stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Biosfääri 2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Biosphere 2  Virallinen sivusto (englanniksi)
Sivusto, jonka aiheina ovat biosfäärit ja myös Biosphere 2
Patentti, joka käsittelee huoneita joita käytettiin Biosphere 2:n paineen tasaukseen (Arkistoitu – Internet Archive)
Google Maps Satellite view
Website on biospherics and Biosphere 2
Patent for "Pressure balancing a closed ecological system" U.S. Patent & Trademark Office. Arkistoitu 1.1.2021. Viitattu 20.4.2007. - Patent for the expanding chambers used to equalize pressure in Biosphere 2.
Me and the Biospheres website
Paragon Space Development Corporation, formed with a team of engineers by Biosphere 2 crew-members, while still enclosed.
Biosphere 2 bubble sold to developers
Life Under Glass: The Inside Story of Biosphere 2 by Abigail Alling, Mark Nelson and Sally Silverstone, Synergetic Press, 1993 (Arkistoitu – Internet Archive)
Biosphere 2 Astronomical Observatory Illustrated history of its founding, operations, closing under Columbia University rule, and disposition with image galleries of its construction in 1999 and removal in 2008.
Life in Biosphere 2 A talk by Jane Poynter at TED.
Dreaming the Biosphere (Arkistoitu – Internet Archive) by Rebecca Reider, ISBN 978-0826346735
Sign Posts of Dr. Roy Walford, Voyage of Biosphere 2 (Arkistoitu – Internet Archive) by Roy Walford, Chris Rowland'
Biosfääri 2 sisältä.
Johannes Bobrowski

| Johannes Bobrowski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1917 Tilsit, Saksa
Kuollut: 1965 (47–48 vuotta) Itä-Berliini, Saksan demokraattinen tasavalta
Kansalaisuus:  Saksa, DDR
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Johannes Bobrowski (1917 Tilsit, Saksa – 1965 Itä-Berliini, Saksan demokraattinen tasavalta) oli saksalainen kirjailija. Hän taisteli Saksan itärintamalla toisessa maailmansodassa ja jäi sotavangiksi vuoteen 1949. Hän työskenteli myöhemmin kustannustoimittajana Itä-Berliinissä. Teoksissaan hän käsittelee Saksan traumaattista suhdetta itäisiin naapurimaihin.
Suomennetut teokset > Proosa

Levinin mylly: 34 lausetta isoisästäni: romaani (Levins Mühle), suom. Elvi Sinervo, Gummerus 1966
Tirkistyskaapissa: isä Galiani (Im Guckkasten: Galiani), suom. Eila Kirstinä, novelli teoksessa Matka jonnekin, Tammi 1965
Suomennetut teokset > Runot

Lähde:
A.S.:lle, juutalaiselle kauppiaalle
Ajelulla
Kotimatka
Kyläkirkko
Maalari Chagallin kotiseutu
Muistokirjoitus
Tasanko
Latvialaisia lauluja
Kieli, suom. Lassi Nummi
Liettualainen kaivo, suom. Lassi Nummi
Sarmaattien tasanko, suom. Lassi Nummi
Selostus, suom. Lassi Nummi
Tasanko, suom. Lassi Nummi
Lättiläisiä lauluja, suom. Paavo Rintala
Aleksis Kivi, myös teoksessa Tämän runon haluaisin kuulla 2
Aro
Tuulimylly
Aleksis Kivi
Ilmajärvi 1941, nimellä Ilmensee 1941 myös teoksessa: Puiden lohtu
Joseph Conrad
Katedraali 1941
Kaunas 1941
Kutsu
Kylä
Kylä Pohjois-Venäjällä (Pustoshka 1941)
Laulujoutsen
Lättiläisiä lauluja myös teoksessa: Puiden lohtu
Vanha piha Vilnassa, myös teoksessa Runon suku, Helsinki Otava 1991 ISBN 951-1-11447-6
Vanha valtatie
Viiriäisen piiperrys
Seljankukat
Aleksis Kivi
Rosa Luxemburg
Kotimatka, suom. Brita Polttila, teoksessa: Brita Polttila, Verkkaista liikettä: runoja ja runosuomennoksia 1963–2000, toim. Kaija Valkonen, Helsinki Tammi 2000 ISBN 951-31-1836-3
Oskar Boijer
Kirjallisuutta

