stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tanskan kuninkaalliset ilmavoimat
Organisaatio

Ilmavoimat on jaettu tehtävien mukaan kolmeen osaan: Aalborgiin sijoitettuun kuljetuslennostoon, Karupiin sijoitettuun helikopterilennostoon ja Skrydstrupiin sijoitettuun hävittäjälennostoon. Lisäksi on Yhdysvalloissa Luken lentotukikohdassa toimiva F-35 koulutukseen keskittyvä osasto, jolla on käytössään kuusi Tanskan ilmavoimien F-35A -hävittäjää. Kuhunkin lentotukikohtaan sisältyy kaluston käyttöön ja suojaamiseen tarvittava kalusto henkilöstöineen. Näitä ovat muun muassa huoltohenkilöstö, operaatioiden suunnitteluhenkilöstö ja kentän huolto- ja suojaushenkilöstö.
Aalborgiin on sijoitettu 721. laivue, johon on sijoitettu neljä C-130J-30 Hercules ja neljä Bombardier CL-604 Challenger -kuljetuskonetta.  Kumpikin konetyyppi muodostaa oman lentueensa. Herculeksilla toteutetaan taktiset kuljetustehtävät kuten Tanskan joukkojen tukeminen kansainvälisissä tehtävissä. Lisäksi niillä huolletaan Grönlantiin sijoitettuja puolustusvoimien osastoja. Challengerit ovat henkilöstökuljetuksiin ja merivalvontaan. Elokuusta 2021 alkaen yksi koneista on sijoitettuna Kangerlussuaqiin kalastuksenvalvontaan, merivalvontaan sekä etsintä- ja pelastustehtäviin.
Karupiin on sijoitettu 722., 723. ja 724. laivueet sekä helikopterilentokoulu. 14 AgustaWestland EH-101 Merlin kuljetushelikopteria ja kolme SAR varustettua EH-101 helikopteria on sijoitettu 722. laivueeseen etsintä- ja pelastustehtäviin Tanskan aluevesillä sekä taktisiin kuljetustehtäviin. Laivueen helikoptereita on sijoitettuna myös ATW Alborgin ja FW Skrydstrupin sekä Roskilden pelastusasemille. Myrskyvaroituksen aikana neljäs helikopteri voidaan sijoittaa Bornholmille. Yhdeksän Sikorsky MH-60R Seahawkia on sijoitettu 723. laivueeseen etsintä- ja pelastustehtäviin, kalastuksenvalvontaan ja kuljetustehtäviin. Helikoptereista osa on normaalisti sijoitettuna Färsaarten ja Grönlannin lähistöllä päivystäville vartioaluksille tai laivaston fregateille. Eurocopter AS550 Fenecit on sijoitettu 724. laivueeseen tiedustelu- ja kuljetustehtäviin. Kalusto on usein mukana poliisin johtamissa etsintä- ja pelastustehtävissä sekä poliisin ja maavoimien erikoisjoukkojen tukena. Helikopterilentokoulun kalustona on SAAB T-17 Supporter alkeiskoulukoneet, joita ilmavoimilla on eri tehtävissä kaikkiaan 27 kappaletta.
Arizonaan Luken lentotukikohtaan luovutettiin 7. huhtikuuta 2021 Tanskan ilmavoimien ensimmäinen F-35A (s/n L-001). Kuusi Tanskan ilmavoimien hävittäjää kuuluvat 308. hävittäjälaivueeseen, jonka muodostavat Yhdysvaltain, Alankomaiden ja Tanskan ilmavoimien F-35 koneet. Koneilla aloitetaan alkuvuodesta 2023 ensimmäisen Tanskan ilmavoimien hävittäjälentäjäkurssin koulutus.
Historia

Heinäkuussa vuonna 1910 Tanskan Sota- ja meriministeriö maksaa 2000 kruunua kapteeni T. Grutin samana vuonna perustamalle Aeronautisk Selbsskabille muutamien lentokoneenohjaajien kouluttamiseksi maa- ja merivoimille. Koulutukseen käytettiin Bergin ja Stormin seuraavana vuonna kehittämää yksipaikkaista ja T. Grutin omistamaa B&S -konetta ja Robert Svendsenin itse valmistamaa Henri Fahrman -konetta. Grut lahjoitti koneensa  kesällä 1912 sotaministeriölle ja Svendsenin kone oli luovutettu merivoimille jo 12. maaliskuuta, jolloin se sai lempinimen Glunten.
Historia > Merivoimien lento-osasto Marinens Flyvevæsen

