stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michela Figini

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Michela Figini |  Michela Figini |  Michela Figini |  |
Maa:   Sveitsi
Naisten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sarajevo 1984 | syöksylasku |  |
|  Hopeaa | Calgary 1988 | supersuurpujottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bormio 1985 | syöksylasku |  |
|  Hopeaa | Crans-Montana 1987 | syöksylasku |  |
|  Hopeaa | Crans-Montana 1987 | supersuurpujottelu |  |
Michela Figini (s. 7. huhtikuuta 1966 Prato Leventina) on sveitsiläinen entinen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Figini voitti olympiakultaa syöksylaskussa vuoden 1984 olympialaisissa ollessaan vasta 17-vuotias. Calgaryn olympialaisissa neljä vuotta myöhemmin hän saavutti hopeaa supersuurpujottelusta. Maailmanmestaruuden hän voitti syöksylaskussa vuonna 1985.
Figini voitti maailmancupin kokonaiskilpailun vuosina 1985 ja 1988. Lisäksi hänellä on neljä syöksycupin voittoa sekä yksi suurpujottelucupin ja yksi supersuurpujottelucupin voitto. Hänellä on maailmancupista yhteensä 26 osakilpailuvoittoa, joista suurin osa on syöksylaskusta.
Uransa Figini lopetti vuonna 1990 ollessaan vain 24-vuotias.
Aiheesta muualla

Figinin tilastoja
Michela Figini Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Naisten alppihiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun voittajat
Naisten syöksylaskun olympiavoittajat
Nisula

| Nisula   11>  kaupunginosa |
| --- | --- |
 Omakotitaloalue Nisulassa
Kaupunki:  Jyväskylä
Suuralue:  Kantakaupunki
Väkiluku:  2 930
Osa-alueet:  Nisulankatu, Viitaniemi, Hongikko
Nisula on Jyväskylän kaupunginosa ja tilastoalue. Se jakautuu Viitaniemen, Hongikon ja Nisulankadun pienalueisiin.
Nisulan asutus oli alun perin paljolti Nisulan kartanon ja maatilojen vuokraksi antamille tonteille syntynyttä pientaloasutusta. Vuonna 1910 Nisulassa asui noin 300 henkeä, muun muassa Kankaan paperitehtaan työläisiä.  Nisulan itäosasta löytyy säilynyttä vanhaa asutusta, 1800-1900-lukujen vaihteen taloja.
Vuoteen 1941 saakka Nisula kuului Jyväskylän maalaiskuntaan. Toisen maailmansodan jälkeen Nisulaan rakennettiin jälleenrakennuskaudelle tyypillisiä omakotitaloja, tyyppitaloja.
1959–1964 rakennetuista kerros- ja rivitaloista koostuva Viitaniemi on Jyväskylän ensimmäinen lähiö. Sitä pidetään rakennushistoriallisesti merkitsevänä.
Uusin Nisulan alue koostuu 1970- ja 1980-luvuilla rakennetuista Viitaniemen ja Jyväskylän keskustan välisellä alueella sijaitsevista korkeista punatiilisistä kerrostaloista. Ennen näiden kerrostalojen rakentamista niiden paikalla oli pientaloasutusta.
Nisulassa on muun muassa Viitaniemen uimaranta, Viitaniemen liikennepuisto, Nisulan monttu, Cygnaeus-lukio sekä Jyväskylän ammattikorkeakoulun ja Jyväskylän ammattiopiston rakennuksia.
Kuvia

Viitatorni
Nisulan pientaloaluetta
Viitaniemen asumalähiötä
Jyväskylän ammattiopiston rakennus
Aiheesta muualla

