stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saamelaisten totuus- ja sovintokomissio

Saamelaisten totuus- ja sovintokomissio on Suomen hallituksen perustama totuuskomissio, jonka tarkoitus on selvittää saamelaisten kokemaa syrjintää ja oikeuksien loukkauksia.
Komission tehtävä on tunnistaa ja arvioida saamelaisiin kohdistunutta historiallista ja nykyistä syrjintää, valtion sulauttamispolitiikkaa ja oikeuksien loukkauksia, ja selvittää, miten ne vaikuttavat saamelaisiin ja heidän yhteisöönsä nykyisin. Komissiolta odotetaan myös ehdotusta siitä, miten voitaisiin edistää yhteyttä saamelaisten ja Suomen valtion välillä sekä saamelaisten itsensä keskuudessa.
Prosessi on tauolla vuoteen 2023 saakka. [lähde? ]
Näkemyksiä

Alkuperäiskansatutkimuksen professori Rauna Kuokkanen kirjoitti vuonna 2020 epäluottamuksesta hanketta kohtaan. Kuokkasen mukaan niin kauan kun Suomen valtio jatkaa saamelaisista piittaamatonta ja heidän etujaan heikentävää politiikkaansa – jota ilmentävät esimerkiksi laki metsähallituksesta, Jäämeren radan rakentamiseen tähtäävä hanke ja vuoden 2019 kaivoslain uudistus – komissio ei toimi sovinnon välineenä, vaan edistää ainoastaan kolonialismin asiaa.
Rahoitus

Totuus- ja sovintoprosessiin myönnettiin valtion vuoden 2019 budjetista ja vuoden 2021 lisätalousarviosta yhteensä 2,3 miljoonaa euroa. Vuoden 2022 budjetissa myönnettiin 460 000 euroa.
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Irja Jefremoff, hallintotieteiden maisteri (kolttien kyläkokouksen esittämä komissaari)
Kari Mäkinen, arkkipiispa emeritus, teologian tohtori (Valtioneuvoston komissioon nimeämä jäsen)
Hannele Pokka, työelämäprofessori, oikeustieteen tohtori (Valtioneuvoston komissioon nimeämä jäsen)
Anni-Siiri Länsman, yhteiskuntatieteiden tohtori ja Oulun yliopiston saamen kielten ja kulttuurin osaston, Giellagas-instituutin, johtaja (Saamelaiskäräjien nimeämä komissaari)
Heikki Paltto, poronhoitaja, yrittäjä, entinen saamelaiskäräjien jäsen ja nykyinen saamelaiskäräjien vaalilautakunnan puheenjohtaja (Saamelaiskäräjien nimeämä komissaari)
Jäsenet > Eronneet jäsenet

Heikki J. Hyvärinen, väitöskirjatutkija, oikeustieteiden kandidaatti  (Saamelaiskäräjien esittämä komissaari) Erosi tehtävästä toukokuussa 2022.
Miina Seurujärvi, filosofian maisteri (Saamelaiskäräjien esittämä komissaari). Komission puheenjohtaja. Eronsi tehtävästä toukokuussa 2022
Jäsenet > Sihteeristö

Komissiolla on myös kolmihenkinen sihteeristö ja pääsihteeri. Pääsihteeri Anni-Kristiina Juuso erosi tehtävästä toukokuussa 2022.
Muita

Norjan suurkäräjät perusti kesäkuussa 2017 totuuskomission, jonka tehtävä on selvittää norjalaistamispolitiikkaa ja vääryyksiä, joita saamelaisille ja kveeneille on tapahtunut.
Kanadassa vastaava totuuskomissio lopetti toimintansa toimintana ja johtamiseen liittyvien perustavanlaatuisten erimielisyyksien vuoksi, ja työ aloitettiin alusta.
Aiheesta muualla

Saamelaisten totuus- ja sovintokomission verkkosivut
Aleksandr Dvornikov

Aleksandr Dvornikov (s. 22. elokuuta 1961) on venäläinen kenraali, joka on johtanut vuodesta 2016 alkaen Venäjän eteläistä sotilaspiiriä. Hänen vastuualueeseensa kuuluvat Venäjän tukikohdat miehitetyllä Krimillä sekä Georgian Etelä-Ossetian ja Abhasian separatistialueilla. Huhtikuussa 2022 Dvornikov nimitettiin Venäjän joukkojen komentajaksi hyökkäyksessä Ukrainaan.
Dvornikovin sotilasura alkoi Neuvostoliiton armeijassa vuonna 1978. Vuonna 2000 hän komensi Venäjän motorisoitua kivääridivisioonaa Tšetšenian pääkaupungissa Groznyissa.  Vuonna 2015 Dvornikov nimitettiin Venäjän joukkojen komentajaksi Syyrian sodassa.
Aiheesta muualla

