stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Krista Kiuru
Poliittinen ura

Ennen valintaansa kansanedustajaksi Kiuru toimi Sosialidemokraattisissa Nuorissa ja Sosialidemokraattisissa Opiskelijoissa. Hän on toiminut myös Sosialidemokraattisissa Naisissa. Vuodesta 2001 Kiuru on ollut Porin kaupunginvaltuuston jäsen ja puheenjohtaja vuosina 2009–2012 sekä 2017 alkaen. Kiuru oli SDP:n puoluevaltuuston varapuheenjohtaja vuosina 2010–2011. Kiuru on ollut SDP:n ensimmäinen varapuheenjohtaja vuosina 2012–2014 ja kolmas varapuheenjohtaja vuodesta 2014.
Kiuru valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa 5 560 äänellä. Hänet valittiin uudelleen vuoden 2011 vaaleissa 7 786 äänellä.
Kesäkuussa 2011 Kiuru nimitettiin Kataisen hallituksen asunto- ja viestintäministeriksi. Viestinnästä vastaavana ministerinä Kiurun tehtäväksi tuli vuonna 2011 tehdä esitys Yleisradion rahoituksen järjestämisestä asian jäätyä edelliseltä hallitukselta kesken. Helsingin Sanomien päätoimittaja Mikael Pentikäinen kritisoi keväällä 2012 Kiurun tapaa hoitaa Yle-uudistusta. Hänen mukaansa Kiuru antoi ymmärtää ettei mediajohtajien tulisi puuttua uudistukseen. Pentikäisen mukaan median poliittinen sääntely on uhka sananvapaudelle ja median tehtävälle vahtia vallanpitäjiä, eikä poliitikko saisi edes vihjata, että politiikan arvostelu voisi vaikuttaa esimerkiksi televisiokanavien toimilupien myöntämiseen.
SDP:n ministerikierrätyksessä toukokuussa 2013 Kiurusta tuli opetusministeri. Opetusministerinä hän on ajanut muun muassa oppivelvollisuuden pidentämistä vuodella. Huhtikuussa 2014 Kiuru sai hoitaakseen myös viestintäministerin tehtävät vasemmistoliiton erottua hallituksesta.
Kiuru nimitettiin perhe- ja peruspalveluministeriksi 6. kesäkuuta 2019 Rinteen hallitukseen ja 10. joulukuuta 2019 sitä seuranneeseen Marinin hallitukseen. Kiurun sijaiseksi valittiin tammikuussa 2022 tämän äitiysloman ajaksi Aki Lindén.
Lokakuussa 2022 Helsingin Sanomat kirjoitti Kiurun olleen THL:n asiantuntijoita vastaan koko koronapandemian ajan ja painostaneen asiantuntijoita linjalleen ja kieltäneen näitä kertomasta näkemyksiään. Marraskuussa 2021 nimetön "hallituslähde" uhkasi THL:n ylilääkäri Hanna Nohynekin ja pääjohtaja Markku Tervahaudan erottamisella, jolloin Suomenmaa perusteli Kiurun olevan lähteen takana.
Kiuru ilmoitti toukokuussa 2023 tavoittelevansa SDP:n puheenjohtajuutta edellisen puheenjohtajan Sanna Marinin ilmoitettua luopuvansa puheenjohtajuudesta. Hän kuitenkin hävisi jäsenäänestyksessä Antti Lindtmanille äänin 12 546 – 3 587 syyskuun alussa pidetyssä SDP:n puoluekokouksessa.
Poliittisia näkemyksiä

Kiuru edustaa SDP:n vasemmistosiipeä. SDP:n puheenjohtajakisassa 2023 hän kuvaili itseään voimakkaan vasemmistolaiseksi ja Rinteen–Marinin linjan jatkajaksi.
Poliittisia näkemyksiä > Pakkokaranteeniehdotus

Koronaviruspandemian yhteydessä Krista Kiuru ilmoitti hallituksen tiedotustilaisuudessa 10. elokuuta 2020, että Suomi ottaa käyttöön mahdollisimman pian pakkotestaamisen sekä pakollisen karanteenin riskimaista tuleville matkustajille koronaviruksen leviämisen estämiseksi. Muille ministereille ilmoitus tuli yllätyksenä ja oikeuskansleri Tuomas Pöysti lausui, ettei ministeri tai hallitus edes voi määrätä tämänkaltaisia pakkotoimia.
Luottamustoimia

