stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stojan Protić

Stojan Protić
Stojan Protić (28. tammikuuta 1857 Kruševac – 28. lokakuuta 1923 Belgrad) oli serbialainen poliitikko ja toimittaja, joka toimi Jugoslavian pääministerinä vuosina 1918–1919 ja 1920. Hän kuului Radikaalipuolueeseen.
Protić opiskeli historiaa ja kielitiedettä Belgradin yliopistossa, työskenteli lyhyen aikaa virkamiehenä ja ryhtyi sen jälkeen Radikaalipuoluetta tukeneen Samouprava-sanomalehden toimittajaksi. Vuodesta 1884 hän oli Odjek (”kaiku”) -nimisen lehden päätoimittaja ja kannatti voimakkaasti Serbian perustuslain uudistamista. Protić valittiin vuonna 1887 parlamenttiin ja hän toimi vuoden 1889 perustuslainuudistusta valmistelleen komitean sihteerinä. Vuonna 1894 hän perusti Delo-kuukausilehden. Entistä kuningas Milania vastaan heinäkuussa 1899 tehdyn murhayrityksen jälkeen Radikaalipuolueen johtajia vainottiin, ja Protić tuomittiin salaliitosta syytettynä 20 vuodeksi pakkotyöhön. Hänet kuitenkin armahdettiin jo seuraavana vuonna ja valittiin 1901 takaisin parlamenttiin.
Vuodesta 1903 Protić oli yksi Radikaalipuolueen johtajista Nikola Pašićin ja Lazar Pacun ohella. Hän toimi vuosien 1903–1918 välillä useasti Serbian sisäministerinä sekä kerran valtiovarainministerinä. Vuoden 1914 heinäkuun kriisin aikana Protić luonnosteli pääministeri Pašićin toimeksiannosta Serbian vastauksen Itävalta-Unkarin uhkavaatimukseen. Kun ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuoden 1918 lopussa perustettiin Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta (sittemmin Jugoslavia), Protić nimitettiin sen pääministeriksi. Hän kokosi hallituksensa eri kansallisuuksien edustajista. Hän toimi pääministerinä joulukuusta 1918 elokuuhun 1919 sekä uudelleen helmikuusta toukokuuhun 1920. Vuosina 1920–1921 Protić toimi perustuslakia säätävästä kansalliskokouksesta vastanneena ministerinä. Toisin kuin Pašić ja pääosa Radikaalipuolueesta, hän ei kannattanut tiukkaa keskusvaltaisuutta, mutta hänen näkemyksensä eivät toteutuneet vuonna 1921 hyväksytyssä perustuslaissa. Tämän seurauksena Protić erosi puolueestaan, perusti uuden Radikal-nimisen lehden äänenkannattajakseen ja yritti vuoden 1923 vaaleissa parlamenttiin itsenäisenä radikaalina.
Spreepark

Huvipuisto vuonna 1985
Huvipuisto nykyään
Spreepark on Berliinin Plänterwaldissa sijaitseva entinen huvipuisto.
Historia

Huvipuisto avattiin Itä-Berliiniin vuonna 1969 nimellä Kulturpark Plänterwald. Berliinin muurin kaatuessa vuonna 1989 huvipuiston osti Witten perhe, ja sen nimi muutettiin Spreeparkiksi. Huvipuiston vuosittainen kävijämäärä oli tuolloin noin 1,5 miljoonaa. 1990-luvun lopussa kävijämäärät romahtivat, ja lopulta Spreepark suljettiin vuonna 2001. Wittet muuttivat Peruun ja ottivat huvipuistosta mukaansa kuusi huvipuistolaitetta, joiden avulla he perustivat uuden huvipuiston Perun pääkaupunkiin Limaan. Muut laitteet jäivät Spreeparkiin.
Nykyään