Mikko Uola : Suomalaiset Afrikkaa etsimässä: Boijer-veljesten ja C. T. Erikssonin vaiheita eteläisessä Afrikassa 1890-luvulta lähtien. Sukuyhdistys Boijer-Poijärvi, Helsinki 1976
Tarja Lappalainen : Surman suusta maineen poluille - Suuria suomalaisia menestystarinoita meillä ja muualla. Aurinko Kustannus, Helsinki 2018 ISBN 978-952-230-643-2
Aiheesta muualla

Suomalaisten suhteesta kolonialismiin uutta tietoa, Jyväskylän yliopisto 27.1.2022
Suomalainen rakensi Englannin imperiumia, Suomen Kuvalehti, 18.02.1939, nro 7, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mirja Bolgár

Mirja Bolgár (o.s. Voutilainen; 16. lokakuuta 1927 Helsinki – 15. marraskuuta 2013 Carsac-Aillac, Dordogne, Ranska) oli suomalais-ranskalainen suomentaja, tietokirjailija ja toimittaja. Hän teki merkittävän elämäntyön ranskalaisen kulttuurin tunnetuksi tekemiseksi Suomessa.
Bolgár aloitti sodan päätyttyä opintonsa Helsingin yliopistossa mutta saattoi ne päätökseen Sorbonnen yliopistossa. Sen jälkeen hän työskenteli toimittajana muun muassa Ranskan radiossa sekä Yleisradion ja Uuden Suomen Pariisin kirjeenvaihtajana.
Toimittajan työn lisäksi Bolgár teki ranskalaista kulttuuria tunnetuksi Suomessa muun muassa suomentajana, esseistinä ja kirjallisuuskriitikkona. Suomentajana hänet tunnetaan erityisesti Simone de Beauvoirin monista teoksista. Hänen toimittamaansa lyriikka-antologiaan Sanat että tietäisimme (1975) sisältyy muun muassa Pierre Emmanuelin ja Yves Bonnefoyn runotuotantoa. Bolgár esitteli usein suomalaisille tuoreeltaan nykyranskalaisen kirjallisuuden uusia tuulia. Esimerkiksi Jean-Marie Gustave Le Clézion tuotantoa hän käsitteli jo esseekokoelmassaan Rinnakkaiseloa vuodelta 1967.
Bolgár esitteli suomalaista kulttuuria ja erityisesti kirjallisuutta Ranskassa ja käänsi Mika Waltarin, Veijo Meren ja Paavo Haavikon teoksia. Hänelle myönnettiin muun muassa valtion kääntäjäpalkinto vuonna 1984 ja valtion ulkomainen kääntäjäpalkinto 1989.
Teoksia

Rinnakkaiseloa: Esseitä Ranskan nykykirjallisuudesta. Esseekokoelma. WSOY, 1967.
Pariisin päiviä: Kirjoja ja kirjailijoita. Esseekokoelma. WSOY, 1969.
Kaikki tuo jota ikäväksi kutsut. Muistelma. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22962-8
Suomennoksia

Sanat että tietäisimme: Kymmenen ranskalaista runoilijaa. WSOY, 1975
Varjo tai kevyt valo: Valikoima Ranskan nykyproosaa. WSOY, 1980 ISBN 951-0-10165-6
Simone de Beauvoir:
Murtunut nainen. Kirjayhtymä, 1978
Mandariinit 1–2. Kirjayhtymä, 1982–1983
Kutsuvieras. Kirjayhtymä, 1985
Vanhuus. Art House, 1992
Jean-Philippe Toussaint: Kylpyhuone. WSOY, 1987.
Marguerite Duras: Varakonsuli. Otava, 1988
Emmanuèle Bernheim: Hänen vaimonsa eli Toinen nainen. WSOY, 1995
Raoul Björkenheim

Raoul Björkenheim vuonna 2006.
Raoul Melvin Björkenheim (s. 11. helmikuuta 1956 Los Angeles, Yhdysvallat) on suomenruotsalainen jazzmuusikko, säveltäjä ja kitaristi. Hän syntyi Kaliforniassa, mutta muutti teini-iässä äitinsä Taina Elgin kotimaahan Suomeen. Vuonna 1984 hän sai Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnon.
Elämä

