stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mercedes-Benz SLR McLaren
Tekniikka > Jarrut

Jarrulevyt ovat hiili-keramiikkaseosta, joka mahdollistaa paremman jarrutuskyvyn kuin tavalliset teräslevyt. Ne kestävät jopa 1000 celsiusasteen lämpötilan. Levyn halkaisija edessä on 370 mm ja jarrusylintereitä on kahdeksan. Takajarruissa halkaisija on 360 mm ja sylintereitä on neljä.
Autossa on takana myös jarruilmanohjain (spoileri) joka nousee ylös jarrutettaessa suurilla nopeuksilla, juuri tämän ilmanohjaimen ansiosta auto pysähtyy suurista nopeuksista nopeammin kuin yksikään vastaavanlainen automalli.
SLR:n jarruja on kritisoitu siitä, että ne ovat liian tehokkaat, jotkin kriitikot väittävät että jarrut ovat käytännössä joko päällä tai pois päältä. Jarrutettaessa bensapumppu myös työntää lisää bensaa moottorin jäähdyttämiseksi, ja koska pakoputket on sijoitettu kuljettajan etupuolelle, ohjaamoon tulee välillä palamattoman bensan hajua.
Tekniikka > Vaihteisto

Vaihteisto on viisivaihteinen automaattivaihteisto, jossa on kolme eri tilaa: Sport, Comfort ja Manual. Sport-asentoa käytetään jokapäiväisessä käytössä, Comfort-asennossa liikkeellelähtö tapahtuu kakkosvaihteella töyssyisillä tai liukkailla teillä ja Manuali-asennossa kuljettaja pystyy itse vaihtamaan vaihteita touchpadin avulla. Manual-asennon ollessa käytössä on myös kolme tilaa: Sport, Supersport ja Race. Nämä tarkoittavat lähinnä vaihteen kytkentänopeutta. Samaa vaihteistoa käytetään myös muissa AMG:n urheilumalleissa, kuten Mercedes-Benz SL65 AMG:ssä.
Vaihteiden välitykset:
3.56:1
2.19:1
1.14:1
1.00:1
0.831:1
Mitat

Coupe
Pituus: 4 656 mm
Leveys: 1 908 mm
Korkeus: 1 261 mm
Omamassa: 1 768 kg
Lavardens

| Lavardens |
| --- | --- |
 Näkymä kylästä
 vaakuna
 Lavardens
 Koordinaatit: 43°45′42″N, 0°30′52″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Occitanie
Departementti:  Gers
Arrondissementti:  Auch
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  30,6 km²
Väkiluku (2019):  369 
 – Väestötiheys:  12 as./km²
Kunnan numero:  32204
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lavardens on kunta Lounais-Ranskassa Gersin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 18 kilometriä Auchin kaupungista luoteeseen.
Kunnan nähtävyyksiä ovat linna Château de Lavardens, joka on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1961. Linna on rakennettu alun perin 1100-luvulla. 1600-luvulla sen rakennutti uudelleen Ranskan marsalkka Antoine de Roquelaure, joka oli Ranskan kuninkaan Henrik IV:n uskollinen kumppani. Linnan vieressa olevan Saint-Michelin kirkon kellotorni on myös listattu historialliseksi muistomerkiksi. Se on ollut alkujaan linnan keskiaikainen torni.
Château de Lavardens
Saint-Michelin kirkon kellotorni
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lavardens Wikimedia Commonsissa
Vapaudenpuu

Jean-Baptiste Lesueurin maalaus Vapaudenpuun istutus 1790.
Vapaudenpuut (ransk.  arbre de la liberté) olivat puita, joita Ranskan suuren vallankumouksen aikana istutettiin kaikkialle Ranskaan jälleen saavutetun vapauden vertauskuviksi. Jo vähän aikaisemmin oli tällaisia puita istutettu Amerikassa vapaussodan aikana. Pariisissa sanotaan ensimmäisen vapaudenpuun tulleen istutetuksi 1790, ja ennen pitkää oli jokaisella Ranskan kylällä vapaudenpuunsa, jonka juurella pidettiin isänmaallisia puheita, tanssittiin carmagnolea ja laulettiin ça ira -laulua. Vapaudenpuut olivat tavallisesti tammia tai poppeleita, ja niiden latvassa riippui vapaudenlakki. Vuosien 1830 ja 1848 vallankumouksissa ne tulivat jälleen vähäksi aikaa muotiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vapaudenpuu Wikimedia Commonsissa
Vestan temppeli (Tivoli)

