stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
République
Juoni > Jakso 2

Kun pelaaja aukaiseen kuulusteluhuoneen oven, Cooper pahoittelee chatin välityksellä tilannetta pelaajalle, mutta on kiitollinen siitä että Hope on turvassa. Täten pelaajan ja Hopen matka jatkuu kirjastolle.
Kirjastossa Hope löytää tiensä paikallisen diktatuurin, Headmaster Kenichiro Treglazovinin konttoriin, joka on pelin pääantagonisti. Hope piiloutuu pöydänalle kun Headmaster saapuu paikalle pitäen Mirelle puhuttelun. Samalla hän kertoo antavansa Derringerille ylennöksen, jolloin Derringer saisi Mirellen työoikeudet. Tämä on Mirellelle rangaistus huonosta työstä, sekä Hopen karkuunpääsemisestä. Headmaster kulkee ulos laitokselta Derringerin kanssa, samalla kun Mirelle jää kirjastolle. Hope kulkee ylimmälle kirjaston kerrokselle, josta hän löytää kirjastonhoitajan kuolleena. Pelaaja krakkeroi läheisen tietokoneen, josta hän löytää videon kirjastonhoitajan kuolemasta. Videosta käy ilmi että Derringer murhasi kirjastonhoitajan raa'asti petturuudesta Headmasteriä kohtaan.
Tässä kohtaa pelaaja saa päättää näyttääkö kyseisen videon Hopelle vai ei. Tällä päätöksellä on vaikutuksia pelin kulkuun tulevaisuudessa. Cooper varoittaa että video on liian raaka nuorelle tytölle, mutta samalla pitää sitä sensuurina, mikäli Hope ei saisi nähdä edesmenneen ystävänsä kuolemaan johtaneita syitä. Kun pelaaja tutkii kirjastoa tarkkaan, hän löytää sieltä kirjastonhoitajan salaisen huoneen, jossa on pohjapiirustus Headmasterin avaimesta. Cooper ohjaa pelaajan, sekä Hopen 3D tulostimelle, joka tulostaa avaimen heille. Tällä avaimella Hope pääsee Headmasterin konttorin kautta hissiin, jolla Hope pääsee lähemmäksi vapautta. Hissi kuitenkin pysähtyy yllättäen ja Derringer ottaa Hopen kiinni.
Juoni > Jakso 4

Jakso 4 on hyvin mysteerinen, eikä ole täyttä varmuutta siitä, mitä siinä oikeasti tapahtuu. Dialogien perusteella on mahdollista, että Cooperin menettämisen jälkeen Hope luovutti ja jätti itsensä tahallaan kiinni, mutta tämä ei ole täysin varmaa. Pelaaja seuraa nyt jotakuta Hopen näköistä tyttöä laitoksen ulkopuolella, mutta dialogien perusteella olisi mahdollista, että tämä tyttö ei olisikaan Hope vaan jonkinlainen Hopen klooni, joka on myös karannut laitokselta. Pelaaja alkaa auttaa tätä Hopen näköistä tyttöä, kun hän saa viestin Data Breakerilta. Data Breaker on pahoillaan Cooperin menettämisestä, mutta suostuu auttamaan pelaajaa tämän puolesta. Data Breaker on hakkeri, jolle pelaaja on tehnyt kauppoja pelin alussa, mutta hän ei ole ollut vielä osana itse tarinaa ennen tätä hetkeä. Data Breaker antaa Hopen näköiselle tytölle ja pelaajalle tehtäviä, joita heidän tulee suorittaa, jotta tyttö pääsisi pakenemaan. Esteenä tälle on Mammoth-niminen mutanttivartija, joka vartioi laitoksen ulkopuolta. Kun pelaaja valmistelee tytön pakenemista, käy ilmi että Hopen laitoksella elänyt ystävä, nuori poika nimeltä Weep on kuollut yrittäessään paeta laitokselta tunnelia pitkin. Pojan tappoi Mammoth, joka täytti tunnelin vedellä. Samalla tapahtuu myös jotain outoa. Tyttö näkee kun Mirelle kulkee edesmenneen Zagerin haudalle, joka ammuttiin petturuudesta. Zagerin haudalta nousee esille mies, joka paljastuu Zageriksi. Zager onkin elossa. Mirelle auttoi Zageria teeskentelemään kuolemansa, eikä hän oikeasti koskaan kuollut. Samalla paljastuu että Mirelle on kaksoisagentti. Mirelle on oikeasti taistelemassa Headmasteria vastaan, mutta on vain näytellyt toimivansa Headmasterin puolella. Mirelle ja Zager katoavat, jolloin Hopen näköinen tyttö pääsee karkuun samaa tunnelia pitkin, minne Weep joskus aikoinaan kuoli. Mammoth jahtaa häntä perässä, mutta Mammoth jää tunneliin jumiin ja kuolee.
Hopen näköinen tyttö pääsee uloskäynnille, mutta siellä hän kohtaa yllättäen Headmasterin. Headmaster ottaa taskustaan pistoolin ja ampuu Hopen näköisen tytön.
Saint Lucia kesäolympialaisissa 2012

