stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tenhola

| Tenhola Tenala> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Raasepori |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Tenholan kirkko.
Sijainti:  60°03′31″N, 023°17′54″E
Lääni:  Uudenmaan lääni
Maakunta:  Uudenmaan maakunta
Kuntanumero:  842
Hallinnollinen keskus:  Tenhola
Perustettu:  
Kuntaliitokset:  Bromarv (1977)
Liitetty:  1993
– liitoskunnat:  Tammisaari Tenhola
– syntynyt kunta:  Tammisaari
Pinta-ala:   km²   (1.1.1992)
– maa:  443,6 km²
Väkiluku:  3 049   (31.12.1992)
– väestötiheys:  6,74 as./km²
Hangon ja Raaseporin kuntajako 1960-luvulla. Vuonna 1977 Tenholaan liitettiin pääosa Bromarvista ja osa Tenholasta liitettiin Hankoon.
Tenhola (ruots. Tenala) on Uudellamaalla sijaitseva kaksikielinen Suomen entinen kunta ja vanha kirkkopitäjä.
Tenholan keskiaikainen harmaakivikirkko on rakennettu 1400-luvun lopulla. Pääosa Bromarvin kuntaa liitettiin Tenholaan 1977. Samalla kuitenkin Tenholaan kuulunut Lappohja liitettiin Hankoon. Tenhola liitettiin Tammisaaren kaupunkiin vuonna 1993. Vuodesta 2009 lähtien se on kuulunut Raaseporin kaupunkiin. Tenholan naapurikunnat olivat Hanko, Kisko, Perniö, Pohja, Särkisalo ja Tammisaari.
Tenholan keskiaikainen kirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1460–1480. Sisäseiniä koristavat lukuisat vaakunat, ja pilarien seinämaalaukset ovat peräisin 1600-luvulta. Kellotapuli, jonka rakentamisvuotta ei tiedetä, peruskorjattiin vuonna 1762. Maineikas hedelmänviljelijä Albert Henrik de la Chapelle perusti Lindön puutarhan Lindön kartanoon. Muita kartanoita ovat Fastarby, Karsby, Olsböle, Prästkulla ja Vestankärr.
Vuonna 1960 kunnassa oli 481 suomenkielistä asukasta. Nykyään Tenholan asukkaista noin 80 prosenttia on ruotsinkielisiä ja noin 20 prosenttia suomenkielisiä. Vuonna 2012 Tenholan alueella oli 2 437 asukasta.lähde?
Tenholan nimestä ja historiasta

Nimi on ilmeisesti alkuaankin suomenkielinen Tenhola, vaikka kirjallisia esiintymiä on vasta 1800-luvulta. Ruotsinkielinen Tenala on keskiajalla syntynyt äänteellinen mukaelma. Tenhola-nimi esiintyy Suomessa yli 60 talon tai kylän nimenä. Siihen sisältynee esihistoriallinen henkilönnimi Tenhoi, joka kertoo pakanuuden ajan taikavoimasta, lumouksesta ja loitsumahdista. Alueella on asunut rautakaudella 500-800-luvuilla karjaa hoitavaa ja maata viljelevää suomalaista väestöä ainakin neljässä paikassa, nykyisten Germundbyn, Grindin, Bonäsin ja Fastarbyn alueella. Tenholan asukkailla on ollut myös muinaislinna nykyisessä Bönasholmenissa, joka on ollut aiemmin järven ainoa saari.
Kylät kirkonkirjojen mukaan

Alaspää, Berg, Björknäs, Bodal, Bondböle, Bonäs, Dahl, Degergård, Dotterböle, Fastarby, Finby, Finby-Gränd, Frankböle, Germundby, Gretarby, Grind, Grop, Gundby, Gennarby, Hangist, Harparskog, Holm, Hulta, Hylta, Hällsby, Härjentaka, Högböle, Hölklöt, Ingvallsby, Jordansby, Kallby, Karsby, Kelkkala (Kälkala), Kesuböle, Koski, Kotkaranta, Koverhaara (Koverhar), Krokby, Kuivasto (Kvigos), Kulla, Kyrkbacka, Lappohja (Lappvik), Lindsby, Lindö, Lunkböle, Mail, Malarby, Mälsarby, Olsböle, Ovanmalm, Pappila (Prästgården), Parkkala (Barkala), Perskomböle, Prästkulla, Pölkå, Romby, Rådsby, Rörsby, Sattala, Seuko, Siggby, Sillböle, Skallböle, Skarsböle, Skinnarby, Skogby, Skogsböle, Skäggböle, Smedsede, Spjutsböle, Stocksböle, Svedja, Svedjekulla, Svenskby, Trollshovda, Tronsböle, Undermalm, Vikby, Vimonböle, Västankärr, Ytterpölko
Kulttuuri > Murre

