stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brooks Adams
Henkilökuva ja yksityiselämä

Brooks Adamsia on tavattu pitää omalaatuisena hahmona ja Adamsin suvun outolintuna, jonka ajatukset aikanaan olivat uusia ja omaperäisiä. Jo lapsena hän oli eksentrinen hahmo joka ilmaisi epäsovinnaisia ajatuksia. Henry Adams uskoi veljensä omalaatuisuuden voivan haitata tämän ihmissuhteita. Kosiessaan vaimoaan Adams varoitti olevansa vaikea mies ymmärtää. Hänen ensimmäinen teos The Emancipation of Massachusetts (1887) loukkasi syvästi paikallista ylimystöä, sillä Adam kuvasi kirjassaan puritaanit epäoikeudenmukaisiksi ja pelkoa lietsoneiksi hirmuhallitsijoiksi, jotka hidastivat uudistustyötä ja kehitystä.
Hänen elämäänsä leimasi ideologinen muutos: 1800-luvun lopun pessimismistä hän siirtyi 1900-luvun alkupuolella vallinneeseen nationalismiin ja imperialistiseen ylpeyteen. Mina J. Carsonin (1983) mukaan Adams oli ristiriitainen ja erityinen hahmo, joka muutti jatkuvasti käsityksiään ja ajatuksiaan tarpeidensa mukaan. Hän oli omana aikanaan vaikutusvaltainen ajattelija, mutta sittemmin hänen vaikutuksensa on hälvennyt. Adams matkusti laajalti elämänsä aikana sekä terveyssyistä että oppiakseen uutta ja saadakseen inspiraatiota kirjoittamiseen.
Adams kasvoi yhdysvaltalaisen uusgotiikan aikaan, ja hän tapasi kuvailla itseään ”goottilaiseksi”. Hän ei kokenut sopivansa omaan aikaansa vaan tunsi vetoa historiallisiin henkilöihin, kuten Anselm Canterburylaiseen ja Godefroy de Bouilloniin, joihin hän itseään vertasi. Carsonin mukaan Adamsin ”goottilaisuus” ei ollut kuitenkaan esteettistä tai uskonnollista, vaan lähinnä nostalgista. Adamsin ihailemien ”goottilaisten” ajatuksia ja toimia ei hänen mukaan voinut soveltaa nyky-yhteiskuntaan, jonka lopun hän uskoi olevan lähellä 1800-luvun lopulla. Adams ihaili keskiaikaisia ritareita, joissa yhdistyi hänen ihailemat hyveet: rohkeus, rehellisyys sekä hyvä fyysinen kunto.
Adams nai amiraali Charles Henry Davisin tyttären Evelyn Davisin syyskuussa 1889. Sukulaiset ja perhetutut kutsuivat Evelyniä lempinimellä ”Daisy”, mutta Adams käytti aina vaimonsa oikeaa etunimeä. Avioliitto oli pääosin onnellinen, joskin Adamsin omalaatuisuus kävi ajoittain Evelynin hermoille.Tämä pyrki kuitenkin parhaansa mukaan huolehtimaan vaimonsa hyvinvoinnista, ja pariskunta matkusteli ja kirjoitti yhdessä paljon. He myös kunnostivat ja ylläpitivät Adamsien vanhaa sukutaloa jonne Adams keräsi sukulaisiltaan historiallisia esineitä, toivoen että rakennus voitaisiin muuttaa sukumuseoksi. Evelyn koki hermoromahduksen Euroopassa 1899, ja tämän jälkeen hän oireili ajoittain fyysisesti ja henkisesti. Oireet pahenivat tämän vanhetessa, eikä Adams enää kyennyt hoitamaan vaimoaan yksin. Avioliitto kesti vaimon kuolemaan asti 14. joulukuuta 1926. Pariskunnalla ei ollut lapsia.
Adams oli suurimman osan elämästään skeptikko ja agnostikko, mutta hän palasi perhesiteiden ja veljensä kuoleman myötä uskoon viimeisinä elinvuosinaan. Adamsilla oli koko elämän hyvin läheinen suhde veljeensä Henryyn, jonka kanssa hän kävi ahkeraa kirjeenvaihtoa ja jonka avustuksella hän kehitteli teorioitaan ja kirjojaan.
Vaikutus ja jälkimaine > Suhde Theodore Rooseveltiin

