stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
New York Knicks

| New York Knicks |
| --- | --- |

Konferenssi:  Itäinen
Divisioona:  Atlantin
Perustettu:  1946
Historia:  New York Knicks   1946–
Areena:  Madison Square Garden
Kotipaikka:  Manhattan, New York City, New York
Värit:  sininen, oranssi, hopea, musta, valkoinen                         
Omistaja(t):  MSG Sports
Toimitusjohtaja:  Scott Perry
Päävalmentaja:  Tom Thibodeau
Yhteistyöseura:  Westchester Knicks
Mestaruudet:  2 (1970, 1973)
Konferenssin mestaruudet:  8 (1951, 1952, 1953, 1970, 1972, 1973, 1994, 1999)
Divisioonan mestaruudet:  5 (1971, 1989, 1993, 1994, 2013)
Kotisivu:  https://www.nba.com/knicks
New York Knickerbockers, paremmin tunnettu nimellä Knicks on yhdysvaltalainen ammattilaiskoripalloseura New Yorkista, joka pelaa NBA-liigan Itäisen Konferensin Atlantic-divisioonassa. Vuonna 1946 perustettu Knicks on yksi NBA:ta edeltäneen BAA-liigan perustajajoukkueista ja Boston Celticsin ohella ainoa NBA:n alkuperäisistä joukkueista, joka pelaa edelleen perustamispaikkakunnallaan. Joukkueen kotiareena on Manhattanilla sijaitseva Madison Square Garden.
Joukkueen menestysvuodet ajoittuvat 1950-luvulle, jolloin Knicks pelasi kolmesti liigan finaaleissa, 1970-luvulle, jolloin joukkue voitti kaksi kertaa NBA-mestaruuden (1970 ja 1973) ja 1990-luvulle joukkueen selvitessä kahdesti finaaleihin. Tunnetuimpia Knicks-pelaajia ovat muun muassa Dick Barnett, Bill Bradley, Carl Braun, Dave DeBusschere, Patrick Ewing, Walt Frazier, Harry Gallatin, Phil Jackson, Jerry Lucas, Dick McGuire, Earl Monroe, Charles Oakley ja Willis Reed.
Seuran omistaja on Madison Square Garden Sports. New York Knicks oli vuonna 2023 Forbesin listauksessa maailman yhdeksänneksi arvokkain urheiluseura 6,1 miljardin dollarin arvolla.
Historia > 1946 – 1960-luvun puoliväli

6. kesäkuuta 1946 joukko liikemiehiä kokoontui New Yorkin Commodore-hotellissa ja perusti uuden ammattilaiskoripallosarjan, Basketball Association of American (BAA). Knickerbockers-nimen saanutta ja Madison Square Gardenille asettunutta joukkuetta ryhtyi johtamaan yliopistokoripallopromoottori Ned Irish.
Ensimmäisen päävalmentajansa, Neil Colahanin luotsaama Knicks kohtasi koko BAA-liigan avausottelussa 1. marraskuuta  1946 Toronto Huskiesin Maple Leaf Gardensissa. Kymmenen ensimmäisen kauden aikana Knicks raivasi tiensä joka vuosi pudotuspeleihin, joista yhdeksän kertaa Colahania seuranneen Joe Lapchickin valmentamana. Knicks pelasi kolmesti peräkkäin NBA:n finaaleissa, mutta hävisi vuonna 1951 Rochester Royalsille ja vuosina 1952 sekä 1953 sen aikaiselle kärkijoukkueelle, Minneapolis Lakersille. Alkuvuosien menestysjoukkueen runkopelaajia olivat ensimmäisenä yli 10 000 pistettä Knicksille tehnyt Carl Braun, ennätykselliset 610 peräkkäistä ottelua joukkueessa pelannut Harry Gallatin, yksi aikansa parhaista pelintekijöistä Dick McGuire ja ensimmäisinä afroamerikkalaisina pelaajina NBA:ssa vaikuttanut Nathaniel Clifton.
Lapchickin palatessa yliopistovalmentajaksi kymmenen kauden pudotuspeliputkea (1946–1956) seurasi kymmenen heikompaa kautta, jolloin Knicks selvisi vain kerran pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle. Joukkueen aallonpohja osui 1960-luvun alkuun Knicksin jäädessä seitsemän kertaa peräkkäin divisioonansa jumboksi. Kaudella 1962–1963 Knicks päätti runkosarjan ennätyksellisen huonoon 21 voittoa, 59 tappiota -lopputulokseen. Tätä edeltävän kauden pahin nöyryytys oli Wilt Chamberlainin kuuluisa sadan pisteen ottelu Knicksiä vastaan maaliskuussa 1962. 1950–1960-lukujen vaihteen yksinäisenä tähtenä joukkueen riveissä vaikutti pistenikkari Richie Guerin, kuusinkertainen tähdistöottelupelaaja, josta tuli ensimmäinen yli 50 pistettä Knicksille yhdessä ottelussa tehnyt pelaaja hänen heittäessä 57 pistettä Syracuse Nationalsia vastaan joulukuussa 1959.
Historia > 1964–1974

