stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Deloksen meriliiton verotusluettelot
Kirjallisuutta

Verotusluetteloiden tekstilaitokset
Meritt, B. D. & Wade-Gery, H. T. & McGregor, M. F. (toim.): The Athenian Tribute Lists.  (Volume I)  Published for the American School of Classical Studies at Athens by the Harvard University Press, 1939.
Meritt, B. D. & Wade-Gery, H. T. & McGregor, M. F. (toim.): The Athenian Tribute Lists.  (Volume II)  American School of Classical Studies at Athens, 1949.
Meritt, B. D. & Wade-Gery, H. T. & McGregor, M. F. (toim.): The Athenian Tribute Lists.  (Volume III)  American School of Classical Studies at Athens, 1950.  Teoksen verkkoversio.
Meritt, B. D. & Wade-Gery, H. T. & McGregor, M. F. (toim.): The Athenian Tribute Lists.  (Volume IV)  American School of Classical Studies at Athens, 1953.
Paarmann, Bjørn: Aparchai and Phoroi: A New Commented Edition of the Athenian Tribute Quota Lists and Assessment Decrees.  (Diss. (Väitöskirja))  l'Université de Fribourg (Suisse), 2007.  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Deloksen meriliiton verotusluettelot Wikimedia Commonsissa
Verotusluetteloiden tärkeimmät piirtokirjoituskatkelmat
Tribute list (lapis primus "first stone", 454/3-440/39): IG I3 259 - Athenian Tribute List, 454/3 BC Attic Inscriptions Online. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Tribute list (lapis primus "first stone", 454/3-440/39): IG I3 270 - Athenian Tribute List, 442/1 BC Attic Inscriptions Online. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Tribute list (lapis secundus "second stone", 439/8-432/1): IG I3 278 - Athenian Tribute List, 434/3 BC Attic Inscriptions Online. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Tribute list: IG I3 287 - Athenian tribute list, 418/7 BC (?) Attic Inscriptions Online. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Decrees about reassessment of tribute of the Delian League, 425/4 BC ("Thoudippos' decrees"): IG I3 71 Attic Inscriptions Online. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Katkelma liiton vero-osuusluettelosta vuodelta 440/439 eaa. (osa tekstiä IG I3 272).
Katkelma liiton veromääräysluettelosta vuodelta 425/424 eaa. (osa tekstiä IG I3 71). Metropolitan Museum of Art.
Ingall

| Ingall |
| --- | --- |
 Ingallin pääkatu.
 Ingall
 Koordinaatit: 16°47′10″N, 6°56′1″E 
Valtio:  Niger
Alue:  Agadez
Departementti:  Tchirozérine
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
Korkeus:  456 m
Väkiluku (2010):  45 000
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ingall (myös In Gall) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Nigerin Agadezin alueen Tchirozérinen departementissa. Se sijaitsee Irhazerin tasangolla 124 kilometriä Agadezista länteen. Kunnassa on 45 000 (vuonna 2010, arvio) ja kylässä 5 600 asukasta (vuonna 2001, väestönlaskenta).
Ingall on historiallinen Agadezista Timbuktuun johtaneen karavaanireitin pysähdyspaikka. Vuonna 1916 sen asukkaat osallistuivat Kaoucenin johtamaan ranskalaisten vastaiseen kapinaan.
Kunta käsittää 45 hallintokylää, kolme pikkukylää, 16 leiriä ja 90 juottopaikkaa. Sen asukkaat ovat tuaregeja, fulbeja sekä kunta-ryhmään kuuluvia arabeja. Ingallin kylän asukkaat puhuvat äidinkielenään songhaikieliin kuuluvaa tasawaqia.
Tärkeimmät elinkeinot ovat keinokasteluun perustuva puutarhaviljely sekä paimentolaisten harjoittama karjanhoito. Ingallissa tuotetaan taateleita ja Tigue Dan Tessoumissa suolaa. Osa alueesta on täysin asumatonta autiomaata.
Ingall tunnetaan wodaabé-heimon Cure Salée -juhlasta, joka järjestetään vuosittain yleensä syyskuun ensimmäisellä puoliskolla. Juhla kestää viikon. Sen aikana esimerkiksi tavataan vanhoja ystäviä, kositaan, avioidutaan, tanssitaan ja järjestetään kamelikilpailuja. Nigerin hallitus on häirinnyt Cure Saléeta yrittämällä siistiä ja markkinoida sitä matkailijoille. Juhla jouduttiin perumaan vuosina 2007 ja 2008 tuaregien kapinoinnin vuoksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ingallista kertova sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Delaware