Björkenheimin oma yhtye Krakatau levytti ensi kerran vuonna 1988. Tämän lisäksi hän on tehnyt musiikkia muun muassa Edward Vesalan johtaman Sound & Furyn, Roommushklahnin, Sielun Veljien, UMO:n, Avanti!:n ja Tampereen kaupunginorkesterin kanssa. Hänen pitkäikäisin, edelleen levyttävä yhtyeensä Scorch Trio on julkaissut kuusi albumia. Yhtyeessä ovat soittaneet hänen lisäkseen muun muassa Ingebrigt Håker Flaten ja Paal Nilssen-Love. Lisäksi hän on tehnyt kolme omaa albumia.
Raoul Björkenheimin puoliso on vuodesta 2014 ollut Anna Baijars. Raoul Björkenheimille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2019.
Sävellyksiä

"Other Places", 1982 (UMO)
"Same", 1984 (UMO)
"Primal Mind", 1991 (UMO)
"Whales", 1992 (HKO)
"Ballando", 1994 (RSO)
"Apocalypso", 2000
"Situations", 2004 (RSO)
"Quintessence", 2004 (Avanti!)
"The Sky Is Ruby", 2006 (UMO)
Diskografia > Omia albumeja

Apocalypso (Cuneiform Records 2001)
eCsTaSy (Cuneiform Records 2014)
Raoul Björkenheim eCsTaCy: Out of the Blue (2015)
Raoul Björkenheim TRIAD: Beyond (Eclipse Music 2017)
Diskografia > Krakatau-albumeja

Raoul Björkenheim & Krakatau: Ritual (Cuneiform Records 1988)
Alive (omakustanne 1990)
Volition (ECM Records 1992)
Matinale (ECM Records 1994)
Diskografia > Yhteisalbumeja

Nicky Skopelitis & Raoul Björkenheim: Revelator (Douglas Music 1998)
Raoul Björkenheim & Lukas Ligeti: Shadowglow (Tum Records, 2003)
UMO with Juhani Aaltonen, Raoul Björkenheim & Iro Haarla: The Sky Is Ruby (TUM Records 2007)
Raoul Björkenheim, William Parker, Hamid Drake: DMG @ The Stone Volume 2: December 26, 2006" (DMG/ARC 2008)
Raoul Björkenheim / Simon Hopkins / Paul Schütze / Clive Bell: Third Site Live 1999 (omakustanne 2008)
UMO Plays the Music of Raoul Björkenheim ‎– Primal Mind (UMO Production ‎2010)
Raoul Björkenheim / Bill Laswell / Morgan Ågren ‎– Blixt (Cuneiform Records 2011)
Anders Nilsson / Gerald Cleaver / Raoul Björkenheim: Kalabalik (DMG/ARC 2012)
Hideo Yamaki, Bill Laswell, Raoul Björkenheim, Mike Sopko, Dominic James: Inaugural Sound Clash (For the 2 Americas) (M.O.D. Technologies 2014)
Juhani Aaltonen & Raoul Björkenheim: Awakening (Eclipse Music 2018)
Aiheesta muualla

Raoul Björkenheimin kotisivut
Raoul Björkenheimin sävellystuotanto Fono.fi-äänitetietokannassa
Raoul Björkenheimin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Raoul Björkenheim -historiikki, -diskografia ja -levyarvosteluita verkkosivustolla AllMusic.com (englanniksi)
Raoul Björkenheimin diskografia tekijätietoineen ja eri painoksineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
Raoul Björkenheimin albumeja kuunneltavissa suoratoistona verkkosivustolla Spotify
Krakatau-albumeja kuunneltavissa suoratoistona verkkosivustolla Spotify
Raoul Björkenheimin albumeja kuunneltavissa suoratoistona verkkosivustolla YouTube
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  Europeana
Poul Borchsenius

