stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valtatien 4 historia
Jyväskylän seutu

Jyväskylässä valtatien 4 liikenne kulki pitkään kaupungin keskustan kautta. Suunnitelmia ohikulkutiestä on tehty 1940-luvulta alkaen, ja eri aikoina on esitetty useita linjausvaihtoehtoja. 1960-luvulla vahvimpana vaihtoehtona oli Jyväskylän läpi kulkeva moottoritie, joka olisi alkanut Keljosta, kulkenut Hippoksen ja yliopiston välistä, Harjun takaa ja Rajakatua pitkin Taulumäelle. Suunnitelmasta ehdittiin toteuttaa Keljon ja keskussairaalan välinen moottoritie, joka valmistui vuonna 1965 ensin sorapintaisena. Joidenkin lähteiden mukaan tie kestopäällystettiin vuonna 1966, kun toisten lähteiden mukaan tie päällystettiin vasta vuonna 1968. 1,8 kilometrin pituisena tie jäi historiaan Suomen lyhimpänä moottoritienä.
Läpikulkutiesuunnitelmaan liittyi monia ongelmia. Se olisi kuitenkin kulkenut tiheästi asutun alueen läpi, ja suunnitelmasta luovuttiinkin jo 1970-luvun alussa. Suunnitelmasta toteutettiin vain vuosina 1977–1978 valmistunut Jyväskylän ja Vaajakosken välinen moottoritie, joka ei tuolloin vielä ollut osa valtatietä 4. Liikennemäärien kasvaessa kaupungin katuverkko ruuhkautui pahoin. Lopulta vuonna 1976 nelostien liikenne päätettiin linjata kaupungin keskustan ja Jyväsjärven välistä rakennettavaa Rantaväylää pitkin. Rantaväylän ensimmäinen, kaksikaistainen 4,7 kilometriä pitkä osuus Keljon Pumperista Mattilanniemeen rakennettiin vuosina 1979–1983. Vuosina 1984–1986 rakennettiin tien pohjoispäähän kaksikaistainen osuus Lohikoskentieltä Löylyjoelle. Viimeinen, 3,8 kilometriä pitkä Mattilanniemen ja Lohikoskentien välinen nelikaistainen osuus rakennettiin vuosina 1986–1989. Samoihin aikoihin Keljon ja keskussairaalan välinen moottoritie muutettiin tavalliseksi tieksi; tie on nykyisin osa yhdystietä 6018. Lukuisine siltoineen Rantaväylä oli kallis projekti: tien kustannukset vuoden 1989 rahassa olivat 400,6 miljoonaa markkaa, mikä elinkustannusindeksillä tarkistettuna vuoden 2006 rahassa vastaa noin 93 miljoonaa euroa.
Vuonna 1992 valmistui Jyväskylän eteläpuolelle Pukinniityn ja Pumperin välille 3,9 kilometrin pituinen moottoritie. Nelostien siirryttyä vuonna 1996 Päijänteen itäpuolelle siirtyi se Jyväskylän seudulla kulkemaan Vaajakosken ja Jyväskylän välistä moottoritietä. Pukinniityn ja Pumperin välinen moottoritie, samoin kuin Rantaväylä aivan pohjoisinta osuutta lukuun ottamatta jäivät osaksi valtatietä 9. Samana vuonna valmistui noin 1,6 kilometriä pitkä Rantaväylän pohjoispään nelikaistainen jatke Etu-Palokkaan. Marraskuussa 2005 valmistui viisi kilometriä pitkä moottoritie Etu-Palokasta edelleen Kirriin. Osuuden kustannukset olivat noin 16,2 miljoonaa euroa.
Jyväskylän pohjoispuolella lyhyen moottoritieosuuden jälkeen valtatie 4 oli kaksikaistaista sekaliikennetietä, jonka liikennemäärät ovat suuret. Hallitus esitti Kirri–Tikkakoski-moottoritien rakentamiselle 139 miljoonan euron valtuutta talousarvioesityksen täydennyksessä marraskuussa 2017. Suunnitelmat tiestä valmistuivat vuoden 2018 aikana ja tie rakennettiin vuosina 2019–2021. Uutta moottoritietä valmistui 17 kilometriä ja eritasoliittymiä 6. Uusi moottoritie avautui liikenteelle 21. joulukuuta 2021, yli puoli vuotta etuajassa.
Oulun seutu

