stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korkkipuut

| Korkkipuut |
| --- | --- |
 Amurinkorkkipuu (Phellodendron amurense)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Magnoliophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Ruutakasvit Rutaceae
Alaheimo::  Toddalioideae
Suku::  Korkkipuut Phellodendron  Rupr.
Tyyppilaji
 amurinkorkkipuu (Phellodendron amurense) Rupr. 
Katso myös
   Korkkipuut Wikispeciesissä   Korkkipuut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korkkipuut (Phellodendron) on ruutakasvien heimoon kuuluva kasvisuku, joka sisältää vain kaksi Kaakkois- ja Itä-Aasiassa luonnonvaraisena kasvavaa lajia. Korkkia saadaan korkkitammesta (Quercus suber), joka ei ole sukua korkkipuille.
Ulkonäkö ja koko

Korkkipuut ovat kesävihantia puita, joiden nimi tulee niiden korkkimaisesta kuoresta. Nila on väriltään voimakkaankeltaista. Talvisilmut ovat piilossa lehtivarren tyven alla. Vastakkaiset lehdet jakautuvat lehtivarteen ja -lapaan. Lehtilapa on parittomasti jakautunut ja koostuu 5–13 lehdykästä. Lehdykät ovat läpikuultavien rauhasten peittämiä ja tuoksuvat aromaattisilta.
Korkkipuut ovat kaksikotisia kasveja, joiden yksineuvoiset kukat sijaitsevat oksankärjissä olevissa terttumaisissa kukinnoissa. Pienehköt kukat ovat väriltään kellertävänvihreitä ja tavallisesti viisiteräisiä. Hedelmä on musta luumarja, joka sisältää viisi yksisiemenistä ydintä.
Käyttö

Korkkipuiden puuaineksessa on rengashuokosia. Niiden arvokasta sydänpuuta käytetään puusepäntöihin. Nilasta, hedelmistä ja lehdistä voidaan uuttaa eteerisiä öljyjä.
Luokittelu

Suvun Phellodendron kuvasi ensimmäisenä Franz Joseph Ruprecht vuonna 1857 julkaisussa Bulletin de la Classe Physico-Mathématique de l'Académie Impériale des Sciences de Saint-Pétersbourg, 15, 23–24, sivuilla 353–356. Suvun tyyppilaji on Phellodendron amurense Rupr..
Korkkipuiden sukuun on aiemmin voitu luokitella jopa kymmenen lajia, mutta vuonna 2006 niiden lukumäärä vähennettiin kahteen:
Amurinkorkkipuu (Phellodendron amurense Rupr., synonyymeja Phellodendron amurense var. sachalinense F.Schmidt, Phellodendron japonicum Maxim., Phellodendron lavalleei Dode, Phellodendron sachalinense (F.Schmidt) Sarg., Phellodendron wilsonii Hayata & Kaneh.): Kotoisin Itä-Aasiasta (Kiina, Japani, Taiwan, Venäjä, Korea), mutta istutettu myös lukuisiin muihin maihin.
Phellodendron chinense C.K.Schneid. (synonyymeja: Phellodendron chinense var. glabriusculum C.K.Schneid., Phellodendron sinense Dode): Kotoisin Kiinan Anhuin, Zhejiangin, Fujianin, Henanin, Hunanin, Hubein, Gansun, Jiangsun, Guangdongin, Guizhoun, Shaanxin, Sichuanin, Yunnanin ja Guangxin maakunnista.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Korkkipuut (Phellodendron)
Suomen Lajitietokeskus: Korkkipuut – Phellodendron
ITIS: Phellodendron (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Phellodendron (englanniksi)
Flora of China: Phellodendron (englanniksi)
The Plant List: Phellodendron (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Korkbäume
Amurinkorkkipuun (Phellodendron amurense) lehtiä ja kukintoja.
Käännös suomeksi
Kuivahedelmä