What to know about Russia’s new top commander in Ukraine Washington Post
Alexis von Kræmer

Alexis von Kraemer 1891
Alexis Karl Oskar Fredrik von Kræmer (8. tammikuuta 1871 Pietari – 24. joulukuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen Helsingin yliopiston lehtori ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria

Von Kræmerin vanhemmat olivat amiraali Johan Fredrik Oskar von Kræmer ja Sofia Maria Julia Dorotea Cedercreutz ja hänen puolisonsa vuodesta 1905 oli Agnes von Kraemer. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta yksityislyseosta 1890 ja opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistuen filosofian kandidaatiksi 1893, maisteriksi 1894 sekä lisensiaatiksi 1900 ja väitellen tohtoriksi 1901. Von Kræmer opiskeli myös Pariisissa useaan otteeseen vuosina 1893–1898. Hän toimi ranskan kielen opettajana Helsingin ruotsalaisissa oppikouluissa vuosien 1896–1922 välillä. Hän oli Helsingin yliopiston ranskan kielen lehtorina 1910–1927 ja toimi Helsingin Alliance françaisen sihteerinä 1894–1914, Helsingin ranskalais-englantilaisen kerhon puheenjohtajana 1918–1924 ja Société Franco-finlandaise’n puheenjohtajana  1924–1927. Von Kræmer sai Ranskan kunnialegioonan ristin 1920.
Von Kræmer osallistui säätyvaltiopäiville aateliston edustajana 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Teoksia

Villiers de l’Isle Adam: en literaturhistorisk studie, väitöskirja. Helsingfors 1900
Edmond ja Jules de Goncourt. Helios Förlag, Helsingfors 1906. Sarja: Konst och kultur 6
Alur

| Alur> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:   Kongon demokraattinen tasavalta  Uganda
Puhujia:  1,4 miljoonaa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  nilosaharalaiset kielet
Kieliryhmä:  niloottiset kielet länsiniloottiset kielet luo-kielet
ISO 639-3:  alz
 Ohje 
Alur on niloottinen kieli, jota puhutaan Kongon demokraattisen tasavallan koillisosassa ja Ugandan luoteisosassa. Se kuuluu luo-kieliryhmään ja on sukua muun muassa luolle ja adholalle.
Kongossa aluria puhui vuonna 2001 äidinkielenään 750,000 ihmistä. Ugandassa asuu vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 617,000 alurin puhujaa.
Sibelius Festival Golfo del Tigullio e Riviera

Sibelius Festival Golfo del Tigullio e Riviera on Italiassa syys-lokakuussa järjestettävä musiikkijuhla, joka on nimetty säveltäjä Jean Sibeliuksen mukaan. Juhla kunnioittaa paitsi Sibeliusta, myös yleisesti pohjoismaista musiikkia.
Sibelius asettui helmikuussa 1901 perheineen Liguriaan Tigullionlahdella sijaitsevaan Rapalloon ja sävelsi siellä toista sinfoniaansa. Hänen oleskelunsa siellä on ollut herätteenä tälle hänen nimeään kantavalle musiikkijuhlalle, jonka italialainen säveltäjä Federico Ermirio on perustanut vuonna 2015. Juhlapaikkoina on kaksi kaupunkia, Chiavari ja Santa Margherita Ligure.
Ohjelmiston pääosa koostuu Sibeliuksen musiikista, mutta ohjelmistossa on ollut muutakin pohjoismaista Sibelius-henkistä musiikkia. Ohjelmassa on myös seminaareja, joiden aiheina on Liguriasta innoituksensa saaneita muiden alojen taiteilijoita.
Juhla oli tauolla koronaviruspandemian vuoksi, mutta syksyllä 2023 se jälleen järjestettiin. Festivaalin taiteellisena johtajana toimii Giulia Ermirio, edesmenneen Federico Ermirion tytär.
Rapallossa toimii  Orchestra di Rapallo ”Jean Sibelius”.
Sergio Badilla Castillo

