stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Esoteerisuus

Hunnuttu jumalar Isis. J. Augustus Knappin kuvitus Manly P. Hallin teoksesta The Secret Teachings of All Ages (1928).
Esoteerisuus viittaa kätkettyyn tai salattuun tietoon, jonka omaksumiseen vaaditaan erityisiä taitoja, tekoja tai vihkiytymistä, toisin kuin eksoteerinen eli yleisesti saatavilla oleva tieto. Termin merkitys kuitenkin vaihtelee merkittävästi aikakaudesta ja kirjoittajista riippuen.
Akateemisessa tutkimuksessa esoteerisuus merkitsee opinalaa, jonka tutkimusalueita ovat marginalisoituneet filosofiat ja uskonnolliset liikkeet, kuten gnostilaisuus, kabbala tai uusplatonismi.
Etymologia ja määritelmä

Termi tulee tulee muinaiskreikan adjektiivista ”sisäistä” (m.kreik. ἐσώτερoς, esôteros). Esoteerisen vastakohta on eksoteerinen eli yleistajuista ei-salattua tietoa, joka on kaikkien ulottuvilla.lähde?
Esoteerisen synonyyminä käytetään usein myös termiä ”okkulttinen". Okkultismi viitaa mihin tahansa salassa harjoitettuun maagiseen tai yliluonnolliseen taitoon. Termi esoteerinen taas sisältää ajatuksen gnosiksesta, joka johtaa yksilön sisäiseen muutokseen, kuten valaistumiseen tai henkiseen uudestisyntymiseen.
Historia

Länsimaisen esoteerisuuden juuret ovat hellenismin ajan hermetistisissä kirjoituksissa ja juutalaisessa kabbalassa. Antiikin hermetistiset kirjoitukset löydettiin uudelleen renessanssiajalla. 1600-luvulla syntyi ruusuristiläisiä veljeskuntia, jotka yhdistivät hermetismiä ja alkemiaa. 1800-luvun lopulla lisääntynyt kristinuskon epäily johti kasvaneeseen kiinnostukseen okkultismia kohtaan. Spiritualismin ohella tunnetuin aikakauden okkulttinen liike oli teosofia, joka yhdisti länsimaista esoteriaa itämaisiin uskontoihin. Näiden hengellisten liikkeiden opit levisivät 1900-luvun loppupuolella muun muassa new age -liikkeen kautta.
Esoteerisia koulukuntia ja liikkeitä

| --- | --- |
 Antroposofia  Ariosofia  Druidismi  Hermetismi  Hermetic Order of the Golden Dawn  Illuminati  Kabbala  Martinismi  Mysteeri kultti  New age  Ruusuristiläiset :  Satanismi  Skientologia  Suufilaisuus  Temppeliritarit  Teosofia  Tiibetin buddhalaisuus  Thulen seura  Vajrayana  Vapaamuurarius  Wicca
Merkittäviä esoteerikoita

| --- | --- |
 Heinrich Cornelius Agrippa von Nettesheim  John Dee  Nostradamus  Paracelsus  Gerald Gardner :  Eliphas Levi  Annie Besant  Helena Blavatsky  Aleister Crowley  Anton Szandor LaVey
Kirjallisuutta

Hanegraaff, Wouter: Western Esotericism: A Guide for the Perplexed.  Bloomsbury Academic, 2013.  ISBN 9781441136466
Ahonen, Jose: Yli luonnollisen. Mentalistin tutkimusmatka salatieteisiin.  Jyväskylä:  Atena, 2021.  ISBN 978-951-1-45140-2
Partridge, Christopher (toim.): Uusien uskontojen käsikirja. Uudet uskonnolliset liikkeet, lahkot ja vaihtoehtoisen henkisyyden muodot.  (Encyclopedia of New Religions. New Religious Movements, Sects and Alternative Spiritualities, 2004.)  Suomentanut Kanerva Heikkinen ym.. Helsinki:  Kirjapaja, 2006.  ISBN 951-607-327-1
Leskelä-Kärki, Maarit & Harmainen, Antti (toim.): Uuden etsijät. Salatieteiden ja okkultismin suomalainen kulttuurihistoria 1880–1930.  Helsinki:  Teos, 2021.  ISBN 978-952-363-186-1
Mahlamäki, Tiina & Kokkinen, Nina (toim.): Moderni esoteerisuus ja okkultismi Suomessa.  Tampere:  Vastapaino, 2020.  ISBN 978-951-768-782-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Esoteerisuus Wikimedia Commonsissa
Wikisanakirjassa:  esoteerinen – sanan synonyymit, käännökset ja sanakirjamääritelmä
Reunamäki

