stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hopewellin perinne
Suhteiden ylläpito

Olennaisin osa Hopewellin perinteen menestyksestä perustui kaupan mukana tulleen vuorovaikutuksen ohella yhteisiin rituaaleihin. Tarkoin harkitut ja monimuotoiset seremoniat helpottivat poliittisten ja sosiaalisten suhteiden ylläpitoa. Eri ryhmien kokoontuessa yhteisiin juhlatilaisuuksiin vahvistui yhteenkuuluvuuden tunne. Kaukaa tulleet saivat uusia virikkeitä ja aviottomille tarjoutui tilaisuus löytää itselleen puoliso.
Levinneisyydestään huolimatta Hopewellin perinteen ydinkeskuksena toimi Ohion Scioto-jokilaakso, jossa kumpuja tehtiin vuosina 100 eaa.—600 jaa. Historioitsijat eivät ole pystyneet selvittämään Ohion ylivertaisuutta metsämaan kauden arkkitehtuurissa, rituaaleissa ja taiteessa. Erään teorian mukaan Ohiossa on saattanut asua joku erityisen karismaattinen henkilö, joka Muhammedin ja Budhan tavoin vangitsi suurten ihmisjoukkojen mielenkiinnon. Ihmiset tulivat kaukaisilta alueilta ottamaan osaa seremonioihin ja toivat mukanaan uhrilahjoja. Suuret Hopewellin perinteen maakummut ovat saattaneet toimia Mekan kaltaisena pyhiinvaelluspaikkana niin yksityisille kulkijoille kuin suurille pyhiinvaeltajien ryhmille.
Kummut ja haudat

Siinä missä Adena-kumpuja oli suppealla alueella Ohiossa ja Yhdysvaltain itärannikolla, Hopewell levittäytyi koko Kordillieerien itäpuoliseen Yhdysvaltoihin. Vaikka useimmat Hopewell-kummuista ovat Mississippi-joen varrella, rakennettiin niitä myös muualle. Maakumpuja on arveltu olleen yksistään Ohion alueella noin 10 000. Nykyään näistä maamerkeistä on jäljellä 1000, osa yksityisten maanomistajien hallussa.
Tyypillisen Hopewell-kummun korkeus on 9 metriä ja läpimitta 30 metriä. Kumpujen muoto vaihtelee suorakaiteesta ympyrään. Suuret maarakennelmat on tehty satojen vuosien kuluessa, ja niiden rakentamisessa on käytetty alkeellisia kivi-työkaluja, puukeppejä sekä koreja, joissa maa-aines tuotiin paikalle muualta. Tasalakisia suorakaiteen muotoisia kumpuja on löydetty mm Pinsonista ja Ingomarista. Eteläisessä Ohiossa Clark's Worksissa (ns. "Hopewell Earthwork", "North Fork Works"), on eräänlainen maa- ja kivimuuri, joka sulkee sisäänsä 51 ha alalle ainakin 40 hautakumpua, joista yksi on 55x152 m alainen Kumpu 25, joka on suurin Pohjois-Amerikan hautakummuista.
Hopewell-kummut tehtiin uskonnollisiin tarkoituksiin ja hautaamisia varten. Hautakummut todistavat Hopewellin perinteen ihmisten harjoittaneen monimutkaista vainajanpalvontaa. Valtavia puisia taloja rakennettiin varta vasten tasoitetulle paikalle. Suurin osa vainajista poltettiin näissä katottomissa paaluvarustuksissa kun liha oli ensin poistettu luista. johtavissa asemissa olevat tärkeät henkilöt haudattiin koskemattomina. Heidät asetettiin hautaustalon lattialle ja ympäröitiin esineillä joita heidän uskottiin tarvitsevan seuraavassa elämässä.
Arkeologiset tutkimukset ovat paljastaneet Hopewellin ihmisten harrastaneen kallonmuotoilua edeltävän kulttuurin tavoin. Ilmiön takana on arveltu olleen halu näyttää paremmalta vastakkaisen sukupuolen silmissä. Kallonmuotoilu on saattanut olla myös merkki korkeasta asemasta.
Kylät

