stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heliopolis (Egypti)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heliopolis Wikimedia Commonsissa
Thot ja Sesat kirjoittavat kuninkaan nimen Heliopoliin pyhän puun lehdille Ramesseumista löydetyssä reliefissä.
Heliopoliin ainoa pystyssä oleva obeliski.
Hilja Sipola

Hilja Sipola (1. lokakuuta 1898 Pielavesi – 25. maaliskuuta 1972 Sodankylä) oli suomalainen opettaja ja muistelmakirjailija. Hän käytti kirjailijanimeä Hilja Vartiainen.
Teoksia

Koulupaikan neitinä kolttain parissa. Gummerus 1929
Aiheesta muualla

Kyllikki Penttilän arvostelu Hilja Vartiaisen kirjasta, Uusi Aura 1.5.1929
Harvey Parnell

Harvey Parnell vuonna 1930.
Harvey Parnell (28. helmikuuta 1880 – 16. tammikuuta 1936) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi Arkansas'n osavaltion 29. kuvernöörinä vuosina 1928–1933.
Parnell pääsi Arkansas'n edustajainhuoneeseen vuonna 1919 ja senaattiin 1923. Hän kuoli Little Rockissa kärsittyään kaksi sydänkohtausta.
Monisuhteisuus

Monisuhteisuus voi olla
Polyamoriasta joskus käytetty puhekielen termi
Polyproportionaalisuus eli monisuhteisuus, nykymusiikin rytmiikan sävellysmenetelmä
Miessijoki

| Miessijoki |
| --- | --- |
Alkulähde:  Jäkäläpää, Inari
Laskupaikka:  Postijoki, Inari
Maat:  Suomi
Pituus:  n. 15 km
Miessijoki (pohjoissaameksi Miessejohka) on Lemmenjoen kansallispuistossa virtaava noin 15 kilometrin pituinen Postijoen sivujoki, joka saa alkunsa Jäkäläpään tunturilla sijaitsevasta pienestä lammesta. Nykyään joki tunnetaan erityisesti kullankaivuusta. Miessijokeen laskevia puroja ovat muun muassa Kaarreoja, Korhosenoja sekä Martin Iskon palon tunturilta alkunsa saava Kivikkopuro, joiden varrelta kaivetaan myös kultaa.
Kullankaivuu

Lemmenjoen alueen koneellinen kullankaivuu on nykyään keskittynyt Miessijoelle, jonne kaivajat siirtyivät läheiseltä Morgamojalta. Kultaa on kaivettu Miessijoen latvoilta ja keskiosasta noin kymmenen kilometrin matkalta. Toiminta on aiheuttanut myös kiistoja kullankaivajien ja Metsähallituksen välille, koska kaivuun seurauksena Miessijoen vesi on samentunut. Heinäkuussa 2004 Miessijoelta löydettiin Suomen kaikkien aijoen kolmanneksi suurin kultahippu, jonka paino oli 282 grammaa. Kullan lisäksi Miessijoelta on löydetty myös korundeihin kuuluvia safiireja ja rubiineja.
Aiheesta muualla

Miessijoki Kansalaisen Karttapaikassa
Hasse Walli (albumi)

| Hasse Walli Hasse Walli |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : maalis-huhtikuussa 1981
 Studio : Finnvox-studiot Helsingissä
 Julkaistu: 1981
 Formaatti: LP-levy (KOLP-32)   C-kasetti (KOC-32)
 Tuottaja(t): Hasse Walli   Antti Hytti
 Tyylilaji: jazz, blues, rock, bluesrock
 Kesto: 37.10
 Levy-yhtiö: Kompass Records
 Levymerkki: Kompass Records
Muut kannet
   Albumin takakansi.
Hasse Wallin muut studioalbumit
|   | Hasse Walli 1981 | Sounds Afro! 1982 |
Hasse Walli on suomalaismuusikko Hasse Wallin soolouran debyyttialbumi, joka ilmestyi vuonna 1981. Albumilla laulavat muun muassa Tuomari Nurmio ja Jim Pembroke. Kompass Records -levymerkki julkaisi sen LP-levynä ja C-kasettina. Albumia ei ole toistaiseksi julkaistu CD-levynä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittanut Hasse Walli.
Kappaleet > A-puoli

