stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arja Havakka
Ura laulajana > Ensilevytyksen jälkeen

Lokki-albumin suosio toi Havakalle levytyssopimuksen, joten hän levytti seuraavan vuosikymmenen aikana neljä albumia, Lokki, Sinne ainiaaksi jään, Muistot ei kuole koskaan ja Hän saavu ei. Muistot ei kuole koskaan -albumi sisältää myös coverversioita amerikkalaisesta rock-kappaleista. Näistä albumeista jonkinlaisiksi hiteiksi ovat nousseet ”Lokin” lisäksi muun muassa ”Hän saavu ei”, ”Olet syvällä sydämessäin” ja ”Majakka”. Vuonna 2001 Havakka oli Agents-yhtyeen vieraana Laulava Sydän -sarjassa esittäen muun muassa ”Tuulella ei ole ystävää” -kappaleen, josta tuli hänen tulkitsemanaan suosittukin. Vuonna 2006 Havakka sai valtion täyden taiteilijaeläkkeen muun muassa Juice Leskisen ja Pekka Sarmannon kanssa.
Havakka on laulanut 2000-luvun kuluessa muillakin kuin omilla levyillään. Muun muassa Tankavaaran Kultamuseolle tehdyllä levyllä Kultalevy! − Musiikin hippuja Lapin kultamailta hän laulaa kappaleen ”Lumilintu”, ja vuonna 2007 levyillä Joulun tähtitaivas 3 ja Iskelmä − Joululahja kappaleen ”Miljoonat kynttilät”, johon Ile Vainio ja Pertti Haverinen ovat tehneet sanat. Saman vuoden lopussa Stora Enson lakkautettavan Kemijärven sellutehtaan työntekijät julkistivat niin sanotun kapinalevyn, jossa Havakka laulaa kappaleen ”Enso tahtoo Eurooppaan”. Levy julkaistiin lakkautettavan sellutehtaan puolesta. Vuonna 2011 Havakka vieraili Åttopoikien Roosa ja minä -levyllä, jonka myyntituloilla tuettiin Roosa-nauhan rintasyöpätutkimusta.
2000-luvun puolivälin jälkeen Havakalla ei ole ollut omaa yhtyettä, mutta hänellä on muutama ”luottobändi”, joiden kanssa hän esiintyy, kuten Tosimiehet ja Cas Cas.
Vuonna 2012 Havakka juhli 45-vuotistaiteilijajuhlaansa Keminmaassa järjestetyllä hyväntekeväisyyskonsertilla, jossa esiintyi Havakan lisäksi monia muita merilappilaisia taiteilijoita. Havakka esiintyy yhä enimmäkseen Pohjois-Suomessa sekä Ruotsin Haaparannalla, mutta käy aktiivisesti esiintymässä Viron Pärnussakin suomalaisturisteille.
Ura laulajana > Uutta nousua

