stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etelä-Suomen ketjukolarisuma

Etelä-Suomen ketjukolarisuma on torstaina 17. maaliskuuta 2005 tapahtunut useiden, jopa satojen ajoneuvojen ketjukolaritapaus, joka on tähän mennessä pahin Suomessa sattunut liikennekaaos. Kolareita tapahtui lähes kaikilla Helsinkiin johtaneilla pääväylillä, vieläpä lähes samanaikaisesti. Onnettomuudessa kuoli kolme ihmistä, joista kaksi Porvoonväylällä ja yksi Lahdenväylällä. Loukkaantuneita oli 62. Kolareita sattui edellämainittujen teiden lisäksi Tuusulanväylällä ja Hämeenlinnanväylällä. Valtaosa kolareista ajottui puoli seitsemän ja aamuyhdeksän välille, jolloin liikennettä haittasi sankka lumisade.
Porvoonväylän kuolonkolarit

Pahimmassa paikassa Porvoonväylällä oli yhdessä kasassa kolme rekkaa ja noin 20 henkilöautoa. Samassa kolarisumassa oli myös Ilmailulaitoksen pääjohtaja Mikko Talvitie, joka menehtyi auton ollessa puristuksessa. Hän oli syntynyt vuonna 1945. Toinen vainajista oli vuonna 1948 syntynyt nainen, joka löydettiin ajoradalta. Hän oli sankassa lumisateessa astunut ulos autostaan ohi ajaneen auton eteen. Ulos astuminen on saattanut aiheuttaa kauempaa takana tulleiden autojen kolarisuman, joka Porvoonväylällä tapahtui.
Lahdenväylän kuolonkolari

Lahdenväylän kuolonkolarissa sai surmansa 1968 syntynyt tuusulalainen nainen. Kaikkiaan paikalla oli noin 80 autoa samassa sumassa. Sumassa oli mukana myös vaarallisia aineita sisältänyt kemikaalirekka, mutta sen tankkeihin ei kuitenkaan tullut vuotoja.
Ernst Fabritius

Ernst Fabritius
Ernst Fredrik Fabritius (2. heinäkuuta 1842 Viipurin pitäjä – 8. lokakuuta 1899 Lapinjärvi) oli suomalainen säveltäjä, viulisti ja tilanomistaja.
Henkilöhistoria

Fabritiuksen isä oli lehtori Johan Gabriel Fabritius ja äiti Emilia Elisabet Dannenberg. Hän kävi Viipurin lukion ja opiskeli Leipzigin konservatoriossa 1857–1861. Fabritius toimi viulistina 1859–1864, mutta suoritettuaan kameraalitutkinnon työskenteli virkamiehenä ja sanomalehtialalla. Hän oli muun muassa Nya Pressenin palveluksessa, mutta myös esimerkiksi Hufvudstadsbladetin musiikkiarvostelija. Hevoshoidonneuvojana Fabritius toimi 1893–1899 ja Lapinjärven suomalaisen maanviljelyskoulun johtajana 1896–1899. Hän oli myös maanviljelijä ja omisti vuosien ajan Myrskylän kartanon. Fabritius julkaisi hevoshoidon käsikirjan vuonna 1888.
Fabritiuksen veljiä olivat tähtitieteilijä Wilhelm Fabritius, pikakirjoituksen kehittäjänä tunnettu luutnantti August Fabritius, eläinlääkäri Ludvig Fabritius ja kenraaliluutnantti Johannes Kristian Fabritius.
Fabritiuksen lapsia olivat jääkärikapteeni Almar Fabritius, mielitautiopin professori Harald Fabritius ja maanviljelysneuvos Edvard Josef Fabritius.
Taiteellinen tuotanto

