stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Traumapsykoterapia
Traumakeskeinen kognitiivinen psykoterapia > Hoito

Tutkimusnäyttöön perustuvien hoitosuositusten mukaan traumaperäisen stressihäiriön ensisijainen hoito on psykologinen, traumakeskeinen kognitiivinen psykoterapia ja EMDR-psykoterapiamenetelmä. Judith Cohenin, Anthony Mannarinon ja Esther Deblingerin kehittämä lasten traumakeskeisen kognitiivisen psykoterapian hoitomalli on manualisoitu ja vaikkakin kognitiivisen käyttäytymisterapian hoito, se on eri viitekehyksiä ja menetelmiä "risteyttävä"  strukturoitu lasten ja vanhempien hoito, joka on kestoltaan lyhyt. Hoitomalli sisältää myös traumaattisen surun osan.
PTSD:stäselvennä kärsivien aikuisten hoidossa tunnetuimmat manualisoidut hoitomallit ovat Edna Foan pitkitetyn altistuksen terapia ja Patricia Resickin kognitiivisen prosesoinnin terapia. Francine Shapiron kehittämä EMDR-psykoterapiamenetelmä yhdistää huomion suuntaamisen fyysiseen ärsykkeeseen trauman prosessointiin mielessä. EMDR-menetelmän koulutuksia on järjestetty Suomessa mielenterveysalan ammatti-ihmisille vuodesta 1995. Se oli yhtenä kimmokkeena Suomen ensimmäisen traumapsykoterapeuttikoulutuksen järjestämiselle, joka toteutettiin vuosina 1998–2001. Koulutuksessa oli integratiivinen viitekehys ja yhtenä terapiamenetelmän oli EMDR. Koulutuksen suunnittelija ja alullepanija oli EMDR:n koulutukset Suomeen tuonut Traumaterapiakeskuksen perustaja psykologi, psykoterapeutti Soili Poijula. Sitä ennen Suomen Mielenterveysseuran koulutuskeskus oli järjestänyt Suomessa kriisipsykoterapeuttikoulutusta.
Kansainvälisesti PTSD:n hoito on kognitiivisen psykoterapian valta-aluetta.
Viime vuosina psykoterapeuttikoulutuksiin on Suomessa alettu sisällyttää traumapsykoterapiaosuuksia.
Rubidiumkarbonaatti

| Rubidiumkarbonaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  584-09-8
PubChem CID:  139046032 ja 44720996 11431, 139046032 ja 44720996
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Rb2CO3
Moolimassa:  230,95
Ulkomuoto:  Valkoinen tai väritön kiteinen aine
Sulamispiste:  837 °C
Kiehumispiste:  900 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  4 500 g/l (25 °C)
Rubidiumkarbonaatti (Rb2CO3) on rubidium- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään rubidiumin ja sen yhdisteiden sekä erikoislasien valmistamiseen ja orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa rubidiumkarbonaatti on valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Rubidiumkarbonaatti imee kosteutta eli se on hygroskooppista. Se liukenee erittäin hyvin veteen ja liuokset ovat emäksisiä. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen monohydraatti (Rb2CO3·H2O).
Rubidiumia sisältävistä mineraaleista muodostetaan alunoita ja liuokseen lisätään kaliumkarbonaattia. Liuoksesta rubidiumkarbonaatti erotetaan kiteyttämällä. Yhdistettä voidaan valmistaa myös johtamalla hiilidioksidia rubidiumhydroksidiliuokseen tai rubidiumhydroksidin ja ammoniumkarbonaatin reaktiolla ja haihduttamalla vesi pois.
Rubidiumkarbonaatti voidaan pelkistää metalliseksi rubidiumiksi ja siitä valmistetaan useita rubidiumin yhdisteitä esimerkiksi halogenideja. Rubidiumkarbonaatti parantaa lasin kestävyyttä ja alentaa sen lämmönjohtavuutta ja sitä käytetään erikoislasien ja lasikuitujen valmistuksessa. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä käytetään emäksenä.
Feodosi Rubtsov

Feodosi Antonovitš Rubtsov (Феодосий Антонович Рубцов, 30. joulukuuta tai 17. joulukuuta 1904 Olša, Mogiljovin alue (nykyinen Rudnja, Smolenskin alue), Venäjä – 6. marraskuuta 1986 Leningrad, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen etnomusikologi.
Rubtsov tunnetaan venäläisten kansanlaulujen tutkimuksesta ja teoriastaan, jonka mukaan vanhoissa venäläisissä napevi-kansanlauluissa esiintyy anhemitonisia asteikkoja, ja ne poikkeavat tavallisista kansanlaulujen tonaalisista rakenteista. Sellaiset laulut voivat alkaa mistä sävelestä tahansa ja päättyä mihin säveleen tahansa.
Rubtsov oli ensimmäisiä Neuvostoliitossa konserttimusiikkia harmonikalle tuottaneita säveltäjiä teoksellaan Konsertto nro 1 bajanille ja venäläiselle kansanmusiikkiorkesterille. Henry Doktorskin mukaan teos oli ensimmäinen laajempi venäläinen harmonikalle varta vasten tehty taidemusiikkisävellys.
Aiheesta muualla

Biografia (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Latvia
HMS Royal Oak (1862)

| HMS Royal Oak |
| --- | --- |
 HMS Royal Oak ennen vuotta 1866

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  1860
Laskettu vesille:  10. syyskuuta 1862
Palveluskäyttöön:  huhtikuu 1863
Poistui palveluskäytöstä:  myyty vuonna 1885
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 366 t
Pituus:  83,21 m
Leveys:  17,75 m
Syväys:  7,31 m
Koneteho:  1-akselinen Maudslay-höyrykone 3 000 ihp
Nopeus:  12,5 solmua
Miehistöä:  585
Aseistus
Aseistus:  11 × 7" BLR -tykkiä 24 × 68 naulan SB-tykkiä
HMS Royal Oak oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1862 vesillelaskettu ensimmäinen puurunkoinen panssarifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Chathamin telakalta 91-tykkisenä toisen luokan linjalaivana, ja sen köli laskettiin vuonna 1860. Aluksen muutostyöt 36-tykkiseksi panssarifregatiksi hyväksyttiin vuonna 1861. Alukselta poistettiin yläkansi, ja sen runkoa pidennettiin seitsemällä metrillä, jotta suunniteltu aseistus saatiin mahtumaan yhdelle kannelle. Samalla alkuperäinen keula muutettiin panssarilaivojen suoraksi keulaksi ja perä kaarevaksi. Kylkien panssarointi venytettiin koko pituudelle sen ollessa keskellä 4,5 tuumaa ja päissä 2,5 tuumaa. Aluksen runko panssaroinnin takana oli 28 tuuman tammea. Valmistuessa alus oli varustettu parkkitakilalla, jonka purjepinta-ala oli 25 000 neliöjalkaa. Aluksen takilointi muutettiin vuonna 1866 täystakilaksi. Vuonna 1864 alus kykeni pelkin purjein 13,5 solmun nopeuteen, mikä on ironcladien nopeusennätys. Alus laskettiin vesille 10. syyskuuta 1862, ja se valmistui huhtikuussa 1863.
Alkuperäisen suunnitelman mukaan alukselle piti asentaa 36 kappaletta 68 naulan SB-tykkiä, mutta aluksen valmistuessa sen pääkannelle oli asennettu kahdeksan 7 tuuman BLR ja kaksikymmentäneljä 68 naulan SB-tykkiä. Lisäksi yläkannelle oli asennettu kolme seitsemän tuuman BLR-tykkiä.
Palvelus

Aluksen aseistus muutettiin vuonna 1867 neljäksi 8 tuuman MLR- ja kahdeksikymmeneksi 7 tuuman MLR-tykiksi, joista neljä oli yläkannella. Alus makasi vuodesta 1871 alkaen ankkurissa, ja se myytiin vuonna 1885.
Roxanne

