stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jimmy Butler
Seurajoukkueura

Butler pelasi yliopistokoripalloa Tyler Junior Collegessa ja Marquetten yliopistossa vuosina 2007–2011. Vuonna 2011 Chicago Bulls varasi hänet NBA:han numerolla 30. Ensimmäisellä kaudellaan Butler pelasi 42 ottelua. Toisella kaudella otteluita tuli jo 82 kappaletta ja kaudella 2013–2014 67. Kaudella 2014–2015 Butler pelasi 65 ottelua tehden 1 301 pistettä ja hänet valittiin sarjan kehittyneimmäksi pelaajaksi ja myös tähdistöjoukkueeseen.
Tammikuussa 2016 Butler teki Toronto Raptorsia vastaan yhdellä puoliajalla 40 pistettä rikkoen pisteellä Chicago Bullsin seuraennätyksen, jonka Michael Jordan oli tehnyt vuonna 1989. Samassa kuussa Butler heitti myös NBA:n piste-ennätyksensä 53 pistettä vierasottelussa Philadelphia 76ersia vastaan.
Kesällä 2016 Butleria huhuttiin Minnesota Timberwolvesiin. Kesäkuussa 2016 hänet valittiin Yhdysvaltain olympiajoukkueeseen Rio de Janeiroon, missä maa voitti olympiakultaa.
Butler siirtyi NBA:n varaustilaisuudessa 2017 vaihtokaupassa Minnesota Timberwolvesiin yhdessä varaustilaisuuden 16. varauksen Justin Pattonin kanssa.
Butler siirtyi vaihtokaupassa Philadelphia 76ersiin 10.11.2018. Vaihdossa Timberwolvesiin siirtyivät Robert Covington ja Dario Šarić. Timberwolves sai vaihdossa 76ersiltä myös vuoden 2022 toisen kierroksen varauspaikan. Kesällä 2019 Butler siirtyi Miami Heatiin.
Saavutukset > Henkilökohtainen

NBA:n kehittynein pelaaja 2015
NBA:n tähdistöjoukkue 2015
NBA:n puolustuspelaajien kakkostähdistöjoukkue 2014, 2015
Ilola (Vantaa)

| Ilola> Gladas |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Ilola korostettuna.
Kaupunki:  Vantaa
Suuralue:  Koivukylän suuralue
Kaupunginosa nro:  71
Pinta-ala:  3,9 km² 
Väkiluku:  4 923 (31.12.2023)
Työpaikkoja:  829 kpl   (31.12.2017)
Postinumero(t):  01390 ja 01340
Lähialueet:  Korso, Asola, Koivukylä, Ruskeasanta ja Lentokenttä sekä Tuusula
Ilola (ruots. Gladas) on Vantaan Koivukylän suuralueeseen kuuluva kaupunginosa. Se rajoittuu pohjoisessa Tuusulan kuntaan, idässä Asolaan, kaakossa Koivukylään, etelässä Ruskeasantaan ja lännessä Lentokenttään.
Noin 5 000 asukkaan Ilola on pientalovaltainen asuinalue, jossa pien- ja rivitalojen ohella on pienkerrostaloja (viidennes kaikista asunnoista). Suurin osa asunnoista on omistusasuntoja ja niiden keskikoko on Vantaan mittakaavassa varsin suuri, 90 neliömetriä. Ilola on rakennettu sotavuosien jälkeisenä jälleenrakennuskautena sekä 1980–1990-luvuilla, jolloin Ilola oli Vantaan nopeimmin kasvavia kaupunginosia.
Ilolan pohjoisosassa oleva asuinalue tunnetaan nimellä Kylmäoja.
Luonto

