stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Franz Viehböck
Aiheesta muualla

Persönliche Homepage
Projekt AUSTROMIR 91 Seite
spacefacts.de
Franz Viehböck, Clemens Lothaller: Austromir '91. Der österreichische Schritt ins Raumzeitalter. Edition Tau, Bad Sauerbrunn 1991, ISBN 3-900977-27-5
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Postimyynti

Postimyynti on tavaran tarjoamista luettelon, esitteen tai mainoksen välityksellä ostajalle postin tai muun kuljetuspalvelun kautta toimitettavaksi. Ostajan tilaamat tuotteet tuodaan joko ovelle tai ne haetaan postikonttorista. Postimyyntitilauksen on voinut tehdä internetin yleistyttyä myös verkkokaupoissa. Postimyynti, verkkokauppa ja puhelinmyynti ovat Suomen lainsäädännössä etämyyntiä.
Postimyynnin historiaa

Varhaisin tunnettu postimyynnin harjoittaja oli pariisilaisen Le Bon Marché -tavaratalon perustaja Aristide Boucicaut. Vuonna 1867 hän julkaisi 500-sivuisen tuoteluettelon, jossa esiteltiin noin 1 500 erilaista tekstiilituotetta tilattavaksi minne vain Ranskaan postin välityksellä. Yhdysvalloissa ensimmäinen postimyyntiyritys oli Montgomery Ward vuodesta 1872 alkaen. Vuonna 1893 aloitti Sears, Roebuck and Company, josta tuli vuosisadan ajaksi maailman suurin postimyyntiyritys. Toiseksi suurimmaksi nousi saksalainen Quelle.
Postimyynnin historiaa > Postimyynti Suomessa

Suomessa vaasalainen kauppias Eino Louhivuori alkoi vuonna 1897 myydä postitilauksina aseita, kelloja, leluja ja viiksisiteitä. Tampereella Nikolai Tirkkonen aloitti vähittäiskauppansa ohella postimyynnin vuonna 1903 julkaisemansa katalogin avulla. Suomen tunnetuimmaksi postimyyntikauppiaaksi nousi itsekin yhtiönsä televisiomainoksissa esiintynyt Kalle Anttila, joka perusti yrityksensä 1952 opiskeltuaan Michiganin yliopistossa USA:ssa ja oltuaan opintojen ohella työssä Sears Roebuckilla. Anttila myi yrityksensä 1976 Tukolle. 1950-luvulla postimyynnin aloittivat myös Valitut Palat, J. Aho Oy ja sysmäläinen Arvo-Vaate.
1980-luvulla Suomen suurimmaksi postimyyjäksi nousi vuonna 1962 perustetusta Concert Hall Society -äänilevykerhosta kehittynyt, 1970-luvun alussa Bullworker-lihastenkehittäjälaitetta myynyt Hobby Hall, joka julkaisi ensimmäisen postimyyntiluettelonsa 1975. Vuonna 1980 Hobby Hall myytiin yhdysvaltalaiselle Reevesille ja yrityksestä kehittyi tehokas postimyyjä vaatteille, autotarvikkeille, työkaluille ja viihde-elektroniikalle. Siitä tuli Philips-kodinkonemerkin suurin jälleenmyyjä Suomessa. Hobby Hallin osti Stockmann vuonna 1985.
Postimyynnin suosio kasvoi länsimaissa toisen maailmansodan jälkeen, kun naiset lähtivät yhä useammin työelämään ja aikaa ostosten tekoon alkoi olla yhä vähemmän. Viestintätekniikan kehittyessä perinteisten painettujen postimyyntiluetteloiden rinnalle nousivat suoramarkkinointikirjeet, puhelinmyynti ja 2000-luvulla nopeasti kasvanut verkkokauppa. Tavaroiden perille toimittajien joukkoon ovat eri maiden postilaitosten ohella nousseet kansainväliset kuriiriyritykset sekä bussirahti, kuten Suomessa Matkahuollon pakettipalvelut. Postimyynti-sanan tilalle onkin yritetty vakiinnuttaa muun muassa termiä kotiostaminen. Suomen lainsäädäntö käyttää verkkokaupasta, postimyynnistä ja puhelinmarkkinoinnista yhteisnimitystä etämyynti.
Postimyynnin ja suoramarkkinoinnin menetelmiä alettiin soveltaa myös pitkäaikaisiin asiakassuhteisiin tähtäävissä kirjakerhoissa ja muissa jäsenyyteen perustuvissa palveluissa. Niissä kuluttaja usein saa uuden tuotteen säännöllisin väliajoin, yleensä kuukausittain, ellei hän peruuta kutakin toimitusta etukäteen. Suomessa tällaisia ovat muun muassa Suuri Suomalainen Kirjakerho, Lasten oma kirjakerho sekä äänilevyjen myyjinä 1960-luvulta alkaen Concert Hall Society ja Musiikki-Fazerin vuonna 1968 perustama Fazerin Musiikkikerho, joka vuonna 1996 siirtyi Valituille Paloille. Fazerin Musiikkikerholla oli parhaimmillaan 80 000 jäsentä.
Suomalaista vähittäiskauppaa kartoittanut Heikki Peltola laski 2000-luvun puolivälissä, että Suomessa on toistasataa postimyyntiä harjoittavaa yritystä, mutta totesi vain harvan elävän pelkästään siitä. Alan kolmeksi suurimmaksi hän nimesi Anttilan, Elloksen ja Hobby Hallin, mutta mainitsi neljäntenä netti- ja kivijalkakauppaa yhdistävän Verkkokauppa.comin.
Kirjallisuutta

