stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Krimin sota
Yleiskatsaus sodan tapahtumiin > Sotatoimet Krimin niemimaalla

Syyskuussa 1854 liittolaisten joukot nousivat maihin Pohjois-Krimillä ja marssivat taistellen kohti Sevastopolia. Sodan ensimmäinen merkittävä kamppailu käytiin Almajoella, jossa venäläiset epäonnistuivat yrityksessään pysäyttää liittolaisarmeijoiden eteneminen. Venäläiset vetäytyivät sisämaahan päin ja liittoarmeija piiritti massiivisesti linnoitetun Sevastopolin kaupungin 20. syyskuuta 1854.
Almajoen häviöstä palautuneet venäläiset ryhmittyivät uudelleen ja muodostivat uhan liittoarmeijan huoltoyhteyksille ja erityisesti Balaklavan elintärkeälle satamakaupungille.
25. lokakuuta 1854 venäläiset hyökkäsivät Balaklavaan. Huonosti johdetun ja komentajien keskinäisestä rettelöinnistä kärsineen puolustuksen onnistui vain valtaisin menetyksin pysäyttää venäläisten hyökkäys ja varmistaa Balaklavan säilyminen huollon elämänlankana.
Balaklavan taistelussa tapahtui brittien taktisen taitamattomuuden takia yksi sotahistorian tunnetuimmista epäonnistumisista – englantilaisen kevyen ratsuväen rynnäkkö, jossa ratsuväki eteni rämäpäisesti laaksossa, jota venäläisten tykistöasemat ympäröivät kolmelta taholta. Valtavan tulituksen kohteeksi joutuneista seitsemästäsadasta ratsumiehestä kaatui yli sata ja haavoittuin lähes kaksisataa miestä. Tapaus saavutti suurta huomiota maailmalla, joka seurasi sotaa ensimmäistä kertaa erittäin pienellä viiveellä lehdistön kautta, koska lennätin uutisten välittämiseen oli keksitty lähde?.
Balaklavan tappion jälkeen venäläiset yrittivät vielä kertaalleen murtaa Sevastopolin piirityksen Inkermanin taistelussa 5. marraskuuta 1854, mutta onnistuivat vain aiheuttamaan molemmille osapuolille valtaisia tappioita. Kuusi tuntia kestäneen taistelun jälkeen kokonaistappiot osapuolilla olivat 16 000 kaatunutta ja haavoittunutta. Tämän jälkeen sota muuttuikin asemasodaksi.
Vuosien 1854–1855 talvi paljasti julmalla tavalla puutteet liittoarmeijoiden huollossa ja ennen kaikkea brittisotilaat saivat kärsiä loputtomia tuskia puutteellisen sairaanhoidon, vaatetuksen ja muonituksen takia. Englanti ja Ranska lähettivät Krimille maavoimia yhteensä 450 000 miestä, joista 25 600 kaatui taistelussa ja 38 800 kuoli tauteihin. Kuvat ja raportit sotilaiden kärsimyksistä levisivät laajalti lehdissä ja vaikuttivat suuresti sotivien maiden kansalaismielipiteeseen ja sisäpolitiikkaan. Esimerkkinä voidaan mainita Florence Nightingale, rikkaan brittiläisen perheen tytär, joka lehtien kertomuksista kauhistuneena lähti järjestämään sotilaiden terveydenhoitoa Krimin sotatantereille. Florence Nightingalea on kutsuttu nykyaikaisen sotilassairaanhoidon äidiksi.
Tammikuussa 1855 Itävalta uhkasi liittyä liittolaisten puolelle, mikä aiheutti venäläisten vetäytymisen Valakian ja Moldavian alueilta. Venäläisten vetäytymisen jälkeen Itävalta miehitti alueet elokuussa 1855.
Piiritystoimissa viruvien sotilaiden helpotukseksi Sevastopolin kaupunki antautui 8. syyskuuta 1855. Sevastopolin kukistuminen merkitsi käytännössä sotatoimien päättymistä, vaikka venäläisten onnistui vielä voittaa turkkilaiset Kaukasiassa.
Pariisin rauha 1856

