stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paluu tulevaisuuteen (animaatiosarja)
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  David Kaufman  | … |  Marty McFly   |
|  Dan Castellaneta  | … |  Dr. Emmett Brown   |
|  Mary Steenburgen  | … |  Clara Clayton   |
|  Josh Keaton  | … |  Jules Brown   |
|  Troy Davidson  | … |  Verne Brown   |
|  Cathy Cavadini  | … |  Jennifer Parker   |
|  Thomas F. Wilson  | … |  Biff Tannen   |
|  Bill Nye  | … |  Oma itse   |
Aiheesta muualla

TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pat Saiki

Pat Saiki
Patricia ”Pat” Saiki (o.s. Fukuda; s. 28. toukokuuta 1930 Hilo, Havaiji) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Elämä > Varhaiset vaiheet ja poliittinen ura

Saiki syntyi Kazuo ja Shizue Fukudan lapseksi. Hän valmistui Hilon high schoolista vuonna 1948 ja sai luonnontieteiden kandidaatin arvon Havaijin yliopistosta, Mānoasta vuonna 1952. Vuonna 1954 Saiki meni naimisiin obstetrikko Stanley Saikin kanssa. Pariskunnalle syntyi viisi lasta: Stanley, Stuart, Sandra, Margaret ja Laura. Pat Saiki opetti historiaa Havaijin kouluissa kahdentoista vuoden ajan. 1960-luvun puolessavälissä hän alkoi toimia sihteerinä ja sitten varapuheenjohtajana Havaijin republikaaneissa. Vuonna 1968 Saiki tuli valituksi Havaijin edustajainhuoneeseen, jonka jäsenenä istui kuusi vuotta. Vuonna 1974 hänet valittiin Havaijin senaattiin, jossa hän palveli vuoteen 1982. Vuonna 1982 hän pyrki epäonnistuneesti varakuvernööriksi.
Saiki toimi Havaijin republikaanien puheenjohtajana kahden ja puolen vuoden ajan. Tänä aikana jäsenmäärä kolminkertaistui. Työ johti republikaanien voimistumiseen vahvasti demokraattivoittoisessa osavaltiossa ja vaikutti siihen, että vuonna 1984 Ronald Reagan voitti presidentinvaalit myös Havaijin tulosten osalta. Osavaltiopolitiikassa toimittuaan Saiki päätti hakea Yhdysvaltain edustajainhuoneen paikkaa, joka heinäkuussa 1986 vapautui demokraatti Cecil Hefteliltä tämän lähdettyä kuvernööriehdokkaaksi. Hän istui ensin tämän kauden osittain ja tuli sitten valituksi täydelle kaudelle 100. Yhdysvaltain kongressiin (1987–1989) edustajainhuoneen jäsenenä 59 %:lla kokonaisäänistä. Saiki valittiin myös 101. kongressin (1989–1991) jäseneksi edustajainhuoneeseen.
Huhtikuussa 1990 kuoli suosittu havaijilaissenaattori Spark Matsunaga. Loppukaudelle Yhdysvaltain senaattiin nimitettiin Daniel Akaka, joka myös sitten voitti paikkaa George H. W. Bushin tukemana tavoitelleen Pat Saikin noin 33 000 äänen marginaalilla.
Saiki tuki suurta osaa Reaganin ja Bushin hallintojen ulkopoliittisista ohjelmista. Esimerkiksi lisääntymisoikeuksien kaltaisiin sosiaalisiin kysymyksiin Saiki omaksui monia republikaaneja vapaamielisempiä asenteita.
Elämä > Myöhemmät vaiheet

Lähdettyään kongressista Saiki sai Bushilta nimityksen Small Business Administrationin johtajaksi, jona hän toimi vuosina 1991–1993. Vuonna 1993 Saiki opetti Harvardin yliopiston Institute of Politicsissa. Vuonna 1994 hänestä tuli ensimmäinen suuren puolueen naispuolinen ehdokas Havaijin kuvernööriksi. Saiki kuitenkin hävisi Ben Cayetanolle ja palasi opettamistehtävien pariin.
Paradisio

| Paradisio> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1994–2003
Tyylilaji:  eurodance
Laulukieli:  englanti, espanja
Jäsenet:  Patrik Samoy   Luc Rigaux   Maria Garcia  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paradisio oli belgialaisten muusikkojen Patrick Samoyn, Luc Rigaux'n ja espanjalaisen laulajan Maria Garcian yhtye, joka teki elektronista musiikkia. Yhtyeen menestynein kappale oli kesällä 1997 espanjankielinen "Bailando". Single nousi listojen kärkeen muun muassa Belgiassa, Italiassa, Tanskassa, Ruotsissa ja Suomessa. Yhtyeen albumi Bailando myi yli 1 000 000 kappaletta. Vuonna 2003 Paradision solisti oli vaihtunut ja julkaistiin single "Luz de la luna".
Diskografia > Albumit

