stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nintendo
Yritys > Jaostot

Nintendon kehitysyksikköjen rakenne koki muutoksen Hiroshi Yamauchin jäätyä eläkkeelle vuonna 2002. Satoru Iwata jakoi vuonna 2005 kehitysyksiköt neljään jaostoon; sitä ennen vuonna 2000 jaostoja oli yhteensä kuusi kappaletta. Iwata halusi keskittää mahdollisimman paljon resursseja Shigeru Miyamotolle, ja hänen johtama EAD-tiimi saikin siipiensä alle kaikki pelikehittäjät. Research & Development 1, Research & Development 2, ja Nintendo-Special Planning & Development lakkasivat jaostouudistuksen myötä olemasta; jaostojen kehittäjät sulautettiin EAD-tiimiin, joka puolestaan jakaantui moneen yksikköön. Vuodesta 2005 jaostot ovat jakautuneet neljään pääjaostoon: Nintendo Integrated Research & Development, Nintendo Technology Development Ltd, Nintendo Software Production & Development ja Nintendo Entertainment Analysis & Development. Näiden lisäksi toimii myös jaosto Nintendo Licensing Business.
Vuoteen 2017 asti Genyo Takedan johtama Nintendo Integrated Research & Development (IRD) on vastuussa pääasiassa laitteiston kehityksestä. IRD tunnettiin aiemmin nimellä Research & Development 3. Nintendo Technology & Development keskittyy laitteiston suunnitteluun ja kehitykseen, ja se koostuu entisistä Research & Development 2:n laitteistopuolesta ja Nintendo Research & Engineeringstä. Takeda siirtyi eläkkeelle vuonna 2017, jonka seuraajaksi nousi Ko Shiota.
Shigeru Miyamoton ja Takashi Tezukan yhdessä johtama Nintendo Entertainment Analysis and Development jakautuu viiteen ryhmään joista jokaisella on oma vastuualueensa. Kaikki ryhmät ovat keskittyneet videopelien kehitykseen. Ryhmistä profiloituinein on The Legend of Zelda -pelisarjaa kehittävä numero kolme, jota johtaa Eiji Aonuma. Näiden ryhmien lisäksi Tokiossa sijaitsee Nintendo EAD Tokio, joka on kehittänyt muun muassa Super Mario Galaxyn. Nintendo Software Production & Development (SPD) vastaa erityisesti videopelien kehityksestä Japanin ulkopuolella, ja sille on alistettu ensimmäisen osapuolen kehittäjistä muun muassa Retro Studios, Kuju Entertainment ja n-Space. SPD jakautuu kolmeen ryhmään, joista ryhmät 1 ja 2 tekevät yhteistyötä japanilaisten ensimmäisen osapuolen kehittäjien kanssa. Yoshio Sakamoton johtama ryhmä 1 tekee yhteistyötä Intelligent Systemsin kanssa ja Hitoshi Yamagamin johtama ryhmä 2 Tosen kanssa. Kensuke Tanaben johtama ryhmä 3 tekee yhteistyötä ulkomaisten ensimmäisen osapuolen kehittäjien kanssa.
Näiden jaostojen lisäksi usea pelitalo tekee pelejä Nintendon laitteille; yritykset ovat joko Nintendon omistuksessa tai tekevät pelejä Nintendon pelinimikkeistä sopimuksen mukaan. Tunnettu kokonaan Nintendon omistuksessa oleva pelitalo on yhdysvaltalainen Retro Studios, joka on kehittänyt Metroid Prime -trilogian Nintendon konsoleille. Toinen tunnettu talonsisäinen pelikehittäjä on Paper Mario -peleistä tunnettu Intelligent Systems, joka myös Gunpei Yokoin johdolla kehitti Game Boyta. Sopimuksen alaisista toisen osapuolen kehittäjistä HAL Laboratory on kehittänyt suositut Super Smash Bros. - ja Kirby -pelisarjat, Game Freak Pokémon-pelit ja Camelot Software Planning Mario-urheilupelit.
Yritys > Hallitus