Hopewell-ihmiset asuivat aluksi pienissä eristetyissä yhteisöissään, joihin kuului korkeintaan kaksi laajentumaperhettä. Metsien riistan tuomaan ravintoon toivat vaihtelua kalat, kilpikonnat ja linnut. Ruokavaliota täydensivät marjat, juuret ja pähkinät. Suurten järvien alueilla villiriisin keruu oli merkittävä elinkeino. Maissin viljely oli harvinaista. Nykyisen ajanlaskun alkamisen tienoilla Meksikon kanssa alkanut kauppa toi maissin Hopewellin alueelle 200 jaa., mutta maissi ei sopeutunut lyhyisiin kesiin. Maissin sijaan viljeltiin perinteisiä kurpitsaa, auringonkukkaa ja monia rikkaruohoksi luokiteltavia ruohomaisia kasveja.  Näitä olivat päivänkakkaran sukuinen iiva, savikka, tattari ja pikkuohra, joiden siemenet olivat pieniä. Varsinkin iivassa on paljon valkuaisaineita ja öljyä. 
Yhteiset ravinnonkeruu- ja metsästysmatkat naapurien kanssa lisäsivät myös muuta aktiviteettiä. Uskonnollisten näkemysten ja tärkeimpien perusarvojen jakaminen yhdisti kyliä toisiinsa ja muutti niitä suuremmiksi. Viljelystä muodostui metsästystä ja keräilyä tärkeämpää, sillä se mahdollisti väestön asettumisen paikoilleen.
Hopewell-ihmisten asuinalueilla asui jopa 40 asukasta/100 km².
Vuosien 325 - 350 välisenä ajanjaksona Hopewellin yhteisöjen keskinäiset suhteet Ohion alueella muuttuivat huonommiksi. Kumpujen rakentaminen tyrehtyi ja yhteiset seremoniat harvenivat. Syitä tähän on etsitty niin ilmastonmuutoksista, astronomiaan perustuvien ennustusten pettämisestä kuin uskonnollisista erimielisyyksistäkin. Eräänä syynä perinteen loppumiseen arvellaan myös kylien kasvamista liian isoiksi. Vaurauden mukana tulleen väestön kasvun myötä ravintolähteet ammennettiin tyhjiksi. Tämä lisäsi kaupan tarvetta. Jotkut alueelliset keskittymät saattoivat vallata tilaa toinen toiseltaan ja epäsuotuisa kilpailuasetelma otti vallan. Eri alueilla kulttuuri hiipui eri aikoina. Suurin osa tästä tapahtui ensimmäisen vuosituhannen puoliväliin mennessä. Vuoden 750 jaa. paikkeilla perinne katosi kokonaan. Laajamittainen maanviljely saattoi osaltaan olla vaikuttamassa tähän ilmiöön.
Hopewellin häviämisen myötä pohjoiset metsäintiaanit palasivat uskonnollisessa elämässään vanhan arkaaisen kauden tapoihin. Kylät muuttuivat pienemmiksi ja keskittyivät suurten jokien varsille. Mississippin eteläjuoksulla ihmiset kehittivät maanviljelystä ja jatkoivat Hopewellin perinnettä, joka johti Mississippin kulttuurin syntymiseen. Myös kummunrakentajien ammattikunta jatkoi työtään, mutta he eivät saaneet enää vaikutteita Hopewellin perinteestä.
Taide

