stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hatti Jahunen

Hatti Jahunen on fiktiivinen hahmo, joka esiintyy erilaisissa keksintöihin liittyvissä tarinoissa ja blogeissa. Hän on kuvitteellinen henkilö, jonka keksintöjä ei ole oikeasti olemassa. Hatti Jahunen sai aikoinaan jonkin verran huomiota erityisesti suomalaisessa verkkoyhteisössä. Hänen keksintöjään kuvataan usein humoristisina ja mielikuvituksellisina. On kuitenkin tärkeää huomata, että kyseessä on fiktiivinen hahmo eikä todellinen henkilö.
Hatti Jahunen sai aikanaan huomiota suomalaisessa verkkoyhteisössä, koska hänen tarinansa ja keksintönsä herättivät huvittuneisuutta ja kiinnostusta. Hatti Jahunen edusti mielikuvituksellista ja humoristista lähestymistapaa keksintöihin, ja hänen tarinansa tarjosivat viihdyttävää luettavaa ja keskustelunaiheita verkossa.
Tarina

Hän ei totisesti ole mikään runoilija.
Eivätkä hänen piirroksensakaan ole kummoisia.
Mutta olkaamme toki kiitollisia siitä, että
meidän ei tarvitse kuulla hänen laulavan...
Suomalaisessa kulttuurissa on vahva perinne huumorin ja absurdin käsittelemisestä, ja Hatti Jahunen sopi hyvin tähän kontekstiin. Hänen keksintönsä, jotka ovat usein epäkäytännöllisiä ja hullunkurisia, tarjosivat huvittavia ajatuksia ja saivat ihmiset nauramaan. Lisäksi Hatti Jahunen sai suosiota verkkoyhteisöissä, kuten blogeissa ja keskustelupalstoilla, joissa ihmiset jakoivat ja kommentoivat hänen tarinoitaan.
Hatti Jahunen esitteli tarinoissaan ja blogeissaan erilaisia keksintöjä, jotka olivat usein epäkäytännöllisiä ja hullunkurisia. Näitä keksintöjä voi kuvailla absurdeiksi ja humoristisiksi.
Hatti Jahunen tarinat viihdyttivät suomalaista verkkoyhteisöä monipuolisesti absurdiuden, luovuuden, yhteisöllisyyden ja viihdyttävän lukukokemuksen kautta. Ne tarjosivat huvittavaa ja kevyttä sisältöä, joka sai ihmiset nauramaan ja jakamaan iloa yhdessä. Hatti Jahusen tarinat olivat tunnettuja absurdiudestaan ja hullunkurisuudestaan, mikä resonoi suomalaisten huumorintajun kanssa.
Suomalaiset ovat tunnettuja itseironiastaan ja kyvystään nauraa omille erikoisuuksilleen. Hatti Jahunen tarinat hyödynsivät tätä itseironiaa ja käsittelivät suomalaisia stereotypioita ja kulttuuripiirteitä humoristisella tavalla.
Hatti Jahunen on osa suomalaista kulttuuriperintöä ja kansanperinnettä. Tarinat ja hahmo ovat saaneet suosiota ja tunnustusta suomalaisten keskuudessa, ja ne ovat osa suomalaista kulttuurista identiteettiä.
Hatti Jahunen keksi epäkäytännöllisiä ja hullunkurisia keksintöjä osana tarinoidensa huumoria ja absurdiutta. Tämä piirre liittyy hänen hahmonsa luonteeseen ja tarinoiden tavoitteeseen viihdyttää ja naurattaa lukijoita.
Hullunkuriset keksinnöt ovat osa Hatti Jahunen -hahmon identiteettiä ja tapaa nähdä maailma. Ne heijastavat hänen luovaa ja mielikuvituksellista ajatteluaan, joka ei aina noudata käytännöllisyyden tai järjen logiikkaa. Keksinnöt voivat olla epäkäytännöllisiä, koska niiden tarkoitus on ennen kaikkea herättää huvittuneisuutta ja yllätystä.
Hatti Jahunen keksi epäkäytännöllisiä ja hullunkurisia keksintöjä myös siksi, että ne rikkovat normeja ja odotuksia. Suomalaisessa kulttuurissa arvostetaan usein absurdiutta ja huumoria, joka poikkeaa normaalista. Hatti Jahunen tarjosi tällaisen poikkeuksellisen näkökulman ja tarinoiden kautta voitiin nauraa arjen ja yhteiskunnan säännöille.
Grosseto

