stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Syvään päähän

| Syvään päähän Eppu Normaali |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kevät 2007
 Julkaistu: 5. syyskuuta 2007
 Tuottaja(t): Pantse Syrjä
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 48.47
 Levy-yhtiö: Akun tehdastuotanto/Poko Rekords
Listasijoitukset
  1. (2 viikkoa, viikko 37/2007)
Eppu Normaalin muut julkaisut
| Sadan vuoden päästäkin 2004 | Syvään päähän 2007 | Jackpot – 101 Eppu-klassikkoa 1978–2009 2009 |
Singlet albumilta Syvään päähän
 ”Jokainen hetki historian” Julkaistu: 2007  ”Syvään päähän” Julkaistu: 2008
Syvään päähän on Eppu Normaalin 14. studioalbumi. Albumista on julkaistu cd-painoksen lisäksi myös digipack- ja vinyylipainokset. Albumilta julkaistiin single ”Jokainen hetki historian”. Levyn kannen on maalannut ”ankkataiteilija” Kaj Stenvall. Koko albumi, lukuun ottamatta rumpuja, on äänitetty Tajukankaalla eli Pantse Syrjän omassa studiossa. Kaikki albumin raidat on säveltänyt Pantse ja sanoittanut Martti Syrjä.
Syvään päähän ylitti kultalevyrajan julkaisupäivänään. Levyä myytiin ensimmäisen myyntipäivän aikana lähes 20 000 kappaletta. Albumin myynti ylitti myös syyskuussa platinalevyyn oikeuttavan 30 000 kappaleen rajan. Albumia on tähän mennessä myyty lähes 40 000 kappaletta.
Kappaleet

Tahdon sut – 4.33
Syvään päähän – 4.30
Kuumemittari – 3.36
Pallit heiluu taas – 4.08
Haistakoon veen – 3.58
Kun valot tulevat vastaan – 4.57
Lennä mun luo – 4.51
Laulu jää pystyyn – 4.38
Jokainen hetki historian – 4.49
Cry Baby – 4.21
Minkä teit – 4.30
Kokoonpano

Martti Syrjä – laulu
Mikko Syrjä – kitara, taustalaulu
Juha Torvinen – kitara
Sami Ruusukallio – basso, taustalaulu
Aku Syrjä – rummut
Arvostelut

Dome.fi:
Nyt.fi:
Soundi:
V2.fi:
Kerki

| Kerki |
| --- | --- |
 Alamberdarin mausoleumi.
 Kerki
 Koordinaatit: 37°50′9″N, 65°12′43″E 
Valtio:  Turkmenistan
Maakunta:  Lebapin maakunta
Piirikunta:  Kerkin piirikunta
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
Väkiluku (1989):  19 700
Kerki on kaupunki ja samannimisen piirikunnan hallinnollinen keskus Lebapin maakunnassa Turkmenistanissa. Se sijaitsee Amudarjan vasemmalla rannalla 210 kilometriä maakunnan pääkaupungista Türkmenabatista kaakkoon. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Kerkissä oli 19 700 asukasta.
Kerkin ja Amudarjan oikealla rannalla sijaitsevan Kerkiçin välillä on ollut tärkeä joen ylityspaikka, jonka kautta kulki karavaanireitti Khorasanista ja Guzganista Transoxianaan. Joen molemmin puolin oli ajanlaskun alussa rakennettu linnoitukset. Vasemmalla rannalla sijainnut kaupunki tunnettiin keskiajalla nimellä Zamm, ja mongolivalloituksen jälkeen se sai vähitellen nimen Kerki. Nykyinen kaupunki on perustettu vuonna 1925.
Turkmenistanin itsenäistyttyä Kerki sai siellä opettajana työskennelleen presidentti Saparmyrat Nyýazowin isän mukaan nimen Atamyrat. Entinen nimi palautettiin vuonna 2017.
Kerkissä toimii puuvilla- ja elintarviketeollisuutta. Sinne Türkmenabatista johtava rautatie valmistui vuonna 2009. Amudarjan ylittävä rautatiesilta valmistui vuonna 2009 ja uusi maantiesilta vuonna 2013. Kerkin kansainvälinen lentoasema avattiin vuonna 2021.
Paikallisia nähtävyyksiä ovat Kerkin linnoituksen jäänteet ja keskustan yksikerroksiset 1900-luvun alun kaupunkitalot. Kaupungin luoteispuolella Astanababassa sijaitsevat Alamberdarin ja Astanababan keskiaikaiset mausoleumit.
Jan Palachin aukio