Delaware on osavaltio Yhdysvaltojen itärannikolla. Delaware tunnetaan Yhdysvaltojen ensimmäisenä osavaltiona, sillä se vahvisti Yhdysvaltain perustuslain ensimmäisenä osavaltiona 7. joulukuuta 1787.
Historia

Delawaren alueen alkuperäisasukkaissa oli algonkinejä ja irokeesejä. Ensimmäiset eurooppalaiset siirtolaiset tulivat Hollannista 1631. Vuonna 1638 Ruotsi perusti alueelle Uusi Ruotsi -nimisen siirtomaan, jonka keskuksena oli Fort Kristina nykyisessä Wilmingtonissa. Tämän siirtomaan asukkaista valtaosa oli suomalaisia, erityisesti Ruotsin suomalaismetsistä siirrettyjä metsäsuomalaisia. Valta siirtyi ruotsalaisilta hollantilaisille ja heiltä edelleen briteille. Alueella viljeltiin etenkin tupakkaa, jota tuottamaan kuljetettiin alueelle suuri määrä orjia. Maatalouden monipuolistaminen alkoi jo vähän ennen vallankumousta.
Siirtomaakauden päättyessä orjista luovuttiin vapaaehtoisesti metodistikirkon ja kveekarien rohkaisemina. Vuonna 1860 väestönlaskennassa 91 % mustista oli vapaita. Sisällissodassa Delaware laskettiin orjavaltioihin, mutta se oli silti Unionin puolella.
Maantiede

Delaware sijaitsee tasaisen Delmarvan niemimaan koillisnurkassa Delawarejoen suulla. Niemeä rajaavat Chesapeakenlahti ja Delawarenlahti, jotka on yhdistetty Chesapeaken ja Delawaren kanavalla.
Delawaren pinta-ala on 6 452 neliökilometriä. Delaware on Yhdysvaltojen toiseksi pienin osavaltio Rhode Islandin jälkeen. Se on myös Yhdysvaltojen alavin osavaltio, maaston keskikorkeus on vain noin 20 m merenpinnasta, ja korkeinkin kukkula alle 140 m. Osavaltion pohjoisosassa on pyöreämuotoisia kukkuloita ja niittyjä, etelässä suomaata, rannikolla hiekkarantoja.
Osavaltion alueelta kolme jokea virtaa länteen Marylandin läpi ja laskee Chesapeakenlahteen: Nanticoke, Choptank ja Pocomoke. Muut joet laskevat itään Delawarenlahteen.
Delawaren ilmasto on lauhkea. 57 % päivistä on aurinkoisia. Vuotuinen sademäärä on noin 1 150 mm.
Delawaren pääkaupunki on Dover (noin 35 000 asukasta) ja suurin kaupunki on Wilmington (noin 72 876 asukasta).
Maantiede > Muita kaupunkeja

Delaware City n. 1 500 asukasta
Harrington n. 3 200 as.
Lewes n. 3 100 as.
Milford n. 7 200 as.
New Castle n. 4 800 as.
Newark n. 30 000 as.
Rehoboth Beach n. 1 500 vakinaista asukasta, jopa 75 000 lomailijaa
Seaford n. 7 000 asukasta
Talous

Delawaren suurimpien työnantajien joukossa on mm. IT-alan yrityksiä, autotehtaita ja lääketehtaita. Esimerkiksi Astra Zenecan Yhdysvaltain toimintojen pääkonttori on Wilmingtonissa, Quest toimii Newarkissa. Yli puolet Yhdysvaltojen pörssilistatuista yhtiöistä ja 60 % 500:sta suurimmista yhtiöstä pitää Delawaressa pääkonttorin kotipaikkaa. Syynä tähän on alhainen yritysverotus. Osavaltion budjetista jopa yli viidennes muodostuu yhtiöiden rekisteröintimaksuista.
Monipuolisen teollisuuden lisäksi osavaltion tärkeitä tulonlähteitä ovat maatalous ja turismi.
Liikenne