| Grosseto (Comune di Grosseto) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Grosseto
 Koordinaatit: 42°46′20″N, 11°06′32″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Toscana
Maakunta:  Grosseto
Perustettu:  
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  473,55 km²
Korkeus:  10 m
Väkiluku (2014):  81 765
 – Väestötiheys:  172,66 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  58100
Suuntanumero(t):  0564
 
 Comune di Grosseto 
 Lähteet:  = Väkiluku 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Via Manin, taustalla Grosseton katedraali.
Palazzo Aldobrandeschi
Marina di Grosseto, postikortti Grosseton merenrantakaupunginosasta vuodelta 1965.
Grosseto on kaupunki Keski-Italiassa Toscanan alueen eteläosassa. Se on samannimisen maakunnan pääkaupunki ja Maremman rannikkoalueen keskus. Kaupungin väkiluku on noin 82 000 (2014).
Grosseton historiallinen ydinkeskusta sijaitsee kymmenisen kilometriä Tyrrhenanmeren rannalta itään. Se on kokonaisuudessaan vanhan kaupunginmuurin ympäröimä. Nykyisen Grosseton kunnan alueella oli aikoinaan muinaisten etruskien asutuskeskuksia.
Maantiede ja ilmasto

Grosseto on pinta-alaltaan Italian suurimpia kaupunkeja. Se sijaitsee 145 kilometriä Firenzestä etelään ja 175 kilometriä Roomasta luoteeseen. Etäisyys Grosseton keskustasta Välimeren rantaan on noin 12 kilometriä. Ombronejoki kulkee mutkitellen kaupungin eteläpuolitse. Keskustan ympärillä on laaja vuorien ympäröimä tasanko. Grosseton korkeuserot ovat suuria: keskustan korkeus merenpinnasta on noin kymmenen metriä, Monti dell'Uccellina -vuoret kohoavat aina 417 metrin korkeuteen.
Grosseto on luokiteltu matalan maanjäristysriskin alueeksi, vyöhykkeeseen 4 (Classificazione sismica: zona 4). Voimakkain mitattu maanjäristys tapahtui 25. elokuuta 1909.
Grosseton kaupunginosien vuotuiset keskilämpötilat vaihtelevat viidentoista celcius-asteen molemmin puolin. Keskustan vuotuinen keskilämpötila on 14,8 °C ja sademäärä 652 mm. Tammi–helmikuussa keskilämpötila on matalin, noin 8 °C ja heinä–elokuussa puolestaan korkein, noin 24 °C. Merituulet viilentävät kesäpäiviä, jolloin ylimmät lämpötilat kohoavat tyypillisesti 30...32 °C:seen. Talvisin lämpötilat vaihtelevat muutamasta lämpöasteesta noin 15 °C:seen.
Aurinkotunteja on eniten heinäkuussa: 10,8 tuntia vuorokaudessa. Joulukuussa aurinkotunteja on vähiten: 3,0 tuntia vuorokaudessa.
Historia

