stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirvaluteet

| Kirvaluteet |
| --- | --- |
 Pitkäsiipikirvalude (Temnostethus pusillus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Luteet Heteroptera
Osalahko::  Lutikkamaiset Cimicomorpha
Yläheimo::  Cimicoidea
Heimo::  Nokkaluteet Anthocoridae
Alaheimo::  Anthocorinae
Tribus::  Anthocorini
Suku::  Kirvaluteet Temnostethus  Fieber, 1860
Katso myös
   Kirvaluteet Wikispeciesissä   Kirvaluteet Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirvaluteet (Temnostethus) on nokkaluteiden (Anthocoridae) heimoon kuuluva ludesuku.
Suomesta suvun edustajia on tavattu kaksi lajia. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu noin kymmenen  lajia. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Suvun lajeja tavataan lähinnä Pohjois- ja Keski-Euroopassa sekä Britanniassa.
Sukuun kuuluvia lajeja

Lyhytsiipikirvalude (Temnostethus gracilis)
Pitkäsiipikirvalude (Temnostethus pusillus)
Aiheesta muualla

Funet: Kirvaluteet (Temnostethus)
iNaturalist: Temnostethus
ITIS: Temnostethus (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Temnostethus (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Temnostethus (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Genus Temnostethus (englanniksi)
Indiana Jones and the Fate of Atlantis

| Indiana Jones and the Fate of Atlantis |
| --- | --- |

Kehittäjä:  LucasArts
Julkaisija:  LucasArts
Jakelija:  Steam ja GOG.com
Ohjaaja:  Hal Barwood
Tuottaja:  Shelley Day
Suunnittelija:  Hal Barwood Noah Falstein
Käsikirjoittaja:  Hal Barwood Noah Falstein
Taiteilija:  William Eaken
Säveltäjä:  Michael Land Clint Bajakian Peter McConnell
Pelisarja:  Indiana Jones
Pelimoottori:  SCUMM
Julkaistu:  kesäkuu 1992
Lajityyppi:  seikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 12
Alusta:  DOS, Mac OS, Amiga, FM Towns, Microsoft Windows, Wii
Jakelumuoto:  Levyke, digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Indiana Jones and the Fate of Atlantis on LucasArtsin kehittämä ja julkaisema graafinen seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna 1992 ja se oli seitsemäs SCUMM-pelimoottoria hyödyntänyt peli.
Pelin päähenkilö on Indiana Jones, mutta sen juoni ei perustu elokuvaan toisin kuin LucasArtsin aiempien Indiana Jones -pelien. Indiana Jones and the Fate of Atlantis käytti samankaltaista Indy Quotient -pisteenlaskujärjestelmää kuin Indiana Jones and the Last Crusade: The Graphic Adventure. Juonen innovaationa oli sen jakaminen kolmeen haaraan.
Juoni

Indiana Jones and the Fate of Atlantis alkaa, kun Indiana Jones saa tietää natsien etsivän Atlantiksen tarunomaista kaupunkia. Platonin dialogien mukaan Atlantis oli teknologisesti aikaansa huimasti edellä ja vajosi mereen. Natsit haluavat tuon kadonneen teknologisen tietämyksen haltuunsa hinnalla millä hyvänsä. Indiana Jones lyöttäytyy yhteen vanhan tuttavansa Sophia Hapgoodin kanssa, joka esitelmöi työkseen Atlantiksen ihmeistä.
Pelin tapahtumissa seikkaillaan lähinnä Välimeren ympäristössä. Pelin viimeinen, merenalaiseen Atlantikseen sijoittuva osa on kaikilla vaihtoehdoilla samanlainen.
Avaimena Atlantiksen löytämiseen on Platonin kadonnut dialogi Hermokrates, jossa hän olisi käsitellyt Atlantista tarkemmin kuin säilyneissä dialogeissaan. Todellisuudessa dialogia tuskin on koskaan kirjoitettukaan.
Pelaaminen