Nisulan asukasyhdistys
Keski-Suomen museo: Nisulan omakotialue (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nisula Wikimedia Commonsissa
Jyväskylän kaupunginosat suuralueittain
| --- | --- |
01 Kantakaupunki:  1. Keskusta (Kirkkopuisto) · 2. Harju · 3. Puistola (Aren aukio; Tourujoki) · 4. Lutakko · 5. Mattilanpelto · 6. Mäki-Matti (Hippos; Rautpohja)  · 9. Kukkumäki · 11. Nisula (Viitaniemi) · 12. Taulumäki · 14. Tourula (Kangas) · 29. Mannila
02 Kypärämäki-Kortepohja:  7. Kypärämäki (Köhniö) · 8. Savela · 17. Kortepohja (Haukkala; Kortesuo; Laajavuori; Ylioppilaskylä)
03 Lohikoski-Seppälänkangas:  13. Lohikoski  (Holsti; Kyyhkysenmäki; Lahjaharju; Paloniemi) · 19. Seppälänkangas  (Heinälampi) · 48. Tyyppälä · 64. Ankeriasjärvi
04 Huhtasuo:  15. Kangasvuori (Pupuhuhta; Rasinrinne; Seppälä) · 20. Huhtasuo (Huhtakeskus; Kangaslampi; Sulku)
05 Kuokkala:  22. Ristonmaa · 23. Kuokkala (Ainolanranta; Kekkola; Pohjanlampi; Tikka) · 24. Kuokkalanpelto · 25. Ristikivi · 26. Nenäinniemi · 27. Hämeenlahti (Samulinniemi)
06 Keltinmäki-Myllyjärvi:  18. Keltinmäki (Keltinkeskus; Mustalampi; Myllyjärvi; Mäyrämäki; Ylä-Myllyjärvi) · 35. Taka-Keljo · 36. Hanhiperä · 37. Valkeamäki
07 Keljo:  10. Keljo (Keljonkeskus; Tarhamäki; Valkola) · 21. Keljonkangas (Sarvivuori) · 28. Sääksvuori · 30. Etelä-Keljo
08 Halssila:  16. Halssila  (Aittorinne; Kivistö; Tuohimutka)
09 Säynätsalo:  31. Säynätsalo · 32. Lehtisaari · 33. Muuratsalo (Haikka) · 34. Kinkovuori
10 Tikkakoski-Nyrölä:  58. Nyrölä · 60. Kuikka · 61. Tikka-Mannila · 62. Tikkakoski · 63. Kuukanpää
11 Palokka-Puuppola:  41. Palokka · 42. Mannisenmäki · 43. Rippalanmäki · 44. Haukkamäki · 45. Kirri · 46. Heikkilä · 47. Pappilanvuori · 49. Hiekkapohja · 50. Matinmäki · 51. Jylhänperä · 52. Puuppola · 53. Saarenmaa · 57. Vertaala
12 Vaajakoski-Jyskä:  65. Sulunperä · 66. Jyskä · 67. Väinölä · 68. Haapaniemi · 69. Vaajakoski (Wessmanninmäki) · 70. Kaunisharju · 71. Tölskä · 72. Kanavuori · 73. Hupeli (Kairahta) · 74. Laajaranta  (Vuoritsalo) · 75. Oravasaari · 76. Pohjola · 77. Pitkäjärvi · 78. Leppälahti · 79. Mehtovuori
13 Kuohu-Vesanka:  38. Ruoke · 54. Vesanka (Perälä) · 55. Kuohu · 56. Varsalanperä
14 Korpilahti:  80. Kirkonmäki · 81. Ikolanmäki · 82. Iloniemi · 83. Kemppaisenmäki · 84. Kotamäki · 85. Tähtiniemi · 86. Korpiaho-Heinosniemi · 87. Tikkala (Moksi; Sarvenperä; Tikkala) · 88. Hirvimäki-Puolakka (Saakoski) · 89. Vespuoli (Oittila; Putkilahti)
Melker

| Melker |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  20. lokakuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Melcher
Nimen alkuperä:  Melchior, mahdollisesti heprealainen "kuningas + valo"
Infobox OKNimi-testi OK: 
Melker on miehen etunimi, ruotsalainen muoto latinalaisesta nimestä Melchior, joka mahdollisesti johtuu heprean kielen kuningasta tarkoittavasta sanasta melekh (מֶלֶכְ) ja valoa tarkoittavasta sanasta or (אוֹר).  Keskiaikaisen perimätiedon mukaan Melchior oli Persian kuningas ja yksi Jeesus-lapselle lahjoja tuoneesta Itämaan tietäjistä.
Suomessa nimi Melker on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 160 henkilölle. Melkerin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 20. lokakuuta. Nimi lisättiin kalenteriin vuonna 2020.  Sama päivä oli jo ennestään Kasperin nimipäivä, mikä nimi sekin viittaa Itämaan tietäjiin.
Tunnettuja Melkerejä

