stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkaväkirykmentti 50 (jatkosota)
Jatkosodan hyökkäysvaihe

Rykmentti ylitti Moskovan rauhan rajan 10. heinäkuuta 1941 Tsiipakan-Havuvaaran alueella, mistä se eteni Kiekuan-Soanlahden kautta Jänisjoen itäpuolelle. Se asettautui puolustukseen 16. heinäkuuta 1941 Jänisjoen itäpuolella. Rykmentti ylitti 24. heinäkuuta 1941 vanhan valtakunnan rajan ja siirtyi Käsnäselän kautta Tulemajärvelle. Se hyökkäsi 17. elokuuta 1941 Hyrsylän mutkan alueelle ja sieltä edelleen Suojoen yli vallaten Ignoilan ja Hautavaaran 19. - 20. elokuuta 1941. Rykmentti valtasi 20. - 21. elokuuta 1941 Suojoen sillat ja se osallistui Suvilahden taisteluun.
Rykmentti saavutti Jessoila-Okunjärvi-Savalanjärvi tasan, josta se jatkoi edelleen lyöden Sotjärven-Säämäjärven kannaksella olleet Neuvostoliiton joukot 1.9.1041 mennessä. Se valtasi Kinnasvaaran ja rykmentti ylitti Suojujoen 3. - 5. syyskuuta 1941. Rykmentti osallistui Prääsän valtaukseen 7. - 8. syyskuuta 1941 ja Matrossan, Polovinan ja Vilgan taisteluihin 20. - 28. syyskuuta 1941.
Rykmentin  hyökkäysvaiheen taistelut päättyivät Suolusmäen valtaukseen ja taisteluihin Petroskoin koillispuolella.
Asemasotavaihe

JR 50 koottiin hyökkäysvaiheen jälkeisen levon jälkeen Suolusmäkeen ja se siirtyi 155 km autokuljetuksella reittiä Petroskoi-Prääsä Aunus Syvärin alajuoksulle.
Koko 11. divisioonan, johon JR 50:kin kuului, tehtäväksi oli suunniteltu saksalaisen 163. Divisioonan sivustatukena toimiminen, sen suunnitellussa hyökkäyksessä Syvärin eteläpuolelle. Tätä saksalaista hyökkäyskäskyä ei koskaan annettu, saksalaisen Pohjoisen Armeijaryhmän hyökkäyksen tyrehtyessä Tihvinään. Sen sijaan rykmentti otti vastaan puolustustehtävän Kuuttilahti-Segesa-Koukkula alueella.
Tammikuussa 1942 rykmentistä kotiutettiin kaikki yli 30-vuotiaat aliupseerit ja miehet. Tilalle tuli 2856 nuorempiin ikäluokkiin kuuluvaa. Samalla rykmentti muuttui keskisuomalaisesta rykmentistä keskisuomalais-keskipohjalaiseksi, 65% miehistä oli kotoisin joko Keski-Suomesta tai Keski-Pohjanmaalta
Toukokuussa 1942 siirto Syvärin yläjuoksun eteläpuoliseen sillanpäähän Kimjärvi-Vadrusjärvi-Juksovanjärvi tasalle. Rykmentistä siirtyi ensimmäisenä III pataljoona, joka oli mukana Semenskin kelirikkotaistelussa. Tällä alueelle rykmentti oli noin kaksi vuotta.
17. kesäkuuta 1944 JR 50 sai vetäytymiskäskyn Kannakselle osana Itä-Karjalasta sinne siirrettäviä joukkoja. Rykmentti irtautui suunnitelman mukaisesti Syvärin eteläpuolelta ja siirtyi marssien Aunuksenkaupunkiin, josta junakuljetuksena reittiä Mäkriä-Matkaselkä-Sortavala-Elisenvaara-Viipurin pohjoispuoli
Asemasotavaihe > Vuoden 1944 torjuntataistelut

JR 51 otti vastaan asemat Leitimon ja Saarelan kannaksilla Tali-Ihantalassa 26. kesäkuuta 1944
I pataljoona osallistui Jääkäriprikaatille alistettuna vastahyökkäykseen Talin alueella 27. - 29. kesäkuuta 1944
Raskaiden taistelujen jälkeen rykmentti siirtyi 1. - 3. heinäkuuta 1944 Jyrkilän kautta Ruokojärvelle ja edelleen Lavolan alueelle puolustukseen.
Asemasotavaihe > Lapin sota

