stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lapsiavioliitto
Lapsiavioliitto maittain

Lapsiavioliitot ovat tyypillisimpiä köyhissä maissa. Vaikka useimmat maat ovat sitoutuneet lapsiavioliittojen lopettamiseksi, naitetaan joka kolmas lapsi kehitysmaissa ennen 18 vuoden ikää ja joka yhdeksäs naitettu tyttö on alle 15-vuotias.
Pelastakaa Lapset -järjestön raportin mukaan Afrikassa noin 12 miljoonaa alaikäistä tyttöä menee vuosittain naimisiin. Yleisimpiä tyttöjen lapsiavioliitot ovat Nigerissä, Keski-Afrikan tasavallassa, Malissa, Mosambikissa ja Etelä-Sudanissa.
Lapsiavioliitto maittain > Honduras

Vuonna 2017 Honduras kielsi avioliiton ehdottomasti alle 18-vuotiailta. Säädetty laki nostaa avioitumisen ikärajan 16 vuodesta 18 vuoteen ja alaikäiset eivät voi astua avioon edes vanhempiensa luvalla. Ennen lakimuutosta joka neljäs hondurasilainen avioitui ennen 18 ikävuotta.
Lapsiavioliitto maittain > Suomi

Toukokuun 2019 loppuun saakka oikeusministeriö sai antaa alaikäiselle poikkeusluvan avioliittoon kirjallisella hakemuksella. Syiksi lapsiavioliittoihin olivat kelvanneet raskaus taikka uskonnollinen tai kulttuurinen syy. Muun muassa Suomen lapsiasiavaltuutettu sekä Unicef olivat kritisoineet alaikäisenä avioitumisen mahdollistavaa lainsäädäntöä. Useimmat poikkeusluvan saaneet olivat 17-vuotiaita tyttöjä, jotka perustelivat tarvetta uskonnollisella vakaumuksella. Sitä nuoremmille lupia on myönnetty vain harvoin, mutta nuorin 2010-luvulla poikkeusluvan saanut oli vasta 15-vuotias tyttö.
Lapsiavioliitto maittain > Eurooppa

Myös Ruotsi, Norja, Tanska, Saksa ja Alankomaat ovat viime vuosina lopettaneet mahdollisuuden avioitua alaikäisenä. Alaikäisenä avioituminen on oikeuslaitoksen antamalla erityisluvalla vielä mahdollista esimerkiksi Virossa, Latviassa, Irlannissa,, Tšekissä,, Belgiassa, Ranskassa, Italiassa, Maltalla, Bulgariassa ja Kreikassa. Puolassa tyttö voi mennä naimisiin oikeuden luvalla 16-vuotiaana, mutta pojan on oltava täyttänyt 18. 16–17-vuotias voi avioitua vanhempiensa luvalla Englannissa, Itävallassa ja Portugalissa. Skotlannissa naimisiinmenon ikäraja on 16.
Lapsiavioliitto maittain > Yhdysvallat

Vuonna 2021 lapsiavioliitot olivat vanhempien suostumuksella laillisia 44 Yhdysvaltain osavaltiossa.
Lapsiavioliitto maittain > Sierra Leone

Heinäkuusta 2024 lähtien Sierra Leone kieltää lapsiavioliitot. Rikkomuksia uhkaa jopa 15 vuoden vankeustuomio tai noin 4 000 dollarin sakko tai molemmat. Näiden avioliittojen todistajia uhkaa myös vankeusrangaistus tai sakko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lapsiavioliitto Wikimedia Commonsissa
Abraham Lincoln (kapteeni)

Abraham Lincoln (13. toukokuuta 1744 Berksin piirikunta, Pennsylvania – toukokuu 1786 Jeffersonin piirikunta, Virginia nykyisin Kentucky) oli yhdysvaltalainen kapteeni ja presidentti Abraham Lincolnin isoisä.
Elämä

