stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Catharina Charlotta Swedenmarck
Aiheesta muualla

Litterär pionjär värd att uppmärksamma. Svenska Dagbladet 20.7.2004
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Catharina Charlotta Swedenmarck
Käännös suomeksi
Sylvian joululaulu

Sylvian joululaulu (ruots. Sylvias hälsning från Sicilien) on Zacharias Topeliuksen vuonna 1853 julkaistu runo, jonka Karl Collan sävelsi joululauluksi. Runon ovat suomentaneet Elina Vaara ja Martti Korpilahti, ja jälkimmäinen suomennos vuodelta 1918 on yksi rakastetuimpia joululauluja. Se valittiin Yleisradion äänestyksissä 1960-luvulla ja uudestaan vuonna 2002 kaikkein kauneimmaksi joululauluksi. Runo on yksi Sylvian laulut -kokoelmasta.
Sylvia eli mustapääkerttu (Sylvia atricapilla) on muuttolintu, joka talvehtii Sisiliassa, Italiassa. Runo kertoo etelän ihmeistä, kuten sypresseistä ja Etnasta, mutta myös koti-ikävästä ja isänmaanrakkaudesta.
Laulussa mainitaan ”häkki mi sulkee mun sirkuttajain”, mikä tarkoittaa häkkiä, johon laulun minä eli kerttunen (sama sylvia, joka laulaa myös Kesäpäivänä Kangasalla) on suljettu silmät puhkaistuna, jotta se yölaulajana houkuttelisi lajitovereitaan lentämään suoraan pyydystäjien verkkoon, minkä jälkeen niiltä otetaan kieli herkuttelijoiden syötäväksi. Topelius vastusti tätä julmaa verkkopyyntiä.
Häkki-vertauksen on ajateltu kuvailevan myös Suomen asemaa Venäjän autonomisena mutta alistettuna osana. Runossa siis viitataan Suomen itsenäisyyspyrkimyksiin (ja runo on osa niistä pyrkimyksistä), jotka alkoivat jo vuodesta 1809.
Karl Collan sävelsi Topeliuksen runon vuonna 1855 eli melko pian sen ilmestyttyä. Laulu julkaistiin kuuden laulun sarjassa, jonka otsikkona oli Sånger och visor med Pianoforteaccompagnement: 1) Till Emma, 2) Tamburinen, 3) Suleika, 4) Du bist wie eine Blume, 5) Wanderers Nachtlied ja 6) Sylvias julvisa. Muiden sarjan laulujen tavoin Sylvian joululaulu oli tarkoitettu alun perin yksinlauluksi.
Ensimmäisen säkeistön neljännessä säkeessä lauletaan yleisimmin ”pirtteihin”. Jotkut katsovat paremmaksi laulaa ”piltteihin”, mikä vastaa suoremmin Topeliuksen alkuperäisessä runossa tässä kohdassa mainittuja lapsia (barnen).
Sylvian joululaulu

suom. Martti Korpilahti
1. Ja niin joulu joutui jo taas Pohjolaan,

joulu joutui jo rintoihinkin.

Ja kuuset ne kirkkaasti luo loistoaan

jo pirtteihin pienoisihin.

Mutt' ylhäällä orressa vielä on vain,

se häkki, mi sulkee mun sirkuttajain,

ja vaiennut vaikerrus on vankilan;

oi, murheita muistaa ken vois laulajan?
2. Miss' sypressit tuoksuu nyt talvellakin,

istun oksalla uljaimman puun,

miss' siintääpi veet, viini on vaahtovin

ja sää aina kuin toukokuun.

Ja Etnanpa kaukaa mä kauniina nään,

ah, tää kaikki hurmaa ja huumaapi pään,

ja laulelmat lempeesti lehdoissa soi,

sen runsaammat riemut ken kertoilla voi!
3. Sä tähdistä kirkkain nyt loisteesi luo

sinne Suomeeni kaukaisehen!

Ja sitten kun sammuu sun tuikkeesi tuo,

sa siunaa se maa muistojen!

Sen vertaista toista en mistään ma saa,

on armain ja kallein mull' ain Suomenmaa!

Ja kiitosta sen laulu soi Sylvian

ja soi aina lauluista sointuisimman.
Sylvias visa

1. Och nu är det jul i min älskade Nord,

är det jul i vårt hjärta också?

Och ljusen de brinna på rågade bord,

och barnen i väntan stå.