| Poul Borchsenius> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1897 Odense, Tanska
Kuollut: 6. maaliskuuta 1983 (85 vuotta) Randers, Tanska
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  pappi, tietokirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Poul Borchsenius (7. heinäkuuta 1897 Odense, Tanska − 6. maaliskuuta 1983 Randers, Tanska) oli tanskalainen pappi ja kirjailija. Hän opiskeli ensin historiaa mutta siirtyi sitten opiskelemaan teologiaa ja suoritti virkatutkinnon 1921. Hänen opiskeluaikansa oli liberaalin teologian aikaa, mikä jätti leimansa häneen. Näkemystensä vuoksi hän joutui Kööpenhaminassa erimielisyyksiin kirkon johdon kanssa ja siirtyi Randersiin.
Borchsenius oli toisen maailmansodan aikana mukana evakuoimassa Tanskan juutalaisia Ruotsiin. Hän sai siksi briteiltä kehotuksen lähteä maasta, ja hän asui siksi Ruotsissa 1943−1945. Hän toimi Ruotsissa Tanskan prikaatin sotilaspastorina ja työskenteli yhteistyössä brittien tiedustelupalvelun kanssa. Sodan jälkeen hän kirjoitti juutalaisten historiasta useita kirjoja, joista kaksi on suomennettu.
Suomennetut teokset

Ihmeiden Israel (Sol stat stille), Yrjö A. Nummi, Kirjapaja 1953
Pitkä vaellus 1 (Den lange vandring), suom. Toivo Koilo, Ristin voitto 1976, ISBN 951-605-423-4
Pitkä vaellus 2 (Den lange vandring), suom. Toivo Koilo, Ristin voitto 1977 ISBN 951-605-455-2
Maija Blåfield

| Maija Blåfield |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1973 (ikä 51)
Taiteilija
Ala:  nykytaide, dokumenttielokuva, mediataide
Aiheesta muualla
Kotisivut
Maija Katariina Blåfield (s. 6. syyskuuta 1973) on suomalainen nykytaiteilija ja elokuvaohjaaja. Hänen liikkuvan kuvan teoksilleen on keskeistä dokumentaarisuus ja kokeellinen kerronta. Lyhyiden ja keskipitkien elokuvien lisäksi teoksiin lukeutuu valokuvaa, piirustuksia ja installaatioita.
Blåfieldin keskeisiä aiheita ovat todellisuuden kokemisen monitulkintaisuus, ihmisen suhde ympäristöönsä sekä muisti ja tallentaminen. Teoksia on esitetty taidemuseoissa ja gallerioissa Suomessa ja ulkomailla sekä elokuvafestivaaleilla ja televisiossa. Blåfieldin teoksia on muun muassa Nykytaiteen museo Kiasman kokoelmissa.
Blåfieldin työ on palkittu Mediataiteen valtionpalkinnolla 2014, ja hän oli ehdokkaana Suomen suurimman taidepalkinnon Ars Fennican saajaksi vuonna 2017. Kokeellinen dokumenttielokuva The Fantastic palkittiin Tampereen elokuvajuhlien alle 30-minuuttisten kotimaisten elokuvien sarjan pääpalkinnolla ja nuorisotuomariston palkinnolla vuonna 2020. Lisäksi elokuva on voittanut parhaan lyhytdokumentin palkinnot MakeDox Creative Documentary Film Festival Makedoniassa ja Moscow International Documentary Festival Dokerissa. Vuonna 2019 Tuhoutumisesta ja säilyttämisestä voitti pääpalkinnon Ann Arborin elokuvajuhlilla Yhdysvalloissa.lähde?
Elokuvia

The Fantastic (30 min), 2020
Tuhoutumisesta ja säilyttämisestä (34 min), 2017
Kulta-aika (18 min), 2014
Jos minut olisi haudattu kadunkulmaan (5 min), 2011
Maailmaa pelastamassa (55 min), 2005
Palkintoja ja ehdokkuuksia

Tampereen elokuvajuhlien kotimaisen kilpailun alle 30-minuuttisten elokuvien pääpalkinto (2020)
Tampereen elokuvajuhlien nuorisotuomariston palkinto (2020)
Parhaan lyhyen dokumenttielokuvan palkinto, Moscow International Documentary Film Festival DOKer (2020)
Sliced Onion Award, MakeDox Creative Documentary Film Festival (2020)
Pääpalkinto, Ann Arborin elokuvajuhlat (USA) (2019)
Ars Fennica -ehdokkuus (2017)
William Thuring -nimikkopalkinto (2018)
Kriitikon valinta, DocPoint (2015)
Mediataiteen valtionpalkinto (2014)
Pääpalkinto ARTdocumentary sarjassa, MadeInVideo Festival, Kööpenhamina, Tanska (2006)
Dokumenttielokuvan yleisöpalkinto, Entrevues Festival du Film Belfort, Ranska (2006)
Pääpalkinto Arktisen Upeeta elokuvafestivaalin kilpailusarjassa (2005)
Maecenas-killan palkinto Nuoret 03 näyttelyssä (2003)
Aiheesta muualla

