stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo vallankaappauksista ja vallankaappausyrityksistä
Vallankaappauksia ja vallankaappausyrityksiä > 2000-luku > 2000-vuosikymmen

2000: vallankaappaus Fidžisaarilla, amiraali Frank Bainimarama kaappasi vallan, pääministeri Mahendra Chaudhry ja presidentti Kamisese Mara syrjäytettiin.
2000: vallankaappaus Ecuadorissa eversti Lucio Gutiérrezin johtamat sotilaat syrjäyttivät presidentti Jamil Mahuadin hallinnon, presidentiksi nousi Gustavo Noboa.
2005: eversti Ely Ould Mohamed Vall kaappasi vallan Mauritaniassa, presidentti Maaouya Ould Sid'Ahmed Taya syrjäytettiin.
Thaimaan vallankaappaus 2006: kenraali Sonthi Boonyaratkalin kaappasi vallan Thaimaassa, pääministeri Thaksin Shinawatra syrjäytettiin.
Fidžin vallankaappaus 2006: amiraali Frank Bainimarama kaappasi vallan Fidžisaarilla, pääministeri Laisenia Qarase syrjäytettiin.
Mauritanian vallankaappaus 2008: kenraali Mohamed Ould Abdel Aziz kaappasi vallan Mauritaniassa, presidentti Sidi Ould Cheikh Abdallahi syrjäytettiin.
2008: presidentti Lansana Conte kuoli Guineassa; valtatyhjiössä kapteeni Moussa Dadis Camara kaappasi vallan.
2009: sotilaat kaappasivat vallan Hondurasissa, valtaan nousi kongressinpuhemies Roberto Micheletti, presidentti Manuel Zelaya syrjäytetään.
2009: armeija kaappasi vallan Madagaskarissa oppositiojohtaja Andry Rajoelina nousi maan johtoon, presidentti Marc Ravalomanana syrjäytettiin.
Vallankaappauksia ja vallankaappausyrityksiä > 2000-luku > 2010-luku

Kirgisia Kirgisian vallankaappaus 2010
Nigerin vallankaappaus 2010: kenraaliluutnantti Salou Djibo kaappasi vallan Nigerissä, presidentti Mamadou Tandja syrjäytettiin.
Malin sotilasvallankaappaus 2012: kapteeni Amadou Sanogon johtamat sotilaat kaappasivat vallan Malissa, presidentti Amadou Toumani Toure syrjäytettiin.
2011: sotamarsalkka Mohamed Hussein Tantawi nousee valtaan Egyptin vallankumouksen aikana jolloin Egyptin presidentti Hosni Mubarak erosi virastaan kansannousun painostamana. Maata johti vuoteen 2012 Asevoimien korkein neuvosto kunnes presidentinvaalit voittanut Muslimiveljeskunnan ehdokas Mohammed Mursi voitti vaalit ja asevoimien neuvosto luovutti vallan.
2013 Egyptin vallankaappaus: Egyptin armeijan komentaja Abdel Fattah al-Sisi syrjäytti Egyptin presidentin Mohammed Mursin viikkojen mellakoiden jälkeen ja uudeksi presidentiksi nousee perustuslakituomioistuimen puheenjohtaja Adli Mansur.
2014 Thaimaan asevoimien kenraali Prayuth Chan-ocha kaappasi vallan Thaimaassa
2014 Lesothon asevoimat kaappasivat vallan, pääministeri Thomas Thabanen syrjäytettiin.
2014: Burkina Fason asevoimien komentaja kenraali Honoré Traoré kaappasi vallan, presidentti Blaise Compaoré syrjäytettiin.
2015: Jemenin huthit ottivat haltuunsa maan johdon ja hajottivat parlamentin.
Vallankaappauksia ja vallankaappausyrityksiä > 2000-luku > 2020-luku