Där borta i taket, där hänger han än,

den bur, som har fångat min trognaste vän,

och sången har tystnat i fängelseborg,

o, vem har ett hjärta för sångarens sorg?
2. Jag bor i de eviga vårarnas land,

där de glödande druvorna gro.

Cypresserna dofta vid havets strand,

där har jag mitt ensliga bo.

Det flammande Etna, det gnistrar så skönt,

och luften är vårlig och gräset är grönt,

orangernas ånga ur skogarna går,

och ljuv mandolinen som kärlek slår.
3. Cypresserna dofta. Det brusande hav

i silver mot stranden bryts;

vid foten av Etna, där är en grav,

vars sorg uti blommor byts.

Där slumrar en gäst från nordens dal;

och nu är det jul i hans fädernesal.

Vem sjunger din visa, som fordom en gång?

Hör, Sylvia sjunger din hembygds sång!
4. Och stråla, du klaraste stjärna i skyn,

blicka ned på min älskade Nord!

Och när du går bort under himmelens bryn,

välsigna min fädernejord!

I blommande vårar på gyllene strand,

var finnes ett land som mitt fädernesland?

För dig vill jag sjunga om kärlek och vår,

så länge din Sylvias hjärta slår.
Aiheesta muualla

Sylvian joululaulu Sulo Saarits (1960), YouTube
Sylvian joululaulu Sulo Saarits (1939), Elävä arkisto, Yleisradio
Topelius, Zacharias: Sylvias hälsning från Sicilien Nykarlebyvyer. (ruotsiksi)
Sylvias visor. 9. Sylvias helsning från Sicilien, alkuperäinen teos ruotsiksi, topelius.sls.fi
Miinaajakoimaiset

| Miinaajakoimaiset |
| --- | --- |
 Lehmustöyhtökoi (Bucculatrix thoracella)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Miinaajakoimaiset Gracillarioidea  Stainton, 1854
Heimot
 vaskikoit Roeslerstammiidae  töyhtökoit Bucculatricidae  miinaajakoit Gracillariidae 
Katso myös
   Miinaajakoimaiset Wikispeciesissä   Miinaajakoimaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Miinaajakoimaiset (Gracillarioidea) on perhosten yläheimo. Sen kolmeen heimoon kuuluu maailmanlaajuisesti yli 2000 perhoslajia. Suomesta lajeja tunnetaan noin sata.
Miinaajakoimaiset ovat pieniä tai erittäin pieniä perhosia, joiden siipiväli vaihtelee 5–15 mm. Siivet ovat kapeat, pitkien ripsien reunustamat ja joillakin lajeilla metallinhohtoiset. Ne muistuttavat suuresti sekä kehrääjäkoimaisia että koimaisia perhosia. Ensmmäisestä ne kuitenkin erottuvat siinä että ennen aikuisen perhosen kuoriutumista kotelo työntyy osittain ulos kotelokopastaan selkäpuolen piikkien avulla eikä aikuisen koiraan takaruumiin kahdeksannessa jaokkeessa ole kehrääjäkoimaisille ominaisia pleuraaliliuskoja. Koimaisista ne eroavat pään rakenteiden ja siipisuoniston perusteella. Lisäksi toukat elävät nuoruusvaiheensa kasvin lehtien sisällä tai kovertajina, eivät vapaina kuten koimaisten perhosten toukat. Aikuisten perhosten tuntosarvet ovat tavallisesti vähintään etusiiven pituiset ja yleensä päälaen pistesilmät puuttuvat. Chaetosemat puuttuvat aina. Suurella osalla lajeista on tunnusomainen lepoasento, jossa perhonen nostaa ruumiinsa irti alustasta pää ylöspäin.
Naaraat munivat munat yksitellen ravintokasville, johon ne kiinnittyvät liimamaisella aineella. Kuoriutuva toukka on kokonaan raajaton tai sen raajat ovat surkastuneet ja kaivautuu heti kasvin sisään.
Aiheesta muualla

Tree of Life Web Project (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q135038  Wikispecies: Gracillarioidea  BugGuide: 43987  CoL: 56Q  EoL: 782  Fauna Europaea: 1033  Fauna Europaea (new): 1a6ea789-6852-4d20-988f-3c809ec71086  GBIF: 1680  iNaturalist: 61352  ITIS: 693940  NBN: NHMSYS0000502757  Paleobiology Database: 233452  PPE: gracillarioidea
Dokumenttiprojekti
Historia