Un Clima Ideal (1995)
Bailando (1996)
Bandolero (1996)
Vamos a la discoteca (1997)
Full Album (1997)
Dime como (1998)
Paseo (1998)
Diskografia > Singlet

"Vamos a la Discoteca"
"Bailando"
"Bandolero"
"Luz de la luna"
Aiheesta muualla

Paradisio-fanisivu
Orffit

| Orffit |
| --- | --- |
 Orffit esiintymässä Korkeasaaren Kissojen yössä 2012.
Tiedot
Toiminnassa:  1996–
Tyylilaji:  lastenlaulu
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Kimmo Ojala   Matti Pollari   Hannu Sepponen  
Levy-yhtiö:  Megamania   Johanna Kustannus Oy  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orffit (aiemmin Tohtori Orff & Herra Dalcroze) on suomalainen lastenmusiikkiyhtye. Se aloitti toimintansa vuonna 1996. Yhtyeessä kitaraa soittaa ja laulaa Kimmo Ojala, puhallinsoittimia Matti Pollari ja rumpuja Hannu Sepponen. He ovat myös tehneet Pikku Kakkosen jaksoja sarjassa Laulujen osto- ja myyntiliike.
Jäsenet

Kimmo Ojala – kitara, laulu
Matti Pollari – puhaltimet
Hannu Sepponen – rummut
Diskografia > Tohtori Orff & Herra Dalcroze

Kumma Sesse (1997)
Hymykuoppaisella tiellä (1998)
Muu vaara (2000)
Täällä vartioin minä (2002)
Umpikuja 5 (2003)
Sumffaa (2005)
Ihmekolmoset vauhdissa (2008)
ABC - Kolmen pennun kokoelma (2010)
Diskografia > Orffit

Puntari (2011)
Kuinka Bumerangia heitetään (2013)
Haloo Kalevala (2014)
Pääjalkaiset (feat. Laitakaupungin orkesteri) (2017)
Paketti (2019)
Kummitädin kainalossa (2022)
MotorStorm

| MotorStorm |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Evolution Studios
Julkaisija:  Sony Computer Entertainment
Pelisarja:  MotorStorm
Pelimoottori:  MotorStorm Engine Havok
Julkaistu:  JP 14. joulukuuta 2006NA 6. maaliskuuta 2007EU 23. maaliskuuta 2007
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 11Virheellinen PEGI-arvo
Alusta:  PlayStation 3
Jakelumuoto:  Blu-ray
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
MotorStorm on Evolution Studiosin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema ajopeli. Peli julkistettiin 
E3-messuilla 2005 ja julkaistiin vuonna 2006 PlayStation 3:lle.
Pelaaminen

Pelin radat sijoittuvat MotorStorm-festivaaliin, joka pidetään Monument Valleyssä. Tavoite on voittaa erilaisiin ympäristöihin sijoittuvia ratoja, jotka kaikki ajetaan jollakin määrin aavikolla. Pelissä kisataan parhaimmillaan 15 muuta ajoneuvoa vastaan.
Pelissä esiintyy Turbo-mekaniikka, millä voi lisätä ajoneuvon nopeutta. Se on pelissä hyvin tärkeässä osassa sillä sitä joutuu käyttämään melkein koko ajan. Sillä voi joko yrittää saada edellä olevia kiinni, tai töniä muita autoja pois tieltä. Pelaajan täytyy pitää silmällä auton turbo-mittaria, joka näyttää myös kuinka kuuma auton moottori on. Mitä kauemmin turboa käytetään, sitä enemmän moottori kuumenee ja lopulta hajoaa.
Pelaaminen > Ajoneuvot

