stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pirkanmaan maakunta
Talous

Vuonna 2016 Pirkanmaan maakunnan bruttokansantuote oli noin 18,3 miljardia euroa (8,5 % Suomen bruttokansantuotteesta). Bruttokansantuote asukasta kohden oli 36 040 euroa eli noin 92 prosenttia Suomen keskiarvosta. Pirkanmaan bruttokansantuote oli maakuntien toiseksi korkein ja asukasta kohden laskettuna seitsemänneksi korkein yhdeksäntoista maakunnan joukossa.
Pirkanmaan elinkeinorakenne painottuu jälkiteolliselle yhteiskunnalle tyypillisesti palveluihin. Tampereelle on kasvanut valtakunnallisesti merkittävä tieto- ja viestintäteknologian alan keskittymä. Väestöpohjansa ansiosta kaupunki on myös huomattava kaupan keskus. Teollisuuden osuus arvonlisäyksestä ja työpaikoista on Pirkanmaalla Suomen keskiarvoa korkeampi. Maakunta on yksi Suomen keskeisistä valmistavan teollisuuden keskittymistä, teollisen toiminnan perinteet ovat pitkät ja koulutusverkosto hyvä. Teollisuus on keskittynyt pitkälti Tampereelle ja sen lähiympäristöön, kuten Nokialle ja Valkeakoskelle. Myös Mänttä-Vilppula on merkittävä teollisuuskeskus. Maatalouden osuus taloudellisesta toiminnasta on vähäinen. Maakunnan länsiosassa maataloustuotanto on lypsykarjavaltaista, etelässä viljanviljelyvaltaista ja pohjoisessa metsätalousvaltaista.
Pirkanmaan osuus Suomen viennistä ja etenkin tuonnista on huomattavasti maakunnan bruttokansantuoteosuutta pienempi; teollisuuden ansiosta maakunnan ulkomainen kauppatase on ylijäämäinen. Noin 90 prosenttia Pirkanmaan viennistä tulee teollisuuden päätoimialalta.
Pirkanmaalla on kauttaaltaan erittäin korkea työttömyys: vuonna 2014 noin seitsemäsosa työvoimasta oli työttömänä. Maakunnan työpaikkaomavaraisuus oli lähes sata prosenttia.
Liikenne > Raideliikenne

Pirkanmaan halki kulkee kaksi keskeistä raideliikenteen väylää: niin kutsuttu päärata Helsingistä Ouluun ja ratayhteys Turusta Jyväskylään. Rataosuudet yhtyvät Toijalassa ja erkanevat jälleen Tampereella, joka on maakunnan ja koko Suomen raideliikenteen solmukohta. Tampereelta on myös ratayhteys Nokian ja Vammalan kautta Poriin ja Raumalle. Pienivolyymista henkilöliikennettä on Pirkanmaan koillisosan kautta kulkevalla rataosalla Orivesi–Vilppula–Kolho–Haapamäki. Pirkanmaan radat on sähköistetty lukuun ottamatta Orivesi–Haapamäki-yhteyttä sekä Valkeakoskella ja Mäntässä sijaitsevia teollisuuskäytössä olevia pisteratoja.
Pirkanmaa liitettiin Suomen rataverkkoon kesäkuussa 1876, jolloin liikenteelle avattiin rataosat Turku–Toijala ja Hämeenlinna–Tampere. Päärataan kuuluva rataosa Tampereelta Oriveden, Vilppulan ja Haapamäen kautta Seinäjoelle avattiin 1882. Ratayhteyttä oikaistiin 1971, jolloin avattiin yhteys Tampereelta Parkanon kautta Seinäjoelle. Tampere–Pori-rataosuus avattiin marraskuussa 1895. Orivesi–Jämsä-rataosuus avattiin heinäkuussa 1950. Tampereelta Jyväskylän suuntaan kuljettiin Vilppulan ja Haapamäen kautta aina vuoteen 1977, jolloin avattiin yhteys Jämsänkoski–Jyväskylä.
Parkanon ja Virtain kautta kulkenut Haapamäki–Pori-rata on lakkautettu lukuun ottamatta väliä Niinisalo-Parkano; tämä osuus ei ole sähköistetty.
Tampereelle avattiin elokuussa 2021 raitiotie, jota saatetaan laajentaa seudulliseksi myöhemmin tulevaisuudessa.
Liikenne > Maantieliikenne