Tenholan alue on historiallisesti ruotsinkielistä ja nykyisin kaksikielistä aluetta. Tenholan ruotsinkielinen murre luetaan uudenmaanruotsin ryhmän länsi-uusimaalaisiin murteisiin.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Tenhola kuuluu ruokakulttuuriltaan uusimaalaiseen alueeseen. Rannikkokunnassa kala on kuulunut päivittäiseen ruokavalioon. Tyypillisiä suolakaloja ovat olleet silakka ja lahna ja tyypillisin mauste ruohosipuli. Uusimaalaiseen ruokakulttuuriin kuuluvat rosollit, piimäjuustot ja laatikot. Uusimaalaiseen ruokakulttuuriin kuuluu myös marjaviinituotanto, puutarhamarjat ja niistä tehdyt jalosteet. Tenholan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla rosolli, suutarinlohi, silakkalaatikko ja hiillostetut suolasilakat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tenhola Wikimedia Commonsissa
Tenholan kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
Tenholan ev.lut. seurakunta
Tenholan kylätoimikunta
Tenholan asukkaiden julkinen Facebook ryhmä
Tenala Ungdomsförening (Tenholan nuorisoyhdistys/seura) (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Alueen kelikamera (tie 52) (Arkistoitu – Internet Archive)
Tenhola / Suomen sukututkimusseuran sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Rakennusperinto.fi sivuston osio keskiaikaisista kivikirkoista (Arkistoitu – Internet Archive)
Raaseporin seudun alueportaali (websivusto)
Raaseporin kaupunki
| n k Raasepori |
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Pinjainen  Bromarv  Tammisaari  Fiskari  Karjaa  Pohja  Snappertuna  Mustio  Tenhola 
Entiset kunnat:  Bromarv  Tammisaari  Tammisaaren maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Pohja  Snappertuna  Tenhola 
Saaristo:  Tammisaaren saariston kansallispuisto  Degerö  Jussaari  Padva  Skärlandet 
Liikenneyhteydet:  Rantarata  Hangon rata  Valtatie 25  Kantatie 52  Kantatie 51  Skåldön lossi 
Rakennukset:  Tammisaaren kaupungintalo  Mustion linna  Villa Skeppet 
Kirkot:  Bromarvin kirkko  Karjaan kirkko  Mustion kirkko  Pohjan kirkko  Snappertunan kirkko  Tammisaaren kirkko  Tenholan kirkko 
Nähtävyydet:  Raaseporin linna  Fiskarsin ruukki  Pinjaisen ruukki  Mustion ruukki  Tammisaaren vanhakaupunki 
Museot:  Tammisaaren museokeskus EKTA  Fiskarsin museo  Forngården, Snappartuna 
Organisaatiot:  Axxell  Yrkeshögskolan Novia  BK-46  Ekenäs IF  Uudenmaan prikaati  Fiskars (yritys)  Sisu Auto 
Historia:  Junkarsborg  Grabbacka  Raaseporin linna  Raaseporin kreivikunta  Maasillan taistelu  Tammisaaren vankileiri  Harparskog-linja 
| n k Uudenmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Askola  Espoo  Hanko  Helsinki  Hyvinkää  Inkoo  Järvenpää  Karkkila  Kauniainen  Kerava  Kirkkonummi  Lapinjärvi  Lohja  Loviisa  Myrskylä  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Porvoo  Pukkila  Raasepori  Sipoo  Siuntio  Tuusula  Vantaa  Vihti 
Entiset kunnat:  Bromarv  Degerby  Haagan kauppala  Huopalahti  Hyvinkään maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Karjalohja  Kulosaari  Liljendal  Lohjan kunta  Nummi  Nummi-Pusula  Oulunkylä  Pernaja  Pohja  Porvoon maalaiskunta  Pusula  Pyhäjärvi Ul  Ruotsinpyhtää  Sammatti  Snappertuna  Tammisaaren maalaiskunta  Tammisaari  Tenhola 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Toivo Salin