Melker von Falkenberg (1597–1651), ruotsalainen virkamies ja maaherra
Melker Hallberg (s. 1995), ruotsalainen jalkapalloilija
Melker Karlsson (s. 1990), ruotsalainen jääkiekkoilija
Tunnettuja Melkerejä > Melker sukunimenä

Nigel Melker (s. 1991), alankomaalainen autourheilija
Marko Lapinkoski

Marko Lapinkoski (s. 2. lokakuuta 1969 Oulu) on suomalainen  jääkiekkoilija, jonka ura alkoi Oulun Kärpistä kaudella 1987–1988 päättyi Suomi-sarjaan pietarsaarelaiseen Jeppis Hockeyhyn kaudella 2008–2009. Tämän jälkeen hän pelasi kuitenkin II-divisioonassa Hermeksen ja Muik Hockeyn riveissä kauden 2009–2010. Muik Hockey ilmoitti 10. toukokuuta 2010, että Lapinkoskesta tulee joukkueen uusi päävalmentaja ja kaudella 2010–11 hän pelasi valmentamisen ohella joukkueessa 2 ottelua.
Lapinkoski pelasi ensimmäistä kertaa SM-liigassa Kärpissä kaudella 1987–1988, ja oli mukana seuraavalla kaudella liigakarsinnoissa, joiden päätteeksi Kärpät putosi I-divisioonaan. Pelattuaan I-divisioonassa kaksi kautta Lapinkoski siirtyi Tampereen Tapparaan. Kahden kauden aikana Lapinkoski pelasi 68 ottelua tehden 17:n tehopistettä. Lapinkoski palasi kaudeksi 1993–1994 Kärppiin, mutta siirtyi kauden jälkeen toiseen I-divisioonaseuraan, eli Kokkolan Hermekseen. Hermeksessä viisi kautta pelannut Lapinkoski siirtyi vuosituhannen vaihteessa 1999–2000 Ranskaan, Anglet Hormadi Élite nimiseen seuraan. Kahden kauden jälkeen Lapinkoski palasi Suomeen, nyt II-divisioonaan pietarsaarelaiseen Jeppis HT:ehen. Nostettuaan kaudella 2001–2002 Jeppiksen Suomi-sarjaan, pelasi Lapinkoski aina kauteen 2008–2009 seurassa, kunnes päätti uransa korkeammilla sarjatasoilla. Edustaessaan Kärppiä kaudella 1993–1994 Lapinkoski valittiin I-divisioonan Fair Play -pelaajaksi.
Nokka-akseli

Nokka-akselin toiminta animaationa
VW:n RP-tyyppinen nelisylinterinen 1,8l 8-venttiilinen moottori nokka-akseli esillä
Mercedes-Benzin 8-sylinterinen työntötankomoottori

Nokka-akseli on nykyään useimmiten sylinterinkannessa sijaitseva nelitahtisen polttomoottorin osa, joka käyttää venttiilikoneistoa.
Nokka-akselin sijainti

Moottorit voidaan jakaa kahteen ryhmään nokka-akselin sijainnin perustella.
nykyiset moottorit ovat yleensä OHC-moottoreita (engl. overhead camshaft , sylinterinkannen yläpuolinen nokka-akseli)
SOHC: yksi nokka-akseli (engl. single OHC)
DOHC: kaksi nokka-akselia (engl. double OHC)
moottorit, joiden nokka-akseli sijaitsee sylinterilohkossa
työntötankokoneet (OHV, engl. overhead valve), jotka ovat nykyään harvinaisia autoissa, mutta rakenne on nykyään yleinen esimerkiksi merimoottoreissa.
Sivuventtiilimoottorit kuuluvat tähän ryhmään.
Toiminta

