stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valmet 702

Valmet 702 traktori RUK-museossa
Valmet 702 on Valmetin vuosina 1972–1980 valmistama traktorimalli, joka kuuluu Valmetin 02-sarjaan. Malli korvasi jo vanhentuneen Valmet 700 -mallin, ja vuonna 1974 tuli 91 hevosvoimainen Valmet 702S, jota valmistettiin vuoteen 1979 asti. Nelivetomallit tulivat vasta vuonna 1978. Neliveto toteutettiin keskikardaanilla, mutta silti pyörien kääntökulma oli vain 40 astetta.
Tekniset tiedot

Moottori: 1972 79 411B, 1979–80 411C ja S-mallissa 411BS
Teho: 1972-1974 71 hv, 1974–80 76 hv ja S-mallissa 91 hv
Polttoainesäiliö: 1972–79 68 l ja 1979–80 97 l
Takaveto: 3375 kg ja 1979–80 3450 kg
Neliveto: 3910 kg
Nostovoima: 2120 kg ja 1979–80 2900kg
Vaihteisto: 8+2/16+4
Melutaso: 85 dB, 1979–80 83 dB
Valmet 555

| Valmet 555 |
| --- | --- |
Valmistusvuodet:  1990 - 1992
Moottori
Moottori:  3-sylinterinen Diesel
Teho:  72 hp
Valmet 555 on Valmetin eli Valtion metallitehtaiden valmistama traktori. Sen moottori on kolmisylinterinen nelitahtidieselmoottori. Tehoa vakiona Valmetissa on 72 hevosvoimaa. Valmet 555:tä valmistettiin vuosina 1990–1992. Lyhyen nokkansa ansiosta se on erinomainen[lähde? ] etukuormaintraktori, tosin pienehkö hydraulipumppu asettaa omat rajoitteensa.
Historia

Valmet 555 sai alkunsa vuoden 1989 lopulla, kun esiteltiin uusi Power Plus -sarja, ja Valmet 455, joka oli Valmet 555 esikuvana. Moottorit olivat alle 100-hevosvoimaisia ja kolmisylinterisiä. Valmet 555 on 205-555 malliston suurin traktori. Valmet 555 ilmestyi kesällä 1990 malliston ”lippulaivaksi” keraamisellakin kytkimellä höystettynä.
Christopher Plummer

| Christopher Plummer |
| --- | --- |
 Christopher Plummer vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Arthur Christopher Orme Plummer
Syntynyt: 13. joulukuuta 1929 Toronto, Ontario, Kanada
Kuollut: 5. helmikuuta 2021 (91 vuotta) Connecticut, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, ääninäyttelijä
Puoliso:  Tammy Grimes (1956–1960)   Patricia Lewis (1962–1967)   Elaine Taylor (1970–2021)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1953–2021
Merkittävät roolit:  Sound of Music Beginners All the Money in the World
Palkinnot
 Paras miessivuosa Oscar  2011 Beginners  Parhaan miessivuosan Bafta  2012 Beginners  Parhaan miessivuosan Golden Globe  2011 Beginners  2017 All the Money in the World  Tony-palkinto  1974 Cyrano  1997 Barrymore  Emmy-palkinto  1976 The Moneychangers  1994 Madeline  
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Arthur Christopher Orme Plummer (13. joulukuuta 1929 Toronto, Ontario – 5. helmikuuta 2021 Connecticut, Yhdysvallat) oli kanadalainen näyttelijä, jonka ura ulottui seitsemälle vuosikymmenelle ja sisälsi rooleja niin elokuvissa, televisiossa kuin teatterissakin. Kenties parhaiten hänet tunnetaan roolistaan kapteeni Georg von Trappina musikaalielokuvassa Sound of Music (1965).
Vuonna 2012 Plummerista tuli kaikkien aikojen vanhin Oscar-voittaja, kun hän sai 82-vuotiaana parhaan miessivuosan palkinnon roolistaan Beginners-elokuvassa. Plummer sai Oscar-ehdokkuuden myös vuonna 2018 elokuvasta All the Money in the World. Hän oli tuolloin vanhin koskaan ehdolla ollut näyttelijä.
Nuoruus

