stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lauri Ihalainen

| Lauri Ihalainen |
| --- | --- |

Suomen työministeri
 Kataisen hallitus 22.6.2011–24.6.2014 Stubbin hallitus 24.6.2014–29.5.2015  
Edeltäjä:  Anni Sinnemäki
Seuraaja:  Jari Lindström
Kansanedustaja
 20.4.2011–16.4.2019  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri / Keski-Suomen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. toukokuuta 1947 (ikä 77) Pihtipudas
Ammatti:  kirvesmies
Arvonimi: ministeri (2009)
Tiedot
Puolue:  SDP
Lauri Armas Ihalainen (s. 14. toukokuuta 1947 Pihtipudas) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko. Hänet valittiin kansanedustajaksi Uudenmaan vaalipiiristä vuoden 2011 eduskuntavaaleissa ja Keski-Suomen vaalipiiristä vuoden 2015 vaaleissa. Ihalainen oli Kataisen (2011–2014) ja Stubbin hallituksen (2014–2015) työministeri. Hän oli SAK:n pitkäaikaisin puheenjohtaja vuosina 1990–2009.
Ihalainen on varsinaiselta koulutukseltaan kirvesmies. Hän on kuitenkin tehnyt elämäntyönsä SAK:ssa. Ennen SAK:n puheenjohtajuutta Ihalainen toimi SAK:ssa nuorisosihteerinä (1970–1977), järjestösihteerinä (1977–1984) ja SAK:n sihteerinä (1984–1990). Ihalainen oli SAK:n pitkäaikaisin puheenjohtaja jo aloittaessaan kolmatta eli toiseksi viimeistä kauttaan vuonna 2001. Ennen Ihalaista pitkäaikaisimpia puheenjohtajia SAK:n historiassa ovat olleet Pertti Viinanen (1981–1990), Niilo Hämäläinen (1966–1974) sekä Eero A. Wuori (1937–1945). Keväällä 2009 Ihalainen vahvisti jättävänsä tehtävänsä SAK:n puheenjohtajana ja hänen seuraajakseen valittiin Lauri Lyly. Ihalaisen lisäksi ainoana SAK:n puheenjohtajan tehtävästä eläkkeelle on jäänyt Pekka Oivio, joka johti SAK:ta vuosina 1974–1981. Kesäkuussa 2009 presidentti Tarja Halonen myönsi Ihalaiselle ministerin arvonimen.
Loppukeväästä 2009 Ihalaista spekuloitiin kärkinimenä Juhani Saloniuksen eläkkeelle jäämisen myötä vapautuvaan valtakunnansovittelijan virkaan. Toukokuussa 2009 Ihalainen kuitenkin tiedotti ettei hae tehtävää. Hän perusteli päätöstään sillä, että hänen kautensa valtakunnansovittelijana olisi jäänyt vain nelivuotiseksi. Ihalainen ei myöskään olisi täyttänyt muodollista kelpoisuusehtoa, sillä hänellä ei ole korkeakoulututkintoa.
Ihalainen valittiin kansanedustajaksi vuoden 2011 vaaleissa Uudenmaan vaalipiiristä SDP:n listoilta. Hänen äänimääränsä (15 085) oli SDP:n suurin ja koko maan viidenneksi suurin. Vaaleja seuranneissa hallitusneuvotteluissa hänet valittiin nimitettäväksi Jyrki Kataisen hallituksen työministeriksi. Ihalainen on myös talousneuvoston jäsen.
Kevään 2015 vaaleissa Lauri Ihalainen oli ehdolla synnyinmaakunnastaan, Keski-Suomesta, ja tuli valituksi maakunnan ääniharavana 10 354 äänellä. Ihalainen jätti eduskunnan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Lapsuus ja nuoruus

Lauri Ihalainen syntyi Pihtiputaalla kolmilapsisen perheen esikoisena. Ihalaisen suvulla on pitkät perinteet työväenliikkeessä, sekä sen kommunistisessa että sosiaalidemokraattisessa haarassa. SDP:n hallintopäällikkö Maunu Ihalainen oli Lauri Ihalaisen setä. Ihalainen soitti kitaraa ja lauloi 12-vuotiaasta alkaen sukulaismiesten Elämäjärven pojat -yhtyeessä, jonka esiintymispalkkiot käytettiin muun muassa työväentalon rakentamiseen. Äänekosken ammattikoulun kirvesmieslinjan käytyään Ihalainen kokosi kesämökkejä Niemenharju Oy:ssä. Kirvesmiehen töitä hän teki vuoteen 1968 asti, jolloin ryhtyi opiskelemaan Työväen Akatemiassa ja siirtyi sitä myötä työväenliikkeen tehtäviin.
Minna Karhunen

