stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Barry Wilmore

| Barry Eugene Wilmore |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. joulukuuta 1962 (ikä 61) Murfreesboro, Tennessee
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kommodori (captain) (USN)
Ura
Tyyppi:  NASAn astronautti
Aika avaruudessa:  10 päivää 19 tuntia 16 minuuttia
Lennot

:  STS-129
 
Barry Eugene "Butch" Wilmore (s. 29. joulukuuta 1962) on yhdysvaltalainen koelentäjä ja NASAn astronautti.
Wilmore kasvoi Mount Julietissa. Hän on naimisissa Deanna Wilmoren kanssa.
Wilmore suoritti sähkötekniikan alemman ja ylemmän korkeakoulututkinnon  Tennessee Technological Universityssä.
Wilmore on lentänyt A-7E ja F/A-18 lentokoneilla. Hän toimii komentajana Yhdysvaltain laivastossa ja on työskennellyt neljällä yhdysvaltalaisella lentotukialuksella. Wilmore on osallistunut lentäjänä Bosnian valvontalentoihin sekä  Persianlahden sotaan ja Irakin sotaan. Wilmorella on yli  5 900 lentotuntia ja 663 menestyksekästä lentotukialukselle laskeutumista.
Wilmore on työskennellyt avaruussukkulan työntöjärjestelmien johdossa ja laukaisumiehistön jäsenenä. Wilmore osallistui  16. marraskuuta 2009 laukaistulle avaruussukkulalennolle STS-129 pilottina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barry Wilmore Wikimedia Commonsissa
NASAn elämäkerta: Barry Wilmore
Spacefacts.de: Barry Wilmore
Wilmoren avaruussukkulalentoa STS-129 edeltänyt haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (15.10.2009) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Barry E. Wilmore
Käännös suomeksi
Barry White – The Ultimate Collection

| The Ultimate Collection Barry White |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1973 - 1994
 Julkaistu: 2000
 Tuottaja(t): Barry White
 Tyylilaji: R&B, soul, disco
 Kesto: 74.32
 Levy-yhtiö: Universal Records
Barry White - The Ultimate Collection on Barry Whiten kokoelma-albumi vuodelta 2000.
Kappaleet

You’re The First, The Last, My Everything
Can’t Get Enough Of Your Love Babe
Let The Music Play
Don’t Make Me Wait Too Long
I’ll Do For You Anything You Want Me To
Sho’ You Right
What Am I Gonna Do With You
Come On
I’m Gonna Love You Just A Little More Babe
Never Never Gonna Give You Up
Baby We Better Try And Get It Together
Just The Way You Are
Dark And Lovely (Isaac Hayesin kanssa)
You See The Trouble With Me
It’s Ecstasy When You Lay Down Next To Me
Right Night
Love’s Theme
Let The Music Play (Remix-versio)
Bebe Buell

Bebe Buell Tribecan elokuvajuhlilla vuonna 2009.
Beverle Lorence ”Bebe” Buell (s. 14. heinäkuuta 1953 Portsmouth, Virginia) on yhdysvaltalainen malli, laulaja ja Playboyn ”Playmate of the Month” marraskuussa 1974. Hän on myös tunnettu suhteistaan tunnettujen rockmuusikoiden, kuten Steven Tylerin, Elvis Costellon, Iggy Popin, David Bowien, Todd Rundgrenin, Mick Jaggerin ja Stiv Batorsin kanssa. Hän on näyttelijä Liv Tylerin äiti.
Vuonna 2001 Buell kirjoitti Victor Bockrisin kanssa omaelämäkerran Rebel Heart: An American Rock And Roll Journey. The New York Times listasi teoksen bestsellereidensä joukkoon.
Varhainen elämä

Buell syntyi Virginian osavaltiossa. Hänen äitinsä on Washingtonin Protocol Schoolin perustaja Dorothea Johnson ja isänsä Harold Lloyd Buell.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bebe Buell Wikimedia Commonsissa
Borodinon kätkö

