stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
August Strindberg
Ajatusmaailma

Erkki Kivalo referoi Strindberg-kirjassaan Emil Hedéniä (1926) ja toteaa, että Strindbergin naisia koskevat näkemykset olivat oraalla jo 1870-luvulla ja kypsyivät 1880-luvulla. Hän kääntyi naisemansipaatiota ja Kivalon sanoin "naispalvontaa" vastaan. Äänioikeus naisen pitäisi saada vasta, "kun naisesta on tullut järkevä". Negatiivinen asenne kuvastuu muun muassa Kammarspel-näytelmissä, jotka  Strindberg kirjoitti perustamalleen Intima teaternille. Näytelmissä on Strindbergin ajatusmaailman "käsittämätöntä naisvihaa ja ihmisen halveksuntaa", ja yleisö koki ne negatiivisina ja itseensä kohdistuvina.
Strindberg kävi kielitieteellistä kirjeenvaihtoa taiteilija Sigurd Wettenhovi-Aspan, Kuurilan rautatieaseman asemapäällikön Elias Lönnqvistin ja luutnantti Theodor Finnilän kanssa vuosina 1911–1912. Wettenhovi-Aspa, Lönnqvist ja Finnilä saivat kimmokkeen omiin kielitieteellisiin tutkimuksiinsa Strindbergin vuonna 1908 julkaisemasta kirjasta En ny blå bok, jossa hän väitti suomen kielen saaneen kaikki sanansa lainoina muilta kieliltä. Strindberg väitti myös heprean kielen olevan kaikkien maailman kulttuurikielten kantakieli, kun taas suomalaisten mielestä suomi oli tällainen kantakieli. Kirjeenvaihdon aikana Strindberg lähetti muun muassa Finnilälle 16 sivua omia etymologisia muistiinpanojaan, joissa hän pyrki johtamaan suomalaisia paikannimiä ja Kalevalan henkilöitä antiikin Kreikan mytologiasta ja kreikan kielestä. Joulukuussa 1911 alkanut kirjeenvaihto päättyi kuitenkin Strindbergin kuolemaan toukokuussa 1912.
Suomennetut teokset > Novelli antologiassa

Väriä ja viivoja, suom. Yrjö Sirola, Tampere: K. Kaatran kustannuksella 1907 – Tittelipainos: Tampere: Isak Julin 1912. Sarja: Neljänkymmenen pennin kirjasto, n:o 3 Verkossa
Vuoren kultakypärät
Suomennetut teokset > Sovitukset

... jotta päästäisiin naimisiin, kuunnelma, novellista Yleisradiolle dramatisoinut Solja Kievari; dramaturgi: Annika Idström; suom.: V. V. Vankkoja, 1980
Jubal minätön, kuunnelma, kertomuksesta Yleisradiolle suom. ja dramatisoinut Tove Idström; [dramaturgi:] Johanna Rajamaa, 1985.
Juhannuksen aikaan, kuunnelma, kertomuksesta Yleisradiolle suom. ja dramatisoinut Tove Idström; [dramaturgi] Johanna Rajamaa,1985.
Kauppa, kuunnelma, novellista Yleisradiolle dramatisoinut Solja Kievari; dramaturgi: Annika Idström; suom. V. V. Vankkoja.,1980.
Luonnon esteitä, kuunnelma, novellista Yleisradiolle dramatisoinut Solja Kievari; dramaturgi: Annika Idström; suom. V. V. Vankkoja. 1980.
Rakkautta ja viljaa, kuunnelma, novellista Yleisradiolle dramatisoinut Solja Kievari; dramaturgi: Annika Idström; suom. V. V. Vankkoja. 1980.
Suuri soraseula, kuunnelma, kertomuksesta Yleisradiolle suom. ja dramatisoinut Tove Idström; [dramaturgi:] Johanna Rajamaa. 1985.
Tupakkaladon salaisuus, kuunnelma, kertomuksesta Yleisradiolle suom. ja dramatisoinut Tove Idström; [dramaturgi:] Johanna Rajamaa. 1985.
Vihkimättä ja vihittyinä, kuunnelma, novellista Yleisradiolle dramatisoinut Solja Kievari; dramaturgi: Annika Idström; suom. V. V. Vankkoja. 1980.
Voimakkaampi, näytelmä, Yleisradiolle ruotsinkielestä suom. ja sov. Tuija Rovamo; dramaturgi: Mirjam Polkunen. 1984.
Äidinrakkaus, näytelmä, dramaturgi: Heljä Talvikki Ahonen; suom. Taisto-Bertil Orsmaa, Yleisradio 1980.
Kirjallisuutta

