stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tunturisarake
Ulkonäkö ja koko

Tunturisarake on mätästävä. Se kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Sileä varsi on noin 0,5 millimetriä paksu ja liereä tai tylpän kolmisärmäinen. Varren tyvitupet ovat kiiltäviä ja kellanruskeita tai ruskeita. Kapeat, liereät ja pystyt lehdet kasvavat tyviruusukkeena ja ovat puolen varren pituisia tai hieman pitempiä. Kukinto on 1–3 senttimetriä pitkä latvatähkä. Kukinnon latvaosassa on useita hedekukkia, tyviosan pikkutähkissä on yksi emikukka ja yksi hedekukka. Tähkäsuomut ovat 4 millimetriä pitkiä ja tummanruskeita. Tunturisarake kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Tunturisarake muistuttaa toista Suomessa tavattavaa sarakelajia, kuusamonsaraketta (Kobresia simpliciuscula).
Levinneisyys

Tunturisarake on arktis-alpiininen kasvi ja jossain määrin sirkumpolaarinen. Euroopassa lajin esiintymisalue on pirstoutunut vuoristoalueille: Alpeille, Pyreneille, Karpaateille sekä Norjan ja Ruotsin tuntureille. Islannissa laji on tavallinen. Tunturisaraketta kasvaa laajoilla alueilla myös Itä-Siperiassa, Keski-Aasian vuoristoalueilla, Alaskan ja Pohjois-Kanadan tundralla ja vuoristoissa, Kalliovuorilla sekä Grönlannissa. Suomessa tunturisaraketta on löydetty vain kahdelta Enontekiön suurtunturilta läheltä Norjan rajaa. Laji löydettiin Suomesta ensimmäisen kerran vuonna 1955.
Elinympäristö

Tunturisarake kasvaa Suomessa paljakkavyöhykkeellä humuksensekaisella soralla noin 800–900 metrissä. Lajin esiintymät ovat keskipaljakalla ja alapaljakan yläosassa valoisien ja avoimien etelärinteiden kivennäismailla ja kalliopahdoilla. Laji on kalkinvaatija. Laji voi kasvaa melko kuivassa ympäristössä. Se kasvaa muun muassa routivilla mineraalimailla ja pahdoilla vuorenseinämien valuvesipaikoilla ja kosteilla tunturikankailla.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Tunturisarakkeen (Carex myosuroides) levinneisyys Suomessa.
ITIS: Kobresia myosuroides (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Kobresia myosuroides (englanniksi)
Flora of China: Kobresia myosuroides (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q38659474  Wikispecies: Carex myosuroides  BOLD: 296114  CoL: 5XCJ3  GBIF: 2710326  GRIN: 447632  iNaturalist: 924157  IPNI: 301123-1  NCBI: 140873  Open Tree of Life: 980217  PFI: 8019  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:301123-1  Tropicos: 9903238  VASCAN: 15662  Laji.fi: MX.40286
Brennan Heart

| Brennan Heart |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1982 (ikä 43)
Ammatti:  DJ, tuottaja
Muusikko
Aktiivisena:  2002-
Tyylilajit:  hardstyle
Levy-yhtiöt:  M!D!FY ja WE R 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Brennan Heart (oikealta nimeltään Fabian Bohn (s. 2. maaliskuuta 1982) on hollantilainen dj ja hardstylen tuottaja.
Bohn teki työtä Hardstylen kanssa vuodesta 2002 Brennan & Heart duon jäsenenä dj Theran kanssa, kunnes he erosivat vuonna 2005. Toukokuussa 2006 hän aloitti oman sublabelin M!D!FY (luettuna Midify) Dov Elkabasin kanssa Scantraxxilla. Hän teki virallisen laulun Defqon.1 Festivalille vuonna 2007. Vuonna 2012 Bohn perusti uuden levy-yhtiön, Brennan Heart Musicin. Ensimmäinen julkaistu single oli "Lose My Mind" (mukana Wildstylez).lähde?
Vuonna 2013 Bohn perusti uuden levy-yhtiön We R Recordsin.lähde?
Diskografia > Albumit

| Vuosi | Nimi |
| --- | --- |
2009:  Brennan Heart - Musical Impressions
2010:  Brennan Heart - M!d!f!lez (DJ Tools Only)
2014:  Brennan Heart - Evolution Of Style
2016:  Brennan Heart - I Am Hardstyle
2017:  Brennan Heart - On Demand
2019:  Brennan Heart - Show Your True Colors
2020:  Brennan Heart - Brennan Heart and Friends
2024:  Brennan Heart - Save Euphoric
Esiintymiset Suomessa

