stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
PowerBook 100
Suunnittelu

Applen suunnitteluosasto, Apple Industrial Design Group, oli laatinut PowerBookista mallit 140 ja 170 ennen versiota 100, maaliskuun 1990 ja helmikuun 1991 välisenä aikana. 100:n ulkoasu jäljitteleekin noiden kahden muotoilua, ja siihen tehdyt parannukset perustuvat oppeihin, joita Apple sai kehitellessään tehokkaampien PowerBook-malliensa ilmettä. Mallia suunniteltiin syyskuusta joulukuuhun 1990, ja monet sen muotoilun elementeistä olivat muunnelmia Snow White -teemasta, jota Apple oli käyttänyt vuodesta 1984. Kuulumista Applen tuotteiden jatkumoon korosti erityisesti ulkokuoren raidoitus 2 millimetriä korkeilla harjanteilla 10 millimetrin välein.
Vuoden 1989 lopulla Apple lähestyi Sonya, koska sillä ei itsellään ollut tarpeeksi insinöörejä hoitamaan kaikkia vuodelle 1991 suunniteltuja tuotelanseerauksia. Applen toimittamien piirustusten, komponenttiluetteloiden ja Portablen arkkitehtuurin pohjalta Sony pienensi ja valmisti ensimmäiset PowerBook 100 -kannettavat Kalifornian San Diegossa ja Japanissa. Vaikka Sonyn insinööreillä oli vain vähän aiempaa kokemusta mikrotietokoneiden rakentamisesta, laittamalla muita hankkeita jäihin ja asettamalla PowerBook 100:n tärkeysjärjestyksessä ensimmäiseksi he saivat Applen pienimmän ja keveimmän koneen lopulta valmiiksi alle kolmessatoista kuukaudessa. Sonyn pääjohtaja Norio Ohga valtuutti projektipäällilkkö Kihey Yamamoton rekrytoimaan insinöörejä kaikilta Sonyn osastoilta.
Robert Brunner, Applen teollisen muotoilun silloinen johtaja, veti tiimiä joka suunnitteli koneen ilmeen pallohiirineen ja graniitinvärisine kuorineen. Brunner kertoi suunnitelleensa PowerBookin "yhtä helpoksi käyttää ja kantaa kuin tavallinen kirja". Graniitin tummanharmaa väri erotti sen aikansa muista kannettavista ja samalla myös Applen muista, perinteisesti kermanvalkoisista tai vaaleanharmaista tuotteista. Pallohiiri, sekin uusi suunnitteluelementti, oli sijoitettu keskelle konetta, mikä teki PowerBookista helppokäyttöisen sekä vasen- että oikeakätisille. Koneen ulkoasun suunnittelussa pyrittiin muodikkuuteen, joka saisi käyttäjän tuntemaan sen yhtä henkilökohtaiseksi asusteekseen kuin lompakon tai salkun. Brunnerin mukaan "se kertoo jotain kantajansa identiteetistä".
Vastaanotto

Yhdysvalloissa ilmestyneen Home Office Computing -lehden toimittaja Crystal Waters ylisti PowerBook 100:n "ainutlaatuista, vaikuttavaa muotoilua" mutta valitti näyttöportin puuttumista ja sitä, ettei sisäisellä modeemilla voinut vastaanottaa fakseja. Myös kiintolevyn 20 megatavun kokoa arvosteltiin. Kun kaikki perussovellukset oli asennettu, käyttäjälle jäi vain vähän tilaa valinnaisille ohjelmille ja tiedostoille. Yhteenvetona Waters totesi: "Konetta muutamia viikkoja jatkuvasti käyttäneenä en sanoisi tulleeni petetyksi — jos vain saisin valita siihen 40 megatavun kiintolevyn."
PC Week testasi PowerBook 100:aa vertaillen sitä edeltäjäänsä Macintosh Portableen. Microsoft Word -dokumentin avaaminen PowerBook 100:lla kesti 5,3 ja tallentaminen 2,5 sekuntia. Portablella vastaavat ajat olivat 5,4 ja 2,6 sekuntia. Akun kestoksi peruskäytössä PC Week mittasi 3 tuntia 47 minuuttia. Byte-lehden arviossa suositeltiin PowerBook 100:aa "tekstinkäsittelyyn ja tietoliikenneyhteyksiin; kalliimman hintaluokan tuotteissa on tarpeeksi tehoa monimutkaisemmille raporteille, laajoille laskentataulukoille ja ammattimaiselle graafikalle." MacWEEK kuvaili sitä "ihanteelliseksi kirjoittamiseen ja niille, joiden rahat ovat tiukassa."
PowerBook 100 saa edelleen tunnustusta lehdistöltä. PC World nimesi sen vuonna 2006 kautta aikain kymmenenneksi parhaaksi mikrotietokoneeksi ja Yhdysvalloissa ilmestyvä Mobile PC vuonna 2005 kaikkien aikojen parhaaksi laitteeksi ohi Sony Walkmanin ja Atari 2600:n. PowerBook 100 on myös palkittu lukuisia kertoja: sille on myönnetty mm. IDSA Silver Design of the Decade -palkinto 1999, Form-lehden Designer's Design -palkinto 1993, ISDA Gold Industrial Design Excellence -palkinto 1992, Appliance Manufacturer Excellence in Design -palkinto 1992 ja Industry Forum Design 10 Best -palkinto Hannoverin teollisuusmessuilla.
Tekniset tiedot

