stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uzbekistanin lippu

Uzbekistanin lippu.
Uzbekistanin lippu (uzb. Oʻzbekiston davlat bayrogʻi) on Uzbekistanin tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön maan itsenäistymisen jälkeen, 18. marraskuuta 1991 ja sen mittasuhteet ovat 1:2. Nykyinen lippu on sini-valko-vihreä trikolori, lisäksi valkoisen kentän ylä- ja alareunassa on kapea punainen raita. Lipun yläkulmassa on valkoinen puolikuu ja kaksitoista viisisakaraista tähteä kolmessa rivissä. Jokainen tähti symboloi yhtä kuukautta vuodessa, kun taas kasvava kuunsirppi kuvaa uutta tasavaltaa. Sininen väri kuvaa vettä, taivasta ja turkkilaisia kansoja, valkoinen rauhaa ja puhtautta, vihreä hedelmällisyyttä ja islamia, ja punaiset raidat ihmisten elinvoimaa.  Puolikuu lipussa selitetään mieluummin kasvun kuin uskonnon symboliksi, vaikka suurin osa uzbekistanilaisista on muslimeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uzbekistanin lippu Wikimedia Commonsissa
Aasian valtioiden liput
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Afganistan | Arabiemiirikunnat | Armenia | Azerbaidžan | Bahrain | Bangladesh | Bhutan | Brunei |
| Etelä-Korea | Filippiinit | Georgia | Indonesia | Intia | Irak | Iran | Israel |
| Itä-Timor | Japani | Jemen | Jordania | Kambodža | Kazakstan | Kiina | Kirgisia |
| Kuwait | Laos | Libanon | Malediivit | Malesia | Mongolia | Myanmar | Nepal |
| Oman | Pakistan | Pohjois-Korea | Qatar | Saudi-Arabia | Syyria | Singapore | Sri Lanka |
| Tadžikistan | Taiwan | Thaimaa | Turkki | Turkmenistan | Uzbekistan | Venäjä | Vietnam |
K-pikkolo

| K-pikkolo |
| --- | --- |

Tuotetyyppi:  elintarvikkeet
Omistaja:  Kesko
Perustettu:  2000
Lakkautettu:  2007
Infobox OKNimi-testi OK: 
K-pikkolo (myös Pikkolo) oli Keskon omistaman Pikoil Oy:n elintarvike- ja taloustavaroiden myymäläketju. Toiminta-ajatukseltaan ketju oli samatapainen kuin K-Market, mutta se oli kooltaan pienempi. Lisäksi K-pikkolot hyödynsivät pitkiä aukioloaikoja sekä painottivat tuotevalikoimaansa peruselintarvikkeiden ohella erityisesti valmisruokiin ja take away -tuotteisiin. K-pikkolo toimi joko kaupunkien keskustoissa, maaseutujen taajamissa, lähiöissä tai Neste-liikenneasemien yhteydessä. Toimipisteitä oli yhteensä 31. Vuonna 2007 K-pikkolon toimipaikat muutettiin pääosin K-extroiksi tai K-marketeiksi, mutta osa myymälöistä lopetettiin kokonaan.lähde?
Kaupat vuonna 2004 > Helsinki

