stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Janne Hyrkäs

| Janne Hyrkäs |
| --- | --- |
 Janne Hyrkäs vuoden 2008 Kuopio Rockcockissa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Janne Petrus Paavali Hyrkäs
Syntynyt: 1974 Lappeenranta
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  rumpali
Muusikko
Aktiivisena:  1988–
Yhtyeet:  Wendigo, Pronssinen Pokaali, Valtava Kääpiö, Mokoma
Levy-yhtiöt:  Sakara Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Janne Petrus Paavali ”Hyge” Hyrkäs (s. 1974 Lappeenranta) on suomalainen rumpali, joka tunnetaan lappeenrantalaisesta thrash metal -yhtye Mokomasta. Ennen Mokoman riveihin liittymistä hän soitti yhtyeissä Wendigo, Pronssinen Pokaali ja Valtava Kääpiö.
Hyrkäs alkoi soittaa rumpuja Savitaipaleen yläasteen musiikinopettajan innoittamana. Sitä ennen hän oli soittanut vuoden koskettimia. Hyrkäksen yhtyeistä Wendigo (1988–1993) on vuonna 2018 ”metallipääkaupungiksi” nimetyn Lemin ensimmäinen metalliyhtye. Yhtye teki paluun vuonna 2019 Lemin Capital of Metal L1ve -tapahtumassa. Hyrkäs oli lopettaa soittamisen Valtavan Kääpiön hajottua vuonna 1999, mutta liittyi vuoden soittotauon jälkeen Mokomaan Marko Annalan pyynnöstä. Lyhyen ajan sisään usein rumpalia vaihtanut yhtye sai hänestä pysyvän kiinnityksen.
Hyrkäs syntyi Lappeenrannan Lauritsalassa, kasvoi Lemillä ja muutti sitten Lappeenrannan kautta Helsinkiin opiskelemaan vuonna 1997. Muusikon työnsä lisäksi Hyrkäs työskentelee Helsingin kaupungin lastensuojelussa. Hän on koulutukseltaan lastenkodin ohjaaja. Hänen perheeseensä kuuluu avopuoliso ja kaksi tytärtä.
Jean Aumer

Jean Aumer vuonna 1815.
Jean-Louis Aumer (21. huhtikuuta 1774 tai 1776, Strasbourg – heinäkuu 1833, St-Martin-en-Bosc) oli ranskalainen balettitanssija ja -koreografi. Vuodet 1791–1792 hän oli Lontoossa Jean Daubervalin opetuksessa. Sen jälkeen hän tanssi kaudet 1794 ja 1795 ensin Jean-Georges Noverren balettiseurueessa ja sitten King's Theatre -teatterissa. Ensiesiintymisensä hän teki vuonna 1798 Pariisin oopperassa.
Vuonna 1804 Aumer aloitti balettimestarin työnsä niinikään Pariisissa. Hän ohjasi useita Daubervalin töitä, kuten La Fille mal gardéeta, ja kirjoitti omia balettejaan. Hänen tyylinsä seuraili läheisesti Daubervalin toimintabaletille kehittämiä periaatteita, ja hänen töissään olikin paljon dramatiikkaa. Osa hänen baleteistaan saavutti hyvinkin paljon menestystä, ja esimerkiksi Les Amours d'Antoine et de Cléopâtre teki Westfalenin kuninkaaseen Jérome Bonaparteen niin suuren vaikutuksen, että hän kutsui Aumerin vuonna 1809 balettimestariksi Kasselin hoviteatteriin. Sen jälkeen Aumer teki töitä vielä Lyonissa ja Wienissä, kunnes hän vuonna 1820 muutti takaisin Pariisiin. Hän kirjoitti uusia baletteja, jotka saivat kuitenkin osakseen arvostelua eivätkä menestyneet. Aumer jäi eläkkeelle vuonna 1831 ja kuoli kaksi vuotta myöhemmin.
Baletteja

Les Deux Créoles (1806)
Les Amours d'Antoine et de Cléopâtre (1808)
La Belle au bois dormant (1829)
Manon Lescaut (1830)
Jegorov