Helmikuussa 2013 Havakka julkaisi kemiläisen Greatsound-studion ja Kimmo Klemettisen kanssa yhteistyössä uuden albuminsa Joki ja tuuli. Albumin nimikkokappaleesta julkaistiin samalla single. Albumilla on myös vanhempi kappale "Lumilintu", joka julkaistiin niin ikään erillisenä singlenä vuotta aikaisemmin. Joki ja tuuli -albumi sisältää runsaasti tunnettuja uudelleensovitettuja käännöskappaleita, kuten ”Älä kiiruhda”, ”Kaunis sunnuntai” ja Mikis Theodorakisin säveltämän kreikkalaiskappaleen ”Tuska”, joka on tullut suomalaisille aikaisemmin tunnetuksi varsinkin Arja Saijonmaan tulkitsemana. Havakka teki myös pienen kiertueen. Syksyllä 2014 Havakka esiintyi Tampereella järjestetyillä Maailman­tango-festivaaleilla.
Maaliskuussa 2016 Havakka ilmoitti julkaisseensa singlen, jossa hän tulkitsee Carolan hittikappaleet ”Yksin”, sekä ”Kaikki tiet vievät Roomaan”. Samana syksynä Havakka julkaisi yhdessä taiteilija Kulkuriveli Jamin kanssa duettosinglen "Vuonna -66" (säv. & san. Simo Tekojärvi), joka kertoo suomalaisten massamuutosta Ruotsiin 1960-luvulla.
Arja Havakasta julkaistiin lokakuussa 2024 Stella Vuoman kirjoittama elämäkertakirja Suuri tuntematon (Atrain & Nord Kustannusliike).
Yksityiselämä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Kun tulee vapaapäivä, haluan olla oma itseni, tavis. Nollaan menemällä ystävieni kanssa elokuviin, teatteriin, mökille tai metsään. | ” |
– Arja Havakka
Arja Havakka on asunut Keminmaalla vuodesta 2007 ja sitä ennen Havakka asui taiteilijanuransa aikana 40 vuotta Rovaniemellä, Saarenkylässä. Havakka harrastaa sienestystä ja marjastusta. Hän on oppinut karjalan kielen sieltä tulleelta äidiltään.
Kotikunnassaan Keminmaalla Havakka tekee Eläkeliitossa vapaaehtoistyötä vanhusten auttamiseksi. Suur-Tampere-lehden haastattelussa Havakka sanookin, että ennen kuin suunnitellaan Guggenheimia Helsinkiin, pitäisi sivistysvaltiossa saada vanhusten asiat kuntoon. Havakka kuuluu Eläkeliiton Ämmikööri-kuoroon, joka käy laulamassa, räppäämässä ja laulattamassa vanhustentaloilla, vuodeosastoilla ja erilaisissa seniorijuhlissa.
Diskografia

1994: Siniset sävelet
1995: Lokki
1996: Sinne ainiaaksi jään
1999: Muistot ei kuole koskaan
2002: Hän saavu ei
2004: Lokki: Kaikki parhaat – 36 toivotuinta
2013: Joki ja tuuli
2014: 20 suosikkia – Lokki
2021: Kuule tuuli öinen
2022: Sinne ainiaaksi jään - 36 suosikkia vuosilta 1995 - 2021
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arja Havakka Wikimedia Commonsissa
Arja Havakan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Arja Havakka AXR:n sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle 
Arja Havakka Matti Salmelan kanssa Lappeenrannan kesäteatterissa vuonna 1961.
Arja Havakka esiintymässä vuonna 2014.
Kristian Heinilä

Tom Kristian Kalervo Heinilä (s. 24. helmikuuta 1976 Helsinki) on suomalainen, olympialaisissakin kilpaillut purjehtija.
Heinilä sijoittui olympialaisten 470-luokassa 16:nneksi Sydneyssä 2000 Petri Leskisen kanssa. He voittivat maailmanmestaruuden Kansainvälisen 470-luokkaliiton MM-kilpailuissa Tel Avivissa 1997 ja Kansainvälisen Purjehtijaliiton MM-kilpailuissa Dubaissa 1998 sekä sijoittuivat 470-luokkaliiton MM-kilpailuissa neljänneksi Mallorcalla 1998. Euroopan-mestaruuskilpailuissa he saavuttivat pronssia vuonna 1997 sekä sijoittuivat neljänneksi vuonna 1999.
Heinilä edusti seuratasolla Brändö Seglarea. Hän voitti Leskisen kanssa 470-luokan Suomen-mestaruuden vuosina 1998 ja 1999. Heidät valittiin yhdessä vuoden 1997 parhaaksi suomalaispurjehtijaksi.
Korkki

