stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kokemäenjoki
Kokemäenjoen valuma-alue > Yleistä

Kokemäenjoen valuma-alueen pinta-ala on 27 100 neliökilometriä ja sillä on Suomen neljänneksi suurin valuma-alue. Valuma-alueen pääuoman alajuoksu muodostuu Kokemäenjoesta, joka on 121 kilometriä pitkä. Valuma-alueen vesistöt eivät muodosta tyypillistä jokiverkostoa, vaan vesistöt ovat suuria tai pieniä järviä, jotka liittyvät toisiinsa kapeiden salmien tai lyhyiden jokien välityksellä. Kokemäenjoki onkin valuma-alueen suurimpia jokia. Pääuoman vesistöreitti muodostuu yläjuoksulla joki- ja järviketjusta Rautavesi, Kulovesi, Nokianvirta, Pyhäjärvi, Tammerkoski, Näsijärvi, Ruovesi, Tarjanne, Vaskivesi, Toisvesi, Soininjoki, Pakarinjoki, Peränne, Ouluvesi, Inhanjoki ja Ähtärinjärvi. Pääuoman pituudeksi saadaan kartasta mittaamalla yli 400 kilometriä. Kokemäenjoen valuma-alue ulottuu Ikaalisissa Kyrösjärvelle, pohjoisessa Ähtäriin ja Keuruulle, kaakossa Hämeenlinnaan ja Pälkäneelle sekä etelässä Loimijoella Forssaan asti. Vesistöalueen rakenne on monihaarainen eikä sitä kuvailla enää tässä.
Kokemäenjoen valuma-alue > Kokemäenjoen sivu-uomia

Kokemäenjoki saa suuren virtaamansa Liekoveden luusuassa ja sen sivujoet tuovat siihen enää vähäisen määrän lisävettä. Suurin joki on Loimijoki, jonka valuma-alueen pinta-ala muodostaa yli puolet Kokemäenjoen varren valuma-alueesta. Sivu-uomat on koottu alla näkyvään taulukkoon. Taulukon lähteet on mainittu taulukon alla ja lähteet on yksilöity kunkin sivu-uoman kohdalla oikeassa sarakkeessa.
| Sivu-uoman nimi   | Kokemäenjoen kohta   | Etäisyys merestä (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Kokemäenjoki laskee Itämeren Selkämereen Porissa
| Krootilanoja | Kahaluoto, Pori | 3 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Nuottalanoja | Kyläsaari | 4 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Suntinoja | Raumanjuopa | 8 | 16 |  | 55 | 2,2,2,1,–,4 |  |
| Järvioja | Luotsinmäki | 8 |  |  | 37 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| Kolijuopa | Isosanta | 10 |  |  | 12 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| Harjunpäänjoki | Isojoenranta | 14 | 34 | 5 | 506 | 2,2,2,1,,4 |  |
| Murjunoja | Harmaalinna | 19 |  |  | 50 | 2,2,2,–,–,4 |  |

| Myllyoja | Kirkkojuopa, Ulvila | 18 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Myyrynoja | Ulvila | 21 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |

| Tattaranjoki | Masia, Nakkila | 29 | 10 |  | 138 | 2,2,2,1,–,4 |  |
| Keskioja | Anola | 29 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |

| Rausenoja | Kiusala, Kokemäki | 48 |  |  | 21 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| Koomanoja | Peipohja | 52 |  |  | 29 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| Leppialhonoja | Villiö | 53 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Sonnilanjoki | Krootila | 56 | 22 | 0,3 | 85 | 2,2,2,1,,4 |  |
| Siaruanoja | Krootila | 56 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Kynsijärvenoja | Kynsikangas | 68 |  |  | 11 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| Maalisoja | Alhomaa | 69 |  |  | 16 | 2,2,2,–,–,3 |  |

| Raijalanoja | Raijalanjärvi, Huittinen | 86 | 13 | 1 | 70 | 2,2,2,1,1,4 |  |
| Ala-Kauvatsan joki | Aronkulma | 90 | 90 | yli 6 | 805 | 2,2,2,1,,4 |  |
| Loimijoki | Lauha | 96 | 114 | 26,5 | 3 140 | 2,2,2,1,,1 |  |
| Sammunjoki | Sampu | 98 | 54 | 3,4 | 303 | 2,2,2,1,1,4 |  |
| Ripo-oja | Metsäkylä | 99 |  |  | 19 | 2,2,2,–,–,3 |  |

