stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuusulan seurakunta
Aiheesta muualla

Tuusulan seurakunta
Kirkon tilastot
| n k Tuusulan rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Hyvinkää  Järvenpää  Kerava  Mäntsälä  Nurmijärvi  Tuusula  |  |
| Entiset seurakunnat |  Kellokoski  |  |
Espoon hiippakunta
Tuusulan kirkko.
Alajärven suojeluskuntatalo

| Alajärven suojeluskuntatalo |
| --- | --- |

Sijainti:  Alajärvi, Suomi
Koordinaatit:  62°59′56″N 23°49′18″E﻿ / ﻿62.999°N 23.82156°E﻿ / 62.999; 23.82156
Rakennustyyppi:  Suojeluskuntatalo, puutalo ja seurantalo
Suunnittelija:  Alvar Aalto
Valmistumisvuosi:  1920
Käyttäjä:  Lotta Svärd, suojeluskunta ja Alajärven seurakunta
 fiAlajärven suojeluskuntatalo 
  
Alajärven suojeluskuntatalo on Alvar Aallon suunnittelema puurakennus Alajärvellä. Aalto suunnitteli rakennuksen opiskeluaikanaan vuonna 1919, ja se valmistui 1920. Talo on aumakattoinen ja linnamainen. Se on myös Aallon ensimmäinen julkisen rakennuksen suunnittelutyö.
Rakennuksessa toimi vuoteen 1946 saakka Alajärven suojeluskunta sekä Lotta Svärdin paikallisosasto. Vuonna 1946 rakennus siirtyi Alajärven kirkonkylän nuoriseuralle, jonka omistuksessa rakennus on edelleen.
Hirsirakenteinen rakennus edustaa tyyliltään uusklassismia. Rakennuksessa on pystysuuntainen verhoilu sekä aumattu korkea katto, joka antaa rakennukselle häivähdyksen linnamaisuutta. Ristikkäiset kattoparrut kannattelevat kokoussalin kattoa niin korkealla, että tilaa riittää teatterilavalle sekä orkesteriparvelle. Rakennuksen kruunaa katon karoliininen lanterniini, joka muistuttaa kirkon tapulia. Sivusiipien väliin jäi alun perin pieni kunniapiha, jonka päälle on sittemmin rakennettu eteishalli.
Pulkkilan taistelu

Pulkkilan taistelu käytiin 2. toukokuuta vuonna 1808 Suomen sodan aikana. Eversti Sandelsin johtamat ruotsalaiset voittivat everstiluutnantti Obuhovin 500 miehen venäläisosaston Pulkkilassa. Voitto mahdollisti Sandelsin etenemisen kohti Kuopiota.
Kuopiosta lähtenyt Obuhov oli tuomassa tarvikkeita kenraali Bulatovin joukolle ja hän oli pysähtynyt Pulkkilaan. Kun Rantsilaan leiriytynyt Sandels sai tietää venäläisosastosta hän suuntasi Pulkkilaa kohti. Aamusumun aikana Sandels hyökkäsi Pulkkilaan pihtiliikkeellä, jolloin venäläiset vetäytyivät kylän taloihin ja tulittivat sieltä käsin hyökkääjiä. Neljä tuntia kestänyt taistelu päättyi, kun pahasti haavoittunut Obuhov antautui vangiksi yhdessä 4 upseerin, 18 aliupseerin, 21 kasakan sekä 197 jalkaväkimiehen kanssa. Voitto avasi Sandelsille mahdollisuuden edetä Savoon.
Taistelussa komppanioineen kunnostautunut kapteeni Joachim Zachris Duncker sai kunniatehtäväkseen viedä takavarikoidut liput Ruotsiin ja laskea ne kuninkaan jalkojen juureen. Lippujen lisäksi Sandels sai sotasaaliiksi 6-naulaisen tykin ja kaksi ammusvaunua, 200 kivääriä pistimineen, kolme patruunakuormaa sekä runsaasti muonaa.
Pulkkilan taistelun muistomerkki pystytettiin vuonna 1933.
O. Junttolan suunnittelema Pulkkilan taistelun muistopatsas paljastettiin 30. huhtikuuta 1933 Pulkkilan keskustassa. Patsaan tekstinä oli alun perin Tässä Sandels suomalaisineen löi ryssän, mutta 1940-luvulla se muutettiin muotoon Tässä Sandels suomalaisineen löi vihollisen.
Aiheesta muualla