Dokumenttiprojektin perusti Ylellä työskennellyt elokuvaohjaaja ja -tuottaja Jarmo Jääskeläinen. Hän toi Dokumenttiprojektin ohjelmistoon alan kansainvälisiä klassikoita ja huipputöitä. Dokumenttiprojekti käynnisti suomalaisen dokumenttielokuvan määrällisen ja laadullisen nousun ja avasi tien kansainvälisyyteen.
Aiheesta muualla

Dokumenttiprojekti Yle Areenassa
Miinan mökki

Miinan mökki.
Miinan mökki on Sammatissa sijaitseva rakennus, jossa Elias Lönnrotin veljentytär Miina Lönnrot asui vanhuudenpäivät, sen jälkeen kun Lönnrot oli kuollut. Nykyisin rakennuksen omistaa Sammattiseura, ja siinä pidetään kesäisin käsityö- ja taidenäyttelyjä. Mökki sijaitsee Lönnrotintien ja Torpantien risteyksessä, ja siitä on Paikkarin torpalle matkaa 250 metriä.
Mökin rakensi Paikkarin torpan läheisyyteen vuonna 1863 Elias Lönnrotin veljentyttären Sofian mies Karl August Westerholm. Tilan nimi oli Rauhala. Mökissä on tupa ja kaksi kamaria. Miina Lönnrot asui siinä 1884–1915, kuolemaansa saakka. Mökki oli ajoittain vuokralla, vuosikymmeniä autiona ja sitten kesäpaikkana, mutta pysyi Lönnrotin suvun jäsenten hallussa vuoteen 1972, jolloin Elli Lounela lahjoitti sen Sammattiseuralle.
Kun mökki vuonna 2013 täytti 150 vuotta, sen kunniaksi vietettiin Paikkarin Sampomäellä juhla, jossa muistettiin Miina Lönnrotia. Miinan syntymäpäivänä 5. heinäkuuta järjestetään Mökissä kahvitarjoilu.
Aiheesta muualla

Miinan mökki, Kotiseutuliitto
Miinan mökki, Museot.fi
Mökin ohjelma, Perinnemestari
Annika Hinkkanen, Miina oli aikansa arjen sankari, (Arkistoitu – Internet Archive) Länsi-Uusimaa (Paikkarintorpantuki.fi)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Miinan mökki (Q18660830)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Lohja
koordinaatit: 60°21′09″N 23°48′03″E﻿ / ﻿60.35236888°N 23.8007305°E﻿ / 60.35236888; 23.8007305
Suomen melonta- ja soutuliitto

| Suomen Melonta- ja Soutuliitto> Finlands Paddling och Roddförbund |
| --- | --- |

Laji:  melonta soutu
Toimialue:  kansallinen lajiliitto
Lyhenne:  SMSL
Perustettu:  1910
Päämaja:  Valimotie 10
Sijainti:  Helsinki, Suomi
Puheenjohtaja:  Minna Kantsila
Toimitusjohtaja:  Juho Allonen
Jäsenyydet:   ICF  WR  ECA  Pohjoismainen Soutuliitto  Suomen Olympiakomitea 
Jäsenet:  119 seuraa 13 000 jäsentä
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Melonta- ja Soutuliitto ry (lyh. SMSL, ruots. Finlands Paddling och Roddförbund rf) on järjestö, jonka tarkoituksena on ylläpitää ja edistää melontaa ja soutua kilpa- ja huippu-urheiluna, kunto- ja harrasteliikuntana sekä niihin liittyvää kansalaistoimintaa, edistää väestön hyvinvointia ja terveyttä sekä tukea lasten ja nuorten kasvua ja kehitystä lajiensa avulla.
Lisäksi liiton tarkoituksena on liikunnan avulla edistää tasa-arvoa ja suvaitsevaisuutta sekä tukea kulttuurien monimuotoisuutta ja luonnon kestävää kehitystä. Liiton toiminnan perustana ovat liikunnan eettiset arvot ja urheilun reilun pelin perusteet.
SMSL toimii Suomessa toimivien melonta- ja soutuyhteisöjen keskusjärjestönä ja yhdyssiteenä, sekä niiden henkilöjäsenten yleisten ja yhteisten etujen valvojana, jotka näiden sääntöjen edellyttämin tavoin edistävät melontaa ja soutua Suomessa.
Liitto on Suomen Olympiakomitean, kansainvälisen kanoottiliiton (International Canoe Federation, ICF) sekä kansainvälisen soutuliiton (Fédération Internationale des Sociétés d’Aviron, FISA) jäsen.
Talous