Aspenberg, Karin: Strindbergs värld: En tematisk författarskapsläsning.  S.l.:  Ellerströms, 2012.  ISBN 978-91-7247-302-7
Balzano, Elena: August Strindberg: Ansikten och öde.  ((August Strindberg: Visages et destin, 1999.) Översättning av Fredrik Ekelund)  Stockholm:  Atlantis, 2012.  ISBN 978-91-7353556-4
Bohman, Stefan – Höök, Erik – Larsson, Camilla – Ludvigsson, Lina – Olson, Stina: Strindberg i Blå tornet.  Stockholm:  Carlsson Bokförlag, 2012.  ISBN 978-91-7331-4770
Ekman, Hans-Göran: Teatermästaren Strindberg: Två studier.  S.l.:  Gidlunds Förlag, 2012.  ISBN 978-91-7844-847-0
Regnell, Astrid: Att se stjärnor på ljusa dagen: Förvandling och försoning i August Strindbergs En blå bok.  (Väitöskirja)  Ellerströms, 2009.  ISBN 978-91-7247-204-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta August Strindberg Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta August Strindberg on Wikiaineistossa
Sitaatteja aiheesta August Strindberg Wikisitaateissa
Vapaasti ladattavia August Strindbergin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Strindbergssällskapet (The Strindberg Society) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Strindberg Museum (englanniksi)
Strindberg in Austria (saksaksi)
August Stringbergin Neiti Julie ja Kustaa Vaasa Yle Elävä arkisto
Jatkokertomuksia-blogissa Strindbergin novellit Pienet (suom. Larin-Kyösti), Korkeampia tarkoituksia ja Ujous ja kylmyys sekä näytelmä Velkojat.
August Strindbergin rakkauskirjeitä. Suuren naisvihaajan kirjeitä toiselle vaimolleen Frieda Uhlille, Ilta-Sanomat, 28.03.1934, nro 72, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Erkki Kivijärvi : Kun Strindberg etsi itselleen Suomesta kustantajaa ja kesäasuntoa, Suomen Kuvalehti, 25.08.1934, nro 35, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz  Musée d'Orsay  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Ritva 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef 
Strindberg 50-vuotissyntymäpäiviensä jälkeen.
Rottneros

| Rottneros |
| --- | --- |

 Rottneros
 Koordinaatit: 59°47′34″N, 13°06′44″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Värmlandin lääni
Maakunta:  Värmlanti
Kunta:  Sunne
Väkiluku (31.12.2023):  393
Rottneros on taajama Sunnen kunnassa Värmlandin läänissä samannimisessä  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 393 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rottneros Wikimedia Commonsissa
Ari-Pekka Nikkola

| Mitalit> Maa:   Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Calgary 1988 | joukkuemäki |  |
|  Kultaa | Albertville 1992 | joukkuemäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oberstdorf 1987 | joukkuemäki |  |
|  Kultaa | Lahti 1989 | joukkuemäki |  |
|  Kultaa | Thunder Bay 1995 | joukkuemäki |  |
|  Kultaa | Trondheim 1997 | joukkuemäki |  |
|  Hopeaa | Lahti 1989 | normaalimäki |  |
|  Hopeaa | Val di Fiemme 1991 | joukkuemäki |  |
|  Pronssia | Val di Fiemme 1991 | normaalimäki |  |
Ari-Pekka Nikkola (s. 16. toukokuuta 1969 Kuopio) on mäkihypyn olympiavoittaja ja maailmanmestari. Kilpauransa lopetettuaan hän on toiminut mäkihyppyvalmentajana.
Nikkola osallistui neljiin olympialaisiin vuosina 1988–1998 ja voitti kahdesti joukkuemäen olympiakultaa. MM-kilpailuissa hän voitti neljä joukkuemäen maailmanmestaruutta. Lisäksi hän sai MM-hopeaa kerran normaalimäessä ja kerran joukkuemäessä sekä yhden MM-pronssin normaalimäessä. Maailmancupin kokonaiskilpailun hän voitti kaudella 1989–1990. Seuratasolla hän edusti Puijon Hiihtoseuraa.
Valmentajana

