stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Blatná

| Blatná |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Blatná
 Koordinaatit: 49°25′29″N, 13°52′55″E 
Valtio:  Tšekki
Lääni:  Etelä-Böömin lääni
Piirikunta:  Strakonice
Ensimmäinen maininta:  1235
Kaupunkioikeudet:  1601
Hallinto:  
 – Pormestari:  Robert Flandera
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  43,60  km²
Korkeus:  440 m
Väkiluku (2024):  6 666
 – Väestötiheys:  15.64 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  388 01
 
 [www.mesto-blatna.cz/] 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Blatná on kaupunki Etelä-Böömin läänissä Tšekissä. Se sijaitsee Strakonicen piirikunnan pohjoisosassa Brdyn ylämaan eteläpuolella. Kaupungin läpi virtaa Lomnice -joki, joka yhdistyy Smolíveckého- ja Závišínského -jokiin kaupungin keskustassa. Vuoden 2024 alussa Blatnássa asui 6 666 asukasta.
Kaupunki on kasvanut sen keskustassa sijaitsevan Blatnán linnan ympärille. Linna rakennettiin alun perin 1200-luvun alussa, minkä jälkeen sitä on laajennettu ja remontoitu vuosisatojen kuluessa. Historiansa aikana Blatnán kaupunki kukoisti 1500- ja 1700-luvuilla kun sen linnanherroina toimivat vaikutusvaltaiset aateliset. Keisari Rudolf II myönsi Blatnálle kaupunginoikeudet vuonna 1601. Kolmikymmenvuotinen sota teki tuhojaan myös Blatnássa, ja sen toipuminen kesti pitkään. 1800-luvun lopulta lähtien teollistuminen kasvatti kaupunkia, ja se tuli tunnetuksi erityisesti ruusujen kasvatuksesta. 1900-luvun loppupuolella kaupunkiin muutti huomattava määrä työntekijöitä sen uusiin tehtaisiin. Blatná on kuulunut itsenäiseen Tšekkiin vuodesta 1993 lähtien.
Nimen alkuperä

Blatnán nimi juontuu sen linnaa aikoinaan ympäröineestä soisesta mudasta (nykytšekiksi bláto).
Maantiede

Blatná on perustettu Písekistä Plzeňiin, ja Strakonicesta Prahaan kulkeneiden kauppareittien risteykseen. Nykyään se sijaitsee Etelä-Böömin läänin luoteiskulmassa ja Strakonicen piirikunnan pohjoisosassa. Tšekin pääkaupunki Praha sijaitsee Blatnásta 95 kilometriä pohjoiseen, Písek 25 kilometriä kaakkoon ja Plzeň 60 kilometriä luoteeseen. Sen naapurikunnat ovat Bělčice, Uzeničky, Uzenice, Chobot, Myštice, Buzice, Škvořetice, Sedlice, Radomyšl, Lažany, Doubravice, Bratronice, Záboří, Lažánky, Kadov, Tchořovice, Hajany, Chlum ja Bezdědovice. Blatná ympäröi täysin Mačkovin pienen, mutta hallinnollisesti erillisen kylän. Blatná kuuluu myös Blatenskon mikroalueeseen.
Blatnáta ympäröivät kukkulat ja metsät erityisesti pohjoisessa, missä sijaitsee Brdyn ylämaa. Lomnice kulkee kaupungin lävitse yhdistyen Smolíveckého- ja Závišínského jokiin. Kaupunki kuuluu Blatnán bioalueeseen, jossa yleistä on lampien ja kosteikkojen esiintyminen yhdessä kuivien kallioiden kanssa. Alueen vanhat tammimetsät ovat aikojen saatossa suurelta osin korvattu kuusipelloilla. Korkeimmilla paikoilla esiintyy pyökkimetsiä ja vesistöjen reunoilla muun muassa haapoja ja tammia.
Kaupunki ja sen ympäristö on tunnettu lampiverkostostaan. Alun perin ne rakennettiin puolustuselementiksi patoamalla vesistöjä, ja antamalla niiden tulvia tietyn alueen. Blatnán ensimmäinen lampi luotiin luultavasti samaan aikaan sen linnan rakentamisen kanssa. Vuosisatojen saatossa niissä on alettu pitämään kalaviljelmiä.
Geologisesti Blatná kuuluu Keski-Tšekin plutoniin. Yleisin kivilaji on granodioriitti, minkä lisäksi alueella esiintyy Blatnán graniittia, mitä yhä louhitaan monissa paikoissa. Useat hylätyt kaivokset ovat täyttyneet vedellä.
Maantiede > Ilmasto

