stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuutamolla (televisio-ohjelma)

| Kuutamolla |
| --- | --- |
 Ohjelman logo vuosina 2001–2004
Tyyli:  viihdeohjelma
Kestoaika:   35 minuuttia (2001–2004)  42 minuuttia (2020–) 
Pääosissa:   Santeri Kinnunen (2001–2004)  Janne Kataja (2020–) 
Verkko:  MTV3
Esitetty:  Ensimmäinen versio: 6. tammikuuta 2001 –  15. toukokuuta 2004 Toinen versio: 19. syyskuuta 2020 –
Aiheesta muualla
IMDb 
Kuutamolla on suomalainen MTV3-kanavalla esitettävä viihdeohjelma. Ohjelmaa esitettiin ensimmäisen kerran vuosina 2001–2004, jolloin ohjelmaa juonsi Santeri Kinnunen. Ohjelma palasi MTV3:n ohjelmistoon syksyllä 2020 Janne Katajan juontamana. Ohjelmassa kolme jaksoittain vaihtuvaa julkisuuden henkilöä esittävät vuorollaan elämästään kolme väitettä, joista kaksi on totta ja yksi valetta. Kahden muun vieraan ja studioyleisön tulee arvata, mitkä väitteistä ovat totta ja mikä ei.
Sarjan kaikkien aikojen ensimmäisen jakson vieraina vuonna 2001 olivat näyttelijät Juha Veijonen, Anu Koskinen ja Mari Vainio. Vuoden 2020 paluujakson vieraina olivat Christoffer Strandberg, Miitta Sorvali ja Veronica Verho.
Kolmoisuhka

Bradbury Robinsonia pidetään lajin ensimmäisenä kolmoisuhkana
Kolmoisuhka on vanha amerikkalaisen jalkapallon termi, joka tarkoittaa pelaajaa, joka on hyvä heittämään palloa, juoksemaan sen kanssa sekä potkaisemaan sitä.
Kolmoisuhkia alkoi esiintyä amerikkalaisessa jalkapallossa eteenpäinsyötön sallimisen jälkeen 1900-luvun alussa. Sittemmin lajin ammattilaissarjoissa pelaajat ovat erikoistuneet pelipaikkoihinsa, eikä kolmoisuhkia nykyään oikeastaan ole.
Kolmonen (taitoluistelu)

Kolmonen on taitoluistelun askelkuvio, josta jäähän jää numeroa kolme muistuttava jälki, mistä askel saa nimensä. Askeleessa käännytään yhdellä jalalla esimerkiksi edestä taaksepäin ja ulkokaarelta sisäkaarelle. Kolmosia voi siis tehdä eteen- ja taaksepäin sekä ulko- ja sisäkaarella eli ulko- ja sisäterällä. Kolmosen nimen määrittää lähtökaari sekä –suunta.
Peruskolmosten lisäksi on olemassa kaksoiskolmosia, joissa nimensä mukaisesti muodostuu kaksi peräkkäistä kolmoskuviota eli eteenulkokolmonen päättyy myös eteenpäin ulkokaarelle, kolmoiskolmosia, valssikolmosia sekä vastakolmosia. Valssikolmonen eroaa peruskolmosesta siten, että toinen kaari jää lyhyeksi jalan vaihtuessa lähes heti käännöksen jälkeen ja kyseinen kolmonen valmistaa tekijänsä valssihyppyyn. Vastakolmonen taas nimensä mukaisesti kääntyy toiselle kaarelle eri kautta, jolloin jäähän ei muodostu normaalia kolmoskuviota vaan ennemminkin koristeellinen sulkumerkki.
Kolmosia käytetään piruettiin lähtemisen sekä hyppyyn valmistautumisen lisäksi askelsarjoissa muiden askeleiden kuten twisseleiden ja käänteiden lomassa.
Lahden Taiteilijaseura

Lahden Taiteilijaseura ry on vuonna 1954 perustettu ammattikuvataiteilijoiden yhdistys. Seuraan kuuluu n. 150 jäsentä. Yhdistys valvoo kuvataiteilijoiden etuja ja kehittää taiteilijoiden työskentelymahdollisuuksia, kouluttaa jäsenistöään ja sillä on tärkeä tehtävä olla yhdistävänä taustavoimana paikallisille kuvataiteilijoille.
Yhdistys ylläpitää taidelainaamotoimintaa ja omaa näyttelytoimintaa. Lahden Taiteilijaseuran taidelainaamo toimii Galleria Uuden Kipinän tiloissa osoitteessa Kymintie 1.
Historia

