stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mahicanit

Mahicanit pitivät 1600-luvun alussa hallussaan keltaisella merkittyä osaa Hudsonjoen laaksoista.
Mahicanit ovat Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa, joka asui Hudsonin jokilaaksossa New Yorkissa ja New Jerseyssä ensimmäisten eurooppalaisten saapuessa alueelle vuonna 1609. Seuraavien sadan vuoden aikana mahicanit siirtyivät asumaan idemmäs mohawkien ja eurooppalaisten kanssa syntyneen jännitteen seurauksena. Samalla mahicaneja alettiin kutsua ”Stockbridgen intiaaneiksi”, koska useat heistä asettuivat asumaan Stockbridgen kaupungin lähetysasemien läheisyyteen.
Kirjailija James Fenimore Cooperin käytti vuonna 1826 ilmestyneessään teoksessaan Viimeinen mohikaani (The Last of the Mohicans) piirteitä sekä mahicaneista että mohegaaneista kuvatessaan mohikaaneja.
Historia > Hollantilaiset kauppiaat

Syyskuussa vuonna 1609 hollantilaista kauppayhtiötä palveleva merikapteeni Henry Hudson purjehti matalikolle joella, jota kutsuttiin nimellä Muh-he-kun-ne-tuk ja joka virtasi läpi mahicanien asuttaman alueen. Myöhemmin joki nimettiin Hudsonin mukaan. Paikalliset intiaanit käyttäytyivät vieraanvaraisesti ja osoittivat suurta kiinnostusta vieraidensa kauppatavaroihin. Tämä johti nopeasti kehittyvään kauppasuhteeseen hollantilaisten ja mahicanien välillä. Intiaanit vierailivat päivittäin Hudsonin aluksella Halve Maenilla ja toivat mukanaan tupakkaa, ostereita, marjoja ja maissia. Hollantilaiset vaihtoivat tuotteita puukkoihin, kirveisiin ja erilaisiin helyihin. Kauppiaiden suurin mielenkiinto kohdistui majavan ja saukon turkiksiin, joita Hudson osti suuria määriä Eurooppaan vietäväksi. Hollannissa turkikset herättivät yleistä ihastusta, ja erityisesti turkisten alkuperä kiinnosti kauppiaita.
Hudsonin avattua kauppasuhteet monet laivat purjehtivat kesäisin mahicanien maille. Kauppiaat lastasivat alukset täyteen turkiksia ja palasivat pois ennen talven tuloa.
Historia > Sota Hudsonlaakson herruudesta

Turkiskaupan muuttuessa nopeasti yhä tuottavammaksi hollantilaiset kauppiaat päättivät tehdä liiketoiminnasta ympärivuotista. He lähettivät pienen ryhmän miehiä mahicanien maille Hudsonin jokilaaksoon ja rakensivat vuoden 1614 aikana Fort Nassaun kauppa-aseman pienelle saarelle nykyistä Albanya vastapäätä.
Mahicanit yrittivät hallita Hudsonlaakson turkiskauppaa Fort Nassaun ympäristössä ja yrittivät estää St. Lawrencen irokeeseja tunkemaan mukaan kaupankäyntiin. Irokeesiliiton mohawkit eivät hyväksyneet mahicanien yksinoikeutta kaupankäynnissä hollantilaisten kanssa, vaan halusivat itsekin luoda kauppasuhteet Fort Nassauhun. Vuonna 1617 alkanut mahicanien ja mohawkien sota ja tulviva Hudsonjoki vaikeuttivat Fort Nassaun siirtolaisten elämää ja pakottivat hollantilaiset jättämään kauppa-asemansa. Vaikka he olivat mahicanien puolella, he suosivat samalla mohawkeja myymällä näille aseita.
Hankkimansa vaikutusvallan avulla hollantilaiset saivat järjestettyä aselevon intiaanien välille 1618. Fort Nassau kunnostettiin nopeasti uudelleen. Mahicanien ja mohawkien välisen taistelun tauottua Hollannista tuli lisää kauppiassukujen jäseniä, jotka rakensivat uuden kauppa-aseman mahicanien maille. Paikka sai nimekseen Fort Orange ja se pystytettiin Fort Nassaun läheisyyteen 1618. Vuonna 1621 Hollannin Länsi-Intian kauppakomppania sai toimiluvan ja julisti kaikki maat Connecticut- ja Delawarejokien välillä Uudeksi Amsterdamiksi.
Vuonna 1624 mahicanien ja mohawkien välillä kyteneet riidat leimahtivat uudelleen sodaksi. Fort Orangen komentaja Daniel Van Crieckenbeeck aseisti seitsemän miehen iskuryhmän auttamaan mohikaaneja. Vapaaehtoisjoukko käveli suoraan mohawkien järjestämään väijytykseen. Neljä miehistä, heidän johtajansa mukaan lukien, sai surmansa. Jälkeenpäin mohawkit järjestivät suuren voitonjuhlan, jonka kohokohtana eräs tapetuista hollantilaisista keitettiin ja syötiin vanhan irokeesiheimojen rituaalin mukaisesti.
Historia > Mahicanien vetäytyminen Hudsonlaaksosta