Blatnássa vallitsee Tšekille tyypillinen mannerilmasto.
Historia

Ensimmäiset todisteet ihmisasutuksesta ovat myöhäiseltä paleoliittiselta kaudelta. Alueen väkiluku pysyi kuitenkin häviävän pienenä aina 700-luvulle e.k.r kun Hallstattin kulttuuri levisi alueelle. Keltit saapuivat tänne viimeistään 200-luvulla e.k.r.
Kelttien katoamisen jälkeen Blatná oli germaaniheimojen asutusten väliin jäänyttä syrjäseutua. Sen tiheät metsät raivattiin vasta slaavien saavuttua 700-luvulla. Tältä ajalta löytyneet haudat kertovat väkiluvun huomattavasta kasvusta. Nykyinen Blatnán asutuskeskus perustettiin suojelemaan sen läpi kulkeneita kauppareittejä. Tiedetään, että jo 1100-luvun alussa kaupungissa sijaitsi puinen linnoitus, joka myöhemmin rakennettiin uudestaan kivestä. Ensimmäinen kirjallinen maininta Blatnásta on vuodelta 1235, jolloin henkilö nimeltään Vyšemír Blatnálainen mainitaan Böömin kuningas Venceslaus I:n antamassa asiakirjassa.
Blatnán linnan uusiksi omistajiksi nousivat Strakonicesta kotoisin ollut Bávoreiden aatelissuku, joka piti sitä hallussaan koko 1300-luvun. Suotuisen taloudellisen kasvun myötä kaupunki alkoi kasvaa linnan ympärille. Rožmitálien aatelissuku peri linnan 1400-luvun alussa. Alkavissa hussilaissodissa Blatná liittyi katolisten leiriin, minkä vuoksi sen linnan puolustuksia vahvistettiin.  Blatnán Neitsyt Marian taivaaseenottamisen kirkko rakennettiin vuosina 1414–1415.
Blatná hyötyi huomattavasti kun sen linnanherra Zdeněk Lev z Rožmitálu toimi käytännössä Böömin sijaishallitsijana sen kuninkaan Vladislaus II:n poissaollessa. Kaupungin porvarit saivat lisää oikeuksia, sen rakennuksia uudistettiin ja sen asukkaat saivat luvan panna olutta sekä järjestää kaksi markkinaa vuodessa. Myös moni Blatnán kuuluisista lammista rakennettiin tähän aikaan. Kaupungille myönnettiin sen nykyinen vaakuna vuonna 1514. Rožmitálien suuret velat pakottivat Zdeněkin pojan Adam Levin myymään kaupungin linnoineen vuonna 1555. Blatná vaurioitui pahoin vuosien 1502, 1522 ja 1577 tulipaloissa, ja 1500-luvun lopulla kaupunkiin levisi ruttoepidemia.
Keisari Rudolf II vahvisti Blatnán kaupunkioikeudet vuonna 1601. Oikeuksien tuoma taloudellinen kasvu päättyi vasta kolmikymmenvuotisen sodan levitessä alueelle. Näihin aikoihin Blatnássa sijaitsi 70 taloa, 10 mökkiä ja viisi myllyä. Tämän lisäksi kaupungissa oli kaksi panimoa, lihakauppa sekä kylpylä. Sodan tuoman ryöstelyn takia noin kolme neljäsosaa näistä rakennuksista oli tuhottu 1600-luvun loppuun mennessä. Samoihin aikoihin kaupunki oli kuitenkin aloittanut toipumisensa. Vuoden 1771 väestönlaskennassa Blatnássa laskettiin olleen 164 rakennusta.
Historia > 1800-luku