Flaming Star – 4.00 (säv. Sherman Edwards, san. Sid Wayne)
Red Rocking Chair – 4.22 (säv. ja san. trad. (amerikkalainen kansanlaulu)
Pisara meressä – 0.59 (instrumentaali, säv. Hasse Walli & Antti Hytti)
Can’t Hide It – 5.07 (säv. Hasse Walli, san. Jim Pembroke)
Mustan veden tarina – 5.35 (instrumentaali, säv. Hasse Walli)
Kappaleet > B-puoli

I Loved Another Woman – 4.20 (säv. ja san. Peter A. Green)
Fair and Tender Ladies – 5.01 (säv. ja san. trad. (amerikkalainen kansanlaulu)
Days of Love – 4.05 (säv. Hasse Walli & Jim Pembroke, san. Jim Pembroke)
Heidän muistolleen – 3.41 (instrumentaali, säv. Hasse Walli & Antero Jakoila)
Kokoonpano

Hasse Walli – kitarat, kellot, lyömäsoittimet, rummut (9), piano (8), laulu (1)
Antero Jakoila – komppikitara (1-2, 6), 12-kielinen kitara (2, 7)
Junior Simola – basso, laulu (1)
Keijo Hirvonen – rummut (1-8)
Tuomari Nurmio – laulu (1-2, 7)
Jim Pembroke – laulu (4, 8)
Mara Halme – laulu (6)
Jone Takamäki – tenorisaksofoni (4)
Antti Hytti – afrikkalainen sormipiano (3-4)
Kokoonpano > Tuotanto

Paul ”Pappa” Jyrälä – äänittäjä (äänitetty maalis-huhtikuussa 1981 Helsingissä, Finnvox-studiot)
Riipinen – kansi (kiitos Antero Helasvuolle Mediacomista)
Hasse Walli – tuottaja
Antti Hytti – tuottaja
Harvey Schmidt

Harvey Schmidt (12. syyskuuta 1929 Dallas, Texas – 28. helmikuuta 2018 Texas) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, joka on tullut tunnetuksi musikaaleillaan. Hänen sanoittajanaan on usein toiminut Tom Jones (s. 1928).
Eräs Schmidtin ja Jonesin teoksista on Fantasticks (1960), jonka alkuperäistä tuotantoa esitettiin Broadwayn ulkopuolella yli neljän vuosikymmenen ajan aina vuoteen 2002 asti. Schmidtin ja Jonesin muiden teosten joukkoon lukeutuu 110 in the Shade, joka sai kantaesityksensä Broadwaylla 24. lokakuuta 1963. Sitä esitettiin alun alkaen Manhattanin Broadhurst Theatressa 330 kertaa, ja sittemmin se on tuotettu muun muassa New Yorkin kaupunginoopperassa.
Mississippi-luokka

| Mississippi-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  13 209 t
Pituus:  116 m
Leveys:  23 m
Syväys:  7,49 m
Koneteho:  10 000 shp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  744
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 12"/45 Mark 5 -tykkiä 8 × 8"/45 Mark 6 -tykkiä 8 × 7"/45 Mark 2 -tykkiä 12 × 3"/50 tykkiä 6 × 3 naulan tykkiä 2 × 21" torpedoputkea
Mississippi-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kahden 1900-luvun alussa valmistetun aluksen muodostama predreadnought taistelulaivaluokka.
Alukset