K-pikkolo Freda (sittemmin K-extra, nykyisin K-Market)
K-pikkolo Neste Hietalahti (sittemmin Neste Oil K-market, nykyisin Neste K)
K-pikkolo Erottaja (nykyisin K-Market)
K-pikkolo Pietarinkatu (sittemmin K-extra, nykyisin K-Market)
K-pikkolo Merimiehenkatu (päivittäistavarakauppa loppui)
K-pikkolo Satamakatu Hki (nykyisin K-Market)
K-pikkolo Liisankatu (sittemmin K-extra, nykyisin K-Market)
K-pikkolo Rauhankatu (sittemmin K-extra, nykyisin K-Market)
K-pikkolo Kalevankatu (päivittäistavarakauppa loppui)
K-pikkolo Isokaari (sittemmin K-extra, nykyisin K-Market)
K-pikkolo Lauttasaarentie (sittemmin K-extra, sittemmin K-Market, lopetettu 2019)
K-pikkolo Itälahdenkatu (päivittäistavarakauppa loppui)
K-pikkolo Mannerheimintie (päivittäistavarakauppa loppui)
K-pikkolo Aino Acktén tie (sittemmin K-extra, nykyisin K-Market)
K-pikkolo Helsinginkatu (päivittäistavarakauppa loppui)
K-pikkolo Porvoonkatu (nykyisin K-Market)
K-pikkolo Pasila (sittemmin K-market, lopetti 2016)
K-pikkolo Hämeentie (sittemmin Valintatalo, nykyisin K-Market)
K-pikkolo Haapaniemenkatu (sittemmin K-extra, nykyisin K-Market)
K-pikkolo Porthaninkatu (sittemmin K-extra, nykyisin K-Market)
K-pikkolo Mäkelänkatu (päivittäistavarakauppa loppui)
K-pikkolo Jäkälätie (sittemmin M-market, lopetti 2017)
K-pikkolo Laivalahdenkaari (sittemmin K-extra, nykyisin K-Market)
K-pikkolo Klaavuntie (päivittäistavarakauppa loppui)
K-pikkolo Neste Kontula (sittemmin Neste Oil K-market, nykyisin Neste K)
Kaupat vuonna 2004 > Vantaa

K-pikkolo Simonkyläntie (sittemmin K-extra, nykyisin K-Market)
K-pikkolo Kaivosvoudintie (päivittäistavarakauppa loppui)
Kaupat vuonna 2004 > Espoo

K-pikkolo Otakaari (päivittäistavarakauppa loppui)
K-pikkolo Neste Otaniemi (sittemmin Neste Oil K-market, nykyisin Neste K)
K-pikkolo Neste Matinkylä (sittemmin aseman oma kahvila, nykyisin Neste K)
K-pikkolo Neste Suomenoja (sittemmin Neste Oil K-market, nykyisin Neste K)
K-pikkolo Iivisniemenkatu (sittemmin K-extra, nykyisin K-Market)
K-pikkolo Kirjurinkuja (sittemmin K-extra, nykyisin K-Market)
Kaupat vuonna 2004 > Hämeenlinna

K-pikkolo Neste Idänpää (sittemmin Neste Oil K-market, nykyisin Neste K)
Kaupat vuonna 2004 > Turku

K-pikkolo Aninkaistenkatu (päivittäistavarakauppa loppui)
K-pikkolo Puutarhakatu (päivittäistavarakauppa loppui)
K-pikkolo Kaskenkatu (nykyisin K-Market)
Kaupat vuonna 2004 > Pori

K-pikkolo Antinkatu 13 (sittemmin K-extra)
Kaupat vuonna 2004 > Tampere

K-pikkolo Koskikeskus (sittemmin K-market, lopetti 2012 nykyisin M-market)
K-pikkolo Tuomiokirkonkatu (sittemmin K-extra, nykyisin K-Market)
K-pikkolo Satamakatu Tre (nykyisin K-Market)
K-pikkolo Hämeenkatu (nykyisin K-Market)
K-pikkolo Tahmela (nykyisin K-Market)
K-pikkolo Sammonkatu (nykyisin K-Market)
K-pikkolo Orivedenkatu (nykyisin K-Market)
Kaupat vuonna 2004 > Vaasa

K-pikkolo Neste Raastuvankatu (sittemmin Neste Oil K-market, nykyisin Neste K)
Kaupat vuonna 2004 > Kuusamo

K-pikkolo Ruka (sittemmin K-Market, lopetti jossain vaiheessa)
Aiheesta muualla

K-pikkolo (Arkistoitu sivu)
K-ryhmä remontoi Pikkolo-ketjua IS.fi/Taloussanomat 15.9.2005.
Hannu Ypyä