Lahden Kuvaamataiteilijoiden Kerho perustettiin 29.4.1947 Oululaisen kahvilassa Aleksanterinkatu 34:ssä. Kerho toimi aluksi Lahden Taideyhdistyksen alaisuudessa.
Lahden Taiteilijaseuran perustamiskokous järjestettiin ravintola Lasipalatsin kabinetissa 29.9.1954 ja yhdistys päätettiin rekisteröidä. Lahden taiteilijaseura ry:n 11 perustajajäsentä olivat Vihtori Ahponen, Terttu Ahola, Kaija Ikävalko, Pentti Melanen, Sirkka Päivinen, Ilmari Ritavuo, Jyrki Savolainen, Paavo Sarelli, Irma Sorvari, Johannes Virtamo ja Olli Mustonen puheenjohtajana.
Uuden yhdistyksen keskeisenä toimintana oli vuosinäyttelyiden järjestäminen. Vuosinäyttelyiden lisäksi järjestettiin ulkomaanmatkoja, vierailevia näyttelyjä ja keskusteluiltoja.
Taiteilijaseuran ja Lahden kaupunginkirjaston yhdessä järjestämä artoteekkitoiminta alkoi 1974.
Aiheesta muualla

Lahden Taiteilijaseuran nettisivut
Kaunon nettisivut
Kitty Wentzel

| Kitty Wentzel |
| --- | --- |
 Wentzel vuonna 1915.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Christiane Marie Wentzel o.s. Bætzmann
Syntynyt: 9. elokuuta 1868 Kristiania, Norja
Kuollut: 20. marraskuuta 1961 (93 vuotta) Lillehammer, Norja
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Puoliso:  Gustav Wentzel (vih. 1889)
Christiane "Kitty" Marie Wentzel (o.s. Bætzmann; 9. elokuuta 1868 Kristiania – 20. marraskuuta 1961 Lillehammer) oli norjalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskenteli muun muassa Verdens Gangissa vuosina 1913–1917 ja Ørebladetissa 1917–1924. Wentzel myös kirjoitti miehensä Gustav Wentzelin elämäkerran.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kitty Wentzel Wikimedia Commonsissa
La Ferté-Saint-Aubin

| La Ferté-Saint-Aubin |
| --- | --- |
 Château de La Ferté-Saint-Aubin
 vaakuna
 La Ferté-Saint-Aubin
 Koordinaatit: 47°43′05″N, 1°56′32″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Centre-Val de Loire
Departementti:  Loiret
Arrondissementti:  Orléans
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  86,1 km²
Väkiluku (2017):  7 454 
 – Väestötiheys:  86 as./km²
Kunnan numero:  45146
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
La Ferté-Saint-Aubin on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 23 kilometriä Orléansin kaupungista etelään.
Kunnan nähtävyyksiä on 1600-luvulta peräisin oleva linna Château de La Ferté-Saint-Aubin. Linna on yksityisenä asuntona 350 vuotta. Linna on avoinna yleisölle. Linnassa voi tutustua sen jokaisessa kolmessa kerroksessa olevaan viiteentoista kalustettuun huoneeseen. Linnassa järjestetään erilaisia maksullisia tapahtumia, ja linnan sadan hehtaarin puistossa on erilaisia puutarhapelejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta La Ferté-Saint-Aubin Wikimedia Commonsissa
Laila (elokuva)

| Laila |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Erikka Jussila, 1989.
Ohjaaja:  Kanerva Cederström Riikka Tanner
Tuottaja:  Claes Olsson
Kuvaaja:  Pertti Veijalainen
Leikkaaja:  Liisa Helminen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Kinotuotanto Yleisradio
Ensi-ilta:   1989-03-1717. maaliskuuta 1989  
Kesto:  42 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laila on Kanerva Cederströmin ja Riikka Tannerin ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1989.
Elokuva on henkilö- ja haastatteludokumentti suomalaisesta iskelmälaulajasta Laila Kinnusesta.
Konstantin Balmont

| Konstantin Balmont |
| --- | --- |
 Valentin Serov: Konstantin Balmontin muotokuva, 1905.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1867 Gumništšin kylä, Venäjä
Kuollut: 1942 (74–75 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  -
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä
Kirjallinen suuntaus: symbolismi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Konstantin Dmitrijevitš Balmont (ven. Константи́н Дми́триевич Бальмо́нт), (3. kesäkuuta [J: 15. kesäkuuta) 1867 Gumništšin kylä, Šujan piiri, Vladimirin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 23. joulukuuta 1942 Noisy-le-Grand, Ranska) oli venäläinen runoilija.
Suku ja koulutus > Yksityiselämä