Kiuru on ollut Satakuntaliiton valtuutettu (2001–2004) ja hallituksen jäsen (2005–2008), Suomen Punaisen Ristin varapuheenjohtaja (2002–2008) ja Porin evankelis-luterilaisen seurakuntayhtymän kirkkoneuvoston jäsen (2003–2006). Hän oli SPR:n valtuuston puheenjohtaja 2008–2011.
Ministerikauteensa saakka Kiuru oli Kuluttajaliiton, Suomen toimikunta Euroopan turvallisuuden edistämiseksi -järjestön ja Suomi–Unkari Seuran puheenjohtaja sekä varapuheenjohtaja Suomen YK-liitossa. Hän oli myös Porin seurakuntayhtymän kirkkovaltuuston jäsenenä (2007–2011) ja Satakunnan Osuuskaupan hallintoneuvostossa (2009–2011).
Yksityiselämä

Krista Kiurun aviopuoliso on sijoituspalveluyhtiön myyntijohtaja, varainhoitaja Simo Rahikainen. He avioituivat elokuussa 2022. Pariskunnan ensimmäinen yhteinen lapsi, tytär, syntyi 17. maaliskuuta 2022.
Kiuru joutui 13. joulukuuta 2024 pahoinpidellyksi Kaisaniemen puistossa Helsingissä hakiessaan lastaan päiväkodista. Teko tuomittiin laajasti julkisuudessa. Teosta epäillään 34-vuotiasta miestä. Poliisi on tiedottanut, ettei teolla heidän tietojensa mukaan ole poliittista motiivia, vaan Kiuru joutui uhriksi sattumanvaraisesti. Epäillyllä on aiempaa historiaa vastaavanlaisista teoista, ja hän on kertonut olleensa tapahtumahetkellä päihteiden vaikutuksen alaisena. Pahoinpitelijä oli aiemmin tuomittu ainakin 14 ihmisen pahoinpitelyistä, joista monet olivat alkaneet täysin yllättäen.
Campionato Sammarinese di Calcio

| Campionato Sammarinese di Calcio |
| --- | --- |
Laji:  jalkapallo
Maa(t):  San Marino
Perustettu:  1985
Joukkueita:  15 (7 Girone A, 8 Girone B)
Hallitseva mestari:  SP Tre Penne
Eniten mestaruuksia:  SP Tre Fiori (7)
Sarjataso:  1.
Alempi taso:  –
Aiheesta muualla
Sivusto
Campionato Sammarinese di Calcio on San Marinon jalkapallon pääsarja.
Pelisysteemi

Ennen vuotta 1996 San Marinon jalkapalloilu oli jaettu kahteen sarjatasoon, jotka olivat Serie A1 ja Serie A2. Kakkostason voittaja osallistui pudotuspeleihin maan mestaruudesta yhdessä korkeimman tason kolmen parhaan joukkueen kanssa. Nykyään kaikki joukkueet pelaavat samalla sarjatasolla, mutta sarja on jaettu kahteen lohkoon (Gironi). Kummankin lohkon kolme parasta joukkuetta ratkaisevat mestarin pudotuspelisysteemillä. Mestari pääsee Mestarien liigan ensimmäiselle karsintakierrokselle. Ennen vuotta 2007 mestari pääsi UEFA-cupin karsintoihin.
Kentät

Joukkueilla ei ole omia kotikenttiä, vaan ne käyttävät satunnaisesti valittuja kenttiä, jotka ovat Chiesanuovan kenttä, Serravallessa sijaitseva "Dogana", Fiorentinon kenttä, Domagnanossa sijaitseva Fonte dell'Ovo sekä Serravallen B-kenttä. Lisäksi Serravallen Stadio Olimpicoa käytetään toisinaan, ja sillä pelataan mm. kaikki pudotuspelit ja UEFA:n ottelut. Koska kenttiä on hyvin vähän, otteluita pelataan kahtena päivänä viikossa, tavallisesti lauantaina ja sunnuntaina.
Joukkueet 2024–2025