Alun perin valtatie 4 kulki Oulussa keskustan eteläpuolella Limingan Haaransillalta nykyisen seututien 847 sekä Limingantien reittiä keskustaan. Keskustan pohjoispuolella tie kulki nykyisten Merikosken siltojen, Tuirantien, Valtatien, Koskelantien ja Oulunseläntien kautta nykyisen Rajakylän tienoille sekä siitä edelleen nykyisen seututien 847 reittiä pohjoiseen. lähde?
Ohikulkutien suunnitteleminen Ouluun aloitettiin sangen varhain. Tie oli merkitty jokseenkin nykyiselle paikalleen jo vuonna 1952 laaditussa niin sanotussa Meurmanin–Ervin yleiskaavassa. Ohikulkutien ensimmäisen osuuden rakentaminen aloitettiin marraskuussa 1962 ja Pohjantieksi nimetty tie avattiin virallisesti liikenteelle 18. lokakuuta 1967, joskin tie oli ollut osittain käytössä jo rakennusaikana. Pohjantie oli yksi Suomen ensimmäisistä ohikulkuteistä ja ulottui tuolloin Kiviniemestä nykyisten seututeiden 815 ja 847 liittymästä Rajakylään silloisen Koskelantien risteykseen. Tie oli kaksikaistainen lukuun ottamatta Kontinkankaan ja Laanilan välistä 2,8 kilometrin moottoritieosuutta. Myös kaksikaistaiset osuudet oli tarkoitettu ainoastaan moottoriliikenteelle, joten ne vastasivat jokseenkin nykyisiä moottoriliikenneteitä. Tiellä oli eritasoliittymät Kontinkankaalla ja Laanilassa, mutta Iskon liittymä oli tasoliittymä.
Pohjantietä on sittemmin parannettu useassa vaiheessa: Syksyllä 1977 valmistui moottoritien jatko Iskoon sekä Iskon eritasoliittymä. Lokakuussa 1981 otettiin käyttöön moottoritieosuus samassa yhteydessä rakennettuun Linnanmaan eritasoliittymään sekä moottoriliikennetieosuus edelleen Haukiputaan Kelloon. Lintulan eritasoliittymä rakennettiin 1980-luvulla. Syksyllä 1990 moottoriliikennetietä jatkettiin etelässä Kiviniemestä Kempeleeseen saakka. Haukiputaan ohittava moottoriliikennetie Kellosta Iin Räinänperälle otettiin käyttöön vuonna 1993. Samassa yhteydessä Linnanmaan ja Kellon välinen osuus rakennettiin moottoritieksi ja Raitotien kohdalle rakennettiin Pateniemen eritasoliittymä. Kiviniemen ja Kontinkankaan välinen osuus muutettiin moottoritieksi vuonna 1996, jolloin myös parannettiin Oulun eritasoliittymää ja Kontinkankaan tiejärjestelyjä. Vuonna 2003 avattiin liikenteelle moottoritie Haaransillalta Kiviniemeen.
Vuosina 2017–2021 tietä parannettiin merkittävästi Oulun seudun ja Kemin välillä. Kellon ja Kiiminkijoen Haukiputaalla ylittävän Allikon sillan välinen moottoritieosuus avattiin liikenteelle syksyllä 2019. Oulussa valtateiden 20 ja 22 liittymien väli muutettiin 3+3-kaistaiseksi, Kempeleen Zatelliittiin rakennettiin uusi eritasoliittymä ja Iin sekä Simon Maksniemen välille rakennettiin kuusi paria ohituskaistoja. Syksyllä 2020 valmistui Haukiputaan Asemakylän eritasoliittymästä Iin Räinänperälle ulottuva keskikaiteelinen ohituskaistatie.
Nykyisin Pohjantie ulottuu Limingan Haaransillalta Iin Räinänperälle. Tien pituus on 52 kilometriä, josta moottoritietä on noin 44 kilometriä.
Kemin seutu

