stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikael
Tunnettuja Mikael-nimisiä > Muita hallitsijoita

Mikael I, Vladimirin suuriruhtinas 1175–1176
Mikael Yaroslavich, Vladimirin suuriruhtinas 1304–1318
Mikael I, Kiovan suuriruhtinas 1171
Mikael II, Kiovan suuriruhtinas 1238–1238, 1241–1246
Mikael Rohkea,  Valakian prinssi 1593-1601, Transilvanian prinssi 1599–-1600 ja Moldavian prinssi 1600
Mikael Romanov, Venäjän tsaari 1613–1645
Mikael, Portugalin kuningas 1828–1834
Mikael Obrenović, Serbian ruhtinas 1839–1842 ja 1860–1868
Mikael I, Romanian viimeinen kuningas 1927–1930 ja 1940–1947
Kuvitteellisia Mikael-nimisiä

Mikael Karvajalka (Mikael Hakim), Mika Waltarin samannimisten romaanien päähenkilö
Mikael Salo, tv-sarjassa Salatut elämät
Mikael-nimisiä uskonnollisissa teksteissä

Mikael, arkkienkeli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikael Wikimedia Commonsissa
Enon koulu

| Enon koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Alapappilantie 6e, 81200 Eno (Joensuu)
Koordinaatit:  62.7889°N, 30.1528°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Rehtori:  Timo Alanko
Luokat:  0–6
Oppilaita:  185
Verkkosivut
Enon koulu on Joensuun Enon pitäjässä, Enon kirkonkylän taajamassa toimiva peruskoulun alakoulu (luokka-asteet 0–6), joka tarjoaa myös esikouluopetusta. Aiemmin koulu oli yhtenäiskoulu, eli siellä annettiin myös peruskoulun yläluokkien opetusta. Yläkouluopetus siirrettiin vuodesta 2018 alkaen Uimaharjun kouluun.
Vuonna 2021 Joensuu päätti rakentaa Enon yksisarjaiselle koululle uudisrakennuksen. Enon koulun A-rakennuksen huonoksi koettu sisäilma oli eräs syy uudisrakennukselle. Ennen uuden Enon koulun valmistumista opetusta annettiin myös konteista muodostetuissa siirtotiloissa. Uusi, lähes kahdeksan miljoonaa maksanut koulu valmistui syyslukukaudeksi 2024.
Vuonna 2020 Enon koulua kävi 90 peruskoululaista. Esikoululaiset mukaanluettuna oppilaita on noin 110 ja opettajia parikymmentä. Vuonna 2025 Louhiojan koulu yhdistettiin Enon kouluun, minkä myötä oppilasmäärä nousi 185 oppilaaseen. Kuitenkin oppilasmäärän on ennustettu pidemmällä aikavälillä laskevan.
Koulun pihapiirissä palvelee Enon kirjasto.
Toinen suuri herätys

Maalaus metodistien kokouksesta vuodelta 1819.
Toisella suurella herätyksellä (engl. Second Great Awakening) tarkoitetaan Yhdysvalloissa 1800-luvulla alkunsa saanutta hengellistä liikehdintää. Toinen suuri herätys sai alkunsa presbyteerisestä kirkosta ja sitä levittivät pääasiassa metodistit ja baptistit.
Uskonnollinen herääminen keskittyi erityisesti henkilökohtaisten syntien dilemmaan. Presbyteerinen ja kongregationalistinen kirkko menettivät runsaasti kannattajia, jotka kääntyivät metodisteiksi ja baptisteiksi.
Toiminta

