stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taolaiset rakastelumenetelmät
Kirjallisuutta > Kiinalainen eroottinen kirjallisuus suomeksi

"Ching ping mei, Hsi Menin ja hänen kuuden vaimonsa elämä" (Jinpingmei), Gummerus Oy 1956
Feng Meng-lung (Feng Menglong): "Kaunis jalkavaimo", Gummerus 1967
Li Jy (Li Yu): "Joupu tuan. Tuulen ja kuun leikki" (Roubutuan, kirjaimellisesti Lihallinen rukousmatto), Karisto 1970
Ling, Meng-tšu: Kiinalaisia lemmentarinoita.  ((Pai en tsing-tsi.) Saksankielisestä laitoksesta Chinesischer Liebesgarten suomentanut Kyllikki Härkäpää (1. painos 1966). Runot suomentanut Pertti Nieminen. Kuvittanut Matti Louhi)  Helsinki:  Gummerus, 2007.  ISBN 978-951-20-7500-3
Aiheesta muualla

Kiinalainen seksologia (Arkistoitu – Internet Archive) "Seizing Immortality from the Jaws of Impermanence"
Taolaisen seksuaalisuuden kehittymisen historiasta Kiinassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Taolaisuudesta ja seksistä teoksessa Human Sexuality: An Encyclopedia (Arkistoitu – Internet Archive)
Näyte taolaisesta oppaasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Tarhaomenapuu

| Tarhaomenapuu |
| --- | --- |
 Malus domestica
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Amygdaloideae
Suku::  Omenapuut Malus
Laji::  domestica
Kaksiosainen nimi
 Malus domestica  Borkh. 
Katso myös
   Tarhaomenapuu Wikispeciesissä   Tarhaomenapuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tarhaomenapuun kukkia
Tarhaomenapuu (Malus domestica) on omenapuiden (Malus) sukuun kuuluva kasvilaji. Sen omenat ovat valkeamaltoisia ja syötäviä. Kypsänä omenoiden pinta on punainen, vihreä tai keltainen tai niiden sekoitus.
Tarhaomenapuu kasvaa villinä varsinkin Keski-Aasiassa, mutta sitä viljellään yleisesti lähes kaikkialla lauhkeassa ilmastovyöhykkeessä.
Kasvitieteellisesti omena ei ole hedelmä, vaan epähedelmä tai tarkemmin pohjushedelmä, koska omenan pääosa ei ole muodostunut emin sikiäimestä, vaan kukkapohjuksesta. Kun omenapuun kukkapohjus kasvaa omenaksi, sikiäin ja siinä olevat siemenet jäävät omenan sisään muodostaen omenan siemenkodan, joka siis on omenapuun varsinainen hedelmä termin kasvitieteellisessä merkityksessä.
Omena on parhaiten Suomessa hyvällä menestyksellä viljeltävä hedelmäpuu. Tarhaomenapuun leikkaukseen kestää kolme vuotta sen istutuksesta.
Lajikkeet

Yleisiä omenalajikkeita ovat esimerkiksi Golden Delicious, Granny Smith, Red Delicious ja Royal Gala.
Lajikkeet > Kesä- ja syyslajikkeita

Bergius
Eliakselan Nauris
Heta
Huvitus
Jaspi
Kersti
Lavia
Lepaan Meloni
Maikki
Make
Melba
Moskovan Päärynäomena
Mustialan Valkea
Pekka
Peltosalmen Imelä
Petteri
Pirja
Punainen Kaneli
Raike
Railamo
Samo
Sandra
Sariola
Snygg
Sokerimiron
Syyskaneli
Särsö
Tallinnan Päärynäomena
Tšudnoje
Valkea Kuulas
Vuokko
Lajikkeet > Talvilajikkeita

Antonovka
Juuso
Konsta
Linnanomena
Lobo
Osmolan Talvi
Pekka
Peltolan omena
Talvikaneli
Talvikki
Tobias
Turso
Åkerö
Historia

Ensimmäisenä omenapuita alettiin viljellä Keski-Aasiassa. Nykyään omenoita kasvatetaan suurimmassa osassa maapallon viileähköjä osia.
Omenan tuholaisia

