stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haapsalu
Historia

Haapsalun tunnettu historia ulottuu vuoteen 1279, jolloin kaupungista tuli Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan keskus kolmen vuosisadan ajaksi. Kaupunkiin rakennettiin 1200-luvulla tuomiokirkko, jonka rauniot ovat yhä pystyssä.  Vuonna 1279 piispa antoi Haapsalulle kaupunkioikeudet, jotka olivat peräisin Riialta. 1400-luvulla kaupungissa toimi ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä mainittu kaupunginraati, joka hoiti kaupunginhallituksen ja käräjäoikeuden tehtäviä. 1500-luvun aikana kaupunkiin muutti muun muassa saksalaisia, venäläisiä, ruotsalaisia ja suomalaisia. Vuonna 1581 Ruotsi sai alueen valtaansa muun Läänemaan myötä.
Ruotsin vallan aikana 1600-luvun alussa kaupunkia koetteli nälänhätä. Ruotsin vallan aikana kaupunginraadin jäsenmäärää leikattiin puoleen ja valtaa keskitettiin läänitysherroille. 1690-luvulla kaupungissa asui arviolta 600 henkilöä. Vuonna 1715 Pietari Suuri tuhosi kaupunkia sotiessaan ruotsalaisten kanssa. Sodan ja ruton koetellessa kaupunkia väkimäärä laski noin 100 asukkaaseen. Kaupungintalo valmistui vuonna 1775. 1800-luvulla Carl Abraham Hunnius toi eloa kaupunkiin avaten sinne ensimmäisen mutakylpylän vuonna 1825. Kaupungin suosio nousi, ja keisarillinen perhekin osoitti kiinnostustaan kaupunkia kohtaan. Haapsalusta tulikin merkittävä kesälomakohde. Vuonna 1864 Haapsalussa oli 2 294 luterilaisen kirkon jäsentä, joista 700 oli saksalaisia ja 1 600 virolaisia. 1800-luvun alussa kaupungin katuja päällystettiin ja ne saivat valaistuksen. Rakentaminen vauhdittui muutenkin nopeasti ja tyhjille tonteille rakennettiin uusia taloja. 1800-luvun puolivälissä kaupungista aloitettiin säännöllinen laivaliikenne Pietariin ja Riikaan. 1860-luvulla kaupunkiin rakennettiin lennätinasema.
Historia > Kaupungin tunnukset

Haapsalun kaupunginvaakunaan on kuvattu Johanneksen kotka, joka esiintyi myös Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan vaakunassa. Vaakunaan on lisätty kaupunkia kuvaava muuri ja torni. Haapsalun lippu on ollut käytössä 1930-luvulta lähtien. Lippu koostuu kolmesta osasta, joista ensimmäinen muodostuu kolmesta yhtä suuresta allekkain sijoitetusta neliöstä, joista ylin ja alin ovat sinisiä ja keskimmäinen valkoinen. Myös kaksi muuta osaa koostuvat neliöistä, mutta joiden värit ovat päinvastaiset ensimmäiseen osaan verrattuna. Kaupungilla on myös käytössä kunniamerkki, joka on tarkoitettu erityisen ansioituneille kaupunkilaisille. Sen myöntää Viron tasavallan itsenäisyyspäivänä kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Haapsalulla on vaakunan ja lipun ohella käytössään logo, joka otettiin käyttöön vuonna 2004.
Historia > Legendat

Haapsalun tuomiokirkon eteläseinään rakennetun pyöreän kastekappelin ikkunalle ilmestyy elokuun täydenkuun öinä naisen hahmo. Hahmoa on alettu nimittää Valkeaksi neitsyeksi. Kuinka niin, ja miksi tuo nainen on jo vuosisatoja näyttäytynyt kappelin ikkunassa, siitä kertoo legenda seuraavasti:
»Keskiajalla, Saarenmaan-Läänemaan piispan hallitessa, piti kaikkien tuomioherrojen säntillisesti luostarin sääntöjen mukaan elämään ja naisilta oli piispanlinnaan astuminen kuolemantuomion uhalla kielletty. Vaan sattuipa niin, että muuan tuomioherran ja Eestinsukuisen neitosen välille syttyi palava rakkaus. Nuorten toistensa läheisyyttä kovin ikävöiden, toi tämä tuomioherra neitosen pojaksi puettuna kirkkokuoroon laulajaksi. Kauan säilyikin tämä salaisuus, vaan eräänä päivänä itsensä julki petti. Piispan tuomio oli ankara: Tuomioherra heitettiin linnan tyrmään kuolemaan nälkään ja neito muurattiin elävältä kesken olevan kastekappelin seinään. Monta päivää oli nuoren naisen vaikerointi kuulunut ennen kun sammui. Vaan hänen henkensä ei pääsyt rauhaan ja käykin nyt jo vuosisatoja kastekappelin ikkunalla rakasta miestään surren.»
Tämä legenda innoitti Larin-Kyöstin kirjoittamaan runoelman Valkea neitsyt, johon pohjautuu vuonna 1957 valmistunut suomalainen elokuva Risti ja liekki.
Liikenne

