stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Esa Ålander

Esa Antero Ålander (14. lokakuuta 1946 Iisalmi – 10. heinäkuuta 2016) oli suomalainen keihäänheittäjä, joka sijoittui pronssille Kalevan kisoissa 1967, 1968 ja 1970. Hänen ennätyksensä oli 82,56 metriä. Hän edusti urallaan Iisalmen Visaa ja Helsingin Kisa-Veikkoja. Hänellä oli useita maaotteluedustuksia.
Matinea

Auguste François Biardin musiikkimatineaa kuvaava öljyvärimaalaus 1800-luvulta.
Matinea (ransk. matinée) tarkoittaa perinteisesti aamu- tai iltapäivän kulttuuritilaisuutta, kuten teatteriesitystä tai konserttia. Matinea voi sisältää musiikkiesitysten väliin sijoitettuja lyhyitä esitelmiä tapahtuman teemasta. Matineaa voidaan käyttää musiikkioppilaitoksen järjestämän oppilaskonsertin muotona ja nimityksenä. Myös ilta- tai aamupäiviin sijoittuvaa elokuvaesitysten sarjaa voidaan nykyään nimittää markkinointiviestinnässä matineaksi.lähde?
Matinean käsitteeseen liittyy hienostuneisuuden sävy. Alun perin tilaisuuksien ajankohdalla viitattiin siihen, ettei niitä ollut tarkoitettu tavanomaisessa päivätyössäkenen mukaan?käyville laajoille kansankerroksille.
Thomas Malthus

| Thomas Malthus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1766
Kuollut: 23. joulukuuta 1834 (68 vuotta)
Ammatti:  pappi, väestötieteilijä, taloustieteilijä
Puoliso:  Harriet Eckersall
Thomas Robert Malthus (14. helmikuuta 1766 – 23. joulukuuta 1834) oli englantilainen pappi, väestötieteilijä ja taloustieteilijä. Hänet tunnetaan väestönkasvua koskevasta ennusteestaan.
Elämä

Malthus syntyi varakkaaseen perheeseen. Hänen isänsä oli filosofi David Humen ystävä. Nuori Malthus sai aluksi kotiopetusta, ja vuodesta 1784 hän opiskeli Cambridgen yliopiston Jesus Collegessa. Malthus suoritti loppututkinnon matematiikassa, mutta hän opiskeli innokkaasti myös kieliä kuten latinaa ja kreikkaa. Hän valmistui maisteriksi 1791, ja 1797 hänet vihittiin anglikaanisen kirkon papiksi.
Malthus meni naimisiin Harriet Eckersallin kanssa vuonna 1804, ja he saivat kolme lasta. Vuonna 1805 hänestä tuli Britannian ja ehkä koko maailman ensimmäinen kansantaloustieteen professori East India Company Collegessa, joka sijaitsi Haileyburyssa. Taloustieteen professorina toimiessaan Malthus kehitti teorian kysyntään vastaavan tarjonnan ongelmista. Teoriaa ei tuolloin pidetty arvossalähde?, mutta se nousi uudestaan esille suuren laman ja John Maynard Keynesin kehittämän taloustieteen myötä. Malthus kuoli vuonna 1834 lähellä Bathia, Somersetissa.
Teoria väestönkasvusta

Malthusin näkemykset kehittyivät enimmäkseen vastauksena hänen isänsä ystäväpiirin edustajien, kuten William Godwinin ja Jean-Jacques Rousseaun, optimistisiin näkemyksiin. Vuonna 1798 Malthus julkaisi väestötieteellisen pääteoksensa An Essay on the Principle of Population, jossa hän ennusti väestönkasvun johtavan ravinnon vähentymiseen henkeä kohden. Ennustus perustui ajatukseen, jonka mukaan väestö kasvaa rajoittamattomana geometrisen sarjan mukaan (kuten 2, 4, 8, 16, 32, 64, 128...) kun taas ravintovarat kasvavat aritmeettisessa sarjassa (kuten 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7...). Malthus ei hyväksynyt ehkäisyä vaan kehotti ihmisiä rajoittamaan syntyvyyttä vain seksuaalisen pidättäytymisen ja myöhäisen avioitumisen avulla. Malthusin teoriassa kasvavan väestön ongelman nähdään koskevan lähinnä työläisiä ja köyhälistöä, ja myös syntyvyyden säätely piti hänen näkemyksensä mukaan kohdistaa vain näihin luokkiin.
Malthusin myöhempi vaikutus

