stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Norlannin kalliomaalaukset
Storsjönin eteläpuoli

Bodsjönin kalliomaalaukset (myös Forsaån kalliomaalaukset) sijaitsevat Forsan kylän lähellä ympäristössä, jossa Forsaån laskee Bodsjöniin sen pohjoispäässä olevaan Forsavikeniin. Ylempänä Forsaånin putoukset ovat kauniita porrasputouksia. Seudulta on löydetty neljä erillistä maalauskohdetta. Useita kuvioita on löydetty lahden pohjoisrannalle päättyvistä pystysuorasta kallioseinämistä. Kuvioista 3 esittävät hirviä, 3 katkelmia tunnistamattomista aiheista ja loput 3 kohtaa ovat punaisia värjäytymiä. Hirvikuviot ovat kooltaan 20−30 senttimetriä. Edellisestä kuvakentästä muutaman kymmenen metrin päässä rannasta on toinen kohde. Pystykallioon on maalattu 1,6 × 1,3 metriä suurelle alueelle useita kuvioita. Ne ovat kuitenkin haalistuneet lukukelvottomiksi. Lahden itäpuolella joensuun toisella puolella on rannassa olevan kalliojyrkänteen alaosassa 0,4 metrin korkeudella maasta kaksi selvää kuviota. Ne esittävät pyöreävartaloista, ääriviivoin maalattua, hirveä, ja sen yläpuolelle sijoitettua sik-sak-viivaa, ehkä käärmettä. Hirvi on kooltaan 28 × 22 senttimetriä ja niin sanottu käärme 26 senttimetriä pitkä. Kohteessa on 5 muuta haalistunutta punaväriläikkää. Kuljettaessa noin 700 metriä Forsaån jokivartta ylöspäin putouksille löytyy kaksi lähekkäistä kohdetta. Djupseletin rannassa ja rannan lähellä on kalliojyrkänteet, joissa on suuria punaväriläikkiä, mutta haalistuneina niistä ei erotu kuvioita. Nämä maalaukset sijaitsevat kaikki Bodsjönin pitäjässä, joka kuuluu Bräcken kuntaan Jämtlandin läänissä.
Letsjönin kalliomaalaus] sijaitsee kaukana muista kalliomaalauksista Ljusnanin vesistössä. Maalaus sijaitsee Hälsinglandin maakunnan Ljusdalin pitäjässä, joka kuuluu nykyään Ljusdalin kuntaan. Ljusdalin taajamasta maalauksille on noin 8 kilometrin matka. Maalaukset ovat suuren Skinnlipsstenen nimisen siirtolohkareen sivuissa Letsjönin rannalla. Maalauksen kuviot esittävät ihmisiä ja hirviä. Ihmishahmo on 27 senttimetriä pitkä koukkupolvinen ihminen, jolla ympyrän muotoinen pää. Yläpuolella epävarmoja hahmoja ihmisistä ja hirvestä. 2−3 ääriviivoin hahmoteltuja hirviä, yksi kokonaan maalattu hirvi, muita epävarmoja kuvioita ja punaväriläiskiä. Kuviot kooltaan 15−40 senttimetriä. Lähellä sijaitsee 5 kivikautista asuinpaikkaa, jotka ajoitettiin 4000−2000 eaa.
Aiheesta muualla

Scandinavian Society for Prehistoric Art (Arkistoitu – Internet Archive)
Goldhahn, Joakim: Hällbildsstudier i norra Europa – trender och tradition under det nya millenniet[vanhentunut linkki], 2006
Ismo Luukkonen: Scandinavian Rock Art, valokuvia
Tervalampi, Jouni: Nyheter om hällristningar och hällmålningar (Arkistoitu – Internet Archive), 2009
Luettelo kalliomaalauksista Ruotsissa: vuonna 2010[vanhentunut linkki]
Boplatsen.net: artikkeleita (Arkistoitu – Internet Archive)
Forntidsbilder: Esittely ja kartta
Östersunds Tidningar: De hittade 5 000 år gammal älg, Stugun, 2011
Skogsstyrelsen: Hällmålning från stenåldern upptäckt i Stugun, Jämtland.[vanhentunut linkki], Stugun, 2011
DN: Hittade älg från stenåldern, 2011
Storbergetin kalliomaalaus, josta erottuu hirvi.
Storbergetin hirvi lähempänä
Bodsjön eli Fårsaån kalliomaalaus, jossa hirven yläpuolella in sik-sak-kuvio.
Nuorison marssi