Christopher Plummer syntyi Isabella Mary Plummerin ja John Orme Plummerin ainoaksi lapseksi 13. joulukuuta 1929. Plummerin äiti oli Kanadan pääministerin, John Abbottin lapsenlapsi. Plummer oli myös sukua näyttelijä Nigel Brucelle, joka tunnettiin roolisuorituksistaan tohtori Watsonina Sherlock Holmes -elokuvissa. Plummerin vanhemmat erosivat vain viikkoja poikansa syntymän jälkeen. Eron jälkeen Plummerin äiti ja tädit kasvattivat hänet. Plummerin äiti arvosti suuresti taiteita, ja hän oli usein lapsena äitinsä mukana seuraamassa balettia, oopperaa ja eri näytelmiä.
Ura > Uran alku

Plummer kiinnostui pianon soittamisesta ja halusi tulla konserttipianistiksi. Plummer muutti kuitenkin mielensä, sillä hänen mukaansa ammattipianistin työ olisi ollut hyvin yksinäistä ja kovaa työtä. Plummer kiinnostui kouluikäisenä näyttelemisestä, ja hänen ensimmäinen roolisuorituksensa oli 15-vuotiaana herra Darcyna näytelmässä Ylpeys ja ennakkoluulo.
Plummer sai Ottawassa vuonna 1950 ensimmäisen roolin ammattinäyttelijänä. Tämän hän jälkeen työskenteli joitakin vuosia kanadalaisissa repertuaariteattereissa. Hänen ensiesiintymisensä New Yorkissa vuonna 1954 herätti heti kriitikoiden huomiota, ja seuraavana vuonna hän alkoi tehdä nimeä American Shakespeare Festival Companyssä Shakespeare-näyttelijänä. Plummerin ensimmäinen elokuvaesiintyminen tapahtui vuonna 1958 elokuvassa Viattomuuden kukka.
Ura > Huipulle Sound of Musicista

Viattomuuden kukan jälkeen Plummer sai vuonna 1959 ensimmäisen Tony-ehdokkuutensa näytelmästä J.B. ja Emmy-ehdokuutensa Hallmark Hall of Fame -antologiasarjan jaksosta. Hän alkoi saada monia rooleja teatterissa ja valkokankaalla, ja vuonna 1965 Plummer kohosi kansainväliseksi tähdiksi musikaalista Sound of Music. Von Trappien perheen tositarinaan perustuneessa elokuvassa Plummer näytteli leskimiestä kapteeni von Trappia, joka rakastuu lastenhoitajaksi palkkaamaansa nuoreen nunnaan. Vaikka elokuva oli suuri menestys, Plummer on myöhemmin kertonut ylenkatsoneensa roolia aikanaan. Hän kutsui itseänsä vanhanaikaiseksi teatterinäyttelijäksi, joka ei arvostanut elokuvien tekemistä.
Plummer jatkoi Sound of Musicin jälkeen uraansa teatterissa, ja vuonna 1974 hän sai uransa ensimmäisen Tony-palkinnon näytelmästä Cyrano, jossa hän näytteli pääroolia. Kaksi vuotta myöhemmin Plummer palkittiin myös Emmyllä minisarjasta The Moneychangers. Plummerin 1970-luvun lopun keskeisimpiä elokuvia olivat Vaaleanpunaisen pantterin paluu (1975), Man Who Would Be King – Seikkailujen sankarit (1975) ja Yli esteiden (1978). Seikkailujen sankarissa hän näytteli Rudyard Kiplingiä ja Murhassa tilauksesta (1979) Sherlock Holmesia.
Plummer näytteli 1980-luvulla Shakespearen Broadway-tuotannoissa. Othellossa (1982) hän oli Iago ja Macbethissä (1988) päähahmo. Plummerin televisioprojekteja olivat puolestaan minisarja Okalinnut ja lastenelokuva The Velveteen Rabbit (1985), jossa Plummer toimi kertojana. Toisen Emmynsä hän puolestaan voitti lastensarjasta Madeline (1993–1995). Palkinto tuli parhaasta voice over -suorituksesta. Plummerin elokuvauralla monia 1980- ja 1990-luvun rooleja ei erityisesti arvosteta, mutta huippukohtia olivat klingonikapteeni elokuvassa Star Trek VI – Tuntematon maa (1991), rasistinen vankilan kappalainen elokuvassa Malcolm X (1992) ja virologi elokuvassa 12 apinaa (1995). Plummer sai kehuja myös roolisuorituksestaan toimittaja Mike Wallacena elokuvassa The Insider – sisäpiirissä (1999). Hänen seuraavia tuotantojaan olivat muun muassa draama Kaunis mieli (2001) ja trilleri Cold Creek Manor (2003).
Ura > 2000-luvulla vanhimmaksi Oscar-voittajaksi