Toivo Henrik Salin (30. heinäkuuta 1908 Helsinki − 30. maaliskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen sorvaaja, tarkastaja ja Suomen Kansan Demokraattisen liiton SKDL:n kansanedustaja.
Salinin vanhemmat olivat kirvesmies Johan Oskar Salin ja Kaisa Sofia Dahlbacka. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten sorvaajana useilla eri paikkakunnilla vuosina 1930–1953. Salin oli Valtionrautateiden Hyvinkään konepajan pääluottamusmiehenä 1953–1958 ja kansanedustajakautensa jälkeen hän toimi Hyvinkään konepajan dieselmoottorien tarkastajana 1966–1970.
Salin oli kansanedustajana 1958–1966 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1962 presidentinvaaleissa ja hän toimi Hyvinkään kauppalanvaltuuston ja kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana ja Hyvinkään kaupunginhallituksen jäsenenä. Salin oli myös SKDL:n liittotoimikunnan jäsen ja SKDL:n Uudenmaan piiritoimikunnan varapuheenjohtaja.
Salin oli naimisissa vuodesta 1942 Meeri Elisa Weckmanin kanssa.
Vilhelm Rosenqvist

V. T. Rosenqvist
Wilhelm Theodor (Vilhelm Teodor, V. T.) Rosenqvist (14. lokakuuta 1856 Lapinjärvi – 26. lokakuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen kouluneuvos, professori, valtiopäivämies ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja.
Rosenqvistin vanhemmat olivat kappalainen Gustaf Ulrik Rosenqvist ja Amalia Wallgrén. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1876 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1881, maisteriksi 1882 sekä suoritti tutkinnon jumaluusopillisissa aineissa 1886. Rosenqvist toimi uskonnon opettajana helsinkiläisissä kouluissa 1881–1887. Hän oli Vaasan ruotsalaisen lyseon uskonnon, logiikan ja ruotsin kielen lehtori 1887–1898 sekä lyseon rehtori 1895–1898. Rosenqvist toimi sittemmin Helsingin ruotsalaisessa normaalilyseossa uskonnon yliopettajana 1898–1918 ja normaalilyseon rehtorina 1900–1918. Hän oli kouluneuvos 1918–1923 ja kouluhallituksen ruotsalaisen osaston päällikkö 1920–1923. Rosenqvist toimi lisäksi Suomen kasvatusopillisen yhdistyksen aikakauskirjan päätoimittajana 1900−1925. Rosenqvist sai Helsingin yliopiston teologian kunniatohtorin arvon 1907 ja professorin arvonimen 1920. Hän oli säätyvaltiopäivillä pappissäädyn edustaja 1899, 1900, 1904 ja 1905. Rosenqvist oli myös RKP:n kansanedustaja 1907–1909, edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän toimi myös RKP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana. Rosenqvist oli lisäksi kirkolliskokouksen jäsen ja toimi kaupunginvaltuutettuna Vaasassa ja Helsingissä.
Rosenqvist julkaisi Jaakko Gummeruksen kanssa kirkkohistorian oppikirjan (1904), josta otettiin lukuisia painoksia sekä suomeksi että ruotsiksi, samoin kuin elämäkerrat Gabriel Mauritz Waenerberg (1911) ja Frans Ludvig Schauman I-II (1927-1928, Alfons Takolanderin viimeistelemä). Lisäksi hän julkaisi tutkielmia mm. Runebergista (1904, 1922), Stenbäckistä (1912) ja Topeliuksesta (1918) virsirunoilijoina sekä historiikin Svenska Normallyceum 1864-1914 (1915).
Rosenqvist oli naimisissa vuodesta 1886 Anna Emilia Alexandra Wahlfeltin (k. 1938) kanssa. Hänen veljensä oli G. G. Rosenqvist.
Aiheesta muualla