| Roxanne |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fred Schepisi
Käsikirjoittaja:  Steve Martin
Tuottaja:   Michael Rachmil  Daniel Melnick 
Säveltäjä:  Bruce Smeaton
Kuvaaja:  Ian Baker
Leikkaaja:  John Scott
Lavastaja:  David Fischer
Pääosat:   Steve Martin  Daryl Hannah  Rick Rossovich  Shelley Duvall 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Daniel Melnick Indie Prod.  L. A. Films  Columbia Pictures Corporation 
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1987
Kesto:  108 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englannin kieli
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Roxanne on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut Fred Schepisin ohjaama komediaelokuva. Se perustuu väljästi Edmond Rostandin 1800-luvun lopun tarinaan Cyrano de Bergeracista: isosta nenästään kovin herkkä palopäällikkö (Steve Martin) rakastuu onnettomasti kauniiseen astronomiin (Daryl Hannah).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steve Martin  | … |  Charlie Bales (C.D.)   |
|  Daryl Hannah  | … |  Roxanne Kowalski   |
|  Rick Rossovich  | … |  Chris McConnell   |
|  Shelley Duvall  | … |  Dixie   |
|  John Kapelos  | … |  Chuck   |
|  Fred Willard  | … |  Mayor Deebs   |
|  Max Alexander  | … |  Dean   |
|  Michael J. Pollard  | … |  Andy   |
|  Damon Wayans  | … |  Jerry   |
|  Matt Lattanzi  | … |  Trent   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi kutsuu elokuvaa herkullisesti toteutetuksi komediaksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Aiheesta muualla

Roxanne IMDb:ssä.
Royal Society

Christopher Wrenin suunnittelema Royal Societyn toimitalo Lontoossa.
Royal Society, varsinaisesti Royal Society of London for the Improvement of Natural Knowledge (”Lontoon kuninkaallinen seura luonnontieteiden edistämiseksi”, myös “Englannin kuninkaallinen luonnontieteiden akatemia”),  on arvostettu brittiläinen tiedeakatemia, joka perustettiin vuonna 1660. Royal Society katsoo olevansa vanhin yhä toiminnassa oleva tieteellinen järjestö. Vuodesta 2010 järjestöä on johtanut biokemisti Sir Paul Nurse.
Seura julkaisee useita tiedelehtiä, joista Philosophical Transactions on yksi maailman vanhimmista tieteellisistä aikakauslehdistä. Seuran tunnuslause oli keskiaikaisen kristillisen skolastiikan vastaisesti Nullius in verba (”Ei kenenkään sanoin”).
Akatemian itsenäisiä haaraosastoja ovat Skotlannin Royal Society of Edinburgh (perustettu 1783) ja Irlannin Royal Irish Academy (perustettu 1785).
Historia

Royal Society syntyi 28. marraskuuta 1660, kun 12 miestä järjesti Lontoon Gresham Collegessa tapaamisen, jossa sovittiin uuden tiedeakatemian perustamisesta. Tapaamista johti Greshamin astronomian professori Christopher Wren, jonka lisäksi tapaamiseen osallistuivat muiden muassa tiedemiehet Robert Boyle, piispa John Wilkins, sir Robert Moray ja William Brouncker. Brouncker valittiin myöhemmin Royal Societyn ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Royal Society ei ollut ensimmäinen yritys tiedeakatemian perustamiseksi Britanniassa, mutta se oli yrityksistä parhaiten onnistunut. Englannin kuningas Kaarle II virallisti Royal Societyn aseman vuosina 1662 ja 1663, mikä helpotti Royal Societyn pyrkimyksiä nousta kansalliseksi tiedeakatemiaksi.
Vuonna 1665 alettiin julkaisemaan yhä ilmestyvää Philosophical Transactions -tiedejulkaisua, joka käytännössä toimi Royal Societyn julkaisukanavana. Royal Society ei aluksi kuitenkaan varsinaisesti julkaissut Philosophical Transactionsia, vaan sen julkaisusta vastasi järjestön sihteeri. Royal Society otti julkaisun virallisesti vastuulleen vasta vuonna 1753.
Nykyään Royal Societyyn kuuluu noin 1 300 varsinaista jäsentä sekä runsas sata ulkomaalaista jäsentä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Royal Societyn kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  ISIL GB-UkLoRS 
Muut:  IdRef  Te Papa (New Zealand)
A. F. Ruissalo