Metodistit ja baptistit järjestivät 1800-luvulla ulkoilmakokouksia eniten lännessä, jossa rajoja ei vielä ollut määritelty. Ihmiset jättivät asuinpaikkansa kokoontuakseen keskustelemaan uskonnollisista kysymyksistä. Ensimmäinen kokous järjestettiin Loganin piirikunnassa Kentuckyssa, jossa James McGready saarnasi. Joukkotilaisuudet edistivät uskonnollista yhteenkuuluvuutta ja vahvistivat vaikeissa oloissa elävien ihmisten uskoa. Metodistien matkasaarnaajat julistivat yksinkertaista evankeliumia Amerikan syrjäseutujen asukkaille, joille he olivat usein ainoa yhteys kirkkoon.
Arvostelu

Monet protestanttiset teologit arvostelivat metodistien ja baptistien herätyksiä ylikorostuneesta yksilöllisyydestä. Liikkeillä ei arvostelun mukaan ollut myöskään riittävää tietoa kirkon, perheen ja valtion roolista eikä kasteen merkityksestä uskoville.
Kinkku

Kinkku
Kinkku on sian reisi-, lonkka- ja kinnernivelen välinen osa. Kinkku on siis luullinen tai luuton (luu on poistettu) ja kokolihaa (ei siis jauhettua tai paloiteltua muotoon puristettua lihavalmistetta, joita myös kutsutaan harhaanjohtavasti kinkuiksi), joka saadaan porsaan tai sian pakarasta ja reidestä. Useimmiten kinkku suolataan ennen kypsentämistä. Suolaustapoja on monia: kuivasuolauksessa suolaa hierotaan kinkun pintaan, ruiskusuolauksessa ruiskutetaan suolaliuosta kinkun sisään, peittosuolauksessa kinkkua liotetaan suolavedessä. Tyypillisiä suomalaisia täyslihakinkkuvalmisteita ovat joulukinkku, saunapalvikinkku ja keittokinkku.
Erilaisia kinkun käsittelytapoja:
Saunapalvikinkku, Suomi (kypsytetty savustamalla 70–75 °C lämpötilassa 10–15 tuntia)
Keittokinkku, Suomi (kypsytetty keittokaapissa höyryllä mahdollisimman rasvattomaksi leikattuna)
Harmaasuolattu joulukinkku, Suomi (suolattu suolalla, joka ei sisällä nitriittiä)
Punasuolattu joulukinkku, Suomi (suolattu suolalla, joka sisältää nitriittiä)
Tuoresuolattu joulukinkku, Suomi (suolattu tuoreena, kinkkua ei ole pakastettu ennen suolaamista)
Jamón serrano Vuoristokinkku, Espanja (ilmakuivattu 1-4 vuotta)
Jamón ibérico Iberialainen kinkku, Espanja (arvostetusta iberialaisesta possusta tehty kinkku)
Jamón de bellota Tammenterhokinkku, Espanja (lounaiseurooppalaisessa metsässä vapaasti kasvatettu sika, joka loppuelämässään ei syö kuin tammenterhoja)
Prosciutto crudo, Italia (raakana kuivasuolattu ilmakuivattu kinkku)
Jambon de Bayonne, Ranska
Schwarzwälder schinken, Saksa
Le jambon (Félix Vallotton, 1918).
Le jambon (Édouard Manet, c. 1875).
Le jambon (Paul Gauguin, 1889).
Finnpap

| Suomen Paperitehtaitten Yhdistys |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  yhdistys
Perustettu:  1918
Perustaja:  Suomen paperiteollisuusyhtiöt
Lakkautettu:  1996
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  paperin myynti
Tuotteet:  sanomalehtipaperi voimapaperi muut paperilaadut
Liikevaihto:  21,6 miljardia markkaa (1995)
Henkilöstö:  900 (1974)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Finnpap toimi miltei alusta loppuun, vuodesta 1921 vuoteen 1996, Eteläesplanadi 2:ssa Helsingin Kauppatorin laidalla.
Finnpap (vuoteen 1974 Finpap) eli Suomen Paperitehtaitten Yhdistys oli vuodesta 1918 vuoteen 1996 toiminut suomalaisten paperinvalmistajien yhteinen myyntiorganisaatio, nykytermein käytännössä kartelli. Finnpapin tehtävänä oli markkinoida jäsenyritystensä paperintuotanto sekä kotimaahan että ulkomaille ja valvoa jäsentensä tuotteiden markkinointiin liittyviä etuja. Isoimmillaan Finnpap oli maailman suurin paperinmyyjä, jonka palveluksessa oli 1970-luvun puolivälissä noin 500 suomalaista ja 400 muunmaalaista. Sen osuus Suomen kokonaisviennistä oli tuolloin 18,5 prosenttia ja maailman paperiviennistä 16 prosenttia..
Historia

