stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harri Hursti
Aiheesta muualla

Tietoturvagurun ura alkoi 9-vuotiaana tähtiharrastuksesta[vanhentunut linkki].  Tietoviikko.fi 4.4.2010.
Harri Hursti: Terve pelko on hyvä asia[vanhentunut linkki]. Tietoviikko.fi 28.3.2010.
Hardware Hacker, E-Voting Investigator, and Public Domain Advocate Win Pioneer Awards. eff.org 6.10.2009. (englanniksi)
Koulukiusatusta kasvoi pysäyttämätön mestari[vanhentunut linkki]. Talouselämä 3.10.2008.
Haluan rehelliset vaalit (Arkistoitu – Internet Archive). Talouselämä 3.10.2008.
Suomi kokeilee kunnallisvaaleissa (Arkistoitu – Internet Archive). Talouselämä 3.10.2008.
Mikkonen, Antti: Hursti auttaa Amerikkaa (Arkistoitu – Internet Archive). Talouselämä 9.12.2005.
Laurio, Juha-Matti: Suomalaisasiantuntija löysi aukon äänestysjärjestelmästä[vanhentunut linkki]. Micropc.net 12.7.2005.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Kotkan Riento

| Kotkan Riento |
| --- | --- |

Perustettu:  1906
Lakkautettu:  1931
Paikkakunta:  Kotka
Värit:           
Kotkan Riento oli vuosina 1906–1931 toiminut kotkalainen urheiluseura. Sen lajeina olivat muun muassa paini, nyrkkeily, voimistelu, yleisurheilu sekä jalkapallo. Riennon tunnetuin urheilija oli Tukholman olympialaisissa vuonna 1912 kultaa voittanut painija Kaarlo Koskelo, joka palasi seuran riveissä myös jalkapalloa.
Historia

Seura perustettiin vuoden 1905 suurlakon aikana syntyneen Kotkan punakaartin urheiluseuraksi vuonna 1906 nimellä Kotkan Punaisen Kaartin Voimistelu- ja Urheiluseura Riento. Kotkan työväenyhdistyksen alaosastona toimineella seuralla oli muiden aikakauden työläisurheiluseurojen tapaan myös huvitoimikunta, jonka alaisuudessa toimivat muun muassa näytelmäjaosto sekä mieskuoro. Ensimmäisen maailmansodan alla vuonna 1913 seurassa oli 430 jäsentä. Osa Riennon voimistelijoista oli tuolloin liittynyt Kotkan Intoon. Vuoden 1918 sisällissodan aikana punakaartin riveissä taisteli Kotkan Riennon urheilijoista koottu komppania, joka Helsingin Jyryn urheilijoiden muodostaman Jyryn komppanian tavoin oli yksi punaisten eliittiosastoista. Sodan yhteydessä Riennon jäsenistä ainakin 20 kuoli taisteluissa, teloituksissa ja vankileireillä. Sodan jälkeen punaisten puolella taistelleet seurat erotettiin SVUL:n jäsenyydestä ja Riento liittyi vuonna 1919 perustettuun Työväen Urheiluliittoon.
1920-luvulla Riento tunnettiin erityisesti jalkapalloseurana. Se oli voittanut Suomen Palloliiton Kymin piirinmestaruuden jo 1913 ja oli alusta lähtien mukana myös TUL:n jalkapallomestaruuskilpailuissa. Riento selvisi finaaliin vuonna 1921, mutta hävisi loppuottelun Helsingin Kullervolle. Riento tunnettiin kovaotteisena joukkueena ja myös seuran kiihkeät kannattajat herättivät huomiota. Vuonna 1926 Ola Fogelberg luonnehti Työväen Urheilulehdessä Riennon pelityyliä ”väkivaltaiseksi” ja moitti myös kannattajia niiden huutelemista ”räikeistä tyhjänpäiväisyyksistä”. Vuosina 1923 ja 1925 Riento pelasi ystävyysottelun Kotkassa vieraillutta neuvostoliittolaista joukkuetta vastaan. Jalkapalloilijat olivat kuitenkin tyytymättömiä lajinsa asemaan seuran sisällä ja lisäksi kommunistien lisääntynyt vaikutusvalta aiheutti ristiriitoja. Tämän seurauksena syksyllä 1927 osa jalkapalloilijoista erosi Riennosta, perustaen uuden jalkapalloseuran Kotkan Työväen Palloilijat. Hankkeen puuhamiehenä oli Riennossa yli 20 vuoden ajan pelannut Axel Andersson, joka valittiin myös KTP:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Riennon toiminta loppui, kun Kotkan raastuvanoikeus lakkautti sen kommunistilakien nojalla 15. huhtikuuta 1931. Kommunistien ja sosialidemokraattien väliset riidat näkyivät vielä tämän jalkeenkin, sillä osa Rientoon jääneistä jalkapalloilijoista siirtyi seuran lakkauttamisen jälkeen KTP:n sijasta porvarillisen Kotkan Palloseuran riveihin. Keväällä 1935 Metsolan kaupunginosassa toimineen Riennon alajaoston jatkajaksi perustettiin Metsolan Kiri -niminen seura, joka nykyään tunnetaan nimellä Kotkan Kiri.
Orlando