Adams tutustui Theodore Rooseveltiin Washingtonissa vuonna 1897, ja heistä tuli ystävät. Adams pyysi Rooseveltia arvostelemaan juuri ilmestyneen The Law of Civilization and Decayn, ja arvostelu ilmestyi 1897 The Forum -lehdessä. Rooseveltin mukaan kirja oli ”voimakas, mutta synkkä”. Hän huomauttaa arvostelussaan useita samankaltaisuuksia silloisen Yhdysvaltojen sekä Rooman valtakunnan välillä. Hänestä kirja oli rajoja rikkova, mutta hän myös arvosteli Adamsin päätelmiä ja tämän tappiomielialaa. Kirjalla oli kuitenkin vaikutus Rooseveltin jingoistiseen maailmankuvaan.
Hylättyään konservatismin Adams liittyi 1900 republikaaniseen puolueeseen, ja Rooseveltin noustessa presidentiksi hänestä tuli tämän neuvonantaja. Adams ihaili Rooseveltia suuresti, ja uskoi tämän kaltaisen vahvan johtajan nostavan Yhdysvallat kohti uutta nousua. Adams kertoi Rooseveltille näkevänsä tämän suurmiehenä, ja että hänen tulisi näyttäytyä yleisölle voimakkaana sankarina. Myöhemmin Roosevelt johti joukkojansa etulinjassa San Juan Hillin taistelussa nousten kansallissankariksi. Seikkailijana, urheilijana ja metsästäjänä tunnetussa Rooseveltissa yhdistyi moni Adamsin kannattama hyve. Molemmat miehet myös uskoivat, että sotien kautta kansakunnan moraali voisi uudelleensyntyä, ja että materialismia ja vaurauden leviämistä seurasi yhteiskunnan rappio. Vanhojen ja vaikutusvaltaisten sukujen vesat myös vastustivat modernia porvaristoa, ja katsoivat edustavansa amerikkalaista aristokratiaa. Historioitsijana Roosevelt halveksi Adamsin tavoin aikakauden historiantutkimusta, jonka he katsoivat puuduttavan pikkutarkaksi.
Sekä Roosevelt että Adams uskoivat brittiläisen imperiumin taantuvan, jättäen jälkeensä voimatyhjiön, jonka Yhdysvaltojen tuli täyttää. Molemmat halusivat myös uudistaa ja uudelleenjärjestää yhdysvaltalaista hallintojärjestelmää progressivisten ihanteiden pohjalta. Adams toimi Rooseveltin neuvonantajana ja kannusti tätä Yhdysvaltojen imperiumin laajentamiseen sekä suuryritysten vallan rajoittamiseen.
Adamsin vaikutuksesta Rooseveltin politiikkana on pitkään kiistelty, eikä sen suuruudesta ole varmuutta. Roosevelt piti Adamsia muiden tavoin omituisena hahmona, mutta hiljalleen tottui tämän ajatuksiin. Roosevelt kutsui Adamsin usein illastamaan Valkoiseen taloon ja ilmeisesti otti vaarin tämän neuvoista. Roosevelt oli kuitenkin egoisti, joka teki päätökset itse. Molemmat olivat kuitenkin tärkeimmistä asioista samaa mieltä, ja Adams tuki Rooseveltin Square Deal -politiikkaa ja progressiivisia ajatuksia. Molemmat myös pitivät tärkeänä rautatieverkoston säätelyä.
Vaikutus ja jälkimaine > Omalaatuinen historioitsija