Reunamäki on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Ilmari Reunamäki, toimittaja ja ulkomaankirjeenvaihtaja
Jurek Reunamäki (s. 1986), musiikkituottaja
Jussi Reunamäki (1975–2020), kosketinsoittaja
Matti Reunamäki (1940–2023), jääkiekkoilija
Pauli Reunamäki (1944–2003), suunnistaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Hiljainen pöytä läheltä orkesteria

| Hiljainen pöytä läheltä orkesteria Klamydia |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. toukokuuta 2021
 Tyylilaji: punk rock
 Kesto: 44.32
 Levy-yhtiö: Usvaputki
Listasijoitukset
  1. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Klamydian muut julkaisut
| Aikuisilta kielletty 2018 | Hiljainen pöytä läheltä orkesteria 2021 | Näsinneula näkyy 2022 |
Hiljainen pöytä läheltä orkesteria on Klamydian kahdeskymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 21. toukokuuta 2021. Albumin bonus-cd sisältää kaikki Vesku Jokisen Vain elämää -ohjelmassa esittämät kappaleet.
Kappaleet

Harmaa jätti – 3.57
Sydämessä mukana – 3.24
Yhdet Suomelle – 3.27
Äijä ja poika – 3.13
Pieni suuri elämä – 3.36
Väärillä raiteilla – 2.48
Hiljainen pöytä – 3.00
Peilikuva – 3.37
Hikiviiksen hekuma – 3.49
Kaverii ei jätetä – 3.06
Seinäruusunen – 3.11
Outo aika – 3.58
Surutyö – 3.21
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Kaaoszine: 8+/10
Soundi:
Urmas Hakkarainen

| Urmas Hakkarainen |
| --- | --- |
 Matti Tuominen Urmaksen roolissa
Luoja(t):  Heikki Luoma
Näyttelijä(t):  Matti Tuominen
Ensi- esiintyminen:  Vain muutaman huijarin tähden
Viimeinen esiintyminen:  Mooseksen perintö
Kustantaja:  Yleisradio
Henkilötiedot
Ammatti:  liikemies, kuntapoliitikko
Sukupuoli:  mies
Kotipaikka:  Kuusniemi
Asuinpaikka:  Kuusniemi
Luonteenpiirteet:  häikäilemätön, kiivas, itsevarma
Suhteet
Sisarukset:  Armas Hakkarainen
Lapset:  Virpi Hakkarainen
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Urmas Hakkarainen on kuvitteellinen hahmo Yle TV2:n tuottamassa Maalaiskomedia-televisiosarjassa. Hän on sarjan ensimmäisen (Vain muutaman huijarin tähden) ja kolmannen tuotantokauden (Mooseksen perintö) antagonisti kunnanjohtaja Ahti Kiisken ja Varma Kylmälehdon kanssa.
Urmas Hakkaraisen suvun juuret ovat syvällä kuvitteellisen Kuusniemen kunnan mullassa. Hän on kunnan tosiasiallinen johtaja, jonka juoksupoikana toimii virallinen kunnanjohtaja Ahti Kiiski. Kun kuntaan saapuu eräänä kesänä uusi kirkkoherra Matias Pohto ja väliaikainen kulttuurisihteeri Suvi-Tuuli Aaltonen Urmaksen kieroilut mahtipontisen Urmaanlinna-suunnitelman takana alkavat paljastua. Suvi-Tuulin eno Rainer Mielonen ja lääkäri Voivalin ovat jo vanhastaan Urmaksen vastustajia.
Urmas joutuu lääninvankilaan, mutta hän palaa Kuusniemelle kolmannella tuotantokaudella (Mooseksen perintö). Hän joutuu tuon tuosta vastakkain asennusyrittäjä P. A. Turpeisen kanssa, johon hän suhtautuu ylimielisesti. Hän myös menettää suuren maatilansa äkkirikastuneelle Turpeiselle, mutta saa sen pian takaisin, tosin ilman maa-alueita. Mooseksen perinnössä Urmaksen, Ahdin ja Varman suunnitelmana on juonitella ydinjätteiden loppusijoituspaikka Kuusniemelle.
Turpeisella on usein moukan tuuria Urmaksen juonia vastaan. Urmaksen kieroilut päättyvät huonosti myös siksi, että hän luottaa henkisesti epävakaaseen Kylmälehtoon, joka toteuttaessaan Urmaksen käskyjä turvautuu keinoihin, joita Urmas ei ole osannut ennakoida.
Urmas kuolee Mooseksen perinnön jälkeen. Maalaiskomedioiden neljännen ja viimeisen tuotantokauden, Turvetta ja timantteja, jaksoissa hänen veljensä Armas Hakkarainen korvaa hänet sarjan pääpahiksena.
Urmaksella on tytär Virpi, joka avioituu konstaapeli Pentti Juurikkalan kanssa. Virpi ja Juurikkala eroavat Urmaksen kuoleman jälkeen ja Virpin suhde Ahtiin lämpenee uudelleen.
Urmaksen ensimmäinen tulkitsija on Matti Tuominen. Urmaksen roolissa on nähty näytelmissä myös mm. Raimo Nummela. Urmas on näytelty useissa kesäteattereissa, muun muassa Pyynikillä ja Jämsässä.
Denny Seiwell

