stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Euroopan jalkapalloliiton kultaiset pelaajat

Euroopan jalkapalloliiton kultaiset pelaajat (engl. Golden Players) ovat 52 jalkapalloilijaa, jotka nimettiin Uefan 50-vuotisjuhlien yhteydessä vuonna 2004. Jokaista kansallista jalkapalloliittoa pyydettiin nimeämään yksi merkittävä pelaaja vuosilta 1954–2003.
Alkuperäisessä marraskuussa 2003 julkaistussa listassa Kazakstanin kultaiseksi pelaajaksi oli nimetty Sergei Kvoškin ja Pohjois-Irlannin Pat Jennings. UEFAn nettisivuille ilmestyneessä listassa heidän tilallaan olivat kuitenkin Jevgeni Jarovenko ja George Best. Syytä muutoksille ei ilmoitettu.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:UEFA Jubilee Awards
Euroopan kansallisten liikkeiden liitto

| Euroopan kansallisten liikkeiden liitto> Alliance of European National Movements |
| --- | --- |
Perustettu:  24. lokakuuta 2009
Johto:   Béla Kovács 
Ideologia:  ultranationalismi euroskeptismi antisionismi antikommunismi
Poliittinen kirjo:  äärioikeisto
Kotisivu:  aemn.info
Infobox OKNimi-testi OK: 
Euroopan kansallisten liikkeiden liitto (Alliance of European National Movements, AENM) on eurooppalainen puolue, jonka perustivat Unkarin, Ranskan, Italian, Ruotsin ja Belgian äärikansallismieliset ja äärioikeistolaiset puolueet Budapestissa vuonna 2009. Marine Le Pen erosi AENM:stä ja liittyi toiseen oikeistoryhmittymään (Euroopan vapausliitto EAF) vuonna 2011.
Ukrainan Svoboda-puolueella on ollut tarkkailijajäsenen asema AENM:ssä, mutta joidenkin tietojen mukaan heidät on erotettu, koska AENM:n unkarilaiset edustajat pitivät Svobodaa unkarilaisvastaisena ja Svobodan väitettiin hyökänneen Taka-Karpatiassa asuvaa unkarilaisvähemmistöä vastaan.
Aiheesta muualla

Euroopan kansallisten liikkeiden liiton sivut
Ernst Linko

Ernst Linko.
Ernst Fredrik Linko (vuoteen 1906 Lindroth; 14. heinäkuuta 1889 Tampere – 28. tammikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja säveltäjä.
Elämä

Linko tuli ylioppilaaksi vuonna 1909 ja opiskeli pianonsoittoa Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1909−1911 Sigrid Schnéevoigtin ja Karl Ekmanin johdolla. Vuosina 1911−1914 hän opiskeli sävellystä ja musiikin teoriaa Berliinissä ja Pietarissa sekä vuosina 1924−1925 Pariisissa.
Linko piti ensikonserttinsa pianistina Helsingissä vuonna 1913 ja esiintyi ympäri Eurooppaa sekä toimi pitkään Sibelius-Akatemiassa pianonsoiton professorina. Laitoksen rehtorina hän toimi vuosina 1936−1959. Lisäksi hänellä oli lukuisia luottamustehtäviä musiikkialan järjestöissä. Vuonna 1920 Linko teki Väinö Solan kanssa konserttimatkan Yhdysvaltoihin. Lingon pianistioppilaisiin kuuluivat muun muassa Antti Aarnela, Einar Englund, Meri Louhos, Seppo Nummi ja Tauno Äikää.
Sävellystuotanto painottuu usein klassillishenkiseen ilmaisuun ja etsii innoitusta barokin säveltäjistä (esimerkiksi Domenico Scarlattista) ja sävellysmuodoista (esimerkiksi fuugasta). Taituruus ja pianon värikkyys nousevat esiin neljässä pianokonsertossa (sävelletty 1916, 1920, 1931 ja 1957), joita on esitetty suomalaisten sinfoniaorkestereiden konserteissa melko harvoin. Pianoteosten lisäksi Linko kirjoitti joukon kamarimusiikkiteoksia sekä yhden sinfonian (Symphonie chévaleresque, 1949)
Perhe

