stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pöllökehrääjät
Elintavat > Lisääntyminen

Pöllökehrääjät pesivät puissa, joihin ne rakentavat kuppimaisen pesän. Eri sukujen pesänrakennustavat poikkeavat kuitenkin toisistaan. Aasianpöllökehrääjät rakentavat pienen pesän, jonka rakennusaineina ne käyttävät omia untuviaan ja sammalia. Ne naamioivat pesän jäkälillä jotka sidotaan kohdalleen hämähäkinseiteillä. Pöllökehrääjien pesät ovat suurempia. Niiden ainoaa rakennusmateriaalia ovat pienet oksat. Se rakennetaan vaakasuorien oksien haarakohtiin ja jää hyvin hataraksi. Pöllökehrääjät munivat lajista riippuen 1–4 valkoista munaa. Koiraat huolehtivat munien haudonnasta ja myöhemmin poikasten hoidosta päiväsaikaan. Naaraan vuoro on yöllä. Haudontavastuusta on myös muunlaisia tietoja. Joidenkin tietojen mukaan vain koiras tai naaras hoitaa yksin hautomisen. Molemmat osallistuvat kuitenkin poikasten ruokintaan. Jos pesivä pöllökehrääjä yllätetään, se pyrkii ennemmin hämäämään kuin uhkaamaan häiritsijää. Se laskee siipensä ja pörhistää päänsä höyheniä näyttääkseen todellista suuremmalta. Samalla se avaa kitansa ja mulkoilee tunkeilijaa. Poikaset kuoriutuvat noin kuukauden haudonta-ajan jälkeen. Niitä hoidetaan suunnilleen yhtä kauan. Ne ovat jo kuoriutuessaan untuvapeitteisiä. Poikasten untuva on aluksi valkoista, mutta muuttuu myöhemmin harmahtavaksi. Höyhenet alkavat kasvaa noin viikon kuluttua. Emolinnut ruokkivat poikasiaan oksentamalla niille ruoan. Pöllökehrääjänpoikaset lähtevät pesästä tultuaan lentokykyisiksi.
Luokittelu

BirdLife Suomen vuonna 2018 julkaiseman listan mukaan australianpöllökehrääjien sukuun (Podargus) kuuluu 3 lajia, aasianpöllökehrääjien sukuun (Batrachostomus) 9 lajia ja Rigidipenna-sukuun vain salomoninpöllökehrääjä. Salomoninpöllökehrääjä tunnistettiin uudeksi lajiksi vuonna 2007. Aasianpöllökehrääjät luettiin aiemmin erilliseen Batrachostomidae-heimoon, ja nykyisinkin jotkin auktorit luokittelevat kummankin suvun omaan alaheimoonsa.
Pöllökehrääjien tertiäärikautisia fossiileja on löydetty Euroopassa kahdelta alueelta. Keskiseltä eoseenikaudelta peräisin olevia fossiileja on löydetty Messelin kerrostumista Saksasta. Toinen löytöalue on Ranskan Quercyssä, josta on löydetty myöhäiseltä eoseenikaudelta peräisin olevia Quercypodarcus olsoni -lajille kuuluvia fossiileja. Quercystä löydettyjen lintujen ruumiinrakenne on melko lähellä nykyisten australianpöllökehrääjien rakennetta. Erään DNA-tutkumusten mukaan pöllökehrääjät erkanivat rasvakehrääjien, kehrääjien, pökkelökehrääjien ja pöllökehrääjien yhteisestä kehityslinjasta noin 42 miljoonaa vuotta sitten.
Papuanpöllökehrääjä (Podargus papuensis).
Srilankanpöllökehrääjäpari (Batrachostomus moniliger) Keralassa, Intiassa.
Papuanpöllökehrääjä sulautuu hyvin ympäristöönsä naamioitumalla oksantyngäksi.
Risto Räppääjä ja villi kone (elokuva)