Vilhelm Rosenqvistin elämäkerta Kansallisbiografiassa (maksullinen artikkeli)
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1907–1908 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (24):  Ahlroos  von Alfthan  Bäck  Cederberg  Ehrnrooth  Estlander  Gustafsson  Hedberg  Karlsson  A. Neovius  D. Neovius  Nix  Näs   Oljemark  G. Rosenqvist  V. Rosenqvist  Runeberg  Schultz  Schybergson  Slätis  Storbjörk  Sundblom  Söderholm  Wasastjerna 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1908–1909 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (25):  Ahlroos  von Alfthan  Bäck  Cederberg  Ehrnrooth  Estlander  Granfelt  A. R. Hedberg  J. Hedberg  Heimbürger  Hjelt  A. Neovius  D. Neovius  Nix  G. Rosenqvist  V. Rosenqvist  Schybergson  Sohlberg  Stenbäck  Stigzelius  Storbjörk  Sundblom  Söderholm  von Troil  Wichmann 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Gunnar Sahlstein

| Gunnar Sahlstein |
| --- | --- |
 Sahlstein 1930-luvun alussa.
Suomen sisäasiainministeri
 Ingmanin II hallitus 2.6.1924–31.3.1925  
Edeltäjä:  Yrjö Johannes Eskelä
Seuraaja:  Matti Aura
Kansanedustaja
 2.9.1927–31.8.1933  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Turun läänin eteläinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. tammikuuta 1879 Kuopio
Kuollut: 10. tammikuuta 1935 (56 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kihlakunnantuomari
Puoliso:  Elna Astrid Helena Fredriksson (1903–)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  oikeustutkinto (1902) varatuomari (1905)
Georg Karl Gunnar Sahlstein (3. tammikuuta 1879 Kuopio – 10. tammikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja kokoomuksen kansanedustaja ja ministeri.
Sahlsteinin vanhemmat olivat lääninrahastonhoitaja Herman Werner Sahlstein ja Hulda Sofia von Fieandt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 ja suoritti oikeustutkinnon 1902 ja sai varatuomarin arvon 1905. Sahlstein oli senaatin oikeusosaston ylimääräisenä kopistina 1907–1911, avustajana asianajokonttorissa Helsingissä 1907–1911 sekä Halikon tuomiokunnan vt. tuomarina 1911–1914. Hän palveli Turun hovioikeudessa ylimääräisenä virkamiehenä 1914, kanslistina 1914–1917, kirjaajana 1917, notaarina 1917–1918, viskaalina 1918, taloudenhoitajana 1917–1919 sekä asessorina 1918–1928. Viimeksi Sahlstein oli Euran tuomiokunnan tuomarina Raumalla 1928–1935.
Sahlstein oli kokoomuksen kansanedustajana Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä 1927–1932. Hän toimi eduskunnan lakivaliokunnan puheenjohtajana 1927–1930, sekä pankkivaliokunnan puheenjohtajana 1931 ja 1932. Sahlstein oli sisäasiainministerinä Ingmanin II hallituksessa 1924–1925.
Kunnallispolitiikassa Sahlstein oli mukana Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä ja rahatoimikamarin puheenjohtajana sekä Rauman kaupunginvaltuuston jäsenenä. Hän oli myös Kuopion läänin läntisen vaalipiirin ja Turun läänin eteläisen vaalipiirin keskuslautakunnan sihteerinä.
Irma Rosnell

| Irma Rosnell> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 29.3.1954–20.3.1987  
Ryhmä/puolue:  SKDL, Deva
Vaalipiiri:  Turun läänin pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. helmikuuta 1927 Pori
Kuollut: 19. helmikuuta 2022 (94 vuotta) Pori
Ammatti:  valtiotieteen kandidaatti, opintosihteeri
Irma Maria Rosnell (20. helmikuuta 1927 Pori − 19. helmikuuta 2022 Pori) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SKDL:n ja Devan kansanedustajana vuosina 1954–1987. Vähemmistökommunisteihin lukeutunut Rosnell on Suomen neljänneksi pitkäaikaisin naiskansanedustaja, joka oli edustajana 34 valtiopäivillä.
Elämä ja ura