Suomen melonta- ja soutuliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 2 495 505 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2023 lähtien 400 000 euroa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Verkkosivusto
Mikadonkämmen

| Mikadonkämmen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Suku::  Mikadonkämmenet Bletilla
Laji::  striata
Kaksiosainen nimi
 Bletilla striata  (Thunb.) Rchb.f. 
Katso myös
   Mikadonkämmen Wikispeciesissä   Mikadonkämmen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mikadonkämmen (Bletilla striata, syn. B. hyacinthina) on kämmekkäkasvilaji (heimo Orchidaceae), jota viljellään huonekasviksi. Kasvia tavataan luonnonvaraisena Itä-Kiinassa, Myanmarissa, Koreassa ja Etelä-Japanissa.
Aiheesta muualla

ITIS: Bletilla striata (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Bletilla striata (englanniksi)
Flora of China: Bletilla striata (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Bletilla striata (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Bletilla striata:  Wikidata: Q159003  Wikispecies: Bletilla striata  AoFP: 1895  BOLD: 412537  CoL: M6SJ  EoL: 1124449  EPPO: BLTST  FNA: 200028535  FoC: 200028535  GBIF: 2808791  GRIN: 7270  iNaturalist: 131245  IPNI: 617803-1  IRMNG: 11231596  ITIS: 500999  MoBotPF: 283860  NatureServe: 2.151934  NBN: NHMSYS0000456516  NCBI: 78707  NZOR: 4d355ad0-c731-420c-8ed9-b42541ace4d0  NZPCN: 4197  Open Tree of Life: 147334  PalDat: Bletilla_striata  PFI: 8414  Plant List: kew-22655  PLANTS: BLST  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:617803-1  RHS: 2323  Species+: 16905  Tropicos: 23507332  WFO: wfo-0000346630 
Limodorum striatum:  Wikidata: Q39322436  IPNI: 640654-1  Tropicos: 50240944
Suuseksi

Édouard-Henri Avrilin cunnilingusta esittävä kuva 1800-luvun jälkipuoliskolta.
Suuseksi eli oraaliseksi on seksuaalisen kanssakäymisen muoto, jossa henkilö kiihottaa kumppaninsa ulkoisia sukuelimiä tai peräaukkoa suulla, kielellä tai kurkulla. Suuseksi voi toimia esileikkinä tai se voi päättyä orgasmiin, ja se on suhteellisen yleistä sekä hetero- että homoseksuaalisissa suhteissa. Suuseksiin on vuosituhansien mittaan suhtauduttu sekä kielteisesti että myönteisesti. Länsimaissa suhtautuminen on nykyään sallivaa, ja esimerkiksi suomalaisista yli 40 % harrastaa suuseksiä.
Suuseksiin liittyy seksitaudin tartuntariski, joka on kuitenkin selvästi matalampi kuin emätin- tai anaaliyhdynnässä. Tartunnalta voi suojautua käyttämällä kondomia tai erityistä suuseksisuojaa. Suuseksi ei voi johtaa hedelmöitykseen, minkä vuoksi sitä on toisinaan käytetty raskauden ehkäisykeinona.
Suuseksin muodot

Siittimen suutelemista, nuolemista ja imemistä kutsutaan fellaatioksi (latinan sanasta fellare, ”imeä”). Toisinaan suuseksiä antava henkilö lisäksi hyväilee siitintä ja kiveksiä käsillään. Jos mies saa fellaation aikana siemensyöksyn, siemennesteen nieleminen voi olla osa aktia. Irrumaatio on suuseksin muoto, jossa penistä liikutellaan suussa yhdyntää jäljittelevällä tavalla. Se eroaa fellaatiosta siinä, että fellaatiossa suuta, huulia ja kieltä liikutellaan peniksen ollessa passiivisena, kun taas irrumaatiossa liikutellaan penistä suun ollessa passiivisena.
Hävyn ja klitoriksen kiihottamista suulla kutsutaan cunnilingukseksi (latinasta; cunnus eli ”häpy” ja lingere eli ”nuolla”). Nainen voi suuseksin aikana maata tai istua kumppaninsa kasvoilla. Cunnilingukseen voi kuulua myös emätinyhdyntä esimerkiksi sormien tai hieromasauvan avulla. Monille naisille cunnilingus on varmin tapa saada orgasmi. Koska klitoris on hyvin herkkä, sen suora stimuloiminen voi kuitenkin olla kivuliasta.
Peräaukon nuolemista ja suutelemista kutsutaan anilingukseksi (latinan sanoista anus ja lingere). Anilingus toimii useimmiten esileikkinä. Peräaukon nuoleminen on yleinen tabu, ja anilingus onkin suuseksin muodoista harvinaisin.
Seksiasentoa, jossa kaksi henkilöä antaa toisilleen samanaikaisesti suuseksiä, kutsutaan nimellä ”69”. Jotkut ovat riittävän notkeita nuolemaan tai imemään omia sukuelimiään. Tätä kutsutaan miehen tapauksessa autofellaatioksi ja naisen tapauksessa autocunnilingukseksi.
Yleisyys