Adamsin teokset ja ajatukset olivat aikaansa edellä, ja niitä on sittemmin verrattu Oswald Spenglerin Länsimaiden perikatoon ja Arnold J. Toynbeen A Study of Historyyn, jotka niin ikään kuvaavat valtakuntien nousua ja tuhoa syklisesti erilaisten kehitysjaksojen kautta. Kaikki kolme myös ennustivat tulevan globaalin aikakauden. Historiankirjoituksessa Adams on kuitenkin jäänyt kolmikosta muiden varjoon.
The Law of Civilization and Decayn aikalaisvastaanotto oli pääosin myönteinen, joskin sen päätelmiä ja Adamsin tutkimusmenetelmiä kritisoitiin. The American Historical Review’n aikalaisarviossa kiiteltiin Adamsin tekemää tutkimusta, mutta arvostelija toivoi, että kirjan väitteitä tutkittaisiin myös taloustieteen näkökulmasta. Arvostelija huomauttaa, ettei yleismaailmallisesta ”laista” voida puhua ilman lisätutkimusta. Hän myös arvostelee Adamsia tämän tulkintojen yksipuolisuudesta ja mustavalkoisuudesta. American Journal of Sociologyn arvostelu oli kriittisempi. Kirjan arvostellut Benjamin S. Terry vastusti Adamsin ajatuksia uskonnollisesti ja poliittisesti. Hän arvostelee tämän tutkimusmenetelmiä ja syyttää tätä historian vääristelystä. Terryn mukaan kirja saattaa olla vaarallinen väärissä käsissä. International Journal of Ethicsin Robert Latta ihmetteli aikanaan, miten Adams saattoi vain seurata sivusta suuren sivilisaation tuhoa. Lisäksi hän arvostelee Adamsin teoriaa ”energiasta”, jota hän kuvailee täysin epämääräiseksi.
Vaikutus ja jälkimaine > Progressiivi, konservatiivi, fasisti vai liberaali?

Adamsin poliittisia mielipiteitä on yritetty vuosikymmenten saatossa asettaa tiettyihin lokeroihin vaihtelevalla menestyksellä. Häntä on luonnehdittu niin progressiiviksi, konservatiiviksi, fasistiksi ja liberaaliksi kuin myös vasemmistolaiseksi ja autoritaariksi. Adamsia on kuitenkin ollut vaikea asettaa tietyn aatteen kannattajaksi. Hän ei asetu perinteiselle vasemmisto-oikeisto-akselille, sillä hänellä oli sekä vanhoillisia että uudistusmielisiä ajatuksia. Lisäksi hänen elämäänsä leimasi jatkuva ideologinen muutos. Useimmiten hänet kuitenkin mainitaan progressiiviksi tai progressivismin kannattajaksi.
The Law’n uusintapainos ilmestyi 1943, ja uuteen laitokseen esipuheen laatinut historioitsija Charles A. Beard liitti Adamsin ensimmäisenä osaksi progressiivien joukkoa. Beardin mukaan Adams vaikutti merkittävästi Theodore Rooseveltin progressiiviseen politiikkaan. Toisaalta jotkut progressiivit kielsivät Adamsin olleen yksi heistä, mutta tunnustivat tämän taloudelliseksi toisinajattelijaksi ja plutokratian vastustajaksi.
Toisen maailmansodan aikaan Adams miellettiin ensimmäistä kertaa myös sosiaalidarvinistiksi, ja tämä luonnehdinta on jäänyt elämään. Petri Kuokkasen (2003) mukaan luonnehdinta on väärä, sillä Adamsin ”laki” haki oikeutusta fysiikasta eikä biologiasta. Lisäksi hänen oma ”luonnonvalintateoria” perustui ennemmin kulttuurille kuin rodulle, eikä hän viitannut Charles Darwiniin The Law’ssa. Tästä huolimatta kuva Adamsista sosiaalidarvinistina on pysynyt. Tämän ja hänen juutalaisvastaisuuden myötä Adamsia on myös luonnehdittu proto-fasistiksi. Adamsin elämäkerran (1951) kirjoittanut Thornton Anderson vertasi tämän puheita sodan tuomista eduista Adolf Hitlerin ja Benito Mussoliniin retoriikkaan. Kuokkasen mukaan luonnehdinta on sosiaalidarvinismin tapaan väärä, mutta jäänyt yhtä lailla elämään.
Toisen maailmansodan jälkeen uuden sukupolven liberaalit ja konservatiivit kiinnittivät uudestaan huomiota Adamsiin. Vanhoilliset hylkäsivät Adamsin tämän valtiojohtoisen ajattelun ja nihilistiseksi mielletyn tieteellisen maailmankuvan vuoksi. Vasemmistolaisissa piireissä Adams tulkittiin pikemminkin pragmaattiseksi realistiksi kuin minkään varsinaisen aatteen kannattajaksi. Hiljalleen Adams hiipui historiankirjoista, sillä hänen edustamansa aatemaailma oli vanhentunut, eivätkä hänen ajatuksensa olleet saavuttaneet Spenglerin tai Toynbeen kaltaista suosiota.
Vaikutus ja jälkimaine > Elämäkerrat