Jegorov (ven. Его́ров), naisilla Jegorova (Его́рова) on yleisimpiä venäläisiä sukunimiä. Se perustuu kansanomaiseen etunimeen Jegor, jonka kirjallisempi muoto on Georgi. Suomessa vastaava etunimi on Yrjö. Sukunimi voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Jegorov
Aleksandr Jegorov (1883–1939), Neuvostoliiton marsalkka
Boris Jegorov (1937–1994), neuvostoliittolainen kosmonautti
Grigori Jegorov (s. 1967), neuvostoliittolainen ja kazakstanilainen seiväshyppääjä
Juri Jegorov (1954–1988), neuvostoliittolainen pianisti
Jegorova
Anna Jegorova (1916–2009), neuvostoliittolainen taistelulentäjä
Ljubov Jegorova (s. 1966), venäläinen maastohiihtäjä
Olga Jegorova (s. 1972), venäläinen juoksija
Valentina Jegorova (s. 1964), venäläinen kestävyysjuoksija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Italia kesäolympialaisissa 1936

Italia osallistui Berliinin kesäolympialaisiin 1936 182 urheilijan joukkueella. Maa saavutti urheilulajeissa 22 mitalia, joista kahdeksan oli kultaisia, yhdeksän hopeisia ja viisi pronssisia. Etenkin miekkailu oli Italialle vahva laji, sillä tästä lajimuodosta maan edustajat rohmusivat neljä kultaa, kolme hopeaa ja kaksi pronssia. Kisojen mitalitilastossa Italia sijoittui neljänneksi.
Mitalistit > Kultaa

Trebisonda Valla — Yleisurheilu, naisten 80 m aitajuoksu
Ulderico Sergo — Nyrkkeily, sarja 53,5 kg
Giulio Gaudini — Miekkailu, miesten floretti
Franco Riccardi — Miekkailu, miesten kalpa
Giulio Gaudini, Gioacchino Guaragna, Gustavo Marzi, Giorgio Bocchino, Manlio Di Rosa ja Ciro Verratti — Miekkailu, miesten floretin joukkuekilpailu
Saverio Ragno, Alfredo Pezzana, Giancarlo Cornaggia-Medici, Edoardo Mangiarotti, Franco Riccardi ja Giancarlo Brusati — Miekkailu, miesten kalvan joukkuekilpailu
Bruno Venturini, Alfredo Foni, Pietro Rava, Giuseppe Baldo, Achille Piccini, Ugo Locatelli, Annibale Frossi, Libero Marchini, Sergio Bertoni, Carlo Biagi, Francesco Gabriotti, Giulio Capelli, Alfonso Negro ja Luigi Scarabello — Jalkapallo, miehet
Giovanni Reggio, Bruno Bianchi, Luigi De Manincor, Domenico Mordini, Luigi Poggi ja Enrico Poggi — Purjehdus, 8mR
Mitalistit > Hopeaa

Mario Lanzi — Yleisurheilu, miesten 800 m
Orazio Mariani, Gianni Caldana, Elio Ragni ja Tullio Gonnelli — Yleisurheilu, miesten 4x100 m viesti
Almiro Bergamo, Guido Santin ja Luciano Negrini — Soutu, miesten pariairokaksikko
Guglielmo Del Bimbo, Dino Barsotti, Oreste Grossi, Enzo Bartolini, Mario Checcacci, Dante Secchi, Ottorino Quaglierini, Enrico Garzelli ja Cesare Milani — Soutu, miesten kahdeksikko
Gavino Matta — Nyrkkeily, sarja 50,8 kg
Severino Rigoni, Bianco Bianchi, Mario Gentili ja Armando Latini — Pyöräily, miesten joukkuetakaa-ajo
Saverio Ragno — Miekkailu, miesten kalpa
Gustavo Marzi — Miekkailu, miesten säilä
Vincenzo Pinton, Giulio Gaudini, Aldo Masciotta, Gustavo Marzi, Aldo Montano ja Athos Tanzini — Miekkailu, miesten säilän joukkuekilpailu
Mitalistit > Pronssia