Nokka-akselin käyttövoiman välittämiseksi on eri aikoina ollut useita tapoja.
Hammaspyörästö; käytetään nykyään isoissa moottoreissa; esimerkiksi Wärtsilä 46
Ketju; aikaisemmin yleinen mutta monet autonvalmistajat luopuivat siitä sen meluisuuden tähden; kuitenkin yleistynyt jälleen 2000-luvulla hyvän toimintavarmuutensa ja huoltovapautensa ansiosta
Jakohihna; yleistyi 1980-luvulla halvan hintansa ja hiljaisuutensa takia, mutta sen suosio on vähentynyt, sillä se on ketjuun verrattuna epäluotettavampi ja on vaihdettava säännöllisesti
Kiertokanki; harvinainen ratkaisu, joka oli käytössä NSU:n valmistamissa moottoripyörissä ja vanhemmissa Prinz-henkilöautoissa
Väliakseli; myös harvinaiseksi jäänyt ratkaisu, jota käytettiin Tatran henkilöautoissa, esimerkiksi mallissa T17.
Nokka-akselin ohjaamat imu- ja pakoventtiilit mahdollistavat sylinterin palotilan kaasunvaihdon eri tahtien aikana. Yleensä nokka-akselin nokka ohjaa venttiilin karaa venttiilinnostajan (aikaisemmin keinuvivun) avulla.
Nokka-akseli avaa kunkin venttiilin kerran kahden kampikierroksen aikana, joten nokka-akseli pyörii puolella nopeudella kampiakseliin nähden. Nokka-akseleita voi olla rivimoottorissa korkeintaan kaksi kappaletta, V-mallin koneissa neljä. Mikäli käytetään kahta nokka-akselia sylinteriryhmää kohti (DOHC), toinen huolehtii pako- ja toinen imuventtiileiden käytöstä (imu- ja pakonokka-akseli).
Nokan geometria

Nokka-akselin nokan geometrialla (profiililla) voidaan vaikuttaa venttiilien avautumisnopeuteen ja aukioloaikaan. Parantuneen kaasunvaihdon ansiosta moottorin teho lisääntyy, mutta tehohuippu usein siirtyy korkeamman kierrosluvun alueelle ja alakierrosten vääntömomentti vähenee.
Sarjatuotantomoottoreissa käytetään mahdollisimman tasapainoista nokkaa. Moottoreiden virittäjät koneistavat nokka-akselia siten, että nokan profiilia jyrkentämällä lisätään venttiilin avautumis- ja myös sulkeutumisnopeutta. Viritysosana saatavilla olevissa nokka-akseleissa on usein myös lisätty nokan huipun pituutta ts. venttiilien aukioloaikoja. Noston korkeutta voidaan harvoin lisätä merkittävästi, eikä suuremmasta nostosta usein ole kovinkaan suurta hyötyä, mikäli ei tehdä muutoksia sylinterikannen kanavistoon tai venttiileihin. Kiristyneet päästönormit ja toisaalta moottoritekniikan kehitys ovat johtaneet järjestelmiin, joissa venttiilien ajoitusta kyetään säätämään portaattomasti ajotilanteen mukaan. Yksi kehittynein on Hondan VTEC-järjestelmä.
Nokan nostavan syrjän profiilin jyrkkyydellä on käytännön rajansa, joka johtuu ennen kaikkea venttiilikoneiston massahitausvoimista. Joskus nokan nostava syrjä on hieman lievemmin jyrkkä kuin sulkeva syrjä, jolloin puhutaan epäsymmetrisestä nokasta.
Viritysmoottoreissa nokka-akselin nokan vastinpinta saatetaan korvata hyvin laakeroidulla rullalla (ns. rullanokka), jolla lievennetään kasvavan kiihtyvyden ja massanhitausvoiman synnyttämää liian suurta pintapainetta, joka johtaisi ennenaikaiseen kulumiseen ja välittömiin vaurioihin.
Kilpamoottoreissa venttiilikoneiston massahitausvoimia voidaan vähentää esimerkiksi valmistamalla venttiili ja jousilautanen kevyemmästä metallista, kuten titaanista. Vahvemmilla venttiilinjousilla tai tuplajousilla voidaan lisätä venttiilin sulkeutumisnopeutta, mutta ne lisäävät venttiilin ja venttiilikoneiston mekaanista rasitusta.
Nokan geometria > Venttiilien limitys – overlapping