Ilolan itäosissa on suopainanteita, joita varjostaa paksuksi kasvanut kuusimetsä. Koillisessa sijaitseva Kylmäojan korpi on suopainanteista laajin, ja se sijaitsee yhdessä ympäröivän metsän kanssa luonnonsuojelualueella. Tervaleppäkorpi on eräs alueen edustavimmista jokseenkin luonnontilaisista osista. Lisäksi alueella esiintyy ruohokorpea, heinäkorpea ja metsäkortekorpea. Keskeltä korpialuetta virtaa eräs Kylmäojan latvuksista, ja keskellä sijaitsee avosuo.
Ilolan halki virtaavat Kylmäojan latvahaarat, joiden yhteyteen on syntynyt savisia pieniä laaksoja ja niiden väliin korkeampia moreenikumpuja. Näihin purolaaksoihin keskittyi alueen ensimmäinen asutus. Alueen lounaisosassa on rehevä saniaiskorpilehto, jossa esiintyy muun muassa kulleroa, rentukkaa, korpi-imarretta ja hiirenporrasta. Eräässä puronvarsilehdossa kaupunginosan keskellä puolestaan on esiintynyt harvinaista luhtaorvokkia. Luhtaorvokki alkoi hakkuiden vuoksi vähentyä 1990-luvun alussa. Vuonna 1995 Vantaan kaupunki kaatoi mailtaan puita: kasvupaikan vierestä hakattiin runsaasti puita ja vastarannalta lähes kaikki. Hakkuujätteet kasattiin luhtaorvokkien päälle. Keväällä 1995 kaupungin ja ympäristöministeriön edustajat totesivat kasvupaikalla, että luhtaorvokkeja ei enää havaittu.
Väestö

Ilolan väkiluku vuoden 2023 lopulla oli 4 923. Vuonna 1980 Ilola oli nykyiseen verrattuna pieni, ja siellä asui 862 ihmistä. Vuosien 1980 ja 1990 välillä oli kuitenkin varsin merkittävä rakennuskausi, ja vuoteen 1990 mennessä väkiluku oli tuplaantunut 1 658 asukkaaseen. 1990-luvun lopulla Ilola oli Vantaan nopeimmin kasvavia kaupunginosia, ja vuoteen 2000 mennessä asukasmäärä oli jo 3 225. Vuonna 2010 asukkaita oli 3 785 eli asukasmäärän kasvu oli siihen mennessä hieman hidastunut. Hidastuminen oli kuitenkin väliaikaista, sillä vuosien 2010 ja 2014 välillä uusia asuntoja rakennettiin enemmän kuin milloinkaan aiemmin 2000-luvulla, ja väkiluku oli vuonna 2015 jo 4 667.
Yli joka kolmas Ilolassa asuva on syntyperäinen vantaalainen. Vuoden 2020 lopussa muuta kuin suomea, ruotsia tai saamea äidinkielenään puhuvien osuus väestöstä oli 13,0 prosenttia. Vuonna 2015 vieraskielisiä oli 7,3 prosenttia ja ruotsinkielisiä 2,2 prosenttia. Vieraskielisten osuus väestöstä on hivuttautunut ylöspäin, sillä vuonna 2000 heidän osuutensa oli 2,1 prosenttia. Sen sijaan pelkästään ruotsinkielisten osuus on hivenen vähentynyt vuoden 1980 tasosta, joka oli 3,6 prosenttia.
Kaupunginosassa asuu keskimääräistä enemmän alle 16-vuotiaita ja keskimääräistä vähemmän yli 65-vuotiaita. Perheiden keskikoko on vuoden 2015 laskennoissa 3,1 henkeä, mikä on Vantaan mittapuulla varsin suuri. Perheiden keskikoko on pysynyt kolmen hengen yläpuolella 1980-luvun laskennoista asti.
Liikenneyhteydet

Ilolan eteläosa rajoittuu Koivukylänväylään, jota pitkin pääsee Tuusulan moottoritielle ja kaupunginosan länsireunalla sijaitsevalle Vanhalle Tuusulantielle, joka syntyi jo 1500-luvulla ja sijaitsee edelleen Ilolan kohdalla vanhalla paikallaan. Koivukylänväylää on jatkettu 2000-luvulla Koivukylään, jolloin avautui tieyhteys suoraan itään päin. Koivukylään johtaa myös erillinen kevyen liikenteen väylä.
Ilolan lähellä Leinelässä on Kehärataan kuuluva Leinelän rautatieasema. Ilolaan, Tuusulanväylän Koivukylänväylän liittymän pohjoispuolelle on tehty asemavaraus Ruskeasannan rautatieasemalle.
Palvelut