Valtatie 9 Tallinnan suunnasta Sauesta päättyy Haapsalun Rohukülan satamaan, josta on lauttayhteys Hiidenmaalle ja Vormsille.
Haapsalusta valmistui 1905 rautatie Tallinnaan. Haapsalusta Riisipereen ulottuva rautatie purettiin vuonna 2004, kun 1990-luvulla rautatien 300 eurolla ostanut yksityisyrittäjä myi ratakiskot. Rautatien tilalla on 53 kilometriä pitkä pyörätie, jota kutsutaan "Terveydentieksi".  Entinen rautatieasema toimii nykyään museona, jonka edustalla on bussien pysähdyspaikka. Kaupungissa ei ole varsinaista linja-autoasemaa.
Kulttuuri ja koulutus > Koulutus

Haapsaluun perustettiin 1998 Tallinnan yliopistoon kuuluva yksikkö Haapsalu Kolledž.
Kulttuuri ja koulutus > Musiikkitapahtumia

Haapsalussa järjestetään elokuussa vuosittaiset Augustibluus-bluesmusiikkifestivaalit, jonne saapuu esiintyjiä niin Suomesta, Ruotsista kuin Yhdysvalloistakin.
Kulttuuri ja koulutus > Ystävyyskaupungit

Haapsalulla on useita ystävyyskaupunkeja:
Rendsburg, Saksa
Hanko, Suomi
Haninge, Ruotsi
Loviisa, Suomi
Greve in Chianti, Italia
Uman, Ukraina
Fundão, Portugali
Eskilstuna, Ruotsi
Betlehem, Palestiina
Kuvia

Piispanlinnan raunioita
Tuomiokirkko
Raatihuone, nykyisin museo
Haapsalun kuursaal
Rantapromenadi
Tšaikovskin penkki Tagalahden rannalla
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haapsalu Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Haapsalu Wikimatkoissa
Haapsalun matkailutietoa
Haapsalu, Kansan kuvalehti, 31.08.1929, nro 35, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Haapsalun linna vuonna 1889.
Haapsalun entinen rautatieasema.
Funing (suurkunta)

Funing (kiin.: 抚宁镇; pinyin: Fǔníng Zhèn) on suurkunta samannimisessä kaupunkipiirissä joka on Qinhuangdaon prefektuuritason kaupungissa joka on Hebein maakunnassa Kiinassa.
Pinta-ala on 196,55 neliökilometriä. Väkiluku vuonna 2017 oli 79 828. Funingin postinumero on 066 300.
Funk Fingers

Funk Fingersit ovat kuin pienet rumpukapulat, jotka kiinnitetään sormiin, ja joilla basisti voi saada aikaan extra-funky slapping-ääniä. Tony Levin kehitti ne ystävänsä Andy Mooren kanssa.
Alkuperäiset Funk Fingersit solmittiin tai teipattiin sormiin, mutta pienen työn ja pohdinnan jälkeen Levin kehitti kaikkein miellyttävimmän kiinnitystavan: Kapulan päässä on kumista tehty "korkki" joka laitetaan sormien päihin kiinni. Niiden nykyinen versio käyttää samaa toimintaperiaatetta, ja niitä tulee kaksissa eri pituuksissa, etu- ja keskisormille.
Felix the Great

| Felix the Great Heikki Sarmanto |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : maaliskuu 1988, MTV-Studiot, Helsinki
 Julkaistu: 1988
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Robert Shure
 Tyylilaji: fuusiomusiikki
 Levy-yhtiö: Parlophone (777-7911771)
Heikki Sarmannon muut julkaisut
| Scene from a Trance 1987 | Felix the Great 1988 | Northern Pictures 1989 |
Felix the Great on Heikki Sarmannon tupla-albumi vuodelta 1988.
Kappaleet