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 29. elokuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Kokkola, Suomi
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 177 cm 
Junioriseurat
: KPV
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1994–1999 | KPV | 64 | (4) |
| 2000 | MuSa | 20 | (1) |
| 2001–2003 | Öja-73 | 58 | (11) |
| 2004–2007 | KPV | 70 | (4) |
| 2008 | Öja-73 | 16 | (2) |
| 2013–2014 | No Stars | 7 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 235 | (22) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Hannu Ypyä (s. 29. elokuuta 1975 Kokkola) on suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli oikea laitapuolustaja.
Ypyä on pelannut Ykkösessä (entinen I divisioona) Kokkolan Pallo-Veikkojen joukkueessa vuosina 1994, 1998–1999 ja 2005–2007 sekä Musan Salaman joukkueessa vuonna 2000. Alemmilla sarjatasoilla hän on edustanut KPV:n lisäksi toista kokkolalaisseuraa Öja-73:a.
Heterahkasammal

| Heterahkasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Rahkasammalet Sphagnopsida
Lahko::  Sphagnales
Heimo::  Sphagnaceae
Suku::  Rahkasammalet Sphagnum
Laji::  warnstorfii
Kaksiosainen nimi
 Sphagnum  warnstorfii  Russow 
Katso myös
   Heterahkasammal Wikispeciesissä   Heterahkasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heterahkasammal (Sphagnum  warnstorfii) on Suomessa melko yleinen ravinteikkaiden soiden rahkasammallaji.
Ulkonäkö

Heterahkasammal kasvaa 8–10 cm korkeaksi. Sen pallomainen latvus on usein punertava, varjoon jäävät osat jäävät vihreiksi. Varsi on kapeampi ja hailakampi. Sen ulospäisten haarojen lehdet ovat viidessä rivissä. Heterahkasammalen varsilehti on kielimäinen ja se ei ole risakärkinen. Sillä on kaksi ulospäistä ja kaksi alaspäistä haaraa.
Elinympäristö

Heterahkasammal kasvaa lähteisillä soilla, keskiravinteisissa korvissa ja lettorämeillä. Se on tunnuslaji, joka osoittaa rämeen lettoisuutta.
Karhu (Ii)

Karhu
Sarrionhaaran kapulalossi
| --- | --- |
Sijainti:  65°19.97′N, 025°15.69′E, Ii Pohjois-Pohjanmaa Suomi
Merialue:  Perämeri
| --- | --- |
Asukasluku:  kesäasuntoja
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Karhu on saari Iijoen suistossa Perämerellä. Saari sijaitsee Alarannan kylässä Iijoen pääuoman eteläpuolella, ja on Iijoen pääuoman eteläpuolisen jokisuiston läntisin saari. Sitä erottaa Tangonsaaresta kapea Sarrionhaara.
Saarella on Karhun leirikeskuksen lisäksi ainoastaan kesäasuntoja.
Vuoteen 2017 saakka Karhun saareen ei ollut lainkaan kiinteää tieyhteyttä, ja ajoneuvot kuljetettiin saaren ja mantereen välisen Sarrionhaaran poikki kapulalossilla, jonka kantavuus oli kolme tonnia. Silta Karhuun valmistui loppuvuodesta 2017 ja vihittiin käyttöön 27. marraskuuta.
Kriittinen laitos