| Risto Räppääjä ja villi kone |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Maria Sid
Käsikirjoittaja:   Sinikka Nopola  Tiina Nopola  Emma Nopola 
Perustuu:  Sinikka ja Tiina Nopolan kirjaan Risto Räppääjä ja villi kone
Tuottaja:   Rimbo Salomaa  Markus Selin  Jukka Helle 
Säveltäjä:  Iiro Rantala
Kuvaaja:  Jari Mutikainen
Leikkaaja:   Toni Tikkanen  Joel Olander 
Tuotantosuunnittelija:  Otso Linnalaakso
Pukusuunnittelija:  Heli Lindroos
Koreografi:  Saku Mäkelä
Pääosat:   Otso Törmälä  Meri Lahikainen  Minka Kuustonen  Jenni Kokander  Ylermi Rajamaa 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Solar Films
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:   2023-2-1717. helmikuuta 2023  
Kesto:  77 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 653 000 € - josta 578 000 € elokuvasäätiön tukea
Katsojat:  206 284
Edeltäjä:  Risto Räppääjä ja väärä Vincent
Seuraaja:  Risto Räppääjä ja kaksoisolento
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Risto Räppääjä ja villi kone on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut suomalainen lastenelokuva, jonka on ohjannut Maria Sid. Elokuva perustuu Sinikka Nopolan ja Tiina Nopolan samannimiseen kirjaan.
Elokuvassa Risto Räppääjä on tylsistynyt, koska hänen paras ystävänsä Nelli Nuudelipää on kiinnostunut vain nuoresta poplaulaja Ville Pyrystä. Kaikki muuttuu, kun alakerran naapuri Lennart Lindberg lainaa Ristolle vanhaa videopeliään.
Elokuvaa kuvattiin kesällä 2022 Helsingissä ja Vantaalla.
Elokuvasta tuli vuoden 2023 toiseksi katsotuin kotimainen elokuva. Elokuva sai suomalaisissa elokuvateattereissa kaikkiaan 206 284 katsojaa.
Elokuvan tuottajina ovat Rimbo Salomaa, Markus Selin sekä Jukka Helle. Elokuva on Solar Filmsin ja Ricky Rapperin yhteistuotantoa. Elokuvan levittäjänä toimii Nordisk Film.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Otso Törmälä  | … |  Risto Räppääjä   |
|  Meri Lahikainen  | … |  Nelli Nuudelipää   |
|  Jenni Kokander  | … |  Pakastaja-Elvi   |
|  Ylermi Rajamaa  | … |  Lennart Lindberg   |
|  Minka Kuustonen  | … |  Rauha Räppääjä   |
|  Benjamin Willamo  | … |  Ville Pyry   |
|  Aku Sipola  | … |  Pontus Perhonen   |
|  Jutta Järvinen  | … |  Pinja Perhonen   |
Aiheesta muualla

Risto Räppääjä ja villi kone -elokuvan Youtube-traileri
Säynätsalmen kanava

Säynätsalmen kanava
Säynätsalmen kanava sijaitsee Rautalammilla Niiniveden ja Iisveden välillä. Kanavan pituus on 120 metriä ja siinä ei ole sulkuja. Alusten suurin sallittu leveys on 7,5 metriä, syväys 2,4 metriä ja maston korkeus enintään 5,5 metriä. Kanava rakennettiin 1925–1926 ruoppaamalla paikalla ollut salmi. Kanavan yli rakennettiin myös kääntösilta ja siltaa hoitaneelle siltavahdille rakennettiin talo kanavan rannalle. Kääntösilta purettiin 1970-luvun alussa ja tilalle rakennettiin vuonna 1972 uusi silta kanavan ylitse.
Hankavesi
Vaasan senaatti

Vaasan vaakuna
Vaasan senaatti (myös Vaasan hallitus) oli Suomen sisällissodan aikana Vaasassa toiminut Suomen hallitus, Suomen senaatti, 29. tammikuuta – 3. toukokuuta 1918, jolloin Vaasa oli siis käytännössä valkoisten pääkaupunki. Virallisen toimintansa Vaasassa senaatti aloitti helmikuun alussa 1918.
Kokoonpano