Peli sisältää yhteensä noin 40 ajoneuvoa, jotka on jaettu seitsemään eri luokkaan: moottoripyörät, rantakirput, mönkijät, ralliautot, jeepit, kuorma-autot ja rekat. Ennen jokaista kisaa pelaaja voi valita joitakin ajoneuvoja itselleen ja niitä saa avattua lisää suorittamalla peliä eteenpäin.
Pelaaminen > Radat

Pelistä löytyvät kahdeksan rataa ovat monipuolisia ja niissä on paljon erityyppisiä reittejä. Jokainen reitti on suunniteltu jollekin ajoneuvotyypille. Kaikki radalla tapahtuvat asiat ovat reaaliajassa muihin autoihin. Esimerkiksi autosi hajotessa aika hidastuu ja myös muidenkin autojen vauhti hiljenee.
Jokainen rata sisältää jonkun verran hyppyreitä, kylttejä, kuoppia ja muita tavaroita. Kilpailut ovat 2–5 kierroksen pituisia ja niissä kilpailee 8–20 autoa.
MotorStormissa jokainen rata on erilainen. Jokainen ajoneuvo reagoi erillä tavalla erilaisiin ympäristöihin. Esimerkiksi jeepit sopeutuvat hyvin mudalle, mutta pienemmät ajoneuvot kuten mönkijät ja pyörät voivat helposti liusua mudalla.
Musiikki

Alla on luettelo pelissä soivista musiikkikappaleista:
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Black Rebel Motorcycle Club - ”Mama Taught Me Better” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Curve – ”Hell Above Water” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Elite Force – ”Presha” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Lunatic Calm – ”Leave You Far Behind” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Every Time I Die – ”The New Black” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Gluecifer – ”Automatic Thrill” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Hyper – ”Hot Rockin’” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Kings of Leon – ”Spiral Staircase” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Krafty Kuts – ”Bass Phenomenon” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Monster Magnet – ”Powertrip” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Nirvana – ”Breed” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Pendulum – ”Slam” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Pitchshifter – ”Scene This” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Primal Scream – ”Dolls (Sweet Rock ’N’ Roll)” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Primal Scream – ”The 99th Floor” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Queens of the Stone Age – ”Medication” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Reverend Horton Heat – ”Big Red Rocket of Love” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Slipknot – ”Before I Forget” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Spiritualized – ”Electricity” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | The Experiment – ”Cost of Freedom” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 21. | Trash Palace – ”Animal Magic” |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 22. | Wolfmother – ”Woman” |  |  |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

MotorStorm MobyGamesissa (englanniksi)
Pakapyöli

Pakapyöli (ruots. Baggböle) on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee kantatien 52 varrella kunnan etelälaidalla.
Pakapyöli sijaitsee Perniönjoen laaksossa. Kylän kyläalue ulottuu joelta itään metsäiselle ja kosteikkoiselle kallioalueelle. Kylän itärajan tuntumassa on Isosuo, Noitakirkonmäki ja Hamppijärvi. Kallioalueelta virtaa Lohioja, joka kulkee kylän läpi ja laskee Porinojana Perniönjokeen. Pakapyölin pohjoispuolella sijaitsee Hallissuo ja Liirin kylä. Eteläpuolella on Vähäpyöli ja Latokartano.
Pakapyöli on keskiaikainen uudisasutuskylä. Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1419. Kylä jakautui sittemmin Iso-Pakapyöliin ja Vähä-Pakapyöliin. Isoviha autioitti laajalti Perniön kyliä, mutta Pakapyöli vaikuttaisi selvinneen ajasta varsin vähällä. Isojaon aikaan Iso-Pakapyölissä on ollut kolme tilaa ja Vähä-Pakapyölissä kaksi tilaa. Kylän nykyinen yhtenäinen rakenne on peräisin isojaon ajoilta, joskin 1950-luvulla rakennettu maantie on halkaissut kylän.
Parupalli Kashyap