Nintendon hallituksen sisäpiiriin ovat kuuluneet toimitusjohtaja Satoru Iwatan (edesmennyt) lisäksi Tatsumi Kimishima, Genyo Takeda, Shigeru Miyamoto, Yoshihiro Mori, Shinji Hatano, Masaharu Matsumoto, Nobuo Nagai ja Eiichi Suzuki. Muita hallituksen jäseniä ovat Kazuo Kawahara, Takao Ohta, Kaoru  Takemura ja Koji Yoshida sekä tilintarkastajat Ichiro Nakaji, Minoru Ueda, Yoshiro Kitano, Katsuo Uamada ja Naoki Mizutani. Maaliskuussa 2009 päättyneen tilikauden aikana hallitus kokoontui yhteensä 13 kertaa. Hallituksen jäsenet valitaan vuosittain. Vuonna 2018 Nintendo on ilmoittanut Shuntaro Furukawan nousevan yhtiön johtoon Tatsumi Kimishiman tilalle, joka jää neuvoa-antavaan rooliin.
Vuonna 2018 johtoon kuuluvia henkilöitä ovat Shuntaro Furukawa, Satoru Shibata, Shinya Takahashi, Ko Shiota ja Shigeru Miyamoto, sekä Naoki Mizutani, Katsuhiro Umeyama, Naoki Noguchi ja Masao Yamazaki.
Yritys > Talous

Nintendo listautui Osakan ja Kioton pörsseihin tammikuussa 1962.
Nintendon liikevaihto maaliskuun lopussa 2009 päättyneellä tilikaudella oli 1 838 622 miljoonaa jeniä (n. 16 455 miljoonaa euroa). Liikevaihdosta 37 % (675 596 miljoonaa jeniä) tuli ohjelmistomyynnistä (videopelit) ja 63 % (1 159 748 miljoonaa jeniä) laitteistomyynnistä (pelikonsolit ja muut laitteet). Nintendo myy myös pelikortteja, mutta niiden osuus liikevaihdosta oli häviävän pieni, vain 3 277 miljoonaa jeniä. Vuonna 2004 liikevaihto oli 515 292 miljoonaa jeniä, joten kasvua on tullut viiden vuoden aikana 257 %.
Yritys > Sijainnit

Nintendo Company, Limited:n (NCL) päämaja sijaitsee perustamiskaupungissaan Kiotossa, Japanissa. Nintendo of American (NOA, Amerikan Nintendo) päämaja sijaitsee Redmondissa, Washingtonissa. Sen jakelukeskukset sijaitsevat Atlantassa, Georgiassa, ja North Bendissa. Nintendo of Canada, Limited:n (NOCL, Kanadan Nintendo) päämaja sijaitsee Richmondissa, Brittiläisessä Kolumbiassa, ja sen jakelukeskus sijaitsee Torontossa, Ontariossa. Nintendo of Australian (Australian Nintendo) päämaja sijaitsee Melbournessa, Victoriassa. Nintendo of Europen (Euroopan Nintendo) päämaja sijaitsee Großostheimissa, Saksassa. Lisäksi Nintendolla on Euroopassa jaostot Nintendo France ja Nintendo Benelux. Suomen Nintendon toimijana toimii Bergsala. iQue, Ltd.:n päämaja sijaitsee Kiinassa, ja se markkinoi Nintendon tuotteita iQue-brändin nimellä Kiinan markkinoilla. Heinäkuussa 2006 Nintendo perusti Etelä-Korean pääkaupunkiin Souliin alajaoston nimeltä Nintendo of Korea.
Arvostelu > Ympäristöystävällisyys