Abraham Lincoln syntyi Berksin piirikunnassa, Pennsylvaniassa 13. toukokuuta 1744. Hänen isänsä John Lincoln (1716–1788) oli kotoisin Monmouthin piirikunnasta, New Jerseystä ja hänen äitinsä Rebecca Morris (1720–1806) oli kotoisin Pennsylvaniasta. Abraham oli perheen vanhin lapsi. Hänellä oli myös kahdeksan nuorempaa sisarusta: Hannah, Lydia, Isaac, Jacob, John, Sarah, Thomas ja Rebecca. Abrahamin isä John Lincoln osti vuonna 1768 maata Virginiasta. Vuonna 1773 alue jaettiin perheen kahden vanhimman pojan, Abrahamin ja Isaacin kesken.
Abraham Lincoln toimi kapteenina Yhdysvaltain vapaussodan aikaan 1775–1783.
Hän nai Bathsheba Herringin (1742–1836), ja he saivat viisi lasta, jotka olivat Mordecai (s. 1771), Josiah (s. 1773), Mary (s. 1775), Thomas (s. 1778) ja Nancy (s. 1780). Vuonna 1781 Lincolnit muuttivat nykyiseen Kentuckyyn.
Intiaani ampui Lincolnin toukokuussa 1786 tämän oltua peltotöissä poikiensa Mordecain, Josiahin ja Thomasin kanssa. Mordecai meni hakemaan mökistä ladattua asetta, ja ampui isänsä murhannutta intiaania rintaan tappaen tämän.
155 K 83

| 155 K 83 |
| --- | --- |
 Modernisoitu 155 K 83-97.
Aseen tyyppi:  kanuunahaupitsi
Alkuperämaa:   Suomi
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1983–
Valtion käytössä:  Suomi
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Heikki Collanus
Suunniteltu:  1981-1983
Valmistajat:  Tampella (1982–1990) Vammas (1991–1997)
Valmistusvuodet:  1983–1997
Valmistusmäärä:  113 kpl
Eri versiot:  155 K 83 155 K 83-97
Tekniset tiedot
Malli:  155 K 83-97
Paino:  9500 kg
Pituus:  7600 mm
Putken pituus:  39 kaliiperia (5990 mm)
Leveys:  2600 mm (ajossa)
Korkeus:  2050 mm (ajossa)
Miehistö:  1+6
Kaliiperi:  155 mm
Toimintatapa:  puoliautomaattinen kiila
Tulinopeus:  8-10 laukausta minuutissa hetkellisesti 3 ls/12 s
Lähtönopeus:  900 m/s (täyspanos)
Tehokas kantama:  23 km (onteloperäkranaatti) 30 km (perävirtauskranaatti)
Maksimikantama:  32 km
Tähtäimet:  kiertokaukoputki
Laukaustyyppi:  irtopanoslaukaus
Kuljetustapa:  vedettävä
Vetonopeus:  80 km/h
Ampumakulmat:  -5° – +70° (korkeussuuntaus) 90° (sivusuuntaus)
Maavara:  350 mm
155 K 83:n peräkappale ja sulku.
155 K 83 (155 millimetrin kanuuna 1983) on suomalainen Tampellan ja myöhemmin Vammaksen Suomen puolustusvoimille valmistama kenttätykki. Nimensä mukaisesti se on 155 mm:n raskas vedettävä kanuuna, tarkemmin kanuunahaupitsi, 39-pituuskaliiperisella putkella. Sen vetoajoneuvona käytetään esimerkiksi Sisun raskasta SA-240 -maastokuorma-autoa. Vuodesta 1997 eteenpäin Vammas (sittemmin Patria) modernisoi alkupään tuotannon tykkejä 155 K 83-97 -standardiin, johon kuuluu mm. myöhäisemmissä sarjoissa käyttöön otettu uudistettu panoskammio, ja joka siten kykenee käyttämään NATO-standardin mukaista irtopanosjärjestelmää sekä kaikkia yleisimpiä 155 mm ampumatarvikkeita. Modernisointi tehtiin 155 K 83:n yhdenmukaistamiseksi sen tuotannon kesken ja sen pohjalta kehitetyn uudemman 155 K 98:n kanssa.
155 K 83:n käyttötarkoitus on tukea yhtymien taistelua epäsuoralla tulella. Tykeistä muodostetaan patteristoja armeijan ylijohdon alaisuuteen.
Historia