Kuusi kuvaa elokuvantekijä Maija Blåfieldin elämästä. Yle Areena.
Art review: Korakrit Arunanondchai and Maija Blåfield at Kiasma
Warriors of the Wasteland. Modern Times Review 3.4.2020.
Ars Fennica, Kiasma
Halmentoja, Veikko: Naiset muuttivat valokuvan. Helsingin Sanomat 15.2.2014.
Riihinen, Eleonoora: Mitä suljetussa maassa asuvat pohjoiskorealaiset ajattelevat James Bondista ja Matrixista? Helsingin Sanomat 13.3.2020.
Ollikainen, Maria: Näyttelyarvio: Elämä, itiöstä kammioon – omaäänisten Ars Fennica -ehdokkaiden näyttely Kiasmassa on soljuva kokonaisuus. Etelä-Suomen Sanomat 11.12.2017.
Yhdeksän elämän museon opaskirja: Maija Blåfield.
Maija Blåfield. AV-arkki.
Maija Blåfieldin kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet
Edvard Wilhelm Borg

Edvard Wilhelm Borg (6. tammikuuta 1830 Pyhäjoki – 13. tammikuuta 1910 Oulu) oli suomalainen kirkkoherra ja kansakouluntarkastaja.
Borgin vanhemmat olivat Ruoveden kirkkoherra Karl Jakob Borg (1788–1853) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Kristina Elisabet Frosterus. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja Vaasan lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1851. Borg opiskeli teologiaa Helsingin yliopistossa ja hänet vihittiin papiksi Kuopion hiippakunnassa 1853.
Borg oli pappina Limingassa ja Inarissa. Hän oli Inarissa kappalaisena vuodesta 1857 ja toimi samalla Inarin ja Utsjoen rokottajana 1856–1867. Borgista tuli Utsjoen vt. kirkkoherra 1859 ja vakinainen kirkkoherra 1860. Hän toimi samalla edelleen Inarin vt. kappalaisena 1860–1867 kunnes sai eron Utsjoen kirkkoherranvirasta vuonna 1867. Tämän jälkeen Borg oli vuodesta 1867 Raahen ja Saloisten vt. kirkkoherrana ja vakinaisena kirkkoherrana vuodesta 1868. Hän sai rovastin arvon 1873 ja hän toimi vt. lääninrovastina 1884. Viimeksi Borg oli Pieksämäen kirkkoherrana vuodesta 1886 alkaen. Hän toimi kirkkoherran toimen ohella myös Oulun läänin eteläosien kansakouluntarkastajana 1868–1883.
Borg suoritti ensimmäisenä inarinsaamen kielen tutkinnon 1858 saaden todistuksen professori Elias Lönnrotilta. Hän suoritti 1860 myös pohjoissaamen kielen tutkinnon. Borg laati inarinsaamenkielisen aapisen ja Lutherin Vähä katekismuksen ja kokosi inarinsaamelaisia satuja, jotka hän julkaisi saamen- ja suomenkielisin tekstein.
Edvard Wilhelm Borg oli naimisissa 1856–1877 Hilma Johanna Malmbergin (k. 1877) kanssa ja 1878–1906 Karolina Vilhelmina Malmbergin (k. 1906) kanssa. Hänen poikiaan olivat kihlakunnantuomari Carl Herman Edvard Borg (1863–1924), Oulun piirilääkäri Gabriel Gustaf Wilhelm Borg (1867–1952), Teollisuudenharjoittajien keskinäisen tapaturmavakuutusyhtiön toimitusjohtaja, vakuutusneuvos Adolf Fredrik August Borg (1869–1944) ja Tuomarniemen metsäkoulun johtaja Johan Aron Arvid Borg (1878–1939).
Julkaisut

