stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heli Mäenpää

Heli Mäenpää (s. 1969) on suomalainen tietokirjailija sekä markkinoinnin, viestinnän ja kulttuurin ammattilainen. Loppuvuodesta 2019 Mäenpää muutti Helsingin Kalliosta Lahnajärvelle perustaakseen saattokodin sairaille ja vanhoille rescuekoirille. Hän päätti siirtyä "downshiftaamaan pysyvästi" ja toteutti samalla haaveen kodista, jonne hän voi ottaa asumaan sellaisia kodittomia koiria, joita kukaan muu ei halua. Vuonna 2024 Mäenpään luona asui kahdeksan rescuekoiraa: Leika, Bambi, Serge, Lucky, Mortti, Alma, Siro, Valo ja Dumbo sekä nyt jo edesmennyt Luna. Hänellä oli myös kaksi rescuekissaa Arya ja Ayla jotka saattoivat tottua rauhassa kotielämään ennen omia kotejaan.
Mäenpää perusti hylättyjen koirien vanhain- ja saattohoitokotia varten Stray Dog Cabaret -yhdistyksen. Vuonna 2022 julkaistuun Etsii omaa ihmistä: 25 tarinaa rescuekoirista -kirjaan Mäenpää on koonnut tarinoita Suomesta kodin löytäneistä rescuekoirista, minkä lisäksi kirjasta löytyy tarpeelliset ohjeet koirien adoptointiin. Kirjassa myös mm. Seela Sella ja Ismo Leikola kertovat rescuekoiristaan.
Mäenpää on puhunut maalle muuttamisen hyvistä puolista. Mäenpää on lanseerannut yhdessä Pauliina Seppälän ja Sirkku Varjosen kanssa termin "citymaalaisuus", joka kuvaa yleistyvää monipaikka-asumista. "Citymaalainen" asuu siis sekä maalla että kaupungissa.
Teokset

Etsii omaa ihmistä: 25 tarinaa rescuekoirista. Johnny Kniga, 2022. ISBN 9789510480168
Arvon kissa. Aula & Co, 2023. ISBN 9789523643895
Arvo Myllymäki

Arvo Juhani Myllymäki (s. 3. heinäkuuta 1945 Kuortane) on Tampereen yliopiston julkisoikeuden professori emeritus ja kirjailija.
Elämä

Myllymäki valmistui merkonomiksi 1964, sosionomiksi 1965, hallintotieteen kandidaatiksi ja maisteriksi 1971 ja lisensiaatiksi 1977. Hallintotieteestä hän väitteli tohtoriksi Tampereen yliopistossa 1979. Hän toimi Turun läänin veroviraston apulaisverosihteerinä ja -tarkastajana 1967-1968, tilintarkastajana 1968-1971, kuljetusliikkeen osastopäällikkönä 1971-1975 sekä Tampereen evankelis-luterilaisten seurakuntien apulaistalousjohtajana ja talousjohtajana 1975-1982. Tampereen yliopiston julkisoikeuden dosentti hän oli 1982-1985, vt. apulaisprofessori 1983-1984 ja apulaisprofessori 1985-1989. Lapin yliopiston julkisoikeuden vs. professorina Myllymäki toimi 1988-1989 ja Vaasan yliopiston va. julkisoikeuden professorina 1991-1992. Tampereen yliopiston julkisoikeuden professoriksi hänet nimitettiin 1998. Myllymäki toimi myös Oulun yliopiston dosenttina vuodesta 1981, erikoisalanaan virka- ja työehtosopimusjärjestelmät.
Myllymäen isä oli ukrainalainen sotavanki ja äiti Kuortaneelta. Isä löytyi osin presidentti Urho Kekkosen, pääministeri Kalevi Sorsan  ja Neuvostoliiton suurlähettiläs Vladimir Stepanovin avulla, Myllymäki tapasi isänsä ensimmäisen kerran Helsingissä vuonna 1978. Myllymäen esikoisromaani Vihan ja rakkauden päivät (2011) käsittelee juuri mainittua teemaa. Teokseen perustuvan lapualaisen Larvateatterin näytelmän Aarre, ryssän äpärä kantaesitys oli keväällä 2016.  Tv-dokumentissa Matka isän luo Myllymäki matkustaa Barnauliin Etelä-Siperiaan tapaamaan äitipuoltaan ja veli- ja sisarpuoliaan.
Myllymäki asuu eläkkeelle jäätyään vaimoineen Muonion Särkijärvellä.
Kirjallinen tuotanto

