stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hans Rebane

Kuva 1: Hans Rebane työpöytänsä äärellä Helsingissä helmikuussa 1934.
Hans Rebane (24. joulukuuta 1882 Vana-Kariste   – 16. joulukuuta 1961 Tukholma–Bromma) oli virolainen toimittaja, poliitikko ja diplomaatti, joka myös opiskeli ainakin hieman lääketiedettä Tarton yliopistossa 1903. Tiettävästi vuosina 1906 ja 1911–18 hän työskenteli Postimees-lehdelle paitsi yleis- myös vastaavana toimittajana. Eesti Päevalehden palveluksessa Rebane toimi vuorostaan 1918–27 vastaavana sekä päätoimittajana, ja opiskeli valtiotieteitä Berliinin yliopistossa lukukauden verran. Seuraavaksi hän matkaili Euroopan eri maissa. Rebane oli myös Viron kronologisessa järjestyksessään kolmannen riigikogun (parlamentin) jäsen, siirtyen sitten palvelemaan Viroa ensin ulkoasiainministerinä 1927–28 (kiitos tuolloin riigivanemina, ’valtionvanhimpana’, toimineen Jaan Tõnissonin) ja sitten Suomen-suurlähettiläänä 1931–37. Tämän jälkeen vuorossa oli Latvian-suurlähettilään tehtävä vuosina 1937–40.
Vuonna 1941 hänet tiettävästi pidätettiin ja toimitettiin silloisen Neuvostoliiton Leningradiin. Sieltä hän kuitenkin pääsi pakoon Ruotsiin laivalla nimeltä ”Jaan Teär”.  Sukulaisuussuhteiltaan hän oli Viron pääministerinäkin toimineen Toomas Hendrik Ilveksen isoisän vanhempi veli.
Rebanella oli myös oma perhe, josta tietoja löytyy niukanpuoleisesti. Hänen vaimonsa oli Johanna Marie Rebane.    Rebasen muistoa kunnioittamaan julkistettiin erityinen muistomerkki hänen sukunsa kotitalon sijaintipaikan yhteyteen lauantaina 19. elokuuta 2006. Tilaisuudessa olivat paikalla muun muassa Hans Rebanen poika Endel Rebane (joka tiettävästi on myös hänen ainoa lapsensa) Ruotsista käsin, ja tuohon aikaan europarlamentin jäsenenä palvellut Toomas Hendrik Ilves. Rebane on haudattu Tukholmaan.
Suurlähetystön synty ja Rebanen tulo Suomeen

Elettiin aikaa, jolloin Viron Helsingin-suurlähetystöä oltiin vasta perustamassa. Ennen suurlähetystön toiminnan käynnistämistä, tarvittiin sille toimitilat. Oskar Kallaksesta nimettiin 7. joulukuuta 1918 Viron ensimmäinen asiainhoitaja (lähettiläs) Suomeen. Hän asettui aluksi helsinkiläisen kenkäkauppiaan luokse. Kevään 1919 mittaan hän löysi toimitilan Tehtaankatu 1:stä.
Viron valtio osti jo saman vuoden syksyllä edustustoa koskevan toimitilakysymyksen ratkaisemiseksi kiinteistön, jolla lähetystö yhä sijaitsee. Paikalla asui tuolloin kuitenkin väkeä, jolle piti löytää uudet osoitteet. Se vei aikaa kuitenkin niin kauan, että tehtävään astui jo seuraava lähettiläs, Aleksander Hellat, ennen kuin toimeen päästiin paremmin tarttumaan. Hellat oli kiinnostunut muun muassa teatterista, ja pian hänestä tuli suosittu seurapiireissä. Niinpä myös vierailijoiden määrä kasvoi, ja ränsistyvä puinen rakennus alkoi olla tuntuva haitta lähetystölle.
Rebanen saavuttua Helsinkiin keväällä 1931 (työt suurlähettiläänä alkoivat 10. huhtikuuta), sai hän tehtäväkseen rakennuttaa edustavan lähetystötalon. Rakennushanketta koskeneen arkkitehtuurikilpailun voitti Konstantin Bölau. Rakentamiseen tarvittavat varat saatiin kokoon myymällä tontista puolet. Rebane piti myös puheen uuden rakennuksen peruskiven laskemisen yhteydessä.
Keväällä 1933 lähetystö muutti väistötiloihin osoitteeseen Tehtaankatu 6. Jo saman vuoden lopulla uusi rakennus oli valmis, ja edustuston työ käynnistyi siellä. Funktionalistinen, vaalea kaksikerroksinen talo oli tuolloin, ja on yhä, – ainutlaatuinen koko maailmassa. Se on ensimmäinen Viron valtion lähetystökäyttöön rakennuttama talo.
Kuva 2: Hans Rebane perheineen. 18.4.1931 Eteläsatama, Helsinki.
Helen Worth

