stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nokia 5610

| Nokia 5610 |
| --- | --- |

Valmistaja:  Nokia
Julkaistu:  elokuu 2007
Mitat:  98,5 mm × 48,5 mm × 17 mm
Paino:  111 g
Näyttö:  240 × 320 px
Muisti:  20 Mt
Kamera:  3,2 megapikseliä
Radio:  Kyllä
Musiikkisoitin:  Kyllä
Valmiusaika:  320 h
Puheaika:  6 h
Liitännät:  Bluetooth, USB
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 5610 on Nokian valmistama musiikkipuhelin, joka kuuluu Nokian XpressMusic-tuoteperheeseen. Puhelin esiteltiin elokuussa 2007 ja markkinoille se tuli saman vuoden lokakuussa.
Aiheesta muualla

Käyttöohjeet (Arkistoitu – Internet Archive)
Nokia 5610 - Tuki
Vjatskoje

Vjatskoje (ven. Вя́тское) on pieni kalastajakylä Habarovskin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Amur-joen itäpuolella 70 kilometriä pohjoiseen Habarovskista. Alueen alkuperäiset asukkaat olivat tunguuseja.
Toisen maailmansodan aikaan Vjatskojessa sijaitsi Neuvostoliiton omistama kiinalaisten ja korealaisten sotilasleiri. Korean demokraattisen kansantasavallan tuleva johtaja Kim Il-sung oli alueella pataljoonan komentajana ja jotkut lähteet väittävät myös hänen poikansa Kim Jong-ilin syntyneen Vjatskojessa.
Via Antiatina

| Via Antiatina |
| --- | --- |
 Via Antiatinan sijainti Italiassa.
Maa:  Rooman valtakunta
Pituus:  n. 56 km
Alkupiste:  Rooma
Päätepiste:  Antium (n. 56 km)
Via Antiatina oli roomalainen tie, joka kulki Latiumissa Italiassa ja johti Roomasta Antiumiin. Se erkaantui Via Appiasta lähellä Bovillaeta ja jatkoi tämän jälkeen suoraan Antiumiin, jonka etäisyys oli 38 roomalaista mailia eli noin 56 kilometriä Roomasta. Tien oletetaan kulkeneen suurin piirtein samaa linjaa kuin nykyinen tie Roomasta Anzioon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Via Antiatina Wikimedia Commonsissa
Roomalaiset tiet
| --- | --- |
Italiassa:  Via Aemilia · Via Aemilia Scauri · Via Amerina · Via Annia · Via Antiatina · Via Appia · Via Ardeatina · Via Augusta Sallentina · Via Aurelia · Via Aurelia (Venetia) · Via Aurelia Aeclanensis · Via Caecilia · Via Campana · Via Cassia · Via Ciminia · Via Claudia Augusta · Via Claudia nova · Via Claudia Valeria · Via Clodia · Via Collatina · Via Cornelia · Via Domitiana · Via Flaminia · Via Flaminia militare · Via Fulvia · Via Gemina · Via Herculia · Via Julia Augusta · Via Labicana · Via Latina · Via Laurentina · Via Minucia · Via Nomentana · Via Ostiensis · Via Pompeia · Via Popil(l)ia · Via Popil(l)ia · Via Portuensis · Via Postumia · Via Praenestina · Via Quinctia · Via Salaria · Via Selinuntina · Via Setina · Via Severiana · Via Sublacensis · Via Tiberina · Via Tiburtina · Via Trajana · Via Valeria · Via Valeria (Sisilia)
Britanniassa:  Akeman Street · Ermine Street · Fosse Way · Icknield Street · King Street · Watling Street
Muualla:  (Via Agrippa) · Via Aquitania · Via Augusta · (Via Belgica) · Via Domitia · Via Egnatia · Via Flavia · Via Julia Augusta · Via maris · Via militaris · Via Nerva · Via nova · Via Pontica · (Via Raetia) · Via Trajana nova
Via Ardeatina