Tieto tapahtumista aiheutti pakokauhun Hudsonjoen kauppa-asemilla. Uuden-Hollannin kuvernööri Peter Minuit, joka oli ostanut Manhattanin saaren ja perustanut sinne Fort Amsterdamin linnakkeen, antoi maanmiehilleen määräyksen pysyä intiaanisodassa puolueettomina. Hän evakuoi kauppa-asemien asukkaat ja toimitti nämä suojaan Fort Amsterdamiin. Mahicanit ja mohawkit jatkoivat sotaansa vuoteen 1628, kunnes mahicanit joutuivat jättämään kylänsä Hudsonjoen länsipuolella ja siirtymään joen yli itään. Mohawkit ottivat alueen turkiskaupan hallintaansa, ja heistä tuli Uuden-Amsterdamin merkittävin kauppakumppani. Hollantilaisten asutus alkoi painottua enemmän Manhattanille, jossa Uusi-Amsterdam kohosi Peter Minuitin johdolla hetkelliseen kukoistukseen alueen alkuperäisväestön joutuessa antamaan tilaa eurooppalaisille maahanmuuttajille. Hollantilaisten ja intiaanien välit pysyivät kuitenkin hyvinä Peter Minuitin valtakauden ajan.
Mahicanien ja mohawkien väliset erimielisyydet kestivät 1660-luvulle, jolloin mahicanit lopulta luopuivat lähes koko Hudsonin laaksosta ja myös pääkaupungistaan Shodacista. Lopullinen rauha mahicanien ja mohawkien välillä solmittiin vuonna 1675. Mahicanien lukumäärä lisääntyi saman vuosikymmenen aikana heidän adoptoituaan heimoonsa narragansett-heimon jäseniä, jotka olivat käyneet häviöksi kääntyneen sodan brittejä vastaan. Uusi-Englanti otti haltuunsa hollantilaisille kuuluneet alueet ja hallitsi itäistä rannikkoa. Osa mahicaneista muutti Kanadaan ja osa siirtyi Indianaan, jossa he asuivat aluksi miamien kylissä. New Yorkiin jääneestä mahicanien kansanosasta tuli irokeesien sopimusliiton (Covenant Chain) alainen jäsenheimo, joka taisteli entisten verivihollistensa mohawkien rinnalla Virginian ja Carolinan intiaaneja vastaan.
Historia > 1700-luvulta eteenpäin

Läntiseen Massachusettsiin muuttanut mahicanien ryhmä luovutti maansa briteille vuonna 1724 ja seuraavan vuosikymmenen aikana heidät koottiin Stockbridgen lähetysasemille. Saksalaiset herrnhutilaissaarnaajat käännyttivät kristinuskoon paljon Pennsylvaniaan siirtyneitä mahicaneja vuodesta 1740 eteenpäin. Osa tästä ryhmästä siirtyi 1770-luvun aikana Ohioon, missä he perustivat yhdessä käännytettyjen delawarejen kanssa Gnadenhuttenin yhdyskunnan. Yhdysvaltain vapaussodassa Stockbridgessä asuvat mahicanit tukivat siirtokuntien armeijaa taisteluissa Englantia vastaan. Vuonna 1856 mahicaneille perustettiin intiaanireservaatio Wisconsiniin. Reservaatin maat käsittivät etupäässä havumetsää, joten maanviljely jäi vähäiseksi ja elinkeinot muotoutuivat metsätalouden ympärille.
”Viimeinen mohikaani”