Osa Borodinskin kätkön esineistä.
Esineitä esillä näyttelyn vitriinissä.
.
Borodinon kätkö (ukr. Бородінський скарб, Borodinski skarb, ven. Бородинский клад, Borodinki klad, engl. Borodino hoard, Borodino treasure) on nykyisessä Ukrainassa Odessan alueella olevan Bilhorod-Dnistrovskyin piirin alueella vuonna 1912 tehty löytö, joka sisälsi samanlaisia pronssiesineitä kuin oli löydetty samana vuonna Seiman kalmistosta. Myöhemmin esineistö pystyttiin liittämään Seima-Turbino-ilmiöön, jonka esineiden löytöalueen laajuus hämmästytti tutkijoita vuosikymmeniä. Löytöesineet ovat esillä Venäjän Valtion historiallisessa museossa (ven. Государственном историческом музее, Gosudarstvennom istoritšeskom muzee), joka sijaitsee Moskovassa. Nykyään ajoitetaan esineet väljästi noin 2000–1700 eaa.
Kätkö

Kätkö löytyi keramiikka-astiasta pientä maakumpua kaivettaessa ja astia sisälsi vain 17 esinettä. Ne olivat seuraavat: kaksi hopeista keihäänkärkeä, hopeinen katkenneen keihäänkärjen holkki, hopeinen veitsi (tikari), kultainen neula koristelevyllä, neljä jadekivestä valmistettua taistelukirvestä, kolme kivistä nujan nuppia, kaksi kivikirveen katkelmaa, kaksi pronssilevyä ja kaksi keraamisen astian sirpaletta.
Esineet

Pitkään arveltiin, että kiviset taistelukirveet oli valmistettu jadekivestä ja serpentiinistä, jota esiintyy Sajanin vuoriston länsiosissa. Nykyään on vanhaa arviota pystytty tarkentamaan niin, että kaksi taistelukirvestä ja kaikki nuija-aseen nupit ovat serpentiiniä tai jotakin sille läheistä kivilajia. Loput kirveet on valmistettu jadekivestä, jonka lähin laaja esiintymä sijaitsee pohjoisilla Kaukasuksen vuoriston alueilla. Kätkön mallisia kivikirveitä kutsutaan toisinaan myös Borodinon kirveiksi.
Kätkössä esiintyvät keihäänkärjet kuuluvat muotoilunsa ja valmistustekniikkansa perusteella Seima-Turbino-traditioon. Ne valettiin hopeapronssista (hopean ja kuparin seos) muotissa, jossa kahden muotinpuolikkaan väliin työnnettiin kiilamainen tappi kiinnitysholkin valamiseksi. Valun jälkeen esineet taottiin, hiottiin ja kiillotettiin. Niiden pintaan pakotettiin hakkaamalla tradition mukaisia koristekuvioita käyttäen tuurnaa, piikiä tai talttaa. Lopuksi keihään holkin varren ympärille kiinnitettiin kultainen kultakaulus, joka pakotettiin koristekuvioiden syvennyksiin tuurnalla hakkaamalla. Kultakaulus on ollut 0,2–0,3 millimetriä paksu. Kultakoristeiden takia monet tutkijat erehtyivät liittämään esineet kreetalais-mykeneläiseen traditioon. Myöhemmät tutkimukset ovat muuttaneet tätä tulkintaa. Lisäksi nykyään uskotaan valamisen, työstämisen, koristepakotuksien ja kultauksien olevan eri seppien tekemiä. Työn taidokas jälki oli metsä-aron vyöhykkeellä aikaansa selvästi edellä, joten esineet olisivat olleet erityisen arvokkaat. Metallianalyysin perusteella esineiden metalli olisi peräisin Uralvuoristosta joko Turbinon kalmistojen seudulta tai vähintään eteläisestä Abaševon kulttuuripiiristä. Lisäksi huomattiin, että keihäät olivat olleet pitkään käytössä ja kuluneet, kun niihin kiinnitettiin kultaus.
Kultaneulan koristelevyn ja hopeatikarin kultaukset on tehty samalla tekniikalla. Sekä tikari että katkenneen keihäänkärjen holkki oli valmistettu sekoittamalla hopeaan tinapronssia. Kullan ja hopean raaka-ainelähteeksi voidaan esittää varsin laaja maantieteellinen alue, jonka reunoille jäävät Kaakkois-Ural, Kaukasus ja Transilvania.
Myös kätkön kaksi pronssilevyä on tutkittu. Niissä oli kupariin lisätty neljänneksen tinaa, jolloin pronssin väri muistutti hopeaa. Materiaali oli kuitenkin liian pehmeää ja siksi epäkäytännöllinen käyttöesineissä.
Löydön merkitys