Pirkanmaan tärkeimmät maantieliikenteen väylät noudattelevat raideliikenteen reittejä. Maakunnan alueella kulkee valtatie 3 Helsingistä Vaasaan, valtatie 9 Turusta Pohjois-Karjalaan ja valtatie 12 Raumalta Kouvolaan. Nokiasta Poriin kulkee valtatie 11. Valtateitä yhdistää Tampereen eteläpuolitse linjattu kehätie. Pirkanmaan pohjoisosia halkoo Porista Joensuuhun johtava, melko vähäliikenteinen valtatie 23. Tie kulkee Parkanon, Kihniön ja Virtain kautta.
Pirkanmaan valtatiet:
Helsinki – Hyvinkää – Riihimäki – Hämeenlinna – Tampere – Parkano – Kurikka – Laihia – Vaasa
Turku – Loimaa – Tampere – Jämsä – Jyväskylä – Kuopio – Outokumpu – Joensuu – Niirala
Nokia – Pori
Rauma – Huittinen – Nokia – Tampere – Lahti – Kouvola
Pori – Kankaanpää – Parkano – Virrat – Keuruu – Jyväskylä – Pieksämäki – Varkaus – Joensuu
Pirkanmaan kantateistä tunnetuin lienee Orivedeltä Virtain kautta Pohjanmaalle kulkeva kantatie 66, josta on tehty jopa musiikkikappale, ”Valtatie 66”. Tien varrella sijaitsee useita nähtävyyksiä, kuten Torisevan rotkojärvet. Kangasalta alkaa Suomen pisin kantatie, kantatie 58, joka kulkee Oriveden ja Mänttä-Vilppulan kautta pohjoiseen.
Pirkanmaan kantatiet:
Sastamala – Kankaanpää – Kauhajoki
Jämsä – Mänttä
Hämeenlinna – Pälkäne
Kangasala – Orivesi – Keuruu – Kivijärvi – Kärsämäki
Tampere – Kuru – Virrat
Orivesi – Virrat – Lapua
Virrat – Alajärvi – Pietarsaari
Liikennemäärät heijastelevat asutustiheyttä. Ne ovat Tampereen pohjoispuolella vähäisempiä kuin maakunnan eteläosassa. Vilkkaimmat reitit, kuten Tampereen kehätie ja valtatie 3:n osuus Ylöjärveltä Helsinkiin, on rakennettu moottoriteiksi.
Pirkanmaan maakunnan runsaat vesistöt asettavat maantieliikenteelle suuria haasteita. Tätä korostaa Tampereen keskustan sijainti kahden suuren järven välisellä kapealla kannaksella ja se, että suurin osa maakunnan sisäisestä ja kauttakulkuliikenteestä kulkee Tampereen kautta. Tampereen keskustan ohittava liikenne on pyritty ohjaamaan Pirkkalan, Nokian ja Ylöjärven kautta kulkevalle eteläiselle ohitustielle. Aiemmin valtatie 3:n varrella sijainnut Valkeakoski jäi sivuun uudesta moottoritiestä 1990-luvulla.
Liikenne > Ilmailu

Vuonna 1979 valmistunut Tampere-Pirkkalan lentoasema (IATA: TMP, ICAO: EFTP) sijaitsee viitisentoista kilometriä Tampereen keskustasta etelään. Asemalla on verraten vilkas kansainvälinen lentoliikenne. Tampere-Pirkkala sijaitsee suhteellisen lähellä Suomen merkittävintä lentoasemaa, Helsinki-Vantaata: asemien välinen lentomatka kestää puolisen tuntia. Tampere-Pirkkalasta on hyvät yhteydet myös Tukholmaan ja eräisiin Keski-Euroopan kaupunkeihin.
Tampereen pohjoispuolella sijaitsee harrastelijakäytössä oleva Teiskon lentokenttä.
Liikenne > Vesiliikenne

