stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Higashi-Ōsaka

| Higashi-Ōsaka-shi (東大阪市) |
| --- | --- |
 Kinki-yliopiston länsiportille johtava kauppakatu
 lippu
 Higashi-Ōsakan sijainti Osakan prefektuurissa.
 Koordinaatit: 34°40′46″N, 135°36′03″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Osakan prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  61,81 km²
Väkiluku (2014):  505 801
 – Väestötiheys:  8 183 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Higashi-Ōsaka (jap. 東大阪市, Higashi-Ōsaka-shi; ’Itä-Osaka’) on noin puolen miljoonan asukkaan kaupunki Osakan prefektuurissa Japanissa. Se sijaitsee nimensä mukaisesti aivan Osakan kaupungin itäpuolella. Länsiosistaan se liittyy saumattomasti Osakan kaupunkialueeseen, mutta idässä se nousee korkealle Ikomavuoren luonnonalueille ja rajautuu Naran prefektuuriin. Etelässä sen rajanaapurina on Osakan prefektuurin Yaon kaupunki ja pohjoisessa Daitōn kaupunki. Higashi-Ōsakan pinta-ala on 61,81 neliökilometriä ja siellä on 505 801 asukasta (vuonna 2014). Higashi-Ōsaka on nimetty yhdeksi Japanin ydinkaupungeista vuonna 2005.
Higashi-Ōsaka tunnetaan tavaranvalmistuksen (monozukuri) kaupunkina. Siellä on Japanin kaupungeista neljänneksi eniten tehtaita Osakan, Nagoyan ja Kioton jälkeen (6 016 vuonna 2008), ja tehtaiden tiheys on merkittävistä teollisuuskaupungeista suurin. 99 prosenttia kaupungissa toimivista yrityksistä on pieniä tai keskisuuria, ja lukuisat pienet tavaranvalmistajayritykset muodostavatkin kaupungin talouden selkärangan. Tuotannon monipuolisuutta kuvaa tunnuslause Nan demo tsukureru Higashi-Ōsaka (jap. なんでもつくれる東大阪, ’Higashi-Ōsakassa voidaan valmistaa mitä vain’). Higashi-Ōsaka on profiloitunut myös rugby-kaupungiksi, ja kaupungin maskotti Torai-kun onkin rugbynpelaaja.
Higashi-Ōsakaa palvelevat Osakan metron Chūō-linja, JR Nishi-Nihonin Katamachi-linja (Gakkentoshi-linja) ja Ōsaka-higashi-linja sekä Kintetsu-rautateiden Nara-linja, Osaka-linja ja Keihanna-linja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Higashi-Ōsaka Wikimedia Commonsissa
Higashi-Ōsakan kaupungin internetsivut (japaniksi)
東大阪観光ガイド (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Helen Boatwright

Helen Boatwright (o.s. Strassburger; 17. marraskuuta 1916 Sheboygan, Wisconsin, Yhdysvallat – 1. joulukuuta 2010 Jamesville, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano.
Ura

Boatwright aloitti opiskelun Anna Shram Irvingin johdolla ja opiskeli myöhemmin laulamista professori Marion Simsin johdolla Oberlin-musiikkikonservatoriossa Ohiossa. Hän sai musiikissa kandidaatin arvonsa vuonna 1939 ja maisterin arvonsa 1943.
Boatwrightista tuli ammattimainen oratoriolaulaja, mutta hän esiintyi myös oopperassa, tulkitsi 1900-luvun lauluohjelmistoa ja omisti aikaansa varhaiselle musiikille. Hänen uransa sopraanona kesti viisi vuosikymmentä. Hän lauloi muiden muassa Paul Hindemithin Collegium Musicumin, Alfred Mannin Cantata Singersin ja Johannes Somaryn Amor Artis Choralen kanssa. Hän teki useita levytyksiä; näiden joukossa ovat Charles Ivesin laulujen tulkintoja sisältävät julkaisut, joissa pianistina säestää John Kirkpatrick.
Boatwright opetti New Havenissa vuosina 1945–64, ja myöhemmin hän työskenteli muun muassa Syracusen yliopistossa ja Peabody-musiikkikonservatoriossa. Hän teki New Yorkin -debyyttinsä New Yorkin kaupungintalossa vuonna 1967.
Yksityiselämä