Alusten hankinta vahvistettiin 3. maaliskuuta 1903 annetulla lailla.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| USS Mississippi | William Cramp and Sons | 12. toukokuuta 1904 | 30. syyskuuta 1905 | 1. helmikuuta 1908 | Myyty Kreikalle 1914 Saksan ilmavoimien upottama huhtikuussa 1941 hylky myyty romutettavaksi 1950-luvulla |
| USS Idaho | William Cramp and Sons | 12. toukokuuta 1904 | 9. joulukuuta 1905 | 1. huhtikuuta 1908 | Myyty Kreikalle 1914 Saksan ilmavoimien upottama huhtikuussa 1941 hylky myyty romutettavaksi 1950-luvulla |
Hilda Kibet

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kibet vuonna 2009 |  Kibet vuonna 2009 |  Kibet vuonna 2009 |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Barcelona 2010 | 10 000 metriä |  |
| Maastojuoksun EM-kilpailut  | Maastojuoksun EM-kilpailut  | Maastojuoksun EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bryssel 2008 | 8 km |  |
Hilda Jepchumba Kibet (s. 17. maaliskuuta 1981 Kapchorwa, Kenia) on alankomaalainen yleisurheilija, joka kilpailee kestävyys- ja maastojuoksussa. Sukujuuriltaan kenialainen Kibet edustaa seuratasolla Atletiekvereniging Castricumia.
Kibet sai Alankomaiden kansalaisuuden vuonna 2007 ja voitti samana vuonna New Yorkin puolimaratonin. Hän sijoittui Pekingin olympialaisissa 2008 10 000 metrin matkalla viidenneksitoista ja voitti samana vuonna maastojuoksun EM-kisojen kultaa. Kibet sijoittui maastojuoksun MM-kisoissa 2008 viidenneksi, oli kuudes vuonna 2009 ja kymmenes vuonna 2010. Hän sijoittui Amsterdamin maratonilla kolmanneksi vuonna 2009 silloisella ennätyksellään 2.30.33, ja koska Kibet tuli maaliin parhaana alankomaalaisena ja kisoilla oli myös maan mestaruuskilpailujen arvo, hänestä tuli maan mestari. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Kibet sijoittui 10 000 metrin juoksussa alun perin neljänneksi, mutta nousi myöhemmin kolmannelle sijalle kun toiseksi sijoittunut Inga Abitova hylättiin dopingrikkomuksen takia. Lontoon olympialaisissa 2012 Kibet sijoittui maratonilla 24:nneksi.
Kibetin pitkäaikainen kumppani on alankomaalainen maratonjuoksija Hugo van den Broek, jonka hän tapasi Keniassa vuonna 2000. He asuvat välillä Keniassa Itenissä ja välillä Alankomaissa Castricumissa. Kibet tulee juoksijasuvusta: hänen siskonsa Sylvia Kibet, itseään vain kuusi vuotta vanhempi isotätinsä Lornah Kiplagat, serkkunsa Susan Sirma ja toinen serkkunsa Sally Barsosio ovat kaikki juoksijoita.
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde: IAAF
5 000 m: 15.32,07 (Heusden-Zolder 2004)
10 000 m: 30.51,92 (Utrecht 2009)
Puolimaraton: 1.07.59 (Ostia 2013)
Maraton: 2.24.27 (Rotterdam 2011)
Milan Panić

Milan Panić, Entinen Jugoslavian pääministeri vuonna 2015.
Milan Panić (serb. Милан Панић, s. 20. joulukuuta 1929 Belgrad, Serbia) on alkujaan yhdysvaltainserbialainen liikemies, monimiljonääri, erään farmasiayhtiön johtaja Amerikassa. Yhtiö toimi Kaliforniassa ja sen nimi oli ICN. Serbian äärinationalistisella politiikalla ratsastava kovan linjan poliitikko Slobodan Milošević kutsui Panićin maan presidentiksi hoitamaan maan taloutta ja kiillottamaan maan kuvaa länteen päin. Panić alkoi toimia pian maassa Miloševićin kaatamiseksi asettuen ehdokkaaksi Miloševićia vastaan, mutta Milošević esti Panićin vaalimainonnan. Tämän jälkeen Panić erosi Jugoslavian pääministerin virasta ja palasi Yhdysvaltoihin.
Aiheesta muualla