Pelissä on "IQ-pisteet" joka antaa pelaajalle bonuspisteitä mikäli ratkaisu pulmaan on erityisen kekseliäs. Jotkin pulmien ratkaisut käyttävät satunnaisuutta, jonka tavoitteena on lisätä pelin uudelleen pelattavuutta. Peli on jaettu kolmeen eri polkuun: "Fists", "Wits" ja "Team". "Team"-polulla pelaaja käyttää suuren osan pelistä Sophian kanssa ja ratkoo pulmia yhdessä tämän kanssa, vaihtaen kommentteja ja toisinaan pelaa myös ohjaa Sophiaa. "Team"-polulla eräät pulmat vaativat kahden hahmon käyttöä. "Wits"-polulla pelaaja on yksin Indiana Jonesina ja pulmat ovat haastavampia. "Fists"-polku painottuu enemmän toimintaan ja sisältää tappeluun keskittyviä minipelejä useammin. Tappeluita voi myös välttää ratkaisemalla pulmia, jolla ansaitsee lisää IQ-pisteitä. Pelissä on myös muita minipelejä.
Pelissä on monista LucasArtsin seikkailupeleistä poiketen mahdollista kuolla. Kuollessa tulee esiin kuolinruutu, joka kertoo saavutetut pisteet.
Teknisiä tietoja

Peli julkaistiin alun perin 3½ tuuman levykkeillä, mutta vuonna 1993 julkaistiin kokonaan puhuttu versio CD:llä. Lisäksi pelistä tehtiin erillinen toimintapeli nimellä Indiana Jones and The Fate of Atlantis: The Action Game.
Muu media

Pelin juonen pohjalta tehtiin myös sarjakuva, jonka Dark Horse Comics julkaisi vuonna 1991.
Jatko-osat

Pelille suunniteltiin jatko-osaa nimeltä Indiana Jones and the Iron Phoenix, mutta se päätettiin perua. Monet fanit ovat pitäneet pelistä niin paljon, että ovat päättäneet tehdä sille omia jatko-osia. Kenties tunnetuin näistä on vuodesta 1998 työn alla ollut Indiana Jones and the Fate of Atlantis 2. Toinen tunnettu peli on Indiana Jones and the Fountain of Youth, jossa Indiana Jones etsii nuoruuden lähdettä.
Aiheesta muualla

Indiana Jones and the Fate of Atlantis MobyGamesissa (englanniksi)
Indiana Jones And The Fate Of Atlantis: The Graphic Adventure Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
ScummVM - Ohjelma pelin pelaamiseen muilla laitteilla kuin joille se oli suunniteltu (englanniksi)
Amberfish Arts - Fate of Atlantis 2:n tekijöiden sivut (englanniksi)
Indiana Jones and the Fountain of Youthin tekijöiden sivut (englanniksi)
IndyVille-fanisivuston esittely pelistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvakaappaus pelistä.
Therápnes

| Therápnes Θεράπνες |
| --- | --- |
 Gkoritsán kylää.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Therápnes
 Koordinaatit: 37°05′N, 22°33′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Lakonia
Kunta:  Spárti
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta
 – Kallikrates-koodi:  430102
Väkiluku (2011):  2 304
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  AK
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Therápnes (kreik. Θεράπνες; kath.kreik. Θεράπναι, Therápnai; virallisesti Δημοτική Ενότητα Θεραπνών, Dimotikí Enótita Therapnón) on yksi Spártin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 2 304 (vuonna 2011).
Therápneen kunnallisyksikkö käsittää Spártin kunnan itäosan eli Evrótas-joen itäpuolisen vuoristoisen alueen. Se on saanut nimensä seudulla sijainneesta mykeneläisaikaisesta ja antiikin aikaisesta Therapnen kaupungista. Therápneen kunnallisyksikön suurin asutus on Gkoritsán kylä. Alueen nykyinen pääelinkeino on oliivinviljely.
Therápnes oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Spártin kuntaan yhdessä Fáriin, Karyéen, Mystráksen, Oinoúntaksen ja Pellánan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Therápneen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Ágioi Anárgyroi | Ágioi Anárgyroi | 335 |
| Agriánoi | Agriánoi | 115 |
| Chrýsafa | Chrýsafa | 302 |
| Chrýsafa | Moní Agíon Tessarákonta (luostari) | 9 |
| Gkoritsá | Gkoritsá | 589 |
| Gkoritsá | Polýdroso | 3 |
| Kalloní | Kalloní | 48 |
| Kefalás | Kefalás | 262 |
| Platána | Platána | 145 |
| Platána | Zagáno | 61 |
| Skoúra | Skoúra | 435 |
Yhteensä: 2 304
Tinja-Riikka Korpela