Myllymäen julkaisemia teoksia ovat:
Vihan ja rakkauden päivät.  (Romaani)  Helsinki-Kirjat, 2011.  ISBN 978-952-5874-28-0
Kurileiri.  (Tietokirja Vaasan sotavankileiristä)  Minerva Kustannus, 2013.  ISBN 978-952-492-713-0
Kytköksiä ja katkoksia.  (Romaani)  Saaga-kirjat, 2016.  ISBN 978-952-7165-23-2
Korpikommunisti, Kolarilainen Eemeli Lakkala vainotusta vallankäyttäjäksi.  (Tietokirja)  Into, 2016.  ISBN 978-952-264-680-4
Punamultamies, Uuno Hannula lehtimiehenä, kansanedustajana ja maaherrana.  (Tietokirja)  Books on Demand, 2018.  ISBN 978-951-568-718-0
Mies isänmaan takapihalla.  (Historiallinen romaani)  Atrain&Nords, 2019.  ISBN 9789523155008
Niin kaukana on ikäväsi maa.  Atrain&Nord, 2021.  ISBN 978-952-315-595-4
Aate miestä väkevämpää - kansanedustaja Reino Ala-Kulju ja Pispalan punaorpo Eino Laakso historian virrassa. Tietokirja. Atrain&Nord, 2023. ISBN 978-952-315-715-6
Myllymäki on julkaissut tietokirjoja myös professuurinsa alalta, kuten teokset Finanssihallinto-oikeus: valtion ja kuntien varainkäyttö ja varainkäytön valvonta (2000) ja Suomen pääministeri – presidentin varjosta hallitusvallan käyttäjäksi (2010).
Aiheesta muualla

Suurten ikäluokkien tarina. Emeritusprofessori Arvo Myllymäki kirjoitti romaanin Tampereen 1960-luvun opiskelijaelämästä. Web Archive. (Viitattu 27.3.2020)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Tampereen Energia