Plummerin ura jatkui 2000-luvun alussa monipuolisesti, sillä hän teki edelleen säännöllisesti elokuvia ja teatteritöitä. Seikkailuelokuva National Treasure – kansallisaarre sai ensi-iltansa vuonna 2004 sekä romanttinen komedia Vain koiraihmisille ja poliittinen draama Syriana vuonna 2005. Broadwayllä hän näytteli vuonna 2004 Shakespearen Kuningas Learissa ja vuonna 2007 Inherit the Windissä. Hän sai molemmista roolitöistä Tony-ehdokkuuden.
Plummerin ensimmäinen Oscar-palkintoehdokkuus tuli vasta vuonna 2010, kun hän oli ehdolla parhaasta miessivuosasta elokuvasta Viimeinen asema, jossa hän näytteli kirjailija Leo Tolstoita. Vaikka Oscar menikin Christoph Waltzille, Plummerin kysyntä kasvoi. Oscarin hän voittikin jo seuraavana vuonna elokuvasta Beginners, jossa hän näytteli vanhoilla päivillään kaapista ulos tulevaa isää. Plummer oli vanhin oscarin voittanut näyttelijä.
Vuonna 2014 Plummer kiersi yhden miehen näytelmänsä A Word or Two kanssa. Samana vuonna valmistui romanttinen elokuva Elsa & Fred ja seuraavana vuonna Danny Collins. Plummer sai puolestaan roolin J. Paul Gettynä elokuvasta All the Money in the World, kun Kevin Spaceyä vastaan oli nostettu useita syytöksiä seksuaalisesta ahdistelusta. Plummer joutui uudelleenkuvaamaan kohtauksia vain muutamia viikkoja ennen alkuperäistä julkaisupäivää. Tästä huolimatta hänelle myönnettiin elokuvasta sekä Golden Globe- että Oscar-ehdokkuus. Hän oli 88-vuotiaana vanhin ehdokkuuden saanut näyttelijä.
Plummer jatkoi uraansa aina 90-vuotiaaksi saakka, ja vuonna 2018 hän näytteli elokuvassa Boundaries ja seuraavanan vuonna elokuvassa Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä.
Yksityiselämä

Plummer oli elämänsä aikana kolme kertaa naimisissa. Hän solmi ensimmäisen avioliittonsa näyttelijä Tammy Grimesin kanssa vuonna 1956 ja heille syntyi vuonna 1957 tytär Amanda, joka myöhemmin jatkoi vanhempiensa jalanjäljissä näyttelijänä. Grimes ja Plummer erosivat vuonna 1960. Vuosina 1962–1967 Plummer oli naimisissa brittiläisen journalistin, Patricia Lewisin kanssa. Kolmannen vaimonsa, näyttelijä Elaine Taylorin, kanssa Plummer meni naimisiin vuonna 1970.
Plummer kuoli rauhallisesti kotonaan 91-vuotiaana 5. helmikuuta 2021. Kuolemaan johtaneena syynä oli Plummerin aiempi kaatuminen ja siitä saatu päävamma.
Kunnianosoitukset

