stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veganismi
Terveysvaikutukset lapsilla ja nuorilla

Kansainväliset asiantuntijat eivät ole yksimielisiä vegaaniruokavalion sopivuudesta lapsille ja nuorille. Yhdysvaltojen ravitsemusasiantuntijoiden yhdistys pitää hyvin suunniteltua vegaanista ruokavaliota sopivana myös lapsille ja nuorille, mutta esimerkiksi Saksan ravitsemustieteen yhdistys ei suosittele vegaaniruokavaliota lapsille ja nuorille liian suuren ravintoaineiden puutoksen riskin vuoksi. Suomalaisissa lapsiperheiden ruokasuosituksissa todetaan, että vegaaniruokavalio sopii huolellisesti toteutettuna myös pienille lapsille, jos siinä käytetään muun muassa ravintolisiä, täydennettyjä elintarvikkeita sekä monipuolisia kasviproteiininlähteitä.
Vuonna 2021 julkaistussa 40 lapsen, joista kuusi noudatti vegaanista ruokavaliota, suomalaistutkimuksessa havaittiin kuitenkin, että kaikilla tutkimukseen osallistuneilla pienillä vegaanilapsilla oli huomattavasti muita lapsia alhaisemmat veren D-vitamiinipitoisuudet, vaikka he söivät D-vitamiinilisiä. Vaikka A-vitamiinin saanti oli ollut suositusten mukaista, kaikilla oli seerumin ja biomarkkerien perusteella A-vitamiinivaje ja heikko DHA-rasvahappojen taso, mikä herätti pelkoja näönterveydestä. Tulosten perusteella veganismia ei voi suositella lapsille ennen kuin sen turvallisuudesta laaditaan yksityiskohtaisia pitkittäis- ja poikkileikkaustutkimuksia.
On myös havaittu, että kasvipohjaisia maitoja juovat kolmivuotiaat ovat selvästi muita lapsia lyhyempiä ja että jokainen päivittäin nautittu 2,5 desilitran suuruinen kasvimaitoannos, joka juotiin lehmänmaidon sijaan, korreloi puolen sentin suuruisen pituusvähenemän kanssa, mistä arviolta 0,4 senttiä johtui maitojuomavalinnoista. Pituuden vähenemisen havaittiin olevan suorassa suhteessa kasvimaidon kulutuksen kanssa siten, että 5 annosta päivässä nauttivat lapset olivat kaikkein lyhimpiä suhteutettuna vanhempien pituuteen, tulotasoon, lapsen painoindeksiin ja eräisiin muihin pituuden kanssa korreloivin seikkoihin. Aiemmista tutkimuksista tiedetään, että runsas lehmänmaidon juonti lisää lapsen pituutta, mutta kyseinen ilmiö selitti vain osittain sitä, että maidon korvaaminen kasvimaidolla heikensi tutkimukseen osallistuneiden lasten pituuskasvua. Soijasta ja kaurasta valmistetuissa maidoissa on runsaasti terveydelle haitallista nikkeliä.
Vegaanisen ruokavalion toimivuutta lapsilla on tutkittu vasta vähän, eikä aikuisilla tehtyjen tutkimusten tuloksia voida yleistää lapsiin. Vanhempia kehotetaan siksi tarkkailemaan aktiivisesti vegaanisen ruokavaliolla olevien lastensa ravintoaineiden saantia, ja keskustelemaan siitä asiantuntijoiden kanssa. Vegaaniliiton mukaan lapsi kuitenkin pärjäisi hyvin suunnitellulla ja monipuolisella vegaanisella iruokavaliolla, kunhan B12-vitamiini annetaan vitamiinipillereinä ja kalsiumin saantiin kiinnitetään huomiota.
Ympäristövaikutukset

Vähemmällä punaisen lihan kulutuksella saataisiin myönteisiä ilmastovaikutuksia aikaan etenkin länsimaissa, Itä-Aasiassa ja latinalaisessa Amerikassa.
Kirjallisuutta > Veganismi aatteena