Nuorison marssi (Nuoriso valmis on taistelemaan...) on marssimuotoinen työväenlaulu, joka on lähtöisin Neuvosto-Venäjältä. Kappale on tunnettu myös Suomessa.
Kappaleen sävel on alkujaan Samuil Pokrasin säveltämästä vanhasta puna-armeijan marssista ”Valkoinen armeija, musta paroni”. Saksalaisella kielialueella kappaletta laulettiin nimillä ”Wir sind das Bauvolk” ja ”Arbeiter von Wien”. Sieltä se kulkeutui 1920-luvulla Suomeen. Laulua levitti kommunistinuorten propaganda- ja ohjelmatyötä vuosina 1929–1930 ohjannut Helsprokeskus. Kaarlo Kivilahden muistiinmerkitsemän tiedon mukaan suomentaja olisi ollut kommunistisessa liikkeessä toiminut Toivo Sillanpää.
Laulun suomenkielisistä sanoista on olemassa hieman toisistaan eroavia versioita. Lisäksi alkuperäisten suomenkielisten sanojen säe ”Uus yhteiskunta, neuvostovalta” on nykyään tunnetussa versiossa korvattu sanoilla ”Uus yhteiskunta, työväenvalta”.
Nummijärvi

| Nummijärvi |
| --- | --- |
 Nummijärvi Salakarin rannasta nähtynä.
 Nummijärvi
 Koordinaatit: 62°18.142′N, 22°026.982′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Kauhajoki
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Korkeus:  152 m
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  61910
 
 www.nummijarvi.fi 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nummijärvi on yksi Kauhajoen kuudesta maakirjakylästä. Se on keskittynyt Nummijärveksi nimetyn järven ympärille. Siihen kuuluvat Nummikosken, Nummijärven ja Koivumäen kylät.
Nummijärvellä käytiin Suomen sodan aikaan 1808 Nummijärven taistelu, josta on alueella pystytetty muistomerkki.
Nummijärven kylästä löytyvät seuraavat palvelut: oma sivukirkko, Nummikoti, leirintäalue ja leirintäalueen puoti jossa päivittäistavaroita. Kirkko ja Suomen sodan muistomerkki ovat kylän nähtävyyksiä. Nummikodilla on asuntoja, päiväkoti ja kylätupa.
Nummijärven alueella järjestetään vuosittain monien muiden tapahtumien lisäksi Nummirock, joka on aikojen saatossa muuttunut koko kansan juhannusjuhlasta metallimusiikkia suosivaksi tapahtumaksi.
Lisäksi Nummijärven Ruuhinevalta löytyy kammikylä, jossa on 2 vapaassa käytössä olevaa saunaa ja yöpymistilat. Karvian ja Kauhajoen rajalla sijaitsee Alpon savanni.
Vuonna 2006 Nummijärvi valittiin vuoden eteläpohjalaiseksi kyläksi.
Kirjallisuutta

Maaliuunilta Lapinkaivolle. Nummijärven kyläkirja. Toim. Erkki Kalliomäki. Kurikka 2000. Kirjan teksti vaikeasti luettavissa verkossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nummijärvi Wikimedia Commonsissa
Nummijärven kotisivut
Sabata – salaperäinen ratsastaja

