stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luistari
Haudat

Luistarissa on tutkittu yli 1300 myöhäisrautakautista ruumishautaa. Näiden lisäksi alueella sijaitsevista hautaröykkiöistä on löytynyt polttohautauksia. Ruumiskalmistosta on löytynyt sekä aikuisten että lasten hautoja ja myös joitakin ryhmähautoja. Rautakaudella polttohautaus oli yleisin tapa haudata vainajat, joten Euran 500-600-luvuilta peräisin olevat ruumishaudat kuuluvat lähiseudulla sijaitsevien Köyliön ja Yläneen kalmistojen sekä Etelä-Pohjanmaan löytöjen ohella Suomen vanhimpien ruumishautojen joukkoon. Haudoista löydettyjen esineiden, kuten esimerkiksi korujen ja aseiden määrä, vaihtelee. Luistarin haudoista 436 on sisältänyt esineitä ja yli 800 hautaa oli esineettömiä. Vaatteiden jäännösten lisäksi 55 %:ssa esineellisistä haudoista oli saviastioita tai eläinten luita. Yhteensä 102:ssa haudassa oli teräaseita, kuten miekkoja, keihäänkärkiä, väkipuukkoja ja nuolenkärkiä sekä kilpien jäännöksiä ja 99:ssä haudassa viikatteita, sirppejä, keritsimiä ja muita työkaluja. Merovingiajan haudoissa ei ollut työkaluja. Kalmiston käyttöaika on ajoitettu esinelöytöjen ja hautausten sijainnin sekä hautojen kokonaismäärän perusteella noin vuosiin 500–1300, hautaamisen jatkuessa katkeamattomana merovingiajalta aina keskiajalle saakka. Varhaisimmista merovingiajan haudoista suuri osa on jäänyt myöhempien alle, joten niistä voi puuttua esineitä.
Luistarin yhteisön kooksi on arvioitu 600-luvulla noin 12 henkilöä, mutta 1100-luvulle tultaessa määrä on kolminkertaistunut. Paikalle on haudattu Lehtosalo-Hilanderin arvion mukaan merovingiajalla jo enemmän kuin yhden talon asukkaita ja viikinkiajan lopulla viidestä kahdeksaan talon väkeä. Luistariin haudatut edustavat kaikkia ikäryhmiä ja molempia sukupuolia, mutta kokonaisia luurankoja ei ole säilynyt – ainoastaan osia vainajista. Luistarin vainajien sukupuolenmääritys on perustunut haudoista löytyneisiin pukujen osiin sekä esinetyyppeihin. Ihmisjäänteiden lisäksi joistakin haudoista on löydetty myös naudan, hevosen, lampaan tai vuoden, sian sekä koiran luita ja hampaita. Esimerkiksi naudan luurangon sisältänyt eläinhauta numero 997 saattaa radiohiiliajoituksen ja sijaintinsa perusteella olla uudelleen käytetty merovingihauta.
Luistarin myöhäisimmät haudat ovat esineettömiä, vaikkakin tällaisia hautoja on löydetty myös vanhempien hautojen joukossa. Hautoja on paikoitellen jopa neljässä kerroksessa, joista päällimmäiset ovat esineettömiä, joten hautojen sijoittumisen perusteella on selvää, että kalmiston käyttöä on jatkettu sen jälkeen kun juhlavampien vaatteiden tai muiden esineiden hautaanlaittamisesta on luovuttu. Lehtosalo-Hilanderin mukaan esineettömän hautaustavan voi ajoittaa rahalöytöjen loppumisen ja myöhäisten korujen puuttumisen perusteella alkaneeksi jo melko aikaisin – 1100-luvulla.
Nykyään Luistarissa on infotaulu sekä kesäaikana aluetta esittelevä näyttely. Luistarin aluetta hoidetaan muun muassa laiduntamalla siellä lampaita. Luistarin löytöjä on esillä Suomen kansallismuseossa sekä Eurassa sijaitsevassa esihistorian opastuskeskus Nauravassa Lohikäärmeessä. Lehtosalo-Hilander on myös suunnitellut hautalöytöjen perusteella Kalevala Korulle Luistari-korusarjan.
Kirjallisuutta

