stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Massan säilymislaki
Historiallinen kehitys ja merkitys

Varhaisen, joskin epätäydellisen teorian aineen häviämättömyydestä esitti jo Nasir al-Din Tusi (1201–1274). Hän kirjoitti, että aineellinen kappale voi muuttua mutta ei hävitä.
Massan säilymislain keksijänä on yleisesti pidetty Antoine Laurent Lavoisier’ta, joka esitti sen kokeellisesti todennettuna vuonna 1789. Osittain tästä syystä häntä pidetään yleensä nykyaikaisen kemian isänä. Kuitenkin jo vuonna 1748 Mihail Lomonosov (1711–1765) oli jo esittänyt saman asian ja osoittanutkin sen kokeellisesti. Myös John Rey (1583–1645), Joseph Black (1728–1799) ja Henry Cavendish (1731–1810), olivat päätyneet samaan tulokseen jo ennen Lavoisier’ta, joskaan heidän esittämiään todisteita ei vielä ollut pidetty niin vakuuttavina, että asia olisi tullut yleisesti hyväksytyksi.
Ettei massan (tai painon) säilyminen ollut selvä asia ikimuistoisista ajoista saakka, johtui siitä, että monissa tavallisissa kemiallisissa reaktioissa, esimerkiksi palamisessa, lähtöaineista, reaktiotuotteista tai molemmistakin ainakin osa on kaasuja, jotka tulevat ilmakehästä tai leviävät sinne.  Kaasuja on ollut niiden näkymättömyyden vuoksi vaikea tunnistaa, jota paitsi ilmakehän nosteen vuoksi ne ovat erehdyttävästi vaikuttaneet painottomilta. Lisäksi käsitteellinen ero massan ja painon välillä ei ollut selvä ennen kuin Isaac Newton vuonna 1687 esitti yleisen gravitaatiolain. Koska esimerkiksi polttopuista jäävä tuhka painaa paljon vähemmän kuin alkuperäiset polttopuut, vaikuttaa siltä kuin massaa häviäisi. Entisajan kemistit olettivat, että puun sisältämä hypoteettinen alkuaine, flogiston, poistuisi ilmakehään palamisen yhteydessä. Toisaalta myös metallien hapettumista, esimerkiksi raudan ruostumista, pidettiin flogistonin poistumisena, vaikka tuolloin jo tiedettiin, että syntyvä ruoste painaa enemmän kuin alkuperäinen rauta. Tämän vuoksi olikin oletettava, ettei aineen paino (massa) pysy kemiallisissa reaktioissa ennallaan.
Vasta kun tällaiset kemialliset reaktiot voitiin saada aikaan ilmatiiviisti suljetussa astiassa, voitiin huolellisilla mittauksilla todeta kokonaismassan säilyvän. Ilmapumpun keksiminen teki myös osaltaan mahdolliseksi kaasujen punnitsemisen. Massan säilymislain keksiminen liittyikin läheisesti palamisilmiön luonteen selvittämiseen.
Massan säilymislakia on pidetty ratkaisevana keksintönä, joka merkitsi siirtymistä alkemiasta nykyiaikaiseen kemiaan. Vasta se teki mahdolliseksi tarkemmin tutkia kemiallisia ilmiöitä kvantitatiiviseksi. Tämä teki myös mahdolliseksi tunnistaa, mitkä aineet olivat alkuaineita. Voitiin myös todeta, että kaikissa kemiallisissa ilmiöissä, palaminen ja eliöiden aineenvaihdunta mukaan luettuina, nämä alkuaineet vain liittyivät toisiinsa uudella tavalla.
Historiallinen kehitys ja merkitys > Massan säilyminen ja suhteellisuusteoria