Kemin keskustan ohittavan moottoriliikennetien pohjoisosa Paattiosta Keminmaahan valmistui vuonna 1976 ja eteläosa Peurasaaresta Paattioon vuonna 1980. Vuonna 2001 tietä jatkettiin moottoritienä Keminmaasta Tornioon. Lyhyt osuus tästä tiestä on valtatietä 4.
Kemin moottoriliikennetie oli liikenneturvallisuuden kannalta ongelmallinen. Moottoriliikennetie muutettiinkin moottoritieksi vuosina 2007–2010, ja samalla tietä jatkettiin sen eteläpäässä Veitsiluodon liittymän eteläpuolelle Marostenmäkeen. Kemijoen sillat sekä Paattion ja Jokisuun välinen 3,5 kilometriä pitkä moottoritieosuus avattiin liikenteelle 21. lokakuuta 2009 ja koko tielinja elokuussa 2010. Kokonaisuudessaan tie valmistui syyskuun 2010 lopussa.  Hankkeen kustannukset olivat noin 68 miljoonaa euroa, mikä oli noin kaksi miljoonaa euroa suunniteltua vähemmän.
Rovaniemen seutu

Rovaniemellä valtatie 4 kulki alkuaan keskustan katuverkolla keskustan etelälaidalla ja ylitti Kemijoen Ounaskosken yhdistettyä rauta- ja maantiesiltaa pitkin. Tie kulki Ounasvaaran juurella nykyisen yhdystien 9422 reittiä ja ylitti uudelleen Kemijoen Suutarinkorvan siltaa pitkin. Molemmat sillat ovat valmistuneet alun perin vuonna 1930 samoihin aikoihin Kemijärven radan kanssa. Perääntyvät saksalaiset joukot räjäyttivät molemmat sillat Lapin sodassa lokakuussa 1944. Sodan jälkeen sillat rakennettiin uudelleen.
Autoliikenteen lisääntyessä sillat muodostuivat ennen pitkää pullonkauloiksi. Uuden, Ounasjoen ylittävän sillan rakentaminen aloitettiin vuonna 1965. Silta valmistui syksyllä 1967 samanaikaisesti Rovaniemen läpikulkutien kanssa, ja valtatien 4 liikenne siirtyi pois keskustan katuverkolta ja yhdistetyiltä rauta- ja maantiesilloilta. Läpikulkutien kanssa samaan aikaan rakennettiin myös Erottajan ja Ounasjoen eritasoliittymät. Osuus Ounasjoen eritasoliittymästä etelään rakennettiin nelikaistaisena. 1990-luvun puolivälissä nelikaistaista osuutta jatkettiin Ounasjoen yli Saarenkylään. lähde?
Onnettomuudet

19. maaliskuuta 2004 23 ihmistä kuoli ja 14 loukkaantui Suomen kaikkien aikojen tuhoisimmassa tieliikenneonnettomuudessa Äänekosken Konginkankaalla, kun täysperävaunullinen kuorma-auto ja linja-auto törmäsivät. lähde?
5. heinäkuuta 1974 12 ihmistä kuoli ja 18 loukkaantui Laukaan kunnan Vehniän kylässä, kun hollantilaisia turisteja kuljettanut linja-auto törmäsi vastaan tulleeseen kuorma-autoon. lähde?
Entinen moottoritie vuonna 2009.
Rantaväylä vuonna 2009.
Rakenteilla olevat Oulujoen ylittävät sillat heinäkuussa 1964.
Rakenteilla oleva Pohjantie Oulussa Laanilan kohdalla vuonna 1965.
Valtatie 4 Rovaniemellä vuonna 2010.
Tiia Kuikka