| Orlando |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Orlandon Floridan kartalla
 Orlando
 Koordinaatit: 28°32′37″N, 81°22′22″W 
Valtio:   Yhdysvallat
Osavaltio:  Florida
Piirikunta:  Orangen piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  265,2 km²
 – Josta vettä:  19,3 km² (7,38 %)
Korkeus:  34 m
Väkiluku (2015):  270 934
 – Väestötiheys:  767,9 as./km²
 – Metropolialue:  1,8 milj.
Lempinimi::  The City Beautiful (Kaunis kaupunki), O-Town, 407, Theme Park Capital of the World (Maailman teemapuistopääkaupunki)
Motto::  Say Yes to Orlando
 
 www.cityoforlando.net 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Orlando on kaupunki Floridan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupungissa asuu noin 271 000 ihmistä, joten se on Floridan suurin sisämaakaupunki ja osavaltion kuudenneksi suurin kaupunki.
Orlandossa sijaitsee useita suuria teema- ja huvipuistoja. Näistä tunnetuin on Walt Disney World. Suurien teemapuistojen ja niiden ylläpitämän turismin lisäksi kaupunkia työllistävät teknologiateollisuus sekä maatalous, joka keskittyy erityisesti sitrushedelmiin.
Orlando on Yhdysvaltojen suosituin turistikohde ja Yhdysvaltojen kansalaisten suurin turistikohde. Turistit ovat noin 90-prosenttisesti yhdysvaltalaisia.
Maantiede

Orlando sijaitsee sisämaassa Floridan osavaltion keskiosassa. Kaupungin alueen kokonaispinta-ala on 265,214782 neliökilometriä (102,4 neliömailia). Kaupungin alue on alavaa maata, josta suuri osa on ollut alun perin kosteikkoja ja vesistöjä. Atlantin valtameren rannikko sijaitsee noin 80 kilometrin päässä kaupungin itäpuolella ja Meksikonlahden rannikko noin 120 kilometrin päässä kaupungin länsipuolella.
Hallinnollisesti Orlandon kaupunki kuuluu Orangen piirikuntaan, ja on piirikunnan hallintokeskus (engl. county seat). Orlandon suurkaupunkialueesta osia kuuluu myös ympäröiviin Seminolen, Lake, ja Osceolan piirikuntiin.
Maantiede > Ilmasto

Orlandossa vallitsee kostea subtrooppinen ilmasto. Sadanta on suurempaa kesällä kuin talvella, mutta ilmastossa ei ole varsinaista kuivaa kautta. Vuoden keskilämpötila on 22,4 °C. Kylmin kuukausi on tammikuu, jonka keskilämpötila on 15,4 °C, ja lämpimin elokuu, jonka keskilämpötila on 28,1 °C.
Historia

Nykyinen Orlandon kaupungin paikalle rakennettiin alun perin Yhdysvaltain intiaanisotien aikana vuonna 1838 linnake nimeltä Fort Gatlin. Vuoteen 1840 mennessä linnakkeen ympärille oli muodostunut kylä, joka sai oman postitoimistonsa 30. toukokuuta 1850. Kylän nimi oli aluksi Jernigan, mutta se vaihdettiin Orlandoksi vuonna 1856.
Nimen alkuperästä on useita tarinoita ja teorioita. Yleisimmän tarinoista mukaan kaupunki on nimetty intiaanisodissa kuolleen Orlando Reeves-nimisen sotilaan mukaan.
Orlando sai virallisesti kaupungin aseman ja oman kunnallishallinnon vuonna 1875.
Orlandossa tapahtui 2016 Yhdysvaltain rauhanajan historian pahin ampumavälikohtaus, kun afgaanitaustainen mies ampui yli 50 ihmistä ja haavoitti saman verran ihmisiä seksuaalivähemmistöille suunnatussa yökerhossa.
Hallinto