| Jan Palachin aukio> Náměstí Jana Palacha |
| --- | --- |

Sijainti:  Praha
Kaupunginosa:  Staré Město
Muistomerkit:  Jan Palach
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jan Palachin aukio (tšk. Náměstí Jana Palacha) on aukio Tšekin pääkaupungissa Prahassa. Se on nimetty Tšekkoslovakian miehitystä vastustaneen tšekkiläisopiskelija Jan Palachin mukaan.
Sijainti

Jan Palachin aukio sijaitsee Vltavan rannalla, Josefovin ja Vanhankaupungin vieressä. Sen yhdistää joen vastapuoleiseen Malá Stranan kaupunginosaan Mánesin silta (Mánesův most).
Historia

Jan Palachin aukio on rakennettu yhdelle keskiaikaisen Prahan tärkeimmistä paikoista. Sen kohdalla Vltava on matalimmillaan, mikä mahdollisti helpon matkustamisen sen itäpuolella sijainneen  Vanhankaupungin, sekä länsipuolella olleen Prahan linnan välillä. Myöhempinä vuosisatoina sitä kutsuttiin nimellä Rejdiště siellä sijainneen hevostallin mukaan.
Alueen merkitys kaupungilleen kohosi jälleen 1800-luvulla kun sen läheisyyteen rakennettiin silta ja Rudolfinumin suuri konserttitalo. Itävalta-Unkarin viimeisten vuosien aikana aukio oli nimetty keisarinna Zitan mukaan. Tšekkoslovakian itsenäistyttyä se uudelleennimettiin Bedřich Smetanan aukioksi.
Toisen maailmansodan jälkeen aukio tunnettiin nimellä Puna-armeijan aukio (náměstí Krasnoarmějců) Prahan taistelussa kuolleiden neuvostosotilaiden mukaan. Sen aluetta oli käytetty heidän väliaikaisena hautuumaanaan välittömästi taisteluiden loputtua. Kun Neuvostoliiton johtama Varsovan liitto miehitti Tšekkoslovakian syksyllä 1968 pilasi se oman Prahan vapauttamisesta saamansa maineen prahalaisten keskuudessa. Seuraavan vuoden tammikuussa prahalainen opiskelija Jan Palach teki miehitystä prostestoidakseen Venceslauksen aukiolla polttoitsemurhan. Hän oli opiskellut Puna-armeijan aukion reunalla sijainneessa Kaarlen yliopiston filosofisessa tiedekunnassa. Hänen kuolemansa inspiroimana prahalaiset opiskelijat nimesivät Puna-armeijan aukion spontaanisti uudelleen Jan Palachin aukioksi. Tämä epävirallinen nimi säilyi kansan käytössä aina samettivallankumoukseen asti, jolloin se virallistettiin vuonna 1989.
Joulukuussa 2023 aukion viereisessä Kaarlen yliopiston rakennuksessa tapahtui joukkuampuminen. Jan Palachin aukio oli tuolloin suuren poliisioperaation keskipisteenä.
Nähtävyydet

Rudolfinum (konserttisali ja taidegalleria)
Käsityömuseo
Kaarlen yliopiston filosofisen tiedekunnan rakennus
Olbram Zoubekin patsas Jan Palachin kuolinnaamiosta.
John Hejdukin suunnittelema Jan Palachin muistomerkki Pojan talo ja äidin talo (Dům syna a Dům matky)
Antonín Dvořákin patsas
Josef Mánesin patsas
Liikenne