Ilolassa on lähikauppa K-Market sekä ABC-huoltoasema, jonka yhteydessä toimivat myös Alepa ja Hesburger. Muita palveluita ovat punaseinäinen Ilolan koulu, kaksi julkista päiväkotia, yksi yksityinen päiväkoti, seurakuntatalo ja palvelutalo. Koivukylänväylän varteen on syntynyt pienteollisuutta, jossa on muun muassa ollut leipomo, baari ja tehtaanmyymälöitä. Työpaikkoja kaupunginosassa on yli 800.
Ilolan päiväkoti Epinkoskentien varrella.
Ilolan koulu Epinkoskentieltä nähtynä.
Ilolan koulun rakennus 3.
Ilolan seurakuntatalo on Vantaan evankelis-luterilaisten seurakuntien rakennus Ilolassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilola (Vantaa) Wikimedia Commonsissa
| n k Vantaa |
| --- | --- | --- |
 Uusimaa  Helsingin seutukunta  Pääkaupunkiseutu 
| Myyrmäen suuralue |  Askisto  Hämeenkylä  Hämevaara  Kaivoksela  Linnainen  Martinlaakso  Myyrmäki  Petikko  Vantaanlaakso  Vapaala  Varisto  |  |
| Kivistön suuralue |  Keimola  Kiila  Kivistö  Lapinkylä  Luhtaanmäki  Myllymäki  Piispankylä  Riipilä  Seutula  Vestra  |  |
| Aviapoliksen suuralue |  Lentokenttä  Pakkala  Tammisto  Veromies  Viinikkala  Ylästö  |  |
| Tikkurilan suuralue |  Hakkila  Helsingin pitäjän kirkonkylä  Hiekkaharju  Jokiniemi  Koivuhaka  Kuninkaala  Ruskeasanta  Simonkylä  Tikkurila  Viertola  |  |
| Koivukylän suuralue |  Asola  Havukoski  Ilola  Koivukylä  Päiväkumpu  Rekola  |  |
| Korson suuralue |  Jokivarsi  Korso  Leppäkorpi  Matari  Metsola  Mikkola  Nikinmäki  Vallinoja  Vierumäki  |  |
| Hakunilan suuralue |  Hakunila  Itä-Hakkila  Kuninkaanmäki  Länsimäki  Länsisalmi  Ojanko  Rajakylä  Sotunki  Vaarala  |  |
Kylmäojaan muodostunut lampi Ilolassa toukokuussa 2022.
1980-luvulla rakennettuja asuintaloja Eppiläntien varrella.
HMS Vascama

| HMS Vascama |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cochrane, Selby
Laskettu vesille:  huhtikuu 1935
Tekniset tiedot
Uppouma:  200 t
Koneteho:  114 hv
Aseistus
Aseistus:  1 x 4" tykki 2 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä syvyyspommeja
HMS Vascama (viirinumero FY185) oli Britannian kuninkaallisen laivaston pakkolunastettu aseistettu sukellusveneidentorjuntatroolari.
Valmistus

Atlas SFC Grimsbystä tilasi aluksen Selbystä Cochranelta. Alus laskettiin vesille 1935 ja valmistui huhtikuussa.
Palvelus