Luigi Beccali — Yleisurheilu, miesten 1 500 m
Giorgio Oberweger — Yleisurheilu, miesten kiekonheitto
Giorgio Bocchino — Miekkailu, miesten floretti
Giancarlo Cornaggia-Medici — Miekkailu, miesten kalpa
Silvano Abba — Nykyaikainen viisiottelu, miesten yksilökilpailu
Jean Asselborn

| Jean Asselborn |
| --- | --- |
 Asselborn Tallinnassa helmikuussa 2015
Luxemburgin ulkoministeri
 31.7.2004–  
Pääministeri:  Jean-Claude Juncker Xavier Bettel
Edeltäjä:  Charles Goerens
Luxemburgin varapääministeri
 31.7.2004–4.12.2013  
Pääministeri:  Jean-Claude Juncker
Edeltäjä:  Lydie Polfer
Seuraaja:  Etienne Schneider
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1949 (ikä 75) Steinfort, Luxemburg
Tiedot
Puolue:  Luxemburgin sosialistinen työväenpuolue
Jean Asselborn (s. 27. huhtikuuta 1949 Steinfort) on Luxemburgin nykyinen ulkoministeri vuodesta 2004, joka toimi myös maan varapääministerinä vuosina 2004–2013 Jean-Claude Junckerin ollessa pääministerinä. Asselborn edustaa Luxemburgin sosialistista työväenpuoluetta, jonka johdossa hän oli vuosina 1997–2004.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean Asselborn Wikimedia Commonsissa
Jean Balissat

Jean Balissat (15. toukokuuta 1936 Lausanne – 16. syyskuuta 2007) oli sveitsiläinen säveltäjä ja kapellimestari.
Balissat opiskeli harmoniaa ja kontrapunktia Lausannessa ennen kuin suoritti sävellys-, orkestrointi- ja orkesterinjohtoopintoja Genevessä. Saadakseen syvempää näkemystä orkesterin toiminnasta hän tutustui myös käyrätorven- ja lyömäsoitintensoittoa. Hän sävelsi musiikkia muun muassa orkesterille, lyömäsoittimille, kamarikokoonpanoille, soolosoittimille ja kuoroille. Hänen työtään oli musiikki vuonna 1977 Veveyssä vietettyä Fête des Vigneronsia varten. Balissat opetti orkestraatiota ja analyysiä konservatorioissa Lausannessa ja Genevessä. Hän toimi monien kokoonpanojen, kuten Landwehr Fribourgin johdossa.
Balissat asui vuodesta 1963 Corcelles-le-Joratissa. Hän toimi vuosina 1986–1990 Sveitsin muusikkoliiton ja vuosina 1991–2004 SUISA-järjestön puheenjohtajana. Balissat'n opiskelijoiden joukossa oli Caroline Charrière.
Aiheesta muualla

AllMusic.com: Jean Balissat (englanniksi)
Jehan Bodel

Miniatyyri 1300-luvulta peräisin olevassa runokokoelmassa Jehan Bodel on mies, joka lukee kädessään olevaa tekstiä.
Jehan Bodel (arviolta 1167–1210) oli ranskalainen trubaduuri. Hän eli Arrasissa ja vaikutti 1100-luvun lopulla. Bodel tunnetaan parhaiten runojen kirjoittajana, sillä häneltä on säilynyt näihin päiviin saakka vain vähän musiikkia. Hän kuoli spitaaliin 1200-luvun alussa.
Jari Järvenpää

Rallicrossin SM-sarjan kilpailu Hyvinkäällä vuonna 2011. Järvenpää vasemmalla.
Jari Järvenpää (s. 9. tammikuuta 1979 Siikainen) on kankaanpääläinen kilpa-autonkuljettaja. Kaudella 2009 hän ajoi SJ-Racing-tiimissä viidennelle sijalle Rallicrossin SM-sarjan 1. Divisioonassa. Ajoneuvona oli Mitsubishi Lancer Evolution. Kaudella 2008 Järvenpää sijoittui Autokrossi-luokan SM-hopealle ajokkinaan Toyota Starlet.
Jacobo Sanz Ovejero

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jacobo Sanz Ovejero
Syntymäaika: 10. heinäkuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Valladolid, Espanja
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 193 senttimetriä
Seura
Seura: PAOK
Pelinumero: 1
Junioriseurat
: Valladolid
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2003–2004 2004–2005 2005–2007 2007–2008 2008–2011 2008–2009 2011–2012 2012– | → Palencia (laina) → Real Jaén (laina) Valladolid Numancia Valladolid → Getafe (laina) Asteras Tripolis PAOK |   10 (0) 32 (0) 36 (0) 17 (0) 22 (0) 0 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. lokakuuta 2012.
Jacobo Sanz Ovejero, yleensä vain Jacobo (s. 10. heinäkuuta 1983 Valladolid, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti.
Ura

