stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yhdenvertaisuus

Yhdenvertaisuus tarkoittaa Suomen perustuslain 6§:n mukaan yhdenvertaisuutta lain edessä. Lakitekstin mukaan "Ketään ei saa ilman hyväksyttävää perustetta asettaa eri asemaan sukupuolen, iän, alkuperän, kielen, uskonnon, vakaumuksen, mielipiteen, terveydentilan, vammaisuuden tai muun henkilöön liittyvän syyn perusteella."
Oikeusministeriön mukaan yhdenvertaisuus tarkoittaa ihmisten samanarvoisuutta riippumatta heidän välillään vallitsevista eroista, kuten sukupuolesta, iästä, etnisestä tai kansallisesta alkuperästä, kansalaisuudesta, kielestä, uskonnosta ja vakaumuksesta, mielipiteestä, vammasta, terveydentilasta, seksuaalisesta suuntautumisesta tai muusta henkilöön liittyvästä syystä. Henkilöön liittyvät tekijät eivät saa vaikuttaa ihmisten mahdollisuuksiin päästä koulutukseen, saada työtä ja erilaisia palveluja. Perustuslaissa yhdenvertaisuuden periaate tarkoittaa sekä syrjinnän kieltoa että ihmisten yhdenvertaisuutta lain edessä. Yhdenvertaisuuslaki, rikoslaki, tasa-arvolaki ja työlainsäädäntö tarkentavat syrjinnän kieltoa eri elämänalueilla.
Mahdollisuudet koulutukseen, uralla etenemiseen, toimeentuloon ja terveyteen muodostavat sosiaalisen yhdenvertaisuuden kovan ytimen. EVA:n vuonna 2021 tekemän kyselyn nojalla suomalaisista 73 prosenttia katsoi, että Suomessa miehet ja naiset ovat tasa-arvoisia, 65 prosenttia arvioi tasa-arvon toteutuvan väestöryhmien hyvinvoinnissa, ja 42 prosenttia piti suomalaisia tasa-arvoisina tulonjaon suhteen.
Yhdenvertaisuus ei tarkoita samoja oikeuksia kaikille. Perustuslain mukaan yhdenvertaisuudesta voi poiketa, jos sille on hyväksyttävä peruste. Yhdenvertaisuus ei myöskään tarkoita ideologioiden, arvojen, oikeuskäsitysten, elämäntapojen ja ihmissuhteiden samanarvoisuutta. Yhdenvertaisuus koskee  ainoastaan ihmisiä yksilöinä lain edessä. Siitä poikkeuksena on edelleen positiivinen erityiskohtelu, joka tarkoittaa joidenkin ihmisryhmien asettamista toisia edullisempaan asemaan.
Yhdenvertaisuuden synty ja laajeneminen

Kleistheneen aikana antiikin Kreikan Ateenassa otettiin käyttöön demokraattinen hallitusmuoto noin vuonna 510 eaa. Jotkut pitävät tätä demokraattista hallitusmuotoa varhaisena käytännön toteutuksena yhdenvertaisuudesta. Uudistuksella haluttiin vähentää klaanipäälliköiden valtaa ja nurkkakuntaisuutta, ja niiden sijasta haluttiin korostaa Ateenan kansalaisuutta. Ateenaan oli lisäksi muuttanut pakolaisia, joille haluttiin antaa turvattu ja määritelty asema.
Ateenan korkeimmaksi päätöselimeksi tuli kansankokous, johon maan kansalaiset saivat osallistua. Kansalaiset olivat myös asevelvollisia, ja asevelvollisuus toisaalta antoi miehille kansalaisoikeudet. Koska köyhimmällä väestönosalla ei ollut varaa hankkia sotavarusteita, oli heidän vaikea päästä täysiksi kansalaisiksi. Sen sijaan sotalaivan soutajiksi he pääsivät ilman varusteita ja saattoivat saada kansalaisuuden sitä kautta. Uudistus vaikutti myös asioiden nimiin: lakia kutsuttiin nimellä nomos (kansan itsensä päättämä laki), isegorialla tarkoitettiin mielipiteen vapautta ja isonomialla yhdenvertaisuutta lain edessä. Yhdenvertaisuus merkitsi, että kansalaisia piti kohdella valtion päätöksissä samanarvoisesti.
Naiset alkoivat 1800-luvun loppupuolella voimakkaasti vaatia yhdenvertaisuutta miehiin verrattuna. Ensimmäinen naisten oikeuksien julistus laadittiin Yhdysvalloissa vuonna 1848. Se sisälsi seitsemän kohdan ohjelman, johon sisältyi naisten oikeus opiskeluun, ammatteihin ja omaisuuteen sekä poliittiseen osallistumiseen. Ruotsissa naisasialiike omaksui jyrkemmän linjan, kun se 1880-luvulla hyökkäsi avioliittoa ja eri sukupuolten erilaista siveellisyysvaatimusta vastaan.  1900-luvun puolella ensimmäinen maailmansota ja espanjantautiepidemia vaikuttivat suuresti ihmisten käsityksiin naisten roolista, sillä naiset hoitivat sodan aikana osan miehille kuuluneista tehtävistä. Monissa maissa naiset vaativat äänioikeutta palkkioksi sodan aikaisista ponnistuksistaan. Tämä toteutui Yhdysvalloissa vuonna 1920. Britanniassakin äänioikeus laajeni vaiheittain naisten keskuuteen ja siinä suhteessa täysi tasa-arvo toteutui vuonna 1928. Täyttä yhdenvertaisuutta ei silti saavutettu, sillä naisten opiskelu- ja työmahdollisuuksia rajoitettiin tämän jälkeenkin.
Yhdenvertaisuus Suomessa