Nintendo on Greenpeacen  mukaan vähiten ympäristöystävällinen elektroniikkavalmistaja, ja on ollut Greenpeacen ylläpitämän Guide to Greener Electronics -listan viimeisellä sijalla jo kahdeksan kertaa peräkkäin. Nintendon kilpailijoista Microsoft on pudonnut uusimmalla, joulukuussa 2009 julkaistulla listalla toiseksi viimeiselle sijalle ja Sonyn sijoitus on seitsemäs. Yrityksiä arvioidaan muun muassa kemikaalien käytön, PVC:n käytön, hiilijalanjäljen, uusiutuvan energian hyödyntämisen, energiatehokkuuden ja kierrätyksen perusteella. Nintendo oli listalla ainoa yritys joka sai arvosanan ”huono” tai ”osittain huono” jokaisessa kategoriassa. Nintendo on vastannut arvosteluun kertomalla ottavansa ympäristöasiat huomioon tuotantonsa jokaisessa vaiheessa ja huomioimalla Wiin olevan nykyisen konsolisukupolven energiatehokkain konsoli.
Nintendo Suomessa

Nintendon ensimmäinen konsoli Nintendo Entertainment System tuli Suomeen vasta vuonna 1987. Erikoisuutena oli, että konsolin pystyi vuokraamaan käyttöönsä kokeillakseen sitä. Nintendon ensimmäinen virallinen maahantuoja, Markus Selinin omistama Funente Oy, markkinoi laitetta voimakkaasti, perusti Suomeen virallisen Nintendo-kerhon ja jakeli kerhon jäsenille pelitiedotteita.
Funente Oy ajautui konkurssiin vuonna 1993 Nintendon ja Segan 16-bittisten konsoleiden sodan aikana. Super Nintendo ei myynyt aluksi aivan odotetulla tavalla. Yhtenä ongelmana laitteelle olivat pelien kalliit hinnat. Nintendon seuraavaksi viralliseksi maahantuojaksi tuli ruotsalaisen Bergsalan tytäryhtiö Bergsala Fun Oy. Bergsala Fun kuitenkin lopetti Nintendon maahantuonnin vuonna 1999, jolloin viralliseksi edustajaksi vaihtui Agerex Oy, joka vaihtoi nimensä yrityskauppojen yhteydessä vuonna 2003 Amo Oy:ksi. Vuoden 2013 toukokuun alusta lähtien Oy Bergsala AB on vastannut Nintendon liiketoiminnasta Suomessa.
Nintendo-lehti oli Suomen virallinen Nintendo-pelejä käsittelevä aikakauslehti, jota julkaistiin vuosina 1990–1994. Lehden julkaisijana toimi Semic. Loppuvaiheessaan lehti yhdistyi saman yrityksen kustantaman Super Power -lehden kanssa. Lehti oli paikallinen versio pohjoismaisesta Nintendo-magasinet-lehdestä ja sen sisältö oli suurelta osin eri maiden toimitusten yhteistuotosta, joskin suuri osa Suomen lehden sisällöstä tuli muun muassa Ruotsista. Suurin osa lehdestä koostui erilaisista sarjakuvista, jotka olivat peräisin yhdysvaltalaisista Nintendo-lehdistä, kuten Nintendo Power.
Kirjallisuutta

Sheff, David: Game Over: How Nintendo Conquered The World.  Vintage, 1994.  ISBN 978-0679736226  (englanniksi)
Nissan

| Nissan Motor Company Ltd Nissan Jidosha Kabushiki-gaisha 日産自動車株式会社 |
| --- | --- |

Osake:  TYO: 7201 NASDAQ: NSANY
ISIN:  JP3672400003
Perustettu:  26. joulukuuta 1933
Perustaja:  Masujiro Hashimoto Kenjiro Den Rokuro Aoyama Meitaro Takeuchi Yoshisuke Aikawa
Toimitusjohtaja:  Makoto Uchida
Puheenjohtaja:  Yasushi Kimura
Kotipaikka:  Nishi-ku, Jokohama, Japani
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  autoteollisuus rahoituspalvelut
Tuotteet:  autot perämoottorit
Liikevaihto:   8 773 miljoonaa ¥ (2011)
Liikevoitto:   462,92 miljoonaa ¥ (2011)
Henkilöstö:  155 099 (2011)
Kotisivu:  www.nissan.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nissan Motor Company Ltd (jap. 日産自動車株式会社, Nissan Jidōsha Kabushiki-gaisha, aikaisemmin Suomessa ja monilla muilla markkina-alueilla Datsun) on japanilainen autonvalmistaja. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Jokohamassa.
Nissan oli vuonna 2013 maailman kuudenneksi suurin autovalmistaja. Nissan oli vuonna 2014 suurin autovalmistaja Pohjois-Amerikassa.
Historia