Delawaressa on kolme lentoasemaa. Se on kuitenkin ainoa osavaltio, jossa ei ole lainkaan säännöllistä lentoliikennettä. Viimeisin Delawaressa toiminut lentoyhtiö oli Frontier Airlines, joka lensi Wilmingtonin lentoasemalta vuosina 2013–2015.
Amtrakin matkustajajunat pysähtyvät Delawaressa kahdella asemalla, Newarkissa ja Wilmingtonissa. Suurin tavarankuljetusverkosto on Norfolk Southernilla, jonka reitit kattavat koko osavaltion. Pienempiä toimijoita ovat Delaware Coast Line Railroad ja Maryland and Delaware Railroad.
Satamia Delawaressa on neljä. Suurin on Wilmingtonin satama, joka oli konttiliikenteellä mitattuna Pohjois-Amerikan 27. vilkkain satama vuonna 2015.
Hallinto ja politiikka

Delawaren lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on 21 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainkokouksessa on 41 jäsentä. Koko alahuone ja noin puolet senaatista valitaan kahden vuoden välein.
Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri.
Delaware on jaettu kolmeen piirikuntaan: Kent, New Castle ja Sussex.
Vuoden 2004 vaaleissa John F. Kerry sai 53 % Delawaren äänistä, George W. Bush 46 %. Myös kaksissa edellisissä vaaleissa demokraattien ehdokkaat, Al Gore ja Bill Clinton, saivat enemmistön. Vuodesta 2000 vuoteen 2004 demokraattien osuus oli kasvanut.
Koulutus

Delawaren yliopisto (lyhyesti "UD" tai "UDel") on osavaltion yliopistoista suurin. Sen pääkampus sijaitsee Newarkissa ja pienempiä kokonaisuuksia Doverissa, Wilmingtonissa, Lewesissä ja Georgetownissa.
Väestö

Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan Delawaressa asui 989 948 asukasta. Tämä on noin 92 000 enemmän kuin kymmenen vuotta aikaisemmin. Väestön jakautuminen ikäryhmittäin on hyvin samanlainen kuin koko Yhdysvalloissa keskimäärin, mutta mustien osuus on poikkeuksellisen suuri, yli 20 %.
Urheilu

Delawaressa ei ole ammattilaisurheilujoukkuetta monessakaan lajissa, minkä vuoksi osavaltion asukkaat kannattavat yleensä naapuriosavaltioiden Pennsylvanian tai Marylandin joukkueita. Delawaressa sijaitsee Dover International Speedway -autorata, ja osavaltiossa järjestetään vuosittain kaksi NASCAR-kilpailua.
| Joukkue | Kaupunki | Sarja & laji | Kotikenttä | Perustettu | Mestaruudet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Wilmington Blue Rocks | Wilmington | CL, baseball | Daniel S. Frawley Stadium | 1976 | 4 |
| Delaware Dynasty | New Castle | USLPDL, jalkapallo | Kirkwood Soccer Complex | 2006 | 0 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Delawaren osavaltio
| --- | --- |
Piirikunnat:   Kent  New Castle  Sussex 
Kaupungit:   Delaware City  Dover (pääkaupunki)  Harrington  Lewes  Milford  New Castle  Newark  Rehoboth Beach  Seaford  Wilmington 
Kunnat (town):   Bellefonte  Bethany Beach  Bethel  Blades  Bowers  Bridgeville  Camden  Cheswold  Clayton  Dagsboro  Delmar  Dewey Beach  Ellendale  Elsmere  Farmington  Felton  Fenwick Island  Frankford  Frederica  Georgetown  Greenwood  Hartly  Henlopen Acres  Houston  Kenton  Laurel  Leipsic  Little Creek  Magnolia  Middletown  Millsboro  Millville  Milton  Newport  Ocean View  Odessa  Selbyville  Slaughter Beach  Smyrna  South Bethany  Townsend  Viola  Woodside  Wyoming 
Kylät:   Arden  Ardencroft  Ardentown 
| n k  Yhdysvaltain hallinnolliset alueet |
| --- | --- | --- |
| Osavaltiot |  Alabama  Alaska  Arizona  Arkansas  Colorado  Connecticut  Delaware  Etelä-Carolina  Etelä-Dakota  Florida  Georgia  Havaiji  Idaho  Illinois  Indiana  Iowa  Kalifornia  Kansas  Kentucky  Louisiana  Länsi-Virginia  Maine  Maryland  Massachusetts  Michigan  Minnesota  Mississippi  Missouri  Montana  Nebraska  Nevada  New Hampshire  New Jersey  New Mexico  New York  Ohio  Oklahoma  Oregon  Pennsylvania  Pohjois-Carolina  Pohjois-Dakota  Rhode Island  Texas  Tennessee  Utah  Vermont  Virginia  Washington  Wisconsin  Wyoming  |  |
| Liittopiiri |  Washington (DC)  |  |
| Saarialueet |  Amerikan Samoa  Guam  Pohjois-Mariaanit  Puerto Rico  Yhdysvaltain Neitsytsaaret  |  |
| Erillisalueet |  Bajo Nuevo ja Serranilla kiistanalaisia  Bakerinsaari  Howlandinsaari  Jarvis  Johnstonin atolli  Kingmanin riutta  Midwaysaaret  Navassa  Palmyran atolli  Wakensaari  |  |
 luettelo Yhdysvaltain osavaltioista ja territorioista  intiaanireservaatti 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  NARA  IdRef 
Delawaren kartta
Delawaren parlamenttitalo.
Delawaren yliopisto, Newarkin yliopistoalueen keskuspuistikko syysasussa 2010.
Delawaren väestöpyramidi
George Devine