Ari Ahola: Arvoisa kaukainen asiakas – sata vuotta suomalaista postimyyntiä. Suoran Koulutus ja Kustannus 1997. ISBN 9789519573519.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pörssitieto G. Kock Postimyyntiliike Tavara Oy 1939/40
Porkkana

| Porkkana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Apiales
Heimo::  Sarjakukkaiskasvit Apiaceae
Suku::  Porkkanat Daucus
Laji::  carota
Kaksiosainen nimi
 Daucus carota  L. 
Alalajeja
 Daucus carota subsp. carota – rikkaporkkana  Daucus carota subsp. gummifer – meriporkkana  Daucus carota subsp. sativus – ruokaporkkana 
Katso myös
   Porkkana Wikispeciesissä   Porkkana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Porkkana, vasemmalla juuri, oikealla kasvin varsi, lehdet ja kukinto, kuva Carl Lindmanin teoksesta Bilder ur Nordens Flora
Porkkanan siemeniä. Daucus carota subsp. maximus.
Porkkana eli aitoporkkana (Daucus carota) on juureksena viljelty sarjakukkaiskasvi. Sen paksuuntunut pääjuuri on väriltään tavallisesti oranssi, ja siinä on puunkuorta muistuttava ohut kuori. Juuri sisältää runsaasti A-vitamiinin esiastetta beta-karoteenia, joka antaa sille oranssin värin. Porkkana on perunan jälkeen Suomen suosituin juures; sitä syödään jopa yhdeksän kiloa henkeä kohden vuodessa.
Viljelykseen porkkana otettiin ensimmäiseksi Keski-Aasiassa, mahdollisesti Afganistanissa. Euroopassa sitä on viljelty viimeistään 1100-luvulta lähtien. Useimmat nykyisin viljellyt lajikkeet polveutuvat Hollannissa 1600-luvulla viljellyistä porkkanoista. Viljellyt muodot kuuluvat alalajiin Daucus carota subsp. sativa.
Porkkanan villimuoto (Daucus carota subsp. carota) kasvaa kaikkialla Keski-Euroopassa ja laajalti Aasiassa yleisenä muun muassa laitumilla ja tienvarsilla. Sen juuri on yleensä puiseva ja syötäväksi kelpaamaton, paitsi satunnaisesti esiintyvillä mutanttiyksilöillä, joista viljellyt lajikkeet onkin jalostettu. Suomessa villiporkkana on harvinainen, koska se ei yleensä selviä talven yli voidakseen toisena vuotenaan tuottaa siemeniä. Sen ensimmäisen vuoden taimia saattaa kuitenkin kesäisin kasvaa esimerkiksi satama-alueilla, joihin sen siemeniä helposti kulkeutuu ulkomailta.
Porkkana valittiin vuonna 2000 vuoden vihannekseksi.
Ulkonäkö ja koko

