stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Hurworth (L28)

| HMS Hurworth |
| --- | --- |
 HMS Hurworth

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Armstrong, Newcastle-upon-Tyne
Kölinlasku:  10. huhtikuuta 1940
Laskettu vesille:  10. huhtikuuta 1941
Palveluskäyttöön:  5. lokakuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  tuhoutunut 22. lokakuuta] 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  1050 t (kuiva) 1490 t (max)
Pituus:  85,34 m
Leveys:  9,62 m
Syväys:  2,51 m
Koneteho:  19000 hv
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  168
Aseistus
Aseistus:  6 4"/L45 QF Mk XVI tykkiä kaksiputkisina Mk XIX asennuksina 4 kahden naulan ilmatorjuntatykkiä neliputkisena asennuksena 2 20 mm ilmatorjuntatykkiä
HMS Hurworth (viirinumero L28) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin II saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin 20. joulukuuta 1939 Vickers Armstrongilta Tynestä osana vuoden 1939 hätäohjelmaa (engl. War Emergency Programme) tilausnumerolla J4207. Sen köli laskettiin 10. huhtikuuta 1940 ja alus laskettiin vesille 10. huhtikuuta seuraavana vuonna. Alus valmistui 5. lokakuuta.
Palvelus

HMS Hurworth siirtyi lokakuussa 1941 koeajojen loppuunsaattamiseksi ja aluksen varustamiseksi ulkomaan palvelusta varten Scapa Flowhun, jossa se myös koulutettiin Kotilaivaston mukana. Alus lähti marraskuussa Freetowniin saattueiden suojaksi.
Alus liittyi 18. joulukuuta HMS Brilliantin kanssa saattueen WS14 paikallissaattueeksi matkalle Freetowniin. Alus erkani 21. joulukuuta saattueesta saavuttuaan määränpäähänsä. Se liittyi 25. joulukuuta HMS Ramilliesin, HMS Beaufortin ja HMS Bridgewaterin kanssa samaan saattueeseen valtamerisuojauksena.
Palvelus > 1942

HMS Hurworth erkani 4. tammikuuta 1942 Kapkaupungin edustalla saattueesta WS14, minkä jälkeen se jatkoi itsenäisesti matkaansa Intian valtamerelle liittyäkseen uuteen laivueeseensa Aleksandriassa.
Alus liittyi 6. helmikuuta Aleksandriassa Välimeren laivaston 5. Hävittäjälaivueeseen suojaamaan saattueita, merenkulun valvontaan sekä laivasto-osaston suojaamiseen. Alus saattoi 9. helmikuuta vaurioituneen saattuehävittäjä HMS Farndalen Aleksandriaan.
Alus suojasi 12. helmikuuta Maltalle matkannutta saattuetta MW9. Ilmahyökkäykset pakottivat saattueen palaamaan lähtösatamaan, mutta kaikki rahtialukset tuhoituivat ennen paluuta. Alus määrättiin maaliskuussa tukemaan Tobrukin puolustusta.
Alus suojasi 21. maaliskuuta Maltalle matkannutta saattuetta MW10 operaatiossa MG1, jonka aikana se osallistui Syrtinlahden toiseen taisteluun. Alus suojasi 25. maaliskuuta vaurioituneen HMS Breconshiren Marsaxlokk Bayhin.
HMS Hurworth palasi huhtikuun alussa Aleksandriaan, minkä jälkeen se palasi Tobrukin saattueiden suojaksi. Alus erkani 27. toukokuuta HMS Heron ja HMS Eridgen kanssa Tobrukiin matkanneesta saattueesta AT47 etsiäkseen sukellusveneen, joka oli havaittu Sollumin edustalla lentokoneesta. Kahden tunnin etsinnän jälkeen sukelusvene havaittiin ja se pakotettiin syvyyspommein nousemaan pintaan. Sukellusvene upotettiin seuraavana päivänä tykkitulella (32°42′N, 24°53′E).
Alus suojasi 12. kesäkuuta Maltalle matkannutta operaatio Vigorousin saattuetta MW11. Operaatio peruutettiin 16. kesäkuuta jatkuvien ilmahyökkäysten ja Italian laivaston aiheuttaman uhan vuoksi. Alus suojasi heinä-elokuun laivueen mukana paikallissaattueita sekä tuki maajoukkojen operaatioita muun muassa tulittamalla Mersa Matruhia.
Alus osallistui syyskuussa epäonnistuneeseen Tobrukin maihinnousuun operaatio Agreementissä. Se teki lokakuussa kaksi maavoimien etenemistä tukevaa iskua akselivaltojen asemiin. Alus etsi 30. lokakuuta HMS Pakenhamin, HMS Dulvertonin, HMS Petardin ja Ilmavoimien 47. laivueen lentokoneen kanssa Saksan laivaston sukellusvenettä U-559, joka upotettiin Port Saidin koillispuolella (32°30′N, 33°00′E).
Marraskuun alun alus suojasi Aleksandrian ja Tobrukin välisiä saattueita. Alus suojasi 17. marraskuuta HMS Aldenhamin, HMS Beaufortin, HMS Croomen, HMS Dulvertonin, HMS Exmoorin, HMS Belvoirin, HMS Hursleyn, HMS Tettcottin ja Kreikan laivaston Pindosin kanssa Maltalle matkannutta operaatio Stoneagen saattuetta MW13. Seuraavana päivänä saattue joutui ilmahyökkäykseen, jolloin risteilijä HMS Arethusa vaurioitui torpedon osuttua. Alus erkani 19. marraskuuta Maltalle saavuttuaan saattueesta palaten Aleksandriaan muun suojauksen mukana. Saattuetta suojannut osasto saapui 21. marraskuuta Port Saidiin.
Alus määrättiin 28. marraskuuta operaatio Rumble Bumbleen. Joulukuun alus suojasi rannikkosaattueita lukuun ottamatta joulua, jonka se vietti Aleksandriassa.
Palvelus > 1943