Lakattu luonnonkorkkimatto
Korkista valmistettu samppanjapullon korkki
Synteettisiä korkkeja
Korkki on eräiden puuvartisten kasvien kuoren solukoista muodostunutta korkkisolukkokerrosta, joka sisältää yli puolet tilavuudestaan ilmaa. Korkkia tuotetaan etupäässä korkkitammesta. Suurin osa luonnonkorkista saadaan Portugalista, mutta myös Sardiniassa, Pohjois-Afrikassa, Espanjassa ja Ranskassa on korkkitammiviljelmiä.
Korkkia käytetään muun muassa ääni- ja lämpöeristeenä, lattiamateriaalina, pelastusliiveissä ja pullojen sulkimina. Lisäksi siitä voi tehdä lompakoita, hattuja ja laukkuja. Portugalissa on tehdas, joka valmistaa pullonkorkkeja korkista. lähde? Nykyisin valmistetaan samanmuotoista tuotetta myös muovista. Synteettiset viinipullon korkit jäljittelevät perinteisen korkin ulkonäköä ja ominaisuuksia.
Luonnonkorkki viinipullossa > Historiaa

1600-luvulta lähtien 1800-luvulle asti käytettiin hiottuja lasitulppia, mutta niitä käytettäessä pullo usein hajosi tulppaa irrotettaessa. Merkittäviä keksintöjä, jotka edesauttoivat korkin yleistymistä olivat puristin, jolla korkin saattoi työntää melko syvälle pulloon, lieriön muotoinen pullo, joka voitiin asettaa kyljelleen sekä korkkiruuvi.
Luonnonkorkki viinipullossa > Yleistä

Luonnonkorkki sopii viinin kypsyttämiseen sen sisältämän vettähylkivän suberiinin vuoksi, joka pitää nesteen pullon sisällä. Myös korkin kokoonpuristuvuus tekee siitä hyvän eristeen. Jos korkki on heikkolaatuinen ja siinä on paljon huokosia, sen sisään voi kuitenkin päästä viiniä ja ilmaa, mikä huonontaa viinin laatua. Ikääntyessään ja kuivuessaan korkki myös päästää etenkin reunoistaan entistä enemmän viiniä haihtumaan ja ilmaa pullon sisään.
Viiniä pidempään varastoitaessa (15–20 vuotta) täytyy korkki vaihtaa uuteen, mikäli kypsyttämistä jatketaan, koska se on silloin haurastunut.
Luonnonkorkki viinipullossa > Valmistus

Korkkitammen kaarnan kuorija (ital. scorzino) iskee ohutteräisen kirveensä muutaman senttimetrin syvyyteen varoen, ettei osu kirveellään puuainekseen asti, jolloin puu vaurioituisi. Ensimmäisen kerran puut kuoritaan kolmivuotiaina, mutta ensimmäisessä ja toisessa kuorinnassa saatu kaarna on liian huokoista pullon sulkimeksi. Vasta kolmannessa kuorinnassa irrotettu aines on riittävän tiivistä. Korkkitammet tuottavat uuden korkkisadon noin kymmenen vuoden välein ja oikein käsitelty puu voi elää jopa 300-vuotiaaksi. Ikääntyneet puut tuottavat parempilaatuista korkkia kuin nuoremmat.
Aluksi kaarnalevyt pinotaan taivasalle kuivumaan noin vuodeksi. Seuraavassa vaiheessa pinkat keitetään kloorittomassa vedessä, sillä kloorin maku saattaisi siirtyä viiniin. Tunnin keittäminen aikaansaa korkkiin sopivan joustavuuden ja käpristymään pyrkivät kaarnalevyt siirretään suoristumaan painojen alle. Tässä vaiheessa tehdään myös ensimmäinen silmämääräinen erottelu eri laatuluokkiin. Parhaat levyt siirretään tehdassaliin, jossa ne leikellään korkkimuottikoneilla sopivan kokoisiksi paloiksi.
Tuotantolinjalla muotoutuu noin kaksi miljoonaa pullonkorkkia päivässä. Kaiken kaikkiaan tehdas saattaa työllistää noin 300 työntekijää, joista osa kostuttaa korkin vedellä ja nuuhkii yhden korkin kerrallaan etsien siitä homeen hajua. Yksi haisteluvuoro voi olla korkeintaan kahden tunnin mittainen, sillä muuten nenä turtuu ja homeisia korkkeja saattaa päätyä pullojen sulkimiksi aiheuttaen korkkivian, joka pilaa viinin. Arvioiden mukaan korkkivika esiintyy yhdestä viiteen prosentissa luonnonkorkilla suljetuissa viinipulloissa. Korkkien valmistuksessa ei kuitenkaan synny jätettä, sillä hylätyt korkit ja ylijäämäpalat jauhetaan käytettäväksi esimerkiksi rakennusmateriaalina.
Luonnonkorkki viinipullossa > Korkkivika