Porkkana on kaksivuotinen kasvi, jonka varsi kasvaa 30–80 senttimetriä korkeaksi. Alalajeista ruokaporkkanan pääjuuri on mehevä ja väriltään useimmin oranssi. Villinä kasvavien porkkanoiden juuri on ohut ja valkoinen. Kukintona on pienikukkainen sarjakukinto. Porkkanan hedelmä on 2–4 millimetriä pitkä piikkinen tai koukkukarvainen lohkohedelmä.
Porkkanaharrastajat eri puolilla maailmaa ovat kehittäneet menetelmiä, joilla porkkanan saa kasvamaan luonnollisia mittojaan kookkaammaksi. Vuonna 2016 Joe Atherton kasvatti maailman pisimmän, 6,3-metrisen porkkanan. Maailman painavimman porkkanan on kasvattanut Chris Qualley vuonna 2017. Se painoi 10,17 kilogrammaa.
Ravintona

|   | Porkkana | Herne |
| --- | --- | --- |
| Proteiineja | 0,6 g | 5,1 g |
| Rasvaa | 0,2 g | 1 g |
| Hiilihydraatteja | 5,6 g | 9,4 g |
| C-vitamiinia | 6,5 mg | 20 mg |
| B1-vitamiinia | 0,07 mg | 0,35 mg |
| B2-vitamiinia | 0,07 mg | 0,18 mg |
| Kalsiumia | 29,0 mg | 31,0 mg |
| Rautaa | 0,5 mg | 0,2 mg |
| Kaliumia | 390 mg | 370 mg |
| Magnesiumia | 14,0 mg | 40,0 mg |
| Natriumia | 19,0 mg | 0,5 mg |
| Fosforia | 40,0 mg | 130 mg |
| Sinkkiä | 0,4 mg | 1,3 mg |
Porkkana on maan sisällä kasvava juures, ja sitä voidaan syödä raakana. Porkkanan juurenkärjet ovat hyvin pienet, ja ne poistetaan kuorittaessa. Tavallisesti porkkanaa käytetään salaatteihin, liharuokiin ja keittoihin. Raakana porkkanan rakenne on kova ja rapea, maultaan parhaassa tapauksessa makeahko. Ennen syöntiä raaka porkkana pestään huolellisesti ja yleensä kuoritaan. Keitettäessä porkkanan rakenne muuttuu pehmeäksi. Varsinaisen porkkanan lisäksi kasvin nuoria lehtiä voidaan käyttää ruoanvalmistuksessa.
Alun perin viljeltiin porkkanaa, joka oli purppuranpunainen, keltainen tai valkoinen. Kuumilla alueilla keltaista ja punaista porkkanaa viljellään edelleen. Viileillä alueilla oranssi porkkana on yleisin. Suomessakin voidaan viljellä violettia, keltaista ja valkoista porkkanaa. Oranssi porkkana jalostettiin 1600-luvulla Hollannissa. Orania-Nassau-hallitsijasuvun lempiväri oli oranssi, joten porkkanan haluttiin sopivan hovin väritykseen. Oranssi väri saatiin aikaiseksi risteyttämällä valkoisia ja violetteja porkkanoita keskenään.
Useimpien juureskasvien tavoin porkkana on kaksivuotinen kasvi. Ensimmäisenä vuotena, itämisen jälkeen porkkanalle kehittyy syvälle ulottuva pääjuuri. Sen jälkeen alkaa paksuuskasvu, joka jatkuu koko kasvukauden. Porkkanan syötävä juuri on mukula, jossa on lieriömäinen puuosa ja sen ympärillä jälsi ja kuori. Siihen kertyy paljon vararavintoaineita. Jos porkkana jätetään maahan yli talven, se käyttää toisena vuotena nämä vararavintoaineet korkean varren, kukkien ja lopulta siementen kasvattamiseen. Siihen muodostuu samantapainen sarjakukinto kuin muillakin sarjakukkaiskasveilla, esimerkiksi koiranputkella. Mutta samalla juuri menettää kaikki siihen varastoituneet aineet. Sen vuoksi porkkanat nostetaan maasta jo ensimmäisen vuoden syksyllä, paitsi jos niitä kasvatetaan siementen tuottamiseksi.
Aikaisemmin porkkanaa on käytetty myös väriaineena. Sen lisäksi porkkanaa on käytetty lääkekasvina, sillä se sisältää A-vitamiinia ja seleeniä.
Terveysvaikutukset