Etu-Sihvola Heli, Moilanen Ulla & Therus Johnny: Luihin ja ytimiin: Tutkimuksia ja tulkintoja Euran Luistarin kalmistosta. Sigillum, 2023
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luistari Wikimedia Commonsissa
Arkeologi Pirkko-Liisa Lehtosalo-Hilander esittelee Luistarin kalmiston (Arkistoitu – Internet Archive) Yleisradio.
Kuva kalmistoalueelta, kuvattu pohjoiseen suuntaan. Aidan ulkopuolella olevassa rakennuksessa on kesäisin näyttely kaivauksista ja kaivauslöydöistä. Euran emännän hautapaikka oli valokuvan keskellä näkyvän oikeanpuoleisen koivun juurella olevan merkkipaalun osoittamassa paikassa.
Mauri Oksanen

Mauri Kalevi Oksanen (27. kesäkuuta 1939 Kymi – 31. joulukuuta 2015 Hyvinkää) oli suomalainen urheilujohtaja ja -vaikuttaja.
Oksanen valmistui voimistelunopettajaksi vuonna 1962. Hän teki pitkän uran erilaisissa urheilun järjestö- ja johtotehtävissä aloittaen pesäpallosta. Vuosina 1964–1969 Oksanen oli Suomen Kuntourheiluliiton toiminnanjohtaja, ja vuonna 1973 hän aloitti Suomen Valtakunnan Urheiluliiton (SVUL) pääsihteerinä. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1993 ja jäi SVUL:n viimeiseksi pääsihteeriksi, kun vuonna 1993 muodostettiin uusi järjestö Suomen Liikunta ja Urheilu, jossa Oksanen myös työskenteli ennen eläköitymistään vuonna 2002. Oksanen kuoli kotonaan Hyvinkäällä 31. joulukuuta 2015. Hän oli sairastanut pitkään.
Saavutukset

Pesäpallotuomarina:
Miesten Itä-Länsi-tuomari: 1965
Aiheesta muualla

Mauri Oksasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Maria Erikson

Maria Erikson (17. huhtikuuta 1845 Tampere – 8. huhtikuuta 1921 Kangasala) oli suomalainen Jyväskylän seminaarin naisosaston harjoituskoulun johtaja ja uskonnollinen kirjailija.
Maria Erikson kävi Jyväskylän seminaarin ja suoritti virkaansa vaaditut yliopistolliset tutkinnot. Hän oli aluksi kansakoulunopettajana Hollolassa ja toimi sitten Jyväskylän seminaarin naisosaston harjoituskoulun johtajana vuoteen 1900 saakka, jolloin hän erosi virasta täysinpalvelleena. Erikson asui sitten Sortavalassa ja toimi uskonnon opettajana Sortavalan diakonissalaitoksella.
Maria Erikson toimitti useina vuosina Kristillinen kalenteri Suomen lapsille -kalenteria ja lisäksi hän laati tekstiselityksiä pyhäkouluja varten. Hän kirjoitti ja jakoi uskonnollisia lehtisiä ja käänsi suomen kielelle uskonnollisia kirjasia.
Julkaisuja

Lasten joululahja 1. Tekijä, Jyväskylä 1894
Lasten joululahja 2. Tekijä, Jyväskylä 1895
Lasten joululahja 3. Tekijä, Jyväskylä 1896
Lasten joululahja 4. Tekijä, Jyväskylä 1897
Opas sunnuntaikoulujen opettajille: toisen wuosikerran ewankeliumitekstien käsittelyä warten. Tekijä, Jyväskylä 1898 (Teos digitoituna Kansalliskirjastossa)
Opas sunnuntaikoulujen opettajille: kolmannen vuosikerran evankeliumitekstien käsittelyä varten. Gummerus, Jyväskylä 1899, 2. painos 1904, 3. painos 1911
Suomen kirkon muistettavia miehiä. Tekijä, Jyväskylä 1899
Opas sunnuntaikoulujen opettajille: ensimmäisen vuosikerran evankeliumitekstien käsittelyä varten. Gummerus, Jyväskylä 1902, 2. painos 1909
Suomennoksia