Saint Lucia osallistui Lontoon olympialaisiin vuonna 2012 neljän urheilijan joukkueella, jotka ottivat osaa purjehdukseen, uintiin ja yleisurheiluun. Maan lipunkantajana avajaisissa sekä päättäjäisissä toimi korkeushyppääjä Levern Spencer. Saint Lucia ei saavuttanut yhtään mitalia.
Joukkue > Purjehdus

Beth Lygoe osallistui naisten Laser Radialiin. Hän sijoittui sijalle 37.
Joukkue > Uinti

Danielle Beaubrun osallistui naisten 100 metrin rintauintiin. Beaubrun jäi sijalle 36 eikä päässyt alkueristä jatkoon.
Joukkue > Yleisurheilu

Saint Luciaa edusti kaksi urheilijaa yleisurheilussa. Darwin Edwards ei saanut tulosta miesten pituushypyn karsinnassa. Levern Spencer saavutti naisten korkeushypyn karsinnoissa tuloksen 190 cm, mutta se ei riittänyt loppukilpailuun. Hän sijoittui lopulta sijalle 19.
Skogekär Bergbo

Skogekär Bergbo on salanimi, jonka taustalla oleva henkilö on kirjoittanut aikakautensa ruotsalaisen runouden parhaimmistoon kuuluvat teokset Thet swenska språketz klagemål, at thet, som sigh borde, icke ährat blifwer, Venerid (1680) ja Fyratijo små wijsor (1682). Aiemmin arveltiin, että salanimen takana on Gustaf Rosenhane. Helmikuussa 2024 julki tulleiden seikkojen perusteella kyse onkin voinut olla hänen veljestään Schering Rosenhanesta.
Uuden teorian on esittänyt ruotsalainen latinan kielen tutkija Anna Blennow Göteborgin yliopistosta. Hän lähti tutkimukseen latinan kielen pohjalta, kun aiemmat tutkijat ovat vertailleet ruotsinkielisiä tekstejä.
Blennow sanoo, että vaikka aika harva tuntee nykyisin Skogekär Bergbota, hän on tärkeä ruotsalaisen kulttuuriperinnön kannalta. Kun ruotsalaisen runotaiteen isäksi on tavattu sanoa Georg Stiernhielmia, voidaan ruotsalainen kirjallisuushistoria joutua kirjoittamaan uudelleen.
Skellefteå Kraft Arena

| Skellefteå Kraft Arena |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:   Skellefteå, Ruotsi
Koordinaatit:  64°45′41″N, 20°58′2″E
Avattu:  1967
Omistaja:  Skellefteån kunta
Käyttäjät
 Skellefteå AIK (SHL) 
Katsojakapasiteetti
 6 001 (jääkiekko) 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Skellefteå Kraft Arena on Ruotsin Skellefteåssa sijaitseva sisäpalloiluareena. Areena on avattu vuonna 1967 ja sen katsojakapasiteetti on 6 001 katsojaa. Areena toimii jääkiekkoseura Skellefteå AIK:n kotihallina.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sanctifica