Tykin kehitystyö alkoi 1950-luvun lopulla Suomen puolustusvoimien Tampellalle toimeksiantamasta 122 mm kenttätykin (122 K 60) suunnittelusta, josta vastannutta insinööriryhmää johti Tampellan pitkäaikainen tykkien pääsuunnittelija Heikki Collanus. 122 K 60 ei koskaan tullut laajempaan tuotantoon prototyyppikappaleen ja tuotantomallin 15 kappaleen ensimmäisen sarjan lisäksi, mutta sen piirteitä hyödynnettiin Tampellassa 155 mm tykin suunnittelussa. Suomalaisella Tampellalla ja israelilaisella ammattiliitto Histadrutin omistamalla Solel Bonehilla oli yhteinen tytäryhtiö Soltam, jonka kanssa Tampella toimi yhteistyössä tykkien kehityksessä vuoteen 1974 asti. Samoja 122 mm tykin suunnitelmia on käytetty aiempien Tampellan 33-pituuskaliiperisen 155 K 68:n (joka tunnettiin Tampellan ja Soltamin yhteistyön vuoksi myös israelilaisella nimikkellään Soltam M-68), sekä siitä kehitetyn 39-pituuskaliiperisen 155 K 74:n kehittämisen pohjana. Tampellan 155 K 68:sta myös kehitetty Soltam M-71 on yhtä lailla 39-pituuskaliiperisena hyvin samankaltainen kuin 155 K 74.
Tampella esitteli 1979 Puolustusvoimille kehittämäänsä 155 K 74 -tykkiä, ja se oli Puolustusvoimien kokeilukäytössä vuosina 1980-1981. Kokeiden pohjalta tykkiin tehtiin muutoksia mm. peräkappaleeseen, ja Tampella valmisti 1982-1983 uuden prototyypin nimikkeellä 155 K 74-82. Tämän pohjalta päädyttiin vielä muutoksiin tykin kehdossa ja lavetissa, ja muutoksien pohjalta valmistettiin 1983 varsinainen prototyyppi 155 K 74-83, josta 155 K 83 kehitettiin vielä pienin muutoksin. Itse tuotantomallia tuotettiin Puolustusvoimille yhteensä 113 kappaletta vuosina 1983-1997. 155 K 83 -tykkejä koskenut hankintasopimus puolustusvoimien ja Tampellan välillä allekirjoitettiin 14. heinäkuuta 1983, ja sen arvo oli liki 100 miljoonaa markkaa. Puolustusvoimien puolesta sopimuksen allekirjoitti kenraaliluutnantti Pentti Väyrynen ja Tampellan puolesta johtaja Jaakko Mattila.
1990-luvulla tykin kehityksen jatkumisen ja 155 K 98:n suunnittelun ja siinä käyttöönotettujen uusien ratkaisujen, kuten laajennetun NATO-mittaisen panoskammion karhennetulla ylimenokartiolla myötä, myös alkupään 155 K 83 -sarjat päätettiin uudistaa siten, että niissä voidaan käyttää samoja panoksia kuin uudemmissakin tykeissä, ja siten syntyi Vammaksen muuntama modernisoitu versio, 155 K 83-97. Uudistuksessa myös lisättiin mahdollisuus latauslaitteen asentamiseen ja parannettiin tykin käyttöturvallisuutta pienin uudistuksin kiilan, virityskammen ja telin lukitusjärjestelmiin. Loppupään tykeissä nämä ominaisuudet kuuluivat jo tehdaskokoonpanoon.
155 K 83:a käytettiin pohjana Tampellan ja Vammaksen suunnittelutyössä uudempien Tampellan ja Vammaksen kenttätykkien, kuten 155GH45:n ja 155 K 93:n suunnittelemiseen, ja lopulta kehitystyö johti 155 K 98:aan.
Ominaisuudet

