stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Psykologinen manipulointi
Manipulointi ja sen torjuminen Andreas Edmüllerin ja Thomas Wilhelmin mukaan > Manipulointiyritysten käsittely

Jos vuoropuhelua ei muodostu manipulointiyritysten jatkumisen vuoksi, keskustelu on osattava keskeyttää säilyttäen tilanteen hallinta itsellään. Keskustelun keskeyttäminen on jyrkin keino vastata manipulointiin. Huonoja tapoja ovat muun muassa syytösten, loukkausten tai uhkausten esittäminen, kiukun pitäminen sisällään tai manipuloijan salliminen päättää keskustelu. Huono keino on myös poistuminen tilanteesta ja keskustelukumppanin jättäminen yksin.
Manipuloinnin vastatoimina voidaan käyttää kyselemisen ja kuuntelun yhdistelmää. Manipulointiyritys voidaan ilmaista huomioiduksi, ja tämän jälkeen jatkaa eteenpäin jättäen muulla tavoin vaille huomiota. Tätä keinoa voidaan muun muassa käyttää kyynisiin huomautuksiin, typerään vitsailuun, kärjistettyihin mielipiteisiin, teatraaliseen ei-kiinnostuneisuuteen sekä muuhun epäasialliseen käyttäytymiseen keskustelutilanteessa.
Manipulointi voidaan ottaa esille keskustelussa, kun ensin on keskeytetty varsinainen keskustelu. Tätä keinoa tulisi käyttää kun manipulointiyritykset ovat jatkuvia ja niitä ei saada loppumaan muilla tavoin. Tätä keinoa tulisi käyttää myös erityisen vakavia manipulointikeinoja kuten solvaamista vastaan.
Oman kannan toistaminen riittävän monta kertaa on yksi keino torjua manipulointiyritys. Tätä keinoa voidaan käyttää muun muassa kun manipuloija yrittää vaihtaa keskustelun aihetta tai siirtyä sivuasioihin, jatkuvaan manipuloivaan puheenvuoron viemiseen ja tehtävistä kieltäytymisiin.
Keskustelun näkökulma voidaan vaihtaa. Tätä keinoa voidaan käyttää kun manipuloija on asenteeltaan joustamaton tavoitteiden ja näkökantojen suhteen.
Manipulointiin voidaan reagoida tekeytymällä ”tyhmäksi”. Tätä keinoa voidaan käyttää häkellyttämispyrkimyksiin, huonon omantunnon herättämisyrityksiin, yrityksiin johdattaa keskustelu pois aiheesta tai avata valmiiksi neuvoteltu sopimus yhtäkkiä uudelleen.
Puikkijat

| Puikkijat |
| --- | --- |
 Keltaselkäpuikkija (Cephalophus silvicultor)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Onttosarviset Bovidae
Alaheimo::  Puikkijat Cephalophinae  Gray, 1871
Suvut 
 Cephalophus  Philantomba  Sylvicapra – savannipuikkijat 
Katso myös
   Puikkijat Wikispeciesissä   Puikkijat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puikkijat eli sukeltaja-antiloopit (Cephalophinae) on onttosarvisten sorkkaeläinten alaheimo. Siihen kuuluu 19 lajia, jotka jaetaan kolmeen sukuun. Ne elävät Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Monet lajit ovat uhanalaisia.
Puikkijoista on aikoinaan käytetty myös suomalaista nimeä duikerit niiden afrikaansinkielisen nimen duiker mukaan, joka merkitsee sukeltajaa, ja josta sukeltaja-antilooppi-nimikin johtui.
Puikkijoilla on lyhyet jalat ja vanttera takapää. Vaaran uhatessa ne syöksähtelevät eli ”sukeltavat” tai puikkivat pensaikon läpi. Kaikki lajit ovat saman muotoisia, mutta koko vaihtelee suuresti viisikiloisista Philantomba-lajeista yli 80-kiloiseen keltaselkäpuikkijaan (Cephalophus silvicultor). Sukupuolet ovat jokseenkin saman näköisiä niillä lajeilla, joilla sekä koiras että naaras ovat sarvekkaita. Naaraat ovat koiraita vähän suurempia.
Puikkijat syövät hedelmiä, jotkin lajit myös lihaa. Ne seuraavat usein sademetsän lehvästössä liikkuvia apinoita napatakseen näiltä maahan pudonneita hedelmiä.
Särkijärvi (Paatene)