Brooks Adamsista on kirjoitettu monta elämäkertaa ja hänen aatemaailmaansa avattu useassa teoksessa. Encyclopedia of World Biographyn mukaan Arthur F. Beringausen Brooks Adams: A Biography (1955) on pätevä elämäkerta. Timothy Paul Donovanin Henry Adams and Brooks Adams: The Education of Two American Historians (1961) taas avaa Adamsin ja Henry-veljen yhteistä aatemaailmaa, ja Thornton Andersonin Brooks Adams: Constructive Conservative (1951) selostaa parhaiten Adamsin omaa ajattelua.
Teokset

The Emancipation of Massachusetts: The Dream and the Reality (1887)
The Gold Standard: An Historical Study (1894)
The Law of Civilization and Decay: An Essay on History (1895)
America’s Economic Supremacy (1900)
The New Empire (1902)
Railways as Public Agents: A Study in Sovereignty (1910)
The Theory of Social Revolutions (1913)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brooks Adams Wikimedia Commonsissa
Brooks Adamsin teoksia Wikiaineistossa (englanniksi)
Brooks Adamsin teoksia Project Gutenbergissä (englanniksi)
Brooks Adamsin teoksia Internet Archivess (englanniksi)
Brooks Adamsin teoksia äänikirjoina LibriVoxissa (englanniksi)
Brooks Adamsin sitaatteja Wikisitaateissa (englanniksi)
Adams nuorena miehenä, ajankohta tuntematon.
Sukutalo ”Old House”, jossa Adams asui vaimoineen pitkään.
Adams hevosen ja koiran kanssa vuoden 1883 tienoilla.
Theodore Roosevelt vuonna 1904.
Incesticide

| Incesticide Nirvana |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1988-1991
 Julkaistu: 14. joulukuuta 1992
 Tuottaja(t): Jack Endino, Steve Fisk, Butch Vig, Dale Griffin, Miti Adhikari
 Tyylilaji: Grunge
 Kesto: 44.44
 Levy-yhtiö: Geffen Records, DGC Records
Nirvanan muut julkaisut
| Hormoaning 1992 | incesticide 1992 | In Utero 1993 |
Incesticide on grungeyhtye Nirvanan vuonna 1992 julkaistu kokoelmalevy. Albumi sisältää muun muassa demoja, varhaisia singlejä ja albumeilta pois jätettyjä kappaleita. Levyn tunnetuin kappale on Sliver, josta on tehty single. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, muita albumin kohokohtia ovat Dive, Been a Son ja Aneurysm.
Albumin kannen on maalannut yhtyeen laulaja Kurt Cobain. Albumi ylsi Billboard 200 -listalla 29 sijalle. Albumin julkaisi levy-yhtiö Geffen, joka on julkaissut monia muitakin Nirvanan albumeita. Albumi julkaistiin 14.  joulukuuta 1992 Euroopassa ja 15. joulukuuta Yhdysvalloissa.
Tietoa kappaleista