HMS Hurworth suojasi tammikuusta huhtikuuhun 1943 itäisen ja keskisen Välimeren saattueita. Alus esti toukokuussa operaatio Retributionissa akselivaltojen joukkojen evakuointia Tunisiasta Sisiliaan, minkä jälkeen se palasi saattuepalvelukseen.
Alus siirrettiin heinäkuun alussa 22. Hävittäjälaivueen johtoalukseksi. Se valmistautui laivueensa kanssa Sisilian maihinnousuun sekä liittyi maihinnousun itäisen tukiryhmän saattajaryhmä R:ään. Alus suojasi 5. heinäkuuta Port Saidista saattueen MWF36, josta se erkani 7. heinäkuuta palaten Port Saidiin. Seuraava saattue MWF37 ei valmistunut ajoissa ja se peruutettiin, minkä vuoksi alus keskittyi täydennyssaattueiden suojaamiseen.
Aluksen tukikohdaksi vaihtui elokuussa Malta, josta se jatkoi maihinnousun tukemista sekä itäisen Välimeren saattueiden suojaamista. Alus erkani 15. syyskuuta saattueesta MKS24 ja se siirtyi Egeanmerelle tukemaan alueen puolustusta uutena tukikohtanaan Haifa. Seuraavana päivänä alus liittyi HMS Croomeen, jonka jälkeen kumpaankin alukseen nousi 300 sotilasta kuljetettavaksi Lerokselle. Alukset laskivat 17. syyskuuta joukot maihin Leroksella.
HMS Hurworth tuki 19. lokakuuta Kosin taisteluita tykkitulella yhdessä HMS Furyn ja HMS Beaufortin kanssa. Alukseen osui rannikkotykistön kranaatti, joka surmasi yhden ja haavoitti kolmea miehistönjäsentä. Seuraavana päivänä alus palasi Aleksandriaan risteilijä HMS Phoeben kanssa.
Alus lähti 21. lokakuuta HMS Jerviksen ja HMS Pathfinderin kanssa Lerokselle. Seuraavana päivänä alus etsi Kreikan laivaston Adriaksen kanssa saksalaisia joukkoja kuljettavia maihinnousualuksia Port Vathista ja Port Atklista. Adrias laukaisi Kalymnoksen itäpuolelle rakennetusta uudesta miinakentästä miinan. HMS Hurworthin lähestyessä vaurioitunutta alusta se osui miinaan, joka katkaisi aluksen kahtia. Aluksen keulaosa upposi kolmessa minuutissa ja peräosa viisitoista minuuttia myöhemmin. Aluksen miehistöstä menetti henkensä 113 ja 85 pelastui Turkin aluevesille, mistä heidät pelastettiin sekä kuljetettiin Aleksandriaan.
Huutokuningatar

