stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Basileios Suuri
Pyhimysasema

Roomalaiskatolinen kirkko muistaa pyhää Basileiosta pyhässä messussa seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
"Orémus. Exáudi, quǽsumus, Dómine, preces nostras, quas in beáti Basilíi Confessóris tui atque Pontíficis sollemnitáte deférimus: et, qui tibi digne méruit famulári, eius intercedéntibus méritis, ab ómnibus nos absólve peccátis. Per Dominum nostrum Iesum Christum, Filium tuum: qui tecum vivit et regnat in unitate Spiritus Sancti Deus, per omnia saecula saeculorum. R. Amen."
Basileos on Venäjän, Kappadokian, munkkien ja sairaaloiden esimiesten suojeluspyhimys ja hänet kuvataan kantamassa kirjaa tai kääröä sekä yliluonnollisen tulen kanssa, usein kyyhkysen kanssa.
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Basileios Suuri: Mitä hyötyä nuorisolle on Kreikan kirjallisuudesta. Teoksessa Lukianos: Miten historiaa on kirjoitettava.  (Suomennos Kaarle Hirvonen)  Helsinki:  K. Hirvonen, 1977.
Basileios Suuri: Kuuden päivän luomistyö. Yhdeksän luomistyötä käsittelevää saarnaa. Heksaemeron.  (Suomentanut Heikki Koskenniemi. toimittanut Erkki Koskenniemi. Studia Patristica Fennica 2)  Suomen patristinen seura, 2015.  ISBN 978-952-68145-2-0
Pyhän Basileios Suuren laaja luostarisääntö.  (Suomennos Fevronia Orfanos, kielenhuolto Leena Tolkki-Tammi)  Valamon luostari, 2016.  ISBN 978-952-5495-39-3
Pyhä isämme Basileios Suuri: Kehotus papille. (Basileios Suuren (kuoli n.379) teoksista suom. Johannes Seppälä) Ortodoksinen kulttuuri, Määritä ajankohta! Joensuu:  Ortodoksisen kulttuurin säätiö: Valamon luostari : Ortodoksinen kirjallisuusyhdistys Ortokirja. ISSN 0359-3932
”Basileios Suuren kanonit”, Pyhien isien kanonit, s. 39–75.  Suomentanut Johannes Seppälä. Pieksämäki:  Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1986.  ISBN 951-9071-78-4
Pyhän Basileios Suuren opetuspuheita.  (Sisältää muun muassa puheet Kateudesta, Juopumusta vastaan ja Nuorisolle siitä, kuinka tulee käyttää hyväksi pakanallista sivistystä)  Suomentanut sisar Kristoduli, toim. Aleksander Nyström. Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1994.  ISBN 951-8979-16-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Basileios Suuri Wikimedia Commonsissa
Pyhä Basileios Suuri Ortodoksi.net.
Merkittävimmät apostoliset isät ja kirkkoisät
Klemens I ·
Ignatios ·
Polykarpos ·
Papias ·
Hermas ·
Justinos Marttyyri ·
Irenaeus ·
Klemens Aleksandrialainen ·
Tertullianus ·
Origenes ·
Cyprianus ·
Eusebios Kesarealainen ·
Athanasios Suuri ·
Efraim Syyrialainen ·
Basileios Suuri ·
Gregorios Nazianzilainen ·
Gregorios Nyssalainen ·
Kyrillos Jerusalemilainen ·
Epifanios ·
Johannes Khrysostomos ·
Kyrillos Aleksandrialainen ·
Ambrosius ·
Hieronymus ·
Augustinus ·
Leo Suuri ·
Pseudo-Dionysios Areopagita ·
Gregorius Suuri ·
Maksimos Tunnustaja ·
Johannes Damaskolainen
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia 2  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Venäjä 2  3  Vatikaani 2  3  4  5  6 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Kolikko

