stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Électricité de France

| Électricité de France |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Energy is our future, save it!
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
ISIN:  FR0010242511
Perustettu:  1946
Toimitusjohtaja:  Luc Rémont (2022–)
Kotipaikka:   Pariisi, Ranska
Toimiala:  Energia
Liikevaihto:  143 miljardia euroa (2022)
Nettotulos:  −18 miljardia euroa (2022)
Henkilöstö:  165 000 (2022 keskimäärin)
Omistaja:  Ranskan valtio
Kotisivu:  www.edf.fr
Infobox OKNimi-testi OK: 
Électricité de France (EDF) on Ranskan valtion omistama energiayhtiö, joka on Ranskan suurin ja maailman suurimpia sähkön tuottajia. EDF omistaa kaikki Ranskan 56 ydinreaktoria ja tuottaa noin 80 prosenttia Ranskan sähköstä. Monopoliaseman takia EDF on määrätty myymään osa tuottamastaan sähköstä pienemmille sähköyhtiöille hallituksen määräämällä alhaisella hinnalla. EDF:n tytäryhtiö Enedis omistaa suurimman osan Ranskan sähkönjakeluverkosta.
EDF:n Ranskan Cattenomin ydinvoimala jäähdytystorneineen.
EDF:n sähköntuotannosta 76 prosenttia on ydinvoimaa, 9 prosenttia tuotetaan maakaasulla ja 8 prosenttia vesivoimalla (vuonna 2022). Ranskan lisäksi EDF tuottaa paljon sähköä Isossa-Britanniassa, jossa sillä on yhdeksän ydinreaktoria. Italiassa EDF:n tytäryhtiö Edison tuottaa seitsemän prosenttia maan sähköstä (vuonna 2022), pääasiassa maakaasulla.
EDF omistaa 75,5 prosenttia Framatomesta, joka toimittaa EPR-tyyppisiä ydinvoimaloita, ydinvoimaloiden komponentteja sekä niiden polttoainesauvoja.
Historia

Ranskan valtio perusti EDF:n vuonna 1946 yhdistämällä ja kansallistamalla kymmeniä sähköyhtiöitä. EDF sai monopoliaseman sähkön tuotannossa ja siirrossa. Yhtiön ensimmäinen tehtävä oli rakentaa uudelleen Ranskan sähkönsiirtoverkko, joka oli osittain tuhoutunut toisessa maailmansodassa. Sähkönkulutuksen kasvaessa 1950-luvulla EDF rakensi useita suuria vesi-, hiili- ja öljyvoimalaitoksia. Vuonna 1963 EDF käynnisti Ranskan ensimmäisen ydinvoimalan Chinonissa.
Vuoden 1973 öljykriisin jälkeen Ranska päätti pääministeri Pierre Messmerin johdolla panostaa ydinvoimaan varmistaakseen energiansaannin. EDF aloitti 13 ydinvoimalan rakentamisen. 1980-luvulla EDF alkoi laajentua ulkomaille. Se rakensi Daya Bayn ydinvoimalan Kiinaan ja alkoi myydä sähköä Englantiin meren ali rakentamansa sähkölinjan kautta.
Vuonna 2005 Ranskan valtio myi 16 prosenttia EDF:stä yksityisille sijoittajille ja listasi yhtiön pörssiin. Joulukuussa 2007 EDF alkoi rakentaa uutta EPR-tyyppistä ydinreaktoria Flamanvilleen.
EDF osti British Energy -yhtiön vuonna 2008 12,4 miljardilla punnalla. British Energy tuotti 15 prosenttia Ison-Britannian sähköstä ydinvoimalla ja hiilivoimalla. Brittiyhtiö jatkoi toimintaansa nimellä EDF Energy. Vuonna 2018 EDF alkoi rakentaa kahta EPR-reaktoria Hinkley Pointin ydinvoimalaan Isoon-Britanniaan.
Joulukuussa 2017 EDF osti 75,5 prosenttia Arevan ydinreaktoriliiketoiminnasta, jonka nimi vaihdettiin Framatomeksi. EDF:n omistuksessa Framatome jatkoi EPR-reaktorien valmistamista.
2020-luvun alussa EDF joutui talousvaikeuksiin. Vanhenevissa ydinvoimaloissa ilmeni vikoja, jotka aiheuttivat tuotantokatkoksia. Ranskan hallitus määräsi EDF:n myymään sähköä alhaisella hinnalla hidastaakseen sähkönhinnan nousua. Heinäkuussa 2022 Ranskan hallitus päätti ostaa EDF:n kokonaan itselleen. Kesäkuussa 2023 kansallistaminen saatiin valmiiksi. Valtio osti yksityisessä omistuksessa olleet 16 prosenttia EDF:n osakkeista 9,7 miljardilla eurolla, ja EDF poistui Pariisin pörssistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Électricité de France Wikimedia Commonsissa
Zendan vanki (televisiosarja)

