Georgian paikallisvaalit 2010
Vaalien jälkipyykki > Arvioita vaalien merkityksestä

The Moscow Timesille kirjoittaneen Matthew Collinin mukaan vaalien tulos oli odotettu. Collinin mukaan tulos saattoi yllättää ne, jotka odottivat georgialaisten haluavan vaihtaa hallintonsa vuonna 2008 käydyn sodan jälkeen. Georgialaiset kuitenkin ”vaikuttavat päättäneen, että he uskovat Saakašvilin ja hänen liittolaistensa saavan enemmän aikaan kuin jotkin opposition poliitikoista, jotka ovat tehneet viime aikoina retkiä Moskovaan ja mielistelleet pääministeri Vladimir Putinia.” Hallinto kuvaili tällaisia poliitikkoja pettureiksi, ja kyselytutkimusten mukaan monet georgialaiset olivat samaa mieltä. Vaalit olivatkin radikaalille oppositiolle pettymys. Oppositio oli pitkään yrittänyt kaataa Saakašvilin hallintoa mielenosoituksin siinä kuitenkaan onnistumatta ja kärsi nyt myös tappion vaaleissa.
The Weekly Standardin Matthew Continetti vuorostaan pohtii, miten vaikeaa liberaalin demokratian rakentaminen on Georgiassa ollut Venäjän vaikutuksen alla, kun venäläiset ”hallitsevat 20 prosenttia maasta” ja voisivat ”murskata 4,6 miljoonan georgialaisen itsenäisyyden ja demokratiahaaveet tunneissa”. Hän kertoo Ugulavan kampanjasta ja pitää sitä erityislaatuisena sen vuoksi, että ensimmäistä kertaa poliitikko kampanjoi Georgiassa saavutustensa perusteella muistuttaen, että vielä vuonna 2004 sähköä oli Tbilisissä saatavilla vain kaksi tuntia päivässä. Continettin mielestä vaalit osoittavat, että Saakašvilin uudistukset alkavat vähitellen juurtua maahan eikä ”kadulla seisominen parlamentin edessä enää riitä muutoksen aikaansaamiseksi”. Hänen mukaansa maa on risteyskohdassa ja riippuu pitkälti Yhdysvaltojen ja Euroopan tuesta, mihin suuntaan se kehittyy.
RFE/RL:n Ghia Nodia kirjoittaa, että vaalit päättivät syklin, joka alkoi vuoden 2007 syksyllä, kun maan oppositio päätti vaihtaa Saakašvilin hallinnon mielenosoitusten avulla sen jälkeen kun se ei ollut onnistunut vaalien kautta. Yrityksiä oli yhteensä kolme, mutta yksikään niistä ei onnistunut. Hallinto aikaisti paikallisvaaleja puolella vuodella ja Tbilisin pormestari päätettiin valita suorilla vaaleilla, jotta vallankumoukselliset saataisiin houkuteltua tavanomaisen vaalipolitiikan piiriin. Suunnitelma oli menestyksekäs: kansa menetti uskonsa vallankumouksen mahdollisuuteen ja oppositio kadotti suuntansa hajoten lukuisiksi ryhmittymiksi. Nodian mukaan Saakašvilin hallinto onnistui rikkomaan ainakin väliaikaisesti historiallisen trendin, jossa äärimmäinen radikalismi oli toiminut Georgiassa voittoon johtavana strategiana. Vaaleissa maltilliset oppositiopuolueet, Liitto Georgian puolesta ja Kristillisdemokraattinen liitto, saivat enemmän ääniä kuin radikaali Kansallinen neuvosto. Nodian mukaan seuraava merkittävä koetus hallinnolle on vallanvaihto vuoden 2013 presidentinvaaleissa, joka olisi onnistuessaan ensimmäinen kerta, kun presidentti vaihtuu Georgiassa perustuslain mukaisella tavalla.
The Jamestown Foundationille kirjoittavan Vladimir Socorin mukaan Yhdistynyt kansallinen liike hyötyi vaaleissa brändistään puolueena, joka ”saa aikaan konkreettisia tuloksia sosioekonomisessa kehityksessä ja valitsi peruuttamattomasti lännen Venäjän sijaan”. Äänestäjät hylkäsivät samalla radikaalin opposition, joka ei onnistunut yhdistymään, järjestämään selkeää kampanjaa tai esittämään pätevää vaaliohjelmaa. Suurin osa oppositiota äänestäneistä ryhmittyi perustuslaillisten sääntöjen mukaan toimivien puolueiden taakse. Socor toteaa, että oppositio ”toimi esimodernilla mielenlaadulla nopeasti vahvistuvassa, länsimaihin suuntautuneessa valtiossa. Lopulta Georgian poliittinen kehitys ja maan yhteiskunnallinen kypsyminen ohittivat radikaalit ...”. Socorin mukaan Georgian valtiollinen kehitys on auttanut maata selviämään kolmesta kriisistä: Venäjän hyökkäyksestä ja jatkuvasta taloussaarrosta, maailmanlaajuisesta talouskriisistä ja opposition ”mahdollisesti väkivaltaisesta” kampanjasta vaihtaa maan hallinto.
Monet oppositioryhmät eivät osallistuneet vaaleihin lainkaan ja vaativat niiden jälkeen ennenaikaisia parlamentti- ja presidentinvaaleja. Demokraattinen liike – Yhdistynyt Georgia -puolueen johtaja Nino Burdžanadze sanoi vaalien jälkeen, että hänen päätöksensä olla osallistumatta niihin oli oikea ja että ”vaalit olivat farssi”. Hänen mukaansa ”alusta asti oli selvää, että todellisiin muutoksiin ei maassa ollut mahdollisuutta paikallisvaalien kautta”. Vaaleihin osallistuneet oppositiopuolueet eivät toimineet yhdessä rintamassa eivätkä siksi kyenneet haastamaan valtapuoluetta. Kansallisen foorumin johtaja Gubaz Sanikidze kutsui vuorostaan vaaleja ”Saakašvilin asettamaksi miinakentäksi” ja torjui Burdžanadzen tavoin kritiikin vaaliboikottia kohtaan. Kaikkein äänekkäin vaalien boikotoija oli kuitenkin Georgian työväenpuolue, jonka johtaja Šalva Natelašvili vertasi vaaleja ”traagiseen näytelmään”. Hänen mielestään hallinto selviytyi vaaleista Yhdysvaltain siunauksen ansioista, ja Venäjän miehityksen lisäksi osa maasta on Yhdysvaltojen kolonisoima.