Boatwrightin puoliso oli viulisti, kapellimestari, säveltäjä Howard Boatwright, jonka kanssa hän usein esiintyikin. Pariskunta avioitui 25. kesäkuuta 1943, ja aviomies kuoli vuonna 1999. Pariskunnalle syntyivät lapset Howard Leake, Alice Karth ja David Alexander Boatwright.
Éric Roy

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Éric Serge Roy
Syntymäaika: 26. syyskuuta 1967 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Nizza, Alpes-Maritimes, Ranska
Pituus: 188 cm
Seura
Seura:  Stade Brestois
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1988–1992 1992–1993 1993–1996 1996–1999 1999–2000 2001 2001–2002 2002–2004 |  OGC Nice  Sporting Toulon Var  Olympique Lyonnais  Olympique Marseille  Sunderland AFC  ESTAC Troyes  Rayo Vallecano  OGC Nice | 86 (4) 34 (2) 111 (9) 77 (10) 27 (0) 6 (0) 12 (0) 52 (2) |
Valmennusura
2009–2011 2023–:  OGC Nice  Stade Brestois
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Éric Roy (s. 26. syyskuuta 1967) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Tammikuusta 2023 lähtien hän on toiminut Stade Brestois'n päävalmentajana.
Ura pelaajana

Roy aloitti uransa OGC Nicen keskikenttäpelaajana 1988 debytoiden Division 1:ssä saman vuoden marraskuussa. Hän edusti rivieralaisseuraa neljän kauden ajan pelaten 86 liigaottelua. Yhden Sporting Toulon Varissa vietetyn kauden jälkeen Roy liittyi 1993 Olympique Lyonnais'n joukkueeseen ja oli keskeisessä roolissa joukkueen raivatessa tietä kohti Ranskan eliittiä. Lyonissa Roy juhli mestaruushopeaa 1995 ja Coupe de la Liguen hopeaa 1996.
Lyonista Roy siirtyi 1996 Olympique Marseilleen. Pääsarjatasolle palanneen seuran paidassa Roy uurasti kolme kautta ja pääsi lähimmäksi mestaruutta kaudella 1998–1999, kun OM oli liigassa hopealla. Kyseisen kauden jälkeen Roy siirtyi Sunderlandiin, jossa pelasi 27 valioliigaottelua.
Tammikuussa 2001 Roy palasi takaisin Ranskaan liittyen ESTAC Troyes'n joukkueeseen. Hän pelasi kevätkaudella seurassa vain kuusi ottelua ja vaihtoi kesällä maisemaa siirtyen espanjalaiseen Rayo Vallecanoon. Peliaika Primera Divisiónissa jäi kuitenkin vähälle ja kauden jälkeen hän palasi takaisin kotimaahansa kasvattajaseuraansa OGC Niceen. Roy lopetti pelaajauransa nizzalaisseurassa 2004.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Ranskan-mestaruus
Hopeaa: 1995, 1999
Coupe de la Ligue
Hopeaa: 1996
Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Roy on toiminut OGC Nicen organisaatiossa urheilutoimenjohtajana vuodesta 2009 lähtien. Lisäksi hän on toiminut televisiokanava Direct 8:n asiantuntijana. Maaliskuussa 2010 hänet nimitettiin yhdessä René Marsiglian ja Frédéric Giorian kanssa vastaamaan seuran edustusjoukkueen valmennuksesta Didier Ollé-Nicollen potkujen jälkeen.  Royn johdolla OGC Nice säilytti paikkansa pääsarjassa. Kauden jälkeen hänen sopimustaan jatkettiin kauden 2010–2011 loppuun.  Kausi 2011–2012 lähti Royn suojattien osalta huonosti käyntiin. Marraskuun puolivälissä seurajohto siirsi Royn päävalmentajan paikalta seuran urheilutoimenjohtajaksi.
Toukokuussa 2012 Nice erotti Royn urheilutoimenjohtajan tehtävistä. Taustalla oli syytös Royn epäasiallisesta toiminnasta ja kahden viikon matkasta Argentiinaan yhdessä lisensoimattoman pelaaja-agentin kanssa. Roy vei potkunsa oikeuteen ja lopulta seura tuomittiin maksamaan hänelle 300 000 euron korvaukset irtisanomisesta.
Nice-pestinsä jälkeen Roy toimi urheilutoimenjohtajana RC Lensissa 2017–2019. Joulukuussa 2019 hänestä tuli englantilaisen Watfordin urheilutoimenjohtaja. Hän jätti tehtävänsä kauden 2019/20 jälkeen, kun Watford putosi Englannin Valioliigasta.
Tammikuussa 2023 Roy palasi valmennustehtäviin, kun hänet nimettiin yllättäen Ranskan liigan putoamiskamppailuun vajonneen Stade Brestois'n päävalmentajaksi.
.an