| Riitaniitunoja | Villilä, Sastamala | 108 |  |  | 13 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| Malvaanoja | Keikyä | 108 |  |  | 9 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| Kanalanoja | Keikyä | 110 |  |  | 13 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| Hahmo-oja | Keikyä | 111 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Luojoki | Raukko | 112 | 12 |  | 25 | 2,2,2,1,–,4 |  |
| Kilpijoki | Kilpijoki | 113 | 6 |  | 14 | 2,2,2,1,–,3 |  |
| Kikkelänjoki | Kiikka | 117 | 18 |  | 52 | 2,2,2,1,–,4 |  |
| Soinilanoja | Kaukola | 120 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
Kokemäenjoki alkaa Liekovedestä Tyrvään voimalaitokselta (121 kilometriä Poriin)

Lähteet: 1 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2 = katsottu Karttapaikan verkkopalvelusta , 3 = katsottu SYKEn VALUE valuma-aluerajaustyökalulla , 4 = katsottu Ekholm, Matti: Suomen vesistöalueet, 1993
Huomioita

1 2 3  Pääuoman muodostumista ja sen pituutta on selostettu ja arvioitu artikkelin Kokemäenjoen vesistö kappaleessa ”Pääuoma”.
↑  Asia tarkistettu Internetin karttapalvelusivustolta ”Karttapaikka”. Karttapaikkaan on linkki alla olevassa lähdeluettelossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kokemäenjoki Wikimedia Commonsissa
Järvi-Wiki: Rautavesi ja Liekovesi ovat Kokemäenjoen alkulähde.
Kokemaenjoki.fi
Kokemäenjoen käyttötieto (Arkistoitu – Internet Archive)
Seppo Keränen, Janne Lampolahti. Elämää suistossa : Life on the Delta. Kehitys 2005.
Kokemäenjoen vesistöalueen tulvariskien hallintasuunnitelma vuosille 2016–2021.  (Raportteja 104)  Turku:  Varsinais-Suomen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus, 2015.  ISBN 978-952-314-343-2  Teoksen verkkoversio (PDF) Viitattu 13.2.2020.
(35)
Kokemäenjoen alue (35.1)
Vanajaveden–Pyhäjärven alue (35.2)
Näsijärven–Ruoveden alue (35.3)
Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alue (35.4)
Ikaalisten reitin valuma-alue (35.5)
Keuruun reitin valuma-alue (35.6)
Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alue (35.7)
Vanajan reitin valuma-alue (35.8)
Loimijoen valuma-alue (35.9)
Kokemäenjoen alue (35.1)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 2 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Pihlavanlahden suistoaluetta ilmakuvassa.
Kokemäenjoki virtaa leveimmillään Harjavallassa, jossa sillä on parhaimmillaan yli 400 metrin levyinen uoma.
Isosätkin kukkii Huittisissa Nuottasaaren pohjoispäässä runsaana vuoden 2016 kesäkuussa.
Täiluoto on yksi Kokemäenjoen luodoista.
Veneitä Ulvilan Hansasatamassa.
Kokemäenjoen ylitystä.
Vaijerilautta ylittämässä Kokemäenjokea Kokemäen Kiettareen saarelle.
Keväinen näkymä Kokemäellä Pälpälälästä pohjoiseen. Kolsin voimalaitoksen aiheuttama vedenpinnan nousu on peittänyt alleen monihaaraisen koskiosuuden ja lukuisia saaria. Uusia saaria syntyi vastaavasti, kun vesi nousi entisille niityille ja kallioille.
Kokemäenjoki Harjavallan vesivoimalaitoksen kohdalla.
Kokemäenjokea ja vasemmalla näkyvä Säpilänniemi Kokemäellä.
Kokemäenjoki Kokemäellä Tulkkilan uudelta sillalta ylävirtaan kuvattuna. Vaikka Kokemäen keskusta on tiiviinä ympärillä, ovat joenrannat jääneet virkistykselle vapaiksi. Ennen voimakas koski on asettunut perkauksilla ja Harjavallan voimalaitoksen nostaman vedenpinnan vuoksi. Valkoinen patsas on Koskenperkaaja-patsas.
Kokemäenjoen penkat on vahvistettu kivireunuksin monissa kohdissa, kuten tässä Kiettareen kylän kohdalla Kiettareen saaressa. Vasemmalla näkyvä pitkänomainen saari sijaitsee keskellä jokea ja siihen kasattiin perkaustöiden yhteydessä koskesta nostettua maata.
Kokemäenjoen uomia Kokemäen Säpilänniemen länsipuolelta.
Topografinen kartta Kokemäenjoen vesistöalueesta.
Luettelo Helsingin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Helsingin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Helsingin puistoissa, kaduilla ja aukioilla olevat pysyvät taideteokset ja muistomerkit. Ne kuuluvat joko Helsingin taidemuseon kokoelmiin, tai ovat julkisilla paikoilla olevia liikelaitosten, yritysten, valtion ja yksityisten tonteilla sijaitsevia ja näiden omistamia teoksia. Rakennusten sisällä olevia julkisia teoksia ei mainita. Luettelossa on myös hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita, mutta ei yksittäisten hautojen veistoksia.
Helsinkiin on liitetty Haagan kauppala sekä Huopalahden, Kulosaaren ja Oulunkylän kunnat vuoden 1946  suuressa alueliitoksessa ja osa Sipoosta ja Västerkullan kiila Vantaasta vuoden 2009 liitoksessa.
Muistolaatat ovat omassa luettelossaan.
Helsingin taideteosten historiaa ja muodostuneita käytäntöjä