Suomen perustuslaissa yhdenvertaisuuden periaate viittaa sekä syrjinnän kieltoon että ihmisten yhdenvertaisuuteen lain edessä. Perustuslain mukaan ihmisiä ei saa kohdella eriarvoisesti sukupuolen, sukupuolisen suuntautumisen, iän, alkuperän, kielen, uskonnon, vakaumuksen, mielipiteen, terveyden tai vammaisuuden takia. Suomessa yhdenvertaisuusvaltuutettu edistää etnisten vähemmistöjen ja ulkomaalaisten asemaa ja yhdenvertaisuutta Suomessa työelämän ulkopuolella. Syrjintälautakunta käsittelee etnistä syrjintää arkielämässä. Lautakunnalta voi hakea käsittelyä loukkausasiassa.
Yhdenvertaisuus ja tasa-arvo

Yhdenvertaisuus ei merkitse täydellistä tasa-arvoa, sillä yhdenvertaisuus merkitsee yhtäläisiä mahdollisuuksia, mikä tarkoittaa, että toinen ihminen voi tarvita enemmän tukea kuin toinen, tai että toiselta ihmiseltä voidaan evätä jokin oikeus, joka myönnetään toiselle, kun epäämiselle on olemassa perusteet. Yhdenvertaisuus ei kuitenkaan merkitse heikomman ihmisen parempaan asemaan asettamista, sillä samanlainen kohtelu ei kuitenkaan takaa yhdenvertaisuutta, sillä ihmisten lähtökohdat ja mahdollisuudet vaihtelevat yksilöllisesti. lähde?
Yhdenvertaisuuden turvaamiseksi on laadittu kansainvälisiä ja kansallisia sopimuksia ja lakeja .
Positiivinen erityiskohtelu

Yhdenvertaisuutta täydentämään tuli Suomen lainsäädäntöön perustuslakiuudistuksen yhteydessä vuonna 1999 positiivisen erityiskohtelun käsite. Positiivinen erityiskohtelu tarkoittaa jonkin ryhmän asemaa ja olosuhteita parantavia toimia, jotka ovat tarpeellisia ryhmän tosiasiallisen tasa-arvon turvaamiseksi, vaikka ryhmä tällöin asetetaan etuoikeutettuun asemaan muihin ryhmiin nähden. Lain perustelumuistion mukaan periaate auttoi kohentamaan paitsi perinteistä oikeudellista yhdenvertaisuutta myös tosiasiallisen tasa-arvon toteutumista.  Periaatteen arvostelijoiden mielestä uusi juridinen periaate ei lisännyt vaan heikensi kansalaisten yhdenvertaisuutta.
Aiheesta muualla