| Joukkue | Kaupunki |
| --- | --- |
SP Cailungo: Cailungo
S.S. Cosmos: Serravalle
FC Domagnano: Domagnano
SC Faetano: Faetano
FC Fiorentino: Fiorentino
SS Folgore Falciano Calcio: Falciano
AC Juvenes/Dogana: Dogana
SP La Fiorita: Montegiardino
AC Libertas: Borgo Maggiore
SS Murata: Murata
SS Pennarossa: Chiesanuova
San Marinon Akatemia U22: San Marino
AS San Giovanni: San Giovanni sotto le Penne
Tre Fiori FC: Fiorentino
SP Tre Penne: San Marino
AC Virtus: Acquaviva
Mestarit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1985-86: Faetano  1986-87: La Fiorita  1987-88: Tre Fiori  1988-89: Domagnano  1989-90: La Fiorita  1990-91: Faetano  1991-92: Montevito  1992-93: Tre Fiori  1993-94: Tre Fiori  1994-95: Tre Fiori  1995-96: Libertas  1996-97: Folgore  1997-98: Folgore  |  1998-99: Faetano  1999-00: Folgore  2000-01: Cosmos  2001-02: Domagnano  2002-03: Domagnano  2003-04: Pennarossa  2004-05: Domagnano  2005-06: Murata  2006-07: Murata  2007-08: Murata  2008-09: Tre Fiori  2009-10: Tre Fiori  2010-11: Tre Fiori  |  2011-12: SP Tre Penne  2012-13: SP Tre Penne  2013-14: La Fiorita  2014-15: SS Folgore  2015-16: SP Tre Penne  2016-17: La Fiorita  2017-18: La Fiorita  2018-19: SP Tre Penne  |
Aiheesta muualla

San Marinon jalkapalloliitto
| n k  Pääsarjatason jalkapallosarjat Euroopassa (UEFA) |
| --- | --- |
 Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Gibraltar  Irlanti  Islanti  Israel  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Irlanti  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales
Dow-teoria

Dow-teoria (engl. Dow theory) on nimetty keksijänsä Charles Dowin mukaan ja sitä on yleisesti ottaen pidetty teknisen analyysin esi-isänä. Dow-teorian tavoitteena on tunnistaa pitkän aikavälin trendejä osakemarkkinoiden hinnoissa. Kaksi eniten käytettyä indikaattoria Dow-teorian analyyseissä ovat Dow Jones Industrial Average (DJJA) sekä Dow Jones Transportation Average (DJTA).
Dow-teorian kolme trendiä

Charles Dowin teorian mukaan osakemarkkinoiden hintoihin vaikuttaa samanaikaisesti kolmen eri tason muutosvoimia:
Päätrendi (Primary trend)
Keskitason trendi (Secondary trend tai Intermediate trend)
Pienehkö trendi (Tertiary trend tai Minor trend)
Päätrendi vaikuttaa hintatasojen vaihteluihin pitkällä aikavälillä vaihdellen useista kuukausista jopa useisiin vuosiin. Keskitason trendin hinnanmuutokset sen sijaan ovat lyhyen aikavälin hetkellisiä poikkeamia pitkän aikavälin päätrendistä. Tämän vuoksi keskitason trendin hintavaihtelut eliminoituvatkin suhteellisen nopeasti erilaisten korjausten vuoksi, kun osakkeiden hinnat palaavat noudattamaan pitkän aikavälin päätrendiä. Pienehkön trendin hintavaihtelut puolestaan ovat päivittäisiä hintatason vaihteluita, joiden merkitys on vähäinen.
Päätrendi (Primary trend) vaikuttaa hintatasoon pitkällä aikavälillä useista kuukausista useisiin vuosiin. Keskitason trendi (Intermediate trend) on lyhyen aikavälin poikkeamaa päätrendistä. Pienehkö trendi (Minor trend) on päivittäistä hintatason vaihtelua, jonka merkitys on vähäinen.
Blatnán linna

| Blatnán linna |
| --- | --- |

Osoite:  Na Příkopech 320,  388 01 Blatná
Koordinaatit:  49.422835°N, 13.879449°E
Rakennustyyppi:  keskiaikainen kivilinna
Valmistumisvuosi:  1200-luku
Omistaja:  Hildprandtien suku
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Blatná on linna samannimisessä kaupungissa Tšekin Etelä-Böömin läänissä. Linna, ja sitä ympäröivä puisto ovat yhtenäinen kulttuurimonumentti.
Sijainti

