Cassibilen aselepo
Tausta

Benito Mussolinin johtama fasistinen Italia oli liittynyt toiseen maailmansotaan Saksan rinnalle vuonna 1940, mutta tappiot olivat seuranneet toisiaan. Kesään 1943 mennessä Italia oli menettänyt kaikki alueensa Afrikassa, pääosa sotateollisuudesta oli tuhoutunut liittoutuneiden pommituksissa ja sotaan kyllästynyt väestö alkoi käydä levottomaksi. Heinäkuussa 1943 liittoutuneet tekivät maihinnousun Sisiliaan ja saivat muutamassa viikossa koko saaren haltuunsa. Fasistien suuri neuvosto kokoontui 24. heinäkuuta ensimmäistä kertaa sodan aikana ja päätti oikeusministeri Dino Grandin esityksestä siirtää ylipäällikkyyden Mussolinilta kuningas Viktor Emanuel III:lle. Seuraavana päivänä kuningas erotti Mussolinin myös pääministerin paikalta ja vangitutti tämän. Uudeksi pääministeriksi tuli iäkäs marsalkka Pietro Badoglio, joka oli eronnut pääesikunnan päällikkyydestä vuonna 1940 vastustettuaan hyökkäystä Kreikkaan. Fasistipuolueen valta kumottiin, mutta marsalkka Badoglio vakuutti Saksalle ja Italian kansalle Italian jatkavan sotaa. Hän alkoi kuitenkin salaa tunnustella aselepoa liittoutuneiden kanssa.
Italialaiset diplomaatit kertoivat 4. elokuuta maan halusta irtautua sodasta Britannian Portugalin-suurlähettiläälle Ronald Campbellille Lissabonissa ja Britannian pääkonsulille Alvary Gascoignelle Marokon Tangerissa. Gascoigne vastasi 13. elokuuta rauhan edellyttävän Italian ehdotonta antautumista. Italialainen prikaatinkenraali Giuseppe Castellano ilmoitti 15. elokuuta Britannian Madridin-suurlähettiläälle Samuel Hoarelle ja seuraavana päivänä myös Campbellille Italian hyväksyvän ehdottoman antautumisen ja ehdotti aseleponeuvotteluja. Liittoutuneiden Välimeren alueen ylipäällikkö, yhdysvaltalainen kenraali Dwight D. Eisenhower halusi järjestää aselevon ennen suunniteltua maihinnousua Italian mantereelle, joten Italialle päätettiin aluksi tarjota pelkkiä sotilaskysymyksiä koskeva lyhyt aseleposopimus. Viivytysten välttämiseksi edelleen työn alla olleet poliittiset ja taloudelliset aselepoehdot päätettiin jättää myöhemmin erikseen sovittaviksi ja sopimuksesta jätettiin pois sanat ”ehdoton antautuminen”. Eisenhowerin esikuntapäällikkö, kenraalimajuri Walter B. Smith toimitti sopimusluonnoksen kenraali Castellanolle Lissabonissa 20. elokuuta ja ilmoitti Italian saavan kymmenen päivää harkinta-aikaa.
Eisenhower sai 26. elokuuta haltuunsa Lontoossa ja Washingtonissa valmistellut lopulliset aselepoehdot, jotka olivat niin ankarat, että hän ei uskonut Italian hallituksen hyväksyvän niitä ilman pitkiä neuvotteluja. Hän sai ohjeen hankkia italialaisten allekirjoitus 12-kohtaiseen sopimukseen, jonka viimeisessä kohdassa mainittiin muista asioista sovittavan myöhemmin, ja esittää vasta sen jälkeen pitempi, 30-kohtainen sopimus. Eisenhower suostui, vaikka piti menettelytapaa ”kierona”. Badoglion hallitus päätti 30. elokuuta hyväksyä sille esitetyt lyhyet aselepoehdot.
Italian aselepovalmisteluista vihiä saanut Saksa alkoi siirtää lisää joukkoja maahan ja otti haltuunsa pääosan Pohjois- ja Keski-Italiasta. Liittoutuneet tunkeutuivat lopulta Italian mantereelle, kun Bernard Montgomeryn komentama Brittiläinen 8. armeija ylitti Messinansalmen ja nousi maihin 3. syyskuuta Calabriassa, jossa se kohtasi vain vähäistä vastarintaa.