| Zendan vanki> The Prisoner of Zenda |
| --- | --- |
Perustuu:  Anthony Hopen seikkailuromaaniin vuodelta 1894
Pääosissa:  Malcolm Sinclair
Alkuperämaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Leonard Lewis
Tuotantoyhtiö(t):  BBC
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Zendan vanki (The Prisoner of Zenda) on BBC:n tuottama kuusiosainen minisarja vuodelta 1984. Se perustuu moneen kertaan filmatisoituun Anthony Hopen seikkailuromaaniin vuodelta 1894. Kaksoisroolia, pienen eurooppalaisvaltion kuningasta ja tämän kaksoisolentoa, näyttelee Malcolm Sinclair.
Juoni

Englantilainen aatelismies Rudolf Rassendyll päättää vierailla kuvitteellisessa ”Britaniassa” osallistuakseen kuninkaan kruunajaisjuhliin. Perillä Rudolfille paljastuu yllättävä seikka, joka yhdistää hänet kuninkaaseen, mullistaa heidän molempien elämän ja vie heidät yhteisiin seikkailuihin.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Pertti Avolan mielestä sarja on tasapaksua ja innotonta työtä: ”Suoranaista hutilointia ei näy, mutta melkoisen pahvista touhu on.” Näyttelijät ovat hänestä ammattitaitoisia, mutta pääosan esittäjä Malcolm Sinclair ei vedä vertoja aiemmissa filmatisoinneissa näytelleisiin Douglas Fairbanksiin ja Ronald Colmaniin vuoden 1937 versiossa tai Stewart Grangeriin vuoden 1952 versiossa.
Åke Skyttevall

| Åke Skyttevall> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Gert Åke Skyttevall
Syntynyt: 28. helmikuuta 1956 (ikä 68) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Koripalloilija
Pelaajaura
Seurajoukkueet
 :  Alviks BK
Maajoukkueet
1974–x:   Ruotsi
Ottelut (pisteet):  168 (1 118)
Aiheesta muualla
FIBA
Gert Åke Skyttevall (s. 28. helmikuuta 1956 Tukholma) on ruotsalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Alviks BK:ta edustanut Skyttevall pelasi Ruotsin miesten maajoukkueessa 168 maaottelua ja teki niissä 1 118 pistettä. Hän kuului maajoukkueen turnauskokoonpanoihin Moskovan kesäolympialaisissa 1980 ja Ranskan EM-kilpailuissa 1983.
Aiheesta muualla

Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Zhao Wei

Zhao Wei
Zhao Wei (kiin. 趙薇; s. 12. maaliskuuta 1976) on kiinalainen näyttelijä. Hän syntyi Wuhussa, Anhuin maakunnassa, ja opiskeli Pekingin elokuva-akatemiassa.
Zhao Wei tunnetaan myös anglisoidulla nimellä Vicki Zhao. Hän on esiintynyt runsaasti sekä televisiossa että elokuvissa, ja hän on voittanut uransa varrella useita palkintoja.
Zhao on menestynyt myös poplaulajana. Hän julkaisi ensimmäisen levynsä vuonna 1999.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |

| 1999 | Deja Vu | Vicky |
| 2000 | The Duel | Princess |
| 2001 | Shaolin Soccer | Mui |
| 2002 | Chinese Odyssey 2002 | Phoenix |
| 2002 | Taivaalliset tappajat (So Close) | Sue |
| 2003 | Green Tea | Wu Fang/Langlang |
| 2003 | My Dream Girl | Cheung Ning |
| 2003 | Warriors of Heaven and Earth | Wen Zhu |
| 2003 | Goddess of Mercy | An Xin |
| 2005 | A Time to Love | Qu Ran |
| 2006 | The Postmodern Life of My Aunt | Liu Dafan |
| 2007 | The Longest Night in Shanghai | Lin Xin |
| 2008 | Red Cliff | Sun Shangxiang |
| 2008 | Painted Skin | Chen Peirong |
| 2009 | Red Cliff II | Sun Shangxiang |
2009: Mulan
| 2010 | 14 Blades | Qiao Hua |
| 2012 | LOVE | Jin Xiaoye |
| 2012 | Painted Skin: The Resurrection | Princess Jing |
| 2014 | Dearest | Li Hongqin |
| 2015 | Hollywood Adventure | Jodi |
| 2015 | Lost in Hong Kong |  |
| 2015 | Three | Doctor |
Aiheesta muualla

Zhao Wei Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eija Kankaanranta

Eija Kankaanranta (s. 1972) on suomalainen kanteleensoittaja. Hän valmistui Sibelius-Akatemiasta musiikin maisteriksi vuonna 2000 ja musiikin tohtoriksi vuonna 2009. Konserttikanteleen lisäksi Kankaanrannan instrumentteja ovat sähkökantele, vasaradulcimer ja erilaiset pienkanteleet. Hän toimii kanteleensoiton ja kantelepedagogiikan opettajana Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa.
Kankaanranta on kantaesittänyt muun muassa Lotta Wennäkosken, Asta Hyvärisen, Juhani Nuorvalan, Osmo Tapio Räihälän ja Jukka Tiensuun teoksia. Hän on soittanut kamariorkesteri Avantin, Pori Sinfoniettan, Joensuun kaupunginorkesterin, Suomalaisen barokkiorkesterin ja Nederlands Blazers Ensemblen solistina. Kankaanranta soittaa myös bluesia ja kansanmusiikkia fuusioivassa Juurakko-yhtyeessä, suomalaista ja japanilaista nykymusiikkia esittävässä Superpluck-triossa sekä nykymusiikkiin keskittyvässä duossa huilutaiteilija Camilla Hoitengan kanssa.
Maaliskuussa 2016 sai Alankomaiden oopperassa kantaesityksensä Kaija Saariahon kahdesta pienoisoopperasta muodostuva Only The Sound Remains, jossa Eija Kankaanranta soitti keskeiset kanteleosuudet teosta varten rakennetuilla kuudella erikoisviritteisellä soittimella. Ooppera kiersi vuosina 2016–2018 myös Helsingissä, Pariisissa, Madridissa ja New Yorkissa. Kesäkuussa 2021 sai ensiesityksensä oopperan uusi, Aleksi Barriéren ohjaamana Tokyo Bunka Kaikan -teatterissa Japanissa.
Edward Schreyer

Edward Schreyer
Edward Richard Schreyer PC CC CMM OM CD, (s. 21. joulukuuta 1935) on kanadalainen uuden demokraattipuolueen poliitikko. Hän toimi Manitoban provinssin pääministerinä vuosina 1969–1977 ja Kanadan kenraalikuvernöörinä 1979–1984. Hän istui maan parlamentin jäsenenä vuosina 1965–1969.
Manitoban Beausejourissa syntynyt Schreyer meni 30. kesäkuuta 1960 naimisiin Lily Schulzin kanssa. Parille syntyi neljä lasta – kaksi tytärtä ja kaksi poikaa. Suomessa Schreyer on vieraillut ainakin toukokuussa 1981, jolloin hän tutustui muun muassa Särestöniemen museoon Kittilässä.
Schreyer on toiminut vuodesta 2002 Brandonin yliopiston rehtorina. Hän oli ehdolla parlamenttiin edustajainhuoneen jäseneksi vielä vuoden 2006 vaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Østhusvik

| Østhusvik |
| --- | --- |
 Østhusvik
 Koordinaatit: 59°05′29″N, 5°46′45″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Rogaland
Kunta:  Stavanger
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,4 km²
Väkiluku (2023):  688
 – Väestötiheys:  1 720 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Østhusvik on taajama Stavangerin kunnassa Rogalandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 688 vuonna 2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Østhusvik Wikimedia Commonsissa
Edward Seaga

