stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suurijärvi (Louhi)
Taajama

Suurijärven taajama sijaitsee Louhesta Kiestinkiin vievän maantien varrella 34 kilometriä Louhesta länteen. Vuonna 1996 siellä oli noin 1 100 asukasta, jotka työskentelevät pääasiassa metsäteollisuuden parissa. Taajamassa on suuri sotilashautausmaa, jonne on haudattu noin 5 000 sodassa kaatunutta sotilasta. Suurijärven taajama on perustettu vuonna 1957. Sen venäjänkielinen nimi Sosnovyi tarkoittaa mäntyistä. Nykyään taajama kuuluu Kiestingin kuntaan.
Kylähallintoalue

Entinen Suurijärven kylähallintoalue sijaitsi Louhen piirin keskiosassa. Se rajoittui lännessä Kiestingin ja idässä Louhen asutushallintoalueeseen. Kylähallintoalueella oli noin 1 100 asukasta vuonna 1987.
Aiheesta muualla

Suurijärven taajamalle omistettu sivusto (venäjäksi)
Suuri pueblokapina

Tyypillinen New Mexicon pueblokylä. Thomas Moranin maalaus vuodelta 1908.
Suuri pueblokapina oli nykyisen New Mexicon alueella asuneiden pueblo-intiaaneina tunnettujen heimojen monilta eri suunnilta tekemä samanaikainen hyökkäys Uutta-Espanjaa vastaan. Kansannousu tapahtui elokuussa 1680, ja se päättyi espanjalaisen kolonisaation hetkelliseen murskautumiseen.
Uuden-Espanjan alkuvuodet

Juan de Oñaten 1600-luvun alussa perustama espanjalainen siirtokunta kasvoi hitaasti. San Juan de los Caballeros nousi espanjalaisten ensimmäiseksi keskukseksi Rio Granden varrelle. Väestön lisääntyessä zuni-intiaanien alueella oleviin puebloihin alettiin rakentaa lähetysasemia ja kirkkoja. Espanjalaisen käytännön mukaan myös alueella asuvat ihmiset kuuluivat maan omistajalle. Tämän vuoksi zunit ja monet muut heimot alistettiin maaorjiksi. Espanjalaisten julma käytös pelotti intiaaneja ja aiheutti myös vihaa. Zunit surmasivat joitakin lähetyssaarnaajia, mutta Uuden-Espanjan kurinpidolliset toimet saivat muut intiaanit pysymään rauhallisina.
Alueelle pohjoisesta tunkeutuneet intiaanit tekivät ryöstöretkiä paikallisten pueblokylien ja espanjalaisten keskuuteen. Hyökkääjiä alettiin kutsua zunien kielisellä nimellä apachu (apassi), joka tarkoitti ”vihollista”. Vuoden 1660 kuivuus, nälänhätä ja rutto pahensivat elämää puebloissa ja apassien iskut täydensivät tuhon. Uuden-Espanjan varakuningas vangitutti pueblojen uskonnollisia johtajia ”näiden ainaisen valittamisen” ja heidän harjoittamansa kachina-tanssin takia. Tanssiin kuuluneet naamiot tuhottiin ja uskonnollisen rituaalin harjoittajat vangittiin. Useimmat tanssijat tuomittiin noituuden harjoittamisesta julkiseen ruoskimiseen Santa Fen torilla, ja osa tanssijoista sai hirttotuomion. Eräs vangituista henkimiehistä, joka vapautettiin, oli tewa-intiaani Popé. Hän päätti kostaa paikallisten intiaanien kokemat nöyryytykset ja organisoi kapinan alistajiaan vastaan.
Kapina