Juppi, Pirita & Peltokoski, Jukka & Pyykkönen, Miikka (toim.): Liike-elämää : Vastakulttuurinen radikalismi vuosituhannen vaihteessa.  (SoPhi 70)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2003.  ISBN 952-5092-85-2
Konttinen, Esa & Peltokoski, Jukka: Ympäristöprotestin neljäs aalto : Eläinoikeusliike ja uuden polven ympäristöradikalismi 1990-luvulla.  (SoPhi 85)  Jyväskylä:  Minerva: Jyväskylän yliopisto, 2004.  ISBN 952-5478-21-1
Niemi, Mari K. (toim.): Kiitos ei! Kieltäytymisen kulttuurihistoriaa.  Helsingissä:  Ajatus, 2008.  ISBN 978-951-20-7576-8
Francione, Gary L. & Charlton, Anna (toim.): EAT LIKE YOU CARE An Examination of the Morality of Eating Animals.  Exempla Press, 2003.  ISBN 978-1-492-38651-3
Kirjallisuutta > Oppaat

Gould, Merkka; Voutilainen, Eeva: Kasvissyöjäksi : miksi ja miten.  Helsinki:  Art House, 2009.  ISBN 978-951-884-450-4
Gunnarsson, Karin: Eläinystävällisen kuluttajan opas.  ((Handla djurvänligt: En konsumentguide från förbundet djurens rätt.) Suomentanut ja Suomen oloihin soveltanut Helena Telkänranta. 3. korjattu painos)  Helsinki:  Eläinsuojeluliitto Animalia, 2006.  ISBN 951-98700-7-5
Jäntti, Eeva: Vegaanin käsikirja : Ravintoa ilman eläinkunnan tuotteita.  Helsinki:  Kansan sivistystyön liitto, 1997.  ISBN 951-9455-59-0
Kasvissyöntiä aloittelijoille.  ((Vegetarian starter kit.) Suomennos: Martti Bergestad. 10. painos)  Helsinki:  Vegaaniliitto, 2003.
Kettunen, Raisa: Puputyttö ja Vohvelisankari : Vegaanin herkkukirja.  Vantaa:  Moreeni, 2010.  ISBN 978-952-254-001-0
Muukkonen, Mirka & Särkisilta, Anna: Vegaanin kasviskeittokirja.  (6. painos)  Helsinki:  Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0095-7
Rajakangas, Leena & Tainio, Riitta: Kasvisruokailijan ravinto-opas.  Helsinki:  Edita, 1999.  ISBN 951-37-2825-0
Somersalo, Inna: Yllin kyllin: Herkkuja isolle ja pienelle joukolle.  Helsinki:  Multikustannus, 2008.  ISBN 978-952-468-167-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veganismi Wikimedia Commonsissa
Vegaaniliiton sivusto
Vegaani.org-sivusto
Vegaanituotteet Suomessa
The Vegan Societyn verkkosivut (englanniksi)
Gluteenista valmistettu vegaaninen seitankinkku.
Johannes-Andreas Hanni

Johannes-Andreas Hanni
Johannes-Andreas Hanni (24. maaliskuuta 1957 Valga, Neuvostoliitto – 6. marraskuuta 1982 Tallinna, Neuvostoliitto) oli virolainen sarjamurhaaja, joka murhasi kolme ihmistä ja söi heidän lihaansa. Hän yritti tappaa myös vaimonsa, mutta tämä selviytyi ja avusti pian miestään tämän viimeiseksi jääneessä väkivaltarikoksessa.
Sosialistisen yhteiskunnan syrjimän baptistipapin poika Hanni koki kaltoinkohtelua perheessään, ajautui nuorisorikolliseksi ja vietti vuosia vankiloissa ja kasvatuslaitoksissa. Vuonna 1981 hän avioitui bussinkuljettaja Pille Toomlan kanssa ja työskenteli Tallinnan Palace-hotellissa tarjoilijana.
Maaliskuussa 1982 Hanni puukotti kuoliaaksi saarenmaalaisen merimiehen, leikkasi palan lihaa hänen jalastaan, toi lihapalan kotiin ja valmisti aterian. Toukokuussa 1982 Hanni surmasi valkovenäläisen eläkeläismiehen tämän siirtolapuutarhamökissä ja leikkasi tämän sukuelimet irti. Kolmas uhri oli hänen heinäkuun 1982 lopulla surmaama keski-ikäinen nainen, joka oli metsässä poimimassa vadelmia. Kuukautta myöhemmin Hanni yritti vaimonsa kanssa surmata taksinkuljettajamiehen, jonka kuitenkin onnistui tehdä vastarintaa ja pelastua.
Hannin pariskunta pidätettiin lokakuussa 1982 muun muassa taksinkuljettajan antamien tuntomerkkien perusteella. Johannes-Andreas Hanni hirttäytyi sellissään marraskuussa. Pille Hanni tuomittiin vankilaan, josta hän vapautui 10 vuotta myöhemmin presidentti Lennart Meren armahtamana. Hän vaihtoi henkilöllisyytensä ja muutti Suomeen.
Suomalainen, Virossa asuva kirjailija Ville Hytönen löysi Hannin tarinan ollessaan tutkimassa virolaislehtiä arkistossa muista syistä. Hän käsikirjoitti aiheesta kuusiosaisen dramatisoidun radiodokumenttisarjan, jonka on Yleisradiolle ohjannut Henri Tuulasjärvi. Siinä Hytönen muun muassa kiertelee rikospaikkoja ja haastattelee asiasta tietäviä. Työryhmä löysi myös nimensä muuttaneen Pille Hannin, mutta nainen kieltäytyi haastattelusta. Hytönen on koonnut aiheesta myös kirjan.
Kirjallisuutta

