stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olli Koskamo

Olli Koskamo (30. kesäkuuta 1850 Kittilä – 26. marraskuuta 1931 Maskjoki, Norja) oli suomalaisyntyinen Maskjoen kylässä Tenojoen varrella Ruijassa asunut maanviljelijä ja lestadiolainen saarnamies.
Olli Koskamo syntyi Kittilän Kelontekemässä Koskamon tilalla. Hänen isänsä oli kotoisin Sodankylän Sattasesta ja äitinsä kuului Kittilässä asuneeseen Välitalon sukuun. Lestadiolaisuuteen Koskamo tutustui äitinsä ansiosta jo lapsena. Koskamon lapsuudenkoti oli köyhä ja hän joutui lähtemään sieltä 17-vuotiaana vanhempiensa kuoltua maailmalle. Hän muutti ensin Tornionjokilaaksoon ja sieltä Ruotsiin, jossa hän tutustui Juhani Raattamaan ja tuli tämän oppilaaksi. Koskamo kävi Raattamaan kanssa saarnamatkoilla Ruotsin, Norjan ja Suomen Lapissa 30 vuoden ajan.
Koskamo muutti Norjaan 1870-luvulla ja meni siellä naimisiin Ylitorniosta kotoisin olleen Kreeta Kolströmin kanssa. Koskamo hoiti Tenojoella Seidan lossia 17 vuoden ajan ja hän siirtyi sitten asumaan Maskjoen kylään raivaamalleen uudistilalle. Hän hankki varoja tilaansa varten ostamalla lohia ja välittämällä niitä Bergenin kauppiaille. Koskamo liikkui saarnamatkoilla myös Norjassa asuessaan ja vielä 1929 hän kävi saarnamatkalla aina Oulussa saakka. Hän tilasi suomenkielistä uskonnollista kirjallisuutta ja levitti sitä Ruijan suomalaisten keskuuteen.
Aiheesta muualla

Jäämeren rantamien suomalainen saarnamies, Suomen Kuvalehti, 27.02.1926, nro 9, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ron McGovney

Ron McGovney (s. 2. marraskuuta 1963) on yhdysvaltalainen muusikko. Parhaiten hänet tunnetaan metalliyhtye Metallican alkuperäisenä basistina. Hän otti myös bändikuvia Los Angelesissa asuessaan.
McGovney tapasi James Hetfieldin yläasteaikoina vuonna 1976, kun oli vielä aktiivisempi musiikin harrastaja, ja ystävystyi pikimmiten tämän kanssa. Hetfield opetti McGovneyn soittamaan bassoa plektralla. Hän oli Hetfieldin mukaan todella epäitsekäs persoona. Hetfieldin perustaessa Metallican vuonna 1981, tuli McGovneysta yhtyeen basisti. Hän oli kuin isähahmo, joka joutui aina maksamaan yhtyeen keikkakulut ja huolehtimaan muista yhtyeen jäsenistä. Kerran hän pelasti sammuneet kaverinsa keskeltä maantietä.lähde?
McGovney soitti 28 keikkaa yhtyeen kanssa ja osallistui demojen tekemiseen. McGovney alkoi kyllästyä asemaansa yhtyeessä, ja ratkaisevaa oli se, kun silloinen yhtyeen soolokitaristi Dave Mustaine kaatoi humalassa alkoholia McGovneyn basson päälle, minkä jälkeen basson mikrofonit eivät toimineet. McGovney lähti yhtyeestä, ja oli niin vihainen ja kyllästynyt musiikin soittoon, että myi kaikki soittovälineensä pois. Uusi basisti Cliff Burton korvasi hänet Metallicassa pian. Muutama vuosi sen jälkeen McGovney liittyi yhtyeeseen nimeltä Phantasm jossa hän oli mukana julkaisemassa Phantasmin ensimmäisen ja viimeisen levyn. Ron McGovney ei soittanut muissa yhtyeissä, koska häntä alkoi kyllästyttää musiikin soitto.kenen mukaan? Viimeisimmän kerran McGovney soitti Metallican kanssa sen 30-vuotiskonsertissa San Franciscossa 2011. Hän esiintyi myös Dave Mustainen kanssa Megadethin keikalla nykyisessä kotikaupungissaan Charlottessa 2013.
Länsisuomenkarja