Tanskan ilma-aseen historia alkaa epävirallisesti 14. joulukuuta 1911, jolloin ensimmäinen laivaston upseeri aloitti lentokoulutuksensa. Merivoimien ilmavoimien virallinen perustamispäivä on 1. helmikuuta 1913, kun Ulrich Birch nimettiin merivoimien lentokouluttajaksi koneenaan Maurice Fahrman -lentokone nimeltään Örnen. Lentotoiminta kuului aluksi sukellusvene- ja lentoveneosaston alaisuuteen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen merivoimat osti Ranskasta Donnet-Leveque -lentoveneet Maagenin ja Ternenin, jotka aseistettiin yhdellä 8 millimetrin konekiväärillä ja neljällä yhdeksän kilon pommilla. Itsenäiseksi aselajiksi merivoimien ilmavoimat muuttui 15. syyskuuta 1923.
Historia > Maavoimien lentojoukot Hærens Flyvertropper

2. kesäkuuta 1912 annetussa Sotaministeriön kirjelmässä määrättiin perustettavaksi maavoimien lentokoulu.. Yliluutnantti Ussing sai syyskuussa 1913 ensimmäisen virallisen lentolupakirjan. Lentokoulutuksessa siirryttiin jo varhain Fahrman-koneisiin. Maa- ja merivoimilla oli syyskuussa 1914 yhteensä seitsemän lentokonetta. Ensimmäisen maailmansodan aikana yritettiin Fahrman ja tanskalaisvalmisteisia N&W -koneita aseistaa tuloksetta. Sotaminiseriö teki 1919 lukuisten onnettomuuksien seurauksena selvityksen, joka johti lentokieltoon lukuun ottamatta muutamia koulukoneita. Vuonna 1922 annettiin laki maavoimien lentojoukoista ja sen toiminta alkoi 1. helmikuuta
Historia > Toinen maailmansota

Tanskan miehitys vuonna 1940 johti kaiken kansallisen sotilaallisen lentotoiminnan lakkaamiseen Tanskassa kevääseen 1945 asti. Luftwaffella oli merkittäviä tukikohtia Tanskan alueella.
Historia > Sodan jälkeen ja Natoon liittyminen

Toisen maailmansodan jälkeen Tanska sai 41 Supermarine Spitfirea, joita operoivat Hærens Flyvertropper eli maavoimat ja Marinens Flyvevæsen eli merivoimat. Maavoimien ja merivoimien ilma-aselajit yhdistyivät 1. lokakuuta 1950 ilmavoimiksi. Spitfire oli käytössä vuoteen 1956. Tilanne on ollut samankaltainen kuin Suomessa, jossa operoitiin Bf 109:llä 1950-luvun puoliväliin ja sen jälkeen aseistamattomilla Valmet Vihureilla.
1960- ja 1970-luvulla Tanska oli Naton heikoimpia lenkkejä muun muassa varustelun suhteen. Yhdysvallat luovutti sille Lockheed F-104 Starfightereita, North American F-100 Super Sabreja (D-muunnos) ja muita konetyyppejä. F-104-hankinnoissa liikkui rahakin, koska kuningashuoneen lahjuksistakin on ollut puhetta. Tammikuussa 1980 Tanska otti käyttöön General Dynamics F-16 Fighting Falcon kaluston.
Tanskan ilmavoimat osallistui 1999 Jugoslavian hajoamissotiin liittyvään Natojohtoiseen pommitusoperaatioon. Kuusi F-16 konetta siirrettiin 1. lokakuuta 2002 operaatio Enduring Freedomiin liittyen Manasin lentotukikohtaan Kirgisiaan, missä ne liitettiin Alankomaiden ja Norjan lähettämiin koneisiin muodostettaessa European Expeditionary Air Wing (EEAW). Tukikohdasta tanskalaiset tekivät kaikkiaan 743 lentosuoritetta Afganistaniin. Kuusi hävittäjää siirrettiin alkuvuodesta 2011 Sigonellan lentotukikohtaan Sisiliaan, missä ne osallistuivat Libyan vastaisiin toimiin Naton operaatio Unified Protectorissa. Ne tekivät kaikkiaan yli 600 lentosuoritetta, joissa pudottivat yli 920 pommia esikunta- ja johtokeskuksiin, SCUD-asemiin ja erilaisiin tykistökohteisiin.
Lokakuusta 2014 lokakuuhun 2015 seitsemän hävittäjää oli Kuwaitissa Ahmad al-Jaberin lentotukikohdassa, missä ne osallistuivat ISISin vastaiseen taisteluun operaatio Inherent Resolvessa. Koneet tekivät kaikkiaan 547 lentotehtävää ja pudottivat 503 pommia. Kesäkuussa 2016 seitsemän hävittäjää siirrettiin Turkkiin Incirlikin lentotukikohtaan ISISin vastaisiin sotatoimiin. Ne tekivät kaikkiaan 276 taistelulentoa, joissa pudotettiin 384 pommia.
Vuodesta 2004 alkaen Tanskan ilmavoimien hävittäjät ovat osallistuneet yhdeksän kertaa Baltian ilmavalvontaan Liettuan Siaulian lentotukikohdassa. Kussakin operaatiossa on ollut neljä lentokonetta ja noin 50 henkeä. Lisäksi ilmavoimat on osallistunut Islannin ilmavalvontaan Keflavikin lentotukikohdassa. Näistä viimeisin elokuussa 2022. Vuonna 2018 ilmavoimat osallistui kumpaankin saman aikaisesti, jolloin sen lentokoneet valvoivat kaikkiaan viiden maan ilmatilaa.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tanskan ilmavoimien F-16 Puolassa vuonna 2005.
Ohjelmistosuunnittelija