Tiia Kuikka Kalevan kisoissa 2020.
Tiia Kuikka (s. 30. marraskuuta 1994 Uukuniemi) on suomalainen kilpakävelijä. Hän on edustanut vuodesta 2009 lähtien Lappeenrannan Urheilu-Miehiä.
Kuikka oli 2015 Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen 20 kilometrin kävelyssä 21:s. Hän sijoittui 18:nneksi kävelyn joukkuemaailmanmestaruuskilpailujen 50 kilometrin kävelyssä Kiinan Taicangissa 5. toukokuuta 2018 Suomen ennätysajalla 4.32.43. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän sijoittui 50 kilometrin kävelyssä 13:nneksi. Hän käveli 50 kilometrin Suomen ennätyksen 4.29.25 Alytusissa 19. toukokuuta 2019. Hän ei pystynyt osallistumaan saman vuoden Dohan MM-kilpailujen 50 kilometrin kävelyyn flunssan vuoksi.
Kalevan kisoista Kuikka on saavuttanut hopeaa 10 kilometrin kävelystä vuosina 2017 ja 2024 ja pronssia vuosina 2016 ja 2018 sekä pronssia 10 000 metrin kävelystä vuonna 2020. Lisäksi hän on saavuttanut SM-maantiekävelyissä naisten 20 kilometrin matkalla hopeaa vuosina 2017, 2018, 2019 ja 2022 ja pronssia 2020. Hän on ollut mukana viestijuoksun SM-kilpailuissa saavuttaen 3 × 3 000 metrin kävelyviestistä kultaa 2017 ja 2018, hopeaa 2016 sekä pronssia 2010 ja  2024. Sisäratojen SM-kilpailuista Kuikka on saavuttanut 3 000 metrin kävelystä neljä hopeaa vuosina 2016, 2017, 2018 ja 2021 sekä pronssia 2019. 5 000 metrin kävelyssä hän sai pronssia 2024 ja 2025.
Kuikka jäi harjoituslenkillään lokakuussa 2019 Savonlinnassa auton yliajamaksi ja loukkaantui murtaen olkapäänsä useasta kohdasta ja saamalla kaksi murtumaa kalloonsa, joka johti keskivaikeaan aivovammaan. Hän jatkoi urheilijauraansa onnettomuuden jälkeen. Vuonna 2024 hän kertoi Ilta-Sanomissa, että aivovamma vaikuttaa yhä kaikkeen toimintaan.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m kävely | 13.07,65 | Espoo | 5. elokuuta 2020 |
| 5 000 m kävely | 22.36,49 | Espoo | 18. elokuuta 2021 |
| 10 000 m kävely | 47.26,17 | Turku | 13. elokuuta 2020 |
| 10 km kävely | 47.38 | Tuusula | 21. huhtikuuta 2018 |
| 20 km kävely | 1.38.03 | Dudince | 20. maaliskuuta 2021 |
| 35 km kävely | 2.58.30 | Dudince | 23. huhtikuuta 2022 |
| 50 km kävely | 4.29.25 SE | Alytus | 19. toukokuuta 2019 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m kävely | 13.30,25ot | Kuopio | 16. helmikuuta 2019 |
| 5 000 m kävely | 23.58,89ot | Tampere | 17. helmikuuta 2024 |
Pyromaani palaa rikospaikalle