George Devine CBE (20. marraskuuta 1910 Hendon, Lontoo – 20. tammikuuta 1966 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä ja teatterinjohtaja, joka perusti Lontoon Royal Court Theatren vuonna 1956 ja toimi sen taiteellisena johtajana vuoteen 1965 asti. Hän toimi Lontoon teatterimaailmassa 1930-luvulta alkaen ja työskenteli myös televisiossa ja elokuvissa.
Devine aloitti uransa näyttelijänä, kunnes vuonna 1938 hänestä tuli London Theatre Studion johtaja ja ohjaaja. Sodan jälkeen hän toimi Young Vic -teatteriseurueen ohjaajana.
Devine näytteli sivuosia muutamissa elokuvissa, kuten Peter Brookin Kerjäläisooppera (1953) sekä Tony Richardsonin Nuori viha (1959) ja Tom Jones – hulivilihurmuri (1963).
Käännös suomeksi
Ingermaninkylä

Ingermaninkylän sijainti Lapinjärvellä
Ingermaninkylä (ruots. Ingersmansby) on kylä Lapinjärven kunnassa Lapinjärven länsipuolella. Kylä rajoittuu luoteessa Porlammiin, lounaassa Rutumiin  ja nykyisen Loviisan kaupungin entiseen Liljendalin kuntaan, idässä Kirkonkylään ja Vasarankylään ja kaakossa Pekinkylään. Ingermaninkylän entinen nimi on Lapinjärvenkylä (ruots. Lappträsk by). Myöhempi nimitys Ingermaninkylä juontunee Oluf Ingermarssonista, joka kävi kiistaa kalavesistä kappelin kanssa vuonna 1414. Vuoden 2006 lopussa Ingermaninkylässä oli 206 asukasta.
Yhteydet ja palveluita

Ingermaninkylässä on Teboil-liikenneasema lounasravintolalla, Siviilipalveluskeskuksen käyttämä koulutuskeskus entisellä Sjökullan kartanolla sekä Lapinjärven motelli valtatie 6:n länsipuolella. Yhdystie 1751:n, Porlammintien-Myrskyläntien varrella, millä myös koulutuskeskus on, on muoviputkitehdas ja Nesteen liikenneasema, raskaan liikenteen tankkauspaikka. Alue on Lapinjärven rannalla Lapinjärven kuntaa, mikä on alavaa ja tasaista. Pientalotontteja myydään kunnan asukasluvun vahvistamiseksi Lapinjärven etelärannalta, Ingermaninkylän pohjoisosasta.
Tietoliikenteeseen liittyvät matkapuhelintukiasemat ovat etäällä korkealla paikalla Lapinjärveä. Ingermaninkylässä on yksi OH-luettelossa oleva amatööriradioasema.
Deutschland-luokka (1904)