Erityinen suhteellisuusteoria osoitti, että massan säilyminen pitää vain likipitäen paikkansa avoimissa systeemeissä, joista energiaa poistuu ympäristöön. Hiukkasten muodostaman systeemin massa ei yleensä ole yhtä suuri kuin hiukkasten massojen (lepomassojen) summa niiden ollessa toisistaan erillään, sillä asiaan vaikuttaa myös niiden välisestä vuorovaikutuksista johtuva potentiaalienergia. Tällaisia systeemejä ovat esimerkiksi nukleoneista muodostuvat atomiytimet, mutta myös atomeista muodostuvat molekyylit. Massan ja energian välisen yhteyden osoittaa Einsteinin kaava E=mc². Niinpä jos systeemin muodostuessa vapautuva sidosenergia pääsee poistumaan systeemistä, kokonaissysteemin massa on pienempi kuin sen osien. Erotusta sanotaan massakadoksi, ja se on suoraan verrannollinen systeemin sidosenergiaan, joka samalla osoittaa, minkä verran energiaa tarvitaan systeemin hajottamiseen alkuperäisiin osiinsa. Jos kuitenkin otetaan huomioon myös systeemistä poistunutta energiaa vastaava massa, säilymislaki pätee. Näin ollen massan ja energian säilymistä ei voi pitää kahtena eri luonnonlakina, vaan ne ovat saman lain ilmenemismuotoja.
Kemiallisissa reaktioissa tämä sitoutuva tai vapautuva on kuitenkin niin pieni, ettei sitä vastaavaa massan muutosta voi käytännössä havaita. Esimerkiksi kun 12 grammaa hiiltä ja 32 grammaa happea reagoivat muodostaen 44 grammaa (1 moolin) hiilidioksidia, energiaa vapautuu noin 393 kilojoulea, mitä vastaava massakato on vain noin 4,4 pikogrammaa. Sitä vastoin ydinreaktioissa massakato on jo sen verran suuri, että se on voitu tarkoin mitata ja sen on todettu täsmäävän Einsteinin kaavan kanssa.
Suomen euroviisukarsinta 1996

| Eurovision laulukilpailu 1996>  Suomen euroviisukarsinta |
| --- | --- |
Päivämäärä:  3. helmikuuta ylimääräinen tuloslähetys 5. helmikuuta
Tapahtumapaikka:  Tapiola-sali, Espoon kulttuurikeskus, Espoo
Juontaja(t):  Nina Honkanen, Minna Pentti
Kapellimestari:  Olli Ahvenlahti
Valintamenetelmä:  puhelinäänestys
Kilpailumenetelmä:  levy-yhtiöiden kanssa tehty yhteistyö
Voittaja:  Jasmine ”Niin kaunis on taivas”
Suomi Eurovision laulukilpailussa 
 ◄ 1994  1998 ► 
Suomen euroviisukarsinta 1996 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1996 Eurovision laulukilpailuun. Karsinnan kilpailijat valittiin tavalla, jota ei ollut kokeiltu koskaan aiemmin: yhteistyössä levy-yhtiöiden kanssa käytiin neuvotteluja karsinnan finalisteista. Noin 70 ehdotetun kappaleen joukosta valittiin kymmenen kilpailijaa karsinnan finaaliin.
Finaali pidettiin lauantaina 3. helmikuuta Espoon kulttuurikeskuksen Tapiola-salissa ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.00–20.30 ja 21.25–22.50, lisäksi äänestystilanteesta kerrottiin lyhyesti kello 20.50. Kilpailu pidettiin samassa tilaisuudessa kuin kyseisen vuoden Emma-gaala: euroviisuehdokkaat esiintyivät ensin ja Emma-palkinnot jaettiin puhelinäänestyksen aikana. Kritiikkiä herätti se, että äänestyslinjat avattiin heti ensimmäisen kappaleen alettua, vaikka kappaleet esitettiin julkisesti ensimmäistä kertaa, ja se, että väliaikatietoja äänestyksestä julkistettiin kappaleiden esittämisen ollessa vielä kesken. Lähetyksessä oli lisäksi teknisiä häiriöitä eikä esimerkiksi Eija Kantolan esitys näkynyt televisiossa kokonaan. Äänestyksessä puhelinlinjat menivät lisäksi tukkoon eikä tulosta saatu julkistettua enää samana iltana. Finaalia seurasi 1 201 000 televisiokatsojaa.
Linjojen tukkeutumisen takia äänestysaikaa jatkettiin maanantaiaamuun asti ja tulokset oli tarkoitus julkistaa maanantai-iltana lähetettävässä erikoislähetyksessä kello 21.00–21.15. Tieto voittajasta levisi kuitenkin teksti-tv:ssä jo ennen tuloslähetystä.
Tulos