1) korinttirusina 2) mustamulperi 3) valkomulperi 4) karviaiskoiso 5) aronia 6) tyrni 7) vadelma 8) kumkvatti 9) kultarusina 10) mustikka 11) goji-marja 12) kirsikka 13) karpalo 14) hapankirsikka 15) happomarja
Kuivahedelmä eli kuivattu hedelmä on ruoka-aineena käytettävä hedelmä, jonka sisältämästä vedestä suurin osa on haihdutettu pois. Kuivatut hedelmät säilyvät huomattavasti pidempään kuin tuoreet, ja pienempinä ja kevyempinä niitä on myös helpompi varastoida ja kuljettaa. Kuivahedelmien valmistuksella on monituhatvuotiset perinteet. Perinteisin kuivausmenetelmä on aurinkokuivaus, mutta nykyisin hedelmiä kuivataan monin eri tavoin koneellisesti. Maailmanlaajuisesti yleisimpiä kuivahedelmiä ovat kuivatut viinirypäleet eli rusinat.
Jotkin kuivahedelmät valmistetaan yksinkertaisesti kuivaamalla tuoreet hedelmät sellaisenaan, kun taas toisia käsitellään ennen kuivausta esimerkiksi sokeriliemessä, mikä tekee niistä makeampia ja pehmeämpiä. Nykyisin monet kuivahedelmät käsitellään ennen kuivausta myös rikkidioksidilla tai rikkihapokkeen suoloilla eli sulfiiteilla. Rikkikäsittelyn pääasiallisena tarkoituksena on estää hedelmän tummuminen kuivatuksen aikana ja säilyttää sen alkuperäinen väri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuivahedelmä Wikimedia Commonsissa
Dyskobolia Grodzisk Wielkopolski

Seuran logo
Dyskobolia Grodzisk Wielkopolski (Klub Sportowy Dyskobolia Grodzisk Wielkopolski) on jalkapalloseura Puolan Grodzisk Wielkopolskista Ison-Puolan voivodikunnassa. Vuoteen 2008 asti maan pääsarjassa pelannut seura pelaa tällä hetkellä neljännellä sarjatasolla myytyään sarjapaikkansa ja pelaajansa Polonia Warszawalle.
Saavutuksia

Puolan cup: 2005, 2007
Entisiä pelaajia

Sebastian Mila (2002–2004)
Radosław Sobolewski (2003–2004)
Aiheesta muualla

http://www.dyskobolia.eu/ (Arkistoitu – Internet Archive) (puolaksi)
Kotalahti

Kotalahti on entinen Outokumpu Oyj:n nikkeli-kuparikaivos Leppävirralla Oravikoskella. Kaivoksen toiminta aloitettiin vuonna 1959, ja se suljettiin vuonna 1987. Nykyisin se on Museoviraston mukaan yksi viimeisistä teollisuusyhdyskunnista, jossa on yhtiön laajaa palvelu- ja asuinrakentamista. Vulcan Kotalahti on vuonna 2013 tehnyt sinne kaivospiirihakemuksen, mutta yrityksen toiminta on sittemmin loppunut.
Historia