| Deutschland-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  13 200 t (normaali) 14 218 t (max)
Pituus:  127,6 m
Leveys:  22,2 m
Syväys:  8,21 m
Koneteho:  17 000 ihp
Nopeus:  18,5 solmua
Miehistöä:  35 upseeria ja 708 miehistönjäsentä
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 28 cm SK L/40 -tykkiä 14 x 17 cm tykkiä 22 x 8,8 cm SK L/45 -tykkiä 6 x 45 cm torpedoputkea
Deutschland-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston viiden vuosina 1903–1908 valmistetun taistelulaivan muodostama alusluokka ensimmäisessä maailmansodassa. Ne muistuttivat edeltänyttä Braunschweig-luokkaa, mutta niiden panssarisuojaa oli parannettu. Luokan alukset olivat vanhentuneita jo valmistuessaan Britannian kuninkaallisen laivaston laskettua  1906 vesille uuden tyyppisen HMS Dreadnoughtin.
Luokan alukset mahdollistivat laivastolle kahden taistelulaivueen muodostamisen, jolloin laivastosta muodostettiin avomerilaivastona tunnettu ensimmäisessä maailmansodassa taistellut osasto. Luokan kaikki alukset osallistuivat 31. toukokuuta – 1. kesäkuuta 1916 Skagerrakin taisteluun, jossa SMS Pommern upposi torpedoituna. Taistelun jälkeen jäljellä olevat neljä alusta poistettiin ensilinjan tehtävistä. Versailles’n rauha jätti Saksalle ainoastaan joitakin vanhoja taistelulaivoja rannikkopuolustukseen ja näihin kuuluivat luokankin alukset.
SMS Deutschland romutettiin 1920–1922. SMS Hannover piti muuttaa maalilaivaksi, mitä ei kuitenkaan toteutettu ja alus romutettiin 1944–1946. SMS Schlesien ja SMS Schleswig-Holstein jatkoivat palvelustaan Reichsmarinessa ja edelleen Kriegsmarinessa. Kumpikin viimeksi mainituista aluksista osallistui sotatoimiin toisessa maailmansodassa ja upposivat sodan lopulla.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SMS Deutschland | Germaniawerft, Kiel | 20. kesäkuuta 1903 | 19. marraskuuta 1904 | 3. elokuuta 1906 | palveluksesta 25. tammikuuta 1920 romutettu |
| SMS Hannover | Kaiserliche Werft Wilhelmshaven | 7. marraskuuta 1904 | 29. syyskuuta 1905 | 1. lokakuuta 1907 | romutettu 1944–1946 |
| SMS Pommern | AG Vulcan Stettin | 22. maaliskuuta 1904 | 2. joulukuuta 1905 | 6. elokuuta 1907 | upotettu Skagerrakin meritaistelussa 1. kesäkuuta 1916 |
| SMS Schlesien | Schichau, Danzig | 19. marraskuuta 1904 | 28. toukokuuta 1906 | 5. toukokuuta 1908 | osunut miinaan Swinemündessä 1945 romutettu 1949–1956 |
| SMS Schleswig-Holstein | Germaniawerft | 18. elokuuta 1905 | 17. joulukuuta 1906 | 6. heinäkuuta 1908 | uponnut ilmapommituksessa 1944 miehistönsä upottama 21. maaliskuuta 1945 nostettu ja hinattu matalikolle maaliksi 1948 |
Ingvald

| Ingvald |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  26. helmikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Ingwald, Ingevald
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  muinaisruotsalainen, Ing-jumalan avulla hallitseva
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ingvald on alkuperältään muinaisruotsalainen miehen etunimi. Se on muodostettu muinaisskandinaavisen jumalan nimestä Ing sekä ’valtaa’ ja ’hallitsemista’ tarkoittavasta sanasta vald ja tarkoittaa siis ’Ing-jumalan avulla hallitsevaa’.
Suomessa nimi Ingvald on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 lopuun mennessä 749 henkilölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Ingvaldin nimipäivä on 26. helmikuuta, joka on myös Ingvarin nimipäivä. Nimi lisättiin suomenruotsalaiseen kalenteriin vuonna 1995.
Tunnettuja Ingvaldeja ja Ingwaldeja

