stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Suomen kansainvälisistä vastuulajeista
Kasvit > Maksasammalet

kantoraippasammal Anastrophyllum hellerianum
etelänraippasammal Anastrophyllum michauxii
turjansammal Arnellia fennica
kantopaanusammal Calypogeia suecica
hitupihtisammal Cephalozia macounii
ryytisammal Geocalyx graveolens
etelänhopeasammal Gymnomitrion obtusum
purokaltiosammal Harpanthus flotovianus
kantokorvasammal Jungermannia leiantha
pikkulovisammal Lophozia ascendens
karhunlovisammal Lophozia grandiretis
herttalovisammal Lophozia obtusa
kalkkilovisammal Lophozia perssonii
vuoripussisammal Marsupella sparsifolia
loukkosiiransammal Nardia insecta
kantokinnassammal Scapania apiculata
pahtakinnassammal Scapania crassiretis
kielikinnassammal Scapania lingulata
kourukinnassammal Scapania massalongi
hetekinnassammal Scapania paludosa
pussikämmensammal Tritomaria polita
Kasvit > Sanikkaiset

pohjannoidanlukko Botrychium boreale
suikeanoidanlukko Botrychium lanceolatum
ahonoidanlukko Botrychium multifidum
pikkunoidanlukko Botrychium simplex
myyränporras Diplazium sibricum
tuoksualvejuuri Dryopteris fragans
idänimarre Gymnocarpium continale
vaalealahnanruoho Isoetes echinospora
tummalahnanruoho Isoetes lacustris
Kasvit > Siemenkasvit

punakonnanmarja Actaea erythrocarpa
upossarpio Alisma wahlenbergii
ruijankissankäpälä Antennaria nordhageniana
perämerenmaruna Artemisia campestris ssp. bottnica (alalaji)
neidonkenkä Calypso bulbosa
vienansara Carex atherodes
lettosara Carex heleonastes
velttosara Carex laxa
kuusamonnokkasara Carex lepidocarpa ssp. jemtlandica (alalaji)
vaaleasara Carex livida
viitasara Carex tenuiflora
lettohernesara Carex viridula var. bergrothii (muunnos)
tunturihärkki Cerastium alpinum (vain serpentiinirodut)
lapinlinnunsilmä Chrysosplenium tetrandum
hajuheinä Cinna latifolia
vesipaunikko Crassula aquatica
pohjanlahdenlauha Deschampsia bottnica
pulskaneilikka Dianthus superbus (vain serpentiinirodut)
oikovesirikko Elatine orthosperma
kolmihedevesirikko Elatine triandra
turjanhorsma Epilobium laestadii
kalvaskallioinen Erigeron acer ssp. decoloratus (alalaji)
himmeävilla Eriophorum brachyantherum
perämerensilmäruoho Euphrasia bottnica
ahosilmäruoho Euphrasia rostkoviana ssp. fennica (alalaji)
korpisorsimo Glyceria lithuanica
lännenmaarianheinä Hierochloe odorata ssp. baltica (alalaji)
nelilehtivesikuusi Hippuris tetraphylla
isosolmuvihvilä Juncus articulatus var. hylandri (muunnos)
lamosolmuvihvilä Juncus articulatus var. lindhardii (muunnos)
nuottaruoho Lobelia dortmanna
serpentiinipikkutervakko Lychnis alpina var. serpentinicola (muunnos)
meriminttu Mentha aquatica var. litoralis (muunnos)
lapinnätä Minuartia biflora (vain serpentiinirodut)
hentonäkinruoho Najas tenuissima
suolasänkiö Odontites litoralis
suomensuolasänkiö Odontites litoralis ssp. fennicus (alalaji)
lietetatar Persicaria foliosa
karvayökönlehti Pinguicula villosa
kellosinilatva Polemonium acutifolium
meritatar Polygonium oxyspermum
tuppivita Potamogeton vaginatus
ruijanesikko Primula nutans ssp. jokelae (alalaji)
lapinleinikki Ranunculus lapponicus
sammakonleinikki Ranunculus reptabundus
kelluskeiholehti Sagittaria natans
lettorikko Saxifraga hirculus
pohjanpalpakko Sparganium hyperboreum
suomentähtimö Stellaria fennica
äimäruoho Subularia aquatica
pohjanhoikkaängelmä Thalictrum simplex ssp. boreale (alalaji)
tenonajuruoho Thymus serphyllum ssp. tanaënsis (alalaji)
lapinkaura Trisetum subalpestre
pohjannokkonen Urtica dioica ssp. sondenii (alalaji)
pahtahietaorvokki Viola rupestris ssp. relicta (alalaji)
kaiheorvokki Viola selkirkii
Sienet