Vaasan senaatti muodostui niistä Svinhufvudin senaatin jäsenistä, jotka oli tammikuun 1918 lopussa lähetetty varmuuden vuoksi Vaasaan, sillä vallankumouksellisten punakaartien arveltiin suunnittelevan vallan ottamista. Pohjanmaan arveltiin tuolloin olevan tukevimmin hallituksen joukkojen eli suojeluskuntien hallussa, mikä osoittautuikin oikeaksi arvioksi.
Päätös muutosta Vaasaan tehtiin 26. tammikuuta pidetyssä suljetussa istunnossa, josta ei pidetty pöytäkirjaa. Läsnä olivat kaikki senaattorit lukuun ottamatta senaattori Juhani Arajärveä, joka oli yksityisasioiden takia Tampereella. Istunnossa senaattorit Arthur Castrén, Heikki Renvall ja Onni Talas vaativat, että vähintään viiden senaattorin oli heti matkustettava Vaasaan, koska hallitus varmasti yritettäisiin vangita seuraavana päivänä. Senaattorit E. N. Setälä ja Oskari Wilho Louhivuori puolestaan olivat optimisteja ja katsoivat, että riittää, jos yksi senaattori lähetetään Pohjois-Suomeen. He perustelivat kantaansa myös sillä, että hallitus osoittaisi pelkuruutta poistumalla paikaltaan. Keskustelussa tultiin lopulta siihen tulokseen, että kolme senaattoria lähtisi vielä samana iltana junalla Vaasaan. Renvall, Alexander Frey ja E. Y. Pehkonen nousivat siis Vaasaan lähtevään junaan ja Arajärvi liittyi heidän seuraansa noustuaan Vaasan junan kyytiin Alavuden asemalta. Helsinkiin jäivät senaattorit P. E. Svinhufvud, O. Talas, A. Castrén, Jalmar Castrén, Kyösti Kallio ja O. W. Louhivuori. Senaattori Setälä matkusti seuraavana päivänä Porvoon seudulle.
Vaasan senaatin muodostivat siis aluksi Juhani Arajärvi, Alexander Frey, E. Y. Pehkonen ja Heikki Renvall, joka toimi puheenjohtajana. Työnjaoksi sovittiin, että Renvall hoiti ulkoasiat, kauppa- ja teollisuusasiat sekä kirkollis- ja opetustoimituskunnan asiat, Arajärvi hoiti valtiovarat ja kulkulaitosasiat, Frey sisä- , oikeus- ja sotilasasiat ja Pehkonen maatalouden ja elintarvikkeet. Sisällissodan alettua Helsinkiin jääneet senaattorit joutuivat piiloutumaan. P. E. Svinhufvud ja Jalmar Castrén onnistuivat 3. maaliskuuta pakenemaan punaisesta Helsingistä kaapatulla jäänmurtaja Tarmolla ja matkustivat Vaasaan kiertotietä Viron, Saksan ja Ruotsin kautta. Heidän liityttyään Vaasan senaattiin 25. maaliskuuta  se käsitti enimmillään kuusi senaattoria.
Toiminta > Väliaikaiset järjestelyt

Senaatin istuntosali oli Vaasan kaupungintalossa ja kiitokseksi tästä senaatti myönsi toukokuun alussa 1918 kaupungille augmentin eli oikeuden liittää kunnialisäyksenä Vaasan vaakunaan Vapaudenristin suurristin miekkojen kera. Ennen Vaasan kaupungintaloon muuttoa senaatti toimi maaherran asuinrakennuksessa sijaitsevan teollisuuskoulun huoneistossa.
Vaasan lääninkonttori ryhtyi toimimaan valtiokonttorina, Vaasan postikonttori postihallituksena ja Vaasan tullikamari tullihallituksena. Lisäksi perustettiin väliaikaiset elintarvike-, merenkulku- ja metsähallitukset.
Toiminta > Sisällissodasta johtuvat toimenpiteet