Hallamittari (Operophtera brumata)
Hedelmäpuupunkit
Lustokuoriainen (Xyleborus dispar)
Omenakemppi (Cacopsylla mali)
Omenakirva (Aphis pomi)
Omenakääriäinen (Laspeyresia pomonella)
Pihlajanmarjakoi (Argyresthia conjugella)
Pikkuhedelmäkääriäinen (Pammene rhediella)
Rusakko (Lepus europaeus)
Omenan tauteja

Aitosyöpä
Hedelmäpuun syöpä
Kuorimätä
Muumiotauti
Omenarupi
Omenanviljely Suomessa > Suomeen soveltuvia lajikkeita

Omenat jaotellaan kesä-, syys- ja talvilajikkeisiin hedelmien kypsymisajankohdan mukaan. Kesäomenat säilyvät noin 1–2 viikkoa, syysomenat 1–2 kuukautta, mutta talviomenat vain paranevat säilöttäessä. Kesäomenista saadaan 2–3 satoa, talvi- ja syyslajikkeista yksi sato.
Suomen kotipuutarhoissa kasvatetaan muun muassa seuraavia lajikkeita:
Puuaines

Omenan puuaines on painavaa ja kovaa, itse asiassa kovempaa kuin muiden Suomessa kasvavien puiden. Puuaines on esimerkiksi soitinrakentajien suosiossa.
Kirjallisuutta

Blomqvist, Leif (2005). Pohjoisen omenat: pomologinen käsikirja. Lepplax. Blomqvistin taimisto. 144 s.  ISBN 9529188978.
Gaucher, Nicolas (1908). Handbuch der Obstkultur. Berlin, Parey. 1030 s.
Meurman, Olavi & Collan, Olavi (1943). Suomen hedelmäpuut ja viljellyt marjat. Ensimmäinen osa: Omenat. Helsinki, Oy Suomen Kirja. 499 s.
Lehtonen, Väinö (1946). Omenanviljely. Porvoo, Werner Söderström Osakeyhtiö. 280 s.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Tarhaomenapuu (Malus domestica)
Pohjolan kasvien pauloissa: Malus domestica - tarhaomenapuu
Savonlinnan Taimisto > ohjeita
Kotitaimi (Arkistoitu – Internet Archive)
Omenan yleisimmät ja haitallisimmat tuhoeläimet, taudit sekä rikkakasvit (Arkistoitu – Internet Archive)
Hirvensalmen taimisto
Fineli: Omenan ravintosisältö (kotimainen) (Arkistoitu – Internet Archive)
Fineli: Omenan ravintosisältö (Arkistoitu – Internet Archive)
Fineli: Omenan ravintosisältö (omenalastu) (Arkistoitu – Internet Archive)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Malus domestica (apple) (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Malus domestica (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Malus domestica (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Malus domestica:  Wikidata: Q18674606  Wikispecies: Malus domestica  APDB: 152668  APNI: 122984  BioLib: 39552  BOLD: 254406  CoL: 7NHJZ  Ecocrop: 1407  EPPO: MABSD  EUNIS: 180045  FNA: 242331459  GBIF: 3001244  GRIN: 104681  iNaturalist: 469472  IPNI: 726282-1  ITIS: 516655  NCBI: 3750  NZOR: 14d024a2-d821-48e3-95d8-f0dd206c70a0  Observation.org: 123770  Open Tree of Life: 3902985  PfaF: Malus domestica  PFI: 2175  Plant List: rjp-454  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:726282-1  Tropicos: 27804420  VASCAN: 20142  VicFlora: e41b929d-b709-4f4c-8dbe-2a9241e2342b  WFO: wfo-0001008355  Laji.fi: MX.38907 
Pyrus malus var. domestica:  Wikidata: Q65671564  IPNI: 60476301-2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:60476301-2  Tropicos: 100473089  WFO: wfo-0001381911 
Rusakon tuhoja talven jäljiltä omenapuussa
Omenoita
Pyridoksaalifosfaatti

| Pyridoksaalifosfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (4-formyyli-5-hydroksi-6-metyylipyridin-3-yyli)metyylidivetyfosfaatti
CAS-numero:  54-47-7
PubChem CID:  1051
SMILES:  CC1=NC=C(C(=C1O)C=O)COP(=O)(O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H10NO6P
Moolimassa:  247,14 g/mol
Sulamispiste:  255 °C
Liukoisuus veteen:  Veteen 11,9 g/l (25 °C)
Pyridoksaalifosfaatti eli pyridoksaali-5'-fosfaatti (C8H10NO6P) on pyridoksaalin (C8H9NO3) fosfaattijohdannainen. Pyridoksaalifosfaatti on
B6-vitamiinin aktiivinen muoto. Se toimii koentsyyminä monille biologisesti tärkeitä aineenvaihduntareittejä katalysoiville entsyymeille.
Biosynteesi ja toiminta koentsyyminä