Irma Rosnellin vanhemmat olivat muurari Arvo Rosnell ja ompelija Tyyne Rosnell, jotka olivat myös SKP:n aktiiveja. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Porin suomalaisesta yhteislyseosta 1947 ja valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1951. Vuodesta 1952 lähtien Rosnell työskenteli Työväen sivistysliiton opintosihteerinä, kunnes hänet valittiin kansanedustajaksi vuonna 1954 Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Presidentin valitsijamiehenä Rosnell oli vuosina 1956, 1962, 1968, 1978 ja 1982. Hän oli myös Porin kaupunginvaltuuston jäsen.
SKP:n hajaannuksen jälkeen Rosnell kuului vähemmistökommunisteihin, minkä vuoksi häntä yritettiin jo 1970-luvulla saada pois SKDL:n ehdokaslistoilta. Vuosien 1972 ja 1975 eduskuntavaaleissa Rosnell sai kuitenkin yli 10 000 ääntä. Vuonna 1972 hän hävisi sosialidemokraattien Margit Eskmanille 350:llä äänellä, mutta oli kolme vuotta myöhemmin vaalipiirinsä ääniharava.
Huhtikuussa 1986 Rosnell oli mukana perustamassa Demokraattista Vaihtoehtoa. Kun vähemmistökommunistit erotettiin kesäkuussa SKDL:n eduskuntaryhmästä, siirtyivät he omaan eduskuntaryhmäänsa, jonka johtokolmikon Rosnell muodosti yhdessä Ensio Laineen ja Mikko Kuopan kanssa. Rosnellin oli tarkoitus jättää eduskunta keväällä 1987, mutta puolueen hajottua hän päätti lähteä Devan ehdokkaaksi vielä saman kevään eduskuntavaaleihin. Rosnell sai 2 391 ääntä eikä tullut valituksi. Myöhemmin hän oli mukana SKPy:n ja sen seuraajaksi 1994 perustetun SKP:n toiminnassa 2000-luvulle saakka. Rosnell oli muun muassa SKP:n Satakunnan seudun piirijärjestön taloudenhoitaja kevääseen 2007 asti.lähde?
Vuonna 1996 antamassaan haastattelussa Rosnell piti feminismiä pinnallisena tapana käsitellä naisasiaa. Hänen mukaansa se kätkee alleen todelliset epäkohdat. Hän kertoi ihailevansa Urho Kekkosta, jota äänesti vuoden 1956 presidentinvaalien ratkaisevalla kierroksella.
Juho Olkinuora

| Jussi Olkinuora |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. marraskuuta 1990 (ikä 34) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Jussi, Olki
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  Frankfurt Lions
Sarja:  DEL
Pelinumero:  1
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  St. John’s IceCaps (AHL) Ontario Reign (ECHL) Manitoba Moose (AHL) Tulsa Oilers (ECHL) SaiPa (SML) JYP (SML) Pelicans (SML) Admiral Vladivostok (KHL) Metallurg Magnitogorsk (KHL) Grand Rapids Griffins (AHL) Brynäs IF (SHL) Geneve-Servette (NLA)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Peking 2022 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Slovakia 2019 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Suomi 2022 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Latvia 2021 | jääkiekko |  |
Juho ”Jussi” Olkinuora (s. 4. marraskuuta 1990 Helsinki) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Saksan DEL-liiga Frankfurt Lionsissa. Hän on voittanut kahdesti maailmanmestaruuden vuosina 2019 ja 2022 sekä olympiakultaa 2022.
Seuraura > Juniori- ja yliopistovuodet (2007–2013)

Olkinuora on Tapparan kasvatti. Hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan ensimmäisen kerran jo 16-vuotiaana kaudeksi 2007–2008 yhdysvaltalaisen Chadder's Midget Major AAA:n juniorijoukkueeseen, kun lähti vaihto-oppilaaksi Utahin Salt Lake Cityyn. Olkinuora palasi seuraavaksi kaudeksi 2008–2009 Suomeen ja siirtyi Helsingin IFK:n A-nuoriin. Seuraavalla kaudella 2009–2010 Olkinuora voitti A-nuorten SM-hopeaa ja hänellä oli A-nuorten SM-liigan paras päästettyjen maalien keskiarvo (2.15).
Kaudeksi 2010–2011 Olkinuora lähti jälleen Yhdysvaltoihin ja siirtyi USHL-junioriliigan Sioux Falls Stampedeen. Vuosina 2011–2013 hän kävi Denverin yliopistoa. Suur-Jyväskylän Lehden artikkelissa Olkinuoran mainittiin ottaneen opintoihinsa 45 000 dollarin lainan. Hän aloitti Denverissä digitaalisen median opiskelun. Olkinuora valittiin Freshman -vuotensa 2011–2012 päätteeksi WCHA:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Sophomore -vuotensa 2012–2013 päätteeksi hänet valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen sekä akateemiseen tähdistökentälliseen.
Seuraura > NHL-tulokassopimus ja ammattilaisuran alku Pohjois-Amerikassa (2013–2016)