Myanmarin vallankaappaus 2021: Maan asevoimat pidättivät valtiokansleri Aung San Suu Kyin sekä muita maan poliittisia johtajia vedoten aikaisempien vaalien vilpillisyyteen.
Sudanin vallankaappaus 2021: Kenraali Abdel Fattah al-Burhan syrjäytti siirtymähallinnon johtajan, pääministeri Abdalla Hamdokin, ja julisti maahan poikkeustilan.
Nigerin vallankaappaus 2023
Epäonnistuneita vallankaappauksia

vuoden 1756 vallankaappaushanke Ruotsissa
vallankaappausyritys 16.3.1792 Ruotsissa
Paraguay 1820: hanke presidentin kaatamiseksi
Paraguay 1890: liberaalien epäonnistunut vallankaappausyritys
Epäonnistuneita vallankaappauksia > 1900-luku > 1920-luku

1920: Kappin vallankaappaus epäonnistui Saksassa.
1923: Oluttupavallankaappaus epäonnistui Saksassa.
Epäonnistuneita vallankaappauksia > 1900-luku > 1930-luku

1932 Mäntsälän kapina: hallitusta vastaan kapinoineen Lapuan Liikkeen vallankaappausyritys Suomessa.
Pridi Phanomyong vallankaappausyritys Thaimaassa, lokakuussa 1933
Paraguay 1947: epäonnistunut vallankaappausyritys
Thaimaan laivaston upseereiden vallankaappausyritys  helmikuussa 1949
Epäonnistuneita vallankaappauksia > 1900-luku > 1950-luku

Thaimaan laivaston upseereiden kapina, 1951
Kambodžan oikeistolainen sotilasvallankaappausyritys 1959
Epäonnistuneita vallankaappauksia > 1900-luku > 1960-luku

Kapinallisten vallankaappausyritys Bruneissa joulukuussa 1962
Syyskuun 30. päivän liike 1965
1961 Etiopian epäonnistunut vallankaappausyritys
Epäonnistuneita vallankaappauksia > 1900-luku > 1970-luku

1974: Portugalin presidentti António de Spínola yritti kaapata vallan vasemmistolaisen Asevoimien liikkeen johtamalta hallitukselta. Yritys epäonnistui ja Spínola joutui eroamaan presidentin tehtävästä.
1977: Fraktionistit-nimeä käyttänyt ryhmä yritti kaapata vallan Angolassa, mutta presidentti Agostinho Neton onnistui säilyttämään asemansa. Suuri määrä kapinallisia teloitettiin.
Epäonnistuneita vallankaappauksia > 1900-luku > 1980-luku

Manoonkrit Roopkachornin sotilasvallankaappausyritys Thaimaassa 1981
1981: everstiluutnantti Antonio Tejeron johtamat 200 Guardia Civilin poliisia kaappasi parlamentin alahuoneeseen sen äänestäessä pääministeristä ja kenraali Milans del Bosch julisti poikkeustilan ja käski panssarijoukot Valencian kaduille kukistamaan yleislakon. Kaappaus kuivui kasaan kun kuningas Juan Carlos I esiintyi yöllä televisiossa, puolusti perustuslakia ja tuomitsi kaappaajat. Tejero antautui seuraavana päivänä puoleltapäivin
Thaimaan sotilasvallankaappausyritys 1985
seitsemän epäonnistunutta vallankaappausyritystä Filippiinien presidenttiä Corazon Aquinoa vastaan
Epäonnistuneita vallankaappauksia > 1900-luku > 1990-luku

1990: imaami Yasin Abu Bakrin johtaman ääri-islamilaiset Jamaat al Muslimeen joukot piirittivät Trinidad ja Tobagon parlamenttitaloa maan pääkaupungissa Port of Spainissa. Presidentti Noor Hassanali oli matkalla joten pääministeri A. N. R. Robinson oli hallituksen ainoa edustaja paikalla. Vallankaappaus epäonnistui Trinidadin armeijan puututtua tilanteeseen ja saartoi parlamenttirakennuksen
1991 Neuvostoliiton vallankaappausyritys: varapresidentti Gennadi Janajevin johtama juntta syrjäytti muutaman päivän ajaksi puoluejohtaja ja presidentti Mihail Gorbatšovin.
1993: vallankaappausyritys Venäjällä.
Paraguay maaliskuu 1996: Lino Oviedon epäonnistunut vallankaappaus
Epäonnistuneita vallankaappauksia > 2000-luku > 2010-luku