Vuonna 1912 japanilainen, Yhdysvalloissa opiskellut insinööri Masujiro Hashimoto perusti Tokioon Kwaishinsha moottoritehtaat -yhtiön ja rakensi ensimmäisen auton prototyypin. Tehtaan rahoittajien etunimien alkukirjaimista saatiin kirjaimet DAT, josta tuli uusien autojen merkki. Vuonna 1931 suuri teollisuuslaitos Tobata Imono osti yhtiön. Tobato Imonolla oli suunnitelmissa rakentaa halpoja jokamiehen autoja kotimarkkinoille. Autojen mallinimeksi kaavailtiin Datsonia, mutta koska japanin kielessä son-loppu tarkoittaa tappiota ja koska merkin haluttiin viittaavan Japaniin – nousevan auringon maahan – tuli tehtaan uusien autojen merkiksi Datsun.
Datsunien tuotanto alkoi vuonna 1932, ja 26. joulukuuta 1933 tehtaan nimi muutettiin Nissaniksi. Autoja myytiin kuitenkin Datsun-nimellä vielä 51 vuotta eteenpäin eli aina vuoteen 1983, jolloin merkiksi tuli Nissan.
Ensimmäiset autot toivat Eurooppaan norjalaiset vuonna 1960, ja nämä 16 Bluebird-autoa myytiin lähinnä Norjassa. Virallisen maahantuonnin Eurooppaan aloitti kuitenkin Suomessa Aro-Yhtymä vuonna 1962. Aro-Yhtymä Oy toimi Nissan-maahantuojana vuoteen 2006, jolloin Nissan Nordic Europe aloitti toimintansa. Espoossa sijaitseva Nissan Nordic Europe oli Nissan-maahantuoja kaikissa Pohjoismaissa. Suomen-maahantuonti siirtyy keväällä 2025 Bassadone Automotive Nordiclle, joka vastaa Nissan-tuonnista myös Virossa, Latviassa ja Liettuassa.
Nissan on nykyäänmilloin? Japanin kolmanneksi suurin autonvalmistaja. Se oli aikaisemmin toiseksi suurin, mutta Honda on ohittanut sen. 1990-luvun lopussa Nissanilla oli taloudellisia vaikeuksia, minkä vuoksi se ryhtyi yhteistyöhön ranskalaisen Renault’n kanssa. Renault tuli Nissanin omistajaksi 22,5 prosentin osuudella, joka sittemmin nousi 44,3 prosenttiin. Nissan omisti vastavuoroisesti 15 prosenttia Renault’n osakekannasta. Myöhemmin allianssiin tuli mukaan myös Mitsubishi.
Uuden pääjohtajansa Carlos Ghosnin luotsaamana yhtiö palasi takaisin menestyväksi autonvalmistajaksi.
Vuonna 2018 Ghosn pidätettiin hänen jätettyään ilmoittamatta tuloja viranomaisille ja tämän seurauksena hänet poistettiin virasta yhtiössä. Vuonna 2018 ilmeni, että yhtiö oli väärentänyt päästö- ja polttoainekulutuslukemia.
Nissan ilmoitti syyskuussa 2023 ettei se tuo enää Eurooppaan uusia bensiini- tai dieselmoottorisia malleja, vaan ainoastaan sähköautomalleja. Polttomoottoristen Nissanien myyntiä jatketaan enintään vuoteen 2030 saakka maakohtaisesti.
Joulukuussa 2024 talousvaikeuksiin jälleen ajautunut Nissan ja japanilaiskilpailija Honda kertoivat aloittavansa neuvottelut mahdollisesta yhdistymisestä yhteisen holdingyhtiön alaisuuteen tavoitellakseen parempaa kilpailuasemaa Teslaa ja muita sähköautovalmistajia vastaan.
Brändit