Syyskuussa 1939 Britannian kuninkaallinen laivasto pakko-otti aluksen muuttaen sen sukellusveneidentorjunta-alukseksi. Alus oli 1940 Kirkwallissa HMS Northern Foamin, HMS Northern Giftin ja HMS Kingstone Agaten kanssa suojaten rannikkosaattueita sekä torjuen sukellusveneitä Norjan ja Grönlannin välisellä merialueella. Alus upotti 23. maaliskuuta 1941 Pohjois-Atlantilla Saksan laivaston sukellusveneen U-551. Kesäkuussa alus joutui Atlantilla sukellusvene U-564:n tykkituleen, jolloin yksi ammus osui komentosillalle surmaten aluksen päällikön. Alus upotti 23. elokuuta ilmavoimien Catalina-lentoveneen kanssa sukellusvene U-452:n.
Alus lainattiin lokakuussa 1943 Portugalin laivastolle, joka nimesi sen NRP P6:ksi. Alus palautettiin elokuussa 1944 kuninkaalliselle laivastolle, jolloin se palautettiin alkuperäiselle nimelleen. Alus suojasi Islantiin matkanneita saattueita. Heinäkuussa 1945 alus sijoitettiin poistolistalle ja alkuperäiset omistajat lunastivat aluksen. Alus romutettiin 1962 Belgiassa.
Michel Bastos

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Michel Fernandes Bastos
Syntymäaika: 2. elokuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka:  Pelotas, Brasilia
Pelipaikka: laitalinkki tai -puolustaja
Pituus: 179 senttimetriä
Seura
Seura:  São Paulo
Pelinumero: 7
Junioriseurat
1994–2001:  Pelotas
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001–2003 |  Feyenoord | 0 | (0) |
| 2002–2003 | →  Excelsior (laina) | 28 | (0) |
| 2003–2006 |  Atlético Paranaense | 10 | (0) |
| 2004 | →  Grêmio (laina) | 19 | (4) |
| 2005 | →  Figueirense (laina) | 34 | (10) |
| 2006–2009 |  Lille | 97 | (25) |
| 2009–2013 |  Lyon | 98 | (26) |
| 2013 | →  Schalke 04 (laina) | 14 | (4) |
| 2013–2014 |  Al Ain | 15 | (3) |
| 2014 | →  Roma (laina) | 16 | (1) |
| 2014– |  São Paulo | 6 | (1) |
Maajoukkue
| 2009–2010 |  Brasilia | 10 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. huhtikuuta 2015.
Michel Fernandes Bastos (s. 2. elokuuta 1983 Pelotas, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa brasilialaista São Pauloa ja on pelipaikaltaan vasen laitalinkki.
Bastos tunnetaan erityisesti hyvänä vapaa- sekä rangaistuspotkujen laukojana. Hänellä on myös voimakas vasemman jalan laukaus.
Seurajoukkueura

Bastos aloitti uransa kotimaansa Esporte Clube Pelotasista. Brasiliasta hän siirtyi Feyenoordiin, jossa hän pelasi seuran reservijoukkueessa. Hän pelasi kauden 2002–2003 lainasopimuksella Excelsiorissa, jonka jälkeen hän palasi kotimaansa Atlético Paranaenseen. Hän edusti vuosina 2004–2006 Grêmiota ja Figueirensea.
Vuonna 2006 Bastos siirtyi ranskalaiseen Lilleen. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa kauden 2006–2007 avausottelussa Rennesiä vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki Lensiä vastaan ja lopulta päätti ensimmäisen kautensa viimeisteltyään yhteensä kolme osumaa. Seuraavana kautenaan hän kasvatti maalimääränsä kahdeksaan ja teki tärkeitä osumia muun muassa Rennesiä, Lyonia ja Lorientia vastaan. Kauden päätteeksi Lille sijoittui sarjassa sijalle 7. Bastos pelasi kauden aikana vasempana laitapuolustajana sekä laitalinkkinä.
Kaudella 2008–2009 hänen pelipaikakseen vakiintui pääosin vasen laitalinkki. Hän teki kauden ensimmäisen maalinsa jo toisessa ottelussa Le Mansia vastaan. Kaksi viikkoa myöhemmin hän laukaisi 2–1-voittomaalin Bordeauxia vastaan ja viikko eteenpäin hän tasoitti osumallaan Sochauxia vastaan pelatun ottelun. Yhden kauden tärkeimmistä maaleistaan hän teki 2–2-tasapeliin päättyneessä ottelussa Lyonia vastaan, kun hän laukaisi vapaapotkun 30 metristä onnistuneesti ohi Lyon-vahti Hugo Llorisin.
15. heinäkuuta 2009 Lillen puheenjohtaja Michel Seydoux ilmoitti seuran hyväksyneen Lyonin 18 miljoonan euron ostotarjouksen Bastosista. Seuraavana päivänä Bastos läpäisi seuran lääkärintarkastuksen ja näin hänestä tuli Lyonin kesän toinen hankinta Lisandro Lópezin jo aikaisemmin siirryttyä joukkueeseen. Hänet esiteltiin medialle 20. heinäkuuta 2009 yhdessä uuden hankinnan Aly Cissokhon kanssa, samalla hänelle annettiin pelipaidan numerokseen 7. Bastos teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa Mestarien liigan karsintaottelussa Anderlechtia vastaan. 21. helmikuuta 2010 hän teki 21. minuutissa hattutempun ottelussa Sochauxia vastaan, jonka Lyon voitti lopulta numeroin 4–0.
Bastos vaihtoi kaudella 2010–2011 käyttöönsä itselleen mieluisemman pelinumeron 11. Hän teki kauden ensimmäisen maalinsa vapaapotkusta 30. heinäkuuta 2010 pelatussa harjoitusottelussa Celticia vastaan.
Maajoukkueura

