stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sergei Sazonov

| Sergei Sazonov> Сергей Сазонов |
| --- | --- |

Venäjän ulkoministeri
 11. lokakuuta 1910 – 20. heinäkuuta 1916  
Edeltäjä:  Aleksandr Izvolski
Seuraaja:  Boris Stürmer
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. elokuuta 1860 Rjazanin alue, Venäjä
Kuollut: 25. joulukuuta 1927 (67 vuotta) Nizza, Ranska
Aiheesta muualla
[- Kotisivu]
Sergei Dmitrijevitš Sazonov (10. elokuuta (J: 29. heinäkuuta) 1860 Rjazanin alue – 25. joulukuuta 1927 Nizza, Ranska) oli venäläinen diplomaatti, joka toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1910–1916. Hän vaikutti ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen vuonna 1914.
Elämäkerta

Sazonov aloitti Venäjän ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1883 ja työskenteli vuodesta 1890 Länsi-Euroopassa, muun muassa Venäjän Lontoon-suurlähetystössä. Vuosina 1906–1909 hän oli lähettiläänä Vatikaanissa. Sazonov nimitettiin toukokuussa 1909 Venäjän varaulkoministeriksi. Hän oli tuolloisen pääministerin Pjotr Stolypinin lanko. Venäjän ulkoministeriksi Sazonov nimitettiin Aleksandr Izvolskin seuraajana 11. lokakuuta 1910. Sazonov pyrki säilyttämään Venäjän läheiset suhteet Ranskaan ja Isoon-Britanniaan, mutta myös parantamaan suhteita Saksaan. Hän halusi myös säilyttää status quon Balkanilla ja ainakin kohtalaiset suhteet Turkkiin, mutta ei voinut estää Balkanin liiton muodostamista. Vaikka Balkanin liitto lisäksi suuntautui Venäjän toiveiden vastaisesti Turkkia eikä Itävalta-Unkaria vastaan, Sazonov katsoi parhaaksi asettua diplomaattisesti tukemaan sitä.
Niin sanotun heinäkuun kriisin puhjettua vuonna 1914 Sazonov neuvoi aluksi Serbian hallitusta suostumaan Itävalta-Unkarin vaatimuksiin sodan välttämiseksi. Kun Itävalta-Unkari kuitenkin uhkasi Serbiaa sodalla, Sazonov ilmoitti ettei Venäjä sallisi Serbian kukistamista ja kannusti 30. heinäkuuta tsaari Nikolai II:ta määräämään täyden liikekannallepanon. Tämän seurauksena Saksa julisti 1. elokuuta sodan Venäjälle ja maailmansota alkoi. Sodan alkuvuosina Sazonov keskittyi hahmottelemaan Venäjän sodanpäämääriä. Turkin liityttyä sotaan Venäjää vastaan marraskuussa 1914 hän valitsi yhdeksi päätavoitteista Konstantinopolin ja Turkin salmien hallinnan vaatimisen Venäjälle, ja sai tälle myös Ranskan ja Ison-Britannian hyväksynnän maaliskuussa 1915. Tsaari Nikolai II ei kuitenkaan hyväksynyt Sazonovin ehdotusta autonomian myöntämisestä Puolalle. Tsaaritar Aleksandra ja häntä tukeneet konservatiiviset piirit alkoivat vaatia Sazonovin eroa, ja lopulta Nikolai II erotti ulkoministerinsä 5. elokuuta 1916. Sazonov oli tuolloin lomalla Suomessa. Sazonov nimitettiin kuolleen Aleksandr Benckendorffin tilalle Venäjän suurlähettilääksi Lontooseen tammikuussa 1917, siis vain hieman ennen helmikuun vallankumousta, mutta Venäjän väliaikainen hallitus erotti hänet jo toukokuussa ennen kuin hän ehti matkustaa asemapaikalleen.
Venäjän sisällissodan puhjettua kenraali Anton Denikinin johtama valkoinen hallitus lähetti vuonna 1918 Sazonovin edustajanaan Pariisiin. Sazonov toimi 1918–1919 Pariisista käsin sekä Denikinin että amiraali Aleksandr Koltšakin johtaman valkoisen hallituksen ulkoministerinä. Hän oli johtava henkilö Venäjän valkoisten hallitusten yhteiseksi ulkomaandelegaatioksi tarkoitetussa venäläisessä poliittisessa neuvottelukunnassa ja osallistui Venäjän valkoisten epävirallisena edustajana Pariisin rauhankonferenssiin. Sazonov asui loppuikänsä Ranskassa. Hän julkaisi muistelmansa hieman ennen kuolemaansa vuonna 1927.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sergei Sazonov Wikimedia Commonsissa
Сергей Дмитриевич Сазонов (venäjäksi) Hrono.ru
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Avoin tähtijoukko

Nimeäminen · Luokittelu
Kehitys · HR-kaavio · Nukleosynteesi

Tähtijärjestelmä · Eksoplaneetta

Luettelot tähdistä
Synty ja kehitys
Synty · Prototähti · Esipääsarja · Pääsarja
Horisontaalihaara · Asymptoottihaara
Esiplanetaarinen sumu · Planetaarinen sumu
Wolfin–Rayetin tähti · Valesupernova
Supernova · Hypernova
Luminositeettiluokitus
Alikääpiö · Kääpiö (Punainen · Keltainen · Sininen)
Alijättiläinen · Jättiläinen (Punainen · Sininen)
Kirkas jättiläinen · Ylijättiläinen (Punainen · Sininen)
Hyperjättiläinen
Spektriluokitus
O · B · A · F · G · K · M
Bariumtähti · Hiilitähti · Teknetiumtähti
Jäänteet
Valkoinen kääpiö · Musta kääpiö · Heliumplaneetta
Neutronitähti (Pulsari · Magnetar) · Musta aukko
Nukleosynteesi
Alfareaktio · Kolmialfareaktio · Heliumleimahdus
Hiilisykli · Hiilen fuusio · Neutronisieppaus · Nova
Yleiset ominaisuudet
Ikä · Magnitudi · Metallisuus · Luminositeetti
Aiheeseen liittyvää
Ruskea kääpiö · Ruskea alikääpiö · Planeetta
Tähtijoukko (Avoin · Pallomainen) · Tähdistö
Auringon ominaisuudet
n
k
Avoin tähtijoukko M36, sama kuin NGC 1960.
Avoin tähtijoukko (eli avonainen tähtijoukko) on joukko tähtiä, jotka ovat syntyneet samalla alueella tähtienvälisestä kaasu- ja pölypilvestä. Nuorissa avoimissa tähtijoukoissa on yleensä melko paljon nuoria O- tai B-spektriluokan tähtiä, ja niiden lähettyvillä on usein vielä tähtienvälistä kaasua jäljellä. Tämä kaasu muodostaa usein joukkoon heijastussumuja. Nämä molemmat ominaisuudet ovat luonnollinen seuraus siitä, ettei tähtien keskinäinen gravitaatio kykene pitämään joukkoa kasassa vaan avoimet tähtijoukot hajaantuvat ympäröivään avaruuteen satojen miljoonien vuosien kuluessa, joten havaittavissa olevat joukot ovat välttämättä nuoria.
Ominaisuudet

Useimmissa avoimissa tähtijoukoissa on ainakin 100 tähteä, joiden yhteismassa on 50 Auringon massaa. Suurimmissa tähtijoukoissa on tuhansia tähtiä, ja niiden massa on yli 10000 Auringon massaa.
Kaikkein suurimmat tunnetut avoimet tähtijoukot, esimerkiksi Westerlund 1 ja R136 tuovat mieleen pallomaiset tähtijoukot, mutta ovat näitä nuorempia. Onkin vaikeaa erottaa pientä palloamista Palomar 12:n tyyppistä tähtijoukkoa hyvin tähtirikkaasta avoimesta joukosta.
Pääsarjasovitus

Avoimet tähtijoukot tarjoavat tärkeän ja yksinkertaisen tähtitieteellisen etäisyydenmittausmenetelmän, joka tunnetaan pääsarjasovituksena. Menetelmä perustuu siihen, että joidenkin avoimien tähtijoukkojen tähtien etäisyydet on mahdollista mitata suoraan trigonometrisen parallaksin avulla ja kunhan kunkin tähden näennäinen kirkkaus mitataan, tähtien absoluuttiset magnitudit tunnetaan. Kun tällaisen tähtijoukon tähdet merkitään Hertzsprungin–Russellin (HR) -diagrammiin siten, että vaaka-akselilla on tähden väri-indeksi (josta on ensin poistettu tähtienvälisen aineen aiheuttama punertuma) saadaan tunnistettua tähtijoukon tähtien pääsarja sekä tyypillisesti hieman asymptoottihaaraan kehittyviä jättiläistähtiä.
Jos nyt halutaan määrätä uuden, etäisyydeltään tuntemattoman tähtijoukon etäisyys, tehdään tästä uudesta tähtijoukosta samanlainen HR-diagrammi, mutta pystyakselina käytetään absoluuttisen sijasta näennäistä magnitudia. Kun tämän tähtijoukon HR-diagrammi asetetaan tunnetulla etäisyydellä sijaitsevan tähtijoukon diagrammin päälle ja diagrammeja siirretään magnitudiakselin suunnassa niin, että joukkojen pääsarjat menevät päällekkäin, tuntemattoman joukon näennäisen magnitudin (luettuna mistä kohtaa asteikkoa tahansa) ja vertailujoukon absoluuttisen magnitudin (luettuna tietysti samasta kohtaa kuin edellinen) erotus (nk. etäisyysmoduuli) ilmaisee välittömästi tuntemattoman joukon etäisyyden.
Vaikka menetelmä voi ensilukemalta vaikuttaa monimutkaiselta se on hyvin yksinkertainen ja tarkka. Menetelmä toimii, koska avoimessa tähtijoukossa on tyypillisesti useita satoja tähtiä ja koska kaikki tähdet ovat suurin piirtein samassa kehitysvaiheessa, jokseenkin kaikki saman väri-indeksin omaavat tähdet ovat yhtä kirkkaita. Lisäksi avoimien tähtijoukkojen läpimitat ovat mitättömiä havaitsijan ja tähtijoukon väliseen etäisyyteen verrattuna, joten kaikkien tähtien voidaan katsoa olevan samalla etäisyydellä.
Tunnetuimpia avoimia tähtijoukkoja

Plejadit (Messier 45)
Hyadit
Praesepe (Messier 44)
Perseuksen kaksoistähtijoukko
Kahden tähtijoukon lämpötila-kirkkaus-kaavio, HR-kaavio
Endosymbioosi

Läpileikkaus soijapavun juurinystyrästä. Kuvassa näkyvät Bradyrhizobium japonicum -bakteerit elävät endosymbioosissa soijapavun kanssa, sitoen ilman typpeä kasville käyttökelpoiseksi ammoniumiksi (NH4+). Vastineeksi bakteerit saavat kasvilta muun muassa malaattia, jota ne käyttävät energianlähteenä.
Endosymbioosi on kahden eliön välinen symbioottinen suhde, jossa symbiootti elää isäntäeliön kudoksissa tai soluissa. Monissa tapauksissa endosymbioosi on välttämätön sekä isäntäeliön että symbiontin selviämiselle, toisinaan taas symbioosista hyötyvät molemmat osapuolet, jotka eivät kuitenkaan ole riippuvaisia toisistaan. Joissakin tapauksissa endosymbioosista on hyötyä vain toiselle osapuolelle ja se saattaa myös olla haitallista toiselle eliöistä.
Esimerkkejä endosymbioosista ovat hernekasvien juurinystyröissä elävät typpeä sitovat bakteerit (rhizobia), riuttaa rakentavien korallien sisällä elävät yksisoluiset levät (zooxanthellae), sekä monille hyönteisille välttämättömät symbionttibakteerit.
Evoluutiossa endosymbioosilla on ollut hyvin keskeinen merkitys. Nykyään hyväksytyn endosymbioositeorian mukaan aitotumaisten solujen soluelimistä mitokondriot ja kasvisolujen viherhiukkaset olivat alun perin bakteereita, joita varhaiset aitotumaiset solut ottivat sisäänsä endosymbionteiksi. Viherhiukkaset ovat olleet alun perin syanobakteereja, mitokondriot puolestaan lienevät purppurabakteereja. Endosymbionttisten viherhiukkasten syntyminen on helposti todettavissa monien yksisoluisten levämäisten eliöiden solurakenteissa, joissa saattaa endosymbiontteina esiintyä enemmän tai vähemmän surkastuneita yhteyttäviä yksisoluisia eliöitä. Tällaisia endosymbiooseja on ilmeisesti tapahtunut evoluution kuluessa useaan otteeseen.
Sean Ekins

| Sean Ekins |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Cleethorpes, Englanti
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  komputationaalinen farmakologia, komputationaalinen toksikologia, keminformatiikka
Tunnetut työt:  farmakoforit
Sean Ekins on brittiläinen komputationaalisen farmakologian, komputationaalisen toksikologian ja keminformatiikan tutkija sekä farmakologi. Ekinsillä on yhteensä 26641 sitaattia (4.1.2025).
Ekinsin väitöskirjan aihe oli Speculations on the relative roles of cytochrome P450 and flavin containing monooxygenase in the metabolism of S12363.
Siteeratuimmat artikkelit

Ekinsin siteeratuimmat artikkelit ovat seuravat:
In silico pharmacology for drug discovery: methods for virtual ligand screening and profiling, British journal of pharmacology, 2007 (959 sitaattia 4.1.2025)
In silico pharmacology for drug discovery: applications to targets and beyond, British journal of pharmacology, 2007 (531 sitaattia 4.1.2025)
Exploiting machine learning for end-to-end drug discovery and development, Nature materials, 2019 (522 sitaattia 4.1.2025)
Progress in predicting human ADME parameters in silico, Journal of pharmacological and toxicological methods, 2000 (384 sitaattia 4.1.2025)
Little Earthquakes

| Little Earthquakes Tori Amos |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1990-1991
 Julkaistu: 13. tammikuuta 1992
 Tuottaja(t): Tori Amos, Eric Rosse, Ian Stanley, David Sigerson
 Tyylilaji: Alternative Rock, Pop
 Kesto: 57.02
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Listasijoitukset
  54.    14.
Tori Amosin muut julkaisut
| Y Kant Tori Read 1988 | Little Earthquakes 1992 | Under the Pink 1994 |
Singlet albumilta Little Earthquakes
 ”Me and a Gun” Julkaistu: 22. lokakuuta 1991  ”Silent All These Years” Julkaistu: 18. marraskuuta 1991  ”China” Julkaistu: 10. tammikuuta 1992  ”Winter” Julkaistu: 9. maaliskuuta 1992  ”Crucify” Julkaistu: 12. toukokuuta 1992
Little Earthquakes on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin ensimmäinen sooloalbumi. Little Earthquakesiä pidetään usein yhtenä hänen parhaista levyistään. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat singlet ”Silent All These Years”, ”Crucify” ja ”Winter”.
Little Earthquakes nousi albumilistan sijalle 14 sekä Isossa-Britanniassa että Australiassa. Yhdysvalloissa se oli listasijalla 54. Se on myynyt sittemmin Yhdysvalloissa kaksinkertaista platinaa.
Albumi on myynyt kultaa useissa muissa maissa.
Taustaa

Ennen Little Earthquakesiä Amos oli julkaissut pop-levyn Y Kant Tori Read samannimisen yhtyeen kanssa 1988. Levy kuitenkin floppasi ja bändi hajosi. Levyn julkaissut Atlantic Records kuitenkin piti Amosin sooloartistina ja vuonna 1992 julkaistusta soololevystä tuli menestys.
Tyyli ja sanoitukset

Little Earthquakesin kappaleet ovat Amosin säveltämiä ja yhdistelevät poppia, rockia ja klassista musiikkia. Piano on tärkein instrumentti.
Sanoituksissaan Amos käsittelee hyvin henkilökohtaisia asioita. "Winter" kertoo itsenäistymisestä ja tyttären suhteesta isäänsä. "Tear in Your Hand" kertoo erosta. Kappaleessa viitataan myös Neil Gaimanin fantasiasarjakuvaan The Sandman esimerkiksi säkeessä "If you need me, me and Neil will be hanging out with the Dream King." A cappella -laulu "Me and a Gun" kertoo Amosille 1980-luvulla sattuneesta kauhukokemuksesta kun hänet raiskattiin esiintymisen jälkeen. Useat muista lauluista kertovat Amosin selviytymisestä ja eheytymisestä pahoista kokemuksista.
Erikoispainokset

Albumista julkaistiin vuonna 2015 Deluxe-versio, joka sisältää singlejen B-puolina julkaistuja kappaleita ja live-esityksiä bonuskappaleina. Albumin alkuperäiset kappaleet on lisäksi remasteroitu. Vuonna 2022 julkaistiin lisäksi vinyylinä Graphic Album -niminen painos, jolla on myös osa B-puolista.
Sarjakuva

Sarjakuvakirja Little Earthquakes (2022) perustuu albumin kappaleiden ja B-puolien sanoituksiin. Sen kirjoittajia ovat muun muassa Neil Gaiman ja Margaret Atwood. Sarjakuvakirja julkaistiin albumin Graphic Album -painoksen yhteydessä. Niillä juhlistettiin albumin julkaisun 30-vuotispäivää.
B-puolet

Seuraavat kappaleet julkaistiin albumin singlejen B-puolina. Useimmat ovat mukana albumin vuoden 2015 Deluxe-painoksella, osa myös vuoden 2022 Graphic-vinyylillä. Amos julkaisi Graphic-painoksella olleet B-puolet kokoelmana Little Earthquakes – The  B-Sides vuonna 2023. Levy julkaistiin vain vinyylinä Record Store Day -julkaisuna. Covereita ”Angie” ja ”Thank You” ei kuitenkaan ole julkaistu uudelleen.
| Kappale | Single | Lähde |
| --- | --- | --- |
| ”Angie” (Rolling Stones -cover) | ”Winter” (single 2, Iso-Britannia)   ”Crucify” (Yhdysvallat) |  |
| ”Flying Dutchman” | ”China” |  |
| ”Here. In My Head” | ”Crucify” (Iso-Britannia) |  |
| ”Humpty Dumpty” (cover, lastenlaulu) | ”China” |  |
| ”Mary” | ”Crucify” (Iso-Britannia) |  |
| ”Ode to the Banana King” | ”Silent All These Years” (CD-single 2) |  |
| ”The Pool” | ”Winter” (Yhdysvallat ja single 1, Iso-Britannia) |  |
| ”Smells Like Teen Spirit” (Nirvana-cover) | ”Silent All These Years” (7"-vinyyli ja kasetti)   ”Winter” (single 2, Iso-Britannia)   ”Crucify” (Yhdysvallat) |  |
| ”Sugar” | ”China” |  |
| ”Song for Eric” | ”Silent All These Years” (CD-single 2) |  |
| ”Sweet Dreams” | ”Winter” (Yhdysvallat ja single 1, Britannia) |  |
| ”Take to the Sky” | ”Winter” (Yhdysvallat ja single 1, Britannia) |  |
| ”Thank You” (Led Zeppelin -cover) | ”Winter” (single 2, Britannia)   ”Crucify” (Yhdysvallat) |  |
| ”Thoughts” | ”Me and a Gun”   ”Silent All These Years” (CD-single 1) |  |
| ”Upside Down” | ”Me and a Gun”   ”Silent All These Years” (CD-single 1)    ”Winter” (Yhdysvallat) |  |
Listasijoitukset

| Maa ja lista | Korkein sija |
| --- | --- |
 Alankomaat (Album Top 100): 85
 Australia (ARIA Charts): 14
 Iso-Britannia (OCC, Britannian albumilista): 14
 Kanada (Canadian Albums Chart): 49
 Saksa (Gfk): 65
 Unkari (Mahasz, vuosi 2023): 13
 Uusi-Seelanti (Recorded Music NZ): 18
 Yhdysvallat (Billboard 200): 54
Myyntipalkinnot

| Maa | Sertifikaatti | Myöntäjä |
| --- | --- | --- |
|  Alankomaat | kultaa | NVPI |
|  Australia | kultaa | Australian Recording Industry Association |
|  Belgia | kultaa | Belgian Entertainment Association |
|  Iso-Britannia | kultaa | British Phonographic Industry |
|  Kanada | kultaa | Music Canada |
|  Yhdysvallat | 2x platinaa | Recording Industry Association of America |
Huomioita

↑  Graphic Album -painoksen bonuslevy julkaistiin omana albuminaan nimellä Little Earthquakes – The B-Sides vuonna 2023.
Aiheesta muualla

Little Earthquakes Discogs-sivustolla
Little Earthquakes AllMusic-sivustolla
| n k Tori Amos |
| --- | --- |
 Diskografia  Kappaleet 
Studioalbumit:  Little Earthquakes  Under the Pink  Boys for Pele  From the Choirgirl Hotel  To Venus and Back  Strange Little Girls  Scarlet's Walk  The Beekeeper  American Doll Posse  Abnormally Attracted to Sin  Midwinter Graces  Night of Hunters  Gold Dust  Unrepentant Geraldines  Native Invader  Ocean to Ocean 
Livealbumit:  To Venus and Back  The Original Bootlegs  Legs and Boots  Live at Montreux 1991/1992  From Russia With Love  Diving Deep Live 
Kokoelmat:  Tales of a Librarian  A Piano: The Collection  Little Earthquakes – The B-Sides 
EP:t:  Crucify  Hey Jupiter  Scarlet’s Hidden Treasures  Christmastide 
Singlet:  ”Me and a Gun”  ”Silent All These Years”  ”China”  ”Winter”  ”Crucify”  ”Cornflake Girl”  ”God”  ”Pretty Good Year”  ”Caught a Lite Sneeze”  ”Talula”  ”Professional Widow”  ”Hey Jupiter”  ”Spark”  ”Raspberry Swirl”  ”Jackie’s Strength”  ”Bliss”  ”Strange Little Girl”  ”A Sorta Fairytale”  ”Flavor” 
Videojulkaisut:  Little Earthquakes  Live from New York  Complete Videos 1991–1998  Welcome to Sunny Florida  Fade to Red  Live at Montreux 1991/1992 
Muut artikkelit:  Y Kant Tori Read  Y Kant Tori Read (albumi)  Night of Hunters Tour
Helge Seppälä

Helge Emil Seppälä (8. marraskuuta 1924 Jyväskylä – 1. toukokuuta 2017 Espoo) oli suomalainen upseeri, yleisesikuntaeverstiluutnantti ja sotahistorioitsija.
Seppälän vanhemmat olivat liikkeenhoitaja Emil Seppälä ja Elsa Irene Kuusela. Hän pääsi ylioppilaaksi 1945 ja kävi Kadettikoulun 1951 sekä suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon Sotakorkeakoulussa 1960. Seppälästä tuli vänrikki 1950, luutnantti 1952, yliluutnantti 1955, kapteeni 1958, majuri 1964 ja everstiluutnantti 1971.
Seppälä osallistui Itä-Karjalan miehitykseen jatkosodan aikana, ja kirjoitti kokemustensa perusteella kirjan Suomi miehittäjänä 1941-1944, joka ilmestyi 1989. Kirjassa Seppälä nostaa esille varsinkin sotilashallinnon harjoittaman suomalaistamispolitiikan, ja siihen liittyvät keskitysleirit.
Seppälä toimi Mikkelin läänin kansanhuoltopiirin tarkkailijana ja piiritarkastajana 1946–1949, tykistörykmentin koulutusupseerina 1951–1955, Tykistökoulun opettajana 1956–1958 ja sotahistorian opettajana Rannikkotykistökoulussa, Kadettikoulussa, Pioneerikoulussa, Viestikoulussa, Huoltokoulussa, Ilmatorjuntakoulussa ja Taistelukoulussa 1965–1976.
Seppälä oli pääesikunnan toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina 1960–1965, Sotahistorian tutkimuslaitoksen toimistopäällikkönä 1965–1967 ja Sotakorkeakoulun sotahistorian opettajana 1967–1974. Hän oli Tiede ja ase -julkaisun toimitussihteerinä 1965–1967 ja toimituskunnan jäsenenä 1968–1976 sekä Suomen sotatieteellisen seuran sihteerinä 1965–1967 ja seuran johtokunnan jäsenenä 1968–1975.
Teokset

Taistelu Leningradista ja Suomi. WSOY, 1969.
Neuvostopartisaanit toisessa maailmansodassa. Suomen sotatieteellisen seuran julkaisuja 10. WSOY, 1971.
Itsenäisen Suomen puolustuspolitiikka ja strategia. WSOY, 1974.
Sotakorkeakoulu 1924–1974. 1974.
Turvallisuuspolitiikka ja sen tutkiminen ; kirj. Helge Seppälä ym. ; toim. Mika Hokkinen. Turun yliopisto, poliittisen historian laitos. Julkaisuja C 11. Turku 1975
Katajanokan upseerikerho. Katajanokan upseerikerho, Helsinki 1977
Suomi taisteli: sotiemme suurlukemisto osat 1–6, valikoinut ja toimittanut Jukka L. Mäkelä, kommentit laatinut Helge Seppälä.  WSOY 1977–1980
Puna-armeijasta sotilasmahdiksi. WSOY, 1978.
Asevarikko 1 1918-1978. Asevarikko 1. Historiatoimikunta, Kuopio 1979
Suomi hyökkääjänä 1941. WSOY, 1984.
Suomi miehittäjänä 1941–1944. SN-kirjat, 1989.
Asemasodasta katkeraan rauhaan. Orient Express, 1991.
Talvisodan venäläinen ruletti. Taifuuni, 1992.
Vuosisatainen taistelu Karjalasta. Taifuuni, 1994.
Karl Lennart Oesch: Suomen pelastaja.  Jyväskylä:  Gummerus, 1998.  ISBN 951-20-5321-7
Leningradin saarto 1941–1944: murhenäytelmän sävyttämä voitto. Johan Beckman Institute 2003
Toimituksia

Eddy Bauer : Toinen maailmansota. 1-6 ; suomal. laitoksen toimituskunta Keijo Mikola, Vilho Tervasmäki ja Helge Seppälä ; engl. teoksesta World war 2 suom. Mikko Kilpi ja Aarne Valpola ; suom. laitoksen toim. Pentti Papunen ja Pekka Saloranta. WSOY 1973-1976
Suomennokset

Taistelut Suomen rintamalla 1941-1944 ; toim. S. P. Platonov ; kirj. I. P. Barbašin, A. I. Kuznetsov, V. P. Morozov, A. D. Haritonov ja B. N. Jakovlev ; suom. Helge Seppälä. Kirjayhtymä, Helsinki 1976 (alkuteos Bitva za Leningrad 1941-1944)
Richard Humble: Toisen maailmansodan lentokoneet, s. 45–46.  Suomentanut Helge Seppälä. Helsinki:  WSOY, 1976.  ISBN 951-0-07838-7
G. N. Kuprijanov : Jäämereltä Laatokalle : Taistelut Suomen rintamalla 1941-1944. Kirjayhtymä, Helsinki 1984 (alkuteos Ot Barentseva morja do Ladogi)
Aiheesta muualla

Helge Seppälän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Erkki Meronen

Erkki ”Ekku” Meronen (s. 4. syyskuuta 1952 Helsinki) on entinen suomalainen superkevyen sarjan ammattinyrkkeilijä, joka kilpaili vuosina 1971–1978.
Ammattilaisura

Meronen aloitti ammattilaisuransa kautta aikojen nuorimpana suomalaisena. Meronen otteli ammattilaisurallaan 39 ottelua, joista voitti 36 ja hävisi kolme ilman yhtään tasapeliä. Meronen debytoi ammattilaisena lokakuussa 1971 ja saavutti urallaan useita voittoja teknisillä tyrmäyksillä ja pistevoitoin. Hän otteli pääasiassa Pohjois-Euroopassa, erityisesti Kööpenhaminassa, Randersissa ja Helsingissä. Viimeisissä otteluissaan hän kärsi tappiot Johnny Pinchamille ja Clinton McKenzielle.
Tuomariura

Aktiiviuransa jälkeen Meronen on toiminut niin kehätuomarina kuin arvostelutuomarinakin. Hän on ollut kehätuomarina 338 ottelussa vuosina 1983–2020 ja arvostelutuomarina 429 ottelussa vuosina 1982–2024. Lisäksi hän on toiminut tarkastajana 17 kotimaisessa nyrkkeilyottelussa vuosina 2007–2022.
Cha Am

| Cha Am อำเภอชะอำ |
| --- | --- |

 fiCha Am 
 12°48′00″N, 99°58′01″E 
Valtio:  Thaimaa
Provinssi:  Phetchaburi
Väkiluku 2014:  76 155 
 {{URL|example.com|optional display text}} 
Cha Am Beachin rantakatu.
Cha Am (thaiksi ชะอำ) on amphoe ja kaupunki Phetchaburin provinssissa Thaimaassa Siaminlahden länsirannalla. Kaupunki sijaitsee valtatie 4:n varrella noin 160 km Bangkokista. Naapuriprovinssit ovat Rachaburi ja Samut Songkhram pohjoisessa ja Prachuap Khiri Khan etelässä. Cha Am on nykyisin suosittu rantalomakohde, ja se on kuuluisa hiekkarannoistaanlähde?. Hua Hinin rantalomakohde sijaitsee 25 km etelään. Amphoen väkiluku on 45 981 henkeä (2000).
Historia

Amphoe perustettiin 1897 nimellä Na Yang. Vuonna 1914 keskus siirrettiin Ban Nong Chokin kylään (nykyään Tha Yang) – samalla nimi muutettiin amphoe Nong Chokiksi. Toisen maailmansodan jälkeen virkaistuin siirrettiin Cha Amin tamboniin, jolloin alueen nimeksi tuli vastaavasti amphoe Cha Am.
Elokuussa 2006 julkistettiin suunnitelma uudesta provinssista, joka perustettaisiin kuninkaan 80-vuotissyntymäpäivän kunniaksi 2007. Suunnitelman toteutuessa Cha Am siirtyisi uuden provinssin alaisuuteen.
Nähtävyyksiä

Cha Amin kaupungista etelään noin kahden kilometrin päässä sijaitsee kuninkaallinen Mrigadayavanin palatsi (thaiksi มฤคทายวัน), joka rakennettiin 1924 Rama VI:lle. Palatsi on tehty tiikkipuusta, ja se on entisöity vanhaan asuunsa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Cha Am Travel Guide
http://www.thaiwaysmagazine.com/hua_hin/hua_hin_attractions_mrigadayavan.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia Mrigadayavanin palatsista