stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mohélin lentokenttä
Aiheesta muualla

Mohéli Airport profile (englanniksi) (aviation-safety.net)
Accident R Komor: Bis repetita  (7.5.2024) (ranskaksi) (lagazettedescomores.com)
Chanson Laven

| Chanson Laven Lea Laven |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1977
 Studio : Finnvox-studiot   Mainos tv’n studiot
 Julkaistu: 1977
 Formaatti: LP-levy (9C 062-38245)   C-kasetti (262-38245)
 Tuottaja(t): Chrisse Johansson
 Tyylilaji: iskelmä, chanson
 Kesto: 43.24
 Levy-yhtiö: EMI Finland
 Levymerkki: EMI
Listasijoitukset
  Suomi: 9. (heinäkuu 1977)
Lea Lavenin muut julkaisut
| Näin se käy 1976 | Chanson Laven 1977 | Aamulla rakkaani näin 1978 |
Chanson Laven on suomalaislaulaja Lea Lavenin kuudes, vuonna 1977 julkaistu studioalbumi.
Kappaleet

Kaikki sovitukset Veikko Samuli, ellei toisin mainita.
Kesämieli – 3.00 (alkup. ”Mam’zelle Lola”, säv. ja san. Eddie Barclay / Bobby Nalpas, suom. san. Chrisse Johansson)
Ja hiljaa niin – 2.50 (alkup. ”Otro ocupa mi lugar”, säv. ja san. Miguel Gallardo, suom. san. C. Johansson)
Siihen antautuu – 3.45 (alkup. ”Smile”, säv. ja san. Werner Theunissen, suom. san. C. Johansson)
Jos alkaa saisin uudelleen – 3.55 (säv. ja san. Jukka Kuoppamäki)
Ei ennalleen kai mikään jää – 2.50 (alkup. ”Lay Down”, säv. ja san. Danny Hogan / Ronny Scaife, suom. san. C. Johansson)
Miesten tähden – 2.29 (alkup. ”Liebeskummer lohnt sich nicht”, säv. Christian Bruhn, san. Georg Buschor, suom. san. Saukki)
Oh-oo – 2.53 (alkup. ”Uh Oh”, säv. ja san. Bobby Lee Trammell, suom. san. C. Johansson)
Ei syytä huoleen – 3.42 (alkup. ”Was wären Blumen”, säv. Peter Schirmann, san. Carl-Ulrich Blecher, suom. san. C. Johansson)
Lea & Luxus: Chanson D’amour – 2.43 (alkup. ”Chanson D’amour”, säv. ja san. Wayne Shanklin, suom. san. Hillevi, sov. Ari Oinonen)
Sano vaan – 3.10 (alkup. ”Call It Love”, säv. ja san. Henk van Broekhoven / Henny Vrienten, suom. san. C. Johansson)
Viittä vaille viis – 3.20 (alkup. ”That’ll Be the Day”, säv. ja san. Jerry Allison / Buddy Holly / Norman Petty, suom. san. C. Johansson)
Vie meidät rakkauteen – 3.29 (alkup. ”Tango d’amour”, säv. ja san. Leo Leandros / Klaus Munro, suom. san. C. Johansson)
Nyt miestä petkutetaan – 3.03 (alkup. ”Det vore synd och skam”, säv. Bert Östlund, san. Rose-Marie Gröning, suom. san. Pertti Reponen)
Taas kun tuulee – 2.15 (alkup. ”Come September”, säv. Mark London, san. Don Black, suom. san. P. Reponen)
Lähteet:
Tekijät > Muusikoita

Lea Laven – laulu
Ari Oinonen – orkesterin johto (9)
Veikko Samuli – orkesterin johto (kaikki paitsi 9)
Ami Aspelund – taustalaulu (11, 12)
Aimo ”Ami” Jaara – taustalaulu (1, 5–8, 10–14)
Irma Tapio – taustalaulu (6–8, 10, 13, 14)
Heikki Laurila – kitarat (6, 7, 10, 13, 14)
Taisto Wesslin – kitarat
Heikki ”Häkä” Virtanen – basso (6, 7, 10, 11, 13, 14)
Heikki Hämäläinen – viulut (4, 12)
Lähteet:
Randy Korlin – kosketinsoittimet
Leo Luoto – basso
Lassi Marttila – rummut
Lähde:
Tekijät > Tuotanto

