stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tulvageologia
Taivaanvahvuus

Kreationistien höyrykatosmallissa (en. vapor canopy) vesi oli alun perin taivaalla eräänlaisena otsonikerroksen tapaisena vaippana. Huippuunsa vesikehämallin vei Walt Brown vuonna 1995 ilmestyneessä kirjassaan In the Beginning: Compelling evidence for creation and the Flood.
Vesikehämallissa ajatuksena on, että vesikehä olisi nostanut ilmakehän lämpötilaa paratiisimaisiin olosuhteisiin. Vesikehä olisi myös tuottanut hiilen radioaktiivista isotooppia (C-14). Kun vesikehä satoi alas maan päälle, se sai aikaan tulvan ja sateen mukana satanut C-14 olisi tehnyt radiohiiliajoitusmenetelmän epäpäteväksi. Kreationisteista myös sateenkaari oli vesikehän alla mahdoton ja siksi Nooa kykeni näkemään sateenkaaren vasta tulvan jälkeen. Samantapaisia teorioita maapalloa ympäröineestä vesikehästä ja sen romahtamisesta on esittänyt myös Keijo Parkkunen.
Kriitikoiden mukaan vesikehä olisi nostanut paineen ja myös lämpötilan ennen tulvaa niin korkeaksi, että elämä olisi ollut erittäin vaikeaa ellei mahdotonta – ainakin hapen ja typen osapaineet olisivat nousseet nykypäivän eliöille myrkylliselle tasolle. Ultraviolettisäteilyn olisi myös pitänyt muuttaa vesikehä vedyksi ja hapeksi.
Kaasumuodossa olleen valtaisan vesihöyrymäärän nesteytyminen vapauttaisi valtavan määrän lämpöä. Myös C-14 -ajoitusmenetelmän pitäisi joko antaa erilaisia tuloksia kuin mitä on havaittu tai pitäisi löytää kerros, jossa selkeä ajoitushyppy vanhasta nuorempaan.
Hovindin teoria

Kent Hovind kokosi erilaisista tulvateorioista oman tulvamallinsa, jonka nimitti Hovind Theoryksi. Hovind myönsi samalla mahdollisuuden virheeseen teoriassaan, mutta väitti, että jos sen esittää vääräksi, hän itse henkilökohtaisesti ottaa syyn niskoilleen. Nooan tulva pysyisi silti totena tapahtumana, ainoastaan sen selittäminen olisi epäonnistunut.
Hovindin teorian mukaan Nooa ja muut eläinlajit astuivat Nooan arkkiin, ja sitten -300-fahrenheitasteinen (-184 °C) jäästä muodostunut meteoriitti lensi maata kohti ulkoavaruudesta. Se hajosi palasiksi ja sen palaset joutuivat maan kiertoradalle. Nämä palaset aikaansaivat myös kuun kraatterit, ja loput joutuivat pohjois- ja etelänavalle aikaansaaden massiivisen törmäyksen, jonka seurauksena "superkylmä lumi" levisi navoilta ja hautasi mammutit seisoviltaan. Napojen jäät mursivat maankuoren, mikä aikaansai Raamatussa mainittujen syvyyden lähteiden purkautumisen maan päälle. Tämä aikaansai myös sen, että Maa tärisi, mikä hajotti Maan ilmakehässä korkealla olleen vesikehän. Ensimmäisten muutamien kuukausien aikana tulvassa hukkuneet ja hautautuneet kasvit muuttuivat kivihiileksi ja eläimet öljyksi. Tulvan viimeisten kuukausien aikana jäämeteorin maan kuoresta murtamat laatat liikkuivat ja osa upposi syvemmälle. Tämä aikaansai mannerten muodot sekä poimuvuoristot. Tulvan laskiessa vesimassat liikkuivat keskitetymmin ja kykenivät tuottamaan eroosiota ja kanjoneita. Ajan kanssa napojen jäät sulivat ja nostivat merenpintaa. Hiilidioksidia vapautui ilmakehään, mikä salli säteilyn pääsyn maahan ja se lyhensi ihmisten elinikää.
Esimerkiksi Hovindin mallissa jäämeteoriitti leviää magneettikentän vuoksi navoille. Kuitenkin jäämeteoriitissa tulisi olla niin paljon kineettistä energiaa, että se muuttuisi nestemäiseksi. Tämä tarkoittaa sitä, että magneettikenttien voima ei olisi mitenkään riittänyt siirtämään iskujen sijaintia navoille. Koska Hovind ajattelee, että maa oli ennen iskua tasaisempi, olisi vähempi määrä vettä riittänyt tulvaan: merenpohjan syvänteet olisivat vieneet vettä ja vuoristot nostaneet maata vedenpinnan yläpuolelle. Ongelmana on se, että meteoriitin väitetään aikaansaaneen nämä maankuoren muutokset, jolloin tulvan vesimäärä on edelleen ongelmallinen. Muutkaan Hovind Teorian analysoijat eivät ole olleet vakuuttuneita.
Aiheesta muualla