Helen Worth (s. 7. tammikuuta 1951 Leeds, Yorkshire, Englanti) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Gail Plattin roolista englantilaisesta televisiosarjasta Coronation Street. Hän on esiintynyt jo sarjan yli 600 jaksossa vuodesta 1974 lähtien.
Aiheesta muualla

Helen Worth Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pierre Joseph Bonnaterre

Pierre Joseph Bonnaterre (1752 – 20. syyskuuta 1804) oli ranskalainen luonnontieteilijä ja pappi.
Bonnaterre toimi pappina Rouerguessa. Hän kirjoitti valaita, nisäkkäitä, lintuja, matelijoita, sammakkoeläimiä ja hyönteisiä käsittelevät osat aikansa kuuluisaan eläintieteen perusteokseen Tableau encyclopédique et méthodique (Panckoucke, Pariisi, 1788 alkaen). Teosta varten hän kokosi noin 400 kalamaalausta. Hänet tunnetaan myös ensimmäisenä tiedemiehenä, joka tutki Aveyronin Victoria, villilasta.
Bonnaterre kuvasi noin 25 tieteelle uutta kalalajia. Linnuista hän nimesi ainakin kalliopyyn (Alectoris barbara).
Plateía Kotziá

Plateía Kotziá -aukio ja Ateenan kaupungintalo.
Plateía Kotziá (kreik. Πλατεία Κοτζιά) eli Kotziáksen aukio, virallisesti Kansallisen vastarinnan aukio (Πλατεία Εθνικής Αντίστασης, Plateía Ethnikís Antístasis), on aukio Ateenan keskustassa Kreikassa.
Aukio on rakennettu vuonna 1831. Se on aiemmin ollut omistettu juristi ja poliitikko Kóstas Kotziákselle. Vuodesta 1977 se on ollut virallisesti omistettu Kreikan kansalliselle vastarinnalle toisen maailmansodan ja Kreikan miehityksen (1941–1944) aikana, mutta aukion vanha nimi on edelleen yleisesti käytössä. Aukio on tunnettu myös lukuisilla muilla nimillä, kuten Kunnantalon aukio (Πλατεία Δημαρχείου, Plateía Dimarcheíou), Kunnallisen teatterin aukio (Πλατεία Δημοτικού Θεάτρου, Plateía Dimotikoú Theátrou), Uuden teatterin aukio (Πλατεία Νέου Θεάτρου, Plateía Néou Theátrou), Postitalon aukio (Πλατεία Ταχυδρομείου, Plateía Tachydromeíou), Kansallispankin aukio (Πλατεία Εθνικής Τραπέζης, Plateía Ethnikís Trapézis), Gymnaasin aukio (Πλατεία Γυμνασίων, Plateía Gymnasíon), Ludvigin aukio (Πλατεία Λουδοβίκου, Plateía Loudivíkou) ja Kanónia (Κανόνια, ”Kanuunat”).
Aukio sijaitsee vanhan Ateenan keskustassa Omónoian kaupunginosassa Athinás-kadun varrella. Sen laidalla sijaitsee lukuisia uusklassista arkkitehtuuria edustavia rakennuksia, kuten  Ateenan kaupungintalo tai oikeammin kunnantalo, Kreikan kansallispankin päärakennus (Mégaro Georgíou Strátou) sekä Ernst Zillerin suunnittelema Meláksen palatsi (Mégaro Melá).
Aukion koilliskulmassa on arkeologinen alue, jonkoa löydöksiin lukeutuu muun muassa antiikin Ateenan kaupunginmuurin eli Themistokleen muurin Akharnain portin raunioita sekä asuinrakennusten ja keramiikkapajojen jäänteitä ja hautoja.
Plateía Kotziá -aukiota.
Kreikan kansallispankin päärakennus (Mégaro Georgíou Strátou).
Meláksen palatsi (Mégaro Melá).
Aukion arkeologisia kaivauksia.
Aukion arkeologisia kaivauksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Plateía Kotziá Wikimedia Commonsissa
Helen Zille