Hopewellin taiteessa korostui oman aikakautensa todellisten sekä kuviteltujen eläinhahmojen suosio. Nämä esineet nousivat tärkeään asemaan hengellisissä rituaaleissa ja lisäsivät samalla omistajansa yhteiskunnallista merkitystä. Hopewellin taide oli tehty suurelta osin kivestä, keramiikasta, metallista, simpukoista ja helmistä sekä eläinten luista ja hampaista. Näiden materiaalien lisäksi Käsiteltiin puuta, kuituja, turkiksia ja nahkaa. Saviruukkuja tehtiin sekä seremonioihin, että tavalliseen käyttöön. Ne erosivat koristeluiltaan suuresti toisistaan. Kuparista tehdyt kirveet olivat voiman symboli, ja Hopewellin johtajien on uskottu kantaneen niitä vallan tunnuksena.
Ohion Scioton piirikunnassa vuonna 1915 suoritetuissa hautakumpujen kaivauksissa löydettiin yli 500 piilotettua esinettä, jotka on yhdistetty Hopewelliin. Esineiden joukossa oli 136 erilaista piippua, jotka oli muotoiltu monien eri lintujen ja nisäkkäiden mukaan.
Hopewellin ala/rinnakkaistraditioita

Hopewellin perinne on käytännössä sama kuin Keskimmäinen Metsämaan perinne., joka vallitsi 200 eaa. – 400 jaa, huipentuen noin 0–200 jaa..
Hopewellin perinteeseen laskettiin monesti myös seuraavat pienet paikalliskulttuurit:
Santa Rosa-Swift Creek culture 100–300 jaa.
Marksville culture Floridassa 1–400 jaa.
Copena culture Alabamassa. 1–500 jaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Octagon Moonrise website (Arkistoitu – Internet Archive)
Ohio Memory
Ohio Historical Society's Archaeology Page
Hopewellin kauppaverkoston levinneisyys.
Korpin kunniaksi muotoiltu Hopewellin aikainen piippu.
Hopewellin muinaista taidetta edustava kiilteestä tehty käsi.
Määränpäänä tähdet (albumi)

| Määränpäänä tähdet Lea Laven |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1979–1980
 Studio : MTV-studiot, Helsinki
 Julkaistu: 6. marraskuuta 1980
 Formaatti: LP-levy (CBS 84470)   C-kasetti (CBS 40-84470)
 Tyylilaji: iskelmä, pop
 Kesto: 38.55
 Levy-yhtiö: CBS Records
 Levymerkki: CBS
Listasijoitukset
   Suomi: 25. (marraskuu 1980)
Lea Lavenin muut julkaisut
| Rotunainen 1979 | Määränpäänä tähdet 1980 | Bella Cara 1982 |
Määränpäänä tähdet on suomalaislaulaja Lea Lavenin yhdeksäs, marraskuussa 1980 julkaistu studioalbumi. Levy koostuu suurin osin aikakaudesta poiketen suomalaisista kappaleista, joita ovat säveltäneet muun muassa Jukka Kuoppamäki, Jori Sivonen ja Veikko Samuli. Levyn yhdestätoista kappaleesta ainoastaan neljä on käännöskappaleita, joiden alkuperäisinä tulkitsijoina ovat olleet muun muassa Suzi Quatro (”She’s in Love with You”), Smokie (”Babe It’s Up to You”) sekä Raffaella Carrà (”No le hagas lo que a mí”).
Albumin tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi levyn päättävä ”Ei oo, ei tuu”, joka voitti vuoden 1979 Syksyn sävel-laulukilpailun yli 85 000 postikorttiäänellä. Yhteensä se sai yli 44% äänistä ja Lavenin ura nousi huipulle kappaleen myötä. Kappaleen singlejulkaisu nousi listaykköseksi Suomen jukebox-listalla sekä singlemyyntilistalla. Loppuvuodesta 1979 julkaistusta kappaleesta tuli yksi vuoden 1980 suurimmista hittikappaleista.
CBS Records julkaisi albumin vinyylilevynä ja C-kasettina. Albumi ei saavuttanut singlekappaleen kaltaista menestystä ja ylsi vain albumilistan 24. sijalle.
Kappaleet

