André Masséna
Elämä ja ura > Napoleonin sotien aika

Rueiliin asettunut Masséna oli vuosina 1803–1807 Seinen edustajana Ranskan lainsäätäjäkunnassa. Napoleon ylensi hänet vuonna 1804 marsalkaksi. Masséna kutsuttiin takaisin palvelukseen ja Jourdanin tilalle Italian-armeijan komentajaksi elokuussa 1805. Hän valtasi Veronan ja kohtasi itävaltalaiset lokakuussa tuloksettomassa Caldieron taistelussa. Masséna ei tällä kertaa saavuttanut suuria voittoja, mutta hän onnistui estämään arkkiherttua Kaarlen komentamaa armeijaa marssimasta Italian läpi Itävallan muiden joukkojen avuksi. Helmikuussa 1806 Masséna valtasi Capuan ja Napolin kukistaen koko Napolin kuningaskunnan, mikä mahdollisti Napoleonin veljen Joseph Bonaparten tulon Napolin kuninkaaksi. Sen jälkeen Masséna piiritti Gaetan ja ajoi brittiläiset maihinnousujoukot pois Calabriasta. Vuonna 1807 hän oli V armeijakunnan komentajana päärintamalla Itä-Preussissa, mutta vetäytyi jälleen palveluksesta Tilsitin rauhan jälkeen. Hänelle annettiin vuonna 1808 Rivolin herttuan aatelisarvo osoituksena hänen ansioistaan vuoden 1797 taistelussa.
Viidennen liittokunnan sodan puhjettua vuonna 1809 Massénasta tuli IV armeijakunnan komentaja itävaltalaisia vastaan sotineessa Napoleonin komentamassa armeijassa. Hän osallistui huhtikuussa Landshutin ja Eckmühlin taisteluihin. Wienin lähellä 21.–22. toukokuuta 1809 käydyssä tappiollisessa Aspern-Esslingin taistelussa Massénan joukot puolustivat Aspernia, kunnes Napoleon määräsi ne perääntymään takaisin Tonavan yli. Masséna haavoittui lievästi perääntymisen aikana. Voittoisassa Wagramin taistelussa 5.–6. heinäkuuta hänen armeijakuntansa muodosti ranskalaisten vasemman siiven, joka joutui ottamaan vastaan itävaltalaisten hyökkäyksen. Aivan sodan lopussa hän toi vielä joukkonsa marsalkka Auguste de Marmontin avuksi Znaimin taistelussa. Näiden saavutusten kunniaksi Massénalle annettiin tammikuussa 1810 Esslingin ruhtinaan aatelisarvo.
Huhtikuussa 1810 Napoleon taivutteli huonokuntoisen ja väsyneen Massénan ryhtymään komentajaksi Portugaliin. Hänen armeijansa valtasi heinäkuussa Ciudad Rodrigon ja elokuussa Almeidan, mutta hävisi syyskuussa Buçacon taistelun kenraali Arthur Wellesleyn brittijoukoille. Masséna pakotti lopulta Wellesleyn peräytymään, mutta brittien Torres Vedrasiin rakentama puolustuslinja pysäytti ranskalaisten etenemisen ennen Lissabonia. Muonatarvikkeiden ehtyessä Masséna määräsi maaliskuussa 1811 perääntymisen, jolloin Wellesleyn armeija aloitti vastahyökkäyksen. Yrittäessään vapauttaa Almeidaa brittien piirityksestä Masséna kärsi toukokuussa 1811 tappion Espanjan puolella käydyssä Fuentes de Oñoron taistelussa, minkä jälkeen Napoleon korvasi hänet marsalkka Marmontilla. Masséna ei tämän jälkeen enää saanut merkittäviä komentajantehtäviä, mutta hänet nimitettiin vuonna 1813 Toulonin kuvernööriksi.
Napoleonin luovuttua vuonna 1814 kruunusta Masséna asettui tukemaan Bourbonien valtaanpaluuta. Vuoden 1815 satapäiväisen keisarikunnan aikana Napoleon kutsui Marseillessa divisioonankomentajana olleen haluttoman Massénan Pariisiin ja antoi hänelle päärinarvon, mutta ei muita tehtäviä. Napoleonin toisen kukistumisen jälkeen Masséna oli muutaman päivän Pariisin kuvernöörinä aina Bourbonien vallan palauttamiseen asti. Hänet nimitettiin jäseneksi sotaoikeuteen, jonka oli tarkoitus tuomita Napoleonia tukenut marsalkka Michel Ney kuolemaan, mutta oikeus ei suostunut antamaan tuomiota.
Vuonna 1817 kuollut Masséna haudattiin Père-Lachaisen hautausmaalle Pariisiin. Hänen nimensä on kaiverrettu Pariisin Riemukaareen.