| Sija | Esittäjä | Kappale | Lauluntekijä(t) | Äänet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Jasmine | Niin kaunis on taivas | Timo Niemi (säv. & san.) | 67 907 |
| 2. | Eija Kantola | Rakkauden kirja | Mika Toivanen (säv.), Jori Nummelin (san.) | 35 969 |
| 3. | Kirka | Toukokuu | Kisu Jernström (säv.), Arto Tamminen (san.) | 29 615 |
| 4. | Funkykarkurit | Elämän tivoli | Janne Kettunen (säv. & san.), Torsti Spoof (säv. & san.) | 23 837 |
| 5. | Aikakone | Ihan hiljaa | Maki Kolehmainen (säv.), Saija Aartela (san.) | 23 742 |
| 6. | Inka | Keinuta mua | Inka (säv. & san.) | 12 599 |
| 7. | Eini | Aina sun luonas | Kari Salli (säv.), Turkka Mali (san.) | 7 285 |
| 8. | Sami | Auringonkukka | A. Alikoski (säv. & san.), Asko Kallonen (san.), J. Sarvi (san.) | 7 236 |
| 9. | Riot | Pintaa syvemmältä | Kustaa Kantelinen (säv. & san.) | 6 379 |
| 10. | Laila & Timo | Salaisimmat tunteet | Jokke Seppälä (säv.), Jori Nummelin (san.) | 4 465 |
Pistetaulukko

| Kappale | Tapiola-salin yleisö | Pohjois-Suomi | Itä-Suomi | Keski-Suomi | Lounais-Suomi | Etelä-Suomi | Äänet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aina sun luonas | 21 | 1 166 | 684 | 1 370 | 1 808 | 2 236 | 7 285 |
| Salaisimmat tunteet | 22 | 499 | 603 | 806 | 871 | 1 664 | 4 465 |
| Pintaa syvemmältä | 31 | 707 | 646 | 1 213 | 1 903 | 1 879 | 6 379 |
| Rakkauden kirja | 84 | 4 217 | 3 845 | 7 377 | 9 270 | 11 176 | 35 969 |
| Ihan hiljaa | 69 | 2 915 | 2 874 | 5 281 | 4 584 | 8 019 | 23 742 |
| Niin kaunis on taivas | 96 | 9 659 | 8 130 | 14 925 | 16 760 | 18 637 | 67 907 |
| Toukokuu | 65 | 2 943 | 3 475 | 6 553 | 6 152 | 10 427 | 29 615 |
| Keinuta mua | 20 | 1 260 | 1 177 | 2 793 | 2 512 | 4 837 | 12 599 |
| Auringonkukka | 38 | 768 | 660 | 1 949 | 1 413 | 2 408 | 7 236 |
| Elämän tivoli | 62 | 2 505 | 2 530 | 6 236 | 4 967 | 7 537 | 23 837 |
Aiheesta muualla

Voittoesitys Ylen Elävässä arkistossa
Koko karsintafinaali Ylen Elävässä arkistossa
Suomen euroviisukarsinta 1996 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Suomen euroviisukarsinnat (1961–2011) ja Uuden Musiikin Kilpailu (2012–)
| --- | --- |
1960–:  1961  1962  1963  1964  1965  1966  1967  1968  1969 
1970–:  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980–:  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990–:  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999 
2000–:  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010–:  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020–:  2020  2021  2022  2023  2024  2025
Jakob Suomela

Jakob Einari Suomela (1. heinäkuuta 1894 Kortesjärvi – 4. tammikuuta 1967) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa. Suomela osallistui vielä talvi- ja jatkosotaankin rintamajoukoissa komppanianpäällikkönä. Hänen rintamakomennuksensa päättyi haavoituttuaan jatkosodassa Latvasyrjässä 7. elokuuta 1941.
Perhe ja opinnot

