stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaitiolovelvollisuus
Ehdoton vaitiolovelvollisuus

Suomessa ehdoton vaitiolovelvollisuus on vain yhdellä ammattiryhmällä: papeilla rippisalaisuus. He eivät saa välittää ripissä saamaansa tietoa eteenpäin missään tilanteessa. Edes henkilön antama lupa välittää tietoja eteenpäin ei ole riittävä syy poiketa tästä. Pappi ei saa missään tapauksessa välittää luottamuksellisesti saamansa tietoa.
Pappi voi puhua saamistaan tiedoista yleisesti, mutta puheita ei saa pystyä mitenkään yhdistämään mihinkään konkreettiseen. Jos kyseessä on klassinen tapaus: kolmannen henkilön henkeen kohdistuva uhka, pappi voi soittaa poliisille ja sanoa: "Täällä pastori N.N. Olkaa hyvä ja suojelkaa X.X.:n henkeä." Pappi ei voi paljastaa, mistä hän on tämän tietoonsa saanut. Vastaavaa menettelyä pappi voi noudattaa myös muun törkeän rikoksen uhatessa. Joutuessaan todistamaan oikeudenkäynnissä rippisalaisuuden sitoma henkilö ei saa mainita saamaansa tietoa, tiedon antajaa tai edes sitä, että hän on rippisalaisuuden sitoma. Hänen tulee siis antaa todistuksensa kuin rippiä ei olisi edes tapahtunut.
Kirjallisuutta

Kirkon työntekijän vaitiolovelvollisuus, Kirkkohallituksen julkaisuja 2002:2, ISBN 951-789-099-0
Pariteetti (fysiikka)

Fysiikassa pariteettimuunnoksella eli pariteetti-inversiolla tarkoitetaan yhden paikkakoordinaatin etumerkin vaihtamista, mikä vastaa systeemin muuntamista peilikuvakseen. Kolmiulotteisessa avaruudessa pariteettimuunnosta vastaa myös kaikkien paikkakoordinaattien etumerkin vaihtaminen:
Pariteettimuunnos P voidaan esittää 3 × 3 -matriisilla, jonka determinantti on arvoltaan -1. Näin ollen pariteettimuunnos ei vastaa systeemin kiertoa minkään akselin ympäri.
Peilausta tason suhteen vastaa operaatio
joilla myös on negatiivinen determinantti. Ylempänä määritelty pariteettimuunnos saadaan myös yhdistämällä tämä ja 180 asteen kierto y-akselin ympäri.
Kaksiulotteisessa tasossa pariteettimuunnos ei vastaa molempien koordinaattien etumerkkien vaihtoa, joka merkitsee samaa kuin systeemin kierto 180 astetta origon ympäri tai myös peilausta pisteen suhteen. Tätä vastaavan matriisin determinantin arvo on 1. Pariteettimuunnos tapahtuu vain, jos determinantin arvo on -1, eikä näin kaksiulotteisessa tasossa tapahdu 180 asteen kierrossa. Sen sijaan jos vain joko x- tai y-koordinaatin etumerkki vaihdetaan, muunnos vastaa peilausta suoran suhteen, joka merkitsee kuvion muuntamista peilikuvakseen ja näin ollen pariteettimuunnosta.
Polaariset ja aksiaaliset vektorit