Chrisse Johansson – tuottaja
Finnvox-studiot / Jouko Ahera, Iain Churches ja Mikael ”Mikki” Nuorivaara – äänitys
Mainos tv’n studiot / Per Wallenius – äänitys
Erik Uddström – kannen suunnittelu ja valokuvat
Raimo Taskinen

Raimo Johannes Taskinen (14. joulukuuta 1939 Kemi – 21. maaliskuuta 2004 Kemi) oli suomalainen kilpapainija.
Ura aktiivipainijana

Raimo Taskinen aloitti painiuransa Kemin Innossa 10-vuotiaana vuonna 1950 ja edusti koko uransa samaa kemiläisseuraa. Pääosan urastaan hän paini sarjassa alle 57 kg ja erityisesti kreikkalais-roomalaista painia. Ensimmäinen menestys tuli tosin vapaapainin puolella, kun hän voitti vuonna 1959 TUL:n mestaruuden vapaapainissa sarjassa alle 52 kg. Vuonna 1962 hän saavutti ensimmäisen SM-mitalin sijoittuessaan sarjassa alle 57 kg hopealle. Sen jälkeen hän voitti viisi kertaa peräkkäin Suomen mestaruuden vuosina 1963–1967. Seuraavana kolmena vuotena tuli vielä pronssia vuonna 1968, kuudes mestaruus 1969 ja hopeaa vielä 1970. Taskisen uran alkuvaiheeseen eli ennen vuotta 1962 TUL:n ja Painiliiton urheilijat eivät kilpailleet samoissa kisoissa. Lisäksi TUL:n urheilijat eivät päässeet kansainvälisiin Painiliiton alaisiin edustustehtäviin.,
TUL-mestaruuksia Taskinen paini seitsemän kreikkalais-roomalaisella puolella ja kaksi vapaassa vuosina 1959–1971.,  Työläisurheiluliittojen MM tuli Israelissa vuonna 1966. Pohjoismaiden mestaruuskisoissa Raimo Taskinen tuli hopealle vuonna 1963 ja otti mestaruuden vuonna 1965.
Vuosi 1964 ja siihen liittyvät karsinnat Tokion olympialaisiin aiheuttivat paljon keskustelua etenkin TUL:n puolelta. Jännitteet Painiliiton ja TUL:n välillä olivat edelleen olemassa yhteistyöstä huolimatta. Maailmanmestaruuskilpailuihin Taskinen osallistui kerran eli vuoden 1965 Tampereen kisoihin. Loppusijoitus oli MM-kisoissa kuudes.
Ura valmennustehtävissä

Raimo Taskinen valmensi seurassaan Kemin Innossa 1960-luvun alkupuolelta aina vuoteen 1985 asti. Aktiiviuransa päättymisen jälkeen Taskinen toimi TUL:n painijoiden päävalmentajana 1972–1980. Päävalmentajan tehtävä oli kuitenkin osa-aikainen.,
Muu toiminta

Aktiivipainin ja valmennustoiminnan lisäksi Raimo Taskinen pelasi seuransa jalkapallon edustusjoukkueessa vuosina 1957–1965, jolloin Kemin Into pelasi Maakuntasarjassa eli Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla.
Taskinen oli Kemin kaupunginvaltuustossa vuosina 1973–1976 SKDL:n ryhmässä.
Ansioistaan Suomen urheilussa Taskiselle myönnettiin vuonna 1989 Suomen Liikuntakulttuurin ja Urheilun hopeinen ansioristi.
Saavutukset

Pohjoismaiden mestaruus 1965 ja hopea 1963,
Suomen mestari kreikkalais-roomalaisen painin sarjassa alle 57 kg kuusi kertaa eli 1963–1967, 1969 ja hopeaa 1962 ja 1970 sekä pronssia 1969,
TUL:n mestari yhdeksän kertaa, joista seitsemän kreikkalais-roomalaisessa ja kaksi vapaapainissa,
Kansainvälisen Työläisurheiluliiton mestaruus vuonna 1966.
Raimo Taskinen voitti ensimmäisessä ottelussaan Tampereen vuoden 1965 MM-kisoissa libanonilaisen vastustajansa. Lopputuloksissa Taskinen oli kuudes.
Arcnet