Matkakertomus vuodelta 1947 (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen sota
| --- | --- |
Taistelut: Ahvenanmaan kansannousu • Ahvenanmaan valtaus • Alavuden taistelu • Aron kahakka • Gotlannin miehitys • Helsinginrannan maihinnousu • Hörneforsin taistelu • Jauhiaisen salmen taistelu • Juuttaan taistelu • Jynkän taistelu • Kalmalahden taistelu • Kanttin kapina • Karstulan taistelu • Kauhajoen kapina • Kauhajoen taistelu • Kokkonevan taistelu • Koljonvirran taistelu • Kuopion valtaus • Lapuan taistelu • Lemun taistelu • Lintulahden taistelu • Nummijärven taistelu • Oravaisten taistelu • Palvan meritaistelu • Parjakannevan taistelu • Pitsundin taistelu • Pulkkilan taistelu • Pyhäjoen taistelu • Pälkjärven taistelu • Revonlahden taistelu • Rothin ja Spoofin sissiretki • Ruonan taistelu • Samelinlakson taistelu • Sandön taistelu • Siikajoen taistelu • Svartholman piiritys • Toivalan taistelu • Uumajan valtaus • Vaasan taistelu • Venäläiskivi • Viaporin piiritys • Vornan taistelu
Muuta: Haminan rauha • Kainuun sopimus • kansannousut • Lohtajan aselepo • Olkijoen aselepo • Ruotsin vallankaappaus 1809 • Suomen lähetyskunta
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Verneri Arkko

| Verneri Arkko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. heinäkuuta 2003 (ikä 21) Mikkeli, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Verppu
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  HIFK
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  76
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2024–
    
Verneri Arkko (s. 4. heinäkuuta 2003 Mikkeli) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Helsingin IFK:ta. Hän pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa.
Ura

Arkko on Mikkelin Jukurien kasvatti. Kaudella 2019–2020 hän oli U18 Mestiskarsinnoissa pelipaikastaan huolimatta joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä tehtyään 22 ottelussa tehot 13+25=38. U18 SM-sarjassa Arkko oli Jukurien tehokkain puolustaja tehtyään 16 ottelussa tehot 5+8=13. Kaudella 2020–2021 hän oli U18 SM-sarjassa joukkueen tehokkain puolustaja tehtyään 12 ottelussa tehot 5+8=13, vaikka Arkko pelasi alle puolet sarjan otteluista.
Kaudella 2021–2022 Arkko oli Jukurien U20-joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 9+24=33. Kaudella 2023–2024 hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Arkko nostettiin Jukurien SM-liigajoukkueen mukaan 30. joulukuuta 2023 pelattuun vierasotteluun Porin Ässiä vastaan. Arkko merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi, mutta hän putosi kokoonpanosta kuitenkin juuri ennen ottelua, kun Pekka Jormakka osoittautui pelikuntoiseksi. Arkko ei pelannut kauden aikana lopulta otteluakaan SM-liigassa.
Kaudeksi 2024–2025 Arkko siirtyi yli-ikäisenä Helsingin IFK:n U20-joukkueeseen. Hän teki SM-liigadebyyttinsä 21. joulukuuta 2024 vieraissa Porin Ässiä vastaan, kun Ilari Melart joutui pelikieltoon. Arkko merkittiin HIFK:n kakkospuolustajapariin Ronald Knotin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.41 minuuttia ja Arkolle merkittiin teholukema –1.
Harold Acton