Huvipuistoa oli yritetty myydä, mutta ostajaa sille ei löytynyt. Huvipuistolla on rasitteena sopimus, jonka mukaan alueen on oltava huvipuistokäytössä vuoteen 2061 saakka. Nykyään alueella olevat laitteet ruostuvat ja luonto valtaa sieltä itselleen tilaa. Vuodesta 2011 lähtien alueelle tehtiin maksullisia opastettuja kierroksia. mutta kun Berliinin kaupunki osti Spreeparkin maaliskuussa 2014, opastetut kierrokset lopetettiin.
Illalla 10. elokuuta 2014 huvipuistossa raivosi tulipalo, joka tuhosi suuren osan laitteista. Palomiehet havaitsivat alueella kaksi erillistä palopesäkettä, jotka yhdistyivät, sen perustella palo saattoi olla tuhopoltto.
Puiston kunnostamiseksi on syksyllä 2019 aloitettu suunnitelmat.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seitsemäntoista

| Seitsemäntoista |
| --- | --- |
Kestoaika:  161 min
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  joulukuu 2017 –
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  3
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Atro Lahtela
Käsikirjoittaja(t):  Emma Taulo
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Seitsemäntoista on Yleisradion tuottama kolmiosainen television minisarja vuodelta 2017. Itsenäisen Suomen satavuotisjuhlavuonna valmistunut, nuorille suunnattu draamasarja kertoo kahdesta 17-vuotiaasta tytöstä vuoden 1917 poliittisessa myllerryksessä Helsingissä. Kolmantena päähenkilönä on silloinen pääministeri Oskari Tokoi. Sarjan on käsikirjoittanut Emma Taulo ja ohjannut Atro Lahtela, ja sen pääosissa näyttelevät Elli Melasniemi ja Milla-Mari Pylkkänen teinityttöinä sekä Jarkko Pajunen Tokoina. Koomikkona paremmin tunnettu Stan Saanila esittää Suomen venäläistä kenraalikuvernööriä Mihail Stahovitšia.
Juoni

Eletään vuotta 1917. Huhut Venäjän vallankumouksesta kiirivät Helsinkiin ja sekoittavat sekä pääministeri Oskari Tokoin että Nikolajeffien porvarisperheen elämän. Perheen 17-vuotias tytär Olivia ja perheessä työskentelevä samanikäinen piikatyttö Iita ovat parhaita ystäviä. He tutustuvat nuoreen sosialistipoikaan Juhoon ja sotkeutuvat sitä myötä politiikkaan niin, että heidän ystävyytensä joutuu koetukselle. Olivia katoaa, ja Iita ymmärtää että kyse on jopa elämästä ja kuolemasta. Samaan aikaan Oskari Tokoin hallitus tavoittelee Suomea itsenäiseksi Venäjän vallasta.
Tuotanto

Minisarjan oheismateriaaliksi laadittiin verkkopeli, joka syventää sarjan tarinaa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Elli Melasniemi  | … |  Olivia   |
|  Milla-Mari Pylkkänen  | … |  Iita   |
|  Mikko Neuvonen  | … |  Juho   |
|  Jarkko Pajunen  | … |  Oskari Tokoi   |
|  Tommi Eronen  | … |  Edvard Valpas   |
|  Kai Lehtinen  | … |  P. E. Svinhufvud   |
|  Antti Luusuaniemi  | … |  E. N. Setälä   |
|  Vesa Wallgren  | … |  K. J. Ståhlberg   |
|  Timo Tuominen  | … |  Kyösti Kallio   |
|  Stan Saanila  | … |  Mihail Stahovitš   |
Aiheesta muualla

Sarja Yle Areenassa
South Downs

South Downs on yksi Britannian 15 kansallispuistosta. Sen alueella on jyrkkiä valkeita rantakallioita, vihreitä kukkuloita ja viehättäviä pikkukyliä. Kalkkipitoinen maa suosii monia luonnonkukkia ja perhosia. Lähimmät kaupungit ovat Brighton, Portsmouth, Eastbourne ja Winchester, ja Lontookin on vain tunnin matkan päässä.
Puisto on Britannian kansallispuistoista uusin, sen suojelu tuli voimaan 2011. Alueen maisemalliset arvot on huomattu jo 1920-luvulla, ja ensimmäiset suojelupäätökset tehty 1969. Puiston alueella asuu 110 000 ihmistä ja 125 000 lammasta. Siellä käy vuosittain 39 miljoonaa vierailijaa.
Alue on ollut asuttu muinaisajoista asti; Julius Caesar tuli täältä Britanniaan, eikä normannivalloituksen maihinnousupaikka ole kaukana. Puistossa on edelleen rautakautisia asutuspaikkoja. Alue oli alun perin metsää, mutta se raivattiin lammaslaitumeksi. Niittyjen ja laidunten perinnemaisemaa on raivattu pelloiksi, ja nykyisin niittyä on vain kolme prosenttia kansallispuiston alueesta.
Seven Sisters.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
https://www.southdowns.gov.uk
Suurpujottelu

Suurpujottelija tulossa maaliin.
Suurpujottelu on hieman pujottelua nopeavauhtisempi alppilaji. Suurpujottelun kilpailulasku kestää 1.15–1.45 minuuttia. Miesten radan korkeuseron tulee olla 250–450 m ja naisten vastaavasti 250–400 m. Maailmancup-kilpailuissa pienin hyväksytty korkeusero on 300 m. Rata on laajasäteisten käännösten muodostama rytmikäs kokonaisuus. Suurpujotteluportin muodostaa kaksi keppiparia joiden väliin on pingotettu lippu. Portin leveys on 4–8 m ja kahden peräkkäisen portin etäisyys toisistaan on oltava vähintään 10m. Peräkkäisten porttien tulee olla vuorotellen punaisia ja sinisiä. Kilpailussa on kaksi laskua, joiden yhteisaika ratkaisee sijoituksen. Suurpujottelusukset ovat syöksysuksia lyhyemmät, kevyemmät ja kääntyvämmät. Puku on ihonmyötäinen ja sauvat ovat käyrät kääntyen selän taakse ilmanvastuksen minimoimiseksi.
Suurpujottelu ja parisuurpujottelu ovat myös lumilautailulajeja.
Storsanden

Storsanden tarkoittaa seuraavia asioita:
Storsanden, saari Maalahdessa
Storsanden, vesialue Sipoossa
Storsanden, kaupunginosa Vaasassa
Storsanden, kohouma Vöyri-Maksamaalla
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Storsanden”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Singapore Airlinesin lento 006

| Singapore Airlinesin lento 006 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskone Charles de Gaullen kansainvälisellä lentoasemalla noin viisi kuukautta ennen onnettomuutta.
Yhteenveto
Päivämäärä:  31. lokakuuta 2000
Onnettomuustyyppi:  törmäys työmaan rakennusmateriaaleihin suljetun kiitotien käyttämisen johdosta, tulipalo
Tapahtumapaikka:   Tšiang Kai-šekin kansainvälinen lentoasema, Kiinan tasavalta
 :  25°4′35″N, 121°13′26″E
Lähtöpaikka:   Changin kansainvälinen lentoasema, Singapore
Määränpää:   Los Angelesin kansainvälinen lentoasema, Yhdysvallat
Kuolleita:  83 (79 matkustajaa ja 4 miehistön jäsentä)
Loukkaantuneita:  71
Eloonjääneitä:  96
Lentokone
Konetyyppi:  Boeing 747-412
Lentoyhtiö:  Singapore Airlines
Rekisteritunnus:  9V-SPK
Matkustajia:  159
Miehistöä:  20
Singapore Airlinesin lento 006 (SQ006) oli Singapore Airlinesin matkustajalento Changin kansainväliseltä lentoasemalta Singaporesta Tšiang Kai-šekin kansainvälinen lentoasema (toimii nykyään nimellä Taoyuanin kansainvälinen lentoasema) kautta Los Angelesin kansainväliselle lentoasemalle Yhdysvaltoihin. 31. lokakuuta 2000 noin kello 23 Boeing 747-412 -lentokone törmäsi nousun yhteydessä rakennustyömaan käyttämiin materiaaleihin ja syttyi palamaan. Lentokoneen 179 kyydissä olleesta henkilöstä 83 menehtyi. Onnettomuus oli kolmanneksi pahin Taiwanissa tapahtunut onnettomuus.
Lento

Noin kello 23.00, ennen lähtöä portilta kapteeni oli kysynyt lennonjohdolta onko lyhyempi kiitotie 06 käytössä. Lähestyvän Xangsane -taifuunin aiheuttaman voimakkaan tuulen ja rankkasateen vuoksi lennonjohto ohjeisti lentoa 006 käyttämään pidempää kiitotietä 05L, joka oli matkustajaterminaalin vastakkaisella puolella. Vaikka kiitotien 05L valinta ei liittynyt suoraan onnettomuuteen, myöhemmin tutkinnanaikana havaittiin, että kapteeni oli käyttänyt kiitotietä 05L vain yli kaksi vuotta sitten.
Kone rullasi NP-rullaustietä pitkin kohti rinnakkaisten kiitoteiden 05L ja 05R alkua. Ensin vastaan tulisi suljettu kiitotie 05R, ja sitten hieman kauempana lentoonlähtöön tarkoitettu kiitotie, 05L. Onnettomuushetkellä näkyvyys oli noin 600 metriä ja lentoasemalla ei ollut käytössä maatutkaa, joka sallisi lennonjohdon nähdä lentokoneiden liikkeet maanpinnalla.
Koneen miehistö luultavasti keskittyi koneeseen niin, ettei katsonut ulos. Kone kulki niin hitaasti, että kapteeni ajatteli koneen olevan jo kiitotien 05L risteyksessä. Kone saapui kiitotien 05R alkuun ja miehistö käänsi koneen suljetulle kiitotielle. Huonon näkyvyyden vuoksi lennonjohto oletti koneen olevan kiitotiellä 05L ja antoi lähtöluvan koneelle kello 23.15.45.
Koneen ollessa lähtökiidossa se saavutti lopulta V1-nopeuden, jonka jälkeen lentoonlähtöä ei ole enää turvallista keskeyttää. 3,5 sekuntia tämän jälkeen miehistö reagoi kiitotiellä oleviin esineisiin, jotka olivat rullausteiden N4 ja N5 välissä. Lopulta kone törmäsi kiitotiellä oleviin betoniporsaisiin, kaivureihin ja muuhun rakennuskalustoon hajoten kahteen osaan ja syttyen paamaan. Kone liukui palavana törmäten muihin rakennustyöhön liittyviin rakennusmateriaaleihin ja lopulta pysähtyen noin kahden kilometrin päähän kiitotien alusta. Koneen keskiosassa sijaitsevat polttoainetankit räjähtivät ja syttyivät tuleen, jossa suurin osa onnettomuudessa menehtyneistä 83 ihmisestä istui.
Onnettomuuden syyt

Onnettomuusraportissa onnettomuuden syyksi selvisi lentäjän virhe. Kapteeni oli keskittynyt koneeseen ja luuli että kone oli jo kiitotien 05L alussa ja aloitti lähtökiidon. Onnettomuuteen vaikutti myös huono näkyvyys ja kommunikaation puute. Perämies ja kolmas ohjaamossa ollut pilotti eivät kyseenalaistaneet kapteenin käskyä aloittaa lähtökiito.
Kiitotien alussa ei ollut juuri mitään merkkiä kiitotien sulkemisesta. Miehistö sivuutti useita merkkejä väärästä kiitotiestä, eikä kukaan huomannut virheitään. Tämä johti lentäjien irtisanomiseen.
Diagrammi Chiang Kai-shekin lentoaseman pohjoispuolesta ja lennon 006 reitistä. Keltainen viiva osoittaa lennon 006 reitin, vihreä katkoviiva reitin, jolla lentokoneen olisi pitänyt olla ja punainen viiva kohtalokkaan reitin.
Onnettomuudessa olleiden matkustajien vammojen vakavuudet ja menehtyneet.
Onnettomuudessa tuhoutuneen koneen etuosa.
Suomen Laulu (kuoro)

Suomen Laulu 1910-luvun puolivälissä.
Suomen Laulu on suomalainen sekakuoro, jonka perusti Heikki Klemetti vuonna 1900. Suomen Laulu aloitti mieskuorona ja laajeni sekakuoroksi vuonna 1907. Kuoron nykyinen taiteellinen johtaja on Esko Kallio. Suomen Laulun vuodesta 1921 jatkunut perinne on Matteus-passion esitys Johanneksen kirkossa kiirastorstaina.[lähde? ]
Suomen Laulu, joht. Heikki Klemetti.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Levytyksiä

Kuororomantiikkaa (1994)
Muusa (1997)
Adeste Fideles (1997)
Kotimaan kasvot (1998)
Lakkaamaton laulu (2000)
Suomen Laulu – Heikki Klemetti levytyksiä vuosilta 1929–1947 (2006)
Suomen Laulun joulu (2015)
Aiheesta muualla