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 5. toukokuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Oulu
Pelipaikka: maalivahti
Seura
Seura: AS Roma
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001-2004 | OLS | 48 |  |
| 2005 | Sporting Club Raisio | 18 |  |
| 2006–2009 | FC Honka (naiset) | 78 |  |
| 2010–2012 | Kolbotn IL | 43 |  |
| 2012–2013 | Lillestrøm SK | 40 |  |
| 2013–2014 | Tyresö FF | 1 |  |
| 2014–2017 | FC Bayern München | 51 |  |
| 2018–2019 | Vålerenga IF |  |  |
| 2019–2021 | Everton |  |  |
| 2021–2023 | Tottenham Hotspur |  |  |
Maajoukkue
| 2007– | Suomi | 118 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13.12.2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 6.12.2023.
Tinja-Riikka Korpela (s. 5. toukokuuta 1986 Oulu) on suomalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Italian Serie A:n AS Romaa. Hän on Suomen lisäksi pelannut aiemmin Norjassa, Ruotsissa, Saksassa ja Englannissa ja voitti Saksan mestaruuden Bayern Münchenin joukkueessa vuosina 2015 ja 2016. Hän on pelannut vuoden 2023 loppuun mennessä 118 maaottelua Suomen maajoukkueessa.
Maalivahtina pelaava Korpela on aiemmin urallaan edustanut Oulun Luistinseuraa (1.Divisioona), SC Raisiota, FC Honkaa sekä norjalaisia Kolbotn IL:ää ja Lillestrøm SK:ta sekä ruotsalaista Tyresö FF:ää. Korpela on voittanut Hongassa Suomen mestaruuden kolmesti vuosina 2006–2008 sekä Liigacupin 2007 ja 2008. Vuonna 2012 hän voitti Norjan mestaruuden.
Toukokuussa 2014 Korpela pääsi Tyresön mukana naisten UCL-finaaliin saksalaisseura Wolfsburgia vastaan. Ennakkokaavailuista poiketen Korpela kuitenkin oli joukkueensa varamaalivahtina kyseisessä ottelussa. Kesällä 2014 Korpela siirtyi saksalaiseen FC Bayern Müncheniin. Vuosina 2015 ja 2016 seura voitti Saksan mestaruuden Korpelan pelatessa ykkösmaalivahtina. Syksyllä 2017 Korpela putosi kakkosmaalivahdiksi ja vuoden lopulla hän jätti seuran. Helmikuussa 2018 hän teki sopimuksen norjalaisen Vålerenga IF:n kanssa.
Korpela edusti kausina 2019–2021 Englannissa FA WSL:n Evertonia ja kausina 2021–2023 saman liigan Tottenham Hotspuria.
Naisten maajoukkueeseen Korpela nousi ensi kerran vuonna 2007 ja on pelannut vuoden 2023 loppuun mennessä kaikkiaan 118 A-maaottelua. Hän oli Suomen nuorten ykkösmaalivahti alle 19-vuotiaiden EM-kisoissa 2005 Suomen selviytyessä välieriin sekä alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2006. Hän pelasi kolme ottelua Suomessa järjestetyissä naisten EM-kisoissa 2009 ja kaksi ottelua Ruotsissa pelatuissa EM-kisoissa 2013. Vuoden 2013 EM-kisoissa hän oli Suomen joukkueen kapteeni.
Syyskuussa 2013 pelatussa maaottelussa Itävaltaa vastaan Korpelan nilkan nivelsiteet repesivät, mikä aiheutti hänelle usean kuukauden pelitauon.
Saavutukset