Minna Helena Karhunen (s. 3. heinäkuuta 1967 Riihimäki) on suomalainen poliitikko, Kansallisen Kokoomuksen entinen kansanedustaja ja Karkkilan entinen kaupunginjohtaja. Vuosina 2009–2014 hän toimi Järvenpään kehitysjohtajana. Vuodet 2015–2019 hän toimi Etelä-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajana ja maaliskuusta 2019 alkaen Kuntaliiton toimitusjohtajana.
Karhunen valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan eduskuntavaaleissa 1991 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Ennen kansanedustajuutta hän oli työskennellyt toimittajana Hyvinkään Uutisissa, Nykypäivässä ja Uudessa Suomessa. Hänet valittiin jatkokaudelle 1995 vaaleissa. Eduskunnassa Karhunen oli varsinaisena jäsenenä neljässä valiokunnassa, liikennevaliokunnassa valtiopäivillä 1991–1994 ja 1996–1997, ympäristövaliokunnassa valtiopäivillä 1991–1994, tulevaisuusvaliokunnassa valtiopäivillä 1993–1994 sekä maa- ja metsätalousvaliokunnassa valtiopäivillä 1996–1997.
Kahden kansanedustajakauden jälkeen Karhunen ei asettunut enää ehdolle eduskuntaan. Hän jatkoi hallintotieteen opintojaan ja valmistui hallintotieteen maisteriksi. Hän työskenteli myös Uudenmaan liiton vs. edunvalvontapäällikkönä ja Hyvinkään-Riihimäen talousalueen aluekeskuksen projektipäällikkönä. Vuoden 2005 alusta hän toimi Karkkilan kaupunginjohtajana, kun hänen edeltäjänsä Kari Korkiakoski oli siirtynyt Joutsenon kaupunginjohtajaksi. Vuosina 2009−2014 Karhunen toimi Järvenpään kaupungin kehitysjohtajana. Vuosina 2015−2018 hän toimi Etelä-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajana. Vuonna 2018 hän aloitti Kuntaliiton toimitusjohtajana.
Karhunen toimi Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1989–2001 ja oli myös kaupunginhallituksen jäsen. Hän toimi myös molempien puheenjohtajana, valtuuston johdossa vuodesta 1991 vuoteen 1992 ja hallituksen johdossa vuodesta 1995 vuoteen 2001. Hän toimi myös Hyvinkään Kokoomuksen puheenjohtajana vuosina 1993–1994.
Sanfrid Kariniva

August Sanfrid Kariniva, sukunimi vuoteen 1906 Rechardt (26. elokuuta 1885 Turtola – 30. elokuuta 1939 Pielavesi) oli suomalainen maanviljelijä ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Karinivan vanhemmat olivat Sodankylän ja Pielaveden kirkkoherra, rovasti Karl Rechardt (1849–1912) ja Sigrid Johanna Müller. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 ja toimi maanviljelijänä Pielavedellä 1908–1939. Kariniva oli myös Pielaveden kunnan lastenvalvojana.
Kariniva oli kansanedustajana 1927–1930 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931 ja 1937 presidentinvaaleissa ja oli Pielaveden kunnanvaltuuston jäsenenä.
Sanfrid Kariniva oli naimisissa vuodesta 1919 Kerttu Ulriika Puurusen kanssa. Karinivan veli Kaarle Algot Akseli Kariniva (1884–1936) oli varatuomari ja Raahen pormestari vuodesta 1915.
Esa Kaitila