Denny Seiwell on yhdysvaltalainen rumpali, joka soitti Paul McCartneyn Wings-yhtyeen alkuperäisessä kokoonpanossa. Wingsin hajoamisen jälkeen hän on soittanut Henry McCulloughin kanssa ja muutamissa kokoonpanoissa, jotka ovat usein esittäneet The Beatlesin sävelmiä.  Esiintyvän muusikon uran lisäksi Seiwell opettaa rumpujen soittoa.
Seiwell kasvoi Lehightonissa Pennsylvaniassa. Hänen isänsä oli rumpali, ja Denny otti soittotunteja seitsemänvuotiaasta asti.
Seiwell soitti jo 1970-luvulla monien tunnettujen artistien kuten Donovanin ja John Denverin levyillä.
Aiheesta muualla

Denny Seiwell (Arkistoitu – Internet Archive) kotisivu (englanniksi)
Connor Ingram

| Connor Ingram |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1997 (ikä 27) Saskatoon, Saskatchewan   Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Maila:  oikea
Hanska:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  Utah Hockey Club
Sarja:  NHL
Pelinumero:  39
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  Nashville Predators (NHL)   Syracuse Crunch (AHL)   Milwaukee Admirals (AHL)   Chicago Wolves (AHL)   IF Björklöven (HockeyAllsvenskan)
NHL-varaus:  88. varaus, 2016 Tampa Bay Lightning
Connor Ingram on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa NHL-joukkue Utah Hockey Clubia. Hän on Tampa Bay Lightningin kolmannen kierroksen varaus vuodelta 2016.
Seuraura

Ingram varattiin vuoden 2016 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella Tampa Bay Lightningin toimesta. Hän ei kuitenkaan koskaan pelannut Lightningissa peliäkään, vaan pelasi Tampan AHL-joukkue Syracuse Crunchin riveissä. Ingramin NHL-debyytti venyikin kauteen 2021–2022, kun hän debytoi Nashville Predatorsin maalinsuulla 24. lokakuuta 2021, Minnesota Wildiä vastaan pelatussa ottelussa. Ingram torjui ottelussa 33 kertaa, ja Nashville voitti ottelun maalein 5–2. Tuolla kaudella hän pelasi kolme ottelua Predatorsin NHL-joukkueessa, ja 54 ottelua kului AHL:ssä farmijoukkue Milwaukee Admiralsissa. Kaudeksi 2022–2023 Ingram siirtyi Arizona Coyotesiin. Tuolla kaudella hän pelasi 27 ottelua, päästettyjen maalien keskiarvolla 3.36 ja torjuntaprosentilla .907%. Kaudella 2023–2024 hän pelasi puolestaan 50 ottelua, päästettyjen maalien keskiarvolla 2.91 ja torjuntaprosentilla .907%. Nollapelejä kertyi kyseisellä kaudella kuusi. Ingramin sopimus Coyotesin kanssa on kauteen 2025–2026 asti.
Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kanada 2017 | jääkiekko |  |
Ingram on kerran edustanut Kanadaa vuoden 2017 nuorten MM-kisoissa. Tuolloin hän voitti hopeaa.
Red Rose Speedway