Koneistettua nokka-akselia käytettäessä on huomioitava ilmiö nimeltään overlapping, joka tarkoittaa imu- ja pakoventtiilin yhteistä aukioloaikaa.
Hyvin paljon viritetyissä koneissa overlap saattaa olla jopa kymmeniä asteita. Tällainen moottori toimii hyvin ainoastaan suurilla kierroksilla (yli 8 000 kierrosta minuutissa). Tällöin myös tietyissä tilanteissa (esimerkiksi voimakas moottorijarrutus) menee huomattavasti palamatonta polttoainetta pakoputkistoon ja se näkyy voimakkaana liekkinä pakoputken päässä.
Nokka-akseliton moottori

Nokka-akselin sijaan venttiilien ohjaukseen voidaan käyttää pneumaattista järjestelmää, sähköistä solenoidia tai hydraulista järjestelmää. Tällöin venttiilien avautumisen määrää ja ajoitusta voidaan ohjata tarkemmin ja avautuminen on täysin muokattavissa. Etuina ovat korkeampi teho ja vääntö, sekä pienempi polttoaineen kulutus. Ratkaisun myötä moottorista voi jättää pois nokka-akselin muitakin osia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nokka-akseli Wikimedia Commonsissa
Nanosatelliitti

ESTCube-1 1U CubeSat.
Nanosatelliitti on  hyvin pieni satelliitti, jonka paino on alle 10 kg tai kokoluokassa 1–10 kilogrammaa.
"Nano" ei tässä yhteydessä ole miljardisosaa merkitsevä, vaan kertoo siitä, että satelliitti on pienempi kuin mikrosatelliitti.
Yhdysvaltain asevoimien tutkimusoriganisaatio DARPA on kehittänyt nanosatelliitteja. Kehittäjiin kuuluvat myös eräät yliopistot. Esimerkki nanosatelliitista on argentiinalainen vuonna 2007 laukaistu Pehuensat-1.
Tämän kokoisen satelliitin ongelmiin kuuluu mm. sen tietoliikenne - miten toteuttaa radiotekniikka siten, että satelliitti pystyy välittämään keräämänsä datan Maahan. Viittaus nanosatelliittiin hyvin pienenä satelliittina on sidoksissa käsitteen syntyaikaan, 1990-lukuun. Tätäkin pienempi satelliittikategoria, pikosatelliitti, on syntynyt 2000-luvun alussa.
Aalto-1 -satelliitin lentomalli.
Aalto-1 räjäytyskuvassa.
Cubesat

Tunnetuin nanosatelliitti on CubeSat, joka on kehitetty kalifornialaisessa yliopistossa. Niitä saa joko piirustuksina tai rakennussarjoina ja useat maat - muun muassa Sveitsi ja Viro - ovat kehittäneet niistä ensimmäisen oman satelliittinsa. Vuonna 2010 myös Suomen ensimmäistä satelliittia, Aalto-1stä, kehitettiin Cubesat-perustalta. Aalto-1 -satelliitti laukaistiin avaruuteen vuonna 2017.
Muita