Porkkanan beetakaroteenista muodostuvaa A-vitamiinia tarvitaan vastustuskyvyn ylläpitoon. A-vitamiini on välttämätöntä myös hermoston, silmien ja ihon hyvinvoinnille. A-vitamiinin puutos on kuitenkin harvinaista teollistuneissa maissa.
Vain kolme prosenttia porkkanan karoteenista imeytyy elimistöön, jos se syödään raakana. Karoteenin imeytyminen kasvaa noin 40 prosenttiin, jos porkkanan soseuttaa tai jos sen kypsentää rasvassa.
Porkkana sisältää aineita, jotka estävät suun haitallisten bakteerien kiinnittymistä hampaiden pinnoille. Betajaroteeni auttaa erään tutkimuksen mukaan säilyttämään ihmisen kognitiivisia toimintoja.
Porkkanan väitetään myös ehkäisevän mahahaavaa, ripulia, ummetusta, unettomuutta, korkeaa verenpainetta ja paksusuolen tulehdusta.
Porkkanan sisältämän beetakaroteenin on havaittu lisäävän tupakoimattomien ihmisten keuhkosyöpäriskiä 16 prosentilla. Tupakoivien tai asbestille altistuneiden riski lisääntyi kokonaiset 21 prosenttia. Yhtenä selityksenä saattaa olla se, että beetakaroteeni lisää keuhkoissa tupakansavun aiheuttamaa oksidatiivista stressiä. Beetakaroteenin on havaittu lisäävän myös kolmanneksella vatsasyövän esiintyvyyttä tupakoitsijoiden ja asbestille altistuneiden keskuudessa. Kaksoissokkoutetuissa interventiotutkimuksissa käytettiin päiväannoksia, jotka vastasivat 240-360 porkkanagramman sisältämää beetakaroteenia.
Näin suurten porkkanamäärien vaikutusta syöpäriskiin ei ole kyetty tutkimaan, koska sekä suuri porkkanankulutus että syöpään sairastuminen ovat verrattain harvinaisia ilmiöitä. Vuonna 2023 julkaistun tanskalaistutkimuksen osanottajat kyettiin jakamaan tilastollisista syistä ainoastaan yli ja alle 32 grammaa porkkanoita päivässä kuluttaviin sekä niihin, jotka eivät kuluttaneet lainkaan porkkanoita. Tuloksena oli, että että vähän/kohtuullisesti raakoja porkkanoita nauttivilla esiintyi  32 prosenttia vähemmän keuhkosyöpää kuin porkkanansyönnistä pidättäytyneillä. Tuloksessa huomioitiin useita elintapatekijöitä sekä osaonottajien kolutustaso muttei tulotasoa.
Porkkanan tuholaisia