Popé valmisteli huolellisesti hankettaan espanjalaisia vastaan. Kesällä 1680 hänen sanomansa tulevasta kansannoususta kulki etelään ja länteen kaikkien pueblojen asukkaille kuten hopeille, zuneille ja taoseille. Myös moniin paikallisiin ryöstöretkiin osallistuneet apassit saivat tiedon Popén suunnitelmasta. Ensimmäisen kerran elämässään pueblot muodostivat yhtenäisen poliittisen yksikön. Kielellisistä eroavaisuuksistaan ja pitkistä etäisyyksistä huolimatta yhteistyö toimi tarkasti eri suunnilta kohdistettujen samanaikaisten hyökkäysten muodossa. Osa espanjalaisista oli muualla Popén soturien tunkeutuessa heidän asutuksilleen. Yksi pueblo toisensa jälkeen liittyi hyökkääjien joukkoon. Kaukaisemmatkin intiaaniyhteisöt yhtyivät kapinaan ja tuhosivat haciendat ja lähetysasemat. Kuolleet papit koottiin kirkkojen alttareille ja poltettiin intiaanien tanssiessa perinteisiä tanssejaan, jotka Uuden-Espanjan papisto oli kieltänyt.
Elokuun puolivälissä 1680 kapinalliset piirittivät Santa Fen. Kaupungin noin tuhat asukasta eivät kyenneet torjumaan hyökkääjien ylivoimaa, vaan pakenivat etelään ja pysähtyivät vasta nykyisen El Pason kohdalla. Kaikki espanjalaisten asumukset ja heidän omaisuutensa pueblojen alueilla tuhottiin. Kansannousussa menehtyi arviolta 400–500 henkeä eli noin viidennes espanjalaista. Espanjalaiset arvioivat kapinoivia intiaaneja olleen noin 2 500. Kristinuskoon kastettujen intiaanien saama väärä usko pestiin pois rituaalisesti yuccan mehulla. Espanjalaiset yrittivät valloittaa menettämänsä alueet takaisin seuraavien vuosien aikana. Nykyisen Albuquerquen seuduilla käydyt kolme taistelua vuosina 1681–1682 päättyivät intiaanien voittoon.
Kapinan jälkeen

Vaikka kapina ja niitä seuranneet puolustustaistelut olivat selkeitä voittoja puebloille, he eivät kyenneet hyödyntämään saamaansa etua. Espanjalaisten poissaolo lisäsi apassien ja navajojen ryöstöretkiä New Mexicossa ja pueblot eivät pystyneet vastaamaan vihollistensa toistuviin hyökkäyksiin. Suuret määrät Uuden-Espanjan siirtokunnalta jääneitä hevosia joutui apassien haltuun tai kulkeutui pohjoisimpien tasankojen heimoille.
Popén saavuttama ihailu ja kansansuosio kääntyivät nopeaan laskuun. Hän järjesti kurituksia niille, jotka puhuivat espanjaa, olivat ottaneet espanjalaisen nimen tai käyttivät näiden jälkeenjättämiä työvälineitä kuten auraa. Nämä hänessä ilmenneet autoritaariset piirteet, jotka oli omittu espanjalaisilta, vieraannuttivat kansan hänestä. Taos-, keres- ja pecos-intiaanien kylät säilyivät Popélle uskollisina, mutta muut jokilaaksossa asuvat pueblot eivät taipuneet hänen kasvavan diktatuurinsa alle, ja vahva pueblojen liitto hajosi keskinäisiin sotiin.
Pohjois-Amerikan itäosien valloituksesta kiinnostunut Uusi Ranska harkitsi 1600-luvun lopulla myös New Mexicon uudelleenasuttamista. Ehtiäkseen ennen ranskalaisia espanjalaiset lähettivät 1692 asialle Diego Francisco de Vargasin johtaman sotajoukon, joka pohjoisempaa tuotujen intiaaniliittolaistensa tukemana tunkeutui El Pasoon ja nujersi siellä olevien pueblojen vastarinnan.
Eteläisempien Rio Granden pueblojen asukkaat etsivät turvapaikkaa vuoristoisilta seuduilta lännessä ja ennakoivat Don Diegon joukkojen hyökkäykset. Vargas jatkoi matkaansa 12 vuotta aiemmin tuhotun Santa Fen seuduille, jossa heitä odotti tuhat puebloista paennutta intiaania. Näiden vastustus ei riittänyt espanjalaisten karkotukseen. Santa Festä tuli uudelleen New Mexicon pääkaupunki, ja pueblot joutuivat alistumaan samanlaiseen kohteluun, josta olivat onnistuneet kapinoimaan itsensä vapaaksi. Uuden Santa Fen rakentamisessa kiinnitettiin myös erityistä huomiota kaupungin turvallisuuteen ja sen puolustukseen liittyviin seikkoihin mahdollisten uusien pueblo-kapinoiden varalle.
Pueblointiaaneja Popén patsaan edustalla Ohkay Owingehissa, New Mexicossa 2005.
Suula