Leppävirralla Oravikosken kylässä oli jo 1800- ja 1900-luvuilla mylly- ja sahatoimintaa, ja nykyisen tehtaan alueella oli Oravikosken hovi -niminen maatila. Maatilasta on säilynyt 1800-luvun päärakennus ja talousrakennuksia.
Kaivoksen toiminta sai alkunsa kun Leppävirtalainen mies teki vuonna 1954 ilmoituksen havaitsemastaan malmikivestä. Outokumpu Oy alkoi etsimään ilmoituksen vuoksi malmia. Malmissa oli nikkelin lisäksi myös hieman kuparia, ja vaikka nikkelipitoisuus oli alhainen kaivos katsottiin kuitenkin kannattavaksi perustaa Leppävirralle koska sieltä oli hyvät kulkuyhteydet, Mertajoen läheisen veden ja lähellä olevan voimalinjan vuoksi.
Kaivosalue on suuruudeltaan noin 200 hehtaaria. Kaivosrakennukset ja asuntoalueet ovat valmistuneet suurimmaksi osaksi vuosina 1956–1970, ja arkkitehteina ovat toimineet Märta Blomstedt ja Matti Lampén. Vuonna 1958 kaivosalueelle valmistui 77 metriä korkea torni sekä voima-asema, rikastamo, kaivostuparakennus sekä varasto- ja toimistorakennukset.
Alueelle valmistui myös ruokalarakennus, lämpökeskus, sauna ja pesula sekä asuntoja muun muassa seitsemän asuinkerrostaloa, kaksi atriumtaloa ja viisi rivitaloa sekä omakotitaloja. Lisäksi kaivoksen taajamassa on kaivosyhtiön, kunnan ja seurakunnan toimesta rakennettuja julkisia tiloja, muun muassa koulu, seurakuntatalo, urheilukenttä, elokuvateatteri ja kauppa. Suurimmillaan kaivos työllisti yli 300 henkeä, loppuvaiheessa siellä oli töissä enää noin 40 henkeä.
Alun perin kaivoksen oli tarkoitus olla toiminnassa kymmenen vuotta, mutta siellä oli kaivostoimintaa 28 vuotta jonka aikana sieltä louhittiin 12 miljoonaa tonnia malmia.
Aiheesta muualla

Yle - Elävä arkisto: Oravikoski - kaivoskylä, jota ei enää ole
Dolma Gurung

Dolma Gurung (s. 2001) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai hyökkääjä. Hän pelasi Kansallisessa liigassa helsinkiläisen Pallokerho-35:n joukkueessa kaksi ottelua kaudella 2020. Kaudeksi 2021 hän siirtyi Liigaan nousseeseen Helsingin Palloseuraan.
Kobuk Valleyn kansallispuisto

Agie-joki Kobuk Valleyn kansallispuistossa.
| --- | --- |
Sijainti:  Alaska, Yhdysvallat
Lähin kaupunki:  Fairbanks, Alaska
Pinta-ala:  6 757 km²
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Kobuk Valley National Park 
Tyyppi:  Yhdysvaltain kansallispuisto, kansallispuisto 
Perustettu:  2. joulukuuta 1980
Kävijämäärä:  15 500 (2016)
Hallinto:  National Park Service
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kobuk Valleyn kansallispuisto (engl. Kobuk Valley National Park) on kansallispuisto napapiirin pohjoispuolella Alaskan luoteisosassa Yhdysvalloissa. 2. joulukuuta 1980 perustettu puisto on pinta-alaltaan 6 757 neliökilometrin laajuinen, ja sitä hallinnoi National Park Service. Gates of the Arcticin kansallispuisto sijaitsee noin 50 kilometrin päässä puistosta. Kobuk Valley on Yhdysvaltain vähiten vierailtu kansallispuisto.
Kobuk Valley on tunnettu karibuistaan. Lähes 400 000 karibua muuttaa vuosittain puiston läpi matkallaan lämpimämmille seuduille. Talvella ne oleskelevat puiston eteläpuolen Waring-vuorten liepeillä, ja kesäisin ne asustavat puiston pohjoisilla Baird-vuorilla. Matkallaan kansallispuiston laidalta toiselle ne joutuvat ylittämään Kobuk-joen. Puisto tunnetaan myös hiekkadyyneistään, joita kutsutaan nimellä Great Kobuk Sand Dunes (suom. Suuret Kobukin hiekkadyynit). Ne ovat peräisin viime jääkaudelta, jolloin jäätiköt kuljettivat hiekkaa mukanaan alueelle.
Alaskan dyynien sisustojen on pitkään tiedetty olleen kosteita, mutta Kobuk-joella 2003–2008 työskennellyt tutkijaryhmä yllättyi, kun löysi syksyllä dyynien sisustasta vettä eikä routaa. Kesällä dyynien pinnan lämpötila voi olla jopa noin 30 °C.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kobuk Valleyn kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut
Kuvia puistosta
Yhdysvaltain kansallispuistot
Acadia
American Samoa
Arches
Badlands
Big Bend
Biscayne
Black Canyon of the Gunnison
Bryce Canyon
Canyonlands
Capitol Reef
Carlsbad Caverns
Channel Islands
Congaree
Crater Lake
Cuyahoga Valley
Death Valley
Denali
Dry Tortugas
Everglades
Gates of the Arctic
Glacier
Glacier Bay
Grand Canyon
Grand Teton
Great Basin
Great Sand Dunes
Great Smoky Mountains
Guadalupe Mountains
Haleakalā
Hawaii Volcanoes
Hot Springs
Isle Royale
Joshua Tree
Katmai
Kenai Fjords
Kings Canyon
Kobuk Valley
Lake Clark
Lassen Volcanic
Mammoth Cave
Mesa Verde
Mount Rainier
North Cascades
Olympic
Petrified Forest
Pinnacles
Redwood
Rocky Mountain
Saguaro
Sequoia
Shenandoah
Theodore Roosevelt
Virgin Islands
Voyageurs
Wind Cave
Wrangell-St. Elias
Yellowstone
Yosemite
Zion
Dunwichin hirviö