2016: vallankaappausyritys Turkissa
Epäonnistuneita vallankaappauksia > 2000-luku > 2020-luku

2021: Loppiaiskapina Yhdysvalloissa.
Burkina Fason lippu

Burkina Fason lippu vuodesta 1984 alkaen.
Ylä-Voltan eli nykyisen Burkina Fason lippu vuosina 1960–1984.
Burkina Fason lippu on otettu käyttöön 4. elokuuta 1984, kun Ylä-Volta vaihtoi nimensä Burkina Fasoksi. Lipun mittasuhteet ovat 2:3. Lipussa punainen kuvaa Ranskan siirtomaavallan vastaista vallankumousta ja tähti taas sen johtavia periaatteita. Vihreä puolestaan symboloi maan luonnonvaroja. Punainen, vihreä ja keltainen ovat myös panafrikkalaisia värejä. Nykyiset värit on valittu osoittamaan suurempaa solidaarisuutta muita Afrikan entisiä siirtomaita kohtaan.
Historia

Burkina Fason lippu poikkeaa useimmista muista panafrikkalaisista lipuista siinä, että se on otettu käyttöön noin 20 vuotta näitä myöhemmin. Ylä-Voltan eli nykyisen Burkina Fason itsenäistyessä vuonna 1960 sille otettiin vaakasuoraraitainen trikolori, jonka raitojen värit ylhäältä alas olivat punainen, valkoinen ja musta. Punainen tässä lipussa symboloi Punaista Voltaa, valkoinen Valkoista Voltaa, musta Mustaa Voltaa. Nykyinen lippu otettiin käyttöön 4. elokuuta 1984 samalla, kun maan nimi vaihdettiin Burkina Fasoksi.
Burunlurikki

| Burunlurikki> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Melanesianlurikit Charmosyna
Laji::  toxopei
Kaksiosainen nimi
 Charmosyna toxopei  (Siebers, 1930) 
Katso myös
   Burunlurikki Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Burunlurikki (Charmosyna toxopei) on Burun saarella Indonesiassa elävä melanesianlurikkehin kuuluva kaija. Lajista tiedetään tavatun vain seitsemän yksilöä.
Kooltaan burunlurikki on noin 16 cm. Koiras on väriltään vihreä lukuun ottamatta vaalean sinistä otsakruunua sekä keltaista pyrstön kärkeä. Naaraalla on selkeämpi kruunu ja voimakkaamman keltainen pyrstön kärki. Nokka, iiris ja koivet ovat lajilla oranssit. Burunlurikin voi sekoittaa naaraspuoliseen  vuorikaijaseen (Micropsitta bruijnii), jonka pyrstö on kuitenkin lyhyempi ja jolla on selkeästi vaaleammat kasvot sekä kurkku.
Burunlurikin elinympäristöä ovat metsät 850–1 000 metrin korkeudessa. Ravintonaan laji käyttää kasvien mettä sekä siitepölyä. Burunlurikkien on nähty liikkuvan pareittain, mutta ne todennäköisesti muodostavat myös noin 10 yksilön ryhmiä.
Siebers raportoi 1931, että Toxopeus pyydysti seitsemän yksilöä liimalla ja niitä pidettiin häkissä. Kaikki kuolivat viikon kuluessa.
Burunlurikkikannan kannan suuruutta ei tiedetä. Viimeisin havainto on vuodelta 2015. Burun saarella on raivattu metsää suurin määrin maanviljelysmaaksi, ja elinympäristön väheneminen onkin suurin uhka linnuille. Saarella on kuitenkin myös koskemattomia vuoristometsiä.
Gordon Bunshaft