Varhaiset tutkijat havaitsivat löydön esineistön kytkökset Balkanin, Mustanmeren pohjoisalueiden ja Kaukasuksen välillä. Tallgren kiinnitti varhain huomiota keihäänkärkien samanlaisuuteen Seiman kalmiston ja Turbinon kalmistojen esineiden kanssa. Taistelukirveillä on vastineensa Abaševon-, Sintaštan-, Pokrovskin-, Srubnajan- ja Alakulin kulttuureissa, jotka asuttivat Itä-Euroopassa Uralivuoriston ympäristöä ja Etelä-Siperiassa metsä-aroa. Nämä kulttuurikytkennät rajasivat niiden ajoitusta välille 2000–1700 eaa. ja ilmentävät Seima-Turbino-ilmiön kaupankäyntiä kulttuurien.
Tutkimushistoriaa

Vuonna 1912 saksalaiset siirtotyöläiset työskentelivät maata kaivaen silloisessa Akkermanin kihlakunnassa, joka kuului Bessarabian kuvernementtiin. He kaivoivat pienestä hautakummusta esiin ruukullisen esineitä, jotka he luovuttivat Imperialisen arkeologian komissiolle (Императорская археологическая комиссия). Esineistöä esitteli jo vuonna 1913 Lontoossa kansainväliselle kongressille odessalainen arkeologi E. R. Štern, ja hän myös julkaisi kätkön tutkimustulokset seuraavana vuonna 1914. Löytöä alettiin kirjallisuudessa kutsua Borodinon tai Bessarabian aarteeksi. Aluksi sitä säilytettiin Kuvataiteen museossa (Музей изящных искусств), jonka nykyinen nimi on Puskinin valtiollinen taidemuseo (Государственный музей А. С. Пушкина). Vuonna 1923 kokoelma siirrettiin Valtion historialliseen museoon. Tutkijoiden kiinnostus esineistöön on säilynyt suurena nykypäiviin asti, sillä niitä ovat käyneet arvioimassa tai analysoimassa monet kansainvälisesti kuuluisat pronssikauden tutkijat (esimerkiksi A. M. Tallgren vuonna 1926). Esineiden luokittelu ja liittäminen pronssikauden kulttuureihin on aina tuottanut vaikeuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Borodinon kätkö Wikimedia Commonsissa
Šišlina, N. I. (Шишлина, Н.И.): Бородинский клад (Borodinon kätkö), 2020 (venäjäksi)
Valokuvia yksittäisistä Borodinon kätkön esineistä (arkistoitu)
Muller-Karpe, G. (Мюллер-Карпе, Г.): Циркумпонтийские отношения в период ранней и средней бронзы (Mustanmeren väestöryhmien suhteet varhaisella- ja keskisellä pronssikaudella), 1987 (venäjäksi)
Kašuba, Maja & Sapožikov, Igor: История находки Бородинского (Бессарабского) клада (The history of finding the Borodino (Bessarabian) hoard) 2020 (PDF) researchgate.net.  2020. Viitattu 9.10.2022. (venäjäksi), (englanniksi)
Danilo I (Montenegron ruhtinaspiispa)

