stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Tiedeseura
Toiminnasta

Tiedeseuran hallituksen puheenjohtajana toimii professori Hannu Koskinen (2021–). Seuran pysyvä sihteeri on Helsingin yliopiston matematiikan  professori Mats Gyllenberg. Aiemmin tiedeseuran puheenjohtajana ovat olleet muun muassa kemian professori Pekka Pyykkö, patologian professori Leif Andersson ja historian professori Matti Klinge.
Suomen Tiedeseuralla on huomattava omaisuus, jonka turvin se jakaa apurahoja ja palkintoja. Seura jakaa vuosittain E. J. Nyströmin (vuonna 2020 arvoltaan 30 000 euroa), Magnus Ehrnroothin (20 000 euroa) ja Theodor Homénin (20 000 euroa) palkinnot.  Tiedeseura avustaa myös muutaman ulkopuolisen säätiön tai rahaston apurahojen saajien valintaa.
Seura tukee tieteen harjoitusta ja yhdessä Suomalaisen Tiedeakatemian kanssa on usein edustettuna myös kansainvälisillä foorumeilla. Jäsenistön laajaa asiantuntemusta on hyödynnetty lukuisissa yliopistollisissa kysymyksissä. Seura julkaisee vuosikirjaa nimeltä Sphinx, jossa julkaistaan esimerkiksi seuran jäsenten vuoden aikana pitämät esitelmät ja muistopuheet.
Vuosijuhlaansa Suomen Tiedeseura viettää perinteisesti keisari Aleksanteri II:n syntymäpäivänä 29. huhtikuuta.
Pysyvät sihteerit

Nathanael Gerhard af Schultén (nuorempi) (1838–1855)
Adolf Edvard Arppe (1855–1867)
Lorenz Leonard Lindelöf (1867–1908)
Anders Donner (1908–1921)
Robert Tigerstedt (1921–1923)
Fredrik Elfving (1923–1934)
Ernst Lindelöf (1934–1945)
Harry Federley (1945–1951)
Walter Wahl (1951–1956)
Pontus Palmgren (1956–1966)
Einar Stenij (1966–1975)
Kai Otto Donner (1975–1979)
Holger Thesleff (1979–1980)
Gösta Mickwitz (1980–1992)
Carl G. Gahmberg (1992–2018)
Mats Gyllenberg (2018– )
Kunniajäsenet

Suomen Tiedeseuran kunniajäsenet (tilanne 2023):
Stig Strömholm (1988–)
Bengt Holmström (2016–)
Carl G. Gahmberg (2018–)
Dan-Olof Riska (2020–)
Eva Margareta Steinby (2020–)
Mikael Björnbergin muistorahasto

Suomen tiedeseura on palkinnut vuodesta 2004 lähtien teoreettisen fysiikan ja siihen liittyvien alojen ansioituneita tutkijoita. Vuodesta 2013 lähtien palkinto on myönnetty joka vuosi.
| Vuosi | Saaja |
| --- | --- |
2004: Timo Lähde
2006: Lotta Mether
2013: Mikael Långvik
2014: Tommi Markkanen
2015: Anna-Stiina Suur-Uski
2016: Tommi Tenkanen
2017: Fredrik Granberg
2018: Heikki Mäntysaari
2019: Timo Kärkkäinen
2020: Matias Mannerkoski
2021: Joonas Nättilä
2022: Jani Penttala
2023: Saga Säppi
Aiheesta muualla

Suomen Tiedeseuran verkkosivut
Ortacesus

| Ortacesus (Ortacèsus) |
| --- | --- |
 Sijainti Etelä-Sardinian maakunnassa
 Ortacesus
 Koordinaatit: 39.538°0′0″N, 9.084°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Etelä-Sardinian maakunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  23,63 km²
Korkeus:  161 m
Väkiluku:  950
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  09040
Suuntanumero(t):    070
Rekisterikilpi:  SU
 