26. syyskuuta 1944 JR 50 osana 11. divisionaa sai käskyn siirtyä Ouluun. Divisioona kuormattiin 30:een junaan Taavetin ja Luumäen asemilla.
3. - 5. lokakuuta 1944 rykmentti kuljetettiin laivoilla Oulusta Tornioon osana Tornion maihinnousua
6. - 9. lokakuuta 1944 rykmentti osallistui Alavojakkalan taisteluihin ja eteni tämän jälkeen taistellen Karungin-Martimon-Ylitornion-Kaulirngan-Juoksengin kautta Muonioon
Muonion taistelut 28. - 30. lokakuuta 1944 jäivät rykmentin viimeisiksi
Rykmentti kotiutettiin perustamispaikoillaan Saarijärvellä, Viitasaarella, Karstulassa ja Suolahdessa 22. - 28. marraskuuta 1944
Rykmentin Mannerheim-ristin ritarit

Ritari numero 14, 26. syyskuuta 1941 sotamies Emil Pasanen, Viitasaari
Ritari numero 23, 12. lokakuuta 1941 alikersantti Antti Väinö Sokka
Ritari numero 52, 1. maaliskuuta 1942 ja 16. lokakuuta 1944 eversti Martti Johannes Aho, kaksinkertainen ritari
Rykmentissä palvelleita tunnettuja suomalaisia

Päiviö Hetemäki
Niilo Hämäläinen
Jukka Malmivaara
Eero Lehtinen
Väinö Havas
Rykmentin tappiot > Hyökkäysvaihe (10. heinäkuuta - 1. lokakuuta 1941)

Kaatuneina 298
Haavoittuneina 850
Jäänyt vangiksi 1
Rykmentin tappiot > Asemasotavaihe (2. lokakuuta 1941 - 17. kesäkuuta 1944)

Kaatuneina 352
Jäänyt vangiksi 5
Rykmentin tappiot > Vuoden 1944 torjuntataisteluvaihe (18. kesäkuuta  - 4. syyskuuta 1944)

Kaatuneina 258
Kadonneina 73
Haavoittuneina 635
Jäänyt vangiksi 33
Rykmentin tappiot > Lapin Sota (3. - 30. lokakuuta 1944)

Kaatuneina 162
Haavoittuneina yli 500
Sairaaloissa vuoden 1945 aikana kuoli vammoihinsa kolme.
Yhteensä vuosina 1941 - 1945 kaatui 1073 rykmentin vahvuudessa ollutta miestä.
Ladattava sisältö

Ladattava sisältö (puhekielessä delsu, engl. downloadable content, DLC) tarkoittaa videopeleihin julkaistua uutta sisältöä, joka on ostettavissa ja ladattavissa verkon kautta.
Ladattavan sisällön edeltäjänä voidaan pitää videopeleille julkaistuja lisälevyjä tai lisäosia, joita myytiin fyysisellä medialla. Nämä saattoivat vaatia alkuperäisen pelin toimiakseen tai olivat itsenäisiä pelejä.
Nykyisin ylimääräistä ladattavaa sisältöä julkaistaan usein jo pelin julkaisun yhteydessä. Jotkut julkaisijat tarjoavat myös season pass -paketin (”kausikortti”), jolla saa etukäteen maksamalla ladattua kaiken tietyn ajan kuluessa pelin julkaisusta julkaistavan sisällön.
Lesley de Sa