Suomen Paperitehtaitten Yhdistys perustettiin vuonna 1918 Gösta Serlachiuksen ja Rudolf Waldenin aloitteesta. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksan ja Venäjän perinteiset markkinat olivat sekaisin. Yhdistys perustettiin tukemaan uusien vientimarkkinoiden avaamista länsivaltioissa, mutta se huolehti liki koko toimintansa ajan myös jäsenyhtiöidensä kotimaan paperinmyynnistä. Siihen liittyivät aluksi kaikki tuolloin toiminnassa olleet 23 paperitehdasta. Idea yhteisestä myyntiorganisaatiosta otettiin saksalaisilta paperinvalmistajilta, jotka olivat tuohon aikaan alkaneet keskittää omia markkinointiponnistelujaan yhteisiin myyntiyhdistyksiin.
Kymi-yhtiö irtautui pian yhdistyksestä, ja sen suhde yhdistykseen oli myöhemminkin kaikista yhtiöistä ongelmallisin. Vuonna 1921 perustettiin Suomen Paperitehtaitten Yhdistyksen rinnalle erillinen Suomen Paperikonttori huolehtimaan paperin myynnistä kotimaahan, Neuvostoliittoon, Baltian maihin ja Puolaan. Syynä oli se, että Kymi halusi jatkaa myyntiyhteistyötä vain näissä maissa muttei muissa. Sotien jälkeen vuonna 1946 Kymi palasi Paperitehtaitten Yhdistykseen, ja samalla Paperikonttorista tehtiin yhdistyksen kotimaanmyyntiosasto. Kymi halusi erota Finnpapista jälleen 1976, mutta joutui perumaan päätöksensä hienopapereita lukuun ottamatta. Lopullisesti Kymi jätti Finnpapin 1990.
Sanomalehtipaperin myynti oli keskitetty yhdistyksen ensimmäiselle osastolle, jonka osuus yhdistyksen kokonaismyynnistä oli maailmansotien välillä yleensä noin kolmanneksen luokkaa. Toisen osaston päätuote oli voimapaperi, mutta lisäksi se myi monia muita paperilajeja.
Historia > Sotavuodet

Toisen maailmansodan vuosina Suomen Paperitehtaitten Yhdistys yritti aluksi varjella kauppasuhteitaan Britanniaan, Yhdysvaltoihin ja Etelä-Amerikkaan, mutta vuonna 1941 kaikki nämä yhteydet katkesivat Suomen liittouduttua Saksan kanssa. Pohjoismaiset paperintuottajat perustivat 1943 yhteistyövaliokunnan suunnittelemaan sodanjälkeisiä liiketoimia, ja myös Suomen-yhdistys meni mukaan tähän toimintaan. Suomesta vietiin vuosina 1945–1950 paperia lähinnä vain Neuvostoliittoon, kunnes vienti loppui lähes kokonaan huonojen hintatarjousten myötä. Samalla kuitenkin sotia edeltäneet kauppasuhteet länsimaihin elpyivät nopeasti niin, että suomalaistehtaat kykenivät kasvattamaan tuotantoaan uusiin huippulukemiin.
Päällekkäisiksi paisuneita agentuurijärjestelyjä päämarkkinoilla selkiytettiin niin, että Isossa-Britanniassa agentuureista muodostettiin yhteinen Lamco-yhtiö ja Yhdysvalloissa sanomalehtipaperin välitys annettiin yhdistetyn Madden, Reeve, Angel & Co:n tehtäväksi ja muiden paperilaatujen jakelijana jatkoi Jay Madden Company. Etelä-Amerikkaan perustettiin sanomalehtipaperia varten Compañia de Papel de Diario Finlandes ja muita papereita varten yhdessä Suomen Kartonkiyhdistyksen kanssa yhteinen Kartopapel-myyntiyhtiö. Argentiinassa suomalaispaperia myi myös Paperitehtaitten Yhdistyksen kanssa kilpaileva ja hankalana tunnettu Eino Heinonen. Brasilian kasvavilla markkinoilla myynti keskitetiin Samab-nimiselle suomalaisjohtoiselle yhtiölle. Ranskassa suomalaispaperin myyntiä varten syntyi yhtiö Finapar, Alankomaissa Finpag, Italiassa Fincartiere, Espanjassa Finpapel, Saksassa Finnpapier, Etelä-Afrikassa Finn-Mills. Näiden yhtiöiden johto otettiin yhä useammin suomalaisten omiin käsiin.
Historia > Kasvun aika