Helmikuussa 1889 Konstantin Balmont meni naimisiin kotiseutunsa tehtaanomistajan tyttären Larisa Mihailovna Garelinan kanssa. Balmont oli avioliitossa onneton  ja 13. maaliskuuta 1890 hän yritti itsemurhaa hyppäämällä kolmannen kerroksen ikkunasta. Tämän seurauksena hän ontui ja hänellä oli loukkaantunut kirjoituskäsi loppuelämänsä. Heidän toinen lapsensa kuoli pienenä ja toinen oli mielisairas.
Vuonna 1896 Balmont meni naimisiin rikkaan kauppiaan hyvinkoulutetun tyttären Jekaterina Aleksejevna Andrejevan (1867–1952) kanssa, joka oli sukua tunnetuille moskovalaisille kustantajiille Sabašnikoveille. Andrejevalla ja Balmontilla oli paljon yhteistä: he muodostivat kääntäjäpariskunnan ja työskentelivät yhdessä Gerhart Hauptmannin ja Oscar Wilden teosten parissa. Jekaterina Andrejevna oli vahvamielinen nainen ja johtava voima perheessä, ja hänen "vahvoissa, terveissä ja rakastavissa käsissään" Balmont vietti "kurinalaista, työteliästä elämää". Heille syntyi tytär Nina Balmont (naim. Bruni, 1901-1989).
Balmont tapasi Pariisissa 1900-luvun alussa Jelena Konstantinovna Tsvetkovskajan (1880–1943), kenraali K. G. Tzvetkovskin tyttären, joka opiskeli matematiikkaa Pariisin yliopistossa ja oli runoilijan kiihkeä ihailija. Balmont ei ollut rakastunut Jelenaan, mutta huomasi pian olevansa monin tavoin riippuvainen tytöstä, joka osoittautui uskolliseksi ja omistautuneeksi ystäväksi. Balmontin perhe-elämä vaikeutui vakavasti vuonna 1907, kun Tsvetkovskaja synnytti tyttären, jolle isä antoi nimeksi Mirra vuonna 1905 kuolleen runoilija Mirra Lohvitskajan muistoksi, jonka kanssa Balmontilla oli ollut intohimoinen platoninen suhde.
Kahden perheen välille repeytyneenä Balmont yritti vuonna 1909 itsemurhaa toisen kerran hyppäämällä ikkunasta ja selvisi hengissä. Vuoteen 1917 asti hän asui Pietarissa Jelenan ja Mirran kanssa, vieraillen silloin tällöin Jekaterinan ja Ninan luona Moskovassa. Ranskassa asuessaan Balmont jatkoi kirjeenvaihtoa Jekaterina Andrejevnan kanssa vuoteen 1934 asti. Jelena Tsvetkovskaja, josta runoilja ei saanut käytännöllistä eikä henkistä tukea tai vuorovaikutusta, pysyi Balmontin kanssa tämän kuolemaan asti. Tytär Mirra Balmont (naim. Boytšenko ja Ajutina, 1907-1970) oli runoilija, joka käytti salanimeä Aglaja Gamajun.
Vuodesta 1919 Balmontilla oli romanttinen suhde Dagmar Šakhovskajan (os. von Lilienfeld, 1893–1967) kanssa, joka seurasi Balmontia Ranskaan vuonna 1921. He asuivat erillään suurimman osan aikaa, vaikka Dagmar synnytti Balmontille kaksi lasta: Georges (1922–1943) ja Svetlana (1925–2018). Balmont lähetti hänelle kirjeitä tai postikortteja lähes päivittäin, kaikkiaan 858 niistä on jäljellä enimmäkseen vuosilta 1920-1924.
Kirjallinen ura