| > an |
| --- | --- |

Esitelty:  1993
Tila:  poistettu käytöstä
Lakkautettu:  2015
Käyttötarkoitus:  Alankomaiden Antilleihin liittyvät tahot
Todellinen käyttö:  jonkin verran käyttöä Alankomaiden Antilleissa. Poistui käytöstä 2015, eikä enää toiminnassa.
Rekisteröityjä verkkosivustoja:  800 (2010)
Tyyppi:  internet-maatunnus
Hallinnoija:  Alankomaiden Antillien yliopisto
Verkkosivut
.an oli internet-maatunnus, jota käytettiin Alankomaiden Antilleilla. Tunnuksen loi Alankomaiden Antillien yliopisto, joka sponsoroi ja hallinnoi sitä sen olemassaolon aikanaa. Vuonna 2010 oli rekisteröity 800 .an päätteistä Internet-osoitetta, joista osa oli osoitteita kuten www.google.com.an tai www.youtube.com.an. Alankomaiden antillien lakkauttamisen myötä, tunnus poistui käytöstä 31 heinäkuuta 2015. Kuitenkin, nettiosoitteiden poistaminen tietokannoista oli aloitettu jo vuonna 2013 ja .an poistettiin DNS-tietokannoista jo vuonna 2014.
Tilanne nykyään

Alankomaiden Antillien lakkauttamisen myötä Curaçaolla on nykyisin maatunnus .cw ja Sint Maartenilla .sx. Bonairella, Sint Eustatiuksella ja Saballa on käytössä maatunnus .bq.
Hauklampi (Kouvola, Luujärvi, itäinen)

| Hauklampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°09′33″N, 26°54′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.984.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  90,5 m  
Pituus:  140 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  0,407 km  
Pinta-ala:  1,228 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHauklampi 
Hauklampi  on Kymenlaaksossa Kouvolassa  Repoveden kansallispuiston lähellä sijaitseva lampi. Sen länsipuolella sijaitsee toinen Hauklampi.
Maantietoa

Lampi on 140 metriä pitkä, 140 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Luontoarvoja

Järvi sijaitsee Repoveden kansallispuiston yhteydessä olevalla Aarnikotkan metsän luonnonsuojelualueella. Sen rantametsät kuuluvat suojelualueeseen, mutta sen vesialue ei. Se jää Pahkajärven ampuma-alueen puolelle eikä se ole retkeilijöiden käytettävissä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Repoveden–Tihvetjärven valuma-alueella (14.98), jonka Tervajärven valuma-alueeseen (14.984) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 90,5 metriä mpy.
Hicham el-Guerrouj
Suurimmat saavutukset > Henkilökohtaiset ennätykset

800 m: 1.47,18  (2. kesäkuuta 1995)
1 000 m: 2.16,85 (12. heinäkuuta 1995 Nizza)
1 500 m: 3.26,00  (14. heinäkuuta 1998 Rooma) – maailmanennätys
1 maili: 3.43,13    (7. heinäkuuta 1999 Rooma) – maailmanennätys
2 000 m: 4.44,79 (7. syyskuuta 1999 Berliini) – maailmanennätys
3 000 m: 7.23,09 (3. syyskuuta 1999 Bryssel)
5 000 m: 12.50,24 (12. kesäkuuta 2003 Ostrava)
1 000 m: 2.20,11 (22. helmikuuta 1998 Liévin)
1 500 m: 3.31,18 (2. helmikuuta 1997 Stuttgart)
maili: 3.48,45 (12. helmikuuta 1997 Gent)
2 000 m: 5.02,70 (23. helmikuuta 2001 Gent)
3 000 m: 7.33,73 (23. helmikuuta 2003 Liévin)
2 mailia: 8.06,61 (23. helmikuuta 2003 Liévin)
Suurimmat saavutukset > Olympiamitalit

2000 – hopeaa, 1 500 m 3.32,32 (29. syyskuuta Sydney)
2004 – kultaa 1 500 m 3.34,18 (24. elokuuta Ateena)
2004 – kultaa 5 000 m 13.14,39 (28. elokuuta, Ateena)
Suurimmat saavutukset > Maailmanmestaruuskilpailut

