stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Humvee
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.humvee.net
http://www.army.mil/factfiles/equipment/wheeled/hmmwv.html
http://www.amgeneral.com/vehicles_hmmwv.php (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.fas.org/man/dod-101/sys/land/m998.htm
http://www.humvee.net/misc/humfaq.html
http://www.squidoo.com/hummer/ (Arkistoitu – Internet Archive)
HUMVEE Technical Manuals (englanniksi)
Ambulanssiversio
Puolan armeijan käyttämiä malleja
Humvee-alustainen TOW-ohjus on laukaistu.
Lumiteloilla varustettu Humvee
Jyhmysjärvi

| Jyhmysjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pori 
Koordinaatit:  61°39′40″N, 22°20′50″E
Järvinumero:  36.095.1.008 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  62  m 
 fiJyhmysjärvi 
Jyhmysjärvi on Karvianjoen vesistöön kuuluva melko pieni järvi Kairilan kylässä nykyään Poriin kuuluvassa Noormarkussa Satakunnan maakunnassa. Jyhmysjärven rantaviivassa on vaikeakulkuista suota ja vesijättömaata. Järvi laskee vetensä Lehmijokeen ja edelleen Suodenjokeen. Järven korkeus on 62 mpy  ja pinta-ala noin kahdeksan hehtaaria .
Keskinen Tervalammi

| Keskinen Tervalammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pori 
Koordinaatit:  61°38′41″N, 22°18′13″E
Järvinumero:  36.095.1.011 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  61  m 
 fiKeskinen Tervalammi 
Keskinen Tervalammi on melko pieni Karvianjoen vesistöön kuuluva järvi. Se sijaitsee Kairilan kylässä nykyään Poriin kuuluvassa Noormarkussa Satakunnan maakunnassa. Järvi saa vetensä Ylisestä Tervalammista ja läheisiltä soilta. Keskinen Tervalammi laskee vetensä  Aliseen Tervalammiin. Keskinen Tervalammi sijaitsee lähellä luonnonsuojelualuetta. Järven korkeus on 61 mpy ja  pinta-ala noin kaksi hehtaaria .
Kotajärvi (Pori)

| Kotajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pori 
Koordinaatit:  61°37′25″N, 22°23′34″E
Järvinumero:  36.095.1.002 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  58  m 
 fiKotajärvi 
Kotajärvi on Karvianjoen vesistöön kuuluva järvi Satakunnassa nykyään Poriin kuuluvassa Laviassa. Kotajärvi saa vetensä läheisiltä vesijättömailta ja soilta, ja laskee ojan kautta vetensä Suodenjokeen. Järven korkeus on 58 mpy  ja pinta-ala noin kolme hehtaaria.
Kulttuurikeskus Skantz

Kulttuurikeskus Skantzin rakennuksia helmikuussa 2021
Kulttuurikeskus Skantzin pääportti.
Kulttuurikeskus Skantzin voudinmaja torneineen.
Kulttuurikeskus Skantz on vuonna 2019 valmistunut Karvian Kantinkylässä sijaitseva Karvian kunnan tapahtumapaikka. Kulttuurikeskus Skantzin keskeisin osa on puurakenteinen katsomokokonaisuus, jossa on istumapaikat noin 400 katsojalle.  Katsomo on saanut inspiraationsa kulttuurikeskuksen lähellä 1600-luvulla sijainneesta Kyrön skanssin linnakkeesta. Katsomon vieressä sijaitsee entinen Kantin kyläkoulu, nykyään kulttuurikeskuksen leiritupa. Sisäänkäynti katsomotiloihin tapahtuu voudinmajaksi nimetyn lipunmyyntirakennuksen ja nostosillan kautta.
Kulttuurikeskus Skantzin katsomon suunnittelusta vastasi Arkkitehti- ja insinööritoimisto Motiivi Oy. Katsomo rakennettiin suurelta osalta talkoovoimin. Talkootuntien määrä oli noin 9 000. Katsomon rakentamiseen Karvian kunta sai myös ELY-keskuksen myöntämää avustusta. Kulttuurikeskus Skantzin avajaiset pidettiin 25.–26. toukokuuta 2019.
Kulttuurikeskus Skantz on osa Taiteiden reittiä Kammista Skantziin, joka sai virallisen matkailutiestatuksen helmikuussa 2021.
Aiheesta muualla

