stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mervi Koski
Teoksia

Hirviökäsikirja. Kuvittanut Laura Valojärvi (Karisto, 2010, 2.p.2018) ISBN 978-951-23-5232-6
Joulupukin jalanjäljillä. Kuvittanut Mika Kolehmainen (Karisto, 2011) ISBN 978-951-23-5158-9
Kirjavinkkejä alakoululaisille (BTJKustannus 2008) ISBN 978-951-692-714-8
Kirjavinkkejä yläkoululaisille (BTJKustannus 2008) ISBN 978-951-692-725-4
Kotieläinten kirja: Pässinpäistä navetan kuningattariin (Karisto, 2006; 2.p. 2008 ) ISBN 951-23-4805-5
Kotimaisia lastenlyyrikoita (BTJ Kirjastopalvelu, 2003) ISBN 951-692-551-0
Kurkista kuvakirjaan: Kuvakirjojen valikoimaluettelo vuosilta 2006-2007 (BTJKustannus 2008) ISBN 978-951-692-690-5
Kuvakirjojen aihepiirit aakkosissa. 2: valikoimaluettelo (BTJ Kirjastopalvelu, 2003) ISBN 951-692-535-9
Kuvakirjojen aihepiirit aakkosissa. 3: valikoimaluettelo (BTJ Kirjastopalvelu, 2005) ISBN 951-692-610-X
Kuvakirjojen aihepiirit aakkosissa: valikoimaluettelo (BTJ Kirjastopalvelu, 2000) ISBN 951-692-491-3
Lastenrunojen hakemisto. 1: Suomalaisia kansanrunoja, loruja ja hokemia (BTJ Kirjastopalvelu, 2003) ISBN 951-692-537-5
Lastenrunojen hakemisto. 2: Taidelyriikkaa Z. Topeliuksesta Kirsi Kunnakseen (BTJ Kirjastopalvelu, 2004) ISBN 951-692-561-8
Maailman merkillisimmät kummitustarinat. (Minerva Kustannus, 2017, 2.p.2018) ISBN 978-952-312-454-7
Maailman merkillisimmät kummitustarinat. (Minerva Kustannus, 2018) ISBN 978-952-312-711-1
Maailman merkillisimmät kummitustarinat  E-kirja (Minerva Kustannus 2017) ISBN 9789523124646
Seikkailutarinoita. Kuvittanut Sakari Tiikkaja (Karisto 2008) ISBN 978-951-23-5034-6
Suomalaisia haltijoita ja taruolentoja.  (Kuvittanut Sakari Tiikkaja)  Hämeenlinna:  Karisto, 2007 ( 2.p. 2008).  ISBN 978-951-23-4926-5
Taskut täynnä tarinoita (Cultura, 1994) ISBN 952-9501-24-2
Tihunen ja musta paholainen: pikku piskin kronikat. Kuvittanut Tommi Musturi (Karisto, 2006) ISBN 951-23-4688-5
Tihunen: pikku piskin kronikat. Kuvittanut Tommi Musturi (Karisto, 2003) ISBN 951-23-4455-6
Tonttujen suuri suku. Kuvittanut Heikki Eklöf (Aurinko Kustannus, 2019) ISBN 978-952-230-618-0
Ulkomaisia nuortenkertojia 1, Goosebumpsien kauhusta Tylypahkan taikaan.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2001.  ISBN 951-692-509-X
Ulkomaisia nuortenkertojia 2, Rakkien rokista syvään velhouteen.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2006.  ISBN 951-692-625-8
Ulkomaisia nuortenklassikoita Aarresaaresta Pulskaan Mustaan (BTJ Kirjastopalvelu, 2000) ISBN 951-692-466-2
Ulkomaisia satu- ja kuvakirjailijoita, eli, Kuka loi Lorinalätyn (BTJ Kirjastopalvelu, 1998) ISBN 951-692-443-3
Vakka kantensa valitsee: sananlaskuja ja mietteitä yhteiselosta. Kuvittanut Mika Kolehmainen (Karisto, 2012) ISBN 978-951-23-5493-1
Västäräkki vääräsääri ja yli 600 muuta suomalaista lastenlorua, kansanrunoa ja hokemaa.  (Koonnut ja toimittanut Mervi Koski. Kuvittanut Mika Kolehmainen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2004 (10.p. 2014).  ISBN 951-23-4564-1
Aiheesta muualla