| Sabata – salaperäinen ratsastaja> Ehi amico ... c'è Sabata, hai chiuso!/ Sabata |
| --- | --- |
 Suomenkielisen DVD-julkaisun kansikuva
Ohjaaja:  Gianfranco Parolini
Käsikirjoittaja:  Gianfranco Parolini Renato Izzo
Tuottaja:  Alberto Grimaldi
Säveltäjä:  Marcello Giombini
Kuvaaja:  Sandro Mancori
Leikkaaja:  Edmond Lozzi
Tuotantosuunnittelija:  Carlo Simi
Pukusuunnittelija:  Carlo Simi
Pääosat:  Lee Van Cleef
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:   1969  2. syyskuuta 1970  14. elokuuta 1970
Kesto:  111 min
Alkuperäiskieli:  englanti, italia
Seuraaja:  Sabatan paluu
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sabata – salaperäinen ratsastaja (ital. Ehi amico ... c'è Sabata, hai chiuso!, engl. Sabata) on Gianfranco Parolinin ohjaama spagettiwesternin klassikko, jonka ensi-ilta oli vuonna 1969. Elokuva sai kaksi jatko-osaa, Adios Sabata (1970) ja Sabatan paluu (1971), joskin pääosan esittäjä Lee Van Cleef oli mukana vain jälkimmäisessä. Adios Sabatassa nimiroolissa näyttelee Yul Brynner.
Juoni

Pienessä Daugherty-nimisessä pikkukaupungissa tapahtuu suuri pankkiryöstö. Kukaan asukkaista ei tiedä, että itse kaupungin johtokunta on ryöstön takana. Pian tämän jälkeen kaupunkiin saapuu salaperäinen, lahjomaton muukalainen, joka saa selville totuuden ja aikoo panna väärintekijät maksamaan teoistaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lee Van Cleef  | … |  Sabata   |
|  William Berger  | … |  Banjo   |
|  Ignazio Spalla  | … |  Garrincha   |
|  Aldo Canti  | … |  Indio   |
|  Franco Ressel  | … |  Stengel   |
|  Antonio Gradoli  | … |  Ferguson   |
|  Linda Veras  | … |  Jane   |
|  Claudio Undari  | … |  Oswald   |
|  Gianni Rizzo  | … |  Tuomari O'Hara   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi kutsuu Sabataa sujuvaksi länkkäriksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Sabata – salaperäinen ratsastaja Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sabata – salaperäinen ratsastaja Elonet.
Sabata – salaperäinen ratsastaja AllMoviessa. (englanniksi)
Senja Nuolikivi

| Senja Nuolikivi> Senja Pusula |
| --- | --- |
 Senja Nuolikivi Holmenkollenilla vuonna 1972.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1941 (ikä 83) Pieksämäki
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  maastohiihto
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Innsbruck 1964 |  3×5 km viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tatra 1970 | 3×5 km viesti |  |
Senja Anneli Nuolikivi (o.s. Pusula, s. 26. maaliskuuta 1941 Pieksämäki) on suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti.
Senja Pusula kilpaili hiihtäjänä kolmissa olympialaisissa ja kaksissa MM-kilpailuissa. Ensimmäisissä olympialaisissaan Innsbruckissa 1964 hän saavutti pronssia Suomen viestijoukkueen avausosuuden hiihtäjänä. Lisäksi hän sijoittui 10 kilometrillä kuudenneksi ja 5 kilometrillä yhdeksänneksi. Oslon MM-kisoissa 1966 hän oli viestissä viides, 5 kilometrillä kahdeksas ja 10 kilometrillä kymmenes. Toinen olympiamatka Grenobleen 1968 toi tulokseksi 4. sijan viestissä, 8. sijan 5 kilometrillä ja 12. sijan 10 kilometrillä. Ruotsin Barbro Tano törmäsi 5 kilometrin kisassa Suomen Senja Pusulan kanssa niin, että Pusula menetti todennäköisesti kisan voiton.
Tatran MM-kisoissa 1970 hän hiihti viestissä pronssia ja sijoittui 10 kilometrillä kymmenenneksi ja 5 kilometrillä 16:nneksi. Vuoden 1972 Sapporon olympialaisissa hän hiihti vain 5 kilometrin matkan ja sijoittui 25:nneksi.
Suomen mestaruuden Pusula voitti urallaan viidesti. Kerran hän voitti niin Salpausselän, Holmenkollenin kuin Faluninkin hiihtokisoissa.
Seuratasolla Nuolikivi edusti Laitasaaren Vetoa. Hän oli Suomen Hiihtoliiton johtokunnan jäsen vuosina 1976–1982. Ammatiltaan hän oli tuote-esittelijä ja karjatilallinen. Hänen aviomiehensä Ilpo Nuolikivi oli Suomen parhaita yhdistetyn hiihtäjiä 1960-luvun lopulla.
Nuolikivi asuu Muhoksella.
Saavutuksia