| Helen Zille |
| --- | --- |

Länsi-Kapin pääministeri
 9. toukokuuta 2009 – 22. toukokuuta 2019  
Edeltäjä:  Lynne Brown
Demokraattisen allianssin puoluejohtaja
 6. toukokuuta 2007 – 10. toukokuuta 2015  
Edeltäjä:  Tony Leon
Seuraaja:  Mmusi Maimane
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1951 (ikä 73) Johannesburg, Transvaal, Etelä-Afrikka
Puoliso:  Johann Maree
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Demokraattinen allianssi
Otta Helene Maree (o.s. Zille, s. 9. maaliskuuta 1951 Johannesburg, Transvaal, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen poliitikko. Hän on toimi Länsi-Kapin pääministerinä vuodesta 2009 vuoteen 2019. Zille oli Demokraattinen allianssi -puolueen johtaja vuosina 2007–2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helen Zille Wikimedia Commonsissa
Philippe Goddin

Philippe Goddin (s. 27. toukokuuta 1944 Bryssel, Belgia) on Tintti-sarjakuvan asiantuntija. Hän on kirjoittanut aiheesta useita kirjoja, joista tunnetuin on Hergé and Tintin, Reporters. Hän toimi konsulttina televisiosarjan Tintin seikkailut (1991–1992) tekemisessä, jotta sarjan jaksot olisi saatu vastaamaan sarjakuvaa.
Philippe Francq

Philippe Francq, 2014
Philippe Francq (syntynyt 13. joulukuuta 1961, Etterbeek) on belgialainen sarjakuvapiirtäjä. Vuodesta 1990 piirtänyt Jean Van Hammen kirjoittamaa sarjaa Largo Winch.
Largo Winch.
Harlem Shake (meemi)

Yhden Harlem Shake -videon alku- ja loppuasetelma.
Harlem Shake on internet-ilmiö, jossa samankaltaisilla videoilla tanssitaan newyorkilaisen tuottajan Baauerin tekemän Harlem Shake -kappaleen tahtiin. Videoiden rakenne on aina samanlainen, yksi henkilö aloittaa tanssimisen ja puolessa välissä muut yhtyvät tanssiin epämääräisesti heiluen. Yleensä myös henkilöiden asusteet ovat mielikuvituksellisia. Erilaisia Harlem Shake -videoita oli ladattu internetiin lähes 50 000 helmikuun 2013 loppuun mennessä. Videoiden suosion syynä pidetään niiden yksinkertaisuutta ja lyhyttä, noin 40 sekunnin mittaa. Videoissa soivan kappaleen nimi on lainattu 1980-luvun alussa kehittyneeltä samannimiseltä tanssityyliltä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harlem Shake (meemi) Wikimedia Commonsissa
Pierre Jonquères d’Oriola