| Länsisuomenkarja |
| --- | --- |

Käyttötarkoitus::  lypsyrotu
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::  Läntinen Suomi
Rodun syntyaika::  ennen 0 jaa.
Polveutuminen::  paikalliset kannat
Kantakirja perustettu::  1906
Esiintyminen
Merkitys Suomessa::  noin 1200 yksilöä
Ominaisuudet
Sarvet::  nupo
Paino::  sonnit X kg,   lehmät 540 kg
Värit::  punaruskea
Länsisuomenkarja (LSK) on suomalainen karjarotu, joka kehittyi aikoinaan Länsi- ja Etelä-Suomessa. Se on kolmesta suomalaisista alkuperäisroduista toiseksi yleisin. Länsisuomenkarjaa on Suomessa nykyään noin tuhat yksilöä, mutta yleisempiin rotuihin verrattuna varsin harvinainen. Maidon rasvapitoisuus on 4,53 % ja valkuaispitoisuus on 3,47 %. Maitotuotos on keskimäärin 6 972 kilogrammaa maitoa ja poistettaessa elinikäistuotos on 19 630 kilogrammaa maitoa.
Ominaisuudet

Länsisuomenkarjan eläimet ovat nupoja ja väriltään useimmiten yksivärisen ruskeita. Joissakin suvuissa kuitenkin periytyy valkoisia merkkejä.
Jalostus

Länsisuomenkarjan kanta on melko pieni ja sukusiittoinen. Rotua voidaan kuitenkin jalostaa ominaisuuksia kehittäen eikä pelkästään pyrkiä säilyttämään ja laajentamaan kannan jalostuspohjaa.
Viimeisinä parina vuosikymmenenämilloin? länsisuomenkarjaa on pystytty jalostamaan jonkin verran, ja vaikka rotu maitotuotoksessa häviääkin yhä reilusti valtaroduille, se on silti selkeästi muita suomenkarjarotuja runsastuottoisempi.
1990-luvun alussa Suomeen tuotiin kahden ruotsalaisen mutta suvuiltaan suomalaistaustaisen sonnin siementä. Tätä arvosteltiin kovasti, mutta sonnit tuottivat hyvissä yhdistelmissä verrattain kookkaita ja runsaslypsyisiä, joskin hankalaluonteisia tyttäriä.  2000-luvulla harjoitettu runsas nuorsonnien käyttö on laajentanut rodun jalostusmahdollisuuksia ja vähentänyt jalostuskäytössä olevien sonnien keskinäistä sukulaisuutta.
Marjaniemen Uimarit