Sotien jälkeen Finnpapin keskeisiä johtohenkilöitä olivat Holger ja Thomas Nystén, isä ja poika. Holger Nystén (1905–1964) kasvatti 1950-luvulla Finnpapin monen sadan työntekijän organisaatioksi ja otti vahvasti kantaa Suomen EFTA-liitännäisjäsenyyden puolesta, joka saatiinkin Finefta-sopimuksella 1961. Thomas Nystén (1939–2011) johti 1970-luvun keskivaiheilla operaatiota, jossa suomalaiset paperitehtaat kieltäytyivät toimitussopimuksista huolimatta myymästä sanomalehtipaperia tappiolla Yhdysvaltoihin dollarin heikentyneen kurssin vuoksi. Kymmenisen vuotta myöhemmin Thomas Nystén aiheutti yhdistykselle suuret valuuttatappiot dollarispekuloinnillaan, mutta sai jatkaa tehtävässään.
1950-luvulla Suomen Paperitehtaitten Yhdistys sai uusiksi jäsenikseen valtionyhtiö Veitsiluodon ja Schaumanin vastaperustetut paperitehtaat Kemissä ja Pietarsaaressa.
1960-luvun puolestavälistä alkaen Finnpap alkoi kasvavien myyntimäärien vuoksi luopua agenttien käytöstä vientimaissa ja perustaa lisää omia myyntikonttoreita jo 1940-luvulla perustettujen Tukholman ja Buenos Airesin konttoreiden lisäksi. Kun vuonna 1965 vain 7 prosenttia viennistä kulki omien myyntikonttoreiden kautta, osuus vuonna 1979 oli jo 78 prosenttia.
Vuoden 1974 organisaatiouudistuksen yhteydessä yhdistyksen virallinen nimi muutettiin muotoon Suomen Paperitehtaitten  Yhdistys – Finnpap. Jo sitä ennen yhdistyksen sähkeosoitteena oli käytetty yhden n-kirjaimen muotoa finpap, joka myös lausuttiin lyhyellä i:llä erotukseksi ruotsin kielen sanasta finpapper, hienopaperi.
Tammikuussa 1977 Suomen metsäteollisuuden yhteiset myyntiyhdistykset Finnpap, Finnboard, Finncell ja Converta käynnistivät yhteisen varustamon, Oy Transfennica Ab:n, jonka tavoite oli yhdistää kaikki Suomen metsäteollisuuden vientitoimitukset samaan kokonaisuuteen.
Historia > Hajoaminen alkaa