Hän on aina sun – 3.21 (alkup. ”She’s in Love with You”, säv. & san. Mike Chapman – Nicky Chinn, suom. san. Raul Reiman, sov. Kalervo Halonen)
Määränpäänä tähdet – 3.57 (säv. Michael Kujawa, san. Jorma Toiviainen, sov. K. Halonen)
Kun mentiin naimisiin – 3.06 (säv. Jori Sivonen, san. Chrisse Johansson, sov. K. Halonen)
Siitä kiinni on – 3.14 (alkup. ”Babe It’s Up to You”, säv. & san. Roger Ferris – Gloria Macari, suom. san. R. Reiman, sov. K. Halonen)
Mitä tekisinkään ilman sinua – 2.27 (säv. Jukka Kuoppamäki, san. C. Johansson, sov. J. Sivonen)
Niin paljon rakkautemme kestää – 3.25 (alkup. ”No le hagas lo que a mí”, säv. & san. Gianni Boncompagni – Franco Bracardi, adapt. Manolo Diaz, suom. san. C. Johansson, sov. K. Halonen)
Palaan takaisin isäni taloon – 4.34 (säv. & sov. Veikko Samuli, san. C. Johansson)
Älä pelkää – 4.25 (alkup. ”Lady Laura”, säv. & san. Erasmo Carlos – Roberto Carlos, suom. san. C. Johansson, sov. K. Halonen)
Pieni rauhan kyyhkynen – 3.31 (säv. J. Kuoppamäki, san. C. Johansson, sov. K. Halonen)
Jos todellakin tahdot – minä lähden – 3.55 (säv. C. Johansson – Kari Kuusamo, san. C. Johansson, sov. V. Samuli)
Ei oo, ei tuu – 3.00 (säv. & sov. J. Sivonen, san. R. Reiman)
Tekijät > Muusikot

Lea Laven – laulu
Vesa Enne, Maarit Hurmerinta, Marjo-Riitta Kervinen, Pekka ”Pave” Maijanen ja Irina Milan (ent. Lindström) – taustalaulut
Kalervo (Kaarlo) ”Kassu” Halonen, Esa Kotilainen, Kari Kuusamo ja Jori Sivonen – kosketinsoittimet
Pekka Helin, Heikki ”Häkä” Virtanen ja Matti Tyni – bassot
Juha Björninen, Kaarlo ”Kalle” Lae, Heikki Laurila ja Janne Louhivuori – kitarat
Vesa Aaltonen, Tapani ”Nappi” Ikonen ja Hannu ”Roope” Koistinen – rummut
Jorma Ylösen johtama jousiryhmä – jousisoittimet
+
Olli Haavisto – steel-kitara (”Pieni rauhan kyyhkynen”)
Esko Heikkinen ja Markku Johansson – trumpetit (”Ei oo, ei tuu”)
Mircea Stan – pasuuna (”Ei oo, ei tuu”)
Irma Tapio – taustalaulu (”Ei oo, ei tuu”)
Tekijät > Tuotanto

Harri Sutinen ja Per Wallenius / MTV-studiot, Helsinki – äänitys
Erik Uddström – valokuvat ja ulkoasu
Víctor Sada

| Víctor Sada |
| --- | --- |
 Sada vuonna 2025.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Víctor Sada Remisa
Syntynyt: 8. maaliskuuta 1984 (ikä 41) Badalona, Katalonia, Espanja
Kansalaisuus:   Espanja
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä
Pituus:  192 cm
Paino:  93 kg
Nyk. joukkue:   FC Barcelona
Sarja:  Liga ACB
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2003–2006 2006–2008 2008–:   FC Barcelona  CB Girona  FC Barcelona
Maajoukkueet
:   Espanja
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Maa:   Espanja> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Liettua 2011 | miehet |  |
Víctor Sada Remisa (s. 8. maaliskuuta 1984 Badalona, Katalonia) on espanjalainen koripalloilija ja Euroopan mestari, joka pelaa Espanjan maajoukkueessa ja FC Barcelonassa.
Sada voitti Espanjan maajoukkueessa Euroopan mestaruuden vuonna 2011. Seurajoukkuetasolla hän voitti Gironaa edustaen EuroCupin vuonna 2007. FC Barcelonan pelaajana Sada voitti Euroliigan kaudella 2009–2010, neljä Espanjan mestaruutta, kaksi Espanjan cupia ja neljä Espanjan supercupia.
Sani Abacha