Lever House New Yorkissa (1951)
Gordon Bunshaft (9. toukokuuta 1909 – 6. elokuuta 1990) oli yhdysvaltalainen arkkitehti, joka opiskeli Massachusetts Institute of Technologyssä.
Bunshaft syntyi Buffalossa New Yorkin osavaltiossa ja kävi lukiota Lafayette High Schoolissa, jonka koulurakennus on arkkitehtonisesti merkittävä. Bunshaft oli modernisti, joka otti vaikutteita Mies van der Rohelta ja Le Corbusier'lta. Hänen tunnetuin rakennuksensa on vuonna 1952 valmistunut Lever House, joka toimii Lever Brothers -nimisen saippuayhtiön pääkonttorina. Bunshaftin suunnittelema Manufacturers Hanover Trust Bank rakennus on ensimmäinen "läpinäkyvä" pankki Yhdysvaltain itärannikolla ja modernismin helmi.
Bunshaft työskenteli Edward Durell Stonen kanssa. Hän työskenteli hetken aikaa yhdessä teollisuussuunnittelija Raymond Loewyn kanssa, mutta piti tätä teennäisenä. Vuodesta 1937 Bunshaft työskenteli Skidmore, Owings and Merrill -arkkitehtitoimistossa. Hänestä tuli myöhemmin arkkitehtitoimiston osakas.
Bunshaftin ainoa yhden perheen asunto on 210 m² Travertine House, joka oli hänen omassa käytössään. Testamentissaan Bunshaft jätti talon New Yorkin modernin taiteen museolle, MoMA:lle, joka myi sen Martha Stewartille vuonna 1995. Stewart ryhtyi remontoimaan taloa, mutta työt keskeytyivät riitaan naapurin kanssa. Lopulta Stewart myi talon Donald Maharamille, joka totesi rakennuksen olevan erittäin huonossa kunnossa ja purki sen.
1950-luvulla Bunshaft työskenteli Yhdysvaltain suurlähetystöjen rakentamisesta vastaavassa virastossa ja oli mukana suunnittelemassa useita Yhdysvaltojen Saksassa sijaitsevia konsulaatteja.
Bunshaftin minimalistinen tyyli ei rajoittunut vain rakennuksiin. Saatuaan Pritzker-palkinnon vuonna 1988 hän piti tilaisuuden historian lyhimmän kiitospuheen: "Vuonna 1928 aloitin opintoni MIT:n arkkitehtiosastolla ja aloitin matkani arkkitehtuuriin. Nyt, 60 vuotta myöhemmin minulle on myönnetty Pritzker Architecture Prize, josta kiitän Pritzkerin perhettä ja valintakomitean jäseniä heidän suotuaan minulle tämän arvostetun palkinnon. Se on elämäni ja urani kohokohta."
Bunshaftin henkilökohtainen arkisto on Avery Architectural and Fine Arts Libraryssä Columbian yliopistossa.
Töitä

Beinecke Library
Yale University, New Haven, CT 1963
Kuva: Henry Trotter
Solow Building
New York 1974
Kuva: Ilya Voytov
Hirshhorn Museum
Washington D.C. 1974
Käännös suomeksi
Bulgarialaiset