Yhdenvertaisuus.fi
Ari Lahdenmäki

Ari Matti Lahdenmäki (14. toukokuuta 1977 – 15. heinäkuuta 2020 Saksa) oli suomalainen toimittaja. Hän erikoistui etenkin yhteiskunnalliseen ja oikeusjournalismiin. Lahdenmäki teki yhteistyötä esimerkiksi Riku Rantalan ja Tuomas Milonoffin kanssa sekä oli toimittajana muun muassa Helsingin Sanomissa, Journalistissa ja Ylen A-studiossa.
Lahdenmäki tuomittiin vuonna 2018 ehdolliseen vankeuteen raiskauksesta ja seksuaaliseen tekoon pakottamisesta.
Yhteiskunnallinen toiminta

Opiskeluaikana Lahdenmäki oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kehitysyhteistyövaliokunnan ja Helsingin yliopiston ylioppilaslautakunnan jäsen. Lahdenmäki liikkui 2000-luvun alkuvuosina Vasemmistonuorten liepeillä, muttei ollut järjestön jäsen.
Ura toimittajana

Lahdenmäki kirjoitti yhdessä Riku Rantalan kanssa kirjan Isänmaan asialla – matkaopas syrjäytettyjen Suomeen. Teos on ajankuva, jossa matkataan kesäisessä Suomessa ja hieman ulkomaillakin vuonna 2003. Hän on ollut myös Rantalan ja Milonoffin Bassoradiossa perjantaisin esitetyn Truths & Rights -ohjelman sekä Yle Puheen Docventures-ohjelman poliittinen kommentaattori.
Image-lehden työryhmä, johon kuuluivat Lahdenmäki, Antti Helin, Anu Partanen ja Pekka Vänttinen, sai vuonna 2006 Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinnon eurooppalaista ihmiskauppaa käsitelleestä artikkelista.
2000-luvun alussa Lahdenmäki työskenteli Helsingin Sanomille, ja myöhemminkin kirjoitti lehteen juttuja aina vuoteen 2012 asti. Syksyllä 2018 Helsingin Sanomat kommentoi, että sittemmin esiin tulleiden Lahdenmäen seksuaalirikosten ilmitulo olisi varmasti johtanut yhteistyön loppumiseen.
Vuosina 2016–2017 Lahdenmäki työskenteli Long Play -verkkojulkaisun osa-aikaisena toimittajana. Syksyllä 2016 lehden toimitus sai tietää Lahdenmäkeen kohdistuvista seksuaalirikosepäilyistä eikä hänelle sen jälkeen annettu enää uusia työtehtäviä. Työsuhde päättyi helmikuussa 2017.
Rikostuomiot

Kesällä 2017 Lahdenmäki tuomittiin käräjäoikeudessa syyskuussa 2015 tapahtuneesta raiskauksesta yhden vuoden ja 11 kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Oheisseuraamuksena hänelle tuomittiin 90 tuntia yhdyskuntapalvelua. Hänet määrättiin maksamaan uhrille 4 000 euron vahingonkorvaukset. Lahdenmäki valitti tuomiosta Helsingin hovioikeuteen, joka kuitenkin vahvisti tuomion 7. marraskuuta 2018.
Lahdenmäki tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 7. marraskuuta 2018 kuuden kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen pakottamisesta seksuaaliseen tekoon vuoden 2016 elokuussa sattuneista tapahtumista.
Tuomiosta valitettiin hovioikeuteen, jossa tuomio puolittui kolmeen kuukauteen.
Journalisti-lehden marraskuussa 2018 julkaistussa jutussa haastateltiin 12 naista, jotka kertoivat joutuneensa Ari Lahdenmäen seksuaalisen väkivallan uhreiksi vuosina 2004–2017, mutta joista suurin osa ei tehnyt tapahtumista rikosilmoitusta. Jutun paljastuksissa kerrottiin muun muassa Lahdenmäen tartuttaneen kahdelle raiskaamalleen naiselle seksitaudin. Lahdenmäen mukaan jutun väitteistä suurin osa ei pitänyt paikkaansa vaan oli sepitettyjä, jopa houreisia ja loput niistä olivat pahasti vääristeltyjä. Hän ilmoitti käyvänsä juristiensa kanssa keskusteluja mahdollisista jatkotoimista.
Ilta-Sanomat uutisoi 30. marraskuuta 2018, että Lahdenmäen ja Riku Rantalan vuonna 2004 julkaistussa Isänmaan asialla – matkaopas syrjäytettyjen Suomeen -kirjassa on vastaavanlaisia tapauksia kuin Journalisti-lehden jutussa. Kirja edustaa Gonzo-journalismia ja siinä ovat päähenkilöinä Lahdenmäki ja Rantala itse. Kirjassa ”Ari” ja ”Riku” reissaavat ympäri Suomea, juovat viinaa sekä harrastavat runsaasti seksiä. Kirjassa ”Arin” kerrotaan sairastavan satyriasista, eli poikkeavan korostunutta seksuaalisuutta. Kirjassa toistuu sama kuvio kuin Journalisti-lehden paljastuksissa: Lahdenmäki kutsuu naisen luokseen tai tuppautuu tämän mukaan kostean baari-illan jälkeen. Sitten hän alkaa vaatia seksiä ja joissain tapauksissa käyttää voimaa saadakseen haluamansa. Sekä kirjassa että Journalistin mukaan tosielämässäkin Lahdenmäki haluaa harrastaa seksiä ilman kondomia. Lahdenmäen mukaan kirjan yhtäläisyydet Journalistin paljastusten kanssa olivat pelkkää sattumaa. Sekä Lahdenmäki että Rantala väittivät Ilta-Sanomille, että Rantala ei tosiasiassa olisikaan osallistunut kirjan kirjoitustyöhön, vaikka hänet mainitaankin teoksen toisena kirjoittajana.
Kuolema

