stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tell-Atlas

Atlasvuoret.
Lalla Khedidja.
Tell-Atlas (arab. الأطلس التلي‎, al-Aṭlas at-tallī, ransk. Atlas tellien) on Atlasvuorten pohjoinen vuorijono Välimeren rannikolla Algeriassa. Sen eteläpuolella levittäytyvät ylätasangot ja niiden eteläpuolella on Saharan Atlas.
Rifin itäisen jatkeen muodostava Tell-Atlas koostuu lukuisista länsi-itäsuuntaisista vuorijonoista ja massiiveista, joiden välissä on laaksoja ja tasankoja. Rannikon lähellä ovat lännestä lukien Traravuoret, Oranin Sahel, Dahra- ja Milianavuoret, Algerin Sahel, Djurdjura, Babor ja Numidian vuorijono. Kauempana sisäsamaassa sijaitsevat Ouled Ali, Beni Chougrane, Ouarsenis, Mitidjan Atlas, Titteri ja Biban. Korkein kohta on Lalla Khedidja (2 308 metriä) Djurdjuravuorilla.
Kapeaa rannikkovyöhykettä lukuun ottamatta Tell-Atlaksen ilmasto on viileä. Baborin huiput ovat lumen peitossa neljästä viiteen kuukautta vuodessa. Välimereen laskevista vadeista suurimmat ovat Chelif, Soumman ja Medjera. Ne tulvivat keväällä ja kuivuvat sen jälkeen lähes kokonaan.
Vuorilla kasvaa korkkitammimetsiä, joissa on runsas aluskasvillisuus. Kuivemmilla alueilla on alepponmäntyjä ja tuijia. Kasvillisuus on kärsinyt liiallisesta maatalouskäytöstä ja sen aiheuttamasta eroosiosta.
Anna Bolena

Anna Bolena on Gaetano Donizettin säveltämä lyyrinen tragedia, joka on kaksinäytöksinen. Oopperan italiankielisen libreton kirjoitti Felice Romani, ja hän käytti pohjanaan Ippolito Pendemonten näytelmää Enrico VIII ossia Anna Bolena sekä Alessandro Pepolin näytelmää Anna Bolena. Molemmat näytelmät kertovat Englannin kuningas Henrik VIII:n toisen puolison, Englannin kuningattaren, Anna Boleynin (ital. Bolena) elämästä. Oopperan kantaesitys oli 26. joulukuuta 1830 Milanon Teatro Carcanossa.
Anna Bolenaa voidaan pitää säveltäjänsä varsinaisena läpimurtona. Donizetti oli saavuttanut oopperoillaan jo jonkin verran suosiota kansan parissa 1820-luvulla, mutta vasta Anna Bolena toi hänelle kansainvälistä mainetta ja kriitikoiden hyväksynnän. Esimerkiksi Lontoossa oopperaa esitettiin jo vuoden 1831 heinäkuussa. Oopperaan kirjoitettua Annan (sopraano) ja Jane Seymourin (mezzosopraano) välistä kohtausta pidetään yhtenä oopperakirjallisuuden hienoimmista duetoista.
Esityshistoria

Anna Bolenaa ei esitetty kovin usein 1800-luvun loppupuolella tai 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Kuitenkin toisen maailmansodan jälkeen se on ollut useasti eri oopperatalojen ohjelmistossa. Vuoden 1957 huhtikuussa ooppera esitettiin Milanon Teatro alla Scalassa. Annan roolissa esiintyi Maria Callas, ja produktion ohjaajana toimi Luchino Visconti. Kumpainenkin keräsi esityksistä ylistäviä arvioita.
Nykyisin Anna Bolena kuuluu oopperakirjallisuuden merkkiteoksiin ja keskeisten oopperatalojen ohjelmistoon. Oopperasta on tehty myös joitakin äänityksiä, joskin kokonaiset studiolevytykset ovat harvassa. Oopperan nimiroolia ovat Maria Callasin lisäksi esittäneet menestyksellisesti esimerkiksi Leyla Gencer, Beverly Sills, Montserrat Caballé, Renata Scotto ja Edita Gruberova.
Roolit