Kaikki kappaleet Heikki Sarmanto.
Kappaleet > A-puoli

Madame Pompadour – 8.20
Man of Illusion – 11.45
Kappaleet > B-puoli

Waltz for a Little Girl – 8.02
A Little Travel Music – 5.43
Dream Sequence – 8.08
Kappaleet > C-puoli

Old Doctor Blue – 8.13
Southern Air – 8.20
Soldier of Passion – 6.04
Kappaleet > D-puoli

Dream Sequence II – 6.33
A Little Travel Music II – 8.16
Madame Pompadour II – 9.09
Muusikot

Heikki Sarmanto – kosketinsoittimet
Pekka Sarmanto – kontrabasso
Juhani Aaltonen – huilu, saksofoni
Tapio Aaltonen – lyömäsoittimet
Muusikot > Tuotanto

Robert Shure – tuottaja
Ilmari Kostiainen – valokuva
Stefan Bremer – ulkoasun suunnittelu
Jorma Hämäläinen – äänitys
Aiheesta muualla

Felix the Great discogs.com -sivustolla
Gemmipass

Nousu Gemmisolaan on etelästä, Leukerbadista, varsin jyrkkä.
Gemmipass on alppisola Sveitsissä, Bernin Alpeilla, Wallisin kantonissa, Leukerbadin kunnassa. Solan korkeus on 2 314 metriä. Rhôneen laskeva Dalajoki virtaa solan eteläpuolella. Solan pohjoispuolella on Daubensee-niminen luonnonjärvi.
Solan eteläpuolella on noin 600 metriä korkea jyrkänne, joka pitkään esti solan ylittämisen. 1700-luvulla reittiä raivattiin niin, että kulku tuli mahdolliseksi. Vuonna 1957 jyrkänteelle rakennettiin köysirata etelästä, Leukerbadista. Tämän jälkeen Gemmisolasta on tullut suosittu kesä- ja talviretkeilykohde, jonne kuljetaan Kanderstegistä tai Leukerbadista. Köysiradalla on säännöllinen aikataulun mukainen liikenne läpi vuoden lukuun ottamatta hiljaisia aikoja toukokuulla ja marras-joulukuulla. Vuonna 1998 solaan, sen etelänpuoleiselle jyrkänteelle, avattiin hotelli.
Solaan ei ole tieyhteyttä. Gemmisolan kautta kulkee valtakunnallinen 220 kV voimajohto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gemmipass Wikimedia Commonsissa
Friitalan nahkamuseo

| Friitalan Nahkamuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  Museo, erikoismuseo 
Osoite:  Friitalantie 11, 28400 Ulvila  
Sijainti:  Ulvila 
Koordinaatit:  61°26′N, 21°52′E
 fiFriitalan Nahkamuseo 
Friitalan nahkamuseo on Ulvilan Friitalassa toimiva nahka-alan erikoismuseo.
Ulvilan kaupungin ylläpitämä museo sijaitsee entisessä Friitala Oy:n nahkatehtaassa. Museossa esitellään nahkaa, nahanvalmistusta ja -käsittelyä sekä nahkapukeutumista noin sadan vuoden ajalta. Friitalan nahkamuseossa voi myös tutustua nahanvalmistuksen ulvilalaiseen historiaan. Se alkoi Arthur Hellmanin vuonna 1892 perustamasta nahkurinverstaasta, joka myöhemmin laajeni Suomen suurimmaksi nahkapukineiden valmistajaksi.
Kansainvälinen Friitala

Kesällä 2021 on avattu Friitalan nahkamuseon uusi vaihtuva näyttely Kansainvälinen Friitala, joka kertoo Friitalan nahkapukutehtaan kukoistuskaudesta 1960-luvun loppupuolelta 1990-luvun alkuun. Esillä on mm. muotikuvia, videoita ja Jukka Rintalan suunnittelemia nahkapukineita kultakaudelta. Näyttely on esillä vuoden 2021 loppuun.
Aiheesta muualla

