stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sorjonen
Tuotanto > Kuvaukset

Sarjan ensimmäistä tuotantokautta kuvattiin Lappeenrannassa 28. heinäkuuta – 14. elokuuta 2015 kahden eri kuvausryhmän voimin. Lappeenrannan kaupunki osallistui kuvauksiin avustamalla kuvauspaikkojen järjestämisessä ja mediayhteistyössä mutta ei sijoittanut tuotantoon suoraan rahaa. Lappeenrannan jälkeen sarjan kuvauksia jatkettiin liettualaisessa studiossa, johon rakennettiin muun muassa sarjassa esiintyvä poliisiasema ja päähenkilön koti.
Sorjosen ensimmäisen kauden tuotantokustannukset olivat noin kolme miljoonaa euroa. Verohallinto haki sarjan tuotantoyhtiön Fisher King Productionin konkurssiin maksamattomien verojen vuoksi syyskuussa 2016, mutta tämä ei vaikuta ensimmäisen kauden esittämiseen.
Sarjan toisen tuotantokauden suunnittelu aloitettiin jo ennen kuin ensimmäistä kautta alettiin esittää. Toista kautta kuvattiin Lappeenrannassa elokuussa 2017.
Tuotanto > Ulkomaat

Sarjan englanninkielinen nimi on Bordertown, ja se valittiin huhtikuussa 2016 kahdentoista draamasarjan joukkoon, joka esitettiin Cannesissa, MipTV-festivaaleilla. Sorjonen oli esiteltävistä sarjoista ainut pohjoismainen tuotanto. Toukokuussa sarja oli esillä Pariisissa SerieMania-festivaaleilla. Sarja tullaan esittämään saksalaisella SKY Deutschland ja ranskalaisella CanalPlay -kanavalla.
Myös yhdysvaltalainen videopalvelu Netflix on ostanut Sorjosen esitysoikeudet. Sarjaa on nähty Netflixissä ainakin Yhdysvalloissa, Kanadassa, Britanniassa, Norjassa, Ruotsissa, Tanskassa, Islannissa, Itä-Euroopassa, Venäjällä ja Alankomaissa. Yhteensä Sorjonen on tuottaja Matti Halosen mukaan levinnyt jo yli 40 maahan. Saksassa sarja on julkaistu myös DVD:nä ja blu-rayna.
Elokuva

27. lokakuuta 2021 sai ensi-iltansa tv-sarjan pohjalta tehty elokuva Sorjonen: Muraalimurhat, joka on täysin itsenäinen teos. Sarjasta tutut näyttelijät uusivat roolinsa myös elokuvassa. Rikostutkija Kari Sorjosta näyttelee Ville Virtanen ja Lena Jaakkolaa esittää Anu Sinisalo. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet sarjankin taustalla toimineet Miikko Oikkonen ja Antti Pesonen ja sen ohjaa Juuso Syrjä.
Maaliskuussa 2022 Yle TV1 esitti elokuvan kolmiosaisena minisarjana jossa on yli 40 minuuttia ennennäkemätöntä materiaalia sekä erilainen loppu.
Aiheesta muualla