Plummerille myönnettiin Oscar-, Tony-, Bafta-, Golden Globe- ja Emmy-palkintojen lisäksi myös lukuisia muita palkintoja ja kunnianosoituksia elämänsä aikana. Näitä olivat muun muassa:
1968: Order of Canada -kunniamerkki
1986: American Theater Hall of Famen jäsenyys
1997: Oma tähti Kanadan Walk of Famelle.
1999: The National Arts Club of American elämäntyöstä myöntämä kultainen mitali
2001: Kanadan kenraalikuvernöörin luovuttama elämäntyöpalkinto
2002: Jason Robards Award -palkinto nimikkeellä "Excellence in the Theatre".Plummer oli ensimmäinen henkilö, jolle palkinto myönnettiin.
2004: The Shakespeare Society Medal -mitali
2006: John Gielgud Award -palkinto
Lisäksi Plummerilla oli kolme New York Drama Desk Award -palkintoa ja kunniatohtorin arvonimi McGillin, Toronton, Ryersonin, Western Ontarion, Ottawan ja Guelphin yliopistoissa sekä Juilliardissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Christopher Plummer Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Christopher Plummerin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Christopher Plummer vuonna 1959.
Christopher Plummer ja Julie Andrews kuvaamassa Salzburgissa Sound of Music -elokuvaa vuonna 1964.
Christopher Plummerin tähti Kanadan Walk of Famella.
Design the Skyline

| Design the Skyline> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2007–2013
Tyylilaji:  deathcore, mathcore, metalcore, avantgardemetalli
Kotipaikka:   Corpus Christi, Teksas
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Eric Azure, laulu   Daniel Garza, laulu, basso   Julian Ibanez, kitara   Ethan White, kitara, basso   John Martian, rummut  
Levy-yhtiö:  Victory Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Design the Skyline (alun perin nimeltään Extra Large Kids) oli vuonna 2007 perustettu yhdysvaltalainen yhtye, joka oli kiinnitettynä Victory Recordsille. Yhtye keräsi paljon negatiivisia ääniä demokappaleen "Surrounded By Silence" takia. Yhtye julkaisi 16. päivä elokuuta debyyttialbuminsa, Nevaehin, jolta julkaistiin kaksi singleä. Vuonna 2010 yhtye vaihtoi nimensä ja kosketinsoittaja James "Keebler" Lemos liittyi mukaan.
Design the Skylinen musiikki luokitellaan yleensä elektro-metalliksi, metalcoreksi tai popcoreksi. Päivää ennen albumin Nevaeh julkaisemista, 16-vuotias basisti Ethan Whitea, pyydettiin eroamaan yhtyeestä. Syynä oli tiettävästi hänen unohtamansa harjoittelupäivämäärät, joihin hän ei ollut osallistunut, vaikka White totesi syyn olevan hänen ikänsä. Musiikkivideo kappaleeseen "Break Free From Your Life" julkaistiin 30. päivä elokuuta. White on mukana videon kuvauksissa.
Heinäkuussa 2013 yhtye ilmoitti jäävänsä määrittelemättömän pituiselle tauolle jäsenten keskittyessä omiin musiikillisiin projekteihinsa.
Jäsenet

Eric Azure – laulu (2007–)
Daniel "Dani Doom" Garza – laulu (2008–), basso (2007–2008)
Julian "Julian Reckless" Ibanez – kitara (2007–)
Ethan White – kitara (2013–) basso (2010–2011)
John Martian – rummut (2007–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Christopher Chapa – basso (2010)
Matt Ryan – soolokitara, musiikkiohjelmointi (2007–2012)
Dean Ramirez – basso (2011–2012)
John Anthony Perez – rummut (2012–2013)
James "Keebler" Lemos – kosketinsoitin, musiikkiohjelmointi (2010–2013), basso (2012–2013)
Diskografia > Studioalbumit