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Parupalli Kashyap  |  Parupalli Kashyap  |  Parupalli Kashyap  |  |
Maa:  Intia
Miesten sulkapallo
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Kultaa | Glasgow 2014 | kaksinpeli |  |
|  Hopeaa | New Delhi 2010 | sekanelinpeli |  |
|  Pronssia | New Delhi 2010 | kaksinpeli |  |
Parupalli Kashyap (s. 8. syyskuuta 1986 Hyderabad) on intialainen sulkapalloilija. Hän on joulukuussa 2014 maailmanlistan sijalla 16. Korkeimmillaan hän on ollut sijalla 6 maaliskuussa 2013. Kashyap on 173 senttimetriä pitkä ja oikeakätinen. Hänen valmentajanaan toimii Pullela Gopichand.
Kashyapin suurin menestys on tullut Kansainyhteisön kisoista. Vuoden 2014 kisoissa Glasgow'ssa hän voitti kaksinpelissä kultaa ja kotikisoissaan vuonna 2010 New Delhissä Kashyap voitti hopeaa sekanelinpelistä ja pronssia kaksinpelistä.
Kashyap on osallistunut yksiin kesäolympialaisiin. Vuonna 2012 Lontoossa hän oli mukana kaksinpelissä, jossa hän sijoittui viidennelle sijalle.
Käännös suomeksi
Pearson (yritys)

| Pearson PLC |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Always Learning
Osake:  LSE: PSON NYSE: PSO
ISIN:  GB0006776081
Perustettu:  1844
Perustaja:  Samuel Pearson
Toimitusjohtaja:  John Fallon
Puheenjohtaja:  Glen Moreno
Kotipaikka:  Lontoo
Toiminta-alue:  maailma
Toimiala:  kustannus- ja koulutustoiminta
Liikevaihto:  6,61 miljardia € (2014)
Tytäryhtiöt:  Penguin Random House (47 %)
Kotisivu:  www.pearson.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pearsonin pääkonttori on Lontoon Shell Mex Housessa, osoitteessa 80 Strand.
Pearson PLC on brittiläinen kustannus- ja koulutusyhtiö. Se on oppimateriaaleissa ja koulutusohjelmistoissa maailman suurin, ja lisäksi Pearsonin tytäryhtiö Penguin Group omistaa vajaat puolet maailman suurimmasta yleiskustantamoyrityksestä, vuonna 2013 muodostetusta Penguin Random Housesta, jonka alaisuuteen kuuluu noin 250 itsenäistä kustantamoa. Pearsonin osake noteerataan Lontoon ja New Yorkin pörsseissä ja se on mukana FTSE 100 -indeksissä.
Otto Roquette

| Otto Roquette |
| --- | --- |
 Otto Roquette
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1824 Krotoschin, Posen
Kuollut: 18. maaliskuuta 1896 (71 vuotta) Darmstadt, Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Otto Roquette (19. huhtikuuta 1824 Krotoschin, Posen – 18. maaliskuuta 1896 Darmstadt, Saksa) oli saksalainen runoilija. Hän oli ranskalaista syntyperää.
Roquette oli vuodesta 1869 Saksan kirjallisuuden ja historian sekä saksan kielen professori Darmstadtin polyteknisessä koulussa. Roquette saavutti menestystä esikoisteoksellaan, eeppis-lyyrisellä saturunoelmalla Waldmeisters brautfahrt (1851), joka on iloinen, metsäntuoksuinen ylistyslaulu reininviinille ja vapaalle vaelluselämälle, ajalle ominaiseen tapaan se kuvaa "abstraktia nuorekkuutta".
Roquetten muita teoksia ovat runollinen kertomus Hans Haidekuckuck (1855), Der tag von St. Jakob (1852), Liederbuch (1852; 3. p. nimellä "Gedichte" 1880), joukko novelleja ja näytelmiä, muun muassa Gevatter tod (1873), romaani Das buchstabirbuch der leidenschaft (1878), jotka kertovat vakavasta pyrimyksestä syvällisyyteen asettamatta koskaan kiistanalaiseksi esikoisteoksen arvoa Roquetten raikastetuimpana ja pidetyimpänä teoksena. Kirjallisuushistorian alalta hän julkaisi teokset Leben und dichten Joh. Christian Günthers (1860) ja Geschichte der deutschen dichtung (1861–1863). Roquetten muistelmateos Siebzig jahre ilmestyi 1893.
Suomennetut teokset

Odenwaldin tammi, suomentanut -i. –n, Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapaino, 1882 Teos verkossa
Hämäräseura: yksinäytöksinen huvinäytelmä, Helsinki: Yrjö Weilin 1907. Sarja: Näytelmäkirjasto, n:o 34
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otto Roquette Wikimedia Commonsissa
Orfilaisuus

