stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen kansallismaisemat
Suomen kansallismaisemat > Sundin kulttuurimaisema, Ahvenanmaa

Merenlahdet, tammimetsät, hakamaat sekä Kastelholman linna ja vanhat kartanot kuuluvat Sundin maisemaan.
Suomen kansallismaisemat > Köyliönjärvi

Köyliönjärven kansallismaisemaan kuuluvat järveä ympäröivät viljelysmaat sekä järven saaret, joista merkittävimmät ovat Kirkkosaari ja Kirkkokari. Kirkkosaaressa sijaitsee Köyliönkartano sekä vuodelta 1752 oleva Köyliön kirkko. Kirkkokari puolestaan on katolisten pyhiinvaelluskohde. Kansanperinteen mukaan Lalli surmasi kirveellä Piispa Henrikin Köyliönjärven jäällä 1150-luvulla.
Suomen kansallismaisemat > Vanajaveden laakso

Vanajaveden laaksossa on asutusta ja maataloutta esihistorialliselta ajalta asti sekä linnavuoria ja vanhoja kartanoita.
Suomen kansallismaisemat > Rautaveden kulttuurimaisema

Maastotyypiltään Rautavesi on jylhää sekä metsäistä. Rautavedellä sijaitsevat myös Tyrvään ja Karkun kylät sekä kirkot Tyrvään kirkko, Tyrvään Pyhän Olavin kirkko eli Tyrvään vanha kirkko, Sastamalan keskiaikainen kivikirkko sekä Karkun kirkko. Rautavedellä on myös kalmistoja ja asuinpaikkoja rautakaudelta.
Suomen kansallismaisemat > Tammerkoski

Tammerkoskesta tuli 1700-luvun jälkipuolella ja varsinkin 1800-luvulla tärkeä teollisuuskeskittymä. Alueella on ollut Finlaysonin tehdas, paperiruukki, verkatehdas sekä vesivoimaloita sekä muuta teollisuutta.
Suomen kansallismaisemat > Hämeenkyrön kulttuurimaisemat

Nykyisellä Pirkanmaalla sijaitsevan Hämeenkyrön kunnan maisema on kumpuista viljelymaata, joka viettää loivasti järviin. Harju kuuluu myös kansallismaisemakokonaisuuteen.
Suomen kansallismaisemat > Imatrankoski

Imatralla sijaitseva Imatrankoski on kallioinen ja tunnettu koski, joka syntyi noin vuosina 3000 - 2000 eaa., jolloin Saimaan vesimassat työntyivät Salpausselkään ja puhkaisivat siihen kosken.
Suomen kansallismaisemat > Olavinlinna ja Pihlajavesi

Olavinlinna on keskiaikainen linna Savonlinnassa. Se rakennettiin suojaamaan Pähkinäsaaren rauhassa Ruotsin rajan taakse jäänyttä suomalaisasutusta. Nykyisin linna on suosittu, ympäri vuoden auki oleva turistikohde sekä toimii muun muassa näyttämönä Oopperajuhlille ja useille muille tilaisuuksille. Linnaa voi vuokrata myös yksityistilaisuuksia varten.
Pihlajavedellä ovat nähtävissä perinteisen itäsuomalaisen järviluonnon piirteet, laajat selkävedet sekä saaret. Pihlajavesi on myös saimaannorpan tärkeimpiä elinalueita. Järvi onkin otettu mukaan valtakunnalliseen rantojensuojeluohjelmaan. Suojelu ei kuitenkaan kiellä järvellä liikkumista ja Pihlajavesi onkin vesilläliikkujien suosiossa kesäisin.
Pihlajavesi on Suomen saarisin järvi. Järvessä on 3 819 saarta ja sen pinta-ala on 341 km².
Suomen kansallismaisemat > Punkaharju

Punkaharjun kunta on saanut nimensä 7 km pitkän, jääkauden aikana muodostuneen kapean harjun mukaan. Harju on luonnonsuojelualuetta. Harju muodostaa liikenneväylän Viipurista Savonlinnaan.
Suomen kansallismaisemat > Heinäveden reitti