Nikkola aloitti kauden 2006–2007 Slovenian B-maajoukkueen valmentajana, mutta nousi A-maajoukkueen päävalmentajaksi 26. tammikuuta 2007, kun Vasja Bajc erotettiin tehtävästä. Nikkolan pesti Sloveniassa päättyi kauden 2007–2008 jälkeen. Nikkola on toiminut myös Suomen B-maajoukkueen valmentajana kahteen kertaan 2004–2006 ja 2010–2011. A-maajoukkueen apuvalmentajana 2002–2003 ja 2011–2012. Puijon hiihtoseuran valmentajana 1998–2006 ja 2010–2012. Henkilökohtaisia valmennettavia hänellä on ollut muun muassa slovenialainen Jernej Damjan (2009–2010), Matti Hautamäki (2003–2006), Arttu Lappi ja Sami Niemi.
Muuta

Koulutukseltaan Nikkola on ajoneuvoasentaja ja hän on työskennellyt asiakaspalvelupäällikkönä Scanialla. Hänellä on kaksi lasta.
Nikkolan kotipaikkakunnalla Siilinjärvellä järjestetään vuosittain kunnan oman mäkitähden mukaan nimetty mäkihypyn ja yhdistetyn kilpailu ”AP-kisat”.
Vuonna 1998 Ari-Pekka Nikkola esitti itseään sketsisarja Studio Julmahuvin saksalaisten rikossarjojen parodiassa Ratkaisijat. Ratkaisijoissa poliisikaksikko selvittää A-P Nikkolan katoamista saksalaisessa alppihotellissa. Sarjasta on jäänyt elämään lausahdus "Sind Sie A-P Nikkola?" (suom. "Oletteko A-P Nikkola?"). Pasi ja Anssi-yhtye on tehnyt sarjan pohjalta kappaleen AaPee vuonna 2018.
AaPeen lisäksi Nikkolasta on tehty myös ainakin kaksi muuta kappaletta: Ismo Alangon Nuorena syntynyt ja itävaltalaisduo Christoph & Lollon Ari-Pekka Nikkola.
Saavutuksia

Olympiakultaa Calgaryssa 1988 ja Albertvillessa 1992 (joukkuekilpailu)
Neljä joukkuekilpailun MM-kultaa: 1987, 1989, 1995 ja 1997
Kaksi MM-hopeaa: 1989 (normaalimäki) ja 1991 (joukkuekilpailu)
MM-pronssi: 1991 (normaalimäki)
Nuorten MM-kulta 1987 ja joukkuemäen pronssi (Asiago)
Mäkihypyn maailmancupin voitto kaudella 1989–1990
Aiheesta muualla

Ari-Pekka Nikkola Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Katja Tukiainen

| Katja Maarit Tukiainen |
| --- | --- |
 Katja Tukiainen Lahden kirjamessuilla vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1969 Pori
Ammatti:  taidemaalari sarjakuvataiteilija kuvataiteilija
Aiheesta muualla
Kotisivut
Katja Maarit Tukiainen (s. 1969 Pori) on Helsingissä asuva ja työskentelevä kuvataiteilija.
Opinnot ja ura