Ohjelmistoinsinööri
Ohjelmistosuunnittelija (myös ohjelmistokehittäjä tai sovelluskehittäjä, vanh. ohjelmoija) on ohjelmistoja suunnitteleva ja kehittävä henkilö. Se on myös ammatillinen tutkinto.
Ohjelmistoinsinööri (engl. software engineer) tarkoittaa usein samaa asiaa. Termin ensimmäinen käyttäjä sanotaan olleen Margaret Hamilton.
Tietotekniikan suunnittelijat toimivat erilaisissa kehitystehtävissä ohjelmistotuotannossa ja tietoliikennepalveluissa. Tehtäviin kuuluvat tyypillisesti suunnittelu, toteutus ja testaus (osana laadunvalvontaa).
Tehtäviin voi kuulua myös kouluttamista ja ylläpitotehtäviä.
Työpaikat

Tuotantopuolella työllistävät tietotekniikan palveluyritykset, esimerkiksi ohjelmistotalot, tietojenkäsittelypalvelut ja tietoliikenneoperaattorit. Työpaikkoja löytyy myös tietotekniikkaa käyttävistä organisaatioista ja yrityksistä. Kyseeseen tulevat mm. virastojen ja oppilaitosten tietotekniikkaosastot yms. Yksityisellä sektorilla työllistävät mm. pankkien, vakuutusyritysten ja kaupan tietotekniikkaosastot tai vastaavat.
Työn vaatimukset

On tärkeää ymmärtää sekä käyttäjien että asiakkaiden tarpeet.
Asiat on osattava ilmaista sujuvasti suullisesti ja kirjallisesti. Esiintymistaidoista on hyötyä, sillä kouluttajana toimiminen voi kuulua tehtäviin. Työssä joutuu antamaan myös kirjallisia raportteja.
Tietotekniikan nopea kehitys edellyttää jatkuvaa opiskelua.
Aiheesta muualla

TE-palvelujen ammattinimikkeet ja -kuvaukset
Klubi (televisiosarja)