Monista mahicanien 1700-luvun aikana käydyistä sodista englantilaisten tukena on jälkipolville jäänyt kuva näiden intiaanien urhoollisuudesta ja rohkeudesta. Varsinaisesti heidät nosti kuuluisiksi kirjailija James Fenimore Cooper, joka teos Viimeinen mohikaani (The Last of the Mohicans) julkaistiin vuonna 1826. Hän kuitenkin erehtyi sekoittamaan kaksi eri kansaa keskenään sotkien Hudsonin jokilaakson mahicanit Connecticutin mohegaaneihin. Kirjailija otti molemmista kansoista piirteitä ja antoi ihmisille väärää tietoa ”sukupuuttoon kuolleesta mohikaanien kansakunnasta”. Jotkut Uncasvillen tämän päivän mohegaanit pitävät itseään edelleen Hudsonlaakson mahicanien jälkeläisinä.
Nykyaika

Wisconsinin alueilla elää nykyään yli 3 000 mahicania, joista puolet asuvat hajallaan reservaatin ulkopuolella. Pieni osa mahicaneista asuu Connecticutissa. Wisconsinin Reservaatin sisällä saijaitsevat Red Springsin ja Bartelmen pikkukaupungit. Kertaalleen tyhjiksi hakatut metsät ja niiden eläinkanta ovat elpyneet. Mahicanien kieli on kuitenkin hävinnyt kokonaan 1900-luvun aikana, ja kansan joukkoon on sulautunut munsee-heimon jäseniä. Vaikka mahicaneja on kutsuttu kolmella eri vuosisadalla Stockbridgen intiaaneiksi tai stockbridge-munsee-ryhmäksi, he käyttävät itsestään myös nimeä mohicanit. Wisconsinin mahicanit isännöivät Mohican North Star Casinoa, bingohallia ja Pine Hillsin golfrataa.
Kulttuuri > Sukulaiskansat

Mahicanit kuuluivat suureen algonkinien kieliryhmään, johon lukeutui useita Hudsonin ja Connecticutjoen välimaastoissa eläneitä heimoja. Heimojen yhteenlaskettu jäsenmäärä lienee ollut yli 35 000, mutta mahicanliitossa, jonka voi rajata New Yorkin osavaltiossa lähelle Albanya, oli vain noin 8 000 henkeä. Läheisiä sukulaiskansoja olivat massaschusettit, wampanoagit ja nausetit, jotka puhuivat mahicaanien kanssa samaa algonkinien N-murretta. Saman kieliryhmän L-murretta puhuvat delawareihin kuuluvat munsee- ja unamiheimot olivat kuitenkin tavoiltaan lähempänä mahicaneja.
Sérgio Conceição

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Sérgio Paulo Marceneiro da Conceição
Syntymäaika: 15. marraskuuta 1974 (ikä 50)
Syntymäpaikka: Coimbra, Portugali
Pelipaikka: laitahyökkääjä
Pituus: 177 senttimetriä
Seura
Seura:  AC Milan
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–1994 |  FC Penafiel | 30 | (2) |
| 1994–1995 |  Leça FC | 24 | (3) |
| 1995–1996 |  FC Felgueiras | 30 | (4) |
| 1996–1998 |  FC Porto | 56 | (9) |
| 1998–2000 |  SS Lazio | 63 | (7) |
| 2000–2001 |  Parma FC | 25 | (5) |
| 2001–2003 |  Internazionale | 41 | (1) |
| 2003–2004 |  SS Lazio | 7 | (0) |
| 2004 |  FC Porto | 11 | (0) |
| 2004–2007 |  Standard Liège | 74 | (21) |
| 2007 |  Qadsia SC | 7 | (5) |
| 2008–2010 |  PAOK FC | 37 | (4) |
Maajoukkue
| 1996–2003 |  Portugali | 56 | (12) |
Valmennusura
2010–2011:  Standard Liège (apuv.)
2012–2013:  SC Olhanense
2013–2014:  Académica
2014–2015:  SC Braga
2015–2016:  Vitória SC
2016–2017:  FC Nantes
2017–2024:  FC Porto
2024–:  AC Milan
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Sérgio Conceição (s. 15. marraskuuta 1974) on portugalilainen jalkapallovalmentaja ja entinen laitahyökkääjä. Joulukuusta 2024 lähtien hän on toiminut AC Milanin päävalmentajana.
Ura pelaajana