Vestan temppelin rauniot Tivolissa
Vestan temppeli on antiikin aikainen temppelin raunio Tivolin kaupungissa Italiassa. Se sijaitsee kaupungin muinaisella keskuskukkulalla lähellä Villa Gregorianaa ja sen vesiputouksia.
Rakennuksen historiaa

Temppeli on rakennettu todennäköisesti viimeisellä ajanlaskun alkua edeltäneellä vuosisadalla. On epäselvää, mille jumaluudelle temppeli on omistettu. Sitä kutsutaan Vestan temppeliksi koska se muistuttaa Roomassa olevaa Vestan temppeliä. Se voi olla pyhitetty myös Tiburnukselle, kaupungin suojelijasankarille, tai kaupungin omalle sibyllalle.
Temppelin rakennutti tai korjautti Lucius Gellius. Hänen nimensä löytyy temppelin arkkitraavista. Temppeli rakennettiin tiilistä rakennetulle korokkeelle joka päällystettiin travertiinilohkareilla. Temppelin cellaan johtaa ovi ja siinä on kaksi ikkunaa. Cellaa ympäröi aikoinaan kahdeksantoista korinttilaista pylvästä, joista jäljellä on kymmenen.
Temppeli välttyi täydelliseltä tuholta siksi, että sitä ryhdyttiin käyttämään kirkkona. Silloin sen nimi oli "Santa Maria della Rotonda". Kristilliset lisäykset rakennelmaan tuhoutuivat jo 1500-luvulla. Antoine Desgodetz tutki temppelin jäännöksiä ja julkaisi asiaa käsitelleen teoksensa vuonna 1682. Myös Piranesi ja Giuseppe Vasi kävivät piirtämässä temppeliä ja tekivät sitä esittäviä kaiverruksia.
Kuuluisuutta temppeli alkoi saavuttaa 1800-luvulla, jolloin sen näkeminen oli osa "Grand Touria". Luonnonkauniilla paikalla ollut temppeli ikuistettiin moniin maalauksiin ja piirroksiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.romeartlover.it/Tivoli.html
http://www.rubens.anu.edu.au/htdocs/bytype/arch.sources/desgodetz/display00038.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Vesa Lehtoranta

Vesa Kalevi Lehtoranta (1. helmikuuta 1949 Tampere – 29. elokuuta 2023 Tampere) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1967–1977 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Lehtoranta edusti koko pääsarjauransa ajan Tampereen Tapparaa. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 175 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 32 + 28 = 60 ja jäähymääränsä 40 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 10 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 1 + 2 = 3. Hän voitti yhden Suomen-mestaruuden ja saavutti lisäksi yhden SM-hopean.
Lehtoranta hukkui 74-vuotiaana elokuussa 2023 Tampereella Näsijärveen.
Vesa Lötjönen

Vesa Lötjönen (s. 12. maaliskuuta 1959 Durban, Etelä-Afrikka) oli vuoteen 2023 Siilinjärven kunnanjohtaja. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri. Siilinjärven kunnanvaltuusto valitsi hänet johtajaksi vuonna 2009. Sitä ennen hän toimi Kaavin kunnanjohtajana.
Lötjönen syntyi Durbanissa, jossa hänen isänsä työskenteli puunjalostusteollisuuden parissa. Perhe muutti takaisin Suomeen Lötjösen ollessa 4-vuotias.
Vesa Majamaa

Vesa Veikko Majamaa (s. 1945) on suomalainen oikeustieteen tohtori, oikeustieteilijä ja Lapin yliopiston ympäristöoikeuden professori ja sittemmin Helsingin yliopiston professori. Hän on ollut Lapin yliopistossa vuodesta 1984 ja tutkinut kiinteistö- ja varallisuusoikeutta sekä kaavoitukseen ja rakentamiseen liittyviä kysymyksiä. Helsingin yliopistossa hän oli ympäristöoikeuden dosentti 1982–1986, hänellä oli vuodesta 1987 henkilökohtainen ylimääräinen professuuri. Hän toimi Helsingin yliopistossa vuoteen 2009. Majamaa on öljysuojarahaston hallituksen puheenjohtaja.
Vihtori Jaatinen