Näyttelijä Fay Wraytä (1907–2004) pidetään yhtenä ensimmäisistä huutokuningattarista.
Huutokuningatar (engl. scream queen) on termi, jolla tarkoitetaan erityisesti kauhuelokuvissa roolinsa vakiinnuttaneita naisnäyttelijöitä. Mainittavimpia ”huutokuningattaria” ovat Barbara Steele, Sandra Peabody, Linda Blair, Olivia Hussey, Marilyn Burns, Neve Campbell, Daria Nicolodi, Dee Wallace, Jamie Lee Curtis, Heather Langenkamp, Shawnee Smith, Sarah Michelle Gellar ja Linnea Quigley. Vastine miespuoliselle kauhuelokuvien näyttelijälle on huutokuningas (engl. scream king). Ikonisimpana huutokuninkaana pidetään Bruce Campbelliä.
Troma Entertainmentin perustaja Lloyd Kaufman on kertonut, että huutokuningattarena oleminen on ”muutakin kun vain yltä päältä veressä itkemistä. Sinun ei pidä ainoastaan olla viehättävä, mutta myös fiksu. Sinun täytyy olla pelokas, sinun täytyy olla surullinen, sinun täytyy olla romanttinen.” Kauhuelokuvissa, eritysesti slasher-elokuvissa, ”huutokuningatar” on yleensä se, joka päihittää vihollisen.
Luettelo tunnetuimmista huutokuningattarista ja -kuninkaista

Suluissa elokuvat, elokuvasarjat ja televisiosarjat, joista näyttelijä tunnetaan kenties parhaiten.
Fay Wray (King Kong)
Janet Leigh (Psyko)
Veronica Cartwright (Linnut)
Barbara Steele (Paholaisen naamio)
Virginia Madsen (Candyman)
Linda Blair (Manaaja)
Olivia Hussey (Musta joulu)
Sandra Peabody (Viimeinen talo vasemmalla)
Marilyn Burns (Texasin moottorisahamurhat)
Daria Nicolodi (Deep Red – verenpunainen kauhu)
Dee Wallace (Yön silmät, Cujo – kauhun silmät)
Bruce Campbell (Evil Dead)
Jamie Lee Curtis (Halloween-elokuvasarja)
Sarah Michelle Gellar (Tiedän mitä teit viime kesänä, Buffy, vampyyrintappaja)
Heather Langenkamp (Painajainen Elm Streetillä)
Felissa Rose (Kesäleiri)
Courtney Cox (Scream)
Danielle Harris (Halloween 4)
Sheryl Lee (Twin Peaks)
Asia Argento (Kuolleiden valtakunta)
Naomi Watts (Ring, King Kong)
Shawnee Smith (Saw-elokuvasarja)
Toni Collette (Kuudes aisti, Hereditary – pahan perintö)
Neve Campbell (Scream)
Patrick Wilson (Riivattu, Kirottu)
Rose McGowan (Scream, Planet Terror)
Vera Farmiga (Kirottu, Bates Motel)
Sheri Moon Zombie (House of 1000 Corpses, The Devil’s Rejects, Halloween)
Shauna Macdonald (The Descent – loukussa)
Emma Roberts (American Horror Story, Scream Queens)
Abigail Breslin (Signs, Zombieland, Scream Queens)
Evan Peters (American Horror Story)
Chloë Grace Moretz (Amityville Horror, Carrie)
Riley Keough (The House That Jack Built, The Lodge)
Daniel Kaluuya (Get Out)
Samara Weaving (Ash vs Evil Dead, Ready or Not)
Jessica Rothe (Happy Death Day)
Jane Levy (Evil Dead, Don’t Breathe)
Taissa Farmiga (American Horror Story, Nunna)
Olivia Cooke (Bates Motel)
Maika Monroe (It Follows)
Jenna Ortega (Scream, X)
Lulu Wilson (Ouija: Origin of Evil, Annabelle: Creation, The Haunting of Hill House)
Mia Goth (A Cure for Wellness, X, Pearl)
Finn Wolfhard (Stranger Things, Se)
Kyathos (keramiikka)