Intian avaruushallinto pohti vuoden 2011 alussa nanosatelliittien tai pienten mikrosatelliittien laivastojen käyttöä avaruustekniikassa, että laukaistaisiin satoja pieniä avaruusaluksia tekemään muutaman ison työ mutta esimerkiksi kaukokartoituksessa sillä erotuksella, että paikka- ja aikaresoluutio paranisivat.  Vaikka tällaiset satelliitit toimisivat matalilla kiertoradoilla, niiden käyttö parvina voi merkitä hyvin merkittävää avaruusromun kasvua. Intian ensimmäinen nanosatelliitti Jugnu laukaistaan vuonna 2011.
Yhdysvaltain ilmavoimilla oli opiskelijakilpailu Nanosat 6, jonka voitti vuoden 2011 alussa Michiganin teknillisen yliopiston tiimi. Viisipäiväinen kilpailu pidettiin Kirtlandin lentotukikohdassa Albuquerquessa ja siihen osallistui 11 yliopistotiimiä. Voittaja sai rahoituksen satelliitin kehittämiseen ja ilmaisen laukaisun avaruuteen.
NASA aloitti vuoden 2011 alussa 2 miljoonan dollarin "Nano-Satellite Launcher Challenge"-kilpailun nanosatelliittien laukaisujen kehittämiseksi.
Viimeisellä sukkulalennolla 20. heinäkuuta 2011 Sukkulasta lähetettiin kiertoradalle sotilaallinen teknologiakoe, Pico Satellite Solar Cell Testbed 2 (PSSC2) nanosatelliitti (kooltaan 5x5x10 tuumaa, paino alle 4 kg). Sen toteutti The Aerospace Corporation yhdessä Yhdysvaltain ilmavoimien Space and Missile Systems Center's Development Planning Directoraten kanssa.
Aiheesta muualla

Teich's Tech Tidbit of the Week December 13, 1999 Nanosats (Arkistoitu – Internet Archive)
Marisa Miller

Marisa Miller vuonna 2009.
Marisa Miller, o.s. Bertetta, (s. 6. elokuuta 1978) on yhdysvaltalainen malli. Hänet on ollut mallina Sports Illustrated Swimsuit Issuessa ja Victoria’s Secretin katalogeissa.
Miller syntyi Santa Cruzissa, Kaliforniassa. Hän kävi koulua Aptos High Schoolissa ja Monte Vista Christian Schoolissa. Hänen mallinuransa alkoi 16-vuotiaana kahden italialaisen muotiagentin kiinnitettyä huomionsa häneen sanfranciscolaisessa kahvilassa. Millerin kuva oli ensimmäisen kerran Perfect 10 -lehdessä vuonna 1997. Hän sijoittui lehden ensimmäisessä vuosittaisessa mallihaussa kolmanneksi vuonna 1998. Hänen kuvansa on sen jälkeen ollut Perfect 10:n kansissa ja sivuilla toistuvasti.
Vuonna 2004 Miller toimi tuomarina Bravo-kanavan televio-ohjelmassa Manhunt: The Search for America’s Most Gorgeous Male Model. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuoden 2013 elokuvassa R.I.P.D. – Haamukytät. Hän on esiintynyt myös televisiosarjoissa Entourage, Gary Unmarried ja Ensisilmäyksellä.
Millerin ensimmäinen avioliitto kesti vuodet 2000–2002. Vuonna 2006 hän meni naimisiin musiikkituottaja Griffin Guessin kanssa. Parin esikoispoika syntyi 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marisa Miller Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (englanniksi)
Marisa Miller Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nanna Hänninen

| Nanna Hänninen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1973 Rovaniemi, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  valokuvaaja, kuvataiteilija
Taidesuuntaus:  valokuvataide, kuvataide, installaatio, nykytaide
Kuuluisimpia töitä:  Walks From Dusk ’til Dawn, Jungle and Powerplant of Kuopio: version in Red, Asymmetric
Palkinnot
 William Thuringin säätiön pääpalkinto (Suomen Taideyhdistys), Kuopio-stipendi, Juho Rissasen stipendi 
Aiheesta muualla
nannahanninen.com
Nanna Hänninen (s. 1973 Rovaniemi) on suomalainen valokuvataiteilija. Hän on toiminut ammattilaisena vuodesta 1998 ja on menestynyt myös kansainvälisesti.
Elämä ja ura