Katja Tukiainen opiskeli 1990–1996 Taiteen maisteriksi Taideteollisessa korkeakoulussa ja Venetsian taideakatemiassa 1994–1995. Kuvataiteen maisteriksi hän valmistui 2009 Kuvataideakatemian maalaustaiteen osastolta. Tukiainen valmistui Kuvataiteen tohtoriksi Taideyliopiston Kuvataideakatemiasta toukokuussa 2022. Hänen maalaten ja kirjoittaen tehty tohtorin opinnäytteensä on nimeltään Tyttöarmeija, kerronnallinen maalaus tilassa.
Tukiainen osallistui ensimmäisiä kertoja yhteisnäyttelyihin maalauksillaan 1990-luvun alkupuolella, samoihin aikoihin kun hän julkaisi ensimmäisiä sarjakuviaan Naarassarjat-sarjakuvalehdessä. Tukiainen on pitänyt maalausnäyttelyitä vuodesta 1995, ja vuonna 1997 hän julkaisi ensimmäisen sarjakuva-albuminsa. Maalauksillaan ja maalaussarjoillaan Tukiainen on osallistunut mm. Nuorten näyttelyyn (2001), Suomen taiteilijan vuosinäyttelyyn (2001) ja Mäntän kuvataideviikoille (2001) ja useisiin näyttelyihin myös Suomen ulkopuolella. Tukiaisen yksityisnäyttelyitä on ollut muun muassa Galerie Forsblomilla (2011, 2013, 2020), Bakeliittibambissa (1998, 1999, 2001, 2003, 2005 ja 2006) ja EMMAssa.
Katja Tukiaisen esikoissarjakuva-albumi oli Tyttöjen leikit (1997). Toinen albumi Tyttö ja Mummo (1998) kuvasi nuoren tytön ja tytön isoäidin välistä ystävyyttä. Tukiaisen sarjakuvakirjat Postia Intiasta (2002) ja Rusina (2004) ovat myös omaelämäkerrallista sarjakuvaa.
Tukiainen on sarjakuva-albumien lisäksi julkaissut sarjakuvanovelleja ja lyhyempiä sarjakuvakertomuksia sekä kuvittanut lastenkirjoja (muun muassa Sari Peltoniemen Kukka Kaalinen -kirjoja). Hän myös kuvittanut Pauli Kallion kirjoittamaa Kramppeja & nyrjähdyksiä sarjakuvia.
Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon Tukiainen sai vuonna 2003. Muotoilun valtionpalkinnon Tukiainen sai vuonna 2007 ensimmäisenä sarjakuvataiteilijana. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Suomen Taideyhdistyksen William Thuring -nimikkopalkinto.
Yksityiselämä

Katja Tukiaisen aviopuoliso on sarjakuvataiteilija Matti Hagelberg. Heillä on vuonna 2004 syntynyt lapsi. Katja Tukiaisen vanhemmat ovat farmaseutti Ulla-Maija Tukiainen (o.s. Hiidenhovi) ja rovasti Tapani Tukiainen.lähde?
Julkaisuja

Merkittävimmät yksityisnäyttelyt viime vuosilta
2025
Pink GIRLS, PoCo Museum, Tallinn (EE)
Katja Tukiainen, Art Center Salmela, Mäntyharju (FI)
2024
Small Paintings Big Bows, Auran Galleria, Turku (FI)
The Circus, Finlayson Art Area & Galleria Himmelblau, Tampere (FI)
2023
The Secret Society, Makasiini Contemporary, Turku (FI)
The name of the colour is the GIRL, Galleria Snow, Berlin (DE)
2022
Painted Paths, Gallery Halmetoja, Helsinki (FI)
Merkittävimmät ryhmänäyttelyt viime vuosilta
2025
Haihtuva, Artist Home Erkkola Museum, Tuusula (FI)
2024
Truly Yours, Salo Art Museum, Salo (FI)
Bambi Forever!, HAM Helsinki Art Museum, Helsinki (FI)
Pillow Talk, Vaasa Arthall, Vaasa (FI)
Fortune Teller by Katja & Matti's Detective Agency, Finlayson Art Area, Tampere (FI)
Claws and Connections – All the World’s Senses, Kuva/Tila, Helsinki (FI)
2023
Haaveita ja näkyjä – nykytaidetta Nelimarkka-Rahastosta, Halosenniemi, Tuusula (FI)
Katja & Matti's Detective Agency, Danielson-Kalmarin Huvila, Vääksy (FI)
About Art, Summer Exhibition, Logomo, Turku (FI)
Ding Dong -From Jenny and Antti Wihuri Foundation Collection, Rovaniemi Art Museum, Rovaniemi  (FI)
2022
Morning Coffee on the Roof of a Town, Serlachius Museum Gösta, Mänttä (FI)
OpenArt, Örebro (SE)
NordArt, Kunstwerk Carlshütte, Rendsburg/Büdelsdorf (DE)
Personal Structures, Palazzo Bembo, Venice (IT)
Julkaisuja > Taiteilijamonografiat