| Bulgarialaiset |
| --- | --- |
 1. rivi: Krum • Kliment Ohridski • Simeon I Suuri • Sebastocratoress Desislava • Sophronius of Vratsa • Vasil Levski 2. rivi: Hristo Botev • Ivan Vazov • Stefan Stambolov • Stamen Grigorov • Vladimir Dimitrov • Elisaveta Bagryana 3. rivi: Dimitar Peshev • Assen Jordanoff • Pancho Vladigerov • Boris Hristov • Julia Kristeva • Georgi Ivanov 4. rivi: Irina Bokova • Christo Pimpirev • Anna-Maria Ravnopolska-Dean • Stefka Kostadinova • Hristo Stoitškov • Nina Dobrev
Väkiluku:  7 milj.
Asuinalueet:  Bulgaria
Kielet:  Bulgaria
Uskonnot:  Ortodoksinen kirkko
Bulgarialaiset tai bulgaarit (bulg. българи) ovat eteläslaavilainen kansa, joka muodostaa pääosan Bulgarian väestöstä. Bulgarialaiset ovat hyvin läheistä sukua makedonialaisille. Bulgarialaisia on kaikkiaan noin 7 miljoonaa, joista 6 miljoonaa asuu Bulgariassa. Perinteisiä bulgarialaisvähemmistöjä asuu lisäksi nykyisten Moldovan ja Ukrainan alueilla (Bessarabian bulgaarit), Romaniassa (Baanaatin bulgarialaiset), Pohjois-Makedoniassa, Kreikassa, Serbiassa ja Turkissa. Siirtolaisuuden myötä bulgarialaisia on levinnyt myös eri puolille maailmaa lähinnä Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan.
Alkuperä

Bulgarialaiset periytyvät etupäässä kolmesta väestöryhmästä, muinaisista traakialaisista, bolgaareista, turkinsukuista kieltä puhuneesta Keski-Aasiasta tulleesta kansasta, joka asettui Balkanille 600-luvulla, sekä alueelle aiemmin tulleista slaavilaisista heimoista. Ryhmät muodostivat ensimmäisen Bulgarian keisarikunnan vuonna 681. Bolgaarit sulautuivat myöhemmin slaaveihin, mutta heidän nimensä säilyi Bulgarian nimessä.
Jakautuminen

| Maa | Bulgarialaisia | Tieto vuodelta | Prosenttia väestöstä |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bulgaria | 6 000 000 | 2011 | 84,8 |
|  Yhdysvallat | 294 000 |  |  |
|  Ukraina | 186 000 |  |  |
|  Saksa | 185 000  |  |  |
|  Espanja | 151 000 |  |  |
|  Yhdistynyt kuningaskunta | 63 000 |  |  |
|  Moldova | 52 000 |  |  |
|  Italia | 47 000 |  |  |
|  Kreikka | 41 000 |  |  |
|  Venäjä | 24 000 |  |  |
|  Alankomaat | 20 000 |  |  |
|  Kypros | 20 000 |  |  |
|  Belgia | 19 000 |  |  |
|  Kanada | 18 000 |  |  |
|  Serbia | 13 000 |  |  |
|  Australia | 11 000 |  |  |
|  Kazakstan | 7 300 |  |  |
|  Turkki | 7 200 |  |  |
|  Ruotsi | 6 700 |  |  |
|  Romania | 6 600 |  |  |
|  Tanska | 6 200 |  |  |
|  Unkari | 6 000 |  |  |
Geo Böckerman

Geo Johannes Böckerman (13. toukokuuta 1921 Helsinki – 25. joulukuuta 1999 Helsinki)
oli suomalainen urkutaiteilija ja teologi.
Hän suoritti kanttoriurkurin tutkinnon Helsingin kirkkomusiikkiopistossa 1942 sekä urkudiplomin Sibelius-Akatemiassa 1952. Hän opiskeli urkujensoittoa myös Kööpenhaminassa. Ensikonserttinsa hän piti Helsingissä 1949. Lisäksi hän on konsertoinut myös Tanskassa ja Ruotsissa.
Böckerman suoritti teologian kandidaatin tutkinnon 1956 ja toimi 1959–1969 Helsingin hiippakunnan tuomiokapitulin notaarina sekä Ruotsissa Villandsvängen papiston apulaisena.
Bunyavirukset