Kriittinen laitos eli kriittinen editio on kauno- tai tietokirjallisuudesta tai sävellyksestä laadittu kommentoitu julkaisu, joka pohjautuu huolelliseen lähdeaineiston tutkimukseen.
Kirjallisten teosten kriittiset laitokset esittelevät teoksen syntyä, historiaa ja kontekstia ja selittävät sanoja ja käsitteitä sekä teoksen yhteyksiä muuhun kirjallisuuteen ja aatehistoriaan. Kriittiset laitokset ovat perusteoksia, jotka palvelevat laajasti kirjallista kulttuuria.
Sävellysten kriittisten laitosten ensisijaisia lähteitä ovat säveltäjän käsikirjoitukset, säveltäjän hyväksymät käsikirjoituskopiot sekä säveltäjän hyväksymät painetut laitokset. Lähteiden tulkintaan vaikuttaa merkittävästi sävellyksen syntyaika. Esimerkiksi varhaisessa länsimaisessa musiikissa nuottikirjoitus sisältää usein vain rakenteellisen rungon ja jättää lopullisen soivan tuloksen esiintyjien päätettäväksi. Tieteelliseen kriittiseen laitokseen kuuluu myös tekstiosa, jossa esitellään käytetyt lähteet, arvioidaan niiden luotettavuutta sekä mahdollisesti esitetään teoksen syntyhistoriaa valottavia tietoja.
Suomalaisen kirjallisuuden tekstikriittisiin laitoksiin luetaan esimerkiksi Johan Ludvig Runebergin koottujen teosten editio. Myös Aleksis Kiven Nummisuutareista julkaistiin kriittinen laitos vuonna 2010. Samoin Mikael Agricolan Abc-kiriasta on valmistunut kriittinen laitos sarjassa Mikael Agricolan teosten tieteelliset editiot.
Tekeillä on Elias Lönnrotin teosten kriittinen laitos. Zacharias Topeliuksen teoksista julkaistaan vuosikymmenen aikana historiallis-kriittinen laitos, jonka ensimmäinen osa on ilmestynyt vuonna 2010. Svenska litteratursällskapet i Finlandin vuonna 2008 käynnistämä hanke julkaisee Georg August Wallinin tuotannon tekstikriittisenä laitoksena kuudessa osassa alkaen vuodesta 2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisee Kalevalan kriittisen edition verkossa vuonna 2020.
Suomalaisen musiikin merkittävin kriittinen julkaisuhanke on Jean Sibeliuksen sävellysten kokonaisjulkaisu, jota valmistelevat Kansalliskirjasto, Sibelius-Seura ry ja musiikkikustantamo Breitkopf & Härtel. Työ käynnistyi vuonna 1996, ja ensimmäinen nide julkaistiin vuonna 1998.
Kirjallisuutta

Kondrup, Johnny: Editionsfilologi.  København:  Museum Tusculanums Forlag, 2011.  ISBN 978-87-635-3743-8
Aleksis Kivi: Kirjeet: Kriittinen editio.  (Toimittaneet Juhani Niemi (päätoimittaja), Sakari Katajamäki, Ossi Kokko, Petri Lauerma ja Jyrki Nummi)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2012.  ISBN 978-952-222-390-6
Aleksis Kivi: Nummisuutarit: Komedia viidessä näytöksessä. Kriittinen editio . (Toimittaneet Jyrki Nummi (päätoimittaja), Sakari Katajamäki, Ossi Kokko ja Petri Lauerma) Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2010. ISBN 978-952-222-150-6
Aleksis Kivi, Nummisuutarit – digitaalinen kriittinen editio. Toimittaneet Jyrki Nummi (päätoimittaja), Sakari Katajamäki, Ossi Kokko ja Petri Lauerma. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011.
Aiheesta muualla

Edith – suomalaisen kirjallisuuden kriittiset editiot. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Jean Sibelius Works. Sibeliuksen teosten kriittisen edition verkkosivut. Kansalliskirjasto.
Kaislaniemi, Samuli & Säily, Tanja: ”Historiallisten tekstien kerrosteinen materiaalisuus korpuslingvistiikassa”. Teoksessa Haapaniemi, Riku & Ivaska, Laura & Katajamäki, Sakari (toim.): Tekstit ympärillämme: Kirjoituksia tekstikäsityksistä ja -käytänteistä, s. 167–178.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2024.  ISBN 978-952-03-3465-9  Vapaasti luettavissa
Katajamäki, Sakari: ”Mitä kriittinen editio tekee materiaalisen käsikirjoituksen tekstille?”. Teoksessa Haapaniemi, Riku & Ivaska, Laura & Katajamäki, Sakari (toim.): Tekstit ympärillämme: Kirjoituksia tekstikäsityksistä ja -käytänteistä. s. 179–187.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2024.  ISBN 978-952-03-3465-9  Vapaasti luettavissa
Tekstuaalitieteiden sanasto. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
The European Society for Textual Scholarship. (Arkistoitu – Internet Archive)
Society for Textual Scholarship.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data  Saksa  Tšekki 2
Johannes XXIII (vastapaavi)