Vanhin Helsingin muistomerkeistä on 1700-luvun lopulla alkunsa saanut August Ehrensvärdin hauta ja muistomerkki Suomenlinnassa. Helsingin vanhimmaksi mainitaan myös Kauppatorilla vuonna 1835 paljastettu Keisarinnankivi. Varsinainen statuomania, joka alkoi 1800-luvun lopulla, liittyi kansallisvaltioiden ja nationalismin syntyyn sekä kehitykseen. Tämän kauden merkittäviä teoksia ovat Johan Ludvig Runebergin muistomerkki (Walter Runeberg, 1885), Aleksanteri II (Walter Runeberg ja Johannes Takanen, 1894) tai Topelius ja lapset (Ville Vallgren, 1932).
Varhaisin naiskuvanveistäjän julkinen teos Helsingissä on Hilda Flodinin Vuolukivinaamiot, jotka valmistuivat Aleksanterinkatu 44:n portaaliin vuonna 1901. Helsingin julkinen tila on miehinen. Miehille omistettuja tai nimettyjä julkisia taideteoksia ja muistomerkkejä Helsingissä on 110. Naisille omistettuja on 41.
Mannerheimin vuonna 1960 valmistunut ratsastajapatsas liittyi alun perin 1910-luvun lopulla suunniteltuihin pääkaupungin itsenäisyys- ja vapaudenpatsassuunnitelmiin. 1950-luvun alussa käynnistynyt Mannerheimin patsashanke poisti pidäkkeet suunnitelmilta pystyttää patsaat muillekin Suomen valtiomiehille. Läheisyyteen nousivat jalustoilleen K. J. Ståhlbergin (Wäinö Aaltonen, 1959), P. E. Svinhufvudin (Wäinö Aaltonen, 1961) ja Kyösti Kallion (Kalervo Kallio, 1962) patsaat ja ennen pitkää saivat muistomerkkinsä myös J. K. Paasikivi (Harry Kivijärvi), 1980, Risto Ryti (Veikko Myller, 1994), L. K. Relander (Matti Peltokangas, 1996) ja Urho Kekkonen (Pekka Jylhä, 2000). Kirsi Kaulasen Välittäjä, Mauno Koiviston muistomerkki paljastettiin Pikkuparlamentin puistikossa vuonna 2023.
Ulkomaisten tekemiä julkisia teoksia Helsingissä ovat unkarilaisen Tamás Ortutayn, Alkumuna (1971), amerikkalaisen Bernard Kirschenbaumin Helsinki Arch (1983), Eduardo Chillidan Helsinki 1992 (1992), Gediminas Urbonasin Sulamaton musta/Lumiukko (1995), Ernst Billgrenin Kohtauspaikat (1998), Jean-Francois Briantin Lehti (1998), Dennis Oppenheimin Kihlaus (2000), Kenichi Hiratsukan Rauhanpaasi (2001), Oskars Mikansin Ihminen nousee roskalaatikosta (2001), H. R. Gigerin Sabotage (2003), Eva Löfdahlin Yrittäjäveistos (2006), Robert Wilsonin Tapio Wirkkalan puisto (2012) ja Fredrik Raddumin Core of a Hollow Tree (2013). Kalasataman rantojen tuntumassa on Jacob Dahlgrenin vaaleanpunainen metalliteos (2019), sekä kaksi Alice Kwaden työtä (2022). Didrichsenin veistospuistossa ovat muun muassa Henry Mooren Atom Piece (1964), Bernard Meadowsin Augustus, (1962–1964) ja Mario Negrin Uhripaalu (1960).
Helsingin taideteosten historiaa ja muodostuneita käytäntöjä > Erilaisiin tarkoituksiin

