stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Janakan päiväkoti-koulu
Historiaa

Laukaan kunta rakensi hirsirunkoisen koulun Janakkaan 1912. Vuonna 1931 alue siirtyi Jyväskylän maalaiskunnan hallintaan, mutta Laukaan kunta osallistui edelleen koulun ylläpitoon ja isomman koulun rakentamiseen Janakassa vuoteen 1954 asti yhdessä Jyväskylän maalaiskunnan kanssa. Asukasmäärän kasvaessa päätettiin käynnistää aiempaa isomman koulun rakentaminen. Janakan päiväkoti-koulun vuonna 1935 valmistuneen vanhan kaksikerroksisen päärakennuksen on suunnitellut rakennusmestari V.F. Peltonen. Koulun valmistuttua siinä oli neljä luokkahuonetta ja kaksi asuntoa opettajille. Vuonna 1912 valmistunut hirsirunkoinen koulurakennus siirrettiin kouluksi Jylhään.
Helsingin Santahaminassa toiminut Ilmatorjuntakoulutuskeskus toimi Janakassa jatkosodan alussa vuonna 1941. Se toimi mm. ilmatorjunta- ja ilmavalvontayksiköiden kokoamis- ja koulutuskeskuksena. Janakassa toimi myös päällystö- ja alokaskoulu. Keskus toimi Janakassa vain noin kahden kuukauden ajan, jonka jälkeen se palasi takaisin Helsinkiin. Tästä on kiinnitetty muistolaatta vanhan päärakennuksen seinään 12. elokuuta 2010.
Vuonna 1981 valmistuneessa saneerauksessa asuntoja ja osa kellarin tiloista muutettiin luokiksi ja muuhun opetuskäyttöön. Vuonna 1983 koulussa oli seitsemän luokkahuonetta ja vastaanottohuone kouluterveydenhoitajalle.
Janakka oli aikaisemmin vaaleissa oma äänestysalueensa  vuodesta 1952. Perustamisvaiheessa äänestysalueeseen kuului Leppäveden kylä kokonaan, Koskenvuoren tila N:o 1, Laukaan kunnasta siirrettävät alueet, Savonmäki (Oksalan tilaa) ja N:o 4 Luhtala. Janakan koulun saneerauksen aikana äänestyspaikkana toimi SOK:n entinen hallintorakennus osoitteessa Konttisentie 3. Jyväskylän kaupunginvaltuusto päätti kokouksessaan 26. elokuuta 2013 liittää Janakan äänestysalueen Savonmäen äänestysalueeseen.
Janakan päiväkoti-koulun vuonna 1935 valmistunut vanha päärakennus, joka on nyt pääosin päiväkodin käytössä.
Ekke Hämäläinen

| Ekke Hämäläinen |
| --- | --- |
 Ekke Hämäläinen vuonna 1957.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Martti Einar Eugen Hämäläinen
Syntynyt: 14. helmikuuta 1922 Mikkeli
Kuollut: 21. tammikuuta 1981 (58 vuotta) Florida, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Hilkka Kinnunen (1948–1970)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1945–1976
Merkittävät roolit:  Toukokuun taika Kuningas kulkureitten
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Martti Einar Eugen ”Ekke” Hämäläinen (14. helmikuuta 1922 Mikkeli – 21. tammikuuta 1981 Florida, Yhdysvallat) oli suomalainen näyttelijä. Hän loi merkittävän uran Suomen Kansallisteatterissa 1948–1974 sekä lähes neljässäkymmenessä elokuvassa. Hämäläisellä oli urallaan moninaisia filmitehtäviä koreista sankariosista konnavivahteisiin rooleihin. 1960-luvulta lähtien hän näytteli lukuisissa televisiotuotannoissa.
Ura