Blatnán linna sijaitsee Blatnán kaupungin keskustassa Lomnice-joesta nousevalle saarelle. Linnan ja kaupungin nimi juontuu ympäröivän alueen mutaisuudesta (tšekiksi bláto). Historiallisesti se sijatisee tärkeiden kauppareittien varrella.
Historia

Ensimmäinen säilynyt kirjallinen maininta linnasta on vuodelta 1235. Alun perin se oli valmistettu puusta, mutta uusi kivestä rakennettu linna valmistui 1200-luvun lopulla. Sen ensimmäiset tunnetut omistajat olivat Strakonicesta kotoisin ollut Bávoreiden aatelissuku. Omistus kuitenkin siirtyi Rožmitálien suvulle heidän perittyänsä linnan vuonna 1391.
Linnaa uudistettiin paljon 1400-luvun aikana kun sen omistaja Zdeněk Lev z Rožmitálu toimi Böömin kuningaskunnan linnakreivinä. Benedikt Rejt suunnitteli Blatnásta tälle edustusasunnon, joka sai vaikutteita Länsi-Euroopassa suositusta gotiikasta. Zdeněkin kuoltua hänen poikansa Adam Lev joutui myymään linnan mittavien velkojen pakottamana. Omistus siirtyi lopulta Ján z Rozdražovalle, joka rakensi renesanssityylisen palatsin. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana linna kuitenkin ryöstettiin ja Rozdražovan suku sammui Valkeavuoren taistelussa.
Linnan omisti unkarilainen Serényin aatelissuku vuosina 1695–1798. Tänä aikana sen rakennuksiin alkoi ilmestyä vaikutteita barokista. Hildprantien suku osti linnan vuonna 1798. Vuosisadan vaihteessa alkuperäinen puolustuslinna muutettiin enemmän kartanomaiseksi. Linna sai pitkälti nykyistä muistuttavan ulkomuotonsa Bernhard Grueberin suunnittelemissa 1850-luvun laajennuksissa, kun sitä remontoitiin uusgoottilais-romanttisessa hengessä.
Blatná pysyi Hildprantien suvun hallinnassa aina vuoteen 1948 saakka, jolloin kommunistit kansallistivat sen. Linna palautettiin entisille omistajilleen samettivallankumouksen jälkeen, minkä jälkeen linnaa on entisöity.
Näyttelyt

Blatnán linna on avoinna yleisölle huhtikuusta lokakuuhun, mutta sen englantilaistyylinen puisto sekä Oh My Deer -kahvila ovat auki ympärivuotisesti.
Blatnán linna populaarikulttuurissa

Linnassa on kuvattu muun muassa elokuvat Bílá paní (1965) sekä Šíleně smutná princezna (1968).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Blatnán linna Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki
Portugalin Macao

Portugalin Macao (kiin. 葡屬澳門; port. Macau português) tarkoittaa Macaota Portugalin vallan alla, ensiksi Portugalin siirtomaana, sitten Portugalin merentakaisena alueena, ja lopulta Portugalin autonomisena alueena vuodesta 1557 vuoteen 1999. Macao oli ensimmäinen ja viimeinen eurooppalainen siirtomaa Kiinassa.
Historia

Portugalilaiset kauppiaat saapuivat Macaoon ensimmäisen kerran 1500-luvulla. Portugalin kuningaskunta vuokrasi Macaon Kiinan keisarikunnalta kauppasatamaksi vuonna 1557. Portugalilaiset hallitsivat Kiinalle kuuluvaa kaupunkia vuoteen 1887, jolloin Macaosta tuli kuningaskunnan siirtomaa. Vuoden 1974 neilikkavallankumouksen jälkeen Portugali luopui lähes kaikista siirtomaistaan ja vuonna 1976 Macaosta tuli ”kiinalainen alue Portugalin hallinnon alaisuudessa”. Macaon täysivaltaisuus annettiin takaisin Kiinalle 20. joulukuuta 1999.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Portugalin Macao Wikimedia Commonsissa
Crooked I