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  d’Oriola (kesk.) Helsingin olympialaisissa 1952. |  d’Oriola (kesk.) Helsingin olympialaisissa 1952. |  d’Oriola (kesk.) Helsingin olympialaisissa 1952. |  |
Maa:   Ranska
Esteratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | yksilökilpailu |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | yksilökilpailu |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | México 1968 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Buenos Aires 1966 | yksilökilpailu |  |
|  Hopeaa | Madrid 1954 | yksilökilpailu |  |
|  Pronssia | Pariisi 1953 | yksilökilpailu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1959 | yksilökilpailu |  |
Pierre Jonquères d'Oriola (1. helmikuuta 1920 Corneilla-del-Vercol – 19. heinäkuuta 2011 Corneilla-del-Vercol) oli ranskalainen esteratsastaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän oli lajinsa menestyneimpiä urheilijoita.
Jonquères d'Oriola osallistui esteratsastajana viisiin kesäolympialaisiin. Helsingissä 1952 hän voitti yksilökilpailun kultaa ja sijoittui Ranskan joukkueessa viidenneksi. Melbournessa 1956 hän oli yksilökilpailun kuudes ja joukkuekilpailun kahdeksas, ja Roomassa 1960 yksilökilpailun 18:s ja joukkuekilpailun viides. Tokiossa 1964 Jonquères d'Oriola saavutti toisen yksilökilpailun olympiavoittonsa, minkä lisäksi hän saavutti Ranskan joukkueessa olympiahopeaa. Viimeisissä olympiakisoissaan, Méxicossa 1968 hän saavutti toisen joukkuekilpailun olympiahopean ja oli yksilökilpailun 17:s.
Neljän olympiamitalin lisäksi Jonquères d'Oriola voitti maailmanmestaruuden Buenos Airesissa 1966, kaksi muuta MM-mitalia ja yhden EM-mitalin. Maailmanmestaruutensa myötä hänestä tuli tuolloin Hans Günter Winklerin ja Raimondo D’Inzeon ohella yksi kolmesta kolmeen henkilökohtaiseen olympiavoittoon tai maailmanmestaruuteen yltäneestä esteratsastajasta. Jonquères d'Oriolan serkku Christian d’Oriola oli kaikkien aikojen menestyneimpiä florettimiekkailijoita.
Jonquères d'Oriola menehtyi 91-vuotiaana kotonaan 19. heinäkuuta 2011.
Pulan amfiteatteri

Pulan amfiteatteri
Amfiteatteri sisältä.
Pulan amfiteatteri on amfiteatteri Pulan kaupungissa Kroatiassa. Antiikin Rooman aikaiset pylväsjärjestelmät ovat hyvin säilyneet. Amfiteatterissa järjestetään konsertteja ja vuotuiset Pulan elokuvajuhlat.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pula Arena
Hans Rausing

| Hans Rausing |
| --- | --- |
 Hans Rausing vuonna 1963.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1926 Göteborg, Smoolanti, Ruotsi
Kuollut: 30. elokuuta 2019 (93 vuotta) Wadhurst, East Sussex, Englanti
Muut tiedot
Omaisuus:   12,5 miljardia USD (2015)
Yritys:  Tetra Pak
Hans Rausing (25. maaliskuuta 1926 Göteborg – 30. elokuuta 2019 Wadhurst, East Sussex, Englanti) oli Isossa-Britanniassa asunut ruotsalainen liikemies. Hän teki omaisuutensa perittyään Tetra Pakin, isänsä Ruben Rausingin perustaman ja maailman suurimman ruokapakkausalan yrityksen.
Varhainen elämä

Rausing syntyi Göteborgissa vuonna 1926 Ruben Rausingin ja hänen vaimonsa Elisabethin (o.s. Varenius) toisena lapsena. Rausingillä oli kaksi veljeä, Gad ja Sven.
Yksityiselämä