raidantuoksukääpä Haploporus odorus
aarniukonsieni Lepiota lignicola
kaltakerroskääpä perennipora tenuis var. pulchella (muunnos)
haavanpökkelökääpä Polyporus pseudobetulinus
hytymaljakas Sarcosoma globosum
Jäkälät

raidanpiilojäkälä Arthonia incarnata
lepännuppijäkälä Calicium adaequatum
punakultajäkälä Caloplaca biatorina
okahirvenjäkälä Cetraria odontella
pohjanhyytelöjäkälä Collema curtisporum
jauhehankajäkälä Evernia mesomorpha
kalliomunuaisjäkälä Nephroma helveticum
vuomanahkajäkälä Peltigera retifoveata
jauhetinajäkälä Stereocaulon farinaceum
Thulen lento-onnettomuus

| Thulen lento-onnettomuus |
| --- | --- |
 Saman tyyppinen B-52G kuin onnettomuuskone
Yhteenveto
Päivämäärä:  21. tammikuuta 1968
Onnettomuustyyppi:  tulipalo
Tapahtumapaikka:  Thulen lentotukikohta
 :  76°31′40″N, 69°16′55″W
Lähtöpaikka:  Plattsburgh Air Force Base
Määränpää:  Plattsburgh Air Force Base
Kuolleita:  1
Eloonjääneitä:  6
Lentokone
Konetyyppi:  B-52G Stratofortress
Lentoyhtiö:  Strategic Air Command, Yhdysvaltain ilmavoimat
Rekisteritunnus:  58-0188
Miehistöä:  7
Thulen lento-onnettomuudella (tansk. Thuleulykken) viitataan neljää B28FI-tyyppistä vetypommia kuljettaneen Yhdysvaltain ilmavoimien B-52 Stratofortress -pommikoneen putoamiseen mereen Grönlannin länsipuolella 21. tammikuuta 1968. Tulipalon sytyttyä koneen ohjaamossa miehistö yritti ensin hätälaskua Thulen lentotukikohtaan, mutta koska tähän ei ollut aikaa, he joutuivat hylkäämään koneen. Kuusi miehistön jäsentä pystyi pelastautumaan heittoistuimilla, mutta yksi kuoli, koska hänellä ei ollut omaa heittoistuinta. Osa mereen tippuneen koneen ydinmateriaalista aiheutti radioaktiivista saastumista laajalla alueella.
Yhdysvallat ja Tanska aloittivat mittavan puhdistus- ja etsintäoperaation, mutta yhden pommin fuusiokomponenttia ei löydetty. Strategisten ilmavoimien Operaatio Chrome Dome keskeytettiin. Pommeihin alettiin kehittää stabiileja räjähteitä. Tanskaa koetteli vuonna 1995 skandaali, koska selvityksen mukaan maan hallitus oli antanut luvan ydinaseiden sijoittamiselle Grönlantiin vastoin virallista linjaa.
Tausta