Ernst Lingon puoliso oli laulaja Lahja Linko ja tytär oopperalaulaja Liisa Linko-Malmio. Hänen veljensä oli kapellimestari Erkki Linko (1893−1966). Veljesten isä oli kuoronjohtaja Ernst Lindroth ja äidinisä tamperelainen musiikkivaikuttaja Fredrik Lundelin.
Sävellyksiä

Neljä pianokonserttoa
Pianosonaatti, "Op. 6"
Pianosarja, Op. 1
Suite miniature pianolle, Op. 2
Humoreskeja pianolle, Op. 3
24 pianopreludia, Op. 6
Pianosarja Hommage à Domenico Scarlatti, Op. 12
Kolme bagatellia pianolle, Op. 13
Kaksi pianosonatiinia, Op. 23
3 Danze moderne per il pianoforte (1926)
Nocturne sellolle ja pianolle (1919)
Pianotrio, Op. 9
Jousikvartetto, Op. 21
Sinfonia Symphonie chévaleresque
Erik Guay

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Erik Guay |  Erik Guay |  Erik Guay |  |
Maa:   Kanada
Miesten alppihiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Garmisch-Partenkirchen 2011 | syöksylasku |  |
|  Kultaa | Sankt Moritz 2017 | supersuurpujottelu |  |
|  Hopeaa | Sankt Moritz 2017 | syöksylasku |  |
Erik Guay (s. 5. elokuuta 1981 Mont Tremblant, Québec, Kanada) on uransa vuonna 2018 lopettanut kanadalainen alppihiihtäjä, supersuurpujottelun maailmanmestari ja maailmancupin voittaja sekä syöksylaskun maailmanmestari. Hän on Kanadan kaikkien aikojen parhaiten menestynyt alppihiihtäjä.
Guay saavutti ensimmäisen voittonsa maailmancupin osakilpailussa Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa helmikuussa 2007. Kun hän voitti kisan, hänestä tuli ensimmäinen kanadalainen 13 vuoteen ja ensimmäinen kautta aikojen Québecistä, joka on voittanut maailmancupin osakilpailun. Syöksylaskucupissa hän oli kolmas. Kaudella 2009–2010 hän voitti supersuurpujottelukilpailut Kvitfjellissä ja Garmisch-Partenkirchenissä. Samalla kaudella hän voitti myös supersuurpujottelucupin kokonaiskilpailun. Kaudella 2013–2014 Guay voitti Val Gardenan sekä Kvitfjellin syöksylaskut. Syöksylaskucupissa hän sijoittui kolmanneksi. Kaudella 2016–2017 hän oli syöksylaskucupissa viides. Kolmen parhaan joukkoon hän on sijoittunut kaikkiaan 25 kertaa (16. maaliskuuta 2017 mennessä).
Talviolympialaisissa 2006 Guay oli lähellä mitalia, kun hän oli neljäs super-G:ssä loukkaantumisestaan huolimatta. St. Moritzin MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui kuudenneksi sekä syöksylaskussa että supersuurpujottelussa. Åren MM-kilpailuissa 2007 hän oli syöksyssä neljäs jääden pronssista 0,02 sekunnin päähän sekä super-G:ssä kuudes vain 0,03 sekuntia kolmannesta sijasta jääneenä. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli viides sekä syöksylaskussa että supersuurpujottelussa. Ensimmäisen arvokisamitalinsa Guay saavutti voitettuaan Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 kultaa syöksylaskussa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli syöksylaskussa kymmenes. Hän voitti supersuurpujottelun maailmanmestaruuden ja sai MM-hopeaa syöksylaskussa Sankt Moritzissa 2017.
Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki

Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki (EBRD, engl. European Bank for Reconstruction and Development) on vuonna 1991 perustettu pankki, joka tukee laaja-alaisesti markkinatalouden ja demokratian kehitystä.
Pankki tukee investointien kautta kehitystä 29 maassa Keski-Euroopasta Keski-Aasiaan. Pankin päämaja sijaitsee Lontoossa ja sen virallisia kieliä ovat ranska, englanti, saksa ja venäjä. Pankin nykyinen pääjohtaja on intialaissyntyinen Suma Chakrabarti.
EBRD:n omistavat 61 valtiota ja kaksi kansainvälistä järjestöä.
Seuraavat maat saavat investointeja: Albania, Armenia, Azerbaidžan, Bosnia ja Hertsegovina, Bulgaria, Georgia, Kazakstan, Kirgisia, Kroatia, Moldova, Mongolia, Montenegro, Pohjois-Makedonia, Puola, Romania, Serbia, Slovakia, Slovenia, Tadžikistan, Turkki, Turkmenistan, Ukraina, Unkari, Uzbekistan, Valko-Venäjä, Venäjä ja Viro.
Seuraavat maat ovat rahoittajamaita: Alankomaat, Australia, Belgia, Egypti, Espanja, Kanada, Korea, Kreikka, Kypros, Irlanti, Islanti, Israel, Italia, Itävalta, Japani, Luxemburg, Malta, Meksiko, Marokko, Norja, Portugali, Ranska, Ruotsi, Saksa, Suomi, Sveitsi, Tanska, Tšekki, Uusi-Seelanti, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat.
Suomen edustaja