1992 nuorten MM, pronssia, 5 000 m, 13.46,79  (19. syyskuuta, Soul)
1995 sisäratojen MM-kisat, kultaa, 1 500 m, 3.44,54 (Barcelona)
1995 MM-kisat, hopeaa, 1 500 m 3.35,28 (Göteborg)
1997 sisäratojen MM-kisat, kultaa, 1 500 m, 3.35,31 (Pariisi)
1997 MM-kisat, kultaa, 1 500 m,  3.35,83 (Ateena)
1999 MM-kisat, kultaa 1 500 m  3.27,65 (Sevilla)
2001 sisäratojen MM-kisat, kultaa, 3 000 m,  7.37,74 (11. maaliskuuta, Lissabon)
2001 MM-kisat, kultaa, 1 500 m, 3.30,68  (Edmonton)
2003 MM-kisat, kultaa 1 500 m 3.31,77 (Pariisi, Saint-Denis)
2003 MM-kisat, hopeaa, 5 000 m, 12.52,83 (Pariisi, Saint-Denis)
Suurimmat saavutukset > Kultaisen liigan voitot

2000, 1. sija, 1 500 m, 3.30,90 (Berliini)
2000, 1. sija, 1 500 m, 3.27,21 (Zürich)
2000, 1. sija, 1 500 m, 3.30,75 (Saint-Denis)
2001, 1. sija, 1 maili, 3.44,95 (Rooma)
2001, 1. sija, 1 500 m, 3.26,12 (Bryssel)
2001, 1. sija, 1 500 m, 3.29,06 (Zürich)
2001, 1. sija, 1 500 m, 3.28,38 (Saint-Denis)
2002, 1. sija, 1 maili, 3.48,28 (Rooma)
2002, 1. sija, 1 maili, 3.50,12 (Oslo)
2002, 1. sija, 1 500 m, 3.30,00 (Berliini)
2002, 1. sija, 1 500 m, 3.29,95 (Bryssel)
2002, 1. sija, 1 500 m, 3.26,89 (Zürich)
2002, 1. sija, 1 500 m, 3.27,34 (Monaco)
2002, 1. sija, 1 500 m, 3.29,96 (Saint-Denis)
2003, 1. sija, 1 500 m, 3.28,40 (Bryssel)
2003, 1. sija, 1 500 m, 3.29,13 (Zürich)
2003, 1. sija, 1 500 m, 3.29,76  (Rooma)
Suurimmat saavutukset > Grand Prix -voitot

2001, 1. sija, 1 maili, 3.49,41 (Lontoo)
2001, 1. sija, 1 maili,3.49,92 (Eugene)
2002, 1. sija, 1 maili, 3.50,86 (Lontoo)
2003, 1. sija, 1 maili, 3.50,20 (Rieti)
Suurimmat saavutukset > Grand Prix -finaalit

1997, 2. sija, 1 maili, 4.04,55 (13. syyskuuta, Fukuoka)
2001, 1. sija, 1 500 m, 3.31,25 (Melbourne)
2002, 1. sija, 1 500 m, 3.29,27 (Saint-Denis)
Suurimmat saavutukset > Super Grand Prix

2003, 2. sija, 5 000 m 12.50,24 (Ostrava)
2003, 1. sija, 1 500 m 3.33,41 (Gateshead)
2004, 1. sija, 1 500 m 3.32,20  (Lausanne)
Helen Duncan

Helen Duncan
Helen Duncan (25. marraskuuta 1897 – 6. joulukuuta 1956) oli skottilainen meedio ja viimeinen Isossa-Britanniassa noituudesta vuoden 1735 Witchcraft Actin mukaan vankeuteen tuomittu.
Elämäkerta