| Pyromaani palaa rikospaikalle Juice Leskinen Grand Slam |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : MSL, Moisio elokuu 1985
 Julkaistu: 1985
 Tuottaja(t): Anssi Tikanmäki/GS
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 43.22
 Levy-yhtiö: Megamania Musiikki
 Levymerkki: Grand Slam
Listasijoitukset
  Suomi: 4. (lokakuu 1985) 
Juice Leskisen muut julkaisut
| Kuopio-Iisalmi-Nivala (live) 1984 | Pyromaani palaa rikospaikalle 1985 | Yölento 1986 |
Pyromaani palaa rikospaikalle on Juice Leskisen kuudestoista ja Juice Leskinen Grand Slam -yhtyeen viides albumi. Sen julkaisi vuonna 1985 Megamania Musiikki yhtyeen omalla Grand Slam -alamerkillä. Albumi myi kultaa vuonna 1986. Albumia on myyty yhteensä yli 25 000 kappaletta.
Pyromaani palaa rikospaikalle on teemalevy, jossa käsitellään polttamista ja tuhoamista. Levyn tunnetuimmat kappaleet ”Pyhä toimitus” ja ”Musta aurinko nousee” eivät kuitenkaan enää kiinteästi kuulu levyn teemaan vaan ovat ”ylimääräisiä” päätöskappaleita. Kappaleiden välissä on Grand Slam -yhtyeen esittämiä lyhyitä teemaan kuuluvia kappaleesta toiseen johdattelevia kuunnelmapätkiä.
Kannessa esiintyy yhtyeen kitaristi Puntti Valtonen.
Levyn nauhoituksissa tallennettu, mutta siltä pois jätetty kappale ”Halitaan” julkaistiin digitaalisesti vuonna 2021.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Juice Leskinen, sovittanut Anssi Tikanmäki. Kuunnelmaosuudet säveltänyt ja sovittanut Tikanmäki, sanoittanut Leskinen.
Kappaleet > A-puoli

Pyromaani palaa rikospaikalle (PPR I) – 1.42
Aamu alkaa A:lla – 4.19
(PPR II) Moni sekoo muotiin – 4.19
(PPR III) Tenerife – 4.11
Mimosan hipiä – 3.21
(PPR IV) Isoisän hinttipussi – 3.56
Kappaleet > B-puoli

(PPR V) Jenkka uskon puhdistamisesta (twist) – 3.04
(PPR VI) Korjaa blues – 2.23
(PPR VII) Turvallisuus ja yhteistyö (PPR VIII) – 7.57
Pyhä toimitus – 3.37
Musta aurinko nousee – 4.21
Kappaleet > CD-bonus

Inferno – 3.33
Kokoonpano

Juice Leskinen – laulu, kitara
Vesa Sytelä – rummut, laulu
Antti Tammilehto – basso, laulu
Hannu ”Puntti” Valtonen – kitara, laulu
Ila Loueranta – kitara, laulu
Anssi Tikanmäki – piano, urut, koskettimet, haitari, laulu
Sakari Kuosmanen – kitara, laulu
Levyllä vierailevat myös Vesa Hyrskykari (tenorisaksofoni), Nalle Lehtonen (trumpetti), Toni Lähteenmäki, Nuuska, Matti Pellonpää ja Mika Sundqvist.
Grégory Goffin

Grégory Goffin (s. 6. marraskuuta 1981) on belgialainen jalkapallomaalivahti.
Goffin on pelannut kotimaassaan Belgiassa pikkuseuroissa muun muassa 4. divisioonan RACS Couilletissa kaudella 2004–2005. Hän on kuulunut myös Luxemburgin pääsarjajoukkueen F91 Dudelangen miehistöön. Kaudella 2003–2004 Goffin voitti F91 Dudelangen joukkueessa hopeaa.
Kesken kauden 2005 Goffin siirtyi muutaman muun belgialaisen kanssa vantaalaisen AC Allianssin joukkueeseen, jonka omistaja oli vaihtunut ja syytetty sittemmin vedonlyöntihuijauksista. Ensimmäiseksi ja viimeiseksi jääneessä Allianssi-ottelussaan sateisessa säässä FC Hakaa vastaan Goffin päästi taakseen kahdeksan maalia. Hänen kerrottiin pelanneen selkävaivaisena ja polven nivelsiteet poikki.lähde?
Nero

| Nero |
| --- | --- |
 Keisari Nero
Rooman keisari
Valtakausi:  13. lokakuuta 54 – 9. kesäkuuta 68
Edeltäjä:  Claudius
Seuraaja:  Galba