Orfeus eläinten ympäröimänä. Roomalainen mosaiikki Palermosta.
Orfilaisuus oli uskonnollinen liike antiikin Kreikassa. Se syntyi luultavasti 500-luvulla ennen ajanlaskun alkua, ja yhdistetään taruhahmo Orfeukseen. Orfilaisuus omaksui aikaisemman Dionysos-kultin. Säilyneet piirtokirjoitukset osoittavat, että ”orfilainen” tarusto Dionysoksen kuolemasta ja ylösnousemuksesta yhdistettiin käsityksiin siunatusta kuolemanjälkeisestä elämästä. Orfilaisuutta on sanottu muinaisen Kreikan merkittävimmäksi pelastususkonnoksi.
Historia

Useimmat orfilaisuuden oppeja ja käytäntöjä koskevat lähteet ovat myöhäisiä ja epäselviä, ja jotkut tutkijat väittävät, että orfilaisuus on tosiasiassa myöhäisempien aikojen luomus. Eri puolilta Kreikkaa löydetyt piirtokirjoitukset kuitenkin vahvistavat, että on ollut olemassa liike, joka on sittemmin yhdistetty nimitykseen orfilaisuus. Lisäksi Dervenin papyrus osoittaa, että orfilainen tarusto voidaan jäljittää 300-luvulle ennen ajanlaskun alkua, ja se voi olla vieläkin vanhempi.
Uskonto on saanut nimensä kuuluisasta Orfeus-tarusta. Tarun mukaan Orfeus oli Traakian kuninkaan poika. Hän oli erittäin taitava lyyran soittaja. Hän meni naimisiin kuuluisan Eurydiken kanssa ja oli tulla mielipuoleksi, kun tämä kuoli. Orfeus syöksyi manalaan ja lumosi Persefonen lyyrallaan. Hän sai luvan viedä Eurydiken takaisin, mutta ehtona oli, ettei hän saanut katsoa taakseen. Orfeus ei voinut välttää kiusausta katsoa, seurasiko perästä kulkemaan määrätty Eurydike, ja niin Eurydike jäi manalaan. Orfeus palasi itse ehjin nahoin, mutta Traakian naiset raivostuivat, kun lohdutus ei kelvannut Orfeukselle ja repivät hänet kappaleiksi. Zeus sijoitti heidän rikoksensa hyvitykseksi Lyyran tähtikuvion taivaalle. Katkaistu pää, joka yhä lauloi, haudattiin Lesbossaaren rotkoon, josta tuli oraakkelin eli ennustajan paikka. Orfeuksen jälkeensä jättämät pyhät laulut muodostivat orfilaisuuden perustan.
Oppi

Orfilaisuus muistutti Dionysoksen kulttia, mutta oli pidemmälle kehitetty. Se perustui olennaisesti uskoon jumalan pojan Dionysos Zagreuksen kärsimyksestä, kuolemasta ja ylösnousemuksesta ja käsitykseen kaikkien ihmisten ylösnousemuksesta ja heidän tulevasta palkitsemisestaan tai rankaisemisestaan.
Orfilaiset tarut jumalten synnystä ovat sukuhistorioihin perustuvia kuten Hesiodoksen Jumalten synty, mutta yksityiskohdat ovat erilaisia. Niihin ovat luultavasti vaikuttaneet Lähi-idän esikuvat. Peruskertomus oli seuraavanlainen: Dionysos oli Zeuksen ja Semelen poika. Titaanit murhaavat ja hävittävät hänet, ja tuhkasta nousee syntinen ihmiskunta. Dionysoksen sydän säilyy, ja se liitetään Zeuksen sääreen. Zeus saattaa kuolevaisen naisen Semelen raskaaksi ja Dionysos syntyy uudelleen. Monet tarinan yksityiskohdat löytyvät antiikin kirjailijoiden teksteistä.
Koska titaanien, jotka olivat surmanneet Dionysoksen, uskottiin olevan ihmisen esi-isiä, koko ihmissuku oli perisynnin tahraama. Sen rangaistuksena sielu oli suljettu ruumiiseen kuten vankilaan tai hautaan. Orfeuksen palvojat söivät ehtoollisateriassaan raakaa häränlihaa viettääkseen Dionysoksen muistoa ja tullakseen uudelleen osallisiksi jumalallisesta olemuksesta.
Orfilaisen opin mukaan sielu joutuu kuoleman jälkeen manalan jumalien tuomioistuimen eteen. Syyllistä odotti ankara rangaistus. Eräässä opin muodossa se käsitettiin ikuiseksi. Tämä oli myöhemmän helvettiuskon lähteenä. Toinen muoto omaksui sielunvaellusopin: sielu syntyi yhä uudelleen ja uudelleen, sen elämä oli parempaa tai huonompaa sen mukaan, kuinka puhdas tai epäpuhdas se oli ollut edellisessä olomuodossaan. Kolmannen muunnelman mukaan rangaistus saattoi päättyä, jos ihminen etukäteen suoritti katumusta tai ystävät tekivät samoin kuoleman jälkeen. Platon kuvailee miltei Martti Lutherin kaltaisella suuttumuksella, miten Ateenassa kaupiteltiin tällaisia aneita 300-luvulla eaa.
Olympoksen jumalien kevytmielisyys korvattiin tiukalla siveydellä. Synnin ja omantunnon käsitteet ilmaantuivat kreikkalaiseen ajatteluun. Lahkon vaikutus oli laajalle ulottuva ja kestävä. Vaikka Platon hylkäsi orfilaisuuden, hän omaksui sen idealistisen ajattelun. Myös pythagoralaiset ja stoalaiset saivat vaikutteita orfilaisuudesta.
Kirjallisuutta