1980-luvulta alkaen suhtautuminen eri toimialojen kartelleihin ja muuhun saman alan yritysten väliseen kilpailun rajoittamiseen tiukentui, ja lopulta Suomen liityttyä Euroopan unioniin Finnpap ja muut vastaavat myyntiyhdistykset oli lakkautettava. Valtionyhtiö Enso-Gutzeit irtautui Finnpapista 1980-luvun lopulla, ja Kymmene erosi vuonna 1990 ostettuaan ranskalaisen Chapelle Darblay -paperiyhtiön ja häivyttääkseen EU-viranomaisten kartelliepäilyjä. Tuolloin jäljelle jääneet Finnpapin jäsenet olivat Repola, Metsä-Serla, Veitsiluoto, Myllykoski, Tampella, Nokian Paperi ja Kyro. Kun metsäteollisuutta vuonna 1996 järjesteltiin, Finnpap sulautettiin Kymmeneen ja kartongin myyntiyhdistys Finnboard Metsä-Serlaan.
Suhdetoimintaa

Finnpap oli isoimmillaan maailman suurin yksittäinen paperinmyyjä ja piti yllä hyviä suhteita kansainvälisiin suurasiakkaisiin. Esimerkiksi lehtimoguli Robert Maxwellin vierailua Suomessa toukokuussa 1988 luonnehti Helsingin Sanomat liki valtiovierailuun verrattavaksi. Maxwellille myönnettiin Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan komentajamerkki (SVR K I), samoin kuin Rupert Murdochille tämän vierailulla kolme vuotta aiemmin. Helsingin ja paperitehdaspaikkakuntien välisillä maanteillä nähtiin usein Finnpapin isoja mustia amerikkalaisautoja vieraita kuljettamassa. Finnpapin markkinointiviestintään kuuluivat muun muassa Lenita Airiston show’t, kuten Success Story Finland ja vuonna 1989 Finnpapin varta vasten tilaama Paper Doll Show. Finnpap julkaisi vuosina 1966–1980 asiakaslehteä Finnpap Bulletin, vuosina 1981–1983 lehteä Finnpap Express ja vuosina 1984–1995 lehteä Finnpap World.
Kritiikki

Finnpapia arvosteltiin kartellimaisen toiminnan lisäksi byrokraattiseksi ja hidasliikkeiseksi organisaatioksi monimutkaisine hallintokuvioineen, sekä miehille naisia parempia uramahdollisuuksia tarjoavaksi työpaikaksi. Sitä ivattiin myös ruotsinkielisten rahasukujen perillisten suojatyöpaikaksi, mutta yhdistyksen mielestä perinne oli syntynyt siitä, että suomenruotsalaiset olivat alun perin kielitaitoisempaa väkeä vientimarkkinoinnin töihin.
Johtohenkilöitä > Toimitusjohtajat

Lähde:
Hjalmar Grönvik, 1918–1923
Rafael von Frenckell, 1923–1931
Hjalmar J. Procopé, 1931–1939
Jorma Keino, 1973–1983
Thomas Nystén, 1984–1994
Berndt Brunow, 1994–1996
Pentti Kallio, 1996
Johtohenkilöitä > Hallintoneuvoston puheenjohtajat

Rudolf Walden, 1918–1940
Rafael von Frenckell, 1941–1953
R. Erik Serlachius, 1954–1965
Juuso Walden, 1966–1969
Bengt G. Rehbinder ,1970–1973
Kurt Swanljung, 1974–1975
Lars Mikander, 1976–1977
Nils Gustav Grotenfelt, 1978–1982
Juhani Ahava, 1983–1986
Johtohenkilöitä > Johtokunnan puheenjohtajat

Holger Nystén, 1946–1964
Holger R. Simelius, 1964–1966
Åke Fröjdman, 1967–1968
Nils Gustav Grotenfelt, 1966–1972
Jorma Keino ,1973–1987
Thomas Nystén, 1987–1994
Berndt Brunow, 1994–1995
Johtohenkilöitä > Hallituksen puheenjohtajat