Hämäläisen syntyi Mikkelissä 1922 kauppias Juho Hämäläisen perheeseen. Hänen vanhempi sisarensa oli näyttelijä Aune Häme. Hämäläinen opiskeli Suomen Teatterikoulussa vuodet 1944–1946, minkä jälkeen hänellä oli vuoden pituisia kiinnityksiä Porin Teatteriin ja Helsingin Kansanteatteriin. Vuonna 1948 Hämäläinen siirtyi Suomen Kansallisteatteriin, jossa hän loi merkittävän uran sairauseläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1974 saakka. Hämäläinen tunnettiin temperamentikkaana, mutta toisaalta lahjakkaana ja muuntautumiskykyisenä näyttelijänä, joka omaksui hyvin stanislavskilaisen näyttelemismetodin. Hänen merkittäviä roolitehtäviään olivat muun muassa Simeoni kappaleessa Seitsemän veljestä, Chopin näytelmässä Kesä Nohantissa ja Dudard Sarvikuonossa.
Hämäläinen nähtiin myös lähes 40 elokuvassa vuosina 1945–1976. Hänen ensimmäinen filmiroolinsa oli koulupoika Paul elokuvassa Suomisen Olli yllättää (1945). Muutaman sivuroolin jälkeen hän teki ensimmäisen miespääosansa romanttisessa komediassa Toukokuun taika (1948). Kriitikot arvioivat hänet lupaavaksi tulokkaaksi, vaikka roolisuoritusta pidettiin hieman pingottuneena. Vuonna 1949 Hämäläinen oli kunnianhimoinen tuomari Kovalinna komediassa Sinut minä tahdon (1949) sekä kevytmielinen taiteilija Bertil Carénius epookkidraamassa Jossain on railo (1949). Hänen elokuvaosistaan merkittävin oli päärooli elokuvassa Kuningas kulkureitten (1953), jolla yritettiin jatkaa vuoden 1941 Kulkurin valssin menestystä, mutta heikoin tuloksin. Hämäläisen tulkitsemia rikollisrooleja oli muun muassa salakavala ”tohtori” Muura elokuvassa Kuollut mies kummittelee (1952).
Vuodesta 1954 Hämäläinen esiintyi valkokankaalla sivuosissa. Hän oli mukana muun muassa Edvin Laineen elokuvissa Tuntematon sotilas (1955) sekä Täällä Pohjantähden alla (1968), jossa Hämäläinen esitti tuomari Carl Wallenia. Hänet nähtiin usein myös lankonsa Ville Salmisen ohjaamissa elokuvissa. Hämäläinen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1969. Hänen uransa päättyi pieneen sivuosaan suomalais-neuvostoliittolaisessa elokuvassa Luottamus (1976).
Yksityiselämä

Hämäläinen oli 22 vuotta naimisissa näyttelijä-laulaja Hilkka Kinnusen kanssa, ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Hämäläinen sairastui 1960-luvulla hypokondriaan eli luulotautiin. Mielenterveysongelmat heijastuivat avioelämään, ja liitto päättyi eroon 1970-luvulla. Hämäläinen kärsi myös sydämen vajaatoiminnasta. Hän kuoli vaikeaan sairauteen 58-vuotiaana Floridassa 1981. Hänet on haudattu Kansallisteatterin näyttelijöiden yhteishautaan Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Teatterikiinnitykset

Mikkelin teatteri 1940–1941
Porin Teatteri 1946–1947
Helsingin Kansanteatteri 1947–1948
Suomen Kansallisteatteri 1948–1974
Emilia-Romagnan Grand Prix 2023

|  Emilia-Romagnan Grand Prix 2023  |
| --- | --- |
 6. osakilpailu 23 osakilpailusta kaudella 2023. 