Eliöt tuottavat pyridoksaalifosfaattia pyridoksaalista pyridoksaalikinaasientsyymin katalysoimana.
Pyridoksaalifosfaatti toimii erityisesti aminohappojen aineenvaihduntaa katalysoivien entsyymien prosteettisena ryhmänä. Näiden entsyymien katalysoimia reaktioita ovat muun muassa aminohappojen hajotuksen ja synteesin yhteydessä tapahtuvat transaminaasien katalysoimat transaminaatiot, deaminaatiot, dekarboksylaatiot, joissa muodostuu amiineja, rasemisaatiot ja aldolireaktiot. Nämä tapahtuvat tyypillisesti aminohappojen α-hiileen. Pyridoksaalifosfaatti osallistuu myös muihin hiiliatomeihin kohdistuviin reaktioihin, muun muassa β-eliminaatioihin ja -korvautumisreaktioihin, joita katalysoi muun muassa tryptofaanisyntaasi, sekä γ-eliminaatiohin. Se toimii myös eräissä hiilihydraattiaineenvaihdunnan reaktioissa, esimerkiksi glykogeenifosforylaasin koentsyyminä.
Monet entsyymit, jotka käyttävät pyridoksaalifosfaattia koentsyyminään, ovat kolmiulotteiselta rakenteeltaan samankaltaisia; joskaan eivät kaikki. Yhteistä niille kuitenkin on koentsyymin sitoutuminen lysiiniaminohappoon sekä aktiivisen kohdan samankaltainen rakenne. Pyridoksaalifosfaatti muodostaa aldimiinin eli niin kutsutun Schiffin emäksen niin entsyymin lysiiniaminohapon kuin substraattina olevan yhdisteen kanssa. Aldimiini muodostuu pyrimidiinirenkaaseen kiinnittyneen aldehydiryhmän välityksellä. Eliöiden solujen pH:ssa pyridoksaalifosfaatin pyrimidiinirenkaan typpiatomi on protonoitunut, ja sillä on positiivinen varaus. Se stabiloi reaktioiden välituotteiden negatiivisia varauksia toimien elektronien vastaanottajana. Kolmas yhteinen piirre pyridoksaalifosfaattiriippuvaisille entsyymeille on se, että muodostunut aldimiini hajotetaan reaktion tuotteen irrottamisvaiheessa.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Pyridoxal 5'-phosphate (englanniksi)
DrugBank: Pyridoxal Phosphate (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Pyridoxal 5'-phosphate (englanniksi)
ChemBlink: Pyridoxal-5-phosphate (englanniksi)
Pyramidikotilot

| Pyramidikotilot |
| --- | --- |
 Trochus radiatus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Vetigastropoda
Lahko::  Trochida
Heimo::  Pyramidikotilot Trochidae  Rafinesque, 1815
Katso myös
   Pyramidikotilot Wikispeciesissä   Pyramidikotilot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyramidikotilot (Trochidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Pyramidikotilot jaetaan 11 alaheimoon. Sukuja heimossa on yli 60 ja lajeja yli 600. Kooltaan pyramidikotilot vaihtelevat hyvin pienistä (alle 1 cm) hyvin suuriin (yli 20 cm). Kuori on korkea, kierteinen ja muodoltaan kartiomainen tai pyramidimainen. Kuoren aukon sulkeva kansilevy on kierteinen ja kuoren sisäpintaa peittää helmiäinen. Pyramidikotiloiden jalan anatomia vaihtelee, mutta usein se on pienehkö.>
Levinneisyys ja elintavat