Krimin sota sai päätöksensä Pariisissa, jossa allekirjoitettiin 30. maaliskuuta 1856 Pariisin rauhansopimus. Sopimuksen nojalla Sevastopol palautettiin Venäjän keisarikunnalle, joka luopui vaatimuksista, että Osmanien valtakunnan tulisi tunnustaa Venäjän keisari kaikkien kristittyjen suojelijaksi Osmanien valtakunnassa, Moldova ja Valakia jäivät autonomisina osmanien alaisiksi valtioiksi, Mustameri ja Ahvenanmaa demilitarisoitiin. Käytännössä tämä tarkoitti kieltoa korvata brittilaivaston rikki tykeillään ampuma Bomarsundin linnoitus uudella linnoituksella.
Kokonaisuudessaan rauha ei vakauttanut aluetta poliittisesti. Jo 1700-luvulta jatkuneet Venäjän ja Osmanien sodat jatkuivat. 1700-luvulla Venäjä ja Turkki olivat vastakkain suuressa Pohjan sodassa 1700–1721, Venäjän–Turkin sodissa 1735–1739, 1768–1774, 1787–1792 sekä 1800-luvun alussa 1806–1812 sekä Kreikan vapaussotaan liittyen 1828–1829. Voimistuva Venäjä valtasi heikentyneeltä Osmanien valtakunnalta alueita, mihin tämä pyrki tilaisuuden tullen vastaamaan.
Aleksanteri II vakuuttui kuitenkin siitä, että Krimin sota oli paljastanut Venäjän valtiossa perusheikkouksia, mikä osaltaan johti uudistuksiin – muun muassa 55 000 000 maaorjan vapauttamiseen. Myös Venäjän armeija oli osoittautunut toivottoman vanhentuneeksi ja kykenemättömäksi vastustamaan hyvin varustautuneita länsiliittoutuneiden joukkoja. Krimin sodan jälkeen Venäjä ei enää uhannut suoranaisesti Länsi-Euroopan etuja ennen vuotta 1918.
Yhteiskunnan vapautuminen ja teollistuminen alkoivat muodostaa Venäjällä modernisoimiseen tähdänneiden zapadnikkien nousun, mihin pyrkivät vastaamaan perusvenäläisyydestä ammentavat kansallismieliset panslavistit, jotka näkivät Venäjän kaikkien slaavien suojeluvaltiona niin länttä kuin islamilaista Osmanien valtakuntaakin vastaan. Korostetuimmin tämä näkyi Balkanilla, josta muodostui 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa Euroopan politiikan ruutitynnyri.
Seuraava Venäjän ja Osmanien valtakunnan välinen sota käytiin runsaat 20 vuotta myöhemmin 1877–1878. Turkki liittyi myös ensimmäiseen maailmansotaan keskusvaltojen puolelle, mutta ei kärsinyt tappiota Venäjälle Brest-Litovskin rauhan vuoksi. Toisessa maailmansodassa 1939–1945 Turkki pysyi puolueettomana.
Oolannin sota Suomessa

Sodan aikana brittiläis-ranskalainen laivasto kävi tuhoamassa Bomarsundin linnoituksen Ahvenanmaalla, Svartholman merilinnoituksen Loviisan eteläpuolella sekä Ruotsinsalmen merilinnoituksen Kymissä (nyk. Kotkassa). Myös Viaporin linnoitusta Helsingin edustalla pommitettiin 46 tunnin ajan mereltä. Sotatoimet ulottuivat Kokkolaan ja Ouluun saakka.
Oulusta ja Raahesta saadut tiedot saivat kokkolalaiset varautumaan kauppaneuvos Anders Donnerin varustamina. Ennen brittien tuloa Vaasasta oli tullut avuksi kaksi venäläistä komppaniaa.
Sotatoimia Itämerellä kutsutaan Suomessa Oolannin sodaksi Ahvenanmaan ruotsinkielisen nimen Åland mukaan.
Krimin sota ja tiedonvälitys