Edward Seaga vuonna 1988.
Edward Philip George Seaga ON (28. toukokuuta 1930 – 28. toukokuuta 2019) oli jamaikalainen työväenpuolueen poliitikko, joka toimi saarivaltion pääministerinä lähes koko 1980-luvun. Hän syntyi Bostonissa, Massachusettsissa.
Seaga oli vuosina 1965–1996 naimisissa entisen Miss Jamaica  Marie "Mitsy" Constantinen kanssa. Hän meni avioeron jälkeen uusiin naimisiin itseään kolmekymmentä vuotta nuoremman Carla Vendryesin kanssa.
Seaga hoiti Jamaikan pääministerin virkaa aikavälillä 1. marraskuuta 1980 – 10. helmikuuta 1989. Häntä sekä edelsi että seurasi Michael Manley.
Yrjö Kemppainen

Yrjö Adolf Kemppainen (12. helmikuuta 1881 Kittilä – 11. toukokuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja, toimittaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä Ounas Kittilä, Yrjö A. K. ja Kanerva.
Henkilöhistoria

Kemppaisen vanhemmat olivat metsätarkastaja Adolf Kemppainen ja Agatha Charlotta Ingman. Hän kävi koulua Kuopiossa ja suoritti 1904 Suomen Liikemiesten Kauppaopiston kurssin. Kemppainen oli muutaman vuoden Kustannusosakeyhtiö Otavan konttoristina ja sen jälkeen Viipurin Uuden Kirjapaino- ja Sanomalehti Oy:n isännöitsijänä 1908–1911, helsinkiläisen Lång & Leppäaho Oy:n toimitusjohtajana 1911–1917, oululaisen Pohjolan Kustannus Oy:n toimitusjohtajana 1917–1920 ja Kauppalehti Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1920 alkaen. Hän oli myös Kauppalehden ja Protestilistan toimittajana vuodesta 1922 alkaen.
Kesäkuussa 1917 Kemppainen oli aloitteentekijänä perustettaessa Oulun Riippumattomuusklubia, joka oli huomattavimpia itsenäisyysaktivistien yhdistyksiä Helsingissä toimineiden Suomen Itsenäisyysyhdistyksen ja Uuden Päivän klubin ohella. Klubi kannatti Suomen itsenäistymistä Venäjän vallan alta ja se perustajat kuuluivat Oulun Suomalaiseen klubiin. Elokuussa 1917 klubi lähetti kolme edustajaa johtaja Yrjö Kemppaisen, maisteri Leino Pentzinin ja tuomari Aale Illikaisen (1882-1935) Helsingissä Vanhalla ylioppilastalolla 19. elokuuta pidettyyn itsenäisyyden kannattajien kokoukseen. Klubilla oli syksyn 1917 eduskuntavaaleissa oma riippumattomien listansa, jossa ensimmäisenä ehdokkaana oli kirjailija Kyösti Wilkuna. Lista sai kuitenkin vain vähän kannatusta vaaleissa. Riippumattomuusklubi piti 19. syyskuuta 1917 Oulun palokunnantalon yläsalissa keskustelukokouksen, johon tuli toistasataa osanottajaa aina pohjoisesta Torniosta etelään Lapualle saakka. Kokouksessa päätettiin suojeluskunta- ja propagandajärjestöjen perustamisesta. Klubi järjesti vielä 6. tammikuuta 1918 Oulun Seurahuoneella kansalaisjuhlan, kun oli tullut tieto että Venäjä oli tunnustanut Suomen itsenäisyyden. 18. tammikuuta 198 klubi piti vielä kokouksen, jossa Kemppainen esitelmöi Itä-Karjalan kysymyksestä kannattaen rajan vetämistä Äänisjärveltä Vienanlahteen.
Yrjö Kemppaisen veljiä olivat lääninreviisori ja runoilija Eino Kemppainen, päätoimittaja Aarno Kemppainen sekä majuri Efraim Kemppainen.
Teoksia