Milan Panic - Legacy Milanpanic.com. Arkistoitu 9.8.2018. Viitattu 30.8.2018 (englanniksi) .
Mississippi Joe Callicott

Mississippi Joe Callicottin hautakivi
"Mississippi" Joe Callicott (s. 11. lokakuuta 1900, lähellä Nesbitiä, Mississippi – k. 1969, Nesbit) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja ja kitaristi. Hänen ensimmäiset äänitteensä olivat vuosina 1929 ja 1930 levytetyt "Cottonfield Blues" (osana Garfield Akersin yhtyettä), "Mississippi Boll Weevil Blues", "Fare Thee Well Blues" ja "Traveling Mama".
Callicott oli lopettanut soittamisen vuonna 1967, kun George Mitchell "löysi" hänet ja nauhoitti Callicottin musiikkia. Näitä on myöhemmin julkaisseet muun muassa Arhoolie, Fat Possum ja Southland -levymerkit. Heinäkuussa 1968 Callicott levytti kahdeksan kappaletta Blue Horizon -levymerkille, joka julkaisi niistä vuonna 1970 albumin Presenting the country blues Mississippi Joe Callicott. Callicott esiintyi myös Memphis Country Blues Festivalilla vuonna 1968.
Callicottin kappaletta "Love Me Baby Blues" ovat monet artistit versioineet, muun muassa Ry Cooder nimellä "France Chance".
Aiheesta muualla

Mississippi Joe Callicott diskografia
The Blues Trail - Garfield Akers/Joe Callicott (sisältää kappaleet "Cottonfield Blues" ja "Travelling Mama Blues")
Hans Fors

Hans Alexander Fors (24. joulukuuta 1933 Kruunupyy – 15. tammikuuta 1993 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija ja teatterinjohtaja.
Fors toimi Wasa Teaterin johtajana 1963–1964 ja ruotsinkielisen radioteatterin johtajana 1966–1981.
Fors kirjoitti romaaneita, runoja, novelleja, radiokuunnelmia ja näytelmiä. Hänen esikoisteoksensa oli 1953 ilmestynyt runokokoelma Samklang.
Teoksia

Samklang : dikter. Schildt, Helsingfors 1953
Blå infart : noveller. Schildt, Helsingfors 1955
Människoland : dikter. Schildt, Helsingfors 1958
Jorden och vinden : hörspel. 1961
Rösten och tonen. Festdikt vid XIII allmänna finlandssvenska sång- och musikfesten i Vasa 1961. Svenska folkskolans vänner, 1961
Muren : skådespel. 1962
Nattens rötter : noveller. Schildt, Helsingfors 1962
Vårbrytning : pjäs i två akter. Svenska folkskolans vänner, Helsingfors 1962
Snaran : skådespel. 1966
Fullmånekväll : hörspel. 1970
Ohördas rop : noveller. Söderström & Co, Helsingfors 1970
Brödet och stjärnan : skådespel. 1971
Korsholmsspelet, teoksessa Österbotten : årsbok 1972 ; red. Sven-Erik Krooks, Ragnar Ahlbäck, Kurt Jern. Svenska-österbottniska samfundet, Vasa 1972
Påminnaren : noveller. Söderström, Helsingfors 1973
Lysaren : dikter. Söderström, Helsingfors 1975
Duo : hörspel. 1978
Tomtegubben i Åbo slott. En radiofantasi efter Zacharias Topelius berättelse. 1978
En kärleksbok : dikter. Söderström, Helsingfors 1979
Livets bryggor : en berättelse från Österbotten : roman. Söderström, Helsingfors 1980
Passionerna : hörspel. 1980
Bakom alla ansikten Polen : komposition för radion. Yleisradio, Helsinki 1982
Josef från Arimatea : roman. Söderström, Helsingfors 1982
Brudhällorns blod : skådespel. 1984
Röster, händer utsträckta : nio radiospel. H. Fors, Vörå 1984 (sisälsi radiokuunnelmat I Judasmantelns tid (1959), Mitt namn var Malkus (1960), Brudhällorna (1962), Moln från bergen (1965), Vilsevals (1966), Jag tänker ofta på Palomares (1969), Joff och Mari (1970), Den starka solen (1976) ja Bakom alla ansikten Polen (1982))
Makten och härligheten : skådespel från 1600-talets Österbotten. Torgare stiftelsen, Kronoby 1985
Vår bygd vid ån : skådespel. H. Fors, Kronoby 1986
Medströms, motströms. Österbottningen, Karleby 1987
En midsommarafton i Cronoby : en commedia från 1700-talets Torgare. H. Fors, Vasa 1987
Jåfsgårdens rop : skådespel. 1988
Sjungande stad : skådespel. 1990
Under höga träd : roman. Söderström, Helsingfors 1990
Mot blåvit rymd : skådespel. H. Fors, Kronoby 1991
Österbottnisk puls. Österbottningen, Karleby 1991
Toimitustöitä