Kolikko on pieni, litteä, (usein) kovasta metallista tai muovista lyömällä valmistettu litteä kiekko, jota käytetään pääsääntöisesti maksuvälineenä, käteisenä rahana. Kolikot julkaisee usein jokin virallinen taho, kuten valtio, hallitsija tai hallitus. Lyöjätahon tunnukset esiintyvät kolikossa sen tunnuspuolella. Arvopuolella kerrotaan kolikon nimellisarvo. Kolikko on nykyisistä maksuvälineistä vanhin.lähde?
Kolikot ovat usein metallia tai metalliseosta, joskus myös synteettistä materiaalia. Ne ovat muodoltaan usein pyöreitä. Kolikot jotka on tehty arvokkaista metalleista kutsutaan Bullion-kolikoiksi. Muita kolikoita käytetään rahana, jokapäiväisissä maksutapahtumissa, setelirahojen joukossa.lähde?
Arvo > Valuutta

Kolikkoja voidaan käyttää fiat-rahana.lähde?
Arvo > Keräilykappaleena

Kolikon arvo keräilijälle määräytyy useimmiten sen kunnosta, historiallisesta merkittävyydestä, harvinaisuudesta, laadusta, muotoilun kauneudesta ja yleisestä keräilijöiden haluttavuudesta.lähde?
Käyttörahana

Rahankäsittelyn helpottamiseksi kolikkoina lyödään yleensä sellaiset nimellisarvot, joiden käyttö on suurinta ja joiden painaminen seteleinä olisi epätaloudellista nopeasta kierrosta johtuvan kulumisen aiheuttaman uusimistarpeen vuoksi. Poikkeuksia tästä ovat erilaiset juhlarahat, jotka voivat olla suuriarvoisiakin.lähde?
Inflaation vuoksi pienimpiä kolikoita on usein poistettu käytöstä ja pienimpiä seteleitä alettu lyödä kolikoina. Esimerkiksi yhden ja kahden sentin eurokolikoista on haluttu luopua monissa euromaissa. Suomessa niitä ei alun perinkään otettu käyttöön. Toisinaan kolikon lyöntikustannukset saattavat ajan myötä ylittää reaaliarvon, kuten kävi alun perin täyskupariselle Yhdysvaltain yhden sentin metallirahalle. Tällöin nimellisarvosta joko luovutaan tai kolikkoa aletaan lyödä halvemmasta materiaalista. Suomen hopeamarkalle kävi samoin kuin Yhdysvaltain yhden sentin kolikolle.lähde?
Leimakiilto tarkoittaa sitä kiiltoa, joka syntyy metallirahaa lyötäessä kolikon tasaisiin pintoihin. Kiilto katoaa kolikon kiertäessä, minkä vuoksi keräilijät haluavat usein rahat leimakiiltoisina.
Etymologia

Kolikko on onomatopoeettinen sana, se kuvailee metallirahan kolinaa. Kolikon etu- eli tunnuspuolta sanotaan kruunaksi ja tausta- eli arvopuolta klaavaksi. Kruuna-nimitys juontaa juurensa siitä, että kolikon etupuolelle lyötiin kuninkaan tai vain hänen kruununsa kuva.
Muuta käyttöä

Kolikoita voi myös käyttää erilaisten temppujen yhteydessä, tai arvottaessa jotakin voi heittää kruunaa ja klaavaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kolikko Wikimedia Commonsissa
Laki metallirahasta (216/1998) Finlex. Viitattu 18.10.2010.
Viiden miljoonan saksan markan kolikko (Weimarin tasavalta, 1923). Huolimatta korkeasta nimellisarvosta kolikon rahallinen arvo pieneni muutaman sentin murto-osaksi vuoden 1923 lopussa, huomattavasti vähäisemmäksi kuin kolikon metallin arvo.
Yhdysvaltain yhden sentin kolikko on elinkaareltaan pitkäikäinen. Se lyötiin ensi kerran 1909 Abraham Lincolnin satavuotisjuhlavuonna kuparista. Nykyään sen koostumus on pääosin sinkkiä.
Belgica (linnoitus)

Belgica ympäristöineen kuvassa vuodelta 1824.
Belgica 1990-luvun lopulla.
Belgica (Fort Belgica, indonesiaksi Benteng Belgica) on Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian 1600-luvulla Indonesiaan rakennuttama linnake. Se sijaitsee Bandasaarten Bandanairassa ja on yksi suurimmista säilyneistä eurooppalaisista linnakkeista Indonesiassa.
Historia

Vuonna 1611 rakennettu linnoitus oli tärkeä puolustusrakennelma, joka hallitsi Bandanairan lahtea. Sen rakentaminen antoi Alankomaille etulyöntiaseman alueen muihin siirtomaavaltoihin nähden ja se on suurin yhä jäljellä oleva rakennelma Bandasaarilla.
Huomattavaa on, että Belgican rakentamisen aikaan latinankielistä sanaa Belgium käytettiin viittaamaan koko nykyisen Belgian ja Hollannin kattavaan alueeseen eikä yksinomaan sen nykyiseen, eteläosaan viittaavaan alueeseen.
Belgica lisättiin Unescon maailmanperintöluettelon kulttuurikohteiden alustavaan luetteloon 19. lokakuuta 1995.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Belgica Wikimedia Commonsissa
Belgica Fort – UNESCO World Heritage Centre
Ring, T., et al. (1994), International Dictionary of Historic Places: Asia and Oceania, Taylor & Francis. ISBN 1-884964-04-4
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Fort Belgica
Käännös suomeksi
Belojarski

| Belojarski (Белоя́рский) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Hanti-Mansian sijainti, alla kaupungin sijainti piirikunnassa
 Belojarski
 Koordinaatit: 63.71535°N, 66.66701°E 
Valtio:  Venäjä
Feneraatiopiiri:  Ural
Alue:  Tjumenin alue
Piirikunta:  Hanti-Mansia
Piiri:  Belojarskin piiri
Kaupungiksi:  
Väkiluku (2010):  20 283
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
Postinumero:  628160-628163
Suuntanumero(t):  +7 34670
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Belojarski (ven. Белоя́рский) on kaupunki Venäjän Hantien ja mansien autonomisen piirikunnan luoteisosassa, Obin itärannalla. Linnuntietä kaupunki sijaitsee noin 325 kilometriä piirikunnan pääkaupunki Hanty-Mansijskista pohjoisluoteeseen.
Kaupungin aseman tämä 20 283 asukkaan (2010) taajama sai 1988. Belojarski toimii yhteensä 30 049 asukkaan Belojarskin piirin hallintokeskuksena.
Aiheesta muualla

Tietoa kaupungista (venäjäksi)
Antony Beevor

| Antony Beevor |
| --- | --- |
 Antony Beevor vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Antony James Beevor
Syntynyt: 14. joulukuuta 1946 (ikä 78) Lontoo
Kansalaisuus:  Iso-Britannia
Ammatti:  historioitsija, kirjailija ja entinen sotilas
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  tietokirjat
Aiheet:  elämäkerrat ja sodat
Aiheesta muualla
www.antonybeevor.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Antony James Beevor (s. 14. joulukuuta 1946 Lontoo) on brittiläinen historioitsija ja kirjailija. Hän on kirjoittanut lukuisia elämäkertoja ja teoksia toisesta maailmansodasta ja Espanjan sisällissodasta. Beevorin tunnetuimmat julkaisut ovat Stalingrad ja Berliini 1945. Beevor on ollut aiemmin sotilas. Hän on opiskellut Winchester Collegessa ja Sandhurstin kuninkaallisessa sotakorkeakoulussa.
Beevorin suomennetut teokset