Haudan muistolaatta Firenzen Agli Allori -hautausmaalla.
Actonin synnyin- ja kuolinpaikka Villa La Pietra Firenzessä, jonka Acton testamenttasi New Yorkin yliopistolle.
Harold Mario Mitchell Acton CBE (5. heinäkuuta 1904 Firenze, Italia – 27. helmikuuta 1994 Firenze) oli brittiläinen kirjailija, tutkija ja esteetikko.
Sir Harold Actonin isä oli Napolissa syntynyt, brittiaateliseksi väitetty taidekauppias Arthur Mario Acton, ja äiti yhdysvaltalainen Hortense Mitchell, varakkaan pankkiiriperheen perillinen Chicagosta. He tapasivat vuonna 1896 Arthur Actonin vieraillessa konsultoimassa perheen uuden pankkirakennuksen italialaistyylisten koristeiden tekoa. Naimakauppa perijättären kanssa mahdollisti Arthur Actonille upean renessanssivillan La Pietran hankinnan Firenzen kukkuloilta. Poika Harold kävi Wixenfordin yksityiskoulua Englannin Berkshiressä, kansainvälistä koulua Genevessä sekä Eton Collegea ja opiskeli sitten kirjallisuutta Oxfordin yliopiston Christ Churchissä. Siellä hänen opiskelijatovereitaan oli muiden muassa Evelyn Waugh, jonka sanotaan ottaneen homoseksuaalisesta Actonista piirteitä tunnetuimman teoksensa Menneen maailman Anthony Blanche -hahmoon.
Harold Actonia pidettiin 1920-luvulla yhtenä tyypillisimmistä ”dandy-esteeteistä”. Hänen tärkeimpiä teoksiaan ovat kaksiosaiset muistelmat Memoirs of an Aesthete (1948 ja 1970), mutta hän kirjoitti myös kaunokirjallisuutta. Vuosina 1932–1939 Harold Acton asui Kiinassa ja tutki maan runoutta. Lisäksi monien hänen kirjojensa aiheena on Italia.
Valikoima teoksia

1923: Aquarium
1925: An Indian Ass
1927: Five Saints and an Appendix
1928: Cornelian
1928: Humdrum
1930: The Last of the Medici
1930: This Chaos
1932: The Last Medici
1936: Modern Chinese Poetry (yhdessä Ch’en Shih-Hsiangin kanssa)
1937: Famous Chinese Plays (yhdessä L.C. Arlingtonin kanssa)
1941: Glue and Lacquer: Four Cautionary Tales (yhdessä Lee Yi-Hsiehn kanssa)
1941: Peonies and Ponies
1948: Memoirs of an Aesthete
1950: Prince Isidore
1956: The Bourbons of Naples (1734–1825)
1960: Ferdinando Galiani, Rome
1960: Florence (yhdessä Martin Huerlimannin kanssa)
1965: The Last Bourbons of Naples (1825–1861)
1965: Old Lamps for New
1970: More Memoirs of an Aesthete
1972: Tit for Tat
1973: Tuscan Villas
1975: Nancy Mitford: a Memoir
1976: The Peach Blossom Fan (yhdessä Ch’en Shih-Hsiangin kanssa)
1979: The Pazzi Conspiracy
1982: The Soul’s Gymnasium
1984: Three Extraordinary Ambassadors
1986: Florence: a Travellers’ Companion
Käännös suomeksi
Antti-palkinto