KATJA TUKIAINEN WORKS PART TWO ( 2008 - 2013, artikkelit: Riiko Sakkinen, Katja Tukiainen, Raul Zamudio, kieli: suomi ja englanti, 216 sivua, Parvs Publishing 2013)
KATJA TUKIAINEN WORKS ( 1999 - 2007, artikkeli: Timo Valjakka, kieli: suomi, englanti ja ranska, 112 sivua, Daada kustannus 2007)
Julkaisuja > Sarjakuvakirjat

Tyttöjen leikit (Jalava, 1997)
Tyttö ja mummo (Jalava, 1999)
Halusin olla prinsessa (Suomen yrityslehdet, 1999)
Postia Intiasta (Suomen yrityslehdet, 2002)
Rusina (Like, 2008)
Julkaisuja > Lasten sarjakuvakirjat

Kisun ABC (Otava, 2007) ISBN 9789511212324
Kisun 1,2,3 (Otava, 2010) ISBN 9789511245322
Julkaisuja > Kuvituksia

Löytöretkeilijä Kukka Kaalinen (kirjoittanut Sari Peltoniemi, Tammi 2000)
Kukka Kaalinen koulutiellä (kirjoittanut Sari Peltoniemi, Tammi 2002)
Pihalla (kirjoittanut Tapani Bagge, Tammi 2002)
Meidän koulun dinosaurus (kirjoittanut Tittamari Marttinen, Tammi 2003)
Näin pienissä kengissä (kirjoittanut Eppu Nuotio, Tammi 2003)
Mimmi Moun ilotaika (kirjoittanut Maria Peura, Tammi 2004)
Kukka Kaalinen pulkassa (kirjoittanut Sari Peltoniemi, Tammi 2004)
Ulkona (kirjoittanut Tapani Bagge, Tammi 2004)
Kylässä (kirjoittanut Tapani Bagge, Tammi 2005)
Yöllä (kirjoittanut Tapani Bagge, Tammi 2006)
Aiheesta muualla

Katja Tukiainen, viralliset sivut: www.katjat.net
Galerie Forsblom, Helsinki, Finland
Katja Tukiainen, ansioluettelo
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  Europeana  IdRef
Västra Ämtervik

| Västra Ämtervik |
| --- | --- |
 Västra Ämtervikin kirkko
 Västra Ämtervik
 Koordinaatit: 59°43′40″N, 13°08′34″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Värmlandin lääni
Maakunta:  Värmlanti
Kunta:  Sunne
Väkiluku (31.12.2023):  363
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Västra Ämtervik on taajama Sunnen kunnassa Värmlandin läänissä samannimisessä  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 363 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Västra Ämtervik Wikimedia Commonsissa
Punasäihkykolibri

| Punasäihkykolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Linnut  Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut  Apodiformes
Heimo::  Kolibrit  Trohiliidae
Suku::  Säihkykolibrit  Heliodoxa
Laji::  gularis
Kaksiosainen nimi
 Heliodoxa gularis  (Gould, 1860) 
Katso myös
   Punasäihkykolibri Wikispeciesissä   Punasäihkykolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punasäihkykolibri (Heliodoxa gularis) on kolibreihin kuuluva lintulaji. Laji elää Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan punasäihkykolibri kasvaa noin 11–12 cm pitkäksi ja on sukunsa pienikokoisin laji. Koiras on selästään, rinnastaan ja kyljistään kiiltävän vihreä. Kurkussa on punainen laikku ja vatsa on harmaa. Punasäihkykolibrin siipien alapuoli on valkoinen ja pitkähkö pyrstö on pronssinvärinen. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta, mutta kurkun punainen laikku on pienempi ja rinnassa ja kyljissä on valkoisia täpliä. Nokka on pitkä ja hieman kaareva.
Levinneisyys ja elinympäristö

Punasäihkykolibria tavataan Andeilta auleelta, joka ulottuu Kolumbiasta Ecuadorin kautta Peruun. Se elää harvinaisena vuoristometsissä ja metsien reunamilla tyypillisesti 250–1 050 metrin korkeudessa. Punasäihkykolibri luokitellaan elinvoimaiseksi ja sen kantaa uhkaavat elinympäristön hakkaaminen tee- ja kahviviljelmiksi, laidunmaiksi, polttopuiksi ja kaivosten tieltä.
Ilmari Ojanen