Albinus, Lars: The House of Hades.  Aarhus:  ?, 2000.
Betegh, Gábor: The Derveni Papyrus: Cosmology, Theology and Interpretation.  Cambridge:  ?, 2006.
Burkert, Walter: Babylon, Memphis, Persepolis: Eastern Contexts of Greek Culture.  Cambridge, MA:  ?, 2004.
Graf, Fritz: Eleusis und die orphische Dichtung Athens.  Berlin, New York:  ?, 1974.
Guthrie, W. K. C.: Orpheus and Greek religion.  London:  ?, 1952.
Pugliese Carratelli, Giovanni: Le lamine doro orfiche.  Milano:  ?, 2001.
West, Martin L.: Orphic Poems.  Oxford:  ?, 1983.
Pekahja

Pekahja oli yksi Israelin kuningaskunnan kuninkaista. Hän tuli valtaan isänsä Menahemin kuoltua ja hallitsi kahden vuoden ajan, todennäköisesti vuodet 734–732 eaa. Pekahja teki sitä, mikä on väärää Herran silmissä. Hänen lähin miehensä Pekah, teki salaliiton häntä vastaan ja löi hänet hengiltä Samarian kuninkaanpalatsin sisälinnassa. Pekahin on arveltu ehkä olleen Pekahjan henkivartioston komentaja. Hänen hallituskaudestaan Raamattu ei kerro. Pekahjaa seurasi Israelin kuninkaana Pekah.
Parnasso

| Parnasso |
| --- | --- |

 Parnasson kansi 1/1951.
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Julkaisija:  Otavamedia
ISSN:  ISSN 0031-2320
Levikki:  5 775 (2014)
Perustettu:  1951
Päätoimittaja:  Matti Kalliokoski
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  200 × 265 mm
Ilmestymistiheys:  6 kertaa vuodessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
OCLC
Parnasso on suomalainen kirjallisuuslehti. Se perustettiin vuonna 1951 yhdistämällä lehdet Näköala ja Ajan kirja. Parnasso toimi ensin Suomen Kulttuurirahaston suojissa, mutta siirtyi 1960-luvun lopulla Yhtyneitten Kuvalehtien (nykyinen Otavamedia) kustannettavaksi.
Historia