Ongelmia maailmanlaajuisessa tulvassa(englanniksi)
Steven Hooker
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

200 metrin juoksu: 21,78 (2004)
Seiväshyppy: 600 (2008)
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

Seiväshyppy: 606 (2009)
Virolainen muinaisusko

Virolainen muinaisusko tarkoittaa ennen kristinuskon valtakautta harjoitettuja uskonnollisia tapoja ja uskomuksia. Virolaisten muinaisista uskomuksista ajalta ennen kristinuskon tuloa tiedetään hyvin vähän, sillä perinnettä alettiin tallentaa vasta 1800-luvulla, jolloin muinaisusko oli kadonnut ja iso osa myyteistä unohtuneita. Osa myyteistä on rakennettu mahdollisesti melko keinotekoisesti 1800-luvun kansallisromantiikan huumassa.
Muinaisuskon piirteet

Virolainen muinaisusko oli animistinen luonnonuskonto, joka sisälsi esimerkiksi metsään ja vesistöihin liittyvät erilaiset haltiat ja uskomukset. Maanviljelyn ja karjanhoidon yleistyttyä uskoon sisällytettiin myös näihin liittyviä vastaavia haltijoita ja uskomuksia. Myöhäisestä rautakaudesta lähtien esi-isien palvonta sai suuren merkityksen, mikä ilmeni esimerkiksi kalmistoina. Kalmistojen lisäksi virolaisen muinaisuskon palvontapaikkoina toimivat hiidet, uhrikivet ja pyhät vesistöt. Kalmistoille ja muille pyhille paikoille tuotiin uhreja, joiden tarkoituksena oli taata esi-isien tuki ja apu. Henrik Lättiläisen kirjoituksista ilmenee, että virolaiset uhrasivat nautoja, koiria ja muita eläimiä. Henrik antaa myös viitteitä ihmisuhreista. Esimerkkinä tästä Henrik kertoo, kuinka sakalalaiset olivat vuonna 1223 repineet tanskalaisen voudin sydämen irti tämän ollessa vielä elossa ja syöneet sen kypsentämisen jälkeen saadakseen voimia taisteluihin kristittyjä vastaan.
Virolaiset hautasivat vainajansa alun perin sellaisinaan kalmistoihin. Polttohautaus yleistyi rautakaudella. Polttamatta hautaaminen yleistyi jälleen toisen vuosituhannen alussa. Tapa saatettiin omaksua virolaisten itäisten naapurien venäläisten ja eteläisten latgallien esimerkin mukaan. Hautaustavan yleistymiseen vaikutti myös kristinuskon kasvava vaikutus. Kristillisiä vaikutteita virolaiseen muinaisuskoon tuli alun perin idästä Venäjältä. Ruumishaudat ja maanalaiset kalmistot olivat 1000-luvulta 1200-luvulle pääasiassa ylimystön ja varakkaiden henkilöiden hautapaikkoja. Hautapaikkojen esineistössä yleistyi ristinkuviolla koristellut esineet, jotka on tavallisesti liitetty kristinuskon leviämiseen. Samaan aikaan haudoista löytyi myös kuitenkin kirveen- ja rombin muotoisia esineitä, jotka viittaavat muinaisuskon säilymiseen kristinuskon vaikutteiden ohella.
Kristinuskon vakiinnutettua asemansa Virossa muinaisuskoon kuuluvia pyhiä paikkoja tuhottiin ja niiden paikalle rakennettiin kirkkoja ja kappeleita. Etenkin luterilainen kirkko pyrki hävittämään pyhiin paikkoihin liittyvät tavat. Tästä huolimatta vielä 1600- ja 1700-lukujen aikana virolaiset hautasivat vainajiaan pyhille paikoille. Muinaisuskon pyhien paikkojen palvonta päättyi 1800-luvulle tultaessa, mutta niihin liitetyt uskomukset säilyivät kansanperinteessä. Pisimpään pyhät paikat säilyivät Mulgimaalla, jossa pienet aidatut pyhät tarhat säilyivät osana maatiloja 1800-luvun puoliväliin saakka.
Jumaluudet