Friitalan nahkamuseon kotisivut
Gustaf Stenman

Gustaf (Kustaa) Stenman (1754 Kangasala – 1809) oli suomalainen mylläri, kirkonrakentaja ja virsirunoilija.
Stenman työskenteli aluksi muurarina, puuseppänä ja rakennusmestarina. Vuodesta 1795 alkaen hän toimi myllärinä Siuron kosken varrella sijainneella myllyllä.
Stenman johti 1803 valmistuneen Suoniemen kirkon rakennustöitä.
Pietisteihin kuulunut Stenman on kirjoittanut sanat virsiin Ah mi autuus ompi siellä valituilla taivaassa (vuoden 1886 virsikirjan virsi 528) ja Voi katumatoin maailma, arkkivirtenä 1801, Hengellisiä Wirsiä, Oulussa, Joh. Bergdahl’in kirjapainossa 1875.
Filosofi

Filosofi
Luettelo filosofeista
Luettelo filosofian osa-alueista, koulukunnista ja opeista
Filosofian teemasivu
Filosofian tietosanakirja
Filosofi on filosofian harjoittaja. Sanana filosofi tarkoittaa viisauden rakastajaa (m.kreik. φίλος, filos, ’ystävä’ ja σοφία, sofia, ’viisaus’). Filosofin sijaan puhutaan usein filosofian tutkijasta.
Sanan historia

Sanat ”filosofia” ja ”filosofi” ovat peräisin antiikin Kreikan esisokraatikoilta, todennäköisesti Pythagoraalta. Diogenes Laertios kertoo Pythagoraasta seuraavaa, perustuen Sosikrateen kirjoituksiin:
»Kun Fleiuksen tyranni Leon kysyi häneltä, mikä hän oli, hän vastasi olevansa filosofi. Hän vertasi elämää juhlakisoihin. Toiset tulevat juhlakisoihin kilpailemaan voitosta ja toiset tulevat myymään kauppatavaroitaan, mutta parhaat tulevat sinne katsojiksi. Samalla tavalla elämässä toiset ovat luonnoltaan orjamaisia ja tavoittelevat mainetta ja rikkauksia, mutta filosofit tavoittelevat totuutta.»
Pythagoraan ohella toiseksi kahdesta ensimmäisestä filosofista Diogenes lukee Anaksimandroksen:
»Filosofialla on ollut kaksi alkuperää. Toinen haara alkaa Anaksimandroksesta ja toinen Pythagoraasta. Edellinen oli Thaleen oppilas, ja Pythagorasta opetti Ferekydes.»
Diogenes ei siis laskenut Thalesta ja Ferekydestä vielä filosofien joukkoon. Toisaalta Diogenes ei ole määrittelyissään täysin johdonmukainen, vaan lukee Thaleen kuitenkin toisessa yhteydessä ensimmäiseksi joonialaisen filosofian edustajaksi.
Sokrates ja hänen oppilaansa vakiinnuttivat sanojen ’filosofia’ ja ’filosofi’ käytön. Sokratesta on myöhemmin pidetty ensimmäisenä varsinaisena filosofina. Sokrateen ja hänen oppilaidensa ajattelu perustui kuitenkin heitä edeltäneeseen, edelläkin kuvattuun esisokraattiseen perinteeseen sekä sofistikkaan, joita kumpaakin voidaan pitää yhtä lailla filosofisina sanan nykymerkityksessä. Myös Sokrates tunnettiin aluksi sofistina. Sanalla sofisti tarkoitettiin viisauden opettajaa. Sokrates kuitenkin Platonin mukaan vastusti sofisteja, ja sana sai kielteisen sävyn – sitä voisi kuvata suomennos ”viisastelija” tai ”saivartelija”. Sokrates sanoi, että hän ei tiedä mitään varmasti, ja että hänen ”viisautensa” perustuu siihen, että ”hän tietää, ettei tiedä mitään”. Siksi hän ei sanonut itseään varsinaisesti viisaaksi, vaan sanoi olevansa ”viisauden rakastaja”.
Filosofin tehtävät