Ei sovintoa ennen uhria, näytelmä 2:ssa näytöksessä.  Boman ja Karlsson, Hämeenlinna 1902 (nimimerkillä Yrjö A.K.;  3. korjattu painos Karisto 1913, 4. painos 1920, 5. painos 1932)
Suur-Suomen puolesta koillisilla rajamailla.  Oulu 1919 (nimimerkillä Ounas Kittilä)
Pikapiirtoja murrosvuosilta : muistelmia.  Pohjolan kustannus, Oulu 1920
Åmlin kirkko

| Åmlin kirkko Åmli kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2013.
Sijainti:  Åmli, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1909
Suunnittelija:  Ludvig Karlsen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  450
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Åmlin kirkko (norj. Åmli kirke) on Åmlin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1909.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Åmlin kirkko Wikimedia Commonsissa
Edinburghin lähetyskokous

Edinburghin lähetyskokous 1910
Edinburghin lähetyskokous on Edinburghissa 1910 pidetty protestanttisten kirkkojen lähetyskonferenssi, joka myöhemmin antoi sysäyksen ekumenialle. Edinburghissa pyrittiin suunnittelemaan eri kirkkojen välistä yhteistyötä. Kokouksen puheenjohtajana toimi amerikkalainen John R. Mott.
Emilio Biancheri

Emilio Biancheri (19. heinäkuuta 1908 Ventimiglia – 8. elokuuta 1982) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 30. toukokuuta 1931 ja nimitettiin Sarsinan hiippakunnan johtoon 18. toukokuuta 1949. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agostino Rousset, jota avustivat Raffaele De Giuli ja Carlo Stoppa.
Biancheri sai 7. syyskuuta 1953 nimityksen Riminin piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 17. joulukuuta 1976. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Yrjö Somer

Yrjö Somer, sukunimi vuoteen 1918 Solovjev (29. lokakuuta 1898 Joensuu − 2. helmikuuta 1940 Sortavala) oli suomalainen Suomen kreikkalais-katolisen kirkollishallituksen pitkäaikainen sihteeri ja Aamun Koitto-lehden toimittaja.
Yrjö Somerin isä oli rovasti Nikolai Solovjev. Hän pääsi ylioppilaaksi 1917 Joensuun lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa. Somer palveli virkamiehenä valtion rautateillä kunnes hänet valittiin vuonna 1928 Suomen kreikkalais-katolisen kirkollishallituksen sihteeriksi ja tätä tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka. Hän oli myös Sortavalassa sijainneen kirkkokunnan talon isännöitsijä, Pyhäin Sergein ja Hermanin veljeskunnan julkaiseman Aamun Koitto-lehden toimittaja ja ortodoksisten liturgisten ja uskonnollisten kirjojen suomennoskomitean sihteeri, tämä komitea julkaisi 1937 kirkollisten nimien suomennosluettelon. Somer oli lisäksi muun muassa Sortavalan Kansallisseuran varapuheenjohtaja ja hän oli kolme vuotta Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Yrjö Somer sai surmansa talvisodan aikana Sortavalan lentopommituksessa 2. helmikuuta 1940. Kirkkokunnan talon seinään osunut pommi sorti osan talon pihanpuoleisesta seinästä ja portaikon porraskäytävässä olleen talon suojelupäällikkönä toimineen Somerin jäädessä sortuman alle. Talon sirpalesuojassa olleet arkkipiispa Herman ja muut kirkollishallituksen virkamiehet pelastuivat mutta kirkkokunnan talo paloi suurimmaksi osaksi pommituksen seurauksena,
Julkaisuja

Suomen kreikkalaiskatolisen kirkkokunnan Sortavalan talon rakennushistoriikki. Sortavalla 1934
Suomen kreikkalaiskatolisen kirkkokunnan Viipurin talon korjauksen rakennushistoriikki. Sortavala 1938
Aiheesta muualla

Yrjö Kohonen : Sortavalan kohtalonpäivä, Kansa Taisteli 8/1958 15.8.1958, s. 209-212
Edinburgh (Tristan da Cunha)

| Edinburgh of the Seven Seas |
| --- | --- |
 Edinburghin asutusta.
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Merentakainen alue:  Saint Helena, Ascension ja Tristan da Cunha
Hallintoalue:  Tristan da Cunha
Väkiluku:  264
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Edinburgh [ˈɛdɪnˌb(ə)rə] on Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluvan Tristan da Cunhan saariryhmän pääkaupunki eteläisellä Atlantilla. Se tunnetaan myös pidemmällä nimellä Edinburgh of the Seven Seas ja paikallisten keskuudessa nimellä ”The Settlement”.
Edinburgh perustettiin, kun Yhdistynyt kuningaskunta otti Tristan da Cunhan haltuunsa 1815. Kaupungissa on muun muassa satama, hallitsijan asumus ja postitoimisto. Kaupunki kärsi pahoin vuonna 1961 sattuneesta tulivuorenpurkauksesta, jonka vuoksi asukkaat joutuivat väliaikaisesti siirtymään Britanniaan.
Edinburgh sijaitsee Tristan da Cunhan pohjoisrannikolla.
Emilio Bianchi di Cárcano