 http://www.comune.ortacesus.ca.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ortacesus (sardiksi Ortacèsus) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 950 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 23,63 neliökilometriä. Se sijaitsee 161 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ortacesus Wikimedia Commonsissa
Etelä-Sardinian maakunta
Arbus | Armungia | Ballao | Barrali | Barumini | Buggerru | Burcei | Calasetta | Carbonia | Carloforte | Castiadas | Collinas | Decimoputzu | Dolianova | Domus de Maria | Domusnovas | Donori | Escalaplano | Escolca | Esterzili | Fluminimaggiore | Furtei | Genoni | Genuri | Gergei | Gesico | Gesturi | Giba | Goni | Gonnesa | Gonnosfanadiga | Guamaggiore | Guasila | Guspini | Iglesias | Isili | Las Plassas | Lunamatrona | Mandas | Masainas | Monastir | Muravera | Musei | Narcao | Nuragus | Nurallao | Nuraminis | Nurri | Nuxis | Orroli | Ortacesus | Pabillonis | Pauli Arbarei | Perdaxius | Pimentel | Piscinas | Portoscuso | Sadali | Samassi | Samatzai | San Basilio | San Gavino Monreale | San Giovanni Suergiu | San Nicolò Gerrei | San Sperate | San Vito | Sanluri | Santadi | Sant’Andrea Frius | Sant’Anna Arresi | Sant’Antioco | Sardara | Segariu | Selegas | Senorbì | Serdiana | Serramanna | Serrenti | Serri | Setzu | Seui | Seulo | Siddi | Siliqua | Silius | Siurgus Donigala | Soleminis | Suelli | Teulada | Tratalias | Tuili | Turri | Ussana | Ussaramanna | Vallermosa | Villacidro | Villamar | Villamassargia | Villanova Tulo | Villanovaforru | Villanovafranca | Villaperuccio | Villaputzu | Villasalto | Villasimius | Villasor | Villaspeciosa
Sublime

| Sublime> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1988–1996
Tyylilaji:  ska punk, reggae, dub, alternative rock, alternative hip hop
Kotipaikka:   Norwalk, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Bradley Nowell   Eric Wilson   Bud Gaugh  
Levy-yhtiö:  MCA Records   Skunk Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sublime oli yhdysvaltalainen yhtye, joka perustettiin Kalifornian Long Beachissa vuonna 1988. Yhtyeen jäseniä olivat Bradley Nowell (laulu ja kitara), Bud Gaugh (rummut) ja Eric Wilson (basso). Se otti vaikutteita erilaisista musiikkigenreistä kuten punkista, reggaesta, skasta, vaihtoehtorockista, rapista ja dubista. Maailmanlaajuisesti Sublimen albumeja on myyty 17 miljoonaa kappaletta.
Yhtyeen vuonna 1996 julkaistu kolmas albumi Sublime saavutti suuren suosion. Se oli myös yhtyeen ensimmäinen julkaisu isolla levymerkillä (MCA), sillä aikaisemmat julkaisut olivat julkaistu Skunk Recordsin kautta. Albumilta nousivat hiteiksi muun muassa kappaleet ”What I Got” ja ”Seed”. Laulaja-kitaristi Nowellin kuoltua heroiinin yliannostukseen jo hieman ennen kolmannen albumin julkaisua yhtye kuitenkin hajosi samana vuonna.
Tunnetuiksi kappaleiksi ovat vuosien varrella nousseet muun muassa ”Date Rape”, ”Smoke Two Joints”, ”40 Oz. to Freedom”, ”Saw Red”, ”Santeria”, ”What I Got”, ”Wrong Way”, ”Seed” ja ”Doin’ Time”.
Jäsenet

Bradley Nowell - laulu, kitara  (1986-1996; kuoli 1996)
Eric Wilson - basso  (1986-1996)
Bud Gaugh - rummut  (1986 - 1996)
Marshall Goodman - rummut  (1992)
Michael Happoldt - kitara (epävirallinen neljäs jäsen)  (1990-1996)
Diskografia > Studioalbumit

40 Oz. to Freedom (1992)
Robbin’ the Hood (1994)
Sublime (1996)
Diskografia > Tribuuttialbumit

LBC lounge- A Tribute to Sublime (2003)
Look at All the Love We Found (2005)
Forever Free (2006)
Livin's EZ - Hawaiian Tribute To Sublime (2006)
Badfish Live at The Higher Ground (2008)
Diskografia > Kokoelmat/Livealbumit

Second-hand Smoke (1997)
Stand by Your Van 	(1998)
Sublime Acoustic: Bradley Nowell & Friends (1998)
Greatest Hits (1999)
20th Century Masters: The Millennium Collection: The Best of Sublime (2002)
Gold (2005)
Everything Under the Sun (2006)
Diskografia > Singlet