Lahdenmäki kuoli Saksassa 43-vuotiaana.
Teokset

Ari Lahdenmäki & Riku Rantala: Isänmaan asialla: Matkaopas syrjäytettyjen Suomeen.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2004.  ISBN 951-0-28548-X
Tuomas Milonoff, Riku Rantala & Ari Lahdenmäki: Madventures: Kansainvälisen seikkailijan opas.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2007.  ISBN 978-951-0-33279-5
Kari Peitsamo: rokkari & saarnamies.  Like, 2015.  ISBN 978-952-01-1231-8
Tunnustukset

Image-lehden työryhmälle Lumilapio-palkinto 2006 eurooppalaisesta ihmiskaupasta kertoneesta artikkelista. Työryhmään kuuluivat Lahdenmäen lisäksi Anu Partanen, Antti Helin ja Pekka Vänttinen.
Aiheesta muualla

Helsingin Sanomat: Toimittaja Ari Lahdenmäki on kuollut 16.7.2020
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Petri Ylikoski

| Petri Ylikoski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1969 (ikä 55–56)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  tieteen ja teknologian tutkimuksen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (VTT 2001)
Instituutti:  Helsingin yliopisto, Linköpingin yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Petri Kullervo Ylikoski  (s. 1969) on suomalainen filosofi. Hän toimii tieteen ja teknologian tutkimuksen professorina sekä yhteiskuntatieteiden filosofian huippuyksikön varajohtajana Helsingin yliopistossa. Hän on vuosina 2015-2020 työskennellyt myös vierailevana professorina Linköpingin yliopistossa Ruotsissa.
Ylikoski on valmistunut Helsingin yliopistosta käytännöllisen filosofian alalta valtiotieteen tohtoriksi vuonna 2001. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2001) oli otsikoitu Understanding interests and causal explanation. Sittemmin hän tuli Helsingin yliopiston käytännöllisen filosofian dosentiksi.
Ylikoski toimi filosofian määräaikaisena professorina Tampereen yliopiston Historiatieteen ja filosofian laitoksella vuodesta 2007 vuoden 2010 loppuun.
Hänen erikoisalansa ovat tieteenfilosofia (erityisesti yhteiskuntatieteiden filosofia, biologian filosofia ja tieteellisen selittämisen teoria), tieteentutkimus, sosiaalinen tietoteoria, sosiaalinen ontologia ja argumentaatioteoria.
Ylikoski on toiminut Suomen Kulttuurirahaston hallituksessa vuodesta 2017.
Teoksia

(vain osa)
Mika Kiikeri ja Petri Ylikoski: Tiede tutkimuskohteena. Filosofinen johdatus tieteentutkimukseen.  Gaudeamus, 2004.  ISBN 951-662-926-1
Petri Ylikoski ja Tomi Kokkonen: Evoluutio ja ihmisluonto.  Helsinki:  Gaudeamus, 2009.  ISBN 978-952-495-043-5
Aiheesta muualla