Krimin sodassa otettiin käyttöön ja vaikutti ensimmäistä kertaa uusi tiedonvälityksen keksintö, lennätin. Sitä ei osattu vielä kontrolloida ja sotakentiltä suoraan ja nopeasti saatavat tiedot kaatoivat muun muassa Britanniassa lordi Aberdeenin hallituksen. Palmerstonista tuli pääministeri hänen jälkeensä.
Manner-Suomen ensimmäinen optinen lennätin rakennettiin Suomenlahden rannikolle Krimin sodan aikana 1854–1855 alkaen keisarillisella asetuksella, jonka kenraalikuvernööri Aleksandr Sergejevitš Menšikov sai tiedoksi 23. helmikuuta 1854. Rakennustöiden johtajaksi määrättiin vuoteen 1853 Viipurin läänin kuvernöörinä toiminut kenraalimajuri ja vapaaherra Casimir von Kothen. Hangosta Pietariin rakennettiin 42 optista lennätinasemaa. Oolannin sodan vihamielisyydet taukosivat elokuuksi 1854, mutta määräys jatkon rakentamisesta lännemmäs annettiin jo seuraavana vuonna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krimin sota Wikimedia Commonsissa
Aulis J. Alanen : Taistelussa puolikuuta vastaan. Lehtiä suomalaisen soturin muistelmista, Hakkapeliitta, 25.10.1932, nro 43, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suurvaltain sota, jonka alkusyynä oli riita Betlehemin kirkon avaimesta, Hakkapeliitta, 27.03.1934, nro 13-14, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Autonomiseen Suomeen vaikuttaneet sodat (1809–1917) |
| --- | --- |
 Suomen sota (1808–1809)  Krimin sota (1853–1856)  tammikuun kansannousu (1863–1865)  Turkin sota (1877–1878)  Venäjän–Japanin sota (1904–1905)  ensimmäinen maailmansota (1914–1918) 
Brittijoukkojen kenraaliluutnantti Sir George Brown esikuntineen Krimillä 1855. Roger Fentonin valokuva.
Lordi Raglan, 1855.
Caton Woodville nuorempi (1856–1927): Kevyen prikaatin rynnäkkö.
Sotilasleiri Balaklavassa 1855
Sevastopolin piirityksen (1854–1855) kartta.
Englantilais-ranskalainen laivasto-osasto pommittaa Bomarsundin linnoitusta.
Lotte Kopecky

| Lotte Kopecky |
| --- | --- |
 Loppe Kopecky Apeldoornin maailmancupissa 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. marraskuuta 1995
Kansalaisuus:  Belgia
Pyöräilijä
Pituus:  170 cm
Paino:  66 kg
Joukkue:  Team SD Worx–Protime
Laji:  maantie- ja ratapyöräily
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2012 2014–2015 2016–2020 2021 2022–:  Topsport Vlaanderen - Ridley Topsport Vlaanderen–Pro-Duo Lotto Soudal Ladies Liv Racing Team SD Worx / Team SD Worx–Protime
Suurimmat voitot
 Pariajon maailmanmestaruus 2017, 2022 Pisteajon maailmanmestaruus 2021, 2023 Pudotusajon maailmanmestaruus 2022, 2023 Maantieajon maailmanmestaruus 2023, 2024 Mantieaika-ajon EM-kulta 2024 Flanderin ympäriajo 2022, 2023 Pariisi–Roubaix 2024 Strade Bianche 2022, 2024 Omloop Het Nieuwsblad 2023 Holland Ladies Tour 2023, 2024 UAE Tour 2024 Tour of Britain Women 2024 Tour de Romandie 2024 Tour de France Femmes, pistekilpailu 2023, etappi Giro d*italia Women, pistekilpailu 2024, 2 etappia Challenge be La Vuelta, pistekilpailu 2021, etappi Maantieajon Belgian-mestaruus 2020, 2021, 2023, 2024 Aika-ajon Belgian-mestaruus 2019–2024 
 Tiedot päivitetty: 8. tammikuuta 2025 
| Mitalit> Maa:   Belgia.Naisten maantiepyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Belgia.Naisten maantiepyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Belgia.Naisten maantiepyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Belgia> Naisten maantiepyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 2024 | maantieajo |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Glasgow 2023 | maantiejo |  |
|  Kultaa | Zürich 2024 | maantiejo |  |
|  Hopeaa | Wollongong 2022 | maantiejo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Hasselt 2024 | aika-ajo |  |
|  Pronssia | Drenthe 2023 | maantieajo |  |
Naisten ratapyöräily
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Hongkong 2017 | pariajo |  |
|  Kultaa | Roubaix 2021 | pisteajo |  |
|  Kultaa | Saint-Quentin-en-Yvelines 2022 | pudotusajo |  |
|  Kultaa | Saint-Quentin-en-Yvelines 2022 | pariajo |  |
|  Kultaa | Glasgow 2023 | pudotusajo |  |
|  Kultaa | Glasgow 2023 | pisteajo |  |
|  Hopeaa | Roubaix 2021 | pudotusajo |  |
|  Hopeaa | Roubaix 2021 | omnium |  |
|  Hopeaa | Ballerup 2024 | pisteajo |  |
|  Hopeaa | Ballerup 2024 | pudotusajo |  |
|  Pronssia | Glasgow 2023 | omnium |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saint-Quentin-en-Yvelines 2016 | pariajo |  |
|  Kultaa | München 2022 | pistejo |  |
|  Kultaa | München 2022 | pudotusajo |  |
|  Kultaa | Grenchen 2023 | pudotusajo |  |
|  Kultaa | Apeldoorn 2024 | pistejo |  |
|  Kultaa | Apeldoorn 2024 | pudotusajo |  |
|  Hopeaa | Apedoorn 2024 | pariajo |  |
|  Pronssia | Saint-Quentin-en-Yvelines 2016 | omnium |  |
|  Pronssia | Grenchen 2023 | omnium |  |
Lotte Kopecky (s. 10. marraskuuta 1995 Rumst, Antwerpenin provinssi, Belgia) on belgialainen rata- ja maantiepyöräilijä.
Ratapyöräily