| Dunwichin hirviö> The Dunwich Horror |
| --- | --- |
 Weird Talesin huhtikuun 1929 numero.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  H. P. Lovecraft
Kansitaiteilija:  Hugh Rankin
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu, Cthulhu-tarusto
Kustantaja:  Weird Tales
Julkaistu:  huhtikuu 1929
Suomennos
Suomentaja:  Ulla Selkälä & Ilkka Äärelä
Kustantaja:  Jalava
Julkaistu:  Novellikokoelma Kuiskaus pimeässä (1989)

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Dunwichin hirviö (engl. The Dunwich Horror) on yhdysvaltalaisen kauhukirjailija H. P. Lovecraftin vuonna 1928 kirjoittama ja vuonna 1929 Weird Tales -lehdessä julkaistu pitkä novelli. Se kertoo syrjäisestä kylästä, jossa asuva noitien perhe saa hirviömäistä jälkikasvua.
Novelli on eräs Lovecraftin suosituimmista ja useimmin painetuista. Sen ihailijoihin lukeutui muun muassa August Derleth, ja tarinalla oli suuri vaikutus myöhempään Cthulhu-tarustoon. Lovecraft-asiantuntijat ovat kuitenkin usein kritisoineet tarinaa ja pitäneet sitä jopa tahattoman koomisena.
Juoni

Dunwich on Massachusettsin maaseudulla sijaitseva syrjäinen kylä. Omituinen Whateleyn perhe herättää muissa kyläläisissä epäilyksiä. Eräänä kynttilänpäivänä Whateleyn albiinotytär synnyttää tuntemattoman miehen siittämän lapsen, joka saa nimekseen Wilbur. Poika kasvaa luonnottoman nopeasti ja on jo nuorukaisena jättiläisen kokoinen.
Wilbur on myös poikkeuksellisen älykäs ja lukee perheen kirjaston kaikki kirjat. Yksi niistä on John Deen lyhennelmä Necronomiconista. Alkuperäisen kirjan sivulla 751 kuvataan loitsu Yog-Sothothin kutsumiseen, mutta Deen lyhennelmästä tämä loitsu puuttuu. Wilbur siirtyy siksi Arkhamin kaupunkiin, jossa säilytetään lyhentämätöntä teosta. Kirjastonhoitaja Henry Armitage ei kuitenkaan luota Wilburiin ja kieltäytyy luovuttamasta kirjaa hänelle.
Wilbur murtautuu kirjastoon, mutta vahtikoira tappaa hänet. Ruumista tutkittaessa paljastuu, että Wilbur oli vain osaksi inhimillinen, mikä lienee hänen tuntemattoman isänsä verenperintöä.
Whateleyn talossa on piilotellut hirviö, josta Wilbur ei enää ole huolehtimassa. Peto murtautuu ulos ja alkaa jyrätä Dunwichin asukkaiden koteja. Armitage saapuu paikalle ja turvautuu okkulttiseen asiantuntemukseensa. Hän valmistaa maagisen jauheen ja lausuu loitsun, joiden avulla hirviö surmataan. Tarinan lopussa paljastuu, että hirviö oli Wilbur Whateleyn kaksosveli. Se muistutti veljeään enemmän veljesten isää, hirviömäistä jumalaa Yog-Sothothia.
Kirjoittaminen ja julkaisu