Esihistoriallisena aikana nykyisen Grosseton lähellä sijaitsi kaksi kukoistavaa etruskien kaupunkia, Vetulonia ja Roselle, jotka varhaiskeskiajalla rappeutuivat ja menettivät merkitystään. Asutuksen painopiste siirtyi Ombronejoen laaksoon. Varhaisin kirjallinen maininta Grossetosta on dokumentissa vuodelta 803. Kaupungin kasvu alkoi 1130-luvulla, kun piispanistuin siirrettiin Rosellesta Grossetoon.
Sienalaiset ottivat Grosseton haltuunsa 1224. Siitä muodostui keskeinen linnoituskaupunki. Vuosina 1266 ja 1355 grossetolaiset yrittivät vapautua Sienan vallasta, mutta menestyksettä. Sienan tasavallan romahdettua 1550-luvulla Grossetosta tuli osa Toscanan suurherttuakuntaa. Cosimo I de’ Medicin joukot valloittivat kaupungin heinäkuussa 1557 ja liitos suurherttuakuntaan vahvistettiin Cateau-Cambrésisin rauhassa (Pace di Cateau-Cambrésis) vuonna 1559.
Malaria rasitti suoalueella sijaitsevaa Grossetoa 1700-luvulla siinä määrin, että vuoteen 1745 mennessä kaupungin väkiluku oli enää 648. Seuraavan vuosisadan alussa soita alettiin kuivattaa. Elämänlaatu koheni ja väkiluku kasvoi; tosin provinssin hallinnolliset instituutiot jouduttiin kesäisin siirtämään vielä pitkän aikaa noin 25 kilometrin päässä sijaitsevaan Scansanoon. Suurherttua Leopoldo II (1797–1870) hallitsi Grossetoa vuoteen 1859; hänet on mainittu Grosseton vuosituhantisen historian arvostetuimmaksi ja pidetyimmäksi poliittiseksi henkilöksi. Vuonna 1860 Grosseto liittyi Toscanan suurherttuakunnan mukana Italian kuningaskuntaan.
Grosseto kasvoi voimakkaasti 1800-luvun jälkipuoliskolla ja alkoi laajentua vanhan kaupunginmuurin ulkopuolelle. Kaupunkia pommitettiin toisen maailmansodan aikana useaan otteeseen. Pommitukset suoritettiin vuonna 1943. Seurauksiltaan vakavin tehtiin 26. huhtikuuta 1943 noin kello 14; pommitus tappoi 134 ihmistä. Pommituksen muistona Grossetossa on puisto Parco alle vittime del 26 aprile 1943. Grosseton kasvu jatkui sodan jälkeen: vuonna 1951 väkiluku oli noin 38 000, vuonna 2001 puolestaan noin 71 000.
Nähtävyyksiä

Keskiaikaiselle italialaiskaupungille tyypillisesti Grossetossa on suuri määrä palatseja, kirkkoja, piazzoja, patsaita ja muita arkkitehtonisia rakennelmia useilta vuosisadoilta.
Grosseton historiallista keskustaa ympäröi nykyaikaan säilynyt vanha kaupunginmuuri. Muurin historia ulottuu 1100-luvulle.
Piazza Dante (myös Piazza delle Catene) on Grosseton keskusaukio, jonka ympärillä sijaitsevat kaupungin merkittävimmät rakennukset. Aukio sai nykyisen nimensä toisen maailmansodan jälkeen Dante Alighierin mukaan.
Corso Carducci, kävelykatu keskustassa. Katu alkaa Piazza Dantelta ja päättyy Porta Nuovalle.
Duomo di Grosseto (cattedrale di San Lorenzo), vuosina 1294–1302 rakennettu kirkko. Katedraalin nykyinen ulkoasu on vuosilta  1840–1845.
Palazzo Aldobrandeschi, vuonna 1903 valmistunut uusgoottilainen palatsi Piazza Danten varrella.
Monumento a Canapone on suurherttua Leopoldo II:lle omistettu patsas Piazza Dantella. Valkomarmorisen teoksen toteutti ascianolainen arkkitehti Luigi Magi 1840-luvulla.
Chiesa di San Francesco on Franciscus Assisilaiselle omistettu keskiaikainen kirkko. Kirkon arkkitehtuuri edustaa goottilaisuutta.
Museo archeologico e d'arte della Maremma, arkeologinen museo Piazza Baccarinin äärellä historiallisessa keskustassa.
Abbazia di San Rabano, raunioitunut luostari Parco naturale della Maremma -luonnonpuiston sydämessä.
Nähtävyyksiä > Arkeologisia kohteita

Area archeologica di Roselle koostuu muinaisen etruskikaupungin Rosellen raunioista.
Lo Scoglietto on muinaismuistoalue Parco naturale della Maremma -luonnonpuiston sisällä.
Nähtävyyksiä > Luonnonpuistoja