Saksan Bundesliigan mestari 2015, 2016 (Bayern München)
Vuoden naisjalkapalloilija Suomessa 2013, 2014, 2015
FIFPro listannut maailman viidenneksi parhaaksi maalivahdiksi 2017
Kirjallisuusvuosi 1995

Kirjallisuusvuosi 1995 käsittelee vuoden 1995 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

UNESCO julisti alun perin Kataloniassa aloitetun Kirjan ja ruusun päivän kansainväliseksi kirjan ja tekijänoikeuden päiväksi. “Kirjat ansaitsevat erityisen päivänsä, jolloin niitä juhlitaan vapauden, yhteenkuuluvuuden ja rauhan symboleina”, järjestön julistus kuului.
Julkaisuja

Bill Bryson – Notes from a Small Island (suom. Muistiinmerkintöjä pieneltä saarelta, 2000)
Michael Crichton – Kadonnut maailma
Will Eisner – Dropsie Avenue (Contract with God -trilogian päätösosa, suom. Dropsie Avenue, katu Bronxissa, 2021)
Nicholas Evans – Hevoskuiskaaja (kirja)
Eve Hietamies – Teräsmiehen morsian
Sisko Istanmäki – Liian paksu perhoseksi
Kazuo Ishiguro – Surullinen pianisti
Esa Kirkkopelto – Yrjö Kallisen valaistuminen (näytelmä)
Jorma Kurvinen – Kuilu
Tim LaHaye ja Jerry B. Jenkins – Kadotettu maailma (Viimeisten päivien vaellus -kirjasarjan ensimmäinen osa)
Ken MacLeod – Tähtijaosto
Henning Mankell – Comédia infantil
Rohinton Mistry – A Fine Balance
Osmo Pekonen – Ranskan tiede
Philip Pullman – Northern Lights (suom. Kultainen kompassi 1996, alkuosa trilogiasta Universumien tomu)
Helena Petäistö – Ranskalaiset korot (esikoisteos)
Kalle Päätalo – Hyvästi, Iijoki
Terry Pratchett – Naamiohuvit
José Saramago – Kertomus sokeudesta
W. G. Sebald – Saturnuksen renkaat (romaani)
Dan Simmons – Endymion (romaani)
Susan Quinn – Marie Curie: Elämä
Jari Tervo – Pyhiesi yhteyteen
Kaari Utrio – Perhe kansojen meressä. Ensimmäinen osa sarjasta Familia, eurooppalaisen perheen historia I–VI
Matti Viikari – Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta
Palkintoja

Pat Cadigan
Nancy Holder
Hannu Mäkelä
Matti Sarmela
Lois McMaster Bujold
Jyrki Kiiskinen
Jukka Koskelainen
Marja Alopaeus
Seamus Heaney
Einar Már Guðmundsson
Carol Shields
Monika Fagerholm
James Morrow
Kenji Midori

| Kenji Midori> 緑 健児.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1962 (ikä 62) Amami Ōshima
Kansalaisuus:   Japani
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  1980–1991
Pituus:  165 cm
Paino:  70 kg
Painoluokka:  Kevytsarja
Kätisyys:  oikea
Vyöarvo:  8. dan
Aiheesta muualla
www.shin-kyokushin.org/profile/index.php
| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.World Open  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.World Open  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.World Open  | Maa:   Japani> Miesten kyokushin karate. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 1991 | avoin |  |
| Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Osaka 1985 | -70 kg |  |
|  Kultaa | Osaka 1987 | -70 kg |  |
|  Kultaa | Osaka 1990 | -70 kg |  |
| Japanin avoin mestaruuskilpailut  | Japanin avoin mestaruuskilpailut  | Japanin avoin mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tokio 1990 | avoin |  |
| Sursee Cup  | Sursee Cup  | Sursee Cup  |  |
|  Hopeaa | Sursee 1988 | avoin |  |
| Nishinippon  | Nishinippon  | Nishinippon  |  |
|  Pronssia | 1983 |  |  |
Kenji Midori (jap. 緑 健児, s. 18. huhtikuuta 1962 Amami Ōshima) on japanilainen karateka. Hän voitti aktiiviurallaan World Openin 1991 ja Japanin kevytsarjan mestaruuden kolmesti. Midori oli yksi Kyokushin karaten perustajan Masutatsu Oyaman oppilaista. Sittemmin 2001 Midorista tuli WKO ShinKyokushinin puheenjohtaja.
Karate