Liigan pohjalla rämpineen Knicksin uuden, menestyvämmän joukkueen rakentaminen alkoi 1964, kun Knicks varasi sentteri Willis Reedin pelioikeudet. Reed valittiin kauden 1964–1965 parhaaksi tulokkaaksi. Dick Barnett siirtyi Knicksiin kesällä 1965 ja entisen Knicks-pelaajan Dick McGuiren valmentama joukkue selviytyi kaudella 1966–1967 seitsemän kauden tauon jälkeen pudotuspeleihin. Seuraava kausi alkoi heikosti ja McGuire sai tehdä tilaa joukkueen entiselle kykyjenetsijälle William Holzmanille. Samalla kaudella 1967–1968 uransa Knicksissä aloittivat debytantit Bill Bradley, Walt Frazier ja Phil Jackson.
Seuraavaksi kaudeksi Knicks täydentyi vielä Detroit Pistonsista siirtyneellä vahvalla puolustuspelaajalla Dave DeBusscherella ja menestysjoukkueen runko oli valmis. Kaudella 1968–1969 Knicks eteni ensimmäisen kerran vuoden 1953 jälkeen pudotuspelien toiselle kierrokselle ja seuraavalla kaudella Knicks voitti ennätykselliset 18 runkosarjaottelua peräkkäin, päätti runkosarjan historiansa parhaalla saldolla (60 voittoa, 22 tappiota) sekä eteni pudotuspeleissä aina loppuotteluun asti kaataen finaalisarjassa Los Angeles Lakersin otteluvoitoin 4–3. Kauden päätteeksi Reed valittiin liigan parhaaksi pelaajaksi ja Holzman parhaaksi valmentajaksi. Willis Reed valittiin samalla kaudella myös tähdistöottelun ja finaalisarjan parhaaksi pelaajaksi ollen ensimmäinen NBA-pelaaja, joka voitti samalla kaudella kaikki kolme arvonimeä.  Knicksin vuoden 1970 mestaruusjoukkue on myöhemmin arvostettu yhdeksi NBA-historian parhaista kokoonpanoista.
Ensimmäistä kertaa mestaruutta puolustanut Knicks eteni seuraavalla kaudella konferenssifinaaliin häviten kuitenkin Baltimore Bulletsille. Kesällä 1971 joukkue vahvistui Jerry Lucasilla sekä Earl Monroella ja kohtasi kauden 1971–1972 finaalissa jälleen LA Lakersin. Lakers otti tällä kertaa revanssin ja vei mestaruuden otteluvoitoin 4–1. Myös seuraavan kauden loppuottelusarjassa Knicks kohtasi Lakersin, kolmannen kerran neljän vuoden sisällä ja tällä kertaa Knicks voitti toisen mestaruutensa. Vielä kaudella 1973–1974 Knicks selviytyi konferenssifinaaliin, mutta Barnettin, DeBusscheren, Lucasin ja Reedin lopettaessa pelaajauransa tähän kauteen, joukkue tippui vähitellen liigan terävimmästä kärjestä. Vuonna 1974 päättyi myös Knicks-organisaatiota alusta asti, 28 vuotta johtaneen Ned Irishin valtakausi.
Historia > 1974–1985