Helmikuun 1. päivänä Vaasan senaatti antoi Renvallin laatiman julistuksen, jossa se ilmoitti, että sosialistit olivat toteuttaneet vallankaappauksen ja että hallitusta vastaan asettautuneita pidetään maanpettureina. Senaatti totesi olevansa Suomen ainoa laillinen, eduskunnan valtuuttama ja valitsema hallitus. Se julisti suojeluskunnat hallituksen alaisiksi joukoiksi.
Helmikuun 18. päivänä senaatti pani toimeen asevelvollisuuden ja kutsui 21-40 vuoden ikäiset asekuntoiset miehet saapumaan kutsuntaan. Päätös nojautui vuoden 1878 asevelvollisuuslakiin.
Helmikuun 25. päivänä jääkärien pääjoukko palasi Vaasaan. Renvallille se oli kevään mieluisin tapahtuma.
Saksasta Suomeen saapunut Wilhelm Thesleff kertoi senaatille tulevasta Saksan avusta maaliskuun 2. päivänä, minkä jälkeen yllättyneet senaattorit lähtivät ylipäällikkö Mannerheimin puheille. Senaattorit, jotka eivät ilmeisesti tienneet tuossa vaiheessa Svinhufvudin kannasta ja Edvard Hjeltille esittämästä avunpyynnöstä, kysyivät Mannerheimilta, selviääkö Suomi sodasta ilman saksalaisia joukkoja. Mannerheim vakuutti sen olevan varmaa, ja itsenäisyyden olevan lujemmalla pohjalla, jos siihen ei tarvita ulkovaltojen apua. Senaattorit vakuuttuivat Mannerheimin vastauksesta ja ilmoittivat Thesleffille hallituksen kieltäytyvän tarjotusta avusta. Keskustelun jälkeen senaatti lopulta kuitenkin perui päätöksensä ja päätti hyväksyä Saksan avun. Kuultuaan senaatin päätöksestä Mannerheim uhkasi erolla, mutta päämajoitusmestari Hannes Ignatius ja esikuntapäällikkö Gösta Mauritz Törngren painostivat häntä perumaan eropäätöksensä. Aikansa argumentteja kuunneltuaan ja tilannetta pohdittuaan Mannerheim hyväksyi saksalaisten tulon ja perui eronsa. Hän kuitenkin edellytti, että saksalaiset joukot alistetaan ylipäällikön komentoon ja että ne eivät sekaannu Suomen sisäisiin asioihin, vaan auttavat yksinomaan Suomen taistelussa ulkopuolista vihollista vastaan. Rafael Erich toi Saksan kanssa 7. maaliskuuta solmitut sopimukset senaattiin maaliskuun 18. päivänä. Samana päivänä Vaasan senaatti teki virallisen päätöksen liittää Karjala Suomeen sotilaallisen valtausoperaation avulla. Senaatin ehdotuksen mukaisesti Mannerheim nimesi 20. maaliskuuta senaattiin yhdysmiehekseen everstiluutnantti Harald Åkermanin.
3.3. Saksa ja Venäjä solmivat rauhan. Se velvoitti Venäjää vetämään joukkonsa Suomen sisällissodasta. 30.3. Saksa jätti bolsevikkihallitukselle nootin Pietarista "virtaavista" punaisista venäläiskaarteista ja uhkasi ryhtyä toimiin, jos se ei lopu. 1.4. Lenin taipui kieltämään Pietarin viranomaisia lähettämään enempää venäläisjoukkoja Suomeen. 3.4. Valkoiset saapuivat jo Tampereen äärelle ja saksalaiset nousivat maihin Hangossa.
Senaatti antoi huhtikuun 4. päivänä julistuksen, jossa se ilmoitti, että saksalaiset sotajoukot ovat hallituksen pyynnöstä nousseet maihin Suomeen avustaakseen venäläisen sotaväen ja bolševikkien karkottamisessa. Julistuksen myötä sisällissodan luonne muuttui ulkopoliittiseksi: Suomi joutui sotaan Neuvosto-Venäjän kanssa.
Toiminta > Paluu Helsinkiin