"Date Rape" (alkuperäinen) (1991)
"Date Rape" (uusintapainos) (1995)
"What I Got" (1996)
"Santeria" (1997)
"Wrong Way" (1997)
"Doin' Time" (1997)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Otaniemen kirjasto

| Otaniemen kirjasto |
| --- | --- |
 Otaniemen kirjasto lokakuussa 2020. Saman rakennuksen viereisessä rapussa toimii Otaniemen lukio.
Sijainti:  Tietotie 6 B, 02150 Espoo 
Tyyppi:  Espoon kaupunginkirjaston yksikkö
Kotisivut
Otaniemen kirjasto on Espoon Otaniemessä, Otaniemen lukion kanssa samassa rakennuksessa  toimiva yleinen kirjasto. Se on osa pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa ja yksi Espoon kaupunginkirjaston toimipisteistä.
Aiheesta muualla

Sijainti kartalla (Espoon karttapalvelussa) (espoo.fi)
Orta San Giulio

| Orta San Giulio |
| --- | --- |
 Orta ja San Giulion saari.
 Orta San Giulio
 Koordinaatit: 45°47′55″N, 8°25′11″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Piemonte
Maakunta:  Novara
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Giorgio Angeleri
Pinta-ala:  
 – Maa:  6,65 km²
Korkeus:  294 (min. 290 - maks. 467) m
Väkiluku (2015):  1 185
 – Väestötiheys:  178 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  28016
Suuntanumero(t):  0322
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Orta San Giulio on kunta Pohjois-Italiassa Novaran maakunnassa Piemonten alueella. Ortan naapurikunnat ovat Ameno, Bolzano Novarese, Gozzano, Miasino, Pettenasco ja San Maurizio d'Opaglio. Orta sijaitsee Milanosta noin 85 kilometriä luoteeseen Ortajärven (Lago d’Orta) itärannalla.
Orta San Giulio kuuluu Italian kauneimpien kylien järjestöön I Borghi più belli d’Italia. Kylän rantakadulla on 1800-luvun uusklassisia rakennuksia puutarhoineen, ylempänä vanhempia rakennuksia 1500- ja 1600-luvulta. Näihin lukeutuvat kylän vanhasta itsehallintohistoriasta kertova Palazzo della Comunità della Riviera vuodelta 1582, vanha sairaala Casa Olina vuodelta 1602 sekä nykyisin kunnantalona toimiva Casa Bossi. Mäen huipulla on vuonna 1485 valmistunut ja 1700-luvulla laajennettu kirkko Santa Maria Assunta. 400 metriä rannasta sijaitsevalla pienellä San Giulion saarella on myös pieni kirkko, alun perin perustettu jo vuonna 390.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orta San Giulio Wikimedia Commonsissa
Novaran maakunta
Agrate Conturbia | Ameno | Armeno | Arona | Barengo | Bellinzago Novarese | Biandrate | Boca | Bogogno | Bolzano Novarese | Borgo Ticino | Borgolavezzaro | Borgomanero | Briga Novarese | Briona | Caltignaga | Cameri | Carpignano Sesia | Casalbeltrame | Casaleggio Novara | Casalino | Casalvolone | Castellazzo Novarese | Castelletto sopra Ticino | Cavaglietto | Cavaglio d’Agogna | Cavallirio | Cerano | Colazza | Comignago | Cressa | Cureggio | Divignano | Dormelletto | Fara Novarese | Fontaneto d’Agogna | Galliate | Garbagna Novarese | Gargallo | Gattico | Ghemme | Gozzano | Granozzo con Monticello | Grignasco | Invorio | Landiona | Lesa | Maggiora | Mandello Vitta | Marano Ticino | Massino Visconti | Meina | Mezzomerico | Miasino | Momo | Nebbiuno | Nibbiola | Novara | Oleggio | Oleggio Castello | Orta San Giulio | Paruzzaro | Pella | Pettenasco | Pisano | Pogno | Pombia | Prato Sesia | Recetto | Romagnano Sesia | Romentino | San Maurizio d’Opaglio | San Nazzaro Sesia | San Pietro Mosezzo | Sillavengo | Sizzano | Soriso | Sozzago | Suno | Terdobbiate | Tornaco | Trecate | Vaprio d’Agogna | Varallo Pombia | Veruno | Vespolate | Vicolungo | Vinzaglio
Sudenmarja