Jos korkkiin on päässyt erään homesienen tuottamaa 2,4,6-trikloorianisolia eli TCA (C7H5Cl3O), viinissä on korkkivika ja se on pilalla. Myös erilaiset bakteerit ja sieni-itiöt voivat aiheuttaa korkkivikoja. Noin 5–8 prosenttia kaikista viinipulloista on korkkivikaisia, minkä johdosta nykyisin levykorkit, puristekorkit, muovikorkit, kruunukorkit ja kierrekorkit ovat yleistyneet viinipullojen sulkimina.
Luonnonkorkki viinipullossa > Avaaminen

Luonnonkorkilla suljettu viinipullo avataan yleensä korkkiruuvilla. Jos korkki on hauras tai rikkoutunut pullon kaulan sisään, sen voi irrottaa esimerkiksi korkkipihdeillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korkki Wikimedia Commonsissa
Ari Heikkinen (jalkapalloilija, 1957)

Ari-Pekka Heikkinen (s. 8. huhtikuuta 1957 Kuopio) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Puolustuksessa ja keskikentällä pelannut Heikkinen edusti Suomea neljässä A-maaottelussa vuosina 1979–1980. Hän pelasi yhden ottelun Suomen toistaiseksi viimeisessä olympiakisoihin osallistuneessa jalkapallojoukkueessa Moskovan 1980 kisoissa.
Heikkinen voitti Suomen mestaruuden Kuopion Palloseuran joukkueessa vuonna 1976 sekä Oulun Palloseuran joukkueessa vuosina 1979 ja 1980. Viimeisenä SM-sarjakautenaan 1983 hän edusti Kopareita ja sen jälkeen vielä I divisioonassa Kuopion Eloa. Ammatiltaan hän on poliisi, nykyään eläkkeellä.
Ari Heikkisen isä Kalle Heikkinen pelasi jalkapalloa Kuopion Pallo-Tovereissa ja toimi SM-sarjassa erotuomarina.
Seurat

Kuopion Palloseura 1976, 1981–1982 (SM-sarja)
Oulun Palloseura 1977–1980 (SM-sarja)
Koparit 1983 (SM-sarja)
Kuopion Elo 1984, 1986–1987 (I divisioona)
Hectobox

| Hectobox - Kaikki singlet 1965-2005 Hector |
| --- | --- | --- |

Boksi-julkaisun tiedot
 Julkaistu: 2005
 Tyylilaji: Rock / Folk
 Kesto: 07.44.16
 Levy-yhtiö: EMI
Listasijoitukset
  Suomi: 23. (marraskuu 2005)
Hectorin muut julkaisut
| Suomihuiput 2005 | Hectobox - Kaikki singlet 1965-2005 2005 | - - |
Hectobox on vuonna 2005 julkaistu kuuden CD-levyn kokoelma, joka sisältää kaikkien Hectorin julkaisemien singlejen A- ja B-puolet.
Aiheesta muualla

Alanen, Asko: Hectobox. Soundi 11/2005.
Rantala, Juha: Hectobox (Arkistoitu – Internet Archive). Pop 1.3.2006.
Heeta