| Osa tai ominaisuus | Tiedot |
| --- | --- |
Näyttö: 9 tuuman, 640 × 400 pikselin taustavalaistu FSTN-nestekidenäyttö (kaksivärinen passiivimatriisi-LCD)
Massamuisti: 20–40 megatavun SCSI-kiintolevy, ulkoinen levykeasema (3,5", erillinen lisäosa)
Suoritin: Motorola 68000 (16 MHz)
Väylänopeus: 16 MHz
Keskusmuisti (RAM): 2 megatavua, laajennettavissa 8 megatavuun SIMM-moduulein (100 ns) tai erillisten muistilaajennuskorttien avulla
Lukumuisti (ROM): 256 kilotavua
Tietoliikenneyhteydet: AppleTalk, modeemi (lisäosa)
Akku: ladattava lyijyakku, kesto 2½–3¾ tuntia 3,5 voltin litium-vara-akut
Mitat: 22 cm (syvyys) × 28 cm (leveys) × 4,6 cm (korkeus), 2,31 kg
Liitännät: 1 × ADB (näppäimistö, hiiri) 1 × Mini-DIN-8-RS-422-sarjaportti (tulostin tai modeemi, AppleTalk) 1 × HDI-20 (ulk. levykeasema) 1 × HDI-30 (ulk. kiintolevy tai skanneri) 1 × 3,5 mm:n kuulokeliitäntä
Käyttöjärjestelmä: System 6.0.8L, 7.0.1–7.5.5
Laajennuspaikat: 1 × sarjaportti (modeemi)
Äänet: 8-bittinen mono (22 kHz)
Gestalt-tunnus: 24
Peitenimet: Elwood, Jake, O'Shanter & Bess, Asahi, Classic, Derringer, Rosebud, and Sapporo
Melametsä

Melametsä on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Anssi Melametsä (s. 1961), jääkiekkoilija
Esa Melametsä (s. 1957), valokuvaaja ja kuvatoimittaja
Esko Melametsä (vuoteen 1955 Melender, 1927–2019), yritysjohtaja, teollisuusneuvos
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Markku Mäntymaa

| Markku Mäntymaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1954 Vaasa
Kuollut: 9. toukokuuta 2015 (61 vuotta) Vaasa
Poliitikko
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Asema:  Kansanedustaja (2011–2015)
Vaalipiiri:  Vaasan vaalipiiri
Markku Antero ”Mape” Mäntymaa (17. huhtikuuta 1954 Vaasa – 9. toukokuuta 2015 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi kokoomuksen kansanedustajana Vaasan vaalipiiristä vuosina 2011–2015. Hän oli hallintovaliokunnan ja lakivaliokunnan jäsen sekä sosiaali- ja terveysvaliokunnan ja Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan varajäsen. Ennen valintaansa kansanedustajaksi hän toimi komisariona.
Mäntymaa oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1997 ja 2. varapuheenjohtaja vuodesta 2005. Lisäksi hän oli Vaasan Sähkö Oy:n hallituksen jäsen.
Mäntymaa jäi eduskuntatyöstä sairauslomalle syyskuussa 2013, kun hänellä todettiin aktiivinen kasvain keuhkossa. Sairautensa vuoksi hän ei ollut enää ehdolla eduskuntavaaleissa 2015. Mäntymaa menehtyi sairauteensa 9. toukokuuta 2015.
Mäntymaa toimi myös autokoulun teoriaopettajana ja juniorivalmentajana jalkapallossa. Hän oli naimisissa ja hänellä on kaksi lasta sekä kaksi lapsenlasta.
Aiheesta muualla