Hytönen, Ville: Johannes-Andreas. Romaani rakkauden synnistä; rikoksesta Jumalaa ja sosialismia vastaan. Like 2022. ISBN 9789511417071.
Tapani Hannikainen

Aimo Tapani Hannikainen (23. maaliskuuta 1958 Nuijamaa – 28. syyskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Hän valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta pääaineenaan kansainvälinen politiikka. Hannikainen aloitti uransa Yleisradion ulkomaantoimittajana 1980-luvun puolivälissä. Hän toimi myös Yleisradion Tukholman-kirjeenvaihtajana. Hannikainen opiskeli arabian kieltä, ja hän oli muun muassa Lähi-idän asiantuntija. Hannikainen kuoli 61-vuotiaana pitkäaikaiseen sairauteen syyskuussa 2019.
Hannikainen julkaisi vuonna 1993 pro gradu -tutkielmaansa perustuvan teoksen Gorbatshovin kohtalonhetket: Yleisradion TV-uutisten raportointi Neuvostoliiton vallankaappausyrityksestä elokuussa 1991.
Aiheesta muualla

Tapani Hannikaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva
Hannes Pétursson

| Hannes Pétursson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1931 (ikä 93–94) Skagafjörður, Islanti
Kansalaisuus:  Islanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: islanti
Tuotannon kieli: islanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hannes Pétursson (1931 Skagafjörður, Islanti) on islantilainen runoilija, koulutukseltaan islannin kielen ja Islannin kirjallisuuden maisteri.
Hannes Péturssonin esikoiskokoelma Kvæðabók herätti ilmestyessään 1955 huomiota perinteisillä, hienostuneilla runoillaan. Sittemmin hän on uudistanut lyriikan muotoa, mutta aiheet ovat peräisin historiasta ja kansansaduista. Hän on saanut vuonna 1975 Henrik Steffens -palkinnon.
Maj-Lis Holmbergin suomentamia runoja on antologiassa Ja tunturin takaa kuulet –: Islannin sodanjälkeistä lyriikkaa (Espoo: Weilin+Göös 1977 ISBN 951-35-1521-4)
Suomennettuja runoja

Eteenpäin
Kaksi matkaa
Kesäloma
Kopernikus
Marie Antoinette
Onnea
Palantinus-kukkulalla
Paluu
Runokirjeitä
Siniset ovat laaksosi
Sinä yksin
Säkeitä punaisesta suusta
Teknokratia

Teknokratia (kreikk. tekhne, ’tieto, taito’ + kratos, ’valta’) on hallitusmuoto, jossa jokin ylempi taho valitsee päättäjät näiden teknisen eli tehtävän suoritustaitoa koskevan asiantuntijuuden, taustan, osaamisen ja saavutusten perusteella. Heitä ei valita siis kansansuosionsa perusteella, kuten demokratiassa. Näin nimitettyjä päättäjiä kutsutaan teknokraateiksi. Heidän odotetaan perustavan päätöksensä käytännönläheisyyteen, tietoon ja objektiivisiin menetelmiin eikä mielipiteisiin tai omaan etuunsa. Heillä ei useinkaan ole kansan valitsemille poliitikoille tyypillistä poliittista osaamista ja karismaa.
Piirteet