Attikalainen mustakuviotekniikalla koristeltu kyathos, n. 550–540 eaa. Kuvituksessa Dionysos ja mainadi.
Kyathos (m.kreik. κύαθος, lat. cyathus) on antiikin aikainen keraaminen ammennus- ja juoma-astia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Kyathos-muoto kehitettiin arkaaisella kaudella 500-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla mahdollisesti savenvalaja Nikostheneen työpajassa. Muoto saattoi olla kopioitu Etruriasta, ja oli mahdollisesti tarkoitettu paikallisille markkinoille. Astian nimi on sukua kreikan sanalle kyeō (κυέω), ’sisältää’.
Kyathos on muodoltaan jalaton tai matalajalkainen astia, jossa on yksi korkea korva eli kädensija. Kyathokset oli usein koristeltu mustakuviotekniikalla.
Kyathos oli myös tilavuusmitta, n. 4,5 cl. Kreikkalaisessa mytologiassa Kyathos oli Oineuksen juomanlaskija.
Kyathoksen muoto ulkoa ja sisältä.
Kyathos, n. 550–510 eaa.
Kyathos, n. 520–510 eaa.
Kyathos, n. 510 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kyathokset Wikimedia Commonsissa
Hvalynsk

Ristin ylentämisen kirkko Hvalynskissa.
Hvalynsk (ven. Хвалы́нск) on kaupunki Saratovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan oikeanpuoleisella rannalla 232 kilometriä Saratovista koilliseen. Kaupunki on Hvalynskin piirin keskus. Asukkaita on 13 600 henkeä (vuonna 2005).
Hvalynskin vaakuna.
Volgan rantaa.
Kaupunki on saanut alkunsa venäläisten vuonna 1556 Volgan Sosnovyi-saarelle perustamasta vartiopaikasta. Vuonna 1606 asutus siirrettiin nykyiselle paikalle. Vuonna 1780 siitä tuli Saratovin kuvernementtiin kuulunut Hvalynskin kihlakuntakaupunki. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa se oli yksi Venäjän vanhauskoisten keskuksista. Kaupunki tunnettiin hedelmätarhoistaan ja se oli merkittävä omenien tuottaja.
Nykyisin Hvalynskissa on lähinnä elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo sekä siellä syntyneelle taidemaalari Kuzma Petrov-Vodkinille omistettu museo. Lähellä sijaitsee kaksi parantolaa. Hvalynskin kukkuloiden huipulla on 400–500-luvuilla eaa. rakennettujen muinaislinnojen jäänteitä.
Aiheesta muualla

Hvalynskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus: Saratov

Arkadak | Atkarsk | Balakovo | Balašov | Engels | Hvalynsk | Jeršov | Kalininsk | Krasnoarmeisk | Krasnyi Kut | Marks | Novouzensk | Petrovsk | Pugatšov | Rtištševo | Šihany | Volsk
Saratovin alue
Hv4

| Hv4> Perustiedot |
| --- | --- |
Tyyppi:  höyryveturi
Valmistaja:  Lokomo Tampella
Lukumäärä:  28
Valmistusvuodet:  1912–1933
Museoitu:  742, 751
Numerointi:  516–529, 742–751, 757–760
Lempinimi:  Pikku-Heikki
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  85 km/h
Paino:  48,1 t +25,5 t
Pituus:  14 993 mm
Pyörästö:  4-6-0 (2′C-3T)
Pyörästön pituus:  12 204 mm
Suurin akselipaino:  10,9 t
Pyörän halkaisija:  860 – 1 575 mm
Vetovoima:  6 120 kp = 60 kN
Hv4 oli Valtionrautateiden käytössä ollut höyryveturi. Se kehitettiin vanhemmista Hk1–Hk3-sarjoista, ja se muistuttikin suuresti Hk3:a mutta oli raskaampi ja tehokkaampi. Tampella ja Lokomo valmistivat vetureita 28 kappaletta vuosina 1912–1933. Alun perin veturit saivat sarjamerkinnän H7, joka vaihdettiin Hv4:ksi vuonna 1942.
Hv4-sarjaa käytettiin henkilö- ja pikajunissa. Materiaaliltaan raskaamman kiskotuksen tultua käyttöön ne siirrettiin pääasiassa kevytkiskoisille radoille, josta puolestaan Dm6- ja Dm7-kiskobussit eli Lättähatut syrjäyttivät niitä 1950-luvulta lähtien. Hv4-veturit hylättiin vuoteen 1965 mennessä. Veturit 742 ja 751 odottavat mahdollista kunnostusta Haapamäen museoveturiyhdistyksen raiteistolla.lähde?
Teknisiä tietoja