Suomelan vanhemmat olivat maanviljelijä Erkki Suomela ja Anna Kaisa Myllylä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1933 Kerttu Siviä Hanhisen kanssa. Hän kävi kansakoulun ja vuonna 1913 Suupohjan maamieskoulun kurssin sekä suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Suomela kävi Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja Reserviupseerikoulun Haminassa vuonna 1928. Lisäksi hän kävi aluepäälliköiden täydennyskurssin vuonna 1922 ja taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1926 sekä voimistelunjohtajakurssin vuonna 1928. Komppanianpäällikkökurssin hän suoritti 1930 ja luutnanttikurssin vuonna 1937 sekä viestiupseerikurssin vuonna 1938, joka pidettiin Suojeluskuntain päällystökoulussa.
Jääkärikausi

Suomela työskenteli kotitalossaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 23. marraskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän suoritti Polangenissa järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi).
Suomen sisällissota

Suomela saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi vääpeliksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Rajamäellä, Tarpilassa ja Raivolassa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Suomela palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti 2, josta hänet siirrettiin 15. maaliskuuta 1919 alkaen koulutusaliupseeriksi Keski-Suomen rykmentin 1. komppaniaan. Hän erosi armeijasta 9. joulukuuta 1919 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen, jossa hänet sijoitettiin opettajaksi Viipurin suojeluskuntapiirin aliupseerikouluun 1. maaliskuuta 1920 alkaen. Viipurista hän siirtyi paikallispäälliköksi Uudenkirkon Ylämaan suojeluskuntaan 10. toukokuuta 1920 alkaen. Seuraavaksi hän siirtyi Perkjärvelle, jossa hän toimi paikallisen suojeluskunnan paikallispäällikkönä 1. syyskuuta 1920 alkaen. Suojeluskuntain päällystökoulun vääpeliksi hän siirtyi Viipuriin 15. helmikuuta 1921, josta hänet siirrettiin Koiviston suojeluskunnan paikallispäälliköksi 15. huhtikuuta 1921. Paikallispäällikön tehtävistä hän siirtyi Viipurin suojeluskuntapiirin 5. alueen päälliköksi 1. heinäkuuta 1921 alkaen ja VIII alueen päälliköksi 1. syyskuuta 1922 alkaen. Viipurista hänet siirrettiin Keski-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin I alueen päälliköksi 1. tammikuuta 1924 alkaen. Suomela erosi suojeluskunnista 15. syyskuuta 1924, mutta palasi takaisin palvelukseen 1. maaliskuuta 1925, jolloin hänet sijoitettiin Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin II:n ja 1. helmikuuta 1927 alkaen III:n alueen (myöhemmin VIII alue) päälliköksi. Edellä mainitussa tehtävässä hän toimi vuoteen 1939 saakka.
Talvi- ja jatkosota

Suomela osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 24:n konekiväärikomppaniassa. Hän osallistui talvisodassa taisteluihin Kiviniemessä ja Vuosalmella. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä ja myöhemmin pataljoonan komentajan viransijaisena sekä Aliupseerikoulun johtajana. Myöhemmin hän toimi komppanianpäällikkönä 6. Prikaatin konekiväärikomppaniassa. Vielä vuonna 1940 hänet siirrettiin Etelä-Pohjanmaan itäisen suojeluskuntapiirin XV alueen päälliköksi. Jatkosodan puhjettua Suomela komennettiin komppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 16:n konekiväärikomppaniaan. Jatkosodassa hän taisteli Latvasyrjässä, jossa hän haavoittui 7. elokuuta 1941 vaikeasti. Haavoista parannuttuaan hän jatkoi esikuntatehtävissä aluksi Itä-Karjalan sotilashallinnon esikunnassa Järjestelytoimiston vanhempana toimistoupseerina vuodesta 1942 alkaen. Vuonna 1943 hänet nimitettiin Itä-Karjalan sotilashallinnon esikunnan Komentotoimiston päälliköksi. Vuonna 1944 hänet siirrettiin Itä-Karjalan sotilashallinnosta Puolustusministeriöön, jossa hän toimi Komento-osaston vanhempana toimistoupseerina. Suomela erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1944. Sotien jälkeen Suomela perusti Suomelan Autoliikkeen Alavudelle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917  Vääpeli 11. helmikuuta 1918  Suojeluskuntaupseeri 14. toukokuuta 1922  Reservin vänrikki 20. syyskuuta 1928  Reservin luutnantti 13. toukokuuta 1932  Reservin kapteeni 1940  Majuri 1943 |      |  Vapaudenristi 3. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Aunuksen Vapaussodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
Suomalainen kodin taloustiede