| Dominick Wickliffe |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. syyskuuta 1978 (ikä 46)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Crooked I
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  hip hop
Levy-yhtiöt:  Virgin Records (1995–1998) D.P.G. Recordz (1999) Death Row Records (1999–2003) Dynasty / Treacherous (2004–)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Dominick Wickliffe (s. 23. syyskuuta 1978 Los Angeles, Yhdysvallat), tunnettaan paremmin lavanimellä Crooked I on yhdysvaltalainen rap-artisti.
Ollessaan 17-vuotias Dominick perusti itsenäisen levy-yhtiön nimeltään Muscle Records kahden ammattijalkapalloilijan kanssa, jotka olivat Chucky Miller ja Leonard Russell. Ei tiedetä, kuinka monta levyä yhtiö tuotti ennen hajoamistaan, mutta ne ovat kaikki vielä tälläkin hetkellä julkaisemattomia. Muscle Recordsin aikana Crooked I kiinnitti Noo Trybe/Virgin Recordsin huomion ja sai vuonna 1995 ensimmäisen levytyssopimuksensa.
Rautavaaran kirkonkylä

| Rautavaaran kirkonkylä |
| --- | --- |
 Rautavaaran kirkonkylä
 Koordinaatit: 63.49421°N, 28.29822°E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Pohjois-Savo
Kunta:  Rautavaara
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kirkonkylä, taajama
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,41 km2 km²
Väkiluku (2019):  718
 – Väestötiheys:  297,9 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Tilastokeskus. Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2023 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rautavaaran kirkonkylä on Rautavaaran kunnan keskustaajama ja kirkonkylä Pohjois-Savon koillisosassa,  Keyrittyjärveen laskevan Keyritynjoen suun itäpuolella.
Rautavaaran kunnantalo.
Rautavaaran kirkko (1982).
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2023 lopussa Rautavaaran kirkonkylän pinta-ala oli 2,41 neliökilometriä ja asukasluku oli 623. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnan tai kunnanosien rajauksesta.
Paikannimi Rautavaara on esiintynyt varhaisissa kirjallisissa lähteissä seuraavasti: Rautavara (1729), Rautavara by (1732), ”Rautavaaran perukat” (1789). Kunta on perustettu vuonna 1874 osin Iisalmeen, osin Nurmekseen kuuluneista kylistä. Rautavaarasta oli tullut 1816 Nurmeksen rukoushuonekunta, 1849 sen kappeliseurakunta. Ensimmäinen kirkko rakennettiin pääosin vuosina 1825–1827. Vuonna 1894 Rautavaarasta tuli itsenäinen seurakunta.
Rautavaara-nimi on korvannut Veijo Saloheimon mukaan vanhemman Paskonvaara-nimen (Paskovaara 1724).  Paskonvaara oli laaja seutukylä ilman selvää keskuspaikkaa. On epäselvää minkä vaaran mukaan kylä oli nimensä saanut. Mahdollisena lähteenä on pidetty nykyisen kirkonkylän luoteispuolella sijaitsevaa Tulimäkeä.
John Reed