2013
Sergio Badilla Castillo (s. 30. marraskuuta 1947, Valparaíso, Chile) on  chileläinen runoilija ja nykyrunouteen lukeutuvan transrealistisenselvennä suuntauksen luoja. Badillan runoissa on runsaasti pohjoismaisia vaikutteita; hänen tuotannostaan voi tunnistaa Edith Södergranin, Elmer Diktoniuksen, Paavo Haavikon, Pentti Saarikosken ja ruotsalaisten Gunnar Ekelöfin, Tomas Tranströmerin sekä Lars Gustafssonin  vaikutteita.
Badilla on koulutukseltaan toimittaja ja sosiaaliantropologi. Maanpakolaisvuosinaan (1974–1993) hän asui Argentiinassa, Romaniassa ja sittemmin Ruotsissa, missä hän työskenteli toistakymmentä vuotta kulttuuritoimittajana Ruotsin Radiossa. Palattuaan maanpaosta Chileen vuonna 1993, Badilla Castillo on työskennellyt toimittajana ja tiedottajana, sekä viime vuodet yliopisto-opettajana.
Badilla julkaisi ensimmäisen runoteoksensa Entre el cemento y el pasto (Sementin ja ruohon välissä) vuonna 1973. Toinen kirja, novellikokoelma Más abajo de mi rama (Oksaani alempana) ilmestyi 1980 Boråsissa, Ruotsissa, ja sai kriitikoilta myönteisen vastaanoton.
Vuosien 1981 ja 1987 välillä Badilla julkaisi kolme pohjoismaisia vaikutteita saanutta runoteosta: La morada del siglo (Merkin majapaikka), Cantonírico (Oniirilaulu) ja Reverberaciones de piedras acuáticas (Vesikivien heijastumia). Hän sai myös aiheita mytologiasta, saduista ja legendoista. 80-luvulla Badilla käänsi ruotsalaista, suomalaista, englannin- , ranskan- ja latinankielistä runoutta espanjaksi.
Badillan runoja ilmestyi ruotsiksi ensimmäisessä chileläistä runoutta sisältävässä antologiassa Bevingade Lejon (Bonniers, 1991). Badillan runoja suomennetaan parhaillaanmilloin?.
Paluu Chileen vuonna 1993 merkitsi lisääntyvää omaelämäkerrallista vaikutusta Badillan tuotannossa: Saga Nórdica (Pohjoismainen Saga) –runokirjassa runoilijan kieli on kokenut täydellisen muutoksen. Kotiinpaluun ensimmäiset vuodet olivat hapuilevaa ja haastavaa aikaa. Badilla sai myyttisistä viikinkitaruista legenda-aiheita runoihinsa. Hän loi myös yhteyden amerikkalaiseen tieteiskirjailijaan Rudy Ruckeriin ja ryhtyi tutkimaan paikka- ja aikasuhdetta.
Badillan uusimmassa tuotannossa, La mirada temerosa del bastardo (Äpärän pelokas katse), 2003 ja Poemas transreales y algunos evangelios (Transreealisia runoja ja joitain evankeliumeja), 2005, voi havaita pyrkimyksen muuttaa todellisuuden sfäärejä, jolloin tuloksena on lähes illuusiomaailma, jossa sanat, aika ja ulotteelliset muutokset ovat ratkaisevia lyyrisessä kehyksessä.
Badillan uusimmat runot ovat kuvitteellisia, monesti täynnä ajallisia siirtymiä ja välittömiä vaikutelmia kuvaillusta todellisuudesta, ja täynnä tavalliseen maailmaan kohdistuvaa ihailua. Niissä voi havaita Eteläisen Tyynenmeren maiseman vaikutuksen, joskin ympäristö jää vertauskuvalliseksi.
Teokset

Más Abajo de mi Rama (Oksaani alempana), Invandrarförlaget 1980, Borås (kertomuksia)
La Morada del Signo (Merkin majapaikka), Ediciones BIKUPA, 1982, Tukholma
Cantonírico (Oniirilaulu), Ediciones LAR, 1983, Madrid
Reverberaciones de Piedras Acuáticas (Vesikivien heijastumia), BIKUPA, 1985, Tukholma
Terrenalis. BIKUPA, 1989, Tukholma
Saga Nórdica (Pohjoismainen Saga), Monteverdi Edic. 1996, Santiago de Chile
La Mirada Temerosa del Bastardo (Äpärän pelokas katse), Valparaíson kulttuurineuvosto, 2003, Valparaíso, Chile
Poemas Transreales y Algunos Evangelios (Transreaalisia runoja ja joitain evankeliumeja), 2005, Aura Latina. Santiago de Chile.
Aiheesta muualla