Kun Saksan Itämeren-divisioona oli vallannut Helsingin kansanvaltuuskunnalta 13. huhtikuuta, Helsinkiin jääneet neljä senaattoria muodostivat oman ”Helsingin senaatin”, jota johti aluksi Kyösti Kallio ja myöhemmin viidenneksi liittynyt E. N. Setälä. Nämä kaksi senaattia toimivat muutaman viikon ajan rinnakkain, sillä Vaasan ja Helsingin väliset suorat kulkuyhteydet olivat vielä punaisten hallussa. Helsingin senaatin merkittävin päätös oli 17.4. asetuksella vahvistettu Viaporin linnoitusalueen liittäminen Suomeen. Liikenneyhteyden avauduttua ensin Castrén ja sitten Frey lähetettiin huhtikuun lopussa Helsinkiin. Koko Vaasan senaatti matkusti Helsinkiin 4. toukokuuta ja senaatti yhdistyi jälleen. Ensimmäisen kokouksensa täysilukuisena sodan jälkeen Svinhufvudin senaatti piti Helsingissä 6. toukokuuta 1918.
Vaasan kaupungintalo
Vaasaan matkalla olleet Svinhufvud ja Castrén Torniossa 23.3.1918.
Lontoon kaupunkipiirit

Lontoon kaupunkipiirit (engl. London borough) ovat Lontoon alueen aluehallintoyksiköitä. Lontoo koostuu 32 kaupunkipiiristä ja yhdestä itsenäiset kaupunkioikeudet omaavasta alueesta Lontoon Citystä. City of Westminster on kaupunkipiiri, vaikka sillä on myös muodollinen cityn asema. Sisä-Lontoon (Inner London) muodostavat 12 kaupunkipiiriä, loput 20 muodostavat Ulko-Lontoon (Outer London).
Kaupunkipiirit vastaavat suurimmasta osasta alueidensa julkisten palveluiden, kuten koulujen, sosiaalipalveluiden, jätehuollon ja kunnallisen vuokra-asuntojen, tuottamisesta. Ne keräävät kunnallisveroa, mutta luovuttavat siitä osan Suur-Lontoon yleishallinnolle (Greater London Authority, GLA). Kaupunkipiirejä hallitsee neljän vuoden välein yleisillä vaaleilla valittava valtuusto.lähde?
Suurin kaupunkipiiri on yli 300 000:n asukkaan Croydon, pienin runsaan 7 000:n asukkaan Lontoon City. Yli sadantuhannen asukkaan kaupunkipiirejä ovat Barnet, Bexley, Bromley, Croydon, Ealing, Hounslow, Kingston upon Thames, Lambeth, Lewisham, Newham, Redbridge, Southwark, Wandsworth ja City of Westminster.lähde?
Mandaatti

| Palveluiden jako | Lontoon kaupunkipiirit | Suur-Lontoon yleishallintoviranomainen |
| --- | --- | --- |
| Koulutus | kyllä |  |
Asuminen: kyllä
| Kaavoituksen luvat | kyllä |  |
Strateginen suunnittelu: kyllä
Liikenteen suunnittelu: kyllä
| Matkustajaliikenne |  | kyllä |
Tiet: kyllä
| Poliisi |  | kyllä |
| Palokunta |  | kyllä |
| Sosiaalipalvelut | kyllä |  |
| Kirjastot | kyllä |  |
| Vapaa-aika | kyllä |  |
| Jätehuolto | kyllä |  |
| Jätekierrätys | kyllä |  |
| Ympäristö | kyllä |  |
| Verotus | kyllä |  |
Lontoon City †
City of Westminster *
Kensington and Chelsea *
Hammersmith and Fulham *
Wandsworth *
Lambeth *
Southwark *
Tower Hamlets *
Hackney *
Islington *
Camden *
Brent
Ealing
Hounslow
Richmond upon Thames
Kingston upon Thames
Merton
Sutton
Croydon
Bromley
Lewisham
Greenwich
Bexley
Havering
Barking and Dagenham
Redbridge
Newham
Waltham Forest
Haringey
Enfield
Barnet
Harrow
Hillingdon
† ei kaupunkipiiri
Tähdellä merkityt muodostavat Sisä-Lontoon
Arthur (Connaughtin herttua)

| Arthur |
| --- | --- |
 Connaughtin ja Strathearnin herttua
 
Kanadan kenraalikuvernööri
Valtakausi:  13. lokakuuta 1911 – 11. marraskuuta 1916
Edeltäjä:  Albert Grey
Seuraaja:  Victor Cavendish