Vastapaavi Johannes XXIII.
Vastapaavi Johannes XXIII, syntymänimeltään Baldassare Cossa (n. 1370 – 22. marraskuuta 1419) oli paavina Suuren skisman aikaan 1410–1415, mutta nykyaikana häntä pidetään vastapaavina, koska samaan aikaan Roomassa oli paavina Gregorius XII ja Konstanzin kirkolliskokous erotti hänet virastaan.
Baldassare Cossa oli vastapaaviksi tullessaan entinen napolilaissyntyinen merirosvoutta ammatikseen harjoittanut mies, jolla oli myös maine naistenmiehenä. Hänet valittiin 1409 edustamaan Pisan linjan vastapaaviutta.
Vastapaavina Johannes XXIII oli ainoa kolmesta hallitsevasta paavista, joka saapui Konstanzin kirkolliskokoukseen. Kirkolliskokous päätti suuren skisman lopettaakseen erottaa kaikki kolme paavia viroistaan ja valita uuden paavin, ja varmistaakseen tämän onnistumisen Johannes XXIII:tä syytettiin siveettömästä elämästä, minkä perusteella hänet vangittiin.
Vastapaavi Johannes XXIII kuoli 22. marraskuuta 1419.
Albert Einstein -palkinto

Albert Einstein -palkinto oli teoreettisen fysiikan alalla myönnettävä palkinto. Palkinnon myöntää Lewis and Rosa Strauss Memorial Fund. Ensimmäisen kerran palkinto jaettiin vuonna 1951 ja tuolloin palkinnon suuruus oli 15 000 dollaria.
Palkintoa ei pidä sekoittaa Albert Einstein -mitaliin tai Albert Einstein tieteen maailmanpalkintoon.
Palkinnon saaneita

| vuosi | saaja | valtio |
| --- | --- | --- |
| 1951 | Gödel, KurtKurt Gödel  Julian Schwinger |  Itävalta/ Yhdysvallat  Yhdysvallat |
| 1954 | Feynman, RichardRichard Feynman |  Yhdysvallat |
| 1958 | Teller, EdwardEdward Teller |  Yhdysvallat |
| 1959 | Libby, WillardWillard Libby |  Yhdysvallat |
| 1960 | Szilárd, LeóLeó Szilárd |  Yhdysvallat |
| 1961 | Alvarez, LuisLuis Alvarez |  Yhdysvallat |
| 1965 | Wheeler, JohnJohn Wheeler |  Yhdysvallat |
| 1967 | Rosenbluth, MarshallMarshall Rosenbluth |  Yhdysvallat |
| 1970 | Ne'eman, YuvalYuval Ne'eman |  Israel |
| 1972 | Wigner, EugeneEugene Wigner |  Yhdysvallat |
| 1978 | Hawking, StephenStephen Hawking |  Britannia |
| 1979 | Regge, TullioTullio Regge |  Italia |
Frigg

Frigg kehräämässä
Frigg on skandinaavisessa mytologiassa jumaläiti ja hedelmällisyyden ja avioliiton jumalatar. Frigg on Odinin toinen vaimo, ja heille syntyivät lapset Thor, Höder ja Balder. Hän avustaa naisia Freijan kanssa synnytyksissä ja lasten nimeämisessä. Frigg näkee Odinin lailla tulevaisuuteen. Hänellä on myös kaksi palvelijatarta, Fulla ja Gnå, jotka huolehtivat Friggistä ja tietävät hänen salaisuutensa. Odinin vaimona hänet tunnetaan myös "Taivaiden Kuningattarena". Hän on yksi pääjumalattarista Asgårdissa, missä hänen salinsa, Fensalir (Vesisali) sijaitsee. Friggillä oli meren keskellä sijainnut kartano, missä hän viihtyi useasti.
Germaanisissa kielissä perjantai on nimetty Friggin mukaan. Esimerkiksi englannin Friday juontuu vanhan englannin sanoista Frīge's day.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frigg Wikimedia Commonsissa
Willi Daugs