Tenderi:
Vettä: 9 t
Hiiltä: 5 t
Halkoja: 10 m³
Tulipinta: 96,5 m²
Tulistuspinta: 26 m²
Arinapinta: 1,45 m²
Hwarangdo

Hwarangdo (kor. 화랑도, hanja 花郞道) oli korealaisen Sillan kuningaskunnan ylimystön noudattama säännöstö, joka muodosti sotilaallisen ja akateemisen koulutuksen perustan.
Historia

Hwarangdo sai alkunsa 500-luvun paikkeilla. Hwarang koostui ylimystöön kuuluvista miehistä, jotka järjestäytyivät saman johtajan alle. Sen jäsenet rukoilivat kuningaskunnan menestyksen puolesta esimerkiksi retkillä luontoon vuorille tai joille, sekä tanssein ja lauluin. Hyangga oli uskonnollissävytteinen runo, jota hwarangin jäsenet lausuivat. Sesok o-kye eli viisi käskyä olivat kongfutselaisuudestaja buddhalaisuudesta johdettuja opetuksia, joita opiskeltiin. Niihin lukeutuivat kuninkaan uskollisen palvelun merkitys, uskollisuus ystäville, rohkeus taistelussa, vanhempien kunnioitus ja silmittömän tappamisen pahuus. Hwarang-sotureilla oli tärkeä osuus Sillan kuningaskunnan valloittaessa Korean niemimaan, mikä johti yhdistyneen Sillan kuningaskunnan (668–935) perustamiseen.
Hwarangdo alkoi järjestelmänä menettää merkitystään yhdistyneen Sillan perustamisen jälkeen ja lopullisesti se lakkautettiin Joseon-dynastian aikana. Kiinnostus sitä kohtaan heräsi jälleen 1900-luvun puolivälin jälkeen. Samalla nimellä tunnetaan nykyisin myös korealainen itsepuolustuslaji.
KX-maalari

| KX-maalari |
| --- | --- |
 KX-maalarin mahdollisesti maalaama komastes-malja -tyypin kyliks, n. 580–570 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 600/500-luku eaa.
Kuollut: 500-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 580–570 eaa.
Taidesuuntaus:  mustakuviokeramiikka
KX-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 580–570 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta.
KX-maalari oli osa niin kutsuttua Komastes-ryhmää, joka teki erityisesti komastes-maljoina tunnettuja kyliksejä. Hänen tutkimuksessa käytetty nimityksensä on peräisin John Beazleyltä. Nimen ensimmäinen kirjain viittaa Komastes-ryhmään.
Teoksia

Tripodi-eksaleiptron, n. 580–580 eaa.
Hybla

Hybla (m.kreik. Ὕβλα) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin Sisiliassa:
Hybla Geleatis tai Hybla Gereatis, kaupunki Aitna- eli Etna-vuoren etelärinteessä
Hybla Heraia, kaupunki saaren kaakkoisosassa
Megara Hyblaia, kaupunki saaren itärannikolla
”Suuri Hybla” (Hybla Megalē, lat. Hybla Major, Hybla Magna), antiikin lähteissä esiintyvä nimi, joka viittaa joko Hybla Geleatikseen tai Megara Hyblaiaan
Johanna Hübner

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Johanna Hübner (Lüttge) 26.1.1957 |  Johanna Hübner (Lüttge) 26.1.1957 |  Johanna Hübner (Lüttge) 26.1.1957 |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | kuulantyöntö |  |
Johanna Hübner (o.s. Lüttge, 20. maaliskuuta 1936 Gebesee – 14. marraskuuta 2022 Leipzig) oli itäsaksalainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti.
Johanna Lüttge sijoittui kuulantyönnössä neljänneksi Tukholman EM-kilpailuissa 1958 tuloksella 15,19 m. Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti hopeaa tuloksella 16,61 m. Kultaa voittaneelle Tamara Pressille hän hävisi 71 senttimetriä. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän kilpaili sukunimellä Hübner ja sijoittui kuulantyönnössä neljänneksi tuloksella 15,97 m.
Kylfingit