Stalingrad.  ((Stalingrad, 1998.) Suom. Matti Kinnunen)  WSOY, 2000.  ISBN 978-951-0-27889-5
Berliini 1945.  ((Berlin: The Downfall 1945, 2002.) Suom. Matti Kinnunen)  WSOY, 2002.  ISBN 978-951-0-28347-9
Taistelu Kreetasta.  ((Crete: The Battle and the Resistance, 1991.) Suom. Matti Kinnunen)  WSOY, 2004.  ISBN 978-951-0-29089-7
Olga Tšehovan arvoitus.  ((The Mystery of Olga Chekhova, 2004.) Suom. Anja Meripirtti)  WSOY, 2005.  ISBN 978-951-0-30795-3
Taistelu Espanjasta. Espanjan sisällissota 1936–1939.  ((The Battle for Spain: The Spanish Civil War 1936–39, 2006.) Suom. Matti Kinnunen)  WSOY, 2006.  ISBN 978-951-0-31934-5
Normandia 1944. Maihinnoususta Pariisin vapauttamiseen.  ((D-Day: The Battle for Normandy, 2009.) Suom. Jorma-Veikko Sappinen)  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35306-6
Pariisi miehityksen jälkeen 1944–1949.  ((Paris After the Liberation, 1944–1949, 1994/2004.) Suom. Markku Päkkilä)  Siltala, 2009.  ISBN 978-952-234-012-2
Toinen maailmansota.  ((The Second World War, 2012.) Suom. Jorma-Veikko Sappinen)  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-36462-8
Ardennit 1944.  (Ardennes 1944, 2015)  Suomentanut Markku Päkkilä. WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-41213-8
Kohtalokas silta – Arnhem 1944.  (Arnhem – The Battle for the Bridges 1944, 2018)  Suomentanut Seppo Raudaskoski. WSOY, 2018.  ISBN 978-951-0-43415-4
Venäjän vallankumous ja sisällissota. (Alkuteos Russia: Revolution and Civil War 1917–1921, 2022. Suomentanut Markku Päkkilä.) WSOY, 2022. ISBN 9789510482193
Aiheesta muualla

Antony Beevorin kotisivut (englanniksi)
Radio 1: Antony Beevor ja Hitlerin yllätys Yle Areena.
Kuosmanen, Jukka: Sotahistorioitsija Beevor eksyy Ardennien metsään Yle Kulttuuri. 6.11.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Scopus 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Victoria Belim

Victoria Frolova, kirjailijanimi Victoria Belim, on ukrainalainen toimittaja, kirjailija ja kääntäjä. Hän on kirjoittanut vuodesta 2010 Financial Timesiin. Muita hänen kirjoituksiaan julkaisseita ovat New York Times Magazine, Elle, Marie Claire ja Red. Belim on hänen kirjailijanimensä. Hänen isänsä on venäläinen, äitinsä ukrainalainen. Hän kasvoi suvun monikielisessä ympäristössä.  Hän on opiskellut yhteiskuntatieteitä ja kääntänyt persiankielistä kirjallisuutta.
Belim muutti 13-vuotiaana äitinsä kanssa Yhdysvaltoihin Chicagoon, josta hän palasi Eurooppaan ja asettui 2013 Brysseliin. Hän ei ollut käynyt Ukrainassa vuosikymmeniin, mutta paluu Eurooppaan herätti kaipuun synnyinmaahan ja halun tutkia suvun tarinoita.
Kirjoitustyön alkuna oli äidin sukulaisen 1930-luvulla kadonneen Nikodimin arvoitus. Benim lähti käymään Ukrainassa 2014, pian sen jälkeen kun Venäjä oli vallannut Krimin. Haastatellessaan ihmisiä hän samalla etsi omaa ukrainalaista identiteettiään. Hän otti kirjailijanimekseen isoäitinsä tyttönimen. Isoäiti on ollut innoittamassa häntä kirjoittamaan. Isä-vainajan veli haikaili Neuvostoliiton kunnianpäivien perään, ja heille kehkeytyi riitaa. Esikoisteos The Rooster House (suom. Punaiset seireenit) oli valmistunut jo sitä ennen 2021 ja ennen Venäjän hyökkäystä Ukrainaan. Sodan varjo häilyy kuitenkin koko kirjan yllä. Hän on omistanut kirjan isoäidilleen Valentinalle (1934–2021).
Teokset

Punaiset seireenit (The Rooster House), suom. Tero Valkonen. Helsinki: Tammi 2023 ISBN 978-952-04-4781-6
Aiheesta muualla

Miia Gustafsson, Isoäiti halusi puhua vain kirsikkapuista, Yle.fi, uutiset 4.3.2023
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Tšekki
Pierre Belon

Pierre Belon
Pierre Belon (n. 1517 – huhtikuu 1564) oli ranskalainen luonnontieteilijä, joka perusti eläintieteen vertailevan anatomian haaran.
Belon syntyi lähellä Le Mansia ja opiskeli lääketiedettä Pariisissa suorittaen tohtorin tutkinnon. Vuonna 1540 hän opiskeli kasvitiedettä Wittenbergin yliopistossa Valerius Corduksen oppilaana ja retkeili hänen kanssaan Saksassa. Vuosina 1546–1548 Belon suoritti merkittävän tieteellisen tutkimusmatkan Välimeren itäosiin Kreikkaan, Vähään-Aasiaan, Egyptiin, Palestiinaan ja Arabian niemimaalle. Matkan rahoittajana toimi Tournonin kardinaali François. Belon julkaisi matkastaan kertomuksen vuonna 1553 nimellä Les observations de plusieurs singularitez et choses memorables trouvées en Grèce, Asie, Judée, Egypte, Arabie et autres pays étrangèrs. Hän kuvailee siinä suuren joukon uusia eläin- ja kasvilajeja sekä muita luonnonhistoriallisia kohteita.
Kuvitusta Belonin lintukirjasta: ihmisen ja linnun luurankojen vertailua.
Vuonna 1551 ilmestyi Belonin teos kaloista, lähinnä delfiinistä, L’histoire naturelle des éstranges poissons marins, ja 1555 merkittävä teos linnuista, L’histoire de la nature des oyseaux, missä hän kuvailee noin 200 lintulajia. Teos oli Albrecht Dürerin ja Leonardo da Vincin kuvittama ja se oli Konrad Gesnerin samana vuonna julkaiseman Historia Animaliumin ohella ensimmäinen kuvitettu eläinkirja. Belonia syytettiin Gesnerin plagioinnista. Hän oli tavannut tämän myös henkilökohtaisesti.
Belon salamurhattiin Pariisin Bois de Boulognessa huhtikuussa 1564. Tekijä tai tekijät ovat jääneet tuntemattomiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Belon Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  İslâm Ansiklopedisi
Bellesbumprom

| Bellesbumprom |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  valtionkonserni
Kotipaikka:  ul. K. Marksa 16, GSP, 220030 Minsk,  Valko-Venäjä
Toimiala:  Valko-Venäjän metsä-, puunjalostus-, sellu- ja paperiteollisuusyritysten hallinta ja myynninedistäminen
Henkilöstö:  53 000
Omistaja:  Valko-Venäjän valtio
Kotisivu:  www.bellesbumprom.by
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bellesbumprom (ven. Беллесбумпром;  tai ven. БелЛесБумПром, Белорусский производственно-торговый концерн лесной, деревообрабатывающей и целлюлозно-бумажной промышленности) on Valko-Venäjän metsä-, puujalostus-, sellu- ja paperiteollisuuden valtionkonserni. Siihen kuuluu noin 60 Valko-Venäjällä toimivaa puutavara-, sahateollisuus-, puunjalostustuote-, talonrakennus-, kaluste-, komponentti-,  sellu-, paperi- ja kartonkialan tuotannollista yritystä tai yhteisöä. Näiden kautta tällä "tuotannollis-kaupallisella" metsäteollisuuskonsernilla on noin 53 000 työntekijää. Bellesbumprom kertoo vastaavansa noin 70 prosentista Valko-Venäjän puujalostusteollisuudesta  ja noin 50 prosentista maansa kalustetuotannosta. Konserniin kuuluvien yhtiöiden tuotteita viedään yli 50 maahan. Valtion enemmistöomisteisten yhtiöiden lisäksi metsäteollisuuskonserni edustaa myös joitain alansa yksityisomisteisiä yrityksiä.
Kuutiomääräisesti suurimpia puunkäyttäjiä konsernissa ovat olleet Pinskdrev (Pinsk), Svetlahorskin sellu- ja paperitehdas (Svetlahorsk),  Vitebskdrev (Vitsebsk), Mostovdrev (Masty), Borisov DOK (Barysau), FanDOK (Babruisk) ja Retšitsadrev (Retšytsa).
Useita konserniin kuuluvia yrityksiä on pyritty 2000-luvulla uudistamaan, yksityistämään ja niille hankkimaan ulkopuolista rahoitusta valtiollisen lainarahoituksen ohella. Modernisointihankkeita on myös kritisoitu, sillä näiden varjolla matalaa palkkaa saavia työntekijöitä on esimerkiksi estetty vaihtamasta työpaikkaansa.
Valtionkonserni Bellesbumprom on muiden keskeisten valtionkonsernien ja valtiollisen rautatieyhtiön tavoin Valko-Venäjän ministerineuvoston eli maan hallituksen suorassa valvonnassa ja toimii esimerkiksi Valko-Venäjän presidentin hyväksymien lakien ja asetusten puitteissa. Konsernin johto toimii Minskistä käsin. Valtionhallinto listasi Bellesbumpromin vuonna 2013 niiden 80 valtiollisen yrityksen joukkoon, joiden tuli tulouttaa osa voitostaan suoraan valtiolliseen kehitysrahastoon.
Aiheesta muualla