Hämeenlinnan kaupunginarkisto
Mervi Kosken esittely Helsingin kaupunginkirjaston sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive).
Mervi Koski Sanojen ajassa (Arkistoitu – Internet Archive).
Mervi Kosken esittely Kariston sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive).
Mervi Kosken esittely Häme-Wikissä (Arkistoitu – Internet Archive).
Mervi Kosken esittely Minervan sivuilla.
https://suomentietokirjailijat.fi/kirjailijalle/tutustu-tietokirjailijaan/mervi-koski.html
...aina joku kirjoittaa: Kirjailijoita Hämeestä. Vana -66 2007
Kotimaisia lasten- ja nuortenkirjailijoita 6. BTJ 2009
Vaijärvi, Kari: Totta tosiaan: Kotimaisia lasten ja nuorten tietokirjailijoita. BTJ 2015
Korpipaatsama

| Korpipaatsama |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Paatsamakasvit Rhamnaceae
Suku::  Haprapaatsamat Frangula
Laji::  alnus
Kaksiosainen nimi
 Frangula alnus  Mill. 
Synonyymit
 Rhamnus frangula L. 
Katso myös
   Korpipaatsama Wikispeciesissä   Korpipaatsama Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Korpipaatsama eli paatsama (Frangula alnus) on paatsamakasveihin kuuluva puuvartinen kasvi. Paatsaman murteellisia nimiä ovat pajatin ja koirankusipuu.
Kuvaus

Korpipaatsama on harittavaoksainen pensas, joka kasvaa 2–6 metrin korkuiseksi. Joskus se kasvaa pieneksi puuksi, jonka halkaisija rinnan korkeudella on harvoin paksumpi kuin 10 senttimetriä. Puuaines on kellertävää ja ydinpuu oranssia. Leikkauspinta tuoksuu voimakkaasti samalta kuin tuomi.
Paatsaman lehdet ovat samantapaiset kuin lehtokuusaman, mutta kasvavat kierteisesti ja ovat kaljuja. Kukka on kellanvihreä ja teriö valkoinen. Marjat ovat raakoina vihreitä, puolikypsinä punaisia ja kypsinä mustia. Kuori ja marjat ovat myrkyllisiä. Puun kuori on musta ja sileä, ja siinä on pieniä valkoisia täpliä.
Levinneisyys ja kasvupaikat

Korpipaatsama kasvoi alun perin vain Euraasiassa ja Pohjois-Afrikassa, mutta 1900-luvun alussa sitä vietiin koristekasviksi Pohjois-Amerikkaan, missä se karkasi luontoon ja kasvaa nykyisin paikoin yleisenä.
Suomessa se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta Etelä-Lapissa ja Pohjanmaalla se on harvinainen. Korpipaatsama kasvaa korpimailla, soiden reunamilla, purojen varsilla ja muilla kosteilla paikoilla.
Käyttö

Paatsama on ikivanha lääkekasvi. Sen kuori ja marjat sisältävät antrakinoniglykosideja mm. franguliinia ja glukofranguliinia. Niiden hajoamistuote emodiini ärsyttää paksusuolen seinämää ja vaikuttaa täten ulostuslääkkeenä. Kasvi on kuitenkin myrkyllinen runsaasti nautittuna. Paatsamasta saatavaa hiiltä on käytetty myös hienoimman ruudin valmistukseen. Värjäyksessä korpipaatsaman kuoresta saadaan keltaista väriä ja rautasuoloihin sekoitettuna mustaa. Lehdistä saadaan keltaista ja punaruskeaa, rautasuoloilla mustaa.
Tuholaiset ja kasvitaudit