| Suula |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Suliformes
Heimo::  Suulat Sulidae
Suku::  Valkosuulat Morus
Laji::  bassanus
Kaksiosainen nimi
 Morus bassanus  (Linnaeus, 1758) 
 Suulan levinneisyysalue
Katso myös
   Suula Wikispeciesissä   Suula Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suula (Morus bassanus) on suurin Pohjois-Atlantilla pesivä merilintu.
Tuntomerkit

Suulalla on pitkät ja kapeat siivet ja pitkä, kiilamainen pyrstö. Linnun pituus on 87–100 cm ja siipien kärkiväli 165–180 cm. Koiras on hieman naarasta suurempi. Höyhenpuku on valkea mustia siipienkärkiä lukuun ottamatta. Kesäisin pää on kellertävä, talvisin vaaleampi. Nokka on vaaleansinertävä. Silmä on vaaleansininen, sen ja nokan ympäristössä näkyy mustaa ihoa.
Nuoret linnut ovat tummanruskeita ja kauttaaltaan valkeatäpläisiä. Nuoruuspuku muuttuu asteittain aikuisen linnun väritykseksi. Suula saa aikuispuvun 5–6 vuoden ikäisenä, jolloin se tulee myös sukukypsäksi.
Lintuvuorten suulayhdyskunnat pitävät kovaa, kähisevän läähättävää ääntä.
Vanhin eurooppalainen rengastettu suula on ollut brittiläinen 37 vuoden ja viiden kuukauden ikäinen lintu.
Levinneisyys

Suula pesii yhdyskunnissa Pohjois-Atlantin jyrkillä kalliorannoilla ja -saarilla. 60–70 prosenttia maailman suulista pesii Yhdistyneen kuningaskunnan alueella. Suulayhdyskuntia on myös Islannissa, Norjassa, Färsaarilla, Irlannissa ja Ranskassa, ja toisella puolen Atlanttia Newfoundlandissa ja Québecissä.
Itä-Atlantin nuoret linnut viettävät kaksi ensimmäistä talveaan Afrikan länsirannikon trooppisilla ja subtrooppisilla vesillä. Osa suulista siirtyy sen jälkeen läntiselle Välimerelle. Neljävuotiaina lähes kaikki suulat ovat palanneet pesimäalueilleen. Vanhat linnut talvehtivat Länsi-Euroopan rannikoilla. Suomessa suula on erittäin vähälukuinen, mutta vuosittainen suurharvinaisuus keväisin ja syksyisin.
Ravinto

Suula syö enimmäkseen kalaa, se kykenee syömään jopa 30 senttimetrin mittaisia kaloja. Se syö silliä, kuoretta, turskaa, Ruijan seitiä ja muita merikaloja. Suula saalistaa sukeltamalla. Se syöksyy veteen lähes kohtisuoraan 10–40 metrin korkeudesta, vetää siivet suppuun vedenpinnan saavuttaessaan ja etenee kalojen perässä jopa 15 metrin syvyyteen. Se voi sukeltaa jopa 20 sekuntia.
Pesintä

Koiras rakentaa kalliolle pesän levästä, heinistä, sulista ja maasta. Naaras munii pesään vain yhden munan, jota molemmat vanhemmat hautovat. Toinen vanhemmista pysyttelee poikasen luona, kunnes se on 90 päivän kuluttua lentokykyinen. Poikaset lähtevät muuttamaan uimalla, mutta ne oppivat lentämään runsaan viikon päästä.
Aiheesta muualla