Heeta (isona kirjaimena Ͱ, pienenä ͱ) on entinen nimitys kreikkalaisen kirjaimiston kirjaimelle eeta (Η/η), kun sen äännearvo vastasi vielä /h/-äännettä (esim. suomen kielen h-kirjaimen äännettä).
Muoto ja sen historia

Heeta kehittyi foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (het). Se oli alun perin käytössä useimmissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, ja muistutti suoraan foinikialaista esikuvaansa. Se muuntui joissakin murteissa, merkittävimmin joonialaisessa murteessa, ajan kuluessa eetaksi eli vokaaliksi. Niissä murteissa, joissa tarvittiin myös /h/-äänne, muodostettiin spiritus- eli henkosmerkit jakamalla heeta kahtia. Kirjaimen vasemmasta puolesta saatiin spiritus asper eli vahva alkuhenkonen ja oikeasta puolesta spiritus lenis eli heikko alkuhenkonen. Heetan nykyisin esitetty muoto oli alun perin yksi kirjaimen monesta eri variantista, sen vasen puolisko.
Heetan muodon käyttö myös tai yksinomaan eetana on havaittavissa ensin muun muassa Joonian, Kreetan ja Aioliin kirjaimistoissa sekä eteläisten Kykladien (mm. Melos, Thera) ja Rhodoksen kirjaimistoissa.
Epigrafisissa lähteissä heetasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Tietokonejärjestelmissä

Tietokoneissa heeta koodataan eri merkistöissä seuraavasti:
|  | Ͱ-kirjaimen näköinen merkki | ͱ |
| --- | --- | --- |
| Unicode | U+2C75 (latinalainen) U+0370 (kreikkalainen) | U+0371 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heeta Wikimedia Commonsissa
Heinjärvi

| Heinjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Somero (Somerniemi),  Lohja (Pusula)
Koordinaatit:  60°36′25″N, 23°54′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Jokisillanjoki
Järvinumero:  23.064.1.003 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  117,4 m
Rantaviiva:  13,249 km
Pinta-ala:  1,894 km²
Suurin syvyys:  17,2 m
Valuma-alue:  10,8 km²
 fiHeinjärvi 
Heinjärvi on järvi Someron ja  Lohjan rajalla, karun ja korkean Tammelan ylängön reunamilla. Järvi sijaitsee pääosin Somerniemen Härjänojan kylän alueella ja pienempi osa Karisjärven ja Ahonpään kylien takamailla Pusulan Kärkölän kulmakunnalla Lohjalla. Järven pinta-ala on 189,409 hehtaaria ja korkeus merenpinnasta 117,4 metriä. Järvi kuuluu Karjaanjoen vesistöön, jossa se on eräs Pusulanjoen latvajärvistä.
Latvajärvenä järven valuma-alue on pieni, vain noin 1080 ha, josta järven itsensä osuus on 18 %. Valuma-alueesta noin puolet on Someron, puolet Lohjan puolella. Valuma-alueella on kolme lampea: Heinlammi (9 ha), Vahalammi (6 ha) ja Luokkolammi (2 ha). Metsää on valuma-alueesta n. 87 % ja peltoja ja niittyjä noin 4 %. Suopohjaisen metsämaan osuus valuma-alueesta on noin 14 %, ja tästä noin 90 % on ojitettu. Järven rannoilla on runsaasti vapaa-ajan asutusta ja vajaat 30 vakituisen asutuksen kiinteistöä. Vakituista asutusta järven rannoilla on Somerniemen Härjänojan Kaupinkulmalla ja Pusulan Kärkölän Rydönkylässä.
Käyttökelpoisuusluokitukseltaan järven vesi on hyvää tai lähes erinomaista. Väriltään vesi on kirkasta, humuksen takia hieman ruskeaa. Kalalajeista järvessä esiintyvät alkuperäisinä hauki, lahna, ahven, made, särki, salakka, kuore ja kiiski sekä istutettuna jo 1800-luvulta alkaen muikku ja tämän ohella myös siika, ankerias, kuha ja suutari.
Heinjärveen on lasku-uoma Heinlammin kautta myös sen eteläpuolella sijaitsevalla, Vehka-Patamon ja Myllyjärven kautta Arimaa-järveen laskevalla Kovelojärvellä. Tässä uomassa kuitenkin virtaa vettä vain runsaiden sateiden aikaan.  Aiemmin tässä uomassa on ollut Tanjaksen myllyksi nimitetty jalkamylly. Koska vuonna 1822 valmistuneessa isonjaon kartassa nähdään Kovelon lasku-uomista vain Vehka-patamoon laskeva, mutta ei Heinlammiin laskevaa, niin Kovelon lasku-uoma Heinjärveen lienee myöhemmin myllyä varten kaivettu.
Antti Heinola