Bastos valittiin ensi kertaa Brasilian maajoukkueeseen 14. marraskuuta ja 17. marraskuuta 2009 pelattaviin ystävyysotteluihin Englantia ja Omania vastaan. Hän teki ensiesiintymisensä ottelussa Englantia vastaan, vasemman laitapuolustajan paikalla. Hän on pelannut myös myöhemmissä maaotteluissa samalla pelipaikalla.
11. toukokuuta 2010 päävalmentaja Dunga ilmoitti valinneensa Bastosin Brasilian 23:n miehen kokoonpanoon vuoden 2010 MM-kilpailuihin. Ensimmäisen maalinsa maajoukkueessa hän teki 2. kesäkuuta 2010 ottelussa Zimbabwea vastaan.
Aiheesta muualla

Bastosin esittely Olympique Lyonnaisin kotisivustolla (ranskaksi)
Bastos L'Equipen sivustolla (ranskaksi)
Brasilian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Júlio César |
2 Maicon |
3 Lúcio |
4 Juan |
5 Melo |
6 Bastos |
7 Elano |
8 G. Silva |
9 Luís Fabiano |
10 Kaká |
11 Robinho |
12 Gomes |
13 Alves |
14 Luisão |
15 T. Silva |
16 Gilberto |
17 Josué |
18 Ramires |
19 Baptista |
20 Kléberson |
21 Grafite |
22 Nilmar |
23 Doni |
Valmentaja Dunga
U-asema

U-asema eli Pitkärannan–Loimolan linja (U-linja) oli Laatokan Karjalassa sijaitseva jatkosodan aikainen puolustuslinja. U-asema sai nimensä sen pääsuunnittelijan ja varustamistöiden johtajan, majuri Yrjö Urton mukaan.
Linnoittaminen

Linjan linnoitustyöt alkoivat joulukuussa 1943. Torjuntataistelujen alkaessa kesällä 1944 linja oli 55 kilometriä pitkä ja se oli parhaiten varustettu Uomaan ja Pitkärannan suunnissa. Linjalla oli 15 valmista betonikorsua, 300 metriä panssariestettä ja viisi kilometriä taisteluhautaa. Muuten asema oli enimmäkseen keskeneräinen.
U-asema ja sen miehitys