| Sudenmarja |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Liliales
Heimo::  Sudenmarjakasvit Melanthiaceae
Suku::  Sudenmarjat Paris
Laji::  quadrifolia
Kaksiosainen nimi
 Paris quadrifolia  L. 
Katso myös
   Sudenmarja Wikispeciesissä   Sudenmarja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sudenmarja eli lehtosudenmarja (Paris quadrifolia) on tuoreissa metsissä ja lehdoissa kasvava monivuotinen, ruohovartinen kasvi. Siitä käytetään myös kansanomaisia nimityksiä karhunmarja, kuolemanmarja ja käärmeenmarja. Sudenmarja on myrkyllinen.
Kuvaus

Sudenmarja kasvaa 10–35 cm korkeaksi. Sillä on neljä soikeaa, ehytreunaista lehteä kiehkurana varren yläosassa. Kasvin tieteellinen lajinimi quadrifolia viittaa nelilehtisyyteen. Joskus lehtiä on kuitenkin viisi tai useampia.
Sudenmarja kukkii toukokuun ja kesäkuun vaihteessa. Sen kukka koostuu neljästä verho- ja terälehdestä, kahdeksasta heteestä ja yhdestä emiöstä. Kukasta kehittyy myöhemmin heinäkuussa myrkyllinen, hieman mustikan näköinen marja. Marja, kuten kasvin muutkin osat, sisältää saponiiniryhmän yhdistettä, joka aiheuttaa aluksi pahoinvointia, oksentelua ja ripulia, sitten päänsärkyä ja huimausta. Yleensä myrkytys menee ohi parissa tunnissa. Myrkytystapaukset ovat kuitenkin olleet harvinaisia, sillä marjoja on vain yksi kasvia kohti ja sen maku on vastenmielinen.
Kasvupaikka

Sudenmarja kasvaa varjoisissa lehdoissa ja multavassa maassa. Sitä tapaa myös lehtokankailla, rehevissä korvissa ja lähteiköissä. Se leviää suikertavan juurakkonsa avulla.
Levinneisyys

Sudenmarjaa tavataan Euroopassa pohjoisesta aina Välimeren pohjoisrannalle asti sekä harvinaisempana Aasian puolella. Suomessa sitä esiintyy koko maassa.
Käyttö

Huolimatta myrkyllisyydestä sudenmarjaa on aiemmin käytetty lääkekasvina. Koko kasvia on käytetty ulkoisesti haavojen ja paiseiden hoidossa, myös silmälääkkeenä.
Kulttuurissa

Akseli Gallen-Kallelan symbolistisessa maalauksessa Lemminkäisen äiti esiintyy kalman kukkina tyyliteltyjä sudenmarjoja.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Sudenmarja eli lehtosudenmarja (Paris quadrifolia)
Kasviatlas 2020: Sudenmarjan eli lehtosudenmarjan levinneisyys Suomessa
Luontoportti: Sudenmarja (Paris quadrifolia)
Pohjolan kasvien pauloissa: Paris quadrifolia - sudenmarja, lehtosudenmarja
Valokki – Nettikasvio: Sudenmarja (Paris quadrifolia)
Flora of China: Paris quadrifolia (englanniksi)
Sudenmarjan marja
Nurmilauha