Pyramidikotiloita tavataan kaikista valtameristä lauhkeilta ja lämpimiltä alueilta. Ne elävät useimmiten matalissa vesissä kivikkoisilla alueilla ja riutoilla, mutta myös syvän veden lajeja tunnetaan. Suurin osa pyramidikotiloista käyttävät ravintonaan levää ja muuta eloperäistä ainesta ja osa suodattaa ravintonsa vedestä.
SMS Tátra

| SMS Tátra |
| --- | --- |
 SMS Tátran pienoismalli

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ganz Danubius & Company, Porto Ré
Kölinlasku:  19. lokakuuta 1911
Laskettu vesille:  4. marraskuuta 1912
Palveluskäyttöön:  18. lokakuuta 1913
Poistui palveluskäytöstä:  Italialle 1920 nimellä RN Fasana poistettu 1923
Tekniset tiedot
Uppouma:  870 t (suunniteltu) 1 060 t (kuormattu)
Pituus:  83,5 m (pp) 84 m (vesiraja)
Leveys:  7,8 m
Syväys:  3,0 m
Koneteho:  20 640 shp
Nopeus:  32,5 solmua
Miehistöä:  104
Aseistus
Aseistus:  2 × Skoda 10 cm/50 tykkiä 6 × Skoda 6,6 cm/45 -tykkiä 4 × 45 cm torpedoputkea
SMS Tátra oli Itävalta-Unkarin laivaston Tátra-luokan hävittäjä. Alus luovutettiin 1920 Versailles’n rauhansopimuksen mukaan Italialle, joka nimesi sen RN Fasadaksi.
Valmistus

Alus tilattiin Porto Réstä (nyk. Kraljevica) Danubiukselta, missä köli laskettiin 19. lokakuuta 1911. Alus laskettiin vesille 4. marraskuuta 1912 ja liitettiin laivastoon 18. lokakuuta 1913.
Palvelus

Alus luovutettiin 26. syyskuuta 1920 sotakorvauksena Italialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä RN Fasana. Alus poistettiin palveluksesta 5. heinäkuuta 1923.
Tartuntatauti

Tartuntatauti eli infektiotauti on infektion aiheuttama sairaus. Se tarttuu ihmisestä, eläimestä tai ympäristöstä, ja sen aiheuttajana on mikrobi eli pieneliö, tai sen kaltainen tautia aiheuttava ja henkilöstä toiseen tarttuva rakenne, tai mikrobin tuottama myrkky eli toksiini.
Suurella osalla jonkin alueen väestöä esiintyvä tartuntatauti on epidemia, ja maantieteellisesti laaja epidemia on pandemia. Eläimestä ihmiseen tarttuva tauti on zoonoosi.
Tartunta

Infektioita aiheuttavat mikrobit eli erilaiset bakteerit, virukset, mikroskooppiset sienet ja loiset.
Iholle tai limakalvoille tulleet vieraat mikrobit eivät yleensä aiheuta minkäänlaista sairautta, ja ne poistuvat usein pian joko luonnostaan tai pesun yhteydessä. Jotta tartunnassa saatu mikrobi aiheuttaisi sairauden, tarvitaan riittävän suuri annos mikrobeja, riittävä taudinaiheuttamiskyky eli virulenssi, sekä elimistön vastustuskyvyn vaikutus.
Jokainen tautia aiheuttava mikrobi tarvitsee kerta-annoksena sille ominaisen määrän taudin aiheuttamiseksi. Esimerkiksi Q-kuumeelle riittää vain yksi bakteeri, noroviruksen aiheuttamalle taudille muutama kymmenen bakteeria, ja salmonellabakteerin aiheuttamaan ripuliin keskimäärin 100 000 bakteerin annos. Norovirus on herkkä tarttumaan siksikin, koska norovirusripulia sairastavan ihmisen ulosteessa voi olla jopa sata miljardia virusta grammassa ulostetta.
Eri mikrobeilla on erilainen virulenssi eli taudinaiheuttamisherkkyys ja taudin vakavuus. Kun mikrobi saa uutta geeniainesta, voi syntyä herkemmin tautia aiheuttava mikrobikanta. Virulenssiin vaikuttaa bakteerin rakenne, jonka kautta se kiinnittyy ihmisen soluihin ja sitten tunkeutuu kudoksiin aiheuttamaan vaurioita. Mikrobin aiheuttama kudosvaurio voi syntyä suoraan mikrobin aiheuttamana, sen laukaiseman haitallisen tulehdusreaktion seurauksena, tai mikrobin tuottaman myrkyn eli toksiinin vaikutuksesta.
Yksilöt sairastuvat tartuntatauteihin eri herkkyydellä. Tämä selittyy pitkälti perinnöllisillä tekijöillä. Joskus ihmistä suojaa tautiin hankittu immuniteetti, kun hän on sairastanut samantyyppisen infektion jo aiemmin. Aikuisia suojaa esimerkiksi norovirukselta mahalaukun happamuus. Puolustuskyvyn heikkeneminen herkistää ihmisen tartuntataudeille. Puolustuskykyä voivat heikentää esimerkiksi ikä, krooniset taudit, AIDS, elinsiirto ja tehohoito. Tällöin ihminen voi saada tartuntataudin myös omalla ihollaan, suussaan tai suolistossaan olevalta mikrobilta, joka kuuluu hänen normaaliin mikrobistoonsa. Infektioriskiä lisäävät merkittävästi ihossa ja limakalvoissa olevat haavaumat.
Jotkin infektiot, kuten virtsatieinfektiot ja haavainfektiot, eivät yleensä koskaan siirry henkilöstä toiseen.
Siirtymistavat