Oopperan keskeiset roolit sekä niiden esittäjät kantaesityksessä 26. joulukuuta 1830:
Anna Bolena (sopraano) / Giuditta Pasta
Henrik VIII (basso) Filippo Galli
Jane Seymour, Annan hovineito (mezzosopraano) / Elisa Orlandi
Lordi Rochefort, Annan veli (basso)  / Lorenzo Biondi
Lordi Percy (tenori) / Giovanni Battista Rubini
Smeton, muusikko (altto)  / Henriette Laroche
Hervey, hovin virkamies (tenori)  / Antonio Crippa
Kurtisaaneja, sotilaita, metsästäjiä
Aiheesta muualla

Libretto (italiaksi)
Lyhyt yhteenveto tekstistä
Tehtaanpuisto

Näkymä Tehtaanpuiston kentän yli, taustalla Mikael Agricolan kirkko.
Tehtaanpuisto (ruots. Fabriksparken), jota usein kutsutaan myös Sepän­puistoksi, on puisto Helsingin Puna­vuoren etelä­laidalla, Mikael Agricolan kirkon ympärillä. Sitä rajoittavat etelässä Tehtaan­katu, idässä Laivurinkatu ja luoteessa Sepänkatu. Kirkon tontti lähes jakaa puiston kahtia, mutta sen kohdalla Sepänkadun varressa oleva kapea puisto­vyöhyke yhdistää sen osat toisiinsa.
Puiston itäosassa on jalkapallokenttä, jota talvisin käytetään myös luisteluratana. Sen länsi­puolella kirkon vieressä lasten leikkipuisto. Näiden välitse johtaa puu­rivien reunustama jalankulkutie Laivurin- ja Tehtaan­katujen risteyksestä Sepän­kadulle lähelle Albertin­kadun etelä­päätä.
Historia

Nykyisen Tehtaan­puiston alueella oli 1800-luvun alkupuolella senaattori ja vapaaherra Otto Wilhelm Klinkowströmin puutarha kasvihuoneineen. Se oli myös yleisölle avoinna ja kesä­iltoina suosittu kävelypaikka..
Vuonna 1834 puu­tarhan alue luovutettiin Suomen kaartin käyttöön pää­asiassa ampumarata-alueeksi vuoteen 1883 saakka. Ampuma­radan ohella alueella oli kuitenkin edelleen myös vihannes­istutuksia, ja sitä nimitettiinkin pitkään Kaartin puutarhaksi. Koska laajalla alueella ampumaradan lähistölläkin oli vaarallista liikkua ja luodit lensivät toisinaan merelle saakka, sen lakkauttamisesta syntyi kaupungin ja kaartin välille pitkäaikainen kiista.. Joulukuussa 1866 alueella sijainnut ruutivarasto räjähti, minkä seurauksena monet lähistöllä sijainneet talot vaurioituivat asuin­kelvottomiksi ja muuallakin kaupungissa monet ikkunat särkyivät. Tapaus vauhditti ampuma­radan siirtoa, ja vuonna 1869 se poistettiinkin alueelta.
Kaartin poistuttua alue siirtyi kaupungin hallintaan. Osaa siitä käytettiin myöhemmin kansakoululaisten viljelys­palstoina, mutta muutoin se oli vahvistetusta asema­kaavasta huolimatta pitkään hoitamatonta varasto­aluetta. Kasvi­huoneet purettiin 1910-luvulla, mutta niiden kivijalat säilyivät 1930-luvulle saakka.
Vuonna 1875 vahvistetun asemakaavan mukaan alueelle olisi tullut huomattavasti nykyistä laajempi puisto, joka olisi ulottunut pohjoisessa Pursi­miehen­kadulle saakka. Puistosta olisi johtanut leveä puistokatu, Röddälds­esplanaden (Punanotkon esplanadi) pohjoiseen nykyisen Koulu­puistikon kautta Erottajalle sekä myös etelään meren rantaan.. Vuonna 1887 asema­kaavaa kuitenkin muutettiin, ja puistoalue pieneni nykyiselleen. Samana vuonna puisto sai ruotsin­kielisen nimen Fabriksparken, jonka suomenkielinen käännös vahvistettiin viralliseksi vuonna 1928. Puiston samoin kuin sen ohi kulkevan Tehtaankadun nimi johtuvat sen eteläpuolelle 1800-luvun lopulla suunnitellusta tehdasalueesta
Vuonna 1920 Suomen ensimmäisten messujen aikana alueella toimi tivoli.
Mikael Agricolan kirkko valmistui alueelle vuonna 1935.
Puistoalue kuului Eiran kaupungin­osaan vuoteen 1977 saakka, jolloin asema­kaavan muutoksella Eiran ja Punavuoren raja siirrettiin Sepän­kadulta Tehtaan­kadulle.
Aiheesta muualla