Malthusin teorialla oli suuri vaikutus myöhempään väestöteoriaan. Ennen Malthusia korkea syntyvyys oli nähty taloudellisesti vain positiivisena seikkana, sillä se lisäsi kansantaloudessa työvoiman tarjontaa. Malthus tarkasteli asiaa uudesta näkökulmasta ja sai useimmat aikansa taloustieteilijät vakuuttuneeksi, että korkea syntyvyys vähentäisi tuotantoa asukasta kohden, vaikka lisääkin tuotantoa absoluuttisessa mielessä.
1830-luvulla Malthusin kirjoituksilla oli suuri vaikutus whig-puolueen suorittamiin uudistuksiin, joilla karsittiin sosiaaliavustuksia (Köyhäin lakien muutos, 1834). Jo vuonna 1801 Britanniassa aloitettu väestönlaskenta liittyi niin ikään Malthusin kirjoituksiin. Malthusin teoria vaikutti myös evoluutioteorian tärkeimpiin kehittäjiin, Charles Darwiniin ja Alfred Russel Wallaceen. Darwin selitti pääteoksensa olevan sovellus Malthusin opeista ei-inhimillisen toiminnan alueelle. Samoin vastaavan evoluutioteorian Darwinista tietämättä kehittänyt Wallace myönsi Malthusin vaikutuksen olleen ratkaisevan tärkeä omalle teorialleen. Vaikka Malthus itse oli vastustanut ehkäisyvälineitä, hänen teoriansa innoitti Francis Placea (1771-1854), joka johti ehkäisyvälineiden käyttöä puolustavaa uusmalthusilaiseksi kutsuttua liikettä.
Edelleen on huomattavasti uusmalthusilaisiksi kutsuttuja väestötieteilijöitä, joiden mukaan rajoittamaton väestönkasvu johtaa lopulta suureen katastrofiin. Samoin väestönkasvua on säädelty paljon myös käytännössä. Esimerkiksi Kiinassa oli 1970-luvun lopulta vuoteen 2015 voimassa väestönkasvua säätelevä yhden lapsen politiikka. Malthusin huomattavimpia seuraajia oli 1960-luvulla The Population Bomb -nimisen kirjan julkaissut Paul Ehrlich, joka ennusti suuren väestöräjähdyksen koittavan 1970-luvulla. Nykyään tunnetuimpia uusmalthusilaisia on esimerkiksi Worldwatch-instituutin johtaja Lester Brown.
Essay on the principle of population, 1826
Galina Zybina

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Galina Zybina Helsingin olympialaisissa 1952. |  Galina Zybina Helsingin olympialaisissa 1952. |  Galina Zybina Helsingin olympialaisissa 1952. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | kuula |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | kuula |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | kuula |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bern 1954 | kuula |  |
|  Pronssia | Bryssel 1950 | keihäs |  |
|  Pronssia | Bern 1954 | kiekko |  |
|  Pronssia | Belgrad 1962 | kuula |  |
Galina Zybina (22. tammikuuta 1931 Leningrad – 10. elokuuta 2024) oli neuvostoliittolainen yleisurheilija ja olympiavoittaja. Hänen päälajinsa oli kuulantyöntö mutta hän saavutti arvokisamitaleja myös kiekonheitossa ja keihäänheitossa.
Toisen maailmansodan aikana Galina Zybina oli Leningradin piirityksessä kuolla nälkään mutta selviytyi hengissä ja kasvoi 168 cm pitkäksi urheilijaksi. Hän aloitti kilpailemisen kuulantyöntäjänä vuonna 1946 ja sijoittui neljä vuotta myöhemmin Brysselin EM-kilpailuissa neljänneksi tuloksella 13,07 m. Ensimmäisen arvokisamitalinsa hän sai samojen kisojen keihäänheitossa, josta hän nappasi pronssia tuloksella 42,75 m.
Helsingin olympialaisissa 1952 Zybina otti nimiinsä kuulantyönnön maailmanennätyksen tuloksella 15,28 m ja voitti olympiakultaa. Keihäänheitossa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 48,35 m. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän voitti kuulantyönnön kultaa tuloksella 15,65 m, ja kakkoslajina oli nyt kiekonheitto, josta saavutuksena oli pronssimitali tuloksella 44,77 m. Melbournen olympialaisissa 1956 Zybina sai kuulantyönnössä hopeaa tuloksella 16,53 m. Puolitoista kuukautta ennen olympialaisia hän teki viimeiseksi jääneen maailmanennätystuloksensa 16,76 m. Kaikkiaan hän paransi ME-tulosta kahdeksan kertaa.
Rooman olympialaisissa 1960 Zybina sijoittui kuulantyönnössä seitsemänneksi mutta kaksi vuotta myöhemmin Belgradin EM-kilpailuissa hän palasi mitalistiksi työntämällä pronssille riittävän tuloksen 16,95 m. Seitsemännen arvokisamitalinsa hän voitti Tokion olympialaisissa 1964, joissa hän työnsi pronssille tuloksella 17,45 m. Hänen uransa paras työntö kantoi tulokseen 17,50 m. Viimeisen kerran hän esiintyi arvokisoissa Budapestin EM-kilpailuissa 1966, ja tulos 16,65 m riitti vielä neljänteen sijaan.
Maailmanennätykset