Yhdysvaltain ilmavoimien Strategic Air Command (SAC) aloitti vuonna 1960 Chrome Dome -operaation, jonka tehtävänä oli varautua Neuvostoliiton yllätyshyökkäykseen. Jotta kostoisku voitaisiin tarvittaessa aloittaa välittömästi, ilmassa oli ympäri vuorokauden korkeintaan tusinan verran ydinaseita kuljettavia pommikoneita. Nämä B-52-koneet lensivät ennalta määrättyjä reittejä Neuvostoliiton rajan läheisyyteen asti. SAC:n komentaja Thomas S. Power antoi elokuussa 1961 käskyn asettaa Thulen ilmatilaan yhden B-52-pommikoneen jatkuvaan kiertoon. Kone pystyi tarkkailemaan Thulessa sijaitsevaa mannertenvälisten ohjusten varoitusjärjestelmää ja selvittämään, mistä mahdolliset viestintähäiriöt saattoivat johtua.
Putoaminen

380th Strategic Bomb Wing -yksikön B-52 lähti suorittamaan valvontatehtäväänsä Plattsburghin lentotukikohdasta 21. tammikuuta 1968.
Viiden tunnin lentämisen jälkeen koneen ohjaamon lämpötila oli hyvin kylmä ja lämmitystä lisättiin, mutta lämmistyslaitteesta tullut ilma oli niin kuumaa, että ohjaamossa olleet tulenarat tyynyt syttyivät. Pian eräs miehistön jäsenistä havaitsi palaneen kumin hajun. Paloa yritettiin tukahduttaa sammuttimilla siinä onnistumatta. Lentäjä ilmoitti palosta lennonjohdolle ja pyysi laskeutumislupaa. Koneen sähkövirran katkettua lentäjä määräsi sen hylättäväksi. Kuusi miehistön jäsentä onnistui käyttämään heittoistuimiaan, mutta toisella lentäjällä ei ollut omaa heittoistuinta ja hän loukkaantui kuolettavasti. Kone teki ilmassa 180 asteen käännöksen ennen putoamistaan. Lastina oli neljä 1,1 megatonnin vetypommia, joiden aloitusräjähdyskomponenttien räjähdys ja lentopolttoaineen palaminen levitti plutoniumia ympäristöön.
Putoamispaikka oli merijäällä noin seitsemän mailia Thulen tukikohdan kiitoradasta lounaaseen. Pudottuaan lentokone paloi korkeintaan kuusi tuntia jäällä, minkä jälkeen suurin osa siitä vajosi meren pohjaan. Helikopterista havaittiin jään päällä kuusi moottoria ja rengas. Meri oli lisäksi jäätynyt uudelleen. Selviytyneistä yhdeltä murtui käsi ja toinen oli pakkasen armoilla useiden tuntien ajan. Jään kestävyydestä ei ollut varmuutta, joten ajoneuvojen sijasta käytettiin aluksi paikallisten asukkaiden koiravaljakoita.
Project Crested Ice

Project Crested Ice -nimellä tunnettuun radioaktiivisen aineen puhdistusoperaatioon, josta käytettiin epävirallista nimitystä ”Dr. Freezelove”, osallistui 700 Yhdysvaltain sotilasta ja tanskalaista siviiliä. Olosuhteet olivat erittäin vaikeat, sillä aurinko ei noussut ollenkaan ennen helmikuuta, tuulen nopeus oli kovimmillaan 137 kilometriä tunnissa, pakkasta oli kylmimmillään 57 °C ja laitteiden toiminta oli erittäin epävarmaa. Lisäksi työ oli saatava päätökseen ennen jään sulamista keväällä. Operaation arvioidaan maksaneen 9,4 miljoonaa dollaria.
Raskasta kalustoa varten rakennettiin teitä. Jäänteiden keräämiseen käytettiin tiehöyliä ja kuorma-autoja. Alueelta mitattiin paikoin 380 milligrammaa plutoniumia neliömetriltä. Noin 6 700 kuutiometriä materiaalia ja saastunutta lunta lähetettiin Yhdysvaltoihin Savannah River Site -ydintutkimuslaitokseen haudattavaksi. Jään sulamisen jälkeen tehdyt tutkimukset eivät löytäneet maalta tai mereltä merkittävää saastumista.
Jälkiseuraukset