Ihmeitä armon valtakunnasta: 1. Kohtelu rautatiellä ; 2. Eräs "vanhan aikainen kirja"; ruotsista suom. M. E. Hagelberg, Tampere 1871
Biblian historia pikku-kouluille; toimittanut Alfred Steinmetz ; suomentanut M. E. Weilin & Göös, Jyväskylä 1875
Martan joulu-juhla: Pikku Jukka ; Äitini opettama laulu ; Vaella totuudessa ; Hannan taloudenpito. Kertomuksia lapsille 2. Sortavala 1904
Mauri Paasilinna

Mauri Johannes Paasilinna (s. 7. helmikuuta 1947 Ii)  on suomalainen kirjailija ja virkamies.
Paasilinna opiskeli ensin kansankorkeakoulussa ja suoritti sosionomin tutkinnon Tampereen yliopistossa, missä suoritti yhteiskunnallisen tutkinnon. Hän valmistui sosionomiksi 1971. Paasilinna on työskennellyt asiapoikana, seka- ja metsätyömiehenä, rakennus-ja tehdastyöläisenä vuosina 1963–1972 ja sosiaaliohjaajana, sosiaali-, piiri- ja tiedotussihteerinä 1973–1995.
Paasilinnalla on kaksi tytärtä.[lähde? ] Mauri Paasilinna on nuorin Paasilinnan kirjailijaveljeksistä. Hänen veljiään ovat Erno Paasilinna, Arto Paasilinna ja Reino Paasilinna.
Paasilinnan kirjat käsittelevät Lappia, sen ihmisiä ja luontoa. Hän asuu nykyisin Porissa. Paasilinnalle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 2008.
Teokset

Lapinhullu ja muita tarinoita.  Hämeenlinna:  Karisto, 1997.  ISBN 951-23-3658-8.
On ilmoja pidellyt.  Hämeenlinna:  Karisto, 1998.  ISBN 951-23-3782-7.
Jo vain.  Hämeenlinna:  Karisto, 1999.  ISBN 951-23-3907-2.
Sääsket.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 2000.  ISBN 951-20-5695-X.
Synnynnäisiä liikemiehiä.  Jyväskylä, Helsinki:  2000.  ISBN 951-20-5778-6.
Pohjoisen yössä kerran.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 2001.  ISBN 951-20-5873-1.
Valkoinen poro.  Helsinki:  Gummerus, 2001.  ISBN 951-20-5902-9.
Kivijumalat.  Helsinki:  Gummerus, 2002.  ISBN 951-20-6065-5.
Kylmän sodan kauppamiehet.  Helsinki:  Gummerus, 2008.  ISBN 978-951-20-7801-1.
Roihankorpi.  Helsinki:  Gummerus, 2009.  ISBN 978-951-20-8053-3.
Ivan Petrov ja Helsingin henki.  Helsinki:  Gummerus, 2010.  ISBN 978-951-20-8298-8.
Kannakselta kotiin.  Helsinki:  Gummerus, 2013.  ISBN 9789512093724.
Suomaalaiset.  Helsinki:  Gummerus, 2015.  ISBN 978-951-24-0076-8.
Mustan nuolen miehet.  Helsinki:  Into, 2019.  ISBN 9789523511149.
Pedon aika.  Helsinki:  Into, 2021.  ISBN 9789523516922.
Teokset > Rovaniemi-sarja

Sotamorsian.  Helsinki:  Gummerus, 2004.  ISBN 951-20-6635-1.
Korpivaellus.  Helsinki:  Gummerus, 2005.  ISBN 951-20-6908-3.
Vihkiloma.  Helsinki:  Gummerus, 2006.  ISBN 951-20-7248-3.
Jäämerentie.  Helsinki:  Gummerus, 2007.  ISBN 978-951-20-7399-3.
Nicolas Djomo Lola