Nevaeh (2011,  Victory Records)
Diskografia > Demot

Galactical Celebration (2007)
Diskografia > Singlet

Surrounded by Silence (2011,  omakustanne)
Break Free from Your Life (2011,  Victory Records)
Cybernetic Strawflower (2011,  Victory Records)
Deathgaze (2013,  Victory Records)
Rebirth (2015,  omakustanne)
Lotus (2016,  omakustanne)
「 I N D R E A M S 」 (2018,  omakustanne)
Venla Lehtonen

| Venla Lehtonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1995 (ikä 29) Imatra
Ampumahiihtäjä
Ammattilaistiedot
Maailmancup- debyytti:  2017
Olympialaiset
Joukkueet:  1 (2018)
Maailmanmestaruuskilpailut
Joukkueet:  1 (2019)
Maailmancup
Kaudet:  2 (2017/18–)
Kaikki kilpailut:  26
Yksilölliset palkintosijat:  4
 Tietolaatikko päivitetty 10. maaliskuuta 2019 
Aiheesta muualla
www.venlalehtonen.com
IBU
Venla Lehtonen (s. 10. maaliskuuta 1995 Imatra) on suomalainen ampumahiihtäjä, joka edustaa Imatran Urheilijoita. Hänen valmentajanaan toimii Kaisa Mäkäräinen. Lehtonen teki debyyttinsä ampumahiihdon maailmancupissa joulukuussa 2017. Tammikuussa 2018 hän hiihti Oberhofin maailmancup-osakilpailussa Suomen naisten viestijoukkueen avaajana. Hän sai ensimmäiset maailmancupin pisteensä kaudella 2018–2019 oltuaan Pokljukan normaalimatkalla 36:s. Joukkue sijoittui seitsemänneksi ja sijoitus täytti Suomen olympiakomitean valintakriteerin viestijoukkueen lähettämiseksi Pyeongchangin talviolympialaisiin.
Östersundin maailmanmestaruuskilpailuissa maaliskuussa 2019 Venla Lehtonen hiihti avausosuuden sekaviestissä. Vaikka hän ei ollut omaan hiihtosuoritukseensa tyytyväinen – luonnehtien itseään jopa ”nuupahtaneeksi tulppaaniksi”, joukkue sijoittui kymmenenneksi. Naisten 7,5 kilometrin pikakilpailussa hän onnistui saavuttaen yhden ohilaukauksen saattelemana 45. sijan ja pääsi tällä sijoituksellaan myös takaa-ajokisaan. Tällä kertaa hän sanoi tuntevansa itsensä pikemmin kuin ”ylvääksi kastanjapuuksi”. Takaa-ajossa vaikeissa olosuhteissa hän saavutti 49. sijan. Nyt hän lainasi Runebergia siedettävän mutta hitaan ammuntatuloksen vuoksi.
Valmet 504

Valmet 504 oli suomalaisen Valmetin valmistama takavetoinen traktori, joka oli uudistettu versio Valmet 502:sta. Se esiteltiin vuonna 1982 samoihin aikoihin Valmet 604:n kanssa. Traktoria valmistettiin vuosina 1982–1985. Väriltään Valmet 504 oli punainen.
Tekniset tiedot

Moottori: D27B, 2685 cm2
Sylinteriluku: 3
Teho: 49 hv @ 2300 r/min, 170 Nm @ 1300 r/min
Vaihteet: 6+2
Jarrut: kuivat levyjarrut
Nostovoima: 1900 kg
Polttoainesäiliö: 65 l
Vetotapa: Takavetoinen
Tekniset tiedot > Mitat