Parco naturale della Maremma on vuonna 1975 perustettu noin 9 000 hehtaarin laajuinen luonnonpuisto meren rannalla.
Riserva naturale Diaccia Botrona sijaitsee Grosseton kantakaupungin ja Castiglione della Pescaian kunnan välisellä alueella.
Parco nazionale dell'Arcipelago Toscano on vuonna 1996 perustettu merellinen luonnonpuisto, joka käsittää muun muassa kaikki Toscanan saaristot suurimmat saaret, kuten Elban.
Santuario per i mammiferi marini (Santuario dei cetacei), (ransk. Sanctuaire Pelagos) on noin 87 500 km²:n laajuinen merellinen luonnonsuojelualue, joka ulottuu Italian ja Ranskan sekä Monacon rannoille. Korsikan saari sijaitsee kokonaisuudessaan alueen sisällä. Grosseton rannikko on alueen kaakkoisosassa.
Pineta del Tombolo on noin viidentoista kilometrin mittainen pinjametsikkö Tyrrhenanmeren rannikolla.
Osa-alueet

Grosseton kantakaupungin ulkopuolella sijaitsevia kaupunginosia:
Alberese
Batignano
Braccagni
Istia d'Ombrone
Piccolomini
Marina di Grosseto (myös San Rocco), turistialue meren rannalla, alueella on pienvenesatama ja laaja hiekkaranta
Montepescali
Principina a Mare
Principina Terra
Rispescia
Roselle
Talous

Grosseton talous perustuu palvelualoihin, eritoten turismiin. Maataloudella on pitkät perinteet: tasangolla viljellään viljaa sekä kasvatetaan sitrushedelmiä ja vihanneksia; kukkuloilla on viini- ja oliiviviljelmiä. Grossetossa on myös kemianteollisuutta ja tekstiilialan yrityksiä.
Tiedonvälitys

Grossetossa on toimipaikka kolmella radiokanavalla: RBC Radio Barbanella City, Radio Grifo ja Radio Grosseto. Vuonna 1978 perustetun RBC Radio Barbanella Cityn kuuluvuusalue käsittää koko Grosseton maakunnan ja läheiset saaret. Televisiokanavalla TV9 on toimipaikka Grossetossa. Kaupungissa toimii niin ikään useita sanomalehtiä:  Il Corriere di Maremma, Il Tirreno ja La Nazione.
Liikenne

Grosseton rautatieasema (Stazione di Grosseto) sijaitsee Pisa–Rooma-rautatien varrella. Kaupungista on rautatieyhteys myös Sienaan. Montepescalin ja Alberesen kaupunginosissa on asemat paikallisliikennettä varten. Keskeisiä maantieyhteyksiä ovat Via Aurelia Rooman suuntaan ja Variante Aurelia Livornoon. 286-kilometrinen Eurooppatie 78 kulkee Apenniinien niemimaan halki Grossetosta Fanoon.
Grosseton venesatama, Porto di Marina di Grosseto, sijaitsee Marina di Grosseton kaupunginosassa. Grosseton lentokenttä, Aeroporto di Grosseto (Aeroporto della Maremma "Corrado Baccarini", ICAO: LIRS), sijaitsee aivan kantakaupungin kyljessä ja se on ensisijaisesti sotilaskäytössä.
Grossetossa on laaja ja tasokas polkupyöräväylien verkosto.
Koulutus

Grossetossa sijaitsee useiden eri asteiden ja eri alojen oppilaitoksia. Polo Universitario Grossetano on Sienan yliopistoon kuuluva laitos.
Urheilu

Grosseton paikallinen jalkapalloseura on vuonna 1912 perustettu Unione Sportiva Grosseto Football Club. Seuran kotikenttä on Stadio Carlo Zecchini. Baseballia varten puolestaan on rakennettu Stadio Roberto Jannella.
Kuuluisuuksia