Yhtiön automerkkejä ovat Nissan, Datsun ja Infiniti.
Infiniti-merkillä valmistetut autot ovat suunnattu Yhdysvaltain markkinoille. Infinitiä myydään myös esimerkiksi Lähi-idässä, Venäjällä ja Yhdysvalloissa.
Nismo (lyhenne sanoista Nissan Motorsport) on yhtiön moottoriurheiluosasto.
Mallisto Suomessa > Nykyiset

Nissanin Suomessa myynnissä olevat nykyiset mallit ovat (aakkosjärjestyksessä):
Nissan 370Z, V6-moottorilla varustettu urheiluauto
Nissan Ariya, crossover-sähköauto
Nissan Juke, pieni crossover
Nissan Leaf, keskiluokan sähköauto
Nissan Micra, tällä hetkellä pienin auto Nissanin Euroopan mallistossa
Nissan Note, pieni tila-auto
NIssan Navara, pickup-malli
Nissan NV200, pieni pakettiautomalli
Nissan NV300, keskikokoinen pakettiautomalli
Nissan NV400, iso pakettiautomalli
Nissan Pulsar, keskiluokan hatchback
Nissan Qashqai, katumaasturi
Nissan X-Trail, katumaasturi
Mallisto Suomessa > Entiset

Datsun 100A/Cherry
Datsun 120Y/Sunny
Datsun 180B/Bluebird
Datsun 240 K/Skyline
Datsun Finn/Sunny
Nissan Almera
Nissan GT-R
Nissan Cherry
Nissan Bluebird
Nissan Cedric
Nissan Laurel
Nissan Maxima
Nissan Murano
Nissan Terrano
Nissan Kingcab
Nissan King
Nissan Pickup
Nissan Pixo
Nissan Prairie
Nissan Primastar
Nissan Primera
Nissan Sunny
Nissan 100NX
Nissan 200SX
240Z
260Z
280Z
Nissan 280ZX
Nissan 300ZX
Mallisto Yhdysvalloissa > Nykyiset

Nissan Versa Sedan
Nissan Versa Note
Nissan Sentra
Nissan Altima
Nissan Maxima
Nissan Leaf
Nissan Ariya
Nissan 370Z
Nissan GT-R
Nissan Juke
Nissan Rogue Sport
Nissan Rogue
Nissan Murano
Nissan Pathfinder
Nissan Armada
Nissan Frontier
Nissan Titan
Nissan Titan XD
Nissan NV200
Nissan NV
Muut mallit

Almera Classic
Altima
Armada
Atlas
Avenir
Bassara
Be-1
Bluebird Sylphy
Caravan
Cefiro
Cima
Clipper
Cube
Dualis
Elgrand
Fairlady Z
Frontier
Fuga
Gazelle
Gloria
Hypermini
Lafesta
Leopard
Liberty
Livina
Lucino
March
Maxima
Moco
Multi
Otti
Paladin
Pao
Pickup
Pintara
Platina
Presage
Presea
President
Quest
Rasheen
R’Nessa
Rogue
Sani
Saurus jr.
S-Cargo
Sentra
Serena
Silvia
Skyline
Stagea
Teana
Titan
Tiida
Tsuru
Urge
Versa
Wingroad
X-Terra
180SX
200SX
240SX
1400 Bakkie
Nissanin eri markkina-alueiden automalleja verratessa tulee huomioida, että malleilla on ollut eri alueilla eri nimiä ja että nimissä on ollut päällekkäisyyksiä alueiden välillä. Esimerkiksi Suomessa myydyn Maxima QX:n kaksi viimeisintä sukupolvea olivat Yhdysvalloissa nimeltään Infiniti I30 (myöhemmin I35) ja Japanissa Nissan Cefiro. Japanissa ja Yhdysvalloissa puolestaan myytiin samaan aikaan Maximaa, joka oli QX:n/I30:n/Cefiron läheinen sukulainen muttei kuitenkaan identtinen sen kanssa.
Chad Trujillo