Nicolas Djomo Lola (s. 3. heinäkuuta 1944) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. elokuuta 1972 ja nimitettiin Tshumben hiippakunnan piispaksi 20. toukokuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Faustino Sainz Muñoz, jota avustivat Godefroid Mukeng'a Kalond ja Paul Mambe Mukanga.
Neal Acree

| Neal Acree |
| --- | --- |
 Neal Acree studiossaan
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1974 Tarzana, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  säveltäjä
Aiheesta muualla
www.nealacree.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Neal Acree (s. 11. heinäkuuta 1974 Tarzana, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä. Hän on työskennellyt elokuvien parissa vuodesta 1997 lähtien. Acree on säveltänyt musiikkia muun muassa elokuviin Stargate Continuum, Valmiina iskuun, Gargoyle – kammottava kostaja, 7 Seconds ja Assassination Games. Hän on säveltänyt myös televisiosarjoihin Tähtiportti ja Stargate Atlantis sekä videopeleihin World of Warcraft: Cataclysm ja Diablo III, joista hän sai Golden Reel -ehdokkuudet.
Aiheesta muualla

Neal Acree Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Neal Acreen kotisivut (englanniksi)
Neal Broten

| Neal Broten |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. marraskuuta 1959 Roseau, Minnesota
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  79 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1980–1997
Seurat:  Minnesota North Stars Dallas Stars New Jersey Devils Los Angeles Kings
NHL-varaus:  42. varaus, 1979 Minnesota North Stars
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   Neal Broten (toinen oikealta) |   Neal Broten (toinen oikealta) |   Neal Broten (toinen oikealta) |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lake Placid 1980 | jääkiekko |  |
Neal Broten (s. 29. marraskuuta 1959 Roseau, Minnesota) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli keskushyökkääjä.
Broten aloitti jääkiekkouransa Minnesotan yliopiston joukkueessa kaudella 1978–1979. Minnesota North Stars varasi hänet NHL:ään 1979 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 42. Kauden jälkeen hänet valittiin Yhdysvaltojen maajoukkueeseen, joka onnistui seuraavana vuonna talviolympialaisissa sensaatiomaisesti voittamaan olympiakultaa. Kauden 1980–1981 Broten pelasi vielä yliopistosarja NCAA:ta ennen kuin aloitti NHL-uransa. Hän pelasi lyhyttä Saksassa pelattua ajanjaksoa lukuun ottamatta Minnesotassa niin kauan, kunnes joukkue muutti Dallasiin ja vaihtoi nimekseen Dallas Stars. Dallasista Broten kaupattiin kesken kauden 1994–1995 New Jersey Devilsiin, missä hän voitti Stanley Cupin tehden mestaruuden ratkaisseen maalin Detroit Red Wingsiä vastaan finaalisarjan neljännessä ottelussa. Kaudella 1996–1997 hän pelasi vielä Los Angeles Kingsissä ja uudelleen Dallas Starsissa, jonka jälkeen lopetti uransa.
Yhteensä Brotenin tehot NHL:n runkosarjassa olivat 1099 ottelussa 289 maalia, 634 syöttöä eli yhteensä 923 tehopistettä. Pudotuspeleissä hänen saldonsa oli 135 ottelussa 35 maalia, 63 syöttöä eli 98 tehopistettä. Maajoukkueurallaan hän osallistui olympialaisten lisäksi vuosien 1979 ja 1990 MM-kisoihin sekä 1981 ja 1984 Kanada Cupiin. Vuonna 1998 Broten palasi lopettamisensa jälkeen kaukaloon kolmeksi otteluksi auttamaan Yhdysvaltojen maajoukkuetta MM-karsinnoissa. Hänen avullaan joukkue selvitti karsinnat ja pysyi MM-kisojen A-sarjassa.
Aiheesta muualla

Neal Broten The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Broten legendsofhockey.netissä
Broten hockeydraftcentral.comissa
Yhdysvaltain joukkue – Talviolympialaiset 1980
1 Janaszak |
3 Morrow |
5 Ramsey |
6 Baker |
8 Silk |
9 Broten |
10 Johnson |
11 Christoff |
15 Wells |
16 Pavelich |
17 O’Callahan |
19 Strobel |
20 Suter |
21 Eruzione |
23 Christian |
24 McClanahan |
25 Schneider |
27 Verchota |
28 Harrington |
30 Craig |
Valmentaja Brooks
Neal Boortz