| Sanctifica |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1997–2003
Tyylilaji:  Unblack metal, death metal, progressiivinen metalli
Kotipaikka:  Ruotsi
Laulukieli:  englanti, ruotsi
Jäsenet:  Hubertus Liljegren,  kitara, laulu   Daniel Thelin,  rummut   Alexander Orest,  koskettimet, basso   Jonathan Jansson,  basso   Henrik Georgsson,  kitara   Aron Engberg,  koskettimet   David Seiving,  laulu  
Levy-yhtiö:  Rivel Records  
Aiheesta muualla
www.sanctifica.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sanctifica on ruotsalainen yhtye, joka toimi vuosina 1996–2003. Sanctifica aloitti death metal -yhtyeenä mutta se muistetaan myöhemmästä Emperor-henkisestä black metalistaan. Ennen lopettamistaan yhtye oli päätynyt soittamaan progressiivista metallia.
Historia

Vuonna 1996 kitaristi Hubertus Liljegren ja rumpali Daniel Thelin perustivat Sanctifican. Pian yhtyeeseen liittyi basisti Alexander Orest. Yhtye soitti aluksi death metalia mutta se vaihtui pian toiseen elementtiin: Alexander jätti basson Jonathan Janssonin vastuulle siirtyi vaikuttamaan kosketinsoittajana ja yhtyeen tyyli vaihtui black metaliksi.
Sanctifica äänitti ensimmäisen demonsa, In the Bleak Midwinterin Studio Berghenissä lokakuussa 1997. Se julkaistiin EP:nä vuonna 1998. Sen jälkeen Henrik Georgsson liittyi yhtyeeseen toiseksi kitaristiksi laajentaen musiikillisia mahdollisuuksia.
Ennen vuosituhannen vaihdetta Aron Engberg tuli Alexanderin tilalle kosketinsoittajaksi. Talvinen black metal vaihtui kaoottisemmaksi. Sanctifica meni jälleen studioon äänittämään uutta materiaalia tuottajanaan Mick Nordström.
Levytyssession tuloksena oli debyyttialbumi Spirit of Purity, jonka julkaisivat maaliskuussa suomalainen Little Rose Productions ja C.L. Music & Publishing (nykyään Rivel Records). Julkaisua seurasi esiintymiset Ruotsissa, Norjassa ja Suomessa. In the Bleak Midwinter EP julkaistiin uudelleen split-CD:nä ruotsalaisen Pantokratorin kanssa.
Spirit of Purity sai kiitettäviä arvosteluja ja se innoitti Sanctificaa kehittämään soundiaan. Hallittuaan black metalin soiton he päättivät siirtyä vähemmän kokeilluille alueille. Musiikin rankkuus rauhoittui jättäen tilaa kokeilevammalle soitolle ja monet äärimmäiset vokalisoinnit korvattiin puhtaalla laululla. Myöhemmin vuonna 2001 yhtye meni jälleen studioon työstämään konseptialbumia Negative B, jonka tällä kertaa tuotti kitarataituri Carl Johan Grimmark.
Neljän kuukauden levyttämisen jälkeen Negative B viimeisteltiin tammikuussa 2002 ja julkaistiin maaliskuussa. Ensimmäisen kahden keikan ajan Björn Isacsson oli yksistään kitaran varressa kun Hubertus keskittyi lauluun. Toukokuussa laulajaksi tuli David Seiving Crimson Moonlightistä antaen Hubertuksen keskittyä kitaransoittoon ja satunnaiseen laulamiseen.
Kesällä 2002 Sanctifica soitti joitain menestyksekkäitä keikkoja Skandinavian eri festivaaleilla. Lokakuussa yhtye teki lyhyen kiertueen Suomessa esiintyen Turun, Helsingin ja Jyväskylän rockklubeilla. Kiertueen aikana Hubertus kuitenkin jätti yhtyeen ja siirtyi Crimson Moonlightiin.
Sanctifica hajosi lopulta vuonna 2003.
Yhtyeessä vaikuttaneet jäsenet

Hubertus Liljegren – kitara, laulu
Daniel Thelin – rummut
Alexander Orest – koskettimet, basso
Jonathan Jansson – basso
Henrik Georgsson – kitara
Aron Engberg – koskettimet
David Seiving – laulu
Diskografia