Orlandon hallintoon kuuluvat pormestari sekä kuusijäseninen valtuusto. Pormestari ja valtuuston jäsenet valitaan vaaleilla nelivuotisille kausille. Jokainen valtuuston jäsen edustaa yhtä kaupungin kuudesta vaalipiiristä. Nykyisenä pormestarina on toiminut jo vuodesta 2003 demokraatti Buddy Dyer.
Talous

Orlandon talous perustuu pitkälti teollisuuteen ja turismiin. Kaupungin alueen teollisuus tuottaa tärkeimpinä ilmailu- ja avaruusalan sekä tietokone- ja ohjelmistoalan teknologiaa. Orlandossa tuotetaan myös viihdettä, kuten elokuvia ja televisiotuotantoa.
Kaupungin turismin pääkohteina ovat alueen useat suuret teemapuistot. Näistä tunnetuin on Walt Disney World, johon kuuluu muun muassa Disney's Hollywood Studios sekä muita teemapuistoja. Orlandon muita tunnettuja teemapuistoja ovat SeaWorld ja Universal Orlando Resort, johon kuuluu kaksi huvipuistoa: Islands Of Adventure ja Universal Studios Florida. Vuonna 2012 Orlandossa pidettiin Star Wars Celebration VI-juhla.
Teollisuuden ja turismin lisäksi varsinkin sitrushedelmien viljely ja jalostus työllistävät aluetta; alueen nimi onkin Orangen piirikunta (engl. Orange County, O.C.) – "orange" on appelsiini englanniksi.
Liikenne

Kaupunkia palvelee Orlandon kansainvälinen lentoasema, joka on Floridan toiseksi vilkkain, sekä läheiset Orlando Sanford International Airport ja  Orlando Executive Airport. Kaupungin läpi kulkee Interstate 4-valtatie sekä rautatie. Sinne suunniteltiin nopeaa rautatietä joka olisi kulkenut aluksi Orlandosta Tampaan, myöhemmin Miamiin, mutta suunnitelmat hylättiin.
Urheilu

Orlandolaisia urheilujoukkueita ovat muun muassa jalkapallon MLS-liigan Orlando City SC, koripallon NBA-liigan Orlando Magic ja jääkiekon ECHL-liigan Orlando Solar Bears.
Orlando yöaikaan.
Greenfield (Massachusetts)

| Greenfield Greenfield |
| --- | --- |

 fiGreenfield 
 42°35′17″N, 72°36′00″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Massachusetts
Piirikunta:  Franklin
Väkiluku 2020:  17 768 
 https://https://greenfield-ma.gov/ 
Greenfield on kaupunki Massachusettsin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on Franklinin piirikunnan hallinnollinen keskus. Vuonna 2022 kaupungissa oli 17 375 asukasta.
Maantiede

Kaupungin pinta-ala on 56.7 neliökilometriä, josta 55.5 neliökilometriä on maata ja loput 1.2 neliökilometriä vesistöjä.  Greenfield sijaitsee piirikunnan keskellä ja rajautuu idässä Gillin, kaakossa Montagueen , etelässä  Deerfieldiin, lännessä Shelburneen, ja pohjoisessa Colraineen, Leydeen ja Bernardstoniin.
Hallinto ja politiikka

Kaupungin pormestari on Virginia Desorgher
Tunnettuja Greenfieldiläisiä

William B. Washburn(1820-1887), poliitikko, senaattori ja Massachusettsin kuvernööri vuosina 1872-1874
Aiheesta muualla

Kaupungin verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Ludvig Sjöstedt