Conceição tunnettiin pelaajaurallaan etenkin nopeudestaan ja voimastaan sekä hyvästä kuljetustaidoistaan ja melko tarkoista potkuistaan.  Conceição aloitti uransa FC Penafielissä, mutta pelillinen läpimurto tapahtui FC Portossa, johon hän siirtyi vuonna 1996. Kahden Portugalin mestaruuteen päättyneen kauden jälkeen hän siirtyi Italiaan, jossa edusti SS Laziota, Parmaa ja Internazionalea. Hän oli avainroolissa Lazion menestysvuosina 2000-luvun taitteessa, kun joukkue voitti Cup-voittajien Cupin ja Italian mestaruuden. Kaikkiaan Conceição pelasi Italiassa kuusi vuotta, kunnes palasi lyhyeksi aikaa Portoon. Hän pelasi vielä uransa viimeisinä vuosina Belgiassa, Kuwaitissa ja Kreikassa. Pitkä pelaajaura päättyi PAOK FC:ssä vuonna 2010.
Maajoukkuetasolla Conceição edusti Portugalia 56 A-maaottelussa ja teki niissä 12 maalia. Hän oli mukana MM-kisoissa 2002, joissa hän pelasi avauskokoonpanossa Portugalin kaikissa kolmessa ottelussa, ja EM-kisoissa 2000.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Portugalin mestaruus (3): 1997, 1998, 2004
Portugalin cup: 1998
Italian mestaruus: 2000
Italian cup: 2000
Cup-voittajien Cup: 1999
UEFA Super Cup: 1999
Ura valmentajana

Lopetettuaan pelaajauransa Conceição työskenteli PAOK:n organisaatiossa teknisenä johtajana. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Standard de Liègen apuvalmentajaksi. Päävalmentajadebyyttinsä hän teki tammikuussa 2012 SC Olhanensen peräsimessä. Hän valmensi seuraa vuoden verran, kunnes sai potkut tehtävistään.
Huhtikuussa 2013 Conceiçãosta tuli Académica de Coimbran päävalmentaja. Pesti jäi lyhyeksi, kun hän jätti seuran jo kauden jälkeen.
Kaudeksi 2014–2015 Conceição siirtyi SC Bragan peräsimeen. Hän johdatti Bragan Portugalin cupin loppuotteluun, jossa joukkue joutui taipumaan rangaistuspotkukilpailun jälkeen Sportingille. Liigakausi päättyi myös mukavasti neljänteen sijaan. Hyvistä tuloksista huolimatta seurajohto erotti Conceiçãon kesällä 2015.
Syyskuussa 2015 Conceição jatkoi uraansa Vitória SC:n päävalmentajana. Seura sijoittui hänen johdollaan Portugalin liigassa sijalle 10 ja voitti mm. FC Porton ensimmäistä kertaa 14 vuoteen. Kauden jälkeen seura ja Conceição purkivat sopimuksen.
Joulukuussa 2016 Conceiçãosta tuli Ranskan Ligue 1:n FC Nantes'n päävalmentaja. Portugalilaisen johdolla Nantes paransi peliesityksiään ja hävisi vain seitsemän liigaottelua. Syyskaudella putoamista vastaan taistellut Nantes nousi Conceiçãon johdolla liigassa sijalle 7. Sijoitus oli Nantes'n paras pääsarjassa 13 vuoteen. Toukokuun lopussa Nantes'n puheenjohtaja Waldemar Kita kertoi medialle, ettei halua päästää Conceiçãoa seurasta FC Porton päävalmentajaksi. Kesäkuun alussa Kita joutui kuitenkin ilmoittamaan, että portugalilainen jättää Nantes'n kesken sopimuskautensa. 8. kesäkuuta FC Porto vahvisti, että Sérgio Conceiçãosta tulee seuran päävalmentaja kaksivuotisella sopimuksella.
Kaudella 2017–2018 Conceição luotsasi Porton Liga Sagresin mestaruuteen ja palautti seuran mestariksi viiden vuoden tauon jälkeen. Mestarien liigassa Conceição luotsasi Porton lohkokakkoseksi, mutta tie katkesi jo ensimmäisellä pudotuspelikierroksella 0-5 kotitappioon Liverpoolille. Conceição jätti Porton kesällä 2024 valmennettuaan joukkuetta seitsemän vuoden ajan. Porto voitti hänen alaisuudessaan kolme Portugalin liigamestaruutta sekä neljä cup-mestaruutta.
Joulukuun lopussa 2024 Conceiçãosta tuli AC Milanin päävalmentaja.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Portugalin mestaruus: 2018, 2020, 2022
Portugalin cup: 2020, 2022, 2023, 2024
Portugalin supercup: 2018, 2020, 2022
Tuho-osasto

| Tuho-osasto> Scrubs |
| --- | --- |

Tyyli:  Tilannekomedia
Kestoaika:  21–25 min
Luoja(t):  Bill Lawrence
Pääosissa:  Zach Braff Sarah Chalke Donald Faison Neil Flynn Ken Jenkins John C. McGinley Judy Reyes Eliza Coupe Kerry Bishé Michael Mosley Dave Franco
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   NBC (2001–2008)  ABC (2009–2010)  Nelonen  TV Viisi
Esitetty:  2. lokakuuta 2001 – 17. maaliskuuta 2010
Tuotantokausia:  9
Jaksoja:  181
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Tuho-osasto (Scrubs) on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota esitettiin vuosina 2001–2010. Sarjan ensimmäinen osa esitettiin NBC:llä 2. lokakuuta 2001. Sittemmin sarjan kanavaksi vaihtui ABC, jolla esitettiin sarjan kaksi viimeistä tuotantokautta. Viimeinen jakso esitettiin 17. maaliskuuta 2010. Sarjan on luonut Bill Lawrence, joka on myös luonut muun muassa televisiosarjat Spin City ja Puumanainen.
Tuho-osasto keskittyy fiktiivisen Sacred Heartin sairaalan ympärillä työskentelevien henkilöiden elämään. Sarjaa kuvataan lähes poikkeuksetta sarjan päähenkilön John "J.D." Dorianin näkökulmasta, joka toimii samalla myös kertojana.
Sarja ei käytä normaalien tilannekomedioiden tapaan "purkitettua naurua", eli naurua, joka on lisätty erikseen sarjan ääninauhalle. Tuho-osasto erottuu muista sarjoista myös siinä, että se käyttää fyysistä komiikkaa paljon.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Zach Braff   | … |   John 'J.D.' Dorian   |
|   Sarah Chalke   | … |   Elliot Reid   |
|   Donald Faison   | … |   Christopher Turk   |
|   Neil Flynn   | … |   Talonmies   |
|   Ken Jenkins   | … |   Robert 'Bob' Kelso   |
|   John C. McGinley   | … |   Perry Cox   |
|   Judy Reyes   | … |   Carla Espinosa   |
|   Robert Maschio   | … |   Todd Quinlan   |
|   Sam Lloyd   | … |   Ted Buckland   |
|   Aloma Wright   | … |   Laverne Roberts   |
|   Christa Miller   | … |   Jordan Sullivan  |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (englanniksi)
Tuho-osasto Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tuho-osasto (Arkistoitu – Internet Archive) TV.comissa (englanniksi)
Tuho-osasto (Arkistoitu – Internet Archive) Nelosen ohjelma-arkistossa
ST Format

| ST Format |
| --- | --- |
Aihealue:  Atari ST, videopelit
Julkaisija:  Future Publishing
ISSN:  ISSN 0957-4859
Perustettu:  1989
Lakkautettu:  1996
Kotimaa:  Iso-Britannia
Kieli:  englanti
ST Format oli brittiläinen Atari ST -tietokoneisiin ja ohjelmiin keskittynyt aikakauslehti. Lehteä julkaisi Future Publishing 1980-luvun lopulta 1990-luvulle. Lehti oli aluksi nimellä ST/Amiga Format kunnes se jaettiin kahtia Amiga Format- ja ST Format -lehdiksi.
Aiheesta muualla

