stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uskontokritiikki
Moraalinen uskontokritiikki > Uskonto ja väkivalta

Yhdysvaltalainen Sam Harris pohtii kirjassaan Uskon loppu. Uskonto, terrori ja järjen tulevaisuus (2004) uskonnollisen fundamentalismin ja sen suvaitsemisen ongelmia. Kirja on kirjoitettu syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen. Harrisin mukaan jumalaan uskomiseen perustuvissa uskonnoissa ei ole mitään hyvää. Uskonnot, jotka saavat ihmiset ajamaan matkustajakoneita päin pilvenpiirtäjiä, ovat yhtä vaarallisia kuin tappavat virukset, ja niitä vastaan on taisteltava. Harrisin mukaan on etsittävä keino uskonnonlevittäjien pysäyttämiseksi, jotta ihmiset pystyisivät kasvamaan jumalauskosta riippumattomiksi, henkisesti täysikasvuisiksi olennoiksi. Myös Richard Dawkinsin mielestä tulee sanoa ääneen, että uskonto on hengenvaarallista. Hän esittää esimerkkejä uskonnollisesta väkivallasta. Dawkinsin mukaan vähemmän vaaralliset, suvaitsevaiset uskovaiset ovat osasyyllisiä fundamentalistisen uskonnon haittoihin, koska he toimivat eräänlaisena fundamentalismin suojakilpenä ja kieltäytyvät usein arvostelemasta fundamentalismia riittävästi, koska pelkäävät arvostelun osuvan myös omaan uskonnollisuuteensa.
Dawkins on sanonut, että lapsi ei synny ”kristityksi” eikä ”hinduksi” vaan hänet indoktrinoidaan uskontoon. Vapaa-ajattelijoiden ja muiden kirkon ja valtion eron kannattajien mielestä uskonnonopetus on poistettava julkisista kouluista. Jokainen lapsi on syntyjään ateisti, koska tältä puuttuu jumalausko. Vasta kasvatus tekee hänestä mahdollisesti uskovaisen. Tämän vuoksi monet uskonnot ovat pyrkineet varmistamaan asemansa pakkokeinoin.
Dawkins kertoo kirjassaan Jumalharha tutkimuksesta, jossa israelilaiset lapset lukivat, kuinka Raamatun kertomuksessa israelilaiset Joosuan johdolla hyökkäsivät Jerikoon ja tappoivat kaikki kaupungin asukkaat. Yli 65 prosenttia hyväksyi kansanmurhan ja perusteli sitä uskonnollisilla syillä (Jumala käski tehdä niin, uhrit elivät juutalaisille luvatulla maalla ja niin edelleen). 26 prosenttia ei hyväksynyt murhaamista ja perusteli tätä muilla syillä: esimerkiksi eläimet, jotka tapettiin kaikkien ihmisten mukana, olisi pitänyt jättää sotasaaliiksi. Toinen oppilas totesi samaa omaisuudesta. Kolmas totesi että arabit ovat epäpuhtaita, joten epäpuhtaalle maalle meneminen tekee epäpuhtaaksi ja langettaa saman kirouksen israelilaisten päälle. Sama teksti esitettiin uudelleen, mutta nimet muutettiin kiinalaisiksi ja 3000 vuotta vanhaksi tapahtumaksi. Tällöin vain seitsemän prosenttia hyväksyi kansanmurhan, mutta jopa 75 ei hyväksynyt sitä.
Yhteiskunnallinen uskontokritiikki

Kirkon ja valtion eron kannattajien mukaan valtion tulee olla uskontoihin nähden puolueeton. Vapaa-ajattelijain liiton mukaan kaksi valtiokirkkoa, Suomen evankelis-luterilainen kirkko ja Suomen ortodoksinen kirkko, tulee muuttaa tavallisiksi yhdistyksiksi, jotka perivät jäsenmaksunsa kuten muutkin yhdistykset eivätkä kirkollisveron kautta. Kirkoilla ei tule olla julkisoikeudellista asemaa eikä mitään erioikeuksia. Liitto vaatii lainsäädännössä myös uskonrauha- ja jumalanpilkkalakien kumoamista ja yleisen hautaustoimen siirtämistä valtiolle ja kunnille.
Uskontokritiikki kaunokirjallisuudessa