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 20. maaliskuuta 1973 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 180 cm
Junioriseurat
1984–1992: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1991–1995 | HJK | 107 | (6) |
| 1992–1993 | → VanPa (laina) | 5 | (1) |
| 1996 | FC Emmen | 19 | (0) |
| 1996 | → HJK (laina) | 4 | (0) |
| 1997 | Heracles Almelo | 31 | (0) |
| 1998–2001 | QPR | 34 | (0) |
| 2001–2003 | HJK | 61 | (1) |
| 2004 | Klubi 04 | 4 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 265 | (8) |
Maajoukkue
| 1992–1995 | Suomi U21 | 21 | (0) |
| 1994–2001 | Suomi | 12 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Antti Heinola (s. 20. maaliskuuta 1973 Helsinki) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Heinola nousi Helsingin Jalkapalloklubin edustusjoukkueeseen kaudella 1991. Hän voitti HJK:ssa mestaruuden 1992 ja SM-pronssia kolmena seuraavana kautena. Heinola siirtyi talvella 1996 Alankomaihin Eerste divisiessä pelanneeseen FC Emmeniin. Heinola pelasi Emmenissä kahdella kaudella, pelaten välissä kesällä HJK:ssa neljässä ottelussa, kunnes siirtyi samassa sarjassa pelanneeseen Heracles Almeloon 1997 ja sieltä Englannin 1. divisioonan Queens Park Rangersiin 1998. Heinola pelasi Englannissa kolme vuotta, mutta hän kärsi tuona aikana paljon loukkaantumisista. Queens Park Rangersista Heinola palasi takaisin Helsingin Jalkapalloklubiin 2001. Hän pelasi HJK:ssa kolme kautta ennen uransa lopettamista ja voitti mestaruuden 2002 ja 2003 sekä hopeaa 2001. Heinola pelasi uransa aikana yhteensä 172 pääsarjatason ottelua ja teki niissä 7 maalia.
Heinola pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1994–2001 12 A-maaottelua.
Hr. Ms. Kortenaer (F807)

| Hr>  Ms. Kortenaer |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Kortenaer

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Royal Schelde, Vlissingen, Alankomaat
Kölinlasku:  8. huhtikuuta 1975
Laskettu vesille:  18. joulukuuta 1976
Palveluskäyttöön:  26. lokakuuta 1978
Poistui palveluskäytöstä:  Kreikalle 1997 nimellä Kountouriotis
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 500 t (kuiva) 3 900 t (kuormattu)
Pituus:  130,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,4 m
Syväys:  6 m
Koneteho:  2-akselinen COGOG: 2 × Rolls-Royce Olympus TM 3B -kaasuturbiinia 51 600 shp 2 × Rolls-Royce Tyne TM 1C -kaasuturbiinia 9 800 shp
Nopeus:  30 solmua 20 solmua
Miehistöä:  176
Aseistus
Aseistus:  2 × neliohjuksista Harpoon-ohjusten laukaisualustaa 1 × kahdeksan ohjuksen Sea Sparrow -ohjusten laukaisualusta 1 × OTO Melara Compatto 76 mm/L62 -tykki 1 × 30 mm Goalkeeper CIWS 4 × 324 mm Mk46 -torpedoputkea 2 × Westland Lynx -helikopteria
Hr. Ms. Kortenaer (runkonumero F807) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Kortenaer-luokan ohjusfregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä. Sen köli laskettiin 8. elokuuta 1975 ja alus laskettiin vesille 18. joulukuuta 1976. Alus valmistui 26. lokakuuta 1978.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1997 ja se myytiin Kreikalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Kountouriotis.
Havupuut