Anton Fabian Ruissalo (vuoteen 1906 Fihlman; 25. elokuuta 1873 Tampere – 1. marraskuuta 1951) oli suomalainen ammattiyhdistysmies ja sosialidemokraatti. Hänet nimettiin yhdeksi jäseneksi vuoden 1905 suurlakon aikana valittuun Suomen väliaikaiseen hallitukseen, joka ei kuitenkaan aloittanut toimintaansa. Ammatiltaan hän oli asemamiehenä työskennellyt rautatieläinen.
Fihlman työskenteli valtionrautateillä vuodesta 1900. Tampereen Työväenyhdistyksen aktiiveihin lukeutunut Fihlman valittiin suurlakon alettua Tampereella valtaa pitäneen suurlakkokomitean jäseneksi. Marraskuun 1. päivänä kaupungissa annettiin niin sanottu Punainen julistus, jota Fihlmanin sekä Vihtori Kososen, Kössi Lindströmin, Yrjö Mäkelinin ja Eetu Salinin muodostama lähetystö matkusti viemään Helsinkiin. Kolme päivää myöhemmin Helsingin Rautatientorilla järjestetyssä kansankokouksessa asetettiin Suomelle uusi väliaikainen hallitus, johon myös Fihlman nimitettiin yhtenä SDP:n edustajista. Hän sanoi myöhemmin pitäneensä sitä pilana. Hallitus ei koskaan ehtinyt aloittaa toimintaansa.
Suurlakon jälkeen A. F. Ruissalo työskenteli asemamiehenä Tampereen, Karkun ja Humppilan asemilla. Vuoden 1918 sisällissodan aikana hän toimi punaisten rautatiehallinnon palveluksessa Tampereen asemalla hoitaen eri tehtäviä. Valkoiset vangitsivat hänet Tampereen taistelun aikana 5. huhtikuuta 1918. Valtiorikosoikeus tuomitsi hänet kolmen vuoden ehdolliseen kuritushuonerangaistukseen, minkä lisäksi hänet erotettiin rautateiltä.
Trentonin taistelu

Trentonin taistelu oli Yhdysvaltain vapaussodan taistelu, joka käytiin 26. joulukuuta 1776 siirtokuntien armeijan kenraalin George Washingtonin ylitettyä Delawarejoen ja hyökättyä ylläköllä hesseniläisten palkkasoturijoukkojen varuskuntaan Trentonissa. Washingtonin saavuttama ylivoimainen voitto käytännössä vahvisti siirtokuntien armeijan iskukykyä sen siirtyessä valmistautumaan seuraaviin taisteluihin Trentonissa ja Princetonissa.
Taustaa

Trentonin varuskunnassa oli kolme hesseniläistä rykmenttiä eversti Johann Rallin komennossa käsittäen noin 1 400 sotilasta.
Amerikkalaisten menestystä edisti Washingtonin värväämä tiedustelija John Honeyman, joka oli selvittänyt Trentonin puolustusjoukoista, niiden ryhmittelystä sekä antanut harhaanjohtavaa tietoa amerikkalaisten taistelukyvystä. Lisäksi jouluna oli alkanut lumimyrsky, joka teki Delawarejoen ylityksetä lähes mahdottoman. Hesseniläiset olivat partioineet jatkuvasti joen rannalla selvittäen mahdollisia vihollisia, mutta taistelua edeltävänä yönä ei partiota myrskyn takia ollut lähetetty. Myös mahdollinen joulun juhlinta oli saattanut alentaa puolustuksen valppautta.
Taistelu