Ingvald Eriksen (1884–1961), tanskalainen voimistelija ja olympiamitalisti
Ingvald Serenius (1900–1974), suomalainen arkkitehti
Ingwald Sourander (1874–1961), suomalainen insinööri, toimitusjohtaja ja hopeaesineiden keräilijä
Ingvald Ulveseth (1924–2008), norjalainen poliitikko ja ministeri
Infante (1750)

| Infante |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Artillero Real, Havanna, Kuuba
Kölinlasku:  3. kesäkuuta 1748
Laskettu vesille:  20. kesäkuuta 1750
Palveluskäyttöön:  15. elokuuta 1751
Poistui palveluskäytöstä:  vallattu 13. elokuuta 1762 HMS Infanta
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 26. huhtikuuta 1775
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 918 64/94 bm
Pituus:  52,27 m
Leveys:  15,65 m
Syväys:  6,83 m
Miehistöä:  455
Aseistus
Aseistus:  60 tykkiä
Infante eli San Luiz Gonzaga oli Espanjan laivaston vuonna 1750 vesille laskettu Princesa-luokan kaksikantinen 70-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Havannasta Kuubasta, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1748. Alus laskettiin vesille 20. kesäkuuta 1750 ja otettiin palvelukseen 15. elokuuta 1751.
Palvelus

Alus lähti 1. maaliskuuta 1752 Havannasta päällikkönään Pedro Castejón ja saapui 30. huhtikuuta Cádiziin. Se siirrettiin 5. maaliskuuta 1754 Cartagenaan taistelemaan algerialaisia merirosvoja vastaan Francisco Orozcon lippulaivana päällikkönään Carlos Reggio y Gravina. Alus suojasi 8. toukokuuta 1755 Dragónin ja Américan kanssa kaksi kauppa-alusta Veracruziin. Se partioi Veracruzin, Cartagena de Indiasin ja Havannan välisillä reiteillä vuoteen 1762.
Palvelus > HMS Infanta

Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi aluksen 13. elokuuta 1762 Havannan valtauksen yhteydessä. Alus liitettiin 1762 74-tykkisenä kolmannen luokan linjalaivana kuninkaalliseen laivastoon nimellä HMS Infanta ensimmäisenä päällikkönään John Elphinston, joka purjehti aluksen Britteinsaarille. Alus saapui 27. toukokuuta 1763 Portsmouthiin, jossa se tutkittiin 17. kesäkuuta 1765. Amiraliteetti teki 29. kesäkuuta päätöksen aluksen lunastamisesta ja alus lunastettiin 9. heinäkuuta. Alus kunnostettiin huhtikuusta marraskuuhun 1765 Portsmouthissa, mikä maksoi 16 927 puntaa 16 shillinkiä ja yhdeksän dimeä.  Alus myytiin 26. huhtikuuta 1775 romutettavaksi Robert Killinsgsleylle 1 605 punnalla.
Infraääni

Infraäänien seuranta-asema Grönlannissa.
Infraääniksi kutsutaan ääniä, joiden taajuus on ihmisen kuuloalueen alapuolella eli alle 20 hertsiä. Infraääniä tuottavat muun muassa tuulet, myrskyt ja maanjäristykset.
Useat eläimet kuten valaat, elefantit, kirahvit, alligaattorit, sarvikuonot ja okapit käyttävät matalia infraäänialueen taajuuksia keskinäisessä viestinnässään.
Monet ihmisten tuottamat laitteet kuten dieselmoottori, tuuliturbiini ja kaiuttimet muodostavat infraääniä. Infraääniä käytetään maanalaisten kallio- ja öljymuodostelmien kartoittamiseen. Lisäksi infraäänien avulla havainnoidaan maanjäristyksiä sekä tutkitaan sydäntä.
Vaikutukset ihmisiin

Ihminen voi tuntea infraäänen tärinänä. Infraääni voi olla terveydelle vaarallista taajuusalueella 5–10 Hz. Tämä johtuu infraäänen hermostollisista vaikutuksista.
20 Hz on pidetty ihmisen kuulemisen raja-arvona. Kuitenkin ideaalitilanteissa ihmiskorva pystyy tunnistamaan 12 Hz infraääniä.
Eräässä tutkimuksessa ihmisille saatiin aiheutettua aavemaisia tuntemuksia infraäänillä.
Australialaisessa tutkimuksessa infraäänien osoitettiin vaikuttavan joidenkin ihmisten tasapainoelimeen ja aiheuttavan merisairauden kaltaisia oireita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Infraääni Wikimedia Commonsissa
Alan Devonshire