Päivämäärä:  21. toukokuuta 2023
Rata:  Autodromo Enzo e Dino Ferrari
Sijainti:  Imola, Emilia-Romagna, Italia
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,909 km
Kilpailun pituus:  63 kierrosta, 309,049 km
Emilia-Romagnan Grand Prix 2023 (virallisesti Formula 1 Qatar Airways Gran Premio del Made in Italy e dell’Emilia-Romagna 2023) olisi ollut Formula 1 -kauden 2023 6. osakilpailu, joka olisi ajettu 21. toukokuuta Autodromo Enzo e Dino Ferrarin moottoriradalla Imolassa Italiassa. Kilpailu peruttiin 17. toukokuuta alueella olleiden pahojen tulvien vuoksi.
Encken jako

Encken jako
Encken jako on 325-km leveä aukko Saturnuksen A-renkaan sisällä. Sen aiheuttaa Saturnuksen kuu Pan, joka kiertää sen sisällä. Vaikka James Edward Keeler löysi sen vuonna 1888, se on nimetty Johann Franz Encken mukaan, koska hän tutki renkaita.
Iso Majoinlampi

| Iso Majoinlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°38′03″N, 24°42′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Karankajärven va (14.66)
Laskupuro:  Majoinpuro Kiesimenjärveen 
Järvinumero:  14.664.1.019
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  209,6 m  
Pituus:  650 m  
Leveys:  430 m  
Rantaviiva:  2,178 km  
Pinta-ala:  13,367 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Majoinlampi 
Iso Majoinlampi  on Keski-Suomessa Saarijärvellä  Kukon lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 650 metriä pitkä, 430 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 13,4 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Karankajärven valuma-alueella (14.66), jonka Vihanninjoen valuma-alueeseen (14.664) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 209,6 metriä mpy.
Elina Koivumäki

Elina Koivumäki vuonna 2017
Elina Koivumäki (s. 1977) on suomalainen juristi, tietokirjailija, ammattipuhuja ja yrittäjä. Hän on erikoistunut markkinointiin, tekijänoikeuksiin ja tietosuojaan liittyvään lainsäädäntöön.
Ura

Koivumäki teki gradunsa Heinonen & Co -asianajotoimistossa. Hän ehti työskennellä siellä kolme vuotta, kun häntä pyydettiin sen osakkaaksi hänen ollessaan 26-vuotias. Yritysjärjestelyjen myötä työpaikka vaihtoi nimeään: vuosina 2008-2013 se oli Juridia, sitten Juridia Bützow ja vuodesta 2014 lähtien Eversheds. .
Koivumäki ehti toimia yrityksessä 17 vuotta, ennen kuin irtisanoutui syksyllä 2016 osakkuudestaan toisen äitiysvapaansa jälkeen  ja alkoi toimia Lexperience-yrityksensä kautta. Juridiikan lisäksi häntä työllistävät myös tapahtumien järjestäminen ja juontaminen.
Koivumäki on osakkaana Tapahtumahotelli Huoneessa ja Kyrö Distillery Companyssa.
Teokset

Elina Koivumäki on Kauppakamarin vuosittain julkaiseman Markkinointijuridiikka-kirjan pääkirjoittaja. Petteri Häkkäsen kanssa kirjoitetusta kirjasta ilmestyy uusi versio joka vuoden tammikuussa. Kirjan ensimmäinen versio ilmestyi vuonna 2010, jolloin siinä oli 226 sivua. Uutuuskirja palkittiin Markkinointiviestinnän Toimistojen Liiton järjestämässä kirjoituskilpailussa hopeasulalla.
Kirjaa päivitetään vuosittain ja esimerkiksi vuonna 2017 siihen lisättiin henkilöbrändäystä käsittelevä osio ja kirjan sivumäärä oli 461. Kirjassa käsitellään muun muassa tekijänoikeuksien ja tavaramerkkien huomioimista markkinointiviestinnässä.
Yksityiselämä

Koivumäki toimii vapaaehtoisena mentorina Lakimiesliiton mentorointiohjelmassa ja harrastaa muun muassa laulamista.
Koivumäen lempilause on ”It’s all about people”, jolle hän on hankkinut Patentti- ja rekisterihallituksesta tavaramerkin.
Aiheesta muualla