Korpipaatsama kärsii usein paatsamanheinäruoste-ruostesienen (Puccinia coronata) aiheuttamasta rengasruosteesta. Muita korpipaatsamalla tavattavia tuholaisia ovat lehtikirvat (Aphis frangulae ym.) sekä eräiden perhoslajien toukat kuten esimerkiksi sitruunaperhonen (Gonepteryx rhamni) ja paatsamasinisiipi (Celastrina argiolus). Korpipaatsaman tuholaisia on myös paatsamanhärmä (Microsphaera divaricata). Korpipaatsamaa ravintokasvinaan käyttäviä eliöitä ovat lisäksi Aceria rhamni, juovasirppikääriäinen (Ancylis apicella), Ancylis derasana, tuomitöyhtökoi (Bucculatrix frangulella), orapaatsamakemppi (Cacopsylla rhamnicola), Oberea pedemontana, paatsamavälkekoi (Sorhagenia janiszewskae), Tetra rhamni ja Zygana suavis.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Korpipaatsama (Frangula alnus)
Luontoportti: Korpipaatsama (Frangula alnus)
Valokki – nettikasvio: Korpipaatsama (Rhamnus frangula)
Piia Lättilä: Korpipaatsama (Rhamnus frangula), Helsingin yliopisto, Metsäekologian laitos
Coloria.net: Paatsamat
Jouni Paarlahti, Myrkkykasvit, WSOY, 2005, ISBN 951-0-30079-9
ITIS: Frangula alnus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Frangula alnus (englanniksi)
Flora of China: Rhamnus frangula (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Frangula alnus (alder buckthorn) (englanniksi)
Suomalaiset lehtipuut
euroopanpähkinäpensas
halava
harmaaleppä
hieskoivu
jokipaju
korpipaatsama
kotipihlaja
kynäjalava
metsähaapa
metsälehmus
metsäomenapuu
metsätammi
metsävaahtera
mustuvapaju
orapaatsama
outapaju
raita
rauduskoivu
ruotsinpihlaja
saarni
suippuorapihlaja
suomenpihlaja
talvikkipaju
tervaleppä
tunturikoivu
tuomi
tylppöorapihlaja
vuorijalava
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q146136  Wikispecies: Frangula alnus  APDB: 152442  BioLib: 40395  BOLD: 101054  CoL: 6JLFV  Ecocrop: 6266  EoL: 485613  EPPO: RHAFR  EUNIS: 178032  FEIS: fraaln  FNA: 242322785  GBIF: 3039454  GISD: 810  GRIN: 105534  iNaturalist: 55972  IPA: 5649  IPNI: 717344-1  IRMNG: 10212956  ISC: 47001  ITIS: 504744  IUCN: 164056  MichiganFlora: 2411  NatureServe: 2.146361  NBN: NHMSYS0000458887  NCBI: 106677  NZOR: 74bcab2a-560b-4809-afd1-b72f64a833a1  Observation.org: 152651  Open Tree of Life: 714690  Plant List: kew-2814031  PLANTS: FRAL4  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:717344-1  RHS: 158867  Tropicos: 27500736  VASCAN: 8593  WisFlora: 13050  WFO: wfo-0000691852  Laji.fi: MX.39270 
Korpipaatsaman kukkia.
Paatsaman-heinänruostetta (Puccinia coronata) korpipaatsaman lehdellä.
Pekka Koskinen