Puolustusministeriö aikoi lopettaa Chrome Dome -operaatiot, koska mannertenväliset ballistiset ohjukset tekivät rauhanaikaisista pommikonelennoista tarpeettomia, mutta onnettomuuden vuoksi lennot loppuivat aiottua aikaisemmin. Suurin osa ydinaseonnettomuuksista liittyi B-52-koneiden jatkuvaan valmiuteen.
Yhdysvallat ja Neuvostoliitto sopivat vuonna 1971 ilmoittavansa toisilleen luvattomista ja selittämättömistä ydinaseiden käyttöön liittyvistä välikohtauksista, jotka saattaisivat johtaa ydinsotaan. Yhteydenpitoon sovittiin käytettävän kuumaa linjaa, johon tehtiin teknisiä parannuksia.
Palomaresin lento-onnettomuus ja Thulen onnettomuus ovat ainoat tapaukset, joissa Yhdysvaltain ydinasevahingot levittivät ydinmateriaalia ympäristöön. Asesuunnittelijat jatkoivat uusien turvallisuusmekanismien suunnittelua. Lawrence Livermore National Laboratory ja Los Alamos National Laboratory kehittivät tulipalon kestäviä insensitiivisiä räjähteitä. Ydinfyysikko Ray Kidderin mukaan Palomaresin ja Thulen pommit eivät todennäköisesti olisi räjähtäneet, jos niissä olisi käytetty insensitiivisiä räjähteitä tavanomaisten aloitusräjähteiden sijaan.
Jälkiseuraukset > Työntekijöiden korvausvaatimukset

Tanskalaisilla puhdistusoperaatioon osallistuneilla työntekijöillä havaittiin erilaisia sairauksia, mukaan lukien syöpää ja lisääntymisterveyden heikentymistä, joiden katsottiin olevan seurausta operaatiosta, jossa ei esimerkiksi käytetty säteilysuojausvarusteita. Tanskan pääministeri Poul Schlüter ilmoitti vuonna 1986 radiologian asiantuntijoiden tutkivan työntekijät. Yksitoista kuukautta myöhemmin tanskalaisen lääketieteen tutkimuslaitoksen mukaan operaation työntekijöillä oli 40 prosenttia enemmän syöpiä kuin niillä, jotka olivat tukikohdassa ennen tai jälkeen onnettomuuden eivätkä osallistuneet jälkisiivoukseen. Toinen tutkimusinstituutti totesi työntekijöillä olevan 50 prosenttia enemmän syöpiä kuin muussa väestössä, mutta tutkimuksen mukaan tämä ei johtunut säteilylle altistumisesta.
Lähes 200 tanskalaista operaation työntekijää aloitti oikeustoimet Yhdysvaltoja vastaan vuonna 1987, mutta asia ei edennyt oikeuteen asti. Satoja salaisia asiakirjoja tuli kuitenkin julki. Niistä paljastui, että tanskalaisten kanssa toimineiden Yhdysvaltain ilmavoimien sotilaiden terveyttä ei ollut tarkkailtu, vaikka monet saattoivatkin altistua säteilylle tanskalaisia enemmän.
Jälkiseuraukset > Thulegate-skandaali