Kolmen heikon kauden jälkeen Red Holzman erosi päävalmentajan paikalta ja tilalle tuli kaudeksi 1977–1978 Willis Reed. Reed johdatti ensimmäisellä valmentajakaudellaan joukkueen konferenssivälieriin, mutta erosi toisen kautensa alussa jo 14 ottelun jälkeen. Holzman palasi joukkueen päävalmentajaksi ja jatkoi virassa seuraavat kolme kautta aina kevääseen 1982 asti ilman mainittavampaa menestystä. 1970–1980-lukujen vaihteen suurimpina tähtinä Knicksissä pelasivat myöhemmin Hall of Fameen valittu Bob McAdoo ja lahjakas pelintekijä Michael Ray Richardson, joka Knicksissä pelatessaan voitti ensimmäisenä pelaajana sekä syöttö- että pallonriistotilaston samalla kaudella. Richardsonin ura päättyi kuitenkin ennenaikaisesti huumeongelmien takia.
Kaudelle 1982–1983 päävalmentajaksi tuli Atlanta Hawksissa vuonna 1978 vuoden valmentajaksi valittu Hubie Brown. Richardson siirtyi vaihtokaupalla Golden State Warriorsiin ja tilalle tuli pistelinko Bernard King. Kausilla 1982–1983 ja 1983–1984 Knicks eteni konferenssivälieriin. 1984–1985 King pelasi uransa parasta kautta tekemällä yhdessä ottelussa 60 pistettä New Jersey Netsiä vastaan ja voittamalla toistaiseksi ainoana Knicks-pelaajana liigan korintekijätilaston. Kingin ura lähti kuitenkin saman kauden loppupuolella hiipumaan polven ristisidevamman takia ja Knicks jäi pudotuspelien ulkopuolelle.
Pelaajat > Nykyinen kokoonpano

0  Kadeem Allen
9  RJ Barrett
17 Ignas Brazdeikis
25 Reggie Bullock
21 Damyean Dotson
2  Wayne Ellington
67 Taj Gibson
20 Kevin Knox
13 Marcus Morris
11 Frank Ntilikina
6  Elfrid Payton
1  Bobby Portis
30 Julius Randle
23 Mitchell Robinson
5  Dennis Smith Jr.
14 Allonzo Trier
Päivitetty 19.10.2019
Tilastoja ja luetteloita > NBA-finaalit

| Vuosi | Vastustaja | Tulos | Valmentaja | Finaalien MVP |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1951 | Rochester Royals | 3–4 | Joe Lapchick | Ei valittu |
| 1952 | Minneapolis Lakers | 3–4 | Joe Lapchick | Ei valittu |
| 1953 | Minneapolis Lakers | 1–4 | Joe Lapchick | Ei valittu |
| 1970 | Los Angeles Lakers | 4–3 | Red Holzman | Willis Reed (NYK) |
| 1972 | Los Angeles Lakers | 1–4 | Red Holzman | Wilt Chamberlain (LAL) |
| 1973 | Los Angeles Lakers | 4–1 | Red Holzman | Willis Reed (NYK) |
| 1994 | Houston Rockets | 3–4 | Pat Riley | Hakeem Olajuwon (HOU) |
| 1999 | San Antonio Spurs | 1–4 | Jeff Van Gundy | Tim Duncan (SA) |
Tilastoja ja luetteloita > Päävalmentajat