Uskontokritiikkiä löytyy myös kaunokirjallisuudesta. Satiirin asein uskonnon arvosteluun ovat osallistuneet esimerkiksi kirjailijat Ambrose Bierce ja Mark Twain. Biercen Saatanan sanakirja ilmestyi 1911, mutta Twainin Matkakirjeitä Maasta vasta 1962. Philip Pullmanin nuortenkirjatrilogia Universumien tomu käsittelee uskonnollisesta vallasta vapautumista.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Churchland, Patricia Smith: Neurofilosofia.  ((Brain-Wise. Studies in Neurophilosophy, 2002.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2004.  ISBN 952-5202-81-X
Enqvist, Kari: Kosmoksen hahmo.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-27916-1
Enqvist, Kari: Kuoleman ja unohtamisen aikakirjat.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35443-8
Hoffer, Eric: Tosiuskovainen. Ajatuksia joukkoliikkeiden luonteesta.  ((The True Believer, 1951.) Suomentanut Auli Tarkka)  Helsinki:  Otava, 1968.
Kamppinen, Matti: Systeemiajattelu, rationaalisuus ja uskonto. Kriittisen uskontotieteen näkökulmia.  Turku:  Turun yliopisto, 2009.  ISBN 978-951-29-3994-7
Martin, Michael (toim.): Ateismi.  ((The Cambridge Companion to Atheism, 2007.) Suomentaneet Tapani Hietaniemi, Jussi K. Niemelä, Tiina Raevaara)  Tampere:  Vastapaino, 2010.  ISBN 978-951-768-311-1
Niiniluoto, Ilkka: Järki, arvot ja välineet. Kulttuurifilosofisia esseitä.  Helsinki:  Otava, 1994.  ISBN 951-1-13060-9
Pyysiäinen, Ilkka: Jumalaa ei ole.  Tampere:  Vastapaino, 2010.  ISBN 978-951-768-324-1
Westermarck, Edvard: Kristinusko ja moraali.  ((Christianity and Morals, 1939.) Englannin kielestä suomentanut Väinö Meltti)  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-1-07752-X
Kirjallisuutta > Englanniksi