Andrea da Grosseto, 1200-luvulla elänyt kirjailija (Andrea da Grosseton patsas sijaitsee Piazza Baccarinilla)
Luciano Bianciardi (1922–1971), kirjailija ja journalisti
Marco Branca (s. 1965), jalkapalloilija
Carlo Cassola (1917–1987), kirjailija
Fulvio Fantoni (s. 1963), bridgenpelaaja
Baldassarre Lanci (1510–1571), Medicien aikainen arkkitehti
Elsa Martinelli (1935–2017), näyttelijä
Laura Morante (s. 1956), näyttelijä
Otmar Nussio (1902–1990), muusikko
Luigi Pistilli (1929–1996), näyttelijä
Fausto Rossini (s. 1978), jalkapalloilija
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Newadvent.org
Tuscanypass.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Grosseton maakunta
Arcidosso | Campagnatico | Capalbio | Castel del Piano | Castell’Azzara | Castiglione della Pescaia | Cinigiano | Civitella Paganico | Follonica | Gavorrano | Grosseto | Isola del Giglio | Magliano in Toscana | Manciano | Massa Marittima | Monte Argentario | Monterotondo Marittimo | Montieri | Orbetello | Pitigliano | Roccalbegna | Roccastrada | Santa Fiora | Scansano | Scarlino | Seggiano | Semproniano | Sorano
Montepescali
Maatila Grossetossa
Baseball-stadion Roberto Jannella
Kyyppiväri

Kyyppivärit (saks. Küpen: amme) ovat väriaineita, jotka ovat saaneet nimensä käyttötavan mukaan. Kyyppivärjäys on prosessi, joka viittaa siihen, että värjäys tapahtuu ämpärissä tai vadissa; kuupassa. Lähes mitä hyvänsä väriainetta, mukaan lukien kuitureaktiovärit, suorat värit ja happovärit, voidaan käyttää kyyppivärjäyksessä. Puuvilla, villa ja muut kuidut soveltuvat värjättäväksi kyyppiväriaineilla. Alkuperäinen kyyppiväri indigo saatiin alun perin kasveista, mutta tuotetaan nykyisin synteettisesti.
Värjäykseen soveltuvat materiaalit

Vaikkakin lähes kaikki värjäys voidaan tehdä upottamalla värjättävä materiaali väriainetta sisältävään astiaan, termiä kyyppiväri käytetään kuvaamaan sellaisten värien kemiallista luokittelua, jotka kiinnitetään selluloosakuituun (kuten puuvillaan) käyttäen hapetus-pelkistysreaktiota. Lipeän käytön ja väriainekylvyn erittäin korkean pH:n takia villaa ei voi värjätä kyyppiväriaineilla. Villa liukenee lipeän liuoksiin.
Villaa voidaan värjätä huoneenlämmössä indigolla ja muilla alhaisen substantiivisuuden kyyppiväreillä käyttäen soodaa alkalilähteenä. Joitain punaisen, violetin ja oranssin kyyppivärejä voidaan käyttää myös tällä tavoin.
Värjäysprosessi

Kyyppivärit vaativat tyypillisesti pelkistimen liuetakseen. Yleisin pelkistimenä käytetty aine on natriumditioniitti (Na2S2O4), joka muuntaa väriaineen sen vesiliukoiseen leukomuotoon. Kun väri on kiinnitetty kankaaseen, leukoväri hapettuu liukenemattomaan tilaan, jossa se on voimakkaan värinen. Kemialliset reaktiot, kuten hapettuminen, pelkistyminen ja pH:n hallinta ovat usein tarpeen. Liuotusprosessi vaatii tarkkaa lipeän ja natriumditioniitin annostelua pelkistymisen aikaansaamiseksi. Väriaine liukenee vain sen pelkistyneessä (hapettomassa) muodossa. Värjättävä kuitu upotetaan toistuvasti hapettomaan kyyppiin, jonka jälkeen altistetaan ilmakehän hapen vaikutukselle. Tämän seurauksena vesiliukoinen muoto muuttaa väriä hapen muuttaessa sen veteen liukenemattomaan muotoon. Näistä syistä kyyppivärit eivät sovellu niin hyvin epäammattimaiseen käyttöön kuin kuitureaktiovärit.
Esimerkkinä tästä väriaineluokasta on indigo: se muuttuu värikylvystä nostettaessa keltaisesta, vihreäksi ja sitten siniseksi ilman vaikutuksesta.
Kaikkeen kyyppivärjäykseen ei käytetä kyyppivärejä.
Värjäysprosessi > Ominaisuudet