Mitä ennen oli siinä mihin nyt kirkko rakennetaan. Vanhan Helsingin aikaa, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 05.03.1933, nro 10, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Teen laatuluokitus

Teen laatuun vaikuttavat monet seikat. Korkealla vuorilla kasvanutta teetä pidetään usein parempana kuin matalalla kasvanutta, mutta se ei ole aina yksiselitteinen laatukriteeri. Lisäksi vaikuttavat muun muassa kasvupaikan maaperä, sadonkorjuuaika, teelehtien valmistusprosessin huolellisuus sekä teelehtien koko. Viimeksi mainittua varten on syntynyt laatuluokitus, joka koskee etupäässä mustaa teetä entisten Euroopan valtioiden siirtomaiden teetuotannossa. Sen ovat kehittäneet hollantilaiset ja englantilaiset.
Aiheesta muualla

Tea Board of India/ Government of India: Tea grades in India (englanniksi) (teaboard.gov.in)
Tea leaf grading[vanhentunut linkki] (englanniksi) (tea-tee.co.uk)
Japanese tea cultivars (9.1.2015) (englanniksi) (japaneseteasommelier.wordpress.com)
Matcha & Gyokuro Green Tea Processing (video) (englanniksi) (youtube.com)
Mustan teen laatuluokittelua teekasvin lehtien mukaan
Eri kokoisia teelehtiä poimimisen jälkeen. Pienet lehdet ovat arvokkaimpia.
PZL TS-11 Iskra

TS-11 Iskra.
Iskra edestä katsoen.
TS-11 Iskra.
PZL TS-11 Iskra (puol. Iskra - kipinä) on puolalaisen PZL -lentokonetehtaan valmistama suihkuharjoituskone.
Kehitys

Kone valmistettiin Puolan ilmavoimien spesifikaatioon. Sen suunnitteli Tadeusz Sołtyk, josta tuli tyyppimerkintään TS. Suunnittelu alkoi vuonna 1957. Sen prototyypissä oli Armstrong Siddeley Viper -suihkumoottori, joka antoi noin 8 000 Newtonin työntövoiman. Ensilento tapahtui 5. helmikuuta 1960. Seuraavissa, vuonna 1961 lentäneissä prototyypeissä oli puolalainen WSK HO-10 -suihkumoottori.
Käyttöhistoria

Vuonna 1964 TS-11-prototyyppi saavutti neljä maailmanennätystä. Iskra kilpaili Varsovan liiton standardikoneen asemasta, mutta hävisi kilvan tšekkiläiselle Aero L-29 Delfinille. Iskraa rakennettiin 424 kappaletta vuoteen 1987 asti. Intia osti noin 80 konetta - se poisti nämä koulukoneet käytöstä vuonna 2004.
Iskran seuraajakandidaatti PZL I-22 Iryda epäonnistui.
Puolan Ilmavoimien taitolento-osasto Team Iskry käyttää TS-11-koneita.
Tekniset tiedot (TS-11 Iskra bis DF) > Yleiset ominaisuudet

Miehistö: kaksi
Pituus: 11,15 m
Kärkiväli: 10,06 m
Korkeus: 3,5 m
Siipipinta-ala: 17,50 m²
Tyhjäpaino: 2 560 kg
Maksimilentoonlähtöpaino: 3 840 kg
Moottori: WSK SO-3W, työntövoima 10,8 kN maksimi, 9,8 kN jatkuva
Tekniset tiedot (TS-11 Iskra bis DF) > Suoritusarvot

Suurin nopeus: 770 km/h
Lentomatka: 1 260 km
Lakikorkeus: 11 km
Nousunopeus: 14,8 m/s
Tekniset tiedot (TS-11 Iskra bis DF) > Aseistus