Porkkanakärpänen (Psila rosae)
Porkkanakemppi (Trioza apicalis)
Suomessa tavattavista kirvalajeista porkkanalla elävät Aphis craccivora, Aphis fabae, Aphis gossypii, Aulacorthum solani, Cavariella aegopodii, Cavariella pastinacae, Hyadaphis coriandri, Hyadaphis passerinii, Myzus ascalonicus, Myzus ornatus ja Myzus persicae. Ulkomailla lajeja on enemmän.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Porkkana (aitoporkkana) (Daucus carota)
Fineli: Porkkanan ravintoarvot (Arkistoitu – Internet Archive)
Luontoportti: Porkkana (Daucus carota)
Puutarha.net: Porkkana (Daucus carota subsp. sativus)[vanhentunut linkki]
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Daucus carota (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Daucus carota (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Daucus carota (carrot) (englanniksi)
Flora of China: Daucus carota (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Daucus carota (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Wild carrot, Daucus carota (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Carrot, Daucus carota ssp. sativus (englanniksi)
Suomalaiset hyötypuutarhakasvit
| --- | --- |
Juurekset:  lanttu  mustajuuri  nauris  palsternakka  porkkana  piparjuuri  punajuuri  retiisi  selleri 
Kaalit:  keräkaali  kiinankaali  kukkakaali  kyssäkaali  lehtikaali  punakaali  parsakaali  ruusukaali  kurttu- eli savoijinkaali 
Kurkkukasvit:  kurkku  kesäkurpitsa  kurpitsa  spagettikurpitsa 
Mausteet:  basilika  humala  kirveli  krassi  kumina  kurkkuyrtti  kynteli  lipstikka  meirami  minttu  persilja  rakuuna  rosmariini  salvia  sitruunamelissa  tilli  timjami 
Mukulakasvit:  maa-artisokka  peruna 
Palkokasvit:  herne  härkäpapu  tarhapapu 
Sipulit:  hillosipuli  ilmasipuli  jättisipuli  purjo  sipuli  ruohosipuli  ryvässipuli  valkosipuli  vihersipuli 
Muut kasvikset:  endiivi  fenkoli  latva-artisokka  lehtisalaatti  lehtiselleri  mangoldi  maissi  paprika  parsa  pinaatti  raparperi  tomaatti 
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q30056  Wikispecies: Daucus carota  AoFP: 1771  APA: 341  APDB: 27247  APNI: 81289  APSA: spare-5128  ARKive: daucus-carota  BioLib: 40371  Calflora: 2623  CoL: 6CFRZ  Ecocrop: 871  eFloraSA: Daucus_carota  EoL: 581785  EPPO: DAUCA  EUNIS: 151358  FloraBase: 10871  FNA: 200015518  FoC: 200015518  FoIO: DAUCAR  GBIF: 3034742  GRIN: 300172  iNaturalist: 76610  IPA: 5514  IPNI: 841063-1  IRMNG: 10198517  ISC: 18018  ITIS: 29477  IUCN: 172210  MichiganFlora: 119  NatureServe: 2.141876  NBN: NBNSYS0000014362  NCBI: 4039  NZOR: dadfdde9-f149-4962-9718-121fc4665415  NZPCN: 3818  Observation.org: 6684  OBIS: 1491600  Open Tree of Life: 372836  PalDat: Daucus_carota  PfaF: Daucus carota  PFI: 3693  Plant List: kew-2757936  PLANTS: DACA6  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:841063-1  RHS: 24469  SANBI: 2142-1  Tropicos: 1701516  VASCAN: 2571  VicFlora: bf16fb91-cb0f-44ad-94c5-4fefe4aa0807  WiO: wild-carrot  WisFlora: 3356  WFO: wfo-0000638442  Laji.fi: MX.39264 
Erivärisiä porkkanoita
Princeps iuventutis

Princeps iuventutis oli Rooman valtakunnassa ritarisäädyn nuorten jäsenten johtajan arvonimi. Keisariajalla Princeps iuventutis -nimitystä käytettiin noin 15-vuotiaista keisariperheen jäsenistä. Sana sai vähitellen merkityksen prinssi.
Vigilia (Rahmaninov)

Vigilia op. 37 on Sergei Rahmaninovin kuoroteos vuodelta 1915. Teos kuuluu vuosille 1880–1917 osuneeseen venäläisen kuoromusiikin renessanssiin muun muassa Pjotr Tšaikovskin ja Pavel Tšesnokovin sävellysten ohella.
Teoksen teksti noudattaa ortodoksisen kirkon vigilia-palvelusta, joka koostuu ehtoo- ja aamu- sekä ensimmäisen hetken palveluksesta, mutta se on luultavasti sävelletty enemmän konserttiesitystä kuin varsinaista jumalanpalveluskäyttöä varten. Rahmaninov käytti teoksensa viidestätoista osassa yhdeksässä alkuperäisiä venäläisiä kirkkomusiikkisävelmiä, muun muassa Znamenni-musiikkia, ja sävelsi loppuihin vanhoja melodioita jäljitteleviä sävelkulkuja.
Vigilian kesto on noin 55 minuuttia. Teos on sävelletty suurelle kuorolle, ja se esitetään ilman soittimia, a cappella. Rahmaninovin teos on teknisesti vaativa, esimerkiksi bassojen ääniala on yli kaksi ja puoli oktaavia. Teoksen ensiesityksen kuoronjohtaja kommentoikin sävellystä: ”Mistä voin löytää tällaisia bassoja? Sama kuin etsisi parsaa jouluna!”
Anton Praetorius

Lippstadt
Anton Praetorius (1560 Lippstadt – 6. joulukuuta 1613 Laudenbach) oli saksalainen pappi, reformoitua uskontoa edustanut teologi ja kirjailija. Hän tuli tunnetuksi noitavainojen ja kidutuksen vastustajana. Avioliitosta 1586 Maria Praetoriuksen kanssa hänellä oli yksi poika.
Elämä