Kyyppiväreillä on hyvä värinkesto, joka on harvinaista muille väriainetyypeille. Toisaalta, kyyppiväreillä on yleensä huono hankauskesto, jota voidaan kuitenkin parantaa kankalle tehtävillä erikoiskäsittelyillä. Indigo on herkkä värin siirymiselle hankautumalla, ellei väriä ole kiinnitetty huolellisesti. Käytännössä tämä tarkoittaa heikomman värikylvyn käyttämistä ja kastamista useampaan kertaan mieluummin kuin kertaalleen vahvaan kylpyyn kastamista.
Kyyppivärien foto-oksidaatio

Inkodye on kyyppiväri, joka käyttää hapen sijasta valoa värin palauttamiseen. Nämä kyyppiväriaineiden kanssa kemiallisesti samankaltaiset värit kehitetään lopulliseen sävyynsä värikylpyyn upottamisen ja ilman kanssa reagoimisen sijaan valolla.
Kemialliset rakenteet

Monet kyyppivärit ovat indigosinisen johdannaisia. Esimerkiksi kyyppisiniset 2 ja 3 on halogenoitu ja metyloitu muunnelma, kuten myös useat violetit. Monet muut kyyppivärit ovat antrakinonien muunnelmia.
Siniset kyyppivärit
Kyyppisininen 1, indigo
Kyyppisininen 4
Kyyppisininen 20
Kyyppisininen 21
Kyyppisininen 25
Kyyppisininen 26
Kyyppisininen 30
Kyyppisininen 36
Kyyppisininen 64
Vihreät kyyppivärit
Kyyppivihreä 1
Kyyppivihreä 3
Kyyppivihreä 8
Kyyppivihreä 9
Kyyppivihreä 11
VKyyppivihreä 12
Oranssit kyyppivärit
Kyyppioranssi 1
Kyyppioranssi 2
Kyyppioranssi 3
Kyyppioranssi 9
Kyyppioranssi 15
Kyyppioranssi 17
Violetit kyyppivärit
Kyyppivioletti 15
Kyyppivioletti 18
Punaiset kyyppivärit
Kyyppipunainen 10
Kyyppipunainen 13
Kyyppipunainen 18
Kyyppipunainen 28
Kyyppipunainen 28
Kyyppipunainen 29
Ruskeat kyyppivärit
Kyyppiruskea 1
Kyyppiruskea 3
Kyyppiruskea 45
Mustat kyyppivärit
Kyyppimusta 25
Kyyppimusta 27
Kyyppimusta 29
Keltaiset kyyppivärit
Kyyppikeltainen 1
Kyyppikeltainen 4
Kyyppikeltainen 10
Kyyppikeltainen 12
Kyyppikeltainen 20
Kyyppikeltainen 28
Aiheesta muualla

Kyyppivärit
Harmaarintakiipijä

| Harmaarintakiipijä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puukiipijät Certhiidae
Suku::  Puukiipijät Certhia
Laji::  discolor
Kaksiosainen nimi
 Certhia discolor  Blyth, 1845 
Katso myös
   Harmaarintakiipijä Wikispeciesissä   Harmaarintakiipijä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaarintakiipijä (Certhia discolor) on puukiipijöiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Harmaarintakiipijää tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, ja Nepalissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 112 000 km2. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, mutta sen ei uskota olevan vielä vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
HMS Firedrake

HMS Firedrake on ollut kuuden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
HMS Firedrake (1688), 12-tykkinen mörssärialus
HMS Firedrake (1693), 12-tykkinen mörssärialus
HMS Firedrake (1741), 12-tykkinen mörssärialus
HMS Firedrake (1794), polttolaiva
HMS Firedrake (1912), Acheron-luokan hävittäjä
HMS Firedrake (H79), F-luokan hävittäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Firedrake”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hatten Baratli

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 9. tammikuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Jedda, Saudi-Arabia
Pelipaikka: puolustava keskikenttä
Pituus: 180 senttimetriä
Seura
Seura:  Al-Sho'alah al-Kharj
Junioriseurat
 ?–2008: CA Bizertin
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2008–2012 2012–2014 2014–2015 2015–2016 2016–2017 2017– |  CA Bizertin  Club Africain  CA Bizertin  Damac FC  Ohod al-Madīnah  Al-Sho'alah al-Kharj | 63 (3) 35 (1) 22 (0) |
Maajoukkue
|  ?–2011 2012– |  Tunisia U-21  Tunisia | 14 (0) 4 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. kesäkuuta 2018.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 17. kesäkuuta 2014.
Hatten Baratli (arab. هتان البراطلي‎, s. 9. tammikuuta 1991 Jedda) on tunisialainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Baratli edustaa Saudi-Arabian toiseksikorkeimmalla sarjatasolla Al-Sho'alah al-Kharjia.
Seurajoukkueura