Syntynyt:  15. joulukuuta 37 Antium
Kuollut:  9. kesäkuuta 68 (30 vuotta) Rooma
Puoliso:  Claudia Octavia  Poppaea Sabina  Statilia Messalina Sporus  Pythagoras
Lapset:  Claudia Augusta
Suku:  Julius-Claudius
Isä:  Gnaeus Domitius Ahenobarbus
Äiti:  Julia Agrippina
Nero Claudius Caesar Augustus Germanicus (synt. Lucius Domitius Ahenobarbus), lyhyesti Nero, (15. joulukuuta 37 – 9. kesäkuuta 68) oli Rooman keisari, joka hallitsi vuosina 54–68. Neron hallituskauden alku oli menestyksellinen, mutta viimeisinä vuosinaan hänestä tuli taiteisiin uppoutunut tyranni. Keisarille epäsopivan käyttäytymisen seurauksena Rooman yläluokka kääntyi Neroa vastaan, ja syrjäytetty keisari joutui surmaamaan itsensä. Nero oli Juliusten-Claudiusten hallitsijasuvun viimeinen keisari.
Nero tunnetaan monista poliittisista murhistaan, joihin kuuluu myös hänen äitinsä murha. Neroa on syytetty Rooman palon sytyttämisestä, mutta nykyisin tätä pidetään epätodennäköisenä. Nero oli jo lapsuudestaan alkaen huomiota herättävän kiinnostunut kreikkalaisista taiteista, kuten musiikista, teatterista ja runoudesta, sekä esiintymisestä, ja hän pitikin itseään ensisijaisesti taiteilijana, ei keisarina.
Neron jälkimaine on ollut huono. Hänen arvioimisensa on ongelmallista antiikin lähteiden puutteellisuuden ja puolueellisuuden vuoksi. Harvat säilyneistä lähteistä esittävät Neron suotuisassa valossa, sillä Neroa vastustivat sekä Rooman yläluokka että varhaiset kristityt, joita hän Rooman palon jälkeen ryhtyi vainoamaan. Roomalaisen rahvaan ja varsinkin valtakunnan itäosan asukkaiden keskuudessa hän oli kuitenkin kansanomaisuutensa ansiosta suosittu.
Hallituskausi