Bunyavirukset (Bunyaviridae) ovat vaipallisia yksisäikeisiä 100–120 nm:n läpimittaisia RNA-viruksia, jotka ovat saaneet nimensä Ugandassa sijaitsevan Bunyamweran kaupungin mukaan. Suomessa yleisin bunyavirus on Inkoo-virus, ja se on eristetty hyttysestä.
Bunyavirade-ryhmään kuuluvista phleboviruksista tärkeä taudinaiheuttajan Rift Valley Fever -virus, kuvassa kudoksessa.
Bunyavirus heimoon kuuluu useita eri virusryhmiä mm. hantavirus, joka ainoana virusryhmässä ei leviä niveljalkaisten avulla, toisin kuin muut ryhmään kuuluvat virukset, joita tavataan ympäri maailmaa.
Viruksen isäntäeläiminä pidetään suurnisäkkäitä ja se leviää hyttysten välityksellä.
Suomessa ja varsinkin Lapissa, missä on paljon hyönteisiä, väestön vastustuskyky on 70 % ja ylikin, etelämpänä vastustuskyky on 20 %. Suomessa esiintyvä Inkoo-virus aiheuttaa aivotulehdusta, enkefaliittia, mutta tätä tavataan kuitenkin harvoin.  Yleensä oireet ovat lieviä tai piileviä, subkliinisia. Toisessa ääripäässä Inkoo-virus saattaa aiheuttaa lyhyen, mutta rajun aivotulehduksen. Tällaista muotoa on tavattu lähinnä lapsilla ja nuorilla. Koska virusta levittää hyttynen, tartuntoja ei tapaa yleensä muulloin kuin kesäaikaan.
Bunyavirukset

Inkoo-virus (Kalifornian enkef. ryhmä) Esiintymisalue  Fennoskandia, entinen NL.  Levittäjä Hyttynen
Uukuniemi-virus Esiintymisalue  Fennoskandia, Itä-Eurooppa  
Levittäjä  Puutiainen
Krimin-Kongon verenvuotokuume  Esiintymisalue  Afrikka, Aasia, Itä-Eurooppa  Levittäjä  Puutiainen, ja leviää myös suoraan eläimestä tai potilaasta
Rift Valley Fever  Esiintymisalue  Afrikka  Levittäjä  Hyttynen
Hietasääskikuume  Esiintymisalue  Välimeren maat  Levittäjä  Hietasääski
Bunyavirus on arbovirus

Bunyavirukset kuuluvat arbovirus-ryhmään. Ennen virukset ryhmiteltiin leviämistavan tai virusinfektion oireiden mukaan.  Arbovirus, (arbo=arthropod-borne=niveljalkaisten levittämä).
Muita tärkeitä arboviruksia:
Flavivirukset
Togavirukset
Virusheimot

Hantavirus
Nairovirus
Orthobunyavirus
Phlebovirus
Tospovirus
Erik Bruun

| Erik Bruun |
| --- | --- |
 Erik Bruun ja mainosjuliste vuonna 1954.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Rolf Erik von Bruun
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1926 (ikä 98) Viipuri
Taiteilija
Aktiivisena:  1950–
Ala:  graafikko
Palkinnot
 Pro Finlandia (2007) 
Rolf Erik von Bruun (s. 7. huhtikuuta 1926 Viipuri) on suomalainen graafikko.
Elämä ja ura