| Nurmilauha |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Lauhat Deschampsia
Laji::  cespitosa
Kaksiosainen nimi
 Deschampsia cespitosa  (L.) P.Beauv. 
Katso myös
   Nurmilauha Wikispeciesissä   Nurmilauha Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nurmilauha (Deschampsia cespitosa) on hyvin yleinen tuulipölytteinen heinäkasvi. Se on lauhojen tapaan kalju, isoröyhyinen ja erittäin voimakkaasti mätästävä kasvi. Mättäät ovat niin jykeviä, että lauhaniityllä on vaikea kävellä – golfkentän tai pihanurmikon pohjakasviksi se ei käy lainkaan. Lampaat pitävät nurmilauhasta, joka on Suomessa luonnonniittyjen keskeisin heinäkasvilaji.
Nurmilauhaa tavataan koko Euroopassa ja laajoilla alueilla Pohjois-Amerikassa, mihin se lienee levinnyt ihmisen mukana.
Nurmilauha kukkii yleensä heinäkuusta elokuuhun. Sen röyhyt antavat niitylle luonteenomaisen metallinvihreän värisävyn. Nurmilauhan lehdet ovat kapean tasasoukat, ja korsi on ohut ja jopa metrin mittainen.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Nurmilauha (Deschampsia cespitosa)
Kasviatlas 2022: Nurmilauhan (Deschampsia cespitosa) levinneisyys Suomessa.
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Nurmilauha (Deschampsia cespitosa)
Valokki - Nettikasvio: Nurmilauha (Deschampsia cespitosa)
United States Department of Agriculture (USDA): Deschampsia cespitosa (englanniksi)
Orleanistit

Kuningas Ludvig Filip I.
Orleanistit olivat Ranskassa 1800-luvulla toiminut rojalistinen puolue. Se kannatti Orléansin suvun, erityisesti “porvarikuningas” Ludvig Filipin ja hänen jälkeläistensä oikeutta Ranskan kuninkuuteen. Liike oli toiminnassa vuosina 1848–1883. Sen vastustajia olivat legitimistit, jotka kannattivat Bourbon-suvun Henrik V:n nostamista maan kuninkaaksi sekä bonapartistit, jotka kannattivat Bonaparte-sukua.
Oskar Pihl

Oskar Pihl.
Oskar Woldemar Pihl (11. helmikuuta 1890 Moskova – 22. elokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen jalokiviseppämestari ja kunniamerkkien suunnittelija.
Elämä

Oskar Pihl oli kultaseppäsukua sekä äitinsä että isänsä puolelta. Hänen vanhempansa olivat kultaseppämestari Knut Oskar Pihl ja kultaseppämestari August Holmströmin tytär Fanny Florentina Holmström. Hänen sisarensa Alma Pihl oli yksi Fabergén tunnetuimmista korusuunnittelijoista.
Ura

Oskar Pihl aloitti uransa piirtäjänä enonsa, kultaseppämestari Albert Holmströmin (1876–1925) liikkeessä Pietarissa. Holmström oli Fabergén jalokiviseppämestari, jonka työhuone valmisti suurimman osan yrityksen jalokivikoruista. Pihl sai kultasepän koulutuksen Holmströmin työhuoneella.
Työskennellessään Holmströmin työpajassa Pihl suunnitteli Fabergélle useita pieniä esineitä, kuten emaloituja solmioneuloja. Hänen leimansa Fabergélle tekemissään esineissä oli ”OP”.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Oskar Pihl muutti Suomeen. Hän opiskeli vuosina 1922–1925 Taideteollisuuskeskuskoulussa Helsingissä ja tuli kultaseppä Alexander Tillanderin yrityksen palvelukseen 1925. Pihl toimi Tillanderilla kultaseppänä ja suunnittelijana ja sittemmin yrityksen taiteellisena johtajana aina kuolemaansa 1959 saakka.
Hänen tunnetuimmat suunnittelutyönsä ovat  Suomen Leijonan Ritarikunnan kunniamerkit sekä Suomen Olympialainen ansioristi ja -mitali. Lisäksi hän piirsi Mannerheim-ristin Akseli Gallen-Kallelan suunnittelemien Vapaudenristien pohjalta.
Pihl on saanut Suomen Leijonan I luokan ritarimerkin ja Suomen Valkoisen Ruusun Ritarimerkin.
Aiheesta muualla

Oskar Pihl kunniamerkkien suunnittelijana. Ritarikuntien kanslia.
Otalammen rautatieasema