Medellin International Poetry Festival[vanhentunut linkki]
Proyecto Patrimonio 2004 (Arkistoitu – Internet Archive)
Transreal Poetry blog (Arkistoitu – Internet Archive)
Poesía Transreal blog (Arkistoitu – Internet Archive)
Anastasia Trofimova

Anastasia Trofimova (ven. Анастасия Темерхановна Трофимова, Anastasija Temerhanovna Trofimova; s. 17. helmikuuta 1987 Moskova) on venäläis-kanadalainen elokuvaohjaaja.
Trofimova sai koulutuksensa Torontossa. Hän oli tekemässä Canadian Screen Award -palkittua dokumenttia Tales from the Organ Trade. Hän on myös toiminut tuottajana RT:llä. Trofimova on uransa aikana dokumentoinut konflikteja Syyriassa, Irakissa ja Kongon demokraattisessa tasavallassa.
Venäjän aloittaessa täysimittaisen sodan Ukrainaa vastaan 24. helmikuuta 2022 Trofimova työskenteli CBC:n palveluksessa. Venäjä sulki CBC:n toimiston Moskovassa pari kuukautta myöhemmin, mutta Trofimova päätti jäädä Venäjälle. Hän matkusteli ensin Venäjällä pyrkien luomaan keskusteluyhteyttä sodasta palaaviin taistelijoihin. Hänen mukaansa sotilaat eivät olleet halukkaita juuri puhumaan aiheesta. Trofimova pääsi lomalla olleen sotilaan avulla tämän pataljoonan luokse Luhanskin alueelle. Rajanylitys oli laiton. Syyskuussa 2024 hänen dokumenttinsa Russians at War venäläissotilaista esitettiin ensin Venetsian ja sitten Toronton elokuvajuhlilla. Ukrainalaiset diplomaatit Kanadassa vaativat Toronton elokuvajuhlilta elokuvan vetämistä pois ohjelmasta. Trofimovaa syytettiin netissä ja länsimaiden tiedotusvälineissä venäläisten sotilaiden esittämisestä sympaattisessa valossa. Myrotvorets syytti Trofimovaa muun muassa ukrainalaisvastaisesta propagandasta.
Aiheesta muualla

Anastasia Trofimova Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Altria Group

| Altria Group |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Osake:  NYSE: MO
ISIN:  US02209S1033
Perustettu:  1985
Toimitusjohtaja:  Martin Barrington
Kotipaikka:   Virginia
Toimiala:  tupakka
Henkilöstö:  8 300 (2017)
Kotisivu:  altria.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Altria Group on holding-yhtiö, jonka omistukseen kuuluvat tupakkatuotteita valmistavat Philip Morris USA ja John Middleton, nuuskanvalmistaja U.S. Smokeless Tobacco Company, viinintuottaja Ste. Michelle Wine Estates sekä Philip Morris Capital Corporation. Lisäksi Altria omistaa 28,5 % maailman toiseksi suurimmasta panimokonsernista SABMilleristä.
Altria tunnettiin aiemmin nimellä Philip Morris Companies Inc. Se vaihtoi nimensä Altria Groupiksi 27. tammikuuta 2003 ilmentääkseen laajentumistaan pelkästä tupakkatuotteiden valmistajasta muidenkin kuluttajatuotteiden tuottajaksi. Altria omisti tuolloin Kraft Foodsin. Philips Morris ilmoitti tammikuussa 2018 luopuvansa kokonaan savukkeiden valmistuksesta. Niiden valmistuksen lopettamisaikaa ei kuitenkaan ilmoitettu.
Altrialla on noin 10 400 työntekijää, ja se myy tupakkatuotteita pääasiassa Yhdysvalloissa. Yhtiön savukemerkkejä ovat muun muassa Marlboro, L&M, Benson & Hedges, Chesterfield ja Virginia Slims.
Altria Group kuuluu S&P 500 -indeksiin.
Joulukuussa 2018 yhtiö osti osuuden kannabista tuottavasta Cronos Groupista.
Aiheesta muualla