Antti-palkinto tai Antti-patsas on Uutismediaien liiton (ent. Sanomalehtien Liitto) paikallislehtijaoston (ent. Suomen Paikallislehtien Liitto), Paikallislehtien päätoimittajayhdistyksen ja Suomen Paikallismediat Oy:n vuosittain jakama tunnustus yhteisölle, joka on toiminnallaan edistänyt paikallislehdille tärkeitä arvoja. Palkinto on nimetty ensimmäisen suomenkielisen sanomalehden julkaisijan Antti Lizeliuksen mukaan.
Vuosina 1981–1992 valtakunnallisia Antti-patsaita jaettiin tunnustuksena joko henkilölle tai yhteisölle, sen jälkeen vain yhteisöille.
Valtakunnallisen palkinnon lisäksi jaetaan alueellisia Maakunta-Antti-palkintoja ja yksittäisten paikallislehtien palkintoja.
Paikallislehdistön pronssisen Antin on suunnitellut kuvanveistäjä Kari Ovaska. Antti-palkintojen virallinen jakopäivä on Antin nimipäivä 30. marraskuuta.
Patsasta ei jaettu ollenkaan vuonna 2015. Paikallislehdet päätyivät ratkaisuun kiinnittääkseen huomiota Postin toimintaan.
Tampereen Ilves

| Tampereen Ilves |
| --- | --- |

Perustettu:  1931
Paikkakunta:   Tampere
Värit:                
Lajit:  • Cheerleading  • Futsal  • Jalkapallo  • Jääkiekko  •  Ringette  • Salibandy  • Streetball
Tampereen Ilves on 10. huhtikuuta 1931 perustettu tamperelainen urheiluseura. Ilveksellä on toimintaa jalkapallossa, jääkiekossa, futsalissa, salibandyssa, streetballissa, ringetessä ja cheerleadingissä. Seuran menneisiin lajeihin kuuluvat jääpallo, koripallo, käsipallo, lentopallo, amerikkalainen jalkapallo, keilailu ja taitoluistelu.
Puheenjohtajat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1931–1935 Niilo Tammisalo  1935–1936 Mikko Tiitola  1936–1938 Kauko Mankonen  1938–1940 Jussi Tiitola  1940–1944 Väinö Teivaala  1944–1956 Risto Lindroos  1956–1959 Aarne Honkavaara  1959–1961 Allan Tokoi  1961–1964 Pekka Terho  1964–1969 Tero Jaakkola |   |  1969–1974 Paul Kirjavainen  1974–1977 Pekka Terho  1977–1980 Raimo Eskelinen  1980–1982 Risto Hannula  1982–1984 Jorma Huura  1984–1992 Harri Pyhältö  1992–1994 Hannu Telenius  1994–2003 Kari Kaitasuo  2003–2009 Markku Lehtola  2009–0000 Petri Ojala  |
Jalkapallo

Jalkapallossa Ilves on voittanut miehissä Suomen-mestaruuden kerran ja Suomen cupin kahdesti, ja osallistunut myös eurocupeihin. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Veikkausliigassa (2019) ja naisten edustusjoukkue Kansallisessa Liigassa (2019). Ilveksen jalkapallojaostossa on noin 4 000 pelaajaa, mikä on yli kolminkertainen määrä jääkiekkojaostoon verrattuna. Ilveksen kuuluisimpia pelaajia ovat toiseksi eniten maaotteluita pelannut Ari Hjelm ja ruotsalaisessa Djurgårdenissa pelannut Toni Kuivasto. Myös eniten maaleja Veikkausliigassa tehnyt Valeri Popovitš edusti urallaan kahteen otteeseen Ilvestä mutta pelasi pääosan Veikkausliigaurastaan FC Hakassa. Vuonna 1998 Ilves oli perustamassa Veikkausliigassa vuosina 1999–2010 pelannutta Tampere Unitedia.
Jääkiekko

Ilves tunnetaan jääkiekossa toiseksi parhaiten menestyneenä seurana Suomessa. Ilveksen edustusjoukkue on voittanut 16 Suomen-mestaruutta ja lisäksi naiset ja juniorijoukkueet yhteensä useita kymmeniä.
Ilveksen kuuluisimpia pelaajia ovat maaotteluiden maailmanennätysmies Raimo Helminen ja lähes tuhat NHL-ottelua pelannut Jyrki Lumme sekä vuodesta 1960 vuoteen 1982 joukkuetta edustanut Lasse Oksanen. Juniorityöstään tunnettu seura on kunnostautunut erityisesti maalivahtien kasvattajana.
Salibandy