Vihtori Eemil Jaatinen (16. maaliskuuta 1864 Kuopio – 7. maaliskuuta 1903 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja.
Jaatisen vanhemmat olivat maanviljelijä Tahvo Jaatinen ja Johanna Fredrika Ahlholm. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1884 ja opiskeli jonkin aikaa Helsingin yliopistossa humanistisia aineita ja oikeustiedettä. Jaatinen toimi sitten lehtimiehenä ja hän oli Viipurin Sanomien päätoimittajana 1888–1891.
Vihtori Jaatinen oli naimisissa vuodesta 1888 Hilma Kuikkasen kanssa.
Vay

| Vay |
| --- | --- |
 Kirkko
 vaakuna
 Vay
 Koordinaatit: 47°33′20″N, 1°42′00″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Pays de la Loire
Departementti:  Loire-Atlantique
Arrondissementti:  Châteaubriant-Ancenis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  36,1 km²
Väkiluku (2015):  2 071 
 – Väestötiheys:  57 as./km²
Kunnan numero:  44214
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vay on kunta läntisessä Ranskassa Loire-Atlantiquen departementissa Pays de la Loiren alueella.
Clégreucin lampi ja mylly
Kunnan nähtävyyksiä on lampi étang de Clégreuc. Lammella on havaittu yli 160 lintulajia sekä useita harvinaisia kasveja. Linnuista harvinaisimpia on kaulushaikara. Alun perin lampi on tehty myllyä varten.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vay Wikimedia Commonsissa
Leonard Lindelöf

Karl August Leonard Lindelöf (13. marraskuuta 1862 Turku – 11. elokuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri, keksijä ja Helsingissä toimineen Lindelöfin konetehtaan perustaja.
Lindelöfin vanhemmat olivat teologian tohtori, Porvoon tuomiorovasti Johan August Lindelöf (1824–1897) ja Matilda Josefina Ammondt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Hämeenlinnan normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1885 ja maisteriksi 1886.
Lindelöf toimi valmistuttuaan jonkin aikaa opettajana Kuopiossa mutta hän muutti jo 1888 Helsinkiin jonne hän oli perustanut vuonna 1886 Lindelöfin konetehdas nimisen pienen yrityksen valmistamaan metrisiä mittausvälineitä ja fysikaalisia kojeita kouluja varten. Lindelöfin konetehdas siirtyi 1887 Helsingin Hermanniin jossa se toimi tehtaan päärakennuksen tuhonneeseen tulipaloon saakka 1895. Tehtaassa oli nyt jo noin satakunta työntekijää ja se valmisti muun muassa mittausvälineitä ja maatalouskoneita. Tulipalon jälkeen tehdas muutti kantakaupunkiin jossa se toimi ensin Itäisen Viertotien varrella ja sitten Lastenkodinkadun varrella. Vuonna 1924 tehdas siirtyi Suomen Kaapelitehtaan rakennukseen Pursimiehenkadulle.
1900-luvun alussa Lindelöfin konetehdas erikoistui tupakkateollisuuden käyttämien savukkeenvalmistuskoneiden valmistamiseen. Lindelöfin konetehdas sai runsaasti sotatarviketilauksia molempien maailmansotien aikana ja se valmisti osia konekivääreihin ja konepistooleihin. Ensimmäisen maailmansodan aikana Lindelöfin konetehdas valmisti myös suuret määrät automaatti-, revolveri- ja kärkisorveja Venäjän armeijalle. Suomen itsenäistymisen jälkeen tehtaan erikoisalaksi tuli asevalmistus. Lindelöf teki itse monia asetekniikkaan liittyviä keksintöjä ja hän kehitti muun muassa parannuksia Maxim-konekiväärin lukkoon. Toisen maailmansodan aikana konetehdas valmisti myös varaosia autoihin. Sotien jälkeen valmistettiin koneita erikoistarkoituksiin sekä erilaisia työkaluja.
Lindelöfin konetehtaan teollinen toiminta päättyi muutamia vuosia Lindelöfin kuoleman jälkeen. Leonard Lindelöf Konetehdas Osakeyhtiö on yhtiönä vielä olemassa. Yhtiön toimiala on nykyisin metallirakenteiden ja niiden osien valmistus ja se kuului 2000-luvun alussa tytäryhtiönä Mako-konserniin.[lähde? ]
Leonard Lindelöf oli naimisissa vuodesta 1887 Zaida Ester Sofia Norrgrénin kanssa. Matemaatikko, yliopiston rehtori, kouluhallituksen ylijohtaja Lorenz Lindelöf oli Leonard Lindelöfin setä.
Kirjallisuutta