Fabritius on ensimmäisiä suomenkielisten runojen säveltäjiä Suomessa. Hänen säveltämänsä on lauluvihkonen Peipposen liverrys, jonka runot ovat Suonion. Vihkosta myytiin Helsingin Suomalaisen Normaalilyseen hyväksi. Lauluista tunnetuin on "Ainoa hetki".
Fabritiuksen sävellyksiä ovat orkesterialkusoitto Maria Stuart, viulukonsertto 1877 (ilmestyi myös pianosovituksena), kuoro- ja orkesteriteoksia kuten kantaatti kuorolle sekä viulu-, laulu- ja pianosävellyksiä muun muassa kokoelmissa Snöflingor, 4 små tonmålningar vid piano (1859) ja Det sjungande Finland.
Kirjajulkaisut

Hästen: dess ytterlära, behandling och vård , bearbetning af E. F. Helsingfors: Edlund 1888.
Hevonen: sen ulko-osat, käyttely ja hoito, toim. E. F.; suomennos, ynnä lisäyksen ja sanastojen kanssa, tehnyt Eenokki Kilpanen, Helsinki: Edlund 1888.
Hippologiska spörsmål, Helsingfors: Författaren 1891. (Erip.: Nya Pressens landtbruksafdelning)
Uusi hevoskirja: hevonen ynnä hevosen ulko-osat, ruokinta, hoito, taudit ja siitos, toim. E. F.; suom. ja mukaillen E. P. Helsinki: Edlund 1898.
Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskus

Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskuksen (EFES) vastuualueena oli Suomen lentotiedotusalueen (ICAO-koodi EFIN) eteläosa, joka kattoi Etelä- ja Keski-Suomen Oulun läänin etelärajaan saakka. Tällä alueella tapahtuvien lentojen lennonvarmistuspalveluita (lennonjohto-, lentotiedotus- ja hälytyspalvelu) varten lennonvarmistuskeskuksessa toimi aluelennonjohto (engl. Area Control Centre, lyh. ACC). Lyhenne EFES tulee sanoista Europe, Finland ja Etelä-Suomi.
Organisaatio ja historiaa

Lennonvarmistuskeskuksessa toimi myös lentopelastusta koordinoiva ja johtava lentopelastuskeskus (engl. Rescue Co-ordination Centre, lyh. RCC).
Vuosittain Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskuksen vastuualueella tapahtui noin 220 000 mittarilentosääntöjen (engl. Instrument Flight Rules lyh. IFR) mukaan suoritettua lentoa, joka oli noin 95% IFR-lentojen kokonaismäärästä Suomen alueella.[lähde? ]
Keskus sijaitsi vuodesta 1966 vuoteen 2015-2018 asti Tampereen Aitolahden Olkahisissa Aitovuoressa.
Pohjois-Suomen lennonvarmistuspalveluita hoiti Pohjois-Suomen lennonvarmistuskeskus (EFPS), joka on toiminut Rovaniemellä Rovaniemen lentoaseman alueella vuodesta 1976 alkaen. Finavia päätti kuitenkin huhtikuussa 2009 keskittää koko Suomen lennonvarmistustehtävät Tampereelle ja lakkauttaa EFPS:n. Kyseinen uusi toimintamalli tuli käyttöön marraskuussa 2010, jolloin Etelä- ja Pohjois-Suomen lennonvarmistuskeskukset lakkautettiin ja tilalle perustettiin Suomen aluelennonjohto.
Vuonna 2013 Finavia päätti siirtää toiminnan Helsinki-Vantaan lentoasemalle Vantaalla. Siirto toteutui vuosina 2015-2018.
Aiheesta muualla

Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskuksen kotisivu[vanhentunut linkki]
Lennonvarmistuskeskus Googlen satelliittikuvassa
FS Le Terrible (S619)

| Le Terrible |
| --- | --- |
 Le Terrible

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  DCNS
Kölinlasku:  marraskuu 2000
Laskettu vesille:  21. maaliskuuta 2008
Palveluskäyttöön:  20. syyskuuta 2010
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 640 t (pinnalla) 14 335 t (sukelluksissa)
Pituus:  138 m
Leveys:  12,50 m
Syväys:  10,60 m
Koneteho:  1 x K15-painevesireaktori (150 MW)
Nopeus:  25+ solmua
Miehistöä:  15 upseeria ja 96 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  16 × M51 SLBM 4 × 533 mm torpedoputkea, joihin F17-torpedot Exocet SM39
Le Terrible (runkonumero 619) on Ranskan laivaston Triomphant-luokan strateginen ydinasein varustettu ydinsukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin DCNS:ltä, missä köli laskettiin marraskuussa 2000. Se laskettiin vesille 21. maaliskuuta 2008 ja valmistui 20. syyskuuta 2010.
Evolved Expendable Launch Vehicle

Evolved Expendable Launch Vehicle eli EELV on Yhdysvaltain, lähinnä Puolustusministeriön 1990-luvun alkupuoliskolla käynnistämä ohjelma uuden kantorakettiperheen kehittämiseen EELV:n on tarkoitus sopia monipuolisesti sekä sotilaallisiin että siviililaukaisuihin.
EELV:n on tarkoitus korvata lähes kaikki Yhdysvaltain ilmavoimien nykyään käyttämistä kantoraketerista.
Eino Lehtinen (kuvanveistäjä)

| Eino Johannes Lehtinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. joulukuuta 1924 Lappee
Kuollut: 15. maaliskuuta 1985 (60 vuotta) Keuruu
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  kuvanveistäjä
Kuuluisimpia töitä:  Kalapoika, Runoilijan muotokuva
Palkinnot
 Suomen Taideakatemian Ateneum-suihkukaivokilpailun voitto 1951 
Eino Johannes Lehtinen (6. joulukuuta 1924 Lappee – 15. maaliskuuta 1985 Keuruu) oli suomalainen kuvanveistäjä sekä peruskoulun ja lukion teknisten töiden ja kuvaamataidon opettaja.
Lehtisen tuotannossa tyypillisimmät materiaalit ovat kipsi, pronssi, kupari, teräs ja betoni; aihepiireistä useimmin töissä toistuvat ihmiset, etenkin lapset. Häneltä tilattiin lukuisia muotokuvaveistoksia, joista tunnetuin on Keuruun kunnan tilaama pronssiveistos Einari Vuorelasta.
Näyttelyt

Eino Lehtisen teoksia on ollut näytteillä hänen opiskeluajoistaan lähtien sekä Helsingissä (muun muassa Galleria Pinxissä 1967) että hänen asuinmaakunnassaan Keski-Suomessa. Ensimmäiset yksityisnäyttelynsä Lehtinen piti 1959 Multialla sekä Keuruulla, missä hän asui ja opetti elämänsä viimeiset vuosikymmenet. Taiteilijan teoksia oli viimeksi esillä perustajajäsenten töitä esittelevässä Keuruun taiteilijaseuran 40-vuotisnäyttelyssä vuonna 2006.
Taide

Etenkin figuurisommitelmissaan ja muotokuvissaan Lehtinen uskoi klassisen muodon arjen yläpuolelle kohottaviin ihanteisiin. Lapsikuvauksissa muodon ylevä ankaruus taas myöntyy inhimilliseen pehmeyteen ja toisinaan jopa huumorin pilkkeeseen. Lapset olivatkin yksi taiteilijan suosikkiaiheista.   Muotokuvia Lehtinen tuotti niin lapsista kuin aikuisistakin; ne ovat kuitenkin pääosin yksityisissä kokoelmissa.
Lopputuotannossaan Eino Lehtinen alkoi ottaa vaikutteita modernismin veistotaiteesta, ja vaikutus siirtyi myös hänen oppilaisiinsa. Modernistisessa vaiheessa Lehtinen teki veistoksia hitsaamalla ja polttoleikkaamalla. Useat 1970-luvun alussa valmistuneet teokset kuten Kolmas maailma (kuva) muistuttavat Alberto Giacomettin tuotantoa, johon Lehtinen tiettävästi kuitenkin tutustui ensi kertaa vasta Sveitsissä 1975.
Taide > Julkisia teoksia