.aspx Markku Mäntymaa Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Melanaun kieli

| Melanau> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:   Malesia
Puhujia:  120 000
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  austronesialaiset kielet
Kieliryhmä:  malaijilais-polynesialaiset kielet pohjoisborneolaiset kielet
 Ohje 
Melanau on ryhmä toisilleen läheistä sukua olevia pohjoisborneolaisia kieliä, joita puhutaan Malesian Sarawakin maakunnassa Borneon saaren pohjoisosassa. Kieliryhmään lasketaan noin 110 000 puhujan keskimelanau sekä uhanalaiset daro–matun, kanowit–tanjongin ja sibun kielet.
Markku Mäki
Aiheesta muualla

Google Scholarin julkaisuhaku "Markku Mäki" (englanniksi) (google.com)
Marsin aikakirjat

| Marsin aikakirjat> The Martian Chronicles.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ray Bradbury
Kieli:  englanti
Genre:  tieteiskirjallisuus
Julkaistu:  1950
Suomennos
Suomentaja:  Eero Tenhosaari
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1953
Ulkoasu:  nidottu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Marsin aikakirjat on Ray Bradburyn temaattinen novellikokoelma vuodelta 1950. Amerikkalaiset lähtevät valloittamaan Marsia vuonna 1999. Marsin alkuperäiset asukkaan kuolevat lähes sukupuuttoon ja heidän kulttuuristaan tulee rihkamaa matkailijoille. Tämä vertautuu Amerikan valloitukseen sen alkuperäiskansoilta.
Vuonna 1980 Marsin aikakirjoista tehtiin brittiläis-amerikkalaisena yhteistuotantona 3-osainen minisarja. Sen ohjasi Michael Anderson, ja pääosassa nähtiin Rock Hudson.
Muita laitoksia

Hill House -kustantamon vuonna 2005 julkaisemassa uudessa The Martian Chronicles -kirjan laitoksessa on mukana myös muita Bradburyn novelleja, joiden aiheena on Mars. Niistä on suomennettu seuraavat:
”Dark They Were, and Golden Eyed” (1949, suom. ”He olivat tummia ja kultasilmäisiä”, kokoelmassa Toiset taivaat)
”The Visitor” (1948, suom. ”Vieras”, kokoelmassa Kuvitettu mies)
”The One Who Waits” (1949, suom. ”Hän, joka odottaa”, kokoelmassa Toiset taivaat)
”The Exiles” (1950, suom. ”Maanpakolaiset”, kokoelmassa Kuvitettu mies)
”The Other Foot” (1951, suom. Toinen jalka, kokoelmassa Kuvitettu mies)
”The Lost City of Mars” (1967, suom. ”Marsin kadonnut kaupunki”, kokoelmassa Toiset taivaat)
Massimo d’Azeglio

Massimo d’Azeglio, Francesco Hayezin maalama muotokuva vuodelta 1860.
Massimo Taparelli, d’Azeglion markiisi (24. lokakuuta 1798 Torino – 15. tammikuuta 1866 Torino) oli italialainen taidemaalari, kirjailija ja poliitikko, joka toimi Sardinian kuningaskunnan pääministerinä vuosina 1849–1852.
Elämä ja ura