15. elokuuta 2014 – Weekend Festival, Helsinki
21. helmikuuta 2015 - Kaapelitehdas, Helsinki
8. elokuuta 2015 – Weekend Festival, Helsinki
6. helmikuuta 2016 - The Circus, Helsinki
24. kesäkuuta 2016 - RMJ, Rauma
6. elokuuta 2016 – Weekend Festival, Helsinki
4. elokuuta 2017 – Weekend Festival, Helsinki
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Tutta Tuominen-Bergh

Tutta Tuominen-Bergh (11. lokakuuta 1927 Rauma – 6. heinäkuuta 2007 Turku) oli suomalainen viulisti.
Tuominen-Bergh opiskeli Sibelius-Akatemiassa Onni Suhosen johdolla ja piti ensimmäisen soolokonserttinsa Helsingissä vuonna 1950. Hän täydensi opintojaan muiden muassa Endre Wolfin ja Max Rostalin johdolla Ruotsissa, Isossa-Britanniassa, Italiassa ja Sveitsissä myöhemmin 1950-luvun aikana. Tuominen-Bergh sai vuonna 1950 nimityksen Turun kaupunginorkesterin ensiviulistiksi ja vuonna 1963 viulun äänenjohtajaksi. Hän toimi Turun kaupunginorkesterin ensiviulistina lähes neljän vuosikymmenen ajan. Lisäksi hän 1950–1960-luvuilla vieraili useiden sinfoniaorkestereiden solistina ja piti omia konserttejaan Suomessa sekä muualla Pohjoismaissa. Esimerkiksi Erik Cronvallin johtaman Radion sinfoniaorkesterin solistina Tuominen-Bergh esitti vuonna 1963 Jean Sibeliuksen viulukonserton.
Tuominen-Bergh teki Yleisradiolle lukuisia äänityksiä, joita soitettiin usein radiossa. Hän oli 1960-luvun alussa myös säännöllinen esiintyjä television musiikkiohjelmissa. Tuominen-Berghillä oli kaksi muusikkosisarusta. Hänen miehensä oli professori Erik Bergh.
Lauri Tuomi

Lauri Tuomi (20. syyskuuta 1908 Ylivieskalähde? – 28. kesäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen rovasti ja sosiaalineuvos.
Päätyönsä Lauri Tuomi suoritti kirkollisissa järjestöissä, mutta oli myös seurakuntapappina mm. Nivalassa sotavuosina ja Ristijärvellä, jossa hän toimi monissa kunnan luottamustehtävissä. Ristijärven kirkkoherran virasta  Tuomi siirtyi 1947 vastaperustettuun Suomen kirkon sosiaalisihteerin virkaan. Yhdessä esimiehensä, sittemmin kenttäpiispa Toivo Laitisen kanssa Tuomi organisoi Yhteisvastuukeräyksen sodanjälkeisen laman vähentämiseksi. Tuomi oli myös Yhteisvastuukeräyksen ensimmäinen johtaja.
Helsingistä Tuomi siirtyi 1955 Raudaskylän kristillisen opiston johtajaksi. Lauri Tuomen aikana opiston tiloja laajennettiin ja modernisoitiin ja uusia opetuslinjoja luotiin. Opistosta tuli nopeasti oppilasluvultaan alansa suurimpia.
Raudaskylän jälkeen Tuomi toimi Suomen Kirkon Sisälähetysseuran toiminnanjohtajana eläkkeelle 1975 siirtymiseensä asti. Tuomi luotti nykyaikaiseen tiedottamiseen, ja sen ansiosta Sisälähetysseura profiloitui, talous koheni, ja voitiin toteuttaa monia rakennusprojekteja, mm. kehitysvammalaitos Vaalijalan uudelleenrakentaminen.
Lauri Tuomi oli kansainvälisen diakoniayhdistyksen johtokunnan jäsen 1965-1975. Sosiaalineuvoksen arvon hän sai 1974.
Tuomi oli haluttu julistaja, ja hänen puheitaan on julkaistu kokoomateoksessa "Saan avun parhaan sulta". Eläkevuosina syntyivät muistelmat "Aika tallettaa", joka ilmestyi postuumisti vuonna 1977.
Lauri Tuomen tytär on kirjailija Rakel Liehu.
Teoksia