Syntynyt:  1. toukokuuta 1850 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut:  16. tammikuuta 1942 (91 vuotta) Bagshot Park, Surrey, Yhdistynyt kuningaskunta
Puoliso:  prinsessa Louisa Margareta
Lapset:  Arthur  Margaret Patricia
Koko nimi:  Arthur William Patrick Albert
Suku:  Windsor Saksi-Coburg-Gotha
Isä:  prinssi Albert
Äiti:  kuningatar Viktoria
Nimikirjoitus:  
Arthur William Patrick Albert, Connaughtin ja Strathearnin herttua (1. toukokuuta 1850 Lontoo – 16. tammikuuta 1942 Bagshot Park, Surrey) oli Ison-Britannian kuningasperheen jäsen ja sotamarsalkka. Hän toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä vuosina 1911–1916.
Elämä ja ura

Arthur oli kuningatar Viktorian ja prinssipuoliso Albertin kolmas poika. Hänen on sanottu olleen äitinsä suosikkipoika. Arthurin sisaruksia olivat kuningas Edvard VII, Saksan keisarinna Viktoria, Hessenin suurherttuatar Alice, Saksi-Coburg-Gothan herttua Alfred, Albanyn herttua Leopold, Schleswig-Holsteinin ruhtinatar Helena, Battenbergin prinsessa Beatrice ja Argyllin herttuatar Louise.
Arthur meni Woolwichin kuninkaalliseen sotilasakatemiaan vuonna 1866, valmistui vuonna 1868 insinööriluutnantiksi ja palveli vuodesta 1869 alkaen tykistössä. Häntä varten luotiin vuonna 1874 Connaughtin ja Strathearnin herttuan arvo. Hänet ylennettiin 1880 everstiksi, 1893 kenraaliksi ja 1902 sotamarsalkaksi. Hän komensi ensimmäistä kaartinprikaatia Egyptissä käydyssä Tel el-Kebirin taistelussa vuonna 1882. Arthur oli vuosina 1886–1890 Bombayn sotilaskomentajana Intiassa, vuosina 1893–1898 Aldershotin sotilasleirin päällikkönä, vuosina 1900–1904 Irlannin joukkojen ylipäällikkönä ja vuodesta 1901 samalla III armeijakunnan komentajana.
Vuosina 1904–1907 prinssi Arthur oli armeijan ylitarkastaja ja vuosina 1907–1909 Välimerelle sijoitettujen brittiläisten joukkojen ylipäällikkönä Maltalla. Toimiessaan Kanadan kenraalikuvernöörinä vuosina 1911–1916 Arthur herätti ristiriitaisia tunteita pyrkiessään puuttumaan maan sisäisiin sotilasasioihin. Hän toimi sen jälkeen vielä erinäisissä tehtävissä ennen kuin vetäytyi julkisesta elämästä vuonna 1928.
Avioliitto ja lapset

Arthurin puoliso oli vuodesta 1879 Preussin prinsessa Louisa Margareta (1860–1917), joka oli prinssi Fredrik Kaarlen tytär.
Heille syntyi kolme lasta:
Margaret (1882–1920), Connaughtin prinsessa, Ruotsin kruununprinsessa, puoliso myöhempi Ruotsin kuningas Kustaa VI Aadolf
Arthur (1883–1938), Connaughtin prinssi, Etelä-Afrikan kenraalikuvernööri
Patricia (1886–1974), Connaughtin prinsessa, avioliitossa lady Ramsay
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arthur (Connaughtin herttua) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Arthur puolisonsa ja lastensa kanssa vuonna 1893.
Arthur vuonna 1937, Philip de Lászlón maalaama muotokuva.
Kolmioraide

Ilmakuva osittain puretusta kolmioraiteesta.
Kaaviokuva kolmioraiteesta.
Rautatieliikenteen terminologiassa kolmioraide on kolmion muotoinen raidejärjestely, jossa kolmion jokaisessa kärjessä on vaihteet. Kolmioraiteella voidaan kääntää kokonaisia junia mikäli raidepituus kolmioraiteen ulkopuolella on riittävä. Yleisin käyttömalli kolmioraiteelle on kuitenkin pääradan ja sivuradan risteysasema, jossa pääraiteelta molemmista suunnista on tarpeen päästä haararadalle suuntaa vaihtamatta.
Kaluston kääntäminen