Joulupäivän iltana lumimyrsky viivytti amerikkalaisia ja he pääsivät joen yli aamukolmelta Trentonin pohjoispuolella. Myrskyn vielä vallitessa tunnin kestänyt taistelu alkoi aamukahdeksalta.
Amerikkalaisia sotilaita oli noin 2 400 ja joukot jakaantuivat kahtia kenraalimajuri Nathanael Greenen divisioonan hyökätessä pohjoisesta ja kenraalimajuri John Sullivanin divisioonan hyökätessä lännestä Trentoniin. Kolmannen divisioonan piti hyökätä etelästä, mutta se ei koskaan päässyt joen yli.
Amerikkalaiset kohtasivat vain heikkoa vastarintaa ja Greene'in joukot saivat Trentonin kaksi pääkatua tykkiensä kohteeksi, jolloin hesseniläisten oli vaikea asettua järjestelmälliseen vastarintaan. Taistelun alettua kaupungin pohjoispuolella, osa länsikaupungin vartioista siirtyi sinne tukemaan puolustusta ja Sullivanin divisioona pääsi helposti täältä kaupunkiin. Se lähti myös varmistamaan kaupungista pois johtavan eteläisen sillan, jolloin hesseniläisillä ei ollut enää pakoreittejäkään.
Siitä huolimatta Rall johti joukkonsa kaupungin ulkopuolelle ja ne pyrittiin kokoamaan takaisinvaltausta varten, mutta amerikkalaisten kaupungin suojasta tuleva tulitus teki tilanteen mahdottomaksi. Tulituksessa Rall sai kuolettavan vamman ja myös muut neljä everstiä saivat taistelussa surmansa. Amerikkalaismenetykset tulivat taistelun jälkeen haavoittuneista ja matkalla hypotermiaan menehtyneistä. Yksi merkittävimmistä haavoittuneista oli nuori James Monroe, josta aikanaan tuli Yhdysvaltain viides presidentti.
Merkitys

Washingtonin liki 5 000 sotilaan armeijasta 70 % oli värvätty vuoden loppuun ja ennen taistelua amerikkalaisten ilmapiiri oli todella matalalla New Yorkin sekä ison ammusarsenaalin menetyksen vuoksi.
Nyt saatiin kaivattu menestys ja lisäksi amerikkalaiset olivat onnistuneet poistamaan sodasta pelätyn eurooppalaisen, ammattisotilaista koostuvan joukko-osaston. Näin Washingtonin loistava taktinen voitto osoittautui merkittäväksi armeijan hengen kannalta, useat värväytyivät uudelleen ja uusia värväytyviä tuli lähteneiden tilalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trentonin taistelu Wikimedia Commonsissa
Tractatus logico-philosophicus

| Tractatus logico-philosophicus eli Loogis-filosofinen tutkielma> Logisch-philosophische Abhandlung |
| --- | --- |
 Suomennoksen 5. painoksen kansikuva
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ludwig Wittgenstein
Kieli:  saksa
Genre:  tietokirja
Kustantaja:  Annalen der Naturphilosophie
Julkaistu:  1921
Sivumäärä:  78
Suomennos
Suomentaja:  Heikki Nyman
Kansitaiteilija:  Tadeusz Piskorski (5. painos)
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1971
Sivumäärä:  88
ISBN:  951-0-12171-1
Sarja: Taskutieto, 70
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tractatus logico-philosophicus eli Loogis-filosofinen tutkielma (saks. Logisch-philosophische Abhandlung) on Ludwig Wittgensteinin varhaiskauden pääteos ja eräs loogisen empirismin tärkeimmistä vaikuttajista. Teos julkaistiin alun perin vuonna 1921 aikakauskirjassa Annalen der Naturphilosophie ja vuonna 1922 tarkistettuna kaksikielisenä kirjana (englanti–saksa). Vuonna 1927 Wittgenstein esitti teoksen väitöskirjanaan Cambridgen yliopistossa.
Wittgenstein tiivisti itse Tractatuksen näin:
»Minkä ylipäänsä voi sanoa, sen voi sanoa selvästi, ja mistä ei voi puhua, siitä on vaiettava.»
Teoksen rakenne

80 sivulla Wittgenstein esittää oman 7-kohtaisen filosofisen järjestelmänsä loogisen atomismin hengessä. Jokainen kirjan lause on numeroitu rekursiiviselta vaikuttavalla tavalla, tosin numeroinnin luonteesta ei ole yksikäsitteisesti hyväksyttyä näkemystä. Ajatuksena on kuitenkin karkeasti ottaen, että 1.1 selittää kohtaa 1, 1.11 ja 1.12 selittävät kohtaa 1.1 ja niin edespäin. Kirjan 7 päälausetta ovat:
Maailmaa on kaikki, mikä on niin kuin se on.
Mikä on niin kuin se on – tosiseikka –, on yksityisten asiaintilojen vallitsemista.
Tosiseikkojen loogiset kuvat ovat ajatuksia.
Ajatuksia ovat mielekkäät lauseet.
Lauseet ovat elementaarilauseiden totuusfunktioita. (Elementaarilause on oma totuusfunktionsa.)
Totuusfunktion yleinen muoto on  [{\bar {p}},{\bar {\xi }},N({\bar {\xi }})]. Tämä on lauseen yleinen muoto.
Mistä ei voi puhua, siitä on vaiettava.
Kielen kuvateoria