Ilveksen salibandyjoukkue pelaa kaudella 2012–2013 Miesten Salibandyliigassa. Korkeinta sarjatasoa salibandyliigaa Ilves on pelannut kaksi kautta 1995–1996 ja 1996–1997.
Futsal

Ilveksen futsal-joukkue, Ilves FS, pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla, Futsal-liigassa. Joukkue on moninkertainen Suomen mestari ja Suomen edustaja UEFA Futsal Cupissa. Se on myös voittanut Futsal Cupin kerran ja on yksi liigan kautta aikain menestyneimpiä futsal-seuroja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tampereen Ilves Wikimedia Commonsissa
Tampereen Ilves ry.
Ilveksen jalkapallon edustusjoukkue (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilveksen jalkapallonaiset (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilveksen futsal-joukkue
Ilveksen jääkiekon edustusjoukkue
Ilveksen salibandytoiminta (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilveksen cheerleading-toiminta
Ilveksen tilastoja (UrheiluSuomi.com)
| n k Suomen vuoden urheiluseura |
| --- | --- |
Voittajat:  2007: Olarin Voimistelijat  2008: Kalevan Pallo Juniorit  2009: SK Vuoksi  2010: Kiimingin Urheilijat  2011: Vehkalahden Veikot  2012: PuHu Juniorit  2013: Suunta Jyväskylä  2014: Joutsenon Kullervo  2015: Helsingin NMKY  2016: Maaselän Latu  2017: Kaarinan Pojat  2018: Helsingin Uimarit  2019: Lahden Suunnistajat -37  2020: Tampereen Pyrintö  2021: Oulun Voimisteluseura  2022: Tampereen Ilves  2023: Turun Urheiluliitto
Lehmäjengi

| Lehmäjengi> Home on the Range |
| --- | --- |
 © The Walt Disney Company
Ohjaaja:  Will Finn  John Sanford
Käsikirjoittaja:  Will Finn  John Sanford
Tuottaja:  Alice Dewey
Säveltäjä:  Alan Menken
Leikkaaja:  H. Lee Peterson
Pääosat:  Roseanne Barr, Judi Dench, Jennifer Tilly
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Disney+
Ensi-ilta:   24. syyskuuta 2004
Kesto:  76 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  110 000 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lehmäjengi (engl. Home on the Range) on vuonna 2004 valmistunut Disneyn piirroselokuva. Se parodioi muun muassa lännenelokuvia ja uusia Charlien enkeleitä. Elokuvan ohjasivat Will Finn ja John Sanford. Lehmäjengi on Disneyn 45. kokoillan piirroselokuva, ja myös viimeinen perinteinen käsin piirretty elokuva Prinsessa ja sammakko -elokuvan ilmestymiseen asti. Ennen Lehmäjengiä Disneyn studiot olivat jo pitkään suunnitelleet tekevänsä täyspitkän piirretyn westernin.
Musiikin sävelsi Alan Menken. Menken ei ollut aiemmin tehnyt musiikkia lännenelokuviin ja katsoi kymmeniä aiheen elokuvia, joista sai poimittua elementtejä elokuvan kappaleisiin.
Tarina