Lukašenko trebujet effekivnoi raboty ot predprijati Bellesbumproma (1/2014) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (tut.by)
In the Spotlight-  Lukashenko: Bellesbumprom Concern’s upgrade will increase Belarus’ exports (1/2014) (englanniksi) (belta.by)
Belarus president administration head reprimanded, deputy head dismissed (11/2013) (englanniksi) (belta.by)
Belarusian Gomeldrev, Mostodrev to set up MDF factories in 2014 (9/2013) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (gomel-region.by)
Valko-Venäjän metsäteollisuus (Arkistoitu – Internet Archive) (metla.fi)
Valko-Venäjän metsäteollisuus (infokortti, pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (metla.fi)
Belahedelmä

| Belahedelmä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Ruutakasvit Rutaceae
Suku::  Belahedelmät Aegle
Laji::  marmelos
Kaksiosainen nimi
 Aegle marmelos  (L.) Correa 
Katso myös
   Belahedelmä Wikispeciesissä   Belahedelmä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Belahedelmä (Aegle marmelos) on ruutakasvien (Rutaceae) heimoon kuuluva kasvi, jota käytetään sekä ravinnoksi että lääkekasvina. Aegle-sukuun kuuluu kolme indomalaijilaisen alueen pientä puuta.
Ulkonäkö

Belahedelmä on enintään noin 12 metriä korkeaksi kasvava okainen puu, joka kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Aasian monsuunimetsissä, mutta sitä viljellään koko Kaakkois-Aasiassa. Lehdet ovat kolmelehdykkäisiä ja epämiellyttävän hajuisia. Vihertävänvalkoiset kukat sijaitsevat tertuissa ja ovat puolestaan hyväntuoksuisia.
Hedelmät

Hedelmät syödään tuoreina tai kuivattuina ja niistä voidaan valmistaa juomaa. Kypsällä hedelmällä on lievästi laksatiivinen vaikutus. Keitettyä raakaa hedelmää käytetään hoidettaessa punatautia ja ripulia. Kasvista on eristetty ainakin viisi alkaloidia. Belahedelmän siemeniä levittävät ilmeisesti hedelmiä syövät lepakot.
Aiheesta muualla

ITIS: Aegle marmelos (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Aegle marmelos (englanniksi)
Flora of China: Aegle marmelos (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Aegle marmelos (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Aegle marmelos:  Wikidata: Q234126  Wikispecies: Aegle marmelos  APDB: 90351  APNI: 129745  BOLD: 210637  CoL: 658R3  Ecocrop: 2844  EoL: 483583  EPPO: AELMA  FNA: 220000248  FoC: 220000248  GBIF: 5421195  GRIN: 1560  iNaturalist: 325928  IPNI: 770819-1  IRMNG: 10589032  ITIS: 506380  IUCN: 156233789  NCBI: 68527  NTFlora: 18450  Open Tree of Life: 490374  PalDat: Aegle_marmelos  PfaF: Aegle marmelos  Plant List: kew-2623456  PLANTS: AEMA3  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:770819-1  Tropicos: 28100016  WFO: wfo-0000521533 
Crateva marmelos:  Wikidata: Q21872904  APNI: 215585  CoL: Z968  GBIF: 3871481  GRIN: 12160  IPNI: 147477-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:147477-1  Tropicos: 50172412  WFO: wfo-0000625712
Ulrich Beck