Edis, Taner: Ghost in the Universe. God in Light of Modern Science.  Amherst, New York:  Prometheus Books, 2006.  ISBN 1-57392-977-8
Edis, Taner: Science and Nonbelief.  Greenwood, Connecticut: London:  Greenwood Press, 2006.  ISBN 0-31333078-6  (englanniksi)
Ellens, J. Harold: The Destructive Power of Religion. Violence in Judaism, Christianity and Islam.  New York:  Praeger, 2002.  ISBN 978-0-275-99708-3  (englanniksi)
Flynn, Tom (toim.): The New Encyclopedia of Unbelief.  Amherst, New York:  Prometheus Books, 2007.  ISBN 1-59102-391-2
Harbour, Daniel: An Intelligent Person’s Guide to Atheism.  London:  Duckworth, 2001.  ISBN 0-7156-2915-8
Joshi, S. T. (toim.): Atheism: A Reader.  Amherst, New York:  Prometheus Books, 2000.  ISBN 1-57392-855-0
Mills, D.: Atheist Universe. The Thinking Person’s Answer to Christian Fundamentalism.  Berkeley, California:  Ulysses Press, 2006.  ISBN 1-4134-3481-9
Onfray, Michel: Atheist Manifesto. The Case Against Christianity, Judaism and Islam.  ((Traité d’athéologie. Physique de la métaphysique, 2005.) Kääntänyt Jeremy Leggatt)  New York:  Arcade Publishing, 2007.  ISBN 978-1-55970-820-3
Römer, Thomas: The Invention of God.  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press, 2015.  ISBN 978-0-674-50497-4
Sagan, Carl: The Demon-Haunted World. Science as a Candle in the Dark.  New York:  Random House, 1995.  ISBN 0-394-53512-X
Smith, George H.: Atheism: The Case Against God.  Buffalo, New York:  Prometheus Books, 1979.  ISBN 0-87975-124-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Vapaa-ajattelijain liitto.
The Secular Web. (englanniksi)
The Richard Dawkins Foundation for Reason and Science. (englanniksi)
Dawkins, Richard: Väärin ammutut ohjukset. Vapaa ajattelija 4/2000.
Hartikainen, Erkki & Vainio, Janne: Kannattaako Jumalaan uskoa? Vapaa ajattelija 2–3/2003.
Kurtz, Paul: Miksi olen ”skeptikko uskonnollisten väittämien suhteen”? Vapaa ajattelija 4/2006.
Tuomela, Raimo: Tieteellinen maailmankäsitys ja kuoleman ongelma.
Antiikin roomalainen runoilija Lucretius esitti teoksessaan Maailmankaikkeudesta muun muassa, että kaikki todellisuudessa koostuu pienistä äärettömyydessä liikkuvista atomeista, sen sijaan että olisi jumalien luomaa.
Nahla Mahmoud puhumassa islamista luopuneiden asemasta ja islamilaisen vihapuheen noususta Britanniassa. Secular Conference 2015.
Kellonlasikynnet

| Kellonlasikynnet |
| --- | --- |

Luokitus
ICD-10:  R68.3
ICD-9:  781.5
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Kellonlasikynnet ovat sormien tai varpaiden kynsissä esiintyvä epätavallinen pyöristymä. Tämän epämuodostuman syynä voi olla usea eri sairaus. Useimmiten ne liittyvät sydämeen tai keuhkoihin liittyviin sairauksiin. Tavallisesti kaareutumat johtuvat hapen puutteesta, joka voi liittyä huonoon ääreisverenkiertoon. Kynsien kaareutumista ilman ilmeistä syytä voi myös ilmetä, mutta tämä on harvinaista.
Lievää kaareutumista.
Aiheuttajat

Keuhkosairaudet:
Keuhkosyöpä
Keuhkoparenkyymisairaudet
Tuberkuloosi
Märkivät keuhkosairaudet: keuhkopaise, tulehduserite keuhkossa, keuhkoputken laajentuma, kystinen fibroosi
Keuhkopussin mesoteliooma
Sydänsairaudet:
Mikä tahansa tila, johon liittyy krooninen hapenpuute (hypoksia) kehossa
Sydämen sisäkalvon tulehdus (endokardiitti)
Sydänkasvain
Fallot’n tetralogia
Ruoansulatuskanavan, maksan ja sappitiehyiden ongelmat:
Ravinnon imeytymishäiriö
Crohnin tauti
Haavainen paksusuolen tulehdus (colitis ulcerosa)
Kirroosi, erityisesti sappikirroosi
Hepatopulmonaarinen oireyhtymä
Muita syitä:
Gravesin- eli Basedowin tauti
Perinnöllinen kaareutuminen ja "pseudokaareutuminen" (afrikkalaistaustaisilla henkilöillä kynnet voivat usein olla luontaisesti kaarevahkot)
Verisuoniston epämuodostumat kädessä, jossa kaareutumista esiintyy
SOKO Wismar

| SOKO Wismar |
| --- | --- |

Tyyli:  rikosdraama
Kestoaika:  45 minuuttia
Alkuperämaa:   Saksa
Alkuperäiskieli:  saksa
Verkko:   ZDF
Esitetty:  6. lokakuuta 2004 –
Tuotantokausia:  21
Jaksoja:  494
Tunnuskappale:  Udo Lindenberg
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Real Film Berlin
Aiheesta muualla
IMDb
SOKO Wismar on saksalainen rikossarja. Sitä on esitetty ZDF:llä vuodesta 2004 alkaen. Sarjan tapahtumat sijoittuvat Wismariin. SOKO Wismar on osa ZDF:n ja ORF:n SOKO-sarjaa, jossa seurataan poliisin erikoisryhmien työskentelyä saksalaisissa ja itävaltalaisissa kaupungeissa.
SOKO Wismarissa poliisin erikoisryhmä selvittää rikoksia pienessä Wismarin hansakaupungissa Itämeren rannalla. Noin kymmenhenkisessä ryhmässä työskentelee myös vuorollaan yksi ulkomaanvaihdossa oleva poliisi. Näistä pisimpään mukana oli Kemistä lähtöisin oleva nuorempi konstaapeli Leena Virtanen (Li Hagman), joka työskenteli Wismarissa kausina 1-12. Muut ulkomaalaispoliisit ovat tulleet Alankomaista, Tanskasta ja Latviasta.
Aiheesta muualla

SOKO Wismar Internet Movie Databasessa (englanniksi)
SOKO Wismar ZDF:n sivuilla
Kelho

Lempäälän kylät vuonna 1922:
1. Alkkula, 2. Tolvila, 3. Taipale, 4. Perälä, 5. Hyrkkälä, 6. Pyhältö, 7. Rikala, 8. Häihenmatka, 9. Hulaus, A. Peuraus, B. Miemola, C. Lietsamo, D. Hemminkilä, E. Haurala, F. Sukkila, G. Maakala, H. Lempoinen, J. Lippo, K. Kelho, L. Sotavalta, M. Innilä, N. Lastunen, O. Ihamaa, P. Putkisto, Q. Vaihmala, R. Suojala, S. Ahtiala, T. Hävältilä, U. Herrala, V. Pappila, X. Sarvikas, Y. Kuivaspää, Z. Moiso, Å. Maisenranta, Ä. Kulju, Ö. Kuokkala, 11. Lahti, 12. Aimala, 13. Hahkala, 14. Lumiala, 15. Luoto, 16. Nurkkila, 17. Korkeemäki, 18. Jokipohja, 19. Kärppälä, 20. Tiurala, 21. Ruuhola, 22. Hietaniemi.
Kelho on kylä Lempäälän kunnassa. Se sijaitsee Valkeakoskentien varrella, noin seitsemän kilometrin päässä Lempäälän kuntakeskuksesta, noin 12 kilometrin päässä Valkeakoskelta ja noin 30 kilometrin päässä Tampereelta. Kelhossa on noin 270 asukasta.
Alueella sijaitsevat Sotavallan, Innilän ja Kelhon kartanot.
Kelhon koulu

Kelhon koulussa on esiopetuksessa ja 1–6-luokilla yli 70 oppilasta (oppilasmäärä 2008). Luokkajaot muodostetaan vuosittain kulloisenkin tarpeen mukaan. Tällä hetkellä luokat ovat 0–1, 2–3 ja 4–6. Koulussa on kolme opettajaa sekä kiertävä erityisopettaja.
Koululta noin kahden kilometrin päässä sijaitseva huoltoasema Pirkanhovi on eräänlainen maamerkki, sillä se sijaitsee keskellä koulupiiriä . Kelhon koulupiirin alueeseen kuuluvat Innilä, Sotavalta, Kelho, Sorrinmäki ja Lippo. Koulu on kyläläisille tärkeä paitsi kylän elinvoimaisuuden säilyttämiseksi, myös keskuspaikkana kokoontumisille ja erilaisten tapahtumien järjestämiselle.
Aiheesta muualla