Nuorten lyhyen radan mestaruusuintien 2005 voittajajoukkue
Marjaniemen Uimarit ry (MaU) oli helsinkiläinen uintiseura. Seura perustettiin vuonna 1948 Itä-Helsingin Marjaniemessä. Uimarit toimivat aluksi paikallisessa melontaseurassa, Marjaniemen melojissa, mutta kaupungin rakentaman uimarannan valmistuttua uimarit järjestäytyivät omaksi seurakseen.
Toiminnan alkuvaiheessa keskeistä oli lasten uimaopetuksen organisointi. Uimakoulusta oli luontevaa siirtyä kilpauinnin pariin. Jo vuonna 1952 ensimmäinen seuran uimari ylsi tyttöjen nuorten Suomen mestaruuteen. Eila Pyrhönen saavutti lukuisien Suomen mestaruuksiensa ja kansainvälisten menestystensä huippuna 100 metrin perhosuinnissa neljännen sijan Tokion olympialaisissa 1964. Pyrhösen EM-pronssi vuodelta 1966 oli ainoa suomalaisen naisen pitkällä radalla saavuttama arvokisamitali ennen Hanna-Maria Seppälän MM-kultaa v. 2003. Myös Janne Blomqvist ja Riikka Ukkola ovat edustaneet seuraa olympialaisissa upealla kilpailu-urallaan.
Vuosina 1965–1973 harjoitti MaU myös vesipallotoimintaa päästen silläkin sektorilla mestaruussarjaan. Vesipallosta jouduttiin luopumaan hallitilan puutteen vuoksi. Vuonna 1980 toiminta keskitettiin pääosin uuteen Vuosaaren uimahalliin.
Marjaniemen Uimarit on kasvattanut nuoria kilpauimareita ikäkausisarjojen kansalliselle huipulle 1990- ja 2000-luvuilla. Vuonna 2002 MaU oli yhteispisteissä paras seura Nuorten Talvikisoissa Raumalla ja vuonna 2005 Nuorten lyhyen radan mestaruuskisoissa Tampereella.
Vuoden 2011 alussa tapahtuneessa seurafuusiossa MaU ja Vetehiset yhdistyivät uudeksi seuraksi, ORCA Helsinki ry.
Marjaniemen Uimarit ry:n puheenjohtajat

| --- | --- |
1948–1952: Jarl Finér
1952–1953: Lars Jonsson
1953–1954: Jarl Finér
1954–1955: Erkki Varhio
1955–1956: Einari Vallasmaa
1956–1960: Pertti Sainio
1960–1967: Veikko Aalto
1967–1973: Taisto Aro
1973–1978: Veikko Pakarinen
1978–1981: Tuula Fleming
1981–1985: Risto Siltala
1985–2000: Matti Turunen
2000–2001: Raimo Harju
2001–2005: Jari Keski-Marttunen
2006–: Juhani Salminen
Seuran mitalistit Uinnin SM-kilpailuissa 2000-luvulla > 2003

Alpo Lahtinen (800 m VU)
Seuran mitalistit Uinnin SM-kilpailuissa 2000-luvulla > 2004

Alpo Lahtinen (800 m VU)
Seuran mitalistit Uinnin SM-kilpailuissa 2000-luvulla > 2005

Petri Vilpponen (100 m SU, 200 m SU)
Seuran mitalistit Uinnin SM-kilpailuissa 2000-luvulla > 2006

Alpo Lahtinen (200 m VU, 400 m VU)
Petri Vilpponen (200 m SU)
Seuran mitalistit Uinnin SM-kilpailuissa 2000-luvulla > 2007

Marko Vilpponen (4 × 100 m VUV, 4 × 200 m VUV)
Jesse Hottinen (4 × 100 m VUV, 4 × 200 m VUV)
Petri Vilpponen (4 × 100 m VUV, 4 × 200 m VUV)
Alpo Lahtinen (4 × 100 m VUV, 4 × 200 m VUV)
Seuran mitalistit Uinnin SM-kilpailuissa 2000-luvulla > 2008

Marko Vilpponen (200 m PU, 200 m SKU, 400 m SKU)
Aiheesta muualla

Marjaniemen Uimarien kotisivut
ORCA Helsingin sivusto
Harry Finérin MaU-aiheiset sivut
Suomen Uimaliitto
Aeroflot