Midori kilpaili ensimmäisen kerran 1980-luvulla saavuttaen muun muassa neljännen sijan Chiban Kyokushin turnauksessa ja kolmannen sijan Nishinippon turnauksessa. Isompiin turnauksiin hän otti osaa 1984, jolloin hän sijoittui kahdeksanneksi Japanin mestaruuskilpailujen kevytsarjassa. Midori saavutti viidennen sijan Japanin mestaruuskilpailuissa avoimessa sarjassa 1985. Samana vuonna hän osallistui historian toisiin painoluokallisiin Japanin mestaruuskilpailuihin ja voitti kevytsarjan mestaruuden Hiroyuki Miakea vastaan käydyssä loppuottelussa.
1987 Midori kilpaili ensimmäistä kertaa World Openissa, jossa hänen kilpailu päättyi kuudentoista parhaan joukkoon hävittyään brittiläiselle Michael Thompsonille. Samana vuonna Midori otti toisen Japanin kevytsarjan mestaruuden voittamalla toistamiseen loppuottelussa Hiroyuki Miaken.
Vuosi World Openin jälkeen Midori matkasi Sveitsiin 1988, jossa hän otti osaa Sursee Cupiin. Hän eteni avoimessa painoluokassa käydyssä turnauksessa aina loppuotteluun saakka, jossa Midori hävisi Andy Hugille.
Seuraavan kerran Midori saavutti menestystä 1990, kun hän voitti kolmannen kevytsarjan mestaruuden tällä kertaa Kensaku Yamamotoa vastaan. Midori kilpaili myös Japanin avoimessa mestaruuskilpailussa ja sijoittui toiseksi hävittyään loppuottelussa Akira Masudalle.
1991 Midori otti toista kertaa osaa World Openiin, jossa hän saavutti tällä kertaa maailmanmestaruuden. Midori kohtasi loppuottelussa maamiehensä Akira Masudan, jota vastaan hän oli otellut edellisvuonna Japanin mestaruuskilpailuissa. Tälläkin kertaa Midori voitti Masudan.
Kilpauran jälkeen

Kyokushinin perustajan Oyaman kuoltua liitto hajosi aluksi kolmeen osaan. Yksi niistä oli World Karate Organization Shinkyokushinkai, jota johti aluksi Yukio Nishida. Hänen erottua tehtävistään WKO:n puheenjohtajana olivat vielä Keiji Sanpei ja Yasuhiro Shichinohe, jonka jälkeen 2001 Midori nimitettiin virkaan. Midori nimesi liiton virallisesti WKO Shinkyokushinkai vuonna 2003.
2010-luvulla Midori on pyrkinyt tuomaan täysikontakti karaten Olympialajiksi. Olympiakomitea hyväksyi elokuussa 2016 pisteottelulla käytävän karaten näytösotteluksi 2020 Olympiakisoihin, mutta ei täysikontakti karatea.
Kijimadaira

| Kijimadaira |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

Valtio:  Japani
Prefektuuri:  Naganon prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  99,32 km²
Väkiluku (2020):  4 374
 – Väestötiheys:  44,04 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kijimadaira (jap. 木島平村, Kijimadaira-mura) on kyläkunta Naganon prefektuurissa, Japanissa. Siellä asuu 4 374 asukasta, ja väkiluku laski vuodesta 2015 1,3 prosentilla. Kyläkunnan pinta-ala on 99,32 neliökilometriä ja väestötiheys 44,04 asukasta neliökilometrillä.
Väestönkehitys

Lähde:
| Vuosi | Väestö | Muutos |
| --- | --- | --- |
| 1995 | 5 850 |  |
| 2000 | 5 513 | -337 |
| 2005 | 5 312 | -201 |
| 2010 | 4 939 | -373 |
| 2015 | 4 658 | -281 |
| 2020 | 4 374 | -284 |
Keith Harvey Miller