Kelhon kartta[vanhentunut linkki]
| n k Lempäälä |
| --- | --- | --- |
 Pirkanmaa  Tampereen seutukunta 
| Kylät |  Ahtiala  Aimala  Hahkala  Haurala  Hemminkilä  Herrala  Hietaniemi  Hiirenoja  Hinsala  Hulaus  Hyrkkäälä  Häihenmatka  Hävältilä  Ihmaa  Innilä  Jokioinen  Jokipohja  Junnila  Kaakila  Kelho  Korkeamäki  Korpiniemi  Kuivaspää  Kulju  Kuokkala  Kurala  Kärppälä  Lahti  Lastunen  Laukko  Lempoinen  Lietsamo  Lippoinen  Lumiala  Luoto  Maakala  Maisenranta  Miemola  Moisio  Narva  Niemi  Niemenpää  Nurkkila  Ojoinen  Pappila  Perälä  Peuraus  Putkisto  Pyhältö  Rikala  Ruuhola  Sakoinen  Salospohja  Sarvikas  Sotavalta  Sukkila  Suojala  Tiurala  Vaihmala  Vakkala  Viik  |  |
Keith Alexander

Keith Alexander vuonna 2007.
Keith Alexander (14. marraskuuta 1956 Nottingham – 3. maaliskuuta 2010 Lincoln) oli englantilainen jalkapallovalmentaja ja jalkapalloilija. Alexander oli ensimmäinen tummaihoinen ammattilaisseuran päävalmentaja Englannissa, ja kuollessaan hän oli pisimpään päävalmentajana toiminut tummaihoinen.
Alexander kuoli 53-vuotiaana aivoaneurysmaan.
Pelaajaura

Pelaajana Alexander edusti uransa alkuvaiheessa lukuisia The Football Leaguen ulkopuolisia seuroja. Hän voitti muun muassa FA Vasen pelatessaan Stamfordissa. Lopulta hän eteni konferenssissa pelanneeseen Barnetiin ja sieltä Football Leaguen alimmilla sarjatasoilla pelanneisiin Grimsby Towniin, Stockport Countyyn ja Lincoln Cityyn.
Alexander pelasi myös kolme maaottelua Saint Lucian maajoukkueessa vuonna 1990. Alexanderin vanhemmat olivat syntyjään Saint Lucialta.
Valmennusura

Alexander aloitti Lincoln Cityn juniorijoukkueen valmentajana ja 1993 hänet nimitettiin edustusjoukkueen päävalmentajaksi. Hänestä tuli samalla ensimmäinen tummaihoinen ammattilaisseuran päävalmentaja Englannissa. Alexanderin pesti kesti vuoden verran, minkä jälkeen hän toimi Mansfield Townin juniorivalmentajana ja pelasi seuran edustusjoukkueessa vielä kolme ottelua.
Mansfieldin jälkeen Alexander toimi päävalmentajana useissa puoliammattilaisseuroissa kunnes palasi takaisin Lincoln Cityyn 2001. Hän toimi aluksi kakkosvalmentajana ja siirtyi päävalmentajaksi keväällä 2002. Lincoln oli tuolloin selvitystilassa ja 3. divisioonan häntäpäässä. Vastoin odotuksia Alexander onnistui kuitenkin johtamaan Lincolnin kaudella 2002–2003 2. divisioonan nousukarsintojen finaaliin. Marraskuussa 2003 Alexander joutui vaativaan leikkaukseen puhjenneen aivoaneurysman vuoksi. Hän selvisi ja palasi kentän laidalle kolme kuukautta myöhemmin. Lincoln selvisi Alexanderin komennossa vielä kolmesti nousukarsintoihin saavuttamatta kuitenkaan paikkaa ylemmältä sarjatasolta.
Kesällä 2006 Alexander siirtyi Kakkosliigan Peterborough Unitedin päävalmentajaksi, mutta joutui lähtemään tehtävästään tammikuussa 2007 kuuden perättäisen tappion jälkeen. Keväällä 2007 Alexanderista tuli Buryn toiminnanjohtaja ja helmikuussa 2008 hän siirtyi Kakkosliigassa pelanneen Macclesfield Townin päävalmentajaksi.
Kuolema