Petri K. Ylikoski (researchportal.helsinki.fi)
Petri Ylikosken Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Petri Ylikoski. University of Helsinki, Department of Sociology (englanniksi) (researchgate.net)
Risto Koskensilta ja Jaakko Belt: Keskustelu tieteenfilosofiasta – Petri Ylikosken haastattelu Paatos 1/2010. Arkistoitu 7.6.2014. Viitattu 2.6.2014.
Ylikoski, Petri: Tieteenfilosofian naturalistinen käänne. niin & näin 3/1996, 20–26.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  ORCID  PhilPeople 
Muut:  IdRef
Yläpaljakka

Yläpaljakka on tunturin alue, jolla ei kylmyyden takia ole yhtenäistä kasvipeitettä. Niukka kasvillisuus on lähinnä sammalta ja jäkälää kivilouhikoissa ja kallioissa. Vain harvat putkilokasvit pystyvät kasvamaan näin kylmässä. Yläpaljakkaa sanotaan myös yläalpiiniseksi tai yläoroarktiseksi alueeksi. Kesällä lumiset lumenviipymät ja lumenpysymät ovat yläpaljakalla tavallisia ja antavat yläpaljakalle ilmeensä.
Joidenkin tutkijoiden mielestä Suomessa esiintyy yläpaljakkaa Haltitunturin yläosassa yli 1 150 m:n korkeudessa. Jotkut määrittelevät yläpaljakan rajaksi Suomessa 1 300 m, jolloin sitä olisi vain Haltilla ja Rudnilläselvennä. Enemmän yläpaljakkaa on Skandeilla muun muassa Jotunheimenissa, Dovressa, Halagississa yli 1 600 m:n korkeudessa, Kebnekaisella ja Sarektjåkkålla yli 1 400 m:n korkeudessa sekä Pältsanilla 1 000 m:n korkeudessa.
Yläpaljakalla voi kasvaa muun muassa jääleinikkiä (Ranunculus glacialis), haproa (Oxyria digyna), tankipiippoa ja kääpiökokoisia pajulajeja.
Jouni Prittinen

| Jouni Prittinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1975 (ikä 49) Orimattila, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  koreografi, tanssinopettaja, tanssija, ohjaaja, käsikirjoittaja
Siviilisääty:  Avioliitossa
Puoliso:  Sanna Prittinen
Lapset:  Niilo, Hulda
Jouni Prittinen (s. 20. kesäkuuta 1975 Orimattila) on suomalainen koreografi, tanssija ja tanssinopettaja. Hän on työskennellyt myös ohjaajana ja käsikirjoittajana. Prittinen opiskeli tanssinopettajaksi Oulun konservatoriossa 1996–2000 ja päivitti opintojaan Oulun ammattikorkeakoulussa 2020–2022 tutkintonimikkeelle tanssinopettaja (YAMK).
Prittinen asuu Tampereella ja hän avioitui Sanna Prittisen (aik. Sanna Kumpuvaara) kanssa 2010. Hänellä on kaksi lasta.
Ura

Jouni Prittisen ura alkoi muodostua jo opiskeluaikoina Tanssiteatteri Tsuumissa 1999–2000. Tämän jälkeen hän toimi enimmäkseen freelancerina Etelä-Suomessa. Vuonna 2002 Prittinen muutti Tampereelle ja aloitti Tampereen konservatorion tanssijakoulutuksen kansantanssijalinjan vastuuopettajana, jossa hän toimi vuoteen 2010 asti. Samaan aikaan hän teki paljon koreografioita tanssiryhmille ja teattereille ympäri Suomea. Vuonna 2010 Prittinen muutti perheineen Liminkaan ja sieltä takaisin Tampereelle 2017.
Nykyisin Prittinen toimii freelancerinä sekä teatteri- että tanssipuolella ympäri Suomea.
Ohjaajana

Vilijonkan juhlat -näytelmä 2024 Muumimaailma
Abrahamin Pidot -ooppera 2017 Liminka / 2018 Musiikkitalo
Seireenin suudelma -elokuvatanssiteos 2009 Hämeenlinnan kaupunginteatteri
Tanssijana ja näyttelijänä