Altrian kotisivut. (englanniksi)
Ami Ōtaki

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Ami Ōtaki
Syntymäaika: 28. heinäkuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Hiratsuka, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 172 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2012–2013 2013–2014 2014–2015 2017 2018 2019– | Olympique Lyonnais Urawa Reds En Avant Guingamp Paris FC Nippatsu Yokohama FC Seagulls JEF United Chiba | 15 (11) 21 (3) 5 (2) 7 (2) 18 (11)  |
Maajoukkue
| 2012–2013 | Japani | 3 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ami Ōtaki (jap. 大滝 麻未, Ōtaki Ami; s. 28. heinäkuuta 1989 Hiratsuka) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Ōtaki debytoi Japanin maajoukkueessa kesäkuussa 2012. Hän on pelannut kolme maaottelua.
Aiheesta muualla

Soccerway
Ami Sugita

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Ami Sugita
Syntymäaika: 14. maaliskuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Kanagawa, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 156 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2014– | Iga FC Kunoichi | 101 (27) |
Maajoukkue
| 2014–2017 | Japani | 6 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ami Sugita (jap. 杉田 亜未, Sugita Ami; s. 14. maaliskuuta 1992 Kanagawa) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Sugita debytoi Japanin maajoukkueessa toukokuussa 2014. Hän on pelannut kuusi maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Aiheesta muualla

Soccerway
Aluniitti

Aluniittia.
Aluniitti (KAl3(SO4)2(OH)6) on sulfaatteihin kuuluva mineraali. Rakeet ovat kookkaita ja joskus se on kuitumainen. Aluniitin värisävyjä ovat valkoinen, harmaa, keltainen, punainen ja ruskea. Viiru on väriltään valkoinen. Mineraalilla on lasin- tai helmiäiskiilto. Se voi
olla läpinäkyvä tai läpikuultava. Kidejärjestelmä on trigonaalinen tai heksagonaalinen. Aluniittia esiintyy tuliperäisissä kivissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aluniitti Wikimedia Commonsissa
Alus

Alus on johdos sanasta ala, ja on alun perin tullut siitä, että laiva on kantamansa lastin tai matkustajan alapuolella. Alus voi tarkoittaa seuraavia asioita:
vesikulkuneuvo: laiva, vene tai ilmatyynyalus
ilma-alus: lentokone, kuumailmapallo tai ilmalaiva
avaruusalus
lauseen subjekti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Alus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Alain Perrin

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Alain Perrin
Syntymäaika: 7. lokakuuta 1956 (ikä 68)
Syntymäpaikka: Lure, Haute-Saône, Ranska
Seura
Seura: –
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1976–1981 |  Varangéville |  |  |
| 1983–1987 |  AS Nancy B |  |  |
Valmennusura
1983–2002:  ESTAC Troyes
2002–2004:  Olympique Marseille
2004:  Al Ain
2005:  Portsmouth
2006–2007:  FC Sochaux
2007–2008:  Olympique Lyon
2008–2009:  AS Saint-Étienne
2010–2012:  Al-Khor
2012:  Qatar (U23)
2012–2013:  Al-Gharrafa
2013:  Umm-Salal
2014–2016:  Kiina
2018–2019:  AS Nancy

Alain Perrin (s. 7. lokakuuta 1956) on ranskalainen jalkapallovalmentaja.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Ranskan mestaruus: 2008
Coupe de France (2): 2007, 2008
Trophée des Champions: 2007
Ligue 2
Kolmas: 1999
National
Hopeaa: 1996
UEFA Intertoto Cup: 2001
Peace Cup: 2007
Aasian mestaruuskilpailut
Puolivälierät: 2015
EAFF Itä-Aasian Cup
Hopeaa: 2015
Aleksanterin kimnaasi

Aleksanterin kimnaasille vuonna 1913 valmistunut rakennus, jossa koulu toimi 1917 saakka. Nykyään rakennus kuuluu Helsingin luonnontieteelliselle museolle.
Kuva luokkahuoneesta vuosien 1914 ja 1919 väliseltä ajalta.
Aleksanterin kimnaasi (ruots. Alexandersgymnasiet) oli Helsingissä vuosina 1870–1928 toiminut poikakoulu, joka oli Suomen ensimmäinen venäläinen oppilaitos.
Koulurakennukset