Sarjan traileri Yle Areenassa
Yle Uutisten artikkeli Sorjosen kuvauspaikoista
| n k Marko Mäkilaakso |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  War of the Dead - Stone's War (2011)  Ella ja kaverit 2 – Paterock (2013)  It Came from the Desert (2018)  The Creeps (2022) 
TV-elokuvat ja -sarjat (ohjaus):  Jussi Gaala 2002 (2002)  Lontoo: kun suomi ei riita (2002)  Mr. Finland 2003: sensuroimaton (2003)  Loman tarpeessa (2005)  Deadly Descent: The Abominable Snowman (2013)  Sorjonen (2019) 
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Making of Sash! With My Own Eyes (2000)  Minä ja Morrison eli Sex Love and Rock'n Roll (2001)  Making of 'Pahat pojat' (2003) 
Lyhytlokuvat (ohjaus):  World Between Us (1995)  Stanislaw: Failure (1999)  Sotilas (2000)  Dirt Devils: Music is Life (2003)  Indica: Vuorien taa (2005)  Indica: Pidä kädestä (2005)  Antti Tuisku: Valo'' (2006)  Mighty 44: What's your number? (2006)  Tiktak: Sankaritar (2006)  Uniklubi - Huomenna (2006)  Apocalyptica: S.O.S. (Anything but Love) feat. Cristina Scabbia (2007)  Sturm und Drang: Rising son (2007)  Sturm und Drang: Indian (2007)  Robin: Faija skitsoo (2012)  Robin: Frontside Ollie (2012)  Robin feat. Brädi: Puuttuva palanen (2012)  Sturm und Drang: Molly the Murderer (2012)  Kotiteollisuus: Maailmanloppu (2013)  Reckless Love: Night On Fire (2013)  Saara Aalto: You had my heart (2013)  Lord Est feat. Spekti: Hanat Auki (2014)  The Glass Mountain: Another World (2018)  Iron Sky: Donald Trump Finds Out (2019)
Isomustakaija

| Isomustakaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Mustakaijat Coracopsis
Laji::  vasa
Kaksiosainen nimi
 Coracopsis vasa  (Shaw,1812) 
Katso myös
   Isomustakaija Wikispeciesissä   Isomustakaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Coracopsis vasa
Isomustakaija (Coracopsis vasa) on Intian valtameren eteläosassa elävä melko suuri kaija. Se kuuluu mustakaijojen sukuun.
Koko ja ulkonäkö

Isomustakaija kasvaa noin 50 cm pitkäksi ja noin 480 g painavaksi. Isomustakaija on kauttaaltaan musta. Vain sen sarvenvärinen nokka, ruskeat silmät ja lihanpunaiset koivet eivät ole mustia. Nuoressa linnussa on ruskehtavia höyheniä varsinkin vatsapuolella.
Esiintyminen

Isomustakaijaa tavataan Komorien saaristossa ja Madagaskarissa. Sen elinympäristön ala on 413 000 neliökilometriä. Lajista tunnetaan kolme alalajia: vasa Madagaskarin itäosissa, drouhardi länsiosissa ja comorensis Komoreilla. Shaw kuvaili lajin holotyypin Itä-Madagaskarista.
Elinympäristö

Isomustakaija elää metsissä ja savanneilla alle kilometrin korkeudessa.
Lisääntyminen

Isomustakaijan lisääntymisestä tiedetään vain hyvin vähän. Sen pesä sijaitsee puunkolossa ja sen pesimäkauden uskotaan kestävän lokakuusta joulukuuhun.
Ravinto

Isomustakaijat syövät hedelmiä, pähkinöitä, marjoja ja siemeniä. Paikoin se on viljelytuholainen syömällä maissinsiemeniä ja paikallisten asukkaiden hirssintapaista viljaa. Ruokailevat parvet voivat olla suuria.
Uhat

Isomustakaijoja metsästetään ruoaksi mutta suurempi uhka sille on elinympäristöjen tuhoutuminen.
Isosirppisiipi

| Isosirppisiipi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Sirppisiipimäiset Drepanoidea
Heimo::  Sirppisiivet ja villaselät Drepanidae
Alaheimo::  Sirppisiivet Drepaninae
Suku::  Sabra
Laji::  harpagula
Kaksiosainen nimi
 Sabra harpagula  (Esper, 1786) 
Synonyymit
 Palaeodrepana harpagula 
Katso myös
   Isosirppisiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isosirppisiipi (Sabra harpagula) on sirppisiipiin kuuluva vaalea yöperhonen. Suomessa se on erittäin harvinainen harhailija.
Koko ja ulkonäkö

Vaaleanruskea perhonen, jonka etusiiven kärki kaartuu huomattavan voimakkaasti ulospäin. Siipien kuviointi erottaa sen selvästi kaikista muista perhoslajeista. Etusiiven poikki kulkee kaksi vaaleanruskeaa, mutkittelevaa poikkiviirua. Niiden väliselle alueelle jää ryhmä pieniä, keltaisia, ruskeareunaisia täpliä. Siiven ulkoreunassa on siniharmaa, hieman laikkuinen varjostuma. Takasiivet ovat vaaleanruskeat ja myös niissä poikkiviirujen välissä on hieman keltaisia täpliä. Siipiväli 33–40 mm.
♂
♂   △
Levinneisyys ja lentoaika