In the Bleak Midwinter (1997)
Spirit of Purity (2000)
Sanctifica: In the Bleak midwinter / Pantokrator: Songs of solomon split-CD (2001)
Negative B (2002) lue arvostelu
Aiheesta muualla

Sanctifican viralliset kotisivut
Sanctifica Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Sinipallo-ohdake

| Sinipallo-ohdake |
| --- | --- |
 Sinipallo-ohdakkeen kukinto
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Pallo-ohdakkeet Echinops
Laji::  bannaticus
Kaksiosainen nimi
 Echinops bannaticus  Rochel ex Schrad. 
Katso myös
   Sinipallo-ohdake Wikispeciesissä   Sinipallo-ohdake Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinipallo-ohdake (Echinops bannaticus) on pitkäikäinen pallo-ohdakelaji, joka sietää paahdetta ja kuivuutta, mutta ei märkyyttä. Se on pystykasvuinen ja sen lehdet ovat piikikkäitä sekä väriltään harmahtavia. Vahvat juuret tunkeutuvat syvälle maahan. Sinipallo-ohdake kukkii heinäkuussa, elokuussa ja syyskuussa. Pallonmuotoiset siniset kukinnot ovat 5 cm:n levyisiä. Laji kylväytyy helposti ja istutetaan 35 cm välein.
Sinipallo-ohdake on erinomainen leikko- ja kuivakukka, joka houkuttelee pölyttäjiä ja talvella myös lintuja. Se leikataan kuivakukaksi, kun kukinnon ensimmäiset kukat ovat auenneet.
Aiheesta muualla

Puutarha.net: Sinipallo-ohdake (Echinops bannaticus)
United States Department of Agriculture (USDA): Echinops bannaticus (englanniksi)
Sinipenkoja

| Sinipenkoja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Viiriäispenkojat Cinclosomatidae
Suku::  Sinipenkojat Ptilorrhoa
Laji::  caerulescens
Kaksiosainen nimi
 Ptilorrhoa caerulescens  (Temminck, 1835) 
Katso myös
   Sinipenkoja Wikispeciesissä   Sinipenkoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinipenkoja (Ptilorrhoa caerulescens) eli vanhemmalta nimeltään alankoloistotimali  on viiriäispenkojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Sinipenkojaa tavataan suuressa osassa Uuden-Guinean saarta. Lajin on raportoitu olevan suurimmaksi osaksi yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Skogbyträsket

| Skogbyträsket |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Hanko, Raasepori
Koordinaatit:  59°55′35″N, 23°14′28″E
Järvinumero:  82V009.1.011 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  12 m 
Rantaviiva:  4,15 km 
Pinta-ala:  0,2 km² 
 fiSkogbyträsket 
Skogbyträsket on noin 21 hehtaarin laajuinen järvi Hangon ja Raaseporin rajalla. Etäisyys Hangon keskustasta on noin 19 kilometriä koilliseen ja Tammisaaresta noin 12 kilometriä länsilounaaseen. Skogbyträsket kuuluu Saaristomeren rannikkoalueen päävesistöön.
Skogbyn ruukki