Heinäveden reittiä sanotaan yhdeksi Suomen kauneimmista kansallismaisemista. Yleisesti sitä sanotaan monesti maailman kauneimmaksi vesireitiksi. Reitti kulkee Vehmersalmesta Heinävedelle. Reitti on yksi Suomen suosituimmista veneilyreiteistä.lähde? Reitille on tyypillistä kapeat ja mutkaiset vesistöt, saaristoiset järvenselät ja vanhat kanavat. Reitin varrella on kuusi kanavaa: Varistaipaleen, Taivallahden, Karvion, Kerman, Vihovuonteen ja Pilpan kanavat. Kanavointi aloitettiin 1895, jolloin rakennettiin Karvion kanava. Silloin saatiin yhteys Kuopiosta Heinävedelle. Yhteys Haukivedelle Savonlinnaan saatiin 1906, kun oli rakennettu Kerman, Vihovuonteen ja Pilpan kanavat, keskimmäinen näistä viimeisenä. Juojärvelle yhteys saatiin 1916, jolloin valmistuivat Varistaipaleen ja Taivallahden kanavat. Heinäveden reitin kanavat ovat vieläkin loistavassa kunnossa reitin ahkeran käytön takia. Heinäveden kanavista viimeisenä Varistaipaleen kanavalla on oma miehitys, muut ovat automatisoituja.
Heinäveden reittiä pitkin kulkee yhä laivaliikennettä Kuopion ja Savonlinnan välillä. 1930-luvun lopulla reitti oli vesistön äärellä asuville tärkein kulkureitti, jota pitkin hoidettiin niin kaupunkikäynnit kuin ostosreissutkin. Heinäveden reitti on ollut huvivene- ja matkustajaliikenteen lisäksi hyvin tärkeä tukinuittoväylä; kaksi kolmasosaa kaikista Suomen kanavissa sulutetuista tukeista kulki Heinäveden reitin kanavien kautta. 1970-luvulla tukinuitto kuitenkin hiipui melkein olemattomiin reitillä. Reitillä on rahdattu muutakin kun tukkeja, muun muassa Outokummun kuparia.
Suomen kansallismaisemat > Väisälänmäki

Väisälänmäki on pohjoissavolainen kylä Lapinlahdella. Kylä on rakennettu korkealle mäelle, josta on avarat näkymät Onkilahdelle ja Onkivedelle. Väisälänmäen korkein kohta, Linnanmäki, kohoaa 220 metrin korkeuteen meren pinnasta katsottuna ja 135 metrin korkeuteen Onkivedestä katsottuna.
Suomen kansallismaisemat > Koli

Koli on Pohjois-Karjalan korkein vaara Pielisen rannalla. Kolia pidetään yhtenä tärkeimmistä kansallismaisemista. Koli on lähinnä valkoista kvartsia, ja sen laella on suuria puuttomia, paljaita valkoisia kalliopintoja, jotka tuovat mieleen lumihuippuiset vuoret. Kolin korkein kohta on Ukkokolilla, yhdellä Kolin huipuista. Kolin vaaran juurella on Kolin kylä. Alueella sijaitsee Kolin kansallispuisto.
Kolin kvartsi on maailman vanhimpia kiviä. Koli on jäänne paljon suuremmasta vuoristosta, joka muinoin on sijainnut alueella. Jääkaudet ovat silottaneet vuoret, mutta kovin kiviaines on jäänyt koholle kuin kuluneen puupenkin oksankohta.
Taiteilijat ovat kuvanneet Kolia kansallisromantiikan karelianismin hengessä.
Suomen kansallismaisemat > Pohjois-Karjalan vaarakylät

Pohjois-Karjalan vaarat, järvet sekä suot, sekä muinoin kasketut alueet muodostavat kansallismaiseman.
Suomen kansallismaisemat > Merenkurkun saaristo

Merenkurkun saariston pinta-ala on 326 300 hehtaaria ja sillä on 6 550 saarta.
Kuntia saariston alueella ovat Korsnäs, Maalahti, Vaasa, Mustasaari sekä Vöyri-Maksamaa. Saarista Raippaluoto on Suomen kahdeksanneksi suurin saari.
Suomen kansallismaisemat > Pallastunturit