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 2. huhtikuuta 1993 (ikä 31)
Syntymäpaikka:  Mijdrecht, Alankomaat
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 172 cm
Paino: 69 kg
Seura
Seura:  Go Ahead Eagles (lainalla Ajaxista)
Pelinumero: 11
Junioriseurat
:  Ajax
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011– |  Ajax | 13 | (1) |
| 2013–2014 | →  Jong Ajax | 17 | (7) |
| 2014– | →  Go Ahead Eagles (l.) | 7 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 37 | (9) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. joulukuuta 2014.
Lesley de Sa (s. 2. huhtikuuta 1993 Mijdrecht, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa kaudella 2014–2015 Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessä pelaavaa Go Ahead Eaglesia, jossa hän on lainassa Ajaxista.
De Sa teki ensiesiintymisensä Eredivisiessä 20. lokakuuta 2012, kun Ajax kohtasi 3–3-tulokseen päättyneessä vierasottelussa Heracles Almelon. Hän tuli kentälle 77. minuutilla Tobias Sanan tilalle. Ensimmäinen liigaottelu jäi myös hänen ainoakseen kaudella 2012–2013. Kaudella 2013–2014 De Sa pelasi Eredivisiessä 12 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Avauskokoonpanossa hän oli viidesti. Hän pelasi kauden aikana myös seuran Eerste divisiessä pelaavassa kakkosjoukkueessa Jong Ajaxissa 17 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Kesällä 2014 Ajax lainasi De San myös Eredivisiessä pelaavaan Go Ahead Eaglesiin.
Saavutukset

Eredivisien mestaruus: 2011–2012, 2012–2013, 2013–2014
KNVB-cupin toinen sija: 2013–2014
Alankomaiden supercupin voitto: 2013–2014
Alankomaiden supercupin toinen sija: 2011–2012, 2012–2013
Laulava idiootti

| Laulava idiootti Pelle Miljoona |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1983
 Julkaistu: 1983
 Tuottaja(t): Måns Groundstroem
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 42.09
 Levy-yhtiö: Johanna, A.A.B. Tuotanto
Pelle Miljoonan muut julkaisut
| Radio Kebab 1982 | Laulava idiootti 1983 | Jos... 1984 |
Laulava idiootti on Pelle Miljoonan järjestyksessään yhdeksäs albumi. Se julkaistiin vuonna 1983.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pelle Miljoona.
A-puoli
Laulava idiootti – 4.53
Matkalla kotiin – 2.31
(Meitä odottaa) parempi maailma – 5.34
Vain rakkautta tulimme etsimään – 4.11
Ja aurinko nousee – 3.49
B-puoli
Sinne tahtoisin lähteä – 12.24
On aika... – 3.33
Rakkaus – 5.04
Kokoonpano

Pelle Miljoona – laulu, kitara, huuliharppu
Dave Lindholm – kitara
Vando Suvanto – rummut
Mats Hulden – basso
Måns Groundstroem – kosketinsoittimet
Kokoonpano > Tuotanto

Måns Groundstroem – tuottaja
Kari Kalén – kansi
Juho Juntunen – etukannen kuva
Leslie Banks

| Leslie Banks |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Leslie James Banks
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1890 West Derby, Liverpool, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 21. huhtikuuta 1952 (61 vuotta) Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja, tuottaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1911-1950
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Leslie James Banks (9. kesäkuuta 1890 West Derby, Liverpool, Yhdistynyt kuningaskunta – 21. huhtikuuta 1952 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli brittiläinen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Hän myös ohjasi ja tuotti näytelmiä. Nykyään hänet muistetaan parhaiten kauhuelokuvasta Zaroffin koirat (1932) ja Alfred Hitchcockin elokuvista Mies joka tiesi liikaa (1934) ja Jamaica Innin rannikkorosvot (1939).
Banks aloitti näyttelijänuransa teatterissa 1911. Hän haavoittui ensimmäisen maailmansodan taisteluissa ja hänen kasvojensa toinen puoli arpeutui ja oli osittain halvaantunut. Se ei kuitenkaan haitannut hänen näyttelijänuraansa, sillä komedioissa hän esitti yleisölle terveenä säilyneen kasvojen puoliskonsa ja toista puolta taas näytellessään konnia. Hänen tunnetuimpia teatterirooleja oli Peter Panin Kapteeni Koukku.
Filmografia