Ajatus hirviön ja ihmisen seksuaalisesta kanssakäymisestä oli peräisin Arthur Machenin romaanista Suuri jumala Pan. Armitage jopa mainitsee Machenin kirjan ja vertaa Dunwichin tapausta siihen. Hirviön luokse johtavat oudot jalanjäljet lienevät Algernon Blackwoodin ”Wendigon” innoittamat. Hirviömäinen jumalhahmo Yog-Sothoth esiintyi ensimmäistä kertaa Lovecraftin romaanissa Charles Dexter Wardin tapaus.
Lovecraft kirjoitti ”Dunwichin hirviön” elokuussa 1928, ja se julkaistiin Weird Tales -lehdessä huhtikuussa 1929. Ensimmäinen kirjamuotoinen kokoelma oli vuonna 1939 ilmestynyt The Outsider and Others. Vuonna 1944 se oli mukana Random Housen Great Tales of Terror and the Supernatural -antologiassa. Elokuvasovitus ilmestyi vuonna 1970.
Vastaanotto

”Dunwichin hirviö” on eräs Lovecraftin suosituimmista novelleista. Se on myös yksi useimmin antologisoiduista, ja usea Lovecraft-kokoelma on nimetty sen mukaan. August Derleth ihaili ”Dunwichin hirviötä” suuresti, minkä seurauksena novellista tuli tärkeä esikuva myöhemmälle Cthulhu-tarustolle.
Lovecraft-tutkijat S. T. Joshi ja David E. Schultz vertaavat ”Dunwichin hirviötä” Lovecraftin hieman aiemmin kirjoittamaan novelliin ”Yigin lapset”: molemmat käsittelevät ihmisen ja jumalan välistä seksiä. Joshin ja Schultzin mukaan ”Dunwichin hirviö” on ”jonkin verran tyydyttävämpi” tulkinta aiheesta. He arvostelevat tarinan ”ilmeistä hyvä vastaan paha -asetelmaa”, jossa Armitage edustaa hyvyyttä ja Whateleyn perhe pahuutta. Joshin mukaan on sääli, että myöhemmät Cthulhu-kirjailijat ryhtyivät jäljittelemään juuri ”Dunwichin hirviötä” ja sen moraalisilta asetelmiltaan naiivia melodraamaa. ”Cthulhun kutsun” ja ”Värin avaruudesta” kaltaiset hienovaraisemmat tarinat olisivat todennäköisesti tarjonneet aineistoa huomattavasti kiinnostavammalle kirjallisuudelle.
Donald R. Burlesonin mukaan tarina saattaa olla satiiri tai parodia, joka pilailee pulp-lehtien lukijakunnan lapsellisuudella. Burlesonin mukaan novellin todellisia sankareita ovat Whateleyn veljekset, joiden edesottamuksissa toistuvat erilaiset mytologiset aihelmat kuten laskeutuminen pimeyden maahan ja paluu takaisin. Joshi & Schultz ovat periaatteessa samaa mieltä, mutta huomauttavat, ettei Lovecraft itse koskaan vihjannut mitään tähän suuntaan vaan päinvastoin kertoi samaistuneensa Armitagen hahmoon.
Markku Sadelehdon mukaan ”Dunwichin hirviö” on ”huolettomasti ajateltu ja kirjoitettu juttu, jota saattaisi pitää parodiana ellei tekijä suhtautuisi siihen vakavasti. Tosin Lovecraft viljeli huumoria naama peruslukemilla, joten hänen tapauksessaan mikään ei ole varmaa. Derleth ihaili ’Dunwichin hirviötä’, ja se avasi portit muiden kirjoittajien Cthulhu-tarinoille, joten hirviön isä oli osasyyllinen siihen kauhean proosan tulvaan, joka on riivannut genrekirjallisuutta aina 1930-luvulta lähtien.”
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dunwichin hirviö Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Dunwichin hirviö on Wikiaineistossa
Koiramäki (Särkänniemi)