Dittelsheimin ensimmäisenä reformoituna pappina Praetorius kirjoitti 1595 latinankielisen selvityksen Heidelbergin linnan kuuluisasta ”Ensimmäisestä Suuresta Tynnyristä”. Vuonna 1596 Praetorius nimitettiin ruhtinaan hovisaarnaajaksi (läheinen Frankfurt am Main), ja vuotta myöhemmin ruhtinas nimitti hänet noitatuomioistuimen jäseneksi.
Praetorius protestoi noituudesta syytettyjen kidutusta vastaan. Hänen ansiotaan oli, että eräs noituudesta syytetty nainen päästettiin vapaaksi ja syyte häntä vastaan peruutettiin. Kysymyksessä on tähän mennessä ainoa historiasta tunnettu tapaus, jossa pappi oli se, joka lopetti epäinhimillisen kidutuksen ja esti "oikeinkäynnin". Praetorius menetti hovisaarnaajan paikkansa, ja hänestä tuli 1598 pappi Laudenbachin kylään.
Poikansa Sculteruksen nimissä hän julkaisi 1598 noitavainoa ja kidutusta vastustavan kirjan "Gründlicher Bericht von Zauberey und Zauberern ('Perusteellinen selvitys taikuudesta ja taikureista'). Kirjan toista painosta vuonna 1602 julkaistaessa Praetorius rohkeni käyttää omaa nimeään kirjan kirjoittajana. 1613 samasta kirjasta ilmestyi kolmas painos, johon hän kirjoitti henkilökohtaisen alkulauseen. Praetoriuksen kuoleman jälkeen tuntemattomat henkilöt julkaisivat kirjasta jälkimaailmalle vielä neljännenkin painoksen.
Praetoriuksen teoksia

Vas Heidelbergense, Heidelberg (Heidelbergin linnan "Suuresta Tynnyristä"), 1595
Gründlicher Bericht von Zauberey vnd Zauberern (Perusteellinen selvitys taikuudesta ja taikureista), kirjoittanut Joannem Scultetum Westphalo-camensem, 1598 (Joannem Scultetus on Anton Praetoriuksen käyttämä peitenimi)
Gründlicher Bericht von Zauberey vnd Zauberern: kurtz und ordentlich erkläret durch Antonium Praetorium, 1602 (Perusteellinen selvitys taikuudesta ja taikureista Antonium Praetoriumin lyhyesti ja tarkasti selittämänä)
Uusia painoksia samasta kirjasta 1613 ja 1929
De Sacrosanctis Sacramentis novie foederis Jesu Christi, 1602, (Oppi pyhistä sakramenteista)
Aiheesta muualla

Tietoa Anton Praetoriuksesta ja kirjallisuuslähteitä
Anton Praetorius ja Heidelbergin linnan ensimmäinen Suuri Tynnyri (Arkistoitu – Internet Archive)
Praetoriuksen vuodelta 1613 peräisin oleva saksalainen alkuperäisteksti
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Praetorius: Runo Heidelbergin linnan viinitynnyristä.
Noita poltetaan roviolla.
Laudenbach papin talo.
Praetorius: "Noituudesta ja noidista", 1602, nimiösivu.
Liisa Priha