Teknokratia on elitistinen ja kokonaisvaltainen vallankäytön muoto, jossa asiantuntijat tai tekniset eliitit tekevät päätöksiä arvojen kohdentamisesta itsenäisesti oman tietämyksensä pohjalta. Teknokraatit pyrkivät edistämään yhteiskunnan yhteistä etua rationaalisesti, tieteellisesti ja ”objektiivisesti”, eivätkä subjektiivisesti, moniarvoisesti ja lyhytnäköisesti. Teknokraatit eivät ole riippuvaisia äänestäjäkunnan tai yhteiskuntaryhmien hyväksynnästä. Heidän valtansa legitimiteettinä ei ole kansan tahto, kuten demokratiassa, vaan asiantuntijuus ja korkeampi tietämys. Teknokratiassa poliittinen edustus on erkaantunut yhteiskunnasta ja perustuu ”uskotun miehen” malliin. Äänestäjillä ei ole valtaa päättää politiikasta ja sen tavoitteista, koska heillä ei ole siihen tarpeeksi asiantuntemusta. Yhteiskunta ei kykene antamaan päättäjille mandaattia, ja demokratia jää pelkäksi eliittien valintaprosessiksi.
Teknokratiassa pyritään poistamaan politiikka menettelytavoista sekä nousemaan kilpailevien etujen välisen kamppailun yläpuolelle. Siinä uskotaan, että on olemassa objektiivisesti parhaita menettelytapoja, ”faktoja”, sen sijaan että olisi vain erilaisia mielipiteitä ja mieltymyksiä. Siinä myös uskotaan, että parhaat menettelytavat ja ratkaisut on mahdollista löytää analyysin, tieteellisen menetelmän ja empiirisen datan avulla, ilman politiikkaa. Oikeaa tietä ei siis valita, vaan se tunnistetaan. Kun oikea menettelytapa on tunnistettu, se esitetään välttämättömänä ja ilman valinnanvaraa.
Teknokraattisen diskurssin tyyliin kuuluvat eliitin massoista erottava pukeutuminen, teknillisen jargonin käyttö, viittaaminen dataan, faktoihin, lukuihin ja tilastoihin, sekä tunteellisen, dramaattisen ja ristiriitaisen sävyn puuttuminen.
Esimerkkejä

Täysin teknokraattista valtiota on harvoin ollut olemassa. Toisaalta kaikissa poliittisissa järjestelmissä käytetään ainakin jonkin verran teknokraattista valtaa. Demokratioissakin käytetään asiantuntijoita neuvonantajina sekä sitoutumattomia ministereitä ja pääministereitä, joskus kokonaisia virkamieshallituksia. Myös yksittäinen poliitikko voi joissain tietyissä asioissa toimia teknokraattisesti.
Teknokraattista päätöksentekoa tavataan esimerkiksi puolustuspolitiikassa, terveyspolitiikassa ja kaupunkisuunnittelussa, kun näiden alojen asiantuntijoita konsultoidaan päätöksien pohjaksi.
Teknokratian taakse kehittyi Yhdysvalloissa suuren laman aikana 1930-luvulla kansanliike, kun jotkut alkoivat epäillä poliitikkojen kykyä ymmärtää monimutkaista kansantaloutta. Liikkeen juuret ovat Frederick Taylorin tieteellisessä liikkeenjohdossa (taylorismi).
Modernisoituvia autoritaarisia yhden puolueen hallitsemia teknokraattisia valtioita ovat olleet esimerkiksi Kiina, Etelä-Korea, Singapore, Taiwan ja Neuvostoliitto. Latinalaisen Amerikan maista teknokratiaan on turvauduttu kriisien aikaan Chilessä, Brasiliassa, Argentiinassa, Meksikossa ja Perussa. Euroopan unionissa poliittista valtaa siirrettiin vuonna 2008 alkaneen euroalueen velkakriisin jälkeen Euroopan komission ja Euroopan keskuspankin ”eurokraateille”, ja Italiassa ja Kreikassa valtaan tulivat teknokraattihallitukset.
2020-luvun taitteen koronaviruspandemia johti teknokraattisen päätöksenteon yleistymiseen kautta maailman, kun pandemiaa koskevat poliittiset päätökset perustettiin terveysasiantuntijoiden antamiin ohjeisiin.
Arvostelua