| Särkijärvi Сяргозеро, Sjargozero Šärgärvi, Šärgijärvi |
| --- | --- |
 Särkijärven kylä.
 Särkijärvi
 Koordinaatit: 63°28′4″N, 33°13′0″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Kunta:  Paatene
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  19
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Särkijärvi (ven. Ся́ргозеро, Sjargozero; karjalaksi Šärgärvi, Šärgijärvi) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 26 kilometriä Paateneesta luoteeseen. Kylässä on 19 asukasta (vuonna 2012).
Särkijärvi mainitaan Paatenen pogostaan kuuluneena volostina vuonna 1597. Tuolloin siellä oli viisi taloa. 1900-luvun alussa Särkijärvi lähikylineen muodosti Paatenen volostiin kuuluneen kyläkunnan, johon kuuluivat saman kyläryhmän Hirviniemi ja Mäntyniemi sekä Honkaniemi, Jukkolahti, Kilgamsaari eli Markkisensaari, Kuusiniemi, Laazari, Loskinniemi, Nesterinvaara, Petrisenvaara, Pokonvaara, Pölkkylä, Salkovaara, Tšiassalmi, Venginvaara, Vitsajärvi ja kolme Samsonvaaran kylää. Särkijärvellä oli 28 taloa, 201 asukasta ja koulu.
1920-luvulla perustettiin Seesjärven piiriin kuulunut Särkijärven kyläneuvosto, jossa oli vuonna 1933 viisitoista kylää. Asukkaita kyläneuvostossa oli 1205, joista lähes kaikki olivat karjalaisia. Myöhemmin kyläneuvoston keskus siirrettiin Salkovaaran taajamaan.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Lähistöltä on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja.
Syyttömät silminnäkijät

| Syyttömät silminnäkijät> See No Evil, Hear No Evil |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Arthur Hiller
Käsikirjoittaja:   Earl Barret  Arne Sultan  Marvin Worth  Eliot Wald  Andrew Kurtzman  Gene Wilder 
Tuottaja:  Marvin Worth
Säveltäjä:  Stewart Copeland
Kuvaaja:  Victor J. Kemper
Leikkaaja:  Robert C. Jones
Pääosat:   Gene Wilder  Richard Pryor  Joan Severance  Kevin Spacey 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  TriStar Pictures
Levittäjä:  TriStar Pictures
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 12. toukokuuta 1989  Suomi 17. marraskuuta 1989 
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  18 000 000 dollaria
Tuotto:  46 900 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syyttömät silminnäkijät (See No Evil, Hear No Evil) on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1989. Elokuvan on ohjannut Arthur Hiller, ja sen pääosia näyttelevät Gene Wilder ja Richard Pryor.
Juoni

Sokea Wally Karew (Richard Pryor) ja kuuro Dave Lyons (Gene Wilder) todistavat murhan; Wally kuulee laukauksen ja haistaa ampujan parfyymin tuoksun, Dave näkee vain ampujan jalat. Wally ja Dave pidätetään, sillä Dave nähdään murha-ase käsissään. Parivaljakko pakenee poliisilaitokselta, jolloin heistä tulee poliisien takaa-ajamia. Heidän perässään ovat myös roistot Eve (Joan Severance) ja Kirgo (Kevin Spacey), jotka havittelevat Wallyn haltuun joutunutta kolikon näköistä suprajohdetta pomolleen herra Sutherlandille (Anthony Zerbe).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Pryor  | … |  Wally Karew   |
|  Gene Wilder  | … |  Dave Lyons   |
|  Joan Severance  | … |  Eve   |
|  Kevin Spacey  | … |  Kirgo   |
|  Alan North  | … |  Braddock   |
|  Anthony Zerbe  | … |  Sutherland   |
|  Louis Giambalvo  | … |  Gatlin   |
|  Kirsten Childs  | … |  Adele   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo, etteivät paikoin nokkela dialogi ja muutamat huimat takaa-ajot pelasta elokuvaa keskinkertaisuudelta. Syyttömät silminnäkijät saa häneltä kaksi tähteä viidestä.
Aiheesta muualla