Nelson, B. 1978: The Gannet. - T. & A. D. Poyser, Berkhamsted.
Pulliainen, Erkki 1979: Suulia Sula bassana* Pohjois-Suomessa. - Lintumies 4.1979 s. 182. LYL.
Suula Lintukuva-verkkopalvelussa
Ääntä[vanhentunut linkki], Äänen metadata Macaulay Library
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q26675  Wikispecies: Morus bassanus  ABA: norgan  ADW: Morus_bassanus  ARKive: morus-bassanus  Avibase: 534FB490884C6D33  BioLib: 8381  BirdLife: 22696657  BOLD: 10009  BOW: norgan  BTO: bob710  CoL: 7436N  eBird: norgan  EoL: 45509065  EPPO: MORUBA  EUNIS: 1148  EURING: 710  Fauna Europaea: 96614  Fauna Europaea (new): 7af73570-8c34-42c8-9ca6-edc5a96f2436  GBIF: 2480964  GNAB: northern-gannet  IBC: northern-gannet-sula-bassana  iNaturalist: 3802  IRMNG: 10590748  ITIS: 174712  IUCN: 22696657  NatureServe: 2.101189  NBN: NBNSYS0000188659  NCBI: 37578  Neotropical: norgan  Observation.org: 267  OBIS: 148776  Open Tree of Life: 675103  Paleobiology Database: 369043  Paleobiology Database: 369043  SeaLifeBase: 73558  TSA: 10956  WoRMS: 148776  Xeno-canto: Morus-bassanus  Laji.fi: MX.26027 
Vanha kesäpukuinen suula.
Morus bassanus
Svatoven piiri

| Svatoven piiri Сватівський район |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Piiri (7/2020- rajoin) Luhanskin alueen kartalla.
 Koordinaatit: 49.4089°N, 38.1496°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Perustettu:  7.3.1923
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Svatove (16 420 as., 2021)
Pinta-ala  ():  5 314,1 km²
Väkiluku (2021 (arvio)):  78 278
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
 
svt.loga.gov.ua
Svatoven piiri (ukr. Сватівський район) on yksi Ukrainan Luhanskin alueen hallinnollisista piireistä. Se rajoittuu idässä Starobilskin piiriin, etelässä Sjevjerodonetskin piiriin, lännessä Harkovan alueeseen (Kupjanskin ja Izjumin piirit) sekä pohjoisessa Venäjän Belgorodin alueeseen. Piirin hallinnollinen keskus on Svatoven kaupunki (16 420 as., 2021).
Svatoven piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Luhanskin piirien lukumäärän kahdeksaan. Svatoven piiri kasvoi alueliitosten johdosta aiemmasta, ja uudeksi pinta-alaksi tuli 5 314,1 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi piirin väkiluvuksi 78 278 (1.1.2021; ennen aluelaajennuksia 2017: 35 297 as.). Piiri on maaseutuvaltainen (2021), sillä kaupunkilaisiksi katsottiin vain 47,0 prosenttia väestöstä eli Svatoven kaupungin ja viiden kaupunkityyppisen taajaman (Bilokurakyne 6 448 as., Krasnoritšenske 3 873 as., Lozno-Oleksandrivka 856 as., Nyžnja Duvanka 1 928 as. ja Trojitske 7 241 as.) väestö.
Svatoven piiri tuli Venäjän hyökkäyssodan 2022 johdosta sotatoimialueeksi.
Svatoven piiri ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta.
Svatoven piirihallinnon rakennus.
Svatoven rautatieasema.
Katunäkymä Nižnja Duvankasta.
Koulu ja sen piha-aluetta Trojitskessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svatoven piiri Wikimedia Commonsissa
Svatoven piirivaltuuston ja piirin kyläneuvostojen yhteystietoja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (oblrada.lg.ua)
Bliss (Tori Amosin kappale)

| ”Bliss” Tori Amos |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: To Venus and Back
 Äänitetty : 1999
 Studio : Martian Engineering, Cornwall, Iso-Britannia
 Julkaistu: 13. elokuuta 1999   (lataus)   24. elokuuta 1999   (fyysinen single)
 Formaatti: lataus, CD, vinyyli, kasetti
 Tekijä(t): Tori Amos
 Tuottaja(t): Tori Amos
 Tyylilaji: alternative, trip hop
 Kesto: 03.42
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Listasijoitukset
  91.    singlemyynti 16.
Tori Amosin muut singlet
| ”Cruel” 1998 | ”Bliss” 1999 | ”1000 Oceans” 1999 |
Bliss on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin kappale vuodelta 1999. Se julkaistiin ensimmäisenä singlenä Amosin albumilta To Venus and Back (1999). ”Bliss” oli ensimmäinen ison levy-yhtiön artistin single, joka oli saatavilla laillisena latauksena.
Kappale nousi listoille Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Se oli ehdolla Grammy-palkinnon voittajaksi.
Julkaisu