Neil Colahan (1946–1947)
Joe Lapchick (1947–1956)
Itäisen konferenssiin mestaruudet 1951, 1952 ja 1953.
Vince Boryla (1956–1958)
Andrew Levane (1958–1959)
Carl Braun (1959–1961)
Eddie Donavan (1961–1965)
Harry Gallatin (1965)
Dick McGuire (1965–1967)
Red Holzman (1967–1977, 1978–1982)
NBA-mestaruudet 1970 ja 1973; Itäisen konferessin mestaruudet 1970, 1972 ja 1973; Atlantic-divisioonan voitto 1971; Vuoden valmentaja 1970.
Willis Reed (1977–1978)
Hubie Brown (1982–1986)
Bob Hill (1986–1987)
Rick Pitino (1987–1989)
Atlantic-divisioonan voitto 1989.
Stu Jackson (1989–1990)
John McLeod (1990–1991)
Pat Riley (1991–1995)
Itäisen konferenssin mestaruus 1994; Atlantic-divisioonan voitto 1993 ja 1994; Vuoden valmentaja 1993
Don Nelson (1995–1996)
Jeff Van Gundy (1996–2001)
Itäisen konferenssin mestaruus 1999
Don Chaney (2001–2004)
Herb Williams (2004, 2005)
Lenny Wilkens (2004–2005)
Larry Brown (2005–2006)
Isiah Thomas (2006–2008)
Mike D'Antoni (2008–2012)
Mike Woodson (2012–2014)
Derek Fisher (2014–2016)
Atlantic-divisioonan voitto 2013
Kurt Rambis (2016, väliaikainen)
Jeff Hornacek (2016–2018)
David Fizdale (2018–)
Kausipalkinnot

NBA:n arvokkain pelaaja
Willis Reed – 1970
NBA:n finaalien arvokkain pelaaja
Willis Reed  – 1970, 1973
NBA:n vuoden tulokas
Willis Reed – 1965
Patrick Ewing – 1986
Mark Jackson – 1988
NBA:n paras kuudes pelaaja
Anthony Mason – 1995
John Starks – 1997
J.R Smith – 2013
NBA:n vuoden puolustuspelaaja
Tyson Chandler – 2012
NBA:n vuoden valmentaja
Red Holzman – 1970
Pat Riley – 1993
NBA:n herrasmiespelaaja
Jason Kidd – 2013
NBA:n paras pistemies
Bernard King – 1985
Carmelo Anthony – 2013
NBA:n tähdistöjoukkue
Harry Gallatin – 1954
Walt Frazier – 1970, 1972, 1974, 1975
Willis Reed  – 1970
Bernard King –  1984, 1985
Patrick Ewing –  1990
Kakkostähdistö
Carl Braun – 1948, 1954
Dick McGuire – 1951
Harry Gallatin – 1955
Richie Guerin – 1959, 1960, 1962
Willis Reed – 1967, 1968, 1969, 1971
Dave DeBusschere – 1969
Walt Frazier  – 1971, 1973
Patrick Ewing  – 1988, 1989, 1991, 1992, 1993, 1997
Amar’e Stoudemire – 2011
Carmelo Anthony – 2013
Kolmostähdistö
Carmelo Anthony – 2012
Tyson Chandler – 2012
NBA:n puolustustähdistö
Dave DeBusschere  – 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974
Walt Frazier  – 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975
Willis Reed  – 1970
Michael Ray Richardson – 1980, 1981
Charles Oakley – 1994
Tyson Chandler – 2013
Kakkostähdistö
Patrick Ewing  – 1988, 1989, 1992
John Starks  – 1993
Charles Oakley – 1998
Tyson Chandler – 2012
NBA:n tulokkaiden tähdistöjoukkue
Art Heyman – 1964
Jim Barnes – 1965
Howard Komives – 1965
Willis Reed  – 1965
Dick Van Arsdale – 1966
Cazzie Russell – 1967
Walt Frazier  – 1968
Phil Jackson – 1968
Bill Cartwright – 1980
Darrell Walker – 1984
Patrick Ewing  – 1986
Mark Jackson  – 1988
Channing Frye – 2006
Landry Fields – 2011
Iman Shumpert – 2012
Tim Hardaway Jr. – 2014
Kristaps Porziņģis – 2016
Willy Hernangómez – 2017
Kakkostähdistö
Rod Strickland – 1989
Langston Galloway – 2015
Jäädytetyt pelinumerot

10: Walt Frazier – 1967–1977
12: Dick Barnett – 1965–1974
15: Dick McGuire – 1949–1957
15: Earl Monroe – 1972–1980
19: Willis Reed – 1964–1974
22: Dave DeBusschere – 1969–1974
24: Bill Bradley – 1967–1977
33: Patrick Ewing – 1985–2000
613: Red Holzman – 1967–1977, 1978–1982
Basketball Hall of Fameen valitut