Syyttömät silminnäkijät Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Syyttömät silminnäkijät (1989) Leffatykki.com.
Syytetty (elokuva)

| Syytetty> The Accused |
| --- | --- |
 DVD-julkaisun kansikuva (2002).
Ohjaaja:  Jonathan Kaplan
Käsikirjoittaja:  Tom Topor
Tuottaja:  Stanley R. Jaffe Sherry Lansing
Säveltäjä:  Brad Fiedel
Kuvaaja:  Ralf D. Bode
Leikkaaja:  O. Nicholas Brown Gerald B. Greenberg
Lavastaja:  Barry W. Brolly
Pääosat:  Kelly McGillis Jodie Foster
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   14. lokakuuta 1988  24. helmikuuta 1989
Kesto:  111 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  6 000 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syytetty (engl. The Accused) on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen
draamaelokuva, jonka on ohjannut Jonathan Kaplan. Elokuvan pääosissa esiintyvät Jodie Foster ja Kelly McGillis. Foster voitti roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar-palkinnon ja Golden Globen parhaasta naispääosasta draamaelokuvasta. Lisäksi hän oli ehdolla Bafta-palkinnon saajaksi.
Taustaa

Elokuva perustuu tositapahtumiin, vuonna 1983 tapahtuneeseen joukkoraiskaukseen, jonka uhri oli 21-vuotias Cheryl Araujo (1961–1986). Syytetty on historiallinen elokuva, sillä raiskauksen uhri asetetaan ensimmäistä kertaa tapahtumien keskipisteeksi.
Juoni

Elokuva kertoo työluokan naisesta Sarah Tobiasista, jolla on kevytkenkäinen maine. Eräänä iltana baarissa ryhmä humalaisia baarin kanta-asiakkaita raiskaa hänet joukolla muiden katsellessa. Piirisyyttäjä Kathryn Murphy (McGillis) ottaa hoidattavakseen raiskausjutun, ja oikeudenkäynti osoittaa, että vaikka raiskausillan aikana olisi ollut vaikka kuinka paljon seksuaalista jännitettä ja härnäämistä, humalaiset kanta-asiakkaat ovat silti syyllisiä sekä raiskaukseen että siihen yllyttämiseen. Realistisesti kuvattu raiskaus nähdään vasta elokuvan lopussa, kun katsojien myötätunto on saatu Sarahin puolelle.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kelly McGillis  | … |   Kathryn Murphy   |
|  Jodie Foster  | … |  Sarah Tobias   |
|  Bernie Coulson  | … |  Kenneth Joyce   |
|  Leo Rossi  | … |  Cliff ”Scorpion” Albrect   |
|  Ann Hearn  | … |  Sally Fraser   |
|  Carmen Argenziano  | … |  Paul Rudolph   |
|  Steve Antin  | … |  Bob Joiner   |
|  Tom O’Brien  | … |  Larry   |
|  Peter Van Norden  | … |  Paulsen   |
|  Terry David Mulligan  | … |  Duncan   |
|  Woody Brown  | … |  Danny   |
|  Scott Paulin  | … |  Ben Wainwright   |
Vastaanotto

Teattereissa Syytetystä tuli huomattava menestys, ja se tuotti moninkertaisesti budjettinsa verran.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo arvioi Syytetyn jäävän kaavamaiseksi oikeussalidraamaksi elokuvan tärkeästä kysymyksenasettelusta huolimatta. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Sähkömagneettinen induktio

Sähkömagneettinen induktio on fysiikan perusilmiö, jossa muuttuva magneettikenttä indusoi sähköiseen johteeseen sähkömotorisen voiman. Kun johdinsilmukka on muuttuvassa magneettikentässä, silmukkaan syntyy sähkömotorinen voima, jonka suuruus on yhtä suuri kuin silmukan lävistävän magneettivuon muutosnopeus:
missä  e on indusoituva sähkömotorinen voima ja  \Phi  on silmukan lävistävä magneettivuo.
Miinusmerkki johtuu Lenzin laista, jonka mukaan indusoituneen jännitteen polariteetti on sellainen, että se pyrkii synnyttämään johdinsilmukkaan sellaisen sähkövirran, jonka synnyttämä magneettivuo silmukan sisällä kumoaa ulkoisen magneettikentän muutoksen.
Mikäli vuontiheys on vakio silmukan sisällä, niin vuo on
missä  A on silmukan poikkipinta-ala, ja  B on silmukan läpi kulkevan magneettivuon tiheys.
Kelaan indusoituva jännite