Matkailuyhtiö Willi Karvian kotisivut
Pelikaanimies

| Pelikaanimies |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Liisa Helminen
Käsikirjoittaja:  Liisa Helminen   William Aldridge
Perustuu:  Leena Krohnin romaaniin Ihmisen vaatteissa
Tuottaja:  Hanna Hemilä   Anita Oxburgh
Säveltäjä:  Tuomas Kantelinen
Kuvaaja:  Timo Salminen
Leikkaaja:  Jukka Nykänen
Pukusuunnittelija:  Marja Uusitalo Tiina Wilén
Koreografi:  Jorma Uotinen
Erikoistehosteet:  Ilmo Lintonen
Pääosat:  Kari Ketonen   Roni Haarakangas   Inka Nuorgam   Anu Viheriäranta
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  FS Film Oy
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures
Ensi-ilta:   17. joulukuuta 2004    25. helmikuuta 2005    21. lokakuuta 2005    15. joulukuuta 2005    29. maaliskuuta 2006
Kesto:  90 min.
Alkuperäiskieli:  suomi, dubattu englanniksi ja ruotsiksi
Budjetti:  2 200 000 €
Katsojat:  100 121
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pelikaanimies on vuonna 2004 valmistunut  Liisa Helmisen käsikirjoittama ja ohjaama elokuva, joka perustuu Leena Krohnin romaaniin Ihmisen vaatteissa (WSOY 1976). Se keräsi vuosina 2004 ja 2005 yhteensä 100 121 katsojaa. Pelikaanimies sai Jussi-palkinnot äänisuunnittelusta ja lavastuksesta. Se on myös palkittu Chicagon kansainvälisillä lastenelokuvafestivaaleilla.
Juoni

Emilin vanhemmat eroavat ja hän muuttaa äitinsä kanssa kaupunkiin. Emilin uuden kodin naapurina asuu mekastava herra Lintu. Kaupungilla herra Lintu on tavallisen näköinen ihminen, joka kulkee puku päällä. Tosiasiassa herra Lintu on oikea lintu, pelikaani, jonka Emil näkee kirkon portailla ottamassa suullaan lokin pudottamaa kalaa kiinni. Emil ystävystyy herra Linnun kanssa. Myöhemmin Emil tutustuu myös Elsa-nimiseen tyttöön.
Emil saa isältään kirjeen ja lähtee kahdeksi viikoksi hänen luokse maalle. Sillä välin herra Lintu paljastuu ja hänet viedään eläintarhaan. Emil palaa takaisin Helsinkiin ja lähtee pelastamaan herra Lintua Elsan kanssa. Lapset vapauttavat herra Linnun, joka päättää lentää pois.
Näyttelijät

Kari Ketonen – herra Lintu (Pelikaanimies)
Roni Haarakangas – Emil
Inka Nuorgam – Elsa
Jonna Järnefelt – talonmies
Liisa Mustonen – Emilin äiti
Tommi Raitolehto – Emilin isä
Anu Viheriäranta – Helena ballerina
Ismo Kallio – ovimies
Heikki Kinnunen – Postimies
Jussi Lampi – huoltomies
Kristiina Elstelä – Arpojen myyjä
Seppo Pääkkönen – Eläintarhan vartija
Antti Pääkkönen – Eläintarhan vartija
Anu Komsi – Diva
Björn Andresen – Pianisti
Jorma Uotinen – von Rothbart
Juha Varjus – Eläintarhan vartija
Emma Grönqvist – baletinopettaja
Katariina Lohiniva – Kahvilan pitäjä
Emma Lillqvist – Pikku tyttö
Kiureli Sammallahti – Haitarinsoittaja
Carl-Johan Häggman – Rumpali
Leif Segerstam - kapellimestari
Aiheesta muualla