Suomalainen kodin taloustiede (kotitalouden taloustiede), joka perustettiin asetuksella n:o 99/1946 Helsingin yliopistoon, oli ensimmäinen kotitalousalan professuuri Euroopassa. Viran nimi muutettiin kuluttajaekonomiaksi vuonna 1995. Kuluttajaekonomiana virka on kuulunut Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan taloustieteen laitoksen oppiaineisiin.
Kodin taloustieteen professuuri > Virka täytettiin kaksi kertaa

Maanviljelystalouden professori, vt. agraaripolitiikan professori Rurik Jonatan Pihkala (1875–1973) toimi kodin taloustieteen vt. professorina vuosien 1946–49 aikana. Tässä viranhoitotehtävässä häntä avusti syyslukukaudella 1946 maatalous- ja metsätieteiden tohtori Nils Christian Westermarck (1910–2002) ja vuosina 1947–49 filosofian maisteri Laura Maria Harmaja (1881–1954). Maisteri Harmajan avustustehtävä oli kauden loppupuolella nimellinen, sillä hän sairastui joulukuussa 1947 ja avustustehtävä siirtyi sijaisille. Tiedekunnan pöytäkirjojen mukaan sijaisina toimivat muun muassa filosofian lisensiaatti Elli Saurio ja kotitalousneuvos, filosofian tohtori Katri Helena Laine. Syyskuun lopussa 1948 professori Pihkala erosi maanviljelystalouden professorin virasta mutta vielä omasta virastaan eron saatuaan hän jatkoi kodin taloustieteen ylimääräisen professorin viran hoitamista ja kodin taloustieteen laitoksen esimiehenä toimimista.
Filosofian tohtori Elli Saurio nimitettiin kodin taloustieteen kiinteän ylimääräisen professorin virkaan 27. tammikuuta 1950. Nimityksen myötä tohtori Elli Sauriosta tuli ensimmäinen taloustieteelliseen professorin virkaan nimitetty nainen Suomessa.(Kervinen 2005) Ruotsinkielisen maanviljelystalouden professori Nils Westermarckin ehdotuksesta tohtori Saurio alkoi hoitaa kodin taloustieteen professorin virkaa jo kevätlukukauden 1950 alusta ja tiedekunta peruutti vt. kodin taloustieteen professori Pihkalalle antamansa viranhoitomääräyksen esittäen konsistorille, että myös maisteri Laura Harmajalle 22. tammikuuta 1947 annettu määräys sanotun viran hoitamisen avustamisesta peruutettaisiin. Professori Saurio vastasi kodin taloustieteen laitoksen toiminnasta käytännössä eläkkeelle jäämiseensä saakka. Tasavallan Presidentti myönsi 18. marraskuuta 1966 hänelle eron virastaan seuraavasta vuodenvaihteesta alkaen. Professori Saurion kuolinpäivä oli 26. joulukuuta 1966.
Kodin taloustieteen kiinteä ylimääräisen professorin virka jäi avoimeksi toisen kerran vuoden 1967 alusta professori Elli Saurion jäätyä eläkkeelle. Ruotsinkielisen maanviljelystalouden professori Nils Westermarck toimi o.t.o. kodin taloustieteen laitoksen vt. esimiehenä vuosina 1967–71. Professori Westermarckia viran hoidossa avustaneita henkilöitä olivat maatalous- ja metsätieteiden tohtori Maire Honkanen, dosentti Alma Annikki Suviranta, maatalous- ja metsätieteiden kandidaatit Sirkku Päivikki Hintsala ja Kerttu Eva-Liisa Oittila sekä valtiotieteiden kandidaatti Tuttu-Liisa Marjatta Kajatsalo. Maanviljelystalouden laitoksen yp. assistentti 1951–71, maatalous- ja metsätieteiden tohtori Maire Inkeri Honkanen (omaa sukua Tiinonen) toimi vuoden 1972 alusta lähtien kodin taloustieteen laitoksen esimiehenä kodin taloustieteen kiinteän ylimääräisen vt. professorin ominaisuudessa. Tohtori Honkanen nimitettiin mainitun professorinviran haltijaksi 1. syyskuuta 1972 alkaen. Eläkkeelle professori Maire Honkanen siirtyi syyslukukauden 1991 alusta lukien.
Kodin taloustieteen laitos 1946–72 > Laitoksen toimitilat