Willi Daugs.
Willy (Willi) Reinhold August Daugs (s. 3. syyskuuta 1893 Gollnow, Pommeri – k. ?) oli Suomessa 1930–1940-luvulla vaikuttanut saksalainen asetehtailija ja asekauppias.
Asekauppiaaksi

Daugs toimi taistelulentäjänä ensimmäisessä maailmansodassa ja tutustui silloin Herman Göringiin, joka oli myös taistelulentäjänä. Sodan päätyttyä Daugs ryhtyi asekauppiaaksi. Hän osti Saksan laivaston ylijäämäaseita jotka olivat osittain kiellettyjä 1.maailmansodan rauhansopimuksessa ja myi niitä eteenpäin. Kaupoista saadut rahat Daugs tuloutti pääosin Saksan laivaston salaiseen kassaan, josta hän sai komission. Aseita myytiin myös kiellettyihin maihin kuten sisällissotaa käyvään Espanjaan väärentämällä kauppa-asiakirjoja ja käyttämällä erilaisia bulvaaneja kaupankäynnissä.lähde?
Toiminta Suomessa

Daugs hankki vuonna 1930 Oy Transbaltic Ab-nimisen bulvaaniyhtiön lukuun vajaan 40 %:n osuuden Tikkakoski Oy:n asetehtaasta, joka valmisti muun muassa Suomi-konepistooleita. Hän muutti Suomeen asumaan vuonna 1937 ja osti Otto Ehrichin kanssa osake-enemmistön Tikkakoskesta vuonna 1938 Wilhelm Bensowilta ja kauppaneuvos Krogiuksen perikunnalta, jolloin Transbaltic omisti asetehtaasta 77 %. Syynä tuon osan ostoon oli se, että Saksan valtio kannusti liiketoimintaa asuinmaassaan harjoittavia kansalaisiaan investoimaan aseteollisuuteen jos se vain oli mahdollista. Vuonna 1941 hän osti Hämeenlinnan lähellä sijainneen Vanajanlinnan kartanon itselleen asunnoksi. Hänellä oli asunto myös Kulosaaressa, silloisessa Vilho Sjöströmin kuja 3:ssa..
Daugs oli jo vuonna 1937 ostanut Inkoosta Lövön saaren, jonka edustalle ankkuroidussa veneessään hän usein vietti aikaa. Syynä paikan ostoon on oletettu olevan se, että Saksan tiedustelupalvelu Abwehr halusi saada tarkkailupaikan saaristoväylän varteen ja se painosti Daugsia hankkimaan paikan. Daugs oli yhdessä Joseph Veltjensin kanssa järjestämässä Suomen aseostoja Saksasta toisen maailmansodan aikana. Daugs ja hänen vaimonsa Anna-Luisa saivat Suomen kansalaisuuden vuoden 1944 aikana, mutta luopuminen Saksan kansalaisuudesta ei onnistunut, vaan heidän passit jäivät Saksan haltuun.
Vaikka Daugs oli aiemmilla bulvaanikaupoillaan muun muassa Tikkakosken tehtaasta ja Lövöstä yrittänyt sovitella huonoja välejään natsihallintoon, perheellä oli pelko, että se ei riittäisi pelastamaan heitä sodan loppuselvittelyissä. Lopulta he onnistuivat saamaan Ruotsin väliaikaiset muukalaispassit Ruotsin salaisen palvelun järjestämänä, koska Daugs oli organisoinut noin tuhannen Suomi-konepistoolin kaupan Ruotsin kautta Norjan ja Tanskan vastarintaliikkeille. Tuon oston rahoituksen epäillään tulleen Walkenbergin perheen kautta. Daugs pakeni vuoden 1944 välirauhan solmimisen jälkeen Suomesta Ruotsiin ja hänen maahan jäänyt omaisuutensa (muun muassa asetehdas, Vanajanlinna, Lövön saari) luovutettiin saksalaissaatavina Neuvostoliiton haltuun. Daugs yhtiökumppaneineen onnistui kuitenkin säilyttämään osan omaisuudestaan tuossa tilanteessa, koska Suomen valtio joutui lunastamaan Daugsin varustamoyhtiön laivoja Luulajan satamasta saadakseen ne takaisin Suomeen. Tähän syynä oli Neuvostoliiton valvontakomission vaatimus. Myöhemmin nuo laivat joutuivat osana sotakorvauksina Neuvostoliittoon. Neuvostoliitolle luovutettu Lövön saari on nykyään SOK:n omistuksessa. Saarella sijaitsevan päärakennuksen on suunnitellut alun perin Albert Speerin arkkitehtitoimisto.
Daugs vei mukanaan Suomesta Tikkakoskella kehitetyn uuden 9 mm:n M44-konepistoolin piirustukset ja alkoi sodan jälkeen valmistaa piirustusten pohjalta Espanjassa DUX-merkkisiä konepistooleja, joita vietiin 1950-luvulla jonkin verran Länsi-Saksaan.
Willi R Daugs esiintyy SS Nieuw Amsterdam matkustajalaivan matkustajaluettelossa, joka saapui New Yorkiin syyskuussa 1949. Luettelossa Daugsin syntymäpaikaksi ilmoitetaan Ruotsi. Myöhemmin Daugsin uskotaan muuttaneen Etelä-Amerikkaan.
Kirjallisuutta