Elina Koivumäen kotisivut
Itäkanadansusi

| Itäkanadansusi |
| --- | --- |
 Itäkanadansusia näyttelyssä Algonquinin puistossa
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  Koirat Canis
Laji::  Susi lupus
Alalaji::  lycaon
Kolmiosainen nimi
 Canis lupus lycaon  Schreber, 1775 
 Itäkanadansuden levinneisyysalue sinisellä
Katso myös
   Itäkanadansusi Wikispeciesissä   Itäkanadansusi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Itäkanadansusi[lähde? ] eli metsäsusi[lähde? ] eli algonquininsusi[lähde? ] (Canis lupus lycaon) on suden alalaji joka elää Pohjois-Amerikassa.
Ulkonäkö ja koko

Itäkanadansusi on pienempi kuin harmaasusi ja sillä on harmaanpunertava turkki, jossa on mustaa selässä ja kyljissä. Sen iho on harmaan rusehtava. Korvien takana on punertavaa väriä, tämä on merkki sen sukulaisuudesta punasuden kanssa. Täysin mustia tai valkoisia yksilöitä ei ole tavattu. Itäkanadansusi on myös sirompi kuin harmaasusi ja sillä on myös enemmän kojoottimaisia piirteitä. Tämä on mahdollista sillä sudet ja kojootit usein risteytyvät keskenään.
Itäkanadansuden paino on 25–30 kilogrammaa, eli huomattavasti pienempi kuin harmaasusi. Alalajien määrittäminen on ollut vaikeaa sillä susi, punasusi ja kojootti risteytyvät helposti keskenään. Näin luonnostaan tavataan suuri kirjo erilaisia ristisiitoksia eli hybridejä ja tämän lisäksi kullekin lajille on suuri määrä alalajeja, jotka jo ulkonäöltään eroavat huomattavasti toisistaan.
Levinneisyys

Itäkanadansusia on pääasiassa vain Algonquinin puistossa Kanadan ja Yhdysvaltojen rajalla.
Susien istuttamista  muualle Yhdysvaltojen koillisosaan on harkittu.
Elintavat

Itäkanadansusi saalistaa valkohäntäpeuroja, hirviä, jäniseläimiä ja jyrsijöitä mukaan lukien majavia, piisameja ja hiiriä. Sudet metsästävät useimmin majavia kesällä ja talvella valkohäntäpeuroja.
Luokittelu

Lajia on pidetty suden alalajina, mutta se saattaa olla oma lajinsa (Canis lycaon). Näin se olisi neljäs ”susi” Pohjois-Amerikassa pienimmän eli kojootin (Canis latrans) keskikokoisen punasuden (Canis rufus) ja suden eli harmaasuden (Canis lupus) kanssa.
Aiheesta muualla

Karala, Maija: Hybridilaji: enemmän kuin osiensa summa Erään planeetan ihmeitä -blogi.  23.10.2016. Viitattu 15.10.2019.
Eastern Wolf Canis lupus ssp. lycaon iNaturalist. Viitattu 15.10.2019. (englanniksi)
Encore

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Encore eli ylimääräinen on konsertin lopuksi esitetty, konsertin varsinaiseen ilmoitettuun tai suunniteltuun ohjelmaan kuulumaton musiikkiesitys. Encore esitetään ”yleisön pyynnöstä”, kun suosionosoitukset ovat riittävän pitkät ja voimakkaat varsinaisen konserttiohjelman loputtua. Encoren esittäminen on hyvin tavanomaista populaarimusiikkikonserteissa; ylimääräisenä esitetään useimmiten yhtyeen tai artistin tunnetuimpia, yleisön rakastamia kappaleita. Ylimääräisillä numeroilla on pitkä ja vahva perinne myös klassisen musiikin konserteissa.
Encore [ãˈkor] on ranskaa ja tarkoittaa ’uudelleen’, ’vielä (kerran)’. Ranskalaiset itse eivät useinkaan käytä sanaa tässä konserttiohjelmaan liittyvässä merkityksessä vaan huutavat lisänumeroa pyytäessään ”rappel” tai ”bis”.
Populaarimusiikin konsertissa encore alkaa usein niin, että yleisö huutaa bändin nimeä tai ”we want more” eli ’me haluamme lisää’. Klassisen konsertin encore pyritään saamaan aikaan pitkin ja voimakkain taputuksin. Myös italiankielisellä huudolla ”Da capo!” voi pyrkiä samaan päämäärään.
Jaiva