1 kpl 23 mm NR-23 tykki nokassa
4 pylonia, joihin jopa 400 kg asekuorma
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
TS-11 - Cavanaugh Flight Museumin sivusto  (Arkistoitu – Internet Archive)
Valokuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
Tekstisuunnittelija

Tekstisuunnittelija (engl. copywriter) vastaa mainosmateriaalien, kuten ilmoitusten, esitteiden, suoramarkkinointikirjeiden, nettisivujen ja vastaavien tekstien laadinnasta sekä esimerkiksi TV-mainosten suunnittelusta ja käsikirjoittamisesta. Tekstisuunnittelijan (suomalaisessa mainostoimistoslangissa "copyn") työtehtäviin kuuluu nimenomaan mainonnan ja muiden markkinointiviestinnällisten tekstien suunnittelu, mikä erottaa tehtävän teknisen kirjoittajan työstä. Jotkut tekstisuunnittelijat ovat kuitenkin hankkineet kannuksensa teollisuusyritysten teknisinä kirjoittajina, ja varsinkin ns. inhouse-copyn (yrityksen oman tekstisuunnittelijan) toimenkuvaan saattaa kuulua myös teknisen kirjoittajan työtä.
Ammattitaitoinen tekstisuunnittelija on kokonaisvaltainen mainonnan suunnittelija, joka yhdessä työparinsa art directorin (tai muun ryhmän) kanssa suunnittelee yritysten markkinointiviestinnän linjat kokonaisuutena sekä sisällöt kampanja- ja elementtikohtaisesti. Tekstisuunnittelijat tunnetaan monesti mainoksiin kirjoittamistaan mainoslauseista eli sloganeista (esimerkiksi DNA:n mainoskampanjasta tunnetuksi tullut "Elämä on"), mutta todellisuudessa valtaosa työstä on varsin arkista: vaativaa tekstisuunnittelua, asiakkaan tuotteisiin ja yritykseen perehtymistä sekä markkinoinnin ja markkinointiviestinnän kokonaisuuksien suunnittelua. Varsinainen tekstisuunnittelu on asiakkaan haluamien (tai tarvitsemien) viestien kirjoittamista helposti ymmärrettävään ja houkuttelevaan muotoon.
Tekstisuunnittelijan läheisimpänä työparina toimii useimmiten AD (art director), joka vastaa mainonnan visuaalisuudesta. Tekstisuunnittelija voi myös toimia osana suurempaa mainonnansuunnitteluryhmää, tai hän voi työskennellä suoraan mainostoimiston asiakasyrityksen tai muun organisaation palveluksessa, freelancerina tai itsenäisenä ammatinharjoittajana.
Rastor-instituutin ohella tekstisuunnittelijaksi voi opiskella Turun ammattikorkeakoulussa.
Aiheesta muualla

Tekstisuunnittelijan ammatinkuvaus (Ammattinetti)
http://www.mtl.fi/fi/markkinointi_&_viestinta/alan_ammatteja
Päivän Uutiset (STP)

Päivän Uutiset oli Helsingissä vuosina 1973–1975 ilmestynyt sosialistisen työväenpuolueen sanomalehti.
Lehti perustettiin SDP:hen sulautuneen TPSL:n Päivän Sanomien jatkajaksi. Päivän Sanomien omaisuus siirrettiin Aarre Simosen johtamalle uudelle säätiölle ja sen koneet ja kalusto myytiin Kirjapaino Kursiivi Oy:lle, jossa säätiö oli yhtenä omistajana. Viidesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Sulo Kivinen.
Päivän Uutiset oli alusta lähtien tappiollinen julkaisu. Se lopetettiin vuoden 1975 eduskuntavaalien jälkeen, joissa STP ei saanut yhtään kansanedustajaa. Kirjapaino Kursiivi Oy siirtyi samalla SKP:n vähemmistön omistukseen.
Tejo (1904)

| Tejo |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Lissabonin laivastontelakka
Kölinlasku:  1901
Laskettu vesille:  27. lokakuuta 1904
Palveluskäyttöön:  1904
Loppuvaihe:  romutettu 1927
Tekniset tiedot
Uppouma:  522 t
Pituus:  70 m
Leveys:  6,96 m
Syväys:  2,51 m
Koneteho:  7 000 ihp
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 x 100 mm tykki 1 x 65 mm tykki 4 x 47 mm tykkiä 2 x 14" torpedoputkea
Tejo oli Portugalin laivaston vuonna 1904 vesillelaskettu hävittäjä, joka oli samalla tyyppinsä ensimmäinen laivastossa.
Valmistus