Antiikin aikana rajanveto filosofian, uskonnon, luonnontieteiden, politiikan, retoriikan ja taiteiden välillä ei ollut kovin selvä, ja suurin osa tieteistä laskettiin kuuluvaksi filosofian alaan.
Antiikin aikana filosofin ajateltiin usein olevan myös kaiken hyveen perikuva. Platon määritteli, että valtiota johtavien filosofien tulisi olla luonteeltaan totuutta rakastavia, hyviä oppimaan ja muistamaan, tarkkanäköisiä, ylevämielisiä, lempeitä, sekä oikeudenmukaisen, hyvän ja kauneuden tuntevia. Heidän mielenlaatunsa tulisi olla tasasuhtainen ja miellyttävä, ja sen tulisi luonnostaan suuntautua kohti kunkin ominaisuuden yleistä ”ideaa”. Heissä ei olisi valheellisuutta, ahneutta, kerskailunhalua, alhaisuutta eikä pelkurimaisuutta. Keskiajan skolastikot viittasivat Aristoteleeseen kirjoittamalla vain ”Filosofi” isolla alkukirjaimella.
Nykyään filosofeiksi on kutsuttu logiikan, tietoteorian, ontologian ja etiikan tutkijoita ja harrastajia. Nykyisin julkisessa puheessa sana ”filosofi” viittaa nimenomaan filosofian tutkijoihin. Filosofian tutkiminen ei kuitenkaan aina tarkoita uuden filosofian luomista tai edes kannanottojen tekemistä filosofisten kysymysten suhteen.
Sukupuoli

Antiikin ajan naisfilosofeja olivat muun muassa Hypatia Aleksandrialainen, Hipparkhia, Aspasia ja Arete Kyreneläinen. Suurin osa tunnetuista filosofeista, kuten muistakin tieteilijöistä, on läpi historian ollut miehiä. Tämä johtuu ennen kaikkea naisten heikommasta asemasta yhteiskunnassa erityisesti ennen uutta aikaa, jolloin naisilla ei ollut samanlaisia mahdollisuuksia opiskeluun kuin miehillä. Uudella ajalla tilanne on vähitellen muuttunut, ja nykyisin suuri osa filosofian opiskelijoista, samoin kuin muistakin korkeakouluopiskelijoista, on naisia. Tunnetuiksi naisfilosofeiksi ovat nousseet muiden muassa Mary Wollstonecraft, Simone de Beauvoir, Hannah Arendt, Patricia Churchland, Susan Haack ja Martha Nussbaum.
Nykyfilosofit

David Bourget ja David Chalmers tutkivat vuonna 2020 kyselyn avulla filosofian parissa työskentelevien käsityksiä 99:ssä filosofian laitoksessa ennen kaikkea englanninkielisten maiden yliopistoissa. Kyselyyn vastasi 1785 filosofia, joista suuri enemmistö katsoi edustavansa analyyttistä filosofiaa. Vastanneista 66,9 prosenttia oli ateisteja ja 18,9 prosenttia teistejä. Suuri enemmistö kannatti realismia ja hylkäsi idealismin ja skeptismin eli ulkoisen todellisuuden ja sitä koskevan tiedon kiellon. Enemmistö (59,2 prosenttia) kannatti kompatibilismia, jonka mukaan vapaa tahto ja determinismi sopivat yhteen. Kannatusta saivat myös fysikalismi, empirismi ja totuuden vastaavuusteoria. Etiikassa egalitarismi eli tasa-arvoajattelu oli suositumpi kanta (44 prosenttia) kuin yhteisöä painottava kommunitarismi (27,26 %) tai vapautta korostava libertarismi (13,40 %).
Kirjallisuutta

Houni, Pia & Salovaara, Perttu (toim.): Filosofi tavattavissa. Ajatuksia filosofisesta elämästä.  Tampere:  Niin & näin, 2014.  ISBN 978-952-5503-80-7.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Filosofi Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Filosofi Wikisitaateissa
Salvator Rosa, Muotokuva filosofista, 1600-luvun alkupuoli.
Filosofigalleria.
Filosofi Martha Nussbaum.
Glaukofaani