Suuseksiä harjoittavat monenlaiset ihmiset sukupuoleen ja seksuaalisuuteen katsomatta. Suuseksi voi toimia esileikkinä tai se voi olla hyväilyseksiä ja päättyä orgasmiin. Sekä miehet että naiset saavat suuseksissä orgasmin suhteellisen helposti.
Länsimaissa suuseksistä on nuorempien ikäryhmien parissa tullut hyvin suosittua, eikä sitä aina pidetä yhdyntänä. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen FinTerveys 2017 -tutkimuksen mukaan hieman yli 40 % suomalaisista harrastaa suuseksiä.
Yleisyys > Cunnilingus

Kanadalaistutkimuksessa 89 % hetero- ja bimiehistä oli harjoittanut cunnilingusta ja näistä 94 % nautti siitä. Jälkimmäisistä 76 % harjoitti sitä usein tai erittäin usein. Ei-harjoittajista 13 %:lla syy oli vastenmielisyys, 73 %:lla tilaisuuden puute. Tällä perusteella paljon suurempikin osa miehistä kuin 89 % harjoittaisi cunnilingusta, jos saisi tilaisuuden.
Terveysvaikutukset ja ehkäisy

Suuseksiä antava ja vastaanottava henkilö altistuvat toistensa siemennesteelle tai emättimen eritteille sekä mahdollisesti myös verelle. Suuseksiin kuuluu siksi sukupuolitautien tartuntariski. Mikäli suuseksiä antavan henkilön suussa on haavoja, riski on tavallista suurempi. Tartuntariski suojaamattoman suuseksin aikana on kuitenkin huomattavasti alhaisempi kuin emätin- tai anaaliyhdynnän aikana.
Papilloomavirus voi aiheuttaa kurkunpään syöpää. Todennäköisesti se tarttuu myös suuseksin kautta.
Tartuntariskin vähentämiseksi mies voi fellaation aikana käyttää kondomia. Cunnilinguksen tai anilinguksen aikana voidaan käyttää erityistä suuseksisuojaa. Se on ohut, neliön muotoinen liina, joka valmistetaan yleensä lateksista eli luonnonkumista. Liina asetetaan emättimen tai peräaukon suojaksi ennen kontaktia. Suuseksisuojan voi tehdä myös tavallisesta kondomista leikkaamalla kondomin kärki pois ja sitten leikkaamalla kondomi pituussuuntaan auki. Kondomista tehty suuseksisuoja on kuitenkin kooltaan pienempi ja kestävyydeltään heikompi kuin suuseksisuojaliina.
Suuseksi ei voi johtaa raskauteen, ja sitä on toisinaan käytetty ehkäisykeinona. Toisaalta suuseksi voi auttaa lapsen saamisessa, sillä fellaatio ja siemennesteen nieleminen vähentävät raskausmyrkytyksen riskiä. Ne altistavat naisen kehon miehen DNA:lle, mikä vähentää raskauden aiheuttaman immuunireaktion todennäköisyyttä. Cunnilingus taas voi olla miehen lisääntymisstrategian kannalta edullinen. Vuonna 2013 julkaistun tutkimuksen mukaan miehet, joilla on paljon potentiaalisia kilpailijoita, antavat keskimääräistä useammin naispuoliselle kumppanilleen suuseksiä orgasmiin asti. Tutkijoiden mukaan tämä on yritys vähentää kumppanin uskottomuutta.
Historia