Hans Rausingilla ja hänen vaimollaan Märit Rausingilla on kaksi tytärtä, Lisbet ja Sigrid, sekä yksi poika, Hans Kristian Rausing.
Vuosina 2001–2012 Rausing ja hänen perheensä lahjoittivat 886 000 puntaa Britannian Konservatiivipuolueelle.
Rausing oli Yhdistyneen kuningaskunnan asukas vuodesta 1982 kuolemaansa asti.  Hän asui kuollessaan 30. elokuuta 2019 Wadhurstissa, East Sussexissä.
Pierre Julien

| Pierre Julien |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1731 Saint-Paulien
Kuollut: 17. joulukuuta 1804 (73 vuotta) Pariisi
Kansalaisuus:  Ranska
Taiteilija
Ala:  kuvanveisto
Pierre Julien (20. kesäkuuta 1731 – 17. joulukuuta 1804) oli ranskalainen kuvanveistäjä.
Pierre Julien oli puuseppämestari Vital Julienin ja hänen vaimonsa Marie Pagnacin kahdeksasta lapsesta toiseksi nuorin. Hän oli kahdeksanvuotias, kun hänen äitinsä kuoli. Pierre Julien oli usein isänsä työpajalla, ja hän oppi käyttämään puusepän työkaluja. Hyvin varhain huomattiin hänen kykynsä tehdä veistoksia, ja hänen lähettiin kultaveistäjä Gabriel Samuelin oppiin Le Puy-en-Velayn kaupunkiin. Sieltä hän jatkoi oppisopimuskoulutustaan Lyonin kaupungin piirustus- ja geometriakoulussa. Hänen opettajansa Antoine Michel Perrache suositteli häntä kuvanveistäjä Guillaume Coustou nuoremmalle.
Pierre Julien muutti Pariisiin vuoden 1758 lopulla, ja hän työskenteli mestarinsa Guillaume Coustoun työpajassa. Vuonna 1765 hän sai kuvanveiston Prix de Rome -palkinnon. Kuitenkin vasta vuonna 1779, 48-vuotiaana, Pierre Julien alkoi saavuttaa mainetta veistoksillaan.
Jean de La Fontaine (1785), Louvre
Nukkuva Ariadne (1785), Musée Crozatier
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Julien Wikimedia Commonsissa
Plateía Mavíli

| Plateía Mavíli Πλατεία Μαβίλη |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Plateía Mavíli korostettuna.
Kaupunki:  Ateena, Attika, Kreikka
Suuralue:  7.
Koordinaatit:  37°58′58″N, 23°45′23″E
Lähialueet:  Ilísia, Kountouriótika, Lykavittós
Plateía Mavíli (kreik. Πλατεία Μαβίλη) on kaupunginosa Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee Ateenan itäosassa ja kuuluu kaupungin 7. suuralueeseen. Kaupunginosan keskus on samanniminen Mavílisin aukio, jonka ympäristön kaupunginosa käsittää.
Loréntzos Mavílisin rintakuva Mavílisin aukiolla.
Mavílisin aukio on saanut nimensä runoilija Loréntzos Mavílisista. Alueen pääkatu on Vasilíssis Sofías -valtakatu. Aukion lähellä valtakadun varrella sijaitsevat muun muassa Yhdysvaltain Kreikan suurlähetystö sekä Ateenan konserttitalo. Sen pohjoispuolella sijaitsee Kountouriótikan kaupunginosa, länsipuolella Lykavittós ja eteläpuolella Ilísia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Plateía Mavíli Wikimedia Commonsissa
Ateenan kaupunginosat ja alueet
Aérides
Ágios Artémios
Ágios Elefthérios
Ágios Loúkas
Ágios Nikólaos
Ágios Panteleímonas
Akadimía
Akadimía Plátonos
Akrópoli
Ampelókipoi
Anafiótika
Anáktora
Asteroskopeío
Attikí
Chílton
Elaiónas
Ellinoróson
Erythrós Stavrós
Evangelismós
Exárcheia
Filopáppou
Girokomeío
Gkázi
Gkráva
Gkýzi
Goudí
Goúva
Ilísia
Kallimármaro
Kansallispuutarha
Kerameikós
Klafthmónos
Kolokynthoú
Kolonáki
Kolonós
Koukáki
Kountouriótika
Kynosárgous
Kypriádou
Kypséli
Lampriní
Lófos Skouzé
Lykavittós
Makrygiánni
Metaxourgeío
Mets
Monastiráki
Néa Filothéi
Neápoli
Néos Kósmos
Omónoia
Pagkráti
Patísia
Pedíon Áreos
Pefkákia
Petrálona
Pláka
Plateía Amerikís
Plateía Koliátsou
Plateía Koumoundoúrou
Plateía Mavíli
Plateía Viktorías
Polýgono
Profítis Daniíl
Profítis Ilías
Promponás
Psyrí
Rizoúpoli
Rouf
Sepólia
Stathmós Larísis
Sýntagma
Thiseío
Thymarákia
Treis Géfyres
Váthi
Votanikós
Záppeio
Handel Gothic