Tarina kertoo kolmesta lehmästä, rouva Calowaysta, Maggiesta ja Gracesta, jotka aikovat ottaa kiinni kuuluisan karjavarkaan Alameda Slimin. Mukana seikkailevat mm. šeriffin ratsu Buck ja jalkapuoli jänis Jack.
Äänirooleissa

| Alkuperäinen näyttelijä | Suomenkielinen näyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Roseanne Barr | Eija Vilpas | Maggie |
| Jennifer Tilly | Hanna Kaila | Grace |
| Judi Dench | Carla Rindell | rouva Caloway |
| Cuba Gooding Jr. | Jarkko Tamminen | Buck |
| Charles Haid | Aarre Karén | Lucky Jack |
| Randy Quaid | Markus Bäckman | Alameda Slim |
| Sam J. Levine | Petri Hanttu | Vilit |
| Steve Buscemi | Taisto Oksanen | Wesley |
| Joe Flaherty | Tom Pöysti | Jeb-vuohi |
| Carole Cook | Tiia Louste | Pearl Gesner |
| Richard Riehle | Esa Saario | sheriffi Sam Brown |
| Charles Dennis | Sasu Moilanen | Rico |
| Dennis Weaver | Ossi Ahlapuro | Abner Dixon |
| Mark Walton | Heikki Sankari | Bob |
| Mark Walton | Pasi Ruohonen | Barry |
| G. W. Bailey | Eero Saarinen | Rusty |
| Marshall Efron | Juha Paananen | Larry-ankka |
| Lance LeGault | Pertti Koivula | Junior |
| Estelle Harris | Maija-Liisa Peuhu | Audrey-kana |
| Keaton Savage | Henri Piispanen | Pikkupossu |
| Ross Simanteris | Jali Menna | Pikkupossu |
| Ann Richards | Ulla Renko | Annie |
| Debi Derryberry | Maija-Liisa Peuhu | Äitipossu |
| Randy Erwin | Antti Pääkkönen | Isäpossu, korppikotka |
| Troy Evans | Eero Saarinen | sivuäänet |
| Bill Farmer | Matti Holi | sivuäänet |
| Linda Griffin | Nina Tamminen | sivuäänet |
| Linda Kerns | Minna Tasanto | sivuäänet |
PFK TsSKA Moskova

Kuva TsSKA:n joukkueesta 2018.
PFK TsSKA (ven. ЦСКА) on Venäjän armeijan keskusurheiluseuran TsSKA Moskovan jalkapalloseura. TsSKA Moskova on yksi Venäjän jalkapallon mestaruussarjan parhaista joukkueista. Joukkueen suurin paikallinen vastustaja on Spartak.lähde?
Historia

Joukkue perustettiin vuonna 1911. Jalkapallossa TsSKA voitti Neuvostoliiton mestaruuden yhteensä seitsemän kertaa (1946, 1947, 1948, 1950, 1951, 1970 ja 1991), Neuvostoliiton cupin viidesti (1945, 1948, 1951, 1955 ja 1991), Venäjän mestaruuden kuudesti (2003, 2005, 2006, 2013, 2014 ja 2016), Venäjän cupin seitsemästi (2002, 2005, 2006, 2008, 2009, 2011 ja 2013) sekä Venäjän supercupin neljästi (2004, 2006, 2007 ja 2009).lähde?
Lisäksi kaudella 2004–2005 TsSKA voitti jalkapallon UEFA Cupin peittoamalla finaalissa Sporting Lissabonin maalein 3–1. Näin siitä tuli Venäjän ensimmäinen jalkapallon eurocup-tittelin voittanut seura.lähde?
Lempinimi ”hevoset” juontuu seuran ensimmäisestä harjoituskeskuksesta, jossa pidettiin Jusupov-aatelissuvun talleja. Kyseinen aatelissuku oli yksi vauraimmista Venäjällä, ja se omisti vuonna 1917 muun muassa 400 km² maata, josta osa oli viljelty tai tehdaskäytössä. Jusupov-suku oli myös sekaantunut Grigori Rasputinin murhaan.lähde?
Saavutukset