| Via Ardeatina |
| --- | --- |
 Via Ardeatinan sijainti Italiassa.
Maa:  Rooman valtakunta
Pituus:  n. 34 km
Alkupiste:  Rooma
Päätepiste:  Ardea (n. 34 km)
Via Ardeatina oli roomalainen tie, joka kulki Latiumissa Italiassa ja johti Roomasta sen eteläpuolella sijainneeseen Ardeaan. Se erkaantui Via Appiasta pian sen ylitettyä Almo (nyk. Almone) -joen, jonka jälkeen se suuntasi kohti Ardeaa, jonka etäisyys Roomasta oli 23 roomalaista mailia eli noin 34 kilometriä.
Via Ardeatina mainitaan Curiosum urbis Romaessa yhtenä teistä, jotka kulkivat Rooman porteista. Sen mainitsee myös grammaatikko Festus. Nykyisin tien nimi esiintyy Rooman Annunciazione della Beata Vergine Maria a Via Ardeatina -kirkon sekä siihen liittyvän kardinaalinviran nimessä.
Tie kulki suunnilleen nykyisten Tor Marancian ja Cecchignolan läpi. Lähellä nykyistä Solforataa noin 15 mailia eli 22 kilometriä Roomasta sijaitsi Vitruviuksen mainitsema kylmä, rikkipitoinen lähde, jota hän vertaa Aquae Albulaehen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Via Ardeatina Wikimedia Commonsissa
Roomalaiset tiet
| --- | --- |
Italiassa:  Via Aemilia · Via Aemilia Scauri · Via Amerina · Via Annia · Via Antiatina · Via Appia · Via Ardeatina · Via Augusta Sallentina · Via Aurelia · Via Aurelia (Venetia) · Via Aurelia Aeclanensis · Via Caecilia · Via Campana · Via Cassia · Via Ciminia · Via Claudia Augusta · Via Claudia nova · Via Claudia Valeria · Via Clodia · Via Collatina · Via Cornelia · Via Domitiana · Via Flaminia · Via Flaminia militare · Via Fulvia · Via Gemina · Via Herculia · Via Julia Augusta · Via Labicana · Via Latina · Via Laurentina · Via Minucia · Via Nomentana · Via Ostiensis · Via Pompeia · Via Popil(l)ia · Via Popil(l)ia · Via Portuensis · Via Postumia · Via Praenestina · Via Quinctia · Via Salaria · Via Selinuntina · Via Setina · Via Severiana · Via Sublacensis · Via Tiberina · Via Tiburtina · Via Trajana · Via Valeria · Via Valeria (Sisilia)
Britanniassa:  Akeman Street · Ermine Street · Fosse Way · Icknield Street · King Street · Watling Street
Muualla:  (Via Agrippa) · Via Aquitania · Via Augusta · (Via Belgica) · Via Domitia · Via Egnatia · Via Flavia · Via Julia Augusta · Via maris · Via militaris · Via Nerva · Via nova · Via Pontica · (Via Raetia) · Via Trajana nova
Vadims Vasiļevskis

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Vadims Vasiļevskis Osakassa 2007. |  Vadims Vasiļevskis Osakassa 2007. |  Vadims Vasiļevskis Osakassa 2007. |  |
Maa:   Latvia
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | keihäs |  |
Vadims Vasiļevskis (s. 5. tammikuuta 1982 Riika) on latvialainen keihäänheittäjä.
Vasiļevskis karsiutui 1999 Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän heitti Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa kahdeksanneksi tuloksella 68,14. Hän osallistui Münchenin EM-kisoihin 2002, mutta karsiutui heitettyään 78,20. Hän voitti olympiahopeaa Ateenan olympialaisissa 2004 tuloksella 84,95. Myöhemmin samana vuonna hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksas. Seuraavana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa.
Vasiļevskis sijoittui vuonna 2006 neljänneksi Göteborgin EM-kisoissa ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Kesällä 2007 hän heitti omaksi ennätyksekseen 90,73, ja oli MM-kisoissa jälleen neljäs. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui yhdeksänneksi. Myöhemmin samana vuonna hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin tuloksella 86,65. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän heitti karsintakilpailun pisimmän heiton 86,69 m ja sijoittui loppukilpailussa neljänneksi tuloksella 82,37 m. Hän oli neljäs myös IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010, Daegun MM-kilpailuissa 2011, Helsingin EM-kisoissa 2012 ja Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui loppukilpailusta.
Kausien parhaat heitot