Nuoruudessaan d’Azeglio omistautui taidemaalarin uralle. Asuessaan 1820-luvulla Roomassa hän saavutti mainetta maisemamaalarina. Isänsä kuoltua hän muutti vuonna 1830 Milanoon. Siellä hän kirjoitti poliittisesti sävyttyneet romaanit Ettore Fieramosca (1833) ja Niccolò de’Lapi (1841), jotka tekivät hänestä yhden Italian yhdistymisliikkeen eli risorgimenton maltillisen siiven johtohahmoista. Tämän jälkeen d’Azeglio omistautui politiikalle. Hänen pääteoksensa on pamfletti Gli ultimi casi de Romagna (1846), jossa hän arvosteli Romagnan hallitusta ja kehotti alueen asukkaita tukemaan Sardinian kuninkaan Kaarle Albertin pyrkimystä yhdistää Italia. Vuoden 1848 sodassa d’Azeglio taisteli Sardinian riveissä Itävaltaa vastaan. Kun Kaarle Albert tappioiden jälkeen luopui kruunusta poikansa Viktor Emanuel II:n hyväksi, tämä nimitti d’Azeglion pääministerikseen 7. toukokuuta 1849.
D’Azeglio halusi edistää Italian kansallista jälleensyntymää poistamalla vieraita vaikutteita. Pääministerinä hänen merkittävin aikaansaannoksensa oli kirkollisten tuomioistuimien ja immuniteettien lakkauttaminen Sardiniassa vuonna 1851. Hän myös kutsui Camillo Cavourin hallitukseensa vuonna 1850. D’Azeglio ajautui kuitenkin erimielisyyksiin valtiovarainmininä toimineen Cavourin kanssa ja erosi 30. lokakuuta 1852. Liberaalimpi Cavour tuli hänen seuraajakseen. D’Azeglio osallistui tämän jälkeen enää satunnaisesti politiikkaan. Hän toimi vuonna 1859 jonkin aikaa Sardinian lähettiläänä Pariisissa ja hallituksen edustajana Romagnassa sekä 1860 Milanon kuvernöörinä. Hän puolusti Firenzen säilyttämistä yhdistyneen Italian pääkaupunkina. D’Azeglion keskeneräisiksi jääneet muistelmat ilmestyivät nimellä I miei ricordi vuonna 1867.
Massimo d’Azeglion veljiä olivat taidemaalari Roberto d’Azeglio sekä tunnettu jesuiitta Luigi d’Azeglio.
Muuta

D’Azeglio muistetaan erityisesti Italian yhdistymisen jälkeen esittämästään lausahduksesta ”L’Italia è fatta. Restano de fare gli italiani” (”Italia on nyt luotu, jäljelle jää italialaisten luominen”), jolla hän tarkoitti sitä, että yhteisen valtion perustamisesta huolimatta kansakunnan rakentaminen oli yhä kesken.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Massimo d’Azeglio Wikimedia Commonsissa
Massimo d'Azeglio: Elämää järven rannalla
Martha Place

Martha Place
Martha Place (k. 8. huhtikuuta 1899) oli yhdysvaltalainen murhaaja ja ensimmäinen sähkötuolissa teloitettu nainen. Tuomio pantiin täytäntöön Sing Singin vankilassa Yhdysvalloissa.
Martha Place loukkaantui rekionnettomuudessa ollessaan 23-vuotias. Hänen veljensä kertoi, ettei Martha koskaan toipunut onnettomuudesta täydellisesti ja se jätti hänet henkisesti tasapainottomaan tilaan. Martha avioitui William Placen kanssa vuonna 1893. Williamilla oli Ida-niminen tytär aiemmasta liitosta. Miehen avioliittoaikeiden taustalla oli ollut avun tarve tyttären kasvattamisessa. Myöhemmin kerrottiin huhuja että Martha olisi ollut tyttärelle mustasukkainen. William joutui kutsumaan poliisit useasti Marthan uhattua tappaa Ida.
Williamin saavuttua 7. helmikuuta 1899 kotiinsa New Yorkin Brooklynissä, Martha hyökkäsi kirveen kanssa hänen kimppuunsa. Williamin apuun hälyttämät poliisit löysivät sängyn alta 17-vuotiaan Idan verisen ruumiin. Hänen suunsa oli palanut syövyttävästä haposta. Kuolinsyyksi selvisi tukehduttaminen. Oikeudenkäynnissä Martha vakuutti syyttömyyttään. Hänet todettiin kuitenkin syylliseksi ottotyttärensä murhaan Placen miehen toimiessa avaintodistajana. Place tuomittiin kuolemaan 20. maaliskuuta 1899.
Sähkötuolia ei ollut koskaan käytetty naispuoliseen henkilöön ennen Marthan teloitusta. Teloitusta seuranneiden todistajien mukaan hän kuoli välittömästi. New Yorkin osavaltion kuvernööri Theodore Rooseveltiä oli pyydetty armahtamaan Martha, mutta hän kieltäytyi. Martha haudattiin perhehautaan East Millstoneen New Jerseyyn ilman kirkollista siunausta.
Martha Roby