Huhtikuussa 2013 NHL-varaamaton Olkinuora teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Winnipeg Jetsin kanssa. Hän liittyi samalla amatööritryout-sopimuksella loppukevääksi AHL-joukkue St. John’s IceCapsiin, jossa Olkinuora pelasi yhden ottelun.
Olkinuora aloitti kauden 2013–2014 St. John’s IceCapsin AHL-joukkueessa. Hän lähti kauteen pääasiassa Eddie Pasqualen kakkosmaalivahtina, kunnes IceCaps lähetti Olkinuoran ECHL-joukkue Ontario Reigniin tammikuussa 2014. Vastaavasti sieltä AHL:ään matkasi Michael Hutchinson. IceCaps pelasi kauden loppuun kolmikolla Hutchinson–Tyler Beskorowany–Pasquale. Olkinuora pelasi AHL:ssä kauden aikana kymmenen runkosarjaottelua torjuen yhden nollapelin.
Kauden 2014–2015 Olkinuora aloitti Ontario Reignin ECHL-joukkueessa, kun Peter Budaj teki aivan kauden kynnyksellä sopimuksen Jetsin kanssa ja jäi NHL-joukkueen kolmosmaalivahdiksi. IceCapsin toisena maalivahtina aloitti tulokas Connor Hellebuyck, joka nousi kauden edetessä joukkueen vastuunkantajaksi. Olkinuora pelasi kauden aikana neljä AHL-ottelua.
Heinäkuussa 2015 Olkinuora teki vapaana agenttina vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Jetsin uuden farmijoukkueen, Manitoba Moosen kanssa. Hän osallistui samana vuonna myös Jetsin NHL-joukkueen harjoitusleirille. Olkinuora aloitti kauden 2015–2016 kuitenkin ECHL-joukkue Tulsa Oilersissa. Marraskuussa 2015 hänet nostettiin Mooseen, kun Connor Hellebuyck sai kutsun Jetsin NHL-vahvuuteen. Hellebuyckille kertyi Ondřej Pavelecin loukkaantumisen myötä paljon vastuuta NHL:ssä, mutta Olkinuora pelasi loppukaudella AHL:ssä lähinnä Eric Comrien aisaparina vain kuusi runkosarjaottelua. Jetsin NHL-kauden päätyttyä Hellebuyck palasi taas IceCapsin vahvuuteen pelaamaan AHL:n runkosarjan viimeisille kierroksille, kun taas Olkinuora siirtyi pelaamaan ECHL:n pudotuspeleijä Oilersiin.
Seuraura > Paluu Suomeen ja SM-liigavuodet (2016–2019)