John Reed.
Reedin hautajaiset Moskovassa.
John Reed (22. lokakuuta 1887 Portland, Yhdysvallat – 19. lokakuuta 1920 Moskova, Neuvosto-Venäjä) oli yhdysvaltalainen liberaalisosialisti ja yhteiskuntakriittinen toimittaja, joka kirjoitti Venäjän lokakuun 1917 vallankumouksesta kirjan Kymmenen päivää, jotka järisyttivät maailmaa. Hänestä tuli Venäjän bolševikkien tekemän lokakuun vallankumouksen kannattaja. Myöhemmin hän kuitenkin kääntyi bolševikkien vallankumousmenetelmiä vastaan. Hän kuului Yhdysvaltain kommunistisen puolueen perustajajäseniin.
John Reed käytti Suomea kauttakulkumaana Yhdysvalloista Venäjälle ja Venäjältä Yhdysvaltoihin. Toisen matkan (1919–1920) hän teki Yhdysvaltojen kommunistien lähettämänä laittomasti, salaisia etappiteitä pitkin ja väärän passin turvin Jim Gormley -nimisenä. Hän saapui syksyllä 1919 Turkuun Tukholmasta lähteneellä laivalla Gyllingin suosituskirje mukanaan. Matka jatkui Helsingin kautta Moskovaan. Lenin lähetti Reedin timanteilla, Yrjö Sirolan amerikansuomalaisille osoitetulla avoimella kirjeellä, mikrovalokuvilla ja Leninin Reedin kirjaan esipuheeksi tarkoitetulla käsikirjoituksella varustettuna takaisin maaliskuussa 1920. Timantit, joita oli 102 kappaletta, olivat Moskovan lahja vallankumoukselle Amerikassa.
Paluumatkalla suomalainen poliisi pidätti hänet 13. maaliskuuta 1920 Tukholman vuorolaivan Oihonnan hiilikomerosta Turussa. Muun muassa Helsingissä asunut Hella Wuolijoki majoitti ja auttoi häntä Suomen oleskelun aikana. Reed joutui raastuvanoikeuteen 22.3. ja kuukauden kuluttua hänet tuomittiin sakkoihin salakuljetuksesta ja määrättiin maksamaan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus piti tuomion voimassa. Etsivän Keskuspoliisin pyynnöstä Reed pidettiin tuomion jälkeenkin vangittuna kuulusteluja varten. Istuttuaan kolme kuukautta huonokuntoinen Reed uhkasi aloittaa nälkälakon, minkä seurauksena hänet päätettiin karkottaa Suomesta. Kesäkuussa Reed pääsi matkustamaan Viroon. Takavarikoimansa timantit Suomen valtio myi huutokaupalla.
John Reedin viimeinen työkomennus oli osallistua itäisten kansojen kokoukseen Bakussa, josta palatessaan hän oli jo kuolemansairas. Työkomennus oli Bakuun väistämätön, Grigori Zinovievin sanoin: ”Komintern on päättänyt niin. Tottele.” Emma Goldmanin mukaan hän olisi voinut vielä parantua, jos häntä olisi hoidettu asianmukaisesti. Reed on haudattu Kremlin muuriin, johon on hänen lisäkseen haudattu vain kaksi muuta amerikkalaista,lähde? Industrial Workers of the Worldin perustaja Bill Haywood ja Yhdysvaltain kommunistisen puolueen perustaja Charles Ruthenberg.
Yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja Warren Beatty teki John Reedistä ja vallankumousajan olosuhteista elokuvan Punaiset (1981), jota kuvattiin uusklassisten rakennusten vuoksi tapahtumapaikkansa Pietarin asemesta Helsingissä.
Reedin puoliso oli Louise Bryant, joka myös kirjoitti kirjan kokemuksistaan lokakuun vallankumouksessa.
Kirjallisuutta

Reed, John: Kymmenen päivää, jotka järisyttivät maailmaa.  (Ten days that shook the world, 1919.) Suomentaneet Elvi Sinervo ja Osmo Helin. 3. painos (1. painos 1957)  Helsinki:  Kansankulttuuri, 1979.  ISBN 951-615-149-3
Vallankumouksen salamatkustaja: John Reed Suomessa. Max Engman ja Jerker A. Eriksson, WSOY, 1982
Reedin kirjoituksia Marxists.org-sivustolla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Sommerfeld-talo

Carl Bassenin vuonna 1956 rakennuttama autonkuljettajan talo.
Sommerfeld-talo Limonenstrasse 30, Berliiniissä Lichterfelden alueella oli Bauhaus-koulun ensimmäinen yhteishanke.
Bauhaus-opiskelijat osallistuivat sen suunnitteluun Walter Gropiuksen ja Adolf Meyerin rakennusurakoitsijalle Adolf Sommerfeldille 1920-1921. Rakennusmateriaalina käytettiin Sommerfeldin sahan ostamasta ja romuttamasta sota-aluksesta sahattua puuta.
Tiikkinen hirsirakennus on rakennettu kalkkikivisokkelille. Siinä oli nelilapekatto ja edistyksellinen keskussisäänkäynti. Gropius oli saanut ajatuksen Frank Lloyd Wrightin työstä. Joost Schmidt veisti palkit asiakkaan toivomien aiheiden pohjalta, joskin tiikin kovuus rajoitti tyylillisiä elementtejä. Josef Albers loi lyijylasi-ikkunat. Koko sisustus matoista istuimiin tehtiin Bauhaus-työpajoissa. Ekspressionistinen rosoinen tyyli hallitsi työtä edelleen, mutta Marcel Breuerin konstruktivistisissa istuimissa voidaan jo nähdä seuraavien vuosien funktionalismia.lähde?
Talo tuhoutui osittain toisessa maailmansodassa. Fred Forbátin suunnittelema autotalli ja kuljettajan asunto pysyivät ennallaan.
Kirjallisuutta