Kylfingit (muinaisnorjaksi Kylfingar; unkariksi Kölpények; muinaisvenäjäksi Колбяги, Kolbiagi; Bysantin kreikaksi Κουλπίγγοι, Koulpingoi; arabiaksi al-Kilabiyya) olivat viikinkiaikainen kansa, joka eli Lapissa, Venäjällä ja Bysantissa arviolta 800-luvun loppupuolelta 1100-luvun alkupuolelle. Tutkijat ovat erimielisiä siitä, olivatko kylfingit itämerensuomalaisia vai skandinaaveja. Heidän maantieteellinen alkuperänsä ei ole myöskään selvillä.
Kylfingit mainitaan muun muassa muinaisnorjankielisissä riimukivikirjoituksissa ja saagoissa, joista tunnetuin lienee Egillin, Kalju-Grimrinpojan saaga, sekä runoissa kuten Thorbjorn Hornklofin runossa Haraldskvæði, kuten myös Bysantin arkistoissa sekä venäläisissä lähteissä. Saagojen mukaan kylfingit vastustivat Norjan yhtenäistämistä Harald Kaunotukan hallintaan sekä osallistuivat Norjan varhaishistorian kannalta merkittävään Hafrsfjordin taisteluun. Harald Kaunotukan voitettua taistelun kylfingien kerrotaan hävittäneen Finnmarkia sekä muuta Pohjois-Norjaa sekä taistelleen Haraldin miehiä, kuten Thorolf Kveldulfssonia vastaan.
Hvardijsken lentotukikohta

Hvardijsken lentotukikohta Ukrainan Krimin autonomisen tasavallan kartalla. Tukikohta sijaitsee 3 km Hvardijsken keskustasta länteen.
Hvardijsken lentotukikohta eli Gvardeiskojen lentotukikohta (ven. Авиабаза Гвардейское, Aviabasa Gvardeiskoje, Gvardeiskojen lentotukikohta) tai Hvardijsken (Gvardeiskojen) sotilaslentokenttä (ven. военный аэродром Гвардейское) (ICAO: UKFG), on Ukrainan Krimin autonomisen tasavallan Simferopolin piirissä, kolme kilometriä Hvardijsken (ukr. Гвардійське) kaupunkityyppisen taajaman keskustasta länteen sijaitseva sotilastukikohta. Tukikohta sijaitsee alle 10 kilometriä Simferopolin kansainvälisestä lentoasemasta pohjoiseen ja maanteitse noin 25 kilometriä Simferopolista luoteeseen. Keväästä 2014 se on ollut osa Venäjän miehittämää Krimin niemimaata.
Hvardijsken lentotukikohdassa toimi joulukuussa 2021 Venäjän 37. yhdistetty ilmarykmentti (37 SAP). Siihen kuuluu kaksi hävittäjälentuetta, joista yhden lentokonetyyppi on Suhoi Su-24M (tai Suhoi Su-24MS tai  Suhoi Su-24MR) ja toisen Suhoi Su-25SM (tai Suhoi Su-25UB).
Aiheesta muualla

Vojennyi aerodrom Gvardeiskoje (englanniksi) (wikimapia.org)
В Гвардейском в Крыму предположительно создан 37-й смешанный авиационный полк 27-й авиадивизии (1.12.2014) (venäjäksi) (livejournal.com)
Venäjän lentotukikohdat Euroopassa
Kartta esittää Venäjän ilmavoimien lentopaikkojen ohella merivoimien ja maavoimien keskeisimmät lentotukikohdat ja -asemat. (Huom! Sisältö täydentyy, kesken.)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:Гвардейское (авиабаза)
Käännös suomeksi
Huutoniemen kirkko

| Huutoniemen kirkko |
| --- | --- |
 Huutoniemen kirkko elokuussa 2012
Sijainti:  Kuninkaantie 1, Huutoniemi, Vaasa
Seurakunta:  Vaasan suomalainen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1964
Suunnittelija:  Aarno Ruusuvuori
Materiaali:  betoni, kevytsora
Istumapaikkoja:  520
Tyylisuunta:  brutalismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Huutoniemen kirkko on Vaasan Huutoniemellä sijaitseva betoninen pitkäkirkko. Kirkon suunnitteli vuonna 1961 järjestetyn kutsukilpailun voittanut professori Aarno Ruusuvuori.
Kirkko peruskorjattiin vuonna 2001 arkkitehti Marja Kyyhkysen suunnitelman mukaan. Myös sen tienpuoleista tukimuuria tuettiin ja korjattiin vuonna 2009.
Historia