Kalapoika, pronssinen suihkulähdeveistos (Suomen Taideakatemian Ateneum-suihkukaivokilpailun palkinto 1951)
Leipä, mosaikkityö, Elannon leipomo, Helsinki 1955
Krusifiksi, kipsi, Muuramen kirkko 1963
Suutelevat pääskyset, betoni (1965), Keuruun kaupungin kokoelmat
Materia ja antimateria, betoni (1960-luku), Keuruun kaupungin kokoelmat
Runoilijan muotokuva 1975, Einari Vuorelan rintakuva, pronssi, Keuruun kirjaston veistokset
Taide > Julkisia teoksia > Muistomerkkejä

Vanhan siunauskappelin muistokivi
Keuruun toisen kirkon muistomerkki
Taavi Tainion muistolaatta
Koulutus

Eino Lehtinen opiskeli Taideteollisen oppilaitoksen veisto- ja muovausosastolla 1949–51. Valmistumisensa jälkeen Lehtinen lähti seikkailulliselle opintomatkalle polkupyörällä halki Euroopan aina Marokon Casablancaan; matkapäiväkirjan sijaan tuore taiteilija tuotti näkemästään lyijykynäpiirroksia.
Lisäoppia Lehtinen haki kuvanveistäjä–akateemikko Oskari Jauhiaisen sekä hitsaustaiteen uranuurtajan, professori Eila Hiltusen, apulaisena. Jauhiaisen opissa tuore taiteilija pääsi seuraamaan akateemikon ensimmäisen suurtyön, Mikael Agricolan patsaan, valmistumista. Sibelius-monumentistaan tunnettu Hiltunen puolestaan valoi Lehtiseen innostustaan luoda teoksia hitsaamalla.
Seuratoiminta

Eino Lehtinen edisti aktiivisesti taidetoimintaa Keski-Suomessa. Hän oli läänin taidetoimikunnan jäsen vuosina 1977–1979 sekä oli yhtenä viidestä kuvataiteilijasta perustamassa Keuruun Taiteilijaseuraa, jonka johtokunnassa hän myös istui vuosina 1966 ja 1972–1973. Seura kuuluu Suomen Kuvataidejärjestöjen liittoon, ja sen jäseninä on keuruulaisia ja multialaisia ammattitaiteilijoita ja ansioituneita taiteenharrastajia.
Auringonpalvoja ja Kylpytyttö 1950-luvulta, alun perin kipsiä. Pronssivalu Janne Salmi 2005.
Kolmas maailma vuodelta 1970
Electronic Fields Festival

Electronic Fields Festival on Suomen suurin ilmainen EDM-musiikin festivaali. Sen kotipaikkana on toiminut Helsingin Maaherranpuisto Viikissä. Tapahtumassa esiintyy joka vuosi kymmeniä suomalaisia elektronisen musiikin tuottajia ja DJ:tä.
2016

Vuonna 2016 järjestettiin ensimmäinen Electronic Fields Festival. Tapahtuma järjestettiin Helsingin Maaherranpuistossa 23.7.2016. Esiintymässä mm. The Second Level, Samlight, Flowjacks, Riku G ja Mike Anthony.
2017