Läslust - livslust : studienplan för Finländskt bibliotek 1973 ; sammanst. Hans Fors. Svenska studieförbundet, Helsingfors 1973
Hella Wuolijoki (Juhani Tervapää) : Niskavuoris bröd : skådespel ; övers. Agneta Ara ; radiobearb. Hans Fors. Yleisradio, Helsinki 1978
Jean Anouilh : Eurydike : tragedi ; övers. av Gustaf Bjurström och Tuve-Ambjörn Nyström ; radiobearb. Hans Fors. Yleisradio, Helsinki 1979
Sofokles : Antigone : drama ; övers. Hjalmar Gullberg; radiobearb. Hans Fors. Yleisradio, Helsinki 1980
Leonid Andrejev : Han som får örfilarna : skådespel ; övers. av Rudolf Wendbladh ; radiobearb. Hans Fors. Yleisradio, Helsinki 1980
Henrik Ibsen : Rosmersholm : skådespel ; radiobearb. Hans Fors. Yleisradio, Helsinki 1980
Frihetsvägar : för tryggat hem och land : Kronoby i kamp 1918, 1939-40, 1941-45 ; Hans Fors, red. ; bokkommitté Karl-Fredrik Byskata et al. Stiftelsen Torgare och Kronobys krigsveteraner, Kronoby 1992
Palkinnot

Längmannin palkinto 1974
SLS:n palkinto 1981
Hiljainen Kevät

| Hiljainen Kevät> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1997–2004
Tyylilaji:  hardcore punk
Kotipaikka:  Keuruu, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Inehmo, kitara   Alaluusua, basso ja taustalaulu   Kanto, rummut   Astro, laulu  
Aiheesta muualla
www.kolumbus.fi/artoli
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiljainen Kevät on Astro Lihjamon ja Inehmon Keuruulla 1990-luvun lopulla perustama Terveet Kädet -henkinen HC-yhtye. Sanoitukset – tekijöinä Lihjamo, Inehmo ja vierailevat runoilijat Läjä Äijälä ja Pupu Lihavisto – edustavat enemmän tiivisti muutamalla sanalla ilmaistua miehistä keskuslyriikkaa ja psykedeelistä, surrealistis-dadaistista mielenmaisemien haikumaista asettelua kuin HC:lle muuten niin tyypillisiä kantaa ottavia poliittisia sanoituksia.
Aiheesta muualla

Hiljaisen Kevään kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Henri Junghänel