Alkuperäisen 155 K 83:n rakenne on hyvin samankaltainen kuin sitä edeltävien Tampellan tykkimallien. Tykin sulkuna toimii vaakatasossa liukuva puoliautomaattinen kiila - aiempiin Tampellan tykkeihin erona tykin peräkappale on kuitenkin korkeampi, ja siinä on sisäänrakennettu puoliautomaattikoneisto, kun taas aiemmissa tykkimalleissa puoliautomaattikoneisto oli erillinen osa, joka kiinnitettiin peräkappaleen päälle. Sulun tiivistykseen käytetään Tampellan aiempien 155 mm tykkien tapaan ns. Broadwellin rengasta, joka korvaa vanhempien tykkien, mukaan lukien 122 K 60:n panoskartussien käyttämät metallihylsyt. Pieniä eroja aiempiin tykkimalleihin on myöskin lavetissa, pääosin sen kiilakannuksissa (joilla tykki kiinnitetään maahan tuliasemassa) ja suuntauskoneistossa. Korotuskoneisto on paineilma-avusteinen aiempien Tampellan tykkien tapaan, ja mahdollistaa korotuskulmat aina 5 asteesta vaakatason alapuolelle (-5°) yläkulmille 70 asteeseen (+70°) asti, mikä tekee aseesta teknisesti kanuunahaupitsin, jokseenkaan Puolustusvoimien nimikkeistö ei sisällä kuitenkaan kanuunahaupitsia tykkityyppinä, ja sitä kutsutaankin sen vuoksi kanuunaksi.
Tykin putken pituus on 5990 millimetriä eli noin 39 kaliiperia, ja rihlatun osan pituus on 5054 mm. Suuhidastin on yksikammioinen, ja putkessa on myös savunpoistin.
Tykillä voi ampua kaikkia tavanomaisia 155 mm tykistön kranaatteja, ja 155 K 83:n alkupään tuotantosarjojen 18,8 litran panoskammio mahdollistaa täyspanoksella 900 m/s lähtönopeuden perusampumatarvikkeelle sekä 27 km maksimikantaman, ja perävirtauskranaatilla jopa 32 km maksimikantaman. Mahdollinen ampumatarvikevalikoima on 155 mm ampumatarvikkeilla hyvin laaja, kuten tavanomaisia (onteloperä-), perävirtaus- ja rakettiavusteisia sirpale-, savu-, fosforisavu-, valaisu- ja kuorma-ammuskranaatteja. Suomen puolustusvoimilla näistä on käytössä ainakin tavanomaisia ja perävirtaussirpalekranaatteja, sekä kuorma-ammuskranaatteja, joidenka paino on 43-46 kg.
155 K 83-97 on muuten samanlainen, mutta siihen on tehty muutamia uudistuksia käyttöturvallisuuteen - ja tärkeimpänä muutoksena panoskammion koon muuttaminen 155 K 98:n tapaan NATO-mittoihin, 23,0 litraan. Uudistus teki mahdolliseksi NATO-standardin mukaisen irtopanosjärjestelmän (Modular Charge System) käyttämisen. Samalla kuitenkin menetettiin jonkin verran kantamaa. Puolustusvoimat ilmoittaa uudistetun mallin kantamaksi 23 km onteloperäkranaatilla ja 30 km perävirtauskranaatilla. Osassa myöhemmistä tuotantosarjoista nämä muutokset on tehty jo itse tuotantovaiheessa.
Käyttäjät

Suomi: 113 kappaletta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Puolustusvoimien kalustoesittely (arkistoitu 1.10.2007)
155 K 83:n halkaistu putki.
26 eaa.