Danilo I, 1800-luvun alkupuolella tehty piirros.
Danilo I (Danilo Nikola Petrović; n. 1670 – 11. tammikuuta 1735) oli Montenegroa vuosina 1696–1735 hallinnut ruhtinaspiispa. Hän oli ensimmäinen hallitsija Petrović-Njegošin suvusta, joka sen jälkeen hallitsi maata yli 200 vuotta.
Danilo sai vuonna 1696 ruhtinaspiispan (vladika) aseman, johon sisältyi oikeus nimetä oma seuraajansa sukulaistensa joukosta, mikä varmisti hallitsijuuden periytymisen suvussa. Danilon hallitsijakauden merkittäviä tapahtumia Montenegrossa olivat ruhtinaskunnan muslimiväestön joukkomurha jouluaattona 1702, maahan tunkeutuneen turkkilaisen armeijan lyöminen Tzarevlatzin taistelussa vuonna 1712 sekä Cetinjen kaupungin päätyminen turkkilaisten käsiin ja siitä seurannut Cetinjen luostarin hävitys vuonna 1714. Danilo loi läheiset suhteet Venäjään vieraillessaan vuonna 1715 Pietari Suuren luona, ja onnistui Venäjän tuella osittain korjaamaan Montenegron sodissa kärsimät takaiskut. Danilo I:tä seurasi hallitsijana hänen veljenpoikansa Sava II.
Brenna O’Brien

Brenna O’Brien vuonna 2017.
Brenna O’Brien (s. 9. maaliskuuta 1991 Brampton, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan ääniroolistaan Rininä animesarja Inuyashassa. Hän on näytellyt myös muun muassa Meghania televisiosarjassa Zixx: Level Two ja esiintynyt sivuroolissa elokuvassa X-Men: Viimeinen kohtaaminen.
Filmografia

Scooby-Doo 2: Monsterit vapaalla (2004) – Buttercup Scout
Zixx: Level Two (2005) – Meghan
Masters of Horror (2006) – Amy
Tähtiportti (2006) – Adria
Max Havoc Ring of Fire (2006) – Valentine
X-Men: Viimeinen kohtaaminen (2006) – Minivan tytär
Filmografia > Ääniroolit

Hamtaro (2002) – Mimi (Pandan omistaja)
Dragonball Z (2002) – Pan
Inuyasha (2004) – Rin
Next Avengers: Heroes of Tomorrow (2008) – Torunn
Aiheesta muualla

Brenna O'Brien Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Bebel Gilberto

Bebel Gilberto Flow-festivaaleilla Helsingissä 2007.
Isabel ”Bebel” Gilberto (s. 12. toukokuuta 1966 New York City, Yhdysvallat) on brasilialainen bossa nova -laulaja. Hänen isänsä on muusikko João Gilberto ja äiti laulaja Miúcha. Gilberton eno on laulaja-lauluntekijä Chico Buarque.
Gilberto syntyi New Yorkissa ja aloitti musiikillisen uransa Brasiliassa Rio de Janeirossa. 11-vuotiaana hän esiintyi äitinsä Miúchan albumilla Miúcha & Antônio Carlos Jobim (1977). 9-vuotiaana hän esiintyi äitinsä ja jazz-saksofonisti Stan Getzin kanssa jazzfestivaaleilla Carnegie Hallissa, New Yorkissa. Hän teki yhteistyötä lukuisten muusikkojen kanssa ennen ensimmäisen oman levytyksensä Bebel Gilberto julkaisua vuonna 1986. Vuonna 1991 hän muutti takaisin New Yorkiin, jossa hän yhä asuu.
Diskografia

Bebel Gilberto (EP, 1986)
De Tarde... Vendo O Mar (1991)
Tanto Tempo (2000)
Tanto Tempo Remixes (2000)
Bebel Gilberto (2004)
Bebel Gilberto Remixed (2005)
Momento (2007)
All in One (2009)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Danilo Napolitano

| Danilo Napolitano |
| --- | --- |
 Danilo Napolitano Ranskan ympäriajossa 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1981 (ikä 43)
Kansalaisuus:   Italia
Pyöräilijä
Pituus:  174 cm
Paino:  77 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  kirimies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2004–2005 2006–2008 2009–2010 2011–2012 2013–2017:  LPR-Piacenza Lampre-Fondital Katjuša Acqua & Sapone Accent Jobs-Wanty / Wanty - Groupe Gobert
Suurimmat voitot
 Italian ympäriajo, etappi 
 Tiedot päivitetty: 18. tammikuuta 2022 
Danilo Napolitano (s. 31. tammikuuta 1981 Vittoria) on italialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2004–2017. Kirimiehenä tunnettu Napolitano voitti massakiriin päättyneen yhdeksännen etapin vuoden 2007 Italian ympäriajossa. Coppa Bernocchi -kilpailun hän voitti vuosina 2005–2007.
Dede Allen