Kirkkovaltuusto järjesti vuonna 1960 kutsukilpailun kolmelle arkkitehdille, joiden ehdotuksista parhaaksi valittiin Aarno Ruusuvuoren suunnitelma.
Kirkon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1962. Rakentamiseen käytettiin ensisijaisesti betonia ja kevytsoraharkkoja. Kirkko vihittiin virallisesti käyttöön sen valmistumisen jälkeen 10.5.1964.
Arkkitehtuuri ja sisätilat

Rakennuskokonaisuus sisältää useita seurakuntatiloja. Kirkko on pohjaltaan epäsymmetrinen, kirkkosalin penkit ovat pitkittäissuunnassa ja alttari rakennuksen pitkällä sivulla. Korkeimman päädyn ikkunoista tulee sivuvaloa alttarille ja kirkkosaliin. Päädyssä on urkujen vieressä tila kuorolle. Sisätilojen tiilivuoraus on harmaaruskean sävyinen. Ulkokaton taitteinen viistomuoto toistuu myös sisätiloissa. Kun 100 ja 120 istumapaikkaa sisältävät seurakuntasalit yhdistetään kirkkosaliin, saadaan istumapaikat 520 hengelle. Kirkon alttarilla on rautainen risti. Kirkon 20-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1983.
Kirkon kolme kelloa on valmistettu Länsi-Saksassa ja ne sijaitsevat niille rakennetussa erillisessä kellokatoksessa.
John Wesley Hyatt

John Wesley Hyatt 1890-luvulla.
John Wesley Hyatt (28. marraskuuta 1837 – 10. toukokuuta 1920) oli yhdysvaltalainen keksijä. Hänet tunnetaan pääasiassa ensimmäisen teollisen muovin, selluloidin valmistuksen kehityksestä. Hyattin panos ei jäänyt pelkästään selluloidimateriaalin luomiseen, vaan hän kehitti myös koneita selluloidisten kappaleiden kehittämiseen. Yksi näistä koneista oli ruiskuvalukone, josta sittemmin tuli tärkeimpiä koneita muovisten esineiden sarjavalmistuksessa.
Elämäkerta

Hyatt syntyi Strakeyssä, New Yorkin osavaltiossa, jossa hän aloitti työelämän kirjanpainajana 16-vuotiaana. Myöhemmin siirryttyään keksijäksi, hän sai satoja patentteja. Veljensä Isaiahin kanssa hän alkoi tehdä kokeita Alexander Parkesin kehittämällä parkesiiniksi kutsutulla muovilla. Tavoitteena eri keksijöillä oli löytää materiaali korvaamaan norsunluu, koska siitä alkoi tulla pula. Biljardipallovalmistaja Phelan & Colander oli luvannut 10 000 dollarin palkinnon uuden materiaalin kehittäjälle. Vuonna 1870 Hyattin veljekset onnistuivat kehittämään uuden Nitroselluloosan ja kamferin yhdisteestä valmistetun muovin. Tämä ensimmäinen kaupallisesti menestynyt muovi sai veljeksiltä nimen selluloidi. Vuonna 1872 Hyatt patentoi ruiskuvalukoneen. Siinä lähtökohtana oli painevalukone, jota parannettiin lämmönjohtavuuden suhteen, jotta selluloidi olisi sulanut. Sula selluloidi ruiskutettiin männän voimalla vesijäähdytteiseen muotiin.
Hurrikaani-Loimaa

| Hurrikaani-Loimaa |
| --- | --- |
Koko nimi:  Hurrikaani Loimaa
Perustettu:  2007
Kenttä:  Loimaan liikuntahalli, Loimaa
– Kapasiteetti:  1260
Valmentaja:  Olli Kuoksa
Sarja:  Mestaruusliiga
Hurrikaani-Loimaa on Loimaalla toimiva lentopallojoukkue, joka pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla Mestaruusliigassa.
Hurrikaani-Loimaa nousi SM-liigaan vuonna 2007. Tämän jälkeen seura on pelannut liigassa yhtäjaksoisesti. Se voitti ensimmäisen Suomen-mestaruutensa kaudella 2023–2024. Sitä ennen se oli saanut viisi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia.