stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Scar

| Scar |
| --- | --- |
 Scar valmiina taistelemaan Jylhämaan herruudesta.
Luoja(t):  Jonathan Roberts
Näyttelijä(t):  Alkuperäiset äänet: Jeremy Irons (1994) Chiwetel Ejiofor (2019) Suomenkieliset äänet: Jukka-Pekka Palo (1994) Aku Laitinen (2019)
Ensi- esiintyminen:  Leijonakuningas (1994)
Henkilötiedot
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Jylhämaa
Luonteenpiirteet:  ilkeä, kiero, manipuloiva
Suhteet
Sisarukset:  Mufasa
Muut sukulaiset:  Simba
Tutut:  Nala, Sarabi, Zazu, Banzai, Shenzi, Ed
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Scar on kuvitteellinen leijona Walt Disneyn elokuvassa Leijonakuningas. Scar on elokuvan antagonisti, joka pyrkii Jylhämaan kuninkaaksi veljensä Mufasan tilalle. Scar onnistuu kaappaamaan vallan tappamalla Mufasan ja karkottamalla tämän pojan, Simban, pois Jylhämaasta. Scarin loi Jonathan Roberts ja hänet piirsi Andreas Deja. Ääninäyttelijänä toimi alkuperäisessä englanninkielisessä versiossa Jeremy Irons ja suomenkielisessä Jukka-Pekka Palo.
Tarina

Simban synnyttyä Scar oli raivoissaan, koska ei pääsisikään kuninkaaksi veljensä Mufasan jälkeen. Niinpä Simban kasvettua riittävästi Scar kertoi hänelle elefanttien hautausmaasta. Simba on kuullut isältään, että se on paha paikka, joka on Jylhämaan rajojen ulkopuolella ja kieltänyt häntä menemästä sinne. Simba kuitenkin uhmaa isänsä tahtoa ja lähtee ystävänsä Nalan kanssa hautausmaalle. Siellä kolme hyeenaa, Ed, Shenzi ja Banzai, alkavat hätyyttää heitä. Mufasa kuitenkin pelastaa heidät. Scar huomaa hyeenakäskyläistensä epäonnistuneen ja houkuttelee Simban mukanaan kuivaan vuonoon, jonka yläpuolella gnuut laiduntavat. Scar jättää Simban kanjoniin, ja antaa merkin hyeenoille, jotka alkavat hätyyttää gnuita. Mufasa saapuu pelastamaan Simbaa, mutta kuolee itse, kun Scar heittää hänet alas kielekkeeltä. Simba pakenee autiomaahan luullen, että on syyllinen isänsä kuolemaan. Myöhemmin hän palaa Jylhämaahan aikuisena haastamaan Scarin ja vaatimaan kuninkuutta itselleen. Scar kuolee, kun hyeenat tappavat hänet elokuvan lopussa. Seuraava elokuva Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys käsittelee Ziran, Kovun ja muiden ulkolaisten elämää Scarin kuoleman jälkeen. Scar nähtiin elokuvassa takaumakohtauksissa ja Simban painajaisunessa.
Herkules-animaatioelokuvan kohtauksessa Herkules pitää yllään leijonantaljaa, joka on täysin Scarin näköinen. Scar esiintyi myös Mikin klubi-sarjassa ja The Lion Guard-animaatiosarjassa ja muutamassa Timon ja Pumba animaatiosarjan jaksossa. Descendants: Isle of the Lost-romaanissa kerrottiin, että Scar on herätetty henkiin ja vangittu Isle of the Lostille hyeena-apulaistensa Shenzin, Banzain ja Edin kanssa.
Vuoden 2019 elokuva

Vuonna 2019 ilmestyneessä elokuvassa, joka on toteutettu samanlaisella VR-tekniikalla kuin vuoden 2016 Viidakkokirja-elokuva, Scarin ääninäyttelijänä toimii Chiwetel Ejiofor.
Hydroksietyyliselluloosa