Fysiikan vektorisuureet jaetaan polaarisiin ja aksiaalisiin vektoreihin. Suppeammassa mielessä vain edellisiä sanotaan vektoreiksi, aksiaalisista vektoreista käytetään nimitystä pseudovektori. Nämä käyttäytyvät pariteettimuunnoksissa eri tavalla. Jos esimerkiksi x -koordinaatin etumerkki vaihdetaan, polaarisella vektorilla vain x-koordinaatin etumerkki vaihtuu. Sitä vastoin aksiaalisella vektorilla tällöin vaihtuvat y- ja z-koordinaattien etumerkit, kun taas x-koordinaatin etumerkki pysyy ennallaan.
Kahden polaarisen vektorin ristitulo on aksiaalinen vektori, samoin kahden aksiaalisen vektorin ristitulo. Sitä vastoin polaarisen ja aksiaalisen vektorin ristitulo on polaarinen.
Polaarisia vektorisuureita ovat esimerkiksi pisteen paikkavektori, nopeus, kiihtyvyys, voima ja myös sähkökentän voimakkuus. Aksiaalisia vektoreita ovat mekaniikassa ristitulon avulla määritellyt suureet kuten kulmanopeus. Mekaniikan aksiaaliset vektorisuureet liittyvät yleensä pyörivään tai kiertävään liikkeeseen, ja ne on määritelty liikkeen akselin suuntaisiksi, mihin termikin viittaa. Hieman yllättävämmin myös magneettivuon tiheys ja magneettikentän voimakkuus ovat aksiaalisia vektorisuureita. Tämä johtuu siitä, että sähkövirtaa ympäröivän magneettikentän suunta määräytyy oikean käden säännön mukaisesti. Täten magneettikentänkin on ajateltava liittyvän kiertävään liikkeeseen.
Tämän vuoksi on myös ajateltava, että peilikuvassa jokaisen magneetin pohjoisnapa muuttuu etelänavaksi ja päinvastoin.
Polaarisilla vektoreilla pariteettimuunnosmatriisin determinantti P = -1, aksiaalisilla P = 1. Vastaavalla tavalla skalaarisuureetkin voidaan jakaa varsinaisiin skalaareihin (P=1) ja pseudoskalaareihin, joilla P=-1. Sanotaan myös, että polaaristen vektoreiden ja pseudoskalaarien pariteetti on pariton, aksiaalisten vektoreiden ja varsinaisten skalaarien parillinen.
Pariteetti klassisessa fysiikassa

Newtonin liikeyhtälö (mekaniikan toinen peruslaki) F = m a, jossa massa oletetaan vakioksi, on kahden polaarisen vektorin välinen yhtälö ja näin ollen invariantti pariteettimuunnoksessa. Myös gravitaatiolaki on samasta syystä invariantti pariteettimuunnoksessa. Sitä vastoin pyörimismäärä L on aksiaalinen vektori
Klassisessa sähköopissa varaustiheys ρ on skalaari, sähkökenttä E, ja virrantiheys j polaarisia vektoreita, mutta magneettikenttä H on aksiaalinen vektori. Maxwellin yhtälöt ovat kuitenkin invariantteja pariteettimuunnoksessa, koska aksiaalisen vektorin roottori on polaarinen vektori.
Yleensäkin kaikki klassisen fysiikan lait ovat invariantteja pariteetin suhteen. Tämä voidaan ilmaista myös niin, että fysiikan lait eivät tee eroa oikean ja vasemman välillä. Jokaisen mahdollinen fysikaalinen ilmiö on mahdollinen myös peilikuvanaan.
Eräiden suureiden käyttäytyminen pariteettimuunnoksessa > Parillinen pariteetti

Suureita, jotka eivät muutu, kun kaikkien paikkakoordinaattien etumerkit vaihdetaan:
Eräiden suureiden käyttäytyminen pariteettimuunnoksessa > Parillinen pariteetti > Skalaareja

\ t, aika, jolloin jotakin tapahtuu
\ m, kappaleen massa
\ E, kappaleen energia
\ P, teho, aikayksikköä kohti tehty työ
\ Q, sähkövaraus
\ \rho , varaustiheys
\ \rho , sähkömagneettisen kentän energiatiheys
\ V, jännite
Kaikki fysikaaliset luonnonvakiot, paitsi heikkoon vuorovaikutukseen liittyvät
Eräiden suureiden käyttäytyminen pariteettimuunnoksessa > Parillinen pariteetti > Aksiaalisia vektoreita

\mathbf {L} , hiukkasen liikemäärämomentti, sekä rataliikkeestä että spinistä aiheutuva
\mathbf {B} , magneettivuon tiheys
\mathbf {H} , magneettikentän voimakkuus
\mathbf {M} , magnetoituma
Eräiden suureiden käyttäytyminen pariteettimuunnoksessa > Parillinen pariteetti > Tensori

\ T_{ij} Maxwellin jännitystensori
Eräiden suureiden käyttäytyminen pariteettimuunnoksessa > Pariton pariteetti

Suureita, joiden etumerkki vaihtuu, kun kaikkien paikkakoordinaattien etumerkit käännetään:
Eräiden suureiden käyttäytyminen pariteettimuunnoksessa > Pariton pariteetti > Pseudoskalaareja

\ p, magneettisen navan voimakkuus
\ \phi  magneettivuo
Eräiden suureiden käyttäytyminen pariteettimuunnoksessa > Pariton pariteetti > Polaarisia vektoreita

\mathbf {x} , pisteen paikkavektori
\mathbf {v} , kappaleen nopeus
\mathbf {a} , kiihtyvyys
\mathbf {p} , liikemäärä
\mathbf {F} , kappaleeseen kohdistuva voima
\mathbf {J} , sähkövirran tiheys
\mathbf {E} , sähkökentän voimakkuus
\mathbf {D} , sähkövuon tiheys
\mathbf {P} , sähköinen dipolimomentti
\mathbf {A} , sähköinen vektoripotentiaali
\mathbf {S} , Poyntingin vektori
Pariteetti kvanttimekaniikassa

Kvanttimekaniikassa jokaiseen hiukkaseen liittyy hiukkasen tilaa kuvaava aaltofunktio Ψ. Pariteettimuunnoksessa se käyttäytyy useimmilla hiukkasilla normaalin skalaarin, mutta esimerkiksi mesoneilla pseudoskalaarin tavoin. Tämän vuoksi sanotaan, että mesoneilla on pariton (tai negatiivinen), useimmilla muilla hiukkasilla parillinen (tai positiivinen) pariteetti.
1950-luvulle saakka oletettiin, että systeemin kokonaispariteetti säilyy kaikissa luonnonilmiöissä. Tämä oli yhtäpitävää sen kanssa, että kvanttimekaniikankin mukaan jokainen mahdollinen fysikaalinen ilmiö oli mahdollinen myös peilikuvanaan. 1950-luvulla kuitenkin ilmeni, että heikko vuorovaikutus saa aikaan ilmiöitä, joissa se ei säily. Tällaiset ilmiöt eivät voi tapahtua peilikuvanaan.
Pariteetti kvanttimekaniikassa > Mahdolliset ominaisarvot

Kvanttimekaniikassa kaikki avaruus-ajan muunnokset ovat kvanttitiloihin kohdistuvia operaattoreita.
Pariteettimuunnos, P, on unitaarinen operaattori, joka kohdistuu tilaan Ψ seuraavasti:
P Ψ(r) = Ψ(-r). 
Tässä P2 Ψ(r) = ei f Ψ(r), sillä aaltofunktion vaihetta ei voida suoraan havaita.
Operaattori P2, joka kääntää tilan pariteetin kahteen kertaan, palauttaa avaruus-ajan ennalleen, joten se on sisäinen symmetriaoperaatio, joka muuttaa systeemin ominaistiloja vaihekulman ei f verran.
Jos P2 on vaihesiirtojen jatkuvan symmetriaryhmän U(1) alkio ei Q, niin e-i Q/2 kuuluu myös tähän ryhmään U(1) ja on siis myös symmetriaoperaatio.
Erityisesti voidaan määritellä P'=Pe-i Q/2, joka myös on symmetriaoperaatio, ja näin ollen P' voidaan myös määritellä pariteettioperaattoriksi P:n sijasta.
On huomattava, että P'2=1, ja näin ollen P':llä on ominaisarvot +1 ja -1. 
Jos kuitenkaan sellaista symmetriaryhmää ei ole, saattaa kaikilla pariteettimuunnoksilla olla muitakin ominaisarvoja kuin +1 ja -1.
Pariteetti kvanttimekaniikassa > Pariteettimuunnoksen seurauksia

Kun pariteeteista voidaan muodostaa Abelin ryhmä Z2, kvanttitiloista voidaan aina muodostaa lineaarikombinaatioita, jotka eivät ole parillisia eivätkä parittomia (ks. kuvaa). Sellaisten tilojen pariteetti on ±1. Monen hiukkasen systeemin pariteetti on jokaisen hiukkasen tilan pariteettien tulo. Näin ollen pariteetti on multiplikatiivinen kvanttiluku.
Kvanttimekaniikassa Hamiltonin operaattorit ovat invariantteja pariteettimuunnoksessa, jos P kommutoi Hamiltonin operaattorin kanssa. Epärelativistisessa kvanttimekaniikassa näin on kaikkien pallosymmetristen skalaaristen potentiaalien V = V(r), laita. Voidaan helposti osoittaa seuraavat tosiasiat:
Jos operaattoreilla |A> ja |B> on sama pariteetti, niin <A| X |B> = 0 missä X on paikkaoperaattori.
Tilalle |L,m>, jonka rataliikemäärämomentin L z-akselin suuntainen projektio on m, P |L,m> = (-1)L|L, m>.
Jos [H,P] = 0, systeemi ei voi siirtyä tilaan, jolla on vastakkainen pariteetti kuin alkuperäisellä.
Jos [H,P]' = 0, niin H:n degeneroitumaton ominaistila on myös pariteettioperaattorin ominaistila, toisin sanoen H:n
degeneroitumaton ominaistila on joko invariantti muunnoksessa P tai vain sen merkki vaihtuu.
Jotkin H:n degeneroitumattomat ominaistilat ovat siis invariantteja pariteettimuunnoksessa P, 
toisissa taas vain etumerkki vaihtuu, kun Hamiltonin operaattori ja pariteettioperaattori kommutoivat.
missä c on vakio, P:n ominaisarvo,
Pariteetti kvanttikenttäteoriassa > Pionin pariteetti

Vuonna 1954 William Chinowsky ja Jack Steinberger osoittivat, että pionilla p on negatiivinen pariteetti. He tutkivat sellaisen 
atomia vastaavan systeemin hajoamista, jonka muodostavat deuteriumatomin ydin d ja negatiivisesti varautunut pioni p-. Kun systeemi oli tilassa, jossa sen liikemäärämomentti L oli nolla, se hajosi kahdeksi neutroniksi n:
Neutronit ovat fermioneja, jotka noudattavat Fermin statistiikkaa. Näin ollen lopputila oli antisymmetrinen.
Kun kuitenkin deuteriumytimen spin on +1 ja pionin 0, he päättelivät, että syntyneillä kahdella neutronilla piti olla rataliikemäärämomentti L=1.
Systeemin kokonaispariteetti on hiukkasten sisäisten pariteettien ja niiden välisen pariteetin tulo (-1)L.
Koska rataliikemäärämomentti tässä prosessissa muuttuu nollasta yhdeksi, sisäisillä pariteeteilla pitää olla eri etumerkki alku- ja lopputilassa, jotta kokonaispariteetti säilyisi prosessissa. Deuteriumydin muodostuu protonista ja neutronista, ja koska sekä protonin että neutronin sisäinen pariteetti on +1, he päättelivät, että pionin pariteetti on neutronien pariteettien tulon vastaluku jaettuna protonin ja neutronin pariteeteilla deuteriumissa, siis (-1)(1)2/(1)2 = -1. Tästä he päättelivät, että pioni on luonteeltaan pseudoskalaarinen hiukkanen.
Pariteetti kvanttikenttäteoriassa > Pariteetin rikkoutuminen