| Esa Kaitila |
| --- | --- |
 Kaitila vuonna 1962
Suomen valtiovarainministeri
 Virolaisen hallitus 12.9.1964–26.5.1966  
Edeltäjä:  Esko Rekola
Seuraaja:  Mauno Koivisto
Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
 Sukselaisen I hallitus 27.5.1957–28.11.1957  
Edeltäjä:  Kauno Kleemola
Seuraaja:  Lauri Kivekäs
Kansanedustaja
 21.7.1951–4.4.1966  
Ryhmä/puolue:  Liberaalisen kansanpuolueen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin kaupungin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1909 Viipuri
Kuollut: 18. kesäkuuta 1975 (66 vuotta) Helsinki
Arvonimi: professori (1966)
Tiedot
Puolue:  Suomen Kansanpuolue (1951–1965) Liberaalinen Kansanpuolue (1965–1966)
Koulutus:  filosofian tohtori (1950)
Esa Heikki Kaitila (22. huhtikuuta 1909 Viipuri – 18. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen professori, liberaali poliitikko, ministeri sekä Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Kaitila oli Suomen Kansanpuolueesta (1951–1965) ja Liberaalisen kansanpuolueesta valittu (1965–1966) kansanedustaja ja ministeri (Sosiaaliministeri 1953–1954, II valtiovarainministeri 1953–1954, kauppa- ja teollisuusministeri 1957, pääministerin sijainen 1957 ja valtiovarainministeri 1964–1966).
Lisäksi hän loi mittavan yliopistouran. Hän oli muun muassa Kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen opettaja 1939–1945, liiketaloustieteen dosentti 1946–1975, Helsingin yliopiston liiketaloustieteen dosentti 1945–1957 ja 1962–1975, Turun kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen professori 1950–1957, professori 1958–1960, vararehtori 1950–1957, kansantaloustieteen professori 1950–1953 sekä Helsingin yliopiston lainopillisen tiedekunnan kansantaloustieteen apulaisprofessori 1957–1962.
Hän hoiti myös Valtiokonttorin pääjohtajan virkaa (1962–1972), oli Teollisuuslehden päätoimittaja (1945–1954) sekä tuli valituksi presidentin valitsijamieheksi kolmesti (presidentinvaali 1950, 1956 ja 1962).
Opiskeluaikanaan Kaitila kuului Akateemiseen Karjala-Seuraan. Esa Kaitilan isä oli professori Ilmari Kaitila.
Aiheesta muualla

.aspx Esa Kaitila Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Kaitila, Esa hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Lauri Hietanen | Suomen sosiaaliministeri 1953−1954 | Seuraaja: Tyyne Leivo-Larsson |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kauno Kleemola | Suomen kauppa- ja teollisuusministeri 1957 | Seuraaja: Lauri Kivekäs |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Esko Rekola | Suomen valtiovarainministeri 1964−1966 | Seuraaja: Mauno Koivisto |
Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (10):  Hiekkala (1951†)  Järnefelt  Kaitila  Kannisto (1951–1952)  Karvikko  Kyttä  Leikola (1951–1954)  Leinonen (1952–1954)  Miettunen  Pasanen  Rauste  Tenhiälä 
| n k Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1954–1958 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (13):  Hosia  Kaitila  Kajatsalo  Karvikko  Kyttä  Leikola  Leinonen  Mattila  Miettunen  Pasanen  Saari  Tenhiälä  Tienari 
| n k Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (8):  Hosia  Hyytiäinen  Kaitila  Kajatsalo  Kyttä  Leinonen  Stykki  Tenhiälä 
| n k Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1962–1965 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (13):  Hosia  Hyytiäinen  Juva (1964–1965)  Kaitila  Karvikko  Kyttä (1962–1964)  Leinonen  Linna  Mattila  Ojajärvi  Pakarinen  Salo  Stykki  Tenhiälä 
Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat 1965–1966 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (14):  Hosia  Hyytiäinen  Kaitila  Karvikko  Kyttä  Leinonen  Linna  Mattila  Ojajärvi  Paavola  Pakarinen  Salo  Stykki  Tenhiälä 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Artturi Jämsén