Suomen Laulun kotisivut
Stepan Oštšepkov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten ratamelonta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 1964 | C-2 1 000 m |  |
Stepan Mihailovitš Oštšepkov (ven. ‎Степан Михайлович Ощепков, 9. tammikuuta 1934 Vladivostok, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 3. tammikuuta 2012) oli Neuvostoliittoa edustanut ratameloja ja olympiavoittaja.
Oštšepkov voitti parinsa Andri H’imitšin kanssa kanadalaiskaksikon 1 000 metrillä olympiakultaa Tokiossa 1964.
Oštšepkov kuoli 77-vuotiaana 3. tammikuuta 2012.
Sonic Team

| Sonic Team |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  tytäryhtiö
Perustettu:  1990 (Sonic Team Presents) 2000 (Sonic Team Ltd.) 2006 (Sonic Team Corporation)
Perustaja:  Yuji Naka Naoto Ōshima Hirokazu Yasuhara Manabu Kusunoki
Avainhenkilöt:  Takashi Iizuka (Pelisuunnittelija/tuottaja) Kazuyuki Hoshino (Taiteilija) Jun Senoue (Säveltäjä) Yuji Uekawa (Kuvittaja) Tetsu Katano (Ohjelmoija)
Kotipaikka:  Ōta, Tokio
Toimiala:  videopeliteollisuus
Tuotteet:  Sonic the Hedgehog-sarja
Emoyhtiö:  Sega
Kotisivu:  sonicteam.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sonic Team on Segan pelinkehittäjäosasto, joka perustettiin 1988 nimellä SEGA AM8. Vuonna 1991 ryhmä muutti nimensä nykyiseen muotoonsa Sonic the Hedgehog -pelin valtaisan suosion myötä. Sonic Teamia johtaa videopelisuunnittelija ja -tuottaja Yuji Naka. Sonicin luoja, Naoto Ōshima, jätti Sonic Teamin perustaakseen oman Artoon-pelistudionsa.
Sonic Team työskenteli myös Sonic-hahmoon perustuvan TV-sarjan parissa.
Vuonna 2003 United Game Artists (entinen SEGA AM9) yhdistettiin Sonic Teamiin.
Sonic Team sijaitsee nykyään San Franciscossa.
Pelit

Phantasy Star
Sonic the Hedgehog
Sonic the Hedgehog 2
Sonic the Hedgehog 3
Sonic & Knuckles
Nights into Dreams...
Christmas NiGHTS
Burning Rangers
ChuChu Rocket!
Sonic Adventure/Sonic Adventure DX: Director's Cut
Sonic Adventure 2/Sonic Adventure 2: Battle
Sonic Heroes
Samba de Amigo
Phantasy Star Online
Billy Hatcher and the Giant Egg
Project Rub
Nights: Journey into Dreams
Sonic Riders
Sonic Riders: Zero Gravity
Sega Superstars
Sonic Unleashed
Sonic Free Riders
Sonic Colours
Sonic the Hedgehog 4
Sonic the Hedgehog Pocket Adventure
Sonic Advance sarja
Sonic Advance 2
Sonic Advance 3
Sonic Battle
Sonic Pinball Party
Sonic Rush sarja
Sonic Rush Adventure
Sonic Generations
Sonic Lost World
Sonic Boom: Rise of Lyric ja Shattered Crystal (avustamassa)
Aiheesta muualla

Ryhmän viralliset kotisivut (japaniksi)
Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
Stepan Halturin

Stepan Halturin.
Stepan Nikolajevitš Halturin (ven. Степа́н Никола́евич Халту́рин, 2. tammikuuta 1857 (J: 21. joulukuuta 1856) Vjatkan läänin Orlovin kihlakunnan Halevinskajan, nykyään Verhnije Žuravlin kylä – 3. huhtikuuta (J: 22. maaliskuuta) 1882 Odessa) oli venäläinen vallankumouksellinen ja terroristi.
Halturin syntyi talonpojan perheeseen. Hän valmistui Orlovin kihlakuntakoulusta vuonna 1871 ja opiskeli vuosina 1874–1875 Vjatkan teknisessä oppilaitoksessa valmistuen puusepäksi. Syksyllä 1875 Halturin siirtyi Pietariin, jossa hän solmi yhteydet vallankumouksellisiin narodnikkeihin, levitti propagandaa työläisten keskuuteen ja osallistui mielenosoitusten järjestämiseen.
Viktor Obnorskin kanssa Halturin perusti Pohjois-Venäjän työläisten liiton ja toimi sen johtajana. Vuosina 1878–1879 hän osallistui lakkojen järjestämiseen Pietarin tehtaissa. Syksyllä 1879 hän liittyi Narodnaja volja -järjestöön ja hankkiutui puuseppänä töihin Talvipalatsiin tarkoituksenaan Aleksanteri II:n murhaaminen. Halturin räjäytti 5.2.1880 palatsissa pommin, mutta keisari säilyi hengissä. Myöhemmin Halturinista tuli Narodnaja voljan toimeenpanevan komitean jäsen. Järjestön määräyksestä hän yhdessä Nikolai Želvakovin kanssa murhasi Odessassa sotaprokuraattori V.S. Strelnikovin. Murhan jälkeen Halturin pidätettiin, tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin.
Neuvostoliitossa Halturinin mukaan oli nimetty Orlovin kaupunki, katuja ja muita kohteita.
South Cotabato