Vuosisadan lopussa Blatnán linna myytiin Hildprandtien suvulle, jotka pian alkoivat kehittämään kaupungin teollisuustoimintaa. Sokeritehdas perustettiin 1813. Tästä huolimatta kaupungin teollistuminen eteni hitaasti 1800-luvun alussa, ja sen asukkaat olivat pääosin köyhiä käsityöläisiä. Kalan hinnan pudotessa osa Blatnán lammista kuivatettiin pelloiksi.
Vuonna 1829 Hodaně -lammen pato murtui, mikä johti aineellisten vahinkojen lisäksi kahden pojan kuolemaan. Vuoden 1832 koleraepidemiassa kuoli 32 blatnálaista. Kaksi vuotta myöhemmin suuri osa kaupungin taloista tuhoutui suurpalossa, mukaan lukien kaupungintalo ja koulu, sekä sadonkorjuussa jo kerätyt viljavarat. Palon jälkeen ympäri keisarikuntaa järjestettiin rahankeräyksiä kaupungin uudelleenrakentamiseksi. Uusien talojen empiretyyli näkyy vielä tänäänkin Blatnán katukuvassa. Blatnán historian toiseksi suurin tulva tapahtui vuonna 1895, kun noin 60 rakennusta vahingoittui pahoin.
1800-luvun jälkipuolisko oli kuitenkin hitaan kasvun aikaa Blatnálle. Vuoden 1848 uudistuksissa maaorjuus lakkautettiin, ja kuntauudistuksen myötä Blatná nostettiin piirinsä keskuskaupungiksi. Kaupunkilaiset saivat tällöin oikeuden valita oman kaupunginvaltuustonsa. Asukkaita tähän aikaan oli noin 1 800, ja heidän toimestaan kaupunkiin perustettiin muun muassa teatteri- laulu- työväen- sekä Sokol-seurat. Vuosisadan lopulla valmistui rautatieyhteys Nepomukiin, ja sitä kautta myös muualle valtakuntaan.
Historia > 1900-luvulta nykypäivään

Blatnán kehitys jatkui aikana ennen ensimmäistä maailmansotaa. Vielä nykyäänkin käytössä oleva Karel Fialan suunnittelema uusrenesanssityylisen koulu valmistui vuonna 1904, ja puhelinyhteys Písekiin vuonna 1907. Sodan syttyminen ja sen tuoma pula-aika kuitenkin katkaisi kehityksen. Yhteensä 87 blatnálaista kuoli sen aikana. Itävalta-Unkarin hajottua Blatná liittyi osaksi Tšekkoslovakiaa.
Sotienvälisenä aikana Blatná tuli tunnetuksi Jan Böhmin kasvattamista ruusuista, joista kaupunki sai lempinimensä ”Ruusujen kaupunki”. Sen käsityöläissektori kärsi kun massatuotanto vei markkinoita erityisesti suutareilta, mutta toisaalta kaupunkiin perustettiin useita suurehkoja tehtaita. Niissä valmistettiin muun muassa paristoja sekä polkupyörän osia. Blatná liitettiin valtakunnalliseen sähköverkkoon verrattain myöhään, vasta vuonna 1922.
Toisen maailmansodan aikana useita blatnálaisia kuljetettiin keskitysleireille tuhottavaksi. Kaupungin tehtaissa valmistettiin Wehrmachtin sotilastarvikkeita vuodesta 1942 lähtien. Kenraali George S. Pattonin joukot vapauttivat kaupungin 7. toukokuuta 1945. Amerikkalaisten ja Puna-armeijan joukkojen välinen demarkaatiolinja sijaitsi noin kahden kilometrin päässä Blatnán keskustasta.
Kommunistivallan aikana Blatnáhan rakennettiin huomattavan paljon teollisuutta, ja uusien työpaikkojen perässä kaupungin asukasluku kasvoi merkittävästi. Suuri työllistäjä oli ČZM Strakonice, jonka palveluksessa työskenteli parhaimmillaan jopa 1 800 ihmistä. Toinen merkittävä tehdas oli Tesla Blatná, joka työllisti 1980-luvulla noin 1 200 blatnálaista. Blatnán uusille asukkaille rakennettiin huomattava määrä uusia taloja 1970- ja 1980-luvuilla. Moderni viemärijärjestelmä valmistui vuosikymmenten työn jälkeen vuosina 1979–1981.
Kasvusta huolimatta Tšekkoslovakiassa käytössä olleen suunnitelmatalouden takia Blatnásta katosi perinteikkäitä yrityksiä. Merkittävin näistä oli kaupungin panimo, joka oli perustettu jo 1400-luvun lopulla. Kommunistihallinto kansallisti Hildprandtien omistaman Blatán linnan 1950-luvulla. Blatná menetti asemansa piirikuntansa pääkaupunkina vuonna 1960, minkä yhteydestä kaupungista katosi muun muassa sen tuomioistuin. Buzicen, Bezdědovicen, Hajanyn, Chlumin sekä Skaličanyn kylät liitettiin Blatnán vuonna 1973.
Samettivallankumouksen jälkeen Blatnán linna palautettiin entisille omistajilleen, jotka ovat remontoineet sitä.
Blatná on kuulunut itsenäiseen Tšekin tasavaltaan vuodesta 1993 lähtien. Vuoden 2002 suurtulvat olivat materiaalisesti tuhoisimpia sen historiassa. Maailmanlaajuisen rahankeräyksen avulla kaupunki kuitenkin uudelleenrakennettiin nopeasti.
Hallinto