| Red Rose Speedway Wings |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1972
 Julkaistu: 4. toukokuuta 1973
 Tuottaja(t): Paul McCartney
 Tyylilaji: Rock
 Kesto: 42.13
 Levy-yhtiö: Apple, EMI
Wingsin muut julkaisut
| Wild Life 1971 | Red Rose Speedway 1973 | Band on the Run 1973 |
Singlet albumilta Red Rose Speedway
 ”My Love” Julkaistu: 23. maaliskuuta 1973
Red Rose Speedway on Wingsin albumi vuodelta 1973. Sillä on 9 kappaletta.
Kappalelista

Kaikki kappaleet Linda tai/ja Paul McCartney
"Big Barn Bed" – 3:50
"My Love" – 4:08
"Get on the Right Thing" – 4:16
"One More Kiss" – 2:29
"Little Lamb Dragonfly" – 6:20
"Single Pigeon" – 1:53
"When the Night" – 3:37
"Loup (1st Indian on the Moon)" – 4:23
Medley – 11:16
Wings at the Speed of Sound

| Wings at the Speed of Sound Wings |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammikuu – helmikuu 1976
 Julkaistu: 26. maaliskuuta 1976
 Tuottaja(t): Paul McCartney
 Tyylilaji: Soft rock
 Kesto: 46.38
 Levy-yhtiö: Parlophone, EMI
Listasijoitukset
  2. (huhtikuu 1976)   7. (12. huhtikuuta 1976)   26. (huhtikuu 1976)   2. (huhtikuu 1976)   1. (1976)
Wingsin muut julkaisut
| Venus and Mars 1975 | Wings at the Speed of Sound 1976 | Wings over America 1976 |
Singlet albumilta Wings at the Speed of Sound
 ”Silly Love Songs” Julkaistu: 1. huhtikuuta 1976  ”Let 'Em In” Julkaistu: 28. kesäkuuta 1976
Wings at the Speed of Sound on britannialaisen Wings-yhtyeen vuonna 1976 julkaistu albumi.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Paul McCartney, ellei toisin mainita.
Let 'Em In – 5.10
The Note You Never Wrote – 4.19
She's My Baby – 3.06
Beware My Love – 6.27
Wino Junko – 5.19 (säv. Jimmy McCulloch/Colin Allen)
Silly Love Songs – 5.53
Cook of the House – 2.37
Time to Hide – 4.32 (säv. Denny Laine)
Must Do Something About It – 3.42
San Ferry Anne – 2.06
Warm and Beautiful – 3.12
Vuoden 1993 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet
Walking in the Park with Eloise – 3.07 (säv. James McCartney)
Bridge on the River Suite – 3.12
Sally G – 3.37
Maarit Karppinen

Maarit Johanna Karppinen (s.1959) on epäorgaanisen kemian professori ja kemian laitoksen johtaja Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulussa. Vuosina 2009-2013 hän toimi akatemiaprofessorina. Karppinen tutkii erityisesti niin sanottuja funktionaalisia oksidimateriaaleja.
Ura