Joskus on väitetty, ettei virolaisille kehittynyt jumaluuksien panteonia, jollaisia oli esimerkiksi slaaveilla ja germaaneilla. Väite saattaa osaltaan perustua pelkästään siihen, että virolaisista jumaluuksista ei ole säilynyt juurikaan kirjallisia lähteitä. Koska virolaisilla oli tiheät yhteydet Skandinaviaan, on kuitenkin mahdollista että virolaisillakin oli oma nimeltä kutsuttujen jumaluuksien maailmansa. Nimeltä mainituista jumaluuksista tunnetaan kuitenkin vain yksi, Tooru eli Taara. Toorua palvottiin Länsi-Virossa ja Saarenmaalla. Tooru-nimi on todennäköisesti johdettu skandinaavisen Thor-jumalan nimestä. Tooru on todennäköisesti myös Henrikin Liivinmaan kronikassa mainittu Taraphita. Taraphita saattaa olla johdettu huudosta "Taara, avita!" eli "Taara, auta!".
Vanhin kerros säilyneitä myyttejä sisältyy runonlaulajien teksteihin. Ne kertovat maailman synnystä, maailmanpuusta ('Ilmapuu') ja siitä miten maa, kuu ja aurinko kuoriutuivat maailmanlinnun munista.
Rekonstruoitu jumalten joukko sisältää seuraavat jumalat:
Taara eli Uku, ylijumala, jota palvotaan monessa pyhässä tammilehdossa
Taaran tyttäret Linda ja Jutta, lintujen kuningatar
Taaran pojat Kõu (ukkonen) ja Pikker (salama)
Vanatühi, alamaailman kuningas
Myyttisiä esineitä ja asioita

Valkoinen laiva (valge laev) vie ihmiset parempaan valtakuntaan
Kynsikypärä (küüntest kübar) tekee kantajansa näkymättömäksi
Kirjokintaat (kirikindad) suojaavat niiden kuvioihin neulottujen loitsujen voimalla
Kirjovyö (kirivöö) suojaa, parantaa ja käytetään uhrilahjana
Pyhät kivet jääkauden siirtämiä siirtolohkareita on pidetty uhripaikkoina
Liikkuvat metsät ihmisten pahuuden takia metsä voi lähteä liikkeelle
Ihmissusi (libahunt)
Sinilintu (sinilind)
Uuspakanuus ja rahvaanusko nykyään

Virolaisesta muinaisuskosta ei jäänyt juurikaan kirjallisia lähteitä, ja kun kansanperinnettä alettiin kerätä 1800-luvun loppupuoliskolla, sen kerääjät käyttivät hyödykseen pääasiassa suullista kansanperinnettä. Ensimmäinen virolaista kansanperinnettä laajemmassa mittakaavassa kerännyt oli Jakob Hurt (1839–1907). 1920-luvulla perustettiin uuspakanallinen taarausko. Uskonnon harjoittaminen liittyi kansallismielisyyteen, ja sen harjoittajat pyrkivät elvyttämään vanhoja muinaisuskon piirteitä, mutta he loivat myös kokonaan uusia vanhaan uskontoon liittymättömiä tapoja. Neuvostoliiton miehitettyä Viron taarauskoisten Hiis-järjestö kiellettiin vuonna 1940, mutta taarausko elpyi jälleen 1980-luvun lopulla ja Viron itsenäistymisen jälkeen 1990-luvulla.
Nykyään rahvaanuskon perinnettä pyrkii jatkamaan vuonna 1995 perustettu Maavalla Koda -järjestö. Maavalla Koda on uskonnollinen järjestö, jossa on edustettuna kaksi uskontoa: taarausko sekä maausko (maausk), jolla tarkoitetaan virolaisten (maarahvas) rahvaanomaista etnistä uskoa.
Aiheesta muualla