Hydroksietyyliselluloosa on selluloosaeetteri, joka on muodostettu alkalisen selluloosan ja etyylioksidin tai 2-kloorietanolin eetteröinnillä. Molekyylikaava on C29H52021 ja CAS-numero on 9004-62-0. Se on jauhetta, joka on väriltään valkoista tai vaalean keltaista. Se on kuitumainen aine, joka on myrkytön ja mauton. Se on liukoinen ja ioniton. Sitä käytetään pinnoituksessa, rakennusteollisuudessa sekä tekstiilien, elintarvikkeiden ja paperin valmistuksessa. Hydroksietyyliselluloosa sakeuttaa suolaveden porausnestettä. Se toimii vastuksena elektroniikassa ja se toimii vedenpidätysaineena rakennustyömailla. Hydroksiselluloosaa käytetään lääkevalmisteissa muun muassa pinta-aktiivisuuden ja kalvonmuodostusominaisuuksien vuoksi. Sitä käytetään myös Pvc-muovien valmistuksessa sekä maali- ja keramiikkateollisuudessa. Hydroksietyyliselluloosaa valmistetaan kaasufaasimenetelmällä ja nestefaasimenetelmällä.
Aiheesta muualla

PubChem: Hydroxyethyl cellulose (englanniksi)
DrugBank: Hydroxyethyl cellulose (englanniksi)
Maija-Liisa Lahtinen

Maija-Liisa Lahtinen miehensä hautajaisissa ja saattoväkeä 1994.
Maija-Liisa Lahtinen (o.s. Flinck, ent. Tynell, s. 20. syyskuuta 1949 Helsinki) on Hymy-lehden perustajan Urpo Lahtisen entinen puoliso.
Taustaa

Kilpa-autoilija Tero Palmroth, joka oli tutustunut autourheilun merkeissä lehtikustantaja Urpo Lahtiseen, esitteli Lahtisen ja Maija-Liisa Tynellin toisilleen 1990-luvun alussalähde?. Tynell työskenteli tuolloin Kauppalehden markkinointipäällikkönä ja oli 12-vuotiaan tyttären yksinhuoltaja. Urpo Lahtinen ja hänen ensimmäinen vaimonsa Hymy Lahtinen olivat asuneet eri osoitteissa 1970-luvun alkupuolelta lähtien, ja heidän avioeronsa tuli voimaan vuonna 1991. Pari viikkoa tämän jälkeen Urpo Lahtinen ja Maija-Liisa Tynell avioituivat. Jo vaikeasti sairas Urpo Lahtinen oli pitkään taistellut alkoholia vastaan, ja Lahtisten yhteinen tuttava, laulaja Laila Halmelähde? on kertonut Maija-Liisa Lahtisen saaneen autetuksi Urpon pysyvästi raittiiksi. Näihin aikoihin Urpo Lahtinen kuitenkin sai aivoinfarktiin lomamatkalla Espanjassa.
Vuonna 1991 Maija-Liisa ja Urpo Lahtinen perustivat nimeään kantavan säätiön, jonka omistukseen siirtyivät taidekokoelma sekä Villa Urpo -huvila.  Vuonna 1993 säätiö myönsi 150 000 markan palkinnon tamperelaiselle kuvataiteilijalle Henrietta Lehtoselle ja seuraavana vuonna inarinsaamelaiselle kuvataiteilijalle Merja Aletta Ranttilalle. Vuonna 1995 palkinto jätettiin myöntämättä, koska sitä vastaava rahasumma ilmoitettiin tarvittavan tulevan Maija ja Urpo Lahtisen säätiön omistaman taidemuseon perustamis- ja järjestelykuluihin. Vuoden 1996 palkinnon sai taidemaalari Katarina Reuter. Tämän jälkeen säätiö ei enää myöntänyt taidepalkintoja, mutta vielä vuonna 2003 kuvataiteilijat Pasi Karjula ja Marko Vuokola saivat apurahan heidän töitään esittelevän taidekirjan valmistuskuluihin.
Tutkinta