| Glaukofaani |
| --- | --- |

Luokka:  silikaattimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  Na2(Mg,Fe)3Al2Si8O22(OH)2
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  sininen
Kidejärjestelmä:  monokliininen
Kovuus Mohsin asteikolla:  5–6
Ominaispaino:  3–3,2
Aiheesta muualla
  Glaukofaani Commonsissa 
Glaukofaani on natriumamfiboliryhmään kuuluva mineraali, ja sen kemiallinen kaava on Na2(Mg,Fe)3Al2Si8O22(OH)2. Nimensä se on saanut tavallisesti sinisestä väristään (kreikaksi glaucophane merkitsee ’sinistä ulkonäköä’). Väri vaihtelee harmaasta laventelin siniseen. Glaukofaani on kidejärjestelmältään monokliininen.
Mineraalin sininen väri auttaa sen määrittelyä huomattavasti, sillä riebekkiitin lisäksi vain glaukofaani on ainoa yleinen amfibolimineraali, joka on sininen. Glaukofaani muodostaa ferroglaukofaanin kanssa sarjan kiinteitä liuoksia; Na2(Fe,Mg)3Al2Si8O22(OH)2, jossa glaukofaani on runsasmagnesiuminen jäsen ja ferroglaukofaani runsasrautainen jäsen. Ferroglaukofaani on glaukofaanin kaltainen, mutta on tiiviimpi, väriltään yleensä tummempi ja siinä on pienentynyttä helmiäiskiiltoa. Glaukofaanin kovuus on 5–6, ja sen ominaispaino on 3,08–3,22.
Glaukofaani muodostuu metamorfisissa kivissä, joissa on joko runsaasti natriumia tai jotka ovat käyneet läpi alhainen lämpötila-korkea paine -metamorfoosin, jollaista esiintyy mm. subduktiovyöhykkeessä. Aines on kokenut suunnattoman paineen ja keskinkertaisen lämpötilan sen subduktoituessa (eli painuessa) Maan vaippaa kohti. Nimensä siniliuskefasies onkin saanut juuri glaukofaanin väristä. Glaukofaania esiintyy myös eklogiiteissä, jotka ovat kokeneet taantuvan metamorfoosin. On myös olemassa harvinainen amfiboli, holmquistiitti, jonka kemiallinen kaava on Li2Mg3Al2Si8O22(OH)2, jota esiintyy vain runsaslitiumisissa mantereisissa kivissä. Holmquistiitin luultiin olevan vuosien ajan glaukofaania, sillä ohuissa leikkauksissa ne näyttävät identtisiltä.
Aiheesta muualla

Webmineral.com: Glaucophane (englanniksi)
Glauk Konjufca

Glauk Konjufca vuonna 2021.
Glauk Konjufca (s. 25. heinäkuuta 1981 Pristina, Kosovo) on kosovolainen aktivisti, toimittaja ja poliitikko. Konjufca toimii edustajakokouksen puheenjohtajana ja virkaatekevänä Kosovon presidenttinä 22. maaliskuuta 2021 lähtien kunnes Vjosa Osmani astuu virkaan 4. huhtikuuta 2021. Konjufca oli aiemmin edustajakokouksen jäsen, Vetëvendosjen parlamentaarisen ryhmän johtaja, edustajakokouksen puheenjohtaja ja ulkoministeri.
Aiheesta muualla

Glauk Konjufca Acting President of the Republic of Kosovo. Arkistoitu 23.5.2021. Viitattu 24.3.2021. (englanniksi)
Final Fight

| Final Fight |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Capcom
Julkaisija:  Capcom (tietokoneet) Ubisoft (GBA) Sega (Mega CD)
Jakelija:  Nintendo eShop ja App Store
Tuottaja:  Yoshiki Okamoto
Suunnittelija:  Akira Nishitani Akira Yasuda
Taiteilija:  Akira Yasuda
Säveltäjä:  Yoshihiro Sakaguchi Yoko Shimomura
Pelisarja:  Final Fight
Julkaistu:  joulukuu 1989
Lajityyppi:  Beat 'em up
Pelimuoto:  yksinpeli, kaksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: B (12 vuotta tai vanhempi)  ESRB: Kaikenikäisille 
Alusta:  Kolikkopeli, Amiga, Amstrad CPC, Atari ST, Commodore 64, PlayStation 2, Sega Mega-CD, ZX Spectrum, Super Nintendo, Sharp X68000, Xbox, XBLA, Game Boy Advance, PlayStation Portable, PlayStation Network, Virtual Console
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Final Fight (jap. ファイナルファイト) on vuoden 1989 joulukuussa julkaistu beat 'em up -kolikkopeli. Capcomin kehittämä peli julkaistiin myös useille muille pelialustoille, kuten Super Nintendolle, Sega Mega-CD:lle ja Amigalle. Pelin ideana on taistella yhdellä kolmesta omankädenoikeuden harjoittajalla läpi katujengien ja pelastaa nuori nainen heidän käsistään.
Alkuperäisversion jälkeen pelistä on julkaistu useita jatko-osia konsoleille.
Juoni