Aikaisemmin julkisella taiteella tarkoitettiin julkisen sektorin julkisin tiloihin tuottamaa taidetta. Nykyisin julkinen taide koskee laajemmin ylipäätään kaikissa julkisissa tiloissa sijaitsevaa, saavutettavissa olevaa taidetta. Helsingin taidemuseo vastaa Helsingin kaupungin julkisen taiteen hankkeista, prosenttiperiaatteella hankittavista taideteoksista ja julkisten teosten ylläpidosta. Julkisia teoksia hankitaan taidemuseon omilla määrärahoilla, prosenttirahaperiaatteella ja niitä saadaan myös lahjoituksina.
Helsingin taidemuseon julkisen taiteen kokoelmaan kuuluu noin 250 Helsingin puistoissa, kaduilla ja aukioilla sijaitsevaa julkista taideteosta. Myös yritysten, seurakuntien, valtion laitosten ja yksityisten tahojen omistamia teoksia on julkisilla paikoilla, kuten kiinteistöjen pihoissa.
Luettelossa ei mainita Helsingin ja Länsimetron metroasemilla tai niiden läheisyydessä olevaa taidetta, josta on oma luettelonsa. Helsingin Arabianrannassa olevista noin 80 teoksesta vain osa on mainittu tässä luettelossa. Didrichsenin taidemuseossa Kuusisaaressa avattiin veistospuisto vuonna 2014. Ruskeasuolla olleen Ortonin veistospuiston teokset saivat uuden kodin Kirurgisen sairaalan veistospuistosta vuonna 2022. Pajamäen aurinkokuntamallin artikkelissa on luettelo mallin kohteista.
Julkiset taideteokset ja muistomerkit

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta). Luettelossa on 545 teosta ja muistomerkkiä.
Anu Airaksinen

Anu Johanna Airaksinen (s. 21. maaliskuuta 1974 Lahti) on Turun yliopiston radiokemian professori, joka hallitsee radiokemian ohella farmaseuttista kemiaa.
Airaksinen kirjoitti ylioppilaaksi Minna Canthin lukiossa 1993, valmistui filosofian maisteriksi Kuopion yliopistosta 1999 ja väitteli samassa yliopistossa filosofian tohtoriksi 2003. Hänen väitöskirjansa nimike on New tropane analogues as potential brain imaging agents : Synthesis, conformational study and in vitro/in vivo evaluation.
Työurallaan Airaksinen on toiminut Helsingin yliopiston apulaisprofessorina 2017–2019, Turun yliopiston apulaisprofessorina 2019–2021 ja Turun yliopiston radiokemian professorina vuodesta 2022 alkaen. Hän on ollut Suomalaisten kemistien seuran puheenjohtaja 2020–2022.
Kim Il-sungin kunnianosoitukset

Ihmisiä osoittamassa kunnioitusta Kim Il-sungin patsaalle
Pohjois-Korean ensimmäinen johtaja Kim Il-sung (1912–1994) otti elämänsä aikana vastaan lukuisia palkintoja ja kunnianosoituksia.
Tittelit