2000 73,07 Riika 4.8.
2001 73,25 Riika 16.6.
2002 81,92 Valmiera 5.7.
2003 77,81 Catania 8.12.
2004 84,95 Ateena 28.8.
2005 81,30 Riika 27.5.
2006 90,43 Riika 27.5.
2007 90,73 Tallinna 22.7.
2008 86,65 Stuttgart 14.9.
2009 90,71 Valmiera 23.5.
2010 84,08 Belgrad 20.6.
2011 88,22 Tartto 28.5.
2012 86,50 Valmiera 8.6.
2013 82,79 Riika 30.5.
Parhaat tulokset

90,73 (1) Tallinna 22.7.2007
90,71 (1) Valmiera 23.5.2009
90,43 (1) Riika 27.5.2006
88,53 (1) Ventspils 28.5.2006
88,33 (1) Ateena 13.7.2009
88,22 (1) Tartto 28.5.2011
88,12 (1) Dessau 26.5.2006
88,09 (2) Oslo 2.6.2006
87,56 (1) Dessau 1.6.2007
87,37 (q) Osaka 31.8.2007
Viking Press

Viking Press on yhdysvaltalainen kirjankustannusyhtiö, joka on vuodesta 1975 kuulunut Penguin Groupin omistukseen. Sen perustivat New Yorkissa 1925 Harold K. Guinzburg ja George S. Oppenheim.
Kustannusyhtiö on julkaissut monien merkittävien kirjailijoiden teoksia. Neljä sen kirjailijaa on saanut Nobelin kirjallisuuspalkinnon
Kustantamon kirjailijoiden saamia merkittäviä palkintoja:
Nobelin kirjallisuuspalkinto
1962: John Steinbeck, Yhdysvallat
1976: Saul Bellow, Yhdysvallat
1991: Nadine Gordimer, Etelä-Afrikka
2003: J. M. Coetzee, Etelä-Afrikka
Nobelin rauhanpalkinto
1991: Aung San Suu Kyi, Burma
Pulitzer-palkinto, proosa
1972: Wallace Stegner, Angle of Repose
1976: Saul Bellow, Humboldt's Gift (Humboldtin lahja)
1984: William Kennedy, Ironweed (Karhiainen)
1995: Carol Shields, The Stone Diaries (Kivipäiväkirjat)
2006: Geraldine Brooks, March
Pulitzer-palkinto, runot
1976: John Ashbery, Self-Portrait in a Convex Mirror
2002: Carl Dennis, Practical Gods
Otaheiteomena

| Otaheiteomena |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Sumakkikasvit Anacardiaceae
Suku::  Spondias
Laji::  dulcis
Kaksiosainen nimi
 Spondias dulcis  Sol. ex G.Forst. 
Synonyymit
 Spondias cytherea 
Katso myös
   Otaheiteomena Wikispeciesissä   Otaheiteomena Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Otaheiteomena (Spondias dulcis) on sumakkikasvien heimoon kuuluva trooppinen hedelmäpuu.
Ulkonäkö ja koko

Otaheiteomena on lehtipuu, joka kasvaa 15–25 metriä korkeaksi. Sen rungon paksuus voi olla 45 cm. Lehdet koostuvat 9–25 soikeasta lehdykästä. Kukat ovat pienet ja valkoiset, soikean hedelmän pituus on noin 10 cm ja sen sisällä on syötävä siemen.
Otaheiteomena tuottaa hedelmää jo neljäntenä vuonna siementen kylvöstä, tai kaksi vuotta pistokkaan istuttamisen jälkeen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Otaheiteomenan alkuperäistä esiintymisaluetta ei tunneta, mutta sen arvellaan olleen Aasiassa. Nykyisin sitä tavataan vain viljeltynä.
Se kasvaa parhaiten kosteilla trooppisilla alueilla, eikä tuota hedelmää ilmastoissa, joissa on talvella pakkasta.
Aiheesta muualla

ITIS: Spondias dulcis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Spondias dulcis (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Spondias dulcis (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Spondias dulcis (englanniksi)
Hedelmä ja siemen.
Viettipohja