Ludvig Wilhelm Sjöstedt (10. helmikuuta 1870 Turku – 19. joulukuuta 1948 Kauvatsa) oli suomalainen kirkkoherra ja lyseon lehtori.
Ludvig Sjöstedtin vanhemmat olivat henkikirjoittaja Otto Fridolf Wilhelm Sjöstedt ja Lovisa Adelaide Borenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Turun ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1893 sekä valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1894. Sjöstedt vihittiin papiksi 1895. Teologian kandidaatiksi hän valmistui 1899. Sjöstedt opiskeli myös useissa Saksan yliopistoissa ja teki kirjastotutkimuksia Saksan ja Ruotsin kirjastoissa.
Sjöstedt toimi vt. pappina useissa seurakunnissa, muun muassa Tukholman suomalaisen seurakunnan kirkkoherranapulaisena 1899–1900. Sjöstedt oli uskonnon lehtorina Sortavalan lyseossa 1900–1908 ja Hämeenlinnan lyseossa 1908–1918 sekä Porvoon ruotsalaisen lyseon uskonnon ja filosofian alkeiden vanhempana lehtorina 1928–1937. Lehtorinvirkansa ohella hän toimi papiston apulaisena Sortavalassa ja Porvoossa. Jyväskylän maaseurakunnan kirkkoherrana Sjöstedt oli 1918–1928 ja Kauvatsan kirkkoherrana 1938–1948. Sjöstedt sai rovastin arvon 1926. Hän oli vt. lääninrovastina Jyväskylän rovastikunnassa 1937–1938.
Ludvig Sjöstedt oli naimisissa 1909-1916 konttoristi Alma Augusta Törnqvistin (k. 1916) kanssa.
Julkaisuja

Herodeksen kemut: raittiussaarna Sortavalan kirkossa. Tekijä, Sortavala 1907
Muistosanoja rippilapsilleni. E. Rytkönen, Hämeenlinna 1909
Uudempia pyrintöjä kasvatusopin alalla Saksassa teoksessa Hämeenlinnan lyseo. Kertomus lukuvuodesta 1910-1911. Hämeenlinna 1911
Schnepfenthal ja Schulpforta teoksessa Hämeenlinna lyseo. Kertomus lukuvuodesta 1911-1912. Hämeenlinna 1912
Kaikuja Aurajoen lähteiltä: piirteitä Orippään pitäjän vanhemmasta historiasta aina uskonpuhdistukseen asti teoksessa Hämeenlinna lyseo. Kertomus lukuvuodesta 1912-1913. Hämeenlinna 1913
Huoltotoiminnasta naissiirtolaisten hyväksi. Suomen naisyhdistys, Helsinki 1915
Yrjö Kukkapuro

| Yrjö Kukkapuro |
| --- | --- |
 Yrjö Kukkapuro vuonna 1964 suunnittelemassa jugend-näyttelyä Ateneumiin.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1933 Viipurin maalaiskunta
Kuollut: 8. helmikuuta 2025 (91 vuotta) Kauniainen
Yrjö Kukkapuro (6. huhtikuuta 1933 Viipurin maalaiskunta – 8. helmikuuta 2025 Kauniainen) oli suomalainen sisustusarkkitehti ja muotoilija. Kukkapuro suunnitteli lähinnä huonekaluja, joista tunnetuimpia ovat Karuselli-tuoli ja Ateljee-sohvaryhmä.
Kukkapuro opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1954–1957 ja valmistui sisustusarkkitehdiksi 1958. Hän toimi Taideteollisen korkeakoulun professorina vuosina 1974–1980, joista koulun rehtorina vuodet 1978–1980.
Kukkapuron läpimurto oli lasikuituvahvisteisesta polyesteristä valmistettu nahkaverhoiltu Karuselli-tuoli (1964). Vaikka suomalainen muotoilu joutui 1960-lopulta alkaen kilpailemaan hyvälaatuisten tuontitavaroiden kanssa, Kukkapuro säilytti innovatiivisen ja ergonomiaan pohjautuvan työotteensa. 1980-luvulla hän herätti huomiota Experiment-huonekalusarjalla ja iloisen värikkäillä kalusteilla. Myöhemmin Kukkapuro toimi Avarten pääsuunnittelijana.
Kukkapuron suunnittelemia esineitä on esillä pysyvässä näyttelyssä muun muassa New Yorkin Museum of Modern Artissa ja Lontoon Victoria and Albert Museumissa.
Palkinnot ja tunnustukset

Lunning-palkinto 1966
Valtion taideteollisuuspalkinto 1970
Pro Finlandia -palkinto 1983
Kaj Franck -muotoilupalkinto 1995.
Honorary Royal Designer for Industry, 2002
Suomi-palkinto 2017.
Taideteollinen korkeakoulu promovoi 2001 Kukkapuron kunniatohtoriksi.
Kukkapuro on nimetty kunniaprofessoriksi muun muassa Wuxin ja Nanjingin yliopistoissa 1999.
Perhe