Pallastunturit ovat eteläisin osa 50 kilometriä pitkää Pallas-Ounastuntureiden tunturiketjua Muonion ja Enontekiön kunnissa. Tunturiylänkö on 400–500 metriä merenpinnan yläpuolella, pyöreälakiset kerot eli tunturilaet kohoavat vielä 200–300 metriä korkeammalle. Pallastuntureiden korkein laki on 807 metriin kohoava Taivaskero. Alueella on kansallispuisto.
Kirjallisuutta

Putkonen, Lauri (toim.): Kansallismaisema.  Helsinki:  Ympäristöministeriö, alueidenkäytön osasto, 1993.  ISBN 951-47-8594-0
Heikkilä, Tapio: Suomalainen kansallismaisema.  (Valokuvat: Tapio Heikkilä. Teksti: Risto Timonen)  Helsingissä:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18428-8
Aiheesta muualla

Ympäristö.fi
Helsinki mereltä
Porvoonjoen rantaa sekä Vanhan Porvoon puutaloja
Tapiolaa kesällä 2001.
Aurajoki jakaa Turun keskustan kahteen osaan.
Hiittinen, saaristomeri.
Köyliönjärvi ja Kirkkosaari
Tyrvään Pyhän Olavin kirkko.
Tammerkoski.
Imatrankosken kuohuja 1982.
Olavinlinna kesällä 2002.
Varistaipaleen kanava Heinäveden reitin varrella.
Näkymä Ukkokolilta
Pallastunturin Taivaskero ja Pyhäkero (edessä)
Plaça de Catalunya

Plaça de Catalunya
Katalonian autonomisen hallinnon ensimmäiselle presidentille, Francesc Maciàlle, pystytetty muistomerkki.
Plaça de Catalunya on aukio Barcelonassa Espanjassa. Sitä pidetään kaupungin keskustana sekä vanhankaupungin ja 1800-luvulla rakennetun Eixamplen yhtymäkohtana. Aukio on vilkas julkisen liikenteen risteyspaikka. Sen suunnitteli arkkitehti Francesc Nebot vuonna 1927. Aukio on kutistunut alkuperäisestä 50 hehtaarin laajuudestaan. Monet Barcelonan pääkaduista, kuten La Rambla, saavat alkunsa aukiolta. Catalunyan metroasema sijaitsee aukion alla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Plaça de Catalunya Wikimedia Commonsissa
Pitsundin taistelu

Pitsundin taistelu käytiin 25. elokuuta 1809 Suomen sodan aikana Ruotsissa Piitimejoen suulla Pitsundissa. Ruotsalaisten yritys tuhota venäläisjoukkojen varastot sekä Pitsundin ylittävä silta epäonnistuivat ja ruotsalaisjoukot joutuivat vetäytymään. Taistelu oli Suomen sodan viimeinen.
Taustaa

Keväällä 1809 venäläiset tunkeutuivat Länsipohjaan. Hörneforsin taistelun jälkeen ruotsalaiset katsoivat, että venäläisiä ei voinut karkottaa Länsipohjasta pelkällä maahyökkäyksellä. Ruotsilla oli Pohjanlahdella meriherruus ja ruotsalaiset päättivät tehdä maihinnousun venäläisten selustaan. Maihinnousulaivasto lähti liikkeelle 8. elokuuta ja ruotsalaiset aloittivat maihinnousun 16. elokuuta Ratanissa. Maihinnousu kuitenkin epäonnistui ja ruotsalaiset vetäytyivät 22. elokuuta.
Pääosa maihinnousulaivastosta suuntasi epäonnistumisen jälkeen Uumajaan, mutta pienempi osasto lähetettiin pohjoiseen. Tarkoituksena oli hyökätä Piitimeen ja tuhota sen venäläisvarastot. Osastoon kuului fregatti Jarramas, kuusi saaristolaivaston tykkipurtta ja Ruotsin Pommerista rekrytoidut kaksi saksalaisrykmenttiä, joihin kuului 150 miestä. Varastojen tuhoamisella pyrittiin vaikeuttamaan venäläisten vetäytymistä. Osaston komentaja oli C. F. Hauswolff.
Taistelun kulku