Koiramäki ja Näsinneula
Koiramäki (vuoteen 2012 asti Lasten Eläintarha) on Tampereella Särkänniemen huvipuistossa sijaitseva teemapuistoalue, joka perustuu Mauri Kunnaksen luoman Koiramäki-kirjasarjan ympärille. Alueella toimi aikaisemmin Lasten Eläintarha, jonka eläimet ovat nykyään Koiramäessä. Alue uudistettiin kesäkaudeksi 2013 nykyiseen muotoonsa Koiramäeksi. Särkänniemi on ilmoittanut uudistuksen hinnaksi yli 5 miljoonaa euroa.
Historia

Lasten Eläintarha avattiin vuonna 1970, jolloin sen eläinten lukumäärä oli melko vähäinen. Vuonna 2012 eli viimeisenä toimintavuotena Lasten eläintarhassa sekä nykyisin Koiramäessä asusteli ja asustelee noin 30 eri eläinlajia ja yhteensä 200 eläinyksilöä.
Koiramäki

Alue on suunniteltu etenkin lapsiperheille, ja sieltä löytyy muun muassa Koiramäen kaupunki, maatila, talli ja Drakkulan linna sekä kauppoja. Koiramäessä ei kuitenkaan ole varsinaisia huvilaitteita.
Koiramäen taustalla on ollut toiminnallisuuden ja yhdessätekemisen hakeminen. Suunnittelutyöt kestivät kolme vuotta, ja rakentaminen maksoi yli 5 miljoonaa euroa. Se on Särkänniemen suurin investointi 2000-luvulla.
Koiramäkeä on ollut suunnittelemassa Särkänniemen työntekijöistä koostuva oma työryhmä, amerikkalainen Bruce D. Robinson Design Group, Mauri Kunnaksen edustajana suunnittelussa Leena Carelse sekä arkkitehti- ja pääsuunnittelusta vastaamassa tamperelainen arkkitehtikonttori Petri Pussinen Oy.
Eläinlajit

Ponit
Aasit
Alpakat
Koiranpennut
Vuohet
Vasikat
Lampaat
Siat
Minipossut
Mikropossut
Kanit
Marsut
Luppakorvakanit
Jättikanit
Maaoravat
Kilpikonnat
Linnut, monta eri lajia
Uutuudet

Alpakat vuonna 2004
Alpakoiden varsat: Sancho 2005, Yacco 2006, Yasmi 2008, Jade 2009, Janette 2011 ja Sandra 2012
Jättikanit ja muuli sekä leikkimökit 2008
Chabo- ja orpington-kanat 2009
Maaoravat ja viiriäiset 2010
Maatiaiseläimet 2011: Suomenlampaat, kainuunharmaslampaat,  kyyttölehmät ja maatiaiskanat
Mikropossut Maisa ja Pipsa vuonna 2012
Koiramäki-uudistus 2013
Villasika Maurix 2013
Aiheesta muualla

Teijan Eläinsivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koiramäki (Särkänniemi) Wikimedia Commonsissa
Nauta Koiramäellä
Džemal Hadžiabdić