Kappale Dive oli julkaistu aikaisemmin 1990 julkaistun Sliver-singlen b-puolena. Beeswax, Downer, Mexican Seafood, Hairspray Queen ja Aero Zeppelin ovat yhtyeen ensimmäiseltä demonauhoituksilta 23. tammikuuta 1988, Downer julkaistiin myöhempänä studioversiona albumilla Bleach. Kappale Big Long Now jätettiin kyseiseltä albumilta pois. Turnaround, Molly's Lips ja Son of a Gun olivat John Peelin sessioilta 1990. Molly's Lips ja Son of a Gun ovat molemmat alun perin The Vaselines -yhtyeen kappaleita. Been a Son, (New Wave) Polly sekä Aneurysm nauhoitettiin marraskuussa 1991, Been a Son oli julkaistu aikaisemmin hieman eri versiona Blew -EP:llä, joka julkaistiin myös kokoelmalla Nirvana. Stain on aiemmin julkaistu Blew EPllä. (New Wave) Polly on sähköinen versio kappaleesta Polly, aikaisempi akustinen studioversio oli yhtyeen albumilla Nevermind, Aneurysm oli aikaisemmin erilaisena studioversiona Smells Like Teen Spirit -kappaleen singlellä ja EP:llä Hormoaning.
Kappaleet

Dive – 3.35
Sliver – 2.16
Stain – 2.40
Been a Son – 1.55
Turnaround – 2.19
Molly's Lips – 1.54
Son of a Gun – 2.48
(New Wave) Polly – 1.47
Beeswax – 2.50
Downer – 1.43
Mexican Seafood – 1.55
Hairspray Queen – 4.13
Aero Zeppelin – 4.41
Big Long Now – 5.03
Aneurysm – 4.36
Arvostelut

All Music Guide -lehden arvostelu:
Rolling Stone -lehden arvostelu:
Sputnik Musicin arvostelu:
Albumin listasijoitukset

| Vuosi | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 1992 | Official Austrian Albums Chart | No. 10 |
| 1993 | Official UK Albums Chart | No. 14 |
| 1992 | Official Holland Albums Chart | No. 17 |
| 1992 | Official Finland Albums Chart | No. 18 |
| 1992 | Official Switzerland Albums Chart | No. 18 |
| 1992 | Official Australian Albums Chart | No. 22 |
| 1992 | Official New Zealand Albums Chart | No. 23 |
| 1992 | Official Sweden Albums Chart | No. 27 |
| 1992 | Billboard Top 200 | No. 39 |
| 1992 | Official German Albums Chart | No. 40 |
| 1992 | Official Japanese Albums Chart | No. 50 |
Albumin listasijoitukset > Singlet

| Vuosi | Single | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | Sliver | Official Irish Singles Chart | No. 23 |
| 1993 | Sliver | Modern Rock Tracks | No. 19 |
Albumimyynti

Yhdysvallat: 1 miljoona (platinaa)
Iso-Britannia: 100,000 (kultaa)
Kanada: 200,000 (tupla-platinaa)
Japani: 17,430 (4 viikossa)
Box-Set julkaisu

