Silvio Berlusconi
Mediamogulina

Kiinteistökaupoilla rikastunut Berlusconi osti Arcoren kunnasta ylellisen Villa San Martinon kartanon. Kun vuonna 1974 Italian peruslakituomioistuin myönsi eräälle paikalliselle televisiokanavalle luvan välittää ohjelmia kaapelin kautta valtiollisen televisiomonopolin maassa, Berlusconi näki tilaisuuden haastaa valtion monopolin. Hän otti Milano 2:ssa toimivan vakiintuneen kaapeli-tv-palvelun, osti vuonna 1978 pienen tv-kanavan taajuuden ja lanseerasi paikallisen, kaupallisen tv-kanavan nimeltä Telemilano 58. Kun kanava oli aloittanut toimintansa, Berlusconi alkoi houkutella mainostajia hyvin aktiivisesti. Hän osti joukon muita asemia ympäri Italiaa, yhdisti ne ja ryhtyi julkisen tv-yhtiö RAI:n kilpailijaksi. Vuonna 1978 Berlusconi muodosti mediaan erikoistuneen holdingyhtiö Fininvestin, joka kokosi hänen tv-asemansa. Berlusconi ryhtyi näyttämään samaa ohjelmaa samanaikaisesti koko maassa ja loi näin illuusion kansallisesta tv-kanavasta ja suorista lähetyksistä, jotka laki kaupalliselta kanavalta vielä kielsi. Tämän ansiosta hänen onnistui saada useita merkittäviä mainostajia.
Berlusconi perusti vuonna 1979 Rete Italia -yhtiön ja alkoi ostella Hollywoodin menestyselokuvien, saippuaoopperoiden, peliohjelmien ja tilannekomedioiden televisiointioikeuksia. Berlusconin kanavalla esitettiin muun muassa Dallasia, Dynastiaa, Kauniita ja rohkeita sekä Onnenpyörää. Hän osti myös lukemattomia jalkapallo-ottelujen esitysoikeuksia. Oman mainosyhtiönsä Publitalian kautta hän pystyi ottamaan suoraan yhteyttä mainostajiin joutumatta käyttämään kalliita mainostoimistoja. Hänen strategiset menetelmänsä, maanlaajuinen tv-toimintansa ja uudenlainen, kauniisiin naisiin ja toimintaan painottuva sisältö mullistivat Italian tv-markkinat.
Italiassa oli tuolloin tilaus uudelle, viihdyttävällä televisiokanavalle. Valtion televisiokanavan lähetysaika täyttyi opetusohjelmista, ohjelmat olivat tosikkomaisia ja korostivat vanhakantaisia, katolisia perhearvoja. Ohjelmisto loppui joka ilta Rossinin Wilhelm Tell -oopperan alkusoittoon, jonka jälkeen ruutuun ilmestyi testikuva ja vastaanottimesta kuului särisevää ääntä. Harvat mainokset olivat nekin opettavaisia ja kömpelöitä. Kaupungistuneet ja nykyaikaista elämää eläneet italialaiset tunsivat, että eivät saa ohjelmistosta irti juuri mitään. Tätä tausta vasten ei ole ihme, että Berlusconin kanavat kasvattivat jatkuvasti suosiotaan.
Berlusconi perusti vuonna 1980 Canale 5 -televisiokanavan, joka oli Italian ensimmäinen kaupallinen televisioverkko. Hän osti vuosina 1981–1983 kanavansa pääkilpailijat Italia 1:n ja Rete 4:n, mikä antoi hänelle kolmen kanavansa kautta yhteensä 45 prosentin osuuden lähetysmarkkinoista.
Lokakuussa 1984 italialaiset tutkintatuomarit määräsivät Berlusconin kolme tv-kanavaa lopettamaan toimintansa, sillä lain mukaan vain RAI:lla oli oikeus koko maan kattaviin tv-lähetyksiin. Berlusconilla oli vastassaan paitsi RAI, myös sitä tukeva Italian kristillisdemokraattisen ja kommunistisen puolueen vanha kaarti. Avukseen Berlusconi sai paitsi miljoonat lojaalit tv-katsojat ja kanavilla mainostaneet yritykset, myös henkilökohtaisen ystävänsä, sosialistipääministeri Bettino Craxin. Pääministeri allekirjoitti hätätila-asetuksen, joka salli lähetysten jatkua. Craxi esitti vuonna 1985 kaksi asetusta lisää, joiden ansiosta Berlusconi sai jatkaa lähetyksiään, ja asiaa puitiin vielä vuonna 1990, kun hallituksen viisi ministeriä erosi vastalauseena Berlusconin yksityisen tv-imperiumin laillistamiselle. Berlusconia syytettiin Craxin lahjomisesta. Väitetään, että siirtämällä nykyrahassa 11 000 000 euroa Craxin laittomille off- shore tileille Berlusconi olisi saanut Craxin tuen valtakunnallisen televisiotoimintansa laillistamiselle. Asiasta käytiin oikeutta pitkään ja ollessaan syytettynä toisista korruptiojutuista Craxi kuoli huvilallaan Tunisiassa. Berlusconi on itse syyttänyt jupakasta vasemmistolaisia tuomareita, eikä myönnä lahjoneensa ainuttakaan poliitikkoa.
Berlusconin luomat televisioasemat hallitsivat Italian televisiota 1980-luvun loppuun mennessä. Berlusconi hankki omistukseensa myös tavarataloja, elokuvateattereita ja julkaisuyhtiöitä sekä AC Milan -jalkapallojoukkueen. Hän osti kustannusyhtymä Mondadorin ja hallitsi 40 prosenttia Italian lehtimarkkinoista. Hän osti keskustaoikeistolaisen sanomalehden Il Giornalen. Berlusconi perusti Mediaset-mediayhtiön, joka yhdisti hänen televisio-, mainonta-, elokuva- ja levytystoimintansa.