| Martha Roby |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Martha Kehres Roby
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1976 Montgomery, Alabama, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  poliitikko
Poliitikko
Puolue:  Republikaanit
Asema:  Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen
Vaalipiiri:  Alamaban vaalipiiri
Tutkinnot:  New Yorkin yliopisto
Puoliso:  Riley Roby
Lapset:  2
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Martha Kehres Roby (o.s. Dubina; s. 26. heinäkuuta 1976 Montgomery, Alabama) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka kuuluu Yhdysvaltain republikaaniseen puolueeseen. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Alabaman toisesta vaalipiiristä 2011–2021.
Robylla on tutkinnot New Yorkin ja Samfordin yliopistoista.
Roby on naimisissa Riley Robyn kanssa ja heillä on kaksi lasta.
Mensuurimiekkailu

Mensuurimiekkailua kuvaava Georg Mühlbergin maalaus noin vuodelta 1900. Kuvassa vastakkain kahden Heidelbergin yliopiston opiskelijajärjestön edustajat.
Mensuurimiekkailu on joidenkin oppilasyhteisöjen järjestämä miekkailuperinne erityisesti Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä. Mensuurimiekkailua harjoitetaan jossakin määrin myös Kosovossa, Virossa, Latviassa, Puolassa ja Flanderissa. Miekoin käytävässä kaksintaistelussa kohtaavat tavallisesti kaksi miesoppilasta, jotka edustavat eri veljeskuntia. He varustautuvat suojaliivein ja -lasein. He seisovat liikkumatta paikallaan ja yrittävät osua toisiaan päähän.
Aiheesta muualla

Helmer Winter : Saksalaisten ylioppilaitten "mensuuri", Suomen Kuvalehti, 04.12.1926, nro 49, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Margot Eskens

| Margot Eskens |
| --- | --- |
 Margot Eskens vuonna 1961
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1936 Düren
Kuollut: 29. heinäkuuta 2022 (85 vuotta)
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Levy-yhtiöt:  Polydor Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Margot Eskens (12. elokuuta 1936 – 29. heinäkuuta 2022) oli saksalainen laulaja, joka oli suosituimmillaan 1950- ja 1960-luvuilla. Eskens voitti 1954 Polydorin järjestämän kykykilpailun kappaleella ”Moulin Rouge” ja sai täten levytyssopimuksen. Eskens levytti ensimmäisen hittinsä ”Ich möchte heut ausgehn” 1955. Vuosina 1956 ja 1957 Eskens levytti kaksi Saksan singlelistan ensimmäiseksi yltänyttä kappaletta, ”Tiritomba” ja ”Cindy, Oh Cindy”. Eskens levytti myös useita menestyskappaleita duettona Silvio Francescon kanssa.
Eskens teki yhteistyötä tuottaja Kurt Feltzin kanssa vuoteen 1961. Eskens sijoittui kolmanneksi Saksan karsintana Eurovision laulukilpailuun 1962 toimineessa Deutsche Schlager-Festspiele 1962 -laulukilpailussa kappaleella ”Ein Herz, das kann man nicht kaufen”. Eskens edusti Saksaa Eurovision laulukilpailussa 1966 kappaleella ”Die Zeiger der Uhr” ja sijoittui jaetulle kymmenennelle sijalle 18 kilpailijan joukosta.
Eskens myi vuoden 1956 jälkeen 40 miljoonaa levyä. Hän oli naimisissa managerinsa Karl-Heinz Münchowin kanssa miehen kuolemaan 23. joulukuuta 2011.
Singlet

Mutti, du darfst doch nicht weinen (1955)
Ich möcht' heut' ausgehn (1956)
Tiritomba (1956)
Cindy oh, Cindy (1957)
Bombalu (1957)
So Wunderbar, So Fabelhaft (1960)
Wenn Du Heimkommst (1961)
Ein Herz, Das Kann Man Nicht Kaufen (1962)
Marcel (1963)
Ob In Bombay, Ob In Rio (1963)
Mama (1964)
Die Zeiger Der Uhr (1966)
Singlet > Duettona Silvio Francescon kanssa