| Sani Abacha |
| --- | --- |
 Sani Abacha (vas.) vuonna 1994
Nigerian 10. presidentti
 17. marraskuuta 1993 – 8. kesäkuuta 1998  
Edeltäjä:  Ernest Oladeinde Shonekan
Seuraaja:  Abdulsalami Abubakar
Puolustusministeri
 1990-1993  
Maavoimien yleisesikuntapäällkkö
 1985-1990  
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. syyskuuta 1943 Kano
Kuollut: 8. kesäkuuta 1998 (54 vuotta) Abuja
Tiedot
Uskonto:  islam
Etnisyys:  kanuri
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):  Nigeria
Puolustushaara:  maavoimat
Palvelusvuodet:  1963–1998
Sotilasarvo:  kenraali
Kenraali Sani Abacha (20. syyskuuta 1943 – 8. kesäkuuta 1998) oli Nigerian sotilasdiktaattori 1993–1998.
Abacha otti vallan marraskuussa 1993 sekavissa oloissa Ernest Oladeinde Shonekanin virkamieshallitukselta, joka oli nostettu valtaan kun Ibrahim Badamasi Babangida oli julistanut Kashimawo Olawale Abiolan vaalivoiton mitättömäksi. Vaalivoittaja Abiola laitettiin vankilaan, jossa hän oli koko Abachan valtakauden ajan, minkä johdosta Nigeria erotettiin Kansainyhteisöstä ja se joutui diplomaattisesti eristyksiin.
Abachan hallinnon aikana ihmisoikeuksia rikottiin yleisesti. Yhdeksän ogoni-aktivistin, mukaan lukien Ken Saro-Wiwan hirttäminen vuonna 1995 todennäköisesti tekaistujen syytteiden perusteella veti kansainvälisen huomion Nigerian tilanteeseen.
Abachan alaisuudessa Nigerian armeija johti Afrikan valtioiden interventiota, joka palautti Sierra Leonen siviilivaltaan maaliskuussa 1998.
Abacha kuoli 54-vuotiaana sydänkohtaukseen. Juorujen mukaan tapaukseen sisältyy Viagran liika-annostus ja kaksi tai kolme intialaista prostituoitua. Abacha polttohaudattiin seuraavana päivänä ilman kuolinsyyn tutkintaa, mikä lisää huhuja tahallisesta tai tahattomasta myrkytyksestä.
Abachan kuoleman jälkeen valtaan nousi presidentti Olusegun Obasanjo. Hänen hallituksensa on syyttänyt Abachaa perheineen valtion kassan tyhjentämisestä ja korruptiosta, joka yltää Mobutu Sese Sekon kanssa tasoihin tai jopa siitä ohi. Etsinnät käynnistyivät, kun muutamia viikkoja miehensä kuoleman jälkeen Sani Abachan leski Maryam Abacha tavattiin Kanon lentoasemalta, jossa hän oli lähdössä väitetysti pyhiinvaellusmatkalle Saudi-Arabiaan. Mukana olleet 38 matkalaukkua herättivät poliisin epäilyn. Niistä paljastui läjäpäin rahaa. Helmikuussa 2000 Nigerian hallinto arvioi Sani Abachan kaudella anasteun omaisuuden arvoksi 4,3 miljardia dollaria. Yli 20 vuotta myöhemmin, tammikuussa 2021 BBC:n uutisen mukaan Nigerian hallituksen palkkaama lakimies olisi onnistunut palauttamaan yli 20 vuoden työn aikana 2,4 miljardia dollaria anastettua varallisuutta Nigerialle. Tarkkaa tietoa anastetun omaisuuden arvosta ei ole; jotkut pitävät julkisuudessa olleita 4-5 miljardin dollarin arviota ylimitoitettuna. Toisaalta anastettujen varojen etsintä on jatkunut vielä 2020-luvullakin ja lehdistössä on esitelty anastuksiin osallistujia. Esimerkiksi nigerialaisen oikeusistuimen päätöksessä kesällä 2023 on etsitty kadonnutta osaa 5 miljardiksi dollariksi esitetystä anastuksesta.
Bamako