Duncan syntyi Callanderissa Stirlingissä. Hän oli naimisissa sodassa haavoittuneen veteraanin kanssa ja kuuden lapsen äiti ja työskenteli valkaisutehtaassa.
Duncan saavutti mainetta meediona, joka auttoi ottamaan yhteyttä kuolleisiin läheisiin vaipumalla transsiin ja erittämällä suustaan ektoplasmaa, jonka avulla henget saattoivat puhua elävien kanssa. Hän antoi useita näytöksiä ympäri Britanniaa ja keräsi runsaan joukon kannattajia.
London Spiritual Alliance tutki Duncanin tapausta ja 1931 ja julisti hänet huijariksi. Vuonna 1933 Edinburghin seriffi tuomitsi hänet kymmenen punnan sakkoihin ja kuukauden vankeuteen huijauksesta.
Sodan aikana Duncan asui Portsmouthissa. Vuonna 1941 hän väitti kuolleen merimiehen haamun ilmestyneen hänelle ja ilmoittaneen laivansa HMS Barhamin juuri uponneen. Taistelulaivan menetys pidettiin salaisuutena kolme kuukauden ajan saksalaisten hämäämiseksi.
Duncanin paljastukset herättivät viranomaisten huomion ja poliisi keskeytti 19. tammikuuta 1944 hänen istuntonsa ja pidätti hänet ja kolme yleisöstä. Duncan tuomittiin Witchcraft Actin perusteella yhdeksän kuukauden vankeuteen ja häntä pidettiin Hollowayn vankilassa Lontoossa. Yleisesti uskotaan että tuomiolla pyrittiin estämään Duncania paljastamasta sotasalaisuuksia, kuten tulevaa Normandian maihinnousua. Tuomion taustalla on katsottu olevan laivaston tiedustelupalvelun ja MI5:n.
Duncan vapautui vankilasta 22. syyskuuta 1944 ja jatkoi toimiaan. Hänet pidätettiin vielä kerran marraskuussa 1956, vähän ennen kuolemaansa.
Helen Duncanista on myöhemmin tullut eräänlainen kuuluisuus, jolle on omistettu kolmisenkymmentätuhatta websivustoa ja hänen kannattajansa ja jälkeläisensä ovat kampanjoineet ja vaatineet kumoamaan hänen tuomionsa ja puhdistamaan hänen maineensa.
Vastoin yleistä uskomusta Helen Duncan ei ollut viimeinen Britanniassa noituudesta tuomittu, vaan vielä syyskuussa 1944 72-vuotias Jane York tuomittiin viiden punnan uhkasakkoon seitsemästä yrityksestä kommunikoida kuolleiden henkien kanssa.
Aiheesta muualla

Kuva Duncanista erittämässä "ektoplasmaa" (rajatieto.com)
Hauklampi (Kouvola, Tervajärvi)

| Hauklampi Haukilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°10′51″N, 26°52′56″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98)
Laskupuro:  puro Tervajärveen 
Järvinumero:  14.984.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  97,9 m  
Pituus:  410 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  0,997 km  
Pinta-ala:  2,684 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHauklampi 
Hauklampi on Kymenlaaksossa Kouvolassa Repoveden kansallispuistossa sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 410 metriä pitkä, 160 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Luontoarvoja

Lammen rannat ja sen vesialue sisältyvät Repoveden kansallispuistoon. Sen pohjoispuolelta kulkee ohi Lojulammen ja Valkjärven välinen retkeilypolku, josta tulee pohjoisrantaan polkuhaara.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Repoveden–Tihvetjärven valuma-alueella (14.98), jonka Tervajärven valuma-alueeseen (14.984) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 97,9 metriä mpy.
Hr. Ms. Van Ghent (1926)

| Hr>  Ms. De Ruyter Hr. Ms. Van Ghent |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Koninklijke Maatschappij De Schelde, Vlissingen
Kölinlasku:  28. elokuuta 1925
Laskettu vesille:  23. lokakuuta 1926
Palveluskäyttöön:  31. toukokuuta 1928
Loppuvaihe:  miehistönsä upottama 15. helmikuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 337 t (standardi) 1 666 t (kuormattu)
Pituus:  98 m
Leveys:  9,53 m
Syväys:  2,97 m
Koneteho:  31 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  149
Aseistus
Aseistus:  4 × Bofors 12 cm -tykkiä 2 × 7,6 cm ilmatorjuntatykkiä 4 × 12,7 mm konekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea 24 × miinaa 1 × Fokker C.VIIW -kellukekone
Hr. Ms. Van Ghent oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Admiralen-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 28. elokuuta 1925. Alus laskettiin vesille 23. lokakuuta 1926 nimellä Hr. Ms. De Ruyter ja otettiin palvelukseen 31. toukokuuta 1928.
Palvelus