| --- | --- |
Vuosisadat: 100-luku eaa. · Ensimmäinen vuosisata eaa. · Ensimmäinen vuosisata
Vuosikymmenet: 100-luku eaa. · 90-luku eaa. · 80-luku eaa. · 70-luku eaa. · 60-luku eaa. · 50-luku eaa. · 40-luku eaa. · 30-luku eaa. · 20-luku eaa. · 10-luku eaa. · Ensimmäinen vuosikymmen eaa. · Ensimmäinen vuosikymmen
Vuodet: 100 eaa. · 99 eaa. · 98 eaa. · 97 eaa. · 96 eaa. · 95 eaa. · 94 eaa. · 93 eaa. · 92 eaa. · 91 eaa. · 90 eaa. · 89 eaa. · 88 eaa. · 87 eaa. · 86 eaa. · 85 eaa. · 84 eaa. · 83 eaa. · 82 eaa. · 81 eaa. · 80 eaa. · 79 eaa. · 78 eaa. · 77 eaa. · 76 eaa. · 75 eaa. · 74 eaa. · 73 eaa. · 72 eaa. · 71 eaa. · 70 eaa. · 69 eaa. · 68 eaa. · 67 eaa. · 66 eaa. · 65 eaa. · 64 eaa. · 63 eaa. · 62 eaa. · 61 eaa. · 60 eaa. · 59 eaa. · 58 eaa. · 57 eaa. · 56 eaa. · 55 eaa. · 54 eaa. · 53 eaa. · 52 eaa. · 51 eaa. · 50 eaa. · 49 eaa. · 48 eaa. · 47 eaa. · 46 eaa. · 45 eaa. · 44 eaa. · 43 eaa. · 42 eaa. · 41 eaa. · 40 eaa. · 39 eaa. · 38 eaa. · 37 eaa. · 36 eaa. · 35 eaa. · 34 eaa. · 33 eaa. · 32 eaa. · 31 eaa. · 30 eaa. · 29 eaa. · 28 eaa. · 27 eaa. · 26 eaa. · 25 eaa. · 24 eaa. · 23 eaa. · 22 eaa. · 21 eaa. · 20 eaa. · 19 eaa. · 18 eaa. · 17 eaa. · 16 eaa. · 15 eaa. · 14 eaa. · 13 eaa. · 12 eaa. · 11 eaa. ·  10 eaa. · 9 eaa. · 8 eaa. · 7 eaa. · 6 eaa. · 5 eaa. · 4 eaa. · 3 eaa. · 2 eaa. · 1 eaa. · 1 jaa.
Kuolleita

Cornelius Gallus, roomalainen runoilija ja poliitikko
Luettelo Guinea-Bissaun kansallispuistoista

Guinea-Bissaussa sijaitsee noin viisi kansallis- tai luonnonpuistoa. Luettelossa on mainittu puiston nimi suomeksi ja portugalin kielellä, puiston kokonaispinta-ala (neliökilometreinä), perustamisvuosi ja maakunta (alue), missä suojeltu puisto sijaitsee. Listaan on sisällytetty myös kaksi merkittävää, vuonna 2000 hyväksyttyjen kansallis- ja luonnonpuistojen jälkeen muodostettua Guinea-Bissaun suojelualuetta, joilla ei vielä vuonna 2008 ollut kansallis- tai luonnonpuiston asemaa. Taulukossa on lisäksi maininta alueen mahdollisesta sijainnista Unescon listaamaan Bijagóssaariston biosfäärialueen (Reserve da Biosfera do Arquipélago dos Bijagós) sisälle.
| Kansallispuisto | Nimi portugaliksi | Pinta-ala (km²) | Perustettu | Sijainti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Cacheun joen magrovemetsien luonnonpuisto | Parque Natural dos Terrafes do Rio Cacheu | 886.15 | 2000 | Cacheun alue |
| Cufadan laguunien luonnonpuisto | Parque Natural das Lagoas de Cufada | 890 | 2000 | Quinaran alue |
| João Vieiran ja Poilãon merellinen kansallispuisto | Parque Nacional Marinho de João Vieira-Poilão | 495 | 2000 | Bolaman alue eli samalla Bijagós-saariston biosfäärialue |
| Orangon kansallispuisto | Parque Nacional de Orango | 1 582.35 | 2000 | Bolaman alue eli samalla Bijagós-saariston biosfäärialue |
| Formosan, Nagon ja Chediãn saarten yhteisöjen merisuojelualue | Área Marinha Protegida Comunitária das Ilhas de Formosa, Nago e Chediã (UROK) | 545 | 2005 | Bolaman alue eli samalla Bijagós-saariston biosfäärialue |
| Cantanhezin kansallispuisto | Parque Nacional de Cantanhez | 1 068 | 2011 | Tombalin alue |
Aiheesta muualla

Guinea-Bissaun suojelualueiden sijaintikartta (noin 2005?) (portugaliksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Parques Naturais da Guiné-Bissau (portugaliksi)
Guinea-Bissau - African Bird Club (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Aires protégées de la zone côtière de la Guinée-Bissau(ranskaksi)
National Parks in Guinea Bissau - lyhyellä verkkosivulla on mainittu 3 puistoa (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
21 eaa.