Ulkoinen Arcnet-sovitin Amiga 500 -tietokoneelle.
Arcnet (tyylitellysti ARCNET tai ARCnet, lyhenne sanoista Attached Resource Computer Network) oli varhainen lähiverkkoihin tarkoitettu tekniikka, jonka esitteli Datapoint-yhtiö vuonna 1977. Tekniikan korvasi monin paikoin Ethernet ja Token Ring -verkot. Useimmat Arcnet-laitteet kykenivät 2,5 megabitin siirtonopeuksiin. Arcnet käytti koaksiaalikaapelia. Arcnetin kehittämisen aikoihin termiä lähiverkko (LAN) ei vielä käytetty. Tekniikan pääsuunnittelija oli John Murphy.
Aiheesta muualla

ATA 878.1 - 1999 Local Area Network: Token Bus (PDF) (englanniksi)
Kristinusko Kiinassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Kiinassa. Kristinusko on Kiinassa vähemmistöuskonto. Suurin osa väestöstä ei kuulu uskontokuntiin. Kristittyjä väestöstä on noin 5,1 prosenttia.
Kiina oli vuonna 2015 maailman kahdeksanneksi suurin kristillisen väestön omaava valtio lähes 71 miljoonalla kristityllä. Kiinassa asui noin 3,1 prosenttia maailman kristitystä väestöstä.
Historia

Kiinan historia poliittsena ja kulttuurisena kokonaisuutena juontaa juurensa noin vuoteen 2000 eKr. 1300–1600-luvuilla Kiina oli maailman edistynein sivilisaatio. Kiina oli siirtomaahallinnon alla 1800-luvulla ja vuonna 1911 Kiinaan perustettiin tasavalta. Vuonna 1949 kommunistijoukot voittivat nationalistit ja perustivat Kiinan kansantasavallan.
Historia > Kristinusko kommunistisessa Kiinassa

Kristinusko on ollut pitkään vieras uskonto Kiinassa. Kommunistisen vallan aikana Kiinasta tuli virallisesti ateistinen maa. Vuodesta 1979 lähtien kirkoille ja muille ryhmille annettiin lisää tilaa. Tuolloin protestanttiset ryhmittymät matkustivat ulkomaille luodakseen yhteyden ekumeenisiin kumppaneihin.Kristinusko on kasvanut Kiinassa.
Arviot kiinalaisten kristittyjen määrästä vaihtelevat suuresti noin 22 miljoonasta protestantista ja katolisesta yli 100 miljoonaan kristittyyn. Jälkimmäisessä luvussa arvioidaan olevan yli 40 miljoonaa karismaattisiin kotikirkkoihin kuuluvaa krisittyä, 14 miljoonaa rekisteröimättömiin kotikirkkoihin kuuluvaa ja 5 miljoonaa New Birth -liikkeeseen kuuluvaa. Kiinalaiset tutkimuslaitokset arvioivat kristtyjen kokonaismääräksi noin 65 miljoonaa.
Kirkkojenvälinen yhteistyö

Vuonna 1948 neljä kiinalaista kirkkoa oli Kirkkojen maailmanneuvoston perustajajäseniä. Korean sodan aikana kirkot vetäytyivät ekumeenisesta yhteydestä. Kiinan kristillinen neuvosto palautti yhteyden vuonna 1991.
Pitot-putki

Yleensä lentokoneen siiven alle sijoitettu pitot-putki.
Pitot-putki on mittalaite, jolla mitataan virtauksen paikallista nopeutta paine-eron avulla. Mittaustilanteessa putki asetetaan kohtisuoraan virtausta vasten. Sen keksi Henri Pitot (1695–1771), joka mittasi Seine-joen virtausnopeutta taivutetun lasiputken avulla. Etenkin lentokoneissa, pitot-putket ovat tärkeässä roolissa, koska ne mittaavat koneen ilmanopeutta. Sääolot ja korkea lentokorkeus saattavat johtaa pitot-putkien jäätymiseen, joka aiheuttaa sen, että ilmanopeutta ei voida enää mitata ja järjestelmä antaa väärän nopeuden. Tämä voi johtaa väärinkäsityksiin ohjaamossa. Tämän vuoksi pitot-putkea lämmitetään lennon aikana.
Nopeuden määritys putken avulla