Ruotsalaisten alukset saavuttivat Piitimejoen suun ja Pitsundin viiden aikaan iltapäivällä 25. elokuuta 1809. Venäläiset olivat varustaneet Pitholmenin saaren kenttälinnoituksin, ja venäläisten miesvahvuuteen kuului yksi pataljoona sekä useita kasakoita. Hauswolff johti itse tykkipursien hyökkäystä venäläisten varustuksia vastaan. Tämän vuoksi hän laskeutui fregatin parkassiin. Jos venäläisten varastoja ei onnistuttaisi hävittämään, ruotsalaisten tavoitteena oli ainakin tuhota Pitsundin ylittävä silta.
Hauswolff haavoittui kuitenkin pian vakavasti tulituksesta, joka tuli rannalla olleesta vartiopaikasta. Tämän seurauksena komennon ottivat kapteeni Jägerfelt ja luutnantti Munch, jotka jatkoivat yhtä rohkeasti etenemistä salmeen, joka oli vain sata syltä leveä ja ruotsalaiset olivat nyt molemmilta puolilta alttiita tulitukselle. Luutnantti Everlöf yritti miestensä kanssa soutaa sillalle mukanaan tarvikkeita sen tuhoamiseksi. Hänet ja häneen veneensä miehistö kuitenkin ammuttiin ja luutnantti Munchkin haavoittui, jolloin vetäytyminen katsottiin välttämättömäksi ja toiveet maihinnousemisesta unohdettiin.
Ruotsalaisten laivue kuitenkin havaitsi 13 venäläisaluksen lähestyvän etelästä. Aluksi ruotsalaiset välttelivät niitä, mutta havaitessaan kyseessä olevan joukon kuljetusaluksia lähetettivät ruotsalaiset kaksi tykkipurtta niiden kimppuun. Nämä kuitenkin havaitsivat kuljetusaluksia saattavan kaksi tykkivenettä, jolloin purret palasivat fregatin suojiin. Tässä vaiheessa ruotsalaiset päättivät vetäytyä paikalta kokonaan.
Taistelu siis päättyi ruotsalaisten tappioon. Ruotsalaiset kärsivät tappioina kahdeksan kaatunutta ja 17 haavoittunutta. Myös Hauswolff itse kaatui. Venäläisten tappiot olivat 15 kaatunutta ja 18 haavoittunutta. Alueella ollut venäläinen laivasto-osasto ei osallistunut taisteluun.
Jälkivaikutukset

Pitsundin taistelu jäi Suomen sodan viimeiseksi taisteluksi. Kenraalit Johan August Sandels ja Nikolai Mihailovitš Kamenski solmivat 2. syyskuuta aseleposopimuksen, joka piti rauhantekoon Haminassa (17. syyskuuta) asti.
Vuonna 1999 taistelupaikalle pystytettiin muistomerkki, ja vuonna 2009 järjestettiin taistelun muistotilaisuus, jonka yhteydessä kuningas Kaarle XVI Kustaa sekä Venäjän Ruotsin suurlähettiläs Alexander Kadakin laskivat seppeleet muistomerkille. Myös kruununprinsessa Victoria osallistui tilaisuuteen.
Taistelun vuonna 1999 pystytetty muistomerkki. Kuva vuodelta 2015.
Pitäjänmäen kenttärata

Pitäjänmäen kenttärata  oli venäläisten vuosina 1915–1916 tukkien kuljetusta varten rakentama 750 mm:n raideleveydellä ollut kapearaiteinen metsärautatie Helsingin maalaiskunnan, nykyisten Helsingin ja Vantaan kaupunkien, alueella.
Rautatie kuljetti tukkeja Helsingin ympäristön metsistä meren rantaan edelleen uitettaviksi.
Radan linjaus