Juhani Ahava, 1987–1990
Olli Parola, 1991–1995
Juha Niemelä, 1996
Kirjallisuutta

Wright, Tor von: Suomen paperitehtaitten yhdistys 1918–1928 : juhlajulkaisu yhdistyksen 10-vuotisen toiminnan johdosta. 1928.
Hornborg, Harald: Suomen paperitehtaitten yhdistys 1918–1943 : 25-vuotisjulkaisu. 1943.
Autio, Matti & Lodenius, Erik: Suomen paperitehtaitten yhdistys 1918–1968 : synty- ja kehitysvaiheet. 1968.
McFarlan, F. Warren & Reponen, Tapio & Copeland, Duncan. "Finnpap/Finnboard (A)." Harvard Business School Case 186-130, November 1985. (Revised August 1989.)
Finnpap 75 years : 1918–1993. Finnpap 1993.
Rusko, Rauno: Coopetition in the Finnish forest industry – a case study. Acta Universitatis Lapponiensis 216. Lapin yliopistokustannus: Rovaniemi 2011. ISBN 978-952-484-487-1. ISSN 0788-7604.
Aiheesta muualla

The dominance of firm-level competitive pressures over functional-level institutional pressures: the case of the Finnish-based forest industry firms
1930-luvulle asti vientipaperi pakattiin Suomessa puukääreisiin. Kuvassa Bonnet & Cie -tuontiagentuurin väkeä Pariisissa vuonna 1922.
Holger Nystén moninkertaisti 1950-luvulla sekä Finnpapin myynti- että henkilöstömäärän.
Dihydromyrsenoli

| Dihydromyrsenoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,6-dimetyyliokt-7-en-2-oli
CAS-numero:  18479-58-8
PubChem CID:  29096
SMILES:  CC(CCCC(C)(C)O)C=C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H20O
Moolimassa:  156,26 g/mol
Kiehumispiste:  193 °C
Tiheys:  0,841 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,939 g/l (20 °C)
Dihydromyrsenoli (C10H20O) on terpenoidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hajusteiden ja hajusteiden ainesosien valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa dihydromyrsenoli on väritöntä nestettä, jolla on sitruksia, ruusuja tai laventelia muistuttava tuoksu. Yhdiste on kiraalista ja sitä käytetään raseemisena seoksena.
Dihydromyrsenolia valmistetaan lähtien sitronelleenistä ja tapoja on kolme. Sitronelleeni reagoi rikkihapon vesiliuoksen kanssa additioreaktiolla, joka tapahtuu eniten substituoituun kaksoissidokseen. Toisessa menetelmässä vetykloridi reagoi sitronelleenin kanssa additiolla ja additiotuote hydrolysoidaan. Kolmas tapa on sitronelleenin ja muurahaishapon reaktiotuotteena muodostuvan esterin hydrolyysi emäksisissä oloissa (kuvassa alin reaktioreitti).
Dihydromyrsenolia käytetään runsaasti muun muassa hajuvesissä, saippuoissa ja puhdistusaineissa tuomaan niihin sitruksen tuoksua. Tunnettuja hajuvesiä, joissa käytetään yhdistettä ovat esimerkiksi 'Drakkar Noir' (Guy Laroche) ja 'Cool Water' (Davidoff). Dihydromyrsenolista tuotetaan myös α,3,3-trimetyylisykloheksaanimetanolia ja hydroksisitronellaalia, joita käytetään myös hajusteissa.
Oma Säästöpankki

| Oma Säästöpankki Oyj |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Lähellä ja läsnä
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: OMASP
Perustettu:  2009 (rekisteröity 2008)
Toimitusjohtaja:  Sarianna Liiri
Puheenjohtaja:  Jaakko Ossa
Kotipaikka:  Lappeenranta, Suomi
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  pankki
Tuotteet:  pankkipalvelut
Henkilöstö:   500 
Kotisivu:  www.omasp.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oma Säästöpankin konttori Seinäjoen Keskustorilla.
Oma Säästöpankki Oyj on Suomen suurin itsenäinen säästöpankki. Se toimii erillään Suomen muista säästöpankeista eikä kuulu säästöpankkiryhmään. Pankki keskittyy vähittäispankkitoimintaan.
Vuoden 2024 lopussa Oma Säästöpankilla oli 48 konttoria, yli 200 000 asiakasta ja noin 518 hengen henkilökunta. Taseen koko oli noin 7,7 miljardia euroa. Pankin osake noteerataan Helsingin pörssin päälistalla.
Historia