| Aeroflot |
| --- | --- |

 IATA: SU  –  ICAO: AFL 
Kutsukoodi:  AEROFLOT
Perustettu:  9. helmikuuta 1923
Laivaston koko:  173
Kohteiden määrä:  129
Tunnuslause:  Sincerely Yours
Solmukohdat:  Šeremetjevon kansainvälinen lentoasema
Tytäryhtiö(t):  Aurora (51 %) Pobeda Rossiya Airlines
Kotipaikka:   Moskova, Venäjä
Kanta-asiakasohjelma:  Aeroflot Bonus
Avainhenkilö(t):  Vitali Saveljev (toimitusjohtaja)
Yhtiön sivut:  www.aeroflot.com
| Aeroflot – Rossijskije Avialinii Aeroflot – Russian Airlines |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö OAO
Osake:  MCX: AFLTRTS: AFLT
ISIN:  RU0009062285
Avainhenkilöt:  Vitali Saveljev (pääjohtaja)
Kotipaikka:  (juridinen osoite) Ul. Arbat, d.10, 119002 Moskova, Venäjä
Toimiala:  lentoyhtiö 
Tuotteet:  kansallinen ja kansainvälinen matkustajien ja rahdin lentokuljetus
Liikevaihto:   262,07 mrd. RUB (2012)
Nettotulos:   7,15 mrd. RUB (2012)
Henkilöstö:  14 700
Omistaja:  Venäjän valtio 51,17 %, juridiset yhteisöt 42,03 %. yksityishenkilöt 6,80 % 66,66 % omistusosuus siirtyi Aerofirst-yhtiölle tammikuussa 2013.
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aeroflot (ven. Аэрофлот) on Venäjän kansallinen lentoyhtiö. Yhtiön kotipaikka on Moskovassa. Lentoyhtiön katsotaan saaneen alkunsa 9. helmikuuta 1923, kun Neuvostoliiton siviili-ilmailuneuvosto perustettiin. Nimi Aeroflot (suom. Ilmalaivasto) otettiin käyttöön 25. helmikuuta 1932. Neuvostoliitossa Aeroflot oli kansallinen lentoyhtiö ja maailman suurin lentoyhtiö. Neuvostoliiton ajoista muistuttaa edelleen yhtiön logossa olevat sirppi ja vasara.
Vuonna 1990 Aeroflotilla lensi 138 miljoonaa matkustajaa vuodessa.
Neuvostoliiton purkauduttua Venäjällä organisoitiin matkustajaliikenne uudelleen 28. heinäkuuta 1992, ja Aeroflotista tuli 51-prosenttisesti valtion ja 49-prosenttisesti työntekijöiden omistama venäläinen lentoyhtiö. Samana vuonna alettiin kehittää palvelua ja hankittiin Airbusilta Airbus A310-300 -koneita. Vuonna 1994 Aeroflot hankki käyttöönsä Boeing 767-300ER- ja Iljušin Il-96-300 -lentokoneita pitkien matkojen lentoja varten. Aeroflotin koneet lentävät yli 80 kohteeseen lähes 50 maassa.lähde?
Yhtiössä työskentelee noin 14 700 ihmistä. Aeroflotin osake noteerataan Moskovan pörssissä (MICEX-RTS). Yhtiö sijoittui Forbesin suuryritysten kevään 2013 listalla Venäjän 30. suurimmaksi ja koko maailman 1974. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yritykseksi.
Vuosikertomuksen mukaan Aeroflot-yhtiön tytäryhtiöitä olivat vuonna 2012 seuraavat lentoyhtiöt: Rossija Russian Airlines, Orenburg Airlines, Sakhalinskije Aviatrassy (Sakhalin Airlines) ja Vladivostok Avia.
Yhtiön omistuksessa on kaksi erillistä lentoyhtiötä: Aeroflot-Don sekä Aeroflot-Nord.lähde?
Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022 Aeroflotin kurssi on romahtanut. Euroopan unionin pakotteet estävät varaosien viennin Venäjälle ja lopettivat lennot Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan. Koneista iso osa on leasing-koneita, joiden sopimusten pitäisi päättyä 29. maaliskuuta, mutta on epäilty, ettei Venäjä luovuta koneita. 27. huhtikuuta 2022 Skyteam erotti Aeroflotin alianssistaan Venäjän Ukrainaan kohdistaman hyökkäyksen vuoksi.
Aeroflotin kohteet vuonna 2017.
Aeroflotin lentokoneita
Laivasto