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Henri Junghänel |  Henri Junghänel |  Henri Junghänel |  |
Maa:  Saksa
Miesten ammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio 2016 | 50 m kivääri, makuu |  |
| Euroopan kisat  | Euroopan kisat  | Euroopan kisat  |  |
|  Kultaa | Baku 2015 | 50 m kivääri, makuu |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Hopeaa | Osijek 2013 | 50 m kivääri, makuu |  |
Poikien ammunta
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Hopeaa | Winterthur 2008 | 10 m ilmakivääri |  |
Henri Junghänel (s. 5. helmikuuta 1988 Breuberg) on saksalainen kivääriampuja ja olympiavoittaja. 179 senttimetriä pitkä ja 80 kilogrammaa painava Junghänel edustaa SV Rai-Breitenbachia ja hänen valmentajanaan toimii Bill Murray.
Junghänel saavutti olympiakultaa 50 metrin kiväärin makuukilpailusta vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta. Vuoden 2015 Euroopan kisoista hän voitti kultaa samasta kilpailusta. EM-kilpailuista Junghänelillä on yksi hopea.
Nuorten sarjoissa Junghänelillä on yksi EM-hopea 10 metrin ilmakivääristä vuodelta 2008.
Miesprostituutio

Miesprostituutio on miehen maksullisten seksipalvelujen tarjoamista. Asiakaskunnan seksuaalinen suuntautuminen ei välttämättä vastaa tämän maksullisen palvelun tarjoajan seksuaalista suuntautumista. Miesprostituutiota tutkitaan vähemmän kuin naisprostituutiota. Tutkimukset viittaavat kuitenkin siihen, että seksityöntekijöiden käyttäytyminen työssään eroaa olennaisesti vastakkaisen sukupuolen tai sukupuolenselvennä käyttäytymisestä ja vaatii lisätutkimuksia.
Miesprostituutio kautta aikoja eri kulttuureissa

Miesprostituutiota esiintyy kaikissa kehittyneissä sivilisaatioissa ja hyvinkin erilaisissa yhteiskunnissa.
Miesprostituutio kautta aikoja eri kulttuureissa > Eurooppa

Käytäntö myydä seksuaalisia palveluksia liittyy läheisesti erilaisiin niin sanottuihin uskonnollisiin riitteihin, ja sitä suoritettiin pyhissä paikoissa. Tätä kutsutaan myös pyhäksi prostituutioksi. Asiasta löytyy mainita myös Vanhasta testamentista. Antiikin Kreikassa prostituoidut olivat yleensä orjia, koska kreikkalainen menetti oikeutensa kotipaikkansa kansalaisuuteen, jos hän prostituoi itsensä. Miesten käyttämien lupanaarien eli ilotalojen kuvauksia löytyy sekä Antiikin Kreikkaa että Rooman valtakuntaa koskevista kirjoituksista. Miesprostituutio siirrettiin myöhemmin myös kummankin omille asukkaille, joita pidettiin sosiaalisesti alempiarvoisina. Näihin  kuuluivat myös orjat ja lapset.
Miesmalli

| Miesmalli |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Ossi Elstelä
Käsikirjoittaja:  Olavi Karu
Perustuu:  Aino Pekkarisen romaaniin Neiti Helin miesmalli (1943)
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Väinö Haapalainen Tapio Ilomäki
Kuvaaja:  Marius Raichi
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Ossi Elstelä
Pääosat:  Maaria Eira Olavi Reimas Toini Vartiainen Laila Rihte
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Ensi-ilta:  1944
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Miesmalli  on Ossi Elstelän ohjaama mustavalkoinen elokuva vuodelta 1944. Elokuvan käsikirjoitus perustuu  Aino Pekkarisen romaaniin Neiti Helin miesmalli (1943).
Elokuvan tarinassa kirjailijatohtori Timo Kalke (Olavi Reimas) on olevinaan vaatimaton kulkuri Valtteri Mäkelä saadakseen paikan taiteilija Ilona Helin (Maaria Eira) mallina.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maaria Eira  | … |  Ilona Heli   |
|  Olavi Reimas  | … |  tri Timo Kalke alias Valtteri Mäkelä   |
|  Toini Vartiainen  | … |  Maretta   |
|  Laila Rihte  | … |  Tuulikki   |
|  Laila Jokimo  | … |  Agnes   |
|  Hugo Hytönen  | … |  konsuli Heli   |
|  Onni Korhe  | … |  Klaus Vuorimaa   |
|  Esko Vettenranta  | … |  Kuski-Kalle   |
|  Toppo Elonperä  | … |  hovimestari Johansson   |
|  Kalle Viherpuu  | … |  talonmies Miettinen   |
|  Assi Nortia  | … |  Leila, palvelijatar   |
|  Regina Heinonen  | … |  neiti Sairamo   |
|  Irja Kuusla  | … |  Hulda, palvelijatar   |
|  Teja Tengström  | … |  rouva Sairamo   |
|  Varma Lahtinen  | … |  keittäjä   |
|  Hannes Hako  | … |  vuorineuvos Mantila   |
|  Oscar Tengström  | … |  professori Sairamo   |
Vastaanotto