Emilio Bianchi di Cárcano (5. huhtikuuta 1930 Buenos Aires – 2. elokuuta 2021 San Isidro) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 14. elokuuta 1960 ja nimitettiin Azulin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Lesinan titulaaripiispaksi 24. helmikuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio María Aguirre, jota avustivat Manuel Marengo ja Justo Oscar Laguna.
Bianchi di Cárcano sai 14. huhtikuuta 1982 nimityksen Azulin piispaksi; hänet asetettiin virkaan 31. toukokuuta. Hän jäi eläkkeelle 24. toukokuuta 2006.
Edward Schroeder

| Edward Schroeder |
| --- | --- |
 Schroeder vuonna 1938.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Edward Julius Schroeder
Syntynyt: 20. tammikuuta 1911 Chicago, Illinois
Kuollut: 1. joulukuuta 2005 (94 vuotta) Tucson, Arizona
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Uran tiedot
Lempinimi:  Eddie
Laji:  pikaluistelu
Seura:  Northwest Chicago Speedskating Club, Chicago
Saavutukset
Ennätykset:  500 m: 44,4 (1936) 1 500 m: 2.21,0 (1933) 5 000 m: 8.29,8 (1933) 10 000 m: 17.27,9 (1933)
| Mitalit> Miesten pikaluistelu.Maa:   Yhdysvallat.Yleisluistelun MM-kilpailut  | Mitalit> Miesten pikaluistelu.Maa:   Yhdysvallat.Yleisluistelun MM-kilpailut  | Mitalit> Miesten pikaluistelu.Maa:   Yhdysvallat.Yleisluistelun MM-kilpailut  | Miesten pikaluistelu> Maa:   Yhdysvallat. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Davos 1936 | yhteispisteet |  |
Edward Julius ”Eddie” Schroeder (20. tammikuuta 1911 Chicago, Illinois – 1. joulukuuta 2005 Tucson, Arizona) oli yhdysvaltalainen pikaluistelija ja pikaluisteluvalmentaja.
Edward Schroeder osallistui talviolympialaisiin Lake Placidissa 1932 ja Garmisch-Partenkirchenissa 1936. Hänen parhaat olympiasijoituksensa olivat vuoden 1932 ja 1936 kisojen 10 000 metrin kahdeksannet sijat. Hänet valittiin myös pitämättä jääneisiin vuoden 1940 kisoihin yhdysvaltalaisedustajana.
Maailmanmestaruuskilpailuihin Schroeder osallistui kolme kertaa eli vuosina 1932, 1933 ja 1936. Paras menestys oli vuoden 1936 Davosin kisoissa, joissa hän sijoittui yhteispisteissä kolmanneksi. Hän saavutti matkavoiton vuoden 1933 kisojen 10 000 metrillä ja oli vuosien 1932 ja 1936 kisojen 5 000 metrillä toinen.
Schroeder toimi vuoden 1960 olympialaisissa yhdysvaltalaisjoukkueen valmentajana. Myöhemmin hän toimi Atlantan vuoden 1996 kesäkisojen ja Salt Lake Cityn vuoden 2002 talvikisojen soihtuviestin kantajana.
Ähky Records

| Ähky Records |
| --- | --- |

Perustettu:  2006
Perustajat:  Kasperi Laine
Tyylilajit:  hip hop
Kotimaa:  Suomi
Sijainti:  Helsinki
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ähky Records on suomalainen hip hop ja rap -musiikkiin suuntautunut levy-yhtiö, joka on perustettu vuonna 2006. Ähky Recordsin kotipaikka on Helsinki. Yhtiön perustajiin kuului muusikko Kasperi Laine. Ähky Recordsin julkaisuja jakelee suomalainen Supersounds.
Artistit

