Rooman tasavalta
Rooma nousee suurvallaksi

Tasavallan aikana Rooma alkoi laajentaa valtapiiriään. Aluksi tosin tasavallan alue pieneni ja sen väkiluku väheni, mutta Rooma onnistui vähitellen voittamaan kaikki Italian niemimaalla asuneet vihollisensa, muun muassa volskit, samnilaiset, etruskit ja umbrit. Osa voitetuista kansoista sai Rooman kansalaisuuden, osa säilytti itsehallinnon, mutta oli liitossa Rooman kanssa. Kun Roomasta kasvoi suurvalta, se joutui väistämättä hankaluuksiin Välimeren muiden suurvaltojen kanssa. Rooman pahimmaksi vastustajaksi osoittautui Karthago, jota vastaan roomalaiset kävivät kolme ns. puunilaissotaa, hävittäen lopulta vihollisensa kokonaan. Rooman nopea kasvu maailmanvallaksi sekä varallisuuden epätasainen jakautuminen aiheutti sisäpoliittisia jännitteitä, mikä johti tasavallan loppuaikoina verisiin kansalaissotiin.
Roomasta tuli suurvalta sen voitettua toisen puunilaissodan karthagolaisia vastaan, ja samalla roomalaisen yhteiskunnan rakenteet muuttuivat voimakkaasti. Suurmaanomistajat hamusivat haltuunsa pienet maatilat, ja ruoantuotannossa siirryttiin erikoistuneeseen ja tuottoisaan maanviljelyyn, ja myös käsityö ja kaupankäynti tehostuivat. Köyhtyneet maalaiset, jotka olivat muuttaneet Roomaan ja muihin kaupunkeihin kasvattivat merkittävästi kaupunkirahvasta. Orjatyövoimasta tuli vielä tärkeämpää, ja sitä saatiin voitettujen sotien avulla. Suuret yhteiskunnalliset muutokset näkyivät myös politiikassa: senaatti sai keskeisen aseman 200-luvun eaa. loppuun tultaessa. Sen vaikutusvalta kasvoi, sillä se oli ainoa pysyvä hallinnollinen elin, joka kykeni valvomaan alituiseen vaihtuvia virkamiehiä.
Rooma jatkoi voimakasta laajenemistaan myöhäistasavallan aikana (noin 200–31 eaa). Aleksanteri Suuren hellenistisen maailmanvallan jäänteet, muun muassa Makedonian ja seleukidien valtakunnat joutuivat Rooman vallan alle idässä. Myös Pergamon ja kreikkalaiset kaupunkivaltiot liitettiin Roomaan, sekä nykyisen Etelä-Ranskan ja Dalmatian heimot kukistettiin. Syyria oli rappeutumassa ja Egypti oli Roomalle ystävällismielinen. Rooma oli valloittanut periaatteessa koko Välimeren alueen, ja Välimerestä oli tulossa roomalaisten sisämeri (Mare Nostrum, meidän meremme).
Sodissa kykynsä todistaneet sotapäälliköt uhkasivat tasavallan vanhoja valtarakenteita. Gaius Marius, jonka johdolla Roomassa siirryttiin palkka-armeijaan, saavutti voittoja Pohjois-Afrikassa. Marius kuitenkin ajautui kiistaan entisen liittolaisensa, toisen voimakkaan sotapäällikön, Lucius Cornelius Sullan kanssa. Rooman sisäpolitiikkaa hallitsi heidän puolueittensa välinen taistelu 30 vuotta.
Marius ja Sulla taistelivat aluksi eri rintamilla Roomaa vastaan nousseita liittolaiskansoja vastaan. Sodan seurauksena Rooma myönsi kansalaisoikeudet kaikille liittolaisilleen, joka vei pohjan vanhalta hajota ja hallitse -politiikalta. Italian alueen roomalaistuminen kuitenkin voimistui: roomalaiset tavat ja uskomukset levisivät ja latinan kieli yleistyi.
Mariuksen ja Sullan välinen taistelu oli muodostua jopa sisällissodaksi, ja se päättyi vasta Mariuksen kuoltua 86 eaa. Sulla nimitettiin diktaattoriksi rajoittamattomaksi ajaksi tehtävänään palauttaa tasavalta. Sulla pyrki siihen erottamalla poliittiset virat armeijan viroista ja hän yritti vahvistaa senaatin valtaa siinä kuitenkaan onnistumatta.