Urpo Lahtisen kuoleman jälkeen hänen ja Hymy Lahtisen poika Jeppe Lahtinen teki poliisille tutkintapyynnön isänsä miljoonaomaisuuden kohtalosta havaittuaan, että kuolinpesästä oli kadonnut suuri määrä rahaa. Ilmeni, että Maija-Liisa Lahtinen ja Urpo Lahtisen asioita hoitanut Tampereen entinen kaupunginjohtaja Pekka Paavola olivat keväällä 1994 vieneet 34 miljoonaa markkaa ensin Luxemburgiin ja sieltä Sveitsiin. Heidät pidätettiin keväällä 1998, mutta vangitsemisoikeudenkäynti ei johtanut vangitsemiseen, ja Lahtinen ja Paavola laskettiin vapaalle jalalle. Maija-Liisa Lahtinen kertoi julkisuudessa kyseisten rahojen olevan Urpo Lahtisen hänelle lahjoittamia.
Lokakuussa 1999 Pekka Paavola etsintäkuulutettiin epäiltynä törkeästä veropetoksesta. Paavolan katsottiin saaneen Urpo Lahtiselta pimeästi 500 000 markkaa siitä, että hän järjesti Lahtisen omistaman Lehtimiehet-yhtiön myynnin Yhtyneet Kuvalehdet Oy:lle syksyllä 1988. Paavola otettiin kiinni Tampere-Pirkkalan lentoasemalla marraskuun alussa hänen palatessaan lomamatkalta Malesiasta. Tampereen käräjäoikeudessa joulukuun alussa alkaneessa oikeudenkäynnissä Paavola myönsi saaneensa Lahtiselta 400 000 markkaa, jota hän ei ollut ilmoittanut verotuksessa. Paavola tuomittiin 30 000 markan sakkoihin ja kymmenen kuukauden ehdolliseen vankeuteen törkeästä veropetoksesta, minkä lisäksi hänet velvoitettiin korvaamaan valtiolle runsaat 280 000 markkaa korkoineen. Paavola valitti tuomiostaan hovioikeuteen.
Urpo Lahtisen testamenttien mitätöinti

Joulukuun alussa 1999 Helsingin käräjäoikeus julisti Jeppe Lahtisen hakemuksesta mitättömiksi kaksi Urpo Lahtisen vuonna 1992 laatimaa testamenttia. Toinen näistä oli Maija-Liisa ja Urpo Lahtisen keskinäinen testamentti, ja toisessa Pekka Paavola oli määrätty pesänselvittäjäksi ja testamentin toimeenpanijaksi. Oikeuden päätöksen mukaan Urpo Lahtinen ei ollut testamentteja allekirjoittaessaan ollut oikeustoimikelpoinen. Kesäkuussa 2002 Helsingin hovioikeus hylkäsi Maija-Liisa Lahtisen valituksen, piti voimassa käräjäoikeuden päätöksen ja mitätöi myös kaksi Urpo Lahtisen vuonna 1991 tekemää testamenttia, joissa edunsaajaksi oli määrätty Maija ja Urpo Lahtisen säätiö. Lisäksi oikeus velvoitti Maija ja Urpo Lahtisen säätiön sekä Maija-Liisa Lahtisen ja Pekka Paavolan korvaamaan Jeppe Lahtisen oikeudenkäyntikuluja yli 270 000 euron arvosta.
Tuomio

Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Maija-Liisa Lahtisen keväällä 2005 Urpo Lahtisen kuolinpesän varojen kavaltamisesta kolmeksi vuodeksi vankeuteen. Syyttäjän, syytetyn sekä kantajan (Urpo Lahtisen kuolinpesä) valitettua tuomiosta antoi Helsingin hovioikeus oman tuomionsa kesäkuussa 2006 ja tuomitsi Maija-Liisa Lahtisen törkeästä kavalluksesta kahden vuoden ja yhdeksän kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen. Lisäksi hänet määrättiin maksamaan Urpo Lahtisen kuolinpesälle vahingonkorvauksena yli viisi miljoonaa euroa.
Tampereen käräjäoikeus asetti Maija ja Urpo Lahtisen säätiön konkurssiin elokuussa 2007. Konkurssihakemuksen perusteena oli säätiön noin 1,5 miljoonan euron velka Urpo Lahtisen kuolinpesälle. Säätiön varallisuus ylitti velkasumman, mutta käteistä rahaa velan maksuun ei löytynyt. Kesäkuussa 2008 Jeppe Lahtinen lunasti konkurssipesältä isänsä keräämän taidekokoelman ja Villa Urpon yhteensä 4,2 miljoonalla eurolla.
Pako ja etsintäkuulutus

Maija-Liisa Lahtinen ehti poistua maasta ennen hovioikeuden päätöksen julistamista. Hän piileskeli pitkään ulkomailla hakien samalla valituslupaa korkeimmasta oikeudesta. Valituslupa kuitenkin evättiin ja Lahtisesta annettiin kansainvälinen etsintäkuulutus rangaistuksen täytäntöönpanemiseksi. Hänen olinpaikkansa selvittyä Suomen oikeusviranomaiset ovat olleet yhteydessä Sveitsin viranomaisiin. Suomi tiedusteli luovutusmahdollisuutta sekä luovutuksen edellytyksenä olevan ns. kaksoisrangaistavuuden täyttymistä, joka ei Sveitsin tuomioistuimen mukaan täyttynyt.
Sveitsi takaa turvapaikan

Sveitsin oikeusviranomaiset ovat ilmoittaneet Suomen viranomaisille, että törkeästä kavalluksesta tuomittua Maija-Liisa Lahtista ei luovuteta Suomeen rangaistuksen täytäntöönpanoa varten. Suomen oikeusviranomaiset kirjasivat kieltävän luovutuspäätöksen vastaanotetuksi 30. tammikuuta 2008. Sen perusteluna oli, että luovutuksen edellytyksenä oleva kaksoisrangaistavuus ei täyty.
Tuomion purkuyritys

Tampereen entinen kaupunginjohtaja Pekka Paavola, joka oli Lahtisen kavallusoikeudenkäynnissä syyttäjän päätodistaja, sai joulukuussa 2009 Helsingin käräjäoikeudessa neljän kuukauden ehdollisen vankeustuomion perättömästä lausumasta oikeuskäsittelyssä. Paavolan jutussa asianomistajana kuultu Maija-Liisa Lahtinen oli saapunut paikalle koskemattomuussuojan turvin ja häntä avusti oikeustieteen tohtori Kari Uoti. Kesken oikeuden istunnon Lahtinen sai vakavan sairauskohtauksen ja joutui sairaalahoitoon. Paavolan tuomion jälkeen Lahtinen jätti korkeimmalle oikeudelle hakemuksen vankeustuomionsa purkamiseksi. Korkein oikeus keskeytti 9. maaliskuuta 2010 toistaiseksi Lahtisen vankeustuomion täytäntöönpanon.
Heinäkuussa 2011 korkein oikeus hylkäsi äänestyksen jälkeen lukemin 3–2 tuomionpurkuhakemuksen, koska sen mukaan Paavolan todistuksella ei ollut vaikutusta Lahtisen saamaan vankeustuomioon. Lahtinen ilmoitti avustajansa, oikeustieteen tohtori Kari Uotin kanssa jättävänsä tuomiosta valituksen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen.
Lahtiselle langetettu vankeustuomio raukesi vuonna 2016.
Toinen syyte törkeästä kavalluksesta

28. kesäkuuta 2016 luettiin Helsingin käräjäoikeudessa toinen syyte 19 vuoden takaisesta rikosjutusta, jossa Lahtista epäiltiin  törkeästä kavalluksesta. Jutun syyteoikeus raukesi vuonna 2017.
OU812

| OU812 Van Halen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1987
 Julkaistu: 24. toukokuuta 1988
 Tuottaja(t): Ted Templeman
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 50.09
 Levy-yhtiö: Warner Bros. Records
Van Halenin muut studioalbumit
| 5150 (1986) | OU812 (1988) | For Unlawful Carnal Knowledge (1991) |
Singlet albumilta OU812
 ”Black and Blue” Julkaistu: toukokuu 1988  ”When It's Love” Julkaistu: kesäkuu 1988  ”Finish What Ya Started” Julkaistu: syyskuuta 1992
OU812 (lausutaan "Oh, you ate one too") on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Van Halenin kahdeksas studioalbumi ja toinen albumi laulaja Sammy Hagarin kanssa. Se julkaistiin 1988. Albumi oli Billboard 200 -listan ykkösenä neljä viikkoa. Albumi on omistettu Eddien ja Alexin isälle Jan Van Halenille.
Albumin tunnetuimmiksi kappaleiksi tuli balladi When It's Love ja akustinen Finish What Ya Started. Kappaleista "When It's Love" ja "Finish What Ya Started" tehtiin myös musiikkivideot ja nämä kappaleet esitettiin usein  OU812 ja For Unlawful Carnal Knowledge -albumien kiertueilla. Muita vähemmän tunnettuja kappaleita ovat "Black and Blue" ja "Feels So Good". Albumi on myynyt 4-kertaista platinaa eli yli neljä miljoonaa kappaletta Yhdysvalloissa.
Kappaleet