Vuonna 2004 Incesticide julkaistiin box-setinä yhtyeen vuoden 1993 albumin In Uteron kanssa.
Box-set: Incesticide ja In Utero (2004)
Jon Nödtveidt

| Jon Nödtveidt |
| --- | --- |
 Jon Nödtveidt vuonna 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. kesäkuuta 1975
Kuollut: 13. elokuuta 2006
Muusikko
Taiteilijanimi:  Rietas, Shadow
Aktiivisena:  1988–2006
Tyylilajit:  death metal, black metal
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Dissection, Necrophobic, The Black, De Infernali, Nifelheim, Ophthalamia, Satanized, Siren's Yell, Terror
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jon Nödtveidt (28. kesäkuuta 1975 – 13. elokuuta 2006) oli vuonna 1989 perustamansa ruotsalaisen death metal-/black metal -yhtye Dissectionin kitaristi-laulaja. Hän oli myös Misanthropic Luciferian Orderin (MLO) jäsen.
Nödtveidt esiintyi myös muutamissa muissa yhtyeissä, muun muassa Necrophobic, The Black, De Infernali, Nifelheim, Ophthalamia, Satanized, Siren's Yell ja Terror (grindcore-yhtye jossa oli mukana At the Gatesin jäseniä). Hän myös kirjoitti Metal Zone -lehteen artikkeleita black metal -aiheista.
Vuonna 1997 Nödtveidt tuomittiin vankilaan 38-vuotiaan homoseksuaalin algerialaismiehen, Josef Ben Maddourin murhan avunannosta. Vankilassa hän sävelsi ja sanoitti Reinkaos-levyn sekä opiskeli ja tutki okkultismia. Hänet vapautettiin vankilasta vuonna 2004, minkä jälkeen hän kokosi Dissectionin uudelleen.
Nödtveidt löydettiin kuolleena asunnostaan Hässelbysta, Tukholman lähiöstä 16. elokuuta 2006. Hän oli ampunut itseään haulikolla päähän palavista kynttilöistä muodostetun ympyrän sisällä. Dissectionin virallinen kotisivu vahvisti kuoleman myöhemmin.
Ensimmäiset artikkelit tapahtumasta kertoivat Nödtveidtin löytyneen kuolleena auki oleva Saatanallinen Raamattu edessään, mutta Dissectionin kitaristi Set Teitan kumosi väitteen myöhemmin. Hänen mukaansa Nödtveidtin edessä ollut kirja ei ollut Anton Szandor LaVeyn kirjoittama Saatanallinen Raamattu, vaan MLO:n (Misantrophic Luciferian Order, satanistinen vakaviin rikoksiin syyllistynyt okkultistijärjestö Ruotsissa) suurmestari Frater Nemidialin Liber Azerate.
Jon Nödtveidtin kotisivut ilmoittivat hänen itsemurhastaan 19. elokuuta 2006.
Aiheesta muualla

Dissection kotisivu
MLO:n kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Jon Nödtveidtin viimeinen haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Isotaskurapu

| Isotaskurapu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Alaluokka::  Eumalacostraca
Lahko::  Kymmenjalkaiset Decapoda
Alalahko::  Pleocyemata
Osalahko::  Taskuravut Brachyura
Heimo::  Isotaskuravut Cancridae
Suku::  Cancer
Laji::  pagurus
Kaksiosainen nimi
 Cancer pagurus  Linnaeus, 1758  
Katso myös
   Isotaskurapu Wikispeciesissä   Isotaskurapu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isotaskurapu (Cancer pagurus) on kookas taskurapulaji, joka elää Pohjois-Atlantin itärannikolla.
Ulkonäkö

Täysikasvuisen isotaskuravun selkäkilpi on enintään 20 cm pitkä ja 30 cm leveä ja väritykseltään punaruskea, nuorilla yksilöillä kuitenkin purppuranruskea. Selkäkilven reuna jakaantuu edessä viiteen tylppään ja sivuilla yhdeksään pulleaan lohkoon. Sakset ovat keskenään suurin piirtein samankokoiset, sileät ja kärjistään mustat. Koirailla ne voivat kuitenkin olla hieman erikokoiset ja raskasrakenteisemmat kuin naarailla. Kävelyraajat ovat jykevät ja vaaleammat kuin selkäkilpi ja niissä on lyhyitä, jäykkiä sukasia. Raajojen kärjet ovat terävät ja mustat.
Levinneisyys