Prahan metrolinja A pystähtyy aukion laidalla sijaitsevalla Staroměstskán metroasemalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jan Palachin aukio Wikimedia Commonsissa
Rudolfinum.
Kaarlen yliopiston rakennus.
Syömäpuikot

Japanilaiset hashi-syömäpuikot ja kertakäyttöiset waribashi-syömäpuikot
Syömäpuikot ovat kaksi samanmittaista, noin kynänkokoista puikkoa, joita käytetään ruokailuvälineenä Kiinassa, Taiwanissa, Japanissa, Koreassa ja Vietnamissa. Niitä käytettiin ennen yleisesti myös Thaimaassa, mutta 1800-luvun länsimaalaistamiskampanjan jälkeen thairuoka syödään nuudeleita lukuun ottamatta lusikalla ja haarukalla.
Syömäpuikkoja tehdään puusta, bambusta, metallista, muovista, norsunluusta ja mammutinluusta. Korealaiset syömäpuikot valmistetaan useimmiten metallista, japanilaiset ja kiinalaiset yleensä puusta. Lisäksi japanilaiset syömäpuikot ovat yleisesti lyhyempiä kuin korealaiset ja kiinalaiset.
Syömäpuikot kehitettiin ainakin 3 000 vuotta sitten Kiinassa, mahdollisesti jopa 5 000 vuotta sitten. Legendan mukaan Kungfutse suosi syömäpuikkoja, koska surmaamiseen soveltuvia välineitä ei ollut sopiva pitää esillä pöydässä. Keisarin hovissa käytettiin hopeisia puikkoja, jotka uskomuksen mukaan hapettuisivat mustiksi, jos ruuassa oli myrkkyä.
Puikkoja pidetään yleensä oikean käden etusormen ja keskisormen sekä peukalon välissä ja käsitellään pinsettien tapaisesti nostamaan ruoanpalasia suuhun. Eri maissa on toisistaan poikkeavia etikettisääntöjä. Vasemman käden käyttö alkaa olla hyväksyttävää muuten paitsi erittäin muodollisissa tilanteissa. Puikoilla syömistä varten ruoka paloitellaan suupaloiksi jo valmistusvaiheessa ja riisi keitetään tahmeaksi. Pehmeää ruokaa voi pilkkoa myös puikoilla, joskin ruuan nostaminen suun eteen ja siitä osien irti pureminen on myös hyväksyttävää.
Kiinassa valmistetaan vuosittain 15 miljardia paria syömäpuikkoja, joiden valmistamiseen kuluu puuta noin 46 km²:n metsää vastaava määrä. Tämän vuoksi Kiinassa otettiin 1. huhtikuuta 2006 käyttöön viiden prosentin vero kertakäyttöisille syömäpuikoille.
Aiheesta muualla

YouTube-video syömäpuikkojen käytöstä
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Leikangerin kirkko

Leikangerin kirkko voi tarkoittaa seuraavia Norjassa sijaitsevia kirkkoja:
Leikangerin kirkko Herøyn kunnassa
Leikangerin kirkko Sogndalin kunnassa
Leikangerin kirkko Stadin kunnassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Leikangerin kirkko”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kadri-Ann Sumera