Alus tilattiin Lissabonin laivastontelakalta, missä köli laskettiin vuonna 1902. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1901 ja otettiin palvelukseen vuonna 1904.
Palvelus

Aluksen koeajot jatkuivat vuoteen 1906. Niissä todettiin aluksen moninaisen käytön rajoittavan aluksen tehokasta käyttöä ja siten tehtiin päätös keskittymisestä hävittäjäksi.
Portugalin ensimmäisen tasavallan perustamisen jälkeen aluksen nimeen liitettiin etuliite NRP. Alus ajoi 1910 karille Penichessa, jolloin se vaurioitui pahoin. Viisi vuotta myöhemmin alus siirrettiin telakalle modernisoitavaksi. Muutostyöt saatiin päätökseen 1917, jolloin 65 millimetrin tykit korvattiin 76 millimetrin tykein. Lisäksi aluksen kattilat oli vaihdettu White-Foster-kattiloihin ja savuhormit vähennetty kahteen. Koeajoissa aluksen todettiin olevan laivaston nopein.
Alus romutettiin 1927.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Portuguese destroyer Tejo
Käännös suomeksi
Päiväkirja

Alkuperäinen Anne Frankin päiväkirja.
Päiväkirja on henkilökohtainen kirja tai vihko, johon kirjoitetaan muistiinpanoja omasta elämästä aikajärjestyksessä, yleensä kerran päivässä. Päiväkirjaan voi laittaa kuvia ja muita tärkeitä asioita talteen. Päiväkirjaa voi myös pitää piirtäen, eli piirtää päivän tapahtumat.
Päiväkirjan merkinnät voivat olla yleisluontoisia tai hyvinkin henkilökohtaisia. Anne Frank, jonka kuuluisa päiväkirja toisen maailmansodan ajalta julkaistiin, kutsui päiväkirjaansa nimellä ”Kitty”. Päiväkirjalle kirjoittaminen on minä-muotoista, ja Anne Frankin tavoin jotkut nimeävät päiväkirjansa ja kirjoittavat kuin rakkaalle ystävälleen.
Päiväkirjan muotoja

Päiväkirjan pitoa vaaditaan monissa ammateissa. Matkailijat pitävät usein matkapäiväkirjaa. Laivoilla ja muilla aluksilla pidetään lokikirjaa, johon merkitään muistiin tärkeät tapahtumat; kauppalaivoissa lokikirjasta vastaa yliperämies, sotalaivoissa tehtävä kuuluu vanhimmalle aliupseerille, erittäin usein ruorimestarille.
Yliopistoissa tehdään luentopäiväkirjoja, jotka sisältävät ohjeiden mukaan laadittuja havaintoja tai referointia luennoista, sekä kirjoittajan omia kommentteja.
Blogi (typistymä englannin sanasta weblog) on verkkopäiväkirja. Muita käytössä olevia nimiä ovat weblogi, loki, verkkopäiväkirja ja nettipäiväkirja. Blogi on verkkosivu tai -sivusto, johon yksi tai useampi kirjoittaja kirjoittaa enemmän tai vähemmän säännöllisesti niin, että uudet tekstit ovat helposti löydettävissä. Blogissa on mahdollista julkaista sisältöä tekstin lisäksi myös kuvien, videokuvan tai äänen muodossa. Tiedon esityksessä blogeille tunnusomaista muihin www-sivuihin verrattuna on ajan, linkityksen ja henkilökohtaisen näkökulman painotus. Muita piirteitä blogeille on kommentointimahdollisuus, kirjoitusten pysyvät verkko-osoitteet (engl. permalinks) ja RSS- tai Atom-syötteet.
Musiikkipäiväkirja on teknisin ratkaisuin toteutettu Internet-palvelu, joka kokoaa käyttäjien musiikinkuuntelutietoja ja julkaisee ne käyttäjänimen alla kuuntelulistoina ("chartteina"). Musiikkipäiväkirja voi olla osa verkkopalvelua, joka tarjoaa käyttäjilleen muitakin toimintoja. Musiikkipäiväkirjan avulla voidaan esimerkiksi luoda dynaamisia radioita, joiden soittolista perustuu musiikkipäiväkirjoihin tallentuneisiin kuuntelutietoihin. Esimerkiksi Last.fm -palvelu hyödyntää musiikkipäiväkirjapalvelua käyttäen hyväksi Audioscrobbleria.
Päiväkirjan muotoja > Muita päiväkirjoja