Pelicanman.net (Arkistoitu – Internet Archive) – Pelikaanimies-elokuvan virallinen kotisivu (suomeksi) (ruotsiksi) (englanniksi)
Vaiennut soitto

| Vaiennut soitto Viikate |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : Funny Farm-studiolla 1998
 Julkaistu: 1998
 Tuottaja(t): Kaarle Viikate
 Tyylilaji: heavy metal, hard rock
 Kesto: 15.29
 Levy-yhtiö: Syyslevyt
Viikatteen muut julkaisut
| Piinaava hiljaisuus (demo) 1997 | Vaiennut soitto 1998 | Roudasta Rospuuttoon 1999 |
Vaiennut soitto on Viikatteen ensimmäinen EP, joka on julkaistu vuonna 1998. Levyllä on runsaasti vaikutteita Lyijykomppania-yhtyeen musiikista. "Hanget"-kappaleesta on kuvattu myös musiikkivideo, jonka ohjasi Joonas Berghäll. Vaiennut soitto on julkaistu kokonaisuudessaan myös Viikatteen vuonna 2003 ilmestyneellä kokoelma-albumilla Kuutamourakat.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Kaarle Viikate.
Asfaltin tuoksu – 3.49
Aamun hiljainen hetki – 3.48
Hanget – 4.23
Vaiennut soitto – 3.29
Kokoonpano

Kaarle – kielisoittimet, laulu
Simeoni – lyömäsoittimet
Muita:
Jari-Jukka Nippala – äänitys ja miksaus
Ari Taiminen - Kannet
Kalle Virtanen - Kannen valokuva
Pasi Vanhatalo - Viikate-kuva
Aiheesta muualla

Albumi Vaiennut soitto Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Viikate |
| --- | --- |
 Kaarle Viikate (oik. Kalle Virtanen)  Arvo Viikate (oik. Ari Taiminen)  Ervo Viikate (oik. Erkka Koskinen)  Päivi Federley  Ohto Pallas   Entiset jäsenet: Simeoni Viikate (oik. Simo Kairistola) 
Studioalbumit:  Noutajan valssi  Vuoden synkin juhla  Kaajärven rannat  Surut pois ja kukka rintaan  Unholan urut  Marraskuun lauluja I  Marraskuun lauluja II  Kuu kaakon yllä  Petäjäveräjät  Kymijoen lautturit  Panosvyö  XII – Kouvostomolli  Rillumarei!  Askel  Hiljainen 
EP:t:  Vaiennut soitto  Roudasta rospuuttoon  Alakulotettuja tunnelmia  Valkea ja kuulas  Kevyesti keskellä päivää  Iltatähden rusko  Kuolleen miehen kupletti  Kesävainaja  Linna Espanjassa 
Kokoelmat:  Kuutamourakat  Parrun pätkiä  Marraskuun singlet  Kuutamo, kaiho ja katkeruus  Katkerimmat 2011–2017 
Singlet: •	* ”Odotus” ”Piinaava hiljaisuus”  ”Ei ole ketään kelle soittaa”  ”Nuori mies nimetön”  ”Kaunis kotkan käsi”  ”Leimu”  ”Pohjoista viljaa”  ”Tie”  ”Vesi jota pelkäät”  ”Maria Magdalena”  ”Ah ahtaita aikoja”  ”Ei enkeleitä”  ”Me olemme myöhäiset”  ”Orret”  ”Viina, terva ja hauta”  ”Kuu kaakon yllä”  ”Hautajaissydän”  ”Sysiässä”  ”Adventti”  ”Oi pimeys”  ”Tervaskanto”  ”Pelastus”  ”Synkkä ventti”  ”Tuulenhuuhtomat”  ”Huomenta humalaiset”  ”Varjorastaat”  ”Kavaljeeri”  ”Vapauden sillan alla”  ”Omakuva (karvalakki päässä) ”  ”Älä pelkää pimeää”  ”Korttitalo”  ”Haamukirjoitus” 
Splitit:  KLV / Viikate 
DVD:t:  V-DVD 1: Videogaala  V-DVD 2: Iltamat 
Katso myös:  Rymäkkä  The Lunatics 
Muuta:  Diskografia
Kypäräjärvi

| Kypäräjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pori 
Koordinaatit:  61°37′29″N, 22°26′13″E
Järvinumero:  36.095.1.003 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  68  m 
 fiKypäräjärvi 
Kypäräjärvi on melko pieni Karvianjoen vesistöön kuuluva järvi. Se sijaitsee Haunian kylässä nykyään Poriin kuuluvassa Laviassa Satakunnan maakunnassa. Kypäräjärvi saa vetensä Lehmijärvennevasta ja  Lehmijärvestä, joiden vesi virtaa alaspäin ojitettujen soiden läpi. Järvi laskee ojien kautta vetensä Suodenjokeen. Kypäräjärven korkeus on 68 mpy  ja pinta-ala noin kuusi hehtaaria.
Goljathaikara