Pekka Tapio Koskinen (1. tammikuuta 1943 Helsinki – 14. elokuuta 2011 Helsinki) oli Helsingin yliopiston rikosoikeuden professori. Hänen rikoslainsäädäntöön antamaansa panosta pidetään erityisen merkittävänä.
Pekka Koskinen suoritti ylioppilastutkinnon Helsingin lyseossa 1961 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1965. Hän väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1973 väitöskirjalla Yksitekoisesta rikosten yhtymisestä. Hän teki pitkän uran Helsingin yliopistossa: hän aloitti rikosoikeuden assistenttina 1968 ja hoiti oppiaineen apulaisprofessorin virkaa vuodet 1970–1973 ja professorin virkaa 1974–2007; vuosina 1974–1977 hän hoiti myös osaa prosessioikeuden ruotsinkielisen professorin virasta.
Koskinen osallistui Kriminaalihuoltoyhdistyksen toimintaan 1974–1996. Hän teki pitkän päivätyön myös oikeusministeriön asettamassa rikoslakiprojektissa jäsenenä ja puheenjohtajana (1980–1999). Projektissa suoritettiin laaja rikoslain uudistus. Koskinen osallistui lainvalmisteluun ja toimi vuosikymmeniä eduskunnan arvostamana asiantuntijana.
Koskinen julkaisi ja toimitti useita teoksia rikosoikeuden alalta.
Juho Korte

Juho Korte (24. joulukuuta 1893 Kaukola – 8. joulukuuta 1930) oli suomalainen reservin luutnantti. Korte oli jääkärikoulutuksen Saksassa saanut sotilas, joka taisteli jo ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla ja myöhemmin Suomen sisällissodassa.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Sipi Korte ja Varpu Häkli. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Lydia Laxin kanssa.
Opinnot

Korte kävi kansakoulun ja suoritti viidennen luokan Viipurin reaalikoulussa vuonna 1926 sekä Reserviupseerikoulun vuonna 1926.
Jääkärikausi

Korte työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 15. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Korte saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonan 1. komppaniaan.
Sisällissodan jälkeinen aika

Korte siirrettiin sisällissodan jälkeen keväällä 1918 saman rykmentin (nimettiin myöhemmin Jääkärirykmentti 5:ksi ja myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4:ksi) 2. komppaniaan. Hänet komennettiin 27. syyskuuta 1918 alkaen 2. Divisioonan miinanheittäjäkursseille ja siirtyi sen jälkeen 1. lokakuuta 1918 divisioonan miinanheittäjäkomppaniaan, josta siirrettiin 1. huhtikuuta 1921 alkaen Karjalan kaartin rykmentin 2. konekiväärikomppaniaan ja 15. syyskuuta 1921 alkaen 3. konekiväärikomppaniaan. Armeijasta hän erosi 1. lokakuuta 1922 ja siirtyi sen jälkeen Etsivän keskuspoliisin palvelukseen. Korte astui uudelleen armeijan palvelukseen 30. syyskuuta 1923 ja hänet sijoitettiin Karjalan kaartin rykmentin 3. konekiväärikomppaniaan, missä hän toimi aluksi koulutusaliupseerina ja 1. heinäkuuta 1925 alkaen III pataljoonan kuormastoaliupseerina, kunnes määrättiin 18. maaliskuuta 1927 nuoremmaksi upseeriksi. Hänet haudattiin Viipuriin.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Kersantti 28. kesäkuuta 1918  Vääpeli 7. marraskuuta 1918  Reservin vänrikki 18. maaliskuuta 1927  Reservin luutnantti 30. elokuuta 1930 |    |  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. mitali  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Matti Koskela (kuvataiteilija)

Matti Koskela vuonna 1972.
Matti Juhani Koskela (15. marraskuuta 1933 Kajaani – 3. heinäkuuta 2020) oli suomalainen, professori, taidegraafikko ja kuvanveistäjä.
Hänestä tuli 1960-luvulla kineetikko, joka tehosti veistoksiaan valolla. Graafikkona hän jatkoi kineettisten piirteiden käyttöä.
Koskela oli Lahden Taiteilijaseuran ja Suomen Taidegraafikoiden liiton puheenjohtaja. Hän oli perustamassa Lahden taideinstituuttia ja tuki myös Lahden taidemuseon perustamista.
Koskela sai professorin arvonimen vuonna 1992.
Teoksia