Ruokapäiväkirja
Unipäiväkirja
Sotapäiväkirja
Sääpäiväkirja
Videopäiväkirja, vlog (video log)
Nettipäiväkirja, blogi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Päiväkirja Wikimedia Commonsissa
Päljärvi (kylä)

| Päljärvi Пялозеро, Pjalozero Päläŕv |
| --- | --- |
 Päljärven taloja.
 Päljärvi
 Koordinaatit: 62°19′56″N, 33°45′17″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kontupohjan piiri
Kunta:  Petrovski
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  16
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Päljärvi eli Päläjärvi (ven. Пя́лозеро, Pjalozero; karjalaksi Päläŕv, Päl’äŕv, Päl’ärvenkylä) on kylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Petrovskin kunnassa. Se sijaitsee samannimisen järven koillisrannalla 14 kilometriä kunnan keskuksesta Munjärvenlahdesta pohjoiseen. Kylässä on 16 asukasta (vuonna 2012).
Päljärven lyydiläiskylät mainitaan vuoden 1563 verokirjassa. Kyläryhmään kuuluivat Peränkylä (ven. Severnoje Pjalozero), Suvikylä (Južnoje Pjalozero), Pälniemi (Navolok) ja Kudžankylä (Kutšinbor). 1900-luvun alussa ne muodostivat Munjärven volostin Päljärven kyläkunnan, johon kuuluivat myös Jouhoja (Jevhoja), Jyrkänmäki (Jurkostrov), Kanitša (Kanitševa Selga), Kuivajärvi (Suhoje Ozero), Kurhananselkä (Kurganova Selga), Sagarvoja (Krasnaja Retška), Sununsuu (Ussuna) ja Šuškenkylä (Šuški). Vuonna 1905 kyläryhmässä oli 55 taloa, 358 asukasta ja koulu.
1920-luvulla muodostettiin Petrovskin piiriin kuulunut Päljärven kyläneuvosto, jonka pohjoisosa liitettiin sittemmin Koikarin kyläneuvostoon. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 541 asukasta, joista 508 oli karjalaisia, 26 venäläisiä, yksi vepsäläinen ja kuusi muiden kansallisuuksien edustajia. Toisen maailmansodan jälkeen Päljärvi kuului Jyrkänmäen kyläneuvostoon, joka vuonna 1962 liitettiin Hirvaksen taajamaneuvostoon. Seuraavana vuonna Päljärvi siirrettiin Petrovskin kyläneuvostoon.
Kylän ohi kulkee Suojun ja Hirvaksen välinen maantie. Sen lähellä sijaitsee dolomiittiesiintymä.
Päljärvi (Petrovskin järvi)

| Päljärvi Пялозеро, Pjalozero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kontupohjan piiri
Kunnat:  Petrovski
Koordinaatit:  62°18′48″N, 33°44′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suunujoki
Järveen tulevat joet:  Päläjoki, Väätsjärvenjoki
Laskujoki:  Niva
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  60 m
Pituus:  7,2 km
Leveys:  3,4 km
Rantaviiva:  23 km
Pinta-ala:  17,5 km²
Tilavuus:  0,0453 km³
Keskisyvyys:  2,6 m
Suurin syvyys:  5,2 m
Valuma-alue:  310 km²
 fiPäljärvi 
Päljärvi eli Päläjärvi (ven. Пя́лозеро, Pjalozero) on Suunujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Petrovskin kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 17,5 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 310 neliökilometriä.
Päljärveen virtaavat Pälä- ja Väätsjärvenjoet. Se laskee Suunujärveen Nivajoen kautta. Kalalajeja ovat hauki, särki, salakka, lahna, made, ahven, kuha, kiiski ja kivisimppu.
Järven pohjoisrannalla sijaitsevat Päljärven ja Pälniemen (ven. Navolok) kylät.
Sauli Pälli