Hänninen on koulutukseltaan medianomi (1998) ja taiteen maisteri (2002). Hän on opiskellut valokuvausta Lahden Muotoiluinstituutissa 1994–1998, Zürichin Taiteen ja suunnittelun korkeakoulussa (Höhere Schule für Gestaltung) 1997–1998 ja Taideteollisessa korkeakoulussa 1998–2002.
Monet Hännisen töistä ovat näytteillä niin kansallisissa ja kansainvälisissä kuin yksityisissäkin kokoelmissa. Hän on tehnyt neljä tilattua julkista teosta: ”Walks From Dusk 'til Dawn” (Tukholma, Ruotsi, 2008), ”Jungle" sekä "Electric powerplant of Kuopio: Version in Red” (Kuopio, 2009), "Asymmetric" (Turku, 2013) ja "Vertical Landscape" (Tukholma, Ruotsi, 2013). Hänninen on julkaissut kaksi taiteilijan monografiaa: Fear and security 2003 ja Recordings 2007.
Hännisen töissä yleisinä teemoina ovat mentaaliset ja sosiaaliset rakenteet sekä kulttuurin kokeminen. Hännisen mielenkiinto valokuvauksessa kohdistuu todellisuuden ja fiktion väliseen jännitykseen. Vaikka jotkut kuvat ja teemat vaikuttavat epätodellisilta  ja satunnaisilta, valokuva pitää suhteet todellisuudessa. Hänninen hyödyntää töissään monipuolisesti valokuvan eri mahdollisuuksia. Witnesses of the Others -sarjassa Hänninen käyttää vanhoja, lainattuja kuvia, ja maalaa näiden päälle näin yhdistäen menneisyyden nykypäivään. Sama valokuvan ja maalauksen yhdistämisen tekniikka näkyy myös sarjassa Plants/Objects/Paint.
Hänninen asuu ja työskentelee Kuopiossa.
Näyttelyitä > Suomessa

Suomessa Hännisen töitä on muun muassa Kiasmassa, Emmassa ja Suomen valtion taidekokoelmissa sekä yksityisissä taidekokoelmissa Helsingissä ja Kuopiossa. Hänninen on ollut mukana useissa yhteisnäytteilyissä ja pitänyt myös lukuisia yksityisnäyttelyitä, joista ensimmäinen oli vuonna 1996 Victor Barsokevitsch -valokuvakeskuksessa Kuopiossa.
Näyttelyitä > Ulkomailla

Ulkomailla Hännisen teoksia on kokoelmissa esimerkiksi Ranskassa Maison Européenne de la Photographiessa, Sveitsissä Fotomuseum Winterthurissa, Ruotsissa Göteborgs Konstmuseumissa ja Statens konstrådissa, sekä yksityisissä kokoelmissa Yhdysvalloissa ja halki Euroopan. Teokset ovat olleet esillä kansainvälisissä näyttelyissä monien eurooppalaisten kaupunkien lisäksi myös Yhdysvalloissa, Kiinassa ja Etelä-Koreassa.
Tunnustuksia

Hänninen on saanut lukuisia apurahoja, muun muassa valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan 2016–2021. Hän on myös ollut ehdolla erilaisiin palkintoihin ja on voittanut Suomen Taideyhdistyksen William Thuringin palkinnon vuonna 2012.
Aiheesta muualla

Nanna Hännisen verkkosivut
Marko Liias

| Marko Liias |
| --- | --- |
 Liias vuonna 2011
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1981 (ikä 43) Edmonds, Washington
Poliitikko
Puolue:  Demokraatit
Asema:  osavaltion senaattori
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
markoliias.com
Marko Sakari Liias (s. 17. heinäkuuta 1981 Edmonds, Washington) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka on toiminut demokraattisen puolueen senaattorina Washingtonin osavaltion parlamentin ylähuoneessa vuodesta 2014 lähtien.
Liias on suomea puhuva amerikansuomalainen, jonka vanhemmat ovat Kalajoelta lähtöisin olevia siirtolaisia. Hän avoimesti homoseksuaali.
Marina Ginestà