Lasse Ilmari Ojanen (s. 16. tammikuuta 1940 Alastaro) on suomalainen juristi. Hän on ollut Helsingin Kauppakorkeakoulun oikeustieteen assistentti 1965-1971, oikeusministeriön lainsäädäntöneuvos 1971-1984 sekä Korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräinen hallintoneuvos 1984–1990 ja hallintoneuvos vuodesta 1990. Hänen tutkimuskohteensa on ollut kiinteistöoikeus.
Ojanen valmistui Turun yliopistosta humanististen tieteiden kandidaatiksi 1961, oikeustieteen kandidaatiksi 1965 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1968. Hän sai varatuomarin arvon 1968.
Ojaselle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan I luokan komentajamerkki vuonna 2006. lähde?
Teokset

Maapakettilait Hki : Tammi, 1978 Sarja: Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja. B-sarja, ISBN 951-30-4509-9
Ilmari Ojanen, Juhani Sutinen. Yrityskiinnitys. Hki : Lakimiesliiton kustannus, 1986 ISBN 951-640-294-1, 2. uud. p. 1991 ISBN 951-640-526-6
Marjut Jokela, Leena Kartio, Ilmari Ojanen. Maakaari Helsinki : Lakimiesliiton kustannus, 1997 ISBN 951-640-910-5, 5. uud. p. Helsinki : Talentum, 2010 ISBN 978-952-14-1510-4
Videopelivuosi 2025

Videopelivuosi 2025 käsittelee vuoden 2025 aikana julkaistuja videopelejä ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Tapahtumia > Tulevia tapahtumia

Game Developers Conference
Gamescom
Tokyo Game Show
Laitteistojulkaisuja > Tulevia julkaisuja

Nintendo Switch 2
Videopelijulkaisuja > Tammikuu

28. tammikuuta – Virtua Fighter 5 R.E.V.O.
Videopelijulkaisuja > Helmikuu

4. helmikuuta – Kingdom Come Deliverance II
11. helmikuuta – Civilization VII
14. helmikuuta – Tomb Raider IV–VI Remastered
18. helmikuuta – Avowed
28. helmikuuta – Monster Hunter Wilds
Videopelijulkaisuja > Tulevia julkaisuja

Arisen Force: Vonimir
Assassin’s Creed Shadows
Atelier Yumia: The Alchemist of Memories & the Envisioned Land
Bendy: The Cage
Big Walk
Dragonkin: The Banished
Elden Ring: Nightreign
Everhood 2
Fatal Fury: City of Wolves
Fraymakers
Ghost of Yōtei
Glaciered
syksy: Grand Theft Auto VI
Haruka: Beyond the Stars
Instinction
Lost Hellden
Marvel 1943: Rise of Hydra
Mewgenics
Mouse
Paralives
Poppy Playtime - Chapter 4
Project Code Vampire Hunter
The Last Caretaker
The Sinking City 2
Utawarerumono: Shiro e no Michishirube
Suki

Suki on japania ja tarkoittaa aukkopaikkaa vastustajan suojauksessa.
Suki voi olla fyysinen taikka henkinen hetkellinen herpaantuminen ("nukahdus"). Japanilaisissa kamppailulajeissa vastustajan puolustuksessa avautuvaa sukia joko passiivisesti odotetaan tai mieluimmin se pyritään aktiivisesti muodostamaan vastustajassa voimakkaan semen avulla.
Aiheesta muualla