| Neal Boortz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1945 (ikä 79) Bryn Mawr, Pennsylvania, Yhdysvallat
Ammatti:  puheohjelman isäntä, radiotoimittaja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Neal Boortz (s. 6. huhtikuuta 1945 Bryn Mawr, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen radiojuontaja ja poliittinen kommentaattori. Vuonna 1969 Atlantassa, Georgiassa alkanutta The Neal Boortz Show'ta alettiin syndikoida 1999. Sitä voi nykyään kuunnella eri puolilla Yhdysvaltoja.
Aikaisemmin republikaaniseen puolueeseen kuulunut Boortz liittyi libertaaripuolueeseen vuonna 2002. Radiotyönsä ohessa hän on kirjoittanut useita kirjoja, jotka käsittelevät muun muassa Yhdysvaltain veropolitiikkaa. Boortz nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2009.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neal Boortz Wikimedia Commonsissa
Mary Woronov

Mary Woronov helmikuussa 2007.
Mary Woronov (s. 8. joulukuuta 1943) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan rooleistaan kulttielokuvissa. Woronov on esiintynyt yli kahdeksassakymmenessä elokuvassa, ja on myös tehnyt joitakin esiintymisiä televisiosarjoissa, kuten Charlien enkeleissä ja Ritari Ässässä. Woronov on kirjoittanut kirjat Blind Love ja Swimming Underground: My Years in the Warhol Factory.
Elämäkerta

Woronov syntyi Floridan Palm Beachissa hotellissa, joka oli muutettu toisen maailmansodan aikana sairaalaksi. Hän kasvoi Brooklynissa äitinsä Carol Eschholzin ja adoptioisänsä, syöpäkirurgi Victor D. Woronovin, kanssa.
Ura

Woronov tanssi The Velvet Undergroundin kanssa Andy Warholin Exploding Plastic Inevitable -showssa.
Hänen merkittävimmät esiintymiset olivat vuoden 1975 kulttielokuvassa Kalmanralli 2000 ja vuoden 1979 elokuvassa Rock 'n' Roll High School, mutta hänen läpimurtonsa oli vuoden 1982 kulttifilmissä Paistinpannumurhaajat. Hän esiintyi muutamissa elokuvissa Paul Bartelin kanssa, ja on tehnyt myös vierailuja tv-ohjelmissa, kuten sarjoissa Buck Rogers in the 25th Century, Charlien enkelit, Ritari ässä, Moukarimies, Babylon 5 ja Highlander: The Series.
Woronov esiintyi Babylon 5:ssä nimellä Ko'Dath. Hänen oli tarkoitus tulla sarjaan vakituiseksi hahmoksi, mutta lähti osoitettuaan, ettei kokenut kasvojenkohotusta ja yksityiskohtaista meikkaamista välttämättömäksi roolihahmolleen.
Filmografia

Chelsea Girls (1966)
Shower (1966)
Sugar Cookies (1973)
Seizure (1974)
Silent Night, Bloody Night (1972)
Kalmanralli 2000 (Death Race 2000, 1975)
Cannonball (1976)
Hollywood Boulevard (1976)
Rock 'n' Roll High School (1979)
Paistinpannumurhaajat (Eating Raoul, 1982)
Faijallako vitsit vähissä (National Lampoon Goes to the Movies, 1983)
Repo Man (1984)
Night of the Comet (1984)
TerrorVision (1986)
Chopping Mall (1986)
Warlock (1989)
Antaa palaa! (Let It Ride, 1989)
Kohtauksia luokkataistelusta Beverly Hillsissä (Scenes from the Class Struggle in Beverly Hills, 1989)
Rock 'n' Roll High School Forever (1990)
Ihmisjahti (Watchers II, 1990)
The Living End (1992)
Prison-A-Go-Go! (2003)
Looney Tunes: Taas kehissä (Looney Tunes: Back in Action, 2003)
The Devil's Rejects (2005)
The House of the Devil (2009)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto
Mary Woronov Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mary Woronov Elonetissä.
Nukleoidi