Ulkoasiainministeriön osastopäällikkö Jorma Korhonen edustaa Suomea EBRD:n johtokunnan varajäsenenä 2012–2015.
Etanakiitäjäinen

| Etanakiitäjäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Petokuoriaiset Adephaga
Heimo::  Maakiitäjäiset Carabidae
Alaheimo::  Carabinae
Tribus::  Cychrini
Suku::  Cychrus
Laji::  caraboides
Kaksiosainen nimi
 Cychrus caraboides  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Etanakiitäjäinen Wikispeciesissä   Etanakiitäjäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Etanakiitäjäinen (Cychrus caraboides) on maakiitäjäisten (Carabidae) heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuinen etanakiitäjäinen on kooltaan 14–19 mm ja se on väriltään musta. Sen peitinsiivet ovat hieman nystyiset ja pää on pidentynyt kärsämäiseksi. Takaruumis on päärynänmuotoinen. Etanakiitäjäinen on aktiivinen yöllä saalistaen kotiloita. Päivisin etanakiitäjäinen oleskelee yleisesti kosteissa humuspitoisissa karikkeisissa paikoissa sammalien, kivien ja maatuneiden kantojen sekä puunrunkojen alla. Esiintyy keväästä syksyyn ollen runsaimmillaan loppukesästä. Etanakiitäjäinen talvehtii toukkana. Esiintyy lähinnä Euroopassa ja on laajasti levinnyt myös Suomeen.
Etanakiitäjäinen erittää metakryylihappoa allomonina puolustautuessaan ulkopuolisilta hyökkäyksiltä.
Etanakiitäjäinen saalistaa luonnossa ainakin seuraavia lajeja: espanjansiruetana (Arion vulgaris), tylppäetana (Deroceras invadens), rantaetana (Deroceras laeve) ja valepeltoetana (Deroceras reticulatum).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Etanakiitäjäinen (Cychrus caraboides)
Ötökkätieto: Etanakiitäjäinen (Cychrus caraboides)
UniProt: Taxonomy - Cychrus caraboides (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Cychrus caraboides (englanniksi)
Ernst Löthner

Ernst Ane Löthner  (4. maaliskuuta 1886 Turku – 18. heinäkuuta 1965 Kotka) oli diplomi-insinööri, joka sai ensimmäisenä Suomessa uittoneuvoksen arvonimen, vuonna 1951.
Henkilöhistoria

Ernst  Ane Löthnerin vanhemmat olivat insinööri Ernst  Gustaf  Robert  Löthner  ja  Kristina  (Kate)  Wilhelmina Nyström ja puolisot vuodesta 1910  Hedvig  (Heddi)  Dora Louise Augusta Hoppe (k. 1929) ja vuodesta 1930 Alfhild Dolores (Dolly) Haglund. Löthner tuli ylioppilaaksi Turussa ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1909. Hän oli Helsingin kaupungin rakennuskonttorin apulaistyöpäällikkö 1910–1915, Kulosaaren  huvilakaupungin  ja  raitiovaunuyhtiön  isännöitsijä  1915–1922, insinööritoimisto Consultingin  toimitusjohtaja 1920–1922 ja Kymin  uittoyhdistyksen  toimitusjohtaja  ja  lauttauspäällikkö  1922–1951.
Julkaisuja

Uittokustannusten arvostelua, 1931, Ernst A. Löthner, Eino Saari
Beskrivning över Ingerois nya flottningsränna och dess tillkomst, 1934
Aiheesta muualla