Jaiva (ven. Я́йва) on Volgan vesistöön kuuluvan Kaman sivujoki Permin aluepiirissä Venäjällä. Sen pituus on 304 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 6250 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Kvarkuš-harjanteelta lähteltä Sverdlovskin alueen rajaa ja laskee Kaman tekojärveen Bereznikin kaupungin eteläpuolella. Sen varrella sijaitsee Jaivan kaupunkimainen taajama ja Jaivan lämpövoimalaitos, joka on yksi alueen suurimpia. Joen alajuoksulla harjoitetaan laivaliikennettä ja puunuittoa. Nimitys perustuu komipermjakin sanoihin jai ’liha’ ja va ’vesi’ (merkityksessä ’kalainen, riistarikas’).
International Democrat Union

| International Democracy Union |
| --- | --- |
 IDU 
 IDU:n tunnus.
Perustettu:  1983
Toimiala:  Politiikka
Kotipaikka:   München, Saksa
Toiminta-alue:  Maailmanlaajuinen
Jäsenet:  Oikeistolaiset puolueet Keskusta-oikeistolaiset puolueet
Puheenjohtaja:   Stephen Harper
Varapuheenjohtaja:   Brian Loughnane
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
International Democracy Union (lyh. IDU) on konservatiivisten poliittisten puolueiden muodostama kansainvälinen internationaali. Järjestö on perustettu vuonna 1983 ja sen jäseninä on konservatiivisten puolueiden lisäksi myös joitain keskusta-oikeistoa edustavia puolueita.
Jäsenpuolueet

Puolueet, jotka hakevat jäsenyyttä IDU:ssa tulee täyttää järjestön periaatejulistuksen, eli ns. Lontoon julistuksen, arvot. Lisäksi hakijapuolueella tulee olla vähintään yksi IDU:n jäsenpuolue "sponsoroimassa" hakijan jäsenyyttä järjestössä. Tämän sponsoripuolueen tulee olla IDU:n täysjäsen ja mukana ohjaamassa hakijapuoluetta hakemusprosessin aikana.
Jäsenyysehtojen täyttyessä hakijapuolue kutsutaan esittämään hakemuksensa IDU:n johdolle (IDU Executive), jonka täytyy vielä hyväksyä hakemus. Hyväksynnän saatuaan hakijapuolueesta tulee joko liitännäisjäsen (mikäli puolue ei tässä vaiheessa täytä täysjäsenyyden ehtoja) tai tarkkailijajäsen, jolle suositellaan täysjäsenyyttä.
Lopullisesti puolueen hyväksymisestä IDU:n täysjäseneksi päättää puoluejohtajien kokous, minkä jälkeen puoluejohtajan tai puheenjohtajan tulee vielä allekirjoittaa IDU:n periaatejulistus. IDU:n puoluejohtajien kokous pidetään pääsääntöisesti kolmen vuoden välein.
Jäsenpuolueet > Täysjäsenet