Nukleoidi on solulimassa tumaa vastaava joidenkin tumattomien eli esitumallisten solujen kuten bakteerien soluelin, joka sisältää sen perintötekijät eli perimän jos perimä on DNA:ta. Siinä on noin 60 prosenttia DNA:ta, 30 prosenttia RNA:ta ja 10 prosenttia proteiinia. Nukleoidi havaitaan elektronimikroskoopilla.
Olavi Huikari

Ransa Olavi Huikari (26. maaliskuuta 1923 – 2. toukokuuta 2015) oli suomalainen metsätieteilijä ja professori. Hän oli suometsätieteen professori, Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja. Metsäntutkimuslaitoksen johtajana hän pyrki voimakkaasti ja tarkoitushakuisesti edistämään valtavirran mukaisia mm. luonnolle haitallisia metsänhoitomenetelmiä ja tukahduttamaan metsähallinnon vallassa olevan näkemyksen vastaista objektiivista tutkimusta mm. vesakkomyrkkyjen haitoista.
Aiheesta muualla

Olavi Huikarin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Maksim Kitsyn

| Maksim Kitsyn |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. joulukuuta 1991 (ikä 32) Novokuznetsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  191 cm
Paino:  94 kg
Seura
Seura:  Los Angeles Kings / Ontario Reign
Sarja:  NHL / AHL
Pelinumero:  48
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2008–
Aik. seurat:  Metallurg Novokuznetsk (KHL) Jermak Angarsk (VHL) Torpedo Nižni Novgorod (KHL) HK Sarov (VHL)
NHL-varaus:  158. varaus, 2010 Los Angeles Kings
Maksim Aleksejevitš Kitsyn (ven. Максим Алексеевич Кицын, s. 24. joulukuuta 1991 Novokuznetsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Los Angeles Kingsin organisaatiossa. Hän pelannee lähinnä AHL-joukkue Ontario Reignissa, mutta Kitsyn on pelannut suurimman osan kaudesta 2015–2016 ECHL-joukkue Manchester Monarchsissa. Isokokoinen Kitsyn on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Häntä on luonnehdittu pelityyliltään voimahyökkääjäksi ja verrattu juniorina taitotasoltaan myös Jevgeni Malkiniin. Kitsyn laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Kitsyn on Metallurg Novokuznetskin kasvatti. Hän pelasi jo 16-vuotiaana KHL:ssä kaudella 2008–2009 ja teki 31 runkosarjaottelussa tehot 5+2=7. Kitsyn palkittiin liigan syyskuun 2008 kuukauden tulokkaana. Toisella kaudellaan 2009–2010 hän teki KHL:ssä 21 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2. Kitsyn pelasi ison osan kaudestaan Kuznetskije Medvedissa, Venäjän nuorten sarja MHL:ssä. Hän voitti koko sarjan pudotuspelien piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 9+12=21. Medvedi eteni MHL:n finaaleihin, mutta Harlamov Cupin vei kuitenkin Stalnyje Lisy Magnitogorsk otteluvoitoin 3–1.
Los Angeles Kings varasi Kitsynin kuudennella kierroksella 158. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2010. Samana kesänä myös OHL-joukkue Mississauga St. Michael's Majors varasi hänet 17. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Kauden 2010–2011 Kitsyn aloitti Metallurg Novokuznetskissa, jossa hän teki 18 ottelussa tehot 3+4=7. Kitsyn siirtyi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen jälkeen loppukaudeksi St. Michael's Majorsiin, OHL:ään. Hän osallistui Majorsin kanssa myös Memorial Cupiin, jota joukkue isännöi. Kitsyn jakoi turnauksessa Majorsin sisäisen tehotilaston voiton neljän muun pelaajan kanssa lukemalla +3. Kaudella 2011–2012 hän pelasi taas Novokuznetskissa, jossa Kitsyn pelasi loukkaantumisten takia varsin repaleisen kauden tehden 32 runkosarjaottelussa tehot 1+2=3. Hän haki kauden aikana vauhtia myös VHL-seura Jermak Angarskista ja MHL:n Kuznetskije Medvedistä.
Kaudeksi 2012–2013 Kitsyn siirtyi Torpedo Nižni Novgorodiin. Hän pelasi rikkonaisen kauden aikana joukkueessa kuitenkin vain kahdeksan runkosarja- ja yhden Nadežda Cupin ottelun ilman tehopisteitä ja vietti suurimman osan kaudestaan VHL-joukkue HK Sarovissa. Kitsyn jakoi kevään 2013 pudotuspeleissä joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Daniil Stalnovin kanssa lukemalla +3.
Heinäkuussa 2013 Kitsyn teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Los Angeles Kingsin kanssa. Hän aloitti kauden 2013–2014 AHL-joukkue Manchester Monarchsin vahvuudessa. Kitsyn pelasi siellä 20 ottelua tehopistein 3+1=4, kunnes hän siirtyi tammikuussa 2014 ECHL-joukkue Ontario Reignin vahvuuteen. Kitsyn vietti siellä loppukauden. Syksyn 2014 harjoitusleirin päätteeksi Kings lähetti hänet taas ensin Monarchsiin, mutta aivan kauden 2014–2015 kynnyksellä Kitsyn siirtyi edelleen Reignin vahvuuteen. Hän pelasi joukkueessa lähes koko kauden ja oli Reignin kolmanneksi paras maalintekijä 26 osumallaan. Otteluita Monarchsissa kertyi seitsemän.
Kaudella 2015–2016 Kingsin farmijoukkueiden paikat vaihtuivat, kun Ontario Reign nostettiin AHL:ään ja Manchester Monarchs siirtyi pelaamaan ECHL:ään. Kitsyn aloitti kautensa Monarchsissa, josta hänet nostetiin seuraavan kerran AHL:ään vasta helmikuussa 2016.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Buffalo 2011 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 2009 | jääkiekko |  |
| Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  |  |
|  Hopeaa | Piešťany 2008 | jääkiekko |  |
Kitsyn pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Kitsyn oli viidellä osumallaan Venäjän paras maalintekijä.
Kitsyn pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009, jolloin hän voitti hopeaa. Kitsyn pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2008, jolloin hän voitti hopeaa. Kitsyn pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2008 sekä samana vuonna alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa.
Muuta