”Bliss” julkaistiin ensimmäisenä singlenä albumilta To Venus and Back Pohjois-Amerikassa 13. elokuuta 1999.  Kappale oli myynnissä sekä fyysisenä singlenä että digitaalisena latauksena. Se oli ensimmäinen ison levy-yhtiön artistin single, joka oli saatavilla laillisena latauksena.
Kappaleelle julkaistiin lisäksi musiikkivideo.
Kaksi vaihtoehtoista versiota kappaleesta on julkaistu myöhemmin kokoelmilla Tales of a Librarian (2003)  A Piano: The Collection (2006). Musiikkivideo on mukana Amosin videojulkaisulla Fade to Red (2006).
Vastaanotto

Single menestyi erityisen hyvin Kanadassa, missä se nousi listasijalle 7. Yhdysvalloissa se oli singlemyynnin listan sijalla 16 ja Billboard Hot 100 -listan sijalla 91.
Amos sai kappaleesta Grammy-ehdokkuuden. Se oli ehdolla parhaan parhaan naislaulajan rockesityksen palkinnon voittajaksi vuoden 2000 Grammy-gaalassa.
Singlen kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Tori Amos.
| Bliss (CD) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Bliss | 3.40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Hey Jupiter (live)  | 4.31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Upside Down (live)  | 5.46 |  |  |  |  |  |  |  |
Kaikki kappaleet säv. ja san. Tori Amos.
| Bliss (CD, vinyyli, kasetti) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Bliss | 3.40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Hey Jupiter (live)  | 4.31 |  |  |  |  |  |  |  |
Listasijoitukset

| Lista | Korkein   sijoitus |
| --- | --- |
 Kanada: 7
 Yhdysvallat (Billboard Hot 100): 91
 Yhdysvallat (singlemyynti): 16
Aiheesta muualla

Bliss-musiikkivideo
| n k Tori Amos |
| --- | --- |
 Diskografia  Kappaleet 
Studioalbumit:  Little Earthquakes  Under the Pink  Boys for Pele  From the Choirgirl Hotel  To Venus and Back  Strange Little Girls  Scarlet's Walk  The Beekeeper  American Doll Posse  Abnormally Attracted to Sin  Midwinter Graces  Night of Hunters  Gold Dust  Unrepentant Geraldines  Native Invader  Ocean to Ocean 
Livealbumit:  To Venus and Back  The Original Bootlegs  Legs and Boots  Live at Montreux 1991/1992  From Russia With Love  Diving Deep Live 
Kokoelmat:  Tales of a Librarian  A Piano: The Collection  Little Earthquakes – The B-Sides 
EP:t:  Crucify  Hey Jupiter  Scarlet’s Hidden Treasures  Christmastide 
Singlet:  ”Me and a Gun”  ”Silent All These Years”  ”China”  ”Winter”  ”Crucify”  ”Cornflake Girl”  ”God”  ”Pretty Good Year”  ”Past the Mission”  ”Caught a Lite Sneeze”  ”Talula”  ”Professional Widow”  ”Hey Jupiter”  ”In the Springtime of His Voodoo”  ”Spark”  ”Raspberry Swirl”  ”Jackie’s Strength”  ”Cruel”  ”Bliss”  ”1000 Oceans”  ”Glory of the 80’s”  ”Concertina”  ”Strange Little Girl”  ”A Sorta Fairytale”  ”Flavor” 
Videojulkaisut:  Little Earthquakes  Live from New York  Complete Videos 1991–1998  Welcome to Sunny Florida  Fade to Red  Live at Montreux 1991/1992 
Muut artikkelit:  Y Kant Tori Read  Y Kant Tori Read (albumi)  Night of Hunters Tour
Senja Svahn