Korkeus: 250 cm
Pituus: 362 cm
Akseliväli: 211 cm
Massa: 2690 kg
Venla Rapila

Venla Rapila (s. 24. heinäkuuta 1994 Helsinki) on suomalainen pesäpalloilija. Rapila edusti urallaan Superpesiksessä kasvattajaseuraansa Helsingin Roihua, Rauman Lukkoa ja Porin Pesäkarhuja. Rapila saavutti yhden SM-hopean kaudella 2017 ja kolme SM-pronssia kaudella 2015, kaudella 2016 ja kaudella 2018. Hän pelasi ulkokentällä kolmoskopparina. Rapila pelasi 138 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi viisi kunnaria, 12 tavallista juoksua, toi 128 juoksua ja keräsi 542 kärkilyöntipistettä. Rapila pelasi 40 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin ja yhden tavallisen juoksun, toi 24 juoksua ja keräsi 171 kärkilyönipistettä. Rapila pelasi 11 Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän toi 12 juoksua ja keräsi 47 kärkilyöntipistettä.
Valkoinen laiva

Henrik I ja Valkoinen laiva. Kirjamaalaus 1300-luvulta.
Valkoinen laiva oli englantilaisia aatelisia kuljettanut laiva, joka upposi Barfleurin vesillä 25. marraskuuta 1120. Hukkuneiden joukossa oli 17-vuotias Vilhelm Adelin, kuningas Henrik I:n ainoa aviossa syntynyt poika. Onnettomuus suisti Englannin kuningaskunnan perimyskriisiin ja sisällissotaan.
Tapahtumien kulku

Valkoisen laivan uppoamisesta on kirjoitettu useita selontekoja, joista osa kauan onnettomuuden jälkeen. Yksi varhaisimmista ja yksityiskohtaisimmista kuvauksista on William Malmesburylaisen kronikassa Gesta Regum Anglorum vuodelta 1126.
Williamin mukaan Henrik I seurueineen oli palaamassa Englantiin Ranskan-matkalta, jonka aikana Vilhelm Adelin oli vannonut uskollisuudenvalan kuningas Ludvig VI:lle ja nimitetty Normandian herttuaksi. Henrik I:n laiva lähti Ranskasta ensimmäisenä ja purjehti kanaalin yli ongelmitta. Nuoren Vilhelmin ja muiden aatelisnuorukaisten oli määrä seurata kuningasta Englantiin Valkoisella laivalla.
Keskenään jääneet nuoret joivat itsensä humalaan. Laivan miehistö osallistui hauskanpitoon ja ylpeili päihdyksissä pystyvänsä ohittamaan kuninkaan laivan. Pimeä oli jo tullut, kun Valkoinen laiva lähti satamasta. Miehistö souti kaikin voimin, kunnes laiva yllättäen ajoi karille ja alkoi välittömästi vajota pinnan alle. Vilhelm Adelin vietiin nopeasti turvaan pieneen soutuveneeseen. Hän olisi pelastunut, ellei olisi kuullut siskopuolensa Matildan huutavan uppoavalta laivalta ja määrännyt soutajien palaavan auttamaan tätä. Epätoivoiset ihmiset kaatoivat pienen veneen yrittäessään pelastautua siihen.
Huomattava määrä Englannin kuningashuoneen jäseniä ja aatelisia kuoli onnettomuudessa eikä heidän ruumiitaan löydetty koskaan. Haaksirikosta selvisi hengissä vain yksi laivamatkustaja, joka onnistui pitämään kiinni kelluvasta mastosta koko yön ajan. William Malmesburylainen toteaa kertomuksensa lopuksi, ettei yksikään toinen laiva ole tuonut Englannille yhtä paljon murhetta.
Orderic Vitalis paljastaa tapaturmasta lisää yksityiskohtia kaksikymmentä vuotta myöhemmin kirjoittamassaan selonteossa. Hän kertoo, että papit olisivat halunneet siunata Valkoisen laivan ennen sen lähtöä satamasta, mutta juopunut seurue torjui heidät nauraen. Henrikin siskonpoika Tapani ja useat muut jättäytyivät pois laivalta nähtyään, kuinka päihtyneitä ihmiset olivat. Vitalisin mukaan laivalla oli sen upotessa kolmesataa ihmistä ja ainoa eloonjäänyt oli rouenilainen teurastaja nimeltä Berold, joka eli tapahtuman jälkeen vielä kaksikymmentä vuotta. Vitalis kertoo myös, että laivan kapteeni Thomas Fitzstephen hukuttautui tahallaan turman jälkeen huomattuaan, ettei kruununprinssi ollut selvinnyt. Ilmeisesti uutista ei uskallettu heti kertoa kuninkaalle, joka joutui surun murtamaksi saadessaan lopulta kuulla onnettomuudesta.
Valkoisen laivan haaksirikkoon on liitetty useita salaliittoteorioita. Tahallisen sabotaasin mahdollisuuteen vihjaavat sekä kirjailija Ken Follett romaanissaan Taivaan pilarit (1989) että tutkija Victoria Chandler artikkelissaan The Wreck of the White Ship: A Mass Murder Revealed? (1998). Yksikään keskiaikaisista lähteistä ei kuitenkaan anna aihetta uskoa, että onnettomuus olisi aiheutettu tahallaan.
Seuraukset