Baratli aloitti jalkapalloilun CA Bizertinin junioreissa, josta hän lopulta nousi joukkueen edustukseen kaudella 2008–2009. Hän pelasi kaudella 2009–2010 22 sarjaottelua ja teki ensimmäisen maalinsa Tunisian pääsarjassa 13. syyskuuta 2009 JS Kairouania vastaan.
Heinäkuussa 2012 Baratli siirtyi Club Africainiin.
Maajoukkueura

Baratli pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian maajoukkueessa 2. kesäkuuta 2012. Hän oli myös mukana Tunisian joukkueessa vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskisoissa.
Hengenpelastusmitali

Hengenpelastusmitali
Hengenpelastusmitali on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä kunniamerkki, joka voidaan antaa tunnustukseksi toisen ihmisen hengen pelastamisesta uhkaavasta vaarasta joko erittäin neuvokkaalla ja rohkealla tai hengenvaaran uhalla tehdyllä teolla. Mitaleita on myönnetty vuodesta 1920 lähtien. Mitali ja sitä seuraava omistuskirja annetaan maksutta.
Ehdotus mitalin antamisesta tehdään anomuksella sille aluehallintovirastolle, jonka toimialueella teko on tehty tai jos teko on tehty ulkomailla, sille aluehallintovirastolle, jossa teon tehnyt henkilö on kirjoilla. Ehdotus on tehtävä viiden vuoden kuluessa sen kalenterivuoden päättymisestä, jolloin teko on tehty, mutta erityisistä syistä myös myöhemmin. Aluehallintovirasto tekee selvityksen asiasta ja lähettää asiakirjat sekä lausuntonsa siitä hengenpelastusmitalilautakunnalle Etelä-Suomen aluehallintovirastoon. Hengenpelastusmitalilautakunta käsittelee ehdotuksia kerran vuodessa. Tämän jälkeen asia esitellään tasavallan presidentille.
kunniamerkin nauha
Hengenvaarallisesti lihava

| Hengenvaarallisesti lihava> My 600-lb Life |
| --- | --- |
Tyyli:  tositelevisio
Kestoaika:  60 min, 120 min
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  TLC
Esitetty:  1. helmikuuta 2012 –
Tuotantokausia:  10
Jaksoja:  134
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Jonathan Nowzaradan Conor McAnally
Tuotantoyhtiö(t):  Megalomedia
Aiheesta muualla
IMDb 
Hengenvaarallisesti lihava (My 600-lb Life) on vuodesta 2012 esitetty yhdysvaltalainen tositelevisio-ohjelma, jota Suomessa esittää televisiokanava TLC.
Ohjelma seuraa ylipainoisten, vähintään 270 kilogrammaa painavien ihmisten elämää yhden vuoden ajan. Siinä esitetyt ihmiset haluavat laihduttaa, ja monet yrittävät päästä lihavuusleikkaukseen tohtori Younan Nowzaradanin leikattavaksi. Monet sarjassa esiintyneet ihmiset ovat myöhemmin kuolleet. Sarjan kuudennella tuotantokaudella Robert Buchel -niminen mies kuoli sydänkohtaukseen kesken kuvauksien, vuoteen 2024 mennessä 15 potilasta ja useat luovuttavat laihduttamisessa eivätkä pääse  lihavuusleikkaukseen. Buchelin paino oli pahimmillaan jopa 380 kg. Kaikkien aikojen eniten laihtunut ihminen sarjan historiassa on Christina Phillips, joka laihtui ohjelman toisella tuotantokaudella 321 kg (708 paunaa).
Hengenvaarallisesti lihava -ohjelmassa mukana olleiden potilaiden myöhempiä kuulumisia esitetään Hengenvaarallisesti lihava: Mitä heille kuuluu? -ohjelmassa.