| Chad Trujillo |
| --- | --- |
 Chad Trujillo vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Chadwick A. Trujillo
Syntynyt: 1973 (ikä 51–52)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kääpiöplaneetat ja kiertoradat
Aiheesta muualla
Kotisivu
Chadwick A. ”Chad” Trujillo (s. 1973) on yhdysvaltalainen tähtitieteilijä, kääpiöplaneettojen löytäjä ja toinen kääpiöplaneetta Eriksen löytäjistä.
Trujillo on tutkinut useiden transneptunisien kohteiden kiertoratoja. Vuonna 2005 ilmoitettiin että Trujillo, Michael E. Brown ja David L. Rabinowitz löysivät kääpiöplaneetta Eriksen vuonna 2003.
Käännös suomeksi
Natsi-Saksan ydinohjelma

Haigerlochissa sijainneen koejärjestelyn purkaminen.
Natsi-Saksan ydinohjelma oli Saksan toisen maailmansodan aikana toteuttama hanke, jonka tavoitteena oli valmistaa ydinase. Hanke aloitettiin uraanin isotooppien erottamisena, raskaan veden tutkimustyönä ja valmisteluna. Ohjelma käynnistettiin huhtikuussa 1939 ja keskeytyi toisen maailmansodan alettua syyskuussa 1939. Ohjelma aloitettiin uudelleen tammikuussa 1942. Saksan kansallissosialistinen hallinto aiheutti koulutuksen politisoitumista vuoden 1933 jälkeen. Monet fyysikot, insinöörit ja matemaatikot olivat joutuneet lähtemään ulkomaille eikä juutalaisilla tiedemiehillä ollut mahdollisuutta tehdä työtä ydintekniikan parissa.
Vaikutusvaltaisia ihmisiä olivat Kurt Diebner, Abraham Esau, Walther Gerlach ja Erich Schumann. Schumann oli yksi voimakkaimmista ja vaikutusvaltaisimmista fyysikoista Saksassa. Hermann Göring nimitti Abraham Esaun Ydinvoimafysiikan tutkimuksen johtajaksi joulukuussa 1942. Hänen seuraaja tässä tehtävässä oli Walther Gerlach joulukuusta 1943 eteenpäin. Adolf Hitler antoi määräyksen RFR:nselvennä uudelleenorganisointia varten 9. kesäkuuta 1942.  Uudelleenjärjestely tehtiin valtakunnanministeri Albert Speerin aloitteesta. Se oli tarpeen, koska RFR:n toiminta oli tehotonta: opetusministeri Bernhard Rustin alaisena RFR ei ollut saavuttanut sille asetettuja tavoitteita. Tavoitteena oli, että Göring huolehtisi RFR kanssa samaa kurinalaisuutta ja tehokkuutta noudattaen kuin hän oli toiminut ilmailualalla. Kokous pidettiin 6. heinäkuuta 1942, jolloin oli määrä keskustella RFR:n toiminnasta ja asettaa se asialistalle.selvennä
Kokous oli käännekohta kansallissosialismin suhtautumisessa tieteeseen sekä sen politiikkaankenen mukaan?, joka ajoi juutalaiset tiedemiehet pois Saksasta – mikä oli virhe, sillä valtio olisi tarvinnut heidän asiantuntemustaan. Viime kädessä, Göringin alaisella RFR:n hallinnollisella valvonnalla oli vain vähän vaikutusta Saksan ydinenergiaprojektiin. Neuvostoliitto vei Saksasta ydinfysikkaan liittyvää tietoutta ja asiantuntijoita maahansa valtion ydinohjelmaa varten sodan jälkeen.
Koejärjestelyt