Džemal Hadžiabdić eli Jamal Hadji (s. 25. heinäkuuta 1953 Mostar, Jugoslavia) on hertsegovinalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura pelaajana

Puolustuspäässä pelannut Hadžiabdić aloitti uransa kotikaupunkinsa Mostarin joukkueessa Veležissa, missä hän pelasi Jugoslavian pääsarjassa vuosina 1971–1980 kaikkiaan 217 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. 1980  Hadžiabdić siirtyi Englannin 2. divisioonan walesilaisseuaan Swanseaan, jossa hän vakiinnutti paikkansa kokoonpanossa vasempana laitapuolustajana ja auttoi seuran nousemaan kauden päätteeksi pääsarjaan. Walesin cupin "Jimmy" voitti seurassa kahteen otteeseen. Hadžiabdić lopetti uransa kauden 1982/83 päätteeksi.
Jugoslavian maajoukkueessa Hadžiabdić pelasi 20 ottelua. Hän edusti maajoukkuetta Jugoslaviassa pelatussa 1976 EM-lopputurnauksessa.
Valmentajaura

Pelaajauransa jälkeen Hadžiabdić on valmentanut lukuisia joukkueita. Hän johdatti qatarilaisen al-Ittihadin lukuisiin liiga- ja cup-mestaruuksiin. 1998 Ranskan MM-kisojen karsintojen loppuvaiheessa hän tuli Qatarin maajoukkueen päävalmentajaksi. Sittemmin hän on jatkanut valmennusuraansa Qatarissa.
Kladistiikka

Tieteellinen luokittelu
Taksonomia
Systematiikka
Kladistiikka
Luokittelun tasot
yläkunta / domeeni
kunta
alakunta
osakunta
yläjakso, yläkaari
pääjakso / kaari
alajakso / alakaari
osajakso / osakaari
yläluokka
luokka
lahko
heimo
tribus
suku
sektio
sarja
laji
alalaji
muunnos / serotyyppi
muoto
erityismuoto
lajike / rotu
Termejä
taksoni
fenetiikka
kladistiikka
tyyppilaji
binominen nimistö
holotyyppi
Luettelo systematiikassa yleisistä latinan- ja kreikankielisistä sanoista
rengaslajit
Integrated Taxonomic Information System
Kasvien luokittelu
Angiosperm Phylogeny Group
APG II -luokittelu
APG III -luokittelu
Cronquistin luokittelu
Kasvien luokitus Linnén teennäisjärjestelmän mukaan
Fylogeneettinen systematiikka eli kladistiikka on eliöiden tieteellisen luokittelun lähestymistapa, jossa luokituksen on tarkoitus heijastaa eliöiden evolutiivista polveutumishistoriaa. Polveutumishistorian selvittämiseksi eliöiden nykyisten tuntomerkkien perusteella pyritään käyttämään objektiivisia päättelysääntöjä.
Biologisen systematiikan tehtävänä on eliöiden nimeäminen ja luokittelu sekä eliömaailman monimuotoisuuden jäsentäminen. Perinteisesti, esimerkiksi linnéläisessä systematiikassa, luokittelu on perustunut lähinnä lajien (morfologisiin) samankaltaisuuksiin riippumatta siitä, miten ja milloin nämä samankaltaisuudet ovat syntyneet. 1900-luvun jälkipuolella käyttöön tulleen, erityisesti Willi Hennigin ajatuksiin perustuvan, fylogeneettisen systematiikan tarkoituksena on luokittelu, jossa taksonit vastaavat yksikäsitteisesti evoluutiopuun haaroja, monofyleettisiä ryhmiä eli kladeja (kehityslinjoja). Informaatio siitä, mitkä eliöt muodostavat monofyleettisen ryhmän, sisältyy vain niihin ominaisuuksiin tai tuntomerkkeihin, jotka ovat syntyneet kyseisessä kehityslinjassa sen eriydyttyä muista kehityslinjoista. Kladistinen analyysi pyrkii tunnistamaan tällaiset synapomorfiset tuntomerkit ja rekonstruoimaan evoluutiopuun niiden perusteella. Sen sijaan jo ajalta ennen kyseessä olevan ryhmän eriytymistä periytyvät samankaltaisuudet, synplesiomorfiat, eivät kerro linjan historiasta.
Kladogrammit