Ennen vuotta 1956 pariteetin säilymislakia pidettiin yleispätevänä. Pariteetti säilyy sähkömagneettisessa ja vahvassa vuorovaikutuksessa ja gravitaatiossa.
On kuitenkin osoittautunut, että heikossa vuorovaikutuksessa se ei säily. Hiukkasfysiikan standardimalliin liittyy pariteetin rikkoutuminen. Sen mukaan heikkoon vuorovaikutukseen osallistuu vain tavallisten hiukkasten oikeakätinen komponentti ja antihiukkasten vasenkätinen komponentti. Tämä osoittaa, että pariteetti ei ole maailmankaikkeuden universaalinen symmetriaominaisuus. Jotkut fyysikot ovat kuitenkin olettaneet, että joissakin maailmankaikkeuden osissa olisi olemassa myös niin sanottua peiliainetta, jossa pariteetti rikkoutuu päinvastaisella tavalla. Sellaisen olemassaolosta ei kuitenkaan ole todisteita.
Pariteetin rikkoutumisen löytöhistoria on mielenkiintoinen. Useita kertoja eri yhteyksissä oli oletettu, että pariteetti ei säilyisi, mutta kun sellaisesta ei ollut luotettavia havaintoja, epäilyksiä ei yleensä otettu vakavasti. Fyysikot Tsung-Dao Lee ja Chen Ning Yang kuitenkin huomauttivat, että vaikka pariteetin oli varmuudella todettu säilyvän vahvassa ja sähkömagneettisessa vuorovaikutuksessa, sen säilymistä myös heikossa vuorovaikutuksessa ei ollut kokeellisesti todennettu. Heidän artikkeliinsa ei aluksi juuri kiinnitetty huomiota, mutta Leen aloitteesta hänen työtoverinsa Columbian yliopistossa, Chien-Shiung Wu, päätti suorittaa kokeilta. Kokeisiinsa hän tarvitsi voimakkaita jäähdytyslaitteita ja kokemusta, ja niinpä koe oli suoritettava standardointitoimistossa (National Bureau of Standards).
Vuosina 1956–1957 Wu, E. Ambler, R. W. Hayward, D. D. Hoppes ja R. P. Hudson havaitsivat, että pariteetin säilyminen selvästi rikkoutui koboltti-60:n radioaktiivisessa beetahajoamisessa. Tämä ilmeni siten, että kun alhaisessa lämpötilassa ja voimakkaassa magneettikentässä lähes kaikkien ydinten magneettiset momentit saatiin samansuuntaisiksi, beetasäteilyä ei lähtenyt yhtä paljon kaikkiin suuntiin. Kun koe oli suoritettu toistamiseen, Wu ilmoitti kollegoilleen tuloksistaan. Kolme heistä, Richard Garwin, Leon Lederman ja R. Weinrich suorittivat muunnetussa muodossa erään syklotronilla suoritetun kokeen ja heti varmistivat pariteetin rikkoutumisen. He eivät kuitenkaan julkaisseet tuloksiaan ennen kuin Wun ryhmä oli saanut raporttinsa valmiiksi; molemmat julkaistiin erään tieteellisen aikakauskirjan samassa numerossa.
Tämän jälkeen huomautettiin, että eräässä vähemmän tunnetussa kokeessa vuonna 1928 oli jo ilmoitettu pariteetin rikkoutuvan heikoissa hajoamisessa, mutta asia ei tuolloin ollut vielä saanut osakseen asianmukaista huomiota. Kun pariteetin rikkoutuminen lopulta tuli tunnetuksi, se selitti myös kaonien havaitun omalaatuisen käyttäytymisen.
Pariteetti kvanttikenttäteoriassa > Hadronien sisäinen pariteetti