| Klubi |
| --- | --- |

Tyyli:  draama
Kestoaika:  39 minuuttia
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  26. elokuuta 1998 –  6. tammikuuta 1999
Jaksoja:  20
Tuotanto
Tuottaja(t):  Sirpa Bertling
Ohjaaja(t):  Ilkka Vanne
Käsikirjoittaja(t):   Jari Juutinen  Ulla Malassu  Olli Saarela  Leena Virtanen  Petri Repo  Anneli Kanto 
Leikkaaja(t):  Reijo Rinne
Lavastaja(t):  Tapio Keskitalo
Kuvaaja(t):  Juhani Heikkonen
Tuotantoyhtiö(t):  Yle Draama
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Klubi on Yle TV2:lla elokuun 1998 ja tammikuun 1999 välillä ensimmäisen kerran esitetty draamasarja. Sarja on esitetty uusintana touko–syyskuussa 2001.
Sarjan alussa Kariloitten ja Routavuorten sukuyritykset fuusioituvat Roukari-monialayritykseksi, mutta heti alkuun sukujen päämiehet ovat ajautumassa riitoihin. Sakari Karilon (es. Paavo Liski) ja Risto Routavuoren (es. Ossi Ahlapuro) taistelu johtaa lopulta muun muassa osakepetokseen. Suurin osa sarjan tapahtumista sijoittuu yksityiselle klubille, jonka jäseniksi pääsevät vain harvat ja valitut.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tapani Perttu  | … |  Erkki Routavuori   |
|  Pirkko Mannola  | … |  Margit Routavuori   |
|  Kristiina Halttu  | … |  Niina Routavuori-Karilo   |
|  Teemu Lehtilä  | … |  Niklas Routavuori   |
|  Ossi Ahlapuro  | … |  Risto Routavuori   |
|  Carl-Kristian Rundman  | … |  Antti Routavuori   |
|  Paavo Liski  | … |  Sakari Karilo   |
|  Svante Martin  | … |  Tuomas Karilo   |
|  Maarit Peltomaa  | … |  Anna Karilo   |
|  Jaana Oravisto  | … |  Riia Karilo   |
|  Samuli Muje  | … |  Teemu Karilo   |
|  Hannele Laaksonen  | … |  Helena Koskinen   |
|  Anna Siren  | … |  Laura Koskinen   |
|  Anu Sinisalo  | … |  Irmeli Valkama   |
|  Juho Luhtala  | … |  Petteri Valkama   |
|  Kari-Pekka Toivonen  | … |  Markus Pesonen   |
|  Ritva Sorvali  | … |  Raili Aavamaa   |
|  Minna Turunen  | … |  Janita Westin   |
|  Pentti Helin  | … |  Mikko Laitinen   |
|  Jukka Pitkänen  | … |  Peter Lund   |
|  Irma Junnilainen  | … |  Ulla Sirén   |
|  Raimo Grönberg  | … |  Ismo Vuorio   |
|  Roman Schatz  | … |  Dieter Hoffman   |
Jaksot

| Jakso | Nimi | Ensiesityspäivä |
| --- | --- | --- |
| 1 | Häät | 26. elokuuta 1998 |
| 2 | Riston ratkaisu | 2. syyskuuta 1998 |
| 3 | Risto Routavuori on kuollut | 9. syyskuuta 1998 |
| 4 | Valheiden verkko | 16. syyskuuta 1998 |
| 5 | Kosto elää | 23. syyskuuta 1998 |
| 6 | Suden suuhun | 30. syyskuuta 1998 |
| 7 | Kosto, raha, rakkaus | 7. lokakuuta 1998 |
| 8 | Oma etu paras etu | 14. lokakuuta 1998 |
| 9 | Uusi mahdollisuus | 21. lokakuuta 1998 |
| 10 | Uusia suuntia | 28. lokakuuta 1998 |
| 11 | Sarvipäitä ja enkeleitä | 4. marraskuuta 1998 |
| 12 | Kolmanteen polveen | 11. marraskuuta 1998 |
| 13 | Putoaminen | 18. marraskuuta 1998 |
| 14 | Rakkaat rouvat | 25. marraskuuta 1998 |
| 15 | Takapotku | 2. joulukuuta 1998 |
| 16 | Näytönpaikka | 9. joulukuuta 1998 |
| 17 | Koston jumalatar | 16. joulukuuta 1998 |
| 18 | Kuka on syyllinen? | 23. joulukuuta 1998 |
| 19 | Ja niin joulu joutui | 30. joulukuuta 1998 |
| 20 | Kun taivas putoaa | 6. tammikuuta 1999 |
Aiheesta muualla