| Havupuut |
| --- | --- |
 Metsämänty (Pinus sylvestris)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Kladi::  Havupuut Pinidae  Cronquist, Takht. & W.Zimm.
Heimot
 Araucariaceae – araukariakasvit  Cupressaceae – sypressikasvit  Pinaceae – mäntykasvit  Podocarpaceae – podokarpuskasvit  Sciadopityaceae – varjostinkuusikasvit  Taxaceae – marjakuusikasvit 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Havupuut ovat paljassiemenisiin siemenkasveihin kuuluva kasviryhmä. Havupuut ovat monivuotisia puuvartisia ja useimmiten ainavihantia kasveja. Havupuiden lehdet ovat tyypillisesti kapeita neulasia, mutta havupuilla esiintyy myös suomumaisia ja leveämpiä lehtiä. Havupuilla ei ole kukkia, vaan kävyiksi kutsutut kukinnot muodostuvat pelkistä rangan ympärille asettuneista hedelehdistä tai käpysuomuiksi kutsutuista emilehdistä tukilehtineen. Emikävyt eli varsinaiset kävyt ovat usein havupuilla kypsinä kuivia ja puutuneita, mutta ne voivat myös olla pehmeitä ja mehukkaita kuin koppisiemenisten kasvien hedelmät. Puuaines koostuu erityisistä putkisoluista, jotka ovat rengashuokosellisia ja joista muodostuu vuosilustoja.
Havupuita tunnetaan määritelmistä riippuen 600–650 lajia, jotka jaetaan tyypillisesti kuuteen heimoon. Havupuut ovat taloudellisesti tärkeä kasviryhmä. Ne muodostavat merkittävän osan maailman saha- ja erityisesti paperiteollisuuden raaka-aineista.
Kuvaus

Havupuut ovat monivuotisia puuvartisia kasveja. Ne ovat usein suurikokoisiakin puita, mutta voivat olla myös pensasmaisia tai varpumaisia, kuten jotkin maanmyötäisesti kasvavat katajat. Fossiileista tunnettujen muinaisten havupuiden joukossa on myös joitakin ruohovartisina pidettyjä lajeja. Puumaisilla havupuilla runko on usein suora ja pysty sekä oksat vaakasuunnassa siirottavia, mikä antaa monille havupuille säännöllisen kartiomaisen latvuksen muodon. Havupuut ovat tyypillisesti ainavihantia, mutta ryhmään kuuluu myös kausivihantia edustajia, kuten lehtikuuset ja suosypressit. Useimmat havupuut varistavat vanhojen lehtiensä mukana myös lateraaliset versonsa.
Havupuiden puuaines koostuu pääasiallisesti vettä kuljettavista ontoista putkisoluista eli trakeideista toisin kuin koppisiemenisillä lehtipuilla, joiden puussa on suurempia useista yhteensulatuneista soluista muodostuvia putkiloita. Putkisolujen välillä on rengashuokosia. Puuaineessa voi olla lisäksi tylppysolukosta koostuvia poikittaisia ydinsäteitä ja pitkittäisiä säikeitä sekä usein myös pihkaa kuljettavia pihkatiehyitä. Havupuilla rasitteen vuoksi muodostuva reaktiopuu on puristuspuuta eli lylyä, joka muodostuu puristusrasituksen puolelle runkoa tai oksaa, toisin kuin koppisiemenisillä lehtipuilla, joilla muodostuu vetopuuta päinvastaiselle vetojännityksen puolelle.
Kaikki havupuut muodostavat sienijuuria eli mykorritsaa yhdessä symbioottisten sienten kanssa. Havupuiden sienijuuret ovat usein sisäsienijuuria eli endomykorritsaa, jossa sienirihmasto läpäisee kasvin juurten soluseinät, mutta mäntykasvien heimolla sienijuuret ovat pintasienijuuria eli ektomykorritsaa.
Havupuilla on usein ylöspäin tasaisesti kapeneva kartiomainen latvus. Kuvassa pilariaraukaria (Araucaria columnaris).
Useimmat havupuut ovat ainavihantia ja talvehtivat lehtineen.
Mammuttipetäjä (Sequoiadendron giganteum) on puulajeista suurikokoisimpia.
Havupuiden puuaines koostuu suureksi osaksi ontoista putkisoluista.
Kuvaus > Lehdet