Pakkanen, Esko 2012. Joka uittaa se voittaa. (Viitattu 15.7.2020)
Eurocard

Logo
Eurocard on Mastercard-maksujärjestelmässä toimiva kansainvälinen luottokortti.
Eurocardin perusti ruotsalainen Erik Wallenberg vaihtoehdoksi American Expressille vuonna 1964 tai 1965. Mastercardin edeltäjän kanssa Eurocard liittoutui jo vuonna 1968.
Luottokunta toi Eurocardin Suomen markkinoille 1970-luvulla. Vuodesta 2008 lähtien Eurocard-kortteja on Suomessa myöntänyt myös SEB. Eurocard on tunnettu Suomessa erityisesti yritysluottokorttina, mutta se on myös yksityishenkilöiden saatavissa.
Ruotsissa Eurocardit myöntää SEB:hen kuuluva Eurocard AB.
Aiheesta muualla

Eurocard International website
Eurocard Gold (SEB)
Eurocard AB
Ernest Thorne

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta. Olympialaiset .Miesten köydenveto | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta. Olympialaiset .Miesten köydenveto | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta. Olympialaiset .Miesten köydenveto | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> .Miesten köydenveto |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | joukkuekilpailu |  |
Ernest Arthur Thorne (7. kesäkuuta 1887 Wandsworth – 18. marraskuuta 1968 Taplow) oli brittiläinen köydenvetäjä ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja kuului siellä lajissa kultaa voittaneeseen Lontoon poliisijoukkueeseen.
Elli Saarikko

| Ellen Matilda (Elli) Saarikko |
| --- | --- |
 Elli Saarikko
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. maaliskuuta 1898 Suodenniemi
Kuollut: 18. tammikuuta 1994
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  bussinkuljettaja, bussiyrittäjä
Elli (Ellen Matilda) Saarikko, ent. Korhonen (8. maaliskuuta 1898 Suodenniemi – 18. tammikuuta 1994) oli suomalainen linja-autonkuljettaja ja liikennöitsijä. Hän oli tiettävästi Suomen ensimmäinen nainen alallaan.
Uran alkuvaiheet

Saarikko oli jo nuoresta lähtien kuljettanut maataloustuotteita kotipitäjästään Suodenniemeltä Tampereelle. Ajokortti hänelle myönnettiin toukokuun 26. päivänä 1926. Mouhijärven nimismies Otto Wahlroos myönsi Ellille automobiilikuljettajan ajokortin, jolla sai ajaa henkilöauton lisäksi kuorma-autoa ja moottoripyörää. Saarikko oli suorittanut ajokokeen edellisenä päivänä Tyrväällä Lauri Aarnion toimiessa katsastusmiehenä.
Saarikon ensimmäinen auto oli Fordin matkailuauto. 18.5.1926 hän hankki Chevrolet Standard Touring-henkilöauton, jonka hinta oli 30 000 markkaa ja ryhtyi taksiautoilijaksi kotipitäjässään Suodenniemellä yhdessä Eero Ylisen kanssaselvennä. Toukokuun 13. päivä 1927 Saarikolle myönnettiin lupa henkilöiden kuljettamiseen.
Linja-autoajokorttia varten Saarikko suoritti tammi-huhtikuussa 1927 autokoulu- ja korjaamokurssin.  Linja-autoajokortti hänelle myönnettiin huhtikuussa 1929.
Linja-auton kuljettajana ja kuljetusyrittäjänä

Saarikko aloitti linja-auton kuljettajan tehtävät Alpo Korhosen autolla. Liikenneluvat siirrettiin Ellin nimiin 1934. Ennen sotia Saarikolla oli käytössä toukokuun 14. 1938 ostettu Volvo-merkkinen seka-auto, ns. talonpoikaisauto 9 + 1 hengelle ja Chevrolet-linja-autot, 18 paikkainen LT ja 25 hengen Dual.
Sodan jälkeen oli vaikea saada renkaita, joten Saarikko joutui ostamaan 174600 silloista markkaa maksavan Citroén kuorma-auton saadakseen vararenkaita. Sodan jälkeen kalustoa päästiin lisäämään ja koska linja-autokyytien kysyntä kasvoi, kasvoi myös E. Saarikonkin henkilöstömäärä, mutta edelleen Saarikko ajoi autojaan myös itse.
E. Saarikko liikennöi Tampere–Nokia–Siuro–Mouhijärvi–Suodenniemi–Lavia–Kankaanpää linjalla ja harjoitti myös paikallisliikennettä Kankaanpään, Lavian ja Suodenniemen alueilla.  Kuusikymmentäluvulla yleistyi koululaisvuorot, tilausliikennettä E. Saarikko liikennöi paitsi Suomessa myös Ruotsiin ja Leningradiin.
Elli Saarikko myi yrityksensä Länsilinjat Oy:lle vuonna 1972. Hän oli tuolloin 74-vuotias. Myyntihetkellä kalustoon kuului yhdeksän autoa ja yrityksen palveluksessa oli 11 kuljettajaa.
Yksityiselämä