Laajalti levinnyt laji, jota tavataan Länsi-Euroopasta ja Britteinsaarilta Japaniin saakka. Esiintymät ovat kuitenkin paikoittaisia. Suomessa isosirppisiipi on tavattu yhden kerran Inkoosta elokuussa 2001. Perhoset lentävät pääasiassa kesä-heinäkuussa. Osassa esiintymisaluetta on toinen sukupolvi elokuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Laajojen, vanhoja puita kasvavien lehtimetsien laji. Isosirppisiipi on ilmeisesti tarkka elinympäristönsä mikroilmastosta ja näyttää suosivan paikkoja, joissa yölämpötilat pysyvät korkealla ja kosteutta on kohtalaisen paljon. Myös alueen maaperällä saattaa olla merkitystä. Laji lentää iltahämärässä ja tulee valolle, mutta muutoin elintavat tunnetaan huonosti. Ilmeisesti perhoset ja toukat liikkuvat pääasiassa latvustoissa. Naaraita tavataan erittäin harvoin.
Kotelo talvehtii yhteensidottujen lehtien välissä.
Ravintokasvi

Etelämpänä toukka elää pääasiassa tammella (Quercus robur), mutta myös lehmuksilla (Tilia). Pohjoisempana, kuten Ruotsissa, lehmus lienee ainoa ravintokasvi.
Aiheesta muualla

Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
hyönteiswiki[vanhentunut linkki]
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1303208  Wikispecies: Sabra harpagula  BioLib: 51843  BOLD: 109514  CoL: 4TVQT  EoL: 371712  EPPO: SABRHA  EUNIS: 307024  Fauna Europaea: 443437  Fauna Europaea (new): b5c8f398-3ae5-4d02-89a2-30563f52e12b  GBIF: 1952449  iNaturalist: 483267  IRMNG: 11195099  LepIndex: 84631  LoB: 4699  MaBENA: SabraHarpa  NBN: NBNSYS0000005722  NCBI: 721158  Observation.org: 9624  Laji.fi: MX.61397
Isosiilikäs

| Isosiilikäs |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Siilikkäät Arctiidae
Alaheimo::  Aitosiilikkäät Arctiinae
Suku::  Arctia
Laji::  caja
Kaksiosainen nimi
 Arctia caja  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Isosiilikäs Wikispeciesissä   Isosiilikäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isosiilikäs (Arctia caja) on siilikkäiden heimoon kuuluva kookas yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Isosiilikästä ei voi ulkonäön perusteella sekoittaa mihinkään muuhun perhoslajiin. Etusiivet ovat pohjaväriltään kermanvalkoiset, ja niissä on laajoja, suklaanruskeita laikkuja. Laikkujen koko ja värisävy vaihtelevat yksilöittäin. Takasiivet ovat räikeän oranssinpunaiset, ja niissä on likimain pyöreitä, mustansinisiä täpliä. Perhosen pää ja keskiruumis ovat suklaanruskeat ja tuuheakarvainen. Niskassa on punainen poikkijuova. Takaruumis on oranssinpunainen, ja siinä on mustia poikkijuovia. Tuntosarvet ovat sulkamaiset. Siipiväli on 49–78 mm. Lajilla esiintyy myös muutamia kuvioinniltaan tai väritykseltään poikkeavia muotoja.
♂
♂ △
Toukka on siilikkäille tyypilliseen tapaan pitkien, kiehkuroittain asettuneiden poltinkarvojen peittämä. Nuorena toukan karvoitus on punaruskeaa. Vanhemmalla toukalla kylkien karvat ovat punaruskeita ja selkäpuolen mustia sekä vaaleita. Selkäpuolen karvat ovat myös paljon kylkien karvoja pitempiä. Täysikasvuisella toukalla on pituutta 70–80 mm, mutta talvehtiva toukka on vain 15–20 mm pitkä.
Levinneisyys ja lentoaika