Jokaiselle hiukkaselle voidaan määritellä sisäinen pariteetti niin kauan, kun pariteetti säilyy. Vaikka heikossa vuorovaikutuksessa näin ei tapahdu, pariteetti voidaan yhä määritellä hadroneille tutkimalla niitä vahvaan vuorovaikutukseen perustuvia ilmiöitä, joissa sellainen muodostuu tai hajoaa.
Pariteetin kaksiulotteisen esityksen määrittää kaksi sisäkkäistä kvanttitilaa. Tämä esitys voidaan kuitenkin aina palauttaa tilojen lineaarikombinaatioksi, joista jokaisella on joko parillinen tai pariton pariteetti. Sanotaan, että pariteetin kaikki redusoitumattomat esitykset ovat yksiulotteisia.
Peipun koulu

Peipun koulu oli Satakunnan Merikarvialla Peipun kylässä vuosina 1927–2005 toiminut alakoulu.
Historiaa

1900-luvun alussa peippulaiset kävivät koulua pitkän matkan takana Köörtilässä. Kun koulun oppilasmäärä aina vain lisääntyi, alettiin pohtia joko koulun laajentamista ja oman koulun perustamista Peippuun. Jälkimmäinen vaihtoehto voitti, ja johtokunta piti ensimmäisen kokouksensa Kantolassa syksyllä 1926, kokoonkutsuja Kalle Kantola. Koulun pitopaikasta pyydettiin tarjouksia, joista kunnanvaltuusto hyväksyi Alakylässä sijaitsevan, Juho Merimaan omistaman Härkkelin talon. Sen remonttia odotellessa koulu pääsi alkuun  Mahlamäessä eli Kantolassa syksyllä 1927. Alakoulua piti kymmenisen ensimmäistä vuotta sama opettaja vuorovuosin Härkkelissä ja vuoroin Lammelan koulussa. Kun kouluun saatiin toinenkin opettaja, alakoulutoiminta muutettiin kokovuotiseksi.
Uutta koulurakennusta saatiin Peipussa odottaa vuoteen 1954 saakka, ja silloinkin se oli pienempi kuin mitä oli kaavailtu. Suurten ikäluokkien myötä ahtaassa koulussa oli enimmillään 1960-luvun alkupuolella kolme opettajaa, seitsemän luokkaa ja yli 80 oppilasta. Jatkokoulu ja seitsemäs luokka siirrettiin Ylikylään, jonne perustettiin 2-vuotinen kansalaiskoulu.
1960-luvulta alkaen oppilasmäärä alkoi vähentyä niin, että vuonna 1988 oppilaita oli enää parikymmentä. Peipun koulu toimi silti vuoteen 2005 saakka.
Vuodesta 1959 Peipun koulun opettajana toiminut Reijo Ostamo laati koulun 75-vuotishistoriikin, joka julkaistiin 2002.
Kirjallisuutta

Ostamo, Reijo (toim.): Peipun koulu 75 vuotta. Peipun koulun 75-vuotisjuhlatoimikunta, 2002. ISBN 952-91-5027-X.
Jussi Pekkarinen

Jussi Pekkarinen on Suomen ulkoasiainministeriön tutkija ja tietokirjailija.
Teokset

Ei armoa Suomen selkänahasta: Ihmisluovutukset Neuvostoliittoon 1944-1981. Otava 2005. ISBN 951-1-19547-6
Konsulinkyydillä kotiin. Suomalaisia ahdingossa maailmalla. Otava 2009. ISBN 978-951-1-22537-9
Carl-Henning Pedersen

Carl-Henning Pedersenin ja Else Alfeltin museo Birkissä, Herningin ulkopuolella. Rakennuksen on suunnitellut C.F. Møller (1898–1988) ja se valmistui 1976.
Riben tuomiokirkon alttari.
Carl-Henning Pedersen (23. syyskuuta 1913 – 20. helmikuuta 2007) oli tanskalainen taidemaalari ja keskeinen hahmo 1940- ja 1950-lukujen vaihteen Cobra-taiteilijaryhmässä. Häntä kutsuttiin ”Skandinavian Chagalliksi”, ja häntä pidetään yhtenä Tanskan 1900-luvun jälkipuoliskon merkittävimmistä kuvataiteilijoista.
Elämä ja ura