Blatná kuuluu Etelä-Böömin lääniin ja Strakonicen piiriikuntaan, joista jälkimmäisen osa se on ollut vuodesta 1961. Vuosina 1869–1950 se kuului Blatnán piirikuntaan. Se on myös kaupunki jolla on laajennettu toimivalta, sekä kaupunki, jolla on valtuutettu kunnanvirasto.
Vuoden 2022 kunnallisvaalien jälkeen Blatnán pormestarina toimii Kansalaisdemokraattien Robert Flandera. Kaupungin 15 jäsenisen valtuuston paikkajako on seuraava:
Kansalaisdemokraattinen puolue (4)
Sosiaalidemokraatit ja sitoutumattomat (4)
Sitoutumattomien ehdokkainen ryhmä Suoraan (3)
Itsenäinen Blatná (2)
Riippumattomien ehdokkaiden yhdistys (1)
Kristillisdemokraatit (1)
Hallinto > Kaupunginosat

Blatná on jaettu yhdeksään kaupunginosaan: Blatenka, Blatná, Čekanice, Drahenický Málkov, Hněvkov, Jindřichovice, Milčice, Řečice ja Skaličany. Tämän lisäksi se on jaettu kahdeksaan maarekisterialueeseen.
Talous

Blatnán elinkeinoelämästä palvelusektori muodostaa 67 prosenttia, jalostus 27 prosenttia ja alkutuotanto 6 prosenttia. Tärkeitä työnantajia ovat muun muassa DURA Automotive CZ, Leifheit sekä TESLA Blatná.
Kaupungin työttömyysaste oli 3,02 prosenttia vuonna 2024.
Blatná tunnetaan Jan Böhmin 1920-luvulla alkaneesta ruusujen jalostuksesta sekä kasvatuksesta. Maailmansotien välisenä aikana kaupungin ruusuja myytiin aina Japaniin saakka, ja yritys työllisti tuolloin noin 80 blatnálaista. Kommunistit kansallistivat Böhmin yrityksen mutta 1950, mutta ruusujen kasvatus loppui vasta samettivallankumousta seuranneessa yksityistämisessä.
Liikenne

Blatnán rautatieasemalta kulkevat junat Nepomuk–Blatná- ja Beroun–Strakonice-yhteyksien varrella. Sen yhteydessä sijaitsee myös linja-autoasema. Kaupungin kautta kulkee Plzeňin, Písekin ja České Budějovicen yhdistävä tie E 49.
Väestö