Tapahtuman toisena vuotena mittasuhteet tuplaantuivat. Tapahtumassa oli kaks lavaa ja neljä ruokapistettä sekä oma anniskelualue. Esiintymässä oli mm. Winning Team, Samlight, Ninth Floor, Alora Senii, Gas Gas, DJ Nikos, Crito, Riku G, NickyB, Mike Anthony, VIIO ja Sam & Mike.
Eteläinen basilika (Korintti)

| Eteläinen basilika |
| --- | --- |
Sijainti:  Archaía Kórinthos, Kórinthos, Korinthia, Peloponnesos, Kreikka
Koordinaatit:  37°54′17″N, 22°52′51″E
Rakennustyyppi:  basilika
Valmistumisvuosi:  noin 37–54 jaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eteläinen basilika oli antiikin aikainen basilika Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Basilika oli rakennettu roomalaisella ajalla joko keisari Caligulan tai keisari Claudiuksen aikana eli noin vuonna 37–54 jaa. Vuosisadan lopulla rakennusta korjattiin.
Basilika sijaitsi Korintin agoran eli torin etelälaidalla sijainneen niin kutsutun Etelästoan eteläpuolella. Paikka on aivan nykyisen arkeologisen alueen laidalla. Basilika oli kaksikerroksinen ja koostui peristyylisalista, joka oli nelilaivaisen kryptoportiikin päällä. Näin se oli pohjakaavaltaan suorakulmio suorakulmiossa ja muistuttaa monin tavoin agoran itälaidalla sijainnutta varhaisempaa Juliusten basilikaa. Rakennukset olivat myös hyvin saman kokoisia: Eteläisen basilikan alimman ja ulommaisen osan koko oli noin 38,5 x 23,5 metriä, ja ylemmän ja sisimmäisen osan koko noin 26,1 x 11,8 metriä. Basilika oli kytketty Etelästoaan ja kuului samaan rakennuskokonaisuuteen sen kanssa.
Ernst Moritz Arndt

Ernst Moritz Arndt
Ernst Moritz Arndt (26. joulukuuta 1769 Gross-Schoritz, Rügen – 29. tammikuuta 1860 Bonn) oli saksalainen kirjailija ja runoilija.
Arndt oli kotoisin Rügenin saarelta, joka silloin kuului Ruotsille, ja kävi koulua Stralsundissa. Hän opiskeli teologiaa Greifswaldissa ja Jenassa tarkoituksena valmistua papiksi. mutta hänestä tuli kuitenkin Greifswaldissa historian professori vuodesta 1806 sekä historian professori Bonnin yliopistossa vuodesta 1818. Monien vaiheiden jälkeen hänestä tuli 1841 Bonnin yliopiston rehtori. Hän oli Frankfurtin kansalliskokouksen jäsen 1848.
E. M. Arndtin synnyinkoti Groß Schoritzissa.
Arndt oleskeli 1806–1809 Ruotsissa, teki laajoja matkoja siellä ja käänsi Ruotsin lakia Ruotsin Saksassa sijaitsevia maakuntia varten. Hän toimi Pietarissa maanpaossa olevan valtiomiehen Karl vom Steinin sihteerinä ja joutui tämän kanssa pakenemaan Napoleonin sotajoukkoja Venäjällä. Hän oli ensimmäisiä saksalaisia joka juhli vastarintaa Napoleonia vastaan. Vuoden 1813 sodan aikana hän kirjoitti muun muassa kokoelman Lieder für Teutsche, ja siinä julkaistiin isänmaallisia lauluja, jotka ovat pysyneet kansallismielisen saksalaisen runouden ohjelmistossa siitä lähtien ja joista tunnetuin, ”Was ist des Deutschen Vaterland”, oli jonkin aikaa epävirallinen kansallislaulu. Hän jatkoi ponnisteluja yhdistääkseen Saksan eri valtioita yhteistä vihollista Ranskaa vastaan.
Nationalistisen kauden ajattelija Arndt piti oppi-isänään Johann Gottlieb Fichteä. Tämän tavoin hän lietsoi saksalaisissa kansallistunnetta ja saavutti suuren suosion. Fichtestä poiketen Arndt ihannoi voimaa ja väkivaltaa. Sotaakin hän piti Jumalan säätämyksenä, koska ihminen epätäydellisyydessään ei kestäisi ikuista rauhaa, vaan kaikkinaiset paheet kitkisivät hänestä tällöin viimeisetkin hyveet. Orjamieli oli kirjailijalle paheista suurin. Kansallissosialisteille Ernst Moritz Arndt tarjosi paljon ajattelun apuvälineitä.[lähde? ]
Arndt kirjoitti myös hengellisiä lauluja ja virsiä. Saksan evankelisten kirkkojen virsikirjassa Evangelisches Gesangbuch on kaksi hänen kirjoittamaansa virttä. Virsi "Wenn aus dem Dunklen ich mich sehne" vuodelta 1819 julkaistiin hänen kirjoituksessaan ”Von Wort und von dem Kirchenlieder”. Se on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa, virsi 270 "När ingen ljusning alls jag finner". Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa se on Pekka Kivekkään käännöksenä vuodelta 1997 "Kun yhä viipyy aamurusko".
Teoksia > Runoja ja lauluja