Wittgenstein esittelee Tractatuksessa ns. kielen kuvateorian, jonka mukaan oikein muodostetut lauseet ovat kuvia asiaintiloista. Esimerkiksi lause ”Kissa on pöydällä” kuvaa asiaintilaa, jossa kissaksi kutsuttu eläin on pöydällä.
Filosofisia ongelmia syntyy Wittgensteinin mukaan silloin, kun kieltä käytetään väärin esimerkiksi yrittämällä kuvata sellaista, mitä ei voi kuvata. Esimerkkinä tästä on maalauksen ja maailman vastaavuussuhde: maalaus voi esittää latoa, mutta maalaus ei voi esittää maalauksen ja ladon välistä esittämissuhdetta. "Missä esittämissuhde on?" kuuluisi wittgensteinilainen kysymys. Puhe sen puhumisesta, mistä ei voi puhua, herättää kysymyksiä monien omituiselta tai filosofiselta kuulostavien väitteiden luonteesta: ”Mikä on elämän tarkoitus?",  ”Kuinka paha ihminen voi olla?", "Onko enemmän identtinen kuin epätosi vai maksalaatikko?".
Wittgensteinin mukaan kielen kuvateoria ei voi sanoa tällaisista (kahdesta ensimmäisestä) lauseista mitään, koska ne viittaavat mystisiin tuntemuksiin ja transsendentteihin ideoihin. Viimeinen esimerkkilause on sen sijaan järjetön jo tavanomaisen kieliopin kannalta.
Wittgensteinin mukaan filosofian tehtävänä on löytää kielelliset sekaannukset. Hän osoittaa, että mainitun kaltaiset kysymykset vievät ajatuksellisiin umpikujiin. Filosofinen erittely ei tuota tiedollisia väittämiä kuten luonnontieteet, vaan se on toimintaa, jonka tavoitteena on purkaa kielemme tuottamat mielettömyydet. Wittgenstein pitää esimerkiksi etiikasta ja estetiikasta puhumista mahdottomana.
Tämä ei kuitenkaan tarkoita, etteivät etiikka ja estetiikka olisi elämässä oleellisia tekijöitä. Wittgenstein vain väittää, ettei niistä voi puhua sekaannuksista vapaalla kielellä. Lause ”Sinun pitäisi auttaa lähimmäistäsi” ei puhu maailmasta kuten "Kissa on pöydällä”. Kaikilla tosiasiaväitteillä on looginen rakenne (”Kissa on pöydällä” tai ”Kaloilla on kidukset”) ja ne ovat tosia tai epätosia vallitsevan asiaintilan perusteella. Lause ”Kissa on pöydällä” on tosi, jos kissa todellakin on pöydällä. Wittgenstein myös toteaa, että kieli voi vain kuvailla maailmaa, mutta se ei voi kuvata sitä miten se kuvaa maailmaa. Tätä kutsutaan semantiikan julkilausumattomuudeksi.
Vaikutus

Tractatuksen näkemys toimi pohjana loogisen empirismin alkuvaiheen metafysiikan kieltämiselle. Myöhemmin, etenkin analyyttisen filosofian valtakaudella esimerkiksi moraalifilosofia palautettiin mielekkään keskustelun piiriin. Tractatuksen näkemys kielestä liittyy oleellisesti tieteelliseen kielenkäyttöön. Wittgensteinin esittäessä sen mikä esitettävissä on, Tractatus ilmentää viittausta esittämättömään ja kielen tavoittamattomaan maailmaan.
Wittgenstein päätyi itsekin pitämään Tractatuksen näkemyksiä kielellisinä paradokseina:
»Kirjani muistuttaa tikkaita. Tarvitset sitä kiivetäksesi ylös, missä huomaat mitä tarkoitan.