Karppinen valmistui diplomi-insinööriksi 1987, tekniikan lisensiaatiksi 1990 (väit.), ja tekniikan tohtoriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1993. Vuonna 1990 hän aloitti apulaisprofessorina Teknillisessä korkeakoulussa. Vuodet 1991–1992 Karppinen toimi vierailevana tutkijana Japanissa International Superconductivity Technology Centerissä. Vuodet 1995 ja 1996 hän toimi Tokion teknillisessä yliopistossa vierailevana apulaisprofessorina Tokion teknillisessä yliopistossa, ja apulaisprofessorina 2001-2006. Japani on materiaalitutkimuksen edelläkävijä maailmassa ja Karppisen Japanin kontaktit ovat tarjonneet  yhteistyömahdollisuuksia Karppiselle ja alan opiskelijoille.
Teknillisen korkeakoulun epäorgaanisen kemian professorina hän toimi 2000-2001 ja uudelleen 2006 lähtien. Akatemiaprofessuurin Karppinen sai vuonna 2009 ja siinä tehtävässä hän toimi vuoden 2013 loppuun. Viisivuotisen Euroopan tiedeneuvoston Advanced Grant -rahoituksen Karppinen sai vuoden 2013 hausta. Karppinen on toiminut yhtenä epäorgaanisen materiaalikemian tohtoriohjelman (EMTKO) professoreista.
Tunnustuksia

Vuonna 2010 Karppiselle myönnettiin Suomen Tiedeakatemian jäsenyys. Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkin hän sai 6.12.2011.
Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeri

| Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeri |
| --- | --- |
 Chancellor of the Exchequer
 
 
 Nykyinen Rachel Reeves 5. heinäkuuta 2024 lähtien
Puhuttelu:  The Right Honourable (virallinen etuliite) Chancellor
Virka-asunto:  11 Downing Street
Nimittäjä:  Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki
Kauden pituus:  Hänen majesteettinsa tahdosta
Perustettu:  22. kesäkuuta 1316
Ensimmäinen:  Hervey de Stanton (Englannissa)
Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeri (virallisesti valtiovarainkansleri) (engl. Chancellor of the Exchequer) on Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeriön (engl. His Majesty's Treasury) johtaja, vastuullaan talouspolitiikka. Valtiovarainministerin virkaa usein sanotaan Britannian toiseksi vaikutusvaltaisimmaksi viraksi, heti pääministerin jälkeen.
Valtiovarainministerin toinen titteli on "Second Lord of the Treasury". Virallisesti pääministeri eli "First Lord of the Treasury" on valtiovarainministeriön pää, mutta käytännössä valtiovarainministeri johtaa ministeriötä. Valtiovarainministerin virka on kolmanneksi vanhin Englannin ja Britannian historiassa ja se on vanhempi kuin esimerkiksi pääministerin virka.
Nykyinen valtiovarainministeri on konservatiivipuolueen edustaja Jeremy Hunt.
Luettelo valtiovarainministereistä > Englannin valtiovarainministerit 1221–1708