South Cotabaton sijainti
South Cotabato on Filippiinien SOCCSKSARGENin alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Koronadal. Sen naapureita ovat pohjoisessa ja lännessä Sultan Kudarat, etelässä ja idässä Sarangani ja idässä Davao del Sur. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 827 200.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta South Cotabato Wikimedia Commonsissa
Filippiinien hallinnollinen jako
| --- | --- |
Pääkaupunki:  Manila
Alueet:   Bicolin alue  Cagayan Valley  CALABARZON  Caraga  Cordilleran hallinnollinen alue  Davaon alue  Ilocosin alue  Itä-Visayas  Keski-Luzon  Keski-Visayas  Länsi-Visayas  MIMAROPA  Mindanaon autonominen muslimialue  Pohjois-Mindanaon alue  Pääkaupunkialue  SOCCSKSARGEN  Zamboangan niemimaa 
Provinssit:   Abra  Agusan del Norte  Agusan del Sur  Aklan  Albay  Antique  Apayao  Aurora  Basilan  Bataan  Batanes  Batangas  Benguet  Biliran  Bohol  Bukidnon  Bulacan  Cagayan  Camarines Norte  Camarines Sur  Camiguin  Capiz  Catanduanes  Cavite  Cebu  Cotabato  Davao del Norte  Davao del Sur  Davao de Oro  Davao Occidental  Davao Oriental  Dinagat Islands  Eastern Samar  Guimaras  Ifugao  Ilocos Norte  Ilocos Sur  Iloilo  Isabela  Kalinga  La Union  Laguna  Lanao del Norte  Lanao del Sur  Leyte  Maguindanao  Marinduque  Masbate  Misamis Occidental  Misamis Oriental  Mountain Province  Negros Occidental  Negros Oriental  Northern Samar  Nueva Ecija  Nueva Vizcaya  Occidental Mindoro  Oriental Mindoro  Palawan  Pampanga  Pangasinan  Quezon  Quirino  Rizal  Romblon  Samar  Sarangani  Siquijor  Sorsogon  South Cotabato  Southern Leyte  Sultan Kudarat  Sulu  Surigao del Norte  Surigao del Sur  Tarlac  Tawi-Tawi  Zambales  Zamboanga del Norte  Zamboanga del Sur  Zamboanga Sibugay
Stepan Karhapää

Stepan Ivaninpoika Karhapää  (1806 – 14. syyskuuta 1889), (tunnettu myös nimellä Stepana, Natukan Stepa tai Stopa ja myöhemmän asuinpaikkansa mukaan Mutalahden Stopa) oli ilomantsilaisiin  suurlaulajiin kuulunut runonlaulaja, jolta Julius Krohn arvelee  D. E. D. Europaeuksen saaneen parikymmentä runotoisintoa, mahdollisesti Ilomantsista tallennetut runot n:t 124–46 (lukuun ottamatta lyyrillisiä runoja).
Stepan Karhapään suku oli kotoisin  Liusvaarasta.  Hän asui elinaikanaan Ilomantsin Nehvonniemessä ja myöhemmin  Mutalahdessa. Vuonna 1888 Oskar Relander oli yrittänyt vielä uudelleen haastatella häntä, mutta tämä ei enää onnistunut, sillä Stepan Karhapää oli yli 80-vuotias ja lähes kuuro. Hän oli osannut mahdollisesti sekä  kertovaisia että  loitsuja.
Esimerkki Stepan Karhapään mahdollisesti laulamasta runosta  SKVR-tietokannassa:
Kasvo haavat hartioill, 

Koivun konkelon sivulle.