Tanskan hallituksen 29. kesäkuuta 1995 julkaisi raportin Thule-kysymyksestä, koska ulkoministeriön tietoon oli tullut näyttöä siitä, että Grönlannin ilmatilassa oli 1960-luvulla lentänyt päivittäin ydinaseita kuljettaneita amerikkalaiskoneita, ja arkistosta löydettiin kirje, jonka perusteella 1950-luvun pääministerin H. C. Hansenin voidaan katsoa antaneen suostumuksensa ydinaseiden säilyttämiselle Thulessa. Yhdysvaltojen katsottiin toimineen ”hyvässä uskossa”. Hallitus tilasi Tanskan ulkopoliittiselta instituutilta laajemman selvityksen Yhdysvaltain lennoista Grönlannissa ja Thulen tukikohdan merkityksestä asiassa.
Hallitus teetti tutkimuksen myös pommien lopullisesta kohtalosta, koska BBC Newsin reportaasin mukaan oli mahdollista, että yksi pommeista olisi edelleen meren pohjassa ja amerikkalaiset olisivat jättäneet kertomatta, että pommia etsittiin sukellusveneellä kesällä 1968. Lopputuloksena todettiin, että kaikki neljä pommia tuhoutuivat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thulen lento-onnettomuus Wikimedia Commonsissa
Ilmakuva onnettomuuspaikalta.
Saastunutta jäätä lastataan Thulessa.
Yö saaristossa

Yö saaristossa (Kasztany) on Zbigniew Koreptan säveltämä puolalainen laulu vuodelta 1955. Alun perin sen levytti vuonna 1956 Natasza Zylska, joka kuului Puolan 1950-luvun suosituimpiin laulajiin. Puolassa kappale on julkaistu muun muassa Edyta Górniakin esikoisalbumilla Dotyk, joka ylitti platinalevyrajan nelinkertaisesti. Krystyna Wodnickan alkuperäissanoitus käsittelee lähtemisen ja kaipauksen teemaa kuten suomalainenkin teksti, mutta saariston ja laivan sijasta siinä lauletaan syksyn saapumisesta ja kastanjapuun pähkinöiden putoamisesta.
Suomessa Jaakko Salo sovitti Sauvo Puhtilan sanoittaman kappaleen tangoksi vuonna 1964, jolloin sen esitti Eija Merilä. Kappaleen ovat sittemmin levyttäneet useat suomalaiset artistit, kuten Matti Salminen, Taneli Mäkelä, Arja Saijonmaa sekä Arja Koriseva.
Aiheesta muualla

”Kasztany” esittäjä: Edyta Górniak. Dailymotion.
Nokia 2.1

| Nokia 2> 1 |
| --- | --- |

Valmistaja:  HMD Global
Julkaistu:  15. heinäkuuta 2018
Käyttöverkot:  2G, 3G, 4G
Mitat:  153,6 × 77,6 × 9,7 mm
Paino:  174 g
Näyttö:  5,5" IPS LCD
Näytön kuvatarkkuus:  720 × 1 080 px
Suoritin:  Qualcomm MSM8917 Snapdragon 425 kahdeksanydinprosessori, 1,4 GHz
Grafiikkapiiri:  Adreno 308
Muisti:  8 Gt
Keskusmuisti:  1 Gt
Takakamera:  8 megapikseliä
Etukamera:  5 megapikseliä
Puheaika:  19 h
Käyttöjärjestelmä:  Android 8.1 Oreo, päivitettävissä 9.0 Pie -versioon
Akku:  4 000 mAh
Liitännät:  microUSB
Muistikorttipaikka:  tukee enintään 128 gigatavun microSD-kortteja
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 2.1 on HMD Globalin julkaisema älypuhelin. Käyttöjärjestelmä on Android 8.1 Oreo, joka on päivitettävissä 9.0 Pie -versioon. Puhelin saapui markkinoille virallisesti 15. heinäkuuta 2018. Sen suositushinta on 115 euroa.
Puhelimessa on 5,5 tuuman näyttö ja neliydinprosessori. Tallennustilaa on 8 gigatavua ja keskusmuistia on 1 gigatavu. Laite tukee enintään 128 gigatavun microSD-kortteja. Takakamera on 8 megapikseliä ja etukamera 5 megapikseliä. Akkua on 4 000 milliampeerituntia.
Aiheesta muualla