Otalammen rautatieasema (lyh. Otp) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Hanko-Hyvinkää-radalla Vihdissä Otalammen taajamassa. Se avattiin laiturina 8. lokakuuta 1873, kun Hangon ja Hyvinkään välinen yksityisrata otettiin käyttöön. Otalampi kohotettiin laiturista asemaksi 1897. Asemarakennus rakennettiin vuosina 1898–1899 Bruno Granholmin suunnittelemana, ja sitä laajennettiin vuonna 1908. Rakennuksen ulkoasu on pysynyt laajennuksesta lähtien lähes muuttumattomana. Asemarakennuksen lisäksi Otalammelle rakennettiin 1908 asemapäällikön talo ja 1910 kaksoisvahtitupa. Asema-alueella on vielä näiden lisäksi tavaramakasiini, yleisökäymälä, sauna-leivintupa, talousrakennuksia sekä vuonna 1934 valmistunut tavarasuoja.
Otalammen merkitys alkoi vähentyä 1940-luvun jälkeen. Henkilöliikenne lakkautettiin 25. syyskuuta 1983 ja tavaraliikenne vuonna 1993. Ratapiha purettiin 1990-luvun puolivälissä. Liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti 13. joulukuuta 2009.
Museovirasto on luokitellut Otalammen asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Oiva Saloila

Oiva Saloila vuonna 1965.
Oiva Johannes Saloila (24. kesäkuuta 1910 Janakkala – 10. lokakuuta 1998) oli suomalainen juristi ja hallintomies. Hän toimi koko uransa, vuodesta 1928 alkaen, Posti- ja lennätinlaitoksen palveluksessa, talousosaston johtajana 1948–1962 ja pääjohtajana 1962–1977.
Saloila suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1943 ja sai varatuomarin arvon 1946.
Kirjallisuutta

Asunta, Matti: Oiva Saloila in memoriam. Tabellarius 1 (1999), s. 6–7, 92, 98.
Om Begrebet Ironi med stadigt Hensyn til Socrates

Søren Kierkegaardin opinnäytteen kansilehti vuodelta 1841.
Om Begrebet Ironi med stadigt Hensyn til Socrates (”Ironian käsitteestä Sokratesta alituisesti silmällä pitäen”) on Søren Kierkegaardin maisterinväitös, joka valmistui Kööpenhaminan yliopistolle vuonna 1841. Teos on Kierkegaardin kolme vuotta kestäneen laajan Sokratesta koskeneen tutkimustyön tulos, ja siinä aihetta käsitellään sellaisena kuin se näyttäytyy Ksenofonin, Aristofaneen ja Platonin teoksissa.
Kierkegaardin opinnäyte käsittelee ironiaa ja erityisesti sokraattista ironiaa. Ensimmäisessä osassa Kierkegaard katsoo Aristofaneen kuvauksen Sokrateesta näytelmässään Pilvet olevan oikeellisin kuva tästä filosofista. Siinä missä Ksenofon ja Platon esittivät Sokrateen vakavamielisesti, Kierkegaard katsoi Aristofaneen ymmärtäneen parhaiten sokraattiseen ironiaan sisältyneen monisyisyyden. Lisäksi Kierkegaard käsittelee Sokrateen ajatusta omasta daimonionistaan sekä filosofin saamaa tuomiota.
Lyhemmässä toisessa osassa Kierkegaard vertaa sokraattista ironiaa oman aikansa ironiatulkintoihin. Hän analysoi 1800-luvun merkittävien kirjailijoiden ja filosofien teoksia, mukaan lukien J. G. Fichte, Friedrich Schlegel ja G. W. F. Hegel.
Kirjallisuutta

Harold Sarf, Reflections on Kierkegaard's Socrates, in: «Journal of the History of Ideas», volume number 44, issue number 2, April-June 1983, pages 255-276.
Aiheesta muualla

Kierkegaard, Søren: Om Begrebet Ironi med stadigt Hensyn til Socrates, 1861. Google-kirjat (tanskaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:On the Concept of Irony with Continual Reference to Socrates
Käännös suomeksi
Norpas-festivaali

Norpas-festivaali on vuosittain elokuussa Taalintehtaalla Kemiönsaarella järjestettävä monitaiteellinen tapahtuma. Norpas järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2012.
Tapahtuman ohjelmisto koostuu konserteista, elävän musiikin säestämistä elokuvaesityksistä, taidetyöpajoista, kirjallisuustapahtumista, tanssi-, performanssi-, teatteri- ja sirkusesityksistä sekä taidenäyttelyistä.  Festival Norpaksen ideana on olla tapahtuma, jossa on mahdollista kokea omaperäisiä taideproduktoita lajista ja tyylisuunnista riippumatta. Jos festivaalin ohjelmistossa näkyy eri taiteenalojen kirjo, myös kunkin taiteenalan sisällä on pyrkimys ennakkoluulottomuuteen ja rajattomuuteen. Norpas ei määrittele itseään kapeasti jonkin taiteenalan tai tyylin foorumiksi, vaan avoimeksi, populaariksi, vapaaksi kulttuurifestivaaliksi
Festivaalin järjestäjät