U-asema oli keskeneräinen puolustusasema, jossa oli muutama vahva tuliasema, noin 25 katettua korsua, 12 betonirakenteista bunkkeria, juoksuhautoja ja koko aseman pituinen ja yhtenäinen piikkilankaeste. Kaikkiin panssariuriin oli tehty vahvahkot panssarivaunuesteet ja miinoitukset. Nietjärven kohdalla puolustusasema koostui kolmesta erillisestä linjasta, joista viimeinen, kapealla hiekkaharjulla sijaitseva oli selvästi vahvin.
Asemaa puolustivat 8. divisioona, 5. divisioona ja 7. divisioona ja reservinä oli 15. prikaati. Suomalaiset joukot miehittivät U-aseman pääosin 10. heinäkuuta mennessä. Vetäytyvien joukkojen mukaan saapui 120 tykkiä ja 40 kranaatinheitintä 6.–9. heinäkuuta. Nietjärven alueen miehitti 5. divisioonan jalkaväkirykmentti 44 komentajanaan everstiluutnantti Ilmari Rytkönen sekä jalkaväkirykmentti 2 komentajanaan eversti Heikki Saure.
Taistelut

Neuvostoliiton Karjalan Rintama hyökkäsi U-asemaa vastaan neljän armeijakunnan voimin heinäkuussa 1944. U-asemaan oli ryhmitetty Suomen armeijan 5., 8. ja 7. divisioona.
Suurin taistelu asemasta käytiin Nietjärvellä. Taistelulla oli suurtaistelun luonne 14.–15. heinäkuuta lähtien. Suomalaiset torjuivat hyökkäävän puna-armeijan joukot. Moskovan välirauhan jälkeen U-asema jäi Neuvostoliiton puolelle.
Aiheesta muualla

Rapo, Seppo (toim.): Karjala-lehti Pitäjä pitäjältä -liite: Impilahti (Karjala-lehden pitäjäliitteet: Impilahti) Karjala-lehti, www.luovutettukarjala.fi. 1973.
| n k Perustiedot Wikidatassa: U-asema (Q11899309)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: puolustuslinja
valtio: Suomi
RN Generale Achille Papa

| RN Generale Achille Papa |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantieri navali Odero, Sestri Ponente
Kölinlasku:  24. joulukuuta 1919
Laskettu vesille:  8. joulukuuta 1921
Palveluskäyttöön:  9. helmikuuta 1922
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama 9. syyskuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  645 t (standardi) 904 t (kuormattu)
Pituus:  73,54 m
Leveys:  7,32 m
Syväys:  2,4 m
Koneteho:  15 500 hv
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  106
Aseistus
Aseistus:  3 × 102 mm tykkiä 2 × 76 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea 10 × miinaa
RN Generale Achille Papa (ital. Regia Nave Generale Achille Papa) oli Italian kuninkaallisen laivaston Generali-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 24. joulukuuta 1919. Alus laskettiin vesille 8. joulukuuta 1921 ja liitettiin laivastoon 9. helmikuuta 1922.
Palvelus

Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi (ital. torpediniere). Aluksen miehistö upotti aluksensa 9. syyskuuta 1943.
Aqsw

| Aqsw (Ақсу) Aksu, Аксу |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Aqsw
 Koordinaatit: 52.033°N, 76.916°E 
Valtio:  Kazakstan
Alue:  Pavlodarin alue
Perustettu:  1897
Väkiluku (2012)  ():  42 383
Aikavyöhyke:  UTC+5
Suuntanumero(t):  +7 71837
 
 www.aksu.pavlodar.gov.kz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aksu tai Aqsw (kaz. Ақсу, ven. Аксу) on kaupunki  Kazakstanin Pavlodarin alueella.
Väestön kehitys

Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 42 383 ihmistä. Oheinen taulukko kuvaa väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta.
| Vuosi | Väestö 1959 | Väestö 1970 | Väestö 1979 | Väestö 1989 | Väestö 1999 | Väestö 2009 | Väestö 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&&04159.&&&&004 159 | &&&&&&&&&&028133.&&&&0028 133 | &&&&&&&&&&041572.&&&&0041 572 | &&&&&&&&&&047067.&&&&0047 067 | &&&&&&&&&&042264.&&&&0042 264 | &&&&&&&&&&041677.&&&&0041 677 | &&&&&&&&&&042383.&&&&0042 383 |
Karjalan historia