Huoneisto osoitteessa Kirkkokatu 4, johon kodin taloustieteen laitos syksyllä 1946 sijoitettiin, oli varsinaisesti maanviljelystalouden laitoshuoneisto (Helsingin yliopiston toimintakertomus 1946–47). Vuonna 1863 valmistunut kiinteistö Kirkkokatu 4 Kirkkokadun ja Meritullinkadun kulmauksessa purettiin 1970-luvulla mutta sen "sisartalo" Kirkkokadun vastakkaisella puolella on yhä jäljellä, tosin korotettuna. Kiinteistöstä Kirkkokatu 2 voi yhä nähdä, millaisena Kirkkokatu 4 kohosi aikoinaan kaupunkiympäristössään..
Kodin taloustieteen laitoksen osoite oli virallisesti Kirkkokatu 4 vuoteen 1967 asti mutta käytännössä professori Elli Saurio siirsi joulukuussa 1958 laitoksen kotiinsa osoitteeseen Albertinkatu 44 B 15. Kiinteistö Albertinkatu 44 sijaitsee Albertinkadun ja Eerikinkadun kulmauksessa Helsingissä. Talon kahteen portaikkoon A ja B käydään Albertinkadulta. Talossa oli hissi jo 50-luvulla. Huoneisto n:o 15, jonka pinta-ala on noin 100 m², sijaitsee kolmannessa kerroksessa ja huoneiston ikkunat ovat Eerikinkadulle. Kodin taloustieteen laitos oli Albertinkadulla professori Saurion virkakauden loppuun saakka. – Vasta vuoden 1967 puolivälissä laitos muutti Helsingin Viikkiin maata-loustieteellisten laitosrakennusten niin sanottuun A-taloon eli taloudellisten laitosten rakennukseen. Viikissä kodin taloustieteen laitoksen toimitila oli 260 m².
Kirkkokatu 4:ssä kodin taloustieteen laitokselle luovutettiin kaksi huonetta, joista toiseen pääsi vain toisen kautta. Näissä tiloissa tapahtui pääaineen lisäksi kodin rakennus- ja sisustusopin ja työopin opetus, minkä lisäksi ruotsinkielisen maanviljelystalouden professori Nils Westermarck käytti etummaista huonetta luento- ja seminaarihuoneena. Kodin taloustieteen assistentti Kyllikki Korpi mainitsee kodin taloustieteen laitoksen muuton syyksi tilan puutteen Kirkkokadulla. Luultavasti myös Kirkkokatu 4:n hissittömyys oli muuton syitä. Kodin taloustieteen laitos sijaitsi talon ylimmässä kerroksessa ja professori Sauriolla oli sekä akuutteja että krooniseksi muuttuvia jalkavaivoja. Professori Saurion jalka oli murtunut kesällä 1957 ja kuolemaan johtanut syöpätauti alkoi paranemattomana säärihaavana.
Kodin taloustieteen laitos 1946–72 > Laitoksen assistentit ja dosentit