| Vuosi | Alkuperäinen nimi | Suomenkielinen nimi |
| --- | --- | --- |
| 1932 | The Most Dangerous Game | Zaroffin koirat |
| 1933 | Strange Evidence |  |
| 1933 | I Am Suzanne | Olen Suzanne! |
| 1934 | The Fire Raisers |  |
| 1934 | The Man Who Knew Too Much | Mies joka tiesi liikaa |
| 1934 | Red Ensign |  |
| 1935 | Sanders of the River | Bosambo |
| 1935 | The Tunnel |  |
| 1935 | The Night of the Party |  |
| 1936 | Three Maxims |  |
| 1936 | Debt of Honour |  |
| 1937 | Wings of the Morning | Mustalaisprinsessa |
| 1937 | Fire Over England | Kuningatar Elisabet |
| 1937 | Farewell Again | Langaton määräys |
| 1938 | Cyrano de Bergerac |  |
| 1939 | Guide Dogs for the Blind |  |
| 1939 | Jamaica Inn | Jamaica Innin rannikkorosvot |
| 1939 | Sons of the Sea |  |
| 1939 | The Arsenal Stadium Mystery |  |
| 1940 | Dead Man's Shoes |  |
| 1940 | The Big Blockade |  |
| 1940 | 21 Days | 3 viikkoa elonaikaa |
| 1940 | The Door with Seven Locks | 7 lukon ovi |
| 1940 | Busman's Holiday |  |
| 1940 | Neutral Port |  |
| 1941 | Cottage to Let |  |
| 1942 | Went the Day Well? |  |
| 1942 | Ships with Wings |  |
| 1944 | Henry V | Henrik V |
| 1947 | Mrs. Fitzherbert |  |
| 1949 | The Small Back Room | Osasto X 43 |
| 1950 | Your Witness | Puuttuva todistaja |
| 1950 | Madeleine | Ei syyllinen – eikä syytön |
Liljeholmen

Liljeholmenia.
Liljeholmen on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee kaupungin eteläisellä puoliskolla. Se kuuluu hallinnollisesti Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosa on pinta-alaltaan 1,70 neliökilometrin suuruinen, ja siellä asuu noin 4 200 asukasta.
Liljeholmen rajoittuu Södermalmin, Årstan, Västbergan, Midsommarkransenin, Aspuddenin ja Gröndalin kaupunginosiin. Kaupunginosa on myös yksi Tukholman metron Tunnelbananin punaisen linjan sekä pikaraitiotie Tvärbananin pysäkeistä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Stockholms stadsmuseum: Liljeholmen (ruotsiksi)
Tukholman kaupunginosat
Lisa Brown-Miller

| Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:  Yhdysvallat> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Nagano 1998 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Kanada 1990 |  |  |
|  Hopeaa | Suomi 1992 |  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 1994 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 1997 |  |  |
Lisa Brown-Miller (s. 16. marraskuuta 1966 Michigan) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän voitti olympiakultaa vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa sekä neljä MM-hopeaa vuosina 1990, 1992, 1994 ja 1997.
Nykyisin Brown-Miller asuu Alankomaissa kahden lapsensa, Alexin ja Morganin kanssa. Hän omistaa viisi kissaa.
Lauri Jäntin säätiö

Lauri Jäntin säätiö on säätiö, jonka kanslianeuvos Lauri Jäntti perusti suomenkielisen tietokirjallisuuden edistämiseksi Helsingissä 1983. Säätiö myöntää tunnustuspalkintoja merkittävien tietokirjojen tekijöille tietokirjallisuuden kehittämiseksi.
Vuodesta 1985 lähtien säätiö on jakanut Lauri Jäntin tietokirjapalkintoa vuosittain edellisenä vuonna ilmestyneestä suomenkielisestä tietokirjasta. Vuodesta 2009 on jaettu joka kolmas vuosi lasten ja nuorten tietokirjallisuuden Tieto-Lauri-palkinto. Säätiö on myöntänyt myös kunniapalkintoja elämäntyöstä tietokirjallisuuden alalla.
Hallitus

Säätiön hallitukseen kuuluu puheenjohtaja ja viisi jäsentä, jotka on valittu vuodesta 2016 alkaen viisivuotiskaudeksi. Hallitus toimii myös säätiön jakamien palkintojen raatina. Hallituksessa toimivat:
Claes von Heiroth 2001– (puheenjohtaja 2012–)
Tuomas Heikkilä (2016–)
Jan von Heiroth (2020–)
Hanna Nikkanen (2018–)
Aleksi Siltala (2016–)
Teija Tiilikainen (2019-)
Säätiön asiamiehenä toimii Paula Arvas.
Kunniapalkinto elämäntyöstä