Pohjois-Korean perustuslain mukaan Kim Il-jung on maan ikuinen presidentti (kor. 공화국의 영원한 주석, Konghwagugŭi Yŏngwŏnhan Chusŏk).
Pohjoiskorealaisen median mainitessa Kimin nimeltä hänestä käytetään joko nimitystä "suuri johtaja toveri Kim Il-sung (kor. 위대한 수령 김일성동지, widaehan sulyeong gim-ilseongdongji)" tai vain "johtaja (kor. 수령님, suryŏngnim)". Lisäksi tapana on, että Kimin nimi lihavoidaan tai kirjoitetaan isommalla fonttikoolla.
Kun Pohjois-Korea virallisti maassa käytettävien sotilasarvojen listansa vuonna 1952, Kimille myönnettiin marsalkan arvo. Kuolemansa jälkeen Kimille on myös myönnetty tittelit "sankari" ja "suurgeneralissimus".
Ritarikunnat ja mitalit > Pohjoiskorealaiset

Kansallislipun ritarikunnan 1. luokka (neljästi)
Työn sankari (1958)
Kim Il-sungin ritarikunta (kieltäytyi 1972; hyväksyi 1979)
Tasavallan sankari (kolmesti)
Pohjois-Korean perustamisen muistoritarikunta (kahdesti)
Vapauden ja itsenäisyyden ritarikunnan 1. luokka (kahdesti)
Maatalousansioiden mitali
Sotilaspalveluksen kunniamitali
Ritarikunnat ja mitalit > Ulkomaalaiset

Vapauden ritarikunnan 1. luokka (Albania, 1956)
Kansallinen kultamitali (Laos)
Leninin kunniamerkki (Neuvostoliitto kahdesti)
Leninin syntymän 100-vuotisjuhlan mitali (Neuvostoliitto)
Punalipun kunniamerkki (Neuvostoliitto, 1945)
Japanin voiton mitali (Neuvostoliitto)
Jugoslavian tähden ritarikunnan 1. luokka (Jugoslavia, 1977)
Tuhannen kukkulan ritarikunnan suurristi (Ruanda, 1978)
Monon ritarikunnan suurristi (Togo, 1974)
José Martín ritarikunta (Kuuba, kahdesti)
Augusto Cesar Sandinon ritarikunnan 1. luokka (Nicaragua)
Sosialismin voiton ritarikunta (Romania, 1987)
Valkoisen leijonan ritarikunnan 1. luokka (Tšekkoslovakia, 1973)
Jälleensyntyneen Puolan ritarikunnan suurristi (Puola, 1956)
Malin kansallinen ritarikunnan suurristi (Mali, 1976)
Madagaskarin kansallinen ritarikunnan 1. luokan suurristi (Madagascar, 1985)
Keski-Afrikan tasavallan ansioritarikunnan suurristi (Keski-Afrikan tasavalta, 1978)
Puolan tasavallan ansioritarikunnan 1. luokka (Puola, 1987)
Muita

Kimin mukaan on nimetty mm. seuraavat huomionosoitukset:
Kansainvälinen Kim Il-sungin palkinto
Kim Il-sungin ritarikunta
Kim Il-sungin lasten palkinto
Kim Il-sungin nuorten palkinto
Kim Il-sungin palkinto
Pohjois-Korean kaaderit suunnittelivat Pyongyangin nimeämistä uudelleen muotoon "Kim Il-sungin kaupunki" Kimin kuoleman jälkeen. Loikkareilta saatujen tietojen mukaan Pohjois-Korea on sittemmin suunnitellut Soulin nimen muuttamista kyseiseen muotoon jahka Pohjois-Korea on ensin valloittanut niemimaan eteläosan.
Suomen yhdysvaltalaiset