| Bamako |
| --- | --- |

 vaakuna
 Bamako
 Koordinaatit: 12°39′N, 8°0′W 
Valtio:   Mali
Alue:  Bamakon piirikunta
Hallinto:  
 – Pormestari:  Adama Sangaré
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  267 km²
Väkiluku (2019):  2 529 300
 – Väestötiheys:  9 473 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bamako
Sutrama eli paikallinen julkinen kulkuneuvo.
Niger-joki halkoo Bamakon.
Bamako , bambaraksi ߓߡߊ߬ߞߐ߬ Bàmakɔ̌, fulaniksi 𞤄𞤢𞤥𞤢𞤳𞤮 Bamako, on Malin pääkaupunki ja asukasluvultaan suurin kaupunki, joka sijaitsee maan lounaisosassa Niger-joen varrella. Bamakon asukasluku oli noin 2 529 300 henkilöä vuonna 2019.
Maantiede

Bamako on alun perin muodostunut Niger-joen pohjoisrannalle, mutta kaupungin kasvaessa on rakennettu joen yli etelärannalle kulkevat sillat Pont des Martyrs ja Pont du Roi Fahd. Tulvavaaran vuoksi lähelle joen rantaa ei ole voitu rakentaa mitään. Esimerkiksi vanhin joen yli kulkeva silta on nykyään veden peitossa suurimman osan vuodesta. Maasto Bamakossa matalaa ja tasaista lukuun ottamatta kaupungin pohjoispuolella sijaitsevia tulivuoren jäännöksiä, joiden lähellä sijaitsevat myös presidentin palatsi ja keskussairaala.
Aikaisemmin kaupungin länsipuolella sijaitsi sotilaslentokenttä, mutta sen sulkemisen jälkeen alueelle kehittyi edelleen vilkkaasti kasvava ja kehittyvä teollisuus- ja kauppa-alue nimeltään ACI 2000. Alkuperäinen kaupallinen keskusta sijaitsi joen pohjoispuolella Avenue du Fleuve-, Rue Baba Diarra- ja Boulevard du Peuple -katujen reunustamalla alueella.
Keskusta on usein erittäin täynnä ihmisiä, ilmanlaatu on heikko ja hintataso on ympäristöä merkittävästi korkeampi. Bamakossa sijaitsevat Malin kansalliskirjasto, kansainvälinen lentokenttä, kansallismuseo, eläintarha ja useita muita nähtävyyksiä sekä kansallisesti merkittäviä kohteita. Dakarin–Nigerin rautatie yhdistää Bamakon Senegalin pääkaupunkiin Dakariin ja idässä Koulikoroon.
Malin itsenäisyyden aikana Saudi-Arabia ja Kiina ovat investoineet kaupunkiin ja parantaneet sen infrastruktuuria.
Maantiede > Ilmasto

Bamakossa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan savanni-ilmasto. Vuoden ympäri on kuumaa, kesäisin on sateista ja talvisin erittäin kuivaa. Vuoden keskilämpötila on noin 28 °C ja keskimääräinen sademäärä 950 millimetriä. Toukokuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 32 °C. Viilein kuukausi on joulukuu, jolloin keskilämpötila on noin 25 °C. Sateisin kuukausi on elokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 290 millimetriä. Tammi- ja helmikuu puolestaan ovat kuivimmat kuukaudet. Silloin keskimääräinen sadanta on 0 millimetriä.
Historia