Jacobo on Real Valladolidin junioriakatemian kasvatti. Ennen siirtymistään edustusjoukkueeseen, hän pelasi kaudet 2003–2004 ja 2004–2005 lainalla. Palatessaan Valladolidiin, joukkue pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Hän joutui kuitenkin tyytymään joukkueessa kolmosvahdin rooliin.
Kauden 2007–2008 hän pelasi Numanciassa. Otteluita kertyi kauden aikana yhteensä 32 kappaletta. Numancia voitti Segunda Divisiónin ja nousi kolmen kauden tauon jälkeen pääsarjaan. Jacobolla oli kahden vuoden sopimus Numancian kanssa, joka kuitenkin sisälsi Valladolidin takaisinosto-oikeuden.
Heinäkuussa 2008 Jacobo palasi Valladolidiin ja teki kolmivuotisen sopimuksen joukkueen kanssa. Kauden 2008–2009 aikana madridilaisseura Getafe kärsi maalivahtipulasta, kun joukkueen molemmat maalivahdit Roberto Abbondanzieri ja Oscar Ustari olivat loukkaantuneina. Näin Jacobo siirtyi kauden loppuun asti kestävällä sopimuksella Getafeen. 14. syyskuuta 2008 hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Real Betisiä vastaan.
Tammikuussa 2009 Abbondanzieri palasi Argentiinaan ja niin Jacobo nousi jälleen joukkueen ykkösmaalivahdiksi.
Aiheesta muualla

Esittely Getafe CF:n sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Jari Jussinmäki

Jari Jussinmäki on Paimion kaupunginjohtaja. Paimion kaupunginvaltuusto valitsi hänet kaupunginjohtajaksi yksimielisesti marraskuussa 2004. Hän siirtyi kaupunginjohtajaksi TAD-keskuksen seutukehityspäällikön tehtävistä. Aikaisemmin Jussinmäki oli työskennellyt myös Sauvon kunnanjohtajana. Vuonna 2013 hän haki Forssan kaupunginjohtajaksi. Hän sai 11 ääntä.
Jean Nidetch

Jean Nidetch
Jean Nidetch (12. lokakuuta 1923 Brooklyn, New York – 29. huhtikuuta 2015 Parkland, Florida) oli Painonvartijoiden (Weight Watchers) yhdysvaltalainen perustaja.
Nidetch ryhtyi 1960-luvulla ylipainoisena laihduttamaan yhdessä ylipainoisten tuttaviensa kanssa. Pari vuotta yhdessä laihduttamisen jälkeen Nidetch päätti perustaa yhtiön, Weight Watchers. Vuonna 1978 hän kuitenkin myi yhtiönsä H. J. Heinzille 70 miljoonalla dollarilla.
Ihanajärvi

| Ihanajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hartola
Koordinaatit:  61°32′17″N, 25°57′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Nuoramoisen alue (14.81)
Laskuoja:  Raitalanoja Tainionvirtaan 
Järvinumero:  14.812.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  91,6 m  
Pituus:  820 m  
Leveys:  400 m  
Rantaviiva:  2,025 km  
Pinta-ala:  23,188 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIhanajärvi 
Ihanajärvi  on Päijät-Hämeessä Hartolassa  kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 820 metriä pitkä, 400 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 23 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Nuoramoisen alueella (14.81), jonka Joutsjärven–Tainionvirran alueeseen (14.812) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 91,6 metriä mpy.
Jean Nicolas

Jean Nicolas (9. kesäkuuta 1913 Nanterre, Ranska – 8. syyskuuta 1978) oli ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Nicolas edusti koko ammattilaisuransa Rouenia vuodet 1932–1940. Hän voitti urallaan kerran Ligue 1:n parhaan maalintekijän palkinnon kaudella 1937–1938, jolloin hän teki 26 maalia. Ligue 2:ssa hän taas voitti palkinnon kolmesti kausilla 1933–1934, 1934–1935 ja 1935–1936. Hän pelasi urallaan yhteensä 91 liigaottelua, joissa hän teki 73 maalia. Nicolas debytoi Ranskan A-maajoukkueessa helmikuussa 1933 ja pelasi joukkueessa yhteensä 25 ottelua, joissa hän teki 22 maalia. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 1934 maailmanmestaruuskilpailuissa, jossa hän pelasi ottelun. Lisäksi hänet valittiin edustamaan joukkuetta myös vuoden 1938 MM-kilpailuissa, jossa hän pelasi 3 ottelua ja teki 3 maalia.
Jean Nicot