Isosiilikästä tavataan koko Euroopassa ja Suomessakin Lappia myöten. Levinneisyysalueeseen kuuluu myös Pohjois-Amerikka. Aikuiset perhoset lentävät heinäkuun alusta elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Isosiilikäs viihtyy kaikenlaisilla avoimilla ja puoliavoimilla paikoilla. Yöaktiivisena perhosena sitä kuitenkin tapaa harvemmin kuin lajin yleisyys antaisi odottaa. Päiväsaikaan siilikkään voi tavata lepäämästä kasvillisuuden joukossa, mutta etusiipien kuviointi kätkee perhosen hyvin. Aikuinen perhonen ei toimivista suuosistaan huolimatta nauti ravintoa vaan elää toukkana keräämänsä energian turvin. Etenkin koiraat lentävät valolle.
Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana. Naaras munii jopa 600–1000 munaa toukkien ravintokasvien lehtien alapinnoille ja munat kuoriutuvat 10–12 päivän kuluttua. Nuoret toukat viihtyvät pienissä ryhmissä ja ennen talvehtimista ne ovat aktiivisia myös päivällä. Talvehtineet toukat viettävät piilottelevampaa elämää ja liikkuvat lähinnä öisin.
Aikuisen perhosen kirkkaat värit toimivat varoituksena saalistajille, sillä laji on myrkyllinen. Perhosen niskassa sijaitsevien rauhasten tuottamat koliiniesterit toimivat keskushermostossa asetyylikoliinireseptorien salpaajina. Lisäksi perhosen takaruumiista on eristetty hengityselimistöön vaikuttavia yhdisteitä. Muiden siilikkäiden tapaan perhosen keskiruumiissa on kuuloelimet, ja isosiilikkään tiedetään tuottavan ääntä, jos perhonen kuulee lepakoiden päästämiä kaikuluotausääniä. Näiden äänten arvellaan toimivan lepakoille suunnattuna varoituksena perhosen myrkyllisyydestä.
Laji oli aikoinaan keräilijöiden suosiossa ja valikoivalla jalostuksella siitä saatiin tuotettua normaalista poikkeavia värimuotoja ja kuviointeja.
Ravintokasvi

Toukka on polyfagi, joka kelpuuttaa ravinnokseen lähes kaikki kasvit.
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Isosiilikäs
Keskisuomalainen: Isosiilikäs (Arkistoitu – Internet Archive)
Isosiilikäs (Arctia caja)
ITIS: Arctia caja (englanniksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
faunistik.net (saksaksi)
insektenbox.de (saksaksi)
Morley & Schachter (1963) Acetylcholine in non-nervous tissues of some Lepidoptera. J. Physiol. 168, 706 (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q674760  Wikispecies: Arctia caja  ADW: Arctia_caja  BAMONA: Arctia-caja  BioLib: 54922  BOLD: 22952  BugGuide: 26615  EoL: 51859959  EPPO: ARCTCJ  EUNIS: 309183  Fauna Europaea: 446959  Fauna Europaea (new): eb129c3c-dfb0-49a9-bf8d-6b5ffb16079d  GBIF: 5115874  iNaturalist: 68330  IRMNG: 11251188  ITIS: 188662  LepIndex: 41008  LoB: 5518  MONA: 8166  MaBENA: ArctiaCaja  NatureServe: 2.113564  NBN: NBNSYS0000006143  NCBI: 289281  Observation.org: 1730  Open Tree of Life: 353234  Laji.fi: MX.62261
Itzamna