Pilistvere rahvaroivad (viroksi)
Alkuperäisuskonnot
| --- | --- |
Pakanuus:  Animismi ·  Luonnonuskonto ·  Panteismi ·  Šamanismi
Historiallinen polyteismi:  Mesopotamialainen ·  Egyptiläinen ·  Minolainen ·  Mykeneläinen ·  Kreikkalainen (Eleusiin mysteerit ·  Orfilaisuus) ·  Roomalainen (Mithralaisuus) ·  Germaaninen ·  Skandinaavinen ·  Kelttiläinen ·  Slaavilainen ·  Balttilainen ·  Virolainen ·  Saamelainen ·  Suomalainen
Myytti ja rituaali:  Kansanperinne ·  Kansanusko ·  Kristillistetty kalenteri ·  Mytologia ·  Noituus ·  Taikuus ·  Uhraaminen ·  Vainajien palvonta
Uuspakanuus:  Aasainusko ·  Balttilainen ·  Druidismi ·  Hellenistinen ·  Kemetismi ·  Slaavilainen ·  Suomenusko ·  Uusnoituus ·  Uussamanismi ·  Wicca
Uhripaikka Koken kylässä Tartumaalla.
Maardun hiisi.
Stratóni

| Stratóni Στρατώνι |
| --- | --- |
 Stratónin kylä.
 Stratóni
 Koordinaatit: 40°30′51″N, 23°49′32″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Chalkidikí
Kunta:  Aristotélis
Kunnallisyksikkö:  Stágira-Ákanthos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  1302010801
Väkiluku (2011):  1 057
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stratóni (kreik. Στρατώνι) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Aristotéliin kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Aiemmin kylä kuului Stágira-Ákanthoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Aristotéliin kunnan Stágira-Ákanthoksen kunnallisyksikköön. Stratóni muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Στρατωνίου, Topikí Koinótita Stratoníou). Kylän väkiluku on 1 057 (vuonna 2011).
Stratónin kylä sijaitsee Chalkidikín niemimaan itärannikolla Ierissóksenlahden rannalla noin 102 kilometriä itään Thessalonikista ja noin 56 kilometriä samaan suuntaan Polýgyroksesta. Kylä on perinyt nimensä sen paikalla antiikin aikana sijainneelta Stratoniken kaupungilta. Nykyinen kylä syntyi paikalle 1800-luvulla alueen kaivostoiminnan myötä. Lisää väkeä muutti seudulle Kreikan ja Turkin väestönvaihdon myötä vuonna 1923.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stratóni Wikimedia Commonsissa
Walter Stahlecker

Walter Stahlecker
Franz Walter Stahlecker (10. lokakuuta 1900 Sternenfels, Baden-Württenberg – 23. maaliskuuta 1942 Riika) oli saksalainen Brigadeführerin arvoinen SS-upseeri ja oikeustieteen tohtori. Stahlecker toimi turvallisuuspoliisin ja SD:n komentajana (Befehlshaber der Sipo und des SD; BdS) Norjassa vuonna 1940 ja Ostlandin valtakunnankomissariaatissa vuosina 1941–1942.
Einsatzgruppe A:n suorittamat juutalaisten teloitukset
Vuonna 1941 Stahlecker määrättiin Einsatzgruppe A:n komentajaksi. Hänen osastonsa suoritti partisaanien ja niin sanottujen ei-toivottujen väestöryhmien vastaisia toimia rintamalinjan takana. Loppuvuoteen 1941 mennessä yksikkö oli tappanut 249 420 juutalaista. Myöhemmin Einsatzgruppe A:ta ja siihen kuuluneita yksiköitä syytettiin Nürnbergin oikeudenkäynnissä rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Stahlecker vieraili Suomessa Inkerin kysymyksen vuoksi tammikuussa 1942.lähde? Hän haavoittui yhteenotossa neuvostopartisaanien kanssa 23. maaliskuuta 1942 Krasnogvardeiskissa, jonka nimi on nykyisin palautettu muotoon Hatsina. Hän kuoli samana päivänä ambulanssilennolla matkalla Prahaan.
Virojoen vesistö