Final Fight sijoittuu Yhdysvaltain kuvitteelliseen kaupunkiin Metro Cityyn. Entinen showpainija Mike Haggar äänestetään kaupungin uudeksi pormestariksi, joka lupaa vaalilupauksessaan kitkeä pois kaupungin rikollisuuden. Kaupungin johtava rikosorganisaatio Mad Gear jengi kiristää pormestaria sieppaamalla hänen tyttärensä Jessican. Haggar päättää lähteä pelastamaan tyttärensä ja pyytää apua Jessican kamppailulajien taitaja poikaystävältä Codylta, sekä hänen sparrauspariltaan Guylta. Kolmikko suuntaa Metro Cityn kaupunkiin, jossa heidän on taisteltava tiensä Jessican luokse.
Pelattavuus > Kolikkopeli

Kolikkopeliversiossa kykeni pelaamaan yksinpelin lisäksi kaksinpelinä yhtä aikaa, jossa molemmat pelaajat ohjaavat eri hahmoja. Ennen peliä on mahdollisuus valita yksi kolmesta hahmosta, joilla jokaisella on oma tappelutyyli ja vahvuudet sekä heikkoudet. Cody on pelin tasaisin hahmo, jonka kaikki taidot ovat keskitasoa, Haggar on kolmikon vahvin mutta hitain, kun taas Guy on heikoin mutta nopein.
Hahmoa ohjaillaan joystickillä ja kahdella napilla hahmo lyö ja hyppii. Hahmo voi liikkua kahdeksaan eri suuntaan, mutta voi vain hyökätä kahteen suuntaan vasemmalle ja oikealle, kuten tavallisesti tappelupeileissä. Painaessa molempia nappeja yhtä aikaa hahmo teki erikoisliikkeen, jossa se hyökkää molempiin suuntiin. Liike kuluttaa kuitenkin hieman pelaajan energiaa. Pelissä on mukana myös useita eri irtaimistoa, jotka ovat pääosin energiaa lisääviä ja aseita, kuten puukkoja, putkia ja miekkoja.
Pelattavuus > Super Nintendo

Final Fight julkaistiin Super Nintendolle Japanissa 21. joulukuuta 1989 ja Yhdysvalloissa syyskuussa 1991. Kyseiseen versioon tehtiin suuria muutoksia. Siitä poistettiin kaksinpeli ja hahmovalikoimaan tehtiin poistoja. Pomovastuksista Rolento jätettiin pois ja pelattavista hahmoista Guy sai jäädä pois. Tämän myötä Cody ja Haggar olivat ainoat pelattavat hahmot.
Englanninkieliseen versioon pelin tekstiä muutettiin alkuperäisversiosta. Pelin pomovastukset Dammo ja Sodom nimettiin uudelleen Thrasheriksi ja Katanaksi. Naisvastukset Poison ja Roxy korvattiin kahdella miesroistolla Billy ja Sid.
Japanissa julkaistiin pelin muokattu versio vuonna 1992 nimeltä Final Fight Guy, jossa Cody oli korvattu Guylla. Yhdysvalloissa peli julkaistiin vuonna 1994. Peliin tuli pieniä uudistuksia, mutta siinä ei edelleenkään ollut kaksinpelimahdollisuutta.
Pelattavuus > Sega Mega-CD

Sega Mega-CD:lle peli julkaistiin ympäri maailmaa huhtikuussa 1993 Segan julkaisemana Capcomin lisenssillä. Toisin kuin Super Nintendolla Sega säilytti lähes kaikki kolikkopelin ominaisuudet mukaan lukien kaksinpelin. Pelin alku- ja loppuanimaatioihin lisättiin puherooleja. Super Nintendon tavoin peliä sensuroitiin Englanninkielisessä versiossa. Naisroistot Poison ja Roxy pidettiin poikkeuksellisesti samana, mutta hahmojen asut tehtiin vähemmän paljastaviksi.
Tasot

Final Fightissa on yhteensä kuusi tasoa ja kaksi bonus tasoa. Jokainen taso sijoittuu eri Metro Cityn alueelle, kuten slummiin, metroon ja teollisuusalueelle. Jokaisen tason päätteeksi pelaaja kohtaa pomovastuksen.
Aiheesta muualla

Final Fight MobyGamesissa (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Videopelit:   Final Fight  Final Fight 2  Mighty Final Fight  Final Fight 3  Final Fight Revenge  Final Fight: Streetwise 
Päähahmot:   Mike Haggar  Cody Travers  Guy