Valomaisena, 1972 Oulu
Kainuu, 1976 Kajaani
Läpi päivän, 1989 Lahti
Paragrafi, 2002 Lahti
Kuvia julkisista teoksista

Urho Kekkosen asuinpaikan muistolaatta, 1975, Kajaani.
Konstruktio 2000, 1982, yhdessä Pirkko ja Markku Viitasalon kanssa, Helsinki.
Paragrafi, 2002, Lahti
Heikki Savolaisen muistomerkki, 2007, Kajaani.
Connections I, 2012, Lahti.
Connections II, 2012, Lahti.
Kirjallisuutta

Koskela, Matti & Valkonen, Anne ym.: 4xKoskela. Kimmo Koskela, 2008. ISBN 952924312X.
Aiheesta muualla

Haastattelussa Matti Koskela osa 1, Kirjastokaista 2013
Haastattelussa Matti Koskela osa 2, Kirjastokaista 2013
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Tyyne Leivo-Larsson

| Tyyne Leivo-Larsson |
| --- | --- |
 Tyyne Leivo-Larsson vuonna 1948.
Pääministerin sijainen
 Kuuskosken hallitus 26.4.1958–29.8.1958  
Sosiaaliministeri
 Fagerholmin I hallitus 4.3.1949–18.3.1949 Törngrenin hallitus 5.5.1954–20.10.1954 Fagerholmin II hallitus 17.5.1957–27.5.1957  
Ministeri sosiaaliministeriössä
 Fagerholmin I hallitus 29.7.1948–17.3.1950 Kekkosen V hallitus 20.10.1954–3.3.1956 Fagerholmin II hallitus 3.3.1956–17.5.1957 Kuuskosken hallitus 2.5.1958–29.8.1958  
Kansanedustaja
 22.7.1948–21.7.1958, 5.4.1966–22.3.1970  
Ryhmä/puolue:  SDP, TPSL
Vaalipiiri:  Uusimaa, Helsinki
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. maaliskuuta 1902 Uusikirkko
Kuollut: 1. elokuuta 1977 (75 vuotta) Helsinki
Ammatti:  sosiaalijohtaja, suurlähettiläs
Tyyne Lilja Leivo-Larsson (vuoteen 1906 Lindroos, 3. maaliskuuta 1902 Uusikirkko – 1. elokuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi SDP:n ja TPSL:n kansanedustajana vuosina 1948–1958 ja 1966–1970. Hän oli sosiaaliministerinä useissa hallituksissa 1940–1950-luvuilla ja toimi pääministerin sijaisena 1958.
Suomen merkittävimpiin naispoliitikkoihin lukeutunut Leivo-Larsson oli vuosikymmenten ajan huomattava yhteiskunnallinen vaikuttaja ja innokas naisten etujen puolustaja. Hän oli kosmopoliitti naisasianainen ja taitava parlamentaarikko, jota on luonnehdittu muun muassa älykkääksi, voimakastahtoiseksi, itsepäiseksi ja suoraluontoiseksi. Leivo-Larssonia on pidetty myös etenemisessään määrätietoisena, häikäilemättömänä ja jopa ylimielisenä.
Leivo-Larsson aloitti poliittisen uransa SDP:ssa, mutta siirtyi 1950-luvun puoluehajaannuksen aikana TPSL:n riveihin. Hän oli Miina Sillanpään ja Hertta Kuusisen jälkeen Suomen kolmas naisministeri. Vuonna 1958 Leivo-Larssonista tuli Pohjoismaiden ensimmäinen hallitusta johtanut nainen, kun hänet nimitettiin pääministeri Reino Kuuskosken sijaiseksi. Leivo-Larsson oli myös ensimmäinen Suomen suurlähettiläänä toiminut nainen ollessaan kansanedustajakausiensa välissä Suomen edustajana Oslossa.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Tyyne Leivo-Larsson syntyi Karjalan kannaksella Uudenkirkon Harjussa. Hänen vanhempansa olivat sysmäläinen työmies Erik Leivo ja kaarinalainen Sofia Vilhelmiina Saarinen (1871–1935). Pariskunta oli muuttanut Uuteenkirkkoon Helsingistä ennen vuosisadan vaihdetta. Heille syntyi kuusi lasta, joista kaksi nuorinta tyttöä kuoli jo pienenä. Vuonna 1904 perhe palasi Helsinkiin. Vähävaraisesta työläistaustastaan huolimatta Leivo-Larsson kävi Helsingin Uudessa Suomalaisessa Tyttökoulussa kuusiluokkaisen keskikoulun. Leivo-Larsson luki pitkän saksan ja ranskan, joista myöhemmin oli suurta hyötyä hänen urallaan. Opettajansa Hanna Aspin innoittamana Leivo-Larsson liittyi Suomen Naisyhdistykseen ja toimi koulunsa raittiusyhdistykseen puheenjohtajana. Hän kiinnostui myös työväen keskuudessa virinneestä itsenäisyysaattesta.
Elämä > Sisällissota