Kopecky on saavuttanut ratapyöräilyn MM-kilpailuissa pariajossa kultaa 2017 ja 2022 sekä sijoittunut lisäksi neljänneksi 2020 ja seitsemänneksi 2019. Pisteajossa hän voitti maailmanmestaruuden 2021 ja 2023, sai hopeaa 2024, oli neljäs 2017 ja 2022 sekä kymmenes 2019 ja 2020. Pudotusajossa hän saavutti MM-kultaa 2022 ja 2023 sekä hopeaa 2021 ja 2024. Omniumissa hän sai MM-hopeaa 2021, pronssia 2023 sekä sijoittui kuudenneksi 2017 ja 2022 ja seitsemänneksi 2018. Takaa-ajossa hän oli yhdeksäs 2016 sekä joukkuetakaa-ajossa kahdeksas 2019, yhdeksäs 2013 ja kymmenes 2014, 2017 ja 2020.
Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa Kopecky oli pariajossa kymmenes. Pariisissa 2024 hän sijoittui omniumissa neljänneksi.
EM-kilpailuissa Kopecky on saavuttanut pariajossa kultaa 2016, hopeaa 2024 ja ollut lisäksi kuudes 2018. Pudotusajossa hän voitti Euroopan-mestaruuden 2022, 2023 ja 2024 sekä oli neljäs 2017. Pisteajossa hän voitti EM-kultaa 2022 ja 2024 sekä sijoittui viidenneksi 2015 ja kuudenneksi 2018. Omniumissa hän saavutti EM-pronssia 2016 ja 2023 sekä oli neljäs 2022. Takaa-ajossa hän sijoittui kuudenneksi 2016 ja joukkuetakaa-ajossa viidenneksi 2019 ja 2024 sekä kuudenneksi 2016, 2017 ja 2018.
Ratapyöräilyn maailmancupissa Kopecky on voittanut pariajon Pruszkówissa 2017 ja Cambridgessä 2019, ollut toinen Manchesterissa 2017, Hongkongissa 2019 ja Miltonissa 2020 sekä kolmas Berliinissä ja Lontoossa 2018. Omniumissa hän on voittanut Calissa 2017 ja ollut toinen Glasgowssa 2016. Pisteajon hän voitti Pruszkówissa 2017. Lisäksi hän on sijoittunut toiseksi linja-ajossa Calissa 2015 ja joukkuetakaa-ajossa Hongkongissa 2019.
Kopecky saavutti nuorten EM-kilpailuissa 2013 kultaa pisteajossa ja takaa-ajossa sekä pronssia joukkuetakaa-ajossa. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän voitti omniumissa ja pisteajossa kultaa 2016 sekä sai takaa-ajossa pronssia 2014.
Maantiepyöräily