Pedersen syntyi Kööpenhaminassa ja varttui köyhällä Vigerslev Allen alueella, jossa hän kehitti radikaaleja poliittisia ajatuksia. Hän lähti 1933 opiskelemaan Helsingørin kansainväliseen kansankorkeakouluun, jossa hän tapasi itseoppineen taiteilijan Else Alfeltin. He avioituivat 1934 ja esikoistytär Vibeke Alfelt syntyi samana vuonna. Alfelt rohkaisi Pederseniä maalaamaan, ja Pedersen osallistui neljällä abstraktilla maalauksellaan Kööpenhaminan vuosittaiseen taiteilijoiden syysnäyttelyyn vuonna 1936. Hänen modernistiset työnsä saivat vaikutteita kubisteilta ja Paul Kleeltä, mikä herätti vastustusta hänen aikalaiskollegoissaan, jotka olivat suuntautuneet sosialistiseen realismiin ja kommunismiin.
Vuonna 1939 Pedersen vaelsi jalan Tanskasta Pariisiin, jossa hän näki muun muassa Picasson ja Matissen töitä. Paluumatkalla hän vieraili Frankfurt am Mainin ”rappiotaiteen” näyttelyssä (saks. entartete Kunst), jossa erityisesti Marc Chagall jätti häneen suuren vaikutuksen loppuelämäkseen. Toinen tytär Kari-Nina syntyi 1940, ja Tanskan natsimiehityksen aikana Pedersen liittyi Høst-taiteilijaryhmään.
Pedersen ja Else Alfelt olivat vuonna 1948 mukana perustamassa Cobra-ryhmää ja pysyivät siinä sen hajoamiseen 1951 asti. Pedersen voitti Eckersberg-palkinnon 1950 ja Guggenheim-palkinnon 1958. Vuonna 1961 hänen töistään järjestettiin takautuva näyttely Pittsburghin Carnegie Institutessa, ja vuonna 1962 hän oli Tanskan edustaja Venetsian biennaalissa.
Pedersenin työt kasvoivat monumentaalisemmiksi 1960- ja 1970-luvuilla. Tämän ajan töistä esimerkkinä on suuri mosaiikki Kööpenhaminan yliopiston H. C. Ørsted -instituutissa.
Else Alfelt kuoli vuonna 1974, ja Pedersen avioitui Sidsel Ramsonin kanssa. Pedersen vastusti töidensä myyntiä, ja perusti sen sijaan oman taidemuseon 1976 Herningiin. Hän lahjoitti töitään myös Tanskan valtion taidemuseolle 2007.
Pedersen kuoli Kööpenhaminassa 2007 pitkän sairauden jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carl-Henning Pedersen Wikimedia Commonsissa
Muistokirjoitus The Guardianissa (englanniksi)
Elämäkerta ja teoskuvia Galerie Birchin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Heise-Fjeldgren, Astrid & Poignet, Sylvie (2004): Carl-Henning Pedersen, Akvareller og tegninger, tekster og digte, Borgen. ISBN 87-21-02141-4.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  KulturNav  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Carl-Henning Pedersen
Käännös suomeksi
Pedersen (polkupyörä)

Vanha Dursley-Pedersen-pyörä 1900-luvun alusta.
Dursley-Pedersen noin vuodelta 1910.
Pedersen on tanskalaisen insinöörin Mikael Pedersenin (1855-1929) 1890-luvun alussa suunnittelema polkupyörä. Sitä valmistettiin Dursley Pedersen -nimisenä vuosina 1896-1922 Dursleyssä, Englannissa. Sen jälkeen Pedersenin suunnitteleman rungon mukaista polkupyörää on valmistettu replikoina vuodesta 1978 alkaen.
Pedersen-pyörän tunnistaa ”riippumattosatulasta”, jossa satula on ripustettu vyön ja jousien varaan, kolmion muotoihin perustuvasta runkorakenteesta eli ristikkopalkkirakenteesta ja pystysuorasta ajoasennosta. Viimeksi mainitusta syystä Pederseniä kutsutaan myös terapeuttiseksi polkupyöräksi.
Uusi polkupyörä