Sind wir vereint zur guten Stunde ("Kun olemme yhdistyneet onnellisina aikoina")
Was ist des Deutschen Vaterland? ("Mikä on saksalaisten isänmaa?")
Der Gott, der Eisen wachsen ließ ("Jumala, joka antaa raudan kasvaa"). Säveltänyt Albert Methfessel (1785–1869).
Zu den Waffen, zu den Waffen ("Aseisiin, aseisiin")
Kommt her, ihr seid geladen ("Tulkaa tänne, olette kutsutut"), Evangelisches Gesangbuch (evankelinen virsikirja, 213)
Ich weiß, woran ich glaube ("Tiedän, mihin uskon"), Evangelisches Gesangbuch (evankelinen virsikirja, 357)
Die Leipziger Schlacht ("Leipzigin taistelu"), Deutsches Lesebuch für Volksschulen (saksalainen alkeiskoulun lukukirja)
Teoksia > Muita teoksia

(Valikoima)
Reise durch Schweden ("Matka Ruotsin halki", 1797);
Nebenstunden, Beschreibung und Geschichte der Shetländischen Inseln und Orkaden ("Kuvaus Shetland- ja Orkneysaarista", 1820);
Die Frage über die Niederlande ("Alankomaiden kysymys", 1831);
Erinnerungen aus dem äusseren Leben (omaelämäkerta, 1840);
Rhein- und Ahrwanderungen ("Vaelluksella Reinin ja Ahrin varrella", 1846),
Meine Wanderungen und Wandlungen mit dem Reichsfreiherrn Heinrich Carl Friedrich vom Stein ("Vaellukseni ja muodonmuutokseni vapaaherra Heinrich Carl Friedrich vom Steinin kanssa", 1858),
Pro populo germanico (1854), alun perin tarkoitettu viidenneksi osaksi teokseen "Geist der Zeit".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ernst Moritz Arndt Wikimedia Commonsissa
Eric Muirhead

Eric E. Muirhead (1917–1994) oli merkittävä yhdysvaltalainen patologian alan emeritusprofessori, joka toimi 1970- ja 1980-luvuilla memphisläisen Baptist Memorial Hospital -sairaalan patologian ylilääkärinä. Hän tuli maailmanlaajuisesti tunnetuksi todettuaan ja virallisesti julistettuaan Elvis Presleyn kuolleeksi 16. elokuuta 1977 kello 15.30.
Eric Muirhead oli ansioitunut lääketieteen tutkija ja merkittävä patologian alan osaaja Tennesseessä. Hän toimi aikoinaan muun muassa Tennesseen yliopistossa patologian alan päällikkönä kouluttaen lukuisia tulevia patologeja. Hänet palkittiin juuri ennen kuolemaansa Franz Volhard Award of the International Society of Hypertension -palkinnolla pitkästä elämäntyöstään lääketieteen hyväksi.
Elvis Presleyn tapaus