Vuoden 2024 alussa Blatnássa asui 6 666 henkeä. Heistä 6 528:lla oli Tšekin kansalaisuus, 23:lla pitkäaikainen oleskelulupa, 18:sta Slovakian kansalaisuus, ja yhdellä Euroopan unioniin kuuluneen maan kansalaisuus.
Uskonto

Blatnássa toimii Blatnán roomalaiskatolinen seurakunta, jonka pääkirkko on kaupungin keskustassa sijaitseva Neitsyt Marian taivaaseenottamisen kirkko. Seurakunta kuuluu České Budějovicen hiippakuntaan ja Strakonicen dekanaattiin.  Tšekkoslovakian hussiittikirkolla on kappeli kaupungissa. Sen yhteisö kuuluu Plzeňin hiippakuntaan ja Etelä-Böömin dekanaattiin.
Blatnálaisista uskonnolliseen väestöön kuului 1 925 henkilöä vuonna 2023.
Palvelut

Kaupungissa sijaitsee kolme päiväkotia ja neljä peruskoulua, joista yksi keskittyy taiteeseen. Tämän lisäksi sijaitsee myös kaksi toisen asteen oppilaitosta. Blatnán tekniset palvelut vastaavat muun muassa jätehuollosta.
Kulttuuri

Blatnássa sijaitsee elokuvateatteri, kirjasto, monitoimitalo sekä kaupungin historiaa esittelevä museo. Alueen uutisia käsittelee kahden viikoin välein ilmestyvä Blatenské listy -aikakauslehti. Sokolovna -talossa järjestetään teatterinäytöksiä. Blatnán linnassa järjestetään joka toinen vuosi František Simandlin kansainvälinen kontrabassokilpailu.
Kulttuuri > Kulttuurimonumentit

Blatnássa sijaitsee yhteensä 42 kulttuurimonumenttikohdetta.
Urheilu

Blatnássa toimivat urheiluseurat TJ Blatná sekä TJ Sokol Blatná. Suosittuja lajeja ovat erityisesti jalkapallo, jalkatennis, tennis sekä keilailu. Kaupungissa sijaitsee yleisurheilukenttä, jääkiekkokenttä sekä keinonurmella varustettu jalkapallostadion.
Kuuluisia blatnálaisia

František Simandl (kontrabasisti)
Karel Strakatý (oopperalaulaja)
Jan Pravoslav Koubek (runoilija ja poliitikko)
Ystävyyskaupungit

Vacha, Saksa
Sargé-lès-le-Mans, Ranska
Roggwil, Sveitsi
Važec, Slovakia
Calderdale, Yhdistynyt kuningaskunta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Blatná Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki 
Blatná Topič lammen vastarannalta nähtynä.
Jan Amos Komenskýn peruskoulu
Ensimmäisen maailmansodan muistopatsas.
Bussipysäkki Blatenkan kaupunginosassa.
Blatnán rautatieasema vuonna 2012.
Blatnán keskustassa sijaitseva Rauhan aukio. Taustalla Neitsyt Marian taivaaseenottamisen kirkko.
Blatnán linna
Wuerhosaurus

| Wuerhosaurus |
| --- | --- |
 Piirros Wuerhosaurus homhenista
 Varhaisliitukausi 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Linnunlantioiset Ornithischia
Alalahko::  Thyreophora
Osalahko::  Stegosauria
Heimo::  Stegosauridae
Suku::  Wuerhosaurus
Laji::  homheni
Kaksiosainen nimi
 Wuerhosaurus homheni  Dong, 1973 
Katso myös
   Wuerhosaurus Wikispeciesissä   Wuerhosaurus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wuerhosaurus (suom. "Wuerhon lisko") oli suuri kasvinsyöjädinosaurus, joka eli myöhäisellä jurakaudella tai varhaisella liitukaudella 154–144 miljoonaa vuotta sitten. Sen fossiileja on löydetty pääosin Mongoliasta ja Kiinasta. Ravintonaan se käytti luultavasti matalia kasveja.
Fossiilit