Alus lähti 27. syyskuuta 1928 sisaraluksensa Hr. Ms. Evertsenin kanssa Alankomaista Hollannin Itä-Intiaan. Alukset lähtivät 29. heinäkuuta 1929 risteilijän Hr. Ms. Javan ja sukellusveneiden Hr. Ms. K II:n ja Hr. Ms. K VII:n kanssa Surabayasta Tanjung Priokiin, jossa osasto odotti Thaimaan kuninkaallista jahtia Maha Chakria ja sitä saattanutta hävittäjä Phra Ruangia. Thaimaalaisten saavuttua osasto vieraili Bangkassa, Belitungissa, Riaussa, Linggassa, Belawanilla ja Delissä sukellusveneiden lähdettyä omille teilleen. Osasto palasi 28. elokuuta Tanjung Priokiin, jossa se osallistui Alankomaiden kuningattaren Wilhelminan syntymäpäivän vuoksi järjestettyyn laivastokatselmukseen 31. elokuuta.
Partiomatkalla risteilijä Hr. Ms. Sumatra ajoi 14. toukokuuta 1931 kartoittamattomalle karille Kebahoen edustalla. Risteilijä saatiin irti karilta myöhemmin Hr. Ms. Soemban ja hinaajan avustamina. Jotta aluksen nimi voitaisiin antaa vesillelasketulle kevyelle risteilijälle niin De Ruyter nimettiin 1. lokakuuta 1934 Hr. Ms. Van Ghentiksi.
Vuonna 1940 alus vartioi Hr. Ms. Kortenaerin kanssa viittä saksalaista rahtialusta. Risteilijä Java vapautti hävittäjät vartiotehtävästä 26. huhtikuuta.
Tyynenmeren sotatoimien alkaessa joulukuussa 1941 alus oli Hollannin Itä-Intiassa kontra-amiraali Karel Doormanin laivasto-osastossa. Alus oli mukana Yhdysvaltain laivaston kuljetusalus USAT Libertyn pelastamisessa.
Alus osallistui iskuun keisarillisen Japanin laivaston Balikpapanin maihinnousuosastoa vastaan 3.-4. helmikuuta 1942. Hyökkäysosasto torjuttiin ilmahyökkäyksin. Doormanin laivasto-osasto yritti uutta iskua 15. helmikuuta, jolloin Van Ghent haaksirikkoutui ajaessaan Tjilatjapin satamaan suulla karille. Aluksen miehistö ja Hr. Ms. Banckert upottivat pahoin vaurioituneen aluksen.
Hurrikaani Mitch

| Mitch |
| --- | --- |
 satelliittikuva 27.10. klo 20:28 UTC
Nimettiin::  22.10.1998
Rantautui::  29.10.1998
Laantui::  5.11.1998
Alin paine::  905 hPa
Kuolleita::  Yli 11 000
 Mitchin reitti ja voimakkuus.  Reittikartan pallot on väritetty Saffirin–Simpsonin asteikon mukaan. 012345
Aiheesta muualla
  Hurrikaani Mitch Commonsissa 
Hurrikaani Mitch oli voimakkaimpia trooppisia hirmumyrskyjä, joita on koskaan havaittu. Sen voimakkaimmat tuulet puhalsivat 80 m/s (290 km/h). Mitch raivosi Keski-Amerikassa 22. lokakuuta – 5. marraskuuta 1998. Yli 11 000 ihmistä kuoli myrskyssä, ja yli 9 000 laskettiin kadonneeksi. Mitch oli eniten ihmisiä surmannut hurrikaani yli 200 vuoteen.
Kuolemat aiheutuivat pääosin tulvista, kun hitaasti liikkunut hurrikaani ja sittemmin trooppinen myrsky tuotti lähes 90 cm sadetta. Sademäärään vaikutti myös korkea vuoristo, joka voimisti sadetta entisestään. Kymmenet tuhannet kodit vahingoittuivat tai tuhoutuivat.
Myrskyn historia