Näsijärvellä on risteilijäliikennettä esimerkiksi Tampereelta aina Virroille asti. Myös Pyhäjärvellä tehdään risteilyjä. Keurusselällä on risteilytoimintaa linjalla Mänttä–Keuruu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pirkanmaan maakunta Wikimedia Commonsissa
Pirkanmaan liitto
Akseli: Pirkanmaan teollisuushistoria (Arkistoitu – Internet Archive)
Pirkanmaa-portaali
Pirkanmaan ELY-keskus
Pirkanmaan maakunnan seutukunnat
| n k Suomen maakunnat |
| --- | --- |
Nykyiset maakunnat:  Ahvenanmaa  Etelä-Karjala  Etelä-Pohjanmaa  Etelä-Savo  Kainuu  Kanta-Häme  Keski-Pohjanmaa  Keski-Suomi  Kymenlaakso  Lappi  Pirkanmaa  Pohjanmaa  Pohjois-Karjala  Pohjois-Pohjanmaa  Pohjois-Savo  Päijät-Häme  Satakunta  Uusimaa  Varsinais-Suomi 
Entinen maakunta:  Itä-Uusimaa 
| n k Pirkanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Akaa  Hämeenkyrö  Ikaalinen  Juupajoki  Kangasala  Kihniö  Kuhmoinen  Lempäälä  Mänttä-Vilppula  Nokia  Orivesi  Parkano  Pirkkala  Punkalaidun  Pälkäne  Ruovesi  Sastamala  Tampere  Urjala  Valkeakoski  Vesilahti  Virrat  Ylöjärvi 
Entiset kunnat:  Aitolahti  Akaa  Eräjärvi  Ikaalisten epäitsenäinen kauppala  Ikaalisten maalaiskunta  Karkku  Keikyä  Kiikka  Kiikoinen  Kuhmalahti  Kuru  Kylmäkoski  Luopioinen  Längelmäki (osa)  Messukylä  Mouhijärvi  Mänttä  Pohjaslahti  Sahalahti  Suodenniemi  Suoniemi  Sääksmäki  Teisko  Toijala  Tottijärvi  Tyrväntö (osa)  Tyrvää  Vammala  Viiala  Viljakkala  Vilppula  Äetsä 
Helvetinkolu sijaitsee Helvetinjärven kansallispuistossa Pohjois-Pirkanmaalla.
”Roineen armaiset aallot” ovat tuttuja myös Zachris Topeliuksen runosta Kesäpäivä Kangasalla.
Seututie 325 ylittää Längelmäveden Kangasalan Pelisalmessa.
Pirkanmaalla asuu yli puoli miljoonaa ihmistä eli noin kymmenesosa Suomen väestöstä. Kuvassa Tampereen keskustaa.
Pirkanmaa oli 2000-luvun vaihteeseen asti lähes täysin suomenkielinen maakunta. Sittemmin maakunnan kielipaletti on hieman monipuolistunut. Tampereen väestöstä suomenkielisiä oli vuonna 2014 noin 93 %, monet Pirkanmaan pienistä kunnista ovat lähes sataprosenttisesti suomenkielisiä. Kuvassa Mäntän kirjasto keväällä 2012.
Tervasaaren paperitehdas sijaitsee Valkeakoskella.
Taajamajuna Tampere–Haapamäki-radalla Vilppulan tienoilla.
Valtatie 3:n ylittävä Nahkialan puinen kevyenliikenteen silta Toijalassa.
Nelitasoinen Lakalaivan eritasoliittymä Tampereen keskustan eteläpuolella on valtakunnallisesti merkittävä liikenteenvälittäjä.
Herraskosken kanava Virroilla. Valtatie 23 ylittää kanavan kuvassa näkyvää siltaa pitkin.
Tampere-Pirkkalan lentoaseman terminaali 2.
Esko Aho