Elli Saarikko meni naimisiin työtoverinsa ja esimiehensä Alpo Korhosen kanssa vuonna 1928. Pariskunta muutti Suodenniemeltä Laviaan vuonna 1931 asettuen asumaan ensin autoasemalle ja pian Yli-Antilan talon sivurakennukseen. Perheessä mies ajoi taksia ja Elli Korhonen linja-autoa. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1944 miehen alkoholisoitumisen vuoksi. Elli Saarikko asui vielä joitakin vuosia tyttärineen Laviassa, kunnes muutti Tampereelle vuonna 1958.
Myös Saarikon sisar Anni Saarikko valitsi autoilijan uran ajamalla omaa taksiaan Laviassa. Elli Saarikon muutettua Tampereelle Anni Saarikko seurasi sisartaan ryhtyen linja-autonkuljettajaksi tämän yritykseen.
Saarikosta kerrottua

Kipinä ajokortin ja auton hankkimiseen hevospelin tilalle Saarikko sai kerran maataloustuotteiden vientimatkalla Tampereelle, kun hevonen pillastui Pispalan mäessä vastaantullutta Paunun linja-autoa. Pillastunutta hevosta rauhoittamaan rientänyt Epilän-vuoron kuljettaja Wäinö Paunu tokaisi Ellille: Kuule plikka, kyllä auto on sentään rauhallisempi.
Saarikon uran alkuvaiheessa autoissa ei vielä käytetty nastarenkaita eikä teitä aurattu, joten Saarikon Letukkakin nostettiin talviajaksi "pukille", vaikka ajoja kyllä olisi ollut. Kyseinen auto paloi 30.6.1927 Kankaanpäässä tankkauksen yhteydessä ohi kulkeneen tupakkamiehen huolimattomuuden vuoksi. Toimeliaana Saarikko osti uuden samanlaisen Chevroletin heinäkuun alussa, jolloin hänelle oli myönnetty lupa henkilöiden kuljettamiseen.
Saarikon hakiessa linja-autokorttia tamperelaisen katsastusinsinöörin oletti, että Suomen laki kieltäisi naista ajamasta linja-autoa. Lakipykälät tarkistettiin Helsingistä asti ennen kortin luovuttamista.
Ensimmäisinä vuosina epäilys naisen ajotaitoihin oli kova etenkin miesten keskuudessa, jotkut miehet kuulemma jäivät mieluummin odottamaan V. Keto-Seppälän onnikkaa, kuin hyppäsivät naisen kyytiin. Teiden huonon kunnon ja liukkauden vuoksi myös matkustajat joutuivat joskus työntämään ja lapiohommiin, sekä hakemaan havuja metsästä, että matka saattoi jatkua. Noina vuosikymmeninä linja-autonkuljettaja oli reitin varrella asuvien palvelija, usein piti Ellinkin tuoda Tampereelta milloin mekkokangasta, kenkiä, lääkkeitä tai toimittaa virastoissa paperiasioita ihmisille.
Elli Saarikon sisar Anni Saarikko sai ammattimaisen autokortin 1937. Annin liikenneopetus oli ostoehtona uudelle Chevrolet Master Sp.Sedan autolle: vakiovarustein ja työkaluin, tummansininen väritys ja Goodyearin renkaat  Kauppasumma Chevylle oli 45000,00 markkaa sekä Ellin omistama Chevrolet Touring, maksu käteinen autoa toimitettaessa, kaupantekopäivä 27.11.1934, myyjä Tampereen Autotuonti O/Y.
Aiheesta muualla

Suomen Lina-automuseo : Elli Saarikon aikatauluja 1960- ja 1970-luvuilta
Elli Saarikon yrityksen kalustolista. Bussidata-sivusto. Arkistoitu 28.6.2013. Viitattu 5.4.2024.
Elli Saarikon bussiyhtiön vuoden 1971 aikataulukirjan kansi.
Elli Saarikon hauta Sastamalan Suodenniemellä.
Elvis Presleyn filmografia