Stagnaatiopaine  \scriptstyle p_{0} on staattisen paineen  \scriptstyle p_{s} ja dynaamisen paineen  \scriptstyle p_{d} summa. Stagnaatiopaine mitataan pitot-putken aukon kohdalta, jossa siis on virtauksen stagnaatiopiste. Staattinen paine sen sijaan on häiriötön paine, joka mitataan sellaisesta kohdasta virtausta, jossa ei ole pitot-putkea tai muita esteitä.
Mikäli virtaus on puristumatonta (Machin luku on pieni), niin voidaan käyttää Bernoullin yhtälöä. Eli tarkastellaan virtauksen tietyn virtaviivan kahta eri kohtaa: stagnaatio- ja staattisen paineen mittauspistettä, jotka ovat kummatkin samalla korkeudella ( \scriptstyle z_{s}=z_{0})
p_{s}+{\frac {1}{2}}\rho v_{s}^{2}+\rho gz_{s}\approx p_{0}+{\frac {1}{2}}\rho v_{0}^{2}+\rho gz_{0}.
Koska stagnaatiopisteessä nopeus  \scriptstyle v_{0} on nolla ja mittauspisteiden korkeudet samat, niin saadaan yhtälö supistettua muotoon
{\frac {1}{2}}\rho v_{s}^{2}=p_{0}-p_{s}.
Paine-ero on  \scriptstyle p_{0}-p_{s}=p_{d}, nyt yhtälöstä saadaan nopeus:
v={\sqrt {\frac {2p_{d}}{\rho }}}

missä  v on nopeus [m/s],

 \rho  on ilman tiheys [kg/m3] (se on suuruusluokkaa 1,2 kg/m3, mutta riippuu lämpötilasta ja ilmanpaineesta),

 p_{d} on dynaaminen paine,

 p_{0} on stagnaatiopaine ja

 p_{s} on staattinen paine.
Yllä olevan Pitot'n kaavan loi Henri Pitot vuonna 1732.
Käyttö

Pitot-putkea käytetään lentokoneissa, tuulitunneleissa, mittalaitteissa, tilavuus- ja massavirtamittauksissa kuten ilmanvaihtokanavan ilmamäärämittauksessa.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virtauksen voima nostaa pintaa h nopeutta v vastaavalla määrällä
Pakistanin ilmavoimien mekaanikko tarkastelee F-16-hävittäjän Pitot-putkea
Keltinmäki

| Keltinmäki |
| --- | --- |
 Taloja Keltinmäentiellä
Kaupunki:  Jyväskylä
Suuralue:  Keltinmäki-Myllyjärvi
Koordinaatit:  62°13′47″N, 025°40′52″E
Kaupunginosa nro:  18
Väkiluku:  6 671 (2020)
Osa-alueet:  Mäyrämäki, Keltinkeskus, Mustalampi, Hanhiperä, Valkeamäki-Ruokepuolinen
Keltinmäki on kaupunginosa Jyväskylässä. Se on osa Keltinmäki-Myllyjärvi-suuraluetta. Sen pienalueiden yhteenlaskettu väkiluku oli 6 671 joulukuussa 2020.
Historia

Keltinmäellä tarkoitetaan usein epävirallisesti pelkkää Keltinkeskuksen 1970-luvulla rakennettua aluetta, jonka itäosassa on rivi-, länsiosassa kerrostaloja.lähde? Kaupunginosan muita alueita ovat pääosin 1980-luvulla rakennettu Mäyrämäki ja 2000-luvun ensimmäisinä vuosina rakennettu Mustalampi ovat pientalovaltaisia asuinalueita Keltinmäen länsiosassa. Keltinmäen itäosassa ovat niin ikään pientalovaltaiset Myllyjärven, Ylä-Myllyjärven asuinalueet. Alueen pääkatuina ovat Myllyjärventie, Keltinmäentie, Mäyrämäentie ja Mustalammentie, joista useimmat alueen pienemmät kadut haarautuvat.
Alueen palveluita