Blomqvist, Matti: Elämäni asekauppiaana – Willi Daugsin uskomaton elämä Suomessa.  Helsinki:  Into Kustannus, 2022.  ISBN 978-952-351-648-9
Leino, Eino: Vanajanlinna.  Hämeenlinna:  Karisto, 1998.  ISBN 951-23-3667-7
Malmberg, Lari: Kuka oli tämä mies? Helsingin Sanomat, 15.7.2017, s. A 15–17.  Artikkelin maksullinen verkkoversio.
Määttälä, Mikko: Vihollisina vangitut: Internointileirit neuvostosuhteiden välikappaleina 1944–1947.  Jyväskylä:  Atena Kustannus Oy, 2011.  ISBN 978-951-796-759-4
Erkkolan silta

| Erkkolan silta |
| --- | --- |

Ajokaistoja:  2 + 1 kev.liik.väylä
Ylittää:  Oulujoen
Sijainti:  Myllyojan ja Oulunsuun suuralueet, Oulu
Ylläpitäjä:  Oulun kaupunki
Alituskorkeus:  3,3 m
Liikenne päivässä:  17 500 ajoneuvoa
Avattu liikenteelle:  1988
Koordinaatit:  65°01.1′N, 025°31.9′E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Erkkolan silta on Oulussa sijaitseva ajoneuvo- ja kevyen liikenteen käyttöön tarkoitettu Oulujoen ylittävä silta. Silta yhdistää joen pohjoisrannalla sijaitsevan Myllyojan suuralueen etelärannalla sijaitsevaan Oulunsuun suuralueeseen. Silta avattiin syyskuussa 1988, ja sen keskivertovuorokausiliikenne on noin 17 500 ajoneuvoa. Aiemmin Oulujoen saattoi ylittää lossilla, joka sijaitsi nykyisestä siltapaikasta ylävirtaan nykyisen Poikkimaantien sillan lähellä.
Sillan vapaa alituskorkeus on 3,3 metriä.
Ahmosuon lentokenttä