Elvis Presley ja Judy Tyler Jailhouse Rockin trailerissa vuonna 1957.
Elvis Presley näytteli 31 elokuvassa vuosina 1956–1969. Lisäksi hän teki kaksi dokumenttielokuvaa ja kolme televisio-ohjelmaa.
Elokuvat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| 1956 | Rakasta minua hellästi | Love Me Tender | Clint Reno |
| 1957 | Kiihkeitä rytmejä | Loving You | Jimmy Tompkins / Deke Rivers |
| 1957 | Rock'n roll -suosikki | Jailhouse Rock | Vince Everett |
| 1958 | Kitara kainalossa | King Creole | Danny Fisher |
| 1960 | Café Europa | G.I. Blues | Tulsa McLean |
| 1960 | Puoliverinen | Flaming Star | Pacer Burton |
| 1961 | Kapinallisen laulu | Wild in the Country | Glenn Tyler |
| 1961 | Sininen Havaiji | Blue Hawaii | Chad Gates |
| 1962 | Elä elämäsi laulaen | Follow That Dream | Toby "Tobe" Kwimper |
| 1962 | Nyrkkeilysankari Kid Galahad | Kid Galahad | Walter Gulick / Dustin Holmes |
| 1962 | Tyttöjä! Tyttöjä! Tyttöjä! | Girls! Girls! Girls! | Ross Carpenter |
| 1963 | Sydän tarjolla | It Happened at the World's Fair | Mike Edwards |
| 1963 | Rytmiä ja riemua Acapulcossa | Fun in Acapulco | Mike Windgren |
| 1964 | Suukottelevat serkut | Kissin' Cousins | Josh Morgan / Jodie Tatum |
| 1964 | Viva Las Vegas! | Viva Las Vegas | Lucky Jackson |
| 1964 | Huoleton kulkuri | Roustabout | Charlie Rogers |
| 1965 | Tyttöjen Elvis | Girl Happy | Rusty Wells |
| 1965 | Kutita minua | Tickle Me | Lonnie Beale / Panhandle Kid |
| 1965 | Elvis ja 1001 yötä | Harum Scarum | Johnny Tyronne |
| 1966 | Frankie ja Johnny | Frankie and Johnny | Johnny |
| 1966 | Hula-hula paratiisi | Paradise, Hawaiian Style | Rick Richards |
| 1966 | Loma Kaliforniassa | Spinout | Mike McCoy |
| 1967 | Kalifornian paratiisi | Easy Come, Easy Go | Ted Jackson |
| 1967 | Ansa Elvikselle | Double Trouble | Guy Lambert |
| 1967 | Vauhtia ja vedenneitoja | Clambake | Scott Hayward / Tom Wilson |
| 1968 | Painu pois, Joe | Stay Away, Joe | Joe Lightcloud |
| 1968 | Speedway – vauhtihullut | Speedway | Steve Grayson |
| 1968 | Tytöstä tyttöön | Live a Little, Love a Little | Greg Nolan |
| 1969 | Charro! | Charro! | Jess Wade |
| 1969 | Tytöistä on pelkkää harmia | The Trouble with Girls | Walter Hale |
| 1969 | Change of Habit | Change of Habit | Tohtori John Carpenter |
Dokumenttielokuvat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| 1970 | Tämä on Elvis! | Elvis: That's the Way It Is | Omana itsenään |
| 1972 | Elvis kiertueella | Elvis on Tour | Omana itsenään |
Televisio-ohjelmat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| 1968 | ’68 Comeback Special | Elvis | Omana itsenään |
| 1973 | Elvis: Aloha from Hawaii | Elvis: Aloha from Hawaii | Omana itsenään |
| 1977 | Elvis konsertissa | Elvis in Concert | Omana itsenään |
Elviksen esiintymispalkkiot elokuvista