Karjalaksi kutsutaan laajaa koillis-Euroopassa sijaitsevaa aluetta, joka nykyisin on jaettu Suomen ja Venäjän valtioiden kesken. Karjala muuttui kiistellyksi raja-alueeksi 1200-luvun lopulla, jolloin Ruotsi ja Novgorod taistelivat Karjalankannaksen ja Laatokan Karjalan herruudesta. Karjala jaettiin näiden valtakuntien kesken vuonna 1323, ja tästä lähtien rajan läheisyys on vaikuttanut voimakkaasti Karjalan eri osien historiaan. Karjala on joutunut toistuvasti sotanäyttämöksi aina 1900-luvulle saakka. Valtionrajat alueella ovat siirtyneet moneen kertaan, ja monet Karjalan asukkaat ovat joutuneet jättämään kotiseutunsa. Toisaalta rajan yli on tapahtunut myös rauhanomaista vuorovaikutusta, kuten kaupankäyntiä ja kulttuuri-ilmiöiden lainautumista.
Karjalan asutus on vanhastaan ollut suomensukuista. Suomalaisen, suomalaisiin lukeutuvien karjalaisten, karjalankielisten karjalaisten ja vepsäläisen väestön juuret juontuvat esihistoriaan saakka. Venäjälle kuuluvan Karjalan valtaväestö on nykyisin venäläistä.
Esihistoria

Karjalassa on ollut ihmisasutusta 10 000 vuotta. Rautakaudella arkeologisten löytöjen määrä kääntyy nousuun 700-luvulta jaa. Viikinki- ja ristiretkiajalla Laatokan ja Äänisen rannoilla on jo voimakkaita asutuksen jälkiä. Korela eli Käkisalmi vakiintui keskukseksi.
Ruotsin suurvallan aika – Ruotsi valloittaa lisää Karjalan alueita

Vuonna 1595 Täyssinän rauhassa Pohjois-Karjalan asutus jäi osittain Ruotsille. Vaikka ortodokseille oli myönnetty uskonnonvapaus, pyrkivät ruotsalaiset käännyttämään väestöä luterilaisuuteen, tosin heikolla menestyksellä. Käännytyspolitiikka, kulttuuriset seikat, sekä alueen raskaat verotusolot aiheuttivat ortodoksien laajan pakolaisliikkeen Venäjän puolelle parempiin oloihin.
Venäjän sisäiset valtataistelut veivät 1600-luvulla maan sekasortoon, johon Ruotsikin sekaantui. Palkkioksi Vasili Šuiskille annetusta tuesta tämä oli luvannut Ruotsille Laatokan Karjalan. Inkerin sodan aikana Ruotsi valloitti Käkisalmen kaupungin vuonna 1611 ja sai Stolbovan rauhassa vuonna 1617 Käkisalmen läänin ja Inkerinmaan alueen, joista muodostettiin kenraalikuvernöörikunta. Rauhan jälkeen alkoi savolaisten ja länsikarjalaisten muuttoliike tyhjentyneille tiloille. Käkisalmen Karjalasta muodostui alue, jossa asui sekaisin kantaväestöä ja tulokkaita. Ruotsi ryhtyi käännyttämään ortodoksista väestöä luterilaiseksi ja verottamaan sitä ankarasti. Suurin osa ihmisistä pakeni Venäjän puolelle, noin 11 000 henkeä, joista osa päätyi Tverin alueelle. Tästä syntyi Tverin Karjala, jossa on yhä karjalaista asutusta ja muun muassa oma karjalan kirjakieli. Ruotsin puolelle jäänyt väestö kääntyi luterilaisiksi. Pakolaisten tilalle siirrettiin uutta luterilaista väestöä Savosta ja Länsi-Karjalasta.
Venäjän puolella karjalaisten vaikeuksia lisäsivät korkea verotus ja maaorjuus, jotka aiheuttivat toistuvia kapinoita.
1600-luvun väestömuutos Karjalassa