| --- | --- |
Vuosisadat: 100-luku eaa. · Ensimmäinen vuosisata eaa. · Ensimmäinen vuosisata
Vuosikymmenet: 100-luku eaa. · 90-luku eaa. · 80-luku eaa. · 70-luku eaa. · 60-luku eaa. · 50-luku eaa. · 40-luku eaa. · 30-luku eaa. · 20-luku eaa. · 10-luku eaa. · Ensimmäinen vuosikymmen eaa. · Ensimmäinen vuosikymmen
Vuodet: 100 eaa. · 99 eaa. · 98 eaa. · 97 eaa. · 96 eaa. · 95 eaa. · 94 eaa. · 93 eaa. · 92 eaa. · 91 eaa. · 90 eaa. · 89 eaa. · 88 eaa. · 87 eaa. · 86 eaa. · 85 eaa. · 84 eaa. · 83 eaa. · 82 eaa. · 81 eaa. · 80 eaa. · 79 eaa. · 78 eaa. · 77 eaa. · 76 eaa. · 75 eaa. · 74 eaa. · 73 eaa. · 72 eaa. · 71 eaa. · 70 eaa. · 69 eaa. · 68 eaa. · 67 eaa. · 66 eaa. · 65 eaa. · 64 eaa. · 63 eaa. · 62 eaa. · 61 eaa. · 60 eaa. · 59 eaa. · 58 eaa. · 57 eaa. · 56 eaa. · 55 eaa. · 54 eaa. · 53 eaa. · 52 eaa. · 51 eaa. · 50 eaa. · 49 eaa. · 48 eaa. · 47 eaa. · 46 eaa. · 45 eaa. · 44 eaa. · 43 eaa. · 42 eaa. · 41 eaa. · 40 eaa. · 39 eaa. · 38 eaa. · 37 eaa. · 36 eaa. · 35 eaa. · 34 eaa. · 33 eaa. · 32 eaa. · 31 eaa. · 30 eaa. · 29 eaa. · 28 eaa. · 27 eaa. · 26 eaa. · 25 eaa. · 24 eaa. · 23 eaa. · 22 eaa. · 21 eaa. · 20 eaa. · 19 eaa. · 18 eaa. · 17 eaa. · 16 eaa. · 15 eaa. · 14 eaa. · 13 eaa. · 12 eaa. · 11 eaa. ·  10 eaa. · 9 eaa. · 8 eaa. · 7 eaa. · 6 eaa. · 5 eaa. · 4 eaa. · 3 eaa. · 2 eaa. · 1 eaa. · 1 jaa.
Tapahtumia

Marcus Vipsanius Agrippa erosi Claudia Marcellasta ja avioitui Julian kanssa.
21 Thunder

| 21 Thunder |
| --- | --- |

Tyyli:  urheilu, draama
Kestoaika:  n.40 minuuttia/jakso
Pääosissa:  Stephanie Bennett Emmanuel Kabongo Andres Joseph Conrad Pla Ryan Pierce Clark Backo Eileen Li Kyle Mac
Alkuperämaa:   Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   CBC    Netflix    Netflix
Esitetty:  2017 –
Aiheesta muualla
IMDb 
21 Thunder on kanadalainen draamasarja. Tarina seuraa alle 21-vuotiaita jalkapallonpelaajia Montreal Thunder jalkapallojoukkueessa Montrealissa, Quebecissa. Sarjan loi Adrian Wills, Riley Adams, ja Kenneth Hirsch vuonna 2016. Sarja sai ensi-iltansa Kanadassa heinäkuussa 2017, ja sai enimmäkseen myönteisiä arvioita.
Vastaanotto

Sarja on saanut yleisesti myönteisiä arvioita; John Doyle sekä Globe and Mail kutsui sitä "erittäin nautittavaksi ja koukuttavaksi, vaikka olisit vain rento jalkapallofani. "Enimmäkseen se on nopea, vauhdikas, realistinen ja mukaansatempaava. Se on hienoa viihdettä, ja se on yksi niistä näytellyistä urheiluista jotka onnistuivat"
Linja 17 (Pariisin metro)