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 13. huhtikuuta 1956 (ikä 68)
Syntymäpaikka: Lontoo, Englanti
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
|  | Southall |  |  |
| 1976–1990 | West Ham United |  |  |
| 1990–1992 | Watford |  |  |
Maajoukkue
| 1980–1983 | Englanti | 8 | (0) |

Alan Ernest Devonshire (s. 13. huhtikuuta 1956 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikentän vasemmalla laidalla.
Devonshire edusti toistakymmentä vuotta West Ham Unitedia. Hän voitti FA Cupin vuonna 1980, jolloin West Ham voitti loppuottelussa Arsenalin 1–0. Vuosina 1990–1992 hän edusti Watfordia. Pelaajauransa jälkeen hän toimi valmentajana alasarjoissa.
Devonshire pelasi Englannin maajoukkueessa kahdeksan ottelua vuosina 1980–1983.
Indoli

| Indoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  120-72-9
PubChem CID:  798
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C=CN2
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H7N
Moolimassa:  117,146 g/mol
Sulamispiste:  52,5 °C
Kiehumispiste:  254 °C
Tiheys:  1,22 g/cm3
Liukoisuus veteen:  3,56 g/l (25 °C)
Indoli (C8H7N) on heterosyklinen aromaattinen yhdiste. Sen rakenteessa bentseenirenkaaseen on fuusioitunut viisiatominen pyrrolirengas. Indolia käytetään hajusteena ja orgaanisessa synteesissä erityisesti lääkeainemolekyylejä syntetisoitaessa. Useat luonnonyhdisteet sisältävät indolin rakenteen. Indolista käytetään myös nimityksiä 1-bentso[b]pyrroli, 2,3-bentsopyrroli ja bentsopyrroli. Indoli on isomeerinen isoindolin ja indolitsiinin kanssa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa indoli on valkoista kiinteää ainetta. Se ei liukene kovin hyvin veteen, mutta runsaasti etanoliin ja dietyylieetteriin. Pieninä pitoisuuksina sillä on mieto kukkaismainen tuoksu, mutta suurina pitoisuuksina se on pahanhajuista.
Indoli on tasomainen ja sillä on 10 π-elektronia ja nämä täyttävät aromaattisuuden edellytyksenä olevan Hückellin säännön ja rengasrakenne on täysin konjugoitunut. Varsinkin pyrrolirengas on elektronirikas, koska typellä on elektroneja luovuttava luonne. Indoliliuokset ovat lähes neutraaleja (pKa 16,7), mutta indolin typpiatomi voi protonoitua erittäin happamissa olosuhteissa tai luovuttaa protonin erittäin emäksisissä olosuhteissa.
Valmistus

Indolia voidaan erottaa jakotislaamalla kivihiiltä 245–255 °C:n lämpötilassa. Kivihiili sisältää indolia noin 0,2%. Indolin kiehumispiste on vain 0,3 °C astetta alhaisempi kuin bifenyylillä, joten tislauksen jälkeen on indolin joukossa epäpuhtauksina bifenyyliä, josta se erotetaan sulattamalla kaliumhydroksidin kanssa, jolloin muodostuu indolin kaliumsuola.Tämän jälkeen indoli vielä puhdistetaan uudelleenkiteyttämällä käyttäen liuottimina hiilivetyjä.
Indolin valmistukseen on kehitetty myös monia synteettisiä menetelmiä. Käytetyimpiä ovat aniliinin ja etyleeniglykolin tai etyleenioksidin välinen reaktio, Myös formyylitoluidiinin, N-etyylianiliinin, 2-etyylianiliinin ja 2-(2-nitrofenyyli)-etanolin syklisointireaktioita ja indoksyylin ja indigon pelkistystä käytetään.
Muista valmistusmenetelmistä fenyylihydratsoneja käyttävä Fischerin indolisynteesi, joka on sigmatrooppinen reaktio, soveltuu parhaiten substituoitujen indolien valmistukseen. Leimgruber-Batcho-synteesi on tehokas indolin ja sen johdannaisten valmistusmenetelmä. Siinä o-nitrotolueeni reagoi dimetyyliformamidin asetaalin ja pyrrolidiinin kanssa muodostaen β-(o-nitrofenyyli)enamiinin, joka voidaan pelkistää indoliksi. Pelkistämiseen on kehitetty useita eri pelkistimiä.