Kopecky aloitti ammattilaisuransa Topsport Vlaanderen joukkueessa 2012, edusti Lotto Soudal Ladiesiä 2016–2020, Liv Racing -joukkuetta 2021 ja Team SD Worx / Team SD Worx–Protimea vuodesta 2022 lähtien.
Kopecky voitti vuonna 2022 Strade Bianchen ja Flanderin ympäriajon kukistettuaan kummassakin kilpailussa loppukirissä Annemiek van Vleutenin. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa sekunnin van Vleutenille hävinneenä. Hän voitti Omloop Het Nieuwsbladin 2023 sekä Flanderin ympäriajon 36 sekunnin erolla Demi Volleringiin. Glasgow'n MM-kilpailuissa hän voitti maantieajon kultaa. Hän voitti 2023 myös Holland Ladies Tourin. EM-kilpailuissa hän sai maantieajossa pronssia. Vuonna 2024 hän voitti UCI Women’s World Tour -kilpailut UAE Tourin ja Tour of Britain Womenin. Strade Bianchen hän voitti karattuaan irtiottokumppaniltaan Elisa Longo Borghinilta kilpailun päättäneessä nousussa ja Pariisi–Roubaix'n kuuden ajajan loppukirissä Hän sijoittui Giro d'Italia Women -kilpailussa toiseksi 21 sekuntia Elisa Longo Borghinille hävinneenä. Pariisin olympialaisissa hän saavutti maantieajossa pronssia. Hän voitti samana vuonna Tour de Romandien ja aika-ajon Euroopan-mestaruuden. Hän uusi maantieajon maailmanmestaruuden 2024 voitettuaan kuuden ajajan loppukirin Hän voitti samana vuonna vielä Holland Ladies Tourin (Simac Ladies Tour).
Maantiepyöräily > Saavutuksia maantiepyöräilyssä

Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Bentley Mulsanne

| Bentley Mulsanne |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Bentley
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  2009-
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  F-segmentti
Muotoilija:  Dirk van Braeckel
Edeltäjä:  Bentley Arnage
Tekniset tiedot
Mitat
Pituus:  5 575 mm
Leveys:  1 926 mm
Korkeus:  1 521 mm
Bentley Mulsanne on ylellinen sedan, jota brittiläinen Bentley on valmistanut vuodesta 2009. Autoa uudistettiin vuonna 2016.
Mulsannesta valmistetaan myös urheilullisempaa versiota, jota kutsutaan Mulsanne Speediksi.
Mulsanne takaa
Sisältä
Mulsanne Speed
Ivar Aminoff (ministeri)

| Ivar Aminoff |
| --- | --- |

Suomen puolustusministeri
 Cajanderin II hallitus   11.3.1924–31.5.1924  
Edeltäjä:  Viktor Henrik Schvindt
Seuraaja:  Lauri Malmberg
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. joulukuuta 1868 Turku
Kuollut: 15. elokuuta 1931 (62 vuotta) Lemu
Tiedot
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Ivar (Iwar) Aminoff (2. joulukuuta 1868 Turku – 15. elokuuta 1931 Lemu) oli suomalainen puolustusministeri, lakimies ja poliitikko.
Ura

Aminoff valmistui ylioppilaaksi Turun Svenska klassiska lyceum i Åbosta vuonna 1880. Hän sai oikeustieteen tutkinnon Helsingin yliopistosta vuonna 1892. Aminoff astui Turun hovioikeuden palvelukseen auskultantin virkaan vuonna 1893 ja hänelle myönnettiin varatuomarin arvon vuonna 1896. Hän työskenteli asianajajana Turussa vuosina 1892–1916. Aminoff omisti Tenholan kartanon Lemussa vuodesta 1900.
Aminoff toimi virkaa tekevänä lääninsihteerinä 1905–1906 Turun ja Porin läänissä ja oli virkaa tekevä maaherra vuonna 1918. Aminoff oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1904–1912 ja sen varapuheenjohtaja 1908. Hän oli Lemun kunnanvaltuutettuna 1919–1931.
Hän oli puolustusministerinä Aimo Cajanderin II hallituksessa 82 päivän ajan keväällä 1924, 11.3.1924–31.5.1924. Hänet valittiin hallitukseen ammattiministerinä, eli hän oli sitoutumaton.
Perhe