Teknokratiaa on arvosteltu epädemokraattiseksi hallitusmuodoksi, joka sivuuttaa kansan tahdon ja voi johtaa ristiriitaan kansan oikeuksien ja etujen kanssa. Teknokraatteja on syytetty tekniikan ja tieteen asettamisesta ihmisyyden edelle sekä siitä, että he eivät ota huomioon päätöstensä vaikutuksia väestölle, yksilöille tai tietyille kansanryhmille. Koska teknokraatti tekee päätöksiä oman erikoisasiantuntemuksensa pohjalta, jollaista tavallisilla ihmisillä ei ole, hän saattaa sivuuttaa ihmisoikeudet, jos hän uskoo sen olevan yleisen edun mukasta. Teknokratiaan on myös liitetty korruption ja muiden väärinkäytösten vaara. Populistit ovat joskus arvostelleet tiettyjä teknokraattisia politiikkoja ja teknokraateille hallinnossa luovutettua valtaa, ja ovat kutsuneet teknokraattisia piirteitä omaavaa hallintoa ”syväksi valtioksi”.
Aiheesta muualla

Yhteiskunnan suhde ympäristöarvoihin The Internet Archive. 12.9.2003. Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulu. Arkistoitu 12.9.2003. Viitattu 28.1.2007.
Mitä merkitsee uusi iskusana: Teknokratia. Lopettaako konetyö ihmistyön?, Kansan kuvalehti, 17.02.1933, nro 8, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ranskanbulldoggi

| Ranskanbulldoggi |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Englanti  Ranska
Määrä:  Suomessa rekisteröity 6 389
Rodun syntyaika:  1880-luku
Alkuperäinen käyttö:  tappelu- ja rottakoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira ja vahti
Muita nimityksiä:  ranskis, bouledogue français, French Bulldog, Frenchie, Französische Bulldogge, bulldog francés, prantsuse buldog
FCI-luokitus:  ryhmä 9 Seura- ja kääpiökoirat alaryhmä 11 Pienet molossikoirat #101
Ulkonäkö
Paino:  8–14 kg
Säkäkorkeus:  35 cm
Väritys:  kellanruskea (fawn), juovikas (brindle), valkoinen ja valkoinen tiikerijuovaisin laikuin (pied)
Ranskanbulldoggi (ransk. bouledogue français) on pienikokoinen molossikoira. Se oli vuonna 2023 Ranskassa toiseksi suosituin paikallinen rotu, ja se on levinnyt laajalti myös kotimaansa ulkopuolelle. Yhdysvalloissa se oli vuonna 2023 kaikkein suosituin rotu.
Ranskanbulldoggi on pieni ja aktiivinen perhekoira . Joillain yksilöillä on hiukan riistaviettiä johtuen rodun historiallisesta rottakoirataustasta, mutta nykyään ranskanbulldoggi on puhtaasti seurakoira.
Käyttäytyminen

Ranskanbulldoggi on seurallinen, iloinen, leikkisä, reipas ja tarkkaavainen. Rotu on aina valmis kaikenlaiseen toimintaan, vaikkapa sitten leikkiin tai lapsia vahtimaan. Ranskanbulldoggien haukkuminen on usein vähäistä. Rotu on itsepäinen, mikä vaikeuttaa kouluttamista, ja se tulee hyvin toimeen muiden koirien kanssa. Kuitenkin ranskanbulldogit kokeilevat myös johtajan asemaa, minkä vuoksi koiraa kouluttaessa on oltava johdonmukainen ja ehdoton.
Terveys