Hänen ensimmäinen runokirjansa ilmestyi omakustanteena Vladimir Korolenkon henkisesti tukemana vuonna 1890. Se oli myynnillisesti katastrofi ja turhautunut nuori runoilija poltti kaikki myymättömät kappaleet [vrt. Nikolai Gogol].
Balmontin tuotannolla oli vaikutusta venäläisen symbolismin muotoutumiseen, mutta hän käsitteli myös yhteiskunnallisia aiheita, muun muassa vallankumouksen kokemukset ilmenevät hänen runoissaan. Runojen ohella hän julkaisi omaelämäkerrallista proosaa, kritiikkiä ja matkakertomuksia.
Vuosina 1898–1903 ilmestyneet runokokoelmat tekivät Balmontista yhden venäläisen symbolismin johtohahmoista. Balmontin kuuluisa runo Budem kak solntse (Olkaamme kuin aurinko), joka on antanut nimen myös vuonna 1903 ilmestyneelle runokokoelmalle, päättyy kehotukseen olla auringon kaltainen. Vuosisadan vaihduttua pessimistinen asenne väistyi Balmontin runoista. Vuosina 1905–1913 runoilija asui poliittisista syistä ulkomailla matkustellen eri puolilla maailmaa ja ajautui pois venäläisen kulttuurin keskiöstä. Hän suhtautui myönteisesti helmikuun vallankumoukseen ja sen nostama laaja yhteiskunnallinen innostus näkyy hänen tuotannossaan, mutta tuomitsi bolševikkien vallankaappauksen. Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen runoilija joutui lopullisesti lähtemään Venäjältä ja vuonna 1920 Balmont muutti Ranskaan, jossa hän jatkoi runoilijantyötään. Elämänsä viimeisen vuosikymmenen hän vietti köyhyydessä kärsien mielisairaudesta.
Balmontin lyriikka on muodoltaan hienostunutta, intohimoista ja musikaalista. Hänen tuotantoaan leimaavat dekadentit, impressionistiset ja eksoottiset sävyt, luonnonusko ja äärimmäinen individualismi. Oman runoilijantyönsä ohella Balmont oli myös tuottelias kaunokirjallisuuden kääntäjä. Hän käänsi venäjäksi muun muassa Shelleyn teokset.
Konstantin Balmont on Zinaida Gippiuksen ohella varhaisen modernismin dekandenttirunouden parhaita esimerkkejä: hänen runoudessaan pääsee esiin schopenhauerilainen pessimismi, nostalgia ja surumielisyys. Luonto ei vastaa Belmontin lyyrisen subjektin etsintään ja maailmantuskaan, sen sijaan taide osoittautuu keinoksi murtautua ulos pessimismin ja turhautumisen kehästä.
Elämä ulkomailla 1920-1942

Saavuttuaan Pariisiin Balmont huomasi olevansa epäsuosittu. Radikaalit venäläiset emigrantit pitivät hänen turvallista ja helppoa lähtöään Venäjältä osoituksena siitä että hän on kommunistien kannattaja. Anatoli Lunatšarski puolusti näitä epäilyjä anteeksipyytävällä artikkelillaan, joka varmisti yleisölle kotona, että Balmontin asenne ei ollut millään tavalla bolševikkien vastainen. Toisaalta bolševikkilehdistö syytti Balmontia "petollisuudesta" siitä, että "hänet lähetettiin länteen keräämään tavallisen kansan vallankumouksellista runoutta ja väärinkäyttäen Neuvostoliiton hallituksen luottamusta". Tuomitessaan Venäjän sortotoimia Balmont kritisoi myös uutta ympäristöään ja puhui monista asioista, jotka kauhistuttivat häntä lännessä.
Eniten häntä vaivasi kuitenkin kaipaus Venäjälle: "Yksikään muu venäläinen maanpaossa oleva runoilija ei kärsinyt niin tuskallisesti siitä, että hänet revittiin juuriltaan", muistelmien kirjoittaja Juri Terapiano kirjoitti myöhemmin. Balmontille hänen eurooppalainen kokemuksensa oli "elämää muukalaisten keskuudessa". "Tyhjyys, tyhjyys kaikkialla. Ei jälkeäkään henkisyydestä täällä Euroopassa", hän valitti joulukuussa 1921 lähettämässään kirjeessä entiselle vaimolleen Jekaterina Andrejevnalle.
Vuonna 1921 Balmont muutti Pariisista maaseudulle, jossa hän ja hänen perheensä vuokrasivat taloja Bretagnessa, Vendéessä, Bordeaux'ssa ja Girondessa. 1920-luvun puolivälistä lähtien Balmont käänsi katseensa Itä-Eurooppaan ja matkusti venäläisten siirtolaisten keskuksiin Liettuassa, Puolassa, Tšekkoslovakiassa ja Bulgariassa, käänsi runoutta heidän kielistään ja mukautti heidän kansanperinnettä omaan alkuperäisteokseensa.
1930-luvun alussa, kun Tšekin ja Jugoslavian hallitusten taloudellinen tuki lakkasi, Balmont, jonka täytyi elättää kolmea naista, ajautui köyhyyteen. Huhtikuussa 1936 ryhmä venäläisiä emigranttikirjailijoita ja muusikoita vietti Balmontin kirjallisen uran 50-vuotispäivää järjestämällä hyväntekeväisyystapahtuman; järjestäjinä ja avustajia olivat Ivan Šmeljov, Ivan Bunin, Boris Zaitsev, Sergei Rahmaninov ja Mark Aldanov.
Balmont kuoli 23. joulukuuta 1942 venäläisten emigranttien hoivakodissa Pariisissa keuhkokuumeen aiheuttamiin komplikaatioihin. Hänet haudattiin Noisy-le-Grandin katoliselle hautausmaalle, harmaaseen hautapaateen on kaiverrettu neljä sanaa: "Constantin Balmont, poete russe".
Suomennettu tuotanto