Sarjan juonikuvaus Ylen arkistoimalla sivulla[vanhentunut linkki]
Klubi Yle Areenassa
Klubi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Klubi Elonet.
| n k Ilkka Vanne |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Lakeuden kutsu (2000)  Vieraalla maalla (2003)  Lupaus (2005) 
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Tammisunnuntai 1918 (2017) 
TV-elokuvat ja -sarjat (ohjaus):  Me Tammelat (1968)  Toimittaja (1969-1970)  Teatterituokio (Suomen paras näyttelijä (1969), Älä jätä minua! (1972), Mörri (1975),  Elon tyrskyt (1982)  Hyvästi Mansikki (1970)  Jammu (1971)  Uudesta luotava maa (1974)  Tavallinen Impi (1974)  Matti ja Mathilda (1975)  Orvar Kleinin laillinen ruumis (1975)  Päivä Helsingissä(1976)  Kultainen vasikka (1976)  Maausko uus (1976)  Wiipurin nopeat (1978)  Pöllönpesäpuut(1983)  Ostettu sulhanen (1985)  Aito Halonen (1989)  Ruusun aika (1990)  Pimennys (1993)  Puhtaat valkeat lakanat (1993-1994)  Pimeän hehku (1996)  Elämän suola (1997)  Klubi (1998-1999)  Seitsemän (2001)  Kotikatu (2002-2006)  Lehmän vuosi (2008)
Carpe Diem (kappale)

| ”Carpe Diem” Haloo Helsinki! |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Maailma on tehty meitä varten
 Julkaistu: 30. syyskuuta 2013
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 04.27 (Albumiversio) 03.55 (Single edit)
 Levy-yhtiö: Ratas Music
Haloo Helsinki! -yhtyeen muut singlet
| ”Maailma on tehty meitä varten” 2013 | ”Carpe Diem” 2013 | ”Lähtövalmiina” 2014 |
”Carpe Diem” on suomalaisen Haloo Helsinki! -yhtyeen kappale heidän neljänneltä studioalbumilta Maailma on tehty meitä varten. Ratas Music julkaisi sen albumin neljäntenä singlenä syyskuussa 2013. Kappaleen ovat säveltäneet Leo Hakanen sekä Rauli Eskolin ja sen on sanoittanut Elli Haloo. Sanoituksiltaan kappale kertoo vaikeista päätöksistä.
Kappaleeseen tehty musiikkivideo julkaistiin yhtyeen Vevo-kanavalla 16. lokakuuta 2013.
”Carpe Diem” menestyi listoilla heikosti verrattuna Maailma on tehty meitä varten -albumin kolmeen aiempaan singleen. Kappale tilastoitui ainoastaan radiolistalla, jolla sen parhaaksi sijoitukseksi jäi 11. sija.
Kappaleet

Carpe Diem – 3.55
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen singlelista: –
Suomen virallinen latauslista: –
Radiolista: 11
Tero Ylitalo

| Tero Ylitalo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1968 (ikä 56) Ilmajoki
Kansalaisuus:   Suomi
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1992–
Komentajuudet:  Panssariprikaati 2019–2021 Rovaniemen ilmatorjuntapatteristo 2013–2015
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Kunniamerkit:  SVR R I SL R I sotilasansiomitali
Ylennykset:  eversti 2017 prikaatikenraali 2021 kenraalimajuri 2024
Aiheesta muualla
CV
Tero Juhani Ylitalo (s. 30. huhtikuuta 1968 Ilmajoki) on suomalainen kenraalimajuri. Hän on toiminut Puolustusvoimien logistiikkalaitoksen johtajana vuodesta 2024.
Ylitalo suoritti Kadettikoulun vuosina 1989–1992. Hän on toiminut urallaan muun muassa Pääesikunnan suunnittelupäällikkönä 2023–2024, Maavoimien operaatiopäällikkönä 2021–2022, Panssariprikaatin komentajana 2019–2021, Pääesikunnan suunnitteluosaston strategisen suunnittelun sektorijohtajana 2017–2019 ja Rovaniemen ilmatorjuntapatteriston komentajana 2013–2015.
Verkkoviiva-ahven

| Verkkoviiva-ahven> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Mesonauta
Laji::  guyanae
Kaksiosainen nimi
 Mesonauta guyanae  Schindler, 1998 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Verkkoviiva-ahven (Mesonauta guyanae) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan kymmenen senttimetrin mittaiseksi. Lajia tavataan Brasiliasta ja Guyanasta. Laji elää noin 24–28 asteen lämpöisissä vesissä.
Sergei Djagilev