Kadri-Ann Sumera (s. 1977) on virolainen pianisti. Hän on toiminut solistina, kamarimuusikkona ja säestäjänä, jonka laaja ohjelmisto on ulottunut barokkimusiikista nykyohjelmistoon.
Sumera opiskeli Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa ja Kölnin musiikki- ja tanssiyliopistossa. Hänen opettajinaan toimivat Merike Bürger, Ülle Sisa, Maigi Pakri, Peep Lassmann ja Arbo Valdma. Hän suoritti opintoja myös Internationale Ensemble Modern Akademiessa Frankfurtissa. Hän perusti Tartu New Music Ensemblen ja on johtanut Viron ammattimuusikoiden yhdistystä. Hän on myös työskennellyt toimittajana Klassikaraadiossa.
Sumera on kantaesittänyt hänelle sävellettyjä teoksia, joihin ovat kuuluneet Märt-Matis Lillin pianokonsertto ja Nicolas Gilbertin A rebours. Hän on myös esiintynyt monissa Viron-ensiesityksissä 1900-luvun merkittävistä teoksista; Karlheinz Stockhausenin teoksen Mantra kahdelle pianolle ja elektroniikalle hän tulkitsi Sabine Simonin ja Hendrik Manookin kanssa, Olivier Messiaenin teoksen Harawi sopraanolle ja pianolle Kai Kallastun kanssa sekä John Cagen teoksen Dances for two prepared pianos Hanna Heinmaan kanssa. Sumera on osallistunut multimediaesityksiin. Hän on esiintynyt muiden muassa Viron kansallisen sinfoniaorkesterin, Sinfonietta Dresdenin ja Pärnun kaupunginorkesterin solistina. Hän on levyttänyt paljon.
Sumeran ohjelmistossa tärkeä asema on ollut virolaisella pianomusiikilla, kuten hänen isänsä Lepo Sumeran teoksilla.
Sumera on opettanut Tallinnan Georg Ots -musiikkikoulussa ja Tarton Heino Eller -musiikkiopistossa. Hän on myös työskennellyt Darmstadtin Akademie für Tonkunstissa. Hänen harrastuksensa on kajakkimelonta, jonka merkeissä hän on tehnyt matkoja muun muassa Malawiin ja Grönlantiin.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (saksaksi), (viroksi), (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Embraer E-Jet

| Embraer E-Jet |
| --- | --- |
 JetBluen E190
Tyyppi:  kapearunkokone
Alkuperämaa:   Brasilia
Valmistaja:  Embraer
Ensilento:  19. helmikuuta 2002
Tila:  tuotannossa
Valmistusvuodet:  2001–
Muunnelmat:  Embraer Lineage 1000 Embraer E-Jet E2 -perhe
Alitalian Embraer E170LR.
E170-100LR-koneen ohjaamo esittelylennolla Frankfurtissa.
Embraer E-Jet on brasilialaisen Embraerin valmistama sarja kaksimoottorisia, lyhyen ja keskipitkän kantaman kapearunkoisia matkustajalentokoneta. Lentokoneperheeseen kuuluvat mallit E170, 
E175, E190 ja E195. E-Jet-koneita on valmistettu vuodesta 2001, ja niiden seuraaja on jatkokehitelty Embraer E-Jet E2 -sarja.
Historiaa

E170 ja E190 julkaistiin Pariisin ilmailunäytöksessä 14. kesäkuuta 1999. E170:n ensilento oli 19. helmikuuta 2002 ja se aloitti liikennöinnin samana vuonna. Sen ensimmäisiä käyttäjiä olivat LOT (Puola), US Airways (Yhdysvallat) ja Alitalia Express (Italia). Suomessa Nordic Regional Airlinesilla on käytössä 12 E190 -konetta.
E170:stä on kehitetty myös 1,77 metriä pidempi versio E175, jonka ensilento oli 14. kesäkuuta 2003.
E190 on 6,25 metriä pitempi versio E170:stä. Sen ensilento oli maaliskuussa 2004. Myös E190:stä on 2,41 metriä pitempi versio E195, jonka ensilento tapahtui joulukuussa 2004.
Kaikkia koneita saa sekä normaaliversiona että pitkän kantaman versiona.
Vuonna 2024 markkinoille on tulossa mahdollisuus muuntaa E190-matkustajakone rahtikoneeksi. Rahtimuunnoksen ensiasiakas on Astral Airlines.
Teknisiä tietoja