Kaupungin nimi on peräisin bambarankielisistä sanoista bama (suom. krokotiili) ja Ko (suom. selkä).
Bamako on ollut asutettuna paleoliittiselta kaudelta lähtien.lähde? Kaupunki oli yksi 1200-luvulta 1600-luvun loppuun saakka alueella vaikuttaneen Malin kuningaskunnan tärkeimmistä keskuksista. Sen tarkkaa perustamisaikaa ei kuitenkaan tiedetä. Bamako oli tärkeä markkinapaikka ja erityisesti islamin tutkimus- ja opintokeskus. Se oli myös monikulttuurinen, ja siellä asui ainakin bambaroita, bozoja, maureja ja arabeja.
Malin kuningaskunnan hiipumisen seurauksena myös Bamakon merkitys alkoi rappeutua. Kun Mungo Park vieraili kaupungissa vuosina 1797 ja 1806 ensimmäisenä modernin ajan eurooppalaisena, siellä oli Parkin arvion mukaan 6 000 asukasta. Bamakon väkiluku pieneni vielä tämänkin jälkeen, eikä siellä ollut 1800-luvun lopulla enää kuin muutama sata asukasta.
Vuonna 1883 ranskalaiset joukot valloittivat alueen ja vuonna 1908 Bamakosta tuli Ranskan Sudanin pääkaupunki. Ranskalaisen vallan aikana alueen infrastruktuuria parannettiin mittavilla hankkeilla. Maataloutta kehitettiin, ja Maliin rakennettiin rautatie ja laajoja kastelujärjestelmiä. Myöhemmin nykyisen Malin alue liitettiin osaksi Ranskan Länsi-Afrikkaa. Bamakosta tuli myös voimakas antikolonialismin keskus, ja siellä perustettiin vuonna 1946 Rassemblement démocratique africain, joka oli ensimmäinen ranskankielinen panafrikkalainen järjestö.
Malin itsenäisyyden koittaessa 1960 Bamakossa asui noin 160 000 asukasta. 1960-luvulla Mali noudatti sosialistista talousjärjestelmää ja Neuvostoliitto teki sinne investointeja. Valtiollistetut yritykset eivät kuitenkaan olleet kannattavia ja kaupungin infrastruktuuri alkoi heiketä. Nuori upseeri Moussa Traoré kaappasi vallan maan ensimmäiseltä presidentiltä Modibo Keïtalta vuonna 1968. Seuranneiden vuosien aikana Malin maataloustuotanto romahti, ja maaseuduilta muutti ihmisiä Bamakoon paetakseen köyhyyttä ja nälänhätää. Bamakon asukasluku monikertaistui 1900-luvun aikana. Vuonna 1991 Bamakossa järjestettiin suuri protestimarssi, jonka tukahduttaminen johti satojen henkilöiden kuolemaan. Seuraavana vuonna Traoré luopui vallasta. Vallan kaapannut Amadou Toumani Touré järjesti kuitenkin vapaat ja demokraattiset vaalit, joissa maan uudeksi presidentiksi valittiin Alpha Oumar Konaré.
Vuonna 2015 ainakin kymmenen aseistautunutta miestä hyökkäsi kaupungissa sijaitsevaan Radisson Blu Hotel -hotelliin. Hyökkäyksessä otettiin panttivangeiksi 170 ihmistä, joista 30 oli hotellin työntekijöitä. Hotelli-iskussa kuoli yli 20 ihmistä.
Väestö