Oma Säästöpankki syntyi useiden säästö- ja osuuspankkien fuusioituessa vaiheittain. Pankin ensimmäinen vaihe syntyi 2009, kun Kuortaneen Säästöpankki ja Töysän Säästöpankki yhdistyivät. Kuortaneen Säästöpankki toimi jo silloin Seinäjoella, josta tuli pankin kotipaikka. Oma Säästöpankin pääkonttori sijaitsee Lappeenrannan Valtakadulla.
Parkanon Säästöpankki yhdistyi Oma Säästöpankkiin keväällä 2013.
Vuonna 2014 Oma Säästöpankkiin yhdistyi useita pankkeja: Hämeenlinnan seudulla toiminut Kantasäästöpankki, Suodenniemen Säästöpankki ja Etelä-Karjalan Säästöpankki. Kantasäästöpankki oli vuonna 2008 syntynyt Hauhon Säästöpankin ja 2009 siihen yhdistyneen Rengon Säästöpankin muodostama pankki. Kun yhdistyminen Etelä-Karjalan Säästöpankin kanssa oli valmis, pankki ilmoitti olevansa Suomen suurin säästöpankki.
Laajentuminen jatkui vuonna 2015. Pankkiin yhdistyivät myös Joroisten Osuuspankki ja Pyhäselän Paikallisosuuspankki. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun säästöpankki ja osuuspankki yhdistyivät Suomessa. Vuonna 2017 Oma Säästöpankki avasi uuden konttorin Lahteen ja Jyväskylään ja toimipisteet Espooseen, Kajaaniin ja Turkuun. Laajentuminen jatkui 2019 kun Oma Säästöpankki avasi toimipisteet Ouluun Isokadulle, Helsingin Kluuvikadulle sekä Turkuun Yliopistonkadulle. Vuonna 2021 Eurajoen Säästöpankki yhdistyi Oma Säästöpankkiin ja uudet konttorit Pori, Eurajoki ja Rauma avattiin. Vuonna 2022 avattiin konttorit Espooseen ja Tampereen Lielahteen. Vuonna 2023 Liedon Säästöpankki yhdistyi Oma Säästöpankkiin ja uudet konttorit Raisio, Loimaa, Masku, Mynämäki, Turku, Naantali, Paimio, Kaarina ja Lieto avattiin.lähde?
S-Pankin pk-yritys- ja maa- ja metsätalousliiketoiminnan asiakkaat siirtyivät Oma Säästöpankille joulukuussa 2017.
Handelsbanken myi Suomen pk-yritysliiketoimintansa Oma Säästöpankille toukokuussa 2023. Kauppa toteutui 1.9.2024, jolloin OmaSp:lle siirtyi Handelsbankenilta 10 000 asiakasta, 440 miljoonan euron talletuskanta, 500 miljoonan euron luottokanta sekä 30 työntekijää. Kaupassa siirtyivät sekä pk-yritysten pankkipalvelut että yrittäjien henkilökohtaiset pankkipalvelut. Järjestelyn yhteydessä OmaSp avasi uudet konttorit Vaasaan, Vantaalle ja Kuopioon.
Toiminta

Oma Säästöpankin konttorit sijaitsevat eri puolilla Suomea. Asiakkaista noin 80 % on henkilöasiakkaita ja 20 % yritysasiakkaita. Palvelutarjoaman keskiössä ovat henkilö- ja yritysasiakkaille suunnatut päivittäispankkipalvelut ja luotonanto. Pankki tarjoaa myös rahoittamisen, säästämisen ja sijoittamisen palveluita sekä juridisia neuvonantopalveluja.lähde?
Väärinkäytöskriisi 2024