Mine All Mine – 5.11
When It's Love – 5.36
A.F.U. – 4.28
Cabo Wabo – 7.03
Source of Infection – 3.58
Feels So Good – 4.27
Finish What Ya Started – 4.20
Black and Blue – 5.24
Sucker in a 3 Piece – 5.52
A Apolitical Blues – 3.50
Albumi

Billboard (Pohjois-Amerikka)
| Vuosi | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 1988 | The Billboard 200 | 1 |
Singlet

Billboard (Pohjois-Amerikka)
| Vuosi | Single | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1988 | "Black and Blue" | Mainstream Rock Tracks | 1 |
| 1988 | "Black and Blue" | The Billboard Hot 100 | 37 |
| 1988 | "Cabo Wabo" | Mainstream Rock Tracks | 31 |
| 1988 | "Feels So Good" | Mainstream Rock Tracks | 6 |
| 1988 | "Finish What Ya Started" | Mainstream Rock Tracks | 2 |
| 1988 | "Finish What Ya Started" | The Billboard Hot 100 | 13 |
| 1988 | "When It's Love" | Mainstream Rock Tracks | 1 |
| 1988 | "When It's Love" | The Billboard Hot 100 | 5 |
| 1988 | "Mine All Mine" | Mainstream Rock Tracks | 50 |
| 1989 | "Feels So Good" | The Billboard Hot 100 | 35 |
Kokoonpano > Van Halen

Sammy Hagar – laulu
Eddie Van Halen – kitara, kosketinsoittimet
Michael Anthony – basso
Alex Van Halen – rummut
| n k Van Halen |
| --- | --- |
 Eddie Van Halen  Alex Van Halen  David Lee Roth  Wolfgang Van Halen   Michael Anthony  Sammy Hagar  Gary Cherone 
Studioalbumit:  Van Halen  Van Halen II  Women and Children First  Fair Warning  Diver Down  1984  5150  OU812  For Unlawful Carnal Knowledge  Balance  Van Halen III  A Different Kind of Truth 
Livealbumit:  Live: Right Here, Right Now 
Kokoelmat:  The Best of Volume I  The Best of Both Worlds 
Videot ja DVD:t:  Live Without a Net  Right Here, Right Now – Live  Video Hits, Vol. 1 
Singlet:  Runnin’ with the Devil  Eruption  Ain’t Talkin’ ’Bout Love  Jump  Panama  Hot for Teacher  Why Can’t This Be Love  Dreams  Love Walks In  When It’s Love  Right Now
Uskonto Päijät-Hämeessä

Uskontokuntiin kuuluminen Päijät-Hämeessä (pl. Lahti), Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (69.4%)
Muut uskonnot (1.8%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (28.8%)
Hollolan keskiaikainen kivikirkko on rakennettu 1500-luvun vaihteessa.
Tämä artikkeli käsittelee Päijät-Hämeen uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä, poislukien Lahden kaupunki, jota käsitellään Lahden uskontoa käsittelevässä artikkelissa. Päijät-Hämeen maakunnan asukkaista 69,4 prosenttia kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023).  Muihin uskontokuntiin kuuluu 1,8 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 28,8 prosenttia väestöstä.
Historia > Katolinen aika

Kristilliseen hautaustapaan siirryttiin Hämeen alueella noin vuonna 1150. Päijät-Hämeen yhteys Ruotsin valtapiiriin ja sen kirkolliseen toimintaan lujittui 1200-luvulla, kun alueelle tehtiin toinen katolinen ristiretki.
Ensimmäisenä alueelle perustettiin Hollolan seurakunta vuonna 1231. Hämeen seutu oli 1200-luvulla lännen ja idän kirkkojen raja-aluetta. Novgorodilaisten ja hämäläisten väliset yhteenotot olivat kuumimmilaan vuosina 1226-1228 roomalaiskatolisen käännytystyön onnistuttua. Hämäläiset ryhtyivät kapinaan kirkkoa vastaan 1237, jonka kukisti piispa Tuomas. Birger-jaarli teki myöhemmin retken Hämeeseen.
Katolisella ajalla Päijät-Häme oli kirkonrakentamisen painopistealuetta erityisesti nuoremman kirkkosukupolven aikana vuosina 1480–1550. Päijät-Hämeeseen rakentui kivikirkot Hollolaan ja Sysmään sekä sakaristo Padasjoelle.
Historia > Luterilainen aika