Keith H. Miller vuonna 1973.
Keith Harvey Miller (1. maaliskuuta 1925 Seattle – 2. maaliskuuta 2019 Anchorage) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Alaskan kuvernööri Walter Joseph Hickel erosi virasta kesken kauden tammikuussa 1969, ja varakuvernöörinä toiminut Miller tuli hänen tilalleen aina joulukuuhun 1970 saakka. Häntä seurasi William Allen Egan.
Klaveeri

Klaveeri tarkoittaa yleisesti kosketinsoitinta. Nykyisin termiä käytetään lähinnä joidenkin tiettyjen sävellysten, kuten Johann Sebastian Bachin Hyvin viritetyn klaveerin, nimessä. Klaveereihin kuuluvat muun muassa:
vasaraklaveeri eli fortepiano
klavikordi
cembalo
piano
urut.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Klaveeri”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kevätkynsimö

| Kevätkynsimö |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Kynsimöt Draba
Laji::  verna
Kaksiosainen nimi
 Draba verna  L. 
Synonyymit
 Erophila verna (L.) Chevall.  
Katso myös
   Kevätkynsimö Wikispeciesissä   Kevätkynsimö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kevätkynsimö (Draba verna, syn. Erophila verna) on kevätkesällä kukkiva, muuten huomaamaton ristikukkaiskasvi.
Ulkonäkö ja koko

Kevätkynsimön hennonkarvaiset lehdet kasvavat maata vasten ruusukkeena. Kukissa on keltainen keskusta ja neljä valkeaa syvään uurrettua, lähes kahdeksi haljennutta terälehteä. Kukkavarret kohoavat 2–15 cm korkeuteen.
Kasvupaikka

Kevätkynsimö kasvaa kuivilla, valoisilla paikoilla kuten kalliolla.
Levinneisyys

Kevätkynsimöä tavataan Ruotsin ja Suomen eteläosissa sekä Euroopassa ja siitä etelään.
Aiheesta muualla

Kasviatlas: Kevätkynsimön levinneisyys Suomessa
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kevätkynsimö (Draba verna)
Luontoportti: Kevätkynsimö (Draba verna)
Pohjolan kasvien pauloissa: Draba verna - kevätkynsimö
ITIS: Draba verna (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Draba verna (englanniksi)
Kirjallisuusvuosi 1998

Kirjallisuusvuosi 1998 käsittelee vuoden 1998 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Muistelmat ja lapsuuskuvaukset olivat edellisten vuosien tapaan keskeisiä suomalaisessa proosassa. Keski-ikäistyvät kirjailijat kuvasivat lapsuuttaan joko avoimesti oikeilla nimillä tai verhotummin. Monien teosten päähenkilöt kuvataan usein yhteiskunnan sivullisiksi.
Harry Potter -kirjasarja alkoi ilmestyä suomeksi, kun kustannusyhtiö Tammi julkaisi Jaana Kapari-Jatan kääntämän teoksen Harry Potter ja viisasten kivi (Harry Potter and the Philosopher's Stone, 1997). Se pysyi myyntitilastojen kärkipäässä useita vuosia.
Kirjailija Veijo Meri nimitettiin akateemikoksi.
Julkaisuja

Yrjö Ahmavaara – Hyvinvointivaltion tabut
Riikka Ala-Harja – Tom Tom Tom (esikoisromaani)
Antony Beevor – Stalingrad
Roberto Bolaño – Los detectives salvajes (suom. Kesyttömät etsivät, 2009)
Pentti Holappa – Ystävän muotokuva
Jari Järvelä – 66 luuta
Jari Koponen – Topelius ja tulevaisuus
Sirpa Kähkönen – Mustat morsiamet (Kuopio-sarjan ensimmäinen romaani)
Marjatta Levanto – Nykytaide suurin piirtein
Heidi Liehu – Perhosten valtakunta
Mari Mörö – Kiltin yön lahjat
Toivo Nygård – Erilaisten historiaa : Marginaaliryhmät Suomessa 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa
Hannu Raittila – Ei minulta mitään puutu
Ilkka Remes – Karjalan lunnaat
J. K. Rowling – Harry Potter ja salaisuuksien kammio
Elizabeth Strout – Amy and Isabelle (suom. Pikkukaupungin tyttö, 2001)
Lars Sund – Puodinpitäjän poika (alkup. ruots. Lanthandlerskans son, 1997)
Jari Tervo – Taksirengin rakkaus
Kaari Utrio – Perhekirja : Eurooppalaisen perheen historia
Maarit Verronen – Luolavuodet
Palkintoja