Ragnar Öller : Lindelöfin konetehdas 1886–1946 : helsinkiläisen työpajan vaihtelevat kohtalot kuuden vuosikymmenen aikana – Lindelöfs maskinfabrik 1886–1946 : en Helsingforsverkstads skiftande öden under sex årtionden. Lindelöfin konetehdas, Helsinki 1945
Lefkós

| Lefkós Λευκός |
| --- | --- |
 Lefkóksen Pyhän Georgioksen (Ágios Geórgios) kirkko.
 Lefkós
 Koordinaatit: 35°35′17″N, 27°4′9″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Kárpathos-Kásos
Kunta:  Kárpathos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  6201010603
Väkiluku (2021):  90
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lefkós (kreik. Λευκός) eli Páno Lefkós (Πάνω Λευκός) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kárpathoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kárpathoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 90 (2021).
Lefkóksen kylä eli Páno Lefkós (”Ylä-Lefkós”) sijaitsee Kárpathoksen läntisissä sisäosissa tietä pitkin noin 33 kilometriä luoteeseen saaren keskuksesta Kárpathoksen kaupungista eli Pigádiasta ja noin kolme kilometriä sisämaahan saaren länsirannikosta. Se on osa Mesochórin kyläyhdyskuntaa. Usein nimellä Lefkós viitataan kuitenkin rannikolla sijaitsevaan alakylä Káto Lefkókseen (”Ala-Lefkós”), joka toimii Lefkóksen ja koko Mesochórin kyläyhdyskunnan satamana ja on nykyisin myös yksi saaren turistikylistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lefkós Wikimedia Commonsissa
Marjovo

| Marjovo Марёво |
| --- | --- |
 Marjovo
 Koordinaatit: 57°19′N, 32°5′E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Novgorodin alue
Piiri:  Marjovo
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  200,95 km²
Väkiluku (2010):  2 600
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Marjovo (ven. Марёво) on maalaiskunta, sen keskuskylä ja Marjovon piirin hallinnollinen keskus Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Marjovkajoen varrella 234 kilometriä Novgorodista etelään. Kylässä on 2 200 ja kunnassa 2 600 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja asutus

Marjovon kunnan pinta-ala on 200,95 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Marjovon piirin Molvotitsyn kuntaan, etelässä Tverin alueeseen sekä lännessä Moisejevon kuntaan. Pinta-alasta 74,1 % on metsää ja 20,3 % maatalousmaata. Seutu kuuluu Valdain ylängön reuna-alueeseen. Tärkeimmät joet ovat Marjovka, Ozeretšnja, Kamenka, Stabenka ja Olšanka. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora ja turve.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 24 kylää: Afanosovo, Bolšoje Djomkino, Hvaljovo, Lipje, Lug, Maloje Djomkino, Mantsy, Morozovo, Novoje Gridino, Novoje Lukoškino, Olšanka, Osinovik, Polenovštšina, Popovka, Rudakovo, Šinkovo, Slatino, Smykovo, Star, Staroje Gridino, Staroje Lukoškino, Suhaja Niva, Tatary ja Vladytšno. Marjovon ohella toinen suurempi asutuskeskus on vajaan 300 asukkaan Lipje. Kolmessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Historia