Walt Bellamy
Bill Bradley
Nathaniel Clifton
Dave DeBusschere
Patrick Ewing
Walt Frazier
Harry Gallatin
Tom Gola
Richie Guerin
Spencer Haywood
Bernard King
Jerry Lucas
Slater Martin
Bob McAdoo
Tracy McGrady
Dick McGuire
Earl Monroe
Dikembe Mutombo
Willis Reed
Päävalmentajat
Hubie Brown
Larry Brown
Red Holzman
Don Nelson
Rick Pitino
Pat Riley
Lenny Wilkens
NBA 2023–2024
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Atlantin | Keskinen | Kaakkoinen | Luoteinen | Tyynenmeren | Lounainen |
| Boston Celtics | Chicago Bulls | Atlanta Hawks | Denver Nuggets | Golden State Warriors | Dallas Mavericks |
| Brooklyn Nets | Cleveland Cavaliers | Charlotte Hornets | Minnesota Timberwolves | Los Angeles Clippers | Houston Rockets |
| New York Knicks | Detroit Pistons | Miami Heat | Oklahoma City Thunder | Los Angeles Lakers | Memphis Grizzlies |
| Philadelphia 76ers | Indiana Pacers | Orlando Magic | Portland Trail Blazers | Phoenix Suns | New Orleans Pelicans |
| Toronto Raptors | Milwaukee Bucks | Washington Wizards | Utah Jazz | Sacramento Kings | San Antonio Spurs |
Tapahtumat: Tähdistöviikonloppu (Tähdistöottelu (MVP)) ·  Rookie Challenge ·  Shooting Stars Competition ·  Skills Challenge ·  Donkkikilpailu ·  Kolmen pisteen heittokilpailu) ·  Varaustilaisuus ·  Loppuottelut (MVP) ·  Pudotuspelit ·  NBA:n kesäliiga
Muut: NBA 50 ·  Ennätykset ·  G-League ·  Europe Live Tour ·  Larry O'Brien Championship Trophy ·  NBA TV ·  NBA Salary Cap ·  WNBA
↑  The World's 50 most valuable Sports teams Forbes.  8.9.2023. Viitattu 19.7.2024. (englanniksi)
Nikon D5600

| Nikon D5600 |
| --- | --- |

Tyyppi:  digitaalinen järjestelmäkamera
Kenno:  23,5 × 15,6 mm, CMOS
Korkein resoluutio:  6 000 × 4 000 (24 megapikseliä)
Objektiivi:  Nikon F
Suljin:  elektronisesti ohjattu verhosuljin
Suljinajat:  1/4 000 – 30 s
Tarkennuspisteet:  39
Sarjakuvaus:  5 kuvaa sekunnissa
ISO-arvot:  ISO 100 – 25 600
LCD-näyttö:  3,2 tuumaa, 1 037 000 pikseliä, kosketusnäyttö
Tallennusmedia:  SD/SDHC/SDXC
Akku:  Nikon EN-EL14a
Paino:  465 g (akun kanssa)
Nikon D5600 on Nikonin 10. marraskuuta 2016 julkistama digitaalinen järjestelmäkamera. Siinä on 24 megapksellin APS-C-kokoinen CMOS-kenno. Kameralla voi kuvata jopa viisi kuvaa sekunnissa ja videoida FullHD-laatuista videota 60 kuvaa sekunnissa. Kamerassa on 3,2 tuuman kääntyvä kosketusnäyttö ja tuki Bluetoothille, NFC:lle ja Wi-Fi:lle. Kameran runko painaa akun kanssa 465 grammaa.
Nikon D5600 on Nikon D5500:n seuraaja.
Nikon D500