Hallituskautensa alussa vuonna 54 nuori Nero herätti paljon toiveita, sillä hän oli politiikassa tahriintumaton ja myös Augustuksen jälkeläinen. Nero tekikin ensimmäisinä vuosinaan yhteistyötä senaatin kanssa, laajensi sen valtaoikeuksia sekä rajoitti vahvan aseman saaneiden vapautettujen orjien valtaa hovissa. Hän kiinnitti myös huomiota talouspolitiikan hoitoon ja halusi poistaa välilliset verot, mikä johtikin tietyntasoiseen verouudistukseen. Myös ulkopolitiikassaan Nero oli menestyksekäs. Hän kukisti vuonna 60 Britanniassa puhjenneen kapinan. Idässä vuonna 58 alkaneen sodan Parthiaa vastaan jälkeen vuonna 63 solmittu rauha oli poliittinen voitto Nerolle. Neron ulkopoliittisia onnistumisia olivat myös hyvät valinnat sotapäälliköiksi.
Alkuvuosinaan Nero oli myös suhteellisen humaani, sillä hän kieltäytyi allekirjoittamasta kuolemantuomioita ja kielsi gladiaattoritaistelujen päättymisen kuolemaan. Mistään Neron dramaattisista epäonnistumisista ei lähteissä kerrota, eikä korruptiostakaan ole merkkejä.
Keisari Trajanuksen kerrotaan 300-luvulla kirjoitetussa lähteessä ylistäneen Neron viisivuotista ”kultakautta”, joskaan hän ei anna sille vuosilukuja. Tänä aikana Rooma kylpi Trajanuksen mukaan menestyksessä ja vauraudessa kyvykkään keisarinsa johtamana. Neron hallituskausi olikin rauhanomaisimpia Rooman historiassa. Valtakunnan kauppa ja talous kasvoivat, Rooma sai liitettyä itseensä uusia alueita ilman sotaa, ja Parthia ja Britannia rauhoitettiin. Rooman kirjallisuus koki Neron ansiosta renessanssin, ja myös rakennustaiteessa ja arkkitehtuurissa koettiin huomattavaa edistystä. Nero rakennutti amfiteatterin ja kylpylöitä sekä mahtavan palatsinsa Kultaisen talon. Rooman palon jälkeiset rakennustyöt saivat kiitosta jopa muuten Neroon kriittisesti suhtautuvalta Tacitukselta. Nero myös luopui kirjallisesta sensuurista, ja keisaria sai kritisoida hyvinkin härskisti ja ivallisesti. Kun herjaaja meni liian pitkälle, Neron kerrotaan kieltäneen tuomaria rankaisemasta häntä liian ankarasti.
Äitinsä murhan jälkeen vuonna 59 alkoi lähteiden mukaan Neron laskeutuminen tyranniaan. Tällöin juonittelut ja murhat lisääntyivät, Neron tarve esiintyä kiihtyi, Rooma paloi ja valtionkassa tyhjeni sen jälleenrakennukseen, muihin rakennusprojekteihin sekä viihteeseen. Lopulta oppositio nousi ja salaliittoja alkoi muodostua. Ylhäisö kääntyi Neroa vastaan, mihin keisari vastasi terrorilla ja lopulta kaatui vuonna 68.
Rooman palo

Neron on usein väitetty vuonna 64 tapahtuneen Rooman palon sytyttäjäksi. Aikalaiset epäilivät keisari Neron sytyttäneen Rooman tahallaan. Eräät myöhemmät roomalaiset historioitsijat, kuten Suetonius ja Dion Kassios, pitivät häntä syyllisenä paloon. Epäilyksiä herätti se, että palon jälkeen Nero rakennutti kaupungin suurelta osin uudestaan entistä monumentaalisempaan tyyliin. Hän rakennutti samalla itselleen entistä suuremman palatsin, Domus aurean. Lisäksi keisari Neron kerrottiin soittaneen lyyraa ja laulaneen laulua Troijan sodasta katsellessaan paloa.
Toisaalta historioitsija Tacituksen mukaan Nero ei ollut palon syttymishetkellä pääkaupungissa, vaan syntymäkaupungissaan, Antiumissa (nyk. Anzio), joka on noin 50 kilometrin päässä Roomasta. Tämän kuvauksen mukaan hän saapui Roomaan vasta, kun paloalue lähestyi hänen tuolloista palatsiaan Domus transitoriaa. Nykyajan historioitsijat pitävät yleisimmin Neroa syyttömänä muun muassa siksi, että häntä syyttäneet Suetonius ja Dion Kassios eivät tunnetusti pitäneet Nerosta. Sitä paitsi ei tunnu järkevältä, että keisari sytyttäisi suurpalon vain kilometrin päässä silloisesta palatsistaan.
Kun Neroa epäiltiin palon sytyttäjäksi, hän puolustautui ja syytti palosta Rooman kristittyjä, mikä johti kristittyjen vainoihin. Neron hallituskaudella surmattiin myös kristillisen kirkon apostolit Pietari ja Paavali.
Yksityiselämä