2003 – Eino Jutikkala, historioitsija
2008 – Riitta Konttinen, taidehistorioitsija
2013 – Eero Huovinen, piispa
Lisa Carruthers

| Mitalit> Maa:   Australia.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Australia> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | Maahockey |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | Maahockey |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Dublin 1994 | Maahockey |  |
|  Kultaa | Utrecht 1998 | Maahockey |  |
|  Hopeaa | Sydney 1990 | Maahockey |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Kultaa | Kuala Lumpur 1998 | Maahockey |  |
Lisa Carruthers (o.s. Powell, s. 8. heinäkuuta 1970 Sydney, Australia) on australialainen maahockeypelaaja. Hän voitti olympiakultaa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000 sekä maailmanmestaruuden Dublinissa 1994 ja Utrechtissa 1998. Hän saavutti jo Sydneyn MM-kilpailuissa 1990 hopeaa ja pelasi myös Barcelonan olympialaisissa 1992, joissa Australia sijoittui viidenneksi.
Lisa Carruthersin sisko Katrina Powell on myös maahockeyn kaksinkertainen olympiavoittaja ja aviomies Stuart Carruthers saman lajin olympiapronssimitalisti.
Kahdeksas veljes

| Kahdeksas veljes |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Pertti Pasanen
Käsikirjoittaja:  Pertti Pasanen
Tuottaja:  Pertti Pasanen
Säveltäjä:  Jaakko Salo
Kuvaaja:  Kari Sohlberg
Leikkaaja:  Taina Kanth   Irma Taina
Lavastaja:  Raimo Virtanen
Pääosat:  Vesa-Matti Loiri   Spede Pasanen   Tarja Markus   Simo Salminen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Filmituotanto Spede Pasanen Oy
Ensi-ilta:  26. helmikuuta 1971
Kesto:  78 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Jussi Pussi
Seuraaja:  Hirttämättömät
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kahdeksas veljes on vuonna 1971 julkaistu suomalainen Spede Pasasen elokuva. Se on Pasasen ensimmäinen täysin itsenäinen käsikirjoitus ja ohjaus. Kahdeksas veljes toi elokuvateatteriin 176 175 katsojaa.
Elokuvan nimestä huolimatta juoni ei liity millään lailla Aleksis Kiven Seitsemään veljekseen, eikä elokuva myöskään ole jatko-osa aiemmalle Spede-tuotannon elokuvalle Noin 7 veljestä. Elokuvan nimeen liittyen ainoastaan alkuteksteissä väitetään että seitsemiä veljeksiä oli sittenkin kahdeksan ja Aleksis Kivi vaikeni kahdeksannesta, koska hänet oli lahjottu.
Juoni