Jean Nicot
Jean Villemain de Nicot (1530 – 4. toukokuuta 1600) oli ranskalainen diplomaatti.
Nicot syntyi Nîmesissä Etelä-Ranskassa ja oli vuosina 1559–1561 Ranskan suurlähettiläs Lissabonissa, Portugalissa.
Jean Nicot oli 29-vuotias vuonna 1559, kun hänet lähettiin Portugaliin neuvottelemaan Ranskan prinsessan Valois´n Margaretan ja Portugalin kuninkaan Sebastian I:n avioliitosta.
Kun Nicot palasi Portugalista Ranskaan, toi hän mukanaan tupakkaa, jota hän esitteli Ranskan hoville. Tuolloin tupakkaa ei poltettu, vaan sitä käytettiin nuuskaamiseen. Kuningataräiti Katariina de' Medici innostui tästä uudesta kasvista ja toivoi, että sitä alettaisiin kutsua "kuningataryrtiksi."  Kun tupakasta tuli muodikas tuote Pariisin hienostopiireissä, Nicot' sta tuli kuuluisa. Aluksi kansa alkoi kutsua tuotetta nimellä nicotina. Vuonna 1828 tupakan sisältämä myrkyllinen aine sai nimekseen nikotiini.
Nicot esitteli tupakan aluksi terveysvaikutteisena ja piti sitä hyvänä hermoille. Sitä käytettiinkin lääkkeenä Ranskan hovissa.[lähde? ] Nicot palkittiin maatilalla Brie-Comte-Robertin lähettyviltä, jonne hän vetäytyi eläkepäivikseen. Nicot kuoli Pariisissa 1600 tai 1604.
Jaakonlahti (Kivijärvi)

| Jaakonlahti |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Kivijärvi
Koordinaatit:  63°05′26″N, 25°07′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44)
Laskuoja:  oja Kivijärveen 
Järvinumero:  14.443.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  130,8 m  
Pituus:  270 m  
Leveys:  170 m  
Rantaviiva:  0,714 km  
Pinta-ala:  1,967 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiJaakonlahti 
Jaakonlahti  on Keski-Suomessa Kivijärvellä  Penttilankylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 270 metriä pitkä, 170 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,0 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Kivijärven–Vuosjärven alueella (14.44), jonka Kivijärven alueeseen (14.443) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 130,8 metriä mpy.
Jean Ntagwarara

Jean Ntagwarara (s. 22. syyskuuta 1947) on burundilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. elokuuta 1976 ja nimitettiin Bubanzan hiippakunnan piispaksi 24. lokakuuta 1997. Hänet konsekroi piispaksi 14. helmikuuta 1998 Simon Ntamwanan ja Stanislas Kaburungun avustama Evariste Ngoyagoye.
Ilich Ramírez Sánchez

| Carlos> Ilich Ramírez Sánchez |
| --- | --- |
 Valokuva Ilich  Ramírez Sánchezista väärennetystä passista oletetulla nimellä, n. 1974
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. lokakuuta 1949 Michelena, Venezuela
Puoliso:  Magdalena Kopp    Lana Jarrar     Isabelle Coutant-Peyre
Ilich Ramírez Sánchez (s. 12. lokakuuta 1949), joka tunnetaan myös nimillä Carlos ja Shakaali, on venezuelalaissyntyinen terroristi, joka toimi 1970-luvulla.
Sánchez syntyi Michelenassa Venezuelassa. Hänen isänsä oli marxilainen asianajaja, joka antoi pojalleen etunimen Ilich Leninin mukaan. Ilich Ramírez Sánchez kävi koulunsa Caracasissa ja liittyi Venezuelan kommunistisen puolueen nuorisojärjestöön vuonna 1959. Vanhempiensa eron jälkeen hän muutti äitinsä kanssa Lontooseen, jossa hän jatkoi opiskelujaan. Äidinkielensä espanjan lisäksi Sanchez puhuu arabiaa, venäjää, englantia ja ranskaa.
Sánchez jatkoi opintojaan Moskovassa Patrice Lumumban Kansojen ystävyyden yliopistossa (RUDN), josta hänet erotettiin vuonna 1970.
Terrorismi > Toiminta PFLP-ryhmässä