| Tampereen Energia Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1888
Toimitusjohtaja:  Jussi Laitinen
Kotipaikka:  Tampere, Suomi
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  energia-ala
Tuotteet:  energiantuotanto ja -hankinta, kaukolämpötoiminta, kaukojäähdytystoiminta, sähkön tuotanto, sähkön jakelu, sähkö, kaukolämpö, kaukojäähdytys, maakaasun myynti ja jakelu.
Liikevaihto:  373,5 miljoonaa euroa (2023)
Henkilöstö:  392 (2023)
Emoyhtiö:  Tampereen Energia Oy
Tytäryhtiöt:  Tampereen Energia Sähköverkko Oy, Tampereen Vera Oy, Tammervoima Oy
Omistaja:  Tampereen kaupunki
Kotisivu:  www.tampereenenergia.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tampereen Energian pääkonttori Tampereen Ratinassa.
Tampereen Energia Oy (aiemmin Tampereen Sähkölaitos Oy) on Tampereen kaupungissa toimiva ja kaupungin omistama energiayhtiö. Se tuottaa ja myy kaukolämpöä, kaukojäähdytystä ja sähköä. Sen pääkonttori sijaitsee Ratinan kaupunginosassa Tampereen keskustan tuntumassa. Tampereen Energia on Suomen vanhin kunnallinen energiayhtiö. Se on perustettu vuonna 1888.lähde?
Pääosa kaukolämmöstä ja sähköstä tuotetaan Naistenlahden, Lielahden ja Tammervoiman voimalaitoksissa yhteistuotantona, mutta osa kaukolämmöstä tuotetaan erillistuotantona ympäri kaupunkia sijoittuvissa lämpölaitoksissa. Vesivoimalla tuotetaan sähköä kolmessa Tammerkosken vesivoimalaitoksessa: Finlaysonin, Tampellan ja Keskiputouksen vesivoimalaitoksessa. Vuodesta 2023 lähtien kaukolämpöä on tuotettu myös Lielahden voimalaitoksella toimivassa sähkökattilassa.
Tampereen suurin ilmastoteko, Naistenlahti 3 -biovoimalaitos, rakennettiin vuosina 2020–2023. Laitos vähentää koko Tampereen CO2-päästöistä noin 20 %.
Jo vuonna 2013 Tampereen Sarankulmassa otettiin käyttöön pellettilaitos, joka oli valmistuessaan Suomen suurin. Vuonna 2017 otettiin käyttöön Kaupinojan kaukojäähdytyslaitos, jossa tuotetaan jäähdytystä Näsijärven syvänteiden kylmyyden avulla. Laitos on Suomen ja Euroopan suurin järvijäähdytyslaitos. Kaukojäähdytyksen liiketoiminta aloitettiin jo 2015, kun aluksi jäähdytys tuotettiin siirrettävillä konteilla. Kesällä 2018 rakennettiin Tarasteelle aurinkopuisto.lähde?
Tampereen Energia -konserniin kuuluu emoyhtiö Tampereen Energia Oy:n lisäksi Tampereen Energia Sähköverkko Oy, Tampereen Vera Oy sekä Tammervoima Oy, jonka toinen omistaja on Pirkanmaan Jätehuolto.lähde?
Historia

Torstaina, marraskuun 15. päivän iltana 1888 Tampereen kaupungin oma sähkölaitos ensi kertaa valaisi kaupunkia. Tällöin myös maan ensimmäinen kunnallinen sähkölaitos aloitti toimintansa. Se toimi vuosina 1888–2008 Tampereen kaupungin omistamana energialiikelaitoksena. Tampereen Sähkölaitos yhtiöitettiin vuoden 2009 alusta.lähde?
Tampereen Sähkölaitos Oy:n nimi muutettiin Tampereen Energia Oy:ksi elokuussa 2023.
Tunnusluvut

| Talouden tunnuslukujalähde? | 2022 | 2023 |
| --- | --- | --- |
| Liikevaihto | 360,3 milj. € | 373,5 milj. € |
| Liiketulos | 62 milj. € | 36,1 milj. € |
| Liiketulos-% | 17,2 | 9,7 |
| Omavaraisuusaste-% | 30,4 | 32,8 |
| Investoinnit | 48 milj. € | 44 milj. € |
| Henkilöstö | 383 | 392 |
Voimalaitokset > Naistenlahti 3

Vihitty käyttöön toukokuussa 2023
Vähentää 20 % koko Tampereen hiilidioksidipäästöjä
Kustannukset: noin 200 milj. €
Sähköteho: 60 MW
Kaukolämpöteho: yhteistuotannossa 180 MW, reduktioajolla maksimi 230 MW
Kattilatyyppi: kiertoleijukattila
Pääpolttoaineet: metsähake ja -tähde, kuori, puru, kierrätyspuu, kierrätyspolttoaine
Varapolttoaine: jyrsinturve
Käynnistys- ja tukipolttoaineet: maakaasu, kevyt polttoöljy
Voimalaitokset > Lielahden voimalaitos