| Artturi Jämsén> Sisäasiainministeri |
| --- | --- |
 Karjalaisen II hallitus  15.7.1970 − 28.5.1971  
Keski-Suomen läänin  maaherra
 1971−1976  
Edeltäjä:  Eino Palovesi 
Seuraaja:  Kauko Sipponen
Kansanedustaja
 29.03.1954–31.05.1971  
Ryhmä/puolue:  Keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Vaasan läänin itäinen vaalipiiri  Keski-Suomen läänin vaalipiiri 
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1925 Pihtipudas
Kuollut: 11. elokuuta 1976 (51 vuotta) Moskova
Ammatti:  maanviljelijä
Artturi Jämsén (7. helmikuuta 1925 Pihtipudas – 11. elokuuta 1976 Moskova) oli suomalainen Maalaisliiton poliitikko. Hän oli kansanedustajana vuosina 1954–1962 ja 1962–1971 ja toimi sisäministerinä vuosina 1970–1971, kunnes siirtyi 31. toukokuuta 1971 Keski-Suomen läänin maaherraksi. Hän oli maaherrana vuoteen 1976 asti. Jämsén oli kansanedustajana Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä ja Keski-Suomen läänin vaalipiiristä. Sotilasarvoltaan hän oli kersantti ja ammatiltaan maanviljelijä. Jämsén oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa. Hän kuoli maaherran virkamatkallaan Moskovassa.
Taustaltaan Jämsén oli vanhoillislestadiolainen ja kuului myös Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen johtokuntaan vuoteen 1969 saakka. Hän oli myös Raittiusyhdistys Neliapilan perustajia ja toimi sen johdossa. Jämsén toimi myös vanhoillislestadiolaisten kansanopistojen johtokunnissa.
Seppo Kanerva

Seppo Kanerva helmikuussa 2011.
Seppo Ahti Ilmari Kanerva (s. 5. tammikuuta 1941 Tornio) on suomalainen poliitikko. Hän nousi eduskuntaan varasijalta kokoomuksen edustajana vuonna 1996 Kirsi Pihan tultua valituksi Euroopan parlamenttiin. Joulukuussa 2002 hän loikkasi keskustan eduskuntaryhmään, mutta ehti olla ryhmässä vain kuukauden, kunnes loikkasi Liberaaleihin. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa hän putosi eduskunnasta.
Kanerva oli Liberaalien ehdokas vuoden 2003 eduskuntavaaleissa ja 2004 europarlamenttivaaleissa. Keskustan ehdokkaana hän on ollut kunnallisvaaleissa 2004 ja eduskuntavaaleissa 2007. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon Perussuomalaisten ehdokkaana. Hän on ollut kaupunginvaltuutettuna myös vuosina 1993–2000. Eduskuntavaaleissa 2011 hän oli jälleen Perussuomalaisten ehdokkaana, samoin 2012 kunnallisvaaleissa. Vuoden 2017 vaaleissa häntä ei valittu kaupunginvaltuustoon. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Kanerva oli Sininen tulevaisuus -puolueen ehdokkaana, mutta ei päässyt eduskuntaan.
Seppo Kanerva on puolustusvoimista eläkkeellä oleva kommodori evp. ja toimii vapaaehtoisissa maanpuolustusjärjestöissä.
Aiheesta muualla

.aspx Seppo Kanerva Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1995–1999 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (39):  Ala-Harja  Antvuori (1996–1999)  Aura  Dromberg  Heinonen  Häkämies (1995–1998)  Ihamäki  Järvenpää (1998–1999)  Kaarilahti  I. Kanerva  S. Kanerva (1996–1999)  Kantalainen  Karpio  Karhunen  Knaapi-Lamminen  Kokkonen  Kohijoki  Korhonen  H. Koskinen  J. Koskinen (1996–1999)  Kuosmanen  Kurola  Lamminen  Lekman (1998–1999)  Lindén  Linnainmaa (1995–1997)  Markkula-Kivisilta  Markkula  Niinistö  Nurmi  Perho  Pietikäinen  Piha (1995–1996)  Rauramo (1995–1998)  Saario (1995–1996)  Salolainen (1995–1996)  Sasi  Savela  Siimes (1996–1998)  Sjöblom (1997–1999)  Taina  Tiuri  Tulonen  Uosukainen  Viinanen (1995–1996)  Zyskowicz 
1 2  Pertti Salolainen valittiin 1996 Suomen suurlähettilääksi Lontooseen. Tilalle nousi Pirjo-Riitta Antvuori.  1 2  Kari Häkämies valittiin Kuopion kaupunginjohtajaksi 1998. Tilalle nousi Heikki Järvenpää.  1 2  Kirsi Piha valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi 1996. Tilalle nousi Seppo Kanerva.  1 2  Iiro Viinanen valittiin Pohjolan pääjohtajaksi 1996. Tilalle nousi Jari Koskinen.  1 2  Anssi Rauramo valittiin Helsingin liikuntajohtajaksi 1998. Tilalle nousi Sirkka Lekman.  1 2  Tuula Linnainmaa jätti paikkansa kansanedustajana 1997. Tilalle nousi Jouni Sjöblom.  1 2  Väinö Saario menehtyi vaalikaudella toukokuussa 1996. Tilalle nousi Outi Siimes.  
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (46):  Akaan-Penttilä  Antvuori  Dromberg  Harkimo  Heinonen (1999–2002)  Hemmilä  Holmlund (2002–)  Häkämies  Ihamäki  Itälä  I. Kanerva  S. Kanerva (1999–2002)  Kantalainen  Karpio  Karttunen  Katainen  Kokkonen  Korhonen  Koskinen  Kummola  Kuosmanen  Kurvinen  Lehtimäki  Lindén  Markkula-Kivisilta  Markkula  Mäki-Hakola  Nepponen  Niinistö  Nurmi  Perho  Pietikäinen  Piha  Ravi  Salo  Sarkomaa  Sasi  Seppälä  Sjöblom  Tiura  Tiuri  Tulonen  Uosukainen  Vahasalo  Vilén  Virén  Zyskowicz 
1 2  Olli-Pekka Heinonen siirtyi helmikuussa 2002 Yleisradion suomenkielisen television johtajaksi, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Anne Holmlund.  ↑  Seppo Kanerva erosi kokoomuksesta ja liittyi Keskustan eduskuntaryhmään joulukuussa 2002.  
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Suonensisäinen käyttö