Yrjö Kukkapuron puoliso vuodesta 1956 oli taidegraafikko Irmeli Kukkapuro (o.s. Salminen, 1934–2022).
Kirjallisuutta

Aav, Marianne – Kukkapuro-Enbom, Isa – Viljanen, Eeva: Yrjö Kukkapuro: Huonekalusuunnittelija. Näyttely Designmuseossa 18.1.2008–6.4.2008.  Helsinki:  Designmuseo, 2008.  ISBN 978-952-9878-55-0
Amberg, Anna-Lisa: ”Kukkapuro, Yrjö (1933–)”, Suomen kansallisbiografia, osa 5, s. 490–491.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-446-0  / Teoksen verkkoversio.
Kukkapuro-Enbom, Isa: Sininen ovi : Yrjö Kukkapuro : elämä & teot.  Helsinki:  Dodo Oy, 2023.  ISBN 978-952-68424-2-4
Aiheesta muualla

Kukkapuron verkkosivut, arkistoitu Internet Archiveen 10.8.2020.
Yrjö Kukkapuro ja tuolin henki Henkilökuva vuodelta 2015. 53 min, Yle Areena.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Kukkapuron Karuselli-nojatuoli vuodelta 1965.
Bob Seger

| Bob Seger |
| --- | --- |
 Bob Seger vuonna 2013
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1945 (ikä 79)
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, muusikko
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1961–
Tyylilajit:  rock, heartland rock, roots rock, pop rock, piano rock, country rock, southern rock
Soittimet:  laulu, kitara, piano
Yhtyeet:  The Silver Bullet Band
Levy-yhtiöt:  Hideout, Cameo, Capitol, Palladium
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Robert Clark "Bob" Seger (s. 6. toukokuuta 1945) on yhdysvaltalainen rockmuusikko ja laulaja-lauluntekijä. Seger aloitti muusikonuransa 1960-luvulla ja oli uransa alkuvuosina suosittu kotikaupungissaan Detroitissa. Kansalliseen suosioon Seger nousi albumillaan Live Bullet (1976), jota seuranneet kuusi albumia nousivat myös listoille.
Segerin sanoitukset kuvailevat usein Yhdysvaltain sydänmaiden työväenluokan elämää.
Elämä ja ura

Bob Seger syntyi 6. toukokuuta 1945 Michiganissa. Hänen isänsä oli big bandia johtanut muusikko ja tehdastyöläinen. Seger ryhtyi musiikkiuralle jo nuorena ja perusti ensimmäisen yhtyeensä The Decibels 15-vuotiaana. Hänen esikoissinglensä ”East Side Story” ja ”Persecution Smith” julkaistiin viisi vuotta myöhemmin. Seger saavutti uransa alkuvuosina menestystä vain kotikaupungissaan Detroitissa, missä single ”Heavy Music” nousi listaykköseksi.
Seger teki levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa vuonna 1968. Hänen ensimmäinen singlensä Capitolilla oli sodanvastainen kappale ”2+2=?”, joka nousi listoille Detroitissa mutta ei muualla. Sen sijaan ”Ramblin’ Gamblin’ Man” (1968) nousi kansallisen singlelistan sijalle 17 ja antoi Segerille mahdollisuuden keikkailla myös kotiseutujensa ulkopuolella. Seger ei kuitenkaan saanut uutta top-40-listahittiä ennen vuotta 1977. Hän julkaisi 1970-luvun alkupuolella useita albumeja ja teki ahkerasti kiertueita. Vuoden 1974 aikana Seger teki 267 keikkaa.
Seger perusti vuonna 1974 Silver Bullet Bandin, joka pysyi hänen taustayhtyeenään seuraavien vuosikymmenten ajan. Livealbumi Live Bullet (1976) oli Segerin läpimurtoalbumi. Se nousi Billboardin albumilistalle yli kolmen vuoden ajaksi ja aloitti Segerin seitsemän top-10-albumin sarjan. Sitä seurannut Night Moves (1976) nosti Segerin supertähteyteen. Against the Wind (1980) oli Segerin ensimmäinen listaykkösalbumi.
Julkaistuaan urallaan 13 albumia Seger vähensi keikkailua ja levyttämistä 1980-luvulla keskittyäkseen lastensa kasvattamiseen. Hän sai ensimmäisen listaykkössinglensä vuonna 1987 kappaleella ”Shakedown”. Hän julkaisi 1990-luvulla enää vain kaksi albumia. Vuoteen 2003 mennessä Segerin albumeja oli myyty yhteensä 50 miljoonaa kappaletta.
Seger nimitettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2004.
Seger on ollut kolme kertaa naimisissa. Hänellä on kaksi lasta.
Diskografia > Albumit