Neuvostoliiton-mestaruus (7): 1946, 1947, 1948, 1950, 1951, 1970 ja 1991
Neuvostoliiton cup (5): 1945, 1948, 1951, 1955 ja 1991
Venäjän-mestaruus (5): 2003, 2005, 2006, 2013, 2014 ja 2016
Venäjän cup (7): 2002, 2005, 2006, 2008, 2009, 2011 ja 2013
Venäjän supercup (6): 2004, 2006, 2007, 2009, 2013 ja 2014
UEFA Cup: 2005
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
TsSKA:n jalkapallojoukkueen sivut
| n k Venäjän Valioliiga |
| --- | --- |
2024–2025:  Ahmat  Akron  Dynamo Mahatškala  Dynamo  Fakel  FK Himki  FK Krasnodar  Krylja Sovetov  Lokomotiv  FK Orenburg  FK Rostov  Rubin  Pari NN  Spartak  PFK TsSKA  Zenit 
| n k Moskova |
| --- | --- | --- |
 Hallinnollinen jako  Liittovaltiokaupunki  Moskovan alue 
| Yleistä |  Historia Moskovan ruhtinaskunta  Vuoden 1918 kapina  |  |
| Maantiede |  Moskvajoki  Oka  Volga  Moskovan kanava  |  |
| Koulutus ja tiede |  Asevoimien yhteisakatemia  Ilmailuinstituutti  Moskovan valtionyliopisto  Teknillinen valtionyliopisto  Kansainvälisten suhteiden instituutti  Skolkovo  |  |
| Kulttuuri |  Elokuvajuhlat  Museot Asevoimien keskusmuseo  Kosmonautiikan museo  Kremlin asehuone  Kubinkan panssarimuseo  Leninin mausoleumi  RKK Energijan museo  Suuren isänmaallisen sodan museo  Tretjakovin galleria  Musiikki Konservatorio  Orkesteri  Teatteri Bolšoi-teatteri  Majakovski-teatteri  Teatteritaiteen akatemia  Puistot Bitsevskin puisto  Gorkin puisto  Ystävyydenpuisto  Urheilu Lokomotiv-keskusstadion  Lužniki  Megasport-urheilupalatsi  Novogorsk  Otkrytije Arena  VTB Arena  Dynamo Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Spartak Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  TsSKA Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Koripallo  |  |
| Liikenne |  Šeremetjevo  Domodedovo  Vnukovo  Ramenskoje  Metro  Ratayhteydet Leningradin asema  Kazanin asema  Kurskin asema  Kiovan asema  Riian asema  Paveletsin asema  Savjolovon asema  Jaroslavlin asema  Valko-Venäjän asema  Tiet Lefortovon tunneli  Kehätie  M10  Volokolamskin valtatie  |  |
| Hallinnollinen jako |  Keskinen piirikunta  Pohjoinen piirikunta  Koillinen piirikunta Ostankino  Itäinen piirikunta Sokolniki  Kaakkoinen piirikunta Lefortovo  Petšatniki  Eteläinen piirikunta  Läntinen piirikunta  Luoteinen piirikunta  Zelenograd  Novomoskovski Moskovski  Štšerbinka  Troitsk  |  |
| Nähtävyydet |  Aleksanteri II:n patsas  Edelweiss  Eläintarha  Federation Tower  GUM  Hotelli Ukraina  Kotelnitšeskaja Naberežnaja  Kristus Vapahtajan katedraali  Lubjanka  Moskovan Kreml Arkkienkelin katedraali  Kahdentoista apostolin kirkko  Kristuksen syntymän kirkko  Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko  Neitsyt Marian Ilmestyskirkko  Spasskaja-torni  Uspenskin katedraali  Novodevitšin nunnaluostari  Punainen tori Pyhän Vasilin katedraali  Riemukaari  Smolenskin tori  Štyki-muistomerkki  Työläinen ja kolhoosinainen  Valkoinen talo  Valtionkirjasto  Yleisvenäläinen näyttelykeskus  |  |
DVB-T2