Palvelkaa toisianne: piirteitä kristillisen rakkauden työkentältä, Toivo Laitinen & Lauri Tuomi. Agricola-seura 1950
Opinto-ohjeita teokseen Laitinen-Tuomi, Palvelkaa toisianne, 1950
Saan avun parhaan Sulta: Puhetta matkatovereille. 1967
Nyt on sisälähetyksen aika : Suomen kirkon sisälähetysseuran työtä, Tuomi, Lauri  et al. 1974
Aika on tallettaa, 1978
Savon prikaati

| Savon prikaati |
| --- | --- |
 Savon prikaatin lippu
Toiminnassa:  1775–2006
Valtio:   Ruotsi (1775–1809)   Suomi (1918–1945, 1957–2006)
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  jalkaväki
Osa joukkoa:  Itäinen maanpuolustusalue
Koko:  prikaati
Tukikohta:  Mikkeli
Marssi:  Terve Suomeni maa (vahvistettu 27. marraskuuta 1956)
Vuosipäivät:  13. kesäkuuta vuoden 1789 Porrassalmen taistelun muistona
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Hjalmar Siilasvuo  Göran Magnus Sprengtporten
Savon prikaati (lyh. SavPr) oli Suomen puolustusvoimien 31. joulukuuta 2006 lakkautettu joukko-osasto, jolla oli pitkät perinteet.
Historia > Savon ja Savonlinnan läänin jalkaväkirykmentti

Kustaa II Adolfin vuoden 1626 rykmenttiuudistuksessa määrättiin Kustaa Horn perustamaan rykmentti, joka perustettiin savolaisista ruotujakoisena. Se osallistui perustamisensa jälkeen kolmikymmenvuotiseen sotaan.lähde?
Vuoden 1743 Turun rauhan jälkeen savolaisista tuli rajarykmentti, minkä vuoksi sitä alettiin vahvistaa. Rykmentin pataljoonia vahvistettiin perustamalla niihin lisäksi jääkärikomppaniat. Mikkelin seudun ruotusotaväki ja lisäksi vuodesta 1770 alkaen neljänsataa värvättyä sotilasta kuuluvat Savon ja Savonlinnan läänin jalkaväkirykmenttiin, mistä tuli 1775 Savon kevyt jalkaväkirykmentti. Kustaa III  määräsi 1775 Göran  Magnus  Sprengtportenin itäisen Suomen kaikkien joukkojen komentajaksi virkatalonaan Ristiinan Brahelinna. Tätä määräystä on pidetty Savon prikaatin perustamiskäskynä. Vasta 1778 Sprengtportenin komentamat Itä-Suomen joukot yhdistettiin Savon prikaatiksi. Prikaati osallistui Kustaan sotaan 1788–1790.
Suomen sodan alkaessa 1808 Savon prikaatiin kuuluivat:
Savon jalkaväkirykmentti, vahvuus 1 000
Savon jääkärirykmentti, vahvuus 1 170
Savon prikaatin jalkaväen reservi, 394
Savon prikaatin rakuunoiden reservi (jalkaväkeä, ilman ratsuja), 87
Karjalan Jääkärit, 655
Karjalan rakuunajoukko, 210
Savon prikaatin tykistökomppania vahvistuksineen, 158
Armeijan Laivaston Saimaan Laivueet, Ristiina ja Varkaus (Laivanlinna), 109 (aliupseerioppilasta)
Yhteensä 3 128
Kesällä 1808 joukko-osastoon liittyivät Limingan nostoväki, Heintziuksen vapaakomppania ja Sahlsteinin vapaakomppania.
Leppävirran taistelu 11. maaliskuuta 1808
Revonlahden taistelu 27. huhtikuuta 1808
Pulkkilan taistelu 2. toukokuuta 1808
Kuopion maihinnousu 1. heinäkuuta 1808
Pälkjärven taistelu 9.-10. elokuuta 1808
Koljonvirran sissiretki 10. marraskuuta 1808
Ruotsin kärsittyä sodassa tappion ja luovutettua Suomen Venäjän keisarikunnalle suomalaiset joukko-osastot lakkautettiin.
Historia > Mikkelin ruotuväkipataljoona