Saksassa tutkijat oli jaettu kolmeen ryhmään, jotka suorittivat erillisiä kokeita: ryhmät nimettiin kaupungin mukaan Berlin (B), Gottow (G) ja Leipzig (L). Werner Heisenbergin johtama Berliinin koe siirrettiin Haigerlochin kylään, jossa ryhmä suoritti B-VIII -kokeen. Kokeessa 664 uraanikuutiota roikkui lentokonekaapelista, jotka oli upotettu raskaaseen veteen grafiittiseinän ympäröimänä. Järjestely ei ollut riittävä jatkuvaan ketjureaktioon, mutta olisi voinut toimia 50% suuremmalla määrällä uraanikuutioita. Kurt Diebnerin Gottowin ryhmässä käyttämät samanlaiset kuutiot olisivat riittäneet saavuttamaan kriittisyyden B-VIII -reaktorissa. Heisenberg hautasi kokeessa käytetyt uraanikuutiot pellolle, josta liittoutuneet kaivoivat ne esiin.
Silja Borgarsdóttir Sandelin

| Silja Borgarsdóttir Sandelin |
| --- | --- |
 Borgarsdóttir Sandelin vuonna 2011
Helsingin kaupungin kaupunginvaltuutettu
 2017–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. tammikuuta 1985 (ikä 40)
Kansalaisuus:   suomalainen  islantilainen
Ammatti:  poliitikko, käsipalloilija
Tiedot
Puolue:  RKP
Tutkinnot:  Åbo Akademi
Silja Maria Borgarsdóttir Sandelin (s. 4. tammikuuta 1985 Helsinki) on suomenruotsalainen maajoukkuetason käsipalloilija ja ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikko, joka toimi pohjoismaisen yhteistyön ja tasa-arvon ministerin Thomas Blomqvistin erityisavustajana Marinin ja Rinteen hallituksissa.
Tausta ja yksityiselämä

Sandelinilla on Suomen ja Islannin kansalaisuus. Äiti, filosofian maisteri Ann Sandelin, on toiminut Yleisradion ruotsinkielisen ohjelmatoiminnan johtajana ja isä, Borgar Garðarsson, on näyttelijä.
Sandelin on valmistunut valtiotieteiden kandidaatiksi Åbo Akademissa ja on myös istunut Åbo Akademin hallituksessa. Hän on toiminut Åbo Akademis Studentkårin luottamustehtävissä useina vuosina, muun muassa puheenjohtajana. Ylioppilaaksi hän valmistui vuonna 2003 Borgå Gymnasiumista.
Urheilu-ura

Sandelin on pelannut käsipalloa SM-sarjatasolla vuodesta 2002 ja Suomen naisten maajoukkueessa vuodesta 2005. Hän on pelannut 19 ottelua A-maajoukkueessa.
Poliittinen ura

Sandelin oli RKP:n ehdokkaana eduskuntavaaleissa 2015 Helsingin vaalipiirissä. Hän oli ehdokkaana myös europarlamenttivaaleissa 2014, äänimäärä oli 3 867. Hän oli myös ehdolla europarlamenttivaaleissa 2009, eduskuntavaaleissa 2011 ja kunnallisvaaleissa 2012. Hän toimi RKP:n nuorisojärjestön Svensk Ungdomin pääsihteerinä vuosina 2009–2012. Hän oli Nuorten Pohjoismaiden Neuvoston presidentti 2012.
Sandelin oli Helsingin kaupungin liikuntalautakunnan jäsen 2013–2016. Hänet valittiin RKP:n Helsingin piirin varapuheenjohtajaksi vuonna 2012 ja puolueen varapuheenjohtajaksi 2016. Kuntavaaleissa 2017 Sandelin sai 999 ääntä ja hänet valittiin Helsingin valtuustoon. Hän uusi paikkansa vuoden 2021 kuntavaaleissa saaden 1 254 ääntä.
Sandelin nimitettiin vuonna 2019 Rinteen hallituksen pohjoismaisen yhteistyön ja tasa-arvon ministerin Thomas Blomqvistin erityisavustajaksi.
Aiheesta muualla

Silja Sandelin heitti peräti 29 maalia SM-sarjaottelussa
Silja Borgarsdóttir Sandelinin Facebook-sivu
Kergueleninkaali

| Kergueleninkaali |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Kergueleninkaalit Pringlea
Laji::  antiscorbutica
Kaksiosainen nimi
 Pringlea antiscorbutica  R.Br. ex Hook.f.  
Katso myös
   Kergueleninkaali Wikispeciesissä   Kergueleninkaali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kergueleninkaali (Pringlea antiscorbutica) (ransk. Choux de Kerguelen) on ristikukkaiskasvi, joka kasvaa Kerguelen-saarilla eteläisellä Intian valtamerellä. Se on nimetty kasvupaikkansa mukaan, ja sen on luokitellut kasvitieteilijä Joseph Dalton Hooker toukokuussa 1840.
Kerguelenin saarille tuodut jänikset ovat olleet merkittävä haitta kaalille, ja sen on katsottu olevan uhanalainen.
Esiintymisalue

Kergueleninkaali kasvaa Kerguelen-saarten lisäksi Intian valtameren subantarktisella alueen saarilla, Prinssi Edwardin saarilla, Heard ja McDonaldinsaarilla ja Crozetsaarilla.
Kergueleninkaalin ominaisuudet

Syömäkelpoiset, mutta pahanmakuiset lehdet sisältävät hyvin C-vitamiinipitoista öljyä. Kasvin käyttökelpoisuus keripukin torjumisessa näkyy sen latinankielisessä nimessä, joka tarkoittaa ”keripukkia vastaan”.
Manicaland

| Manicaland |
| --- | --- |
 Mutaren alueen maisemaa
 Provinssin sijainti Zimbabwessa
Valtio:   Zimbabwe
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mutare
Pinta-ala:  35 844,63 km²
Väkiluku (2017):  1 861 755
 – väestötiheys:  51,9 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  ZW-MA
Manicaland on yksi Zimbabwen kahdeksasta provinssista. Se sijaitsee maan itäosassa Mosambikin rajalla. Provinssin pinta-ala on 35 844,63 neliökilometriä ja sen väkiluku oli 1 861 755 (8/2017). Väestöstä 15,4 prosenttia on kaupunkilaisia ja 84,6 prosenttia maaseutuväestöä. Maakuntakeskus on Mutaren kaupunki.
Provinssi on saanut nimensä alueella perinteisesti asuneen manyika-heimon (shona-heimon alaheimo) mukaan.
Paikallishallintoa varten maakunta on jaettu seitsemään maaseutupiiriin ja kolmeen kaupunkiin. Nämä ovat:
| Piiri | Väkiluku (VL 2012) | Kaupunki- laiset (%) | Maaseutu- väestö (%) |
| --- | --- | --- | --- |
| Buheran piiri | &&&&&&&&&0245878.&&&&00245 878 | 2,8 | 97,2 |
| Chimanimanin piiri | &&&&&&&&&0134940.&&&&00134 940 | 5,1 | 94,9 |
| Chipingen piiri | &&&&&&&&&0298841.&&&&00298 841 | 2,5 | 97,5 |
| Makonin piiri | &&&&&&&&&0272340.&&&&00272 340 | 5,9 | 94,1 |
| Mutaren piiri | &&&&&&&&&0262124.&&&&00262 124 | 3,0 | 97,0 |
| Mutasan piiri | &&&&&&&&&0168747.&&&&00168 747 | 1,7 | 98,3 |
| Nyangan piiri | &&&&&&&&&0126599.&&&&00126 599 | 5,2 | 94,8 |
| Mutaren kaupunki | &&&&&&&&&0187621.&&&&00187 621 | 99,2 | 0,8 |
| Chipingen kaupunki | &&&&&&&&&&025292.&&&&0025 292 | 99,7 | 0,3 |
| Rusapen (Makonin) kaupunki | &&&&&&&&&&030316.&&&&0030 316 | 100,0 | 0,0 |
| Yhteensä | &&&&&&&&01752698.&&&&001 752 698 | 16,9 | 83,1 |
Zimbabwen piirijako. Manicalandin maakunta löytyy piireineen maan itälaidalta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manicaland Wikimedia Commonsissa
Zimbabwen provinssit
Bulawayo
Harare
Manicaland
Mashonaland Central
Mashonaland East
Mashonaland West
Masvingo
Matabeleland North
Matabeleland South
Midlands