Senja Svahn (s. 1973, Hyvinkäälähde?) on suomalainen  dosentti  ja verkostoasiantuntija. Svahn on opettanut kahdeksassa yliopistossa Suomessa sekä vieraillut ulkomailla muun muassa Stanfordin ja Aucklandin yliopistoissa. Svahn on ollut mukana kirjoittajatiimissä kirjoittamassa laajimman suomenkielisen kirjan liiketoimintaverkostojen johtamisesta. Lisäksi hän toimii liikkeenjohdonkouluttajana.
Kauppatieteellinen ura

Svahn valmistui kauppatieteen maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta organisaatiot ja johtamisen pääaineesta. Myös tohtorin tutkintonsa (2004) Svahn hankki HSE:stä. Väitöskirjassaan: ”Managing different types of nets – a capability perspective”, hän tutki erityyppisten yritysverkostojen johtamista. Hänen tutkimuksensa keskittyvät verkostojohtamiseen, strategiaan ja innovaatioihin.
Svahn on työskennellyt professorina Vaasan yliopistossa, Jyväskylän yliopistossa sekä Tampereen teknillisen yliopiston Tuotantotalouden laitoksella. Dosentuuri hänellä on verkostojohtamisesta Aalto-yliopistossa. Lisäksi hän on vieraillut Yhdysvalloissa ja Uudessa-Seelannissa sekä esiintynyt erilaisissa luento- ja seminaaritilanteissa ympäri Eurooppaa ja esimerkiksi Australiassa sekä Thaimaassa.
Julkaisuja

Svahn, Senja: Managing in Different Types of Business Nets: Capability Perspective. Väitöskirja. Helsinki: Helsinki School of Economics: 2004, HSE Series A-243.
Kristian Möller, Arto Rajala, Senja Svahn: Tulevaisuutena liiketoimintaverkot : johtaminen ja arvonluonti, julk. Teknologiateollisuus. Teknologiainfo Teknova, 2004. (Teknologiateollisuuden julkaisuja; nro 11/2004) ISBN 951-817-851-8
Hanne Marie Svendsen

| Hanne Marie Svendsen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1933 (ikä 91–92) Skagen, Tanska
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hanne Marie Svendsen (s. 1933 Skagen, Tanska) on tanskalainen kirjailija, koulutukseltaan filosofian maisteri. Hänen kaunokirjallinen esikoisteoksensa Mathildes drømmebog (1977) on avioliittoromaani. Hänen keskeisiä aiheitaan ovat naisen elämän eri puolet ristiriitaisuuksineen. Osa teoksista on muodoltaan jännitysromaaneja. Kultapallo (1985) kuvaa pienen saariyhteisön ihmisten elämää ja taikuuden, unien ja todellisuuden sekoittumista. Hän on kirjoittanut myös kirjallisuustieteellisiä teoksia.
Suomennetut teokset

Kultapallo: kertomus saaresta (Guldkuglen); suom. Saara Villa, Helsinki: Otava 1987 Sarja: Otavan kirjasto ISBN 951-1-08899-8
Miamit