Leivo-Larssonin isä oli ammattiyhdistysaktiivi, joka toimi muun muassa Helsingin satamatyöläisten ammattiosaston puheenjohtajana. Sisällissodan aikana hän oli Helsingin punakaartin pataljoonankomentaja. Leivo-Larssonin veli Yrjö Leivo (1900-1936) toimi isänsä komppaniassa kirjurina ja Tyyne puolestaan liittyi sairaanhoitajaksi punakaartin naisosastoon, joka lähetettiin maaliskuun alussa Vilppulan rintamalle. Osaston peräännyttyä Tampereelle Leivo-Larsson työskenteli kaupungin piirityksen ajan Tampereen teatterin tiloissa toimineessa sotasairaalassa. Runoilija Kössi Kaatra kuvaa hänet taisteluvalmiina nuorena, joka uskalsi luotisateessakin kuljettaa haavoittuneita. Tampereen taistelun loppuvaiheessa Leivo-Larsson onnistui pakenemaan kaupungista. Hän liittyi itään kulkeneiden punapakolaisten virtaan ja jäi lopulta vappuna saksalaisten vangiksi Hollolassa. Leivo-Larsson päätyi Lahden vankileirin kautta Hämeenlinnan vankileirille, josta hänet vapautettiin kesäkuun puolivälissä. Leivo-Larssonin toiminta huoltojoukoissa katsottiin niin vähäpätöiseksi, ettei häntä asetettu syytteeseen.lähde? Isä ja veli saivat kuolemantuomion, mutta heidät armahdettiin.
Elämä > Yhteiskunnalliseksi vaikuttajaksi