tuotantokäyttöön 1. marraskuuta 1988
pääpolttoaineena maakaasu ja varapolttoaineena kevyt polttoöljy
maakaasu on pääasiassa metaania, joka ei sisällä rikkiä tai muita epäpuhtauksia
peruskuormateholla typen oksideja syntyy alle 60 mg NO2/MJ eli 200–300 t/v
tuhkaa, rikkidioksidi- tai hiukkaspäästöjä ei tuotannossa synny
100 metrin etäisyydellä voimalaitoksesta melu on alle 45 desibeliä
tuotantoprosessissa kahden maakaasukäyttöisen kaasuturbiinin pakokaasuilla kehitetään lämmön talteenottokattiloissa höyryä höyryturbiinin sähkön ja kaukolämmön tuottamiseksi
sähkön ja lämmön yhteistuotanto nostaa polttoaineen hyötysuhteen 40–50 prosentista jopa 90 prosenttiin
sähköteho 147 MW
lämpöteho 160 MW
Lähde:
Voimalaitokset > Tammervoiman hyötyvoimalaitos

valmistumisvuosi 2016
pääpolttoaineena yhdyskuntajäte
kuluttaa vuodessa noin 150 000 tonnia jätettä Pirkanmaan ja Jyväskylän alueelta
sähköteho 11,4 MW
lämpöteho 34 MW
Lähde:
Voimalaitokset > Tammerkosken keskiputouksen vesivoimalaitos

Satakunnankatu 13
Teho: 8,7 MW
Lähde:
Voimalaitokset > Tampellan vesivoimalaitos

Alaverstaanraitti 1
Teho: 3,3 MW
Lähde:
Voimalaitokset > Finlaysonin vesivoimalaitos

Kanavaraitti 12
Teho: 4,4 MW
Lähde:
Voimalaitosten lisäksi Tampereen Sähkölaitoksella on 13 kiinteää lämpölaitosta, joissa tuotetaan kaukolämpöä.
Kirjallisuutta

Olavi Toiva: Tampereen Sähkölaitos 130 vuotta. Kaarilampusta lämmitysmarkkinoille. Tampereen Sähkölaitos 2017. ISBN 978-952-93-8728-1
Olavi Toiva: Tammerkosken ja sähkön tarina. Jauhomyllystä vesivoimalaitoksiin. Tampereen Sähkölaitos 2021. ISBN 978-952-94-4656-8
Olavi Anttila: Valoa, voimaa, vaurautta. Tampereen kaupungin sähkölaitoksen historia 1888–1988. Tampereen kaupunki 1993 ISBN 951-9430-76-8
Aiheesta muualla

Tampereen Energia Oy:n kotisivut
Tampereen Energia Sähköverkko Oy:n kotisivut
Tammervoiman kotisivut
Tampereen kaupungin sähkölaitos 50-vuotias, Aamulehti, 15.11.1938, nro 309, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lielahden voimalaitos Tampereen Lielahdessa.
Tarastenjärven jätteenpolttolaitos
Keskiputouksen voimalaitos
Tanskalais-ruotsalainen pihakoira

| Tanskalais-ruotsalainen pihakoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Tanska ja  Ruotsi
Määrä:  Suomessa rekisteröity 2 184
Rodun syntyaika:  1600-luku
Alkuperäinen käyttö:  maatilan yleiskoira, rottakoira, karjanajo, metsästys, vahtikoira, seurakoira
Nykyinen käyttö:  vahti- ja seurakoira
Elinikä:  11–13 vuotta
Muita nimityksiä:  pihakoira, pihis, tarupi, dansk-svensk gårdshund, dansk-svensk gårdhund, Danish-Swedish Farmdog, chien de ferme dano-suedois, Dänisch-Schwedischer Farmhund, perro de granja danés y sueco, taani-rootsi õuekoer, skånsk terrier, skåneterrier, råttehund, kvik-hund
FCI-luokitus:  ryhmä 2 Pinserin ja snautserin tyyppiset, molossikoirat ja sveitsinpaimenkoirat alaryhmä 1.1 Pinserit ja snautserit: Pinserit #356
Ulkonäkö
Paino:  noin 8–10 kg
Säkäkorkeus:  uros 34–37 cm narttu 32–35 cm - 2 cm poikkeama sallitaan
Väritys:  valkokirjava (valkoinen väri hallitseva)
Tanskalais-ruotsalainen pihakoira (ruots. dansk-svensk gårdshund, tansk. dansk-svensk gårdhund) on Etelä-Ruotsissa ja Tanskassa kehitetty vanha pienikokoinen koirarotu. Rotu oli häviämäisillään kaupungistumisen myötä, mutta valppaat koiraharrastajat kiinnostuivat rodusta, ja sen kanta on sittemmin vakiintunut. Ensimmäinen pihakoira tuotiin Suomeen 1989, ja rekisteröityjä koiria oli 7. marraskuuta 2021 yhteensä 2 184 kappaletta. Rodun suosio on koko ajan nousussa. Luonteeltaan pihakoira on älykäs, valpas ja eloisa.
Rodusta huolehtii Ruotsissa Rasklubben för Dansk/Svensk Gårdshund ja Suomessa Suomen Tanskalais-ruotsalaiset pihakoirat.
Ulkonäkö