Ranskanbulldoggi kärsii muiden lyhytkuonoisten koirien tavoin eriasteisista hengitysvaikeuksista. Hengitystieongelmat voivat ilmetä muun muassa äänekkäänä hengityksenä, tuhinana tai jopa rohinana, yskimisenä, kuorsaamisena nukkuessa ja voimakkaana rintakehän liikkeenä koiran hengittäessä. Joillakin ranskanbulldogeilla hengitystiet ovat niin ahtaat ja hengitysvaikeudet niin pahoja että niille joudutaan tekemään hengitysteitä avartavia leikkauksia. Hengitysvaikeudet johtavat myös merkittävään alttiuteen lämpöhalvaukselle ja voi rajoittaa yksilön kykyä liikkua normaalisti. Lievemmissä tapauksissa hengityspoikkeavuuksia esiintyy vain kuumalla ilmalla tai rasituksessa.
Lisäksi ranskanbulldogeilla esiintyy yleisesti allergioita, atopiaa, tulehdussairauksia ja selkärangan poikkeavuuksia (nikamamuutoksia ja koiran välilevytyrää eli niin kutsuttua mäyräkoirahalvausta. Selkäsairauksista saadaan tietoa virallisten kuvausten avulla, joiden tulokset ovat näkyvissä Kennelliiton jalostustietokannassa. Eläinten ortopediayhdistys OFA:n tutkimista 245 ranskanbulldoggista 95,1 prosentilla oli epämuodostuneita selkänikamia, yleensä kiilanikama.
Rodun terveyttä on tutkittu Suomessa kannan pienuuden takia vasta vähän aikaa ja rodun jalostussuunnitelma on kirjoitettu vasta vuonna 2008. Rakenteellisista syistä (leveä etuosa, kapea takaosa, suhteellisen sirot tassut) ranskanbulldoggi on melko huono uimaan ja isommat yksilöt vajoavatkin veteen joutuessaan suoraan pohjaan.
Ranskanbulldogin pennut syntyvät leveän rintakehän ja ison pään vuoksi pääosin keisarinleikkauksella ja rotuyhdistys pyrkiikin Suomessa tekemään paljon työtä, jotta jalostukseen valittaisiin luonnollisesti synnyttäneiden narttujen jälkeläisiä. Luonnollisesti syntyvistä pennuista osa menehtyy rintakehän litistymisestä johtuvaan keuhkotulehdukseen.
Rodulta on löydetty DVL2-geenin mutaatio, joka liittyy sen ja kahden muun lyhytkallorodun (englanninbulldoggi, bostoninterrieri) kallon, rintakehän, kaulan sekä selkärangan luuston epämuodostumiin. Poikkeavuuksia on myös hampaistossa. Mutaatio on samantapainen kuin ihmisillä esiintyvä harvinainen Robinowin oireyhtymään, jossa ihmisellä on samalaisia ulkoisia poikkeavuuksia kuin tutkituilla koirarodulla. Englannin- ja ranskan bulldoggeilla ei ole normaalia geeniä ollenkaan, bostoninterrierreillä kuudella prosentilla. Risteyttämällä ongelma ratkeaisi, koska ulkomuoto tulee vain homotsygootilla. Muiden lyhytkallorotujen ulkomuoto johtuu eri tekijöistä.
Terveys > Roturisteytysprojekti

Kesäkuussa 2023 Suomen Kennelliitto hyväksyi roturisteytysprojektin ranskanbulldoggeille. Risteytettäviksi roduiksi valittiin amerikanstaffordshirenterrieri, jackrussellinterrieri, mittelspitz ja perhoskoira, minkä lisäksi Kennelliiton jalostustieteellisen toimikunnan roturisteytystyöryhmä ehdotti staffordshirenbullterrieriä ja tanskalais-ruotsalaista pihakoiraa. Viimeksi mainittujen osalta rotuyhdistys kuitenkin vielä kartoittaa rajoituksia ja tarvittavia terveystutkimuksia. Ensimmäinen risteytyspentue syntyi 30.12.2023, ja siinä risteytysrotuna on tanskalais-ruotsalainen pihakoira; pentueeseen syntyi yksi pied uros ja yksi brindle narttu. Toinen risteytyspentue syntyi myöskin 30.12.2023, ja siinä risteytysrotuna on papillon; pentueeseen syntyi neljä narttua, kaksi fawn-väristä ja kaksi brindleä. Kolmas risteytysprojekti hyväksyttiin 15.11.2024, ja siinä rotuna tulee olemaan jackrussellinterrieri.
Ulkonäkö

Ranskanbulldoggin erityistuntomerkki ovat suuret lepakkomaiset korvat. Ne ovat suuret, leveät, kärjistään pyöristyneet ja pystyt. Rakenteeltaan ranskanbulldoggi on matala ja tiivis. Sillä on voimakas nelikulmainen pää ja löysä nahka muodostaa sille tyypillisiä poimuja. Kuono on lyhyt ja sisäänpainunut, huulet ovat riippuvat ja koiran leuassa on etualueen ristipurenta. Silmät ovat suuret, pyöreät ja tummat. Ranskanbulldoggi on pieni koira, joka painaa 8–14 kg ja on noin 35 cm korkea. Nykyään tosin etenkin näyttelyiden ulkopuolella ranskanbulldoggien koko on kasvanut 15–20 kg:aan.  Lyhyen, suoran, joskus korkkiruuvimaisen hännän koira pitää alhaalla. Häntää ei typistetä. Karvapeite on lyhyttä, pehmeää ja sileää. Värityksistä hyväksytään keltainen (fawn) ja juovikas (brindle) valkoisin merkein tai ilman. Valkoinen luetaan keltaiseksi valkoisin merkein. Kirsun tulee olla musta. Musta väri ruskein merkein, sininen tai maksanruskea väritys ovat näyttelykoirilla hylkääviä virheitä.
Ranskanbulldoggi sekoitetaan usein bostoninterrieriin huomattavan samannäköisyyden vuoksi.
Alkuperä