Vuonna 1554 totutetussa hiippakuntajaosssa Päijät-Hämeen Hollolan alue tuli kuuluvaksi muodostettuun Viipurin hiippakuntaan. Viipurin hiippakunnan piispat tekivät tarkastusmatkoja maakuntaan 1600-luvun puolivälissä. Aikakaudella papin virat periytyivät voimakkaasti. Esimerkiksi Tönnerukset hoitivat Orimattilan papin virkaa lähes sadan vuoden ajan.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. Lestadiolaisuus saavutti Päijät-Hämeen kokonaisuudessaan  1880- ja 1890-luvulla lukuunottamatta itäisen osan Hartolaa ja Nastolaa.
Vapaakirkollisuus sai kannatusta Lahden ympäristössä, joskin Hämeenkoskella liike otettiin tylysti vastaan. Vapaakirkollisuuden piirissä syntynyt skutnabbilaisuus sai puolestaan 1900-luvun alussa kannatusta Iitin ja Heinolan alueella. Baptismi vaikutti hetkellisesti Päijät-Hämeessä 1920-luvun alussa alueellisesti Vääksyn seudulla Hannes Sarlinin ja Vilho Murtosen kautta. Adventismi sai jossain määrin 1920-luvulla kannatusta Lahden ympäristössä ja Heinolaan perustettiin lähetysyhdistys.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piirissä Päijät-Hämeessä toimii Mikkelin hiippakunta. Päijät-Hämeen alue kuuluu kokonaisuudessaan Päijät-Hämeen rovastikuntaan. Päijät-Hämeessä toimivia seurakuntia ovat Asikkalan seurakunta, Heinolan seurakunta, Hollolan seurakunta, Iitin seurakunta, Orimattilan seurakunta sekä Tainionvirran seurakunta Hartolassa ja Sysmässä.
Protestantismi > Luterilaisuus > Herätysliikkeet

Lahden seudulla on voimakkaasti vaikuttaneet sekä evankelinen herätysliike että esikoislestadiolaisuus. Lahden seutu on myös uuspietismi voimakasta tukialuetta. Esikoislestadiolaisilla on rukoushuoneet Padasjoella ja Heinolassa. Myös Esikoiset järjestävät seuroja Padasjoella.
Evankelista herätysliikettä edustavalla Suomen Luterilaisella Evankeliumiyhdistyksellä on myös kesäkoti Hollolan Tuohirannassa. Päijät-Hämeen Kansanlähetys järjestää toimintaa muun muassa Heinolassa ja Orimattilassa.
Protestantismi > Helluntaiherätys

Lahden ympäristöön on syntynyt useita keskikokoisia helluntaiseurakuntia. Lahdesta käsin tehdyn työn ja osittain vanhemman työn tuloksena muun muassa Orimattilaan (jossa Naimi Ahvenainen toimi pitkään), Nastolaan ja Vääksyyn. Vääksyn helluntaiseurakunta muodostettiin Vääksyn ja Padasjoen rukouspiirien lisäksi vanhemmista Asikkalan ja Kalkkisten seurakunnista. Idempänä ovat Hartolan ja Sysmän pienemmät seurakunnat sekä keskikokoinen Heinolan helluntaiseurakunta. Heinolassa tunnettu johtohahmo on ollut Antero Lehtinen. Päijät-Hämeessä toimii myös Hollolan (1993) ja Padasjoen (1981) helluntaiseurakunnat.
Ortodoksinen kirkko

Konstantinopolin patriarkaattiin kuuluvan Suomen ortodoksisen kirkon alaisuudessa Päijät-Hämeessä toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta. Päijät-Hämeen ortodoksisia pyhäkköjä ovat Heinolan Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko, Kausalan tsasouna Iitissä sekä Orimattilan tsasouna.
Kulttuuri > Tapahtumat

Päijät-Hämeessä on järjestetty useita kristillisiä suurtapahtumia. Herätysliikkeiden tapahtumista Päijät-Hämeessä on järjestetty vanhoillislestadiolaisten Suviseuroja Hollolassa kaksi kertaa vuosina 1974 ja 1984. Kansanlähetyspäivät on järjestetty Heinolassa vuonna 1975.
Miloš Nykodým