Merililjan juuri, satu Papua-saarelta, suom. Antti Tiittanen, Väinämöinen, 1925 nro 37 s. 44 Verkossa
Valikoima teoksia

Collection of Poems (Сборник стихотворений, 1890)
Under the Northern Sky (Под северным небом, 1894)
In Boundlessness (В безбрежности, 1895)
Silence (Тишина. Лирические поэмы, 1898)
Burning Buildings. The Lyric of the Modern Soul (Горящие здания. Лирика современной души, 1900)
Let Us Be Like the Sun. The Book of Symbols (Будем как солнце. Книга символов, 1903)
Only Love (Только любовь. Семицветник, 1903)
Liturgy of Beauty (Литургия красоты. Стихийные гимны, 1905)
Fairy's Fairytales (Фейные сказки (детские песенки), 1905)
Vile Charms (Злые чары, 1906)
Poems (Стихотворения, 1906)
Firebird. Slavic Svirel (Жар-птица. Свирель славянина, 1907)
Songs of the Avenger (Песни мстителя, 1907)
Three Blossoms. Theatre of Youth and Beauty (Три расцвета. Театр юности и красоты, 1907)
Runaround of Times (Хоровод времён. Всегласность, 1909)
Birds in the Air (Птицы в воздухе. Строки напевные, 1908)
Green Vertograd (Зелёный вертоград. Слова поцелуйные, 1909)
White Architect. Mystery of Four Lanterns (Белый Зодчий. Таинство четырёх светильников, 1914)
Ash. Visions of a Tree (Ясень. Видение древа, 1916)
Sonnets of Sun, Honey and Moon (Сонеты Солнца, Мёда и Луны, 1917; julkaistu 1921 Berliinissä)
(teosten nimet ovat englanninkieliseltä Wikipedia-sivulta)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konstantin Balmont Wikimedia Commonsissa
Konstantin Balmont 1880-luvulla
Jekaterina Andrejevna 1880-luvulla, runoilijan toinen vaimo
Runoilijan tytär Mirra Balmont äärim. vas., äärim.oik. hänen äitinsä Jelena Tsvetkovskaja, jonka vieressä Konstantin Balmont, 1920-luku Ranska.
Grif-kustantamon omistajat 1900-luku. Vas. K. D. Balmont, A. A. Kursinski ja M. A. Durnov. Toisen version mukaan Balmontin vieressä ovat S. A. Poljakov ja M. N. Semjonov.
K. D. Balmontin luento. N. I. Altmanin karikatyyri, 1914; "Venäjän aurinko" )Солнце России), 1915
Kiviniemen veneilysatama

| Kiviniemen veneilysatama |
| --- | --- |
 Kiviniemen veneilysatama ilmasta.
Sijainti
Sijainti:  Kello, Oulu
Koordinaatit:  65°06′41″N, 025°19′36″E
Yksityiskohtia
Ylläpitäjä:  Kiviniemen Laituriyhdistys ry
Kotisivut
Kiviniemen veneilysatama sijaitsee Oulussa Kellon kaupunginosassa. Satamaa ylläpitää Kiviniemen Laituriyhdistys ry. Satama-alue on vuokrattu Oulun kaupungilta, joka myös osallistuu sataman ylläpitoon.
Satamassa on 136 vuokrattua laituripaikkaa ja 20 maksullista vierasvenepaikkaa, joiden maksu suoritetaan satamavartijalle. Satamassa on myös polttoaineen myyntiasema ja halli veneiden talvisäilytystä varten. Sataman vieressä on Kiviniemen kalasatama.
Kirjastokimppa