Fanisivusto (englanniksi)
ST/Amiga Format (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:ST Format
Käännös suomeksi
Uskonto Mikkelissä

Uskontokuntiin kuuluminen Mikkelissä, Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (71.4%)
Muut uskonnot (1.9%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (26.7%)
Mikkelin tuomiokirkko on luterilaisen hiippakunnan pääkirkko.
Tämä artikkeli käsittelee Mikkelin uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä. Mikkelin kaupungissa 71,4 prosenttia asukkaista kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023). Muihin uskontokuntiin kuuluu 1,9 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 26,7 prosenttia väestöstä.
Historia

Mikkelin alueella toiminut Suur-Savon eli Savilahden emäseurakunta on mainittu ensimmäisen kerran vuonna 1329. Tästä seurakunnasta on muodostettu Juvan kappeli vuonna 1442, Ristiina vuonna 1649 ja Hirvensalmen kappeli vuonna 1653. Kun Mikkelin kaupunki perustettiin vuonna 1838, seurakunnasta tuli Mikkelin maa- ja kaupunkiseurakunta. Päätös kaupungin irrottautumisesta tehtiin vuonna 1891 ja yhdistetty seurakunta hajosi kaupungin irrottautumiseen toteutumiseen vuonna 1908.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. Vapaakirkollinen liike vakiinnutti toimintansa Mikkelissä vuoden 1889 aikana Anna Massisen ja Ilma Mansnerin työn kautta. Mikkelin vapaaseurakunta järjestäytyi itsenäiseksi paikallisseurakunnaksi vuonna 1906 ja rukoushuone Bethel valmistui vuonna 1911. Metodismin piirissä Mikkeliin kehittyi 1900-luvun alussa Mikkelin metodistiseurakunta. Metodisteilla oli kannatusta 1920-luvulle tultaessa myös maaseutuseurakuntien alueella.
Mikkelin kaupunkiseurakunta vaihtoi myöhemmin nimensä tuomiokirkkoseurakunnaksi. Seurakuntaan muodostui 1900-luvun loppupuolella neljä piiriä: eteläinen, keskustan, Lehmuskylän ja Lähemäen piirit. Anttolan seurakunta, Mikkelin maaseurakunta ja Mikkelin tuomiokirkkoseurakunta muodostivat Mikkelin seurakuntayhtymän vuoden 2001 alusta.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Mikkelissä toimii yksi evankelis-luterilainen seurakunta, Mikkelin tuomiokirkkoseurakunta, jonka toiminta kattaa koko Rovaniemen alueen. Mikkelin tuomiokirkkoseurakuntakuuluu Mikkelin hiippakunnan alaiseen Etelä-Savon tuomiorovastikuntaan. Mikkeli toimii myös Mikkelin hiippakunnan keskuspaikkana ja sen tuomiokapituli sijaitsee kaupungissa.
Protestantismi > Luterilaisuus > Herätysliikkeet

Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii erityisesti viidesläisyys ja Kansanlähetyksen kannatus on kaupungissa suhteellisesti maan korkeimpia. Kansanlähetyksen piirissä Mikkelissä toimii Etelä-Savon Kansanlähetys, joka järjestää toimintaa Sanan Leipä-keskuksessa sekä seurakunnan tiloissa.
Lestadiolaisuuden piirissä Mikkelissä toimii vanhoillislestadiolainen Mikkelin rauhanyhdistys. Lisäksi Esikoislestadiolaisilla on Mikkelissä rukoushuone ja Esikoiset järjestää Mikkelissä seuratoimintaa. Muista herätysliikkeistä Mikkelissä toimii Herättäjä-Yhdistys, jonka paikallisosasto on Mikkelin paikallisosasto.
Protestantismi > Muut luterilaiset kirkot

Suomen evankelisluterilaisella lähetyshiippakunnalla on Mikkelissä Tiituksen luterilainen seurakunta.
Protestantismi > Helluntailaisuus