Heroiinin suonensisäistä käyttöä injisoimalla kyynärtaipeen laskimoon.
Suonensisäinen käyttö eli IV-käyttö (intravenoosinen) on päihteen käyttöä injisoimalla ainetta laskimoon eli verenkierron siihen osaan, joka vie verta kohti sydäntä. Sen sijaan valtimoon injisoiminen on erityisen vaarallista. Päihteitä käytetään suonensisäisesti, koska tällöin pienempi määrä ainetta aiheuttaa vastaavan tai voimakkaamman sekä nopeamman vaikutuksen kuin suurempi määrä muilla tavoilla annosteltuna.
Suonensisäiseen käyttöön liittyy useita terveydellisiä riskejä ja potentiaalisia haittoja. Epäpuhtaiden huumeiden erilaiset jatkeaineet ja lääkkeiden sidosaineet kulkeutuvat käyttäjän verenkiertoon ja voivat tukkia verisuonia. Injektioneula puolestaan voi vaurioittaa verisuonta injektiokohdasta. Pistovälineiden uudelleen- ja yhteiskäytöstä voi saada veren välityksellä leviäviä tartuntatauteja, HIV- ja hepatiittisairauksia, ja epähygieenisistä pistoksista tulehduksia. Injisointikohtaan voi kehittyä krooninen haavauma, selluliitti tai absessi.
Suonensisäisessä käytössä yliannostuksen riski ja kuoleman vaara ovat korostuneita. Vaikka annos ei olisi liian suuri, suonensisäisten käyttäjä voi saada anafylaktisen šokin, joka voi johtaa kuolemaan.
Syitä suonensisäiseen käyttöön

Suonensisäinen käyttö on yleistä, kun kyseessä on verrattain kallis aine ja siihen on kehittynyt riippuvuutta ja toleranssia, jolloin käytetty aine injisoimalla on riittoisampi, ja näin ollen käyttäjät myös säästävät rahaa.
Suonensisäinen huumeen käyttö liittyy usein käyttöhistoriaan, jossa on aloitettu muilla käyttötavoilla ja on päädytty lopulta suonensisäiseen käyttöön, joka antaa voimakkaimman käyttökokemuksen. Pidempään ainetta käyttäneelle voi olla kehittynyt voimakas riippuvuus, mutta aine on alkanut tuntua totutuin käyttötavoin laimealta, jolloin injektoinnilla käyttäjä on tavoitellut voimakkaampaa käyttökokemusta. Toisaalta injektoinnin aloitettua on vaikea palata laimeilta tuntuviin muihin aineen käyttötapoihin.
Suonensisäisesti käytettävät aineet