| Ulrich Beck |
| --- | --- |
 Ulrich Beck vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. toukokuuta 1944 Słupsk, Pommeri
Kuollut: 1. tammikuuta 2015 (70 vuotta)
Kansalaisuus:  saksalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Münchenin yliopisto, London School of Economics
Oppilaat:  Marc Krautzberger
Tutkimusalue:  sosiologia
Ulrich Beck (15. toukokuuta 1944 Stolp, Pommeri (nyk. Słupsk, Puola) – 1. tammikuuta 2015) oli saksalainen sosiologi. Hän toimi professorina Ludwig-Maximilians-Universität Münchenissä ja London School of Economicsissa.
Beck sai tutkijanuransa aikana useita kansainvälisiä palkintoja ja kunnianosoituksia. Vuonna 1996 hän sai Jyväskylän yliopiston yhteiskuntatieteiden kunniatohtorin arvon. Beck oli naimisissa saksalaisen yhteiskuntatieteilijän Elisabeth Beck-Gernsheimin (s. 1946) kanssa. He julkaisivat yhdessä useita teoksia.
Tutkimusintressit

Beck on tunnettu modernisaatiota, individualisaatiota ja globalisaatiota käsittelevistä teorioistaan. Hän toi yhteiskuntatieteelliseen keskusteluun useita laajalti käytettyjä käsitteitä ja ideoita, muun muassa riskiyhteiskunnan sekä refleksiivisen modernisaation käsitteet.
Refleksiivinen, toinen modernisaatio tarkoitti Beckille ”teollisen yhteiskunnan luovan (itse)tuhon mahdollisuutta”. Beckin mukaan riskiyhteiskunta syntyy, kun erilaiset sosiaaliset, poliittiset, taloudelliset ja yksilölliset riskit karkaavat perinteisten turvainstituutioiden kontrollista. Teollinen yhteiskunta alkaa itse tuottaa sellaisia uhkia, jotka eivät pysy sen hallinnassa.
Beckin riskiyhteiskuntateoriointia on sovellettu ennen kaikkea ympäristöongelmien tarkastelussa. Beck käsitteli kuitenkin tuotannossaan myös esimerkiksi perheeseen ja työhön liittyviä riskejä.
Viimeisinä vuosinaan Beck keskittyi tutkimuksessaan ja opetuksessaan työelämän murroksen ja sosiaalisen eriarvoisuuden kysymyksiin sekä kehitti kosmopoliittisuuden käsitteeseen pohjaavaa sosiologista teoriaa.
Teokset (valikoima)

Risikogesellschaft. Auf dem Weg in eine andere Moderne. Frankfurt am Main: Suhrkamp. 1986 (käännetty englanniksi vuonna 1992 nimellä Risk Society: Towards a New Modernity. London: Sage)
Gegengifte. Die organisierte Unverantwortlichkeit. Suhrkamp Verlag, Frankfurt am Main 1988
Elisabeth Beck-Gernsheimin kanssa Das ganz normale Chaos der Liebe, Suhrkamp, Frankfurt am Main 1990
World Risk Society. Cambridge: Polity Press 1998
Was ist Globalisierung? Irrtümer des Globalismus - Antworten auf Globalisierung, Suhrkamp, Frankfurt am Main 1997, ISBN 3-518-40944-1
Schöne neue Arbeitswelt. Vision: Weltbürgergesellschaft, Campus, Frankfurt am Main 1999, ISBN 3-593-36036-5
Tragische Individualisierung, julkaisussa Blätter für deutsche und internationale Politik, 2007, Heft 5, S. 577–584.
Macht und Gegenmacht im globalen Zeitalter. Neue weltpolitische Ökonomie, Suhrkamp, Frankfurt am Main 2002, ISBN 3-518-41362-7
Der kosmopolitische Blick oder: Krieg ist Frieden, Suhrkamp, Frankfurt am Main 2004