Helsingin Sanomien kriitikko Arto Pajukallio (12.7.2011) epäilee, että ohjaaja ihannoi keikailevaa yläluokkaa, ja kulttuurista ei rahvas ymmärrä mitään. Toisen kriitikon (Tv-maailma 27/2011) mielestä elokuva on yksioikoinen ja kepeä musiikkielokuva, johon on ujutettu muutama seksiviittaus.
Autodromo Nazionale Monza

| Autodromo Nazionale Monza |
| --- | --- |

Sijainti:   Monza, Italia
Aikavyöhyke:  UTC+1
Valmistumisvuosi:  1922
Suunnittelija:  Alfredo Rosselli
Katsojakapasiteetti:  118 865
Radan pituus:  5,793 km
Mutkia:  11
Rataennätys:  1.21,046 ( Rubens Barrichello, Ferrari F2004, 2004)
Suurimmat tapahtumat:  Formula 1, Formula 2, Formula 3, GP2, GP3, WTCC, 1 000 km Monza, Monzan ralli, MotoGP, WSBK, Race of Two Worlds
Formula 1
Kilpailun pituus:  53 kierrosta, 306,720 km
Ensimmäinen GP:  1950
Grand Prix’itä ajettu:  74
Eniten voittoja:   Michael Schumacher,  Lewis Hamilton (5)
Rata ilmakuvassa.
Autodromo Nazionale Monza on moottorirata Monzassa Italiassa.
Autodromo Nazionale Monza avattiin 3. syyskuuta 1922, ja siitä lähtien siellä on ajettu erilaisia autokilpailuja, ja Formula 1 -kalenterissa se on ollut sarjan alusta vuodesta 1950 lähtien vuotta 1980 lukuun ottamatta, jolloin kilpailu ajettiin Imolassa Autodromo Enzo e Dino Ferrarin moottoriradalla Monzan radan kunnostustöiden takia. Vuonna 2021 radan kuuluisin mutka Parabolica nimettiin uudelleen Michele Alboreton mukaan Curva Alboretoksi.
Kuolonkolarit