Anar sämi kiela aapis kirje. ja Ucca katkismus / Martti Lutherus ; [toim. ja kääntö Edv. Wilh. Borg]. Julk. [Inarin seurakunta], 1983 (Huomautus: Näköisp. Alkuteos julk.: Oulu : Chr. Ev. Barck, 1859) ISBN 951-99475-8-2
Cecilia Blomqvist

| Cecilia Blomqvist |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. syyskuuta 1845 Pori
Kuollut: 7. joulukuuta 1910 (65 vuotta) Helsinki
Ammatti:  diakonissa
Cecilia Blomqvist eli Sisar Cecilia (8. syyskuuta 1845 Pori – 7. joulukuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen diakonissa. Häntä pidetään Aurora Karamzinin ja Mathilda Wreden ohella yhtenä suomalaisen sosiaalityön uranuurtajana. Blomqvist oli ensimmäinen seurakunnissa työskennellyt diakonissa ja käynnisti vielä nykyäänkin jatkuvan Helsingin Kaupunkilähetyksen toiminnan.
Lapsuus ja nuoruus

Cecilia Blomqvist syntyi syyskuussa 1845 varakkaan porilaisen merikapteenin perheeseen. Hänen äitinsä kuoli jo Cecilian ollessa pieni. Merikapteeni Blomqvistin toinen vaimo puolestaan kuoli synnytykseen, ja niin Cecilia jäi huolehtimaan kahdeksan vuotta nuoremmasta sisarpuolestaan, vaikka hänen isänsä meni naimisiin vielä kolmannen kerran. 16-vuotiaana Cecilia oli mukana isänsä aluksen Välimerelle ulottuneella, pitkällä purjehduksella.
Kun kolme Cecilian sukulaislasta oli kuollut kurkkumätään, hän päätti ryhtyä auttamaan muita ihmisiä. Cecilia liittyi Porin Rouvasväenyhdistykseen, joka oli keskittynyt auttamaan vähäosaisia naisia ja lapsia. Hän piti köyhille lapsille pyhäkoulua ja opetti heille muun muassa vaatteiden korjausta. 1860-luvun suurien nälkävuosien aikana Cecilia hoiti sairaita ja yritti hankkia orpolapsille koteja. Hän huolehti myös syöpään sairastuneesta isästään tämän kuolemaan asti.
Työ diakonissana

Isänsä kuoltua Celicia Blomqvist aloitti vuonna 1873 28-vuotiaana opinnot Helsingin Diakonissalaitoksessa. Neljän vuoden kuluttua hänet vihittiin diakonissaksi. Blomqvistista olisi haluttu samalla tehdä myös koko laitoksen johtaja, mutta hän kieltäytyi ottamasta tehtävää vastaan yksin. Niinpä Blomqvistin lisäksi nimitettiin kaksi muuta johtajaa, joilla jokaisella oli oma vastuualueensa. Vuonna 1879 Blomqvist aloitti työskentelyn Raumalla, Suomen ensimmäisenä seurakunnan palkkaamana diakonissana. Neljä vuotta myöhemmin Blomqvistille annettiin tehtäväksi käynnistää Helsingin Kaupunkilähetyksen toiminta. Yhdistyksen toimitilat perustettiin Punavuoren kaupunginosaan, josta käsin Blomqvist vieraili apua tarvitsevien luona. Hän aloitti myös nykyäänkin jatkuvan kodittomille ja muille vähäosaisille suunnatun jouluruokailun järjestämisen. Blomqvist valittiin ensimmäisenä naisena Suomessa kunnalliseen Vaivaishoitohallitukseen vuonna 1889, välittömästi naisten valinnan mahdollistaneen lakimuutoksen jälkeen.
Viimeiset vuodet

Vuonna 1895 Blomqvist siirtyi Helsingistä Turun kaupunkilähetyksen diakonissaksi. Vuosisadan vaihteessa hän aloitti Helsingin Sörnäisiin perustetun valtion väliaikaisen leprasairaalan johtajana ja jatkoi tehtävässä, kun sairaala siirrettiin Orivedelle. Cecilia Blomqvist jäi eläkkeelle vuonna 1910 ja kuoli perheettömänä saman vuoden joulukuussa 65-vuotiaana.
Kirjallisuutta

Hurskainen, Eeva: Sisar Cecilia – hyvä ihminen. Helsinki: Kirjapaja, 2006. ISBN 951-60730-6-9.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Thérèse Bonney
Kirjoja