Alun perin Aleksanterin kimnaasi toimi Helsingin ortodoksisen seurakunnan omistamassa niin sanotussa Tabunovin talossa silloisella Heikinkadulla (nyk. Mannerheimintie 8). Talossa toimi myös venäläinen alakoulu.
Aleksanterin kimnaasin ensimmäinen oma koulurakennus valmistui vuonna 1884 arkkitehti Frans Anatolius Sjöströmin piirustusten mukaan. Se sijaitsi Tabunovin talon viereisellä tontilla, nykyisessä osoitteessa Mannerheimintie 6. Oppilaitos toimi rakennuksessa vuoteen 1913 asti.
Kun koulun tilat kävivät ahtaaksi, rehtori Victor V. Belevitš anoi vuonna 1908 kaupungilta tonttia. Kimnaasi sai tontin Arkadiankadulta Etu-Töölöstä, joka oli juuri asemakaavoitettu uudelleen. Uuden koulurakennuksen vihkiäiset pidettiin 28. joulukuuta 1913. Sen suunnitteli Belevitšin laatiman periaatesuunnitelman pohjalta arkkitehti Lev Šiško apunaan Mihal Tšaiko, joka myös valvoi rakennustöitä. Uusi kimnaasirakennus omistettiin Venäjän keisari Aleksanteri II:lle. Pääoven yläpuolta koristivat keisarilliset tunnukset, kruunu ja monogrammi. Rakennus oli pyhitetty Pyhälle Kazanin Jumalanäidille. Suomen itsenäistyttyä kimnaasi joutui jättämään rakennuksen, ja vuodesta 1919 lähtien siinä toimi kadettikoulu. Nykyään rakennuksessa on Helsingin Luonnontieteellinen museo.
Vuosina 1919–1927 Mannerheimintie 6:n rakennuksessa oli Gösta Stenmanin taidepalatsi ja vuosina 1932–2005 ravintola Mikado. 1930-luvulla sanomalehti Uusi Suomi muutti toimituksensa rakennukseen. Rakennus vahingoittui tulipalossa vuonna 1976, minkä jälkeen Uusi Suomi siirtyi Ruoholahteen. Rakennus kunnostettiin Kalle Vartolan suunnitelmien mukaan. Kunnostustyöt valmistuivat vuonna 1977.
Scott Tolzien

| Scott Tolzien |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1987 Rolling Meadows, Illinois
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  188 cm
Paino:  97 kg
Pelipaikka:  pelinrakentaja
Pelinumero:  16
Pelaajaura
Seurat:  San Diego Chargers San Francisco 49ers Green Bay Packers Indianapolis Colts
Pääsarjaura:  2011–2017
Scott Jeffery Tolzien (s. 4. syyskuuta 1987 Rolling Meadows, Illinois) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa oli pelinrakentaja. Tolzien pelasi urallaan seitsemän kautta NFL-liigassa ollen eri joukkueiden varapelinrakentajana.
Tolzien pelasi amerikkalaista jalkapalloa yliopistotasolla Wisconsin Badgersissa. Hän liittyi San Diego Chargersiin varaamattomana vapaana pelaajana vuonna 2011, muttei mahtunut joukkueen lopulliseen kokoonpanoon harjoituskauden jälkeen. Sen sijaan San Francisco 49ers palkkasi hänet kolmanneksi pelinrakentajaksi kahden kauden ajaksi. Kaudeksi 2013 Tolzien siirtyi Green Bay Packersiin, jossa hän pelasi uransa ensimmäisen NFL-ottelun. Tolzien edusti Packersia kolme kautta.
Uransa viimeiset kaksi kautta 2016 ja 2017 Tolzien pelasi Indianapolis Coltsissa. Hän ei pelannut tämän jälkeen missään ja keväällä 2019 hän virallisesti lopetti uransa.
Andy Rooney