Kodin taloustieteen laitokseen oli vuonna 1946 perustettu yksi ylemmän palkkaluokan assistentin toimi. Lisensiaatintutkinnon suoritus oli yp. assistentin toimien yleisvaatimuksena. Kodin taloustieteen laitoksen assistenteilta edellytettiin lisäksi hyvät tiedot kansantaloustieteessä ja yksityistaloustieteessä. Assistentti oli velvollinen avustamaan laitoksensa esimiestä laitoksen hoidossa ja harjoitustöiden ohjauksessa – myös kesäisin. Vuosina 1946–72 kodin taloustieteen laitoksessa työskenteli paitsi [linkki, josta ass.taulukkoon??] laitosassistentteja assistentteja myös muilla nimikkeillä.
Kodin taloustieteen laitoksessa oli tavallista enemmän opetuksessa avustavia henkilöitä lukuvuoden 1956–57 aikana. Fulbright-professori Mary Brown Allgood Pennsylvanian valtionyliopistosta (USA) työskenteli kodin taloustieteen laitoksessa lukuvuoden 1956–57 ajan ja hänen assistentteinaan toimivat tohtori Anitra Karsten (1902–1988) ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti, koti-talouden työopin opettaja Eila Palsanen. Tohtori Karsten oli anonut elokuussa 1956 nimitystä kodin taloustieteen laitoksen vapaaehtoiseksi assistentiksi. Professori Saurio oli ehdottanut kandidaatti Palsasen määräämistä professori Allgoodin tilapäiseksi assistentiksi, koska kandidaatti Palsanen sopi hyvin tehtävään oltuaan vuoden ajan stipendiaattina Michiganin yliopistossa Yhdysvalloissa.
Filosofian tohtori Anitra Karsten oli kodin taloustieteen laitoksen ensimmäinen dosentti. Hän haki dosentuuria maaliskuussa 1956 ja maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan pöytäkirjojen mukaan hänet nimitettiin huhtikuussa 1959 hänet kuluttajapsykologian dosentiksi Helsingin yliopistoon mutta kuluttajapsykologian virkaa ei perustettu kyseiseen tiedekuntaan ja uusi dosentuuri oli tavallaan tarpeeton. Professori Saurio teki 50-luvulla toistuvasti mutta turhaan laitosekonomiaa, suurkeittiötekniikkaa, kotitalous- ja laitoskoneoppia, asunto-oppia, vaatetusoppia, perhe- tai kuluttajapsykologiaa ja kotitalouspedagogiikkaa koskevia virkaehdotuksia tavoitteenaan tieteellisen kotitalousopetuksen normaalin kasvun ja laajenemisen tukeminen Suomen korkeakoululaitoksessa.
Ajankohtana, jolloin tohtori Karsten haki dosentuuria, tiedekunnan 25 dosentin joukossa oli vain yksi naisdosentti, maatalous- ja metsätieteiden tohtori Armi Kaila. Vuonna 1971 tiedekunnan 30 dosentista 10 prosenttia (3) oli naisia. Naisdosenttien nimet olivat Eva Eklund, Annikki Linnasalmi ja Eva Tapio. Kun kodin taloustieteen kiinteä ylimääräisen professorin virka avautui professori Saurion eläkkeelle jäämisen johdosta, sitä hakivat tohtorit Alma Annikki Suviranta ja Maire Inkeri Honkanen. Molemmat olivat viran hakuvaiheessa kodin taloustieteen dosentteja mutta myös nämä kodin taloustieteen dosentuurit jäivät lyhytaikaisiksi.
Kaj Matalamäki

| Kaj Matalamäki |
| --- | --- |
 Kaj Matalamäki 1960-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. maaliskuuta 1942 (ikä 82) Tampere
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  perheyrityksen johtaja
Kaj Matalamäki (s. 3. maaliskuuta 1942 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja- valmentaja ja jalkapalloilija. Matalamäki pelasi SM-sarjassa ja SM-liigan runkosarjassa yhteensä 287 ottelua, jona aikana hän edusti neljää eri joukkuetta, aloittaen uransa Ilveksessä vuonna 1959. Jalkapalloilijana Matalamäki pelasi 1960-luvulla ja jääkiekkovalmentajan tehtävät hän aloitti pelaajanuran yhteydessä vuonna 1974. SM-tason jääkiekossa pelaajana hänellä on kolme kultaa ja kaksi pronssia, valmentajana yksi pronssi ja jalkapalloilijana yksi SM-pronssi.