Ahmosuon lentokenttä (ICAO: EFAH) on lentokenttä Oulun Hangaskankaalla noin 20 kilometriä Oulun keskustasta Kajaanin suuntaan lähellä Muhoksen ja Tyrnävän kuntien rajoja. Kentältä toimivat pääasiallisesti Oulun Ilmailukerho ry toimintamuotonaan purjelento ja Sky Relax -vetovarjoyhdistys. Kenttää käytetään myös varjoliidon nousu- ja laskeutumiskenttänä. Asfalttinen kiitotie on kapeahko ja kummassakin päässä on sepelipintainen seisonta-alue. Polttoainepiste on kerhon ylläpitämä.
Ahmosuon lentokenttä otettiin käyttöön vuonna 1987 korvaamaan Oritkarin lentokenttä. Oulun kaupunki halusi päästä Oritkarin kentästä eroon ja suostui rakentamaan Ahmosuolle uuden.
Aiheesta muualla

VFR Suomi/Finland – Ahmosuon lentopaikka (Arkistoitu – Internet Archive)
Lentopaikat.fi – Ahmosuon lentopaikka
Suomen lentopaikat
| --- | --- |
Lentokentät:   Aavahelukan lentokenttä  Ahmosuon lentokenttä  Alavuden lentokenttä  Alavuden varalaskupaikka  Euran lentokenttä  Forssan lentokenttä  Genbölen lentokenttä  Granbodan lentoasema  Haapajärven lentokenttä  Haapamäen lentokenttä  Haapaveden lentokenttä  Hailuodon lentokenttä  Hangon lentokenttä  Hollolan lentokenttä  Hyvinkään lentokenttä  Hämeenkyrön lentokenttä  Iisalmen lentokenttä  Ilvesjoen lentokenttä  Immolan lentokenttä  Jyrkän lentokenttä  Jämijärven lentokenttä  Kalajoen lentokenttä  Kauhajoen lentokenttä  Kauhavan lentokenttä  Kemijärven lentokenttä  Kiikalan lentokenttä  Kiteen lentokenttä  Kiuruveden lentokenttä  Kivijärven lentokenttä  Kuhmon lentokenttä  Kumlingen lentokenttä  Kymin lentokenttä  Kärsämäen lentokenttä  Lahti-Vesivehmaan lentokenttä  Lieksa-Nurmeksen lentokenttä  Martiniiskonpalon lentokenttä  Menkijärven lentokenttä  Mäntsälän yksityinen lentokenttä  Mäntän lentokenttä  Naarajärven lentokenttä  Nummelan lentokenttä  Oripään lentokenttä  Piikajärven lentokenttä  Pokan lentokenttä  Pudasjärven lentokenttä  Punkaharjun lentokenttä  Pyhtään lentokenttä  Pyhäsalmen lentokenttä  Raahe-Pattijoen lentokenttä  Rantasalmen lentokenttä  Ranuan lentokenttä  Räyskälän lentokenttä  Savikon lentokenttä  Selänpään lentokenttä  Sodankylän lentokenttä  Sulkaharjun lentokenttä  Suomussalmen lentokenttä  Teiskon lentokenttä  Torbackan lentokenttä  Tuulikki-Vampulan lentokenttä  Ummeljoen lentokenttä  Vaalan lentokenttä  Varkauden lentokenttä  Viitasaaren lentokenttä  Vuotson lentokenttä  Wredebyn lentokenttä  Ylivieskan lentokenttä  Ähtärin lentokenttä 
Sairaalat ja muut:   Hernesaaren helikopterikenttä  Iin kevytlentopaikka  Jorvin sairaala  Jäkäläpää  Keski-Suomen Sairaala Nova  Kuopion yliopistollinen sairaala  Laajalahti  Lusin varalaskupaikka  Meilahden tornisairaala  Nivalan varalaskupaikka  Oulun yliopistollinen sairaala  Pohjois-Karjalan keskussairaala  Rautavaaran lentokeskus  Seinäjoen keskussairaala  Tervon varalaskupaikka
Ulvilan reservikomppania

Ulvilan reservikomppania oli Venäjän vallan aikaiseen asevelvollisuusjärjestelmään liittynyt joukko-osasto Suomen suuriruhtinaskunnan armeijassa vuosina 1883–1901. Kyseessä oli reservikomppania, jossa annettiin lyhyt koulutus sellaisille asevelvollisille, jotka määrättiin reserviin ilman kolmen vuoden täyttä palvelusaikaa.