Viettipohja (saks. das Es, lat. id, jotka molemmat vastaavat suomen pronominia se) on psykoanalyysin keskeisimpiä käsitteitä. Käsitteestä on käytetty suomeksi myös nimityksiä ”se”, id ja viettikerrostuma. Viettipohja kuuluu Sigmund Freudin niin sanottuun psyyken strukturaaliseen malliin, jossa idissä on kaikki psyykkinen energia lähinnä libidon mutta myös thanatoksen alaisena. Libido ei ole täsmälleen sama kuin sukuvietti. Thanatos taas on ”kuolemanvietti”. Thanatos ei kuitenkaan tarkoita nimenomaan kuolemanpyrkimystä vaan enemmänkin halua päästä rauhaan esimerkiksi häiritsevästä ajatuksesta tai todellisesta häiriön aiheuttajasta. Muut psyyken struktuurit ovat minä ja yliminä (ego ja superego).
Kirjallisuutta

Freud, Sigmund: Johdatus psykoanalyysiin.  ((Vorlesungen zur Einführung in die Psychoanalyse, 1915–1917; Neue Folge der Vorlesungen zur Einführung in die Psychoanalyse, 1932.) Suomentanut Erkki Puranen)  Jyväskylä:  Gummerus, 1964.
Freud, Sigmund: Johdatus narsismiin ja muita esseitä.  ((Zur Einführung des Narzißmus, 1914; Jenseits des Lustprinzips, 1920; Das Ich und das Es, 1923; Aus der Geschichte einer infantilen Neurose, 1918.) Suomentanut Mirja Rutanen)  Helsinki:  Love Kirjat, 1993.  ISBN 951-8978-24-7.
Nokia 5310 (2024)

| Nokia 5310 |
| --- | --- |
Valmistaja:  HMD Global
Julkaistu:  huhtikuu 2024
Edeltäjä:  Nokia 5310 (2020)
Käyttöverkot:  2G
Mitat:  132 × 57 × 13,1 mm
Näyttö:  IPS LCD 2,8"
Näytön kuvatarkkuus:  240 × 320 px
Suoritin:  Unisoc 6531F
Muisti:  16 Mt
Keskusmuisti:  8 Mt
Takakamera:  0,3 Mpx
Radio:  FM-radio
Musiikkisoitin:  kyllä
Valmiusaika:  27 päivää
Käyttöjärjestelmä:  Series 30+
Akku:  1 450 mAh
Liitännät:  USB-C, kuulokeliitäntä
Muistikorttipaikka:  tuki microSD-korteille
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nokia 5310 (2024) on HMD Globalin huhtikuussa 2024 julkaisema matkapuhelin. Puhelimessa on 2,8 tuuman näyttö, S30+-käyttöjärjestelmä, MP3-soitin, FM-radio ja microSD-muistikorttipaikka. Tallennustilaa on 16 megatavua ja keskusmuistia 8 megatavua. Kameran tarkkuus on 0,3 megapikseliä. Akun kapasiteetti on 1 450 milliampeerituntia, ja puhelimen valmiusaika on 27 päivää.
Aiheesta muualla

Nokia 5310 (2024) HMD Globalin sivuilla (englanniksi)
Veneskosken rautatieasema

Veneskosken rautatieasema (lyh. Vnk) on lakkautettu rautatieliikennepaikka käytöstä poistetulla Haapamäki–Pori-radalla Veneskosken kylässä Kankaanpäässä.
Veneskosken laiturivaihde sijoitettiin pari kilometriä länteen kohdasta, jossa rautatie ylitti Karvianjoen Veneskoski-nimisen kosken. Kosken ympärillä oli jo vanhastaan kyläkeskus, mutta liikennepaikka rakennettiin suoralle rataosalle asumattomalle alueelle. Kylään Karvianjoen varrelle sijoitettiin kuitenkin Kaapan seisake. Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus rakennettiin vuonna 1932 pienen pysäkkirakennuksen piirustuksin vuonna 1932 samanlaisena kuin Pomarkun rautatieasema samalla rataosalla. Liikennepaikka avattiin junaliikenteen alkaessa Pori ja Kankaanpään välillä 16. joulukuuta 1933.
Veneskosken asema muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1968 tavaraliikenteen loputtua. Henkilöliikenne lakkautettiin 3. kesäkuuta 1973 ja liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 26. toukokuuta 1974. Koko rataosa Porin Ruosniemestä Kankaanpäähän poistettiin käytöstä vuonna 1985. Asemarakennus on yhä jäljellä asuinkäytössä.
Ochotona iliensis