Aeroflotin Airbus A320-200 Pulkovon kansainvälisellä lentoasemalla.
Aeroflotin Airbus A321-200 Heathrow’n lentoasemalla.
Aeroflotin Airbus A350-900 laskeutumassa Manchesterin lentoasemalle.
Aeroflotin Boeing 737-800 laskeutumassa Šeremetjevon kansainväliselle lentoasemalle.
Aeroflotin Boeing 777-300ER
Aeroflotin Suhoi Superjet 100-95 laskeutumassa Tallinnan Lennart Meri -lentoasemalle.
Laivasto > Nykyinen laivasto

Helmikuussa 2023 Aeroflotin laivasto koostui seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 7,1 vuotta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Matkustajapaikkoja | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Airbus A320-200 | 52 | — | 140 |  |
| Airbus A320-200 | 52 | — | 158 |  |
| Airbus A320neo | 6 | — | 164 |  |
| Airbus A321-200 | 32 | — | 170 |  |
| Airbus A321-200 | 32 | — | 183 |  |
| Airbus A321neo | 3 | — | 196 |  |
| Airbus A330-300 | 12 | — | 296 |  |
| Airbus A330-300 | 12 | — | 301 |  |
| Airbus A350-900 | 7 | 15 | 316 |  |
| Boeing 737-800 | 37 | — | 158 | Siirretään Pobedan omistukseen vuoteen 2023 mennessä. |
| Boeing 777-300ER | 22 | — | 402 |  |
| Boeing 777-300ER | 22 | — | 427 |  |
| Irkut MS-21-300 | — | 260 | vahv. myöh. | Toimitukset alkavat vuonna 2024. |
| Suhoi Superjet 100-95 | 2 | 89 | 87 | Toimitukset alkavat vuonna 2023. |
| Tupolev Tu-214 | — | 40 | vahv. myöh. | Toimitukset alkavat vuonna 2024. |
| Yhteensä | 173 | 404 |  |  |
Laivasto > Historiallinen laivasto

Aeroflot operoi aiemmin myös kolmea McDonnell Douglas MD-11F -rahtikonetta mutta poisti ne käytöstä elokuussa 2013 lentorahdin huonon markkinatilanteen vuoksi.
Onnettomuudet

Yhteensä Aeroflot on menettänyt historiansa aikana ainakin 627 lentokonetta onnettomuuksissa, joissa on kuollut ainakin 8 854 ihmistä. Useissa onnettomuuksissa kuolonuhrien määrä ei kuitenkaan ole tiedossa, joten luku on lähinnä suuntaa antava. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Aeroflotin lentoturvallisuus on kuitenkin huomattavasti parantunut. Tästä on esimerkkinä Jet Airliner Crash Data Evaluation Centren vuoden 2014 turvallisimpien lentoyhtiöiden lista, jolla Aeroflot saavutti sijan 37. Taakse jäivät muun muassa Air France, American Airlines ja SAS. JACDECin vuoden 2021 tilastoissa Aeroflot on maailman 90:nneksi turvallisin lentoyhtiö .
Vertailutuloksia