Valkoisen laivan haaksirikko oli paitsi henkilökohtainen tragedia kaikille uhreille ja heidän omaisilleen myös poliittinen katastrofi, joka suisti Englannin kuningaskunnan perimyskriisiin ja sisällissotaan. Vilhelm Adelinin kuolema jätti kuningas Henrikin ilman laillista kruununperillistä. Hän meni uusiin naimisiin pian tapahtuman jälkeen mutta ei onnistunut saamaan enää lapsia. Tämän johdosta hän julisti tyttärensä Matilden seuraajakseen.
Henrikin kuoltua vuonna 1135 hänen siskonpoikansa Tapani kaappasi vallan. Matilden ryhdyttyä vastarintaan puhkesi Englannissa verinen sisällissota, joka päättyi vasta vuonna 1153, kun Tapani lopulta suostui tunnustamaan Matilden pojan kruununperillisekseen.
Demjanskin piiri

| Demjanskin piiri Демя́нский райо́н, Demjanski raion |
| --- | --- |

 Lippu
 Demjanskin piiri Novgorodin alueen kartalla.
Valtio:  Venäjä
Alue:  Novgorodin alue
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  Kunnallispiiri
 – hallinnollinen keskus:  Demjansk
Pinta-ala:  3 199 km²
Väkiluku (2010):  13 000
 
Piirin sivusto
Piirin kunnat
Demjanskin taajamaa.
Kunjanka- ja Javonjokien yhtymäpaikka.
Knjažna goran muinaislinna.
Demjanskin piiri (ven. Демя́нский райо́н, Demjanski raion) on kunnallishallintoalue Novgorodin alueella Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 3 199 neliökilometriä. Asukkaita on 13 000 henkeä (vuonna 2010).
Maantiede

Novgorodin alueen kaakkoisosassa sijaitseva piiri rajoittuu etelässä Novgorodin alueen Marjovon, lännessä Staraja Russan ja Parfinon, pohjoisessa Kresttsyn ja koillisessa Valdain piireihin sekä idässä ja kaakossa Tverin alueeseen. Pinta-alasta 64,4 % on metsää, 16,7 % maatalousmaata, 13,4 % luonnonsuojelualuetta ja 4,1 % asuinaluetta.
Seutu kuuluu Valdain ylängön ja Ilmajärven alangon siirtymäalueeseen. Tärkeimmät joet ovat Javon, Pola ja Polomet. Suurimmat järvet ovat piirin itäosassa sijaitsevat Seliger ja Veljo. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, savi, karbonaattimineraalit ja sapropeeli. Piirin alueella sijaitsee osa Valdain kansallispuistosta.
Hallinnollinen jako ja asutus