Wuerhosaurus on tällä hetkellä tunnetuin Kiinasta löydetty stegosaurilaji. Siitä on löydetty vain luurangon osia ja irrallisia paloja. Kalloa ei ole vielä löydetty, joten dinosauruksen tarkka ulkonäkö on vaikea kuvata. Lajin kuvaili ensimmäisenä Dong Zhiming vuonna 1973.
Kuvaus

Wuerhosaurus kasvoi noin 8–9 metrin pituiseksi ja oli noin 1,8 metriä korkea. Se painoi noin neljä tonnia.
Kuvaus > Laatat

Wuerhosauruksen laatat olivat pareittain, toisin kuin tavallisella stegosauruksella. On myös mahdollista, että sillä oli häntäpiikit, mutta tämä on epävarmaa, sillä löydettyjen luun osien määrä on rajallinen.
Wuerhosaurus
Wuerhosaurus-laatta
Rutakaulasammal

| Rutakaulasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Dicranales
Heimo::  Bruchiaceae
Suku::  Kaulasammalet Trematodon
Laji::  ambiguus
Kaksiosainen nimi
 Trematodon ambiguus  (Hedw.) Hornsch. 
Katso myös
   Rutakaulasammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rutakaulasammal (Trematodon ambiguus) on lehtisammallaji kaulasammalten heimossa. Sitä esiintyy pohjoisella pallonpuoliskolla, erityisesti havumetsävyöhykkeellä.
Rutakaulasammal on pystykasvuinen ja hyvin pieni, enintään yhden senttimetrin korkea. Sen lehdissä on jyrkästi kapeneva pitkä ja ohut kärki. Itiöpesäkkeet ovat käyrän nuijan muotoisia ja sijaitsevat suhteellisen pitkien perien päissä.
Perjantai 13.

Perjantai 13. päivä on yleisen taikauskoisen käsityksen mukaan epäonnen päivä. Se on ilmeisesti lähtöisin kahdesta erillisestä taikauskoisesta käsityksestä: perjantai on huonon onnen päivä ja 13 huonon onnen luku. Jossain vaiheessa nämä kaksi näkemystä ovat sulautuneet yhteen. Sanonnan käyttö tunnetaan 1800-luvun lopulta alkaen. Yleiseksi uskomus on tullut vasta 1900-luvulla, minkä on väitetty johtuneen Thomas Lawsonin vuonna 1907 julkaisemasta romaanista Friday the Thirteenth. Perjantai 13. päivän pelkoa kutsutaan paraskevidekatriafobiaksi.
Legenda perjantaista 13. päivästä ja temppeliherroista

Erään tarinan mukaan päivä olisi saanut merkityksensä kun Ranskan kuningas Filip IV Kaunis vangitutti Temppeliherrain ritarikunnan jäsenet. Kuningas oli lähettänyt kaikkiin kaupunkeihin, joissa temppeliherroja oleskeli, kirjeen, joka oli sallittua avata vasta 13. lokakuuta 1307. Kirjeessä kuningas syytti temppeliherroja saatananpalvonnasta. Temppeliherrat vangittiin ja poltettiin roviolla.
Ajankohta

Aina kun kuukauden ensimmäinen päivä on sunnuntai, on 13. päivä perjantai. Näin sattuu joka vuosi ainakin kerran. Enimmillään niin voi sattua kolme kertaa vuodessa (helmi-, maalis- ja marraskuussa tai karkausvuosina tammi-, huhti- ja heinäkuussa).
Gregoriaanisessa kalenterissa vuoden päivät sattuvat joka 400. vuosi samoille viikonpäiville. Voidaan osoittaa, että 400 vuoden kuluessa kuukauden 13. päivä sattuu perjantaiksi hieman useammin (688 kertaa) kuin millekään muulle viikonpäivälle.
Taulukossa vuosien 2000–2032 perjantain 13. päivän ajankohdat:
Menneet:
Tulevat:
| Vuosi | Kuukausi | Viikko |
| --- | --- | --- |
| 2024 | joulukuu | 50 |
| 2025 | kesäkuu | 24 |
| 2026 | helmikuu | 7 |
| 2026 | maaliskuu | 11 |
| 2026 | marraskuu | 46 |
| 2027 | elokuu | 32 |
| 2028 | lokakuu | 41 |
| 2029 | huhtikuu | 15 |
| 2029 | heinäkuu | 28 |
| 2030 | syyskuu | 37 |
| 2030 | joulukuu | 50 |
| 2031 | kesäkuu | 24 |
| 2032 | helmikuu | 7 |
| 2032 | elokuu | 33 |
Tapahtumia