| Tulos (m) | Paikka | Pvm |
| --- | --- | --- |
| 15,28 | Helsinki | 26.7.1952 |
| 15,37 | Frunze | 20.9.1952 |
| 15,42 | Frunze | 1.10.1952 |
| 16,20 | Malmö | 9.10.1953 |
| 16,28 | Kiova | 14.9.1954 |
| 16,29 | Leningrad | 5.9.1955 |
| 16,67 | Tbilisi | 15.11.1955 |
| 16,76 | Taškent | 13.10.1956 |
Henkilökohtaiset ennätykset

Kuulantyöntö 17,50 m
Kiekonheitto 48,62 m
Keihäänheitto 54,98 m
Zweygberg

Von Zweigbergk on alkuaan böömiläinen aatelissuku, jonka jäsenet ovat vaikuttaneet Suomessa, Ruotsissa, Venäjällä ja Baltiassa. Suvun kantaisä George Ludwig von Zweigbergk sai aatelisarvon Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarilta Maksimilian I:ltä. Hänen poikansa George von Zweigbergk (s. 1596) kääntyi luterilaisuuteen ja liittyi Kustaa II Aadolfin protestanttiseen sotajoukkoon. Hän kaatui everstin arvoisena Wolfenbüttelin taistelussa 1641. George von Zweigbergk on haudattuna Mariankirkkoon Wismarissa, ja hänen hautakivessään on edelleen nähtävissä suvun vaakuna. George von Zweigbergkin pojat ja pojanpojat ovat palvelleet upseereina sekä Ruotsin että Venäjän armeijoissa.
Kuningatar Kristiina lahjoitti vuonna 1647 Georgen viidelle pojalle läänityksinä kartanoita Inkerinmaalla ja Käkisalmen läänissä. Pojista Georg Wilhelm von Zweigbergk (1628–1675) sai haltuunsa Olhavan (ven. Волково), joka on nykyään yksi Pietarin esikaupungeista. Hänen poikansa Anthoni von Zweigbergk kuoli taistelussa.  Hänen leskensä Margaretha (o.s. Fechtenberg) joutui lapsineen vankeuteen Venäjälle. Pojista Anthon von Zweigbergk pääsi Ruotsiin kenraali Carl Gustav Creutz kasvattilapseksi. Hänen jälkeläisensä muodostavat ruotsalaisen von Zweigbergk -sukuhaaran. Suvun jäsenet on lueteltu Ruotsin introdusoimattoman aatelin kalenterissa (ruots. Sveriges ointroducerade adels kalender)
Suku Suomessa

Suomessa vaikuttavat sukuhaarat ovat Anthonin kahden veljen jälkeläisiä. Suvut kirjoittavat nimensä muodoissa von Zweygberg ja von Zweygbergk, joskus myös Zweigberg ja Zweygberg. Suomenruotsalainen ääntämys on [tsveigbärk].
Suvun venäläiset upseerijäsenet introdusoitiin vuonna 1827 Novgorodissa venäjän aateliin, sukuna numero 771, nimellä Zveiberg.
Tunnettuja suvun jäseniä

Petter Johan von Zweigberg († 1750), talonpoikaissäädyn edustaja Pirkkalasta vuoden 1731 valtiopäivillä
Sofia Zweygberg (1828–1883), viipurilainen tukkukauppias
Otto von Zweigbergk (1863−1935), ruotsalainen lehtimies ja poliitikko
Adolf Wilhelm von Zweygberg (1833−1917), suomalainen metsänhoitaja, yritysjohtaja ja virka- ja valtiopäivämies
Georg Adolf von Zweygberg (1870–1950), lahtelainen sairaalalääkäri ja musiikinystävä
Lennart August von Zweygberg (1874–1960), sellonsoiton opettaja Indianan yliopistossa, Georg Adolf von Zweygbergin veli.
Brita von Zweygberg (1915–1967), kuvataiteilija, Georg Adolf von Zweygbergin tytär
Svante von Zweygbergk (s. 1914), Helsingin teknillisen korkeakoulun teoreettisen sähkötekniikan professori
Jari von Zweygbergk, (s. 1952), Elektroniikan tukkukauppiaat ry:n puheenjohtaja
Tor von Zweygbergk, Suomen Veneteollisuusyhdistyksen puheenjohtaja
Gun Gabriella von Zweigbergk (1919–2006), ruotsalainen monitaiteilija
Helena von Zweigbergk (s. 1959), ruotsalainen kirjailija
Kirjallisuutta

von Zweigbergk. Svenska Ättartal, 1889, 5. vsk, s. 459-467.
Zulut

Zulun kielen puhuma-alue nykyisin.
Zulut ovat Etelä-Afrikassa elävä bantukansa. Zulut muodostuivat alun perin nguni-heimoista ja heillä on tästä syystä samat juuret esimerkiksi xhosien ja swazien kanssa. He ovat myös lukumäärältään suurin Etelä-Afrikan kansallisuusryhmistä. Zuluja on noin 10,6 miljoonaa (tieto vuodelta 2001), joista suurin osa asuu Etelä-Afrikan KwaZulu-Natal -nimisessä provinssissa.
Historiaa

1700-luvun lopulla pohjoisten ngunien keskuudessa syntyi poliittisia levottomuuksia liiallisen väestönkasvun ja kaupallisen kilpailun seurauksena. Koska ngunien hallitsema rannikkoalue rajoittui Intian valtamereen, Lohikäärmevuoristoon ja eurooppalaisten hallitsemaan Kapmaahan, oli tarvittavan lisämaan hankkiminen mahdollista vain sisäisten sotien avulla. Ngunien väliset etniset yhteenotot johtivat uudenlaisen sotilaallisen ja hallinnollisen järjestelmän syntymiseen. "Mustaksi Napoleoniksi" kutsutun Shaka Zulun johdolla syntyikin vahva zuluvaltio. 1820-luvun puoleen väliin mennessä Shaka hallitsi jo yli 100 000 ihmisen valtakuntaa ja hänen armeijassaan oli 40 000 sotilasta. Shaka keskitti vallan kuninkaan persoonaan ja hoviin ja peri heimopäälliköiltä veroja. Hän myös sijoitti armeijansa yksiköitä ympäri valtakuntaa taatakseen alueiden uskollisuuden.
Vuonna 1828 Shakan velipuoli Dingane toteutti onnistuneen salajuonen Shakan salamurhaamiseksi ja nousi zulujen kuninkaaksi. Dinganen asema valtaistuimella ei kuitenkaan koko hänen valtakaudellaan ollut täysin vakaa. Voortrekkerien ja zulujen välisessä Blood Riverin taistelussa buurit tuhosivat Andries Pretoriuksen johdolla suuren zuluarmeijan. Taistelun jälkeen zuluvaltakunta ajautui sisäpoliittiseen kriisiin ja hajosi. Dinganen velipuoli Mpande pakeni etelään tuhansien seuraajien kanssa voortrekkerien vasalliksi ja löi Dinganen joukot buurien tuella Magongon taistelussa 1840. Dingane pakeni ja murhattiin vuotta myöjemmin Ubombo-vuoristossa.
Zulut puolustivat elinalueitaan brittejä vastaan aina 1870- ja 1880-lukujen taitteeseen asti, mutta joutuivat lopulta tappiolle eurooppalaisten tehokkaiden tuliaseiden vuoksi. Brittien ja zulujen välillä käytiin 1870-luvun lopussa zulu-sota, jossa Isandlwanan taistelussa saavutetusta voitosta huolimatta zuluvaltio kukistettiin ja liitettiin Natalin siirtokuntaan vuonna 1897.
1900-luvulla zulujen elämään vaikutti voimakkaasti apartheid. Tämän rotuerottelupolitiikan perusteella 1970-luvulla zuluille perustettiin oma bantustan KwaZulu, joka sisälsi vain pienen osan zulujen alkuperäisistä alueista. Alue kuuluu nykyisin KwaZulu-Natalin alueeseen. Apartheidin lopun myötä 1990-luvulla zuluista tuli merkittävä poliittinen tekijä Etelä-Afrikassa Inkatha-vapauspuolueen kautta.
Kulttuuri

Monet zuluista työskentelevät esimerkiksi kaivoksilla ja teollisuudessa, mutta maatalous on edelleen zulujen pääelinkeino. Tämä siitäkin huolimatta, että KwaZulu-Natalin maa on heikkolaatuista viljelyn kannalta ja monin paikoin kärsitään myös eroosiosta. Zulut viljelevät esimerkiksi hirssiä, maissia, bataattia ja kasviksia, sekä kasvattavat nautakarjaa, vuohia ja lampaita.
Zulujen perinteinen sosiaalinen järjestelmä on paljolti säilynyt. Sen perusyksikkö on imzi, eli joukko yhteenrakennettuja taloja joiden alue on aidattu. Imzi koostuu perheen vanhimmasta ja tämän suvusta. Imzit on yleensä rakennettu noin kilometrin välein toisistaan ja muodostavat näin kyliä. Sosiaalinen järjestelmä käsittää edelleen alueen ja klaanien päälliköt zulujen kuninkaan ollessa korkeimmassa asemassa. Kuninkaan asema on lähinnä kulttuurillinen nykypäivän Etelä-Afrikassa. Zulumies voi mennä naimisiin usean naisen kanssa ja avioliitto katsotaan alkaneeksi kun mies antaa lahjoja vaimon perheelle. Avioliitot saman klaanin sisällä eivät ole yleisiä, vaan pari haetaan yleensä toisesta klaanista.
Suurin osa zuluista on kristittyjä ja he kuuluvat useisiin eri itsenäisiin kirkkoihin. Perinteistä uskontoa harjoitetaan kristinuskon ohella. Perinteiseen uskoon kuuluu esivanhempien palvonta. Esivanhempien uskotaan voivan vaikuttaa jälkeläistensä elämään. Uskontoon kuuluu myös usko henkiparannukseen ja henkiparantajien apua käytetään edelleen. He työskentelevät usein virallisen terveydenhuollon piirissä.
Kulttuuri > Kielet

Zulujen oma kieli on zulun kieli, mutta nykyään heidän joukossaan on myös englannin- ja afrikaansinkielisiä sekä Etelä-Afrikan kahdeksan muun virallisen kielen puhujia.
Kulttuuri > Zulujen musiikki

Zulujen ja heidän ngunitaustansa laulutyylit ovat erityismaininnan arvoisia. Kuten isossa osassa Afrikkaa, musiikkia arvostetaan. Se mahdollistaa sellaisista tunteista ja tilanteista kommunikoimisen, joille ei ole puheessa ilmaisuja. Zulujen musiikissa yhdistyy rytmi, melodia ja harmonia - jälkimmäinen on usein voimakkain ja sitä kutsutaan nimellä isigubudu.
Isicathamiya on tunnetuimpia zulujen musiikkityyleistä. Se on vokaalimusiikkia, jonka tunnetuimpia esittäjiä on eteläafrikkalainen Ladysmith Black Mambazo -kuoro. Iscathamiyaa on ollut olemassa jo kauan, mutta nykyiseen muotoonsa se kehittyi 1960-luvulla. Musiikkia esitetään tavallisesti ilman säestystä, ja sen harmonioissa on paljon gospel-vaikutteita. Laajemman yleisön tietoisuuteen tyyli tuli Paul Simonin Graceland-levyn myötä, jolla Ladysmith Black Mambazo esiintyy muun muassa kappaleilla Diamonds on the Soles of her Shoes ja Homeless.
Kulttuuri > Hallitsija

Zulujen kuninkaana on vuodesta 2021 lähtien Misuzulu Zulu.
Shaka vuonna 1824
Zulujen henkiparantajia.
Evelyn Hugon seitsemän aviomiestä

| Evelyn Hugon seitsemän aviomiestä> The Seven Husbands of Evelyn Hugo |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Taylor Jenkins Reid
Kieli:  englanti
Genre:  rakkausromaani
Kustantaja:  Atria Books
Julkaistu:  2017
Sivumäärä:  400
ISBN:  9781501139239
Suomennos
Suomentaja:  Inka Parpola
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  2. toukokuuta 2023
Sivumäärä:  480
ISBN:  9789512433346
Aiheesta muualla
Kirjasampo
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Evelyn Hugon seitsemän aviomiestä (engl. The Seven Husbands of Evelyn Hugo) on yhdysvaltalaiskirjailija Taylor Jenkins Reidin kirjoittama rakkausromaani. Atria Books julkaisi englanninkielisen alkuteoksen vuonna 2017. Suomeksi se ilmestyi 2. toukokuuta 2023. Suomennoksen kustansi Gummerus ja käänsi Inka Parpola.
Romaani kertoo aikakauslehtitoimittaja Monique Grantista, joka saa kunnian haastatella legendaarista Hollywood-näyttelijätärtä Evelyn Hugoa. Aikaisemmin yksityisyydestään tarkka 79-vuotias tähti on valmis paljastamaan kaiken elämästään ja seitsemästä aviomiehestään. Monique kuitenkin ihmettelee, miksi Evelyn haluaa kertoa tarinansa juuri hänelle.
Marraskuuhun 2024 mennessä romaania oli myyty yli kolme miljoonaa kappaletta.Se nousi The New York Timesin julkaisemalle myydyimpien kirjojen listalle ja oli 2020-luvun alkupuolella huomattavan suosittu videopalvelu Tiktokissa. Netflix suunnittelee kirjaan perustuvaa elokuvaa.
Granaattiomenan väri

| Granaattiomenan väri> Tsvet granata |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Sergei Paradžanov
Käsikirjoittaja:  Sergei Paradžanov
Säveltäjä:  Tigran Mansurjan
Kuvaaja:  Suren Shakhbazyan (käännä suomeksi)
Leikkaaja:  Sergei Paradžanov
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:  Armenfilm
Levittäjä:  The Criterion Collection Netflix
Kesto:  79 minuuttia
Alkuperäiskieli:  venäjä armenia
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Granaattiomenan väri (Tsvet granata, alk. Sajat-nova) on Sergei Paradžanovin käsikirjoittama ja ohjaama armenialainen taide-elokuva vuodelta 1968. Se on elämäkertaelokuva, joka kertoo 1700-luvun runoilijasta Sajat-novasta, mutta perinteisen juonellisen tarinan sijasta tämän sisäiseen maailmaan keskittyen.
Elokuva muodostuu huolellisesti rakennetuista ja värikkäistä ”elävistä maalauksista” (ransk. tableaux vivants) eli ihmis- ja esineasetelmista, sommittelultaan symmetrisistä ja tapahtumiltaan pienistä mutta usein surrealistisen yllättävistä. Ääniraidalla on kansanmusiikkia, äänitehosteita ja myös ihmisääniä, mutta vain vähän varsinaista dialogia.
Naisnäyttelijä Sofiko Tšiaureli esittää kuutta eri roolia, sekä miehiä että naisia. Alussa poika varttuu kankaiden värjäämisellä itsensä elättävässä perheessä. Myöhemmin hän rakastuu, mutta hakeutuukin luostariin ja lopulta kuolee.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sofiko Tšiaureli  | … |  runoilija Sajat nova ym. rooleja   |
|  Melkop Alekjan  | … |  runoilija lapsena   |
|  Vilen Galstjan  | … |  runoilija vanhuksena   |
|  Onik Minarjan  | … |  ruhtinas   |
Tuotanto ja vastaanotto

Elokuvan tekoaikaan 1960-luvun lopulla Paradžanov oli jo tehnyt kansainvälisen läpimurron muun muassa elokuvalla Menneitten sukupolvien varjot (1964) ja palannut kotimaahansa Neuvosto-Armeniaan.
Neuvostoliiton sensuuriviranomaiset kritisoivat elokuvan runsasta uskonnollista symboliikkaa ja lyhensivät elokuvaa viitisen minuuttia. Elokuvan nimi ja jaksojen välisiä tekstiplansseja vaihdettiin abstraktimmiksi, ja niin elokuva sai runoilijan nimen sijasta nimekseen Granaattiomenan väri elokuvan ensimmäisten kuvien mukaan. Näistä Sergei Jutkevitšin johdolla tehdyistä muutoksista huolimatta elokuvan esittäminen kiellettiin Neuvostoliitossa, ja maailmanensi-iltansa se sai vasta vuonna 1980 New Yorkissa ja joitakin vuosia myöhemmin Länsi-Euroopassa. Paradžanov vietti vuosia vankilassa ja pääsi ohjaamaan uudelleen vasta 1980-luvun alkupuolella.
Granaattiomenan väri on monessa asiantuntijaäänestyksessä listattu maailman parhaiden elokuvien joukkoon
Äetsän lyhyttavaratehtaat