Henry Oinas-Kukkonen: "Miss Bonney Reporting from the Arctic Front" teoksessa Piehler & Trauschweizer (toim.): Reporting World War II (2023), s. 55-84 https://doi.org/10.2307/jj.1011736.7 ISBN 9781531503109
Aiheesta muualla

Smithsonian Libraries Image Gallery : Thérèse Bonney Photographs
The Library of Congress > Exhibitions > Women Come to the Front > Therese Bonney
Sara Ferguson 23.3.2022 : Celebrating Women’s History Month: Rare Images of the Winter War by Photojournalist Thérèse Bonney, University of California Berkeley Update
Rajanseudun väki turvassa. Helsingistä Heinolaan amerikkalaisen sanomalehtinaisen oppaana, valokuvat Therese Bonney, Kuva, 08.11.1939, nro 23, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Miss Bonney – kuvasoturi ja Suomen ystävä Tiedetrippi-podcastin jakso K7, J7 29.5.2023
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef
Boss of the Plains

Hattu 1800-luvulta
Boss of the Plains (BP) on brittiläisperäinen päähine. Hattu oli alun perin brittiläisen ratsuväkiupseerin hattu, jollaista käytettiin 1800-luvun loppupuolella.
Hattu on korkeakupuinen ja leveälierinen huopahattu, jonka kuvussa on neljä painallusta. Lieri on noin 20 senttimetriä tasaleveä. Hattuun kuuluu leukanauha.
Robert Baden-Powell
Hatun kutsumanimi BP on aiheuttanut sekaannusta Partioliikkeen perustajasta Robert Baden-Powellin lempinimen B-P kanssa. Sekaannusta on lisännyt se, että Baden-Powell toi tämän tuntemansa sotilaspäähineen partioliikkeen käyttöön. Tunnetuin ja käytetyin kuva hänestä on muotokuva juuri tällainen hattu päässään. Hattu korvautui kuitenkin eri puolilla vähitellen kansallisilla päähineillä kuten venelakeilla ja bareteilla.lähde?
Yhdysvalloissa tätä hattua kutsutaan metsänvartijanhatuksi (engl. Ranger’s hat) ja sitä käytetään runsaasti muun muassa poliisin ja metsänvartijoiden virkapuvuissa, joskin se on hiljalleen syrjäytymässä lippalakin tieltä.lähde?
BP-hatusta on kehitetty myös muut Stetsonin hatut, joita näkee muun muassa villin lännen elokuvissa.lähde?
Suomessa tästä partiohattumallista luovuttiin sodan jälkeen.
Aiheesta muualla

Partio-Wiki
Einar Björnström

Einar Jarl Björnström
Einar Jarl Björnström (6. helmikuuta 1892 Rovaniemi – 11. joulukuuta 1943) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat apteekkari Johan Oskar Björnström ja Selma Maria Hising. Hänet vihittiin vuonna 1918 avioliittoon Bertha Elvira Björkmanin kanssa. Ennen Saksaan lähtöään hän toimi rautatievirkamiehenä.
Opinnot

Björnström kävi kahdeksan luokkaa Oulun ruotsalaista reaalilyseota, mukaan lukien jatkoluokat. Hän oli kadettikoulun kuunteluoppilaana vuosina 1923–1924, ja hyökkäysvaunukurssin hän suoritti Hämeenlinnassa vuonna 1923. Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin hän suoritti vuosina 1927–1928, Sotilashallinnollisen koulun ensimmäisen jakson vuonna 1933 ja toisen jakson vuonna 1934.
Jääkäriaika

Björnström liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 10. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Björnström saapui vänrikiksi ylennettynä takaisin Suomeen, Vaasaan, jääkärien etujoukon mukana 18. helmikuuta 1918. Hänet sijoitettiin päälliköksi Valkoisen armeijan 1. krenatöörirykmentin 3. Oulun pataljoonan 1. komppaniaan, jonka johtajana hän osallistui taisteluihin Luhalahdella, Viljakkalassa, Mannanmäen–Kyröskosken akselilla, Epilän–Tampereen akselilla, Lempäälässä ja Karkussa sekä etenemiseen Valkeakosken, Laitikkalan ja Lammin kautta Hämeen läänin Koskelle.