Pihakoira on pienikokoinen lyhytkarvainen rotu. Karva on kovaa, lyhyttä ja sileää. Valkoinen väri on vallitseva. Yksi- tai useanvärisiä läiskiä eri yhdistelminä: kellertävänruskea, punaruskea, ruskea tai musta. Koira on pienikokoinen ja tiivis, lähes neliömäinen. Ulkomuodoltaan hitaasti kehittyvä rotuselvennä. Pää on kolmiomainen ja kooltaan suhteellisen pieni. Silmät ovat pyöreähköt tai mantelinmuotoiset. Ruusukorvat tai eteenpäin taittuneet siten, että vähintään puolet korvasta on taittunut. Häntä ei saa olla liian korkealle kiinnittynyt. Se voi olla luonnostaan pitkä, lyhyeksi typistetty tai synnynnäinen töpöhäntä. (Huom. Suomessa typistyskielto.) Typistämätön häntä ei ole asennoltaan kiertynyt eikä tiiviisti selän päällä. Säkäkorkeus uroksilla 34–37 cm, nartuilla 32–35 cm. Sallittu poikkeama on +/– 2 cm.
Valko-kellertävänruskea
Valko-punaruskea
Valko-musta-kellertävänruskea
Valko-ruskea-kellertävänruskea
Luonne ja käyttäytyminen

Tanskalais-ruotsalainen pihakoira on perusluonteeltaan seurallinen ja aktiivinen rotu, joka osallistuu mielellään aktiivisesti kaikkeen sen ympärillä tapahtuvaan toimintaan. Pihakoira on pohjimmiltaan työkoira, joka nauttii työskentelystä niin fyysisesti kuin psyykkisestikin ja se vaatiikin verrattain paljon aktivointia voidakseen hyvin. Vaikka pihakoira on lempeäkatseinen pikkukoira, on se melko vaativa rotu eikä se välttämättä ole miellyttämishalultaan tai koulutettavuudeltaan helpoimmasta päästä. Pihakoiran on nopea oppimaan niin hyvässä kuin pahassa ja sen vilkas perusluonne edellyttää kouluttamiseen panostamista. Työskentelyn ja aktiivisen elämän vastapainona pihakoira kuitenkin rakastaa olla lähellä perhettään, istua sylissä ja ottaa rennosti.
Rotumääritelmä kuvaa pihakoiraa eloisaksi, valppaaksi ja tarkkaavaiseksi. Nämä luonteenpiirteet mahdollistavat sen toimimisen alkuperäisessä käyttötarkoituksessa pihapiirin vahti- ja rottakoirana ja näitä ominaisuuksia jalostuksessa halutaan edelleen vaalia. Pihakoira on reviirisidonnainen, mutta koiran määrittämän reviirin rajat eivät välttämättä ole samat kuin tontin rajat.
Pihakoira on suhteellisen herkkähaukkuinen, sillä sen työtä on ilmoittaa haukkumalla saapuvista vieraista tai muista sen havaitsemista tapahtumista reviirillä. Pihakoira ei siis hauku turhasta. Vahtitehtävistään ja haukunnasta huolimatta pihakoiran tulee ottaa vieraat lämpimästi vastaan ja toivottaa tervetulleiksi. Herkkähaukkuisuudestaan huolimatta pihakoira soveltuu myös kaupunkiin ja kerrostaloon, kunhan sen edelleen annetaan toimia tehtävässään, mutta koulutuksen kautta osoitetaan rajat haukunnalle.
Alkuperä > Etymologia