Marjovo mainitaan ensimmäisen kerran 1100-luvun kronikoissa. 1400-luvulla laaditussa Novgorodin ja Pihkovan kaupunkien luettelossa se esiintyy nimellä Moreva. Novgorodin Derevan viidenneksen kuulunut Morevan volosti kuvataan vuoden 1495 verokirjassa. Metsien ja soiden keskellä sijainneeseen volostiin kuului 209 kylää ja 734 verotettavaa talonpoikaa, jotka harjoittivat muun muassa sepän ammattia ja turkismetsästystä sekä keräsivät hunajaa.
1500-luvun lopussa seutu joutui liettualaisten hyökkäysten kohteeksi ja vuosina 1612–1617 se oli liettualaisten ja ruotsalaisten miehittämä. Vuonna 1620 Morevan volosti oli lähes autio, mutta seuraavina vuosina sen asukkaat alkoivat palata koteihinsa. 1800-luvulla seutu kuului Demjanskin kihlakuntaan Moisejevon volostina, jonka keskuspaikkana toimi Marjovon kylä. Ennen maaorjuuden lakkauttamista vuonna 1861 volostin 72 kylässä asui 1477 miespuolista talonpoikaa, jotka kuuluivat 31 tilanomistajalle.
Maaorjuuden lakkauttamisen jälkeen talonpojat alkoivat hakeutua töihin Pietariin ja muihin kaupunkeihin. 1920-luvulla seudulle syntyi pienteollisuutta ja talonpojat alkoivat muuttaa kylistä huuttoreille. Seudun ensimmäinen kolhoosi perustettiin vuonna 1929.
Moisejevon volosti liitettiin Demjanskin kihlakunnasta erotettuun Molvotitsyn piirin vuonna 1927. Seuraavana vuonna perustettiin Marjovon kyläneuvosto. Toisen maailmansodan aikana piiri oli saksalaisten miehittämä syyskuusta 1941 helmikuuhun 1943. Piirikeskus siirrettiin Molvotitsysta Marjovoon vuonna 1944. Vuonna 1966 piirin nimeksi tuli Marjovon piiri.
Liikenne, talous ja palvelut

Marjovosta on maantieyhteydet Demjanskiin, Holmiin ja Ostaškoviin. Lähin rautatieasema on Lytškovossa.
Seudun pääelinkeinot ovat puunhankinta sekä maidon ja lihan tuotantoon erikoistunut maatalous. Lisäksi on pienimuotoista puunjalostusta ja elintarviketeollisuutta. Sijainniltaan syrjäinen Marjovo on yksi Novgorodin alueen köyhimmistä piireistä, joka on kärsinyt suuresti Neuvostoliiton hajoamista seuranneesta talouden romahduksesta.
Julkisiin palveluihin kuuluu kaksi lastentarhaa, keskikoulu, lasten harrastuskeskus, piirin kulttuuritalo, kansantaiteen talo, kirjasto, piirisairaala ja vanhainkoti. Kylässä on parikymmentä kauppaa, pieni hotelli, muutama kahvila ja ruokala.
Kyläkuva ja nähtävyydet

Marjovo koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista sekä osittain puusta tai kivestä rakennetuista kaksikerroksisista asuintaloista. Maastoltaan hyvin vaihtelevalla kylällä ei ole selkeää asemakaavaa. Palvelut sijaitsevat sen koillisosassa.
Seudulla on useita muinaisia hautapaikkoja. Marjovon kylän koillislaidalla Marjovkajoen rannalla sijaitsee keskiaikainen muinaislinna. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu 1700-luvulla rakennettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko, jota käytetään alkuperäiseen tarkoitukseensa. Kylässä toimii kotiseutumuseo.
Aiheesta muualla

Marjovon kunnan sivusto (venäjäksi)
Marjovon piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Lefortovon metroasema

| Lefortovo (Лефортово) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Bolšaja koltsevaja
Sijainti:  55.7644°N, 37.7027°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  27. maaliskuuta 2020
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Lefortovo (ven. Лефортово) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 27. maaliskuuta 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lefortovon metroasema Wikimedia Commonsissa
Vihtori Hosio