Isotaskurapuja esiintyy Pohjois-Atlantin itäosissa. Levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Britteinsaarille ja Pohjois-Norjaan ja etelässä Marokon pohjoisrannikolle. Aikaisemmin niitä on tavattu myös Välimeren pohjoisrannikolla.
Elintavat

Isotaskuravut elävät yleensä 6–40 metrin syvyydessä, hiekkaisessa, soraisessa tai kivikkoisessa merenpohjassa.
Kalastus ja käyttö

Isotaskurapuja kalastetaan sulkupyydyksillä Euroopan länsirannikolla. Niitä joutuu myös jonkin verran troolikalastuksen sivusaaliiksi. Vuonna 1999 kokonaissaalis oli hieman yli 41 000 tonnia, josta Ison-Britannian osuus oli 48 % ja Ranskan 21 %. Saaliit pysyivät samalla tasolla 2000-luvun alussa, mutta nousivat vuonna 2007 lähes 60 000 tonniin. Isotaskurapuja myydään sekä tuoreina että pakastettuina.
Jalomedestäjät

| Jalomedestäjät |
| --- | --- |
 Ruusurintamedestäjä (Chalcomitra senegalensis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Medestäjät Nectariniidae
Suku::  Jalomedestäjät  Chalcomitra  Reichenbach, 1853
Katso myös
   Jalomedestäjät Wikispeciesissä   Jalomedestäjät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jalomedestäjät (Chalcomitra) on medestäjien (Nectariniidae) heimoon kuuluva varpuslintusuku. Jalomedestäjien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan seitsemän lajia. Joissain lähteissä suvun lajit luetaan kuuluvaksi medestäjien (Nectarinia) sukuun.
Jalomedestäjiin kuuluvia lajeja

Olkikurkkumedestäjä (Chalcomitra adelberti)
Ruskomedestäjä (Chalcomitra fuliginosa)
Ruusurintamedestäjä (Chalcomitra senegalensis)
Samettimedestäjä (Chalcomitra amethystina)
Sokotranmedestäjä (Chalcomitra balfouri)
Veririntamedestäjä (Chalcomitra hunteri)
Viherkurkkumedestäjä (Chalcomitra rubescens)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
Josef Clemens

Josef Clemens (s. 20. kesäkuuta 1947) on katolisen kirkon 10. lokakuuta 1975 vihitty saksalainen pappi. Hänet nimitettiin Segermesin titulaaripiispaksi 25. marraskuuta 2003. Samalla hänestä tehtiin Paavillisen maallikkojen neuvoston sihteeri.
Clemens vihittiin piispaksi 6. tammikuuta 2004.
Aiheesta muualla

Bishop Josef Clemens
Jousjärvi

Jousjärvi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Jousjärvi, järvi Jämsässä
Jousjärvi, järvi Mikkelissä
Jousjärvi, järvi Puumalassa
Brooklynin teatteripalo

| Brooklynin teatteripalo |
| --- | --- |
 Brooklyn Theatre palon jälkeen
Päivämäärä:  5. joulukuuta 1876
Kellonaika:  23:17
Tapahtumapaikka:  Brooklyn Theatre, Brooklyn, New York, Yhdysvallat
Kuolleita:  ainakin 278
Brooklynin teatteripalo syttyi illalla 5. joulukuuta 1876 Brooklyn Theatressa Brooklynissa, New Yorkissa. Palossa kuoli ainakin 278 ihmistä, joidenkin lähteiden mukaan jopa yli 300.
Kuolonuhrien määrällä mitattuna Brooklynin teatteripalo on Yhdysvaltain kolmanneksi tuhoisin tulipalo julkisessa rakennuksessa vuoden 1903 Iroquois Theatren palon (yli 600 kuollutta) ja vuoden 1942 Coconut Groven yökerhopalon (492 kuollutta) jälkeen.
Teatteri