Parnasso perustettiin liennyttämään kirjallisuuden säilyttäjien ja uudistajien välisiä ristiriitoja, ja ensimmäinen päätoimittaja Kaarlo Marjanen oli kompromissi näiden kahden leirin väliltä. Ajatus uudesta lehdestä oli lähtöisin V. A. Koskenniemeltä. Koskenniemi ei pitänyt Näköalan ja Ajan kirjan linjasta ja oli tuohtunut muun muassa Eino S. Revon hänen kriitikontoimeensa kohdistamaan arvosteluun. Lehdet yhdistämisellä Koskenniemi pyrki vakiinnuttamaan edustamansa vanhan linjan. Pian lehti kuitenkin muuttui nuoren polven modernistien foorumiksi, jolla käytiin merkittäviä keskusteluja uudesta kirjallisuudesta ja sen teoriasta sekä kritiikistä.
Parnasson suuruuden aikana voi pitää 1950- ja 1960-lukuja. Erityisesti kultakautena pidetään Kai Laitisen seitsemän vuoden mittaista kautta vuodesta 1958, jolloin lehti laajeni käsittämään teatterin, elokuvan ja television. Mutta myös Tuomas Anhavan pitkä kausi oli merkittävä, kuitenkin toisella tavalla, sillä Parnasson vaateliaimmat periaatteet vakiintuivat silloin. Lehti oli hänen kaudellaan lakkautusuhan alla, ja siihen hän reagoi kääntämällä Ezra Poundin runoja ja muotoilemalla suomennokseen viitteellisen vastineen. Jarkko Laineen kausi venyi joidenkin mielestä liian pitkäksi, ja lehteen alkoi kohdistua yhä enemmän arvostelua.
1990-luvulla Parnasso muutettiin neljästi vuodessa ilmestyväksi aikakauskirjaksi. Vuonna 2003 lehti uudistettiin ulkoasultaan aikakauslehtimäisemmäksi, ja se ilmestyy seitsemän kertaa vuodessa. Syksyllä 2014 Parnasso liitettiin Suomen Kuvalehti -lehtiperheeseen, jolloin sen päätoimittajaksi tuli Suomen Kuvalehden päätoimittaja ja vastaavaksi tuottajaksi Karo Hämäläinen.
Parnasson päätoimittajat

Kaarlo Marjanen 1951–1954
Lauri Viljanen 1954–1956
Aatos Ojala 1957
Kai Laitinen 1958–1965
Tuomas Anhava 1966–1979
Juhani Salokannel 1980–1986
Jarkko Laine 1987–2002
Juhana Rossi 2003–2005
Jarmo Papinniemi 2005–2012
Tarja Hurme (ma.) 2012–2014
Ville Pernaa 2014–2019
Jarmo Raivio (vt.) 2020
Matti Kalliokoski 2020–
Kirjallisuutta

Suurpää, Matti: Parnasso 1951–2011. Kirjallisuuslehden kuusi vuosikymmentä. Helsingissä: Otava, 2011.
Pearson

Pearson voi tarkoittaa seuraavia:
Sukunimenä

Adam Pearson (s. 1985), brittiläinen näyttelijä, televisiojuontaja ja kansalaisvaikuttaja
April Pearson (s. 1989), englantilainen näyttelijä
Felicia Pearson (s. 1980), yhdysvaltalainen näyttelijä
Karl Pearson (1857–1936), englantilainen tilastotieteilijä
Lester B. Pearson (1897–1972), kanadalainen diplomaatti ja poliitikko
Nigel Pearson (s. 1963), englantilainen jalkapalloilija ja valmentaja
Puggy Pearson (1929–2006), yhdysvaltalainen pokeriammattilainen
Sally Pearson (s. 1986), australialainen yleisurheilija
Stan Pearson (1919–1997), englantilainen jalkapalloilija
Stuart Pearson (s. 1949), englantilainen jalkapalloilija
Tanner Pearson (s. 1992), kanadalainen jääkiekkoilija
Tyray Pearson (s. 1980), yhdysvaltalainen koripalloilija
Muita merkityksiä

FremantleMedia Finland Oy, ent. Pearson Television Oy
Pearson PLC, brittiläinen kustannus- ja koulutusyritys
Pearsonin kansainvälinen lentoasema Torontossa
Ted Lindsay Award, ent. Lester B. Pearson Award, NHL:n pelaajapalkinto.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pearson”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Osamu Yamaji

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Osamu Yamaji
Syntymäaika: 31. elokuuta 1929
Syntymäpaikka: Hyogo, Japani
Kuolinaika: 26. tammikuuta 2021 (91 vuotta)
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  | Sumitomo Metal |  |
Maajoukkue
| 1954 | Japani | 1 (0) |
Osamu Yamaji (jap. 山路 修, Yamaji Osamu; 31. elokuuta 1929 Hyogo – 26. tammikuuta 2021) oli japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Yamaji debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 1954.
Aiheesta muualla

National Football Teams