Hurrikaani Mitch alkoi afrikkalaisesta trooppisesta aallosta, joka tuli Atlantin ylle 10. lokakuuta. Aallon liikuttua läpi Atlantin Karibianmerelle se alkoi voimistua Karibianmeren itäosassa. Siitä tuli trooppinen matalapaine 22. lokakuuta ja trooppinen myrsky Mitch myöhemmin päivällä sen liikkuessa hitaasti länteen.
Edelleen hitaasti liikkuva Mitch saavutti hurrikaanin voiman 24. lokakuuta, ja voimistuttuaan nopeasti se saavutti 26. lokakuuta 5. luokan voiman ja ilmanpaine sen keskustassa laski samalla 905 mb:iin, joka oli aikanaan matalin paine lokakuussa Atlantilla kehittyneistä hirmumyrskyistä. Mitch aiheutti 26. ja 27. lokakuuta runsaita sateita erityisesti Hondurasissa ja Guatemalassa. Myrskyn lähestyessä rannikkoa se heikkeni mutta sateiden määrä kasvoi, mikä aiheutti äkkitulvia ja maanvyöryjä.
Mitch iski Hondurasin rannikolle varhain 29. lokakuuta 130 kilometriä itään La Ceiban kaupungista. Sen jälkeen se eteni hitaasti Keski-Amerikan valtioiden ylitse. Se aiheutti sisämaassa valtavia sateita, ja suurimmillaan tunnissa saattoi sataa 100 millimetriä vettä. Myrskyn aiheuttama sademäärä sisämaassa oli noin 1 250 millimetriä.
Hirmumyrsky heikkeni aamulla 30. lokakuuta myrskyksi ja 31. lokakuuta matalapaineeksi lähellä Guatemalan rajaa. Sen jäänteet liikkuviat Meksikon rannikolta Campechenlahteen ja saavutti taas myrskyn voiman, mutta saavuttuaan 4. marraskuuta Jukatanin niemimaalle se heikkeni taas nopeasti matalapaineeksi. Meksikonlahden yllä Mitch voimistui jälleen uudestaan trooppiseksi myrskyksi. Kun se iski 5. marraskuuta Floridan Naplesiin, sen tuulet puhalsivat yli 100 km/h. Vielä saman päivän aikana myrskystä tuli ekstratroopinen. Sen jälkeen se siirtyi Atlantille ja hajosi lopullisesti 9. marraskuuta Britannian pohjoispuolella.
Tuhot

Hurrikaani Mitch oli eniten ihmisiä surmannut hurrikaani vuoden 1780 suuren hurrikaanin jälkeen. Se tappoi yli 11 000 ihmistä, jätti miljoonia kodittomaksi ja aiheutti noin kuuden miljardin Yhdysvaltain dollarin vahingot. Eniten kuolonuhreja oli Hondurasissa ja Nicaraguassa, mutta myös Guatemalassa, El Salvadorissa, Meksikossa ja Costa Ricassa oli kuolemia. Hondurasissa 50 jokea tulvi ja 70 % maatalouden sadosta tuhoutui.
Aiheesta muualla

Yhdysvaltojen kansallisen hurrikaanikeskuksen raportti
Hr. Ms. Utrecht (D817)

| Hr>  Ms. Utrecht |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Utrecht

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Royal Schelde, Vlissingen
Kölinlasku:  15. helmikuuta 1954
Laskettu vesille:  2. kesäkuuta 1956
Palveluskäyttöön:  1. lokakuuta 1957
Poistui palveluskäytöstä:  Perulle 1980
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 497 t (standardi) 3 070 t (kuormattu)
Pituus:  116,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,7 m
Syväys:  5,2 m
Koneteho:  60 000 shp
Nopeus:  36 solmua 20 solmua
Miehistöä:  284
Aseistus
Aseistus:  4 x Bofors 120 mm -tykkiä 6 x Bofors 40 mm 8 x 357 mm sukellusveneentorjuntaheitintä 2 x syvyyspommikiskoa
Hr. Ms. Utrecht (runkonumero D817) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Friesland-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 15. helmikuuta 1954. Se laskettiin vesille 2. kesäkuuta 1956 ja valmistui 1. lokakuuta 1957.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta ja myytiin 1980 Perulle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä BAP Castilla.
Hr. Ms. Utrecht (1898)

| Hr> Ms. Utrecht |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Amsterdamin telakka
Kölinlasku:  1897
Laskettu vesille:  14. heinäkuuta 1898
Palveluskäyttöön:  1. maaliskuuta 1901
Poistui palveluskäytöstä:  1913
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 033 t
Pituus:  94,70 m
Leveys:  14,80 m
Syväys:  5,41 m
Koneteho:  10 000 ihp
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  324
Aseistus
Aseistus:  2 × 5,9"/L40 tykkiä 6 × 4,7"/L40 tykkiä 4 × 3" tykkiä 4 × 1 naulan tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
Hr.Ms. Utrecht oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Holland-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Amsterdamin telakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1897. Alus laskettiin vesille 14. heinäkuuta 1898 ja se otettiin palvelukseen 1. maaliskuuta 1901.