Bruun vietti lapsuutensa Viipurin maalaiskunnan Säiniöllä. Sodan aikana perhe muutti Helsinkiin. Helsingissä Bruun opiskeli grafiikkaa. Hän valmistui graafikoksi vuonna 1950. Valmistumisensa jälkeen Bruun työskenteli kolme vuotta näyttelyiden mainosjulisteiden suunnittelijana. Vuonna 1953 hän perusti grafiikkayrityksen.
Bruun suunnitteli postikortteja, julisteita, postimerkkejä ja vuoden 1986 markka-arvoisten setelien taustapuolet. Hän myös osallistui yhtenä kutsuttuna taiteilijana vuonna 1996 euroseteleiden suunnittelukilpailuun, mutta sen voitti itävaltalainen Robert Kalina.
Bruunin suunnittelemat postikortit ja postimerkit kuvaavat suomalaista luontoa. Hän on suunnitellut Suomen luonnonsuojeluliiton Saimaannorppa-logon. Myös Korkeasaaren eläintarhan 1990-luvulta vuoteen 2017 käyttämä lumileopardilogo oli Bruunin suunnittelema, ja zoo-elementti siitä on säilytetty myös uudistettuun logoon.
Bruun palkittiin vuonna 1974 valtion taideteollisuuspalkinnolla ja vuonna 2007 Pro Finlandia -mitalilla, ja hänelle on myönnetty professorin arvonimi. — Bruun asuu Helsingin Suomenlinnassa.
Kaskuna Bruunista kerrotaan, että kun vuoden 1986 setelit olivat olleet liikkeellä vain vähän aikaa, Bruun ja tämän vaimo olivat käymässä Tukholmassa. He olivat vaihtamassa Suomen markkoja Ruotsin kruunuiksi, ja setelit olivat uutta mallia. Kassanhoitaja ei ollut ikinä nähnyt uusia markkaseteleitä ja kysyi Bruunin vaimolta, ovatko ne aitoja. Tähän Bruunin vaimo: ”Totta kai, mieheni on ne itse piirtänyt.”
Tunnettuja töitä

Suomen luonnonsuojeluliiton logo
Korkeasaaren logo 1990-luvulta vuoteen 2017
Kirjallisuutta

Bruun, Erik – Aartomaa, Ulla: Sulka ja kynä: Erik Bruunin julisteita ja käyttögrafiikkaa.  (Teksti: Ulla Aartomaa. Kuvatekstit: Erik Bruun)  Helsinki:  Grafia, 2007.  ISBN 978-952-99368-3-0
Aartomaa, Ulla – Bruun, Peter – Bruun, Sebastian: Erik Bruun: Graafinen suunnittelija.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-45083-2
Aiheesta muualla

Bruun Design Oy myy Bruunin suunnittelemia julisteita
Erik Bruunin näyttely Viikin Infokeskus Koronassa[vanhentunut linkki].
Tuula Leskinen: Erik Bruunin työ jatkuu (Arkistoitu – Internet Archive). Kansan tahto 10.4.2014.
Erik Bruun – rakastettujen logojen luoja. Ylen Elävä arkisto.
Kultturiprofiili: Erik Bruun (2009) Video, 29 min. Yle Areena.
Erik Bruun – vielä yksi työ (2023) Video, 28 min. Yle Areena.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Bruunin luonnosten mukaan toteutettu 500 markan seteli.
Bundesautobahn 19

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Bundesautobahn 19


Liittymät (Anschlussstellen)
Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltio: 
 Moottoriliikennetie päättyy  Moottoritie alkaa: 
 Rostock-Überseehafen (Rostockin satama): 
 Rostock-Nord: 
 Rostock-Ost  : 
 Rostock-Süd : 
 Kessin : 
 Kreuz Rostock : 
 Kavelstorf : 
 Laage  ( Flughafen Rostock-Laage): 
 Glasewitz: 
 Güstrow : 
 Krakow am See: 
 Linstow: 
 Malchow : 
 Petersdorfer Seen silta 295 m: 
 Waren : 
 Röbel/Müritz  : 
 Wredenhagen (suunnitteilla): 
Brandenburgin osavaltio: 
 Wittstock/Dosse  : 
 Dreieck Wittstock/Dosse : 
Bundesautobahn 19 (BAB 19), lyhyemmin Autobahn 19 (A 19), on 124 kilometriä pitkä pohjois–eteläsuuntainen moottoritie Koillis-Saksassa. Sen reitti kulkee Rostockista Itämeren rannalta moottoritie 24:n risteykseen. Väylä sijaitsee pääosin Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa lukuun ottamatta eteläisintä osuutta, joka on Brandenburgin osavaltion alueella.
Kansainvälisen liikenteen kannalta BAB 19 on merkittävä, sillä se tarjoaa suoran yhteyden Rostockin satamaan (Überseehafen von Rostock), josta on meriliikenneyhteyksiä useisiin Itämeren rannikkokaupunkeihin: Gedser (Tanska), Trelleborg (Ruotsi), Helsinki (Suomi), Tallinna (Viro) ja Ventspils (Liettua).
Historia