Ramblin' Gamblin' Man (1969)
Noah (1969)
Mongrel (1970)
Brand New Morning (1971)
Smokin' O.P.'s (1972)
Back in '72 (1973)
Seven (1974)
Beautiful Loser (1975)
'Live' Bullet (1976)
Night Moves (1976)
Stranger in Town (1978)
The Bob Seger Collection (1979)
Against the Wind (1980)
Nine Tonight (1981)
The Distance (1982)
Like a Rock (1986)
The Fire Inside (1991)
Greatest Hits (1994)
It's a Mystery (1995)
Greatest Hits 2 (2003)
Face the Promise (2006)
Ride Out (2014)
Knew You When (2017)
Diskografia > Muiden levyillä

Aaron Neville – Warm Your Heart (1991)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Bob Seger Myspacessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef 
Bob Seger vuonna 1977
Rälssimies

Rälssimies eli vapaamies (ruots. frälseman) oli keskiajalla Ruotsissa ja Suomessa maanomistaja, joka nautti verovapautta kruunulle suorittamansa ratsupalveluksen vuoksi. Ratsain kruunua palvelevat asemiehet saivat verovapauden Maunu Ladonlukon Alsnön säännön perusteella. Rälssimiehistä muodostui 1500-luvulta alkaen perinnöllinen sääty ja heitä alettiin nimittää aatelismiehiksi. Tämä nimitys oli peräisin saksan kielestä. Vapaamies-sana esiintyy jo Herra Martin vuonna 1548 tekemässä tai kopioimassa kuningas Kristoferin maanlain suomennoksessa.
Ydinnappi

Venäjän Tšeget-ydinsalkku näytillä.
LGM-118 Peacekeeper -ohjuksen laukaisuharjoitus. Lopullinen laukaisu tehdään kahta avainta samanaikaisesti kääntämällä.
Ydinnappi on kuvainnollinen termi, jolla kuvataan valtaa käyttää ydinaseita. Todellisuudessa minkään ydinasevaltion ydinaseita ei voi laukaista niin yksinkertaisesti kuin yhtä nappia painamalla, mutta mediassa ja populaarikulttuurissa ”ydinnapin painamisella” viitataan ydinhyökkäyksen aloittamiseen.
Ilmauksen käyttö

1. tammikuuta 2018 Pohjois-Korean johtaja Kim Jong-un sanoi, että hänen pöydällään on ydinnappi koko ajan. Yhdysvaltain presidentti Donald Trump vastasi seuraavana päivänä Twitterissä, että hänelläkin on nappi, mutta se on isompi, vahvempi ja oikeasti toimii. Uhittelusta syntyi pohdintaa, onko tuollaista nappia oikeasti olemassa, mutta ei ole.
Todellinen laukaisu

Ydinaseiden laukaisuprotokolla vaihtelee valtioittain, mutta se on aina monivaiheinen prosessi. Siihen tarvitaan valtionpäämiehen tai muiden laukaisusta vastuussa olevien henkilöiden päätös sekä laukaisukoodeja. Joissain ydinasevaltioissa valtionpäämiestä seuraa aina ydinasesalkku, jolla voidaan antaa komento ydinaseiden laukaisemisesta. Ydinaseiden käytön valtuutusviesti ja laukaisukoodit välitetään salattuja yhteyksiä pitkin viimein laukaisupaikalle, kuten ohjussiilolle tai ydinsukellusveneeseen. Kun kaikki varmistusprotokollat on käyty läpi ja käskyn aitoudesta ollaan varmoja, voi laukasupaikan henkilökunta toteuttaa käskyn. Esimerkiksi Yhdysvalloissa siilossa tarvitaan kaksi henkilöä, jotka kääntävät avaimiaan laukaisun aloittamiseksi.
Otto Korhonen