Ivar Aminoffin vanhemmat olivat eversti Gregorius Aminoff ja Sara Adelaide Constance Sofia (Sally) Ithimæus. Savon prikaatin komentaja, kenraalimajuri Adolf Aminoff oli hänen isoisoisä.
Kunnianosoitukset

Vapaudenristin ritarikunta kolmannen luokan risti (1918)
Vapaudenristin ritarikunta ensimmäisen luokan risti (1919)
Aiheesta muualla

Uola, Mikko: / Aminoff, Iwar (1868–1931). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 28.11.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Viktor Henrik Schvindt | Suomen puolustusministeri 1924 | Seuraaja: Lauri Malmberg |
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Daniele Masala

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Italian kultaa voittanut olympiajoukkue vuoden 1984 Los Angelesin kisoissa. Vas.: Pier Paolo Cristofori, Carlo Massullo, Mauro Prosperi ja Daniele Masala. |  Italian kultaa voittanut olympiajoukkue vuoden 1984 Los Angelesin kisoissa. Vas.: Pier Paolo Cristofori, Carlo Massullo, Mauro Prosperi ja Daniele Masala. |  Italian kultaa voittanut olympiajoukkue vuoden 1984 Los Angelesin kisoissa. Vas.: Pier Paolo Cristofori, Carlo Massullo, Mauro Prosperi ja Daniele Masala. |  |
Maa:   Italia
Miesten nykyaikainen viisiottelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | henkilökohtainen |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Soul 1988 | joukkuekilpailu |  |
Daniele Masala (s. 12. helmikuuta 1955) on italialainen entinen nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja.
Masala saavutti Los Angelesin olympialaisissa 1984 kultaa henkilökohtaisesta kisasta ennen Svante Rasmusonia ja Carlo Massulloa oteltuaan pisteet 5469. Joukkuekisassa hän oli Massullon ja Pier Paolo Cristoforin kanssa Italian joukkueen jäsenenä voittamassa kultaa pistein 16 060 – hopeaa sai Yhdysvallat ja pronssia Ranska. Neljä vuotta myöhemmin Soulin olympialaisissa hän voitti Gianluca Tibertin ja Massullon kanssa jälleen joukkuemitalin, väriltään hopeisen. Henkilökohtaisessa kisassa hän sijoittui kymmenenneksi.
Masala voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden vuonna 1982. Hän saavutti MM-hopeaa vuosina 1981 ja 1986 sekä MM-pronssia 1979.
Mercedes-Benz CL-sarja (C215)

| Mercedes-Benz C215 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Mercedes-Benz
Valmistusvuodet:  1999–2006
Korimalli:  2-ovinen coupé
Luokka:  S-segmentti
Edeltäjä:  Mercedes-Benz C140
Seuraaja:  Mercedes-Benz C216
Teknisesti samankaltaisia:  Mercedes-Benz W220
Tekniset tiedot
Moottori:  V8 V12
Iskutilavuus:  5,0–6,3 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen automaatti 7-vaihteinen automaatti
Mercedes-Benz C215 on Mercedes-Benz CL-sarjan toisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1999–2006. Se korvasi edeltäneen C140-mallin ja seuraajaksi tuli C216.
Mercedes-Benz C215 (1999–2006)

Mercedes-Benz S-sarjaan (W220) perustuva C215 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 1999.
Vuonna 2002 tehtiin uudistuksia etupuskuriin sekä etu- ja takavalojen laseihin. Sivupeileihin tuli maavalot, jotka syttyvät kun ovi tai keskuslukitus avataan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz CL-sarja (C215) Wikimedia Commonsissa
Facelift-mallin Mercedes-Benz CL55 AMG.
Peugeot 505