Jukka Helmisen Aikidoseura Seigikaissa 16.-17.9.2000 pitämän leirin luennon muistiinpanot (Arkistoitu – Internet Archive)
Japanilaiset budokäsitteet
François Duvalier

| François Duvalier |
| --- | --- |
 François Duvalier vuonna 1968.
Haitin 40. presidentti
 22. lokakuuta 1957 – 21. huhtikuuta 1971  
Edeltäjä:  Antonio Thrasybule Kébreau 
Seuraaja:  Jean-Claude Duvalier
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1907 Port-au-Prince, Haiti
Kuollut: 21. huhtikuuta 1971 (64 vuotta) Port-au-Prince, Haiti
Ammatti:  lääkäri
Arvonimi: lääketieteen tohtori
Puoliso:  Simone Duvalier (aviol. 1937-1997)
Tiedot
Puolue:  Kansallisen yhtenäisyyden puolue
Uskonto:  voodoo, (erotettu roomalaiskatolilainen )
François Duvalier (Papa Doc) (14. huhtikuuta 1907 – 21. huhtikuuta 1971) oli Haitin presidentti vuodesta 1957 ja myöhemmin elinikäinen presidentti (diktaattori) vuodesta 1964.
Nuoruus

François Duvalier syntyi vuonna 1907 Haitin pääkaupungissa Port-au-Princessa. Hänen isänsä oli opettaja ja äitinsä leipuri. Duvalier’t olivat keskiluokkaisia, minkä ansiosta myös François sai hyvän koulutuksen.
François Duvalier kasvoi Yhdysvaltain miehityskaudella. Hän koki monien muiden samaan sukupolveen kuuluneiden haitilaisten tavoin miehityksen kansallisena häpeänä. Hän oli myös raivoissaan sotilaiden avoimesta rasismista.
Opiskeluaika ja ura lääkärinä

Duvalier oli kiinnostunut kirjallisuudesta, kansatieteestä ja politiikasta. Hän oli vuonna 1929 perustamassa haitilaista négritude-aatetta, jonka mukaan haitilaisten pitäisi olla ylpeitä afrikkalaisesta perinnöstään ja taistella rasismia vastaan. Négritude-liikkeessä oli mukana myös mustaihoinen asianajaja, nationalisti ja mystikko Lorimer Denis.
Duvalier valmistui 1934 lääkäriksi Haitin yliopistosta, missä hän työskentelikin vuoteen 1943 asti. Siellä hän tapasi myös tulevan vaimonsa, sairaanhoitaja Simone Ovide Fainen. He menivät naimisiin vuonna 1939.
Duvalier oli 1930-luvun lopulla perustamassa Le Groupe des Griots ‑nimistä kirjailijaryhmää, joka kannatti haitilaisen kulttuurin perusteiksi mustaa nationalismia ja voodoota. Duvalier auttoi myös Jean Price-Marsia perustamaan kansatieteen laitoksen, joka keskittyi tutkimaan ja tekemään tunnetuksi haitilaisia tapoja ja arvoja.
Duvalier liittyi 1943 Yhdysvaltain rahoittamaan ohjelmaan, jonka päämääränä oli taistella trooppisia tauteja vastaan. Hän opiskeli sen turvin vuoden Michiganin yliopistossa. Duvalier toimi Haitissa ohjelman koordinaattorina, ja hän todisti gressieriläisellä klinikalla penisiliinin tehon frambesian hoidossa.
Vaikka Duvalier olikin taustaltaan katolilainen, hän tutki ja alkoi harjoittaa voodoota. Hänestä tuli myöhemmin myös kyseisen uskonnon pappi, houngan.
Ura > Poliittisen uran alku

Duvalier liittyi poliittisen uransa alussa Daniel Fignolén talonpoikaistyöläisten liike ‑nimiseen puolueeseen. Hänestä tuli sen pääsihteeri ja vuonna 1946 puolueen presidenttiehdokkaan Dumarsais Estimén suojatti.
Presidenttinä Estimé valitsi 1946 Duvalier’n kansanterveyslaitoksen johtajaksi. Tämä johti 1947–1948 frambesian vastaista kampanjaa. Duvalier nimettiin 1948 työministeriön alivaltiosihteeriksi ja 1949 kansanterveydestä ja työstä vastaavaksi ministeriksi.
Duvalier toimi ministerinä 10. toukokuuta 1950 asti, jolloin Paul Magloiren johtama sotilasjuntta syöksi Estimén vallasta. Magloiresta tuli myöhemmin maan presidentti. Duvalier palasi lääkäriksi. Vuosina 1951–1954 hän oli järjestämässä Magloiren vastaista toimintaa. Hän oli vastarintaliikkeessä niin näkyvä hahmo, että hän joutui vuonna 1954 piiloutumaan.