Skytraxin palvelutasovertailussa Aeroflot on saanut neljä tähteä viidestä – saman verran kuin esimerkiksi Finnair.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aeroflot Wikimedia Commonsissa
Aeroflotin virallinen verkkosivusto
SkyTeamiin kuuluvat lentoyhtiöt
| --- | --- |
Jäsenet:  Aerolíneas Argentinas  Aeroméxico  Air Europa  Air France  China Airlines  China Eastern Airlines  Delta Air Lines  Garuda Indonesia  Kenya Airways  KLM  Korean Air  Middle East Airlines  Saudia  Scandinavian Airlines  ITA Airways  Tarom  Vietnam Airlines  Virgin Atlantic  Xiamen Airlines 
Entiset jäsenet:  Aeroflot  Alitalia  China Southern Airlines  Continental Airlines  Czech Airlines  Northwest Airlines 
| n k  Venäjän suurimmat yritykset (Global 2000) |
| --- | --- |
 Gazprom  Rosneft  Lukoil  Surgutneftegaz  Novatek  Sberbank  Transneft  Nornickel  VTB  Tatneft  Rosseti  NMK  Polyus  Severstal  Inter RAO  Sistema  MMK  Magnit  Moskovan pörssi  ALROSA  Aeroflot  Polymetal International  Moskovan luottopankki 
Tilanne 2020
| n k  RTS-indeksin yritykset |
| --- | --- |
 Aeroflot  AFK Sistema  ALROSA  En+ Group  FosAgro  FSK Rosseti  Gazprom  Gk Samolet  Globaltrans  Gruppa Pozitiv  Inter RAO  Lukoil  Magnit  MMK  Metšel  Mobile TeleSystems  Mosenergo  Moskovan luottopankki  Moskovan pörssi  NLMK  Nornickel  Novatek  Ozon Holdings  PIK Group  Polymetal International  Polyus  Qiwi  Ros Agro  Rosneft  Rostelecom  RUSAL  RusHydro  Sberbank  Segezha Group  Seligdar  Severstal  Sovcomflot  Surgutneftegaz  Tatneft  Tinkoff  Transneft  Unipro  VK  VTB  X5 Retail Group  Yandex 
Päivitetty: 5. tammikuuta 2024
Milčo Mančevski

| Milčo Mančevski |
| --- | --- |
 Milčo Mančevski vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. lokakuuta 1959 (ikä 65) Skopje, Makedonia
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Ennen sadetta (1994)
Aiheesta muualla
www.manchevski.com
IMDb 
Elonet
Milčo Mančevski (mak. Милчо Манчевски; s. 18. lokakuuta 1959 Skopje) on pohjoismakedonialainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuin työnsä Ennen sadetta (1994) voitti Venetsiassa Kultaisen leijonan ja asetettiin ehdolle Oscar-gaalassa.
Mančevski on ohjannut myös musiikkivideoita, kuten Arrested Developmentin ”Tennesseen”.
Mančevski aloitti opintonsa skopjelaisessa yliopistossa, mutta lähti Yhdysvaltoihin ja valmistui vuonna 1983 Etelä-Illinoisin yliopistosta.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (makedoniaksi)
Milčo Mančevski Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Milčo Mančevski Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Aston Martin DB9

| Aston Martin DB9 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Aston Martin
Valmistusvuodet:  2004–2016
Korimalli:  2-ovinen coupe 2-ovinen avoauto
Luokka:  S-segmentti
Edeltäjä:  Aston Martin DB7
Seuraaja:  Aston Martin DB11
Teknisesti samankaltaisia:  Aston Martin Rapide
Tekniset tiedot
Moottori:  V12
Iskutilavuus:  n. 5900 cm3
Teho:  444–450 hv
Huippunopeus:  250 km/h
Vetotapa:  takaveto
Aston Martin DB9 on GT-luokan auto, joka tuli myyntiin vuonna 2004. Malli esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2003. Se oli ensimmäinen automalli, jota valmistettiin uudessa Gaydonin tehtaassa. Nimi DB tulee nimestä David Brown, joka oli Aston Martinin omistaja suurimman osan ajasta sen historiassa. Auton suunnittelun aloitti Ian Callum ja päätti hänen seuraajansa Henrik Fisker. Autoa valmistetaan 1 000 kappaleen vuosivauhdilla ja se perustuu Fordin VH-pohjalevyyn.
Auton avomalli tunnetaan nimellä DB9 Volante ja se on käsinvalmistettu rajoitettuina erinä.
Kehitys

Vuonna 2006 esiteltiin Sports Pack -varustelupaketti, jossa on jäykempi runko, kevyemmät 19" kevytmetallivanteet, 6 mm madallus sekä paremmat jouset ja iskunvaimentimet.
Vuonna 2009 myyntiin on tulossa DB9:ään perustuva Aston Martin Rapide, joka on neliovinen urheiluauto. Aston Martin otti vuonna 2008 tuotantoon DBS-mallin, jolla James Bond ajoi elokuvassa Casino Royale. Se on kehitelty DB9-mallista.
Ominaisuudet