| Maa | Puolue |
| --- | --- |
 Albania: Albanian demokraattinen puolue
 Argentiina: Propuesta Republicana
 Australia: Australian liberaalipuolue
 Azerbaidžan: Azerbaidžanin kansallinen itsenäisyyspuolue
 Belgia: Uusi Flaamin liitto
 Bolivia: Movimiento Demócrata Social
 Bosnia ja Hertsegovina: Demokraattisen edistyksen puolue
 Bosnia ja Hertsegovina: Kroatian demokraattinen liitto Bosnia-Hertsegovinassa
 Brasilia: União Brasil
 Bulgaria: GERB
 Bulgaria: Demokraattisten voimien liitto
 Chile: Union Democrata Independiente
 Chile: Partido Renovacion Nacional
 Costa Rica: Partido Unidad Social Cristiana
 Dominikaaninen tasavalta: Fuerza Nacional Progresista
 Ecuador: Partido Social Cristiano
 El Salvador: Alianza Republicana Nacionalista
 Espanja: Kansanpuolue
 Georgia: Yhdistynyt kansallinen liike
 Ghana: New Patriotic Party
 Grenada: New National Party
 Guatemala: Partido Unionista
 Honduras: Hondurasin kansallispuolue
 Islanti: Itsenäisyyspuolue
 Israel: Likud
 Itävalta: Itävallan kansanpuolue
 Kanada: Kanadan konservatiivipuolue
 Kenia: Demokraattinen puolue
 Kiinan tasavalta: Kuomintang
 Kolumbia: Kolumbian konservatiivipuolue
 Korean tasavalta: Yhdistynyt tulevaisuus
 Kreikka: Uusi demokratia
 Kroatia: Kroatian demokraattinen liitto
 Kypros: Demokraattinen liike
 Libanon: Libanonin joukot
 Liettua: Kotimaan liitto – Liettuan kristillisdemokraatit
 Malediivit: Malediivien demokraattinen puolue
 Malta: Kansallispuolue
 Marokko: Itsenäisyyspuolue
 Mongolia: Demokraattinen puolue
 Montenegro: Pokret za promjene
   Nepal: Rastriya Prajatantra Party
 Norja: Høyre
 Panama: Cambido Democrático
 Peru: Kristillinen kansanpuolue
 Pohjois-Makedonia: VMRO-DPMNE
 Portugali: CDS – Kansanpuolue
 Romania: Kansallisliberaalinen puolue
 Ruotsi: Maltillinen kokoomus
 Saint Lucia: Yhdistynyt työväenpuolue
 Saint Vincent ja Grenadiinit: New Democratic Party
 Saksa: Saksan kristillisdemokraattinen unioni
 Saksa: Baijerin kristillissosiaalinen unioni
 Serbia: Serbian edistyspuolue
 Slovenia: Slovenian demokraattinen puolue
 Sri Lanka: Yhdistynyt kansallispuolue
 Suomi: Kansallinen Kokoomus
 Tansania: CHADEMA
 Tanska: Konservatiivinen kansanpuolue
 Turks- ja Caicossaaret: People's Democratic Movement
 Tšekki: Kansalaisdemokraattinen puolue
 Uganda: Forum for Democratic Change
 Ukraina: Batkivštšyna
 Unkari: Fidesz
 Uusi-Seelanti: Uuden-Seelannin kansallispuolue
 Venezuela: Proyecto Venezuela
 Viro: Isänmaa
 Yhdistynyt kuningaskunta: Konservatiivipuolue
 Yhdysvallat: Republikaaninen puolue
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta International Democrat Union Wikimedia Commonsissa
International Democrat Union (englanniksi)
Enciclopedia Italiana

Enciclopedia Italiana on 1929–1939 julkaistu italiankielinen tietosanakirja, jossa on 36 osaa sekä täydennysosa ja hakemisto-osa. Tämän hyvin laajan kirjasarjan täydellinen nimi on Enciclopedia Italiana di Scienze, Lettere ed Arti. Kirjasarjan julkaisi Istituto Giovanni Treccani ja sen päätoimittaja oli senaattori Giovanni Gentile (1875–1944).
Janak Sapkota