Monzan rata oli sen valtavien huippunopeuksien takia alkuaikoina hengenvaarallisimpia kilpa-autoiluratoja maailmassa, rataan kuului aikaisemmin myös ovaaliosuus. Monzan ja samalla Italian pahin moottoriurheiluonnettomuus sattui vuonna 1928. Onnettomuudessa kuoli kilpa-autoilija Emilio Materassi ja 27 katsojaa. Formula 1 -sarjan aikana radalla on kilpailuviikon aikana sattunut yhteensä kolme kuolemantapausta kilpakuljettajille. Vuonna 1961 Wolfgang von Trips sai surmansa kilpailussa kolaroituaan nuoren Jim Clarkin kanssa, jolloin auto lensi katsomoon aiheuttaen von Tripsin ja 15 katsojan kuoleman. Vuonna 1970 Jochen Rindt kuoli aika-ajoissa, ja 1978 Ronnie Peterson kuoli yhden Formula 1 -historian pahimman joukkokolarin seurauksena. Jo ennen edellä mainittuja kuljettajia Alberto Ascari kuoli testeissä vuonna 1955.
Myös Formula 1 -sarjan ulkopuolella on tapahtunut kuolemantapauksia. Suomalainen ratamoottoripyöräilijä Jarno Saarinen kuoli Monzan radalla 20. toukokuuta 1973 samassa onnettomuudessa yhdessä Renzo Pasolinin kanssa. Saarinen johti sekä 500- että 250-kuutioisten maailmanmestaruussarjoja.
1924 Louis Zborowski, kuoli törmättyään puuhun.
1928 Emilio Materassi ja 27 katsojaa.
1933 Giuseppe Campari, Mario Umberto Borzacchini ja Stanislas Czaykowski.
1955 Alberto Ascari, ajoi Ferrari 750 Monza -autoa yksityisessä testissä.
1961 Wolfgang von Trips ja 15 katsojaa.
1965 Bruno Deserti, kuoli testattuaan Ferrarin uutta prototyyppiä Le Mansia varten.
1965 Tommy Spychiger, kuoli 1 000 km Monza -urheiluautokilpailussa Ferrari 365P2 -autolla.
1970 Jochen Rindt, kuoli aika-ajoissa.
1973 Renzo Pasolini ja Jarno Saarinen 250-kuutioisten ratamoottoripyöräkilpailussa.
1973 Carlo Chionio, Renzo Colombini ja Renato Galtrucco.
1974 Silvio Moser, kuoli sairaalassa kuukauden kuluttua onnettomuudestaan Monzan 1 000 kilometrin ajossa.
1978 Ronnie Peterson, kuoli sairaalassa.
2000 Paolo Gislimberti, ratavirkailija, joka kuoli saatuaan romua päälleen ensimmäisen kierroksen onnettomuudessa.
Radan eri versiot

Autodromo Nazionale Monza sisältää nykyään kolme rataa:
GP-rata, 5,793 km
Juniorirata, joka voidaan valaista, 2,405 km
Nopeusrata (ovaali), jossa voidaan suorittaa testejä ja tehdä ennätyksiä, 4,250 km
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| Alkuperäinen rata | Florio circuit | 2. versio | 3. versio ovaaliosalla | 3. versio |
| (1922–1933) | (1935–1937) | (1938–1954) | (1955–1969) | (1955–1973) |

| 4. versio | 5. versio | 6. versio | 7. versio | 8. versio |
| (1972–1973) | (1974–1975) | (1976–1993) | (1994) | (1995–1999) |

9. versio: 
(2000–):
Voittajat > Grand Prix

Kellertävä tausta tarkoittaa tapahtumaa, joka kuului toista maailmansotaa edeltäneeseen Grand Prix -autoilun Euroopan mestaruussarjaan.
| Kausi | Kuljettaja | Valmistaja | Raportti |
| --- | --- | --- | --- |
| 1922 |  Pietro Bordino | Fiat | Raportti |
| 1923 |  Carlo Salamano | Fiat | Raportti |
| 1924 |  Antonio Ascari | Alfa Romeo | Raportti |
| 1925 |  Gastone Brilli-Peri | Alfa Romeo | Raportti |
| 1926 |  Louis Charavel | Bugatti | Raportti |
| 1927 |  Robert Benoist | Delage | Raportti |
| 1928 |  Louis Chiron | Bugatti | Raportti |
| 1931 |  Giuseppe Campari  Tazio Nuvolari | Alfa Romeo | Raportti |
| 1932 |  Tazio Nuvolari | Alfa Romeo | Raportti |
| 1933 |  Luigi Fagioli | Alfa Romeo | Raportti |
| 1934 |  Rudolf Caracciola  Luigi Fagioli | Mercedes-Benz | Raportti |
| 1935 |  Hans Stuck | Auto Union | Raportti |
| 1936 |  Bernd Rosemeyer | Auto Union | Raportti |
| 1938 |  Tazio Nuvolari | Auto Union | Raportti |
| 1949 |  Alberto Ascari | Ferrari | Raportti |