Handel Gothic
Handel Gothic on geometrinen groteski tai sans-serif-kirjaintyyppi. Sen suunnittelivat Don Handel ja Robert Trogman. FotoStar/Facsimile Fonts julkaisi kirjaintyypin 1965. Sen omintakeiset kirjainmuodot herättävät futuristisen vaikutelman, ja kirjaintyypistä tuli julkaisunsa jälkeen suunnattoman suosittu graafisten suunnittelijoiden keskuudessa. Handel Gothic on ollut useiden logojen pohjana. Esimerkiksi Saul Bass käytti Handel Gothicia vuonna 1973 suunnittelemassaan United Airlines -lentoyhtiön logossa.  Handel Gothicia on käytetty myös Star Trek: Deep Space Nine -sarjan alkuteksteissä.
Handel Gothicissa on suuri x-korkeus ja linjakkaat muodot, mikä takaa hyvän luettavuuden niin pienessä kuin suuressa pistekoossa. Handel Gothicista on julkaistu monia digitaalisia versioita, julkaisijoina muun muassa Bitstream, Linotype, ITC  ja Elsner+Flake. Versioissa on jonkin verran eroja. Osassa on esimerkiksi eri leikkauksia ja toisissa on mukana vaihtoehtoisia kirjainmuotoja.
HMS Larkspur (K82)

| HMS Larkspur |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fleming and Ferguson, Paisley
Kölinlasku:  26. maaliskuuta 1940
Laskettu vesille:  5. syyskuuta 1940
Palveluskäyttöön:  4. tammikuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  Yhdysvalloille 1942 USS Fury
Loppuvaihe:  palautettu 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  925 t
Pituus:  62,48 m
Leveys:  10,11 m
Syväys:  4,14 m
Koneteho:  2 750 shp
Nopeus:  16 solmua (30 km/h)
Miehistöä:  87
Aseistus
Aseistus:  1 × BL 4"/L45 (102 mm) Mk IX -tykki 1 × DP 3"/L50 -tykki 2 × kaksiputkista 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 × Mk II syvyyspomminheitintä, joihin yhteensä 40 syvyyspommia
HMS Larkspur (viirinumero K82) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 31. elokuuta 1939 Paisleysta Fleming and Fergusonilta, missä köli laskettiin 26. maaliskuuta 1940. Alus laskettiin vesille 5. syyskuuta ja valmistui 4. tammikuuta 1941.
Palvelus

Alus luovutettiin 1942 Yhdysvalloille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä USS Fury. Alus palautettiin 1945 Britannian kuninkaalliselle laivastolle.
Polyurea