Olympiapronssia Innsbruckissa 1964 (3 × 5 km viesti)
MM-pronssia Tatralla 1970 (3 × 5 km viesti)
SM-kultaa 5 km:llä 1965 ja 1966 sekä 10 km:llä 1965, 1967 ja 1968
SM-hopeaa 5 km:llä 1970 sekä 10 km:llä 1964 ja 1966
SM-pronssia 5 km:llä 1964, 1967 ja 1972
Holmenkollenin kisojen voitto 5 km:llä 1968
Ruotsin hiihtokisojen voitto 10 km:llä 1968
Salpausselän Kisojen voitto 10 km:llä 1966
Saatana (vuoden 1912 elokuva)

| Saatana> Satana |
| --- | --- |
 Saatana (Mario Bonnard) savuavilla raunioilla.
Ohjaaja:  Luigi Maggi
Käsikirjoittaja:  Guido Volante
Perustuu:  John Miltonin ja Friedrich Gottlieb Klopstockin runoelmiin
Kuvaaja:  Giovanni Vitrotti
Pääosat:  Mario Bonnard, Mario Voller Buzzi, Mary Cléo Tarlarini, Fernanda Negri-Pouget
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Ambrosio Film
Ensi-ilta:  10. joulukuuta 1912 (Italia) 16. maaliskuuta 1914 (Suomi)
Kesto:  1960 metriä
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saatana (ital. Satana, alaotsikoltaan Il dramma dell'umanità, ”Ihmiskunnan draama”) on vuonna 1912 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Luigi Maggin ohjaaman elokuvan päähenkilöä Saatanaa esittää Mario Bonnard.
Juoni

Elokuva sisältää neljä kertomusta. Niistä ensimmäinen perustuu John Miltonin runoelmaan Kadotettu paratiisi ja toinen Friedrich Gottlieb Klopstockin runoelmaan Messias.
Ensimmäisessä tarinassa Saatana kapinoi Jumalaa vastaan, viettelee käärmeenä ensimmäiset ihmiset ja kylvää heidän joukkoonsa väkivallan ja vallanhimon siemenet. Toisessa kertomuksessa Saatana koettelee Jeesusta ja yrittää estää hänen ylösnousemuksensa.
Elokuvan toisen osan ensimmäisessä kertomuksessa keskiaikaisen luostarin alkemisti keksii Saatanan avulla absintiksi kutsutun juoman, joka koituu munkkiveljien ja koko ihmiskunnan tuhoksi. Viimeisessä ja kestoltaan pisimmässä tarinassa Saatana auttaa terästehtaan omistajaa viettelemään tehtaan työläisen Furion rakastetun Marian. Saatanan yllyttämät työläiset nousevat kapinaan, Furio murhaa teollisuusmiehen ja räjäyttää lopuksi itsensä, Marian ja häntä pidättämään tulleet poliisit. Savuavilla raunioilla seisova Saatana sytyttää savukkeen ja pui irvistäen nyrkkiään kohti taivasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mario Bonnard  | … |  Saatana   |
|  Mario Voller Buzzi  | … |  Jeesus Kristus   |
|  Mary Cléo Tarlarini  | … |  Fiammetta   |
|  Fernanda Negri-Pouget  | … |  Maria   |
|  Enrico Lupi  | … |  Furio   |
|  Margherita Albry  | … |  ilotyttö   |
|  Vitale De Stefano  | … |     |
|  Oreste Grandi  | … |     |
|  Bianca Schinini  | … |     |
|  Cesare Zocchi  | … |     |
|  Carlo Campogalliani  | … |     |
|    | … |  Paolo Azzurri   |
|  Lia Negro  | … |     |
|  Angelo Vestri  | … |     |
|  Giuseppina Ronco  | … |     |
|  Ercole Vaser  | … |     |
|  Armando Pouget  | … |     |
|  Filippo Costamagna  | … |     |
|  Enrico Negro  | … |     |
|  Mario Saio  | … |     |
|  Antonio Grisanti  | … |     |
|  Arrigo Amerio  | … |     |
|  Dario Silvestri  | … |     |
Tuotanto, vastaanotto ja merkitys