Vihtori Hosio (1868–1913 Punkalaidun) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Hosio oli Punkalaitumella muun muassa kuntakokousten esimies ja myöhemmin kunnanvaltuuston puheenjohtaja, samoin kuin esimerkiksi paikallisen säästöpankin kirjuri aina kuolemaansa asti. Hosio vaikutti myös osaltaan Punkalaitumen Sanomat -lehden perustamiseen.  Hän oli talonpoikaissäädyssä Tyrvään tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä  1899 ja 1900. Hosio teki valtiopäivillä tulvien ehkäisemistä, valtionlainojen takaisin maksamista ja rautatien rakentamista koskeneita esityksiä.
Vartiokylänlahti

| Vartiokylänlahti |
| --- | --- |
 Näkymä Vartiokylänlahdelle ja Puotilan uimarannalle syksyllä 2004.
Koordinaatit:  60°12.3′N, 25°06.4′E
Sijainti:  Vartiokylä/Vuosaari, Helsinki
Merialue:  Suomenlahti
Vartiokylänlahti on itäisessä Helsingissä, Vartiokylän ja Vuosaaren välissä sijaitseva pitkä ja kapea merenlahti. Sen yli kulkee 417 metriä pitkä Vuosaaren silta ja sen vieressä oleva uudempi metrosilta.
Vartiokylänlahtea ympäröivät Marjaniemi, Puotila, Vartioharju, Rastila ja Meri-Rastila. Lahden rannoilla on runsaasti ulkoilualueita ja jonkin verran pientaloasutusta. Lisäksi lahdella on useita pienvenesatamia, joista suurin on Puotilassa.
Vartiokylänlahti ja Vuosaaren pohjoispuolella sijaitseva Porvarinlahti ovat jäännöksiä salmesta, joka vielä 1500-luvulla erotti Vuosaaren mantereesta. Salmen keskiosa oli niin matala, että myöhemmin se on maankohoamisen vuoksi muuttunut kuivaksi maaksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vartiokylänlahti ilmakuvassa
Lahtipolku - Vartiokylänlahden kiertävä luontopolku
Helsingin kaupungin ympäristökeskus: Vartiokylänlahden tila[vanhentunut linkki]
Lauri Kaila

Lauri Gustaf Gabriel Kaila (sukunimi vuoteen 1901 Johansson; 26. toukokuuta 1876 Hämeenkyrö – 26. kesäkuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen teologian tohtori, lehtori ja kristillinen kirjailija.
Kailan vanhemmat olivat rovasti Josua Johansson ja Lovisa Vilhelmina Borg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Hämeenlinnan lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1895, filosofian maisteriksi 1897, teologian kandidaatiksi 1904, teologian lisensiaatiksi 1906 ja teologian tohtoriksi 1907. Kaila vihittiin papiksi 1897.
Kaila toimi Tampereen reaalilyseon lehtorina 1908–1921 sekä Helsingin suomalaisen normaalilyseon uskonnon ja filosofian alkeiden vanhempana lehtorina ja sittemmin yliopettajana 1921–1945.
Kaila oli naimisissa vuodesta 1905 Karin Synnöve Schreyn kanssa.
Teoksia

Rukouksen merkitys. Suomen lähetysseura, Helsinki 1919
Galatalaiskirjeen selitys teoksessa Uuden testamentin selitysteos 2 nide : Apostolien teot ja kirjeitä ; toimittajat J. A. Mannermaa ja Eero Hyvärinen. WSOY 1920-1926
Raamatun henkilöitä 1 : Joosef ja Elia. WSOY 1934
Marttyyri : historiallinen murhenäytelmä : prologi ja kahdeksan kuvaelmaa. Kuva ja sana, Helsinki 1946
Uskonnonopetuksen ohjeita. Kuva ja sana, Helsinki 1946
Mercedes-Benz SLK-sarja (R171)

| Mercedes-Benz SLK R171 |
| --- | --- |
 Mercedes-Benz SLK 55 AMG
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Mercedes-Benz
Valmistusvuodet:  2004–2011
Korimalli:  2-ovinen roadster
Luokka:  S-segmentti
Edeltäjä:  Mercedes-Benz SLK R170
Seuraaja:  Mercedes-Benz SLK R172
Tekniset tiedot
Moottori:  R4 V6 V8
Iskutilavuus:  1 796–5 439 cm3
Teho:  120–294 kW
Huippunopeus:  226–250 km/h
Kiihtyvyys:  4,9–8,3 s (0-100 km/h)
Vetotapa:  takaveto
Mercedes-Benz SLK R171 on Mercedes-Benzin vuosina 2004–2011 valmistama automalli, joka esiteltiin maaliskuussa 2004. SLK R171 on edeltäjäänsä suurempi ja formulamaisesti muotoiltu roadster-malli. Auto edustaa SLK:n (Sportlich, leicht, kompakt) toista sukupolvea ja se on erityisen tunnettu ensimmäisenä tuotantoautona sähköisesti toimivasta kovakatostaan, jota on myöhemmin nähty myös muissa autoissa. R171:n seuraajaksi tuli Mercedes-Benz SLK R172 vuonna 2011.
Yleistä