Neron ensimmäinen avioliitto järjestettiin hänen sisarpuolensa Octavian kanssa. Liitto oli onneton ja lapseton. Eron jälkeen Nero otti vaimokseen Poppaea Sabinan ja pakotti entisen vaimonsa itsemurhaan. Neron ja Poppaean ainoa lapsi kuoli vauvaikäisenä. Poppaean kuoleman jälkeen Nero meni naimisiin Statilia Messalinan kanssa. Rakastamansa Poppaean ohella Neron tiedetään rakastuneen vapautettuun kreikkalaiseen orjattareen Claudia Acteen mutta ei saanut naida tätä alaluokkaista naista. Hänen ainoa tunnettu miessuhteensa oli kastroidun transvestiittisen orjapoika Sporuksen kanssa, joka muistutti edesmennyttä Poppaeaa.
Neron kerrottiin olleen seksuaalisesti täysin hillitön, ja hänellä kerrottiin olleen seksisuhteita niin naisten kuin miestenkin kanssa. Hänen väitettiin raiskanneen alamaisiaan, jopa Vestan neitsyen ja nuoremman velipuolensa Britannicuksen. Hänellä kerrotaan myös olleen sukurutsainen suhde äitiinsä. Samansävyisiä tarinoita seksuaalisista hillittömyyksistä on kerrottu myös useimmista Neron edeltäjistä, aina Caesarista alkaen. Äärimmäisimpiä kuvauksia Neron perversioista ei nykyisin pidetä täysin luotettavina, ja monet esimerkiksi juoruhistorioitsija Suetoniuksen kirjoituksista perustuvatkin huhupuheisiin, jollaisten tyypillinen tarkoitus oli liata huonoksi katsotun keisarin maine.
Neron kerrotaan juoneen runsaasti. Äitinsä kuoleman jälkeen Nero otti tavakseen kierrellä kaveriporukassaan Rooman kapakoita, riehua ja tapella kaduilla humalassa ja varastella myymälöistä.
Nero rakasti kreikkalaista kulttuuria. Hän olisi halunnut asuakin mieluiten Kreikassa, jossa järjestettiin urheilu- ja lausuntakilpailuja. Roomalaista väkivaltaviihdettä hän aina inhosi. Keisariksi noustuaankin Nero piti itseään ensisijaisesti taiteilijana ja käytti aikaansa kitharansa soittamiseen, laulamiseen, kreikkalaisten tragedioiden lukemiseen ja näyttelemiseen. Keisarin esiintyminen julkisesti teatterin näyttämöllä oli hyvin ongelmallista, sillä teatteri nähtiin rahvaan viihteenä, eikä näyttelijöitä arvostettu. Yläluokka oli kauhuissaan myös siitä, että keisari pakotti heitä esiintymään näyttämöllä. Aluksi Nero esiintyi vain yksityisissä tilaisuuksissa, mutta vuodesta 64 alkaen myös julkisesti. Nero myös perusti Roomaan kreikkalaisperäiset urheilu- ja teatterikisat nimeltä Neronia. Kreikan-matkallaan vuonna 66 Nero osallistui erilaisiin taide- ja hevoskisoihin, joissa hänet julistettiin aina voittajaksi. Palattuaan Roomaan hän toi mukanaan 1808 ensimmäistä palkintoa.
Nero ihaili suuresti gladiaattori Spiculusta, joka oli muutenkin suosittu. Nero antoi suosikkigladiaattorille useita lahjoja.
Ulkonäkö

Neron kerrotaan olleen vaaleahiuksinen ja sinisilmäinen, normaalipituinen, paksukaulainen, hoikkajalkainen, pömppömahainen sekä iholtaan laikukas ja pahanhajuinen. Hän kulki yleensä paljain jaloin ja pukeutui taiteilijalle sopivan vapaasti, pieni huivi kaulassaan ja yllään löysä kotitakin kaltainen tunika, jossa ei ollut vyötä.