Sauli Aksel Pälli (23. syyskuuta 1912 Kymi – 13. joulukuuta 1960 Valkeakoski) oli suomalainen mäkihyppääjä ja yhdistetyn hiihtäjä.
Pälli sijoittui mäkihypyssä 19:nneksi Sollefteån MM-kilpailuissa 1934 sekä yhdistetyssä 12:nneksi Vysoké Tatryn MM-kilpailuissa 1935. Hän voitti mäkihypyn Suomen-mestaruuden vuonna 1934 ja saavutti SM-hopeaa vuonna 1938. Salpausselän Kisoissa hän sijoittui toiseksi vuonna 1935 ja kolmanneksi vuonna 1936. Ounasvaaran kilpailun hän voitti vuonna 1936.
Sauli ”Saku” Pällin isä Evert Pälli (1882–1950) kilpaili menestyksekkäästi hiihdossa sekä muun muassa painissa, telinevoimistelussa ja yleisurheilussa. Sauli Pällin veljet Teemu, Tauno, Timo ja Lasse kilpailivat kaikki mäkihypyssä tai yhdistetyssä.
Teikhiussa

| Teikhiussa> Τειχιοῦσσα.Sijainti |
| --- | --- |
 Teikhiussa
Koordinaatit:  37°24′38″N, 27°24′34″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Saplı Adası, Akbük, Didim, Aydın
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Joonia
Kaupunki:  Miletos
Infobox OKNimi-testi OK: 
Teikhiussa (m.kreik. Τειχιοῦσσα, Teikhiūssa tai Teikhioussa, myös Τειχιόεσσα, Teikhioessa, Τειχιόση, Teikhiosē; lat. Teichiussa) oli antiikin aikainen kaupunki Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi Miletoksen poliksen alueella nykyisellä Saplı Adasın saarenkaltaisella niemekkeellä Akbükinlahdessa, noin 18 kilometriä Miletoksen kaupunkikeskuksesta kaakkoon. Joskus se on kuitenkin sijoitettu enemmän kaakkoon lähemmäksi nykyistä Kazıklıa.
Historia

Teikhiussan vaiheista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Se on saattanut olla jossakin vaiheessa oma polis eli itsenäinen kaupunkivaltio. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnoyymiä Teikhioeis (Τειχιόεις), feminiinissä Teikhioessa (Τειχιόεσσα). Teikhiussa kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa yhdessä Miletoksen kanssa vuosina 427–425 eaa., 421/420 eaa. ja 416/415 eaa. Vuonna 454/453 eaa. Teikhiussa toimi Ateenalle uskollisten miletoslaisten demokraattien pakopaikkana.
Ainakin vuonna 411 eaa. Teikhiussa oli kiinteästi Miletoksen alaisuudessa. Peloponnesolaissodan aikaan kaupunki toimi jonkun aikaa peloponnesolaisliiton tukikohtana. 300-luvulla eaa. paikka mainitaan kylänä. Kirjallisissa lähteissä kaupungin mainitsevat Thukydides, Athenaios ja Stefanos Byzantionlainen.
Rakennukset ja löydökset

Teikhiussan paikalta Saplı Adasısta on löydetty jäänteitä muureista, joihin myös kaupungin nimi viittaa, sekä taloista. Ne on ajoitettu arkaaiselle kaudelle noin vuosiin 750–550 eaa. Löydöksiin lukeutuu myös muun muassa keramiikkaa 400-luvulta eaa. Myöhäisimmät löydöt ovat noin 200-luvulta eaa., jonka jälkeen paikka hylättiin.
Saplı Adasın länsipuolella sijaitsevasta nykyisestä Kömür Adasın saaresta on löydetty merkkejä varhaisemmasta asutuksesta myöhäiseltä neoliittiselta kaudelta aina geometrisen ja arkaaisen kauden vaihteeseen. Löytöihin lukeutuu muun muassa minolaista keramiikkaa 1400-luvulta eaa. ja mykeneläistä keramiikkaa 1300-luvulta eaa. Paikkaa kutsutaan tutkimuksessa ”Vanhaksi Teikhiussaksi”.
Kirjallisuutta

Voigtländer, Walter: Teichiussa: Näherung und Wirklichkeit.  VML, M. Leidorf, 2004.  ISBN 3896460064