Keltinkeskuksessa on muun muassa kirkko, alakoulu, päiväkoti, lähikirjasto, päiväkeskus, koirapuisto ja ostoskeskus, jossa toimii Sale ja R-kioski. Myös Myllyjärvellä ja Mäyrämäessä on päiväkotitoimintaa. Lisäksi Mäyrämäessä toimii K-Market ja Myllyjärvellä sijaitsee palvelukoti ja pizzeria-pub. Keltinmäessä sijaitsee myös Kelan atk-keskus ja vesitorni.
Kotalammen liikuntapuistossa  on muun muassa kehonpainoharjoitteluun sopiva ulkokuntoilupaikka.
Alueen tapahtumia

Mäyrämäen ja Mustalammen asukasyhdistys järjestää Kotalammen toimintapuistossa vuosittain Kotalampi Rock -tapahtuman, jossa on livemusiikkia ja koko perheelle suunnattua ohjelmaa.
Muuta alueellista toimintaa

Keltinmäellä ja Myllyjärvellä on yhteinen ilmaisjakelulehti Kukkulan Kaiku. Keltinmäessä on toiminut Keltinmäen asukasyhdistys ry vuodesta 1976 asti. Myllyjärven, Ylä-Myllyjärven ja Roninmäen rinteen asuinalueilla toimii Myllyjärven asukkaat ry -asukasyhdistys.
Tunnettuja Keltinmäessä asuneita

Are (s. 1989), rap-artisti
Jyrki Välivaara (s. 1976), jääkiekkoilija; kotoisin Myllyjärveltä
Susanna Vainiola, radiotoimittaja
Kuvia

Keltinmäen 1970-luvulla rakennettu ostoskeskus Keltinkeskuksessa
Keltinmäen kirkko
KOAS -vuokratalo Myllyjärvellä
Kerrostalo Porrastiellä Myllyjärvellä
K-Market Mäyrämäki
Mustalammen pientaloja
Keltinmäen päiväkoti
Keltinmäen koulu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keltinmäki Wikimedia Commonsissa
Keltinmäen asukasyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
Jyväskylän kaupunginosat suuralueittain
| --- | --- |
01 Kantakaupunki: 1. Keskusta (Kirkkopuisto) · 2. Harju · 3. Puistola (Aren aukio; Tourujoki) · 4. Lutakko · 5. Mattilanpelto · 6. Mäki-Matti (Hippos; Rautpohja)  · 9. Kukkumäki · 11. Nisula (Viitaniemi) · 12. Taulumäki · 14. Tourula (Kangas) · 29. Mannila
02 Kypärämäki-Kortepohja: 7. Kypärämäki (Köhniö) · 8. Savela · 17. Kortepohja (Haukkala; Kortesuo; Laajavuori; Ylioppilaskylä)
03 Lohikoski-Seppälänkangas: 13. Lohikoski  (Holsti; Kyyhkysenmäki; Lahjaharju; Paloniemi) · 19. Seppälänkangas  (Heinälampi) · 48. Tyyppälä · 64. Ankeriasjärvi
04 Huhtasuo: 15. Kangasvuori (Pupuhuhta; Rasinrinne; Seppälä) · 20. Huhtasuo (Huhtakeskus; Kangaslampi; Sulku)
05 Kuokkala: 22. Ristonmaa · 23. Kuokkala (Ainolanranta; Kekkola; Pohjanlampi; Tikka) · 24. Kuokkalanpelto · 25. Ristikivi · 26. Nenäinniemi · 27. Hämeenlahti (Samulinniemi)
06 Keltinmäki-Myllyjärvi: 18. Keltinmäki (Keltinkeskus; Mustalampi; Myllyjärvi; Mäyrämäki; Ylä-Myllyjärvi) · 35. Taka-Keljo · 36. Hanhiperä · 37. Valkeamäki (Köhniöntaus)
07 Keljo: 10. Keljo (Keljonkeskus; Tarhamäki; Valkola) · 21. Keljonkangas (Sarvivuori) · 28. Sääksvuori · 30. Etelä-Keljo
08 Halssila: 16. Halssila  (Aittorinne; Kivistö; Tuohimutka)
09 Säynätsalo: 31. Säynätsalo · 32. Lehtisaari · 33. Muuratsalo (Haikka) · 34. Kinkovuori
10 Tikkakoski-Nyrölä: 58. Nyrölä · 60. Kuikka · 61. Tikka-Mannila · 62. Tikkakoski · 63. Kuukanpää
11 Palokka-Puuppola: 41. Palokka · 42. Mannisenmäki · 43. Rippalanmäki · 44. Haukkamäki · 45. Kirri · 46. Heikkilä · 47. Pappilanvuori · 49. Hiekkapohja · 50. Matinmäki · 51. Jylhänperä · 52. Puuppola · 53. Saarenmaa · 57. Vertaala
12 Vaajakoski-Jyskä: 65. Sulunperä · 66. Jyskä · 67. Väinölä · 68. Haapaniemi · 69. Vaajakoski (Wessmanninmäki) · 70. Kaunisharju · 71. Tölskä · 72. Kanavuori · 73. Hupeli (Kairahta) · 74. Laajaranta  (Vuoritsalo) · 75. Oravasaari · 76. Pohjola · 77. Pitkäjärvi · 78. Leppälahti · 79. Mehtovuori
13 Kuohu-Vesanka: 38. Ruoke · 54. Vesanka (Perälä) · 55. Kuohu · 56. Varsalanperä
14 Korpilahti: 80. Kirkonmäki · 81. Ikolanmäki · 82. Iloniemi · 83. Kemppaisenmäki · 84. Kotamäki · 85. Tähtiniemi · 86. Korpiaho-Heinosniemi · 87. Tikkala (Moksi; Sarvenperä; Tikkala) · 88. Hirvimäki-Puolakka (Saakoski) · 89. Vespuoli (Oittila; Putkilahti)
Hisham I