Piiriin kuuluu Demjanskin kaupunkikunta ja seitsemän maalaiskuntaa: Iljina Gora, Jamnik, Knevitsy, Lytškovo, Peski, Polnovo ja Žirkovo. Hallinnollinen keskus on Demjanskin kaupunkimainen taajama, josta on 181 kilometriä alueen pääkaupunkiin Novgorodiin. Bolšije Lukin, Dubrovin, Filippova Goran, Nikolskojen, Novyi Skrebelin, Šiškovon, Tarasovon, Tšornyi Rutšein, Veliki Zahodin ja Votolinon maalaiskunnat lakkautettiin vuonna 2010.
Demjanskin taajama on piirin ainoa kaupunkiasutus. Kaupunkiväestön osuus piirin asukasluvusta on 41,3 % (vuonna 2010). Asutuskeskuksia on yhteensä 242.
Asukasluvun kehitys
| 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 593 | 24 635 | 19 794 | 18 488 | 16 020 |
Historia

Novgorodin Derevan viidennekseen kuulunut Demonin (Demjanin) rajalinnoitus mainitaan ensimmäisen kerran Venäjän kaupunkien luettelossa vuonna 1406. Linnoitus hävitettiin Iivana III:n aikana, ja 1500-luvulla sen paikalle kehittyi Demjanskin pogosta, joka myöhemmin kuului Novgorodin läänin Staraja Russaan kihlakuntaan. Vuonna 1824 siitä tuli kaupunki ja kihlakunnan keskus. Vuonna 1927 Demjansk alennettiin kyläksi, mutta se säilytti asemansa piirikeskuksena. Toisen maailmansodan aikana seudulla käytiin verinen Demjanskin mottitaistelu. Vuonna 1960 Demjansk sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.
Liikenne

Demjanskista on maantieyhteydet Staraja Russaan, Valdaihin ja Marjovoon. Piirin pohjoisosan kautta kulkee Bologojen ja Dnon välinen rautatie, jolla on Lytškovon asema.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat julkiset palvelut, kauppa (13,8 %), jalostus (10,9 %) ja maatalous (9,6 %). Piirissä toimii maatalous-, metsä- ja puunjalostusyrityksiä sekä elintarviketeollisuutta. Neljäsosa työvoimasta työskentelee piirin ulkopuolella ja viidesosa työikäisistä ei käy ansiotöissä.
Piirissä toimii 16 lastentarhaa, 13 yleissivistävää koulua ja ammattikoulu. Sosiaali- ja terveyspalveluihin kuuluu piirisairaala, kaksi paikallissairaalaa, 15 lääkintäasemaa, ensiapuasema, sosiaalipalvelukeskus, lastenkoti ja vanhainkoti. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, sen 20 haaraosastoa, piirin keskuskirjasto, 18 sivukirjastoa sekä kotiseudun historian keskus, jolla on kolme haaraosastoa.. Piirissä on viisi toimivaa kirkkoa ja neljä tsasounaa. Paikallislehtenä ilmestyy Avangard.
Nähtävyydet ja matkailu

Seudulla on paljon muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä uhrikiviä. Veljojärven ja Javonjoen rannalla sijaitsee kolme muinaislinnaa. Rakennusmuistomerkkehin kuuluvat 1800–1900-lukujen vaihteesta peräisin olevat Demjanskin julkiset rakennukset, Iljina Goran, Kipinon, Petrovskojen, Rabežan ja Šiškovon kirkot, Demjanskin, Dubkin, Pustoškan ja Staryi Skrebelin tsasounat, Jermakovon, Nikolskojen, Ostrovin ja Petrovskojen kartanoalueet, Nikolskojen kalanviljelylaitos ja Lavrovon naisluostari. Piirissä on lukuisia toisen maailmansodan muistomerkkejä.
Demjanskissa toimii pieni hotelli. Seligerjäven rannalla on viisi lomakylää.