| Esko Aho |
| --- | --- |
 Esko Aho vuonna 2022.
Suomen pääministeri
 Ahon hallitus 26.4.1991–13.4.1995  
Presidentti:  Mauno Koivisto Martti Ahtisaari
Pääministerin sijainen:  Ilkka Kanerva Pertti Salolainen
Edeltäjä:  Harri Holkeri
Seuraaja:  Paavo Lipponen
Eduskunnan puhemies
 4.4.1991–26.4.1991  
Edeltäjä:  Kalevi Sorsa
Seuraaja:  Ilkka Suominen (II)
Kansanedustaja
 26.3.1983–18.3.2003  
Ryhmä/puolue:  Keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. toukokuuta 1954 (ikä 70) Veteli
Puoliso:  Kirsti Hannele Aho (1980–)
Tiedot
Puolue:  Keskusta
Koulutus:  valtiotieteen maisteri
Esko Tapani Aho (s. 20. toukokuuta 1954 Veteli) on suomalainen keskustalainen poliitikko. Hän toimi Suomen pääministerinä vuosina 1991–1995. Kansanedustajana Aho toimi vuosina 1983–2003 ja Keskustan puheenjohtajana vuosina 1990–2002. Aho oli Tarja Halosen vastaehdokkaana vuoden 2000 presidentinvaalien toisella kierroksella.
Jätettyään politiikan Aho toimi vuodesta 2003 Sitran yliasiamiehenä ja vuodesta 2009 Nokian yhteiskuntasuhteista vastaavana johtajana (executive vice president) sekä johtokunnan jäsenenä. Toukokuussa 2012 Aho ilmoitti jättävänsä johtokunnan. Hän siirtyi senior fellow -tehtävään Harvardin yliopiston Kennedy Schooliin. Sen jälkeen hän on työskennellyt East Officen puheenjohtajana ja Venäjällä eri tehtävissä, muun muassa Euroopan unionin pakotelistalla olevan Sberbankin hallituksen jäsenenä. Vuonna 2022 Aho ryhtyi hallituksen puheenjohtajaksi suomalaisten yritysten perustamaan China Office -yhtiöön, jonka tarkoitus on parantaa niiden liiketoimintamahdollisuuksia Kiinassa.
Tausta

Aho on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri.
Politiikka > Presidenttiehdokas

Vuoden 2000 presidentinvaaleissa Aho oli Tarja Halosen vastaehdokkaana vaalien toisella kierroksella, jolla hän korosti perinteisiä perhearvoja ja keskustalaista perhepolitiikkaa. Aho sai toisella kierroksella 48,4 prosenttia äänistä. Vaalien jälkeen hän johti lokakuusta 2000 alkaen Yhdysvalloissa Harvardin yliopistossa viikoittaista opintoryhmää, jossa käsiteltiin Euroopan unionia ja sen poliittisia ja taloudellisia vaikutuksia kansainvälisiin suhteisiin. Hän palasi Suomeen kesäkuussa 2001.
Ylen vuonna 2008 teettämässä kyselyssä mieluisista ja epämieluisista presidenttiehdokkaista vuoden 2012 presidentinvaaleihin Aho nimettiin kaikkein epämieluisimmaksi ehdokkaaksi.
Kansanedustajuuden jälkeen

Aho toimi Sitran yliasiamiehenä heinäkuusta 2004 marraskuuhun 2008. Sitran hallitus oli yksimielisesti esittänyt tehtävään taloustieteilijä Bengt Holmströmiä. Hän on esitellyt rakennemuutosajatuksia muun muassa Elinkeinoelämän valtuuskunnan julkaisuissa.lähde?
Sitran jälkeen hän toimi vuoden 2009 alusta Nokian yhteistyösuhteista ja yhteiskuntavastuusta vastaavana johtajana. Samalla hänestä tuli Nokian johtokunnan jäsen Veli Sundbäckin jäädessä eläkkeelle. Hän luopui Nokian johtokunnan tehtävästä, kun hänet nimitettiin Harvardin yliopiston Kennedy Schoolin senior fellow -tehtävään. Aho aikoi edistää tutkimusta siitä, miten valtion rooli muuttuu hyvinvoinnin ja globaalin kilpailukyvyn ylläpitämisessä. Hän oli siinä vuosina 2012–2014.
Aho on toiminut Teknologiateollisuus ry:n hallituksessa varapuheenjohtajana. Vaasan yliopisto nimitti Ahon vuonna 2006 hallintotieteiden kunniatohtoriksi.
Toimittaja Risto Uimonen on julkaissut kirjan Pääministerin puhuva pää (WSOY 2011), jota varten hän haastatteli myös Ahoa. Kirjassa Aho sanoo, että media on "väliaine", joka on "kansan ja päättäjien välillä". Median logiikka on hänen mielestään ongelmallinen päättäjille, koska se kiinnittää huomioita seikkoihin, joilla ei Ahon mielestä ole asian kannalta ratkaisevaa merkitystä. "Alussa suosio ja positiivinen julkisuus kulkevat käsi kädessä. Kun lakipiste on saavutettu, julkisuus tuhoaa mielellään ilmiön”, Aho sanoo kirjassa.
Jorma J. Mattila ja Marko Erola kirjoittavat kirjassa Kasinokeisari: Pekka Salmen tarina (Helsinki-kirjat, 2011), että pääministeri Aho on innokas pokerin ja ruletin pelaaja. Pekka Salmen mukaan Aholla oli pääministeriaikana tarve jatkaa pelaamista vielä auringon nousun aikaan, jos hän sattui olemaan häviöllä. Hänellä oli taipumus jättää pokerivelkansa maksamatta ja tappion tunnustaminen oli hänelle erityisen vaikeaa. Kirjassaan Keskustan valtakunta (Into, 2019) toimittajat Jyri Hänninen ja Jarno Liski väittävät, että Aho on peliriippuvainen. Seura-lehden toimittajan kysyessä Aholta peliveloista ja niiden kautta syntyneestä poliittisen painostuksen mahdollisuudesta Aho lähti kysyjää juosten karkuun.
Sipilän hallituksen aikaan vuosina 2015–2019 Aho toimi pääministeri Juha Sipilän neuvonantajana.
Kansanedustajuuden jälkeen > Idänsuhteet