Mikrobi voi siirtyä henkilöstä toiseen erilaisin tavoin. Pienien pisaroiden kautta tapahtuvan aerosolitartunnan voi saada vain oleskelemalla samassa huoneessa tartuttajan kanssa. Suuremmissa pisaroissa siirtyvä pisaratartunta vaatii pidemmän lähikontaktin tartuttajaan. Kosketustartunta tapahtuu useimmiten käsien kautta. Se on bakteeri- ja sieni-infektioiden pääasiallinen tartuntatapa siinä kun virukset voivat tarttua myös ilmateitse. Tartuntataudin voi saada myös suun kautta ruoan ja juoman mukana, veren välityksellä tai sukupuoliyhteydessä.
Salmonellatauti voi tarttua vain ruoan välityksellä. Aerosoli-, pisara- ja kosketustartuntana siirtyvät esimerkiksi monet bakteeritaudit, kuten hinkuyskä, tulirokko ja tuberkuloosi, alkueläintaudit, kuten amebiasis, virustaudit, kuten tuhkarokko, myyräkuume, rabies,  vesirokko, sikotauti ja influenssa sekä sienitaudit. Seksitauteja ovat bakteeritaudeista esimerkiksi kuppa, tippuri ja klamydia sekä virustaudeista esimerkiksi herpes, kondylooma ja HIV.
Leviäminen

Infektion leviämisherkkyys riippuu tulehduskohdan sijainnista, mikrobin taudinaiheuttamiskyvystä, mikrobien määrästä sekä ihmisten yksilöllisestä alttiudesta sairastua. Tauti tarttuu sitä herkemmin, millä tavalla ja miten paljon mikrobia sairastunut erittää ympäristöönsä, miten kauan mikrobi säilyy elävänä ja tartuttavana ihmisessä, sekä kuinka monta mikrobia infektion käynnistymiseen riittää.
Tartuntataudin yleistä leviämistä kuvataan perusuusiutumisluvulla R0, joka viittaa siihen, kuinka monta uutta henkilöä yksi sairastunut keskimäärin tartuttaa. Jos R0 on pienempi kuin yksi, tauti hiipuu ennen kuin se aiheuttaa epidemian.
Historia