Rata rakennettiin osapuilleen reitille Laajalahden laituri (Munkkiniemi) – IBM:n toimitalo (Munkkiniemi) – Stockmannin korjaamo (Pitäjänmäki) – Strömbergin tehdas (Pitäjänmäki) – rantaradan alitus – Kaupintien ja Vihdintien kulma (Konala) – Konalan risteys – Tuulenpesäntie Malminkartanossa – Sanomala Isotammentiellä (Martinlaakso).
Radan pituus oli arviolta vähintään 15 kilometriä.
Ainoa varsinainen asema ja veturitallit kolmioraiteineen olivat Pitäjänmäen aseman lähellä. Toinen kolmioraide oli radan päätepisteessä Vantaalla. Keimolaan, nykyisen Aluman tehtaan luo, jäi vallankumouksen tullessa suuret määrät radan kuljetettavaksi tarkoitettua puutavaraa ja ratatarvikkeita, eli rataa oli ilmeisesti tarkoitus jatkaa sinne asti.
Kalusto

Radalla oli käytössä kaikkiaan viisi veturia, joista tiettävästi neljä venäläisvalmisteista, sekä tuntematon määrä tukkivaunuja ja parikymmentä soravaunua.
Jokioisten rautatien vaiheisiin rata liittyy sikäli, että vuonna 1915 linnoitustöihin myyty ja Tallinnaan päätynyt JR3-veturi, Baldwin 17493/1900, 2-8-2T, oli lyhyen aikaa radalla odottaessaan kuljetusta eteenpäin.
Liikenteen loppu ja radan purkaminen

Tukkiliikenne loppui Helmikuun Vallankumoukseen vuonna 1917 ja rata jäi toimettomaksi. Liikenteen loppuessa veturit oli laskettu vedestä tyhjiksi ja jäätymistä ehkäisevät varotoimet oli tehty huolellisesti ja jostain syystä kalusto jätettiin muutenkin rauhaan, kun inventoijat saapuivat paikalle seuraavana kesänä, veturit ja vaunut tavattiin hyvässä kunnossa.
Pitäjänmäen kenttärata purettiin vuonna 1919. Kolme venäläisperäistä tenderiveturia, pääosa soravaunuista ja kiskoista vaihteineen siirrettiin rakenteilla olleelle Outokummun–Juojärven Rautatielle, osa meni Loviisaan, Röjsön turveradalle.
Vetokalusto käytettiin loppuun Outokummussa. Sitä käytiin katsomassa sodan jälkeen sotakorvausinventoinnin yhteydessä, mutta hylättiin silloinkin. Tukkivaunut menivät Vaaherjoen - Syskyjärven metsäradalle Laatokan Karjalaan, missä ne käytettiin loppuun jo kauan ennen talvisotaa.
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1990

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa
| Maakoodi: | Maakoodi: |  FIN |  FIN |  FIN |
| EAA:n jäsenliitto: | EAA:n jäsenliitto: | Suomen Urheiluliitto | Suomen Urheiluliitto | Suomen Urheiluliitto |
Split 1990
Sijoitus mitalitaulukossa: 15.
|   |   | Yhteensä | miehet | naiset |
| Urheilijoita | Urheilijoita | 45 | 27 | 18 |
|  kultaa |  kultaa | 1 | - | 1 |
|  hopeaa |  hopeaa | - | - | - |
|  pronssia |  pronssia | - | - | - |
| pistesijat | pistesijat | 11 | 5 | 2 |
Osallistumisvuodet
 1934  • 1938 • 1946 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1969 • 1971 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010 • 2012 • 2014 • 2016 • 2018 • 2022
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1990 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Splitissä 1990.
Ennakko-odotukset