Aho oli suomalaisten yritysten idänkauppaa edistävän East Officen johtokunnan puheenjohtaja vuosina 2013–2019.
Aho oli myös Suomalais-Venäläisen kauppakamarin hallituksen puheenjohtaja vuosina 2013–2019.
Kansanedustajuuden jälkeen > Sberbank

Aho valittiin Sberbankin hallintoneuvostoon vuonna 2016. Tapaus on herättänyt epäilyksiä siksi, että Sberbankilla on suora yhteys Venäjän hallitukseen ja että pankki oli asetettu Euroopan unionin ja Yhdysvaltain pakotelistalle. Pertti Salolaisen mukaan asetelma oli "erikoinen", "hieman ongelmallinen" ja se "herättää kysymyksiä". Tutkija Erkka Railo arvioi, että Ahon nimitys olisi Venäjän yritys vaikuttaa pakotteiden purkamiseen, mutta hän näki myös, että suomalaiset poliitikot ovat perinteisesti pyrkineet ylläpitämään hyviä suhteita Venäjään. Keskustalainen pääministeri Juha Sipilä ei nähnyt asiassa mitään ongelmaa vaan piti sitä Ahon henkilökohtaisena ratkaisuna.
Euroopan parlamentin erityisvaliokunnan mietinnössä Aho nostettiin esimerkiksi niistä eurooppalaisista poliitikoista, jotka Venäjä oli "kaapannut" edistämään etujaan.
Kun Helsingin Sanomien toimittaja Tommi Nieminen haastatteli Ahoa Sberbankin hallituksen jäsenyydestä, Aho yritti estää jutun julkaisun.
Sberbank maksoi Aholle 10,8 miljoonaa ruplaa palkkioita vuonna 2022. Venäjä hyökkäsi Ukrainaan 24. helmikuuta 2022, jolloin Aho ilmoitti, että hän pidättäytyy pankin hallituksen työskentelystä. Ahon mukaan hän ei halunnut prostestoida pankkia vastaan, mutta pakotteet vaikeuttavat hallitustyöskentelyä.
Kansanedustajuuden jälkeen > JPMorgan

Aho nimitettiin helmikuussa 2019 yhdysvaltalaisen suurpankin JPMorgan Chasen Euroopan, Lähi-idän ja Afrikan alueiden neuvonantajaryhmän jäseneksi.
Kansanedustajuuden jälkeen > Hullu vuosi 1991

Aho on juontajana ja toimittajana Ylen esittämässä dokumenttisarjassa Hullu vuosi 1991. Hänen rooliaan siinä on arvosteltu, koska Aho oli osallinen sarjan käsittelemissä tapahtumissa. Suomen Kuvalehden toimittaja Pauliina Penttilä arvioi: "Ahon kaksoisrooli rikkoo räikeästi yhtä professionaalin journalismin peruspilareista, puolueettomuuden ihannetta. [– –] Journalistisesta näkökulmasta dokumentti on pikemminkin Esko Ahon intressejä palvelevaa poliittista viestintää kuin journalismia." Ahon rooli on herättänyt yleisempääkin keskustelua. Ilkka Kanerva viittaa tulevaan presidentinvaaliin: "Yle on ystävällisesti tarjonnut hänelle valtavan foorumin" Helsingin Sanomien Tero Kartastenpää kirjoittaa: "Lamavuodesta kertova sarja näyttää välillä Esko Ahon mainosvideolta."
Yksityiselämä