| Goljathaikara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pelikaanilinnut Pelecaniformes
Heimo::  Haikarat Ardeidae
Suku::  Harmaahaikarat Ardea
Laji::  goliath
Kaksiosainen nimi
 Ardea goliath  Cretzschmar, 1829 
Katso myös
   Goljathaikara Wikispeciesissä   Goljathaikara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Goljathaikaran muna
Goljathaikara (Ardea goliath) on maailman suurin haikaralaji.
Levinneisyys ja elinympäristö

Goljathaikara elää laajalla alueella Afrikassa, ulottuen Etelä-Egyptistä Etelä-Afrikkaan, sekä paikoin Lähi-idässä ja Intian niemimaalla. Sen elinympäristö kattaa suuret joet, järvet, suistot, suot ja muut matalat vesiympäristöt, joissa on runsaasti kaloja. Laji suosii alavia alueita, mutta sitä tavataan jopa 2 100 metrin korkeudessa.
Ulkonäkö ja koko

Goljathaikara on suurikokoinen lintu; sen pituus on 135-150 cm ja siipien kärkiväli 210-230 cm. Linnun vatsapuoli, pää sekä kaulan takaosat ovat punaruskeat. Kaulan etupuoli taas on valkoinen ja mustien juovien koristama.  Siivet ovat harmaat. Jalat ja nokka ovat väriltään mustat. Vanhoilla yksilöillä on lisäksi punaruskea töyhtö takaraivollaan. Nuorilta se puuttuu ja ne ovat lisäksi vähän himmeämmän värisiä kuin vanhat yksilöt.
Lisääntyminen ja pesintä

Lisääntyessään goljathaikara muodostaa yksinkertaisia parisidoksia, joissa molemmat emot huolehtivat pesästä ja poikasista. Pesät rakennetaan kepeistä, usein matalaan kasvillisuuteen tai saarille, ja ne ovat halkaisijaltaan jopa metrin kokoisia. Pesiminen ajoittuu yleensä sadekauteen, mutta joidenkin alueiden populaatiot pesivät ympäri vuoden. Haikara munii kahdesta viiteen munaa, mutta yleensä vain yksi tai kaksi poikasta selviytyy aikuisuuteen saakka, osittain sisarusten välisen kilpailun vuoksi.
Käyttäytyminen

Goljathaikara ei kuulu muuttolintuihin, mutta saattaa siirtyä paremmille saalistusalueille, jos olosuhteet tekevät sen tarpeelliseksi. Tavallisesti se viettää lisääntymiskauden ulkopuolella aikaa yksin, vaikka toisinaan sitä voi nähdä myös pareittain. Lajin yksilömäärä on niin alhainen, ettei se synnytä merkittävää kilpailua tai reviirien puolustamista yksilöiden välillä. Haikara suojelee aluettaan ainoastaan petoeläimiltä.
Suurimman osan ajastaan goljathaikara seisoo vedessä pitkien jalkojensa varassa odottaen saalista. Tämä yöaktiivinen lintu liikkuu enimmäkseen pimeän aikaan. Tarvittaessa, esimerkiksi väistääkseen saalistajaa, se nousee ilmaan hitailla ja vakaan rytmisillä siiveniskuilla. Goljathaikara on melko arka ja poistuu nopeasti, jos jokin sen mielestä uhkaava lähestyy.
Elinvoimaisuus

Goljathaikaroilla ei ole juurikaan luonnollisia vihollisia suuren kokonsa ja lentokykynsä ansiosta. Joitain poikasia saalistavat kuitenkin esimerkiksi afrikanmerikotkat. Vaikka lajin maailmanlaajuinen populaatio on vakaa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi, pesimäympäristöjen säilyttäminen on tärkeää lajin tulevaisuuden kannalta.
Aiheesta muualla