Suuseksiä tiedetään harjoitetun koko kirjoitetun historian ajan. Suuseksiä esittäviä kuvia tunnetaan niin antiikin Kreikasta, Pompeijin raunioista kuin historiallisesta Japanistakin. Intialainen Kamasutra antaa ohjeita sekä fellaation että cunnilinguksen suhteen. Euroopassa suuseksiä alettiin kristinuskon myötä pitää syntinä, sillä seksin katsottiin olevan pelkästään lisääntymistä varten. Paikoin suuseksiä yritettiin kitkeä lainsäädännöllä, ja esimerkiksi Texasissa se oli laitonta vuoteen 2003 asti.
Vuonna 1973 ilmestynyt pornoelokuva Syvä kurkku teki tunnetuksi deep throat -nimellä tunnetun suuseksin muodon, jossa mies työntyy kumppaninsa kurkkuun asti.
Muilla eläimillä

Suuseksi on ihmisten keskuudessa yleistä, mutta harvinaista muilla eläimillä. Bonobot harjoittavat sitä, mutta niillä kyse on lähes aina nuorten urosten välisestä leikistä. Hedelmälepakkonaaraat nuolevat usein kumppaninsa siitintä. Tavoitteena lienee varsinaisen yhdynnän pitkittäminen, sillä hedelmälepakkouroksilla on suuri määrä kumppaneita, joiden kanssa ne parittelevat vuoron perään. Primatologi Frans de Waalin mukaan eläinten harjoittama suuseksi on harvinaista, mutta mahdollisesti kuitenkin tavallisempaa kuin yleisesti uskotaan, sillä ilmiö saatetaan kokea kiusalliseksi. Käyttäytymistieteilijä Paul Vaseyn mukaan suuseksillä saattaa olla joitakin evolutiivisia etuja, mutta yhtä lailla mahdollista on, että eläimet harjoittavat sitä, koska se tuntuu hyvältä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suuseksi Wikimedia Commonsissa
Suuseksiä esittävä veistos kirtipurilaisessa temppelissä. (1600-luku)
Mikaševitšy

| Mikaševitšy, Mikaševitši (Мікашэ́вічы, Микашевичи) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Mikaševitšy, Mikaševitši
 Koordinaatit: 52°12′53″N, 27°27′57″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Brestin alue
Perustettu:  1785
Korkeus:  noin 120–140 m
Väkiluku (2004):  13 800
Aikavyöhyke:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mikaševitšy (valkoven. Мікашэ́вічы, IPA: [mʲika'ʂɛvʲitʂɨ];  ven. Микашевичи, Mikaševitši; puol. Mikaszewicze) on 1785 perustettu kaupunki Luninetsin hallintopiirissä Brestin alueella Valko-Venäjän lounaisosassa. Vuonna 2004 kaupungin asukasluku oli 13 800.
Hallintopiirin itäosassa sijaitsevassa Mikaševitšyssä on avokaivoksena toimiva graniittikaivos.
Kaivoksen lähelle on ruopattu myös pistoväylä lastaussatamalle, josta pääsee etelään Pripet-joelle. Itä-länsisuuntainen Brest–Homel-rata kulkee kaivoksen eteläpuolitse mutta kaupungin halki. Maantieyhteyksistä merkittävin on kaupungin pohjoispuolelta ohittava M10-valtatie (Brest–Kobryn–Pinsk–Homel). Lähin suurempi kaupunki on Pinsk, joka sijaitsee Mikaševitšyn länsipuolella linnuntietä noin 70 kilometrin päässä.
Aiheesta muualla

WikiMapia-karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Kuvia kaupungista, Radzima.org (englanniksi), (puolaksi) ja (venäjäksi)
Graniitti louhos Mikashevichi (venäjäksi)
Rafael Svinhufvud

Rafael Armand Sigismund Svinhufvud (28. elokuuta 1897 Sotkamo – 23. elokuuta 1963) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa. Hän osallistui vielä talvi- ja jatkosotaan, joista jälkimmäisessä hän toimi rintamajoukoissa komppanianpäällikkönä.
Perhe ja opinnot

Svinhufvudin vanhemmat olivat metsänhoitaja Solmu Kuno Alarik Svinhufvud ja Ida Sofia Heikkinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Lyyli Elisabeth Ilmasen kanssa. Hän kävi neljä luokkaa Oulun suomalaista reaalilyseota.
Jääkärikausi

Svinhufvud liittyi yhdessä veljensä Gustafin kanssa vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 24. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 19. helmikuuta 1917 pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän kävi pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Saksan sotakoulun B-kurssin Libaussa vuonna 1917.
Suomen sisällissota

Svinhufvud saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi ja vääpeliksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan, josta hänet siirrettiin  26. maaliskuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi ja vääpeliksi 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Viipurissa.