Aho on naimisissa, ja hänellä on neljä lasta.
Kunnianosoituksia

Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta (Suomi, 1992)
Marianmaan ristin ritarikunta (Viro, 2003)
Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 1993)
Julkaisut

Tulevaisuus on tehtävä – maan oikeudesta työn oikeuteen.  Helsinki:  Otava, 1997.  ISBN 978-951-1-14064-1
Pääministeri.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 978-951-1-14065-8
Kolme kierrosta – presidentinvaalit ja niiden jälkinäytös Esko Ahon päiväkirjan kertomana.  Helsinki:  Otava, 2000.  ISBN 978-951-1-16119-6
Sattuma suosii valmistautunutta.  Helsinki:  Kunnallisalan kehittämissäätiö, 2003.  ISBN 978-952-5-51404-9
1991: Mustien joutsenten vuosi.  Helsinki:  Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-37576-0
Vuosisadan asekauppa: Hornetien nousu Suomen taivaalle.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 9789511432432
1992: Suomen valinnat aavekissojen varjossa.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 9789511422952
Esko Aho & Dick Hill: Unohdettu legenda: Sylvester ”Hooley” Ahola.  Espoo:  Verbatum, 2023.  ISBN 9789526881140
Gandalf

| Gandalf |
| --- | --- |
 Gandalf
Luoja(t):  J. R. R. Tolkien
Näyttelijä(t):  Ian McKellen
Sarja:  Taru sormusten herrasta
Henkilötiedot
Aliakset:  Olórin, Mithrandir
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gandalf on fiktiivinen henkilö J. R. R. Tolkienin kirjoittamasta Taru sormusten herrasta -trilogiasta ja muista Keski-Maahan sijoittuvista kirjoista. Gandalfin nimi on lainattu muinaisskandinaavisesta Edda-runoudesta, jossa samanniminen kääpiö tai haltija mainitaan ohimennen.
Teot

Gandalf on parhaiten tunnettu maiarista, Manwën ja Vardan väestä. Hänen on sanottu olevan viisain maiarista. Hän saapui Keski-Maahan Kolmannella Ajalla velhon hahmossa auttamaan Sauronin vastustajia.
Gandalf Hobitissa

Hobitissa Gandalf järjestää Bilbo Reppulille ja kolmelletoista kääpiölle matkan Yksinäiselle vuorelle pelastamaan aarretta, jonka lohikäärme Smaug varasti vuosia aiemmin. Tällä matkalla Gandalf löytää miekkansa (Glamdring eli vainovasara jonka haltiat ovat takoneet Gondolinissa esiajalla ennen sen tuhoa) ja Bilbo löytää Valtasormuksen.
Gandalf Sormusten herrassa

Tarussa sormusten herrasta Gandalf vaatii Bilboa antamaan Sormuksen Frodolle, jota hän rohkaisee tuhoamaan sen Tuomiovuoressa. Gandalf ei voi matkata Frodon ja Samin kanssa, koska menee hakemaan neuvoa Saruman Valkoiselta. Saruman yrittää saada Gandalfin liittymään Sauronin puolelle, mutta Gandalf ei suostu. Saruman vangitsee Gandalfin Orthanciin, josta hänet pelastaa Gwaihir tuulenruhtinas. Gwaihir vie hänet Rivendelliin, jossa hän ottaa osaa Elrondin neuvonpitoon. Hänestä tulee yksi Saattueen jäsen. Otettuaan johtajuuden hän ja Aragorn yrittävät johtaa hobitit ja muut Saattueen jäsenet Caradhrasin yli. Yritys epäonnistuu, ja heidän täytyy mennä "pimeää ja salaista reittiä", joka johtaa Gandalfin taistelemaan balrogia vastaan Morian kaivoksissa. Hän suistuu Khazad-dûmin pimeyteen ja taistee balrogin kanssa alimmasta luolasta korkeimmalle vuorenhuipulle. Lopulta Gandalf lyö vastustajansa vasten vuorenseinämää, mutta menehtyy taistelun seurauksena myös itse.
Gandalf palaa kuolemansa jälkeen valkoviittaisena hahmona, Gandalf Valkoisena. Hän tapaa Fangornin metsässä kolme Saattueen jäsentä (Aragornin, Gimlin ja Legolaksen), jotka seuraavat Merrin ja Pippinin jälkiä. He menevät Rohaniin jossa Gandalf vapauttaa Théodenin lumouksesta ja Rohanin kansa lähtee puolustusasemiin Helmin syvänteeseen. Gandalf lähtee hakemaan lisäjoukkoja, joiden avulla rohanilaiset voittavat taistelun. Sitten Gandalf lähtee varoittamaan Denethoria, Gondorin käskynhaltijaa Minas Tirithiä uhkaavasta vaarasta. Pelennorin kenttien taistelussa Gandalf kohtaa Noitakuninkaan, mutta taistelu jää ratkaisemattomaksi. Gandalf on myös mukana, kun Gondorin ja Rohanin armeijat marssivat Mustalle Portille harhauttamaan vihollista, jolloin Frodo onnistuu tuhoamaan Sormuksen ja täten kukistamaan Sauronin. Gandalf kruunaa Aragornin Gondorin kuninkaaksi. Lopulta Gandalf purjehtii Valinoriin Elrondin, Galadrielin, Frodon ja Bilbon kanssa.
Ulkonäkö