Biologisessa systematiikassa eliöille voidaan laatia niiden keskinäisiä samankaltaisuuksia kuvaava puumainen, kaksiulotteinen kuva. Tällaista kaaviokuvaa kutsutaan dendrogrammiksi. Fylogeneettisen systematiikan menetelmät tuottavat kladogrammeiksi kutsuttuja kaavioita, jotka ovat dendrogrammin erikoistapauksia. Kladogrammi on puumainen kaavio, joka pohjautuu havaintoihin eliöiden rakenteesta ja geneettisistä ominaisuuksista, taustaoletuksiin evoluution mekanismeista ja tiettyyn tieteenfilosofiseen lähtökohtaan, parsimoniaan, eli yksinkertaisten ja selkeiden selitysten tavoitteluun. Analyysin tuloksena löytyy usein enemmän kuin yksi kladogrammi. Metodiikka ei nykyisin tarjoa selvää ratkaisua siihen, mikä löytyneistä kladogrammeista olisi juuri se oikea, joten tutkijan on kyettävä löytämään jonkinlainen "konsensuspuu" vaihtoehtoisten mallien väliltä.
Kladogrammi on parsimoniaperiaatteella tehty dendrogrammi, joka kuvaa käytettävissä olevan tietoaineiston avulla tutkittavan lajiryhmän (sisäryhmän) taksonien lajiutumisjärjestyksen. Se on myös analyysin tulos, jota voi parantaa vain lisäämällä aineistoa. Kladogrammi voi esimerkiksi kertoa, että ihminen ja simpanssi ovat lähempää sukua toisilleen kuin kumpikaan on gorillalle. Tämä lajiutumisjärjestyksen kuvaus voi sisältää monia erilaisia evolutiivisia kehityspolkuja varsinkin silloin, kun voidaan tehdä oletuksia vielä tuntemattomista lajien esi-isistä.
Peruskäsitteitä

Monofyleettinen ryhmä eli kladi sisältää yhteisen esi-isän ja kaikki sen jälkeläislajit.
Parafyleettinen ryhmä on karsittu monofyleettinen ryhmä eli ryhmä, josta on suljettu pois tiettyjä yhteisen esi-isän jälkeläislajeja. Esimerkiksi matelijat on sauropsidien parafyleettinen ryhmä, jonka ulkopuolelle on rajattu linnut. Parafyleettisten ryhmien käyttöä ei yleensä pidetä suositeltavana, vaikka niitä toisinaan käytetäänkin.
Polyfyleettinen ryhmä sisältää jäseniä kahdesta erillisestä monofyleettisestä ryhmästä. Esimerkiksi lentävät eläimet tai yhteyttävät eliöt olisivat tällaisia ryhmiä. Polyfyleettisiä ryhmiä ei tieteellisessä luokittelussa tule käyttää. Historiallisista syistä niitä kuitenkin vielä esiintyy myös eliökunnan tieteellisessä luokituksessa.
Tutkimuksen kohteena olevan fylogeneettisen ryhmän (sisäryhmä) ulkoryhmä on laji tai lajiryhmä, joka ei kuulu sisäryhmään, mutta jota pidetään sen lähisukulaisena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kladistiikka Wikimedia Commonsissa
Basics of Cladistic Analysis (englanniksi)
The Compleat Cladist (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Keltainen ryhmä (sauropsidit) on monofyleettinen, sininen ryhmä (matelijat) on parafyleettinen, ja punainen ryhmä (tasalämpöiset eläimet) on polyfyleettinen.