Suomen EM-joukkue valittiin kahdessa osassa elokuun 1990 aikana. Suomen Urheiluliiton hallitus toteutti poikkeuksellisen löysää linjaa ja valitsi Splitiin lähes kaikki EM-kisarajan saavuttaneet urheilijat. Joukkueeseen tuli valituksi kaikkiaan 49 urheilijaa, joista kuitenkin 16-vuotias korkeushyppääjä Katja Kilpi vetäytyi kisoista opiskeluihin vedoten ja kymmenottelija Jarkko Finni sekä seiväshyppääjä Asko Peltoniemi jäivät pois loukkaantumisten takia. Lisäksi Juha Laukkanen jäi kotimaahan keihäänheiton varamieheksi, joten Splitiin matkusti 45 suomalaisurheilijaa. SUL:n virallinen tavoite kisoihin oli neljä mitalia ja lisäksi viisi pistesijaa.
Miehistä kenties suurimmat menestysodotukset kohdistuivat keihäänheittäjä Seppo Rätyyn, joka kisojen alla oli heittänyt Suomen ennätyksen 86,92. Myös Kimmo Kinnusella uskottiin parhaassa tapauksessa olevan mahdollisuuksia keihäsmitaliin. Realistisia toiveita palkintosijasta oli myös Jarmo Kärnällä, joka oli pituushypyn tasaisessa Euroopan tilastossa 10. sijalla tuloksella 805. Näiden lisäksi kymmenottelija Petri Keskitalon ja kestävyysjuoksija Risto Ulmalan uskottiin pystyvän mitaleihin huippusuorituksilla.
Naisurheilijoista Päivi Tikkanen oli juossut kauden aikana 10 000 metrin Suomen ennätyksen 31.57,56, jonka myötä hän oli lajin vahva mitalisuosikki. Suomen ennätyksiin olivat pystyneet myös pituushyppääjä Ringa Ropo ja kävelijä Sari Essayah, ja heillä uskottiin myös olevan mitalimahdollisuuksia, vaikka he eivät Euroopan tilastoissa aivan kärjessä olleetkaan. Kaksissa edellisissä EM-kisoissa neljänneksi sijoittunut keihäänheittäjä Tiina Lillak oli osoittanut nousukuntoa ja myös häntä pidettiin mahdollisena suomalaismitalistina.
Menestys

Suomen EM-joukkue jäi Splitissä kauas mitalitavoitteestaan, kun ainoan mitalin, toki kultaisen, toi keihäänheiton suuryllättäjä Päivi Alafrantti. Mestaruuden lisäksi suomalaiset saavuttivat 11 pistesijaa, joten siltä osin SUL:n tavoite ylittyi.
Menestys > Kahdeksan parhaan joukkoon sijoittuneet

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Päivi Alafrantti | keihäänheitto |
| 5 | Sari Essayah | 10 kilometrin kävely |
| 5 | Seppo Räty | keihäänheitto |
| 6 | Päivi Tikkanen | 3 000 metrin juoksu |
| 6 | Risto Ulmala | 5 000 metrin juoksu |
| 6 | Valentin Kononen | 50 kilometrin kävely |
| 6 | Jarmo Kärnä | pituushyppy |
| 8 | Harri Hänninen | 5 000 metrin juoksu |
| 8 | Anna Suurnäkki   Tuija Helander   Satu Jääskeläinen   Sonja Finell | 4 x 400 metrin viesti |
| 8 | Petri Peltoniemi | seiväshyppy |
| 8 | Ringa Ropo | pituushyppy |
| 8 | Kimmo Kinnunen | keihäänheitto |
Menestys > Juoksulajit ja kävelyt