| Ligne 17 |
| --- | --- |


 Reitti vuonna 2030.
Perustiedot
Järjestelmä:  Pariisin metro
Reitti:  Saint-Denis Pleyel–Le Bourget Aeroport (1. vaihe) Parc des Expositions (2. vaihe) Le Mesnil-Amelot (3. vaihe)
Rakennettu:  2019–2026 (1. vaihe) 2022–2028 (2. vaihe) 2022–2030 (3. vaihe)
Avattu:  2026 (1. vaihe) 2028 (2. vaihe) 2030 (3. vaihe)
Omistaja:  RATP
Ylläpitäjä:  RATP
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Keolis
Tekniset tiedot
Pituus:  25 km
Asemia:  9
Raideleveys:  1435 mm
Sähköistys:  ajojohdin 1,500 V DC
Ligne 17 (Linja 17) on yksi Pariisin metron Grand Paris Express -projektin neljästä linjasta. Se on tarkoitus avata vaiheittain vuosina 2026–2030. Osa linjasta rakennetaan maanpinnan yläpuolelle, mukaan lukien Parc des Expositions -asema.
Historia > Aikajana

Linja on tarkoitus avata kolmessa vaiheessa:
Vuonna 2026 Saint-Denis–Pleyelistä Le Bourget–Aéroportiin,
Vuonna 2028 Le Bourget–Aéroportista Parc des Expositionsiin,
Vuonna 2030 Parc des Expositionsista Le Mesnil–Amelotiin.
Ensimmäinen vaihe oli alun perin suunniteltu avattavaksi vuonna 2024, samaan aikaan vuoden 2024 kesäolympialaisten kanssa. Viivästysten (osittain COVID-19-pandemian) vuoksi, avajaiset on suunniteltu vuodelle 2026. Suunnitteilla on, että Le Bourget - Aéroportin asema avataan yhdessä linjan 16 kanssa,  koska linjoilla on yhteinen tunneli Le Bourgetin asemalle asti.
Toukokuussa 2023 ilmoitettiin, että linjaa operoi Keolis ja infrastruktuuria hallinnoi RATP.
Reitti

Linja 17 yhdistää Plainen kunnan työpaikka-alueen Charles de Gaullen lentoasemalle. Jälkimmäiseen pääsee Pariisista nykyään RER B:llä.
Linja alkaa maan alta Saint-Denis'stä Seine-Saint-Denis'ssä asemalta Saint-Denis–Pleyel. Se jakaa samat raiteet linja 16 kanssa. Asemalta on yhteydet linjalle 13 (kävelytien kautta), linjalle 14, linjalle 15 (linjan 17 lähtölaiturin vaihto linjalla 15 kohti Noisy - Champsia) ja RER D:lle. Raideyhteydet mahdollistavat laitteiden vaihdon linjan 15 kanssa.
Linja kulkee yhdensuuntaisesti linjan 15 kanssa, alittaa Paris-Nord-asemaradan ja seuraa sitten Avenue François-Mitterrandia. Se alittaa Landyn tunnelin ja kulkee sitten La Plaine - Stade de France -aseman ja Stade de France -aseman rinnalla linjalla 15, ennen kuin kääntyy koilliseen. La Courneuvessa se palvelee La Courneuve - Six Routes -asemaa, jota palvelevat myös linja 16 ja T1-raitiotie, ja suuntaa sitten itään kohti Le Bourgetia, joka palvelee Le Bourgetin RER-asemaa, joka yhdistää RER B: n ja T11 Express -raitiovaunun. Tällä asemalla on neljä raidetta, joissa on kaksi laituria, koska linjat 16 ja 17 eroavat toisistaan (linjan 17 junat pysähtyvät ulommilla raiteilla).
Jokainen raide on nyt yhdessä tunnelissa, joka kaartuu pohjoiseen. Pohjoiseen suuntautuva raide kulkee linjan 16 alla ennen kuin kaksi raidetta kohtaavat ja kulkevat koilliseen yhdensuuntaisesti N 2: n kanssa ennen kuin se palvelee asemaa Le Bourget - Aéroport. Linja kulkee RN17-tietä ja Le Bourgetin lentokentän kiitoteitä myöden, saapuu sitten Gonessen kaupunkiin ja suuntaa itään Triangle de Gonessen asemalle.
Linja tulee maanpinnan yläpuolelle ja ylittää moottoritiet A1 ja A3 kulkiessaan A104:n rinnalla. Se ohittaa Aulnay-sous-Boisin varikon, joka on yhteinen linjan 16 kanssa, ja kaartaa sitten pohjoiseen RER B:n raiteita pitkin, ennen kuin saapuu Parc des Expositions -asemalle Villepintessä, jossa on yhteys RER B:hen.
Maasilta suuntaa sitten itään D40-tietä pitkin, ennen kuin linja palaa maan alle ja ohittaa Tremblay-en-Francen pohjoisessa. Tunneli kulkee LGV Interconnexion Est -rautatien suuntaisesti ja alittaa Charles-de-Gaullen lentokentän kiitotiet. Linja saapuu Aéroport Charles-de-Gaullen terminaali 2:n asemalle, joka sijaitsee yhdensuuntaisesti SNCF:n rautatieaseman ja CDGVAL-aseman kanssa terminaali 2:n alla. Sitten se ohittaa paikan, joka oli tarkoitettu Aéroport Charles-de-Gaullen terminaalin 4 asemalle, joka olisi palvellut samannimistä terminaalia, ja suuntaa sitten koilliseen maanpäälliselle pääteasemalle Le Mesnil-Amelot.
Junat