Oma Säästöpankki ajautui kriisiin keväällä 2024. Paljastui, että luotonannossa oli rikottu pankin omia sääntöjä. Johtavassa asemassa ollut työntekijä oli käskyttänyt alaisiaan sääntöjen vastaiseen toimintaan.
Ongelma koski 240 miljoonan euron lainoja kiinteistösektorin hankkeisiin. Summa vastasi neljää prosenttia pankin lainakannasta. Dokumentaatiota oli vääristelty ja luottoriskiasemaa peitelty. Väärinkäytösten seurauksena pankki kirjasi kymmenien miljoonien eurojen arvonalentumistappiot ja luottotappiovaraukset. Sen lisäksi yhtä pankin työntekijää epäillään vuodesta 2019 vuoteen 2023 jatkuneesta törkeästä kavalluksesta.
Kriisin seurauksena erosivat pankin pitkäaikainen toimitusjohtaja Pasi Sydänlammi, varatoimitusjohtaja Pasi Turtio ja hallituksen puheenjohtaja Jarmo Salmi. Hallituksen varapuheenjohtaja Jyrki Mäkynen erosi vuoden 2024 syksyllä. Vuoden 2024 kuluessa enemmistö hallituksen jäsenistä joko erosi tai erotettiin. Uusi hallitus valittiin joulukuussa 2024. Pankin uudeksi vuonna 2025 aloittavaksi toimitusjohtajaksi nimitettiin Karri Alameri.
Hallinto ja omistus

Pankin pääkonttori sijaitsee Lappeenrannassa ja sen kotipaikka on Seinäjoki. Pankin hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2024 on ollut Jaakko Ossa. Pankin väliaikainen toimitusjohtaja on Sarianna Liiri.
Ennen listautumista Helsingin pörssin päälistalle Oma Säästöpankin omistivat paikalliset säästöpankkisäätiöt ja osuuskunnat. Säätiöiden pankista saamat osingot käytettiin yleishyödyllisiin tarkoituksiin. Säätiöt ja osuuskunnat ovat merkittäviä toimijoita omalla alueellaan: ne hallinnoivat yli 200 miljoonan euron omaisuutta.lähde? Omistajista suurin on Etelä-Karjalan Säästöpankkisäätiö (omistus 45 %). Muut omistajia ovat mm. Töysän, Kuortaneen, Parkanon, Hauhon, Eurajoen, Rengon, Liedon ja Suodenniemen Säästöpankkisäätiöt sekä Pyhäselän Oma Osuuskunta ja Joroisten Oma Osuuskunta.
Oma Säästöpankki toteutti koko henkilöstölle suunnatun ensimmäisen osakeannin marraskuussa 2017 ja toisen listautumisen yhteydessä marraskuussa 2018.
Pörssihistoria

Oma Säästöpankki järjesti yleisölle listautumisannin marraskuussa 2018. Yleisöannissa osakkeen merkintähinnaksi muodostui 7,00 €. Pankki listautui Helsingin pörssiin 30.11.2018.
Ilmajoen Oma Säästöpankki kuvattuna 2017.
Kirausk

| Kirausk, Kirovsk (Кіраўск, Кировск) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Kirausk, Kirovsk
 Koordinaatit: 53°16′24″N, 29°28′05″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Mahiljoun alue
Korkeus:  noin 140–165 m
Väkiluku (10/2009):  8 756
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 www.kirovsk.mogilev-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirausk (valkoven. Кіраўск) eli Kirovsk (ven. Кировск) on pieni kaupunki ja maatalousvaltainen hallintopiiri Valko-Venäjän Mahiljoun alueella Babruiskin koillispuolella. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Kirauskin kaupungissa asui 8 756 ja koko piirissä 22 352 ihmistä.