Sisko Hanhijoki oli ollut EM-hallikisojen 60 metrillä kolmas vuonna 1989 ja viides vuonna 1990, joten myös Splitin 100 metrillä häneltä odotettiin finaalipaikkaa. Alkuerissä Hanhijoki juoksi 11,51, mutta jäi välierissä tästä ajasta kolme sadasosaa ja sijoittui eränsä viidenneksi jääden loppukilpailun ulkopuolelle. Erän kolmas ja neljäs saivat saman ajan kuin Hanhijoki. Myös 200 metrillä Hanhijoki pääsi välieriin.
Ari Suhonen oli noussut kaudella 1989 kansainvälisen huipun tuntumaan juostuaan 800 metrin Suomen ennätyksen 1.44,10. Kesä 1990 oli kuitenkin vaikea eikä Suhonen selviytynyt Splitissä edes välieriin. Hän itse kertoi vaisuuden syyksi flunssan ja allergiset oireet.
Risto Ulmala keskittyi vain 5 000 metrin juoksuun, jonka kovavauhtisessa loppukirikamppailussa hän ei kuitenkaan aivan pystynyt mitalivauhtiin, vaan tuloksena oli kuudes sija. Myös Harri Hänninen sijoittui pisteille oltuaan kahdeksas.
Päivi Tikkanen piti päälajinaan 10 000 metrin kilpailua, mutta osallistui sitä ennen myös 3 000 metrin juoksuun, jonka loppukilpailuun hän selvisi helposti. Finaalissa tapahtui hitaan alkuvauhdin myötä kuitenkin tönimistä, jonka seurauksena pari kilpailijaa keskeytti ja Tikkanen sai piikkarista syvän haavan lähelle akillesjännettään. Vammastaan huolimatta Tikkanen kamppaili kärkivauhdissa, mutta joutui loppukirivaiheessa taipumaan kuudenneksi. Tikkasen jalkaan tullut vamma osoittautui kuitenkin niin pahaksi, että hän joutui keskeyttämään 10 000 metrin kilpailun 5 600 metrin kohdalla.
Aitajuoksuissa suomalaiset saavuttivat kolme välieräpaikkaa. Tuoreella nuorten maailmanmestarilla Antti Haapakoskella arveltiin olevan mahdollisuuksia jopa loppukilpailuun, mutta aivan sellaiseen vauhtiin hän ei välierissä pystynyt. Naisten 400 metrin aidoissa Tuija Helander oli paras finaalin ulkopuolelle jääneistä juoksijoista, ja myös Anna Suurnäkki pääsi välieriin. Miesten vastaavalla matkalla Vesa-Pekka Pihlaviston tuoreella Suomen ennätyksellä 50,12 olisi taisteltu alkuerän voitosta, mutta Pihlavisto jäi EM-alkuerässään vasta kuudenneksi ja ulos välieristä.
Kävelykilpailuissa Valentin Kononen ja Sari Essayah tekivät nousujohteiset suoritukset. Vasta kolmatta 50 kilometrin kilpailuaan kävellyt 21-vuotias Kononen oli vielä 30 kilometrin kohdalla kymmenentenä, mutta nousi lopussa kuudenneksi. Naisten 10 kilometrillä Essayah puolestaan paransi kilpailun loppupuoliskolla sijoituksensa viidenneksi.
Suomen naisilla oli joukkue sekä pikaviestissä että pitkässä viestissä. Pikaviestissä joukkue pääsi suoraan loppukilpailuun, kun osallistuvia joukkueita oli lopulta vain kahdeksan. Finaalissa Suomi ylitti maalilinjan kuudentena, mutta joukkueen suoritus hylättiin, koska ensimmäinen vaihto oli mennyt pitkäksi. Pitkään viestiin osallistui lopulta 11 joukkuetta, joten lajissa juostiin myös alkuerät. Suomi pääsi jatkoon oltuaan alkuerien kahdeksas, joka oli joukkueen sijoitus myös finaalissa.
Menestys > Hyppylajit

Seiväshypyssä Jani Lehtonen ja Petri Peltoniemi selviytyivät EM-finaaliin hypättyään 530. Loppukesästä epävarmasti kilpaillut Lehtonen ei selvittänyt loppukilpailussa aloituskorkeuttaan 540, jonka Peltoniemi ylitti ensimmäisellään. Tämä jäi myös Peltoniemen lopputulokseksi, jolla hän sijoittui kilpailussa kahdeksanneksi.
Miesten pituushypyssä Jarmo Kärnä oli karsinnan paras tuloksellaan 813. Tämä onnistuminen vaati kuitenkin myös veronsa, kun Kärnän vanha selkäkramppi uusiutui. Finaalissa hän sai tuloksen vain ensimmäisellä hypyllä, jonka jälkeen muut yritykset olivat yliastuttuja. Kärnä oli tuloksellaan 795 ennen viimeistä kierrosta vielä neljännellä sijalla, mutta putosi lopulta kuudenneksi. Kilpailussa kolmanneksi sijoittunut Jugoslavian Borut Bilac menetti kisojen jälkeen pronssimitalinsa dopingkäryn vuoksi, mutta asiaan liittyneiden epäselvyyksien vuoksi häntä ei lopulta kuitenkaan hylätty.
Naisten pituushypyn karsinnassa Ringa Ropo sijoittui avaushypyllään 676 neljänneksi. Ukkosmyrskyn häiritsemässä finaalissa Ropo hyppäsi avauskierroksella karsinnan tapaan 676 eikä pystynyt kilpailun edetessä enää parantamaan. Tulos riitti kilpailun kahdeksanteen sijaan.