Miloš Nykodým
Miloš Nykodým (s. 1990 Brno, Tšekki) on tšekkiläinen suunnistaja. Nykodýmin paras saavutus saavutus MM-kilpailuissa henkilökohtaisilla matkoilla on pitkän matkan kahdeksas sija Doksyn MM-kilpailuissa 2021. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla on pitkän matkan seitsemäs sija Tessinin EM-kilpailuista vuodelta 2018. Suunnistuksen maailmancupista hänellä on yksi osakilpailuvoitto Prahan sprintistä vuodelta 2018. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän on sijoittunut parhaimmillaan 18:nneksi vuonna 2016. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa sprintissä Italiassa vuonna 2009. Nykodým kuului Kristiansand OK:n joukkueeseen, joka voitti Jukolan viestin vuonna 2015.
Hrithik Roshan

| Hrithik Roshan |
| --- | --- |
 Hrithik Roshan vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. tammikuuta 1974 (ikä 51) Bombay, Maharashtra, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Vanhemmat:  Rakesh Roshan
Puoliso:  Sussanne Khan  (vih. 2000; ero 2014)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1980–
Aiheesta muualla
www.hrithik.net
IMDb 
Elonet
AllMovie
Hrithik Roshan (hindiksi ऋतिक रोशन, Ṛtik Rośan; s. 10. tammikuuta 1974 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen elokuvanäyttelijä. Hän on voittanut lukuisia palkintoja, mukaan lukien kuusi Filmfare Awards -palkintoa, ja kuuluu hindinkielisen elokuvateollisuuden korkeimmin palkattuihin näyttelijöihin.
Roshan esiintyi lapsinäyttelijänä muutamassa elokuvassa 1980-luvulla. Hän teki debyyttinsä aikuisena menestyselokuvassa Kaho Naa… Pyaar Hai (2000), mistä hän voitti sekä parhaan miestulokkaan että parhaan miespääosan Filmfare Awards -palkinnot. Seuraavaksi Roshan näytteli päärooleja elokuvissa Fiza ja Operaatio Kashmir (2000). Hänellä oli rooli erittäin hyvin menestyneessä melodraamassa K3G – Ilon päiviä, surun päiviä (2001). Hänen seuraavat menestyselokuvansa olivat Koi… Mil Gaya (2003) ja sen jatko-osa Krrish (2006), joista hän voitti monia parhaan miespääosan palkintoja. Roshan voitti kolmannen Filmfare Awards -palkintonsa parhaasta miespääosasta elokuvasta Dhoom 2 (2006) ja neljännen elokuvasta Jodhaa Akbar (2008). Myöhemmin hän sai ylistystä roolistaan elokuvassa Guzaarish (2010), ja myös kaupallista menestystä elokuvista Zindagi Na Milegi Dobara (2011), Agneepath (2012), Krrish 3 (2013), Bang Bang! (2014) ja War (2019). Roshan on saavutuksillaan osoittanut kuuluvansa aikansa johtaviin miesnäyttelijöihin hindinkielisessä elokuvateollisuudessa.
Yksityiselämä

Hrithik Roshan syntyi nykyisessä Mumbaissa elokuva-alalta tunnettuun perheeseen. Hänen isänsä, elokuvaohjaaja Rakesh Roshan on säveltäjä Roshanin poika ja äitinsä Pinky Roshan on elokuvantekijä J. Om Prakashin tytär. Roshanilla on vanhempi sisar Sunaina.
Hän meni naimisiin Sussanne Khanin, näyttelijä Sanjay Khanin tyttären, kanssa Bangaloressa 20. joulukuuta 2000. Heillä on kaksi poikaa (s. 2006 ja 2008). Roshan ilmoitti 13. joulukuuta 2013, että hänen vaimonsa on päättänyt erota ja lopettaa heidän 17-vuotisen suhteensa.
Roshanilla on oikeassa kädessään kaksi yhteenkasvanutta peukaloa, mikä yleensä piilotetaan elokuvissa.
Julkisuuskuva ja muut työt

Hrithik Roshania esittävä vahanukke julkistettiin Lontoossa sijaitsevassa Madame Tussaudsin vahakabinetissa 20. tammikuuta 2011. Roshan lanseerasi oman HRx-vaatemerkkinsä marraskuussa 2013.