Alle schönen Frauen (1958)
Du Bist Mir Lieber Als Die Andern (1958)
Mondscheinpartie (1959)
Markkinointiviestintä

Suunnistaja lähtee kilpailuun sponsorilakanan edestä Kuopion maailmancupissa 2024.
Markkinointiviestintä on yrityksen ulkoisiin sidosryhmiin kohdistuvaa viestintää, jonka tarkoituksena on välillisesti tai suoraan saada aikaan kysyntää tai kysyntään myönteisesti vaikuttavia ilmiöitä. Markkinointiviestintä (engl. promotion) on yksi markkinoinnin neljästä pääkilpailukeinosta (product, place, promotion, price).
Markkinointiviestinnän muodot

Markkinointiviestinnän muotoja ovat muun muassa
Mainonta
Tiedotus- ja suhdetoiminta
Myynninedistäminen
Myyntityö
Mainonta on maksettua, tavoitteellista tiedottamista, joka yleensä kohdistuu suureen ihmisjoukkoon. Tiedotus- ja suhdetoiminta tarkoittaa määrätietoista toimintaa jolla pyritään vaikuttamaan yrityksen sidosryhmien mielikuviin yrityksestä. Suhdetoiminnan tavoitteena on yleensä luoda yritykselle myönteinen imago. Tyypillisesti suhdetoimintaa harjoitetaan pyrkimällä vaikuttamaan tiedotusvälineisiin tai muutoin vaikuttamalla yrityksen toimintaympäristössä avainasemassa oleviin henkilöihin. Myös sponsoroinnin tavoitteena on usein myönteisen imagon vahvistaminen yrityksestä. Myynninedistäminen on kirjava joukko erilaisia toimenpiteitä jotka vaihtelevat laajalti eri alojen välillä. Myynninedistämistä on määritelty esimerkiksi sellaiseksi markkinointiviestinnäksi jota ei voida lukea henkilökohtaiseen myyntityöhön, suhdetoimintaan, sponsorointiin eikä mainontaan. Esimerkiksi erilaiset hinnanalennukset, kuponkitarjoukset ja kilpailut lukeutuvat myynninedistämiseksi. Myös messut ovat useille yrityksille juuri myynninedistämistoimintaa. Myyntityö tarkoittaa henkilökohtaista myyntityötä joka tapahtuu yrityksen edustajan ja asiakkaan välillä. Tyypillisesti myyntityö sisältää henkilökohtaisia tapaamisia, sähköpostiviestintää ja puhelinkeskusteluita.
Mainonta sekä tiedotus- ja suhdetoiminta ovat tyypillisesti pitkäjännitteistä toimintaa jolla pyritään ohjaamaan ja vaikuttamaan ihmisten mielikuviin joko yrityksestä tai sen tuotteista. Myynninedistäminen (myös menekinedistäminen) ja henkilökohtainen myyntityö ovat enemmän aktiiviseen toimintaan perustuvia toimintoja joiden tähtäimenä on yleensä lisätä myyntiä hyvinkin lyhyellä tähtäimellä.
Internetin sekä muiden sähköisten viestimien kasvu on monipuolistanut ja kasvattanut markkinointiviestinnän toiminta-aluetta ja nykyisin markkinointiviestintään katsotaan läheisesti kuuluvaksi muun muassa verkkomarkkinointi. Uusia markkinointiviestinnän muotoja ovat 2000-luvulla olleet muun muassa verkkokampanjat, blogit, hakusanamainonta ja hakukoneoptimointi. Sähköisten medioiden tarjoamat palautekanavat ja vuorovaikutteisuus ovat myös lisänneet vuorovaikutteisen markkinointiviestinnän käyttöä. Onkin sanottu, että 2000-luvun markkinointiviestinnässä aktiivisia osapuolia ovat sekä viestin lähettäjä että vastaanottaja jotka kumpikin vaikuttavat sekä viestin sisältöön että kulkuun.
Integroitu markkinointiviestintä