Perjantaina 13. marraskuuta 1970 osui 161 km/h (100 mph) puhaltanut trooppinen hirmumyrsky (Bholan sykloni) tiheään asutulle Gangesin suistomaalle Itä-Pakistanissa (nykyisessä Bangladeshissa), surmaten arviolta 500 000 ihmistä. Kyseessä oli 20. vuosisadan pahin trooppisen hirmumyrskyn aiheuttama onnettomuus.
Perjantaina 13. lokakuuta 1972 sattui Andien lento-onnettomuus.
Perjantaina 13. tammikuuta 2012 tapahtui Costa Concordian karilleajo.
Perjantaina 13. joulukuuta 2013 Suomessa riehui Seija-myrsky.
Perjantaina 13. marraskuuta 2015 tapahtuivat Isis-järjestön terrori-iskut Pariisissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Perjantai 13. Wikimedia Commonsissa
Temppeliherroja poltetaan roviolla.
Ulkopolitiikka (lehti)

| Ulkopolitiikka |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauskirja
Julkaisija:  Ulkopoliittinen instituutti
ISSN:  ISSN 0501-0659
Levikki:  4 000 (painos)
Perustettu:  1961
Lakkautettu:  2025
Päätoimittaja:  Hiski Haukkala
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  210 mm × 280 mm
Ilmestymistiheys:  4 / vuosi
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Ulkopolitiikka oli vuosina 1961-2025 toiminut sitoutumaton kansainvälisiin suhteisiin erikoistunut lehti, jota julkaisi Ulkopoliittinen instituutti.
Lehti ilmestyi neljä kertaa vuodessa. Lehti keskittyi kansainväliseen politiikkaan, talouteen ja ilmiöihin.
Ulkopolitiikka julkaisi kotimaisten ja ulkomaisten asiantuntijoiden haastatteluja, pitkiä artikkeleita ajankohtaisista ilmiöistä, kolumneja ja kommentteja sekä uutisjuttuja. Lehden kirja-arviot tarjosivat mahdollisuuden seurata kansainvälisen politiikan uusinta ulkomaista kirjallisuutta.
Lehden internetsivuilla on sähköisessä arkistossa vapaasti käytettävissä osa vanhempien lehtien artikkeleista. UP-lehden voi tilata tai ostaa irtonumeroita myös sähköisenä näköislehtenä Lehtiluukusta.
Lehti sai kunniamaininnan Vuoden laatulehti 2008 -kilpailussa, jonka järjestivät kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry sekä Akateeminen kirjakauppa. Vuonna 2012 lehti jakoi palkinnon musiikkilehti Basson kanssa.
Historia

Lehteä julkaisi aluksi Paasikivi-seura. Lehden synty oli Paasikivi-seuran jäsenten pitkäaikainen toive. Lehden päämääränä oli harjoittaa sivitystoimintaa ulkopolitiikan kysymysten parissa ja lehden tarkoituksena oli tukea Paasikiven-Kekkosen linjaa.
Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Eino S. Repo ja Jaakko Iloniemi oli ensimmäisen toimitusneuvoston jäsen. Vuorineuvos Pekka Herlin rahoitti lehden toimintaa. Lehti ei saanut julkista tukea, minkä takia lehti ajautui taloudellisiin vaikeuksiin.
Varojen puutteessa lehti lakkasi ilmestymästä vuonna 1968. Vuonna 1971 sitä alkoi julkaista Ulkopoliittinen instituutti.
Ulkopoliittinen insitutuutti lakkautti lehden maaliskuussa vuonna 2025. Lehden lakkauttamisen syynä oli tuotannollistaloudelliset syyt. Lehden viimeinen päätoimittaja oli Hiski Haukkala. Lehtiarkisto jäi verkkoon ja vanhat artikkelit ovat vapaasti luettavissa.
Päätoimittajia