Janak Sapkota, (s. 1987) on nepalilainen haikurunoilija. Hän kirjoittaa pääasiassa englanniksi. Hänen haikujaan on julkaistu lehdissä kautta maailman. Sapkota on uudistanut haikuperinnettä herkkävireisillä runoillaan, joiden teemoina ovat muun muassa luonto ja Intia.
Arto Lappi on suomentanut Sapkotan teoksen Firefly Lights the Page (Tulikärpänen valaisee sivun).
Sapkota voitti Smurfit Samhain International Haiku -palkinnon vuonna 2006.
Julkaisut

Winter Lights (2004)
Full Moon - Ré Lan (2004)
Lights Along the Road (2005)
Tulikärpänen valaisee sivun (2012)
Whisper of Pines: Cogar Na Ngi Iseanna (2012)
Long Days of Rain (2016).
Aiheesta muualla

Researchgate.net: Janak Sapkota
Kiiltomato.net: Tulikärpänen hehkuu himmeästi
Elmo, urheilija

Elmo, urheilija on Juhani Peltosen kirjoittama ja Yleisradion toteuttama kuunnelma vuodelta 1977. Kestoltaan kuunnelma on 50 minuuttia ja sen ohjasi Lars Svedberg. Kyseessä on parodinen tarina Elmo-nimisestä suomalaisesta urheilusankarista, joka yltää hämmästyttäviin saavutuksiin, mutta on luonteeltaan hiljainen ja erikoinen. Kuunnelmassa ovat äänessä pääasiassa kaksi innokasta urheiluselostajaa. Elmo, urheilija sai kunniamaininnan Prix Italiassa vuonna 1979. Kuunnelmaa on esitetty Suomen lisäksi myös Australiassa, Espanjassa, Irlannissa, Italiassa, Itävallassa, Jugoslaviassa, Ruotsissa, Tšekkoslovakiassa ja Saksan Liittotasavallassa. Kuunnelmaa seurasivat vuonna 1978 kuunnelma Elmo – muu maailma ja romaani Elmo. Vuonna 1981 tehtiin vielä televisioelokuva Muistoja Elmosta.
Elmossa Juhani Peltonen parodioi menneiden vuosikymmenten urheiluselostajien kuten Paavo Noposen ja Pekka Tiilikaisen maalailevaa ja yltiöisänmaallista, muita kulttuureja vähättelevää ilmaisua sekä urheilusankaruutta ja sen lieveilmiöitä. Tärkein tyylikeino on äärimmilleen viety liioittelu: Elmo kaatuu sadan metrin juoksussa mutta tekee silti maailmanennätyksen, ottaa nokoset kesken hiihtokilpailun, polttaa piippua maaliin tullessaan, muodostaa yksin koko Suomen kisajoukkueen, kiirehtii lajien suorituspaikalta toiselle, tekee yksin kaikki jääkiekko-ottelun maalit ja niin edelleen. Palkintokorokkeella pasifistinen Elmo haluaa Maamme-laulun sijasta kuunnella Armas Järnefeltin kehtolaulun Berceuse (1904).
Yleisradio on julkaissut kuunnelman CD-levyllä. Sitä esitetään myös radiouusintana silloin tällöin, viimeksi elokuussa 2016 Rion kesäolympialaisten aikaan.
Peltonen on kertonut valinneensa päähenkilön nimeksi Elmo, koska se oli hänen mielestään ”ehdottomasti rumin miehen nimi, [joka] tuo mieleen olmin”. Nimi oli Suomessa tuolloin harvinainen, mutta sen suosio lisääntyi huomattavasti kuunnelmien ja Elmo-romaanin myötä.
Elmon tekemät yleisurheilun maailmanennätykset on lueteltuna alla:
100 m: Elmon ME 9,72 s | Nykyinen 100 m ME on Usain Boltin 9,58 s
Seiväshyppy: Elmon ME 6,00 m | Nykyinen seiväshypyn ME on Armand Duplantisin 6,24 m
800 m: Elmon ME 1.37,62 | Elmon ME:tä lähimmäksi on päässyt David Rudisha ajalla 1.40,91
Keihäänheitto: Elmon ME 106,79 m | Elmon ME:tä lähimmäksi pääsi Uwe Hohn tuloksella 104,80 m
Pituushyppy: Elmon ME 10,13 m | Elmon ME:tä lähimmäksi on päässyt Mike Powell tuloksella 8,95 m
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kauko Helovirta  | … |  Immo, ylipääselostaja   |
|  Jarno Hiilloskorpi  | … |  Lyly, pääselostaja   |
|  Ossi Ahlapuro  | … |  Elmo   |
|  Heikki Heino  | … |  Reijo "Rymy" Petkelström   |
|  Eine Helke  | … |  Elmon äiti   |
|  Saara Pakkasvirta  | … |  Aliina, Elmon vihitty   |
|  Ismo Saario ja Seppo Laine  | … |  Kaksi mieshaastattelijaa   |
|  Aino Lehtimäki ja Eeva Litmanen  | … |  Kaksi naishaastattelijaa   |
Elina Talvensaari