Kirjastokimppa tarkoittaa itsenäisten kunnan- ja kaupunginkirjastojen välistä vapaaehtoisuuteen perustuvaa yhteistyötä, joka ylittää kunta- ja hallintorajat. Kirjastokimpan muodostavat yleensä samassa maakunnassa sijaitsevat kirjastot, mutta kimpat saattavat toimia myös yli maakuntakirjasto- ja läänirajojen. Kimpan tavoitteena on hyödyttää kaikkia osapuolia ja asiakkaita. Maakuntakirjastot ovat monen kirjastokimpan keskeisiä toimijoita.
Kirjastokimpat eivät ole virallisia tai hallinnollisia organisaatioita ja ne eivät saa valtionrahoitusta kuten maakuntakirjastot ja keskuskirjasto. Kimppojen kokoonpano ja toimintatapa muuttuvat tarpeen mukaan. Vuonna 2003 noin 70 % yleisistä kirjastosta kuului johonkin kimppaan.
Kimpan kirjastot käyttävät useimmiten samaa kirjastojärjestelmää ja voivat tehdä yhteistyötä aineistohankinnassa. Muita yhteistyömuotoja ovat muun muassa tapahtumien järjestäminen ja yhteinen aineistorekisteri, josta asiakas näkee kimpan kaikkien kirjastojen teokset ja niiden tilan (lainassa ja paikalla olevat niteet, teosten varaustilanteen). Muita asiakkaalle näkyviä yhteistyön muotoja ovat kirjastojen väliset aineistojen kuljetukset, joilla parannetaan aineiston saatavuutta.
Toinen kirjastoyhteistyömalli on seutukirjasto, joka eroaa kirjastokimpasta niin, että seutukirjaston muodostavilla kirjastoilla  on yhteinen hallinto. Kirjastokimpan kirjastoilla on jokaisella oma johtajansa, seutukirjastoa johtaa yksi yhteinen kirjastonjohtaja.
Kartta Suomen kirjastokimpoista
Kirjastokimppoihin kuulumattomat kunnat

Kangasniemi
Kirkkonummi
Leppävirta
Siilinjärvi
Somero
Sotkamo
Sulkava
Suonenjoki
Vaasa
Kitty Wells

Kitty Wells vuonna 1974.
Ellen Muriel Deason eli Kitty Wells (30. elokuuta 1919 – 16. heinäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen countrylaulaja. Vuoden 1952 hittikappale ”It Wasn’t God Who Made Honky Tonk Angels” vakiinnutti esittäjänsä aseman eräänä varhaisimmista naispuolisista countrytähdistä. Wells jatkoi uraansa menestyksellä läpi 1950- ja 1960-lukujen ja levytti vielä 1970-luvulla. Viimeisen listasijoituksensa laulaja sai singlellään ”Thank You for the Roses” vuonna 1979. Hänelle myönnettiin paikka Country Music Hall of Famessa vuonna 1976 ja Grammy Lifetime Achievement Award vuonna 1991.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Kelly Lynch

| Kelly Lynch |
| --- | --- |
 Kelly Lynch vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1959 (ikä 65) Golden Valley, Minnesota, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kelly Colleen Lynch (s. 31. tammikuuta 1959 Golden Valley, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Cocktail (1988), Drugstore Cowboy (1989), Road House – kuuma kapakka (1989), The Beans of Egypt, Maine (1994), Homegrown – hamppukunkut (1998) ja Charlien enkelit (2000). Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa Ally McBeal, L-koodi ja Miami Vice.
Palkintoehdokkuudet

Independent Sprit Award  (1990, 1991)
Yksityiselämä

Lynch on naimisissa Mitch Clazerin kanssa, ja heillä on yksi tytär. Lynch on Sheryl Crowin paras ystävä. Hän on toiminut myös mallina.
Aiheesta muualla