| Nikon D500 |
| --- | --- |

Tyyppi:  digitaalinen järjestelmäkamera
Kenno:  23,5 × 15,7 mm, CMOS
Korkein resoluutio:  5 568 × 3 712 (21 megapikseliä)
Objektiivi:  Nikon F
Suljinajat:  1/8 000 – 30 s
Tarkennuspisteet:  153
Sarjakuvaus:  10 kuvaa sekunnissa
ISO-arvot:  ISO 100 – 51 200
LCD-näyttö:  3,2 tuumaa, 2 359 000 pikseliä, kosketusnäyttö
Tallennusmedia:  SD/SDHC/SDXC
Akku:  Nikon EN-EL15
Paino:  860 g (akun kanssa)
Nikon D500 on Nikonin 5. tammikuuta 2016 julkistama digitaalinen järjestelmäkamera. Siinä on 21 megapikselin APS-C-kokoinen CMOS-kenno. Kameralla pystyy kuvaamaan kymmenen kuvaa sekunnissa ja videoimaan Ultra HD -laadulla 30 kuvaa sekunnissa ja FullHD-laadulla 60 kuvaa sekunnissa. Kamerassa on 3,2 tuuman kääntyvä näyttö ja tuki Bluetoothille ja Wi-Fi:lle. Kameran runko painaa akun kanssa 860 grammaa.
Nizzan malli

Nizzan mallissa jääjättiläiset Uranus ja Neptunus vaeltavat ulospäin ulompana olevan planetesimaalikiekon kappalten vetovoiman takia. Planetesimaalit vähenevät ajan mukana. Näin syntyy harva Kuiperin vyöhyke.
Nizzan malli (engl. Nice model) on 2000-luvulla kehitetty teoria, jonka mukaan ulkoplaneetat ovat siirtyneet aurinkokunnan syntyvaiheessa ulommaksi. Teorian mukaan jättiläisplaneetat syntyivät melko lähellä toisiaan ja suhteellisen lähellä Aurinkoa. Ulospäin siirtyminen olisi johtunut ulompana olevan planetesimaalikiekon vetovoimasta. Myös kappalten keskinäiset rataresonanssit olisivat vaikuttaneet siirtymisin.
Teorialla selitetään muun muassa kaukana Auringosta olevat planeetat Uranus ja Neptunus, Oortin pilvi ja Kuiperin vyöhyke. Nizzan mallia on täydennetty monilla lisäteorioilla. Näitä ovat mm. Grand Tack, Nizzan malli 2, hyppäävä Jupiter ja viides jättiläisplaneetta. Grand Tack väittää Jupiterin harventaneen vaelluksillaan asteroidivyöhykettä.
Eräs aika-etäisyyskaavio planeettojen vaelluksesta ulospäin. Tämän mukaan planeettojen radat häiriintyivät äkkiä.
Grand Tack

Nizzan mallia täydentävä ”Grand Tack”-ajatus kuvaa Aurinkokunnan synnyn viittä ensimmäistä miljoonaa vuotta, aikaa ennen Nizzan mallin mukaista kehitystä.
"Grand Tack" olettaa lisäksi ulkoplaneettojen siirtyneen ensin sisään, sitten vaihtaneen kulkusuuntaansa ulospäin taivaanmekaniikan lakien mukaisesti. Tällä teorialla selitetään joitain sisäplaneettojen piirteitä. Grand Tackissa Jupiter vaeltaa suunnilleen Marsin radan lähelle. Se harventaa asteroidivyöhykettä ja sisempää planetesimaalikiekkoa. Vetisiä asteroideja sataa Maahan. Jupiterin ja Saturnuksen 3:2 resonanssi kääntää planeettojen kulkusuunnan ulospäin. Ulospäin kulkevat planeetat vetävät kivisiä kappaleita asteroidivyöhykkeen sisäosiin. Niinpä pieni Mars saa selityksensä, niin kuin harva asteroidivyöhykekin. Teorian esitteli ensi kertaa Levisonin ja Morbidellin tutkimusryhmä vuonna 2004.
Nizzan malli 2

Teoria Nizzan malli 2 alkaa alkuperäistä Nizzan mallia edeltävästä tilanteesta. Siinä neljä suurta jättiläisplaneettaa kiertävät alussa rataresonanssein toisiinsa sidonttuna. Vuorovaikutukset planetesimaalien kanssa ajavat jättiläisplaneettoja kohti Aurinkoa. Ne muuttavat sisimmän jättiläisplaneetan radan soikeaksi.
Hyppäävä Jupiter