Winfried Nerdinger, Walter Gropius, Busch-Reisinger Museum, Bauhaus-Archiv, Museum für Gestaltung: Walter Gropius: der Architekt, Zeichnungen, Pläne und Fotos aus dem Busch-Reisinger Museum der Harvard University Art Museums, Cambridge/Mass. und dem Bauhaus-Archiv, Berlin : mit einem kritischen Werkverzeichnis, s. 316.  (2. painos)  Mann, 1996.
Neumann, Eckhard: Bauhaus und Bauhäusler : Erinnerungen und Bekenntnisse, s. 188.  (Basil Gilbert: Haastattelu Helene Nonné-Schmidtin kanssa)  Köln:  DuMont, 1985.  ISBN 978-3-7701-1673-7  (saksaksi)
Aiheesta muualla

Kuva talosta sivustolla bauhaus100.de (Arkistoitu – Internet Archive)
Bauhaus-arkiston projektisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Merkintä Berliinin osavaltion monumenttiluettelossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Sommerfeld-talo ArchINFORM-tietokannassa
Janet (lentoyhtiö)

| Janet |
| --- | --- |
 Janetin Boeing 737-600
 IATA: -  –  ICAO: WWW 
Kutsukoodi:  JANET
Perustettu:  1972
Laivaston koko:  11
Solmukohdat:  Harry Reidin kansainvälinen lentoasema
Janet ja Janet Airlines (ICAO: WWW, kutsukoodi: JANET) ovat epävirallisia nimiä salaiselle laivastolle matkustajalentokoneita, joita käytetään Yhdysvaltain ilmavoimaministeriölle henkilöstön kuljettamiseen salaisiin laitoksiin. Lentoyhtiö lentää pääasiassa Harry Reidin kansainväliseltä lentoasemalta Las Vegasista Nevada Test and Training Rangen sotilasalueille, kuten Area 51:lle.
JANET ei ole virallinen nimi vaan kyseisten lentokoneiden käyttämä radiokutsukoodi. Julkisuudessa kuitenkin spekuloitu, että se olisi akronyymi esimerkiksi sanoista ”Joint Air Network for Employee Transportation” (suom. yhteinen ilmaverkosto työntekijöiden kuljettamiseen) tai ”Just Another Non-Existent Terminal” (suom. jälkeen yksi ei-olemassaoleva terminaali).
Historia

Janetin lennot aloitettiin vuonna 1972 Las Vegasista Area 51:lle. Lentoja operoi hallinnon alihankkija EG&G. Se lensi lentoja aluksi yhdellä, vuodesta 1976 lähtien myös toisella, DC-6-koneella, jotka kumpikin olivat käytössä vuoteen 1981. Sen jälkeen laivastoon tuli Boeing 737-200-koneita, joita täydennettiin myöhemmin ilmavoimien T-43-koulukoneista takaisin matkustajakoneiksi muunnetuilla koneilla. Nykyiset Boeing 737-600-koneet otettiin käyttöön 2008–2009. Janet on käyttänyt myös Beechcraft Super King Air- ja -1900-potkuriturbiinikoneita.
Toiminta

Janet ei lennä kaupallisesti, sillä ei ole verkkosivuja eikä siitä ylipäätään tiedetä paljoa. Julkisuudessa on kuitenkin joitakin tietoja toiminnasta.
Janetin solmukohta on Harry Reidin kansainvälinen lentoasema Las Vegasissa Nevadassa. Sillä on lentoasemalla oma yksityinen terminaali, jota vartioidaan tarkoin. Yhtiö kuljettaa pääasiassa henkilöstöä Yhdysvaltain ilmavoimien huippusalaisiin laitoksiin, jotka sijaitsevat alueella. Näitä ovat esimerkiksi Nevada Test and Training Range -kokonaisuuteen kuuluvat Area 51 ja Tonopah Test Range. Janet lentää myös muualle, tiettävästi ainakin Edwardsin lentotukikohtaan, Naval Air Weapons Station China Lakelle ja Plant 42:een.
Matkustajiin kuuluu tiettävästi sotilaita, tutkijoita ja Yhdysvaltain hallinnon jäseniä. Arvellaan, että henkilöstöä kuljetetaan salaisille sotilasalueille ja takaisin lentäen päivittäin, koska se on turvallisempaa ja salaisempaa kuin työntekijöiden ajaminen autoilla alueille. Osa kohdealueista on myös hyvin syrjäisiä.