Hisham I oli toinen Umaijadi-dynastiaan kuulunut Cordoban emiiri vuosina 788–796 isänsä Abd ar-Rahman I:n jälkeen. Emiirin kuolema aloitti kaksivuotisen vallanperimyssodan hänen kolmen poikansa välillä, jonka voittajaksi Hisham selviytyi muiden poikien paetessa Pohjois-Afrikkaan. Hisham teki vuosittain ryöstöretkiä pohjoiseen ja soti myös omalla maaperällä, kun frankit kokeilivat sotaonneaan Andalusiassa.
Emiirinä Hisham jatkoi isänsä aloittamaa suuren moskeijan rakentamista  Vuonna 795 Kaarle Suuri palasi ja valloitti itselleen markin Espanjan pohjoisosasta.
Hisham I:tä seurasi emiirinä hänen poikansa Hakam I (796–822).
Filip VI

Filip VI aikalaistaiteilijan kuvaamana n. 1336
Filip VI
Juhana II Hyvä
Lapset:
Juhana II
Kaarle V
Ludvig I, Anjoun kreivi
Jean, Berryn herttua
Filip, Burgundin herttua
Lapset:
Kaarle V
Kaarle VI
Louis, Orléans’n herttua
Lapset:
Kaarle VI
Isabella Valois
Katariina Valois
Kaarle VII
Lapset:
Kaarle VII
Ludvig XI
Lapset:
Ludvig XI
Kaarle VIII
Lapset:
Kaarle VIII
Filip VI (ransk. Philippe VI de Valois, Bien Fortuné, Roi Trouvé); (1293 – 22. elokuuta 1350 Coulombes Nogent-le-Roi, lähellä Pariisia) oli Ranskan kuningas vuosina 1328–1350 sekä sitä ennen Anjoun, Mainen ja Valois’n kreivi vuosina 1325–1328. Hän oli Valois-dynastian ensimmäinen kuningas ja edeltäjiensä Ludvig X Itsepäisen, Filip V Pitkän ja Kaarle VII Kauniin serkku.
Suku

Filipin vanhemmat olivat kuningas Filip IV Kauniin veli kreivi Charles de Valois ja Anjoun ja Mainen kreivitär Marguerite (1273–1299). Filipin isovanhemmat isän puolelta olivat kuningas Filip III Rohkea ja Aragonian prinsessa Isabell de Aragon; äidin puolelta Napolin kuningas Kaarle II ja Unkarin prinsessa Maria, kuningas Tapani V:n ja kiptšakien prinsessa Elisabetin tytär.
Ranskaa hallinneen suorien kapetingien suvun tulevaisuus näytti vielä 1300-luvun alussa vahvalta, joten nuorta Filipiä ei kasvatettu kuninkaaksi vaan sotilaaksi, joka palveli uskollisesti läänitysherrojaan. Hän peri isänsä kuoleman jälkeen tämän tittelit Anjoun, Mainen ja Valois'n kreivinä, joita hän ehti kantaa vain kolme vuotta 1325–1328 ennen valtaistuimelle nousua.
Sijaishallitsija ja kuningas