Otto Korhonen (11. kesäkuuta 1884 Rautalampi – 3. maaliskuuta 1935 Kaarina) oli suomalainen puuseppä ja tehtailija, joka tunnetaan Kaarinassa toimivan Huonekalutehdas Korhosen perustajana sekä yhteistyöstään arkkitehti Alvar Aallon kanssa.
Rautalammin Kärkkäälässa syntynyt Korhonen kävi puuseppäkoulun Kuopiossa ja perusti vuonna 1910 kolmen muun puusepän kanssa puusepänverstaan Turkuun Nummenmäen kaupunginosaan. Huonekalu- ja Rakennustyötehdas Oy valmisti muun muassa ovia ja ikkunoita sekä toimi Venäjän armeijan alihankkijana valmistaen työkalujen varsia ja sisustaen sukellusveneitä ja panssarilaivoja. 1920-luvulla Korhonen aloitti yhteistyön Turkuun arkkitehtitoimiston perustaneen Alvar Aallon kanssa. Tehdas erikoistui Aallon suunnittelemien huonekalujen valmistukseen ja seuraavalla vuosikymmenellä yhteistyö jatkui Aallon perustaman Artekin kanssa.
1920-luvulla Korhonen ja Aalto kehittivät yhdessä koivun puuntaivutusmenetelmän, jonka avulla luotiin tunnetut Paimio-tuolit. Korhosen tehtaan kalusteilla sisustettiin muun muassa Aallon suunnittelema Paimion parantola.
Korhonen oli Kaarinan kunnanvaltuuston jäsen. Hän kuoli kotonaan Kaarinassa lyhyen sairauden jälkeen 50-vuotiaana maaliskuussa 1935. Vuonna 2010 Kaarinan Littoisiin nimettiin Otto Korhosen katu.
Brittiläinen Intia

Brittiläisellä Intialla (engl. British India tai British Raj) tarkoitetaan brittien hallintoa vuosien 1858 ja 1947 välillä Intian niemimaalla tai nykyisten Intian, Bangladeshin, Pakistanin ja Myanmarin alueella, jolloin nämä valtiot olivat brittiläisen imperiumin hallinnassa.
Hallinto > Keskushallinto

Brittiläisen Intian korkein hallitus­viran­omainen oli Britannian hallitukseen kuulunut Intian valtiosihteeri, jolla oli apunaan Intian oloihin perehtyneistä henkilöistä nimitetty neuvosto. Hänen alaisuudessaan Delhissä toimi Intian keskushallitus, jonka johdossa oli englantilainen kenraalikuvernööri eli varakuningas. Vuonna 1919 Intiaan perustettiin myös kaksi­kamarinen parlamentti, jossa oli 60-jäseninen valtioneuvosto ja 144-jäseninen lainlaatija­kunta.
Hallinto > Hallinnollinen jako

Intian eri alueet olivat hallinnollisesti erilaisessa asemassa. Maassa oli 15 maakuntaa eli provinssia, jotka alkujaan olivat välittömästi Britannian hallituksen alaisuudessa, mutta joille vuonna 1919 myönnettiin melko laaja itsehallinto-oikeus. Näiden lisäksi oli noin 700 intialaisten ruhtinaiden hallitsemaa ruhtinaskuntaa, jotka olivat Intian brittiläisen keskus­hallinnon ylivalvonnan alaisia vasallivaltioita. Provinssit käsittivät yhteensä 2 834 000 km²:n ja vasalli­valtiot 1 842 000 km²:n laajuisen alueen.
Intian provinsseja olivat Assam, Bengali, Bihar ja Orissa, Birma, Bombay, Madras, Punjab, Agran ja Odhin yhdistynyt provinssi, Keskiprovinssit ja Berar, joiden ylin hallinto­virka­mies oli kuvernööri, sekä Andamaanien ja Nikobaarien provinssi, Ajmer-Merwera, Belutšistan, Delhi ja Luoteisrajaprovinssit, joiden ylin hallinto­virka­mies oli pääkomissaari.
Autonomisista intialaisista valtioista välittömästi kenraali­kuvernöörin alaisuudessa olivat Hyderabad, Mysore, Baroda, Jammu ja Kashmir, Gwalior ja Sikkim sekä 406 pientä suojelumaata. Paikallisten viran­omaisten alaisuudessa oli 265 pientä ruhtinas­kuntaa.