| Elina Talvensaari> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1978 (ikä 45–46) Helsinki
Aiheesta muualla
Kotisivu
Elina Talvensaari (s. 1978 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja. Hän on opiskellut antropologiaa ja sosiologiaa Helsingin yliopistossa ja valmistunut taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston Elokuva- ja lavastustaiteen laitokselta.
Talvensaaren opinnäytetyöelokuva Miten marjoja poimitaan oli ehdolla vuoden 2012 European Film Awardsissa parhaan lyhytelokuvan kategoriassa ja voitti mm. Tampereen elokuvajuhlilla parhaan dokumenttielokuvan palkinnon. Hänen elokuvansa Neiti Aika palkittiin vuoden 2020 Tampereen elokuvajuhlilla sekä seuraavana vuonna parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnolla.
Talvensaaren lyhytelokuva How To Please -elokuva voitti Tampereen elokuvajuhlilla Risto Jarva -palkinnon, kotimaisen kilpasarjan alle 30-minuuttisten elokuvien erikoispalkinnon sekä nuorisotuomariston palkinnon. Elokuva voitti myös parhaan lyhytelokuvan Jussi-palkinnon 2024.
Filmografia

Palmu (lyhytelokuva, 2008)
Miten marjoja poimitaan (lyhytelokuva, 2010)
Puhtaus ja vaara (dokumenttielokuva, 2017)
Neiti Aika (dokumenttielokuva, 2019)
How to Please (lyhytelokuva, 2023)
Aiheesta muualla

Elina Talvensaari Elonetissä.
Elina Talvensaari Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ioánnis Kapodístrias

| Ioánnis Kapodístrias |
| --- | --- |

Kreikan valtionhoitaja
 18. tammikuuta 1828 – 9. lokakuuta 1831  
Edeltäjä:  Andréas Zaḯmis
Seuraaja:  Augoustínos Kapodístrias
Venäjän ulkoministeri
 1816 – 1822  
Edeltäjä:  Nikolai Rumjantsev
Seuraaja:  Karl Robert Nesselrode
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. helmikuuta 1776 Korfu
Kuollut: 9. lokakuuta 1831 (55 vuotta) Náfplio
Tiedot
 Nimikirjoitus
Kreivi Ioánnis Antónios Kapodístrias (kreik. Ιωάννης Αντώνιος Καποδίστριας, ital. Giovanni Capo d'Istria, ven. Иоанн Каподистрия, Ioann Kapodistrija, engl. John Capodistria; 11. helmikuuta (J: 31. tammikuuta) 1776 Korfu – 9. lokakuuta (J: 27. syyskuuta) 1831 Náfplio) oli kreikkalaissyntyinen Venäjän keisarikunnan ja myöhemmin itsenäisen Kreikan valtion diplomaatti. Hän toimi itsenäistyneen maan ensimmäisenä valtionhoitajana vuosina 1828–1831.