Linjalla tullaan käyttämään Alstomin valmistamia kolmevaunuisia MR3V junia, jotka ovat lyhyempiä versioita Linjalle 15 tulevista MR6V junista. Linja saa lyhyemmät junat, koska sen käyttäjämäärien ennustetaan olevan alempia kuin muiden linjojen. linjat 16 ja 18 tulevat käyttämään samoja junia.
Tulevaisuus

Linjaa on varauduttu jatkamaan 2030-luvulla yhdessä linjan 16 kanssa Nanterreen jossa olisi vaihtoyhteys RER E:hen sekä linjoihin 15 ja 18. Laajennuksella olisi 3 asemaa: Golombes, La Garenne Golombes ja Nanterre-La Folie.
Pariisin metro
1 
2 
3 
3bis 
4 
5 
6 
7 
7bis 
8 
9 
10 
11 
12 
13 
14
15
16 
17 
18
19
Lloyd Bentsen

| Lloyd Bentsen |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 69. valtiovarainministeri
 20. tammikuuta 1993 – 22. joulukuuta 1994  
Edeltäjä:  Nicholas Brady
Seuraaja:  Robert Rubin
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. helmikuuta 1921 Mission, Texas, Yhdysvallat
Kuollut: 23. toukokuuta 2006 (85 vuotta) Houston, Texas
Puoliso:  Beryl Ann Longino
Tiedot
Puolue:  Demokraatit
 Nimikirjoitus
Lloyd Millard Bentsen jr. (11. helmikuuta 1921 – 23. toukokuuta 2006) oli yhdysvaltalainen demokraattinen poliitikko ja senaattori. Bentsen oli ehdokkaana Yhdysvaltain varapresidentiksi vuonna 1988. Myöhemmin hän toimi Yhdysvaltain valtiovarainministerinä 1993–1994.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lloyd Bentsen Wikimedia Commonsissa
Lesley Stahl

Lesley Stahl vuonna 2010.
Lesley Stahl (s. 16. joulukuuta 1941 Swampscott, Massachusetts) on yhdysvaltalainen televisiotoimittaja. Hän on ollut toimittajana 60 Minutes -ohjelmassa vuodesta 1991 lähtien.
Stahl valmistui Wheaton Collegesta vuonna 1963. Hän aloitti CBS Newsillä vuonna 1972, ja hänen ensimmäinen iso toimeksiantonsa oli raportoida Watergate-skandaalista. Hän oli CBS Newsin kirjeenvaihtajana Valkoisessa talossa presidenttien Jimmy Carterin ja Ronald Reaganin kausina sekä osan George H. W. Bushin kaudesta.
Syyskuusta 1983 toukokuuhun 1991 Stahl juonsi CBS:n ohjelmaa Face the Nation.  Maaliskuusta 1991 lähtien hän on ollut toimittajana 60 Minutes -ohjelmassa.
Stahl on voittanut yli kymmenen Emmy-palkintoa. Vuonna 2015 hän sai elämäntyöstään Radio television digital news association -yhdistyksen (RTDNA) Paul White -palkinnon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lesley Stahl Wikimedia Commonsissa