Tuo viisas Vipusen poika

Viikon vankkahan makasi.

Pihalla pinoa vasten,

Vasten koivuista kokoa.

Aina ampua käkesi,



Sano v[anha] V[äinämöinen]:

"Vilu miun on täällä olla,

Vaiva värj⌈ö⌉telläkseni,

Alla aaltojen asua,

Päällä pehmein mutien."

Lenti kokko koilta ilm[an],

Hav[ukkainen alta taivon],

S[iipi taivoa sipasi],

T[oinen] v[että] v[ieprahutti];

Muni kulta[isen] mun[asen],

Munat kultaiset mureni.
Singaleesinkoira

| Singaleesinkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Sri Lanka
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Rodun syntyaika:  500–400 eaa.
Alkuperäinen käyttö:  metsästyskoira
Nykyinen käyttö:  vahti- ja seurakoira
Muita nimityksiä:  Sinhala Hound, Sinhalese Hound, Segugio Cingalese, Segugio Sinhalese
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu KASL: ryhmä 5
Singaleesinkoira on srilankalainen koirarotu. Nimensä se on saanut singaleeseistä. FCI ei ole antanut sille virallista hyväksyntää, mutta Sri Lankan kennelklubi on hyväksynyt sen omaksi rodukseen.
Ulkomuoto

Rotu muistuttaa kovasti dingoa, laulavaa uudenguineankoiraa ja kadarinkoiraa.
Luonne ja käyttäytyminen

Singaleesinkoira on valpas, tarkkaavainen, ystävällinen ja tottelevainen. Se on myös kuuliainen ja vahtiviettinen.[lähde? ] Oikein koulutettuna siitä saa hyvän lemmikin, joka palvoo omistajaansa. Sillä on myös erittäin hyvä hajuaisti.
Alkuperä

Sri Lankasta on löytynyt yli 11000 vuotta vanhoja koirafossiileja.  4500-luvulta eaa. peräisin olevasta Nilgalan luolasta ja Bellanbandi Palassasta löydettyjen luurankojen perusteella voidaan olettaa, että Balangodan ihmiset olisivat käyttäneet kesykoiria riistanajoon. Saaren kivikautisten alkuperäisihmisten yakkojen mainitaan jo 400-luvulta eaa. peräisin olevassa aikakirjassa omistaneen koiria. Heidän jälkeläisensä veddat käyttivät singaleesinkoiraa metsästykseen, ja sitä pidettiin niin suuressa arvossa että rodunedustajia annettiin naisten avioituessa myötäjäisiksi heidän puolisoilleen. Myös nykyisten singaleesien esi-isien sanottiin 400-luvulla eaa. saarelle saapuessaan kohdanneen haukkuvia koiria. Täten nykyisellä villiintyneellä singaleesinkoiralla on takanaan pitkä historia ja sitä voidaan pitää hyvin vanhana rotuna. Paikalliset koira-asiantuntijat jopa uskovat sen olevan muinainen linkki laulavan uudenguineankoiran, basenjin ja dingon välillä. Rodun muinaisesta alkuperästä huolimatta Kennel Association of Lanka on vasta viime aikoina antanut sille virallisen hyväksynnän.
Käännös suomeksi
South Carolina -luokka

| South Carolina -luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  16 257 t (standardi) 17 900 t (max)
Pituus:  138 m (kokonaispituus) 137 m (vesiraja)
Leveys:  24 m
Syväys:  7 m
Koneteho:  16 500 ihp
Nopeus:  18,5 solmua
Miehistöä:  932
Aseistus
Meritorjunta:  8 × 12"/45 Mark 5 -tykkiä 22 × 3"/50 tykkiä 8 × 1 naulan tykkiä 2 × 21" torpedoputkea
South Carolina -luokka oli Yhdysvaltain laivaston kahden 1900-luvun alussa valmistetun aluksen muodostama dreadnought taistelulaivaluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| USS South Carolina | William Cramp and Sons | 18. joulukuuta 1906 | 11. heinäkuuta 1908 | 1. maaliskuuta 1910 | romutettu Washingtonin laivastosopimuksen nojalla 1924 |
| USS Michigan | New York Shipbuilding Corporation | 17. joulukuuta 1906 | 26. toukokuuta 1908 | 4. tammikuuta 1910 | romutettu Washingtonin laivastosopimuksen nojalla 1924 |