Brooklyn Theatre avattiin 2. lokakuuta 1871. Thomas R. Jacksonin suunnittelemassa teatterirakennuksessa oli Brooklynin poliisin palopäällikkö Patrick Keadyn mukaan paremmat hätäpoistumistiet kuin monessa muussa Brooklynin julkisessa rakennuksessa.
Teatteri sijaitsi L-kirjaimen muotoisella tontilla Johnson Streetin ja Washington Streetin kulmassa. Teatterin proskenion sijaitsi suuremmassa siivessä (39 × 21 metriä), jonka julkisivu oli Johnson Streetillä. Johnson Streetille avautuivat 6,1 metriä leveät kulissien ovet, joista saatiin kuljetettua suuria lavasteita. Näyttämön ovet olivat pienempiä, mutta niistäkin mahtui sisään raskaiden taakkojen kanssa. Nämä ovet olivat teatteriväen käytössä, eikä yleisö juuri käyttänyt niitä. Pienemmässä siivessä (8,2 × 12,2 metriä), jonka julkisivu oli Washington Streetillä, sijaitsi alakerrosten pääsisäänkäynti ja erillinen portaikko kolmannen kerroksen parvelle. Ne oli tarkoitettu yleisön käyttöön, ja suunnittelija Jacksonin mukaan nämä sisäänkäynnit olivat riittävän suuria, jotta täysi katsomo – 1 450 ihmistä – saataisiin tarvittaessa tyhjennettyä viidessä minuutissa.
Jackson oli lisäksi suunnitellut kolme ovea erityisiksi hätäuloskäynneiksi. Nämä ovet avautuivat Flood’s Alleylle, pienelle Johnson Streetin sivukujalle. Jokainen ovi oli 1,8 metriä leveä. Eteläisin näistä ovista sijaitsi toisen kerroksen parvelle johtavan portaikon alla. Keskimmäinen ovi sijaitsi permannon vieressä ja pohjoinen lähellä näyttämöä ja orkesterimonttua. Ovet olivat yleensä lukittuna luvattoman teatteriin tunkeutumisen estämiseksi.
Teatteri > Sisätilat

Brooklyn Theatressa oli istumapaikkoja kolmella tasolla. Pohjakerroksen permannolla oli 600 ja toisen kerroksen parvella 550 paikkaa. Kolmannen kerroksen parvella, joka ulottui rakennuksen eteläseinään saakka, oli 450 paikkaa. Kolmannen kerroksen parvelle oli oma portaikkonsa ja lipunmyyntinsä, joten siellä istuvat katsojat eivät yleensä olleet tekemisissä alempien kerrosten katsojien kanssa.
Kauimpana näyttämöstä ja lähellä kattoa sijainneella kolmannen kerroksen parvella oli halvimmat paikat, ja myös sisäänkäynti sinne oli mutkittelevin. Parvelta kuljettiin ensin verhojen läpi ja laskeuduttiin lyhyitä portaita eteläseinän viereiselle tasanteelle. Tämän jälkeen vuorossa oli käännös ja uudet, eteläseinään kiinnitetyt portaat, jotka johtivat käytävälle toisessa kerroksessa. Kolmannesta kerroksesta tulevien piti kääntyä oikealle ja kulkea käytävää länsiseinän viertä pitkin toisen kerroksen lipunmyyntitoimiston luo, kääntyä käytävää vasemmalle ja kulkea alas portaita. Ne johtivat lyhyelle käytävälle pohjakerroksessa ja lopulta Washington Streetille.
Toisen kerroksen parvelle kulkeminen oli helpompaa. Sinne kuljettiin kolme metriä leveää portaikkoa, joka lähti pohjakerroksesta, aulan nurkasta. Toisessa kerroksessa oli myös hätäuloskäynti, ovi ja portaat Flood’s Alleylle. Tämä ovi oli kuitenkin pohjakerroksen ovien tapaan yleensä lukossa.