Kaluston kääntäminen kolmioraiteella (Helsingin metrossa kolmiokääntö) on tarpeen, kun kalustossa on ohjaamo vain yksikön toisessa päässä. Helsingin metrossa metrojunat käännetään, jotta kaluston pyöräkerrat ja telilaitteisto kuluisivat tasapuolisesti. Esimerkiksi höyryveturit on käännettävä kattila menosuuntaan, sillä tenderi edellä ajettaessa näkymä veturinkuljettajan paikalta on huono ja tenderi edellä ajettaessa on ajettava alhaisemmalla nopeudella. Myös useimmat pohjoisamerikkalaiset dieselveturit ovat yksiohjaamoisia.
Yksittäiset veturit ja vaunut voidaan kääntää kääntöpöydällä, johon kokonaiset junat eivät kuitenkaan mahdu.
Kolmioraiteet ovat yleisimpiä juuri Pohjois-Amerikassa, sillä maassa on runsaasti rautatielinjoja ja niiden välistä yhdysliikennettä. Euroopassa kalustoyksiköt ovat pääasiassa kaksiohjaamoisia.
Kolmioraiteita Suomen rataverkolla

Iisalmi
Kerava
Kontiomäki (varsinaisesti Kontiomäen ohitusraide, mutta rakenteeltaan kolmioraide)
Kouvola
Lahti
Murtomäki (kaksi kolmioraidetta: Otanmäen ja Talvivaaran suuntiin)
Oulun ratapiha (nimellä Oritkarin kolmioraide)
Pieksämäki
Pännäinen
Riihimäki
Siilinjärvi (kaksi kolmioraidetta, Siilinjärvi asema sekä Siilinjärvi Ruokosuo)
Tampere
Tornio
Tuomioja
Varkaus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kolmioraide Wikimedia Commonsissa
Kuolemanjärvi (Sastamala)

| Kuolemanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°25′43″N, 22°55′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Rautajoen valuma−a (35.134)
Laskuoja:  oja Kaivolamminojaan 
Järvinumero:  35.134.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  93,1 m  
Pituus:  200 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,564 km  
Pinta-ala:  1,362 ha  
Saaria:  ei saaria
 fiKuolemanjärvi 
Kuolemanjärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Vammalassa Kylmäkoskenmaalla  sijaitseva järvi.
Maantiede

Järven pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 120 metriä. Se sijaitsee suoalueen itälaidassa. Sillä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 0,56 kilometriä pitkä ja sen pohjoisrannoilla avosuota, mutta itärannassa on moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Sen etelärantaan on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto, jonne johtaa tie Pohjalanjärveltä.
Luontoarvoja

Järven ympäristössä on, rannat mukaan lukien, yksityisomisteisten maiden luonnonsuojelualue nimellä Pietilän metsä (YSA244524, 9,02 hehtaaria).
Vesistösuhteita

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Rautajoen valuma-alueeseen (35.134) se kuuluu. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,3 kilometriä pitkä laskuoja Kaivolamminojaan. Se on osa valuma-alueen pääuomaa, joka muuttuu alajuoksulla Rautajoeksi. Järven vedenpinnan korkeus on 93,1 metriä ja Kaivovedenoja 87 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta yli 8 metriä.
Historia

Vuonna 1847 talollinen David Henricsson (Yli Juurakko) Karkusta haki lupaa kuivattaa Kuolemanjärven ja sai siihen luvuan 1849. Järven vedenpintaa laskettiin vuonna 1863 alemmaksi, mutta järveä ei koskaan kuivattu kokonaan. Järvenlaskun seurauksena järven rannoilla voitiin kasvattaa heinää ja laiduntaa karjaa. Tämän vahvistaa osaltaan vuosina 1855–1856 valmistunut Kalmbergin kartasto, jossa järvi on piirretty erimuotoiseksi ja suuremmaksi kuin se on nykyään. Järvi sijaitsi silloin aivan Tyrvään itärajan tuntumassa.. Vesijättömaan käyttö heinäniittynä jatkui ainakin 1930-luvulle asti, koska vuonna 1930 julkaistussa Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa se oli merkitty karttaan tummanvihreällä värillä . Vuonna 1961 julkaistussa peruskartassa järvi on vielä autio .