Moskovasta Sánchez matkusti Beirutiin, Libanoniin, jossa hän liittyi palestiinalaiseen PFLP-ryhmään heinäkuussa 1970, jolloin hän sai taistelunimen Carlos. Sieltä hänet lähetettiin Jordaniaan, PFLP-ryhmän ulkomaalaisille jäsenille tarkoitetulle leirille Ammanin rajaseudulla. Sissikoulutuksen saatuaan hän toimi ryhmässä aktiivisesti.
30. joulukuuta vuonna 1973 Carlos yritti ensimmäisenä itsenäisenä terroritekonaan salamurhata brittiläisen sionistiliiton varapuheenjohtajan, liikemies Joseph Sieffin. Carlos tunkeutui Sieffin kotiin, jossa hän löysi liikemiehen kylvyssä. Hän ampui Sieffiä, jolloin Sieff menetti tajuntansa. Carlos yritti ampua häntä uudestaan, mutta aseen jumittuessa hän päätti paeta paikalta, epäonnistuen suunnitelmassaan tappaa Sieff. Hyökkäys julistettiin kostoksi muutamaa kuukautta aikaisemmin tapahtuneesta Mossadin iskusta, jossa teatteriohjaajana Pariisissa toiminut PFLP:n Euroopan operaatioista vastannut Mohamed Boudian kuoli.
Carlos epäonnistui myös yrittäessään pommi-iskua israelilaisen Bank Hapoalimin toimipisteessa Lontoossa. Myös kolme hyökkäystä ranskalaisia sanomalehtiä vastaan pommien avulla epäonnistui.
Carlos on väittänyt olleensa syyllinen pariisilaisen ravintolan pommi-iskuun, jossa kuoli kaksi ja loukkaantui 30. Carlos osallistui myös kahteen epäonnistuneeseen rakettihyökkäyksen El Alin lentokonetta vastaan Orlyn lentoasemalla Pariisissa. Ensimmäinen epäonnistunut hyökkäys tapahtui 13. joulukuuta 1975 ja toinen 17. joulukuuta 1975. Toinen hyökkäys kuitenkin aiheutti tulitaistelun poliisin kanssa ja 17 tunnin panttivankitilanteen. Carlos pakeni paikalta tulitaistelun aikana, kun muut PFLP:n terroristit jäivät paikalle.
27. kesäkuuta 1975 Carloksen PFLP:n asiamies, libanonilainen Michel Moukharbal kaapattiin kuulusteluihin Ranskan sisäisen tiedustelupalvelun toimesta. Kun kaksi aseistamatonta poliisia saapui haastattelemaan Carlosta tämän asunnolle Pariisissa, paljasti Moukharbal Carlosin identiteetin heille. Carlos ampui poliisit ja Moukharbarin tappaen heidät, jonka jälkeen hän pakeni Brysselin kautta Beirutiin.
Carlosin johdolla terroristit hyökkäsivät joulukuussa 1975 OPECin päämajaan Wienissä, jossa he ottivat noin 60 panttivankia, joista suurin osa oli OPEC-maiden edustajia. 22. joulukuuta kaappaajat ja panttivangit siirtyivät lentokoneeseen ja lensivät Algeriin, jossa 30 panttivankia vapautettiin. DC-9-lentokone lennettiin Algerista Tripoliin, jossa vapautettiin lisää panttivankeja. Sen jälkeen lentokone palasi Algeriin, jossa loput panttivangeista vapautettiin. Kaappaajat saivat turvapaikan Algeriasta. Tämän jälkeen PFLP-johtaja Wadie Haddad erotti Carloksen ryhmästä.
Terrorismi > Erottamisen jälkeen

Syyskuussa vuonna 1976 Sánchez pidätettiin Jugoslaviassa ja karkotettiin Bagdadiin. Sieltä Carlos siirtyi Adeniin, jossa hän perusti oman ryhmänsä "arabien aseistettu taistelu". Ryhmään kuului lähinnä syyrialaisia, libanonilaisia ja länsisaksalaisia sissejä. Hän oli myös yhteydessä Itä-Saksan salaiseen poliisiin Stasiin.
Myös Romanian salainen poliisi Securitate palkkasi Carloksen surmaamaan romanialaisia toisinajattelijoita Ranskassa ja räjäyttämään Münchenissä sijainneita Radio Free Europen toimistoja.
Terrorismi > Paluu PFLP:n palvelukseen