| Ochotona iliensis> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jäniseläimet Lagomorpha
Heimo::  Piiskujänikset Ochotonidae
Suku::  Piiskujänikset Ochotona
Laji::  iliensis
Kaksiosainen nimi
 Ochotona iliensis  Li & Ma, 1986 
 Levinneisyyskartta.
Katso myös
   Ochotona iliensis Wikispeciesissä   Ochotona iliensis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ochotona iliensis on jäniseläin, joka kuuluu piiskujänisten heimoon. Lajia tavataan Tienšanin vuoristoalueella Kiinan Xinjiangissa. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajin suomenkieliseksi nimeksi tienšaninpika.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ochotona iliensis havaittiin Kiinan Xinjiangin Ilin alueella ensimmäisen kerran vuonna 1983, ja kolme vuotta myöhemmin se määriteltiin omaksi lajikseen. Lajin edustaja on kuvattu keväällä 2015 ensimmäisen kerran 20 vuoteen. Laji elää Tienšanin ylängön kivikoiden koloissa alueella, jonka keskimääräinen korkeus merenpinnasta on 2 800–4 000 metriä.
Ulkonäkö ja elintavat

Ochotona iliensisillä on muiden piiskujänisten tapaan pienet raajat ja pyöreät korvat. Päässään ja niskassaan sillä on kolme ruskeaa raitaa. Ravintonaan se käyttää paikallisia kasveja. Laji on päiväaktiivinen, mutta se liikkuu joskus myös öisin. Laji tekee yhdestä kahteen poikuetta vuosittain, mutta niiden koko ei ole tiedossa. Pituudeltaan laji on 20,3–20,4 senttiä.
Uhat ja suojelu

Lajin edustajia on jäljellä arviolta alle 1 000. 1990-luvun alussa lajin kannaksi oli arvioitu noin 2 000 yksilöä. IUCN on määritellyt lajin erittäin uhanalaiseksi. Vuosina 2002 ja 2003 tehtyjen tutkimusten aikana lajia ei enää havaittu 57 % paikoista, joilla lajia oli havaittu 20 vuotta aiemmin. Kannan harvenemisen tarkemmat syyt ovat epäselviä, mutta siihen arvellaan vaikuttaneen karjanpaimennuksen lisääntyminen ja ilmastonmuutos. Lajin suojelemiseksi ei kuitenkaan IUCN:n mukaan ole tehty merkittäviä toimenpiteitä.
Aiheesta muualla

Ochotona iliensis valokuvassa.
Viiksiluhtakana

| Viiksiluhtakana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Oseanianluhtakanat Hypotaenidia
Laji::  torquata
Kaksiosainen nimi
 Hypotaenidia torquata  (Linné, 1766) 
Katso myös
   Viiksiluhtakana Wikispeciesissä   Viiksiluhtakana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viiksiluhtakana (Hypotaenidia torquata) on kaakkoisaasialainen rantakana, joka elää Filippiineillä ja osassa Indonesiaa. Lajista tunnetaan viisi alalajia. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Filippiineiltä vuonna 1766.
Viiksihyyppä

| Viiksihyyppä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurmitsat Charadriidae
Suku::  Hyypät Vanellus
Laji::  albiceps
Kaksiosainen nimi
 Vanellus albiceps  (Gould, 1834) 
Katso myös
   Viiksihyyppä Wikispeciesissä   Viiksihyyppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viiksihyyppä (Vanellus albiceps) on afrikkalainen kahlaaja. Sen elinympäristö käsittää Saharan eteläpuolista Afrikkaa Senegambiasta ja Sierra Leonesta itään Etelä-Sudaniin ja etelään Zaireen, Angolaan, Tansaniaan ja Mosambikiin. Lajin holotyypin kuvaili John Gould joko Nigerjoelta tai Fernando Posta 1834.
Valley of Flowersin kansallispuisto