Hyppäävä Jupiter-mallissa jokin Neptunuksen kokoinen planeetta ohittaa läheltä Jupiterin ja Saturnuksen muuttaen näiden ratoja.
Ohittava planeetta voi olla joko Uranus, Neptunus tai jokin kadonnut planeetta. Näin Jupiter siirtyi nopeasti Marsin radan läheltä asteroidivyöhykkeelle. Teoria alussa olleesta viidestä jättiläisplaneetasta selittää paremmin jättiläisplaneettojen nykyisen määrän ja radat.
Viides jättiläisplaneetta

Eräs teoria väittää, että Aurinkokunnassa olisi ollut viides jättiläisplaneetta Saturnuksen ja Uranuksen alkuperäisten ratojen välissä. Saturnuksn ja Jupiterin vetovoimavuorovaikutukset olisivat ajaneet tämän pois Aurinkokunnasta.
Violetilla merkitty viides jättiläisplaneetta sinkoutui teorian mukaan nopeasti pois Aurikokunnasta.
Nimettömät seksiaddiktit

Nimettömät seksiaddiktit (engl. Sex Addicts Anonymous) on kahdentoista askeleen ohjelma seksiriippuvuudesta toipumiseen. SAA on myös kansainvälinen liike, jonka jäsenten päämääränä on pysyä seksuaalisesti raittiina ja auttaa tässä toisia seksiaddikteja. Liike toimii paikallisina ryhminä kuten esikuvansa AA-liike, eli nimettömät alkoholistit.
Historia

SAA:n juuret ovat 1977 Yhdysvaltojen Minneapolisissa Lake Harriet:n rannalla venevajassa alkaneissa kokouksissa. Kokousten vakiintuessa yhteen iltaan viikossa jotkin jäsenet tunsivat tarvetta tavata toisensa useammin. Tällöin perustettiin viikoittaiset aamiaistapaamiset. Osallistujista suurin osa työskenteli terveydenhuollon parissa ja he olisivat halunneet suositella ryhmää myös asiakkailleen. Ongelmaksi muodostui ajatus olla asiakkaiden kanssa samoissa kokouksissa. Tämän vuoksi perustettiin kolmas ryhmä jota terapeutit pystyivät suosittelemaan asiakkailleen. Ryhmät kasvoivat ja jakautuivat uudelleen ja uudelleen. Kun perustettiin komitea koordinoimaan ryhmien välistä toimintaa, voidaan sanoa Sex Addicts Anonymousin saaneen alkunsa. Sittemmin SAA on levinnyt ympäri maailman.
Toiminta

Toiminnan ydin on viikoittaiset kokoukset, joihin osallistutaan vain etunimellä. Kokouksia voidaan pitää myös puhelimella. Vuonna 2018 on kokoontunut neljä ryhmää Helsingissä ja yksi Tampereella.
Nimettömien seksiaddiktien jäsenyydelle ei ole muita vaatimuksia kuin halu lopettaa pakonomainen seksuaalinen käyttäytyminen. Tällä periaatteella on haluttu varmistaa, että kuka tahansa riippumatta esimerkiksi yhteiskunnallisesta asemastaan, sukupuolestaan, iästään tai uskontokunnastaan voi hakea apua. Jäsenmaksua ei ole vaan toiminnan kulut kuten tilavuokrat katetaan jäsenten ja ulkopuolisten lahjoituksilla. SAA ei pidä jäsenistöstään luetteloa, mutta toipuvat seksiaddiktit, jotka käyvät SAA:n kokouksissa, kutsuvat itseään SAA:n jäseniksi tai SAA:laisiksi.
Osallistumista pohtivalle liike tarjoaa Minäkö addikti -testin, joka voi auttaa selvittämään, tarvitseeko apua seksuaalisuutensa kanssa. Samaa kartoittavaa seksiriippuvuustestiä tarjoaa myös A-klinikkasäätiön päihdelinkki. Riippuvuus on monitulkintainen asia ja sen määrittely vaatii huolellisuutta ja varovaisuutta.
Nimettömät seksiaddiktit ei pidä itseään uskonnollisena vaan hengellisenä liikkeenä. SAA:ssa puhutaan Jumalasta tai korkeammasta voimasta, jonka jokainen ryhmän jäsen määrittelee itse. Korkeampi voima voi olla myös ei-uskonnollinen asia, kuten SAA-ryhmä itse.
Osmajärvi (Alavus)

| Osmajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Alavus
Koordinaatit:  62°25′56″N, 23°40′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Toisveden alue (35.42)
Laskuoja:  oja Matala-Sammattiin 
Järvinumero:  35.426.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114,3 m  
Rantaviiva:  4,347 km  
Pinta-ala:  23,569 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiOsmajärvi 
Osmajärvi  on Etelä-Pohjanmaalla Alavudella Sapsalammen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 24 hehtaaria, se on 2,0 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Naulaojan valuma-alueeseen (35.426) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,3 metriä mpy.
Ossi Somman veistospuisto

| Ossi Somman veistospuisto |
| --- | --- |
Tyyppi:  Erikoismuseo
Osoite:  Siuron valtatie 617, 37200 Siuro  
Sijainti:  Siuro 
Kotisivut:  https://visitnokia.fi/kohteet/ossi-somman-veistospuisto-ja-mikko-salosen-ateljee/
Koordinaatit:  61°28′26″N, 23°22′16″E
 fiOssi Somman veistospuisto 
   
Ossi Somman veistospuisto sijaitsee Nokian Siurossa. Veistospuistossa on esillä laaja kokoelma kuvanveistäjä Ossi Somman tuotantoa. Entisen Penttilän koulun pihapiirissä sijaitsee myös vanha ulkorakennus, jossa on Vahakabinetti ja siellä on esillä taiteilijan ainutlaatuisella tekniikallaan valamia vaha- ja lasikuituveistoksia.
Aiheesta muualla

Ossi Somman veistospuisto - Visit Nokia
Yle.fi: Ossi Somman omintakeisen veistospuiston toiminta turvattu – vuokraoikeus siirtyy kulttuuriyhdistykselle
Ossi Savolainen

Ossi Savolainen (2023)
Ossi Savolainen (s. 12. syyskuuta 1956) on ollut Uudenmaan maakuntajohtaja eli Uudenmaan liiton operatiivinen johtaja vuodesta 2008 lähtien. Tätä ennen hän oli Hyvinkään kaupunginjohtaja (2006–2007), Hyvinkään sosiaali- ja terveysjohtaja (2002–2006), Heinolan teknisen toimen johtaja (2000–2002) ja Heinolan hallintojohtaja (1995–2000).
Luottamustehtävänään Savolainen on valittiin Pesäpalloliiton puheenjohtajaksi vuonna 2014. Sitä ennen hän toimi Hyvinkään Tahkon organisaation puheenjohtajana.
NHL-kausi 1985–1986

| NHL-kausi 1985–1986 |
| --- | --- |
Järjestyksessä oleva kausi:  69.
Joukkueiden määrä:  21
Mestari:  Montreal Canadiens
Pistepörssin voittaja:  Wayne Gretzky
Runkosarjan arvokkain pelaaja:  Wayne Gretzky
Pudotuspelien arvokkain pelaaja:  Patrick Roy
  ← 1984–1985 :  1986–1987 → 
NHL-kausi 1985–1986 oli järjestyksessään 69:s. 21 joukkuetta pelasi kukin 80 runkosarjaottelua. Tämän vuoden muutoksia oli uuden palkinnon lanseeraaminen, Presidents' Trophy, joka myönnetään jatkossa runkosarjassa eniten pisteitä tehneelle joukkueelle. Nyt tämän sai ensimmäisen kerran Edmonton Oilers. Kauden 1985–1986 mestari oli Montreal Canadiens, joka voitti loppuottelussa Calgary Flamesin.
Runkosarja

Jari Kurri voitti maalipörssin, mutta Wayne Gretzky vei pistepörssin käsittämättömällä tuloksellaan.