Rostockista sisämaahan kulkevaa moottoritietä alettiin suunnitella 1950-luvun lopulla, mutta projekti pantiin jäihin vuonna 1961. Nykyisin käytössä olevaa tietää päästiin rakentamaan 1970. Töitä johti edellisvuonna perustettu VEB Autobahnbaukombinat (Volkseigene Betrieb Autobahnbaukombinat). Moottoritie Berliini–Rostock valmistui lopulta vuonna 1978. Sosialistidiktatuurin luhistumisen jälkeen tietä on nykyaikaistettu.
8. huhtikuuta 2011 BAB 19:llä lähellä Kavelstorfin kylää sattui ketjukolari, jossa kuoli kahdeksan ihmistä ja loukkaantui 131. Kolarissa oli mukana 80 ajoneuvoa molempisuuntaisesta liikenteestä. Onnettomuuden aiheutti hiekkamyrsky.
Lähteet ja viitteet

↑  Nach der Massenkarambolage auf der A 19: Bergung dauert bis in die Nacht rp-online.de. 8.4.2011. Viitattu 8. huhtikuuta 2011.
↑  Mecklenburg-Vorpommern: Acht Tote bei Massenkarambolage focus.de. 8.4.2011. Viitattu 8. huhtikuuta 2011.
↑  Tödlicher Massenunfall auf der A19: Identität der acht Todesopfer noch nicht geklärt stern.de. 9. April 2011. Viitattu 9. huhtikuuta 2011.
↑  Massencrash auf der A19: Aufräumarbeiten werden Tage dauern focus.de. 9. April 2011. Viitattu 9. huhtikuuta 2011.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yksityiskohtainen reittikaavio
Axel Doßmann: Begrenzte Mobilität. Eine Kulturgeschichte der Autobahnen in der DDR. Klartext Verlag, Essen 2003, ISBN 3898611531
Ritva Butrum

Ritva Rauanheimo Butrum (o.s. Rauanheimo, s. 30. lokakuuta 1927 Köyliö) on suomalais-yhdysvaltalainen ravitsemustutkija, joka on Yhdysvalloissa tutkinut ruokavalion yhteyttä syöpiin, 1980-luvun alkupuolella myös yhteistyössä Suomen Kansanterveyslaitoksen kanssa.
Ritva Rauanheimo kouluttautui Suomessa kotitalousopettajaksi ja lähti sitten ASLA-Fulbright-stipendiaattina Yhdysvaltoihin opiskelemaan Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa, jossa hän suoritti master-tutkinnon biokemiassa ja ravintotieteessä vuonna 1956. Tohtoritutkinnon hän suoritti Marylandin yliopistossa 1977. Hän työskenteli vuosina 1973–1977 Yhdysvaltain maatalousministeriön alaisessa ruoka- ja kotitalousasioiden yksikössä ja vuodesta 1983 ravintotutkimusyksikön johtajana Yhdysvaltain syöpätutkimusinstituutissa (American Institute for Cancer Research) Washingtonissa.
Ritva Butrumin kaksossisar on lääketieteen tohtori Liisa Eränkö.
Julkaisuja

Cooking of Finland; Old and New, yhdessä Liisa Takalan kanssa, omakustanne, 2016. ISBN 9781530782734.
The Kepola Village: My Roots in Finland, omakustanne, 2018. ISBN 9781986504775.