Skogbyn ruukki toimi Tammisaaressa Hankoniemen luoteisrannalla vuosina 1682–1908. Nykypäiviin säilynyt ruukinalue käsittää 1700-luvun lopulla rakennetun masuunin, ruukin konttorirakennuksen ja patolammet sekä masuuniin yhteydessä olleen 1800-luvun puolessa välissä rakennetun puhalluskoneen. Ruukkialueella on myös entisiä työväenasuntoja, kivisen myllyn rauniot ja runsaasti purettujen ruukin rakennusten ja rakennelmien jäänteitä. 1700-luvulla rakennettu ruukin päärakennus siirrettiin läheisen Skogbyn sahan johtajan asunnoksi.
Skogbyn ruukin ja masuunin perusti 1682 Fagervikin ja Pinjaisten Billnäsin rautaruukit omistanut Carl Billsten nuorempi. Ruukissa valmistettiin Ruotsista tuodusta vuorimalmista takkirautaa jota Fagervikin ja Billnäsin ruukkien kankirautapajat käyttivät. Skogbyn säilynyt alaosaltaan harmaakivestä ja yläosaltaan tiilestä rakennettu masuuni on vuodelta 1789 ja siihen liittynyt puhalluskone on vuodelta 1856. Masuunilammen harmaakivipato rakennettiin 1780 ja ruukin konttori 1783. Ruukki oli toiminnassa vuoteen 1908 saakka.
Noin viiden kilometrin päässä ruukkialueesta Hankoniemen itärannalla sijaitsi Skogbyn höyrysaha jonka perusti Mauritz Hisinger vuonna 1888. Saha toimi vuoteen 1987 saakka. Säilyneen saha-alueen tuotantorakennukset ovat peräisin pääosin 1950–1980-luvuilta. Vanhimmat sahan asuinrakennukset ja ruokalarakennus ovat vuodelta 1888 ja uudempia työväen asuinrakennuksia on useita 1920-luvulta. Sahalta ruukin alueelle kulkee välirauhan aikana vuosina 1940–1941 rakennettu kantalinnoitettu Harparskog-linja.
Skog

Skog (ruots. metsä) on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Albin Skog (1869–1944), suomalainen insinööri, vesi- ja jätevesilaitosten suunnittelija, toteuttaja ja johtaja
Alma Skog (1846–1939), suomalainen hovioikeudenneuvoksetar ja sosiaalisen toiminnan edistäjä
Emil Skog (1897–1981), suomalainen poliitikko (SDP, TPSL)
Helge Skog (1904–1962), suomalainen runoilija
Hjalmar Skog (1888–1961), suomalainen jääkärimajuri
Karolina Skog (s. 1976), ruotsalainen ympäristöpuolueen poliitikko ja ministeri
Linnea Skog (s. 2003), suomalainen lapsinäyttelijä
Netta Skog (s. 1990), suomalainen harmonikansoittaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Selektiivisyys

Selektiivisyys tarkoittaa kemiassa useamman mahdollisen tuotteen muodostuessa tietyn tuotteen muodostumisen suosimista. Selektiivisyyttä voidaan kuvata kilpailevien reaktioiden nopeusvakioiden suhteena, jolloin se ilmoitetaan prosentteina, tai nopeusvakioiden suhteen kymmenkantaisena logaritmina. Selektiivisyys voidaan jakaa kemo- alue- ja stereoselektiivisyyteen.
Lajit > Kemoselektiivisyys

Kemoselektiivisyys kuvaa reagenssin kykyä reagoida vain tietyn funktionaalisen ryhmän kanssa, vaikka reagoivassa molekyylissä olisi useampi mahdollinen reagoiva funktionaalinen ryhmä. Esimerkiksi natriumborohydridi on kemoselektiivisempi pelkistin kuin litiumalumiinihydridi, koska se pelkistää vain aldehydit- tai ketoryhmät, kun litiumalumiinihydridi pelkistää näiden lisäksi myös esterit amidit ja karboksyylihapot. Suuren kemoselektiivisyyden omaavia reagensseja kutsutaan toisinaan kemospesifisiksi, mutta tämä ei ole IUPAC:n suosittelema termi.
Lajit > Alueselektiivisyys

Alue- eli regioselektiivinen reaktio tapahtuu vain tietyssä kohdassa molekyyliä, vaikka molekyylissä olisi useampi samanarvoinen kohta. Näissä kohdissa on tyypillisesti jokaisessa samanlainen funktionaalinen ryhmä. Alueselektiivisyys voi olla täydellistä tai osittaista. Alueselektiivisiä reaktioita voivat olla muun muassa additioreaktiot, jotka noudattavat Markovnikovin sääntöä, ja eliminaatioreaktiot, jotka noudattavat Zaitsevin sääntöä.
Lajit > Stereoselektiivisyys