Jalli Riivatsalo (Spede Pasanen) työskentelee keskusneitinä Mainostoimisto Universalissa. Hänen palkkansa on kuitenkin niin pieni, ettei hän juuri ehdi työpaikalleen, koska hänen on hankittava ylimääräisiä tuloja ystävänsä Jaskan (Vesa-Matti Loiri) kanssa.
Miehet onnistuvat myymään kirkasta vettä pimeänä viinana, ja ottamaan rahaa humalaisilta ravintola-asiakkailta. Lopulta Jalli päättää lyödä rahoiksi naimalla Suomen rikkaimman naisen. Teoksesta ”Suomen 20 rikkainta perhettä” hän löytää itselleen uuden morsiamen - johtaja Tässäpuron tyttären.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vesku Loiri  | … |  Jaska Hujanen   |
|  Kauko Kokkonen  | … |  pimeän pullon ostaja   |
|  Elina Katainen  | … |  Mainostoimisto Universalin konttoristi   |
|  Marja Korhonen  | … |  johtaja Riivatsalon sihteeri   |
|  Raiku Kemppi  | … |  rouva Tässäpuro   |
|  Pehr-Olof Sirén  | … |  Mainostoimisto Universalin jäsen   |
|  Tarja Markus  | … |  Marjut Tässäpuro   |
|  Juhani Kumpulainen  | … |  johtaja Arvid Tässäpuro   |
|  Simo Salminen  | … |  Mainostoimisto Universalin toimitusjohtaja Kalevi Riivatsalo   |
|  Ursula Rainio  | … |  Irmeli Jääketo, ravintola Kaivoinhuoneen rulettipöydän hoitaja   |
|  Evita Wager  | … |  Anita, Mainostoimisto Universalin konttoristi   |
|  Heli Lehtonen  | … |  Mainostoimisto Universalin konttoristi / sukelluspukumainoksen tyttö   |
|  Leo Jokela  | … |  Liimatainen   |
|  Olavi Ahonen  | … |  Mainostoimisto Universalin vahtimestari Mutikainen   |
|  Kalle Juurela  | … |  psykiatri   |
|  Spede Pasanen  | … |  Jalmar Riivatsalo, "Jalli", Mainostoimisto Universalin "keskusneiti", sittemmin johtokunnan jäsen, mainosmies ja Tässäpuron matkatoimiston johtaja   |
|  Markku Tanttu  | … |  Korhonen   |
|  Aimo Paapio  | … |  Mainostoimisto Universalin johtokunnan jäsen   |
|  Olliver Hawk  | … |  Oliver Hawks, hypnotisoija   |
|  Ere Kokkonen  | … |  ravintola Kaivohuoneelle pyrkivä herra   |
|  Helena Haavisto  | … |  Inkerin äiti   |
|  Irja Kuusla  | … |  lehdenjakaja   |
|  Paavo Hukkinen  | … |  2. kellonostajaehdokas   |
|  Leo Heinonen  | … |  autoileva herra   |
|  Jotaarkka Pennanen  | … |  markan lainaava mies porraskäytävässä   |
|  Jouko Suikkari  | … |  asevelvollinen kahvibaarissa   |
|  Heikki Kahila  | … |  uutistenlukijan ääni   |
|  Paavo Piironen  | … |  oksentava mies Pukli-Pax-mainoksessa   |
|  Pirjo Pasanen  | … |  Marjutin vieras   |
|  Maria Wolska  | … |  Marjutin vieras   |
|  Arja Pessa  | … |  Jallia tuuraava matkatoimistovirkailija   |
|  Hannu Saukkonen  | … |  hääauton kuljettaja   |
|  Kirsti Wallasvaara  | … |  Jallin keskusneidin ääni (jälkiäänitysääni)   |
|  Aila Ojanen  | … |  Peppi Pitkätossu   |
Näyttelijät > Tekijät

Ohjaus: Pertti Pasanen
Käsikirjoitus: Pertti Pasanen
Tuottaja: Pertti Pasanen
Kuvaus: Kari Sohlberg
Leikkaus: Taina Kanth ja Irma Taina
Äänitys: Paul Jyrälä
Musiikki: Jaakko Salo
Äänittäjän apulainen: Pekka Lehto
Miksaus: Tuomo Kattilakoski (Finnvox Oy)
Alkutekstit: Kari Sohlberg ja Elina Katainen
Kuvausassistentit: Jorma Aarroskari ja Verneri Salmenhaara
Puvut: Ajanmies Oy
Lavastus: Raimo Virtanen
Kuvaussihteeri: Elina Katainen
Järjestäjä: Raimo Virtanen
Valokuvat: Elina Katainen
Tuotantoyhtiö: Filmituotanto Spede Pasanen Oy, 1971
Televisioesitykset

| Päivämäärä | Kanava | Katsojamäärä |
| --- | --- | --- |
| 24.11.1973 | MTV1 | 1 700 000 |
| 11.8.1977 | MTV2 | 1 707 000 |
| 19.6.1980 | MTV2 | 1 313 000 |
| 6.8.1995 | MTV3 | 293 000 |
| 9.1.1996 | MTV3 | 340 000 |
| 22.7.2006 | MTV3 |  |
| 19.12.2010 | MTV3 |  |
| 7.7.2019 | Sub | 101 000 |
| 3.10.2019 | MTV3 |  |
| 30.7.2020 | Sub | 86 000 |
Lisa Chesson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lisa Chesson |  Lisa Chesson |  Lisa Chesson |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Vancouver 2010 | Jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Hämeenlinna 2009 | Jääkiekko |  |
|  Kultaa | Ottawa 2013 | Jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Burlington 2012 | Jääkiekko |  |
Lisa Chesson (s. 18. elokuuta 1986 Plainfield, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa nykyisin NWHL-joukkue Buffalo Beautsin riveissä. Talviolympialaisissa 2010 Chesson saavutti naisten jääkiekon hopeaa Yhdysvaltain joukkueessa.
Liljendalin kirkko