Toisen sukupolven autossa katto avautuu ja sulkeutuu aikaisempaa nopeammin sekä vie alaslaskettuna aikaisempaa vähemmän tilaa tavaratilasta. SLK oli myös ensimmäinen malli, jossa käytettiin innovatiivista Airscarfiksi nimettyä pääntasonlämmitysjärjestelmää. Järjestelmän avulla autoa voidaan käyttää avoautona myös hieman viileämmässä ilmastossa.
Auto oli Car & Driver-lehden Top ten-listalla vuonna 2005 ja se voitti Kanadan Car of The Year -palkintojen Best New Convertible -palkinnon. Auto on hyvin suosittu myös virityspajojen keskuudessa ja siitä ovat omia mallejaan valmistaneet muun muassa Brabus, Kleemann ja Renntech.
Syksyllä 2007 järjestettävässä Frankfurtin autonäyttelyssä esiteltiin kevyesti uudistettu SLK.
Varustelu

Lisävarusteena on saatavissa AirScarf, Audio20, COMAND, navigaatiojärjestelmä, sirius, designo, valaistuspaketti, parkkitutka, lämmitetyt penkit ja klimatronic-ilmastointi.
SLK 55 malliin sisältyy paremmat jarrut, ulkoinen öljynjäähdytin, madallettu ja jäykistetty jousitus, AMG korisarja, kromikoristeiset sumuvalot, nappanahkasisustus, muokattu AMG 7G-tronic vaihteisto, neljä pakoputkea ja erilaiset takavalot.
SLK 55 Sport varustelupakettiin kuuluu Nürburgring-jousitus, hiilikuituosia, 19" kevytmetallivanteet, parempi ohjauspyörä ja paremmat polkimet.
Erikoismallit

SLK 55 Track Sport
SLK 55 Asia Cup
SLK 55 Safety Car
SLK 55 Black Series
Erikoismalleissa on 400 hv/520 Nm moottori, paranneltu kansi ja ECU-lastu, hiilikuitukatto, 19" vanteet, kilpakäyttöön tarkoitetut kuppipenkit, öljynjäähdyttimet myös vaihteistolle ja ohjaukselle sekä hiilikuituiset etulokasuojat ilmanottoaukoin.
Erikoismallit > Edition 10

Pariisin autonäyttelyssä syyskuussa 2006 esiteltiin erikoismalli SLK-sarjan 10-vuotisjuhlan kunniaksi. Markkinoille malli tulee alkuvuodesta 2007. 350 auton rajattu sarja maalataan mattaviimeistellyllä Allanite Grey Magno -erikoisvärillä. Normaalisti erikoismallin väritys on musta. Myös 17-tuumaisissa vanteissa käytetään tummanharmaata väriä. Mm. takavalot ovat tummennetut ja perässä on EditIOn-tunnus. Moottorivaihtoehdot ovat 200K, 280 ja 350.
Moottorivaihtoehdot

| Malli | Vuodet | Moottori | Iskutilavuus | Teho | Vääntö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 200 Kompressor | 3/2004– | R4 M271.944 | 1 796 cm3 | 120 kW (163 hv) @ 5 500 r/min | 240 Nm @ 3 000–4 000 r/min |
| 280 | 4/2005– | V6 M272.942 | 2 996 cm3 | 170 kW (231 hv) @ 6 000 r/min | 300 Nm @ 2 500–5 000 r/min |
| 350 | 6/2004– | V6 M272.963 | 3 498 cm3 | 200 kW (272 hv) @ 6 000 r/min | 350 Nm @ 2 400–5 000 r/min |
| 55 AMG | 9/2004– | V8 M113.989 | 5 439 cm3 | 265 kW (360 hv) @ 5 750 r/min | 510 Nm @ 4 000 r/min |
| 55 AMG |  | V8 | 5 439 cm3 | 294 kW (400 hv) | 520 Nm |