Kaarle IV Kauniin kuoltua päärit kokoontuivat helmikuussa 1328 ja valitsivat Philippe de Valois'n sijaishallitsijaksi vielä syntymättömän lapsen nimissä. Kun syntynyt lapsi oli tytär Blanche, oli perimyskysymys jälleen avoinna. Froissart kertoo kronikassaan Kaarle IV Kauniin määränneen kuolinvuoteellaan, että jos syntyvä lapsi on tytär, tuli valtakunnan ylimysten kokoontua ja valita henkilö, jolla olisi oikeus kruunuun. Näin he kokoontuivat uudelleen ja valitsivat Reimsissä 29. huhtikuuta 1328 Filipin kuninkaakseen, ja hän otti hallitsijanimekseen Filip VI. Taustalla oli pelko, jonka englantilainen ruhtinas herätti ranskalaisissa, ja he pitivät kotimaista ruhtinasta parempana. Toisaalta sijaishallitsijana toimiminen oli vaikuttanut Filipin eduksi. Päärien päätös oli yksimielinen eikä se järkyttänyt millään tavoin Ranskan kansaa vaan oli jopa odotettu.
Filip VI voideltiin kuninkaaksi Reimsin katedraalissa 29. toukokuuta 1328 kaikkien päärien ja paronien läsnä ollessa. Juhlallisuudet olivat mahtavat vaikka Flanderin edustaja epäröikin osallistumistaan, sillä sen tiedettiin tukeutuvan enemmän Englantiin kuin Ranskaan.
Valtaan noustessaan Filip VI oli 35-vuotias ja siten melkoisen iäkäs Kapetingin perimystradition mukaan. Ensimmäisenä virkatehtävänään hän pidätytti Pierre-Rémin, Montignyn herran, jonka oli käyttänyt valtion varoja omiin tarkoituksiinsa.
Nousu valtaistuimelle

Kun Kaarle IV Kaunis vuonna 1328 kuoli, hänellä ei ollut miespuolista perillistä. Filip VI oli Filip III:n pojanpoikana vahva ehdokas kuninkaaksi mutta kruunua tavoitteli myös Kaarlen sisar Ranskan Isabella, joka halusi kruunun pojalleen, tuolloin alaikäiselle Englannin Edvard III:lle.
Ranskalaiset eivät hyväksyneet Edvard III:n nousua tyhjälle valtaistuimelle. Hän olisi saanut perimyksen äitinsä Isabellen kautta ja ranskalaiset tulkitsivat mahdottomaksi, että joku voisi siirtää oikeuden, jota hänellä itsellään ei ole. Englantilaiset tukivat Edvard III:ta ja heistä oli luonnollista, että läheisyys ratkaisisi perimyksen. Tosin he unohtivat Ludvig X Itsepäisen tyttären Jeanne II:n, joka oli läheisempi sukulainen kuin Edvard III.
Aikuistuttuaan Edvard III vannoi Filipille vasallinvalan Gascognen läänityksestä mutta riitaantui tämän kanssa ja alkoi pian vaatia koko Ranskan kruunua. Edvard toimitti Lincolnin piispan mukana Filip VI:lle kirjeen, jossa hän julistautui Ranskan kuninkaaksi. Jatkuvat ranskalais-englantilaiset yhteenotot kärjistyivät vuonna 1337 Edvardin tunkeutuessa Ranskaan, jolloin satavuotinen sota alkoi. Ranska oli teoriassa Englantiin nähden ylivoimainen Englannin vastatessa väkiluvultaan siihen aikaan vain ranskalaista herttuakuntaa mutta ranskalaisten vanhanaikainen ritariarmeija kärsi murskaavan tappion englantilaisille jousimiehille Crécyssä ja Ranskan laivasto puolestaan Sluys'ssä. Vuonna 1348 iski musta surma, joka tappoi muutamassa vuodessa kolmanneksen maan väestöstä, myös kuninkaan puolison.
Hallinto