Muinaisilla metsästäjä-keräilijäyhteisöillä oli nykyaikaan verrattuna suhteellisen vähän tartuntatauteja. Esimerkiksi malaria, pensaikkopilkkukuume ja aivokuume levisivät hyönteisten ja punkkien välityksellä, rutto jyrsijöiden välityksellä, haaskoista saattoi saada stafylokokkitartunnan, haavan kautta jäykkäkouristuksen, ja myös saaliseläimen syönnistä erilaisia tauteja tai loisia. Uusilla metsästysalueilla tavatut saaliseläimet levittivät ihmisiin uusia zoonooseja.
Tartuntatautien varsinainen aikakausi alkoi, kun ihminen otti käyttöön maatalouden noin 12 000 vuotta sitten. Sen seurauksena ihmiset asettuivat aloilleen yhä kasvaviksi yhteisöiksi, joissa asuttiin läheisessä kontaktissa kotieläimiin. Niiltä ihmiset saivat muun muassa hinkuyskän, influenssan, vesirokon, tuberkuloosin, lavantaudin, kurkkumädän ja vihurirokon. Pelkästään koiralta ihminen on saanut 65 tartuntatautia, karjalta 45 tautia ja sialta 42 tautia.
Suuret kulkutautiepidemiat, kuten paiseruton aiheuttamat Justinianuksen rutto ja musta surma, riehuivat Euraasiassa ja tappoivat kymmeniä miljoonia ihmisiä. Ensimmäiset isorokkokuvaukset ovat Bagdadista vuodelta 930. Amerikassa eurooppalaisten tuoma isorokko hävitti suuren osan intiaaneista ja helpotti asteekkien ja inkojen valtakuntien valloitusta. Amerikasta vanhaan maailmaan saatiin kuppa. 1900-luvulla influenssa on aiheuttanut useita vakavia pandemioita, kuten espanjantaudin 1918–1920.
| vuodet | tauti | alue | kuolleiden määrä |
| --- | --- | --- | --- |
| 542–650 | rutto (Justinianuksen rutto} | Eurooppa, Aasia | 80 milj. |
| 1347–1351 | rutto (musta surma) | Länsi-Eurooppa | 65 milj. |
| 1918–1919 | influenssa (espanjantauti) | Maailma | 25–40 milj. |
| 1600-luku | rutto | Intia | ei tietoa |
| 1897–1930 | rutto | Intia | 12 milj. |
| 1518– | isorokko, tuhkarokko | Väli-Amerikka | ei tietoa |
| 1485–1550 | "Englannin tauti" | Länsi-Eurooppa | 4 milj. |
| 1556–1560 | influenssa | Eurooppa | ei tietoa |
| 1500 | kuppa | Länsi-Eurooppa | ei tietoa |
| 1914–1915 | pilkkukuume | Länsi-Eurooppa | 3 milj. |
Käsitys tautien tarttuvuudesta oli olemassa jo ennen lääketieteellistä tietoa sairauksien syistä ja taudinaiheuttajista. Tartuntatautien aiheuttajista oli useita teorioita ennen mikrobien keksimistä. Syynä oli pidetty muun muassa ummehtunutta hengitysilmaa. Kun opittiin, että tartuntataudit aiheutuivat mikrobeista, alettiin sairaaloissa 1800-luvulta alkaen kiinnittää huomiota hygieniaan. Ensimmäiset rokotteet tartuntatauteja vastaan kehitettiin 1700-luvulla, kun havaittiin, että lehmärokkotartunta suojasi ihmisiä isorokolta.
Tarttuvat taudit Suomen laissa

Tartuntatauteja koskevaa lainsäädäntöä on tartuntatautilaissa (1227/2016), valtioneuvoston asetuksessa tartuntataudeista (146/2017) sekä terveydensuojelulaissa (763/1994) ja -asetuksessa (1280/1994).
Terveydenhuollon järjestäminen kuuluu Suomessa kuntien ylläpitämien terveyskeskusten vastuulle, ja jokaisessa kunnassa pitää olla tartuntatautien torjunnasta ja hoidosta vastaava lääkäri.
Ruuan ja veden välityksellä leviävien tautien ehkäisy- ja torjuntatyö pohjaavat terveydensuojelulain määräyksiin. Epäilyt epidemioista pitää ilmoittaa Terveyden ja hyvinvoinnin laitokselle. Epidemioiden ehkäisyä, rajoittamista, selvittämistä ja tiedottamista varten joka kunnassa on selvitystyöryhmä, johon kuuluu ainakin tartuntataudeista vastaava lääkäri, tartuntatautiyhdyshenkilö, elintarvikevalvontaan osallistuva eläinlääkäri sekä terveystarkastaja.
Terveyskeskusten ja sairaanhoitopiirien tulee seurata infektiotauteja ja pitää rekisteriä tartuntataudeista alueellaan. Valtakunnan tasolla tartuntatautien seurantaa ja torjuntaa (muun muassa  rokotusohjelman suunnittelun) hoitaa Terveyden ja hyvinvoinnin laitos THL.
Vaarallisia ja nopeasti leviäviä tartuntatauteja koskee joitain erityissäädöksiä. Yleisvaaralliset ja ilmoituksen vaativat taudit on määritelty asetuksessa. Näiden tautien todetut tapaukset täytyy ilmoittaa THL:lle. Tutkimukset ja hoitoon käytettävä lääkitys ovat usein sairastuneelle potilaalle maksuttomia. Yleisvaarallisten tartuntatautien leviämisen ehkäisemiseksi voidaan käyttää tavallisesta poikkeavia keinoja, jotka rajoittavat yksilön oikeuksia.
Tarttuvat taudit Suomen laissa > Yleisvaaralliset taudit