Markkinointiviestinnän strategisena tavoitteena on usein integroitu markkinointiviestintä, jossa organisaatio suunnittelee markkinointiviestintänsä niin, että kaikki elementit ovat yhdenmukaisia ja tukevat toisiaan. Integroidun markkinointiviestinnän vastakohtana pidetään yleensä tilannetta, jossa markkinointi, viestintä ja myynti toimivat erillisinä yksikköinä omien strategioidensa ohjaamina. Integroidun markkinointiviestinnän tuoma hyöty organisaatiolle on suuremman tehokkuuden saavuttaminen alhaisemmilla kustannuksilla, koska koko organisaatio ja kaikki kanavat vahvistavat yhteistä sanomaa.
Markkinointiviestinnän suunnittelu

Markkinointiviestinnän suunnittelu aloitetaan yleensä kohderyhmien arvioinnilla ja kohderyhmien ominaisuuksien vertaamisella organisaation ominaisuuksiin ja tarpeisiin. Markkinointiviestinnän suunnittelussa otetaan kantaa yleensä muun muassa seuraaviin asioihin:
kohdeyleisön määrittäminen,
halutun vaikutuksen määrittäminen,
viestin suunnittelu,
viestintäkanavien valinta,
viestin lähettäjän ominaisuuksien määrittäminen sekä
toteutus- ja arviointimenetelmien valinta.
Markkinointiviestintä globaalina liiketoimintana

Markkinointiviestintää tekevät kymmenet tuhannet sen eri osa-alueisiin erikoistuneet yritykset eri puolilla maailmaa, kuten mainostoimistot, viestintätoimistot ja verkkoviestintään erikoistuneet ”digitoimistot”. Valtaosa näistä on yhden tai muutaman hengen pienyrityksiä. Merkittävämmät alan yritykset ovat usein yhdistyneet kansainvälisiksi saman omistajan yritysryhmiksi tai itsenäisten yritysten yhteistyöverkostoiksi, esimerkkinä maailmanlaajuiset mainostoimistoketjut kuten BBDO, Grey ja TBWA ja viestintätoimistoketjut kuten Burson-Marsteller tai Hill & Knowlton. 1980-luvulta alkaen markkinointiviestintää suunnittelevien toimistoketjujen omistus on alkanut keskittyä muutamalle kansainväliselle pörssinoteeratulle holdingyhtiölle, joita ovat yhdysvaltalaiset Omnicom Group ja Interpublic, brittiläinen WPP, ranskalaiset Publicis ja Havas sekä japanilais-brittiläinen Dentsu Aegis Network.
Markkinointiviestintä Suomessa

Markkinointiviestinnässä työskenteli vuonna 2011 noin 3 000 suomalaista. Suomessa investoitiin markkinointiviestintään 2,9 miljardia euroa vuonna 2014; tästä mediamainonnan eli lehdissä, televisiossa, radiossa ja verkossa näkyvän mainonnan osuus oli 1,2 miljardia (40 % alan kokonaisliikevaihdosta). Toiseksi eniten, noin 700 miljoonaa euroa (24 %), käytettiin suoramarkkinointiin. Menekinedistämiseen eli muun muassa messuihin ja myymälämateriaaleihin investoitiin noin
miljoonaa euroa (21 %).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Markkinointiviestinnän toimistojen liitto
Max Lange

| Max Lange |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuuta 1832
Kuollut: 8. joulukuuta 1899 (67 vuotta)
Kansalaisuus:   saksalainen
Shakinpelaaja
Titteli:  suurmestari
Max Lange (7. elokuuta 1832 Magdeburg – 8. joulukuuta 1899 Leipzig) oli saksalainen shakin suurmestari ja teoreetikko.
Lange toimitti Deutsche Schachzeitung -lehteä vuosina 1858–1864. Hän voitti neljä kertaa Länsi-Saksan mestaruuden, Düsseldorfissa vuosina 1862, 1863 ja 1864 sekä Aachenissa vuonna 1868. Lange julkaisi ensimmäisen Apumatti-shakkiongelman vuonna 1854. Hän toimi Saksan Shakkiliiton puheenjohtajana vuosina 1894–1899.
Max Langen mukaan on nimetty Max Langen hyökkäys, jonka hän esitti vuonna 1854.
Aiheesta muualla

Max Lange ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)