| Nimi | Muotokuva | Virkaan astuminen | Virasta lähteminen |
| --- | --- | --- | --- |
| Hervey de Stanton |  | 1316 |  |
| Walter of Stapeldon |  | 1323 |  |
| Hervey de Stanton |  | 1324 | 1327 |
| Adam de Harvington |  | 1327 | 1330 |
| Robert Wodehouse |  | 1330 | 1331 |
| Robert de Stratford (Chichesterin piispa) |  | 1331 | 1334 |
| John Hildesle |  | 1338 |  |
| William de Everdon |  | 1341 |  |
| William Ashby  (Northamptonin arkkidiakoni) |  | 1363 |  |
| Sir Robert de Ashton |  | 1375 | 1377 |
| Sir Walter Barnham |  | 1377 | 1399 |
| Henry Somer |  | 1410 | 1437 |
| John Somerseth |  | 1441 | 1447 |
| Thomas Browne |  | ?1440 | ?1450 |
| Thomas Witham |  | 1454 |  |
| Thomas Thwaites |  | 1461 |  |
| Thomas Witham |  | 1465 | 1469 |
| Richard Fowler |  | 1469 | 1471 |
| Thomas Thwaites |  | 1471 | 1483 |
| William Catesby |  | 1483 |  |
| Sir Thomas Lovell |  | 1485 | 1524 |
| John Bourchier |  | 1524 | ?1533 |
| Thomas Cromwell |  | 1533 | 1540 |
| Sir John Baker |  | 1545 | 1558 |
| Sir Richard Sackville |  | c. 1559 | 1566 |
| Sir Walter Mildmay |  | 1566 | 1589 |
| Sir John Fortescue |  | 1589 | 1603 |
| George Home, Dunbarin jaarli |  | 1603 | 1606 |
| Sir Julius Caesar |  | 1606 | 1614 |
| Sir Fulke Greville |  | 1614 | 1621 |
| Sir Richard Weston |  | 1621 | 1628 |
| Edward Barrett |  | 1628 | 1629 |
| Francis Cottington |  | 1629 | 1642 |
| Sir John Colepepper |  | 2. tammikuuta 1642 | 22. helmikuuta 1643 |
| Sir Edward Hyde |  | helmikuu 1643 | 1646 |
| Anthony Ashley-Cooper |  | 13. toukokuuta 1661 | 22. marraskuuta 1672 |
| John Duncombe |  | 22. marraskuuta 1672 | 2. toukokuuta 1676 |
| Sir John Ernle |  | 2. toukokuuta 1676 | 9. huhtikuuta 1689 |
| Henry Booth |  | 9. huhtikuuta 1689 | 18. maaliskuuta 1690 |
| Richard Hampden MP |  | 18. maaliskuuta 1690 | 10. toukokuuta 1694 |
| Charles Montagu |  | 10. toukokuuta 1694 | 2. kesäkuuta 1699 |
| John Smith |  | 2. kesäkuuta 1699 | 27. maaliskuuta 1701 |
| Henry Boyle |  | 27. maaliskuuta 1701 | 22. huhtikuuta 1708 |
Luettelo valtiovarainministereistä > Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministerit 1901-

Käännös suomeksi
Agía Kyriakí (Astypálaia)

Agía Kyriakí (vasemmalla), Koutsomýti (keskellä) ja Kounoúpoi (oikealla) Astypálaian Chóran linnasta nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  36°32′57″N, 26°24′14″E, Astypálaia Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,28 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä
Agía Kyriakí (kreik. Αγία Κυριακή) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Astypálaian saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,28 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Agía Kyriakí kuuluu Astypálaian kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saari on nimetty Pyhän Kyriaken tai oikeammin saarella olevan tälle omistetun kirkon mukaan. Saari on osa lintudirektiivin mukaista Natura 2000 -aluetta.
Atomikerroskasvatus

Atomikerroskasvatus eli ALD (engl. atomic layer deposition) on kemiallinen kaasufaasipinnoitustekniikka, jolla valmistetaan hyvin ohuita epäorgaanisia ohutkalvoja vuorottaisia itsekyllästyviä kaasu-kiinteäreaktioitaselvennä hyödyntäen. ALD-menetelmän etuna on erityisesti sen kyky peittää monimutkaisetkin kolmiulotteiset rakenteet koostumukseltaan ja ominaisuuksiltaan tasaisella pinnoitteella. Menetelmän vanhempi nimi on atomikerrosepitaksia eli ALE (engl. atomic layer epitaxy). ALE-lyhennettä käytetään nykyään merkityksessä atomikerrosetsaus (engl. atomic layer etching). Molekyylikerroskasvatus eli MLD (engl. molecular layer deposition) on muunnelma atomikerroskasvatuksesta, jossa käytetään polymeerisia lähtöaineita.
Tyypillisessä ALD-reaktorissa tapahtuvassa prosessissa substraatin pinta aktivoidaan ensimmäisellä kemiallisella reaktiolla. Prosessin paine ja lämpötila on valittu siten, että pintaan jää vain yksi adsorboitunut molekyylikerros. Välihuuhtelun jälkeen toinen lähtöaine päästetään pinnoituskammioon.  Aktivoitu pinta reagoi toisen lähtöaineen kanssa muodostaen ohuen kerroksen haluttua epäorgaanista materiaalia. Tyypillisesti yhdessä reaktiokierroksessa kasvaa vähemmän kuin yksi monokerros haluttua materiaalia. Tyypillisesti kahden reaktiovaiheen sekä välihuuhtelujen muodostamaa reaktiosykliä toistetaan ja näin voidaan muodostaa halutun paksuinen kalvo, jonka paksuus riippuu toistettujen syklien lukumäärästä. Käyttötarkoituksesta riippuen kalvojen paksuus voi olla nanometrin osia tai jopa useita mikrometrejä. Pinnoituskerroksen paksuuden tarkan hallinnan lisäksi menetelmän etuna on myös erittäin hyvä pinnanlaatu.
ALD-menetelmän keksi ja patentoi suomalainen Tuomo Suntola vuonna 1974, tarkoituksenaan valmistaa ohuita elektroluminesenssinäyttöjä. ALD on kehitetty erillisesti myös Neuvostoliitossa 1960-luvulla. Klassinen esimerkki ALD:n käytöstä on sinkkisulfidi ZnS-kalvon kasvattaminen. Prekursoreina käytetään sinkkikloridia ZnCl2 ja divetysulfidia H2S. Sinkkikloridi kemisorboidaan substraatin pinnalle, minkä jälkeen divetysulfidi tuodaan kammioon. Lähtöaineet reagoivat keskenään muodostaen yksittäisen kerroksen sinkkisulfidimolekyylejä. Lähtöaineiden valinta on tärkeä osa onnistunutta ALD-prosessia. Yleisessä käytössä ovat muun muassa metallikloridit, metallo-orgaaniset yhdisteet sekä epämetalleista erilaiset yksinkertaiset hydridit, kuten vesi, divetysulfidi, ammoniakki ja vetyfluoridi.
Aiheesta muualla