Polyurean rakenne. R ja R' ovat orgaanisia ryhmiä
Polyurea eli PUR on polymeeri, jonka rakenteessa on toistuvia ureayksiköitä. Polymeeri valmistetaan tavanomaisimmin di-isosyanaattien ja diamiinien välisellä kondensaatioreaktiolla. Monet polyureat ovat elastomeereja ja niillä on useita käyttökohteita.
Ominaisuudet

Polyurean rakenteessa vuorottelevat koviksi segmenteiksi kutsutut urearyhmät ja pehmeiksi segmenteiksi kutsutut orgaaniset hiilivetyryhmät. Rakenne on usein lineaarinen, mutta myös haaroja sisältävien polyureoiden tai dendrimeerien valmistaminen on mahdollista. Kovien segmenttien välille muodostuu vetysidoksia, jotka vaikuttavat niin kemiallisiin kuin fysikaalisiinkin ominaisuuksiin kuten kiteisyyteen, liukenemisominaisuuksiin ja polymeerin elastisuuteen.
Polyureoiden sulamispisteet ovat välillä 180–380 °C. Aromaattisista isosyanaateista ja amiineista valmistetuilla polymeereillä on korkeampi sulamispiste kuin alifaattisista lähtöaineista valmistetuilla. Lähtöaineiden rakenne vaikuttaa lisäksi lasisiirtymälämpötilaan, joka on alle 100 °C alifaattisilla polyureoilla ja yli 100 °C aromaattisilla polyureoilla. Polyureat ovat osittain kiteisiä polymeerejä. Kiteisyyden aiheuttavat urearyhmät. Mitä pidempiä pehmeät segmentit ovat, sitä matalampi on kiteisyysaste. Polyureat ovat liukenemattomia moniin orgaanisiin liuottimiin ja liukenevat vain kresoliin, dimetyyliformamidiin, dimetyyliasetamidiin tai N-metyylipyrrolidoniin. Erityisesti alifaattiset polyureat kestävät UV-säteilyn vaikutusta.
Polyureoiden mekaaniset ominaisuudet vaihtelevat jäykistä muoveista joustaviin elastomeereihin. Kulutuksenkesto on tyypillisesti hyvä. Polyuretaanien tavoin polyureoista voidaan tehdä vaahtomuoveja.
Valmistus

Ensimmäiset polyurean valmistusta koskevat patentit myönnettiin 1937. Tavanomaisin tapa valmistaa polyureoita on di-isosyanaatin ja diamiinin reaktio. Usein käytettyjä isosyanaatteja ovat muun muassa tolueenidi-isosyanaatti, metyleenidifenyylidi-isosyanaatti, naftaleenidi-isosyanaatti, heksametyleenidi-isosyanaatti ja isoforonidi-isosyanaatti. Aromaattiset isosyanaatit ovat huomattavasti alifaattisia halvempia, minkä vuoksi alifaattisia isosyanaatteja käytetään vain silloin kuin polymeeriltä vaaditaan UV-säteilynkestoa. Polyurean valmistuksessa käytettäviä amiineja ovat muun muassa heksametyleenidiamiini, nonametyleenidiamiini, piperatsiini ja p-fenyleenidiamiini. Valmistettaessa haarautuneita polyureoita tai polyureadendrimeerejä käytetään useita isosyanaatti- ja amiiniryhmiä sisältäviä lähtöaineita. Di-isosyanaattien ja amiinien reaktiossa ei useimmiten tarvita katalyyttiä, mutta katalyyttinä voidaan käyttää tertiäärisiä amiineja, karboksylaatteja tai tinayhdisteitä.
Polyureaa muodostuu myös veden ja di-isosyanaatin reaktiossa. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu karbamiinihappojohdannainen, joka hajoaa amiiniksi. Muodostuva amiini reagoi edelleen isosyanaattiryhmien kanssa muodostaen polyurean. Reaktio vaatii katalyytiksi tertiäärisen amiinin, karboksylaatin tai tinayhdisteen. Tämä polyureanmuodostusreaktio on merkittävä sivureaktio polyuretaanien valmistuksessa.
Koska di-isosyanaatit ovat myrkyllisiä yhdisteitä ja niiden valmistuksessa käytetään haitallisia kemikaaleja, on pyritty kehittämään niiden käyttöä korvaavia menetelmiä. Sellaisia ovat esimerkiksi fosforiyhdisteiden katalysoima diamiinien ja hiilidioksidin reaktio tai urean ja diamiinien reaktio. Näiden merkitys polyureoiden kaupallisessa valmistuksessa on kuitenkin vähäinen.
Käyttö