Dorothea Carothers "Dede" Allen (3. joulukuuta 1923 – 17. huhtikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen elokuvien leikkaaja. Hän kuului alallaan maansa menestyneimpiin ja oli kolmesti – 1976, 1982, 2001 – ehdolla parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon saajaksi. Hänelle myönnettiin parhaan leikkauksen BAFTA-palkinto vuonna 1976.
Allenin työstämien elokuvien joukkoon lukeutuvat Bonnie ja Clyde (1967), Hikinen iltapäivä (1975), Punaiset (1981), Henry ja June (1990), The Addams Family – Perhe Addams (1991) ja Wonder Boys (2000).
Allen jatkoi työtään vuosikymmeniä, yli 80-vuotiaaksi saakka. Hän syntyi Clevelandissa, Ohiossa, ja oli vuodesta 1945 naimisissa Stephen Fleischmanin kanssa.
Aiheesta muualla

Dede Allenin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Dede Allen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Beyond the Apocalypse

| Beyond the Apocalypse 1349 |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2003-2004
 Julkaistu: 4. toukokuuta 2004
 Tuottaja(t): 1349 ja Ronni Le Tekrø
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 47.32
 Levy-yhtiö: Candlelight Records
1349:n muut julkaisut
| Liberation 2003 | Beyond the Apocalypse 2004 | Hellfire 2005 |
Beyond the Apocalypse on norjalaisen black metal -yhtyeen 1349:n toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2004. Levystä on julkaistu muutamakin eri LP-versio, muun muassa 666 kappaleeseen rajoitettu tupla-LP, joka sisälsi Slayer-coverin "Haunting the Chapel".
Kappaleluettelo

"Chasing Dragons" (06:31)
"Beyond the Apocalypse" (04:01)
"Aiwass Aeon" (03:32)
"Nekronatalenheten" (04:30)
"Perished in Pain" (03:57)
"Singer of Strange Songs" (07:30)
"Blood is the Mortar" (03:52)
"Internal Winter" (07:41)
"The Blade" (05:58)
Muusikot

Ravn - laulu
Archaon - kitara
Tjalve - kitara
Seidemann - basso
Frost - rummut
Arvostelut

AllMusic:
Imperiumi: 8/10
Aiheesta muualla

Beyond the Apocalypse Discogsissa. (englanniksi)
Korroosio.fi-arvio (Arkistoitu – Internet Archive)
Imperiumi.fi-arvio (Arkistoitu – Internet Archive)
Albumi Beyond the Apocalypse Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Davit Tsimakuridze

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten vapaapaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | 79 kg |  |
Davit Tsimakuridze (georg. დავით ციმაკურიძე, ven. Давид Михайлович Цимакуридзе, David Mihailovitš Tsimakuridze, 29. maaliskuuta 1925 Poti, Transkaukasian SFNT – 9. toukokuuta 2006 Tbilisi, Georgia) oli Neuvostoliittoa edustanut vapaapainija ja olympiavoittaja.
79 kilogramman painoluokassa kilpaillut Tsimakuridze voitti vapaapainissa olympiakultaa Helsingissä 1952.
Bethnal Greenin metroasema

Bethnal Greenin metroasema on Lontoon metron Central Linen asema Tower Hamletsin alueella Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema sijaitsee Bethnal Greenin kaupunginosassa Lontoon matkakortin maksualueella 2.
Historia

Asema on avattu 4. joulukuuta 1946 osana Central Linen itäistä laajennusta. Toisen maailmansodan aikana keskeneräistä asemaa käytettiin pommisuojana. 3. maaliskuuta 1943 suuri ihmisjoukko pyrki yhtäaikaisesti suojaan asemalle, mistä aiheutuneessa tungoksessa 173 ihmistä litistyi kuoliaaksi ja 90 loukkaantui.
Paniikin syynä oli lähellä tapahtunut omien joukkojen uusien aseiden kokeilu. Kyseessä on toisen maailmansodan eniten siviiliuhreja vaatinut onnettomuus Britanniassa.
5. heinäkuuta 2007 Central Linen metrojuna suistui raiteilta Bethnal Greenin ja Mile Endin asemien välillä ajettuaan raiteille lentäneen sammutuspeitteen päälle. Onnettomudessa vältyttiin henkilövahingoilta.
Kuvia