Stereoselektiivisissä reaktioissa muodostuu lähinnä toista mahdollisista stereoisomeeristä. Reagoivalla molekyylillä on usea reitti, joista se "valitsee" suotuisimman. Stereospesifisiä ovat E1-reaktiot, joissa muodostuu lähinnä vakaampia alkeeneja, mutta reaktiot ovat myös alueselektiivisiä. Toinen esimerkki on muurahaishappo-additio norborneeniin; reaktio on täysin stereospesifinen reaktio tuottaen vain endo-stereoisomeerejä:
Vastakohtana taas täydellisesti stereospesifisissä reaktioissa lähtöaineet määräävät lopputuotteen stereokemian. Lähtöaineiden stereokemian vuoksi niillä on vain yksi reaktioreitti, eikä niillä ole "valinnanvapautta", ja saadaan vain yhdenlaisia stereoisomeerejä. Toisinaan sanaa stereospesifisyys käytetään virheellisesti korkean stereoselektiivisyyden omaavista reaktioista.
Stereoselektiivisyys voi olla täydellistä tai osittaista. Kvantitatiivisesti stereoselektiivisyyttä kuvataan enantioylimäärällä muodostuvien tuotteiden ollessa enantiomeerejä tai diastereoylimäärällä tuotteiden ollessa diastereomeerejä.
Sinipantaheinä

| Sinipantaheinä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Pantaheinät Setaria
Laji::  pumila
Kaksiosainen nimi
 Setaria pumila  (Poir.) Roem. & Schult. 
Synonyymit
 Setaria glauca 
Katso myös
   Sinipantaheinä Wikispeciesissä   Sinipantaheinä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinipantaheinä (Setaria pumila) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, pantaheinien (Setaria) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on keskikokoiseksi kasvava yksivuotinen heinälaji, joka muodostaa löyhiä mättäitä. Sinipantaheinä muistuttaa jonkin verran polvipantaheinää (Setaria parviflora), mutta lajit ovat erotettavissa tähkylöiden sekä koko kukinnon koon perusteella.
Sinipantaheinä on kasvutavaltaan maanmyötäinen tai polveileva, ja sen varret voivat kasvaa noin 30–40 cm korkeiksi. Lehdet ovat harmaanvihreitä, tasapintaisia sekä tyvistään hieman karvaisia. Lehtitupet ovat kaljuja. Sinipantaheinän kukintona on tiivis, lieriömäinen röyhy, jonka jokaisessa haarassa on vain yksi tähkylä. Tähkylät ovat noin 3 mm pitkiä ja niissä on useita, tavallisesti punakeltaisia vihneitä. Vihneet ovat yleensä noin kolme kertaa tähkylöitä pidempiä. Sinipantaheinä kukkii elo–syyskuussa.
Sinipantaheinää tavataan laajalti pohjoisella pallonpuoliskolla. Sinipantaheinää tavataan muun muassa koko Euroopassa Britteinsaarten ja Pohjoismaiden eteläpuolella. Ison-Britannian ja Pohjoismaiden eteläosissa sinipantaheinää tavataan satunnaisena ja Suomessa siitä on useita havaintoja eri puolilta maata, lähinnä eteläisestä Suomesta sekä muutamilta paikoilta Pohjanmaan rannikkoseuduilta. Sinipantaheinä on Suomessa vieraslaji.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Sinipantaheinä (Setaria pumila)
JSTOR Global Plants: Setaria pumila (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Setaria pumila (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Setaria pumila (englanniksi)
Flora of North America: Setaria pumila (englanniksi)
Flora of China: Setaria pumila (englanniksi)
Shindig

| Shindig! |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Ilmestymistiheys:  4 kertaa vuodessa
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
Shindig-magazine.com
Shindig on brittiläinen 1960-luvun popmusiikkiin keskittyvä fanilehti. Se ilmestyi aiemmin joka toinen kuukausi, mutta harvensi sittemmin ilmestymistään neljään kertaan vuodessa.
Arvioita

Helsingin Sanomien Mikko Aaltosen arvion mukaan lehti lankeaa journalistiset periaatteet ohittavaan kirjoitteluun, joskin se on muuten ammattimaisesti tehty ja tyylikäs.
Sempachin lintuasema