Festivaalin järjestäjänä toimii taiteilijoiden, kulttuurin ammattilaisten ja opiskelijoiden ryhmittymä sekä Norpas ry, ja se on syntynyt yhdessä tekemisen ja taiteen innoittavasta voimasta. Festivaalin esikuvana on toiminut kulttuuriyhdistys OKNO:n alkutaipaleellaan Espanjan Portboussa järjestämä Surpas Festivaali. Nykyisenä toimintamuotona OKNO:lla on Nook-kulttuuritalon ylläpitäminen Barcelonassa ja Norpas ry toimii tiiviissä yhteistyössä tämän kanssa. Yhteistyö tuottaa molemminpuolista kulttuurivaihtoa ja suhteita kansainvälisiin artistiverkostoihin.
Festivaalin esiintyjiä

Norpaksessa ovat esiintyneet muiden muassa Compañía Kaari Martin, Heikki Laitinen, Kimmo Pohjonen, Pentti Hildén & Janne Lehtinen, Alcoholic Atheists duo, Karvainen totuus, Paolo Angeli, El Fofo, Mopo, Ismo Alanko, Andrew Ashimba, Teho Majamäki, Yrjänä Sauros, Tapani Rinne, Hyperpotamus, Pekko Käppi, Iiris Kaasinen kvartetti ja Lau Nau.
Festivaalin kuvataiteilijoita ovat olleet mm. Kuutti Lavonen, Marjo Levlin, Sirkka-Liisa Konttinen, Kristoffer Albrecht, Maija Albrecht, Magi Viljanen, Jouko Ollikainen, Sanni Seppo ja Johanna Turunen. Monipolisuutta festivaaleille ovat tuoneet Taalintehtaan luontopolun ympäristön tanssiesitykset Marianne Petterssin johdolla, performanssitaide mm. Javier Manjarres ja muotinäytös ITE collection.
Aiheesta muualla

Norpas Festivaalin verkkosivut
Suomen Optometrian Ammattilaiset SOA

Suomen Optometrian Ammattilaiset ry eli SOA, aikaisemmilta nimiltään Optikkoyhdistys ry ja Suomen Optikoiden Ammattiliitto, on perustettu vuonna 1971. Se toimii optikoiden, optometristien, optometristiopiskelijoiden ja näönhuollon ammattilaisten ammattiyhdistyksenä. Yhdistyksen toimialueena on koko Suomi.
Historia

Vuoden 1970 heinäkuussa 23 optikkoa neuvottelivat siitä, että maahan tarvitaan oma järjestö ajamaan työntekijäoptikoiden asemaa. Tämä kokous valitsi viisihenkisen toimikunnan järjestämään päättävän kokouksen, johon pyrittiin kutsumaan kaikki työntekijöinä olevat optikot. Optikoiden työntekijäjärjestön perustamisen päättävä kokous pidettiin 6.9.1970 Lahdessa. Varsinaisesti Optikkoyhdistys ry rekisteröitiin 29.9.1971.
Ensimmäinen optikoiden oma valtakunnallinen työehtosopimus tehtiin tammikuussa 1973 ja työttömyyskassa aloitti toimintansa 1978.
Yhdistys aloitti optikoiden täydennyskouluttamisen - Optikkopäivät - yhdessä silloisen SSOL:n eli Suomen Silmäoptikkojen Liiton, nykyisen SOT - Suomen Optinen Toimiala ry (Arkistoitu – Internet Archive) kanssa järjestettynä.
Vuonna 1983 nimi muutettiin Optikkoyhdistyksestä Suomen Optikoiden Ammattiliitto ry:ksi. Vuonna 2014 yhdistyksen nimi muutettiin Suomen Optometrian Ammattilaiset ry:ksi. Lyhenne SOA säilyi yhdistyksen virallisena lyhenteenä. SOA liittyi Erityisalojen Toimihenkilöliitto ERTO ry:n jäsenyhdistykseksi 1.1.2015.