Sodan jälkeen Leivo-Larsson työskenteli konttoriapulaisena, kunnes sai vuonna 1919 paikan Suomen Ammattijärjestön toimistonhoitajana. Kielitaitoisena hän sai vastuulleen järjestön kansainvälisiä yhteyksiä. Leivo-Larsson opiskeli työnsä ohessa Kansalaiskorkeakoulun sanomalehtilinjalla, ja oli perustamassa oppilaskunnan Sosialistikerhoa. Leivo-Larsson vaikutti myös Suomen Sosialidemokraattisen Työläisnaisliitossa, Suomen Sosialidemokraattisessa Nuorisoliitossa ja Suomen Liiketyöntekijäin Liitossa. Leivo-Larsson tutustui jo 1920-luvulla K.-A. Fagerholmiin ja Emil Skogiin, joista tuli hänen läheisiä kumppaneitaan sosialidemokraattien sisällä. SAJ:n hajaannuttua Leivo-Larsson siirtyi Helsingin kaupungin rahatoimiston kirjuriksi 1929.
Leivo-Larsson toimi myös porvarillisissa naisjärjestöissä kuten Kalevalaisten Naisten Liitossa. Talvisodan aikana hän vaikutti Suomen Huollossa ja vieraili Valtion tiedotuslaitoksen toimeksiannosta Ruotsissa ja Norjassa lobbaamassa Suomen avustustoimintaa. Vuonna 1941 hän siirtyi uuteen työhön Suomen työväen suojelus- ja huoltonäyttelyn johtajaksi. Jatkosodan aikana Leivo-Larsson toimi myös Naisten Työvalmiusliiton puheenjohtajana ja Suomen Punaisen Ristin varapuheenjohtajana. Keväällä 1941 Leivo-Larsson johti Naisten Työvalmiusliiton delegaatiota, joka kävi tutustumassa Natsi-Saksan työpalvelusjärjestö Reicharbeitsdienstin naistoimintaan. Sotavuosien jälkeen Leivo-Larsson sai matkastaan ankaraa arvostelua ja häntä syytettiin natsisympatioista. Naisille määrätyn työvelvoitteen Leivo-Larsson suoritti mottitalkoissa. Leivo-Larsson ajoi myös sotavuosina naisasiaa muun muassa vaatimalla tytöttelevän ja naisia vähättelevän kielenkäytön poistamista työpaikoilta.
Elämä > Kansanedustajana ja ministerinä

Vuonna 1946 Leivo-Larsson valittiin työläisnaisliiton puheenjohtajaksi. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuonna 1948. Leivo-Larssonista tuli myös Fagerholmin hallituksen kansliaministeri sosiaaliministeriöön. Nimitys oli yllätys, sillä paikkaa oli pidetty Martta Salmela-Järviselle pedattuna. 1940-1950-luvuilla Leivo-Larsson oli sosiaaliministeriön kansliaministerinä kaikkiaan neljässä eri hallituksessa ja hoiti varsinaista sosiaaliministerin tehtävää lyhyitä ajanjaksoja kolmessa hallituksessa. Ministerinä hän pyrki naisten ja äitien aseman parantamiseen. Hänen tavoitteitaan olivat esimerkiksi lakisääteinen äitiysloma sekä lapsilisä. Lisäksi Leivo-Larsson vaikutti muun muassa sosiaalisen asuntotuotantojärjestelmän Aravan syntymiseen, palkansaajaväestön asemaa parantaneeseen vuoden 1956 kansaneläkeuudistukseen sekä valmisteli työeläkelainsäädäntöä. Lisäksi hän oli toteuttamassa merimieseläkelakia. Leivo-Larsson tuli myös ministerinä tunnetuksi määrätietoisista otteistaan, sillä esimerkiksi vuonna 1954 raittiusmiehenä tunnettu Leivo-Larsson erotti kolme Kansaneläkelaitoksen johtajaa liiallisen alkoholinkäytön vuoksi.
Emil Skogin lähdössä lomalle tämä olisi halunnut Leivo-Larssonin sijaisekseen, jolloin hänestä olisi tullut Suomen ensimmäinen puolustusministerinä toiminut nainen. Presidentti J. K. Paasikivi ei kuitenkaan kelpuuttanut naista tehtävään. Vuonna 1958 sosiaaliministerinä ollessaan Leivo-Larssonista tuli ensimmäinen pohjoismainen hallitusta johtanut nainen, kun hänet nimitettiin uuden lain edellyttämänä pääministeri Kuuskosken sijaiseksi tämän ollessa estyneenä. SDP:n puoluehajaannuksen aikana Leivo-Larssonen edusti skogilaisia, jonka seurauksena hänet syrjäytettiin puoluetoimikunnasta 1957 ja erotettiin puolueesta vuotta myöhemmin, kun hänen puolueosastonsa oli ottanut jäsenekseen puolueesta erotetun Martta Salmela-Järvisen.
Elämä > Diplomaattina