Sempachin kaupunki Sempacherseeltä katsottuna.
Sempachin lintuasema, Sveitsin lintutieteellinen instituutti (saks. Schweizerische Vogelwarte Sempach), on Sempachin kaupungissa toimiva lintutieteellinen tutkimuslaitos.
Sempachin aseman toiminta alkoi vuonna 1924, kun Société Suisse pour l'étude des oiseaux et leur protection perusti aseman.selvennä. Vuodesta 1954 alkaen asema on ollut yleishyödyllinen yhteisö ja Sveitsin suurin yksityinen kenttätutkimuslaitos. Instituutissa kerätään tietoa Sveitsissä pesivien ja talvehtivien lintujen biologiasta. Instituutti toteuttaa seurantoja, tutkimuksia ja seillä toimii Sveitsin rengastustoimisto. Rengastustoimiston käyttämissä renkaissa lukee "Sempach Helvetia". Instituutin yhteydessä toimii myös lintujen elämää esittelevä moderni opastuskeskus jossa on näyttely sekä aviaariotiloja. Haavoittuneita lintuja hoidetaan nykyaikaisessa lintuhoitolassa.
Instituutin vastuullinen tieteellinen johtaja on Lukas Jenni. Instituutissa työskentelee noin 200 tutkijaa ja tutkimusavustajaa. Vapaaehtoista rengastustyötä teki 243 henkilöä vuonna 2009.
Alpeilla 1 923 metrin korkeudessa sijaitsee Sempachin lintuaseman rengastuskeskus Col de Bretoletin solassa.
Skogerin vanha kirkko

| Skogerin vanha kirkko Skoger gamle kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2018.
Sijainti:  Drammen, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1200-luku
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  100
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Skogerin vanha kirkko (norj. Skoger gamle kirke) on Drammenin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1200-luvulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skogerin vanha kirkko Wikimedia Commonsissa
Seleukos III Keraunos

Seleukos III Soter eli Keraunos (n. 243–223 eaa.) oli Seleukidien valtakunnan kuningas vuosina 225–223 eaa. Hän seurasi isäänsä Seleukos II Kallinikosta. Virallinen epiteetti Soter tarkoittaa pelastajaa, lisänimi Keraunos ukkosta.
Seleukos ehti olla vallassa vain lyhyen aikaa. Hänen oman armeijansa sotilaat murhasivat hänet Vähässä-Aasiassa, kun hän oli sotaretkellä Pergamonin Attalos I:stä vastaan.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Seleukos II Kallinikos | Seleukidit   | Seuraaja: Antiokhos III Suuri |
Sara Wedlund

| Sara Wedlund> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. joulukuuta 1975 Vällingby
Kuollut: 11. kesäkuuta 2021 (45 vuotta) Vällingby
Kansalaisuus:   Ruotsi
Yleisurheilija
Pituus:  164  cm
Paino:  54 kg
Laji:  kestävyysjuoksu, maastojuoksu
Ennätykset:  3 000 m: 8.48,87 (1996) 5 000 m: 15.06,90 (1996) Maraton: 2.54.15 (2007)
| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 1996 | 3000 m |  |
| Maastojuoksun EM-kilpailut  | Maastojuoksun EM-kilpailut  | Maastojuoksun EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Charleroi 1996 | henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Hopeaa | Alnwick 1995 | henkilökohtainen kilpailu |  |
Sara Wedlund (27. joulukuuta 1975 Vällingby – 11. kesäkuuta 2021 Vällingby) oli ruotsalainen kestävyys- ja maastojuoksija. Hän oli mukana yleisurheilun MM-kisoissa Göteborgissa 1995 ollen siellä sijalla 9 ja Atlantan kesäolympialaisissa 1996 sijalla 11. Maastojuoksussa hän voitti EM-kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa Belgian Charleroissa vuonna 1996 ja EM-hopeaa Alnwickissa 1995.
Wedlund teki Ruotsin ennätyksen heti ensimmäisellä juoksullaan 5000 metrillä 19-vuotiaana vuonna 1995. Hän lopetti kilpauransa nivusseudun vamman vuoksi vuonna 2003.
Wedlundille myönnettiin Victoria-palkinto vuonna 1996.
Wedlund kärsi uransa aikana useista loukkaantumisista sekä anoreksiasta.