Filip VI:n aikana Ranskaan liitettiin piskuinen Dauphinén saari Provencen rannikolta. Se tuli kulkemaan perintönä kruununprinssille, jota alettiin sen vuoksi kutsua dauphiniksi (vrt. Englannin Walesin prinssi). Ensimmäinen dauphin ja tuleva kuningas oli Filip VI:n poika Juhana II Hyvä.
Suuri yhteiskunnallinen ongelma oli musta surma, joka vuodesta 1348 lähtien levittäytyi Ranskaan. Tämä paiserutto tappoi miljoonia ranskalaisia, eräiden lähteiden mukaan jopa puolet valtakunnan väestöstä. Valtakunta ei ollut enää entisellään, sillä sen veronmaksukyky oli alentunut, kaupungit, kylät ja maaseutu olivat autioituneet. Henkiin jääneille, toimeliaille ja aktiivisille yksilöille tämä tosin tarjosi suuria mahdollisuuksia.
Puolisonsa kuolemasta huolimatta Filip jatkoi loistokkaan ja ylellisen elämänsä viettämistä, jota hän oli harrastanut valtakautensa alusta lähtien, vaikka valtakunnan rahakirstu oli tyhjä. Myöskään rutto ja sen myötä tulleet entistä suuremmat taloudelliset ongelmat eivät hillinneet hänen ja hovin ylenpalttista huvittelunhalua. Vuoden 1337 jälkeen varakkaasta ja loistavasta Ranskasta oli tullut viidessätoista vuodessa kurjuuden reunamilla kulkeva kansakunta.
Filip VI:n hallituskauden aikana kuninkaallinen alue laajeni Champagnen kreivikunnalla, joka Navarran kuningatar Jeanne II:lle korvattiin alueluovutuksina muualta. Tämän lisäksi Brien, Dauphinén ja Montpellier’n alueet liitettiin kuninkaan hallinnon alaisuuteen. Verot olivat suurin ongelma. Pohjoisen ja etelän säätykokoukset, jotka olivat kasvattaneet valtaansa, suostuivat vain erittäin vastahakoisestii uusiin veroihin, jolla rahoitettiin sotamenoja.
Kuolema ja perintö

Filip VI kuoli 57-vuotiaana yöllä 22.–23. elokuuta 1350 Coulombes'ssa Nogent-le-Roissa todennäköisesti ruttoon. Häntä seurasi hallitsijana hänen poikansa Juhana II.
Lyhyt kronologia Filip VI:n hallituskaudesta

29.5.1328	Filip VI:n kuninkaaksi voitelu ja kruunaus Reimsin katedraalissa
24.8.1328	Voitto flaameista Casselissa
6.6.1329	Edvard III vannoo uskollisuudenvalan Filip VI Guyennen herttuakunnasta
24.5.1337	Filip VI takavarikoi Guyennen herttuakunnan Edvard III:lta
7.10.1337	Edvard III vaatii itselleen Ranskan kruunua
1.11.1337	Edvard III julista vaatimuksesta ja Satavuotinen sota alkaa
20.9.1339	Edvard tulee Flanderin Cambraisis’hin armeijansa kanssa
9.10.1339	Edvard III tulee Ranskan maaperälle armeijansa kanssa
24.10.1339	Edvard III peräytyy armeijoineen Ranskasta
24.6.1340	Ranskan laivaston totaallinen tuhoaminen Sluysin taistelussa
23.9.1340	Esplechin-sur-Escaut’n välirauha
31.8.1342	Englantilaisten vahvistusten saapuminen Brestiin, Charles de Blois lopettaa piirityksen
30.9.1342	Charles de Blois’n armeijan tappio englantilaisille Morlaix’n edustalla
19.1.1343	Malestroit’n välirauha
26.9.1345	Jean de Montfort kuolee ja hänen poikansa Jean perii Bretagnen herttuakunnan
7.6.1346	Edvard III noudee maihin Normandiassa
26.8.1346	Crécyn taistelu, jossa ranskalaiset kärsivät totaalisen tappion englantilaisille joukoille
4.8.1347	Edvard III valloittaa Calais’n
28.9.1347	välirauha