Vaihteistona on joko kuusivaihteinen manuaali tai kuusivaihteinen automaatti.
Ominaisuudet > Moottorit

Auton moottori on peräisin auton sisarmallista, Aston Martin Vanquishista.
5.9 Volante (5935 cm3) - 326 kW (444 hv)
5.9 - 331 kW (450 hv)
Ominaisuudet > Suorituskyky

0-100 4,9.s
0-300 61.s
Mitat

Pituus: 4710 mm
Leveys: 1875 mm
Korkeus: 1274 mm
Akseliväli: 2745 mm
Aston Martin DB9 Volante
Britannian Grand Prix 1990

Britannian Grand Prix 1990 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. heinäkuuta 1990 Silverstonessa Britanniassa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden neljäs ja kolmas peräkkäinen.
Prost siirtyi voittonsa turvin MM-sarjan kärkeen ohittamalla Ayrton Sennan kahdella pisteellä.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Alain Prost | Ferrari | 64 | 1.18.30,999 | 5 | 9 |
| 2 | 5 |  Thierry Boutsen | Williams-Renault | 64 | + 39,092 | 4 | 6 |
| 3 | 27 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 64 | + 43,088 | 2 | 4 |
| 4 | 29 |  Éric Bernard | Larrousse-Lamborghini | 64 | + 1.15,302 | 8 | 3 |
| 5 | 20 |  Nelson Piquet | Benetton-Ford | 64 | + 1.24,003 | 11 | 2 |
| 6 | 30 |  Aguri Suzuki | Larrousse-Lamborghini | 63 | + 1 krs. | 9 | 1 |
| 7 | 10 |  Alex Caffi | Arrows-Ford | 63 | + 1 krs. | 17 |   |
| 8 | 4 |  Jean Alesi | Tyrrell-Ford | 63 | + 1 krs. | 6 |   |
| 9 | 8 |  Stefano Modena | Brabham-Judd | 62 | + 2 krs. | 20 |   |
| 10 | 25 |  Nicola Larini | Ligier-Ford | 62 | + 2 krs. | 21 |   |
| 11 | 21 |  Emanuele Pirro | Dallara-Ford | 62 | + 2 krs. | 19 |   |
| 12 | 24 |  Paolo Barilla | Minardi-Ford | 62 | + 2 krs. | 24 |   |
| 13 | 26 |  Philippe Alliot | Ligier-Ford | 61 | + 3 krs. | 22 |   |
| 14 | 28 |  Gerhard Berger | McLaren-Honda | 60 | Kaasu | 3 |   |
| Kesk. | 2 |  Nigel Mansell | Ferrari | 55 | Vaihdelaatikko | 1 |   |
| Kesk. | 16 |  Ivan Capelli | Leyton House-Judd | 48 | Polttoainevuoto | 10 |   |
| Kesk. | 12 |  Martin Donnelly | Lotus-Lamborghini | 48 | Moottori | 14 |   |
| Kesk. | 11 |  Derek Warwick | Lotus-Lamborghini | 46 | Moottori | 16 |   |
| Kesk. | 17 |  Gabriele Tarquini | AGS-Ford | 41 | Moottori | 26 |   |
| Kesk. | 9 |  Michele Alboreto | Arrows-Ford | 37 | Moottori | 25 |   |
| Kesk. | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 26 | Kolarivaurio/Runko | 7 |   |
| Kesk. | 3 |  Satoru Nakajima | Tyrrell-Ford | 20 | Sähköt | 12 |   |
| Kesk. | 19 |  Alessandro Nannini | Benetton-Ford | 15 | Kolari (Patrese) | 13 |   |
| Kesk. | 22 |  Andrea de Cesaris | Dallara-Ford | 12 | Polttoainejärjestelmä | 23 |   |
| Kesk. | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 3 | Laturi | 18 |   |
| Kesk. | 15 |  Mauricio Gugelmin | Leyton House-Judd | 0 | Polttoainepumppu | 15 |   |
| DNQ | 14 |  Olivier Grouillard | Osella-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 7 |  David Brabham | Brabham-Judd |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 36 |  Jyrki Järvilehto | Onyx-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 35 |  Gregor Foitek | Onyx-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNPQ | 33 |  Roberto Moreno | EuroBrun-Judd |   | Karsiutui |   |   |
| DNPQ | 18 |  Yannick Dalmas | AGS-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNPQ | 34 |  Claudio Langes | EuroBrun-Judd |   | Karsiutui |   |   |
| DNPQ | 31 |  Bertrand Gachot | Coloni-Subaru |   | Karsiutui |   |   |
| DNPQ | 39 |  Bruno Giacomelli | Life |   | Karsiutui |   |   |
Muuta