Huumeilla on useita käyttötapoja, eikä injisointi ole siten ainoa tapa käyttää tiettyä huumetta. Toisaalta kaikki huumeet eivät sovellu suonensisäisesti käytettäviksi, esimerkiksi maailman yleisintä huumetta kannabista ei voi käyttää suonensisäisesti. Suonensisäisesti käytetään erityisesti heroiinia ja useita muita opioideja, kuten buprenorfiinia ja metadonia. Myös kokaiinia ja nestemäistä ketamiinia voidaan käyttää suonensisäisesti.
Myös monet lääkinnällisessä käytössä oraalisesti annosteltavat lääkkeet, joita ei edes lääkinnällisessä käytössä käytetä injisoitavissa muodoissa (nämä lääkkeet voivat aiheuttaa vakavia sivuvaikutuksia IV-käytössä, jolloin suhteelliset haitat ovat huomattavat verrattavissa lääkkeisiin jotka annostellaan esimerkiksi oraalisesti), voivat olla hengenvaarallisia IV-käytössä.
Yleisyys

1990-luvulla heroiinin suonensisäinen käyttö oli maailmalla laajaa. 1990-luvulla huumeiden suonensisäisen käytön yleistyminen oli havaittavissa poliisin tilastoista ja pääteltävissä tartuntatautien esiintyvyydestä. Vuoteen 1998 asti huumeiden suonensisäiseen käyttöön liittyvä HIV-infektio oli harvinaisuus Suomessa. 2000-luvun alussa heroiinin saatavuus heikkeni ja Suomessa tilalle tuli buprenorfiini.
Suomessa arvioidaan olevan noin 16 000 suonensisäistä käyttäjää. Yksi syy huumeiden suonensisäiseen käyttöön Suomessa on todennäköisesti huumeiden kalleus Suomessa. Vuoden 2009 lopulla tehdyssä tutkimuksessa suonensisäisesti Subutexia käytti yli 90 prosenttia haastatelluista ongelmakäyttäjistä ja tutkimuksessa vastaavaan lukuun päästiin myös Suboxonen ja metadonin osalta, kun käyttäjäkunnasta suljettiin pois opioidikorvaushoidossa olevat.
Käyttötapahtuma

Käyttäjät pyrkivät puhdistamaan injisoitavan aineen ennen sen pistämistä laskimoon. Käyttäjät kutsuvat toimenpidettä filtteröinniksi, sillä katukaupassa liikkuvat aineet ovat epäpuhtaita ja lääkevalmisteissa on sidosaineita. Vaarallisten aineiden osittaiseksi poistamiseksi käytetään suodattimia, kuten savukkeiden suodattimia, pumpulia, tai terveysneuvontapisteistä saatavia maksuttomia mikrosuodattimia (SteriFilt).
Yleinen ruisku on kahden millilitran vetoinen. Ruiskun kärjessä olevan neulan halkaisija vaihtelee, ollen tyypillisesti 0,3–0,5 millimetriä. Kyynärtaipeen laskimot on yleisin pistokohta. Neula työnnetään ihon läpi laskimoon noin 20 asteen kulmassa, jotta neulan kärki pysyisi laskimossa ja neulan kärki ei lävistäisi laskimon vastakkaista seinämää. Kyynärtaipeeseen pistettäessä voidaan käyttää apuna olkavarteen laitettavaa kiristyssidettä, joka auttaa laskimon löytämisessä. Pistämiseen soveltuvia laskimoita on kyynärtaipeiden lisäksi eri puolilla kehoa, muiden muassa muualla käsissä ja nilkoissa. Pistämistä valtimoon vältetään, koska suonitukokset valtimopuolella helposti johtavat kuolioon ja sitä kautta amputaatioihin, sekä koska valtimopisto on kivulias.
Aineen vaikutuksen huomaaminen on yksilökohtaista ja vaikutus alkaa yleensä muutamassa sekunnissa. Yleensä sanotaan, että käyttäjä kokee ensin "humahduksen", joka johtuu siitä, että aine on laitettu suoraan verenkiertoon ja siten alkaa vaikuttaa miltei saman tien. Juuri tämän voimakkaan (käyttäjät puhuvat nousuista) vaikutuksen takia on korkeampi riski tulla riippuvaiseksi, koska käyttäjä ei enää saa samanlaisia vaikutuksia muilla tavoin.
Terveydelliset riskit ja haitat