Valmistajan tuotesivut
The Rolling Stones British Tour 1963

The Rolling Stones'  British Tour 1963 oli The Rolling Stonesin ensimmäinen kiertue. Kiertue alkoi 29. lokakuuta ja päättyi 3. marraskuuta 1963. He esittivät kaksi show’ta joka päivä.
Kiertuepäivät

| Päivä | Kaupunki | Maa | Tapahtumapaikka |
| --- | --- | --- | --- |
| 29. syyskuuta 1963 | Lontoo | Englanti | New Victoria Theatre |
| 1. lokakuuta 1963 | Lontoo | Englanti | Odeon Theatre |
| 2. lokakuuta 1963 | Lontoo | Englanti | Regal Theatre |
| 3. lokakuuta 1963 | Southend-on-Sea | Englanti | Odeon Theatre |
| 4. lokakuuta 1963 | Guildford | Englanti | Odeon Theatre |
| 5. lokakuuta 1963 | Watford | Englanti | Gaumont Theatre |
| 6. lokakuuta 1963 | Cardiff | Wales | Capital Theatre |
| 8. lokakuuta 1963 | Cheltenham | Englanti | Odeon Theatre |
| 9. lokakuuta 1963 | Worcester | Englanti | Gaumont Theatre |
| 10. lokakuuta 1963 | Wolverhampton | Englanti | Gaumont Theatre |
| 11. lokakuuta 1963 | Derby | Englanti | Gaumont Theatre |
| 12. lokakuuta 1963 | Doncaster | Englanti | Gaumont Theatre |
| 13. lokakuuta 1963 | Liverpool | Englanti | Odeon Theatre |
| 16. lokakuuta 1963 | Manchester | Englanti | Odeon Theatre |
| 17. lokakuuta 1963 | Glasgow | Skotlanti | Odeon Theatre |
| 18. lokakuuta 1963 | Newcastle upon Tyne | Englanti | Odeon Theatre |
| 19. lokakuuta 1963 | Bradford | Englanti | Gaumont Theatre |
| 20. lokakuuta 1963 | Hanley | Englanti | Gaumont Theatre |
| 22. lokakuuta 1963 | Sheffield | Englanti | Gaumont Theatre |
| 23. lokakuuta 1963 | Nottingham | Englanti | Odeon Theatre |
| 24. lokakuuta 1963 | Birmingham | Englanti | Odeon Theatre |
| 25. lokakuuta 1963 | Taunton | Englanti | Gaumont Theatre |
| 26. lokakuuta 1963 | Bournemouth | Englanti | Gaumont Theatre |
| 27. lokakuuta 1963 | Salisbury | Englanti | Gaumont Theatre |
| 29. lokakuuta 1963 | Southampton | Englanti | Gaumont Theatre |
| 30. lokakuuta 1963 | St Albans | Englanti | Odeon Theatre |
| 31. lokakuuta 1963 | Lontoo | Englanti | Odeon Theatre |
| 1. marraskuuta 1963 | Rochester | Englanti | Odeon Theatre |
| 2. marraskuuta 1963 | Ipswich | Englanti | Gaumont Theatre |
| 3. marraskuuta 1963 | Lontoo | Englanti | Hammersmith Odeon |
Muusikot

Mick Jagger - laulu, huuliharppu
Keith Richards - kitara, taustalaulu
Brian Jones - kitara, huuliharppu, taustalaulu
Bill Wyman - basso, taustalaulu
Charlie Watts - rummut, lyömäsoittimet
Kappalelista