Valentin Serov, Sergei Djagilev, 1909.
Mir iskusstva 
 Taiteen maailma 1898–1924
Boris Kustodijev, 
, 1916–1920.
Johtajat
Aleksandr Benois | Sergei Djagilev
Venäläisiä taiteilijoita
Natan Altman | Léon Bakst | Isaak Levitan | Konstantin Korovin | Mihail Nesterov | Valentin Serov | Konstantin Somov | Mihail Vrubel
Suomalaisia taiteilijoita
Albert Edelfelt | Akseli Gallen-Kallela | Eero Järnefelt | Pekka Halonen | Ville Vallgren | Väinö Blomstedt | Magnus Enckell
Muuta
Ballets russes
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Kazimir Malevitš  1913 tai 1920–1930.
Artikkelit
Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta
Suuntaukset
Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum
Tekijät
Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov
Sergei (Serge) Pavlovitš Djagilev (ven. Серге́й Па́влович Дя́гилев); (31. maaliskuuta (J: 19. maaliskuuta) 1872 Selištšin kylä, Tšudovon piiri, Novgorodin kuvernementti, (nyk. Novgorodin alue), Venäjän keisarikunta – 19. elokuuta 1929 Venetsia, Italian kuningaskunta) oli venäläinen taidetuottaja, taidekriitikko ja baletti-impressaari eli taiteellinen johtaja, Venäläisen baletin eli Ballets russesin perustaja ja Mir iskusstvan johtohahmo.
Hänen balettiryhmästään nousi useita merkittäviä tanssijoita ja koreografeja. Vaikka Djagilev ei ollut balettitanssija eikä koreografi, hänen vaikutuksensa 1900-luvun baletin kehitykselle on merkittävä.
Uran alku Pietarissa, 1897-1905 > Taidenäyttelyt ja Pariisi

Sergei Djagilev teki, kokosi, valmisti ja tuotti vuonna 1905 Pietariin Taurian palatsiin 1700–1800-lukujen venäläisten muotokuvien näyttelyn, jossa oli esillä yli 4 000 maalausta, jotka oli kerätty 450 omistajalta. Djagilev matkusti itse ympäri Venäjää hankkimaan muotokuvia ja kirjoitti 2 300 maalauksen teosluettelon taiteilijoista, niiden malleista sekä muita asiaan liittyviä tietoja. Aleksandr Benoisin suunnittelema näyttely oli uutta luova esimerkki taiteen synteesistä ja teki kävijöihin suuren vaikutuksen. Maalaukset ryhmiteltiin ja niihin liitettiin tekstitietoa, ja näyttelytilat sisustettiin eri tavoin muotokuvien merkityksen korostamiseksi sekä niiden tehon moninkertaistamiseksi. Näyttely oli valtava menestys ja nosti Djagilevin taiteen ja yhteiskunnan eliitin huipulle. Näyttelyn teosten vakuutuksen takasi itse keisari Nikolai II.
Intohimonaan venäläisen taiteen edistäminen ulkomailla Djagilev järjesti vuonna 1906 Pariisin Salon d'Automnessa "Venäläisen taiteen ja kuvanveiston kaksi vuosisataa" -näyttelyn. Se sisälsi 750 teosta 103 tekijältä moderneilta taiteilijoilta kuten Aleksandr Benois, Igor Grabar, Pavel Kuznetsov, Filip Maljavin, Ilja Repin, Valentin Serov, Aleksei Javlenski, Nikolai Roerich, Konstantin Somov ja 36 kappaletta 1500-1600-luvun ikonia. Näyttelyn suunnitteli Léon Bakst, teosluettelon teki Aleksandr Benois ja se käsitti 12 huonetta Grand Palais'ssa. Se oli myös valtava menestys ja monella tapaa tasoitti tietä Ballets russesin tulevalle menestykselle. Ranskan kyllästi pian läpeensä à la russe -muoti. Djagileville tarjottiin Ranskan Kunnialegioonan -palkintoa, mutta hän kieltäytyi Bakstin hyväksi.
Vuonna 1907 Djagilev järjesti Pariisin oopperassa viisi venäläisen musiikin konserttia, nimellä 'Concerts historiques russes’ Nikolai Rimski-Korsakovin, Sergei Rahmaninovin, Aleksandr Glazunovin, Fjodor Šaljapinin ja sopraano Félia Litvinnen (1860-1936) kanssa. Rahoitusta kiertueen valmisteluun oli antanut Venäjän valtiovarainministeriö poliittisten näkökohtien ohjaamana ja toivoen näin vahvistavansa Venäjän imperiumin asemaa Euroopassa. Kiertuetta tukivat ja sponsoroivat myös keisariperheeseen kuuluvat suojelijat suuriruhtinas Andrei Vladimirovitš (1879–1956) ja hänen äitinsä suuriruhtinatar Maria Pavlovna Mecklenburg-Schwerin. Yleisösuosio ei ollut toivotunlainen.
Seuraavana vuonna 1908 hän järjesti produktion Pariisin oopperaan Modest Musorgskin oopperasta Boris Godunov, jonka tähtenä oli Fjodor Šaljapin. Keväällä 1908 Boris Anisfeld (1878–1973) toteutti Aleksandr Benoisin suunnittelemat lavasteet, jotka perustuivat Aleksandr Golovinin ja Konstantin Juonin luonnoksiin. Puvustuksen suunnitteli muinaisvenäläisen taiteen tuntija Dmitri Stelletski. Aitouden maksimoimiseksi näyttämösuunnittelija Ivan Bilibin matkusti Arkangelin alueelle ostamaan puvut, Léon Bakst etsi rekvisiittaa Pietarin kirpputoreilta ja Djagilev antiikkikaupoista. Produktiosta tuli sensaatio ja valtava menestys, mutta taloudellisesti se jäi 75 000 – 85 000 frangia tappiolle (nykyrahassa noin 450 000 euroa).
Yksityiselämä