Paalupaikka: Nigel Mansell – 1.07,428
Nopein kierros: Nigel Mansell – 1.11,291 (kierroksella 51)
Riccardo Patresen 200. Grand Prix
Aguri Suzukin ensimmäinen MM-piste
Williamsin 250. kilpailu
Ferrari ylitti 2500 MM-pisteen rajan
Kisa nähtiin koosteena YLE TV1:ssä klo 21.15-21.45 selostajana Juha Jokinen.
Aria Giovanni

| Aria Giovanni |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1977 (ikä 47)
Pornonäyttelijä
Elokuvien määrä:  19
Siviilisääty:  eronnut
Silmien väri:  ruskea
Hiusten väri:  ruskea
Mitat:  75E-63-89 cm
Pituus:  168 cm
Paino:  61 kg
Aiheesta muualla
Kotisivut
IMDb
Aria Giovanni (s. 3. marraskuuta 1977 Long Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) on alastonmalli ja -näyttelijä. Hän oli Penthousen Kuukauden lemmikki syyskuussa 2000.
Elämäkerta

Giovanni opiskeli San Diegossa pääaineenaan biologiaa ja työskenteli samalla tarjoilijana. Lokakuussa 1999 hän hakeutui sanomalehti-ilmoituksen perusteella alastonkuvauksiin ja päätyi tämän jälkeen Amateur Pinkin, Busty Amateursin, Seductive Amateursin ja BubbleGirlsin kaltaisille amatööripornosivustoille.
Vuonna 2000 Aimee Sweet esitteli hänet valokuvaaja Suze Randallille, joka otti hänestä kuvasarjan. Tämä julkaistiin Penthousen syyskuun 2000 numerossa. Samanaikaisesti hän poseerasi Bomisin nettisivuilla vaatteet päällä Ferrarin kampanjassa. Seuraavana vuonna hän näytteli Monica Snatchia Selviytyjät-televisiosarjaa parodioivassa elokuvassa Survivors Exposed.
Giovanni on esiintynyt bondage-, fetissi-, amatööri-, glamour- ja taidekuvissa. Hän kuuluu siihen verraten vähälukuiseen isorintaisten pornomallien joukkoon, joille ei ole tehty rintojen suurennusta.
Giovanni on työskennellyt usein Andrew Blaken kanssa ja esiintynyt tämän ohjaamissa elokuvissa Girlfriends, Aria, Blondes & Brunettes, Justine, Adriana ja Naked Diva. Giovannin elokuvat ovat olleet softcorea.
Siviilissä

Giovanni meni naisimisiin kitaristi John 5:en kanssa vuonna 2002, mutta he erosivat vuonna 2006.
HK Tambov

| HK Tambov |
| --- | --- |
Perustettu:  1981
Kaupunki:   Tambov
Kotiareena:  V Radyžnom
Sarjataso:  VHL
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Gleb Lutšnikov
Päävalmentaja:   Aleksei Vaulin
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
HK Tambov (ven. ХК Тамбов) on venäläinen jääkiekkoseura. Joukkue pelaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL-liigassa.