Monikierroksisen johdinsilmukkaan eli kelaan indusoituva jännite on verrannollinen kelan silmukoiden läpi kulkevan yhteenlasketun kokonaisvuon muutosnopeuteen.  Siksi N-kierroksiseen kelaan indusoituva jännite voidaan kirjoittaa muotoon
missä A on kelan poikkipinta-ala ja B on kelan läpi kulkevan magneettivuon tiheys.
Sovelluksia

Sähkömagneettinen induktio on tärkeä ilmiö sähkötekniikassa ja sähkömagneettisissa energiamuuntimissa kuten generaattoreissa ja muuntajissa.
Näissä muuttuva magneettikenttä indusoi käämiin jännitteen, joka taas synnyttää suljettuun virtapiiriin virran.
Tapio Säynevirta

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tolmezzo 1994 | 300 m kivääri, makuu, joukkue |  |
|  Hopeaa | Tolmezzo 1994 | 300 m kivääri, 3x40, joukkue |  |
|  Hopeaa | Tolmezzo 1994 | 300 m vakiokivääri, 3x20, joukkue |  |
|  Hopeaa | Zaragoza 1998 | 300 m kivääri, makuu |  |
|  Pronssia | Moskova 1990 | 300 m vakiokivääri, 3x20, joukkue |  |
|  Pronssia | Zaregoza 1998 | 300 m vakiokivääri, 3x20, joukkue |  |
Olli Heikki Tapio Säynevirta (1. maaliskuuta 1965 Leppävirta – 5. syyskuuta 2012 Kontiolahti) oli suomalainen kivääriampuja ja valmentaja. Hän edusti Joensuun Ampujia.
Tapio Säynevirta saavutti MM-kilpailuissa yhden kullan, kolme hopeaa ja kaksi pronssia 300 metrin kiväärilajeissa. Moskovassa 1990 hän saavutti joukkupronssia 300 m vakiokiväärin 3x20 laukauksen asentokilpailussa. Tolmezzossa 1994 Säynevirta voitti joukkuemaailmanmestaruuden 300 m kiväärin makuussa, sekä joukkuehopeaa 300 m kiväärin 3x40 laukauksen asentokilpailussa ja 300 m vakiokiväärin 3x20 laukauksen asentokilpailussa. Zaragozassa 1998 hän saavutti vielä henkilökohtaista hopeaa 300 m kiväärin makuussa ja joukkuepronssia 300 m vakiokiväärin 3x20 laukauksen asentokilpailussa.
Säynevirta toimi sittemmin Henri Häkkisen henkilökohtaisena valmentajana ja Suomen Ampumaurheiluliiton kiväärivalmentajana.
Syytön mies

| Syytön mies> An Innocent Man |
| --- | --- |
 Elokuvateatterijuliste
Ohjaaja:  Peter Yates
Käsikirjoittaja:  Larry Brothers
Tuottaja:  Scott Kroopf Robert W. Cort Ted Field Neil A. Machlis Larry Brothers
Säveltäjä:  Howard Shore
Kuvaaja:  William A. Fraker
Leikkaaja:  Stephen A. Rotter William S. Scharf Joseph Gutowski
Pääosat:  Tom Selleck
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Interscope Communications Silver Screen Partners IV Touchstone Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Disney+
Ensi-ilta:   6. lokakuuta 1989  9. maaliskuuta 1990
Kesto:  1 h 53 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  20 047 604 dollaria (USA)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syytön mies on vuonna 1989 valmistunut rikosdraamaelokuva, jonka pääosaa esittää Tom Selleck. Se kertoo miehestä, jonka kaksi kieroa poliisia lavastaa syylliseksi huumekauppaan.
Juoni