Kelly Lynch Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kiviniemi (Ikaalinen)

| Kiviniemi   4>  kaupunginosa |
| --- | --- |
Kaupunki:  Ikaalinen
Kaupunginosa nro:  4
Postinumero(t):  39500
Kiviniemi on Ikaalisten 4. kaupunginosa. Se sijaitsee n. kilometrin päässä Ikaalisten keskustasta. Kiviniemessä on jonkin verran omakoti ja rivitaloasutusta. Kaupunginosassa sijaitsee mm. Upofloorin tehdas.
Kipa ja ihmeolentojen aika

| Kipa ja ihmeolentojen aika> Kipo and the Age of Wonderbeasts |
| --- | --- |

Kestoaika:  23–24 minuuttia
Kehittäjä(t):  Radford Sechrist
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Netflix
Julkaistu:  14. tammikuuta – 12. lokakuuta 2020
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  30
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  DreamWorks Animation Television
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Kipa ja ihmeolentojen aika (Kipo and the Age of Wonderbeasts) on yhdysvaltalainen animaatiosarja, jonka on kehittänyt Radford Sechrist ja tuottanut Bill Wolkoff. Sarja on sovitus Sechristin kirjoittamasta nettisarjakuvasta nimeltä Kipo (2015). Sarja on yhdysvaltalaisen Dreamworks Animation Television -yhtiön tuottama ja eteläkorealaisen Mir -studion animoima.
Sarja on suunnattu nuorille aikuisille ja sarjan tapahtumat sijoittuvat post-apokalyptiseen maailmaan. Sarjassa maan pinnalla elävät muutit, eli mutanttieläimet ja ihmiset elävät maan alla sijaitsevissa luolissa. Tarinan päähenkilö on Kipa Oak, nuori tyttö, joka etsii isäänsä heidän luolansa tuhouduttua. Matkallaan Kipan joukkoon liittyvät kaksi maan pinnalla elävää ihmistä, Susi ja Vinski, sekä kaksi mutanttia, Taavi ja Mandu.
Sarjasta tehtiin kolme kymmenen jakson pituista tuotantokautta, jotka kaikki julkaistiin vuonna 2020. Sarjan ensiesitys oli 14. tammikuuta 2020 kun sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Netflix -suoratoistopalvelussa. Sarjasta on tarjolla suomenkieliset tekstitykset ja jälkiäänitys. Suomenkielisen toteutuksen on tuottanut studio Uptempo Finland Oy ja ohjannut Joonas ja Bruno Lähteenmäki.
Juoni

Sarjan maailmassa ihmiset elävät maan alla sijaitsevissa luolissa ja maan pinnalla elävät mutanttieläimet, eli muutit. Sarjan ensimmäisen kauden alussa 13-vuotias Kipa Oak joutuu eroon isästään, kun heidän kotiluolansa tuhoutuu muuttiapinan hyökättyä. Kipa matkustaa ympäri Las Vistasia, muuttien vallitsemaa maailmaa ja etsii isäänsä ja muita selviytyjiä. Maan pinnalla hän tapaa Susi -nimisen yksinäisen ihmistytön, joka kasvoi susimuuttien joukossa. Lisäksi hän tapaa hyväntuulisen Vinskin ja hänen hyönteismuutti-ystävänsä Taavin. Yhdessä he etsivät ihmisten varaluolaa.
Sarjan edetessä Kipa saa selville, että hänellä on megajaguaarin geenejä ja voi muuttaa kehoaan. Muiden ihmisten etsintää hankaloittaa sarjan antagonisti, Kapuleon, joka sieppaa ihmisiä ja kykenee hallitsemaan heitä tuottamillaan feromoneilla.
Sarjan hahmoja

Kipa - Päättäväinen ja utelias tyttö, joka etsii isäänsä jouduttuaan eroon hänestä heidän luolansa tuhouduttua.
Susi – Susimuuttien kasvattama kylmä ja itsenäinen tyttö, joka on kokenut selviytyjä maan pinnalla.
Vinski – Musikaalinen ja itsevarma ihmispoika, joka elää maan pinnalla keräten roskia muuttiystävänsä Taavin kanssa. Hän tarjoutuu auttamaan Kipaa löytämään kotinsa.
Taavi – Hyönteismuutti ja Vinskin paras ystävä. Hän muuttaa muotoaan toistuvasti kotelosta toukaksi, ja ikääntyy vanhukseksi, kunnes muuttuu taas koteloksi.
Kapuleon – Pöyrstäilevä mandrillimuutti, joka pystyy hallitsemaan ihmisiä tuottamillaan feromoneilla. Hän pyrkii tekemään Las Vistasista muuttien utopian.