| Virojoen vesistö  (Suomen päävesistö: 11) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Virojoen vesistö (11)
Vesistöjako:  Vironjoen suualue (11.001), Vironjoen alaosan alue (11.002), Vironjoen keskiosan alue(11.003), Vironjoen yläosan va (11.004), Saarasjärvenojan va (11.005), Onkamaanjoen valuma−alue (11.006), Ounionjoen valuma-alue (11.007)
Laskujoki:  Virojoki
Pääuoman jatke:  ←Kiviniemenjoki ←Sillanpäänjoki ←Myllyoja ←Polvenjoki
Laskupaikka:  Virojoki, Virolahti, Suomenlahti 
Koordinaatit:  60°34′34″N, 27°43′48″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  357,42 km²  
Järvisyys:  3,78 % 
Alueen pituus:  45 km  
Alueen leveys:  20 km  
Pääuoma:  60 km  
Keskiylivirtaama:  31 m³/s  
Keskivirtaama:  3,9 m³/s  
Keskialivirtaama:  0,3 m³/s  
 fiJoki laskee Vironlahden pohjukkaan. 
Virojoen vesistö (vesistöaluetunnus 11) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Virojoki laskee Suomenlahden Virolahteen. Vesistöalue sijaitsee kokonaan Suomessa.
Yleistä > Vesistön sijainti

Vesistön valuma-alueen pinta-ala on 357 neliökilometriä ja sen järvisyys on 3,8 %. Valuma-alue on lähes 50 kilometriä pitkä ja suurimmillaan noin 20 kilometriä leveä. Sen pohjoisosa kuuluu Etelä-Karjalan Luumäelle, keskiosa Kymenlaakson Miehikkälään, Haminaan ja vähäisessä määrin myös Kouvolaan, ja eteläosa vain Virolahteen. Pohjoisessa kulkee vedenjakaja seuraten ensimmäistä Salpausselkää ja sen takana sijaitsee Kymijoen vesistö (14). Itäpuolella sijaitsee Vaalimaanjoen vesistö (10), mutta sen pohjoispuolella vaihtuu vedenjakajan taakse Urpalanjoen vesistö (09). Etelässä samaan Virolahteen laskee pieni Paisillanojan valuma-alue (81.002). Länsipuolella sijaitsee Vehkajoen vesistö (12), mutta luoteispuolelle vaihtuu sen tilalle Summanjoen vesistö (13). Vehkajoen ja Virojoen välissä on pieni vesistöalue, jossa laskevat esimerkiksi Ravijoki (81.007) ja Pyölinjoki (81.011) Suomenlahteen.
Yleistä > Pääuoman kulun ja pituuden määritys

Virojoen pääuomasta ei ole käytettävissä lähteitä. Suomessa valitaan jokihaarasta se uoma pääuomaksi, jossa virtaa eniten vettä. Mutta koska sivu-uomien virtaamatietoja ei ole käytettävissä, voidaan niiden sijasta hyödyntää valinnassa valuma-alueen pinta-aloja. Jo vesistöalueen alajuoksulla yhtyvät Virojoki ja Onkamaanjoki toisiinsa. Näiden jokihaarojen valuma-alueiden pinta-alat ovat vastaavasti 205 ja 119 neliökilometriä. Pääuomaksi valitaan tällöin Virojoki. Ylempänä yhtyy Ounionjoki ja Virojoki toisiinsa. Näiden haarojen alat ovat vastaavasti 51 ja 66 neliökilometriä. Pääuomaksi valitaan edelleen Virojoki, joka alkaa Virojärvestä. Vesistöviranomaiset ovat Virojärven yläjuoksulle merkinneet vain yhden vesireitin. Sen osuuksia ovat Virojärvi, Kiviniemenjoki, Kurvinjärvi, Sillanpäänjoki ja Myllyoja. Myllyojan yläjuoksua kutsutaan Polvenjoeksi, joka on Somerharjun eteläpuolella sijaitsevan ojitetun suon johto-oja. Uoman pituudet on määritetty Paikkatietoikkunan verkkopalvelusta saatuja osuuksia yhdistämällä. Pääuoman pituudeksi tulee näin 60,0 ja Virojoen 46,6 kilometriä.
Yleistä > Vesistöalueen jako

Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Vironjoen suualue (11.001)
Saarasjärvenojan valuma-alue (11.005)
Onkamaanjoen valuma-alue (11.006)
Vironjoen alaosan alue (11.002)
Vironjoen keskiosan alue (11.003)
Ounionjoen valuma-alue (11.007)
Vironjoen yläosan valuma-alue (11.004)
Yleistä > Vesistöalueen maankäyttö

Valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 78,7 %, maatalousalueita 13,2 %, kosteikkoja ja soita on 1,3 % ja rakennettuja alueita on 2,8 %. Maa-alueiden lisäksi on vesistöinä 3,2 %.
Vesistöalueen järviä ja jokia

Virojoen pääuomassa on joitakin läpivirtausjärviä. Alajuoksulla sijaitsee pieni Rajalampi (7 ha), jonka sivuitse joki virtaa. Seuraavaksi tulee Säkäjärvi (23 ha), jossa on kolme lampimaista laajentumaa. Turanjoki (10 ha) on patolampi, joka on muodostunut voimalaitoksen taakse. Voimala säännöstelee seuraavaa joessa sijaitsevaa Kotijärveä (97 ha). Yläjuoksulla Haminan puolella sijaitsee Virojoen lähdejärvi Virojärvi (76 ha), jonka yläpuoliset vesistöt seuraavat nopeasti toisiaan. Virojärveen laskee lyhyt Kiviniemenjoki, joka alkaa Kurvinjärvestä (63 ha), johon vuorostaan laskee Kaurislammesta (6 ha) alkava lyhyt Sillanpäänjoki. Kaurislampeen laskee pohjoisesta tuleva Myllyjoki ja sen yläjuoksulla Polvenjoki.
Saarasjärvenojan lähdejärvi on Saarasjärvi, mutta Onkamaanjoki on valuma-alueeltaan tätä suurempi. Sen valuma-alueella sijaitsee esimerkiksi Vallanjärvi (63 ha) ja Onkamaanjärvi (145 ha) sekä Saaranojan alueella Ylimmäinen (38 ha), Alimmainen (32 ha) ja Syväjärvi (33 ha). Edellä mainittuun Kotijärveen laskee Vesasen (63 ha) laskuoja. Suur-Miehikkälän ympäristössä on järviä, jotka laskevat suoraan pääuomaan. Niitä ovat Halmaanjärvi (12 ha), Savanjärvi (45 ha) sekä peräkkäiset Lapjärvi (41 ha) ja Syväjärvi (22 ha). Pohjoisempana sijaitsee Ounionjärvi (176 ha) ja Kurvinjärvin ympäristössä sijaitsevat vielä Valkiajärvi (20 ha), Moitjärvi (19 ha) ja  Loveslampi (18 ha).
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Virojoen vesistö, vesi.fi
Stromness

| Stromness Strumnis |
| --- | --- |
 Stromnessin satama
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Skotlanti
Hallintoalue:  Orkney
Väkiluku:  2 200
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stromness on Skotlannin Orkneysaarten toiseksi suurin kaupunki Kirkwallin jälkeen. Se sijaitsee pääsaaren lounaisrannikolla, noin kuusitoista mailia Kirkwallista länteen.
Stromnessissa on noin 2 200 asukasta.  Kirjailija George Mackay Brown syntyi ja eli siellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stromness Wikimedia Commonsissa
Poppelit

| Poppelit |
| --- | --- |
 Metsähaapa (Populus tremula)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Pajukasvit Salicaceae
Alaheimo::  Salicoideae
Tribus::  Saliceae
Suku::  Poppelit Populus  L.
Katso myös
   Poppelit Wikispeciesissä   Poppelit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poppelit eli haavat (Populus) on pajukasveihin (Salicaceae) kuuluva puusuku. Se sisältää kesävihantia puita, jotka muodostavat runsaasti juurivesoja. Kukinnot ovat norkkoja ja tuulipölytteisiä.
Suomen suurin poppeli on Heinolan kaupungin rantapuistossa kasvava Tsaarinpoppeli-nimellä tunnettu poppeli (tsaarinpoppeli, Populus nigra 'Petrowskiana').
Lajeja, risteytymiä ja lajikkeita