Elvis: Aloha from Hawaii (1973, TV) 450 000 dollaria
Tämä on Elvis (1970) 500 000 dollaria + 60 % voitosta
Paradise, Hawaiian Style (1966) 225 000 dollaria + 50 % voitosta
Tickle Me (1965) 750 000 dollaria
Tyttöjen Elvis (1965) 500 000 dollaria + 50 % voitosta
Viva Las Vegas! (1964) 500 000 dollaria + 50 % voitosta
Rytmiä ja riemua Acapulcossa (1963) 500 000 dollaria + 50 % voitosta
It Happened at the World's Fair (1963) 500 000 dollaria + 50 % voitosta
Follow That Dream (1962) 500 000 dollaria + 50 % voitosta
Sininen Havaiji (1961) 175 000 dollaria
Café Europa (1960) 175 000 dollaria + osuus voitosta
Frank Sinatra’s Welcome Home Party for Elvis Presley (1960, TV) 125 000 dollaria
Jailhouse Rock (1957) 250 000 dollaria
Kiihkeitä rytmejä (1957) 150 000 dollaria
Love Me Tender (1956) 100 000 dollaria
Elokuvan Tyttöjä! Tyttöjä! Tyttöjä! (1962) juliste.
Eugène Lanti

Eugène Lanti.
Eugene Lanti (oik. Eugene Adam, 19. heinäkuuta 1879 Normandia, Ranska – 17. tammikuuta 1947 Meksiko) oli sosialisti ja Sennacieca Asocio Tutmonda -lehden perustaja. Lanti oli myös stalinismin kriitikko. Hänet tunnetaan anationalismin kannattajana ja pioneerina.
Elämä

Lanti oli maalaisperheestä ja oli itseoppinut. Hän oppi esperantoa palvellessaan ensimmäisessä maailmansodassa Länsirintamalla ambulanssikuskina. Jäätyään eläkkeelle 1937 hän vieraili muiden esperantistien luona Espanjassa, Portugalissa, Pohjois-Afrikassa, Japanissa, Australiassa, Uudessa Seelannissa ja Etelä-Amerikassa. Sairastuttuaan parantumattomaan sairauteen hän hirttäytyi asunnossaan 17. tammikuuta 1947.
Lantin poliittinen ura

Lanti oli alun perin kiintynyt anarkismiin, mutta hylkäsi ideologian vuonna 1920, ja hänestä tuli Ranskan kommunistisen puolueen perustajajäsen. Hän oli Sennacio Asocio Tutmondan alullepanija, tosiasiallinen johtaja ja keskuskomitean puheenjohtaja vuodesta 1921, mutta hän luopui virasta vuonna 1933 kritiikin ja henkilökohtaisten hyökkäyksien vuoksi.
Enrico Perucconi

| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | 4×100 m |  |
Enrico Perucconi (4. tammikuuta 1925 Morazzone – 15. heinäkuuta 2020 Morazzone) oli italialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Perucconi voitti 4×100 metrin viestissä olympiapronssia Lontoossa 1948. Hänen ennätyksensä 100 metrillä oli vuonna 1947 juostu 10,6. Perucconi voitti 1940-luvulla pikaviestissä neljä Italian mestaruutta.
Aiheesta muualla

Enrico Perucconi Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Emily Hahn

Emily Hahn
Emily Hahn (14. tammikuuta 1905 – 18. helmikuuta 1997) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja journalisti.
Elämä

Hahn syntyi St. Louisissa, Missourissa, ja muutti 15-vuotiaana perheineen Chicagoon. Valmistuttuaan Wisconsin-Madisonin yliopistosta hän aloitti insinöörintyöt, mutta ei tahtonut pysyä aloillaan, vaan lähti matkaoppaaksi Uuteen Meksikoon. Myöhemmin hän matkusti Belgian Kongoon työskentelemään Punaisen Ristin hyväksi; hän asui kaksi vuotta pygmien parissa ja kulki jalan läpi Keski-Afrikan.
Shanghaissa vietetyt vuodet 1935–1941 jättivät kirjailijaan lähtemättömän vaikutuksen. Hän muutti kuitenkin Hongkongiin ja meni vuonna 1945 naimisiin historioitsija C. R. Boxerin kanssa. Parille syntyi kaksi tytärtä. Perhe asettui Dorsetiin, Englantiin, mutta jo 1950 Emily Hahn muutti yksin New Yorkiin. Hän vieraili säännöllisesti perheensä luona Isossa-Britanniassa.
Hahn kirjoitti lähes elämänsä loppuun saakka The New Yorker -lehteen. Hän kuoli reisiluun murtuman johdosta tehdyn leikkauksen komplikaatioihin 92-vuotiaana 18. helmikuuta 1997.