Itzamna
Itzamna (mayaksi "Iguaanin talo") on mayojen pääjumala, taivaan, päivän ja yön hallitsija. Hän oli myös Kuun jumala ja sivistyksen tuoja. Itzamna kuvataan hampaattomaksi vanhaksi mieheksi, jolla on terävä nenä. Monista muista mayojen jumalista poiketen Itzamna on korostetun hyväntahtoinen.
Itzamna on luojajumala Hunab Kun poika, mayojen maissin jumala sekä kulttuurin ja sivistyksen perustaja. Hän tutustutti ihmiskunnan maissiin ja kaakaoon, ja hän opetti heille kirjoitustaidon sekä ajanlaskun. Hän oli myös parantamisen ja lääkehoidon suojelusjumala. Kulttuurin tuojana Itzamnasta tuli mayojen kansallisjumala. Kun hänet samaistetaan auringonjumala Kinich Ahauhun, hän on myös idän ja lännen herra. Itzamnan toinen nimi on Yaxkokahmut "tiedon herra". Kuun jumalatar Ixchel saattoi olla Itzamnan naispuolinen personifikaatio.
Lääkintätaidon jumalana Itzamna pystyi karkottamaan kohtalokkaat sairaudet ja herättämään kuolleet eloon. Jumala laati myös uskonnollisten seremonioiden riitit sekä neuvoi mayoille, miten maanomistus tulisi järjestää.
Agdistis

Fryygialainen patsas, joka esittää Kybeleä tai Agdistista.
Agdistis (m.kreik. Ἄγδιστις) tai Agditis (Ἄγδιτις) on kreikkalaisessa ja fryygialaisessa mytologiassa kaksineuvoinen jumala tai hirviö, joka oli syntynyt maahan pudonneesta taivaallisesta siemenestä. Agdistis esiintyy itsensä kastroineen jumala Attiksen myytissä. Agdistis rakastui Attikseen ja rikkoi Attikseen ja Kybelen avioliiton. Sen seurauksena Attis kastroi epätoivoissaan itsensä männyn juurella. Toisen version mukaan Kybele oli Agdistiksen feminiininen ilmentymä, joka rakastui Attikseen. Attis oli kuitenkin uskoton Agdistikselle, ja kostoksi Agdistis noitui Attiksen menettämään järkensä.
Kun Agdistis huomasi, että hänen rakastettunsa oli kuolemaisillaan, hän katui tekojaan ja rukoili taivasta säästämään Attiksen hengen. Agdistiksen rukoukseen vastattiin vain osittain, sillä Attiksen sielu siirtyi tuonpuoleiseen ja maan päälle jäi turmeltumaton mutta hengetön ruumis.
Itä-Intia

Itä-Intian kartta 1600-luvulta.
Itä-Intia on Etu-Intian, Taka-Intian ja Malaijien saariston vanhentunut yhteisnimitys, jota aikoinaan käytettiin Länsi-Intian vastakohtana.
Suppeassa merkityksessä Itä-Intia viittaa Itä-Intian saaristoon eli Malaijien saaristoon, johon kuuluvat Itä-Malesia, Brunei, Indonesia ja Filippiinit.
Etu-Intia on puolestaan Aasian kolmesta suuresta eteläisestä niemimaasta keskimmäinen. Siellä tai sen tuntumassa sijaitsevat Intia, Pakistan, Sri Lanka, Nepal, Bhutan ja Kashmir. Taka-Intia on niemimaa Kaakkois-Aasiassa, jossa sijaitsee Myanmar, Thaimaa, Laos, Kambodža, Vietnam ja Länsi-Malesia.
Agloolik

Agloolik tai Aglookik on inuiittien mytologian hylje-eläinten suojelija, henki joka asuu jään alla. Hän on hyväntahtoinen ihmisiä kohtaan ja auttaa heitä metsästyksen ja kalastuksen aikana. Agloolikin vihollinen on häijy meren jumalatar Sedna.
Aglibol

Palmyralaisia jumalia. Vasemmalta oikealle: Aglibol, Baalshamin ja auringonjumala Malakbel. Louvre.
Aglibol oli muinaissyyrialainen Kuun jumala Palmyrasta. Hänen otsallaan on kuunsirppi, myöhempinä aikoina se siirtyi hänen harteilleen. Joskus nimen on oletettu tarkoittavan "Bolin härkä", mikä voisi viitata siihen, että kuunsirppi on alun perin ollut häränsarvet. Aglibolin palvonta siirtyi Kreikan kautta Roomaan.
Itselääkitys