ITIS: Ardea goliath (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q118608  Wikispecies: Ardea goliath  ADW: Ardea_goliath  Avibase: C7888A152F4A837D  BirdLife: 22697017  BOW: golher1  CoL: 5VS54  eBird: golher1  EURING: 1250  GBIF: 2480927  iNaturalist: 4969  IRMNG: 10913691  ITIS: 174784  IUCN: 22697017  NCBI: 2767355  Observation.org: 73464  OBIS: 212666  Open Tree of Life: 3596743  Paleobiology Database: 401771  SeaLifeBase: 166036  WoRMS: 212666  Xeno-canto: Ardea-goliath
Aéropostale

| Aéropostale |
| --- | --- |

 Aéropostalen myymälä Vaughan Millsissa
Yritysmuoto:  yksityinen osakeyhtiö
ISIN:  US0078651082
Perustettu:  1987
Toimitusjohtaja:  Marc Miller
Kotipaikka:  New York City, New York
Liikevaihto:  1,506 mrd. USD (2016)
Tilikauden tulos:  -136,943 milj. USD (2016)
Henkilöstö:  2 020 kokoaikaista, 17 310 osa-aikaista (2016)
Emoyhtiö:  Aero OpCo LLC
Kotisivu:  www.aeropostale.com
Huomioitavaa:  2016 lukuja, koska silloin viimeksi julkinen osakeyhtiö
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aéropostalen myymälää Markvillen ostoskeskuksessa Markhamissa, Kanadassa.
Aéropostale on yhdysvaltalainen nuorisolle suunnattu vaatemerkki ja vähittäismyymäläketju, jonka liikkeitä on kauppakeskuksissa ympäri Pohjois-Amerikan. Yhtiö oli listattu New Yorkin pörssiin (tickeri ARO) vuoteen 2016, mutta on nykyisin yksityinen osakeyhtiö. Aéropostalen lisenssinhaltijat operoivat Aéropostale ja P.S. from Aéropostale myymälöitä kansainvälisesti Lähi-idässä, Aasiassa, Euroopassa ja latinalaisessa Amerikassa. Tammikuussa 2021 sillä oli omia myymälöitä Yhdysvalloissa ja Puerto Ricossa ja 350 lisenssinhaltijoiden operoimaa myymälää maailmanlaajuisesti. Nimi Aéropostale on viittaus 1920-luvun Compagnie Generale Aéropostale -lentopostiyhtiöön.
Vuoden 2016 konkurssi

Aéropostale poistettiin NYSE:n pörssilistalta 22. huhtikuuta 2016, sen kärsittyä tappioista 13 peräkkäisen vuosineljänneksen ajan. Tämän jälkeen sillä käytiin kauppaa jonkun aikaa symbolilla AROP OTC-markkinalla.
Aéropostale haki itsensä Chapter 11 -konkurssiin 4. toukokuuta 2016. Sen omaisuuden arvo tällöin oli $354 miljoonaa. Yritys sulki 113 sen 739 yhdysvaltalaisesta myymälästä ja kaikki 41 (niiden 20 lisäksi jotka oli jo suljettu ennen konkurssiin hakemista) Kanadassa. Etenkin kanadalaisista myymälöistä suurin osa oli tuottamattomia.
Yritys poistui konkurssista syyskuussa 2016, saatuaan 243 miljoonan dollarin ostotarjouksen konsortiolta johon kuuluivat lisensiointiyritys Authentic Brands Group, kauppakeskusten omistajat Simon Property Group ja General Growth Properties, sekä pääomasijoittajat Gordon Brothers ja Hilco Merchant Resources. Tammikuussa 2017 Aéropostale oli avannut uudelleen yli 500 myymälää. Aéropostale palasi Kanadaan 2019 verkkomyynnin ja Bluenotes-kaupoissa olevien myymälöiden voimin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aéropostale Wikimedia Commonsissa
Kerttu Nuorteva

| Kerttu Nuorteva> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. marraskuuta 1912 Astoria, Oregon, Yhdysvallat
Kuollut: 29. elokuuta 1963 (50 vuotta) Karaganda, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto
Vanhemmat:  Santeri Nuorteva Sanni Tuomisto
Kerttu Nuorteva (10. marraskuuta 1912 Astoria, Oregon, Yhdysvallat – 29. elokuuta 1963 Karaganda, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) oli Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan toimeenpanevan komitean suomalaissyntyisen puheenjohtajan Santeri Nuortevan tytär, joka lähetettiin desanttina Suomeen vuonna 1942, vangittiin ja palautettiin rauhanteon yhteydessä Neuvostoliittoon.
Perhetausta ja koulutus