Tämän jälkeen voit heittää tikkaat menemään.»
Otteita

»5.6. Kieleni rajat ovat maailmani rajat.»
»6.54. Lauseeni selventävät siten, että se, joka minut ymmärtää, huomaa lopulta lauseitteni olevan mielettömiä, noustuaan niitä pitkin – niiden päällä – niiden yläpuolelle. (Hänen on niin sanoakseni heitettävä pois tikkaat kiivettyään niillä ylös.)»
»7. Mistä ei voi puhua, siitä on vaiettava (Wovon man nicht sprechen kann, darüber muß man schweigen)»
Teos populaarikulttuurissa

M. A. Numminen on säveltänyt teoksesta Tractatus-sarjan vuonna 1966, tehnyt musiikkivideot The General Form of a Truth-Function vuonna 1991 ja M. A. Numminen Sings Wittgenstein – Wovon man nicht sprechen kann vuonna 1993 sekä levyttänyt Tractatus-sarjan vuonna 1989 levylleen The Tractatus Suite.
Kirjallisuutta

Wittgenstein, Ludwig: Tractatus logico-philosophicus eli Loogis-filosofinen tutkielma.  ((Logisch-philosophische Abhandlung, 1921.) Suomentanut Heikki Nyman. 3. tarkistettu painos (1. painos 1971). Taskutieto, 70)  Helsinki:  WSOY, 1984 (5. painos 1997).  ISBN 951-0-12171-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tommi Uschanov: Wittgensteinin tractatus logiikan kritiikkinä (Arkistoitu – Internet Archive). Niin & näin 3/1998.
Rujo

Rujo oli suomalainen elektronista musiikkia esittänyt yhtye. Yhtyeen jäsenet olivat Timo Laru, Riku Peltomaa ja Sami Rannila.
Yhtyeen yksi tunnetuimmista kappaleista on "James Portsari ja lupa tappaa", joka pysyi vuonna 1992 Suomen singlelistalla kolmen viikon ajan viikoilla 21–23, joista paras sijoitus oli 11. sija viikolla 22.
Travnik

| Travnik |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Travnikin kunta
 Travnik
 Koordinaatit: 44°13′35″N, 17°39′35″E 
Valtio:  Bosnia-Hertsegovina
Entiteetti:  Bosnia ja Hertsegovina
Kantoni:  Keski-Bosnia
Väkiluku (2013):  53 482
 
 www.opcinatravnik.com.ba 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Travnik on kaupunki ja kunta Bosnia ja Hertsegovinan valtioon kuuluvassa Bosnia-Hertsegovinan federaatiossa. Osmanien valtakunnan kaudella kaupunki oli jonkin aikaa Bosnian hallinnollinen keskus. Vuonna 2013 Travnikin kunnan asukasluku oli 53 482. Suurin osa asukkaista on islaminuskoisia bosniakkeja, mutta siellä asuu myös suuri katolinen kroaattivähemmistö.
Maantiede

Travnik sijaitsee Bosnia ja Hertsegovinan valtioon kuuluvan Bosnia-Hertsegovinan federaation Keski-Bosnian kantonissa. Alue on Bosnajoen sivujoki Lašvan laaksoa. Kaupungin korkeus merenpinnasta on noin 504 metriä. Sen pohjoispuolella kohoaa Vlašić (1 943 m) ja eteläpuolella Vilenica (1 235 m).
Historia > Varhainen historia

Nykyisen Travinkin alueella on ollut arkeologisten löydösten perusteella ihmisasutusta jo neoliittiselta kaudelta lähtien. Kaivauksissa on löydetty jälkiä myös myöhemmistä illyrialaisista ja roomalaisista. Roomalaisten jälkeen alueelle saapuivat slaavit, jotka eivät useampaan vuosisataan jättäneet kuitenkaan alueelle historiallisia merkkejä. 1200-luvulta tunnetaan kuitenkin kirkkojen, linnoitusten ja hautojen jäänteitä. 1400-luvulle perustettiin linnoitus nykyisen Travnikin kaupungin paikalle, josta paikkakunnan kaupunkikehitys lienee alkanut. Historiallisissa lähteissä paikka mainitaan ensimmäisen kerran Mehmed II:n sotaretkillä Bosniassa vuosina 1463–1464.