Suonensisäiseen käyttöön liittyy useita terveydellisiä riskejä ja potentiaalisia haittoja. Huumeiden suonensisäinen käyttö on arvioitu riskikäyttäytymiseksi. Käyttäjä voi harvoin olla varma katukaupassa liikkuvan aineen voimakkuudesta ja koostumuksesta.
Terveydelliset riskit ja haitat > Tartuntataudit

Tartuntautien leviäminen liittyy pistovälineiden uudelleen- ja yhteiskäyttöön. Aikaisemmin toisen henkilön käyttämän ruiskun välityksellä voi levitä tartuntatauteja. Suonensisäiseen käyttöön liittyy HIV:n saamisen riski. Lisäksi 70–80 prosenttia suonensisäisiä huumeita käyttäneistä on saanut C-hepatiitti-tartunnan ja 20–30 prosenttia B-hepatiitin. 5–10 prosentille B-hepatiitti jää pysyväksi, ja sen hoitopolku on edelleen raskas sekä tulokset epävarmoja. C-hepatiitti taas paranee spontaanisti noin kolmannekselta tartunnansaaneista, ja nykyään se pystytään hoitamaan melko kevyesti sekä erittäin tehokkaasti. Immuniteettia B- tai C-hepatiiteille ei kehity, eli kerran sairastettu tauti voi palata myöhemmi jos likaisia huumeidenkäyttövälineitä edelleen jaetaan.
Terveydelliset riskit ja haitat > Tulehdukset ja kehon vahingot

Epähygieeniset injektiovälineet sisältävät bakteereja, jotka voivat saada aikaan tulehduksia pistoskohtiin. Injisointikohtaan voi kehittyä krooninen haavauma, selluliitti tai absessi.
Parantumattomiin pistämisreikiin piikittäminen voi aiheuttaa veritulpan, joka irrotessaan ja liikkuessaan saattaa kulkeutua aina keuhkoihin asti, aiheuttaen keuhkoembolian. Niinpä samaan paikkaan pistävät ovat jopa suonensisäiskäyttäjien sisällä erityinen riskiryhmä. Riskikäyttäytymistä motivoi pistokohdan etsimisen helppous, varsinkin pitkäaikaiskäyttäjällä jonka laskimot ovat rappeutuneet, niin että suoni on hankalaa löytää.
Suun kautta otettavat lääkkeet ovat suonensisäisesti käytettyinä erityisen vaarallisia, koska niissä on liukenemattomia sideaineita, jotka tukkivat hiusverisuonia. Sidosaineet, kuten maissitärkkelys, pääasiassa lopulta suodattuvat keuhkojen pieniin verisuoniin, mutta koska ne eivät ole aivan niin pieniä kuin verkkokalvon pienimmät, osa sidosaineesta voi jäädä loukkuun myös silmään, tuottaa paikallisen kuolion verkkokalvolle, ja sitä kautta aiheuttaa vähittäin sokeuden. Tilan kehitys on salakavalaa, koska näköhermosto kohtelee kutakin uutta leesiota uutena sokeana pisteenä; käyttäjä ei yleensä tiedosta kehitystä ennen kuin se on edennyt niin pitkälle, että kyky lukea tekstiä on peruuttamattomasti laskenut, tai jopa kadonnut.
Katukaupassa liikkuvat huumeet sisältävät usein myös erilaisia jatkeaineita (erit. talkkia) jotka ovat samalla tavalla liukenemattomia, tai joilla on liukoisinakin arvaamattomia farmakologisia sivuvaikutuksia. Talkki johtaa parhaimmassakin tapauksessa keuhkojen vähittäiseen talkoosiin, sekä kuvattuihin silmäongelmiin.
Käyttäjiltä on jouduttu amputoimaan käsiä, jalkoja ja sormia pistämisen aiheutettua vaurioita verisuoniin. Vaarallisinta tässä suhteessa on suun kautta käytettäväksi tarkoitettujen tablettien pisto valtimoon, joka helposti aiheuttaa verisuonitukoksen raajojen pienissä verisuonissa, ja sitä kautta hankalasti hoidettavan kuolion. Kaulan alueelle pistämiseen liittyy erityisen suuria riskejä, koska valtimopiston seuraamukset silloin esiintyvät aivoissa, ja koska alueella on paljon hermoja, joihin levitessään tulehdus- ja infektiotilat voivat aiheuttaa poikkeuksellisen laajoja toimintavajauksia.