| Valley of flowers |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Uttarakhand, Intia  30°43′0″N, 79°40′0″E
Tyyppi:  luontokohde
Kriteerit:  (vii)(x)
Valintahistoria
Valintavuosi:  1988
Laajennusvuosi:  2005
 Valley of Flowers
Valley of Flowersin kansallispuisto on kansallispuisto Intian Uttarakhandin osavaltiossa. Se sijaitsee Nanda Devi -vuoren ympärillä. Se muodostaa yhdessä Nanda Devin kansallispuiston kanssa UNESCOn maailmanperintökohteen. Puistot ovat myös osa Nanda Devin biosfäärialuetta.
Puisto tunnetaan upeista kukkaniityistään, joilla kasvaa harvinaisia vuoriston kasvilajeja.
Puistossa tavataan harvinaisia nisäkkäitä kuten lumileopardi, sepelkarhu ja puolilammas. Siellä elää myös seitsemän  tälle alueelle endeemistä lintulajia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valley of Flowersin kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Intiassa
Agran linnoitus
Ajantan luolat
Bhimbetkan kalliosuojat
Champaner-Pavagadhin arkeologinen puisto
Chhatrapati Shivaji Terminus
Cholan elävät temppelit
Darjeelingin ja Nilgirin vuoristorautatiet
Elephantan luolat
Elloran luolat
Fatehpur Sikri
Goan kirkot ja luostarit
Great Himalayanin kansallispuisto
Hampi
Humayunin mausoleumi
Jantar Mantar
Kazirangan kansallispuisto
Keoladeo
Khajuraho
Khangchendzonga
Konarakin aurinkotemppeli
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Länsi-Ghatit
Mahabalipuram
Mahabodhi-temppeli
Manasin kansallispuisto
Nanda Devi ja Valley of Flowers
Pattadakal
Punainen linnoitus
Qutub Minar
Rajasthanin kukkulalinnoitukset
Rani ki vav (kuningattaren porraskaivo)
Sanchi
Sundarbanin kansallispuisto
Taj Mahal
Intian kansallispuistot
Andamaanit ja Nikobaarit: Campbell Bay
Galathea
Mahatma Gandhi
Mt. Harriet Island
Middle Button Island
North Button Island
Rani Jhansi
Saddle Peak
South Button Island Andhra Pradesh: Kasu Brahmananda Reddy
Mahavir Harina Vanasthali
Mrugavani
Sri Venkateswara Arunachal Pradesh: Mouling
Namdapha Assam: Dibru-Saikhowa
Kaziranga
Manas
Nameri
Orang Bihar: Valmiki Chhattisgarh: Indravati
Kanger Ghati Goa: Mollem  Gujarat: Blackbuck
Gir
Marine
Vansda Haryana: Kalesar
Sultanpur Himachal Pradesh: Great Himalayan
Pin Valley Jammu & Kashmir: Dachigam
Hemis
Kishtwar
Salim Ali Jharkhand: Betla Karnataka: Anshi
Bandipur
Bannerghatta
Kudremukh
Nagarhole Kerala: Eravikulam
Mathikettan Shola
Periyar
Silent Valley
Wayanad Madhya Pradesh: Bandhavgarh
Fossil
Kanha
Madhav
Panna
Pench
Sanjay
Satpura
Van Vihar Maharastra: Chandoli
Gugamal
Navegaon
Pench
Sanjay Gandhi
Tadoba Manipur: Keibul Lamjao
Sirohi Meghalaya: Balphakram
Nokrek Mizoram: Murlen
Phawngpui Nagaland: Intanki Odisha: Bhitarkanika
Simlipal Rajasthan: Darrah
Desert
Keoladeo
Ranthambhore
Sariska Sikkim: Khangchendzonga Tamil Nadu: Guindy
Gulf of Mannar
Indira Gandhi
Mudumalai
Mukurthi Uttar Pradesh: Nawabganj
Dudhwa Uttarakhand: Corbett
Gangotri
Govind
Nanda Devi
Rajaji
Valley of Flowers Länsi-Bengali: Buxa
Gorumara
Neora Valley
Singalila
Sundarbans
Suojelualueet
Kansallispuistot
Intian suojelualueet
Vallan piiri