Muirhead osallistui Elvis Presleyn elvytysyrityksiin jopa lähes tunnin ajan sairaalassa. Tämän jälkeen Presleyn ruumiinavaus aloitettiin poikkeuksellisesti lähes heti kuolleeksi julistamisen jälkeen noin kello 17:00-19:00 välisenä aikana sairaalan tiloissa. Muirhead johti ruumiinavausta, jonka suorittivat Memphisin piirikunnan kuolinsyytutkijan ja tapauksen tutkinnanjohtajan Jerry Franciscon valvonnassa Muirhead, Presleyn henkilääkäri George Nichopoulos ja tohtori Noel Florredo.
Francisco julkisti medialle Presleyn kuolinsyyksi sydämen rytmihäiriön välittömästi ruumiinavauksen jälkeen.
Eldar Skamo

| Eldar Skamo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Eldar Skamo
Syntynyt: 12. lokakuuta 1986 (ikä 38)
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pieni laitahyökkääjä / Iso laitahyökkääjä
Pituus:  198 cm
Paino:  85 kg
Nyk. joukkue:  Torpan Pojat
Sarja:  I-divisioona A
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2004–2009 2009–2013 2013–2014 2014–2018 :   Espoon Honka  Kauhajoen Karhu  Namika Lahti  BC Nokia  Ura Basket  Espoo Basket Team  Torpan Pojat
Eldar Skamo (s. 12. lokakuuta 1986) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa I-divisioona A:ssa pelaavia Torpan Poikia. Hän pelaa joukkueessaan pienen laitahyökkääjän sekä ison laitahyökkääjän pelipaikoilla.
Ura Basketin lisäksi Skamo on edustanut miesten pääsarjatasolla, Namika Lahtea, BC Nokiaa ja Espoon Honkaa, jona aikana hän pelasi rinnakkaislisenssillä myös koripallon I-divisioonaa Tapiolan Hongan joukkueessa.[lähde? ]
Skamo on ollut voittamassa koripallon miesten suomenmestaruutta Hongan mukana vuosina 2007 ja 2008. Kaudella 2009–2010 hänet valittiin Korisliigan vuoden kehittyneimmäksi pelaajaksi.[lähde? ]
Pelaajaura

Kasvattajaseurastaan Espoo Basket Teamista Skamo siirtyi Espoon Honkaan, jossa hän pelasi aluksi juniorisarjoja siirtyen myöhemmin Hongan Korisliiga-joukkueeseen. Kausien 2004–2005 ja 2005–2006 ajalta Skamolla on jo muutama merkintä Korisliiga-ottelun kokoonpanoon, mutta käytännössä hänen tulokaskautensa liigassa oli kuitenkin vasta kausi 2006–2007, jolloin hän oli SM-kultaa voittaneen Hongan kokoonpanossa 28 runkosarjan ottelussa. Suomenmestaruutta hän oli Hongan mukana voittamassa myös kaudella 2007–2008. Skamon pistekeskiarvo 18 runkosarjan ottelussa oli 4,1 ja levypallokeskiarvo 2,8. Kausien 2006–2007 ja 2007–2008 aikana Skamo pelasi Espoon Hongan liigajoukkueen lisäksi rinnakkaislisenssillä koripallon I-divisioonaa Tapiolan Hongassa, jossa peliaikaa kertyi huomattavasti liigajoukkuetta enemmän. Kaudella 2008–2009 Skamon peliaika lisääntyi aikaisemmista kausista, mutta tehot jäivät silti edelliskausien tasolle.[lähde? ]
Kaudeksi 2009–2010 Skamo siirtyi Korisliigaan nousseeseen Kauhajoen Karhuun, jossa vastuuta luvattiin Hongan vuosiin nähden enemmän. Hän olikin lähes kaikissa pelaamissaan otteluissa joukkueen avauskokoonpanossa. Skamo oli joukkueen paras kotimainen pisteidentekijä 11,5 keskiarvollaan. Koripalloliiton kauden päätösgaalassa hänet valittiin Korisliigan vuoden kehittyneimmäksi pelaajaksi.
Huhtikuussa 2010 Skamo teki vuoden jatkosopimuksen Kauhajoen Karhun kanssa. Skamo pelasi Kauhajoella heinäkuuhun 2013 saakka, jolloin siirtyi Namika Lahteen.
Syyskuussa 2014 Skamo siirtyi I-divisioonaa pelanneen BC Nokian riveihin. Kesäkuussa 2015 hän solmi liigatasolle nousseen nokialaisseuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Toukokuussa 2016 hän teki jatkosopimuksen.
Kesäkuussa 2018 Skamo teki sopimuksen kaarinalaiseen Ura Basketiin, joka nousi kaudeksi 2018–2019 Korisliigaan. Heinäkuussa 2019 Skamo teki sopimuksen kotkalaisseuran kanssa.[lähde? ]
Syyskuussa 2021 Skamo teki vuoden mittaisen sopimuksen Torpan Poikien kanssa. Elokuussa 2024 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen pelattuaan kolme edeltävää kautta joukkueen riveissä.
Saavutukset

Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja 2010
Suomen mestaruus 2007 ja 2008
SM-pronssia 2016
MD1 Vuoden pelaaja 2021-2022 ja 2023-2024
Tilastot > Runkosarja

| Kausi | Joukkue | Liiga | O | 2P % | 3P % | 1P % | HL | PL | LEV | S | M | R | T | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004–2005 | E Honka | Sparliiga | 3 | 0,0 % | 0,0 % | 0,0 % | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0 |
| 2005–2006 | E Honka | Korisliiga | 1 | 0,0 % | 0,0 % | 0,0 % | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0 |
| 2006–2007 | E Honka | Korisliiga | 28 | 48,4 % | 26,3 % | 75,0 % | 0,5 | 0,6 | 1,2 | 0,5 | 0,6 | 0,2 | 0,1 | 1,8 | 51 |
| 2006–2007 | T Honka | I-divisioona | 19 | 66,0 % | 25,9 % | 76,6 % | 1,7 | 5,6 | 7,4 | 2,2 | 3,7 | 2,6 | 0,5 | 14,3 | 271 |
| 2007–2008 | E Honka | Korisliiga | 18 | 59,5 % | 35,3 % | 62,5 % | 1,4 | 1,4 | 2,8 | 0,4 | 0,5 | 0,5 | 0,1 | 4,1 | 73 |
| 2007–2008 | T Honka | I-divisioona | 17 | 52,6 % | 32,1 % | 63,0 % | 2,4 | 3,8 | 6,1 | 1,4 | 2,4 | 1,5 | 0,4 | 9,6 | 164 |
| 2008–2009 | E Honka | Korisliiga | 40 | 58,7 % | 27,3 % | 72,7 % | 1,1 | 0,9 | 2,0 | 0,5 | 0,9 | 0,7 | 0,2 | 3,8 | 152 |
| 2009–2010 | Karhu | Korisliiga | 43 | 55,6 % | 35,0 % | 78,7 % | 1,1 | 2,8 | 4,0 | 1,7 | 3,2 | 1,4 | 0,3 | 11,5 | 496 |
| 2010–2011 | Karhu | Korisliiga | 43 | 47,7 % | 32,3 % | 62,3 % | 1,1 | 2,2 | 3,3 | 2,1 | 2,0 | 1,0 | 0,3 | 8,6 | 369 |
| 7 kautta | YHTEENSÄ | Korisliiga | 176 | 53,1 % | 32,8 % | 72,2 % | 1,0 | 1,7 | 2,7 | 1,2 | 1,6 | 0,8 | 0,2 | 6,5 | 1141 |
| 2 kautta | YHTEENSÄ | I-divisioona | 36 | 60,1 % | 27,9 % | 71,6 % | 2,0 | 4,8 | 6,8 | 1,8 | 3,1 | 2,1 | 0,4 | 12,1 | 435 |