Alexanderilla kärsi aivovaltimon pullistumista jo 2003 ja hän joutui uudestaan sairaalaan 2009. Hän todettiin kuitenkin terveeksi ja päästettiin kotiin. Alexander sai sairaskohtauksen palattuaan kotiin 2. maaliskuuta 2010 pelatusta ottelusta Notts Countya vastaan ja kuoli sairaalassa seuraavana päivänä.
Keisarinnan uudet (v)

| Keisarinnan uudet (v)aatteet: Naistutkimus luonnontieteen näkökulmasta |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jussi K. Niemelä ja Osmo Tammisalo
Genre:  tiedepoliittinen pamfletti
Kustantaja:  Terra Cognita
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  116
ISBN:  952-5202-95-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Keisarinnan uudet (v)aatteet on Jussi K. Niemelän ja Osmo Tammisalon kirjoittama naistutkimusta arvosteleva kirja, jonka on julkaissut Terra Cognita vuonna 2006.
Sisältö

Niemelä ja Tammisalo väittävät, että naistutkimus täyttää vain yhden tieteellisyyden tunnusmerkin: tutkimus on julkista. Heidän mukaansa naistutkimus ei ole puolueetonta, koeteltavaa (väitteitä ei voi todentaa), arvostelevaa omia tuloksiaan kohtaan, edistyvää eikä riippumatonta ei-tiedollisista perusteista (esimerkiksi poliittisista aatteista).
Niemelä ja Tammisalo väittävät, että naistutkimuksessa vallitsee ”biokielto”, luonnontieteellisten väitteiden ”täyshylkäys”, aatteellinen valvonta ja ”sanamagia”. Viimeksi mainitun he määrittelevät oletukseksi, jonka mukaan biologinen sukupuoli katoaa tai menettää merkityksensä, jos sukupuoli onnistutaan johtelemaan sosiaalisten ilmiöiden maailmasta. Kirjoittajien mielestä sukupuolta ei voida kuitenkaan koskaan palauttaa sosiaaliseksi konstruktioksi eikä myöskään johdella siitä. Niemelä ja Tammisalo ovat tukeutuneet väitteissään muun muassa Noretta Koertgen ja Daphne Patainin feminismiä arvostelevaan teokseen Professing Feminism.
Jussi K. Niemelä on harrastanut sosiobiologiaa itseopiskeluna ja julkaissut aiheesta verkkopamfletin. Osmo Tammisalo on esittänyt teokseen sisältyvää todistelua lisäksi aiemmassa teoksessaan Rakkauden evoluutio (Terra Cognita 2005).
Vastaanotto

Kristina Rolin sanoi Tieteessä tapahtuu -lehden arvostelussaan, että Niemelä ja Tammisalo ohittavat naistutkijoiden käymän tieteenfilosofisen keskustelun eivätkä esitä näyttöä sen väitteen puolesta, että naistutkimus olisi näennäistiedettä.
Filosofi Jukka Hankamäki yhtyi pääosin Niemelän ja Tammisalon esittämään arvosteluun kirjoituksessaan Seksit selviksi, joka on julkaistu hänen kokoelmateoksessaan Filosofiset viuhahdukset. Tosin Hankamäki ei fenomenologisena tieteenfilosofina hyväksy Niemelän ja Tammisalon biologislähtöistä arvostelua, eikä hän pidä naistutkijoita näennäistieteilijöinä. Sen sijaan hän on valmis allekirjoittamaan väitteet feminismin poliittisuudesta ja katsoo, ettei sukupuolta voida pitää eleistä, tyyleistä eikä vaatetuksesta riippuvana asiana, kuten eräät feministit ovat väittäneet. Vaikka sosiaaliseen sukupuoleen (gender) voidaan viitata kuvailtaessa sukupuolen esittämisen monimuotoisuutta, kaksiarvoinen sukupuoliero jää joka tapauksessa voimaan ruumiillisena tosiasiana.
Aiheesta muualla