Rotu on tunnettu myös "tanskanpinserinä" (Danish Pinscher) ja "skoonenterrierinä" (skånsk terrier/skåneterrier).
Terveys

Pihakoira on yleisesti terve rotu. Patellaluksaatiota ja silmävaivoja esiintyy jonkin verran.
Harrastukset

Rotu sopii erittäin hyvin monenlaisiin koiraharrastuksiin, joiden avulla on helppo antaa koiralle virikettä ja täyttää luontainen aktivoinnin tarve. Suosituimpia harrastuslajeja ovat agility, rally-toko ja koiranäyttelyt. Muihin harrastuksiin kuuluvat monipuolisesti mm. toko ja nosework. Pihakoira on myös tehokas rotan pyytäjä, ja rodunedustajia tavataan myös monissa hyötykoiratehtävissä kuten hypokoirina, kuulokoirina, pelastuskoirina ja kaverikoirina. Pihakoira sopii ihmiselle, joka tiedostaa mahdolliset haasteet koulutettavuudessa ja etsii aktiivista harrastus- ja seurakoiraa ulkoiluun ja mieluusti erilaisiin koiraharrastuksiin.
Aiheesta muualla

Suomen Tanskalais-ruotsalaiset pihakoirat
Raskklubben för Dansk/Svensk Gårdshund (Ruotsi)
Dansk/svensk Gårdhundeklub (Tanska)
| n k Tanskalaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  Broholminkoira  Grönlanninkoira Grönlanti  Tanskalais-ruotsalainen pihakoira  Vanhatanskankanakoira 
Muut SKL:n (ja DKK:n) hyväksymät:  Mustatanskanpystykorva  Tanskanpystykorva 
Harvinaiset:  Herthapointteri 
Sukupuuttoon kuolleet:  Länsigrönlanninkoira Grönlanti  Strellufinajokoira 
| n k Ruotsalaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  dreeveri  hamiltoninajokoira  jämtlanninpystykorva  länsigöötanmaanpystykorva  pohjanpystykorva  ruotsinlapinkoira  schillerinajokoira  smoolanninajokoira  tanskalais-ruotsalainen pihakoira 
Muut SKL:n (ja SKK:n) hyväksymät:  gotlanninajokoira  hälleforsinkoira  valkoinen ruotsinhirvikoira 
Harvinaiset:  hedenkoira 
Sukupuuttoon kuolleet:  dalslanninkoira  gråhund  kalixinkoira
Arvi Mäenpää

Arvi Matti Mäenpää (18. maaliskuuta 1899 Töysä – 14. lokakuuta 1976) oli suomalainen taidemaalari ja piirtäjä. Hänen teoksiaan oli ensi kertaa julkisesti esillä Vaasassa vuonna 1920.
Mäenpää opiskeli Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1918–1920. Hänet tunnetaan erityisesti piirtäjänä ja akvarellimaisemien maalaajana. Mäenpään teokset ovat useimmiten pienikokoisia miniatyyrejä, joiden tyyli ja aiheet edustavat humoristista kansankuvausta. Hänen pääaiheensa oli pohjalainen kylä ja sen elämänmeno. Hän kuvasi muun muassa ruokotonta elämää, humalatilaa ja ihmisten välisiä ristiriitoja. Hän käsitteli usein myös naisen ja miehen välisiä suhteita ja pohjalaisen naisen vahvaa asemaa. Mäenpään lukuisiin miniatyyreihin sisältyy runsaasti pohjalaisen arkipäivän ja kansantapojen ja kuvausta, usein lempeällä huumorilla sävytettynä.
Kauppaneuvos Frithjof Tikanoja (1877–1964) oli Mäenpään taiteen suuri tukija. Tikanojan taidekokoelmassa onkin yli 400 Mäenpään teosta. Kuvataiteen ohella Mäenpää oli lahjakas kirjoittaja, pakinoitsija ja novellisti. Hän julkaisi kirjoituksiaan muun muassa teoksessa Suomen päivän nousu: kertomuksia 1918 Suomen sodasta.
Vuonna 1963 Mäenpäälle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Kirjallisuutta