Jätettyään eduskunnan 1958 Leivo-Larssonista tuli ensimmäinen suomalainen naisdiplomaatti, kun presidentti Urho Kekkonen nimitti hänet suurlähettilääksi Osloon. Kyseessä oli niin sanottu poliittinen virkanimitys, koska Leivo-Larsson ei ollut virkasuhteessa Ulkoministeriöön. Nimitystä on pidetty palkkiona Kekkosen ja skogilaisten yhteistyöstä SDP:n puheenjohtajan Väinö Leskisen kampittamiseksi. Nimityksen poliittisuus sekä Leivo-Larssonin sukupuoli herättivät vastarintaa ulkoministeriössä. Leivo-Larssonin mukaan jopa puoluetoveri K.-A. Fagerholm yritti estää hänen nimittämisensä suurlähettilääksi vetoamalla Leivo-Larssonin raittiuteen. Fagerholmin mukaan tämä esti mieskollegojen kanssa käytävät myöhäiset neuvottelut lasin ääressä. Leivo-Larsson oli kuitenkin toiminut ulkoasiainvalionkunnassa sekä kehitysapuasiain neuvottelukunnassa, joten hän oli hyvin perillä ulko- ja turvallisuuspolitiikan tilasta ja osaamisensa oli vahvaa. Lisäksi Leivo-Larsson tunsi aikaisemman työnsä kautta Norjan uuden sosialidemokraattisen hallituksen jäseniä jo pitkältä ajalta, kuten myös muiden Pohjoismaiden johtohahmoja. Vuodesta 1959 lähtien Leivo-Larsson hoiti myös Islannin lähettilään tehtäviä.
Vuonna 1961 Leivo-Larsson herätti huomiota tilaamalla suurlähetystön pihalle suuren honkarakenteisen saunan presidentti Kekkosen valtiovierailua varten. Leivo-Larsson oli myös itse Sauna-seuran jäsen ja innokas avantouimari. Vuonna 1963 Leivo-Larsson pääsi naisasianaisen ja diplomaatin roolissa kommentoimaan Yhdysvaltojen uutta hallitusta, johon ei valittu yhtään naista. Presidentti John F. Kennedyn neuvonantajat pyysivät Leivo-Larssonia kertomaan mielipiteensä omaa presidentin tehtäväänsä ajatellen. Kyseessä oli yhdysvaltalainen radio-ohjelma, jota varten pyydettiin monien eri alan asiantuntijoiden näkemyksiä siitä, mitä Kennedyn tulisi ottaa huomioon presidenttikaudellaan.
Elämä > Paluu eduskuntaan

Jäätyään eläkkeelle suurlähettilään tehtävästä 1965 Leivo-Larsson valittiin TPSL:n naisliiton puheenjohtajaksi ja 1966 hänet valittiin jälleen eduskuntaan. Sosialidemokraattisen liikkeen eheytyessä 1970-luvun alussa Leivo-Larsson vastusti TPSL:n ja SDP:n yhdistymistä. Hän toimi Sosialidemokraattisen Naisliitton puheenjohtajana, kunnes se yhdistettiin Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliittoon. Hän oli Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan jäsen ja toimi Suomen edustajana Kansainvälisen työjärjestön kokouksissa Genevessä ja Suomen YK-valtuuskunnan jäsenenä New Yorkissa. Leivo-Larsson oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1946–1956, 1969–1972 ja 1. varapuheenjohtaja 1948–1956. Presidentin valitsijamies hän oli vuosina 1950, 1956 ja 1968.
Leivo-Larsson kuoli Helsingissä 75-vuotiaana elokuussa 1977. Hänet on haudattu Lohjan vanhalle hautausmaalle puolisonsa sukuhautaan.