Eino S. Repo
Jan-Magnus Jansson
Jaakko Blomberg
Jaakko Iloniemi
Jaakko Kalela
Tapani Vaahtoranta
Teija Tiilikainen
Mika Aaltola
Hiski Haukkala
Aiheesta muualla

Ulkopolitiikka
| n k Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultin jäsenlehdet |
| --- | --- |
Jäsenliitot:  Aakusti  Aikakauskirja Genos  Amfion.fi  Animalia  Antimilitaristi  ARK – Arkkitehti  Astra  Asukki  Blues News  Demeter  Elonkehä  Eläinten ystävä  Esperantolehti  Etsijä  Filmihullu  Finlands Natur  Finnanest  Finnish Music Quarterly  Finnisharchitecture.fi  Freelance Online  Futura  Grafia  Haava  Historiallinen Aikakauskirja  Idäntutkimus  Ikaros  Imetysuutisia  Improbatur  Jazzrytmit  Juomaposti  Jyväskylän Ylioppilaslehti  Kajastus  Kaltio  Kansanmusiikki  Kantele  KD-lehti  Kehrääjä  Kide  Kiiltomato.net  Kirjailija  Kirjallisuusterapia  Kirjastolehti  Kompositio  Kosmopolis  Kosmoskynä  Kristosofi  Kritiikin Uutiset  Kulttuurintutkimus  Kulttuurivihkot  Kuti  Kuvittaja  Kynnys  Lapillinen  Lapsen Maailma  Lehto  Leija  Le Monde Diplomatique & Novaja Gazeta  Linnut  Lippu  Long Play  Lukufiilis  Lumooja  Luonnonsuojelija  Lähikuva  Lätta Bladet  Maailma.net  Maailman Kuvalehti  Maatiainen  Minna  Museo  Musiikin Suunta  Musiikintekijä  Mustekala.info  Muuriankkuri  Natura  Niin & näin  Niinipuu  Nuorisotutkimus  Nuori Voima  Nuorten Luonto  Ny Tid  Näkövammaisten Airut  Onnimanni  Pirta  Plan  Portti  Protu  Psykoanalyyttinen psykoterapia  Psykologia  Rauhanpuolustaja  Rondo  Ruumiin kulttuuri  Sarjainfo  Selkosanomat  Sieppo  Skeptikko  Skrolli  Sosiologia  Steiner-kasvatus  Stylus  Sukupuolentutkimus – Genusforskning  Sukuviesti  Sulasol  Suomen Luonto  Suomi–Puola Finlandia–Polska  Synkooppi  Synsygus  Synteesi  Särö  Taide  Taiteilija  Taito  Takoja  Tatsi  Tehohoito  Teosofi  Tiede & edistys  Tiedepolitiikka  Tiede-toimittaja  Tiedonantaja  Tiedosta  Tieteessä tapahtuu  Tringa  Tsilari  Tukiviesti  Tuli & Savu  Tulva  Turun ylioppilaslehti  Työelämän tutkimus  Työväentutkimus vuosikirja  Tähtivaeltaja  Ulkopolitiikka  Ultra  Uusi Safiiri  Vaikutuksessa-media  Vapaa ajattelija  Vasen kaista  Virikkeitä  Visiiri  Voima  Ydin  Yhteiset lapsemme  Yliopisto  Ylioppilaslehti 
1 2 3 4  Ulkopolitiikka-lehti lakkautetaan | Ulkopolitiikka ulkopolitiikka.fi. 4.3.2025. Viitattu 7.3.2025.
1 2 3  Yli 60 vuotta Ulkopolitiikkaa | Ulkopolitiikka.fi ulkopolitiikka.fi. 30.5.2024. Viitattu 7.3.2025.