Elokuvan ensimmäisellä kolmanneksella näytetään Jimmien onnellista elämää; hänellä on hieno koti, kaunis vaimo ja hyvä työpaikka lentokoneasentajana. Kaikki muuttuu kun huumepoliisit Mike Parnell ja Danny Scalise tekevät ratsian erehdyksessä hänen kotiinsa. Koska he harjoittavat lainvastaista kauppaa ottamalla osan huumeista haltuunsa ja myymällä eteenpäin, he päättävät lavastaa Jimmien oikeaksi syylliseksi, peittääkseen erehdyksensä, jotta heille ei koituisi harmeja. Jimmie joutuu oikeuden eteen, ja hänellä on mahdollisuus lievempään tuomioon, mikäli myöntää syyllisyytensä. Jimmie on kuitenkin rehellinen mallikansalainen, eikä suostu ottamaan huumevälittäjän leimaa. Hänelle langetetaan kuuden vuoden tuomio pahamaineisessa vankilassa.
Elokuvan toinen kolmannes kuvaa Jimmien selviytymistaistelua karmeissa vankilaoloissa. Heti alussa hän joutuu pelätyn vangin Jinglesin ja tämän jengin silmätikuksi. Häntä kiusataan pahoinpitelemällä, seksuaalisella ahdistelulla ja tavaroiden anastamisella. Jimmie ei pane vastaan, joten kukaan ei kunnioita häntä. Eräänä päivänä hän saa odottamatonta apua Virgil-nimiseltä pitkän linjan vangilta, joka vaatii Jimmieta tekemään ahdistelustaan lopun. Jimmie päättää ryhdistäytyä ja tappaa Jinglesin vastoin luontoaan ja moraalisia periaatteitaan. Samaan aikaan Jimmien vaimo Kate yrittää saada Jimmien vapaaksi, tuloksetta. Hän tietää poliisien lavastaneen Jimmien ja yrittää vakuuttaa poliisipäällikkö John Fitzgeraldin, joka lopulta uskoo Kateen muttei voi todisteiden puutteessa tehdä mitään.
Elokuvan viimeisellä kolmanneksella Jimmie pääsee kolmen vuoden lusimisen jälkeen ehdonalaiseen ja voi jatkaa elämäänsä vapaana. Mike Parnell ja Danny Scalise kuitenkin palaavat kuvioihin ja Jimmie tajuaa, ettei heidän ahdistelunsa lopu, ellei hän tee asialle jotain. Jimmie tapaa Fitzgeraldin ja kertoo aikovansa todistaa Miken ja Dannyn olevan kieroja huumeidenvälittäjiä, joko hänen avullaan tai ilman. Fitzgerald lupaa auttaa parhaansa mukaan ja niin alkaa hengenvaarallinen tehtävä Miken ja Dannyn kukistamiseksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tom Selleck  | … |  Jimmie Rainwood   |
|  F. Murray Abraham  | … |  Virgil Cane   |
|  Laila Robins  | … |  Kate Rainwood   |
|  David Rasche  | … |  Mike Parnell   |
|  Richard Young  | … |  Danny Scalise   |
|  Badja Djola  | … |  John Fitzgerald   |
|  Todd Graff  | … |  Robby   |
|  M.C. Gainey  | … |  Malcolm   |
|  Bruce A. Young  | … |  Jingles   |
|  J. Kenneth Campbell  | … |  Freebery   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen kutsuu Syytöntä miestä lepertelemättömäksi ja kriittiseksi rikoselokuvaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Syytön mies Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Syytön mies Elonet.
Syytön mies AllMoviessa. (englanniksi)
Sääksmäentie