Liisa Maija Priha (o.s. Suvanto; s. 28. elokuuta 1941 Kankaanpää) on suomalainen tanssija ja koreografi.
Priha opiskeli Kari Karnakosken balettikoulussa vuosina 1958–1960 ja Suomen kansallisoopperan balettikoulussa vuosina 1961–1964. Hän matkusti 1960-luvun alussa myös Lontooseen Anna Northcoten oppilaaksi. Lisäksi hän sai opetusta Matt Mattoxilta ja Walter Nicksiltä. Priha pettyi Kansallisoopperan balettikoulun opetukseen, koska piti Karnakoskelta saamaansa opetusta innoittavampana. Hän kuului vuosina 1964–1965 Kansallisbaletin kuoroon, mutta päätti äitiyslomalle lähdön yhteydessä siirtyä pysyvästi toisiin tehtäviin.
Priha tanssi 1960-luvun loppupuolella opereteissa ja musikaaleissa Svenska teaternissa ja Helsingin kaupunginteatterissa. Hän esiintyi myös Riitta Vainion Modernin tanssin ryhmässä (1966–1969) ja Ritva Arvelon Praesens-ryhmässä (1972–1974). Priha oli vuosina 1975–1981 kiinnitettynä tanssijana ja koreografina Helsingin kaupunginteatteriin. Hän oli ensimmäinen Helsingin kaupunginteatterin tanssiryhmään kiinnitetty koreografi ennen Jorma Uotista. Prihan tanssiteosten joukossa ovat Keisarin uudet vaatteet (lapsille, 1975), Eläinten karnevaali (lapsille), Liikettä niveliin (1978), Äiti Maa (1979), Ruusukuu (1981), Hymypoika ja Näkki (1982). Paavo Liskin kanssa Priha teki Kanteletar-tuotannon, jonka myötä häneen kohdistivat mielenkiintonsa myös kansantanssiryhmät. Sittemmin hän tekikin tanssiteoksia muiden muassa Nuorisoseura Katrillille ja Rimpparemmille. Vuonna 1993 Priha perusti oman tanssiryhmänsä Sekahaun.
Priha toimi vuosina 1986–1988 Suomen tanssitaiteilijain liiton puheenjohtajana. Hän piti puheenjohtajakauttaan vaikeana rahoitusongelmien johdosta. Rahatilanteen parantamiseksi ja 50-vuotisjuhlavuoden juhlistamiseksi päätettiinkin laatia liiton historiikki Tanssitaiteen vuosikymmenet, jonka toimittivat Auli Räsänen ja Ritva Arvelo. Vuosina 1986–1992 Priha toimi Uudenmaan läänin taidetoimikunnan puheenjohtajana.
Priha on muiden toimiensa ohella tehnyt opetustyötä. Hän avioitui musiikkitarkkailija Pekka Prihan kanssa.
Aiheesta muualla

Liisa Priha Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Primitivismi

Paul Gauguin, Te nave nave fenua (Ihana maa), 1892.
Kaksi Uusi-Guinealaista naamiota Berlin-Dahlemin etnologisesta museosta. Monet saksalaiset taiteilijat ihailivat etnologisten museoiden esineitä.
Taiteen reunoilla
Suuntaukset
Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide
Tekijöitä Suomesta
Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa
Tekijöitä ulkomailta
William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet  | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau
Primitivismi on taidetta, joissa on tietoisia vaikutteita primitiivisestä eli Euroopan tai suurten maailmankulttuurien ulkopuolisesta taiteesta.
Kiinnostus primitiiviseen taiteeseen liittyi läheisesti modernin taiteen syntyyn. Etnografisten museoiden perustaminen ja vieraiden kulttuurien tutkimus loivat pohjaa primitivismille.
Paul Gauguin lähti 1890-luvulla Tahitille alkuperäisen primitiivisyyden toivossa. Der Blaue Reiterin taiteilijoille luonnonkansojen naamiot ja veistoskuvat olivat tärkeitä. Samoin Die Brücken taiteilijat tutkivat kulttuurien esineitä. Myös Pablo Picasso ja Braque olivat kiinnostuneita kansatieteellisistä kokoelmista, etenkin naamioista. Museoiden tutkimisen ohella afrikkalaisia veistoksia myös kerättiin.
Kuvanveistäjä Henry Moore opiskeli ahkerasti Victoria and Albert Museumin sekä British Museumin etnografisia kokoelmia. Muun muassa meksikolainen makaava Chac Mool -kivihahmo vaikutti Henry Mooren veistotaiteeseen. Moderniin veistotaiteeseen vaikutti paljon myös kykladinen kulttuuri ja sen pelkistetyt veistokset, joista ei ole kaukana esimerkiksi Constantin Brâncușin tuotanto.lähde?
Aatto Prihti

Aatto Eero Matias Prihti (s. 27. joulukuuta 1939 Kiikka) on suomalainen talousvaikuttaja. Hän on toiminut muun muassa Orion Yhtymä Oy:n pääjohtajana, Helsingin Kauppakorkeakoulun kanslerina, Sitran yliasiamiehenä ja Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin hallituksen puheenjohtajana. Prihti on koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori.
Aatto Prihtin veli oli Sampo-Rosenlewin omistaja, teollisuusneuvos Timo Prihti.