Polyureasta valmistetaan levyjä, kuituja, pinnoitteita ja vaahtoja. Polyureasta valmistetaan muun muassa autojen paneeleita sekä kattojen, lattioiden ja putkien pinnoitteita. Polyurea voidaan vahvistaa lasikuidulla. Polyureasta ja polyuretaaneista valmistetut kuidut kuten spandex ovat joustavia. Polyureadendrimeerejä tutkitaan käytettäväksi lääkeaineiden annostelusovelluksiin.
Polyurean valmistus di-isosyanaatista ja diamiinista
Polyurean muodostuminen di-isosyanaatista ja vedestä
Hammer Smashed Face

| Hammer Smashed Face Cannibal Corpse |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 1993, New York
 Julkaistu: 23. maaliskuuta 1993
 Tuottaja(t): Dennis Fura ja Cannibal Corpse
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 26.17
 Levy-yhtiö: Metal Blade Records
Muut kannet

Cannibal Corpsen muut julkaisut
| Tomb of the Mutilated 1992 | Hammer Smashed Face 1993 | The Bleeding 1994 |
Hammer Smashed Face on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Cannibal Corpsen ensimmäinen EP, joka julkaistiin vuonna 1993 Metal Blade Recordsin kautta. Hammer Smashed Face on yksi Cannibal Corpsen tunnetuimmista kappaleista, joka esiintyi myös elokuvassa Ace Ventura – lemmikkidekkari.
Sanoitukset kertovat miehestä, jonka toinen persoonallisuus ajaa hänet hulluksi ja hän alkaa tappaa ihmisiä vasaralla.
Adult Swimin Metalocalypse-sarja viittaa toistuvasti Hammer Smashed Face -kappaleeseen, sekä muihin Cannibal Corpsen kappaleisiin. Yhdessä jaksossa eräs hahmoista kuolee, kun häntä lyödään kasvoihin samanlaisella vasaralla, kuin Hammer Smashed Facen kansikuvassa.
Kappaleet

EP-versio
Hammer Smashed Face – 4.04
The Exorcist – 4.37 (Possessed -cover)
Zero the Hero – 6.35 (Black Sabbath -cover)
Meat Hook Sodomy – 5.47
Shredded Humans – 5.12
Singleversio
Hammer Smashed Face – 4.04
The Exorcist – 4.37 (Possessed -cover)
Zero the Hero – 6.35 (Black Sabbath -cover)
Kokoonpano

Chris Barnes - laulu
Jack Owen- kitara
Bob Rusay - kitara
Alex Webster - bassokitara
Paul Mazurkiewicz - rummut
Aiheesta muualla

Hammer Smashed Face Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Hammer Smashed Face Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Hans Reichel

| Hans Reichel |
| --- | --- |
 Hans Reichel
Henkilötiedot
Muusikko
Laulukielet:  Saksa
Aktiivisena:  1973–2011
Tyylilajit:  Avantgarde
Soittimet:  kitara, daxophone
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Hans Reichel (1949–2011) oli saksalainen säveltäjä, muusikko, ja soitinrakentaja. Fair on työskennellyt muun muassa artistien John Zornin, Tom Coran, Fred Frithin, Kazuhisa Uchihashin, ja Butch Morrisin kanssa.
daxophone