Tartuntataudista tekee yleisvaarallisen suuri tarttuvuus, vaarallisuus, ja jos sen leviäminen voidaan estää tautiin sairastuneeseen, taudinaiheuttajalle altistuneeseen tai tällaiseksi perustellusti epäiltyyn henkilöön kohdistettavilla toimenpiteillä.
Valtioneuvoston asetuksen tartuntataudeista (29.6.2023/884) mukaisia yleisvaarallisia tartuntatauteja Suomessa ovat:
ehec-infektio
hepatiitti A
hepatiitti E
influenssa A-viruksen alatyyppi H5N1- tai H7N9-alatyypin taikka muun uuden tai harvinaisen alatyypin aiheuttama tauti
isorokko
kolera
kuppa
kurkkumätä
lavantauti, pikkulavantauti ja muut salmonellojen aiheuttamat taudit,
meningokokin aiheuttamat septiset taudit ja aivokalvontulehdukset,
pernarutto
polio
rutto
SARS ja MERS
shigellapunatauti
tuberkuloosi
tuhkarokko
ebola, Lassa, Marburg, Krimin-Kongon verenvuotokuume ja muut virusten aiheuttamat verenvuotokuumeet.
Tarttuvat taudit Suomen laissa > Valvottavat taudit

Tartuntatauti on valvottava, mikäli taudin esiintymisen seuranta tarvitsee lääkärin antamia tietoja tai erikseen kerättäviä lisätietoja, tai jos taudin leviämisen ehkäisy vaatii erityisiä toimia taudin toteamiseksi tehtävän tutkimuksen ja taudin hoidon toteutumisen varmistamiseksi, tai jos kyseessä on kansallisella rokotusohjelmalla ehkäistävissä oleva tauti.
Valtionneuvoston asetuksen tartuntataudeista (29.6.2023/884) mukaan, valvottavia tartuntatauteja ovat:
Botulismi
Creutzfeldt-Jakobin tauti
ekinokokkoosi
hemofiluksen aiheuttamat yleisinfektiot ja aivokalvontulehdukset
hepatiitti B
hepatiitti C
hinkuyskä
hiv-infektio
sukupuoliteitse leviävät klamydiainfektiot
keltakuume
legioonalaistauti eli legionelloosi
listerioosi
lepra ja muu mykobakteeritauti kuin tuberkuloosi
malaria
pneumokokin aiheuttama vaikea yleisinfektio ja aivokalvontulehdus
puutiaisaivotulehdus
vesikauhu (raivotauti)
rotavirusinfektio
sankkerit
sikotauti
jäykkäkouristus eli tetanus
tippuri
vihurirokko
m-rokko ja muu orthopox-viruksen aiheuttama vaikea infektio kuin isorokko
covid-19
Kirjallisuutta

Huovinen, Maarit (toim.): Hyvää matkaa.  (Perustuu Duodecimin ja Kansanterveyslaitoksen Matkailijan terveysopas -teoksen internetversioon)  Helsinki:  Duodecim: Suomen apteekkariliitto: Kansanterveyslaitos, 2002.
McNeill, William H.: Kansat ja kulkutaudit.  ((Plagues and peoples, 2003.) Suomentaneet Tero Karasjärvi ja Ossi Kokkonen. Sivilisaatiohistoria-sarja)  Tampere:  Vastapaino, 2004.  ISBN 951-768-125-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tartuntatauti Wikimedia Commonsissa
Tartuntatautilaki (583/1986)
Tartuntatautiasetus (786/1986)
Terveydensuojelulaki (763/1994)
Terveydensuojeluasetus (1280/1994)
Taurit

Taurit (m.kreik. Ταῦροι, Tauroi) olivat antiikin aikana Taurien Khersonesoksella eli nykyisellä Krimin niemimaalla asunut heimo. Taurit olivat mahdollisesti kimmerialaisten jälkeläisiä, jotka skyytit olivat ajaneet tieltään. Heidät tunnettiin merirosvoina ja ryöstelijöinä.
Pylos (Elis)

| Pylos> Πύλος.Sijainti |
| --- | --- |
 Pylos
Koordinaatit:  37°54′04″N, 21°31′07″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Armátova, Agrapidochóri, Ilída, Elis, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Elis
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pylos (m.kreik. Πύλος, lat. Pylus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Eliissä Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Ilídan kunnan alueella lähellä nykyistä Agrapidochórin kylää.