Seuraavan kerran Savoon perustettiin Oolannin sodan aikana Mikkelin ruotuväkipataljoona 1854.
Historia > 2. jääkärirykmentti

Saksassa koulutettujen jääkäreiden palattua vapauttamaan Suomea perustettiin 2. jääkärirykmentti, joka osallistui muun muassa Tampereen taisteluihin. Sotatoimien päätyttyä rykmentti päätyi monien nimen ja sijoituspaikkavaihdosten jälkeen Karjalankannakselle.
Historia > Talvisodan perinnejoukko-osastot

Sen talvisodan aikaiset perinnejoukko-osastot olivat Keski-Suomen sotilasläänin 10. divisioonalle perustama Jalkaväkirykmentti 28 (1. tammikuuta 1940 alkaen Jalkaväkirykmentti 19), Jalkaväkirykmentti 30 (1. tammikuuta 1940 alkaen Jalkaväkirykmentti 21), 3. prikaatin I pataljoona ja Jalkaväkirykmentti 35.
Historia > Jatkosodan perinnejoukko-osastot

Talvisodan jälkeen perustettiin joukoista 7. prikaati, jonka pataljoonat sijoitettiin Pääskylahteen, Sääminkiin ja Kerimäkeen. Jatkosodan alla prikaatista muodostettiin Jalkaväkirykmentti 7, Sodan jälkeen yksikkö sijoitettiin Savonlinnaan, Mikkeliin ja Jyväskylään, joista se 1948 koottiin Mikkeliin. Joukko-osasto nimettiin 1. joulukuuta 1952 6. prikaatiksi ja edelleen 1. tammikuuta 1957 Savon Prikaatiksi. lähde?
Jatkosodan aikaisia perinnejoukko-osastoja olivat varsinaisesti välirauhan aikaisesta 7. prikaatista muodostettu Jalkaväkirykmentti 7 eli Tyrjän Rykmentti sekä Jalkaväkirykmentti 49 sekä 2. divisioonan (Murtaja-divisioona) joukko-osastot.
Historia > Alueelliseksi joukoksi

Savon prikaati toimi aluksi Mikkelin kaupunkialueella, josta se siirrettiin 1958 tapahtuneesta aliupseerikoulun siirrosta alkaen lopuksi kokonaan Karkialammen varuskunta-alueelle.
Savon prikaatin huolto- ja kuljetuskomppania lakkautettiin 1. joulukuuta 1991, kun 3. erillinen autokomppania siirrettiin Kouvolan varuskunnasta Mikkelin varuskuntaan. Sotilasopetus autokomppaniassa suuntautui Savon prikaatin ja paikallisten esikuntien lisäksi Karjalan prikaatin, Kymen pioneeripataljoonan ja maanpuolustusopiston tarpeisiin. Myös Itäisen maanpuolustusalueen sotilaspoliisiopetus keskitettiin 1993 Savon prikaatiin. Prikaatissa järjestettiin 1991 kaksi pataljoonan kertausharjoitusta sekä seuraavana vuonna vajaan kolmentuhannen sotilaan VISA-92 -harjoitus Mikkelin ja Kangasniemen alueilla.
Prikaati lakkautettiin osana puolustusvoimien uudelleenjärjestelyjä. Mikkelin kaupunkiin työpaikkojen vähennystä tuli 25, vaikka prikaatin tilalle kaupunkiin perustettiin Maavoimien esikunta. Esikuntatehtävät ovat jonkin verran paremmin palkattuja kuin jalkaväkiprikaatin tehtävät keskimäärin.
Perinteet

Yksikön perinteitä vaali 11. kesäkuuta 1961 perustettu Savon Prikaatin kilta, jonka toiminta lakkasi prikaatin mukana 31. joulukuuta 2006. Sen työn jatkajaksi suunniteltiin perustettavaksi perinneyhdistystä. Savon prikaatin kunniamarssi oli Emil Genetzin säveltämä "Terve, Suomeni maa" ja prikaatin vuosipäivä oli Porrassalmen taistelun vuosipäivä.
Komentajia

Prikaatin komentajina ovat toimineet muun muassa:
eversti (1775) Georg Magnus Sprengtporten 1775-1779
eversti (1777) Berndt Johan Hastfer 1781-1789
eversti (1783) Curt von Stedingk 1789-1790
kenraalimajuri (1796) Adolph Aminoff vuodesta 1796
eversti (1793) Johan Adam Cronstedt vuodesta 1806
eversti (1942) Sakari Simelius JR7 kom. 1944–1946
eversti (1943) Einar Hämäläinen JR7 kom. 1946–1949 ja 6.Pr kom. 1951–1953
eversti (1943) Yrjö Tikka 1949–1951
eversti (1953) Paavo Lammetmaa 1953–1955
eversti (1955) Jouko Hynninen 6.Pr/Savon Pr kom. 1955–1965
eversti (1965) Kalevi Sarva 1965–1967
eversti (1965) Niilo Wäänänen 1967–1971
eversti (1971) Veikko Rusanen 1971–1973
eversti (1973) Veikko Linnakko 1973–1975
eversti (1975) Sakari Annala 1975–1977
eversti (1978) Ilkka Halonen 1977–1980
eversti (1981) Hannu Arovaara 1980–1985
eversti (1981) Yrjö Honkanen 1985–1990
eversti (1988) Seppo Tanskanen 1990–1992
eversti (1993) Tarmo Kauppila 1993–1995
eversti (1992) Lauri Kiianlinna 1995–1998
eversti (1998) Hannu Toivonen 1998–2001
eversti (2000) Mika Peltonen 1.6.2001–30.11.2002
eversti (2000) Markku Riittinen 1.12.2002–31.12.2006
Arkisto

Suomen Kansallisarkisto osti 2013 Stedingkin suvun arkiston, joka sisältää muun muassa 14 kansiota Savon prikaatin historiaa ja everstiluutnantti Berndt Johan Hastferin asiakirjat. Arkisto tuli digitoinnin jälkeen vapaasti käytettäväksi kesällä 2013.
Aiheesta muualla

Matti Kuusi  (Arkistoitu – Internet Archive) Puhe Savon prikaatille 1957
Mikkelin kaupunki  (Arkistoitu – Internet Archive)
Yleisradio [vanhentunut linkki] Savon Prikaati kotiuttaa viimeiset varusmiehet
Olli Nepponen  (Arkistoitu – Internet Archive) Savon Prikaatilla tärkeä rooli myös tulevaisuudessa
Masar Ömer

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 12. kesäkuuta 1993 (ikä 31)
Syntymäpaikka: Espoo, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 193 cm
Lempinimi: Maski
Junioriseurat
2000–2009: EsPa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2013 | EsPa | 63 | (60) |
| 2014–2016 | PK-35 Vantaa | 49 | (15) |
| 2017–2018 | Honka | 17 | (9) |
| 2020 | Gnistan | 11 | (2) |
| 2021–2024 | EsPa | 20 | (9) |
| Yhteensä | Yhteensä | 160 | (95) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. maaliskuuta 2025.
Masar Ömer (s. 12. kesäkuuta 1993 Espoo) on ammattilaisuransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ömer on Etelä-Espoon Pallon kasvatti. Hän nousi seuran edustusjoukkueeseen vuonna 2010, tehden Kolmosessa yksitoista maalia ensimmäisellä kaudellaan. Seuraavalla kaudella Ömer oli joukkueensa paras maalintekijä 31 maalillaan EsPan noustessa Kakkoseen kauden päätteeksi. Kahden vuoden aikana Kakkosessa hän pelasi loukkaantumisten johdosta alle puolet sarjaotteluista, mutta onnistui maalinteossa 16 kertaa. Kaudeksi 2014 Ömer siirtyi Ykkösessä pelanneen PK-35 Vantaan riveihin. Seuraavana vuonna hän oli mukana nostamassa joukkuetta Veikkausliigaan. Pääsarjadebyyttinsä Ömer teki kauden 2016 avauskierroksella Rovaniemen Palloseuraa vastaan.
Tammikuussa 2017 Ömer siirtyi Ykkösessä pelanneen FC Hongan riveihin, joka nousi kyseisellä kaudella Veikkausliigaan. Vuoden 2018 Veikkausliigassa Ömer loukkaantui kevään kolmannessa ottelussa, joka keskeytti hänen pelaajauransa pitkäksi aikaa ja vaati useita leikkauksia. Vasta kaudella 2020 hän pääsi uudelleen kentälle. Tällä kertaa hän edusti Ykkösen helsinkiläistä IF Gnistania.
Jussi Vasara

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 14. toukokuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 cm
Junioriseurat
1999–2004: MPS
2005–2006: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004 | MPS | 12 | (5) |
| 2005–2006 | Klubi 04 | 41 | (10) |
| 2007–2014 | Honka | 182 | (34) |
| 2007 | → FC Hämeenlinna (laina) | 4 | (0) |
| 2015–2016 | SJK | 59 | (11) |
| 2018 | EPS | 2 | (0) |
| 2021–2022 | MPS/2020 | 27 | (5) |
| 2024 | MPS | 17 | (4) |
| Yhteensä | Yhteensä | 344 | (69) |
Maajoukkue
| 2002 | Suomi U15 | 6 | (0) |
| 2003 | Suomi U16 | 13 | (0) |
| 2004 | Suomi U17 | 5 | (0) |
| 2005 | Suomi U18 | 7 | (1) |
| 2006 | Suomi U19 | 2 | (0) |
| 2008–2009 | Suomi U21 | 6 | (2) |
| 2013 | Suomi | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. maaliskuuta 2025.
Jussi Vasara (s. 14. toukokuuta 1987 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeisenä Veikkausliigassa pelaavaa Seinäjoen Jalkapallokerhoa. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Nykyään hän toimii valmennustehtävissä Hongan junioripuolella, sekä seuran U17-joukkueen valmentajana.
Vasara siirtyi Honkaan kauden 2006 jälkeen Helsingin Jalkapalloklubista, jonka reservijoukkue Klubi 04:ssä hän oli enimmäkseen esiintynyt. Myös hänen isoveljensä Vesa Vasara pelasi uransa aikana HJK:ssa ja FC Hongassa.
Vasara on kuulunut Suomen U21-maajoukkueeseen. Hänen kaksi maaliaan Itävallan verkkoon ratkaisevassa karsintaottelussa pelastivat Suomen jatkoajalle, jonka päätyttyä maalittomana Suomi voitti rangaistuspotkukilpailun, mikä takasi Suomen paikan Ruotsissa järjestettyihin jalkapallon alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2009. Hän esiintyi kisoissa Suomen kaikissa kolmessa ottelussa.
Veikkausliigan tilastot

Liigadebyytti: 11. toukokuuta 2007 VPS - FC Honka (1–1)
Ensimmäinen liigamaali: 10. elokuuta 2008 RoPS - FC Honka (0-2)
| Kausi | Seura | Ottelut | Maalit | Aloituksessa | Vaihdosta  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | FC Honka | 4 | 0 | 1 | 3 |
| 2008 | FC Honka | 23 | 3 | 16 | 7 |
| 2009 | FC Honka | 26 | 7 | 10 | 16 |
| 2010 | FC Honka | 20 | 5 | 19 | 1 |
| 2011 | FC Honka | 31 | 6 | 27 | 4 |
| 2012 | FC Honka | 31 | 8 | 29 | 2 |
| 2013 | FC Honka | 32 | 4 | 32 | 0 |
| 2014 | FC Honka | 15 | 2 | 13 | 2 |
| 2015 | FC Honka | 28 | 2 | 22 | 6 |
| 2016 | SJK |  |  |  |  |
| Yhteensä |  | 210 | 37 | 169 | 41 |
Osmo Tuomi

Osmo Onni Tuomi (20. elokuuta 1937 Pori – 19. maaliskuuta 2011 Tammisaari) oli suomalainen kommodori ja kansainvälisen politiikan tutkija.
Tuomi valmistui Merisotakoulusta 1959, jonka jälkeen hän palveli Merivoimien aluksilla ja vuodesta 1965 lähtien esikunnan taisteluvälineosastolla. Vuonna 1969 Tuomi suoritti Ruotsin sotakorkeakoulun merisotalinjan kurssin ja toimi 1970-luvulla tykkiveneen päällikkönä sekä miinalaivueen komentajana. Vuosina 1980–1985 Tuomi oli merivoimien yleisesikuntaosaston päällikkönä. Erottuaan merivoimien palveluksesta hän työskenteli Oy Veho Ab:n aseosaston päällikkönä.
Vuonna 1993 Tuomi ylennettiin reservissä kommodoriksi. Hän opiskeli työn ohessa Helsingin yliopistossa valtiotieteitä ja väitteli tohtoriksi vuonna 1996.
Osmo Tuomen isä oli lehtori Onni Tuomi (1906–2004). Hänen isovanhempansa olivat kansanedustajat Onni Tuomi ja Lempi Tuomi.
Teokset

Uusi geopolitiikka: Geopoliittisen perspektiivin soveltuvuus kansainvälisen politiikan tulkintaan maailman ja ajattelutapojen muuttuessa.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Gaudeamus, 1996.  ISBN 951-66264-8-3
The New Geopolitics: The World System and Northern Europe Seen from Modern Geopolitical Perspective.  (Finnish Defence Studies 11)  Helsinki:  National Defence College, 1998.  ISBN 951-25094-7-4
Seuraako Euroopan unioni aikaisempien suurvaltojen kehitystä?  Helsinki:  Maanpuolustuskorkeakoulu, 2003.  ISBN 951-25140-5-2
Illi, Esko – Tuomi, Osmo – Tuurnala, Alpo – Bergholm, Ilpo: Suomen laivasto 3: 1969–2003.  Helsinki:  Meriupseeriyhdistys & Suomi Merellä -säätiö, 2008.  ISBN 978-951-95298-4-4
Tuomioistuimen riippumattomuus

Tuomioistuimen riippumattomuus on länsimaisen oikeusvaltion keskeinen rakenneominaisuus, jolla on useita eri ulottuvuuksia. Toisaalta riippumattomuutta esiintyy muuallakin, mutta esimerkiksi eräissä Euroopan maissa on viime vuosina ilmennyt sen rapautumista. Riippumattomuus on edellytys vallan kolmijako-opin toteutumiselle. Itsenäinen päätösvalta perustuu yleensä voimassa olevaan lainsäädäntöön, usein perustuslakiin, ja oikeusperiaatteisiin. Tuomioistuin ei ole velvollinen vastaanottamaan neuvoja tai määräyksiä esimerkiksi hallitukselta. Tuomioistuimen riippumattomuuteen liittyy läheisesti myös tuomarin riippumattomuus.
Riippumattomuuteen pyrkiminen toteutetaan eri maissa eri tavoin. Yksi niistä on tuomareiden palkkaaminen pitkäaikaiseen tai elinikäiseen virkasuhteeseen, jotta heillä on vapaus ilman irtisanomisen pelkoa ratkaista oikeusjuttuja vastoin vallalla olevia poliittisia mielipiteitä.
Tuomiovallan haltijan riippumattomuus perustuu Montesquieun esittämään vallan kolmijako-oppiin. Lainkäyttöä ohjaavat vain voimassa olevat oikeussäännöt, ja ratkaisut on pohjattava niihin.
Keijo Tuominen