Syyskuun 2016 lopulla Olkinuora teki 3. joulukuuta 2016 asti kestävän sopimuksen Saimaan Pallon SM-liigajoukkueen kanssa oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2016–2017. Hänet hankittiin paikkaamaan Frans Tuohimaan loukkaantumista. Olkinuora teki liigadebyyttinsä 1. lokakuuta 2016 vieraissa JYPiä vastaan. Hän torjui SaiPan 5–2-tappioon päättyneessä ottelussa 26 kertaa ja päästi neljä maalia. Seuraavassa SaiPa-ottelussaan 4. lokakuuta 2016 Mestarien liigan ensimmäisessä pudotuspeliottelussa vieraissa Tapparaa vastaan Olkinuora torjui SaiPalle nollapelin joukkueen voitettua ottelun lukemin 0–2. Hän torjui ottelussa 11 kertaa. Olkinuora pelasi SaiPassa kymmenen runkosarja- ja yhden CHL-ottelun.
Lyhyen SaiPa-sopimuksensa päätyttyä joulukuussa hän siirtyi puolestaan 13. tammikuuta asti kestävällä sopimuksella JYPiin paikkaamaan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuihin lähteneiden Veini Vehviläisen ja Markus Ruusun jättämää aukkoa. Kolme päivää ennen sopimuksen päättymistä Olkinuora teki joukkueen kanssa loppukauden 2016–2017 kattaneen jatkosopimuksen. Hän torjui JYPissä 16 pelaamassaan runkosarjaottelussa kolme ja 13 playoff-ottelussa kaksi nollapeliä. Olkinuora voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Toukokuussa 2017 hän teki JYPin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kauteen 2017–2018 Olkinuora lähti JYPin toisena maalivahtina Eetu Laurikaisen parina. Hän kantoi suurimman osan joukkueen torjuntavastuusta ja pelasi 45 runkosarja-, viisi playoff- ja yhdeksän CHL-ottelua. Olkinuora torjui runkosarjassa viisi nollapeliä, joilla hän sijoittui SM-liigan nollapelitilastossa toiseksi HPK:n Emil Larmin, KalPan Niko Hovisen ja Tapparan Dominik Hrachovinan kanssa. Kolmikon edellä oli vain yhden nollapelin enemmän torjunut Lukon Kaapo Kähkönen. Olkinuora torjui JYPille myös CHL:n mestaruuden 6. helmikuuta 2018 vieraissa ruotsalaista Växjö Lakers HC:tä vastaan. Hän torjui finaaliottelussa nollapelin ja sai tililleen JYPin 0–2-voittoon päättyneessä ottelussa 30 torjuntaa.
Olkinuora siirtyi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella Pelicansiin. Hän nousi joukkueen selkeäksi ykkösmaalivahdiksi ja torjui 39 runkosarjaottelussa 24 voittoa, mikä oli koko SM-liigasta toiseksi eniten runkosarjan voittaneen Kärppien Veini Vehviläisen jälkeen. Olkinuora torjui runkosarjassa neljä nollapeliä.
Seuraura > KHL-vuodet (2019–2022)

Kaudeksi 2019–2020 Olkinuora siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-seura Admiral Vladivostokiin. 14. lokakuuta 2019 vieraissa Barys Nur-Sultania vastaan hän torjui joukkueelleen jo viidennen peräkkäisen voittonsa, mihin ei ollut aiemmin yltänyt Admiralin seitsemän kauden mittaisessa seurahistoriassa kukaan toinen maalivahti. Joulukuun alussa Olkinuora joutui sivuun ylävartalovamman vuoksi. Hän palasi kaukaloihin tammikuun 2020 lopulla. Olkinuora pelasi kuitenkin suurimman osan Admiralin otteluista torjuen 31 runkosarjaottelussa kolme nollapeliä. Kaudeksi 2020–2021 hän siirtyi jatkamaan KHL-uraansa kaksivuotisella sopimuksella Metallurg Magnitogorskiin.
Maaliskuussa 2022 Olkinuora jätti KHL:n muiden suomalaisten tavoin.
Seuraura > Paluu Pohjois-Amerikkaan ja siirtyminen Ruotsiin (2022–2023)

Kesäkuussa 2022 Olkinuora solmi vuoden mittaisen, kaksisuuntaisen ja 750 000 dollarin arvoisen NHL-sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa. Lokakuussa seura lähetti hänet siirtolistan kautta AHL-joukkue Grand Rapids Griffinsin vahvuuteen. Tammikuun 2023 lopulla Red Wings asetti Olkinuoran ehdottomalle siirtolistalle aikomuksenaan purkaa hänen sopimuksensa. Muutamaa päivää myöhemmin helmikuussa hänen vahvistettiin siirtyvän loppukauden 2022–2023 kattavalla sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Brynäs IF:ään. Joukkuetta valmensi Olkinuoralle Suomen A-maajoukkueesta tuttu Mikko Manner. Siellä pelasivat myös hänelle maajoukkueesta tutut Niklas Friman ja Hannes Björninen. Brynäsin kausi päättyi lopulta kuitenkin putoamiseen HockeyAllsvenskaniin.
Seuraura > Paluu Pelicansiin ja siirto Sveitsiin (2023–)

Heinäkuussa 2023 Olkinuora palasi kauden 2023–2024 kattavalla sopimuksella Pelicansiin. Hänen sopimuksensa sisälsi option ulkomaille siirtymisestä kesken kauden. Joulukuussa seura vahvisti Olkinuoran käyttäneen option. Samana päivänä hänen vahvistettiin siirtyvän loppukauden kattavalla sopimuksella Sveitsin National Leaguen Genève-Servetteen. Joukkueella oli tarve täydentää maalivahtiosastoaan, sillä sekä Robert Mayer että Gauthier Descloux olivat loukkaantuneet.