Populus adenopoda – kiinanhaapa
Populus alba – hopeapoppeli
Populus balsamifera – palsamipoppeli
Populus balsamifera 'Gileadensis' – ontarionpoppeli
Populus × berolinensis – berliininpoppeli
Populus × canadensis – kanadanpoppeli
Populus × canescens – harmaapoppeli
Populus cathayana – mantšurianpoppeli eli mantsurianpoppeli
Populus deltoides – amerikanmustapoppeli
Populus euphratica – eufratinpoppeli
Populus fremontii
Populus × generosa – isopoppeli
Populus grandidentata – hammashaapa
Populus koreana – koreanpoppeli
Populus lasiocarpa – isolehtipoppeli
Populus laurifolia – laakeripoppeli
Populus maximowiczii – japaninpoppeli
Populus nigra – mustapoppeli
Populus nigra 'Petrowskiana' – tsaarinpoppeli
Populus 'Rasumowskiana' – ruhtinaanpoppeli
Populus simonii – kiinanpoppeli
Populus suaveolens – tuoksupoppeli
Populus tremula – metsähaapa (haapa) laji.fi
Populus tremula 'Erecta' – pylväshaapa
Populus tremuloides – amerikanhaapa
Populus trichocarpa – jättipoppeli
Populus × wettsteinii – hybridihaapa
Populus × wilsocarpa – komeapoppeli
Populus wilsonii – wilsoninpoppeli
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Poppelit (Populus)
Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Haavat ja poppelit (Populus)
Funet: Haavat (Populus)
ITIS: Populus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Populus (englanniksi)
Flora of China: Populus (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Populus (poplars) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25356  Wikispecies: Populus  APDB: 193964  APNI: 98771  BOLD: 2822  CoL: 63PVP  EoL: 39565  EPPO: 1POPG  FloraBase: 22616  FNA: 126537  FoAO2: Populus  FoC: 126537  GBIF: 3040183  GRIN: 9759  iNaturalist: 47566  IPNI: 36051-1  IRMNG: 1360261  ITIS: 22444  NBN: NHMSYS0000461963  NCBI: 3689  NZOR: 7d048c08-ae1d-4dce-86c8-053b5780baaf  Open Tree of Life: 530178  Paleobiology Database: 55955  PLANTS: POPUL  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:328417-2  Tropicos: 40014915  VASCAN: 1583  VicFlora: 804616aa-5264-4272-a3c8-6d5bd755e756  WFO: wfo-4000030925
Jason Flinck

| Jason Flinck |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1971 (ikä 53)
Muusikko
Tyylilajit:  Hard rock Progressiivinen metalli
Soittimet:  basso laulu
Yhtyeet:  Brother Firetribe (2001–) Kings of Modesty (2006–)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jason Flinck (s. 26. maaliskuuta 1971) on suomalainen basisti ja laulaja. Tällä hetkellämilloin? hän soittaa hard rock -yhtye Brother Firetribessa. Hän laulaa progressiivista metallia soittavassa yhtyeessä nimeltä Kings of Modesty.
Diskografia > Brother Firetribe

False Metal (2006)
Heart Full of Fire (2008)
Live at Apollo (2010)
Diamond in the Firepit (2014)
Diskografia > Kings of Modesty

Kings of Modesty (EP) (2007)
Hell or Highwater (2009)
| n k Brother Firetribe |
| --- | --- |
 Pekka Heino  Emppu Vuorinen  Jason Flinck  Tomppa Nikulainen  Hannes Pirilä   Kalle Torniainen 
Studioalbumit:  False Metal  Heart Full of Fire  Diamond in the Firepit  Sunbound  Feel the Burn 
EP:t:  Heart Full of Fire... And Then Some 
DVD:t:  Live at Apollo 
Singlet:  ”One Single Breath”  ”I’m on Fire”  ”I Am Rock”  ”Runaways”  ”For Better or for Worse”  ”Taste of a Champion”  ”Rock in the City”  ”Bring On The Rain”  ”Night Drive”  ”Chariot Of Fire”  ”Love Is A Beautiful Lie”  ”Thunder rising”  ”Man on a Mission”  ”Just Another Night”  ”Are You Ready?” 
Muuta:  diskografia 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Imidatsolidinyyliurea

| Imidatsolidinyyliurea |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,1'-metyleenibis{3-[4-(hydroksimetyyli)-2,5-dioksoimidatsolidin-4-yyli]urea}
CAS-numero:  39236-46-9
PubChem CID:  38258
SMILES:  O=C2N(CO)C(NC(=O)NCNC(=O)NC1C(=O)NC(=O)N1CO)C(=O)N2
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C11H16N8O8
Moolimassa:  388,318 g/mol
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Imidatsolidinyyliurea (C11H16N8O8) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää säilöntäaineena kosmetiikassa.