Tuomo Suntola, Jorma Antson Method for producing compound thin films, Patent US4058430A, 29.11.1974
Glynó

| --- | --- |
Sijainti:  36°33′42″N, 26°23′38″E, Astypálaia Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,23 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Glynó (kreik. Γλυνό) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Astypálaian saaren eteläpuolella Análipsin kylän edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,23 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Glynó kuuluu Astypálaian kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Glynósta itään sijaitsee Chondrón saari ja etelään Agía Kyriakín saari.
Koutsomýti

Agía Kyriakí (vasemmalla), Koutsomýti (keskellä) ja Kounoúpoi (oikealla) Astypálaian Chóran linnasta nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  36°33′03″N, 26°26′51″E, Astypálaia Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,459 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Koutsomýti (kreik. Κουτσομύτι; transl. myös Koutsomíti) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Egeanmeressä Astypálaian kaakkoispuolella sen ja Kounoúpoin saaren välissä. Saaren pinta-ala on 0,459 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Koutsomýti kuuluu Astypálaian kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Jämsän Kiekko-Sudet

| Jämsän Kiekko-Sudet |
| --- | --- |

Perustettu:  1987
Entiset nimet:  Jämsän Pallo
Kaupunki:   Jämsä, Suomi
Kotiareena:  Jämsän jäähalli
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jämsän Kiekko-Sudet oli jämsäläinen vuodesta 1987 vuoteen 2011 toiminut jääkiekkoseura. Seuran edeltäjä oli Jämsän Pallo (JämPa), joka toimi myös monessa muussa lajissa. Parhaimmillaan Kiekko-Sudet pelasi entisessä II-divisioonassa, joka vastaa nykyään Suomi-sarjaa, Suomen kolmanneksi korkeimmalla tasolla.
Kiekko-Susien junioritoiminta oli aktiivista koko seuran historian ajan. Kiekko-Susien juniorijoukkue oli Jokilaakson Lätkä-Sudet. Se syntyi Kiekko-Susien, Lätkä ST:n (Jämsänkoski) ja Lätkä Teamin (Längelmäki) junioreiden yhdistyessä. Syynä yhdistymiselle oli pelaajapula.lähde?
Kiekko-Sudet pelasi kotiottelunsa Jämsän jäähallissa, urheilupuisto Paunussa.
Kasvatit ammattilaissarjoissa

Jaakko Jokinen
Markus Jokinen
Samu Perhonen
Markku Rantanen
Markus Ruusu
Joel Sund
Valtteri Tenkanen
Aiheesta muualla

Kiekko-sudet.com (Arkistoitu – Internet Archive)