Anne-Maj Salin (toim.) 1999. Arvi Mäenpää 1899–1976. Vaasa: Tikanojan taidekoti. ISBN 952-5149-17-X
Aiheesta muualla

Arvi Mäenpää Kansallisgallerian kokoelmissa
Mäenpää, Arvi, s. 1899 – k. 1976. Suomen kuvataiteen bibliografia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Frans Myyryläinen

| Janne Myyryläinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. joulukuuta 1881 Viipuri
Kuollut: 8. toukokuuta 1938 (57 vuotta) Petroskoi
Kansalaisuus:  suomalainen
Puoliso:  Eeva Stiina Karjalainen, Hilja Matero
Frans Johan ”Janne” Myyryläinen (käytti vuoden 1918 jälkeen nimeä Juuso Matero; 30. joulukuuta 1881 Viipuri – 8. toukokuuta 1938 Petroskoi) oli Suomen sisällissodassa punakaartin organisoijia Kainuussa sekä toimi upseerina Venäjällä. Hänet muistetaan parhaiten niin sanotun läskikapinan johtajana. Kapinan yhteydessä hän käytti salanimeä Jahvetti Moilanen. Häntä pidettiin rahjalaisena, ja hän oli Eino Rahjan luottomies.
Elämäkerta

Myyryläisen isä kuoli keuhkotautiin pojan ollessa kolmivuotias. Myyryläinen oli isäpuolensa apuna 13-vuotiaasta lähtien oja- ja sekatöissä. Hän kävi Vuohimäen käsityökoulun 1897–1898 ja teki sen jälkeen saha- ja uittotöitä lähinnä Viipurin läänissä ja Kainuussa vuosina 1898–1910. Vuoden 1905 suurlakon aikana Myyryläinen oli työssä Kemin sahoilla ja hän oli mukana Laitakarin työväenyhdistyksessä sekä punakaartissa.
Myyryläinen oli mittamiehenä ja työnjohtajana Kainuun savotoilla vuodesta 1908 alkaen ja meni naimisiin Eeva Stiina Karjalaisen kanssa 1910. Kajaanin Teppanassa Hinnin talossa asuneeseen perheeseen syntyi kolme poikaa.
Myyryläinen toimi 1915 Kainuun Osuusliikkeen Mieslahden myymälänhoitajana ja vuonna 1917 kiertävänä tarkastajana. Hän osallistui Kainuun punakaartien perustamiseen organisaattorina ja värvärinä. Vastapuoli eli sikäläiset suojeluskuntalaiset pitivät häntä erityisen vaarallisena.
Sisällissodan aikana helmikuussa 1918 hänet pidätettiin ja tuomittiin kahdeksaksi vuodeksi kuritushuoneeseen sekä menettämään kansalaisluottamuksensa 12 vuodeksi. Matkalla Lahden vankileirille hän pakeni mutta joutui kiinni. Toisella yrityksellä hän onnistui pakenemaan Kainuun kautta Venäjälle. Siellä Myyryläinen kävi punaupseerikoulun, jonka jälkeen hän osallistui kommunistien maanalaiseen toimintaan Kainuussa.
Erityisesti hänet tunnetaan  Pohjolan punaisen sissipataljoonan vuonna 1922 tekemästä retkestä Kuolajärvelle ja Savukoskelle. Tapausta kutsutaan yleisesti läskikapinaksi. Myyryläinen johti pataljoonaa käyttäen nimeä Jahvetti Moilanen. Sen jälkeen Myyryläinen jatkoi toimintaa puna-armeijan kouluttajana ja organisaattorina Venäjän puoleisessa Karjalassa. Olojen rauhoituttua hän toimi opettajana ja lehtimiehenä Petroskoissa. Tällöin hän esiintyi nimellä Juuso Matero.
Stalinin puhdistusten aikana Myyryläistä vastaan nostettiin tekaistuja syytteitä joiden perusteella hänet vangittiin yöllä 5. huhtikuuta 1938 ja teloitettiin luultavasti Petroskoissa 8. toukokuuta 1938. Sotilastribunaali palautti 21. toukokuuta 1957 hänen kunniansa ja vapautti kaikista syytteistä. Omaisille tieto hänen kunniansa palautuksesta Venäjällä tuli 30. toukokuuta 1957. Ennen teloitusta Matero oli arvostellut työleireille joutuneilta metsätyössä vaadittavaa työmäärää liialliseksi. Häntä syytettiin uudistuksia vastustavaksi "antimekanisaattoriksi", ja syytteisiin sisältyi myös se seikka, ettei hän hallinnut "Leninin ja Stalinin kieltä".
Myyryläinen oli kahdesti naimisissa, toinen vaimo oli Hilja Matero. Hänellä oli kolme lasta ensimmäisestä avioliitosta. Hänen hautapaikkansa on tuntematon.
Aiheesta muualla