| Peugeot 505 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Argentiina  Australia  Egypti  Espanja  Chile  Indonesia  Kiina  Malesia  Nigeria  Portugali  Ranska  Taiwan  Thaimaa
Valmistaja:  Peugeot
Konserni:  PSA Group
Valmistusvuodet:  1979–1992
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Peugeot 504 Peugeot 604
Seuraaja:  Peugeot 405 Peugeot 605
Iskutilavuus:  1,8–2,8 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti 4-vaihteinen automaatti
Peugeot 505 on Peugeot’n vuosina 1979–1992 valmistama ylemmän keskiluokan henkilöautomalli. 505 esiteltiin vähitellen korvaamaan edeltänyt Peugeot 504, ja lisäksi se korvasi myös suuremman 604-mallin sen valmistuksen päätyttyä vuonna 1985. Peugeot 505:n seuraajiksi tulivat Peugeot 405 ja 605.
Peugeot 505 Break
505 muistutti muotoilultaan vuonna 1978 esiteltyä pienempää etuvetoista Peugeot 305 -mallia, mutta oli edeltäjänsä tavoin takavetoinen. Vuonna 1982 esiteltiin farmarimalli Break, joka oli saatavana myös kahdeksanpaikkaisena Familiale-versiona, jossa oli kolme istuinriviä.
Peugeot 505 GTi
Vuonna 1985 sisustus, takavalot ja puskurit uudistettiin. Vuonna 1987 uuden 405-mallin esittelyn yhteydessä mallivalikoimaa supistettiin ja sedanin tuotanto päättyi vuonna 1989, jolloin markkinoille tuli uusi lippulaivamalli Peugeot 605.
Facelift-mallin Peugeot 505 Turbo Familiale.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peugeot 505 Wikimedia Commonsissa
Peugeot’n automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:  108  208  301  308  408  508  2008  3008  5008  Rifter  Traveller 
Nykyiset hyötyajoneuvot:  Partner  Expert  Boxer  Pick Up  Landtrek 
Entiset mallit:  104  106  107  1007  201  202  203  204  205  206  207  301  302  304  305  306  307  309  401  402  403  404  405  406  407  504  505  601  604  605  607  806  807  4007  4008  Bipper  RCZ  Hoggar  iOn  D3  D4  J5  J7  J9
Kabardin kieli

| kabardi |
| --- | --- |

Oma nimi:  адыгэбзэ adygebze
Muu nimi:  kabardi-tšerkessi, tšerkessi
Tiedot
Alue:   Venäjä  Turkki  Jordania   Syyria  Saksa
Puhujia:  1 632 500
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  kyrillinen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  luoteiskaukasialaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  kbd
ISO 639-3:  kbd
 Ohje 
Kabardin kieli (muita nimityksiä kabardi-tšerkessi, tšerkessi; kabardiksi адыгэбзэ, adygebze) on Venäjällä etupäässä Kabardi-Balkariassa asuvien kabardien ja Karatšai-Tšerkessiassa asuvien tšerkessien puhuma luoteiskaukasialainen kieli. Sillä on virallisen kielen asema molemmissa tasavalloissa.
Levinneisyys ja puhujamäärä

Kabardia puhuvat Kabardi-Balkarian kabardit, Karatšai-Tšerkessian tšerkessit, Mozdokin seudulla asuvat kabardit, Karatšai-Tšerkessiassa ja Krasnodarin aluepiirissä asuvat besleneit sekä eräiden Adygean kylien asukkaat. 1800-luvulla suuri osa kabardeista muutti silloiselle Turkin alueella. Heidän jälkeläisiään asuu lähinnä Turkissa, Syyriassa ja Jordaniassa ja Saksassa.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 429 400 kabardin puhujaa. Venäjän kabardeista 97,6 % piti äidinkielenään kabardia ja 2,2 % venäjää. Toisena kielenään venäjää puhui 78,1 % kabardeista. Tšerkesseistä kabardin (tšerkessin) ilmoitti äidinkielekseen 91,5 %. Venäjää puhui äidinkielenään 5,2 % ja toisena kielenään 77,2 % tšerkesseistä.
Venäjän vuoden 2002 väestölaskennassa rekisteröitiin 587 500 kabardin puhujaa. Kabardeista 92,9 % ja tšerkesseistä 94,5 % osaa venäjää. Kabardin kieltä puhuu kotitasavalloissaan asuvista kabardeista 98,9 % ja tšerkesseistä 96,6 %. Kabardia osaa myös huomattava osa abazoista. Kabardi-Balkarian koko väestöstä kabardia puhuu 56,1 % ja Karatšai-Tšerkessian väestöstä 13,4 %.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 515 700 kabardin puhujaa.
Venäjän ulkopuolella asuvista adygelaisista kansoista: kabardeista, tšerkesseistä ja adygeista on esitetty erilaisia lukuja. Adygelaisten kielen puhujien määrä heidän keskuudessaan on tuntematon.