1600-luvulla Ruotsin alaisuuteen joutui sotien seurauksena ortodoksisia karjalaisia, joita asui silloisen Käkisalmen läänin (muun muassa nykyinen Pohjois-Karjala) alueella. Tätä ortodoksiväestöä pakeni sotien ja uskonnollisen vainon vuoksi  muun muassa Tverin alueelle. Monissa pitäjissä paikalleen jääneet ortodoksit kääntyivät muutaman sukupolven kuluessa luterilaisiksi. Tyhjiksi jääneille maille taas tuli luterilaista väestöä, joka läänin pohjois- ja keskiosissa oli suurelta osin savolaistaustaista. Näitäkin Karjalan uusia asukkaita alettiin vähitellen kutsua karjalaisiksi. Heidän perujaan Pohjois-Karjalassa puhuttu murre liittyy savolaismurteisiin eikä eteläisemmässä Karjalassa puhuttuihin kaakkoismurteisiin. Käkisalmen läänin eteläosassa Karjalankannaksella tyhjiksi jääneet alueet asutettiin paljolti Länsi-Karjalasta eli Äyräpään, Jääsken ja Lappeen kihlakunnista käsin, mistä syystä läänin eteläosan murre on ollut suomen kielen kaakkoismurretta eli karjalaismurretta.
Ruptuurisodassa vuosina 1656–1657 Venäjä hyökkäsi Inkerinmaalle ja Karjalaan. Ortodoksiset talonpojat liittyivät hyökkääjiin ja aloittivat väkivallan luterilaisia vastaan. Venäläisten vetäytyessä heitä seurasi rajan taakse suuri joukko ortodoksiväestöä, ja sodan jälkeisinä vuosina koko Ruotsin vallan ajan jatkunut muuttoliike muuttui joukkopaoksi. Monin paikoin ortodoksiväestö pakeni kokonaisuudessaan Venäjälle, missä se muodosti muun muassa tverin-, tihvinän-, novgorodin- eli valdainkarjalaisten ja djorzhan- eli zubtsovinkarjalaisten ryhmät. Arvioiden mukaan Ruptuurisodan aikana pakeni 15 000 henkeä Venäjälle. Karjalasta pakeni väkeä venäjälle 1600-luvulla yhteensä yli 30 000 henkeä.
Venäjän menetettyä Käkisalmen läänin, Aunuksen läänin merkitys kasvoi, lääniin liitettiin Novgorodin Lapin pogostat ja Aunuksen kaupunkiin rakennettiin linnoitus.
Aunuksen läänin väkiluku vuonna 1707 oli noin 70 000 henkeä. Venäjän Karjalan alueelle oli paennut 1600-luvun keskivaiheilla Pohjois-Karjalasta ja Raja-Karjalasta uskonvainojen vuoksi 30 000 ortodoksia.
Suurta Pohjan sotaa seuranneessa Uudenkaupungin rauhassa 1721 Ruotsi menetti Laatokan Karjalan ja Viipurin. Se yritti vallata alueita takaisin 1741 alkaneessa Hattujen sodassa, mutta Turun rauhassa vuonna 1743 raja siirtyi vielä lisää länteen päin ja Savonlinnakin jäi venäläisille. Venäjään liitetystä alueesta muodostui Vanhan Suomen kuvernementti, joka säilytti entiset lakinsa ja uskontonsa.
Viipurin lääni ja Itä-Karjala Venäjän vallan aikana

Haminan rauhassa vuonna 1809 koko Suomi liitettiin Venäjään, ja siihen liitettiin Vanhasta Suomesta Viipurin lääni, joka yhdessä Pohjois-Karjalan kanssa muodosti Suomen Karjalan vuosina 1812–1940. Venäjän Karjalaan sisältyivät Viena ja Aunus ja sen keskukseksi vakiintui vuonna 1703 perustettu Äänisen rannoilla sijaitseva Petroskoi. Elias Lönnrot keräsi suurimman osan Kalevalan runoista Pohjois- ja Vienan Karjalasta. Suomessa vallitsi Karjala-innostus, joka synnytti karelianismina tunnetun taidesuuntauksen.