Wadie Haddadin kuoleman jälkeen Carlos palasi PFLP:n palvelukseen. Ryhmä teki epäonnistuneen terroristihyökkäyksen ranskalaiseen ydinvoimalaan, Superphénixiin, vuonna 1982.
Kun Carloksen vaimo Magdalena Kopp pidätettiin Pariisissa, ryhtyi Carlos terroristitoimiin ranskalaisia kohteita vastaan. Joulukuussa vuonna 1983 Carlos hyökkäsi TGV-luotijunien kimppuun. Tämän jälkeen hänestä tuli etsityin terroristi Euroopassa.
Carlos asui kaksi vuotta Unkarissa, Budapestin hienostoalueella. Carloksen päärahoittajia olivat Libyan Gaddafi, PFLP:n terroristitohtori George Habash sekä muutama saksalainen Baader-Meinhof-terroristi. Unkari karkotti Carloksen vuonna 1985. Carlos sai tukea Irakista, Libyasta ja Kuubasta ennen kuin löysi pysyvän rahoittajan, Syyrian. Hän muutti Damaskokseen. Syyrian hallitus vaati Carlosta pidättäytymään terroriteoista ja pian hänen roolinsa terrorismissa heikentyi. Vuonna 1990 Irakin hallitus lähestyi Carlosta. Syyskuussa vuonna 1991 hänet karkotettiin Syyriasta. Carlos sai väliaikaisen turvapaikan Jordaniasta, josta hän muutti Sudaniin. Ranskalaiset ja yhdysvaltalaiset tiedustelupalvelut painostivat Sudanin hallitusta erilaisilla myönnytyksillä, jotta Carlos saataisiin kiinni.
Vuonna 1994 Carlos joutui suonikohjuleikkaukseen. Kaksi päivää myöhemmin Carlos kertoi Sudanin hallitukselle, että hän tarvitsisi uuden asunnon ja laajemman henkivartijaverkoston salamurhan pelossa. Eräänä yönä kaksi henkivartijaa ryntäsi Carloksen huvilaan tämän nukkuessa. Carlos huumattiin ja vietiin huvilasta vankeuteen.
Terrorismi > Muu terrorismi

Kun Carlosin tekemiä rikoksia tutkittiin, päädyttiin siihen tulokseen, ettei Carlos osallistunut 11 israelilaisen urheilijan surmaamiseen Münchenin verilöylyssä vuonna 1972 eikä Air France -lentokoneen kaappaamiseen, Entebbeen vuonna 1976.
Vankeus ja oikeudenkäynnit

Carlos luovutettiin Ranskan viranomaisille 14. elokuuta 1994. Ranskan turvallisuuspalvelu Direction de la surveillance du territoire otti hänet haltuunsa ja vei hänet Pariisiin. Pariisissa oikeus luki hänelle syytteet kahden poliisin ja yhden siviilin murhasta. Hänet vietiin La Santén vankilaan. Oikeudenkäynti alkoi 12. joulukuuta vuonna 1997 ja loppui 23. joulukuuta. Carlos tuomittiin elinkautiseen.
Kesäkuussa vuonna 2003 Carlos julkaisi kirjoituksensa vankilassa. Kirjan nimi on "Vallankumouksellinen Islam". Kirjassa hän kirjoittaa luokkasodasta ja ylistää Osama bin Ladenia ja Saddam Husseinia, jota hän kutsuu "Viimeiseksi arabialaiseksi ritariksi".
Carlos meni naimisiin lakimiehensä Isabelle Coutant-Peyren kanssa. Vuonna 2005 Euroopan ihmisoikeustuomioistuin kuuli Carloksen valituksen pitkästä vankeuskuulustelusta. Vaikka ihmisoikeustuomioistuin hylkäsi päätöksen seselvennä tehtiin vasta vuonna 2006.
Carlos joutui jälleen oikeuden eteen 7. marraskuuta 2011. Häntä syytettiin Ranskassa 1980-luvulla tapahtuneista pommi-iskuista, jotka vaativat 11 ihmisen hengen. Oikeudenkäyntiä ennen Carlos ei tunnustanut tehneensä näitä kyseisiä terrori-iskuja, vaikka kehui muutoin tappaneensa tuhansia ihmisiä erilaisissa terrori-iskuissa. Oikeudenkäynnissä Carlokselle vaadittiin elinkautista vankeutta. Oikeudenkäynti alkoi 7. marraskuuta ja loppui 15. joulukuuta. Carlos tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.
Carlos istuu parhaillaan tuomioitaan Clairvauxin vankilassa.