Saatana oli yksi torinolaisen Ambrosio Filmin suurtuotannoista. Sen käsikirjoituksen on laatinut runoilija Guido Volante. Ohjaajaksi mainitaan eräissä lähteissä Luigi Maggin ohella myös Arturo Ambrosio.
Elokuvaa levitettiin aluksi kahdessa osassa, joista toinen sai ensi-iltansa tammikuussa 1913. Mahdollisia sensuuriongelmia peläten yhtiö pyrki esittämään sen yhteiskunnallisena moraalitarinana, jonka tarkoituksena on vedota katsojien omaantuntoon. Yhdysvalloissa elokuvaa näytettiin ilman toista kertomusta.
Saatana oli suuri menestys sekä Italiassa että ulkomailla. Kriitikot ylistivät sen vaikuttavaa teemaa, Mario Bonnardin vahvaa näyttelijänsuoritusta sekä taidokasta lavastusta ja kuvausta. Ranskalaisen elokuvahistorioitsijan Georges Sadoulin mukaan elokuvan käsikirjoitus kärsii naivista kirkonvastaisuudesta ja demagogisesta politikoinnista, mutta sen ansiona on kokonaan uudenlaisen kerrontatavan luominen. Saatanan on nähty vaikuttaneen D. W. Griffithin Suvaitsemattomuuteen (1916) sekä eräisiin Thomas H. Incen, Maurice Tourneurin ja Carl Theodor Dreyerin elokuviin. Sitä voidaan pitää myös myöhemmän episodielokuvan edeltäjänä. Elokuvasta on säilynyt vain kahdeksan minuutin katkelma.
Saatanaa esitettiin Suomessa keväällä 1914. Lehtimainosten mukaan kyseessä oli ”kinematografin suurin ihmetyö”, ”kallein filmi joka tähän saakka on ilmestynyt”. Elokuva sai kiittäviä arvosteluja lehdistössä ja se oli Hufvudstadsbladetin mukaan myös suuri yleisömenestys.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Saatana Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sahib I Giray

| Sahib I Giray |
| --- | --- |
 
Kazanin kaani
Valtakausi:  1521–1525
Edeltäjä:  Šah Ali
Seuraaja:  Safa Giray
Krimin kaani
Valtakausi:  1532–1551
Edeltäjä:  İslâm I Giray
Seuraaja:  Devlet I Giray

Syntynyt:  1501 Krim
Kuollut:  1551 Tamanin niemimaa, Krimin kaanikunta
Suku:  Giray
Isä:  Meñli I Giray
Uskonto:  Islam
Sahib I Giray (1501–1551) oli Kazanin kaani 1521–1525 ja Krimin kaanikunnan kaani 1532–1551.
Sahib oli Krimin kaani Meñli I Girayn ja Nūr Devletin poika. Sahibin äiti Nūr Devlet polveutui suoraan Kultaisen ordan kaanista ja Kazanin kaanikunnan perustajasta Uluğ Muhammadista. Hänen velipuolensa Mehmed I Giray oli myös Krimin kaani Meñli I:n jälkeen 1515-1523. Giray-suku puolestaan periytyy suoraan Tšingis-kaanista.
Kazanin kaani

Vedoten korkeasukuisuutensa mahdollistamaan kruununperimysoikeuteen Krimin Girayt pyrkivät pitkään saattamaan Kultaisen ordan jälkeensä jättämiä kaanikuntia alaisuuteensa. Sahib oli tässä kamppailussa veljensä Mehmedin tukija ja liittolainen, ja yhdessä nämä saivat kammettua Kazanin kaanin Šah Alin valtaistuimeltaan 1521, jolloin Sahib astui tämän tilalle. Mehmed ja Sahib pyrkivät valtaamaan myös Astrahanin kaanikunnan Krimin kaanikunnan alaisuuteen. Vuonna 1523 he hyökkäsivät Astrahaniin, jossa he onnistuivat suistamaan Moskovan Venäjän tukeman kaani Huseinin vallasta. Samana vuonna he tekivät sotaretken myös Venäjälle. Veljekset kohtasivat kuitenkin suuria vastoinkäymisiä. Astrahanin nogait onnistuivat surmaamaan Mehmedin syksyllä ja taas seuraavana vuonna Venäjän hallitsija suuriruhtinas Vasili III hyökkäsi Kazaniin. Sahib joutui luopumaan valtaistuimestaan, jolle hän asetti veljenpoikansa Şafa Girayn ja pakenemaan Osmanien valtakuntaan.
Krimin kaani