Kirjan esittely kustantamon sivuilla terracognita.fi. Arkistoitu 24.12.2007. Viitattu 13.9.2007.
Jussi K. Niemelä: Keisarinna-blogi keisarinna.blogspot.com.
Kristina Rolin: Näyttö naistutkimuksen epätieteellisyydestä jäi esittämättä (PDF) Tieteessä tapahtuu. 8/2006. Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 3.7.2007.
Jakke Holvas: Pamfletti tarttuu feminismiä sarvista. Helsingin Sanomat 5.9.2006.
Jantso Jokelin: Keisarinnan krumeluurit. Aviisi 1/2007.
Petri Rautiainen: Huuhaata vai huippututkimusta[vanhentunut linkki]. Turun ylioppilaslehti 1.02.2008.
Emmi Nuorgam

Emmi Nuorgam
Emmi Nuorgam (pohjoissaameksi Goržán Niillas-Jon Bávvál Armas Emmi; s. 14. marraskuuta 1988 Tampere) on Suomessa asuva saamelainen toimittaja, projektipäällikkö ja kulttuurivaikuttaja.
Ura

Emmi Nuorgam on valmistunut Tampereen ammattikorkeakoulusta mediatuottajaksi vuonna 2012. Vuosina 2010–2014 Nuorgam työskenteli J. Karppanen Oy:ssä ja tuotti muun muassa Yö-yhtyeen, Popedan ja Maija Vilkkumaan kiertueita ja konsertteja. Lisäksi Nuorgam toimi Musiikki & Media -ammattilaistapahtuman sekä Lost In Music -kaupunkifestivaalin tuottajana.
Vuosina 2007–2018 Nuorgam kirjoitti perhe-elämään, työhön, ruokaan ja yhteiskuntaan liittyvää blogia. Blogin alkuperäinen nimi oli ”Mun elämä, milloin siitä tuli näin (ihana)” ja Nuorgam kirjoitti sitä vuosina 2013–2015 A-lehtien Trendin Lily-verkkoyhteisön nimikkobloggaajana. Vuonna 2015 Nuorgam muutti bloginsa nimeksi ”Emmi Nuorgam” ja perusti Nuorgamin some & Sparraus -nimisen yrityksen. Vuonna 2015 Nuorgam kirjoitti blogiinsa kirjoituksen Anttilan tavaratalon sukupuolittuneesta mainonnasta ja joutui somekohun keskelle. Keväällä 2016 Anttila Oy sai Mainonnan Eettiseltä Neuvostolta huomautuksen sukupuolistereotypioita vahvistavasta mainonnasta Nuorgamin kirjoituksen perusteella. Nuorgamin kohtaamaa somekohua ja tappouhkauksia käsiteltiin vuonna 2017 ilmestyneessä Johanna Vehkoon ja Emmi Niemisen Vihan ja inhon internet -sarjakuvakirjassa.
Vuonna 2016 Nuorgam aloitti PING Helsinki -nimisessä startupissa. PING Helsinki on sisältömarkkinointiin ja vaikuttajamarkkinointiin erikoistunut asiantuntijayritys. 2016–2017 hän toimi yrityksen ”chief commercial officerina” ja vuodesta lähtien yrityksen 2018 ”Influencer Matchmakerina”. Nuorgam on edustanut suomalaisia somevaikuttajia Huoltovarmuuskeskuksen Mediapoolissa vuodesta 2018 lähtien.
Vuonna 2018 Nuorgam aloitti toimittajana ja projektipäällikkönä Yle Kioskissa. Nuorgam veti projektia, jossa Yle toteutti maailman ensimmäisen chatbot-tyylisen vaalikoneen. Vaalibotti herätti keskustelua mediassa ja sitä kritisoitiin sen puolueellisuuden takia. Vaalibotista toteutettiin versio myös vuoden 2019 Europarlamenttivaaleihin.
Vuonna 2020 Mediapooli, Valtioneuvoston kanslia ja PING Helsinki käynnistivät hankkeen, joka otti somevaikuttajat mukaan koronavirusta koskevaan viestintään ja määritteli somevaikuttajat huoltovarmuuskriittiseksi toimijaksi. Nuorgam toimii hankkeessa johtavana asiantuntijana. Hanke sai myös kansainvälistä huomiota.
Vuodesta 2020 lähtien Nuorgam on työskennellyt Suvi Westin Eatnameamet – Hiljainen taistelumme -dokumenttielokuvan vaikuttavuustuottajana.
Vuonna 2018 Nuorgam oli ehdolla Suomen Kirjasäätiön jakaman Finlandia Junior -palkinnon saajaksi kirjan Sankaritarinoita tytöille (ja kaikille muille) – Kertomuksia rohkeista naisista Minna Canthista Almaan muiden kirjailijoiden kanssa. Kirja palkittiin lopulta Yleisö-Finlandialla.  Hänet palkittiin 2019 Tampereen Yliopiston sukupuolentutkimuksen Kunniafloora -arvonimellä. Kunniafloora-tunnustus myönnetään aktiivisesta feministisestä toiminnasta tutkimuksen tai yhteiskunnallisen vaikuttamisen saralla. Seuraavana vuonna Nuorgam nostettiin ensimmäisenä suomalaisena kansainväliselle TOP 50 Influencer -listalle, joka listaa maailman merkittävimmät vaikuttajamarkkinoinnin ammattilaiset. Tunnustus tuli sosiaalisen median vastuullisuustyöstä.
Yksityiselämä