Itselääkitys tarkoittaa lääkkeen tai päihteiden käyttöä itse annostellen henkisiin tai fyysisiin vaivoihin ilman lääkärin määräystä ja valvontaa.
Vuonna 2005 on tutkimuksessa havaittu, että mielenterveysongelmien itselääkitys viimeisten 30 vuorokauden aikana liittyy mielenterveyspalveluiden riittämättömyyteen viimeisen vuoden aikana.
Kirjallisuutta

Khantzian, Edward. Treating Addiction as a Human Process. 1991. ISBN 9780765701862
Aiheesta muualla

Psychiatric Times: The Theory of Self-Medication and Addiction (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Afrikanvarpushaukka

| Afrikanvarpushaukka |
| --- | --- |
 Nuori afrikanvarpushaukka
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Lintuhaukat Accipiter
Laji::   minullus '
Kaksiosainen nimi
 Accipiter minullus  (Daudin, 1800) 
Katso myös
   Afrikanvarpushaukka Wikispeciesissä   Afrikanvarpushaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Afrikanvarpushaukka  (Accipiter minullus) on  haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Afrikan maista Angolassa, Botswanassa, Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Eritreassa, Etiopiassa, Keniassa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Ruandassa, Sambiassa, Somaliassa, Etelä-Afrikassa, Sudanissa, Swazimaassa, Tansaniassa, Ugandassa ja Zimbabwessa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppisetalavat metsät ja nousuveden yläpuoliset  mangrovemetsät, savannit, pensastot, kosteikot ja viljelmät. Sen koko on keskimäärin 88,35 grammaa. Sen pituus on 20–25 cm, mistä noin puolet on pyrstöä. Siipien kärkiväli on 39–52. Se on maailman pienin lintuhaukkojen sukuun kuuluva lintu ja ehkä pienin koko haukkojen heimossa.
Alalajit

Se jakautuu kahteen alalajiin
Accipiter minullus minullus, (Daudin, 1800)
Accipiter minullus tropicalis, Reichenow, 1898
Sinfonia nro 5 (Mendelssohn)

Felix Mendelssohn Bartholdy sävelsi viidennen sinfoniansa (Uskonpuhdistus) Augsburgin tunnustuksen 300-vuotisjuhlan (1830) kunniaksi. Se kuitenkin esitettiin vasta kahden vuoden kuluttua. Vuosilta 1830–1832 peräisin olevat kirjeet osoittavat säveltäjän olleen teoksesta innoissaan, vaikkakin myöhemmässä elämässään hän arvosteli sitä ankarasti eikä edes suostunut sen julkaisemiseen.
Sinfonia on sävelletty kahdelle huilulle, kahdelle oboelle, kahdelle klarinetille, kahdelle fagotille, kontrafagotille, serpentille (neljännessä osassa), kahdelle käyrätorvelle, kahdelle trumpetille, kolmelle pasuunalle, patarummuille ja jousille.
Teos alkaa D-duurissa.
Osat

Andante – Allegro con fuoco
Allegro vivace
Andante
Andante con moto – Allegro maestoso
Aiheesta muualla

IMSLP: Symphony No.5, Op.107 (Mendelssohn, Felix) (nuotteja)
Felix Mendelssohnin sinfoniat
12 jousisinfoniaa
Sinfonia nro 1 (c-molli, op. 11)
Sinfonia nro 2, Ylistyslaulu (B-duuri, op. 52)
Sinfonia nro 3, Skottilainen (a-molli, op. 56)
Sinfonia nro 4, Italialainen (A-duuri, op. 90)
Sinfonia nro 5, Uskonpuhdistus (D-duuri, op. 107)
Kaarlo Isomäki

Kaarlo Isomäki, aikaisemmin Kalle Rantanen (8. helmikuuta 1889 Luopioinen – 14. maaliskuuta 1958 Lahti) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja lakimies. Isomäki joutui Suomen sisällissodan aikana Jämsässä suojeluskunnan vangitsemaksi ja pelastui pakenemalla Kokkolassa toukokuussa 1918 häntä ampumaan tulleilta Jalmari Saarelta ja Johannes Fromilta eli Rummin Jussilta.
Tausta