| Miamit |
| --- | --- |
Väkiluku:  noin 8 000
Asuinalueet:   Indiana 6 000  Oklahoma 2 000
Kielet:  Englanti
Uskonnot:  Kristinusko, perinteiset uskot
Miami-intiaanien alkuperäiset asuinalueet olivat pohjoisessa Wisconsinissa, Indianassa, Ohiossa ja Illinoisissa. He olivat delawarien, shawneiden ja ottawien läheisiä kielisukulaisia. Itäiset neljä heimoa atchatctakia, kilatiga, mengakonkia ja pepikokia muodostivat miamien liittokunnan, kun sen sijaan läntisimmät heimot wea ja piankashaw olivat itsenäisiä, vaikka heillä oli vahva ystävyyssuhde edellä mainittuihin. Miamien yhteenlaskettu kokonaismäärä on ensimmäisten ranskalaisten jesuiittojen tekemien merkintöjen mukaan saattanut olla noin 15 000.
Miamit kuuluivat algonkinien kieliryhmään ja heidän alkuperäinen nimensä omaumeg tarkoitti "niemimaan ihmisiä". Yksi heidän varhaisista kylistään oli Chicago, joka tarkoitti "haisevaa paikkaa" ja josta myöhemmin kasvoi eräs Yhdysvaltain suurimpia kaupunkeja. Eurooppalaisten siirtomaavaltojen keskinäisissä erimielisyyksissä miamit tukivat Uutta-Ranskaa, ja kävivät 1700-luvun lopulla useita taisteluita Yhdysvaltoja vastaan.
Miamien kuuluisin päällikkö oli Little Turtle (Pieni kilpikonna), joka jäi historiaan yhtenä maineikkaimmista 1700-luvun intiaanijohtajista.
Historia > Fort St. Louis

Ensimmäiset havainnot miameista tulivat ranskalaisilta tutkimusmatkaajilta ja papeilta. Lähetyssaarnaaja Jacques Marquetten tiedetään vierailleen miamien kylissä syksyllä 1673. Ranskalaiset jesuiitat tekivät miamien parissa lähetystyötä, koska pitivät näitä ystävällisinä ja helpommin lähestyttävinä kuin muita alueen intiaaneja. Samalla vuosisadalla miamit kuitenkin joutuivat jättämään maansa Wisconsinin Green Bayn ympäristössä, josta heidät karkottivat kickapoot, potawatomit ja muut pohjoiset heimot. Miamit hakivat turvaa irokeesien liittokunnan senecoista ja tekivät näiden kanssa suuren sotaretken illinois-intiaanien maille.
1680-luvun alussa miamit onnistuivat jesuiittojen välityksellä solmimaan rauhan illinoisien kanssa. Samoihin aikoihin perustettu ranskalaisten uusi kauppa-asema Fort St. Louis sai ympärilleen miameista, illinoiseista ja shawneiden pakolaisryhmistä muodostuvan populaation, jonka yhteisluvuksi on arveltu jopa 20 000 intiaania. Irokeesit eivät voineet ummistaa silmiään ranskalaisten ja algonkin-heimojen väliseltä kaupankäynniltä, vaan lähettivät vuonna 1684 raskaasti aseistetun seneca-armeijan antamaan miameille mallia tehokkaasta sodankäynnistä, ja tuhoamaan myös illinoisien uudet kylät. Senecoja odotti kuitenkin yllätys. Vastassa oli väkivahva miamien, illinoisien ja ranskalaisten muodostama liitto, jota shawneiden ryhmät täydensivät. Senecat eivät kyenneet valtaamaan Fort St. Louisia, vaan joutuivat palaamaan kotimaahansa vajaalukuisina ja nöyryytettyinä. Fort St. Louis osoittautui heille ylittämättömäksi läntiseksi raja-aidaksi.
Historia > Rauhansopimus vuonna 1701

Ranskalaiset aloittivat sodan irokeeseja vastaan samana vuonna kun nämä olivat yrittäneet vallata Fort St. Louisin. Britit olivat irokeesien takana yllyttäen näitä tuhoamaan Uuden-Ranskan liittolaisineen. Aluksi ranskalaiset kärsivätkin tappioita, mutta jo seuraavien vuosien aikana tilanne alkoi muuttua heidän edukseen. Uuden-Ranskan vastaiskut olivat kovia. Vuonna 1686 he polttivat useita senecain kyliä. Irokeesit tekivät iskuja ranskalaisten kanssa liittoutuneiden heimojen maille. Senecat onnistuivat hävittämään lähellä nykyistä Chicagoa olleen miamien kylän, kun soturit olivat muualla. Seuraavan vuosikymmenen aikana ranskalaisten hyvin aseistamat suurten järvien heimot pääsivät kääntämään tappiot voitoiksi. Vuonna 1700 irokeesit solmivat rauhan ranskalaisten sekä 1701 kaikkien heidän kanssaan liittoutuneiden intiaanien kanssa.