Henrik VII (Saksan kuningas)
Suku ja nuoruus

Henrikin vanhemmat olivat Saksan kuningas Fredrik II ja tämän ensimmäinen puoliso Aragonian prinsessa Constanza (1179–1222), joiden ainoa poika hän oli. Henrikin nuorempi velipuoli isän toisesta avioliitosta oli Konrad IV, joka seurasi tätä kuninkaana. Henrikillä oli isänsä kolmannesta avioliitosta useita sisaruspuolia, joista vain Margarete (1241–1270) eli aikuiseksi asti ja avioitui Thüringenin kreivi Albertin kanssa. Henrikillä oli lisäksi ainakin kymmenen aviotonta sisarusta isänsä lukuisista suhteista.
Vaikka Fredrik halusi tulla valituksi Saksan kuninkaaksi Welf-sukuisen kilpailijansa Otto IV:n sijasta, paavi Innocentius III kruunasi hänen vastasyntyneen poikansa Henrikin Sisilian kuninkaaksi maaliskuussa 1212. Fredrikin ja paavin välisen sopimuksen jälkeen tämä totesi, että Saksan ja Sisilian kuningaskuntia ei pitäisi yhdistää yhden hallitsijan alaisuuteen. Tästä syystä Sisilian valtakunnan sijaishallitsijana toimi Henrik äiti Constanza eikä isä Fredrik.
Paavi Innocentius III:n kuoleman jälkeen vuonna 1216 Fredrik kutsui poikansa takaisin Saksaan ja uskoi hänelle Svaabian herttuakunnan. Fredrik otti seuraavana vuonna jälleen Sisilian kuninkaan tittelin. Henrikin äiti pysyi Sisilian valtionhoitajana, nyt miehensä puolesta aina vuoteen 1220 asti. Svaabian Zähringen-sukulinjan sammuttua vuonna 1219 Henrik sai myös heidän arvonsa Burgundi-Arlesin kuningaskunnan rectorina. Arvonimi katosi, kun Henrik valittiin kuninkaaksi.
Frankfurtissa 20.– 26. huhtikuuta 1220 kokoontuneet saksalaiset ruhtinaat valitsivat Henrikin roomalaisten kuninkaaksi, jonka aikana keisari määräsi ruhtinaspiispoja suosivan Confoederatio cum principibus ecclesiasticis (”Sopimus kirkon ruhtinaiden kanssa”) lain. ”Frankfurtissa läsnä olleet pääruhtinaat olivat Mayencen, Kölnin, Trevesin ja Magdeburgin arkkipiispat, useita piispoja, Baijerin ja Brabantin herttuat, Thüringenin maakreivi, Namurin ja Badenin rajakreivit, Hollannin ja Clevesin kreivit ja Fredrikin hovin virkamiehet.” Vaali oli ollut ehtona Fredrik II:lle vuoden 1215 viidennen ristiretken toteutumiselle, koska näin selvitettiin perimysjärjestys, jos keisari kuolisi ristiretkellä. Paavi Honorius III ei tunnustanut vaalin tulosta ja riisti myös Henrikiltä tämän oikeuden Sisilian kuningaskuntaan, koska halusi edeltäjänsä tapaan estää molempien maiden yhdistymisen. Myös moni saksalaisista ruhtinaista ei tunnustanut vaalitulosta.
Fredrik II palasi Italiaan vuonna 1220, ja Henrik joutui Kölnin arkkipiispa Engelbert I:n holhoukseen. Arkkipiispa kruunasi Henrikin Saksan kuninkaaksi 8. toukokuuta 1222 Aachenin tuomiokirkossa. Henrik oli virallisesti kihloissa Přemyslid-suvun prinsessa Agnes Böömiläisen kanssa, joka oli Böömin kuningas Ottokar I:n ja Unkarin prinsessa Constanzen nuorin tytär. Arkkipiispa Engelbert suunnitteli kuitenkin avioliittoa Englannin prinsessan Isabellan (1214–1241). joka oli Juhana Maattoman ja tämän toisen puolison Angoulêmen kreivitär Isabellan toiseksi vanhin tytär. Isabellan ja Henrikin liitto ei koskaan toteutunut, mutta sen sijaan isä Fredrik avioitui 1235 Englannin Isabellan kanssa. Arkkipiispa Engelbertin murhan jälkeen vuonna 1225 Baijerin herttua Ludvig I sai Henrikin huoltajuuden. Nuori kuningas oli enimmäkseen keisarillisten ministeriaalien eli alempiaatelisten hoviin sidottujen virkamiesten kuten Konrad von Winterstettenin huostassa. He toimivat myös Svaabian herttuakunnan hallintoviranomaisina. Tällä välin Henrikin ja Böömin prinsessa Agneksen kihlaus purettiin.