Rodun alkuvaiheista tiedetään sen verran, että ranskanbulldoggi, kuten muutkin bulldogit, polveutuvat tiibetindogista ja tiibetinmastiffista, joista makedonialaiset kehittivät lyhytkarvaiset pelkoa herättävät vahti- ja sotakoiransa makedoniandogit. Näitä koiria tuli foinikialaisten mukana Englantiin, jossa niitä alettiin kutsua "Bretagnen tappelupukareiksi".
Rotu oli suurikokoinen ja luonteeltaan hurja. Sitä risteytettiin myöhemmin useiden muiden rotujen kanssa, ja varsinkin risteytykset terriereiden kanssa tuottivat pienempikokoisia muunnoksia. Ranskan ensimmäiset pienet bulldogit tulivat Normandiaan 1860-luvulla Nottinghamista muuttaneiden pitsinnyplääjien mukana, ja niitä risteytettiin ranskalaista alkuperää olevien koirien kanssa siten, että englantilaisten tappelukoirien rakenne ja ulkonäkö pysyivät lähes muuttumattomina, mutta koko pieneni. Pitkän aikaa ranskanbulldogeja käytettiin rottakoirina ja ne olivat yleisiä etenkin työläisperheissä. Nykyään ranskanbulldoggi on seurakoira.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskanbulldoggi Wikimedia Commonsissa
Suomen Ranskanbulldogit ry
Suomen Kennelliitto: Ranskanbulldoggi
| n k Ranskalaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  Ariègenajokoira  Ariègenseisoja  Auvergnenseisoja  Barbet  Basset artésien normand  Beagle-harrier  Beaucenpaimenkoira  Bichon frisé  Billy  Bordeaux’ndoggi  Bourbonnaisinseisoja  Bouvier  Bretagnenbassetti  Bretoni  Brienpaimenkoira  Briquet griffon vendéen  Chien d’artois  Englantilais-ranskalainen pienriistan ajokoira  Gascogne-saintongenajokoira  Gascognenbassetti  Grand anglo-français blanc et noir  Grand anglo-français blanc et orange  Grand anglo-français tricolore  Grand basset griffon vendéen  Grand griffon vendéen  Griffon bleu de gascogne  Griffon fauve de bretagne  Griffon nivernais  Isogascognenajokoira  Korthalsingriffoni  Löwchen  Papillon  Petit basset griffon vendéen  Phalène  Picardienpaimenkoira  Picardienspanieli  Pienigascognenajokoira  Poitevin  Pont-audemerinspanieli  Porcelaine  Pyreneittenkoira  Pyreneittenpaimenkoira  Ranskanajokoira  Ranskanbulldoggi  Ranskanseisoja, gascognelaistyyppi  Ranskanseisoja, pyreneläistyyppi  Ranskanspanieli  Saint-germaininseisoja  Sininenpicardienspanieli  Villakoira 
Muut SCC:n hyväksymät:  Bruno saint hubert français  Korsikankoira  Provencenajokoira  Saint-usugenspanieli 
Harvinaiset:  Auvergnenpaimenkoira  Craunpaimenkoira  Labrit  Languedocinpaimenkoira  Larzacinspanieli  Savoijinpaimenkoira 
Sukupuuttoon kuolleet:  Ardennienbassetti  Artésien-normand  Artoisinbassetti  Bouletingriffoni  Chambray  Charlesinseisoja  Chien-gris  Dupuynseisoja  Guerlainingriffoni  Isobretagnenajokoira  Keskikokoinen englantilais-ranskalainen ajokoira  Lanenbassetti  Levesque  Mâtin  Normand-poitevin  Normandianajokoira  Ranskanpodenco  Saintongenajokoira  Saintongenbassetti  Valkoinenajokoira 
Ranskanbulldoggi
Pied on yleinen väritys, kuvassa piedin värinen pentu.