Sapirin–Whorfin hypoteesi
Esimerkkejä Sapir–Whorf-hypoteesista fiktiossa

Ayn Randin Anthem (1938, uudistettu laitos 1946) esittää kollektivistisen dystopian, jossa sana ’minä’ on pannassa ja sen lausumisesta seuraa kuolemanrangaistus.
Jorge Luis Borgesin novellissa ”Tlön, Uqbar, Orbis Tertius” (1940) kirjoittaja löytää kirjoista viitteitä idealististen yksilöiden universumiin. Tämän kielessä ei ole substantiiveja ja on muita idealismia muovaavia omituisuuksia. Tarinan edetessä kirja tulee paremmin tunnetuksi koko maailmassa, jolloin Uqbarin filosofia alkaa vaikuttaa todelliseen maailmaan ja maapallo muuttuu kirjassa kuvatuksi ideaalimaailmaksi.
George Orwellin dystopia Vuonna 1984 (Nineteen eighty-four, 1948; suom. Oiva Talvitie 1950, Raija Mattila 1999 ja Jussi Tuomas Kivi 2021) on esimerkki sekä lingvistisestä determinismistä että relativismista. Kirjassa uuskieli on parantanut ja syrjäyttänyt nykyenglannin. Romaanissa ihmiset eivät voi nousta vallankumoukseen, koska sen ilmaisuun ei ole sanoja. Koko uuskielen teoria on suunnattu sen kaltaisten sanojen poistamiseen. Esimerkiksi ’paha’ on korvattu sanalla epähyvä ja ’vapauden’ käsite ajan myötä häivytetty.
Jack Vancen tieteisromaani The languages of Pao (1958) keskittyy kokeeseen, jossa sivilisaatiota muokataan muuttamalla sen kieltä. Tulevaisuuden planeetta Paoa asuttavat absoluuttista monarkiaa passiivisesti kumartavat talonpojat, jotka ovat ulkomaisten miehittäjien saalista. Paolaiset luovat kolme kastia – sotilaiden, kauppiaiden ja teknikoiden – joista kullekin on räätälöity kielensä, joka on suunniteltu iskostamaan oikeat taidot ja mielenlaatu. Tuloksena planeetta voittaa sotilaalliset valloittajansa ja taloudelliset hyväksikäyttäjänsä, mutta jakautuu vaarallisesti keskinään vihamielisiin kasteihin. Tämä voitetaan kehittämällä uusi kieli, ”pastissi”, joka yhdistää elementtejä kaikkien kastien kielestä sekä planeetan alkuperäisestä. Pastissikielestä syntyy jälleen yhdistyneen, mukautuvan yhteiskunnan kieli.
Lingvistisen relativismin periaate esiintyy Frank Herbertin Dyyni-romaanisarjassa (Dune, 1959–1985), kun kielitieteellisesti koulutettu henkilöhahmo Jessica Atreides kohtaa vieraan heimon, fremenit. Kielen väkivaltaisuus järkyttää häntä, koska hän uskoo heimon sananvalintojen ja kielen rakenteen heijastavan valtavan väkivaltaista kulttuuria.
Robert A. Heinleinin kirjassa Stranger in a strange land (1961) Mars-planeetalta kotoisin oleva Mike pystyy tekemään asioita, joita useimmat ihmiset eivät, muttei pysty selittämään tätä englanniksi. Kun muut oppivat marsin kieltä, hekin pystyvät tekemään asioita, ja käsitteet voi selittää vain marsiksi.
Samuel R. Delanyn Babel-17 (1966) keskittyy fiktiiviseen kieleen, joka estää puhujiensa itsenäisen ajattelun ja pakottaa heidät ajattelemaan puhtaasti loogisia ajatuksia. Kieltä käytetään aseena sodassa, koska sen oletetaan kääntävän kenet tahansa kielen oppivan petturiksi. Romaanissa babel-17-kieli vertautuu tietokoneen ohjelmointikieleen, joka ei salli virheitä tai epätäsmällisyyksiä.
Ursula K. Le Guinin romaani Osattomien planeetta (The dispossessed, 1974; suom. Kalevi Nyytäjä, 1979) sijoittuu osin maailmaan, jossa anarkokommunistisen yhteisön keinotekoinen kieli ei sisällä keinoja ilmaista omistusta.
Suzette Haden Elginin romaani Native tongue (1984) kuvaa patriarkaalista yhteisöä, jossa alistettujen naisten ensisijainen tavoite on kehittää salassa feministinen kieli, joka auttaisi katkomaan kahleet.
Iain M. Banksin Kulttuuri-sarjassa (Culture, 1987–2012) esiintyy yhteinen kieli marain. Kulttuuri uskoo, on todistanut tai saattanut toteen Sapirin-Whorfin hypoteesin, ja marain suunniteltiin hyödyntämään sen vaikutusta. Kirjan Pelaaja kertoja esittää tähän liittyvän kommentin englannin kielen sukupuolikohtaisista pronomineista. Marainia pidetään myös esteettisesti miellyttävänä.
Gene Wolfen romaani The citadel of the autarch (1983) sisältää vastaesimerkin SWH:lle: yksi hahmoista puhuu pelkästään iskulausein, mutta pystyy silti kontekstin avulla ilmaisemaan syviä ja hienovaraisia merkityksiä.
Neal Stephensonin romaani Snow crash (1992) perustuu ajatukseen, että sumerin kieli oli ihmisaivojen ohjelmointikieli. Kirjan hahmojen mukaan jumalatar Asherah on tietokoneviruksen kaltaisen lingvistisen viruksen henkilöitymä. Jumala Enki loi torjuntaohjelman Nam-shub, jonka seurauksena ihmiset alkoivat puhua eri kieliä suojautuen täten Asherahilta.
Ryan Northin websarjakuva Dinosaur Comic käsittelee Sapirin-Whorfin hypoteesia julkaistussa stripissään.