Mary Doria Russell
Janet Berliner & George Guthridge
Pentti Holappa
Hannu Karttunen
Joe Haldeman
Ilkka Remes
Kristiina Drews
José Saramago
Tua Forsström
Philip Roth
Ulla-Lena Lundberg
Jeffrey Ford
Kirjallisuusvuosi 1994

Kirjallisuusvuosi 1994 käsittelee vuoden 1994 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Nobel-kirjailija Aleksandr Solženitsyn palasi Venäjälle 20 maanpaossa viettämänsä vuoden jälkeen.
Kirjailija Paavo Haavikko nimitettiin akateemikoksi.
Termi audiobook (äänikirja) tuli Yhdysvalloissa teollisuusstandardiksi.  Äänikirjat yleistyivät kuitenkin jo 1980-luvulla, jolloin ne olivat C-kasetteja. Niiden käyttöä helpottivat Walkman-tyyppiset kevyet laitteet. C-kasetin syrjäyttivät 1990-luvulla CD-laitteet ja levyt ja iPod vuodesta 2001 alkaen, jonka jälkeen syntyivät podcasting-julkaisut.
Julkaisuja

Louis de Bernières – Captain Corelli's Mandolin (suom. Kapteeni Corellin mandoliini, 1999)
Raymond Carver – Rivi riviltä, lyönti lyönniltä (valikoima Carverin runoja suomeksi)
Michel Foucault – Dits et écrits, suom. Parhaat (2014)
Pirjo Hassinen – Ennustaja
Pekka Himanen – Bertrand Russellin haaste
Eeva Joenpelto – Tuomari Müller, hieno mies
Mauno Koivisto – Kaksi kautta I
Andrei Makine – Au temps du fleuve Amour (suom. Venäläisiä unelmia, 1999)
Antero Manninen (toim.)  – Yhdeksän mustaa joutsenta
Reijo Mäki – Rahan kääntöpiiri
Charles Murray & Richard J. Herrnstein – The Bell Curve
Herta Müller – Herztiert (suom. Sydäneläin, 1996)
Matti Paloheimo – Valkoinen Mandela
Terry Pratchett – Kiintoisia aikoja
Kalle Päätalo – Pato murtuu
Vexi Salmi – Mikä laulaen tulee
Paavo Rintala – Marian rakkaus
Jouko Turkka – Häpeä
Kurt Wallander – Hymyilevä mies
Jules Verne – Pariisi 1900-luvulla (postuumi)
Palkintoja

Jeff Noon
Peter Straub
Eeva Joenpelto
Heikki Ylikangas
Kim Stanley Robinson
Kaj Kalin
Hannu Raittila
Taisto Nieminen
Kenzaburō Ōe
Kerstin Ekman
E. Annie Proulx
Paavo Rintala
Lewis Shiner
Thomas Marshburn

| Thomas Marshburn |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1960-08-2929. elokuuta 1960 Statesville, Pohjois-Carolina
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ura
Tyyppi:  astronautti
Lennot

:  STS-127
 
Sojuz TMA-07M:  Sojuz TMA-07M
:  Retkikunta 34
 
Thomas Henry Marshburn (s. 29. elokuuta 1960 Statesville, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen astronautti. Marshburn valittiin astronauttikoulutukseen vuonna 2004 ja on osallistunut NASA:n avaruussukkulalennolle STS-127 sekä vuonna 2012 Sojuz TMA-07M -lennolle Retkikunnan 34 jäsenenä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thomas Marshburn Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuusvuosi 1999

Kirjallisuusvuosi 1999 käsittelee vuoden 1999 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.