Helluntailiikkeen toiminta saapui Mikkeliin 1930-luvulla ja keskeisiä henkilöitä liikkeen vakiintumisessa olivat Sandra Kinnunen ja Katri Mäkelä. Mikkelin helluntaiseurakunta perustettiin vuonna 1933. Vuonna 1936 Mikkeliin saapui Lauri Heimonen, jonka työtoveriksi tuli seuraavana vuonna hänen veljensä Niilo Heimonen.
Katolinen kirkko

Roomalaiskatolisen kirkon piirissä Mikkeli kuuluu Kuopiossa keskuspaikkaansa pitävän Pyhän Joosefin seurakunnan toiminta-alueeseen. Katolinen seurakunta järjestää Mikkelissä säännöllistä toimintaa ortodoksisen seurakunnan tiloissa.
Ortodoksinen kirkko

Konstantinopolin patriarkaattiin kuuluvan Suomen ortodoksisen kirkon alaisuudessa Mikkelissä toimii Saimaan ortodoksinen seurakunta, jonka hallinnollinen keskus on Varkaudessa. Ortodoksisella seurakunnalla on Mikkelissä Pyhän ylienkeli Mikaelin kirkko.
Kulttuuri > Kulttuuriperintö

Kansallisarkiston Mikkelin toimipiste säilyttää runsaasti ortodoksisten seurakuntien arkistoaineistoa, pääasiassa ajalta ennen 1950-lukua. Ortodoksinen kirkko on keskittänyt arkistojensa säilytyksen Mikkeliin. Ilomantsin, Joensuun ja Taipaleen seurakuntien osalta Mikkelissä säilytetään väestörekisteriasiakirjoja.
Kulttuuri > Tapahtumat

Mikkelissä on järjestetty useita kristillisiä suurtapahtumia. Herätysliikkeiden tapahtumista Mikkeli on isännöinyt Kansanlähetyspäiviä vuonna 1985 sekä herännäisten Herättäjäjuhlia kolme kertaa vuosina 1922, 1949 ja 1975.
Dacia Duster

Dacia Duster on Dacian vuodesta 2010 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli. Sitä myydään joillain markkina-alueilla Renault-merkkisenä, lisäksi ensimmäisen sukupolven mallia myytiin Venäjällä ja Intiassa myös Nissan Terrano -nimisenä.
Vuoteen 2022 mennessä Dacia Dusteria on myyty kaksi miljoonaa kappaletta, ja se on ollut kolme vuotta peräkkäin yksityisostajien eniten ostama katumaasturi Euroopassa. Suomeen vuoden 2021 loppuun mennessä rekisteröidystä noin 8 600 Daciasta on kaksi kolmannesta ollut Dustereita.
Dacia Duster I (2010–2017)

| Dacia Duster I |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Brasilia  Indonesia  Intia  Kolumbia  Romania  Venäjä
Valmistaja:  Dacia
Valmistusvuodet:  2010–2017 2015– (Oroch)
Muut nimet:  Nissan Terrano Renault Duster Renault Oroch
Korimalli:  4-ovinen lava-auto 5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Seuraaja:  Dacia Duster II
Teknisesti samankaltaisia:  Dacia Logan I Dacia Sandero I Lada Largus Lada XRAY
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Dacia B0
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,2–2,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen robotti 4-vaihteinen automaatti CVT-automaatti
Ensimmäisen sukupolven Duster esiteltiin lehdistölle joulukuussa 2009 ja suurelle yleisölle keväällä 2010 Geneven autonäyttelyssä. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin ensimmäisen sukupolven Dacia Logan- ja Sandero-mallit.
Vuoden 2011 Euro NCAP -kolaritestistä Duster sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.
Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2013 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Duster, joka sai uuden etusäleikön sekä muutoksia etu- ja takavaloihin. Sisällä kojelautaa uudistettiin.
Buenos Airesin autonäyttelyssä kesällä 2015 esiteltiin Etelä-Amerikan markkinoilla myytävä neliovinen lava-autoversio Renault Duster Oroch. Vuonna 2022 uudistettiin keulailmettä ja auto sai uuden kojetaulun. Mallinimeksi tuli Renault Oroch ilman viittausta Dusteriin.