E170-195 -koneet ovat kahden hengen ohjaamomiehistöllä (kapteeni ja perämies) lennettäviä. Koneiden suurin matkanopeus on noin 963 km/h. Koneissa on moderni ohjaamo elektronisine näyttöineen, eli niin sanottu lasiohjaamo.
|  | E170 | E175 | E190 | E195 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Pituus: | 29,90 m | 31,68 m | 36,24 m | 38,65 m |
| Korkeus: | 9,67 m | 9,73 m | 10,55 m | 10,52 m |
| Siipien kärkiväli: | 26 m | 26 m | 28,72 m | 28,72 m |
Rungon leveys:: 3,01 m
| Suurin lentoonlähtöpaino: | 35 990 kg (LR 37 200 kg) | 37 500 kg (LR 38 790 kg) | 47 790 kg (LR 50 300 kg) | 48 790 kg (LR 50 790 kg) |
| Matkustajia | 70–78 | 78–86 | 94–106 | 106–118 |
| Moottorit: | General Electric CF34-8E (62,80 kN) | General Electric CF34-8E (62,80 kN) | General Electric CF34-10E (82,29 kN) | General Electric CF34-10E (82,29 kN) |
| Kantama: | 3 704 km | 3 334 km | 4 264 km | 3 889 km |
Käyttö Finnairilla

Finnair käynnisti projektin uuden, noin 100-paikkaisen koneen hankkimiseksi kalustoon (nk. Jet100-projekti) vuonna 2004. Projektivastaaviksi nimettiin kapteenit Markku Malmipuro ja Jari Paajanen. Aluksi vaihtoehtoina olivat Embraer 170/190, Airbus A318 ja Boeing 717. Yhtiö päätyi Embraeriin, jonka kalustoa oli jo aiemmin ollut käytössä mm. Finncomm Airlinesilla -- Airbus A318 puolestaan hävisi kilpailun puutteellisten rahtiominaisuuksien ja -kapasiteetin vuoksi, vaikka sitä muuten pidettiinkin luontevana jatkeena yhtiön Airbus-kapearunkohankinnoille. Koulutuksen koneeseen projektitiimille ja Finnairin lennonopettajille tarjosi Swissin koulutusorganisaatio. Ensimmäiset koulutustarkastuslennot lennettiin oikealla koneella, koska simulaattoria ei ollut käytettävissä. Lisäksi Finnairin miehistöt lensivät reittitutustumislentoja Alitalian koneilla. Koska konetyyppiin tuli paljon eri taustaisia lentäjiä, rakennettiin Finnairin Embraer-lentomenetelmät laivaston yleisimmän koneen, A320:n, menetelmien pohjalta. Ensimmäinen kone saatiin Suomeen syksyllä 2005, ja sen rekisteritunnukseksi tuli OH-LEE (koneet siis jatkoivat "höyry-Caravellejen" rekisteritunnussarjaa). Koneessa oli aluksi paljon teknisiä ongelmia, joten seuraavan vuoden aikana sekä ohjelmistoon että laitteistoon tehtiin satoja parannuksia. Ensimmäinen reittilento lennettiin Tukholmaan. Syksyn 2005 aikana Finnair vastaanotti yhteensä neljä konetta, joiden toimituslennot lensivät kapteenit Malmipuro ja Paajanen henkilökohtaisesti Recifestä Helsinkiin Kap Verden, Teneriffan ja Bordeaux'n kautta, jota varten koneet varustettiin lyhytaaltoradioin. Neljännestä koneesta, rekisteriltään OH-LEH, tuli maailman ensimmäinen automaattilaskeutumiskelpoinen E170-yksilö.  Alkukesästä 2006 toimitettiin yhtiön oma Embraer-simulaattori, jonka puutteellisten hyväksyntöjen takia piti oikealla koneella tehtäviä koululentoja kuitenkin vielä jatkaa useita kuukausia. Yhteensä E170-koneita vastaanotettiin 10 yksilöä.
Ensimmäinen E190-kone, joita oli tilattu jo pian E170-toimitusten jälkeen, saapui Helsinkiin 2007, edelleen omin lentäjin.  Näitä vastaanotettiin 12 yksilöä vuosina 2007-2011, joista kaikki ovat edelleen Suomessa.  Vuodesta 2009 alkaen Embraer-operointi siirrettiin asteittain silloiselle Finncomm Airlinesille, myöhemmälle Flybe Finlandille eli nykyiselle Norralle, aluksi Finnairin lentäjin, jonka jälkeen E170-koneet myytiin Estonian Airille. Nykyään Norra vastaa Finnairin koko Embraer-liikenteestä. COVID-19-pandemian aikana E190-kalustolla operoitiin merkittävää osaa Finnairin Euroopan liikenteestä.
Luotettavuus

Koneissa on esiintynyt joitakin ’lastentauteja’, jotka tosin on osin jo saatu korjattua. Ongelmia on aiheuttanut muun muassa lukuisat tekniset viat koneiden avioniikassa.
E2-sarja

Embraer julkaisi huhtikuussa 2018 koneista uuden, aiempaa ympäristöystävällisemmän E-Jet E2 -sarjan, johon sisältyy Embraer E175-E2, E190-E2 sekä E195-E2.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Embraer 175:n matkustamo
LOT:n Embraer 170:n ohjaamo
Finnairin Embraer 170:n matkustamo
Embraerin matkustajakoneet
| --- | --- |
Potkurikoneet:  EMB 110 Bandeirante · EMB 120 Brasilia · EMB 121 Xingu
Suihkukoneet:  ERJ 135/140/145 · 170/175/190/195
Lufthansa Citylinen Embraer E195LR.
Janne Raitio

Janne Raitio vuonna 1994.
Janne Kosti Raitio (10. tammikuuta 1919 Kööpenhamina – 10. toukokuuta 1997 Espoo) oli suomalainen urkuri, Elis Mårtensonin oppilas. Hän oli viulisti Eino Raition poika ja säveltäjä Väinö Raition veljenpoika.
Raitio opiskeli urkujensoittoa Sibelius-Akatemiassa ja suoritti diplomin vuonna 1943. Hän opiskeli myös pianonsoittoa Ilmari Hannikaisen johdolla sekä suoritti kapellimestarintutkinnon vuonna 1951. Raitio toimi pitkään opettajana Sibelius-Akatemiassa: 1943–1951 pianonsoiton opettajana, 1951–1956 urkujensoiton opettajana, 1956–1986 lehtorina. Hän työskenteli myös Ilta-Sanomien musiikkiarvostelijana 1945–1967 ja Helsingin katolisen kirkon urkuri-kapellimestarina 1950–1956.
Janne Raition puoliso oli urkuri Seija-Sisko Raitio (1931–2024). Heidän tyttärensä on viulisti Silja Raitio-Heikinheimo (s. 1960), sellisti Tapani Heikinheimon puoliso.
Julkaisuja

Lectio sonorum I–II (1967–1970)
Sävelaapinen (1977)
Faunus

Roomalaisaikainen Faunuksen veistos.
Faunus oli muinaisitalialainen hedelmällisyyden ja metsän jumala sekä samalla paimenten, laidunten ja luonnon äänien jumala. Se samaistettiin suhteellisen varhain kreikkalaisten Paniin. Faunuun kultti on keskittynyt Palatiumille.
Myöhemmin Faunus samaistettiin kreikkalaisiin satyyreihin, minkä takia ajateltiin, että oli olemassa useita fauneja, Faunuksen seuralaisia. Satyyrien tapaan faunit olivat karvaisia pukinsorkkaisia olentoja. Faunin erottaa satyyrista, koska faunien yläruumis on sarvia lukuun ottamatta inhimillinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Faunus Wikimedia Commonsissa
Vanhankaupungin aukio

| Vanhankaupungin aukio> Staroměstské náměstí |
| --- | --- |

Osoite:  Staroměstské náměstí 1  110 00 Praha 1
Kaupunginosa:  Staré Město
Perustettu:  1100-luvulla
Muistomerkit:  Jan Hus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vanhankaupungin aukio (tšk. Staroměstské náměstí) on Tšekin pääkaupungin Prahan vanhin aukio. Se on myös kaupungin suosituimpia turistikohteita.
Sijainti ja luonne

Vanhankaupungin aukio sijaitsee Prahan Vanhankaupungin kaupunginosassa lyhyen kävelymatkan päässä Venceslauksen- sekä Tasavallan aukioista.
Aukion pinta-ala on hieman yli 9 000 m². Historiallisen merkityksensä vuoksi se nimettiin vuonna 1962 kansalliseksi kulttuurimuistomerkiksi
Nimi

Aukion alkuperäinen nimi oli Iso aukio (Velké náměstí), mutta jo 1300-luvulla sen nimi muutettiin Vanhaksi kauppatoriksi (Stará tržiště). Vanhankaupungin aukioksi sitä alettiin kutsua jo 1400-luvulla, mutta nykyään vanhahtavalla termillä rynek. Sen nykyinen nimi Staroměstské náměstí on ollut käytössä vuodesta 1895.
Historia

Vanhankaupungin aukio on Prahan vanhin ja historiallisesti merkittävin aukio. Se muodostui jo 1100-luvulla Prahan kautta kulkeneiden kauppareittien kauppapaikaksi. Aukion laidalla oli jo tuolloin ulkomaisia kauppiaita varten rakennettu tullirakennus, kirkko ja sairaala. Vanhankaupungin tori oli pitkään Prahan ainut paikka, missä sai käydä kauppaa kalalla.
1300-luvulla aukion yhteyteen rakennettiin raatihuone ja Neitsyt Marian kirkko. Näin se kehittyi yhdeksi Böömin kuningaskunnan taloudellisista ja poliittisista keskuksista. Aukiolla paitsi juhlittiin, myös mellakoitiin ja jaettiin kuolemantuomioita. Moni hussilainen teloitettiin Vanhankaupungin aukiolla. Vuonna 1458 hussilaismyönteinen Yrjö Poděbrad kruunattiin Böömin kuninkaaksi juuri täällä. Kesäkuussa 1621 aukiolla teloitettiin 27 johtavaa tšekkiläistä aatelista niin kutsutussa Vanhankaupungin teloituksessa. Heidän muistokseen aukiolla on nykyään vuonna 1904 pystytetyt 27 valkoista ristiä.
Vuosina 1650–1918 aukiolla oli pystyssä Jan Jiří Bendlin suunnittelema Marian pylväs. Nykyään samalla paikalla on vuonna 2020 valmistunut Petr Váňan tekemä kopio. Pylvään yhteyteen on merkitty Prahan meridiaani, jota ennen käytettiin prahalaisen ajan mittaamiseen.
1800-luvun lopussa moni aukiota ympäröinyt talo purettiin kulkuyhteyksien ja siisteyden parantamiseksi. Ladislav Šalounin suunnittelema Jan Husin muistomerkki paljastettiin Husin roviolla polttamisen 500-vuotispäivänä vuonna 1915.
1900-luvulla Vanhankaupungin aukio on ollut monen poliittisen tapahtuman keskipisteessä. 1902 tšekkiläiset osoittivat mieltään yleisen äänioikeuden puolesta. 1918 Tšekkoslovakian itsenäistyessä aukiolla vaadittiin sosialistisen tasavallan perustamista. Prahan kansannousun aikana aukiolla käytiin ankaria taisteluita. Niiden aikana tuhoutui muun muassa suurin osa raatihuoneesta. Vuonna 1948 helmikuun vallankaappauksen jälkeen Klement Gottwald julisti Kinskýn palatsin parvekkeelta Tšekkoslovakian tulevan rakentamaan sosialismia.
Nykyään Vanhankaupungin aukiolla järjestetään vuosittain suosittuja joulu- ja pääsiäismarkkinoita.
Nähtävyydet