Andy Rooney
Andrew Aitken "Andy" Rooney (14. tammikuuta 1919 Albany, New York – 4. marraskuuta 2011 New York)) oli yhdysvaltalainen radio- ja televisiokäsikirjoittaja ja -juontaja. Hänet tunnetaan parhaiten CBS:n makasiiniohjelmaan 60 Minutes vuodesta 1979 kuuluneesta viikoittaisesta ohjelmastaan A Few Minutes With Andy Rooney. Rooneyn ohjelmia on julkaistu myös kirjoina. Hän on saanut elämäntyöstään Emmy-palkinnon.
Rooney opiskeli The Albany Academyssa ja sittemmin Colgaten yliopistossa, kunnes liittyi armeijaan elokuussa 1941. Toisen maailmansodan aikana hän kirjoitti Stars & Stripesiin. Hän aloitti uransa CBS:llä alun perin vuonna 1949, jolloin hän käsikirjoitti Arthur Godfrey's Talent Scoutsia. Hänen ensimmäinen televisio-ohjelmansa on vuodelta 1964.
Joitakin Rooneyn televisio-ohjelmia on julkaistu myös kirjoina, muun muassa Common Nonsense (2002) ja Years of Minutes (2003). Hänelle on myönnetty elämäntyöstä Emmy-palkinto. Hän jäi leskeksi 62 vuoden avioliiton jälkeen vaimonsa Margueriten kuoltua vuonna 2004. Hänellä on neljä lasta.
Aleksandr Fatkullin

| Aleksandr Fatkullin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. marraskuuta 1961 Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Sasha
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  189 cm
Paino:  92 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1983–2002
Seurat:  Sibir Novosibirsk (USSR) Spartak Moskova (USSR) Krylja Sovetov (USSR/RSL) EHC Chur (NLA) Jokipojat (I-div.) SaPKo (II-/I-div.) Hermes (I-div.) Titaanit (II-/I-div.) TsSKA Moskova (RSL) KooKoo (II-div.) HK MGU Moskova (EEHL)
Aleksandr Fatkullin (s. 22. marraskuuta 1961) on venäläinen entinen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi rightin puolelta.
Ura

Fatkullin aloitti uransa kaudella 1983–1984 kasvattajaseurassaan Sibir Novosibirskissä. Joukkue putosi heti hänen tulokaskautensa jälkeen Neuvostoliiton pääsarjasta sarjatasoa alemmas. Fatkullin pelasi kauden siellä ja siirtyi sen jälkeen kaudeksi 1985–1986 Spartak Moskovan riveihin. Kesken kauden 1989–1990 hän vaihtoi Spartakista Krylja Sovetoviin. Fatkullin siirtyi kauden 1991–1992 lopulla sieltä Sveitsin Nationalliga A:n EHC Churin riveihin, jossa hän ehti pelata vain kaksi ottelua.
Kaudeksi 1992–1993 Fatkullin siirtyi Suomeen ja pelasi kauden II-divisioonaa SaPKon riveissä. Hän kuului joukkueen parhaimmistoon ja tekikin kauden aikana 42 ottelussa tehot 29+46=75. SaPKo nousi seuraavaksi kaudeksi I-divisioonaan. "Sasha" pelasi myös yhden ottelun sarjatasoa ylempänä Jokipojissa.
Noin I-divisioonakauden 1993–1994 puolessa välissä Fatkullin siirtyi SaPKosta samassa sarjassa pelanneeseen Kokkolan Hermekseen. Kaudeksi 1994–1995 hän siirtyi pelaamaan II-divisioonaa Kotkan Titaaneihin ja oli nostamassa joukkuetta I-divisioonaan keväällä 1995. Fatkullin pelasi Titaaneissa kaksi seuraavaa kautta.
Fatkullin palasi kotimaahansa kaudeksi 1997–1998 ja aloitti kauden TsSKA Moskovan riveissä. Hän palasi sieltä seitsemän ottelun jälkeen takaisin Suomeen ja SaPKon riveihin. Kymmenen SaPKo-ottelun jälkeen Fatkullin siirtyi sarjatasoa alemmas Kouvolan KooKoon riveihin.
Kevään 1998 jälkeen Fatkullin on pelannut vain kaudella 2001–2002 Itä-Euroopan liigaa HK MGU Moskovan joukkueessa, jossa hänen uransa päättyi. Fatkullin pelasi Neuvostoliiton ja Venäjän pääsarjassa yhteensä 270 ottelua tehoin 29+71=100 ja keräsi niissä 269 jäähyminuuttia.
Aiheesta muualla

Aleksandr Fatkullin Eurohockey.com. (englanniksi)
Aleksandr Fatkullin The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Aleksandr Fatkullin Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)