"Poison Ivy"
"Fortune Teller"
"Come On"
"Money"
"Route 66"
"Roll Over Beethoven"
"Talkin' 'Bout You"
"Bye Bye Johnny"
"I'm A King Bee"
"You Can Make It If You Try"
"Honest I Do"
"Can I Get A Witness"
"You Better Move On"
"Memphis Tennessee"
"Beautiful Delilah"
The Rolling Stones
| --- | --- |
Studioalbumit::   The Rolling Stones  The Rolling Stones No. 2  Out of Our Heads  Aftermath  Between the Buttons  Their Satanic Majesties Request  Beggars Banquet  Let It Bleed  Sticky Fingers  Exile on Main St.  Goats Head Soup  It’s Only Rock ’n’ Roll  Black and Blue  Some Girls  Emotional Rescue  Tattoo You  Undercover  Dirty Work  Steel Wheels  Voodoo Lounge  Bridges to Babylon  A Bigger Bang  Blue & Lonesome  Hackney Diamonds 
Vain Yhdysvalloissa julkaistut studioalbumit::   12 X 5  The Rolling Stones, Now!  December’s Children (And Everybody’s) 
Livealbumit::   Got Live If You Want It!  Get Yer Ya-Ya’s Out!  Love You Live  ”Still Life” (American Concert 1981)  Flashpoint  Stripped  The Rolling Stones Rock and Roll Circus  No Security  Live Licks  Shine a Light 
Kokoelmia::   Big Hits (High Tide and Green Grass)  Flowers  Through the Past, Darkly (Big Hits Vol. 2)  Stone Age  Gimme Shelter  Hot Rocks 1964–1971  Rock ’n’ Rolling Stones  More Hot Rocks (Big Hits & Fazed Cookies)  No Stone Unturned  Made in the Shade  Metamorphosis  Jump Back: The Best of The Rolling Stones 1971–1993  Forty Licks
The Ronski Gang

Ronski & Exotic oli vuonna 1968 Åminneforsissa perustettu suomalainen rockyhtye. Vuonna 1978 se muutti nimensä The Ronski Gangiksi. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat "Shake" (LP:ltä Ronski & Exotic), "Oh My Boogie" (LP:ltä Here We Come), "Larry and Johnny" (LP:ltä Sold Out) ja "Hippy Hippy Shake" (LP:ltä Run Don’t Walk).
Historia

Yhtye perustettiin vuonna 1968 nimellä The Exotic, jolloin kokoonpano oli laulaja Harry "Ronski" Sjöblom, rumpali Hans "Hate" Sjöblom, basisti Kaj "Misteri" Eklund, soolokitaristi Kaj "Kajje" Lindström, komppikitaristi Kari "Pärkkä" Pärnänen ja saksofonisti Lauri "Lapa" Männikkö. Yhtye voitti Lahdessa pidetun pop-yhtyeiden SM-kisan vuonna 1970 (yhtyeessä mukana Ronski, Misteri, Hate, Kajje ja Lapa). 1970-luvun alussa yhtye alkoi esiintyä nimellä Ronski & Exotic (Ronski laulu, Misteri basso, Hate rummut ja Kajje kitara). Tällä nimellä ja kokoonpanolla yhtye levytti kolme albumia EMIlle (Ronski & Exotic 1975, Here We Come 1976 ja The Rollicking Good Times 1977).
Vuonna 1978 kitaristin vaihtumisen myötä (kitaraan Olli Pekkola Sleepy Sleepersistä) yhtyeen nimeksi tuli The Ronski Gang. Tällä kokoonpanolla yhtye teki kolme albumia, joista yhden EMIlle (Sold Out 1978) ja kaksi RCA:lle (Run Don’t Walk 1979 ja Night Attack 1980). Yhtye oli uransa huipulla 1970-luvun lopulla ja oli esimerkiksi vuonna 1978 Suomen suosituin keikkayhtye. Vuonna 1981 yhtye esiintyi elokuvassa Rokkidiggari, jossa oli mukana myös muita sen ajan huippunimiä, kuten Hurriganes, Pave’s Mistakes, Kojo ja Sleepy Sleepers. Tässä vaiheessa Pekkolan rinnalle kitaristiksi oli tullut Kimi Engström. Elokuvasta julkaistiin myös soundtrack-levy, jossa The Ronski Gangilta oli mukana kaksi kappaletta.
Yhtye lopetti toimintansa 1980-luvulla. Vuonna 1983 ilmestyi toistaiseksi viimeinen uusi albumi Rock’n Roll Le Baron/Bluebird-levymerkille. Levyllä kitaristeina olivat Kimi Engström ja Jakke Pätäri Olli Pekkolan siirryttyä Bad Signiin.
1990-luvun alkupuolella yhtye teki 25-vuotisjuhlakiertueen kokoonpanolla Ronski, Misteri, Hate ja Kimi. Keikoilla lisävahvistuksena oli Mikko Rintanen koskettimissa. Vuonna 2001 Warner julkaisi remasteroidun CD:n albumista Night Attack ja vuonna 2002 albumista Run Don’t Walk. 2000-luvun alkupuoliskolla yhtye teki muutaman keikan vuodessa esiintyen muun muassa kolmena kesänä Rönnin lavalla Eräjärvellä yhdessä muiden 1970-luvun yhtyeiden kanssa.
2005 EMI Finland julkaisi yhtyeen koko tuotannon kattavan tupla-CD:n Still Shakin' - The Ronski Gang Anthology, jolle on koottu parhaat kappaleet yhtyeen kaikilta seitsemältä albumilta. Lisäksi mukana on Rokkidiggari-elokuvan kaksi livekappaletta ja harvinaisia singleraitoja. Mukana on myös yksi uusi studiokappale ja viisi ennen julkaisematonta live-esitystä, jotka on äänitetty 2004 heinäkuussa Lohjan Rantajameissa lähes kolmen tuhannen hengen yleisön edessä. Uusina kitaristeina livebiiseissä soittavat Carl "Kiffe" Sjöblom ja Vesa Kääpä. Lisäksi yhtyeeltä julkaistiin uusi single "Someone to Call My Own".
Diskografia > Albumit