Marina Ginestà vuonna 1936 Colón-hotellin katolla Barcelonassa.
Marina Ginestà (29. tammikuuta 1919 Toulouse – 6. tammikuuta 2014 Pariisi) oli ranskalainen toimittaja ja Espanjan sisällissodan veteraani, joka esiintyy yhdessä sodan tunnetuimmista valokuvista.
Elämä

Ranskalaisessa Toulousen kaupungissa syntynyt Ginestà muutti perheineen 11-vuotiaana Barcelonaan. Espanjan sisällissodan sytyttyä vuonna 1936 hän palveli vapaaehtoisena toimittajana ja tulkkina. Ginestà oli muun muassa Kansainvälisten prikaatien mukana kulkeneen Pravdan kirjeenvaihtajan, kirjailija Mihail Koltsovin avustajana. Hän oli tulkkina myös kuuluisassa haastattelussa, jossa Espanjan anarkistien johtohahmoihin kuulunut Buenaventura Durruti arvosteli kärkkäästi liittolaisensa Neuvostoliiton poliittista järjestelmää ja diktaattori Stalinia.
Sodan päätyttyä vuonna 1939 Ginestà pakeni Meksikon kautta Dominikaaniseen tasavaltaan, josta hän joutui lähtemään diktaattori Rafael Trujillo vainojen takia vuonna 1949. Belgialaisen diplomaatin kanssa avioitunut Ginestà palasi 1950-luvun alussa Barcelonaan, josta hän muutti myöhemmin Pariisiin.
Valokuva

Marina Ginestàn kuuluisan valokuvan otti saksalaisen sotakuvaaja Hans Gutmann (myöh. Juan Guzmán) 21. heinäkuuta 1936 Barcelonassa sijaitsevan Colón-hotellin katolla. Mustavalkoisessa kuvassa 17-vuotias Ginestà poseeraa kivääri selässään. Se on yksi tunnetuimmista Espanjan sisällissodan aikaisista valokuvista, joka on myöhemmin esiintynyt muun muassa kirjojen kansikuvissa.
Vaikka kuvasta tuli vuosien saatossa yksi sodan hävinneiden tasavaltalaisten ikoneista, ei Ginestà itse ollut tietoinen valokuvan olemassaolosta, eikä kukaan myöskään tiennyt vuosikymmeniin siinä esiintyneen tytön henkilöllisyyttä. Vasta vuonna 2006 Gutmannin arkistoja tutkinut toimittaja onnistui jäljittämään kuvassa esiintyvän henkilön muun muassa Mihail Koltsovin päiväkirjamerkintöjen sekä muiden otettujen valokuvien perusteella. Hans Gutmann oli Ginestàn kuvaa arkistoidessaan kirjoittanut hänen sukunimensä väärin, jonka vuoksi henkilöllisyys pysyi tuntemattomana.
Valokuvan ottanut Hans Gutmann (1911–1982) pakeni sodan jälkeen kotimaansa Saksan natsihallintoa Meksikoon, jossa hän loi merkittävän uran valokuvaajan nimellä Juan Guzmán. Hän tuli tunnetuksi kuvattuaan 1950-luvulla meksikolaisten taiteilijoiden Frida Kahlon ja Diego Riveran tuotantoa ja työskentelyä.
Mickaël Poté

Mickaël Poté (s. 24. syyskuuta 1984 Lyon, Ranska) on beniniläinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut seuratasolla Ranskassa, Saksassa, Kyproksella ja Turkissa. Hän on vuodesta 2018 edustanut turkkilaisseura Adana Demirsporia, jossa hän pelasi myös vuosina 2015–2017.
Poté on pelannut Beninin maajoukkueessa vuodesta 2008. Hän on pelannut Afrikan-mestaruuskilpailuissa vuosina 2010 ja 2019.