Pietarin aikoina hänen lähiystäviinsä kuuluivat Aleksandr Benois, Léon Bakst sekä kirjailija Walter Nouvel (1871–1949), joka toimi  myöhemmin myös Ballets russesin sihteerinä ja kirjoitti Djagilevista elämäkerran. He etsivät seksikumppaneita Pietarin Taurian palatsin puistossa ja kerskuivat toisilleen valloituksillaan, jotka olivat ​​enimmäkseen köyhiä opiskelijoita ja nuoria rahattomia kadetteja sekä vaihtoivat kumppaneita keskenään. Myös Pariisin aikaisten aristokraattisten yhteyksien luomisessa ja sponsoreiden hankinnassa auttoi Djagilevin pariisilaiseen gay-alakulttuurin tutustuttanut, muun muassa kirjailija Lucien Daudet, Reynaldo Hahn, Marcel Proust ja Jean Cocteau, hyvin verkostoitunut Robert de Montesquiou, joka oli esikuvana paroni de Charlusille teoksessa Kadonnutta aikaa etsimässä.
Djagilev solmi elämänsä aikana useita homoseksuaalisia suhteita, yleensä häntä nuorempiin alle 25-vuotiaisiin miehiin. Suhteiden joukkoon kuului Djagilevin isänpuoleinen serkku Dmitri 'Dima' Vladimirovitš Filosofov (1872–1940), joka oli teini-iän nuoruudenrakkaus 1890-luvun alussa, Mariinski-teatterin esimies ruhtinas Sergei Mihailovitš Volkonski (1860–1937), matkasihteeri Aleksis Mavrine 1906–1909 sekä neljä Ballets russesin miestanssijaa: Vatslav Nižinski 1909–1913, Boris Kochno (1904–1990), joka toimi Djagilevin yksityissihteerinä ja libretistinä 17-vuoden ikäisestä vuodesta 1920 lähtien aina tämän kuolemaan saakka, Léonide Massine vuoteen 1921 asti, irlantilaissyntyinen Anton Dolin (Patrick Healey-Kay, 1904–1983) vuosina 1924–1925, Serge Lifar vuodesta 1925 lähtien ja säveltäjä Igor Markevitš vuodesta 1928 alkaen, joka oli tuolloin vain 16-vuotias. Hänellä oli myös läheinen platoninen suhde pianisti ja taidesponsori Misia Sertin (Maria Zofia Olga Zenajda Godebska, 1872–1950) ja tanssijatar Tamara Karsavinan kanssa. Molempien naisten kanssa Djagilev sanoi voivansa vaikka avioitua.
Elämänsä ehkä suurimman takaiskun Djagilev koki vuonna 1913, kun Vatslav Nižinskin avioitumisen myötä heidän suhteensa päättyi. Tanssija sai lähteä Ballets russesista. Vaikka Nižinski palasi esiintymään seurueeseen lyhyesti myöhemmin, miesten välinen suhde ei enää palannut entiselleen. He tapasivat viimeisen kerran, kun Nižinski oli jo sairastunut skitsofreniaan eikä enää tunnistanut entistä rakastajaansa.