Aseman laiturialuetta
Vuoden 1943 onnettomuuden muistolaatta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bethnal Greenin metroasema Wikimedia Commonsissa
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Liverpool Streetin metroasema ▷ West Ruislipin asema (en) |  |  Central Line |  | Mile Endin metroasema (en) ▷ Eppingin metroasema |
muokkaa wikidataa
Dedekindin zeetafunktio

Matematiikassa algebrallisen lukukunnan Dedekindin zeetafunktio ζK(s) on yleistys Riemannin zeeta-funktiosta, joka on erikoistapaus jolloin K on rationaalilukujen joukko Q. Dedekindin zeetafunktiolla on paljon yhteistä Riemannin zeetafunktion kanssa: se määritellään Dirichlet'n sarjana, se voidaan kirjoittaa Eulerin tulona, sillä on funktionaaliyhtälö, se voidaan jatkaa analyyttisesti meromorfiseksi funktioksi kompleksitasoon C yksinkertaisella navalla arvolla s = 1. Se antaa aritmeettista informaatiota kunnasta K. Laajennettu Riemannin hypoteesi sanoo että jos ζK(s) = 0 ja 0 < Re(s) < 1, niin Re(s) = 1/2.
Zeetafunktio on nimetty Richard Dedekindin mukaan.
Määritelmä

Olkoon K algebrallinen lukukunta. Tällöin sen Dedekindin zeetafunktio kompleksiluvuille s niin että Re(s) > 1 määritellään Dirichlet'n sarjana
missä  {\mathfrak {a}} kulkee kaikkien kunnan  K kokonaislukuideaalien läpi ja  {\mathfrak {N}}({\mathfrak {a}}) on niiden absoluuttinormi. Se voidaan kirjoittaa Eulerin tulona
missä  {\mathfrak {p}} kulkee kaikkien kunnan  K alkuideaalien yli.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Dedekind zeta function
Käännös suomeksi
Bad Vibrations

| Bad Vibrations A Day to Remember |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2015
 Julkaistu: 2 syyskuuta 2016
 Tuottaja(t): Bill Stevenson, Jason Livermore
 Tyylilaji: metalcore, pop-punk
 Kesto: 41.43
 Levy-yhtiö: Epitaph Records
A Day to Rememberin muut julkaisut
| Common Courtesy 2013 | Bad Vibrations 2016 | You're Welcome 2021 |
Singlet albumilta  Bad Vibrations
 ”Paranoia” Julkaistu: 11. maaliskuuta 2016  ”Bad Vibrations” Julkaistu: 3. kesäkuuta 2016  ”Bullfight” Julkaistu: 25. heinäkuuta 2016  ”Naivety” Julkaistu: 19. elokuuta 2016  ”We Got This” Julkaistu: 1. syyskuuta 2016  ”Same About You” Julkaistu: 23. tammikuuta 2018
Bad Vibrations on A Day to Rememberin kuudes albumi, joka julkaistiin 2. syyskuuta 2016.
Kappaleet

Bad Vibrations – 3.33
Paranoia – 3.20
Naivety – 3.19
Exposed – 3.38
Bullfight – 4.35
Reassemble – 3.57
Justified – 3.58
We Got This – 3.49
Same About You – 3.04
Turn Off the Radio – 3.46
Forgive and Forget – 4.42
Kappaleet > Deluxe edition bonuskappaleet

Negative Space – 3.37
In Florida – 3.22
Kokoonpano

Jeremy McKinnon – laulu
Joshua Woodard – basso
Kevin Skaff – kitara, taustalaulu
Alex Shelnutt – rummut
Neil Westfall – rytmikitara, taustalaulu
Phil Norman – sello (kappaleet 4, 7, 8, 11 ja 12)
Ian Short – viulu (kappaleet 7, 8 ja 11)
Adrienne Short – viulu ja alttoviulu (kappaleet 4, 6–8, 11 ja 12)
Miles Stevenson – taustalaulu (kappale 12)
Maddie Stevenson – taustalaulu (kappale 12)
Andrew Wade – taustalaulu (kappale 12)
Nicole Dunn – taustalaulu (kappale 12)
Chris Beeble – taustalaulu (kappale 12)
Andrew Berlin – taustalaulu (kappale 12)
Jason Livermore – taustalaulu (kappale 12)
Aiheesta muualla