| suomen yhdysvaltalaiset suomenyhdysvaltalaiset suomen amerikkalaiset suomenamerikkalaiset |
| --- | --- |
Väkiluku:  noin yli 4 700
Kielet:  englannin kieli
Uskonnot:  katolilaisuus protestanttisuus
Suomen yhdysvaltalaiset, suomenyhdysvaltalaiset, suomen amerikkalaiset eli suomenamerikkalaiset ovat Yhdysvalloista Suomeen muuttaneita henkilöitä. Vuonna 2023 suomenyhdysvaltalaisia oli noin yli 4 700. Ei ole varmaa tietoa siitä mihin etniseen ryhmään suomenyhdysvaltalaiset kuuluvat, sillä Suomessa ei tilastoida etnisiä ryhmiä. Suomenyhdysvaltalaiset muodostuvat todennäköisesti seuraavista etnisistä ryhmistä: afroamerikkalaiset, englantilaiset, saksalaiset, irlantilaiset, meksikolaiset, ranskalaiset, italialaiset, skotit, intiaanit tai puolalaiset.
Dean Huijsen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 Dean Huijsen
Henkilötiedot
Koko nimi: Dean Donny Huijsen Wijsmuller
Syntymäaika: 14. huhtikuuta 2005
Syntymäpaikka: Amsterdam, Alankomaat
Pelipaikka: Puolustaja (jalkapallo)
Pituus: 1,97 m
Seura
Seura: Bournemouth
Pelinumero: 2
Junioriseurat
2010-2015: Costa Unida
2015-2021: Málaga
2021-2023: Juventus Primavera
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2023 | Juventus Next Gen | 30 | (3) |
| 2023-2024 | Juventus | 1 | (0) |
| 2024-2024 | AS Roma (laina) | 14 | (2) |
| 2024- | Bournemouth | 27 | (2) |
Maajoukkue
| 2021-22 | Hollannin alle 17-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue | 11 | (2) |
| 2022-2023 | Hollannin alle 18-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue | 4 | (0) |
| 2023-2024 | Hollannin alle 19-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue | 3 | (0) |
| 2024- | Espanjan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue | 6 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty Bournemouth.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty Espanjan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue.
Dean Donny Huijsen Wijsmuller on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Bournemouthia.
Juniorivuodet

Huijsen syntyi Amsterdamissa, mutta muutti perheensä kanssa 5-vuotiaana  Espanjan Aurinkorannikolla sijaitsevaan Marbellaan, jossa hän liittyi Costa Unidan junioreihin. 10-vuotiaana hän liittyi Málagan junioreihin. 16-vuotiaana hän muutti Italiaan pelaamaan
Juventuksen  nuoriin ikäluokkiin.
Seurajoukkueura > Juventus (2023-2024)

Dean Huijsen pelasi avausottelunsa Juventus Next Genissä eli Juventuksen reservijoukkueessa 8. tammikuuta 2023 tappiossa Pordeonea vastaan.  Juventuksen edustusjoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran 22. lokakuuta 2023 1-0 voitossa AC Milania vastaan. Tuo ottelu jäi lopulta hänen kauden viimeisekseeen.
Seurajoukkueura > AS Roma (2024-2024) (laina)

Huijsen siirtyi lainalle Juventuksesta AS Romaan tammikuussa 2024. Hän pelasi joukkueessa 13 ottelua, tehden 2 maalia.
Seurajoukkueura > Bournemouth (2024-)

Dean Huijsen siirtyi 30. kesäkuuta 2024 Juventuksesta Valioliigassa pelaavaan Bournemouthiin 6-vuotisella sopimuksella ja 15,2 miljoonan euron siirtohinnalla. Markkina-arvo voi kuitenkin nousta jopa 18,2 miljoonaan. kaudella 2024-2025 Huijsen on tehnyt todellisen läpimurtonsa ammattilaistasolla. Hän on pelannut 23 ottelua, joissa hän on onnistunut 2 kertaa maalinteossa. Hän onnistui ensin 5. joulukuuta 2024 kotiottelussa Tottenhamia vastaan ja myöhemmin 22. joulukuuta 2024 0-3 vierasvoitossa Manchester Unitedia vastaan.
Maajoukkuera

Huijsen on edustanut Alankomaiden nuorisomaajoukkueita vuodesta 2021 lähtien. Tammikuussa 2024 Huijsen mainitsi halunsa edustaa Espanjaa kansainvälisellä tasolla, sillä hänen äidinpuoleiset juuret ovat espanjalaisia, vaikka hän onkin syntynyt Alankomaissa. Hän teki debyyttinsä Espanjan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa 21. maaliskuuta 2024 ystävyysottelussa Slovakiaa vastaan. Huijsen sai ensimmäisen A-maajoukkuekutsun maaliskuussa 2025, kun hänet nostettiin joukkueeseen loukkaantuneen Íñigo Martínezin tilalle Kansojen liigan puolivälieräotteluihin Alankomaita vastaan.
Muuta

Viime vuosina Dean Huijsen on yhdistetty vahvasti Real Madridiin. Hän on kertonut haastatteluissa, että Real Madridissa pelaaminen olisi hänen unelmansa. Siirron uskotaan toteutuvan kesällä 2025, ellei Bournemouth halua luopua nuoresta pelaajastaan.
Markku Järvinen (kauppaneuvos)