Luopioisissa palstatilallisen poikana syntynyt Isomäki valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista. Hänestä tuli kesällä 1915 Jämsänkosken tehtaan kansakoulun opettaja. Isomäki oli puoluekannaltaan nuorsuomalainen, ja hän toimi Helsingin Sanomien paikallisena kirjeenvaihtajana. Hän suhtautui myönteisesti työväestöön, kävi muutamia kertoja työväentalolla muun muassa lukemassa sanomalehtiä ja piti maaliskuussa 1917 työväentalolla puheen Venäjän maaliskuun vallankumoksen kunniaksi pidetyssä juhlassa. Tämän vuoksi Isomäen välit koulun johtokunnan kanssa muodostuivat huonoiksi. Hän oli jo aikonut muuttaa paikkakunnalta, mutta perui lähtöaikeensa koululaisten vanhempien pyynnöstä.
Sisällissodan tapahtumat

Suomen sisällissodan alettua Isomäki vietiin 12. helmikuuta 1918 Jämsän kansallistalolle, missä sotapoliisi Veikko Sippola kuulusteli häntä. Isomäen väitettiin kuuluneen työväenyhdistykseen ja punakaartiin ja suunnitellen Jämsänkosken työläisten ryöstöretkeä Jämsän keskustaajamaan Seppolaan. Sippola kuulusteli Isomäkeä myös punakaartin asekätköistä. Isomäki pääsi vapaaksi, mutta hänet vangittiin 15. helmikuuta ja kuljetettiin Saaren taloon. Kolme päivää myöhemmin Isomäki vietiin Jyväskylään. Hänen matkatavaransa ja vaatteensa jäivät Saaren taloon ja Rummin Jussi myi niitä myöhemmin.
Isomäkeä kuulusteltiin Jyväskylässä, mutta hänen mukanaan tullut Jämsän suojeluskunnan esikunnan lausunto todettiin niin raskauttavaksi, ettei häntä uskallettu vapauttaa. Lausunnon mukaan Isomäki olisi esittänyt anarkistisia mielipiteitä ja lisäksi harjoittanut marraskuun 1917 yleislakon aikana Jämsänkosken punakaartia. Isomäki kuljetettiin yhdessä muiden vankien kanssa junalla Seinäjoen kautta Kokkolaan. Vankeja säilytettiin Kokkolan ruotsalaisen yhteiskoulun alueella, ja he joutuivat kärsimään nälästä ja sairauksista. Isomäki ja toinen jämsäläisvanki August Laine onnistuivat kuitenkin olemaan kirjeiden välityksellä yhteydessä Jämsässä oleviin ystäviinsä ja kertomaan oloistaan.
Jämsän suojeluskunta lähetti maaliskuun alussa 1918 Veikko Sippolan päämajan tutkinto- ja poliisiasiain päällikön varatuomari Ossian Procopén puheille Seinäjoelle. Sippola tivasi Procopélta, miksi Jämsästä lähetetyjä vankeja ei ollut teloitettu, mutta Procopé sanoi päätösvallan asiassa kuuluvan hänelle. Jämsän suojeluskunta lähetti nyt asiasta kirjelmän 10. maaliskuuta ylipäällikkö Mannerheimille. Kirjelmän johdosta antamassaan selvityksessä Procopé kiisti jämsäläisten esittämät väitteet, että vangit aiottiin vapauttaa ja totesi, että Jämsästä oli lähetetty vangeista vain hyvin puutteellista todisteaineistoa eikä lainkaan kuulustelupöytäkirjoja.
Isomäkeä kuulusteltiin Kokkolassa 5. toukokuuta, mutta koska Jämsästä ei vieläkään ollut toimitettu mitään todistusaineistoa häntä vastaan Isomäki laskettiin samana päivänä ehdonalaiseen vapauteen sillä rajoituksella, ettei hän saanut poistua Kokkolasta. Isomäki asui sitten kaupungilla erään upseerin kanssa jakamassaan vuokra-asunnossa.