Sääksmäentie on yksi Valkeakosken kaupungin paikallisteistä. Sääksmäentie alkaa Valkeakosken keskustasta ja päätyy Sääksmäelle. Naakan kohdalle asti Sääksmäentien alkuosa on osa Valkeakosken eteläistä sisääntuloväylää seututietä 310, mutta muodostaa siitä eteenpäin yhdystien 13941, joka Sääksmäen kirkolla yhtyy yhdystiehen 3071.
Tie kulkee Valkeakosken, Naakan, Vallon, Rapolan, Vuorentaan ja Voipaalan kylien alueilla. Naakan jälkeen se sivuuttaa Raikkaan asuntoalueen, ylittää Vallonojan Vallon kylän Uotilan herraskartanon luona ja sivuuttaa tämän jälkeen Vallon uuden asuinalueen ja Viuhanjärven sekä Mattilan ja Käpykylän asuinalueet ja Vuorentaan kartanon ja siirtyy sitten seuraamaan Rapolan harjua.
Harjun itäpuolitse kulkeva vanha maantie on maisemallisesti merkittävä. Sen varressa, valtakunnallisesti merkittävässä rakennetussa ympäristössä sijaitsevat taidekeskuksena toimiva, rakennushistoriallisesti arvokas Voipaalan kartano; nykyisin Tervapääskynä tunnettu kansallisromanttinen Renvallin huvila, jonka on rakennuttanut filosofian tohtori Thorsten Renvall ja suunnitellut todennäköisesti Renvallin ystävä Lars Sonck; seurojentalo Kelhi; sekä Sääksmäen kunnan aikoinaan omistukseensa hankkimalle Kemmolan tilalle perustettu vanhainkoti samannimisessä kaupunginosassa. Tien välittömässä läheisyydessä ovat myös Museoviraston omistuksessa oleva presidentti P. E. Svinhufvudin syntymäkoti Rapolan kartano, muinaisjäännöksenä rauhoitettu Rapolan muinaislinna ja harjun eteläpuolella keskiaikainen Sääksmäen kirkko, jonka puistokäytävä yhdistää Voipaalan kartanoon.
Tie nähdään maantienä nykyisellä reitillään jo Ruotsin armeijan sotilaskartoittajien 1700-luvun lopulla Carl Nathanael af Klerckerin johdolla tekemissä, Suomalaisen kirjallisuuden seuran vuonna 1989 Kuninkaan kartaston nimellä julkaisemissa Suomalaisen rekognosointiprikaatin sotilaskartoissa.
Psyko (vuoden 1960 elokuva)

| Psyko> Psycho |
| --- | --- |
 Elokuvan suomalainen juliste vuodelta 1960.
Ohjaaja:  Alfred Hitchcock
Käsikirjoittaja:  Joseph Stefano
Perustuu:  Robert Blochin romaaniin Psyko
Tuottaja:  Alfred Hitchcock
Säveltäjä:  Bernard Herrmann
Kuvaaja:  John L. Russell
Leikkaaja:  George Tomasini
Tuotantosuunnittelija:  Robert Clatworthy
Pääosat:   Anthony Perkins  Vera Miles  John Gavin  Martin Balsam  John McIntire  Janet Leigh 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Shamley Productions  Paramount Pictures 
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:   1960-06-1616. kesäkuuta 1960 (DeMille Theatre)  1960-09-088. syyskuuta 1960 (Yhdysvallat)  1960-12-022. joulukuuta 1960 (Suomi)  
Kesto:  109 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  806 947 dollaria
Tuotto:  32 miljoonaa dollaria (Pohjois-Amerikassa)
Seuraaja:  Psyko II
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Psyko (engl. Psycho) on vuonna 1960 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhu- ja psykologinen jännityselokuva, jonka on ohjannut Alfred Hitchcock. Sen pääosissa esiintyvät Anthony Perkins, Janet Leigh, John Gavin, Vera Miles ja Martin Balsam. Sen on käsikirjoittanut Joseph Stefano Robert Blochin samannimisen romaanin pohjalta.
Elokuva keskittyy syrjäiseen motelliin päätyneen, työnantajaltaan rahoja kavaltaneen, sihteeri Marion Cranen (Leigh) ja motellin häiriintyneen omistajan Norman Batesin kohtaamiseen. Psyko sai alkujaan ristiriitaisen vastaanoton, mutta hyvä lipputulomenestys sai kriitikot harkitsemaan uudelleen, mikä johti suureen suosioon ja neljään Oscar-ehdokkuuteen.
Psykoa pidetään yhtenä Hitchcockin parhaista elokuvista, ja elokuvakriitikot ja -tutkijat kehuvat sitä elokuvataiteen työnä. Elokuva asetti uuden hyväksyttävyyden tason väkivallalle, poikkeavalle käytökselle ja seksuaalisuudelle amerikkalaisissa elokuvissa, ja sitä pidetään laajalti yhtenä ensimmäisistä esimerkeistä slasher-genressä. Hitchcockin kuoleman jälkeen vuonna 1980 Universal Studios alkoi tuottaa tarinalle jatkoa: kolme jatko-osaa, uudelleenfilmatisointi ja televisiosarja.
Tarina