Seuraavat kahdeksan vuotta Sahib vietti maanpaossa Istanbulissa. Sulttaani Suleiman Suuren vieraana hän tutustui samalla osmanien kulttuuriin ja hallinnolliseen järjestelmään. Hän osallistui myös turkkilaisten sotiin, kuten Unkariin tehtyyn sotaretkeen 1532. Samana vuonna osmanien tukema Krimin kaani Saadet I Giray luopui vallasta tataariylimysten tukeman veljenpoikansa İslâm I Girayn hyväksi, mutta tämän valtakausi jäi lyhyeksi. Sulttaani Suleimanin määräyksestä Sahib nostettiin Krimin valtaistuimelle ja İslâm Giraysta tuli hänen qalgansa, eli apulaiskomentaja ja ensimmäinen perillinen. Järjestely ei tyydyttänyt osaa krimiläisylimyksistä, joiden tuella İslâm Giray pystyi juonittelemaan Sahibia vastaan aina vuoteen 1537, jolloin Sahib onnistui liittoutumaan vastustajansa Bāki Beyn kanssa. Bāki Bey surmasi İslâm Girayn, minkä jälkeen Sahibia vastustaneet krimiläisylimykset vannoivat hänelle uskollisuutta.
1538 Sahib I Giray osallistui turkkilaisten sotaretkeen Moldaviaan, joka vallattiin ja alistettiin osmanien Akkermanin sancakiksi. Samassa yhteydessä Osmanien valtakunnan ja Krimin kaanikunnan rajat kohtasivat toisensa lännessä ensimmäisen kerran. Tämän jälkeen Sahib I jatkoi edeltäjiensä pyrkimystä liittää Kazanin ja Astrahanin kaanikunnat Krimin kaanikunnan alaisuuteen ja hän teki useita sotaretkiä Moskovan Venäjää vastaan. Sekä hänen aikalaiskronikoitsijansa että myöhemmät historiankirjoittajat ovat pitäneet Sahibia rohkeana ja neuvokkaana, joskin ankarana hallitsijana. Vaikka hän nautti Osmanien valtakunnan luottamusta ja tukea, hänellä oli voimakkaita vihollisia sekä ulkomailla että omien keskuudessa, ja hänet salamurhattiin yhdessä poikiensa kanssa Krimin Tamanin linnakkeessa 1551.
Sahibin salamurhaaja oli yksi seuraavan hallitsijan Devlet I Girayn tukijoista. Devlet I:stä tuli aikanaan voimakkain ja vaikutusvaltaisin 1500-luvun Krimin kaaneista.
Safiirimarjukka

| Safiirimarjukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Smaragdimarjukat Chlorophonia
Laji::  cyanea
Kaksiosainen nimi
 Chlorophonia cyanea  (Thunberg, 1822) 
Alalajit 
 C. c. cyanea  C. c. frontalis  C. c. intensa  C. c. longipennis  C. c. minuscula  C. c. psittacina  C. c. roraimae 
Katso myös
   Safiirimarjukka Wikispeciesissä   Safiirimarjukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Safiirimarjukka (Chlorophonia cyanea) on Etelä-Amerikassa tavattava varpuslintu. Se ja muut smaragdimarjukoiden suvun lajit on perinteisesti luokiteltu kuuluvaksi tangaroiden heimoon, mutta voivat olla läheisempää sukua peipoille.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan safiirimarjukka on noin 12 cm. Pää on kokonaan vihreä lukuun ottamatta sinistä silmänympärysrengasta. Niska, selkä ja yläperä ovat lajilla väriltään siniset ja siivet sekä pyrstö ovat vihreät. Safiirimarjukan rinta ja vatsa ovat väritykseltään kirkkaan keltaiset. Naaras on vaaleampi ja sinistä on vain silmien ympärillä. Selkä on vihreä ja vatsa vihertävän keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Safiirimarjukan levinneisyys on varsin laikuttainen. Lajia tavataan Venezuelan pohjoisrannikolta sekä itäosasta Andeilta. Lisäksi Andeilla lintua esiintyy Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Boliviassa. Safiirimarjukan eteläisin esiintymisalue ulottuu Brasilian etelärannikolta Paraguayn kautta Argentiinan pohjoisosaan. Linnun elinympäristöä ovat kosteiden metsien lehvästöt, metsien reunat ja aukiot, joilla kasvaa yksittäisiä puita. Lajin elinympäristöt sijaitsevat yleensä 500–2 200 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat

Safiirimarjukat liikkuvat pienissä ryhmissä ja voivat liittyä sekaparviin. Muiden smaragdimarjukoiden tapaan lajin ravinto koostuu erityisesti mistelin marjoista. Linnun pesä on pallomainen.
Saarnivaahtera

| Saarnivaahtera |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Saippuamarjakasvit Sapindaceae
Suku::  Vaahterat Acer
Laji::  negundo
luokitusjärjestelmä::  APG III
Kaksiosainen nimi
 Acer negundo  L., 1753 

Katso myös
   Saarnivaahtera Wikispeciesissä   Saarnivaahtera Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Saarnivaahtera (Acer negundo) on saippuamarjakasveihin kuuluva puulaji vaahteroiden suvussa. Se on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta. Puun suomenkielinen nimi tulee sen sormilehdykkäisistä lehdistä, jotka muistuttavat enemmän saarnien (Fraxinus) kuin monien muiden vaahteroiden lehtiä.
Kuvaus

Saarnivaahtera on pienehkö kesävihanta puu, joka kasvaa noin 20 metriä korkeaksi. Kaarna on kellertävän- tai harmaanruskeaa. Puun runko on tavallisesti varsin lyhyt ja latvus leveän pensasmainen. Saarnivaahteran juuristo on tavallisesti pinnanmyötäinen, mutta se saattaa myös muodostaa lyhyen alaspäin kasvavan pääjuuren. Talvehtivat silmut ovat pieniä. Silmusuomuja on kaksi tai kolme paria.
Lehdet ovat päätöparisen sormilehdykkäiset. Niissä on kolmesta seitsemään lehdykkää, yleisimmin kuitenkin viisi. Lehti on 10–25 senttimetriä pitkä. Yksittäiset lehdykät ovat 8–10 cm pitkiä. Ne ovat suippokärkisiä ja laidoiltaan sahalaitaisia tai ehyitä. Päätölehdykkä on usein kolmiliuskainen. Lehtien syysväri on keltainen.
Saarnivaahtera on kaksikotinen, joten yksineuvoiset hedekukat ja emikukat kasvavat eri puuyksilöissä. Hedekukat kasvavat noin neljän kukan huiskiloissa ja emikukat riippuvissa terttumaisissa 15–50 kukan kukinnoissa. Kukat ovat nelilukuisia, eikä niissä ole terälehtiä. Heteitä on 4–6. Kukinta ajoittuu huhti-toukokuulle.
Hedelmä on kaksiosainen siivekäs lohkohedelmä. Se on väriltään keltaruskea. Siemenet kypsyvät ilmastosta riippuen elo-lokakuussa. Puu alkaa tuottaa hedelmää noin kymmenvuotiaana.
Saarnivaahtera on lyhytikäinen puu, joka elää keskimäärin 60-vuotiaaksi ja vain harvoin satavuotiaaksi. Se on erittäin nopeakasvuinen ensimmäisen 15–20 elinvuotensa aikana, mutta tämän jälkeen kasvunopeus hidastuu selvästi. Puu lisääntyy usein kasvullisesti kanto- ja juurivesoista.
Levinneisyys

Saarnivaahtera kasvaa luontaisena hyvin laajalla alueella Pohjois-Amerikassa. Sitä esiintyy laajalla alueella Yhdysvalloissa, varsinkin itä- ja keskiosissa, Kanadan eteläosissa sekä vuoristoalueilla eteläisessä Meksikossa ja Guatemalassa. Saarnivaahteralla on kaikista pohjoisamerikkalaisista vaahteralajeista laajin levinneisyysalue.