Alivuokralainen -farssi (Rafu) 2011 Meri Oulu
S/S Odysseia -tassiteos 2006, 2011 Tanssiteatteri Minimi
Viulunsoittaja katolla -musikaali 2011-2012 Oulun kaupunginteatteri
Leskimies Jalmari -näytelmä 2006 Tampereen Teatteri
West Side Story -musikaali (Snowboy) 2005-2006 Tampereen Teatteri
Toiset tottuu hämärään 2003 Reetta-Kaisa Iles / Teatterikorkeakoulu
Suo 2002 Ari Numminen
Laiva Toivo Oulu 2001 Meri Oulu
Tuhkimotarina 2000-2001 Tanssiteatteri Hurjaruuth
Badding -elokuva 1999
Tanssiteatteri Tsuumi 1999-2000, 2002, 2007 (Folklore -show, Koppa, Värin Liike, Euroviisukilpailun väliaikanumero)
Juha -ooppera 1997 Oulun Kaupunginteatteri
Tanssinopettajana

Prittinen on toiminut tanssinopettajana useilla eri kouluilla, ryhmissä tai tilaisuuksissa vuodesta 1996 lähtien: Tampereen yhteiskoulun lukio, DÄÄNS, OAMK, Lapin Urheiluopisto, Tampereen konservatorio, Sukset Ristiin Susirajalla, Näty, Piramk, Keski-Pohjanmaan ammattikorkeakoulu, Sibelius-Akatemia, Sibelius-lukio
Jäsenyydet/raatityöskentelyt

JoJon ohjelmistotyöryhmä 2022 lähtien, Rahvaan musiikinkerho, TYK, Nuori KulttuuriMOVES, International Dance Council, Karjalanliitto, NÄTY, Sata-Häme Soi, Pirkanmaan tanssin aluekeskus, Länsi-Pirkanmaan Musiikkiopisto, Pispalan Sottiisi, Hollolan Nuorisoseura
Apurahat ja palkinnot

Valtion puolivuotisen taiteilija-apurahan Prittinen on saanut vuosina 2003 ja 2008 sekä yksivuotisen apurahan vuonna 2016. Prittinen on saanut myös lukuisia muita apurahoja muun muassa seuraavilta tahoilta: Suomen kulttuurirahasto Pirkanmaa, Pirkanmaan taidetoimikunta, Taiteen keskustoimikunta, Limingan kunta, Taiteen edistämiskeskus, Valtion näyttämö-, sävel- ja tanssitaidetoimikunta, Tampereen kulttuuritoimi, Metsämiesten säätiö, Suomen Kulttuurirahasto, Helvi Jukaraisen säätiö ja LUSES. Prittinen on saanut Valtion näyttämötaidetoimikunnan myöntämän kantaesitystuen vuonna 2010
Jouni Prittisen palkittuja teoksia ovat: Travuska 2003, Polska piristää 2003 (Pispalan Sottiisin koreografiakilpailun 1. palkinto), 2004 (Kajaani Tanssii -koreografiakilpailun 1. palkinto), Polska viidelle 2005, Polkka Telakka 2005, Jätkien juttu 2006, Vanhat ämmät 2006
Jouni Prittisen tanssivideo Hetki baarissasai Loikka 2010 -tanssielokuvafestivaalin YouTube-kisan 1. sijan.
DANCE ARENA 200

Vuonna 2016 Prittinen julkaisi tanssiaiheisen lautapelin Dance Arena 200.Peli kuuluu kategoriaan partypelit ja siinä arvuutellaan erilaisia tansseja tanssimalla, tanssittamalla, opettamalla ja selittämällä.
Ylä-Vuoksi