Elokuva alkaa Arizonan Phoenixissa asuvasta Marion Cranesta (Janet Leigh), joka alkukohtauksessa viettää tavaksi tullutta lemmenhetkeään halvassa hotellissa miesystävänsä Sam Loomisin (John Gavin) kanssa. Marion haaveilee häistä ja kodin perustamisesta, mutta rahapula ja muut raadolliset realiteetit tuntuvat kasaavan esteitä onnen tielle.
Marion saa perjantai-iltapäivänä työnantajaltaan 40 000 dollaria tämän liikekumppanin varoja vietäväksi pankin tallelokeroon. Marion anastaa rahat ja lähtee autolla pakomatkalleen. Hän yöpyy Kalifornian-maantien varressa, josta hänet tapaa poliisi. Aurinkolasit silmillä esiintyvä poliisi pelästyttää pakomatkalaisen perinpohjaisesti, ja Marionin käytös herättää oitis lainvalvojan epäilykset.
Marion ostaa uuden käytetyn auton huoltoasemalta päästäkseen eroon Arizonaan rekisteröidystä ajoneuvostaan, jonka tiedot ovat poliisilla, mutta herättää henkilökunnan huomion, koska ei vaadi koeajoa eikä tingi hinnasta. Pimeys nousee ja alkaa sataa. Yllättäen yöstä liukuu esiin Batesin motellin kilpi kuin pelastavana ilmestyksenä. Väsynyt ja stressaantunut Marion asettuu yöksi Norman Batesin (Anthony Perkins) ylläpitämään motelliin.
Marion keskustelee estyneen ja ujon oloisen Normanin kanssa, joka tuntuu olevan ensimmäinen inhimillisyyttä osoittava mies naisen pakomatkan aikana. Keskustelun aikana Marion päättää palauttaa rahat. Marion menee suihkuun, jossa veitsellä aseistautunut vanha nainen puukottaa hänet kuoliaaksi. Marionin kadottua Marionin sisko Lila Crane (Vera Miles) ja rakastaja Sam Loomis alkavat selvittää asiaa. Marionin jäljillä on myös yksityisetsivä, joka jäljittää rahoja työnantajan lukuun. Tämä pääseekin pian Batesin jäljille ja kovistelee motellinomistajaa mutta kuolee veitsihyökkäyksen uhrina tunkeuduttuaan Batesin asuintaloon tapaamaan tämän äitiä, jonka Bates on kertonut olevan invalidina sisätiloissa.
Lila ja Sam jatkavat etsintäänsä, ja katoamisen syyksi ja Marionin todelliseksi murhaajaksi paljastuu dissosiatiivisesta identiteettihäiriöstä kärsivä Norman Bates.
Elokuvan lopussa Marionin auto nostetaan suosta, johon se on upotettu. Varastetut rahat ovat edelleen autossa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Anthony Perkins  | … |  Norman Bates   |
|  Janet Leigh  | … |  Marion Crane   |
|  Martin Balsam  | … |  etsivä Milton Arbogast   |
|  John Gavin  | … |  Sam Loomis   |
|  Vera Miles  | … |  Lila Crane   |
|  Simon Oakland  | … |  tohtori Fred Richmond   |
|  John McIntire  | … |  sheriffi Al Chambers   |
|  Frank Albertson  | … |  Tom Cassidy   |
|  Patricia Hitchcock  | … |  Caroline   |
|  John Anderson  | … |  Kalifornia-Charlie, autokauppias   |
|  Mort Mills  | … |  maantiepoliisi   |
|  Ted Knight  | … |  pidätysselliä vartioiva poliisi   |
|  Virginia Gregg, Jeanette Nolan, Paul Jasmin  | … |  Batesin äidin ääninäyttelijät   |