Bamakon väestönkasvu on ollut erittäin voimakasta. Arvioiden mukaan Bamako on tällä hetkellä maailman kuudenneksi nopeimmin kasvava kaupunki. Vuoden 2009 virallisessa väestönlaskennassa kaupungissa oli 1,8 miljoonaa asukasta. Arviot nykyisestä väkiluvusta vaihtelevat 2,6 miljoonasta 3,3 miljoonaan asukkaaseen. Bamakon hyvin nopean väestönkasvun arvioidaan jatkuvan, sillä Malissa on käynnissä kaupungistumisprosessi.
Bamako sijaitsi aiemmin kaupunkia halkovan Niger-joen pohjoisrannalla. Voimakkaan väestönkasvun seurauksena kaupunki on levinnyt joen eteläpuolen tasangoille. Vuoden 2019 arvion mukaan joen pohjoispuolen Rive Gauchessa asui 54 % ja eteläpuolen Rive Droitessa 46 % kaupungin asukkaista. Saman vuonna Bamakon väestötiheydeksi arvioitiin 8 200 asukasta neliökilometrillä.
Hallinto

Bamako muodostaa oman piirikuntansa, johon kuuluu kuusi kuntaa (ransk. commues), joita jokaista johtaa pormestari. Piirikunnan pinta-ala on 276 neliökilometriä. Piirivaltustoon valitaan edustajia Bamakon kuudesta kunnasta niiden asukasluvun perustella. Toimeenpanevaan elimeen kuuluu pormestari, valtuuston johtaja ja kaksi edustajaa. Bamakon piirin pormestarina on vuodesta 2007 toiminut Adama Sangaré.
Käytännössä suuri osa vastuusta hallinnosta ja peruspalveluista hajautettiin aluetasolle Malin vuoden 1992 perustuslaissa. Jako kaupungin kuuden kunnan, Bamakon piirikunnan hallinnon ja aluehallinnon vastuiden, oikeuksien ja velvollisuuksien välillä on kuitenkin epäselkeä. Myös valtionhallinnolla on intressi vaikuttaa pääkaupungin asioihin. Toiminnoissa on hallintojärjestelmän seurauksena paljon päällekkäisyyksiä ja koordinoinnin vaikeuksia.
Hallinto > Kunnat

Commune I on 35 neliökilometrin laajuinen 334 886 asukkaan kunta (2009). Kuntaan kuuluvat Banconin, Boulkassombougoun, Djelibougoun, Doumanzana Fadjiguilan, pohjoisen Sotuba Korofinan ja eteläisen Korofina Sikoronin kaupunginosat.
Commune II on 18,3 neliökilometrin laajuinen 159 360 asukkaan kunta (2009). Kunta on Bamakon teollinen keskus. Kuntaan kuuluvat Niarélan, Bagadadjin, Medina-Couran, Bozolan, Missirna, Hippodromen, Quinzambougoun, Bakaribougoun, TSF:n ja Bougouban kaupunginosat sekä Bamakon teollisuusalue. Kuntaan kuuluu myös Cité du Nigerin saari.
Commune III on 20,7 neliökilometrin laajuinen 128 666 asukkaan kunta (2009). Kunta on Bamakon hallinnollinen ja kaupallinen keskus, jonka alueella sijaitsevat myös kaupungin kaksi suurinta markkinapaikkaa Grand market ja Dibida. Kuntaan kuuluu kaksikymmentä kaupunginosaa.
Commune IV on 42 neliökilometrin laajuinen 304 526 asukkaan kunta (2009). Kuntaan kuuluvat Talikon, Lassan, Sibiribougoun, Djikoroni Paran, Sébénikoron, Hamdallayen, Lafiabougoun ja Kalabambougou, kaupunginosat.
Commune V on 42 neliökilometrin laajuinen 413 266 asukkaan kunta (2009). Kuntaan kuuluvat Badalabougoun, Sema I:n, Quartier Malin, Torokorobougoun, Baco-Djicoronin, Sabalibougoun, Daoudabougoun ja Kalaban-Couran kaupunginosat.
Commune VI on 87 neliökilometrin laajuinen 469 662 asukkaan kunta (2009). Kuntaan kuuluvat Banankabougoun, Djanékélan, Faladién, Magnambougoun, Missabougoun, Niamakoron, Sénoun, Sogonikon, Sokorodjin ja Yrimadion kaupunginosat.