Kitsynin isoveli Kirill pelaa Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla RHL-liigan HK Tambovissa ja hän edusti juniorimaajoukkueissa Kazakstania. Veljesten isä Aleksei Kitsyn pelasi omalla urallaan puolustajana pääsarjatasolla Dinamo Moskovassa ja Metallurg Novokutznetskissa.
Neurofysiologia

Kliininen neurofysiologia (KNF) on hermoston, lihaksiston, aivojen ja aistijärjestelmien sähköiseen toimintaan keskittyvä lääketieteen ala. Neurofysiologinen tutkimus pyrkii selvittämään, miten hermosolut viestivät yhdisteiden ja synapsien avulla. Alan menetelmiä sovelletaan muun muassa epilepsian, hermovaurioiden, lihassairauksien ja unihäiriöiden tutkimisessa. Lisäksi alalla tutkitaan tajunnan häiriöitä ja aistipuutoksia.
Neurofysiologisia tutkimuksia ja menetelmiä ovat muun muassa EEG eli aivosähkökäyrä, ENMG eli elektroneuromyografia, TMS eli transkraniaalinen magneettistimulaatio, erilaiset herätevastetutkimukset kuten MEP ja SEP sekä unitutkimukset kuten polysomnografia. Ala on enimmäkseen diagnostinen, mutta potilaita voidaan myös hoitaa esimerkiksi erilaisilla neuromodulaatiomenetelmillä.
Kliiniseksi neurofysiologiksi voi Suomessa erikoistua lääketieteen lisensiaatiksi valmistumisen jälkeen. Ala on vielä suhteellisen pieni mutta kasvava ja kehittyvä.
Maya Nepal

Maya Nepal ry on Suomessa vuonna 2007 rekisteröity hyväntekeväisyysjärjestö. Maya Nepal on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton järjestö, joka pyrkii auttamaan nepalilaisia kodittomia lapsia. Maya Nepalin päätukikohde on järjestön lastenkoti Bhaktapurissa Nepalissa. Lastenkotitoiminnan lisäksi järjestö on aloittanut myös naisprojektin, jonka tarkoituksena on tukea taloudellisissa vaikeuksissa olevia äitejä.