| Vallan piiri> 36 Quai des Orfèvres |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Olivier Marchal
Käsikirjoittaja:   Olivier Marchal  Franck Mancuso  Julien Rappeneau 
Tuottaja:   Franck Chorot  Cyril Colbeau-Justin  Jean-Baptiste Dupont 
Säveltäjä:  Erwann Kermorvant Axelle Renoir
Kuvaaja:  Denis Rouden
Leikkaaja:  Hugues Darmois
Pääosat:   Daniel Auteuil  Gérard Depardieu 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Gaumont
Levittäjä:  Gaumont Netflix
Ensi-ilta:  2004
Kesto:  106 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vallan piiri (ransk. 36 Quai des Orfèvres) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Olivier Marchalin ohjaama elokuva, jonka pääosia esittävät Daniel Auteuil ja Gérard Depardieu. Se perustuu Marchalin omaan tarinaan ja omiin kokemuksiin poliisina. Kaksi pariisilaispoliisia taistelevat päällikön paikasta samalla kun selvittävät samaa rikostapausta.
Vjatšaslau Heraštšanka

Vjatšaslau Leanidavitš Heraštšanka (valkoven. Вячаслаў Леанідавіч Герашчанка, ven. Вячеслав Леонидович Геращенко, Vjatšeslav Leonidovitš Geraštšenko; s. 25. heinäkuuta 1972 Mogiljov, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Mahiljou, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän edustaa A Lygassa pelaavaa Palangaa ja on pelipaikaltaan entinen puolustaja.
Aiheesta muualla

Vjatšaslau Heraštšanka National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
Vjatšaslau Heraštšanka Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
Vladimir Lukin

Vladimir Lukin
Vladimir Petrovitš Lukin (ven. Владимир Петрович Лукин; s. 13. heinäkuuta 1937 Omsk) on venäläinen diplomaatti, poliitikko ja aktivisti. Hän oli vuoteen 2014 saakka Venäjän presidentin nimittämä ihmisoikeusasiamies. Lukin oli myös yksi Jabloko-puolueen perustajista. Aiemmin hän on toiminut muun muassa Venäjän suurlähettiläänä Yhdysvaltoihin (1992–1993). Hän on edustanut Jablokoa duumassa ja edennyt sen varapuhemieheksi saakka.
Historian tiedekunnasta vuonna 1959 valmistunut Lukin on filosofian tohtori. Hänet on otettu Kunniamerkin ritarikuntaan.
Lukin on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hänet kasvattivat aikoinaan sukulaiset vanhempien jouduttua vainojen uhreiksi.
Vladimir Malahov

Vladimir Malahov voi olla:
Vladimir Malahov, jääkiekkoilija
Vladimir Malahov, shakinpelaaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vladimir Malahov”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vladimir Makei

Vladimir Makei
Vladimir Vladimirovitš Makei (ven. Владимир Владимирович Макей, valkoven. Уладзімір Уладзіміравіч Макей, Uladzimir Uladzimiravitš Makei; 1958 Hrodnan alue – 26. marraskuuta 2022) oli valkovenäläinen diplomaatti ja poliitikko.
Makei valmistui Minskin vieraiden kielten pedagogisesta valtioninstituutista vuonna 1980 ja siirtyi palvelukseen Neuvostoliiton, sitten Valko-Venäjän armeijassa. Hän on sotilasarvoltaan eversti. Makei valmistui Itävallan ulkoministeriön diplomaattisesta akatemiasta vuonna 1993. Hän aloitti toimintansa Valko-Venäjän ulkoministerinä 20. elokuuta 2012. Tätä ennen hän oli toiminut muun muassa Valko-Venäjän edustajana Euroopan neuvostossa 1996–1999, Valko-Venäjän presidentin avustajana 2000–2008 ja presidentin hallintopäällikkönä 2008–2012.
Makei oli naimisissa ja hänellä on kolme lasta.