Ronski & Exotic (nimellä Ronski & Exotic) (1975, EMI)
Here We Come (nimellä Ronski & Exotic)  (1976, EMI)
The Rollicking Good Times (nimellä Ronski & Exotic) (1977, EMI)
Sold Out (1978, EMI)
Run Don't Walk (1979, Discophon)
Night Attack (1980, Discophon)
Rock'n Roll (1983, Le Baron/Bluebird)
Aiheesta muualla

The Ronski Gangin kotisivut
The Ronskin Gangin tuotanto Suomen äänitearkistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Ronski & Exoticin tuotanto Suomen äänitearkistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Ronski Gang
Ranskan ralli 2013

|  Ranskan ralli 2013 |
| --- | --- |
 11. osakilpailu 13 osakilpailusta kaudella 2013. 
Pituus:  20 erikoiskoetta


Palkintokoroke
Voittaja:   Sébastien Ogier  Julien Ingrassia  (Volkswagen Motorsport)
Toinen:   Daniel Sordo  Carlos del Barrio  (Citroën World Rally Team)
Kolmas:   Jari-Matti Latvala  Miikka Anttila  (Volkswagen Motorsport)
Rallin voittaja Sébastien Ogier.
Ranskan ralli 2013 (virallisesti 4. Rallye de France – Alsace 2013) oli Rallin MM-sarjan kauden 2013 11. osakilpailu, joka ajettiin 4–7. lokakuuta.
Sébastien Ogier ja Julien Ingrassia varmistivat mestaruuden kilpailun avanneella Power Stage -erikoiskokeella. Ogier ja Ingrassia olivat pisteen päässä mestaruuden varmistamisesta ja ainoa haastaja jäljellä oli Thierry Neuville, jonka olisi pitänyt saada täydet lisäpisteet jatkaakseen kilpailua mestaruudesta, mutta Neuville sijoittui erikoiskokeella toiseksi.
Kilpailussa oli 20 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli 313,09 kilometriä. Kilpailu alkoi Strasbourgin kaduilla järjestetyllä yleisöerikoiskokeella.