Toimittaja Miisa Nuorgam on Emmi Nuorgamin sisar.
Nuorgam oli vuoden 2008 kuntavaaleissa kokoomuksen ehdokkaana Ylöjärvellä ja tuli valituksi varasijalle.
Nuorgamin blogikirjoitukset vuosilta 2008–2009 nousivat mediassa esiin kesällä 2024. Kirjoituksissa oli muun muassa rasistista tekstiä tummaihoisista, somaleista ja romaneista, sekä naisvihamielisiä kannanottoja. Nuorgam kommentoi kirjoitustensa esilletulon olevan ”jälleen yksi uusi yritys hiljentää” hänet. Nuorgam pyysi kirjoituksiaan anteeksi Instagramissa ja poisti bloginsa internetistä.
Nuorgam kertoi tammikuussa 2025 eroavansa aviomiehestään.
Tunnustuksia

Vuonna 2016 Nuorgam oli ehdolla blogikirjoituksestaan Anttila, are you kidding me Inspiration Blog Awardsin Vuoden blogiteko -kategoriassa. Hän tuli toiseksi Saku Timosen voitettua kategorian blogikirjoituksellaan Suvakin kääntymys.
Tuotanto

Kaikki tasan! – Pamfletti epätasa-arvosta. (2016)
Sankaritarinoita tytöille (ja kaikille muille) – Kertomuksia rohkeista naisista Minna Canthista Almaan. (2018)
Sankaritarinoita kaikille - Kertomuksia rohkeista suomalaisista. (2019)
Aiheesta muualla

Emmi Nuorgamin virallinen sivusto
Emmi Nuorgamin blogi 2012–
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Keaton Henson

| Keaton Hensons |
| --- | --- |
 Keaton Henson vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1988 (ikä 36)
Ammatti:   Laulaja-lauluntekijä  Muusikko  Runoilija  Kuvataiteilija 
Muusikko
Laulukielet:  Englanti
Aktiivisena:  2009–
Tyylilajit:   Folkrock  Indie 
Soittimet:  Kitara, piano
Levy-yhtiöt:  Oak Ten Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Keaton Henson (s. 24. maaliskuuta 1988) on englantilainen laulaja-lauluntekijä, runoilija sekä kuvataiteilija.
Henson on tunnettu mielenterveyttä, surua, tuskaa ja rakkautta käsittelevistä melankolisista teoksistaan.