Prahan Vanhankaupungin raatihuone (Staroměstská radnice)
Prahan astronominen kello (Pražský orloj)
Kinskýn palatsi (Palác Kinských)
Pyhän Nikolaoksen kirkko  (Kostel svatého Mikuláše).
Jan Husin patsas
Týnin Mariankirkko (Kostel Panny Marie Před Týnem)
Marian pylväs (Mariánský sloup)
Vanhankaupungin teloituksen muistoksi pystytetyt 27 valkoista ristiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vanhankaupungin aukio Wikimedia Commonsissa
Jan Husin patsas
Panoraama vanhankaupungin aukiosta.
Okayama International Circuit

| Okayama International Circuit |
| --- | --- |

Sijainti:  Mimasaka, Okayama, Japani
Aikavyöhyke:  UTC+9
Valmistumisvuosi:  1992
Radan pituus:  3,703
Mutkia:  11
Rataennätys:  1.10,218 (Ayrton Senna, Williams-Renault 1994)
Suurimmat tapahtumat:  Formula 1
Formula 1
Kilpailun pituus:  83 kierrosta, 307,349 km
Ensimmäinen GP:  1994
Viimeinen GP:  1995
Grand Prix’itä ajettu:  2
Eniten voittoja:  Michael Schumacher (2)
Okayama International Circuit (jap. 岡山国際サーキット) on moottoriurheilurata Japanissa, Okayaman prefektuurissa lähellä Mimasakaa. Rata tunnetaan myös nimillä Aidan rata, TI Circuit ja Tanaka International Circuit. Radalla ajettiin kaksi kertaa Tyynenmeren Grand Prix, 1994 ja 1995. Tarkoituksena oli lisätä Formula 1:sten kiinnostusta Japanissa.
Rata rakennettiin 1992 varakkaiden yksityisradaksi. Pian sillä pidettiin jo ensimmäinen kilpailu, brittiläisten veteraaniajajien kilpailu (joka selittää mutkien nimiä, kuten Hobbs ja Attwood).
1994 ja 1995 radalla ajettiin Tyynenmeren GP, jotka molemmat voitti Michael Schumacher. Kisasta kuitenkin luovuttiin, koska sen tiukat mutkat eivät miellyttäneet kuljettajia, eikä kisoja seurannut tarpeeksi yleisöä.
2003 Tanaka International Company myi radan, ja uusi omistaja nimesi sen Okayama International Circuitiksi.
Formula 1 -voittajat

| Kausi | Voittaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 |  Michael Schumacher | Benetton | Raportti |
| 1995 |  Michael Schumacher | Benetton | Raportti |
Syvälle salattu

| Syvälle salattu |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Mia Selin, 2011.
Ohjaaja:  Joona Tena
Käsikirjoittaja:  Pekka Lehtosaari Joona Tena Mikko Tenhunen
Tuottaja:  Mikko Tenhunen
Säveltäjä:  Panu Aaltio
Kuvaaja:  Kjell Lagerroos
Leikkaaja:  Benjamin Mercer
Lavastaja:  Päivi Kettunen
Erikoistehosteet:  Konsta Mannerheimo
Pääosat:  Krista Kosonen Viljami Nojonen Kai Lehtinen Peter Franzén
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  MRP Matila Röhr Productions   Nordisk Film
Ensi-ilta:  7. lokakuuta 2011
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 400 000
Katsojat:  32 238
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syvälle salattu on suomalainen elokuva vuodelta 2011. Sen pääosissa nähdään Krista Kosonen, Peter Franzén ja Kai Lehtinen. Elokuvan ensi-ilta oli 7. lokakuuta 2011.
Psykologinen trilleri on kuvattu Pohjois-Karjalassa.