Gandalf esiintyy vanhana miehenä, jolla on sauva, harmaat hiukset ja parta, harmaa viitta ja sininen suippo hattu sekä hieman kumara selkä. Vain jotkut Viisaat tietävät totuuden, mutta toiset luulevat häntä yksinkertaiseksi tempuntekijäksi. Kun hänen alkuperäinen kehonsa kuolee taistelussa balrogia vastaan, hänet tuodaan uudessa kehossa, jossa hänen viittansa on valkoinen, eikä hänellä ole enää suippohattua. Lisäksi hänen hiuksensa ja partansa muuttuivat valkoiseksi ja erimuotoisiksi. Gandalfin muodonmuutos on merkki siitä, että hänet lähetettiin korvaamaan turmeltunut Saruman. Kirjassa hän sanoo itse, että hänestä tuli se mikä Sarumanista olisi pitänyt tulla. Koska Gandalf muuttui ”valkoiseksi”, hän sai nimen Gandalf Valkoinen.
Gandalfin nimet

Olórin, hänen nimensä Valinorissa ja hyvin vanhoilta ajoilta. Se on quenyaa ja tarkoittaa uneksijaa.
Mithrandir, hänen sindarinkielinen nimensä. Käytetty yleisesti Keski-Maan sindaria taitavien joukossa Kolmannella Ajalla. Nimi merkitsee harmaata pyhiinvaeltajaa.
Valkoinen Ratsastaja, käytetään hevosen, Hallavaharjan, takia.
Pahanilmanlintu, Lathspell jonka Grima kärmekieli antoi hänelle pyrkiesssään estämään Gandalfin vaikutusta Rohanin kuninkaaseen.
Muutoin Gandalfin nimitys oli Rohanissa hieman vanhahtava muunnos, Gandalf harmaahursti.
Incánus, etelässä. Incánus tarkoittaa Pohjois-vakoojaa.
Tharkûn, kääpiökielinen nimitys. Tarkoittaa sauvamiestä.
Gandalf Harmaa. Tätä nimitystä käyttivät pohjoisen ihmiset jotka pitivät häntä haltiana. Se merkitsee haltiaa, jolla on sauva.
Gandalf Valkoinen, uudesti syntynyt Gandalf.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gandalf Wikimedia Commonsissa
| n k Ainur |
| --- | --- |
Ainulindalë
Valar:  Aulë (Mahal)  Estë  Irmo (Lórien)  Manwë (Súlimo)  Námo (Mandos)  Nessa  Nienna  Oromë (Aldaron)  Tulkas  Ulmo  Vairë  Vána  Varda (Elbereth)  Yavanna (Kementári) 
Musta Vihollinen: Melkor (Morgoth)
Maiar:  Eönwë  Ilmarë  Ossë  Uinen  Salmar  Sauron  Melian  Arien  Tilion  Gothmog  Curumo (Saruman)  Olórin (Gandalf)  Aiwendil (Radagast)  Alatar ja Pallando  Durinin turma 
Sormuksen Saattue
Frodo Reppuli
Samvais Gamgi
Meriadoc Rankkibuk
Peregrin Tuk
Gandalf
Aragorn
Legolas
Gimli
Boromir
Gandalf ja Bilbo