| Ylä-Vuoksi |
| --- | --- |
Levikki:  enimmillään yli 15 000
Perustettu:  1927
Lakkautettu:  1993
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Imatra
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  1–6 kertaa viikossa
Kieli:  suomi
Ylä-Vuoksi oli Imatralla vuosina 1927–1993 ilmestynyt sanomalehti. Vuonna 1993 se yhdistyi Etelä-Saimaaseen.
Imatralaiset Salomon ja Antti Immonen perustivat Ylä-Vuoksen kuopiolaisen liikemiehen Otto Piisisen aloitteesta. Lupaavan alun jälkeen alkaneen alamäen käänsi nousuun päätoimittaja F. O. Virtanen, jonka aikana perustettiin oma kirjapaino. Ilmestymiskertojen lisääntyessä Ylä-Vuoksesta pyrittiin kehittämään täyden palvelun sanomalehteä.
Toisen maailmansodan jälkeen muotoutuneeseen lehden levikkialueeseen kuuluivat Imatran lisäksi Joutseno, Rautjärvi ja Ruokolahti. Vuonna 1947 Ylä-Vuoksi ja sen kirjapainoyhtiö siirtyivät lappeenrantalaisen Etelä-Saimaan lehtiyhtiön omistukseen. Imatralaislehti keskittyi vähitellen paikalliseen tiedonvälitykseen ja jätti kotimaan- ja ulkomaanuutiset muille tiedotusvälineille.
Ahdas markkina-alue asetti Ylä-Vuokselle omat rajoituksensa, mutta sen lakkauttaminen vuonna 1993 johtui ensi sijassa yhtiön päälehden Etelä-Saimaan vaikeasta taloudellisesta tilanteesta. Ylä-Vuoksen tilalle perustettiin Etelä-Saimaan Imatran toimitus, mutta tavoitellut synergiaedut jäivät saavuttamatta. Lakkauttamisesta hyötyi ilmaisjakelulehti Uutisvuoksi, joka lisäsi ilmestymiskertojaan ja muuttui Ylä-Vuoksen kaltaiseksi Imatran paikallislehdeksi.
Ylä-Vuoksi ilmestyi aluksi kerran, vuosina 1935–1936 kahdesti, vuosina 1937–1940 kolmesti, vuosina 1940–1955 neljästi ja vuodesta 1956 lähtien kuudesti viikossa. Lehden levikki nousi 1980-luvulla yli 15 000 kappaleen. Päätoimittajana työskentelivät Milka Miettinen (1927), Heikki Halonen (1928), Kalle Ikonen (1928–1930), F. O. Virtanen (1930–1947), Tauno Lautamatti (1947–1950), T. K. Hyyppä (1950), Eero Soini (1950–1952), Marjaana Soini (1952), Uljas Apila (1952–1961), Jori Ilanko (1961–1968), Erkki Vaalama (1968–1983) ja Markku Soikkeli (1983–).
Aiheesta muualla

Ylä-Vuoksi digitoituna Kansalliskirjastossa
Jaakko Yli-Juonikas

Jaakko Yli-Juonikas 2017.
Jaakko Yli-Juonikas (s. 1976 Loimaa) on suomalainen kirjailija.
Yli-Juonikas valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2001 Turun yliopistosta, minkä jälkeen hän on toiminut vapaana kirjailijana ja suomentajana. Vuonna 2003 ilmestyi Yli-Juonikkaan esikoisteos, novellikokoelma Uudet uhkakuvat. Yli-Juonikas on kääntänyt muun muassa William Blumin Yhdysvaltain voimapolitiikkaa kriittisesti ruotivan teoksen Roistovaltio. Hänen kirjallisuusarvostelujaan on julkaistu muun muassa Nuori Voima -lehdessä ja elokuva-arvostelujaan Film-o-holic.comissa.
Vuonna 2009 Yli-Juonikas julkaisi romaanin Valvoja ja vuonna 2011 sen sisarteoksen Uneksija, josta hän voitti Kalevi Jäntin palkinnon. Romaanille Neuromaani (2012) myönnettiin Jarkko Laine -palkinto, ja Suomen Kirjataiteen komitea valitsi sen Vuoden kauneimmaksi kirjaksi. Neuromaanin ulkoasun suunnitteli graafikko Markus Pyörälä.
Yli-Juonikas kuuluu vuonna 2010 perustettuun Mahdollisen Kirjallisuuden Seuraan. Hän on mukana 14 kirjoittajan yhteistyönä syntyneessä viisitoistaosaisessa Ihmiskokeita-kollektiiviromaanissa, joka ilmestyi 2016.
Tanssitaiteilija Valtteri Raekallio toteutti työryhmineen Neuromaanista monitaiteisen esityksen yhteistyössä Helsingin juhlaviikkojen ja nykytanssikeskus Zodiakin kanssa. Neuromaania esitettiin syksyllä 2016 kuuden viikon ajan. Kirjallisuudentutkija Laura Piippo väitteli vuonna 2020 filosofian tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa Neuromaanin poetiikasta.
Neuromaanin "jatko-osa", romaani Jatkosota-extra, ilmestyi syksyllä 2017 ja valittiin Finlandia-palkintoehdokkaaksi.
Vuodesta 2018 Yli-Juonikas on kirjoittanut Neljä ratsastajaa -sarjaa. Sarjan neljä ensimmäistä osaa on julkaissut Siltala. Viidennen osan hän julkaisi 100 kappaleen omakustanteena, jota sai ostettua ainoastaan suoraan häneltä itseltään.