| Liljendalin kirkko Liljendal kyrka |
| --- | --- |
 Liljendalin kirkko.
Sijainti:  Loviisa
Seurakunta:  Agricolan suomalainen seurakunta ja Agricolan ruotsalainen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1886
Suunnittelija:  Theodor Decker
Materiaali:  puu
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Liljendalin kirkko (ruots. Liljendal kyrka) on kirkkorakennus Loviisassa Uudellamaalla. Se on valmistunut vuonna 1886 ja edustaa arkkitehtuuriltaan uusgotiikkaa. Alun perin kirkon suunnitteli arkkitehti A. Boman, mutta vain hieman ennen rakennustöiden aloittamista kirkon piirustuksia täydensi arkkitehti Theodor Decker. Kirkkoa suunniteltaessa vaihtoehtoina olivat joko harmaakivikirkko tai puukirkko. Kustannussyistä päädyttiin puukirkkoon.
8. tammikuuta 1886 pidettiin tarjouskilpailu, jonka voitti arkkitehti Miertiz, joka myöhemmin antoi tehtävän edelleen rakennusmestari E. I. Eleniukselle. Urakkahinta oli 22 790 markkaa, ja siihen kuului, että seurakuntalaiset hankkivat kaiken rakennusmateriaalin. 17. tammikuuta 1886 päätettiin purkaa vanha kirkko ja käyttää kaikki käyttökelpoinen materiaali uuteen kirkkorakennukseen. Tänä aikana pidettiin jumalanpalvelukset Söderbyn koulussa. Jo 31. lokakuuta 1886 kirkko oli valmis tarkastettavaksi. Piispantarkastuksen yhteydessä 28.–29. marraskuuta uusi kirkko vihittiin käyttöön ensimmäisenä adventtina 1886.
Aiheesta muualla

Liljendalin kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Liljendalin seurakunnan verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia kirkosta (Arkistoitu – Internet Archive)
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
L. Kalevi Korhonen

Lauri Kalevi Korhonen (7. toukokuuta 1933 Lappeenranta – 9. kesäkuuta 1990) oli suomalainen lääkäri, professori ja Oulun yliopiston rehtori.
Henkilöhistoria

Korhosen vanhemmat olivat rovasti Lauri Ilmari Korhonen ja opettaja Elsa Caselius ja puoliso vuodesta 1957 ylilääkäri Elsa Maria Lappalainen. Ylioppilaaksi Korhonen tuli Porvoossa 1953 ja suoritti lääketieteen lisensiaatin tutkinnon Turun yliopistossa 1961, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1966. Korhonen oli Turun yliopistossa anatomian assistentti 1961–1966 ja va. apulaisprofessori 1963–1964. Helsingin yliopiston patologisen anatomian assistenttina hän toimi 1966–1967 ja sitten Oulun yliopistossa anatomian apulaisprofessorina vuoteen 1974, hoitaen anatomian professuuria virkaatekevänä vuodesta 1971. Vakinaiseksi anatomian professoriksi hänet nimitettiin 1974. Hän oli myös Sheffieldin yliopiston luennoitsijana 1969–1970. Korhonen toimi Oulun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan dekaanina 1975–1981, yliopiston vararehtorina 1983–1987 ja rehtorina vuodesta 1987. Hän menehtyi kesäkuussa 1990 sairauskohtaukseen kesäasunnollaan.
Julkaisuja

Studies on the histochemical demonstration of inorganic pyrophosphatase activity, 1966 (väitöskirja)
Solubiologia, 1970, Mikko Niemi, L. Kalevi Korhonen (2. painos 1974)
Oulun yliopiston 2. tutkimuspoliittinen ohjelma, 1977
Uusi solubiologia, 1981, Mikko Niemi, L. Kalevi Korhonen
Yliopiston tehtävät, 1987