DVB-T2 (Digital Video Broadcasting, Terrestrial ver.2) on maanpäällinen yksisuuntainen digitaalitelevision lähetysjärjestelmä. Järjestelmä lähettää digitaalista dataa käyttäen OFDM-modulaatiota (COFDM).  DVB-T2 ei siis määritä lähetyslaatua vaan se on lähettäjän valittavissa. Tyypillisesti data on vahvasti pakattua audio- ja videosignaalia kuten sen edeltäjässä DVB-T:ssäkin. Useita osa-alueita on kehitetty, jotta kapasiteetti riittää teräväpiirtokuvaan ja monikanavaääneen.
|  | DVB-T | DVB-T2 | Selitys |
| --- | --- | --- | --- |
| Virheenkorjaus | Convolutional Coding + Reed Solomon 1/2, 2/3, 3/4, 5/6, 7/8 | LDPC + BCH 1/2, 3/5, 2/3, 3/4, 4/5, 5/6 | Miten bittivirheet korjataan |
| Konstellaatio | QPSK, 16QAM, 64QAM | QPSK, 16QAM, 64QAM, 256QAM | Kuinka symboli muodostetaan amplitudista ja vaiheesta |
| Turvaväli | 1/4, 1/8, 1/16, 1/32 | 1/4, 19/256, 1/8, 19/128, 1/16, 1/32, 1/128 | Kaiun odotteluaika, viive ennen symbolin lähetystä |
| FFT koko | 2k, 8k | 1k, 2k, 4k, 8k, 16k, 32k | Näytteenottotaajuus (Hz) |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
DVB-Projektin kotisivut (englanniksi)
↑  What is the resolution of the DVB-T signal? quora.com.
Suomen Siirtolaisuusmuseo

| Suomen Siirtolaisuusmuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  Museo 
Osoite:  Länsirannantie 2, 61100 Peräseinäjoki  
Sijainti:  Peräseinäjoki 
Perustettu:  2006  
Kotisivut:  siirtolaisuusmuseo.fi 
Koordinaatit:  62°33′54″N, 23°03′40″E
 fiSuomen Siirtolaisuusmuseo 
  
Suomen Siirtolaisuusmuseo on vuonna 2006 perustettu Peräseinäjoella toimiva museo, jonne kerätään siirtolaisuuteen liittyvää aineistoa.
Ulkomuseoalue Maailman Raitti on Kalajärven rannalla ja se esittelee suomalaisten siirtolaisten koteja sekä asumisoloja. Alueen ensimmäinen talo, Hakalan talo, avattiin yleisölle kesällä 2008. Talo rakennettiin alun perin Ilmajoelle Amerikan taaloilla. Ylihärmäläislähtöinen  Matti Unkuri rakensi talon Siperian Bugeneen 1890-luvulla. Talo  siirrettiin museoalueelle 2010-luvulla.  Vuonna 2018 avattiin Knuuttilan talo, jonka rakensi alahärmäläinen Herman Huhtala 1880-luvulla Saskatchewanin provinssin New Finlandiin. Lisäksi alueelle on tuotu Australian Queenslandista sokeriruokofarmin työntekijöiden asunto, keinikämppä, joka on ollut asuinkäytössä 1920-luvulta vuoteen 1964.
Museota ylläpitää Suomen Siirtolaisuusmuseon Tukiyhdistys ry, joka on perustettu 2004.
Sisänäkymä Hakalan Amerikan-talosta Peräseinäjoen Kalajärvellä.
Hakalan talo.
Matti Unkurin talo.
Pornografia

Pornonäyttelijät Ava Rose, Tori Black ja Alexis Texas vuoden 2010 AVN Adult Entertainment Expo -aikuisviihdetapahtumassa.
Pornografia (kreikan sanoista πόρνη (pornē) ’seksityöntekijä’ + γραφή (grafē) ’kirjoitus’), lyhyemmin porno, on seksuaalisesti kiihottavaa tai sellaiseksi tarkoitettua kuvallista tai kirjallista aineistoa.