Bad Vibrations Discogsissa (englanniksi)
Aquaman (elokuva)

| Aquaman |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James Wan
Käsikirjoittaja:   David Leslie Johnson-McGoldrick  Will Beall 
Tarina:   Geoff Johns  James Wan  Will Beall 
Perustuu:  Mort Weisingerin ja Paul Norrisin sarjakuvahahmoon Vesimies
Tuottaja:   Peter Safran  Rob Cowan 
Säveltäjä:  Rupert Gregson-Williams
Kuvaaja:  Don Burgess
Leikkaaja:  Kirk Morri
Pukusuunnittelija:  Kym Barrett
Pääosat:   Jason Momoa  Amber Heard  Willem Dafoe  Patrick Wilson  Dolph Lundgren  Yahya Abdul-Mateen II  Nicole Kidman 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   DC Films  The Safran Company  Cruel and Unusual Films  Mad Ghost Productions 
Levittäjä:  Warner Bros. Pictures
Ensi-ilta:   2018-11-2626. marraskuuta 2018 (Leicester Square)  2018-12-2121. joulukuuta 2018 (Suomi ja Yhdysvallat)  
Kesto:  143 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  160–200 miljoonaa dollaria
Tuotto:  1,148 miljardia dollaria
Seuraaja:  Aquaman and the Lost Kingdom
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aquaman on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut James Wanin ohjaama sekä David Leslie Johnson-McGoldrickin ja Will Beallin käsikirjoittama yhdysvaltalainen supersankarielokuva, joka pohjautuu DC Comicsin Vesimies-sarjakuvahahmoon. Se on DC Extended Universen kuudes elokuva ja sen pääosissa ovat Jason Momoa, Amber Heard, Willem Dafoe, Patrick Wilson, Dolph Lundgren, Yahya Abdul-Mateen II ja Nicole Kidman. Elokuvassa Arthur Curryn on palattava Atlantikseen noustakseen oikeaksi kuninkaaksi ja estääkseen veljeään Ormia julistamasta sotaa ihmisiä vastaan.
Elokuvan suunnittelu alkoi jo vuonna 2004, mutta vuosien varrella useat ideat elokuvaa varten hyllytettiin. Elokuussa 2014 Beall ja Kurt Johnstad palkattiin tekemään kaksi erillistä versiota käsikirjoituksesta ja elokuva julkistettiin virallisesti lokakuussa 2014. Wan palkattiin ohjaajaksi huhtikuussa 2015 ja heinäkuussa 2016 ilmoitettiin, että elokuvassa käytettäisiin Beallin käsikirjoitusta, vaikka Wan, Johnstad, Johnson-McGoldrick ja Geoff Johns olivat tehneet siihen muutoksia. Elokuvan päänäyttelijät valittiin rooleihinsa vuoden 2016 lopulla ja vuoden 2017 alussa. Kuvaukset alkoivat Australiassa toukokuussa 2017 ja sijoittuivat suurimmaksi osaksi Village Roadshow Studiosin tiloihin Gold Coastiin, Queenslandiin, ja lisäksi myös Kanadaan, Italiaan ja Marokkoon. Kuvaukset päättyivät lokakuussa 2017.
Aquaman sai maailmanensi-iltansa Lontoossa 26. marraskuuta 2018. Elokuvateattereihin se saapui Yhdysvalloissa ja Suomessa 21. joulukuuta 2018. Elokuva sai myönteisen vastaanoton, kriitikoiden kehuessa elokuvan seikkailuhenkeä, Wanin ohjausta sekä Momoan, Heardin ja Kidmanin roolisuorituksia, mutta osa kriitikoista piti elokuvan juonta mutkikkaana. Jatko-osa Aquaman and the Lost Kingdom saa ensi-iltansa 16. joulukuuta 2022.