Nuorteva syntyi Astoriassa, Oregonissa Yhdysvalloissa, missä hänen isänsä oli toiminut sanomalehtimiehenä ja joutunut karkotetuksi vuonna 1920. Neuvostoliitossa Santeri Nuorteva nautti Leninin suosiota ja yleni lopulta Itä-Karjalan johtoon. Kerttu Nuortevan äiti oli Sanni Tuomisto, joka oli painija, poliisimestari ja näyttelijä Iivari Tuomiston sisko.
Nuorteva kasvoi ja kävi koulua Petroskoissa ja opiskeli myöhemmin yliopistossa Leningradissa. Hän oli naimisissa ensin suomalaissyntyisen punaupseerin Jalmari Ahon ja sittemmin toimittaja Leo Varšavskin kanssa. Nuortevalla ja Varšavskilla oli yksi poika, vuonna 1931 syntynyt Reima.
Vuonna 1937 NKVD pidätti Nuortevan, ja häntä syytettiin maanpetoksesta. Seurasi kaksi vuotta tutkintavankeutta ja kolmen vuoden pakkotyötuomio. Jatkosodan aikana joulukuussa 1941 NKVD ehdotti hänelle mahdollisuutta tiedustelijakoulutukseen Suomeen lähettämistä varten. Nuortevan molemmat veljet Matti ja Pentti oli lähetetty tiedustelutehtäviin suomalaismiehityksessä olleeseen Petroskoihin, missä suomalaiset olivat saaneet heidät kiinni ja teloittaneet. Myös Kerttu Nuorteva suostui koulutukseen.
Desanttina Suomeen

Lähtö desantiksi tapahtui kevättalvella 1942. Nuorteva hyppäsi laskuvarjolla Vihdin Lahnustan kylään 30. maaliskuuta 1942. Tehtävänään hänellä oli kerätä tietoa Suomessa olevista saksalaisista joukoista ja poliittisista mielialoista Suomessa. Lisätehtävänä oli yrittää ottaa yhteyttä Väinö Tanneriin. Hänellä oli varusteenaan radiolähetin, ja kahdeksasta yhdyshenkilöstä Suomessa yksi oli Hella Wuolijoki, peitenimeltään Runoilija.
Nuortevan hyppy epäonnistui: hänet pudotettiin sata kilometriä maalialueesta länteen. Lisäksi hän takertui varjoineen kuusenlatvaan ja loukkasi jalkansa irrottautuessaan valjaista. Hypyssä paikalle levinneistä varusteistaan hän löysi pimeässä ainoastaan radiolaukun. Nuorteva murtautui paikan lähellä olleeseen liiteriin, jossa nautti mukanaan olleet suklaat ja keksit; niiden selvästi venäjänkielisin tekstein merkityt pakkaukset jäivät lojumaan paikalle, samoin loppuun käytetty huulipuikko, joka kertoi että paikalla olisi käynyt nimenomaan nainen. Liiterin katonrajasta löytyi lisäksi sinne tungettu venäjänkielisin merkinnöin varustettu Etelä-Suomen kartta.
Kauniiksi ja hienosti pukeutuneeksi kuvattu nainen sai Vihdin Herrakunnan kylältä nuorelta pojalta kyydin Vihdin keskustaan. Hänet oli havaittu jo aikaisemmin ja epäilty Neuvostoliitosta tulleeksi desantiksi. Hyppypaikka jäljitettiin, mutta kyytimies antoi etsijöille tahallaan väärät tuntomerkit.
Nuortevan peiteroolina oli työskennellä kosmetologiharjoittelijana kauneussalonki Salon Paris’ssa joka sijaitsi Helsingissä Aleksanterinkatu 19:ssä . Hänen asuntonsa sijaitsi Ullanlinnassa Vuorimiehenkatu 19:ssä. Nuorteva paljastui, kun hänen säilömänsä radiolähetin löydettiin Kasarminkatu 16:ssa sijaitsevasta pesulaliike N. Koivumäen säilytyksestä . Hänet otettiin kiinni hänen tullessaan hakemaan radiota 7. syyskuuta 1942.
Tuomio ja vankeusaika