Havupuiden pääasialliset yhteyttävät elimet ovat lehtiä. Lehdet ovat tyypillisesti kapeita neulasia, mutta myös muita lehtimuotoja esiintyy, kuten varsinkin sypressikasveilla ja podokarpuskasveilla yleiset suomumaiset lehdet sekä joidenkin podokarpuskasvien ja araukariakasvien suuremmat litteät lehdet. Monilla havupuilla nuoren kasvin varhaislehdet ovat neulasmaisia, mutta vanhemman kasvin myöhäislehdet suomumaisia. Varjostinkuusilla ja lapakkapuilla ensisijaisina yhteyttävinä eliminä toimivat surkastuneiden lehtien sijaan leveän litteät lehtivihreälliset versot eli laakavarret. On olemassa myös yksi havupuulaji, jonka ei tarvitse yhteyttää; podori (Parasitaxus usta) on paljassiemenisten kasvien keskuudessa ainutlaatuinen loiskasvi.
Havupuun lehdessä on usein vain yksi keskisuoneksi kutsuttu lehtisuoni, mutta leveämmät lehdet voivat olla myös silposuonisia, jolloin suonia on useita rinnakkain. Suonet muodostuvat yhdestä tai useammasta transfuusiosolukon ympäröimästä johtojänteestä. Johtojänteet koostuvat pääasiassa putkisolujen muodostamasta puusolukosta ja nilasolukosta, kun taas ympäröivä transfuusiosolukko koostuu tylppysoluista ja lyhyistä putkisoluista. Johtojänteitä ja transfuusiosolukkoa ympäröi lehden lehtivihreällinen osa eli mesofylli, joka koostuu havupuilla etupäässä haaraisista liistaketylppysoluista. Monilla havupuilla mesofyllissä on myös pihkatiehyitä. Lehden pinnan muodostavat vahakerroksen eli kutikulan suojaama päällysketto eli epidermi ja sen alainen hypodermi, joka sisältää usein lehteä jäykistäviä vahvikesoluja. Lehden pinnan lävistävät kasvin kaasujenvaihdon mahdollistavat ilmaraot sekä joillakin havupuilla myös pihkaa erittävät pihkanystyt.
Monilla ainavihannilla havupuilla lehdissä on kuivakkokasveille tyypillisiä veden haihtumista vähentäviä piirteitä. Kapeilla lehdillä on suhteellisen pieni pinta-ala tilavuuteensa nähden, pinta on usein paksun kutikulan eli vahakerroksen peittämä, ja ilmaraot ovat usein painautuneet syvälle pintarakenteeseen.
Mäntykasvien lehdet ovat tyypillisesti neulasmaisia.
Sypressikasveilla on usein pieniä limittäin kasvavia suomumaisia lehtiä.
Araukariakasveilla on usein kuvan kaurin tavoin suurempia litteitä lehtiä.
Neulasmaisia varhaislehtiä (vasen) ja suomumaisia myöhäislehtiä (oikea) kiinankatajalla.