Matti Lackman: / Matero, Juuso (1881 - 1938) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 11.10.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Urho Kekkosen (nimimerkki "Känä") pakina Myyryläisestä vuodelta 1922 (Arkistoitu – Internet Archive)
Paltamon sivuilla Mieslahden kylään liittyviä tarinoita (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Tarharengaskehrääjä

| Tarharengaskehrääjä |
| --- | --- |
 koiras (vaalea värimuoto)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Karvakehrääjämäiset Lasiocampoidea
Heimo::  Karvakehrääjät Lasiocampidae
Alaheimo::  Lasiocampinae
Suku::  Rengaskehrääjät Malacosoma
Laji::  neustria
Kaksiosainen nimi
 Malacosoma neustria  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Malacosoma neustrium 
Katso myös
   Tarharengaskehrääjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tarharengaskehrääjä (Malacosoma neustria) on Suomessa erittäin harvoin tavattu, kookas, mutta väritykseltään vaatimaton yöperhonen. Suuressa osassa esiintymisaluettaan se on yleinen ja huomattava hedelmäpuiden tuholainen.
Koko ja ulkonäkö

Tarharengaskehrääjästä on kaksi erilaista värimuotoa, ja lajin koiraat karvakehrääjille tyypilliseen tapaan eroavat ulkonäöltään naaraista. Molemmilla sukupuolilla siiven ulkosyrjä on vaaleiden ja tummien siipiripsien kirjoma. Koiraan etusiiven poikki kulkee vaalealla muodolla kaksi ruskeaa, tummalla muodolla kaksi kellertävää, ohutta poikkiviirua, joista molemmat päättyvät siiven takareunaan. Värimuodosta riippuen takasiipi on joko tasaisen kellertävä tai punaruskea. Naaraan etusiiven poikki kulkee kaksi kapeaa, vaaleaa poikkijuovaa, joiden väliin jää vaalealla muodolla leveä, punertavan ruskea vyö ja tummalla muodolla muuta siipeä tummemman ruskea vyö. Poikkijuova tekee pienen mutkan sisäänpäin ennen siiven etureunaa. Naaraan takasiiven tyviosa on muuta siipeä vaaleampi riippumatta siitä, onko takasiipi kellertävä vai ruskea. Koiraan tuntosarvet ovat selvästi kaksoiskampamaiset. Siipiväli on koiraalla 26–33 mm ja naaraalla 34–42 mm.
Etenkin tumma naaras muistuttaa yleisempää niittyrengaskehrääjää (Malacosoma castrense).
♂
♀