Ratakatu 12:ssa sijaisevassa Valpon ja Punanotkonkadulla sijaitseva Päämajan valvontatoimiston hoitamissa kuulusteluissa Nuorteva vaikeni useita kuukausia. Hän  kertoi tarinansa vasta, kun Valpon Turun toimiston päällikkö Paavo Kastari toi hänen keskustelukumppanikseen suomalaisen kommunistin, Kertun isän vanhan ystävän, Arvo ”Poika” Tuomisen, joka oli ryhtynyt avustamaan poliisia. Tuominen onnistui vakuuttamaan Nuortevan siitä, että stalinismi oli pettänyt ja tuhonnut kommunismin aatteen. Nuortevan maailmankuva romahti, ja henkisesti murtuneena hän teki täyden tunnustuksen. Väliin Nuorteva oli kaksi kuukautta hoidossa mielenterveydellisten ongelmien vuoksi.
Nuortevan tiedot johtivat 11 henkilön pidättämiseen, joukossa Hella Wuolijoki. Nuortevaa avustanut Valtteri Teerikangas sai kuolemantuomion vakoilusta, Wuolijoki elinkautisen kuritushuonetuomion ja muut eripituisia vankeusrangaistuksia. Nuorteva tuomittiin kenttäoikeudessa kuolemaan, ja sotaylioikeus vahvisti tuomion. Nuortevan sukulaiset, erityisesti hänen isänsä serkku professori Paul Nyberg, saivat kuitenkin lykättyä kuolemantuomion täytäntöönpanoa.
Vankilassa Valpo järjesti kirjailija Yrjö Kivimiehen keskustelemaan Nuortevan kanssa. Kuunneltuaan Nuortevan tarinan Kivimies kirjoitti salanimellä Irja Niemi Nuortevasta kertovan elämäkerran, jonka Oy Suomen Kirja julkaisi vuonna 1944 nimellä Neuvostokasvatti. Nimiä ja tapahtumia oli hivenen muutettu. Viimeistä lukua, joka kertoi päähenkilön yhä olevan uskollinen neuvostokansalainen, ei julkaistu. Kirjasta tuli bestseller, mutta sen valmiiksi painettu toinen painos makuloitiin rauhan tultua.
Vuonna 1944 Nuorteva oli toisen kerran hoidossa mielenterveysongelmien vuoksi. Nuorteva teki vankeusaikanaan itselleen nuken, jonka hiuksiksi hän käytti omia hiuksiaan. Nukke on tätä nykyä näytteillä Joroisten Maanpuolustusmuseossa. Nuortevalle tarjottiin syksyllä 1944 mahdollisuutta siirtyä Suomesta jonnekin länteen. Hän päätti kuitenkin olla lähtemättä, ja lokakuussa 1944 hänet palautettiin Neuvostoliittoon, missä hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankileirille. Rangaistuksensa kärsittyään hän opiskeli rakennusinsinööriksi ja työskenteli muun muassa vesivoimalaitosten parissa. Nuorteva kuoli aivokalvontulehdukseen 29. elokuuta 1963 Karagandan kaupungissa Kazahstanin sosialistisessa neuvostotasavallassa Neuvostoliitossa. Nuortevan ainoa poika Reima Varšavski oli myös asettunut sodan jälkeen Kazahstaniin. Hän kuoli itsenäistyneessä Kazakstanissa vuonna 1996.
Kerttu Nuorteva rehabilitoitiin virallisesti Venäjällä vuonna 1997.
Jörn Donner on ohjannut Nuortevasta elokuvan Kuulustelu (2009).
Huomioita

↑  Sotaylioikeus vahvisti Teerikankaan kuolemantuomion 23.5.1944, mutta rangaistusta ei ehditty panna täytäntöön ennen sodan päättymistä. Välirauhansopimuksen perusteella Teerikangas vapautettiin.
Kirjallisuutta

Niemi, Irja: Neuvostokasvatti: neuvostoelämän ääripiirteitä minä-muotoon kuvattuna.  Porvoo: WSOY, 1944.
Aiheesta muualla

Gronow, Kira: Täällä hän vakoili / Kauniin vakoojan kotona. Helsingin Sanomat, 20.11.2011, s. F1-F2.
Robert Brantbergin artikkeli Kerttu Nuortevasta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Kerttu Nuorteva isänsä Santeri Nuortevan polvella 1910-luvulla.
Vastavakoilutoimiston henkilökuntaa