Adjutantti, majuri Keijo Tuominen takana vasemmalla presidentti Urho Kekkosen tarkastaessa paraatia puolustusvoimain lippujuhlan päivänä 1967. Oikealla komentaja, kenraaliluutnantti Yrjö Keinonen.
Keijo Kalervo Tuominen (30. huhtikuuta 1928 Vaasa – 27. heinäkuuta 2006 Hamina) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Tuominen toimi urallaan mm. tasavallan presidentin 2. adjutanttina 1964–1969 sekä patteriston komentajana Kainuun prikaatissa 1969–1972. Uudenmaan Prikaatia hän komensi 1976–1980. Myöhemmin 1980-luvulla hän toimi Etelä-Suomen sotilasläänin komentajana. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1984.
Guinea-Bissau

Guinea-Bissaun tasavalta eli Guinea-Bissau sijaitsee Atlantin valtameren rannalla Länsi-Afrikassa. Sen rajanaapurit ovat Senegal ja Guinea. Guinea-Bissau on pinta-alaltaan varsin pieni, ja siellä on noin 1,97 miljoonaa asukasta. Suurin osa maasta on alavaa jokien halkomaa soistunutta rannikkotasankoa.
Valtio oli aikoinaan Portugalin siirtomaa, jonka nimi oli Portugalin Guinea. Guinea-Bissau on eräs maailman vähiten kehittyneistä maista, jonka kehittymistä ovat haitanneet useat vallankaappaukset. Maan bruttokansantuote asukasta kohden on eräs maailman pienimmistä. Sen tärkein tuote on cashewpähkinät.
Maantiede ja luonnonolot

Guinea-Bissau on varsin pieni ja alava valtio. Maan pohjois-eteläsuuntainen ulottuvuus on 203 kilometriä ja itä-länsisuuntainen 336 kilometriä. Noin 10 prosenttia rannikoille sijoittuvasta pinta-alasta peittyy ajoittain vuorovesien alle. Suurin osa maan pinta-alasta on mangrovesuota ja jokien suistoalueita, jotka kattavat laajat soistuneet rannikkotasangot. Sisämaassa, etenkin maan kaakkoisosassa, maasto on savannin peittämää ylänköä. Ylänköalueen korkein kohta kohoaa noin 300 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Tärkeimmät joet ovat Cacheu, Mansoa, Geba ja Corubal. Geba-, Cacheu- ja Corubaljoet muodostavat tärkeän sisämaahan kiemurtelevan vesireitin.
Guinea-Bissaun ilmasto on trooppinen, ja siihen vaikuttaa pasaatituulten kohtaamisvyöhyke. Ilma on lämmin ja kostea vuoden ympäri; vuoden keskilämpötila on noin 27 celsiusastetta. Epäyhtenäisten kuurosateiden sävyttämä ja monsuunin ohjaama sadekausi kestää tyypillisesti kesäkuusta lokakuuhun ja kuiva kausi marraskuusta toukokuulle. Sadanta on suurinta rannikolla, missä voi sataa 1 500 – 3 000 millimetriä vuodessa. Sisämaan savanniympäristöissä sadanta on vaihtelevampaa.
Afrikan mantereen edustalla Atlantilla olevat Bissagossaaret kuuluvat myös Guinea-Bissauhun. Saaret muodostavat samalla Unescon listaaman biosfäärin suojelualueen. Alueen eteläosissa sijaitsee Orangon kansallispuisto (Parque Nacional de Orango), suurin maan kansallispuistoista.