»Mr. M. Pedersen Dursleystä, sillä nerokkuudella josta hän on tunnettu, on viime aikoina rakentanut turvapyörä-tyyppisen polkupyörän, jolla on huomattavia ominaisuuksia. Sen paino on ainoastaan 19 paunaa (8,6 kiloa) ja tekijä on testannut sen vahvuutta epätavallisella tavalla, ajamalla Whitewaylle (hyvin jyrkkä kukkula) Dursleyssä, Englannissa.»
Mikael Pedersen tunnetaan tanskalaisena maitoseparaattorin keksijänä. Hän muutti Englantiin vaimonsa kanssa vuonna 1893, työskennelläkseen suuren maatalouskoneita valmistavan tehtaan Lister and Co:n kanssa, joka sijaitsi pienessä Dursleyn kaupungissa Gloucestershiressa. Lister valmisti Pedersenin Tanskassa keksimää Alexandra-separaattoria. Näiden kysyntä oli suuri ja separaattorien myynnistä saatujen tulojen johdosta Pedersenistä tuli varakas.
Mikael Pedersen oli harrastanut polkupyöräilyä yli kahdenkymmenen vuoden ajan, ajaen noin 5 000 mailia pyöräilykaudella. Hän havaitsi, että polkupyörien rakenteessa oli paljon kehittämisen mahdollisuuksia, vaikkakin safety-tyyppinen polkupyörä oli hänen mielestään tuolloin pisimmälle kehitetty. Pedersen suunnitteli aluksi mahdollisimman miellyttävän satulan. Hän kehitti myös kolmioihin perustuvan runkomuodon, jota piti ristikkorakenteen takia kestävimpänä. Varhaiset mallit Pedersen rakensi puusta.
Ensimmäiset polkupyörät valmistuivat tuotannossa vuosina 1897–1899. Dursley Pedersen Co. perustettiin kesällä 1899. Sen omistivat tehtaanomistaja Lister, hänen poikansa ja Pedersen. Yhtiö lopetti polkupyörien tekemisen vuonna 1917, mutta toiset yritykset jatkoivat pyörän valmistamista lisenssillä vuoteen 1922 asti. Mikael Pederseniä luonnehditaan usein hieman omituisena henkilönä, josta mainitaan tavallisesti, että hän oli insinöörinä ja keksijänä huomattavasti parempi kuin liikemiehenä ja tehtaanjohtajana.
Ei tiedetä tarkkaan, kuinka paljon Durseley Pedersen pyöriä valmistettiin vuosien 1897 ja 1922 välisenä aikana, mutta jotkut tutkijat arvelevat niitä olleen noin 30 000. Tehtaassa tuotettiin myös ”timanttirunkoisia” polkupyöriä. Dursley Pederseniä valmistettiin myös tandemeina sekä kolmin- tai nelinajettavina. Tuotteiden myynti ei saavuttanut ennakoitua tasoa, koska hinnat olivat korkeita verrattuna muihin vastaaviin. Vuonna 1903 miesten B.S.A. polkupyörän saattoi ostaa kolmella punnalla, kun taas halvin Pedersen maksoi yli 17 puntaa. Kevein Pedersenin rungolla varustettu polkupyörä painoi 14 paunaa (6,35 kg).
Pedersen kehitti myös kolmivaihteisen, takanavassa olevan vaihdejärjestelmän. Dursley Pedersen tunnettiin myös kilpapyöränä ja sillä ajettiin lukuisia ennätyksiä. Vuonna 1900 Pedersen tuotti taittuvarunkoisen polkupyörän Britannian armeijalle, mutta sitä ei hyväksytty. Vuonna 1903 Pedersen asensi polkupyörään moottorin.