Markku Sakari Järvinen (30. heinäkuuta 1937 Tampere – 17. marraskuuta 2015 Kangasala) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Järvisen vanhemmat olivat insinööri Hugo Gunnar Järvinen ja talousopettaja Elma Värri ja puoliso vuodesta 1972 Riitta Kaarina Järvinen. Markku Järvinen kävi keskikoulun Tampereen lyseossa 1956 ja valmistui insinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1964. Hän kävi myös useita liikkeenjohdon kursseja. Järvinen oli Hankkijan asennusinsinööri Kotkassa 1964, osastonhoitaja Hämeenlinnassa 1965–1968, sähköasiain osastonhoitaja Helsingissä 1968–1971, laitoskonttorin johtaja 1971–1975 ja sähköasian osaston apulaisjohtaja 1975–1980. ELCO-Groupin projektijohtaja Bagdadissa Järvinen oli 1980–1983, Hankkijan vientijohtaja 1983, Are Oy:n Teknisen Aren johtajan varamies 1983–1984, Hankkijan Teollisuuspalvelun apulaisjohtaja 1985–1986, Teknisen ryhmän johtaja 1986–1987, Teollisuuspalvelun johtaja 1987–1988 ja yhtymän strategisen johtoryhmän jäsen vuodesta 1988. Järvinen oli Hankkija-Tekniikka Oy:n, vuodesta 1991 Hantec Oy, toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1988–1992 ja Suomen Sähkötalo Oy:n, sittemmin Tekmanni Oy, toimitusjohtaja 1992–1999. Hän oli myös Suomen Sähkötukku Oy:n, vuodesta 1988 Suomen Sähkötalo Oy, toimitusjohtaja 1988 ja hallituksen jäsen 1988–1990 ja hänellä oli useita sähkö- ja talotekniikka-alojen asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Järvinen sai 1991.
Aiheesta muualla

Kai Hoffman: Markku Järvinen Biografiasampo.
Ristisuo (Jyväskylä)

| Ristisuo> Natura 2000 -alue: FI0900099.Suojelun perusteet |
| --- | --- |
Aluetyyppi:  SAC 
Luontodirektiivin luontotyypit:  aapasuot, keidassuot, puustoiset suot
Sijainti ja koko
Koordinaatit:  62.0781°N, 25.4536°E
Kunta:  Jyväskylä
Pinta-ala:  52 ha
Suojellut lajit
Lintudirektiivin liite I:  ei ole suojeltu lintudirektiivin perusteella
Luontodirektiivin liitteen II lajit:  ei tietoa
Ristisuo on Jyväskylän Korpilahdella Moksin kylän lähellä sijaitseva suo. Suurimmaksi osaksi luonnontilainen suo on osa Natura 2000 -ohjelmaa, jossa kohteen pinta-ala on 52 hehtaaria.
Ristisuo on suurimmaksi osaksi aapasuota, jossa esiintyy Pohjanmaan aapoihin verrattuna enemmän rimpiä. Länsiosassa on myös noin viisi hehtaaria keidassuota, joka erottuu aavasta selvästi sekä pinnanmuodoltaan että kasvillisuudeltaan. Alueella esiintyy yhteensä 19 eri suotyyppiä, joista yleisin on kalvakkaneva. Suon itä- ja eteläosia on ojitettu hieman ja siitä on paikoin nostettu turvetta, mutta suo on muuten luonnontilainen.
Suo on muodostunut moreenimäkien väliselle alueelle, ja sen pinta on korkeimmillaan 220 metriä merenpinnan yläpuolella. Se sijaitsee Itämerta edeltäneen Yoldiameren muinaisrantaa korkeammalla eli supra-akvaattisella alueella. Ristisuon länsipuolella sijaitsee 258 metrin korkuinen Uutelanmäki, joka on entisen Korpilahden kunnan sekä nykyisen Jyväskylän korkein kohta.
Kirjallisuutta

Salonen, Veikko & Saari, Veli: Korpilahden Ristisuon kasvisto, kasvillisuus ja suojelu.  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1985.  ISBN 951-679-358-4  Teoksen tiedot Finnassa.