Aisti & Emeto
Aztra
Emesis
Kaucas
Laineen Kasperi
Julkaisut

Laineen Kasperi: Seis. (2007)
Julma-Henri & Syrjäytyneet: Al-Qaida Finland (2007)
Black Magic Six: Evil Acupunction (2008)
Aztra: Outoja päiviä (2008)
Laineen Kasperi: Saatana saapuu Sörnäisiin (2008)
Aisti & Emeto: Exitus (2009)
Antti Tuska & Vähämieliset: ­Elokuun viimeinen päivä (2009)
Henri & Kasperi: Outo nauha (2009)
Laineen Kasperi: Olet tässä / Du är här / You are here (2010)
Umpio: Junk Electronix Vol.I (2010)
Emesis: Univelka (2011)
Laineen Kasperi: Pako-Laine (2012)
Ähijärv

| Ähijärv |
| --- | --- |
 Järvi kuvattuna pohjoispään rannasta
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Võrumaa
Kunnat:  Antslan kunta
Koordinaatit:  57°42′26″N, 26°30′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Ahelo jõgi
Järvinumero:  VEE2136000
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  77,3  m 
Rantaviiva:  9,849 km
Pinta-ala:  1,812 km2 
Keskisyvyys:  3,8 m
Suurin syvyys:  5,5 m
Valuma-alue:  14,7 km²
Saaria:  2
 fiÄhijärv 
Ähijärv (myös Ahijärv) on Virossa Võrumaalla Antslan kunnassa sijaitseva luonnollinen järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 181 hehtaaria ja se on 2,6 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Saaria on kaksi, joiden yhteinen pinta-ala on 0,2 ha, ja ne sijaitsevat järven eteläpuoliskossa. Linnusaar on 90 metriä pitkä ja Sitiksaar 50 metrin pituinen. Järveen laskee muutamia pienojia, joista mainitsemisen arvoisia ovat etelärantaan laskevat Kogrõjärven ja Vahejärven laskuojat sekä pohjoispäähän laskeva Vilimikuoja, joka on Alakonnu järven ja Ahnõjärven yhteinen laskuoja. Sen laskujoki on Ahelo jõgi, joka lähtee järven kaakkoisrannasta kohti itää ja laskee Suur Pehmejärveen. Järven valuma-alueen laajuus on 14,7 neliökilometriä.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 3,8 metriä ja suurin syvyys 5,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0069 kuutiokilometriä eli 6,9 miljoonaa kuutiometriä . Järven rantaviivan pituus on 9,8 kilometriä ja rannat ovat pääaisassa metsää lukuun ottamatta Ähijärven kylän koillisessa sijaitsevia peltoja.
Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei mataluudesta johtuen lämpötilakerrostu (vir. keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on samalla rehevöitynyt.
Élancourt

| Élancourt |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 vaakuna
 Élancourt
 Koordinaatit: 48°47′05″N, 1°57′32″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Île-de-France
Departementti:  Yvelines
Arrondissementti:  Rambouillet
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,5 km²
Väkiluku (2016):  25 529 
 – Väestötiheys:  2 999 as./km²
Kunnan numero:  78208
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Élancourt on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 30 km Pariisista länteen.
Kunta koostuu kolmesta alueesta. Le Village on kunnan vanha keskusta. Le plateau on 1970-luvulla rakennettu uusi asuinalue (Ville Nouvelle), missä sijaitsevat kaupungintalo, mediakirjasto, elokuvateatteri, poliisilaitos ja ostoskeskukset. La Clef de Saint-Pierre on uusi teollisuus- ja asuinalue, missä on nykyään 12 000 työpaikkaa ja 6 000 asukasta.
Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä Commanderie de la Villedieu, joka on vuonna 1180 perustettu Temppeliherrain ritarikunnan lepopaikka pyhiinvaeltajille, jotka olivat matkalla Pyhään maahan.
Historia

24. syyskuuta 1852 ranskalainen insinööri teki ensimmäisen onnistuneen lentomatkan vedyllä täytetyllä pallolla, joka oli ilmalaivan muotoinen ja kulki höyrykoneen voimalla. Matka alkoi Pariisista, ja päättyi Élancourtin kylään.