Äetsän lyhyttavaratehtaat (tuotemerkki ÄLY) oli Äetsässä toiminut teollisuuslaitos, jonka perusti vuonna 1929 Lauri Anselmi Hellström (1893–1977). Tehtaiden valmistamia tuotteita olivat mm. sarvi-, galaliitti- ja selluloidikammat, piiput, savukeimukkeet, tupakkapussit, kukkarot ja lompakot, sukka- ja hihanauhat, vyöt, salkut ja olkaimet. Oman valmistuksen ohella yritys toi maahan tupakointivälineitä, selluloidi- ja kumitavaroita, leluja sekä kodin koriste- ja käyttötavaraa. Työntekijöitä oli enimmillään noin 60–70.
Huittisten Keikyässä syntyneen Lauri Hellströmin isä teki sarvikampoja ja kutomasukkuloita, ja poika osallistui jo nuorena niiden myymiseen. Aluksi hän välitti isänsä ja muiden keikyäläisten käsityöläisten tuotteita paitsi Suomeen, myös Viroon ja muihin Baltian maihin, joista toi maahan raaka-aineita. Vuoden 1928 paikkeilla hän hankki auton, jolla hän kiersi tekemässä tukkukauppaa. Seuraavana vuonna oli aika avata oma tehdas Äetsän rautatieaseman lähelle. Oma nelikerroksinen teollisuuskiinteistö valmistui 1933.
Hellström kehitti tehtaissaan kampojen käsityövalmistuksen koneelliseksi teollisuudeksi. 1930-luvulla Äetsän lyhyttavaratehtaat oli vanhin ja suurin täysin koneistettu kampatehdas Suomessa. Tehtaista muodostui myös seudun nahka- ja laukkuteollisuuden uranuurtaja, joka myi laukkuja muun muassa Hollantiin, Ruotsiin, Saksaan ja Tanskaan.
Sotien jälkeen tehtaiden menestys alkoi hiipua, kun verotus suosi tehdastuotannon sijasta kotivalmistusta, josta ei tarvinnut maksaa liikevaihtoveroa. Hellströmin yritys siirtyi kotityönä tehtyjen ja maahantuotujen tuotteiden välitykseen laajan kauppaedustajaverkoston avulla. Kesäkuussa 1960 tehtaiden koneet myytiin huutokaupalla.
Lauri Hellström kuoli 1977, ja Äetsän lyhyttavaratehtaat poistettiin kaupparekisteristä vuonna 1981.
Åland (1868)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Åland oli vuoden 1868 alussa ilmestynyt ahvenanmaalainen sanomalehti.
Finströmin kirkkoherran Frans Peter von Knorringin perustama Åland oli Ahvenanmaan ensimmäinen sanomalehti. Turussa painettua lehteä ilmestyi vain viisi numeroa. Yhteydet Turun ja Ahvenanmaan välillä olivat talvisaikaan huonot ja maakunnan sivistyneistö liian pieni kannattamaan omaa sanomalehteä. Uusi Åland-lehti alkoi ilmestyä vasta vuonna 1891.
Aiheesta muualla

Åland digitoituna kansalliskirjastossa
Ålands Nyheter

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Ålands Nyheter oli Maarianhaminassa vuosina 1927–1931 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Ruotsalaisen kansanpuolueen ahvenanmaalainen talonpoikaisryhmä Ålands Jordbrukarförbund perusti Ålands Nyheterin enemmänkin sivistyneistön ja merenkulun etuja ajaneen Åland-lehden kilpailijaksi. Åbo Underrättelserin kirjapainossa Turussa painettu lehti kaatui 1930-luvun alun pulavuosiin. Kerran viikossa ilmestyneen Ålands Nyheterin levikki oli 2 000 kappaletta vuonna 1931. Sen päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Carl Björkroth (1927), Bjarne Tomtén (1927–1928), K. Arthur Granit (1928–1929), J. Holmberg (1929), Karl Andersson (1930) ja Elis J. Westergård (1929–1931).
Aiheesta muualla

Ålands Nyheter digitoituna Kansalliskirjastossa