stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Piimäjärvi
Maantiede

Piimäjärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 4,1 kilometriä. Järven eteläosan nimi on Piimälampi, jonka pinta-ala on noin 80 hehtaaria eli noin kuudesosa järven kokonaispinta-alasta. Valtaosan järvestä muodostaa pohjoinen pääallas, jota yhdistää Piimälampeen noin sata metriä leveä salmi, jonka rannalta on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja. Pääaltaan luoteisosassa sijaitsee suultaan avoin Suolahti ja pohjoisimmassa osassa samanmallinen Harvistonlahti.
Piimäjärvi on verraten tasasyvä. Noin puolet sen alasta on vähintään kaksi metriä ja enintään kolme metriä syvä. Vähintään kolme metriä syvä alue sijaitsee järven pohjoispuoliskolla ja syvin piste on noin neljä metriä. Piimälammen syvimmät kohdat ovat noin kaksimetrisiä.
Piimäjärven saariluku on kahdeksan. Saarista neljä on alle aarin laajuisia luotoja ja yhden pinta-ala on yli hehtaarin. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on kolmisen hehtaaria ja rantaviiva 920 metriä.
Piimäjärven länsirannalla sijaitsee Piimajärven kylä peltoineen. Kylän halki kulkee 30. itäinen pituuspiiri. Piimäjärven pohjoisrannalta alkaa Harvistonsuo, jonka halki virtaa järven lasku-uoma kohti luodetta. Järven itäinen ranta-alue on metsämaata. Piimälammen rantavyöhyke on soista. Piimäjärven länsipuolitse kulkee yhdystie 15541 ja itäpuolitse valtatie 6 sekä Karjalan rata. Kiteen lentokenttä sijaitsee noin puolitoista kilometriä järveltä kaakkoon.
Piimäjärven vesitilavuus on 9 908 000 kuutiometriä.
Piimäjärvi (04.383.1.002) kuuluu Piimäjoen yläosan valuma-alueeseen (04.383), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Piimäjoen valuma-alue (04.38) ja ensimmäinen jakovaihe on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Piimäjärvi on laajin Piimäjoen yläosan valuma-alueen viidestä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Särkijärvi, jota seuraa Haukilampi. Kaksi pienintä vakavettä, eli Mustalampi ja Majoinlampi, ovat alle viiden hehtaarin laajuisia.
Paul Signac

| Paul Signac |
| --- | --- |
 Paul Signac, Georges Seurat'n piirtämä muotokuva, 1890
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1863 Pariisi, Ranska
Kuollut: 15. elokuuta 1935 Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  impressionismi, pointillismi, neoimpressionismi
 Nimikirjoitus
Paul Signac (11. marraskuuta 1863 Pariisi – 15. elokuuta 1935 Pariisi) oli ranskalainen neoimpressionistinen taidemaalari, joka kehitti yhdessä Georges Seurat’n kanssa pointillismin eli pistemaalauksen.
Elämä

Signac syntyi hyväosaiseen kauppiasperheeseen. Hän aloitti arkkitehtuurin opiskelut, mutta hylkäsi ne 18-vuotiaana maalaustaiteen hyväksi käytyään Claude Monet’n näyttelyssä vuonna 1880. Hänen varhaisissa töissään näkyy impressionismin ja erityisesti Monet’n sekä Sisleyn vaikutus; tärkeä merkitys oli myös Armand Guillauminin rohkaisulla. Vuonna 1884 Signac oli yksi Salon des Indépendantsin perustajista, ja siellä hän tapasi Seurat’n, jonka divisionistisen väriteorian systemaattisuus ja tieteellisyys tekivät häneen vaikutuksen. Se poikkesi impressionistien intuitioon perustuneesta lähestymistavasta. Vuonna 1886 molemmat taiteilijat käyttivät jo pistemaalaustekniikkaa, jossa maalattiin vierekkäin pieniä, puhtaita sekoittamattomia väritäpliä. Se muodosti pohjan neoimpressionismille, jonka omaksui pian esimerkiksi Signacin ystävä Camille Pissarro.
1880-luvun puolivälistä lähtien Signac piti säännöllisesti näyttelyitä, mutta ensimmäisen yksityisnäyttelynsä vasta vuonna 1902. Muiden neoimpressionistien tavoin hänen teoksiaan ei alkuvaiheessa arvostettu. Hän kehitti johdonmukaisesti tyylisuuntaa, jonka tärkeimmät periaatteet hän oli omaksunut jo uransa alussa; vähitellen hän alkoi siirtyä ulkoilmamaalauksesta subjektiivisempiin aiheisiin ja muutettuaan vuonna 1892 Pariisista Saint-Tropeziin hän maalasi lähinnä ateljeessaan luonnosten pohjalta. Hän oli innokas purjehtija ja matkusti laajalti Euroopan rannikoilla.
Signac oli myös merkittävä teoreetikko, joka kirjoitti esimerkiksi neoimpressionismia puolustavan teoksen D’Eugène Delacroix au néo-impressionnisme (1899). Kirja nousi taiteilijoiden suosioon paitsi Ranskassa myös Saksassa ja Italiassa.  Poliittisilta näkemyksiltään hän oli anarkisti.
Teoksia

Tie Gennevilliersiin, 1883
Comblat le Chateau. Le Pré, 1886
Aamiainen, 1886–1887
Colliouren kaupungin ranta, 1887
Sunnuntai, 1888–1890
Cassis'n lahti, Opus 198, 1889
Félix Fénéonin muotokuva, 1890
Naisia kaivolla, 1892
Capo di Noli, 1898
Saint-Tropez'n satama, 1901
Venetsian Canal Grande, 1905
Antibes – aamu, 1914
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Signac Wikimedia Commonsissa
Queen Esther Marrow

Queen Esther Marrow vuonna 1998.
Queen Esther Marrow (12. helmikuuta 1941 Newport News, Virginia) on yhdysvaltalainen gospel- ja soul-laulaja.
Marrow’n ura alkoi 22-vuotiaana, kun Duke Ellington kiinnitti huomiota lahjakkaaseen laulajaan. Ellingtonin lisäksi Marrow’n varhaisia yhteistyökumppaneita oli Harry Belafonte, ja hän on esiintynyt yhdessä muun muassa Bob Dylanin, Ray Charlesin, Ella Fitzgeraldin, Lena Hornen ja oman idolinsa, gospellaulaja Mahalia Jacksonin kanssa.
Marrow on esiintynyt paljon Euroopassa, myös Suomessa. Vuonna 1971 hänestä nauhoitettiin Yle TV1:n studiossa mustavalkoinen televisio-ohjelma Esther Marrow – Musta virginialainen.
Pont Neuf

Pont Neuf lännestä nähtynä, keskellä Île de la Citén saaren länsikärki.
Pont Neufin eteläpää.
Lähikuva Pont Neufin maskaroneista.
Pont Neuf on Seinejoen ylittävä silta Pariisin keskustassa. Se kulkee myös Île de la Citén saaren läntisen pään ylitse. Vuosien 1578 ja 1607 välillä rakennettu Pont Neuf on nykyään vanhin Seinen ylittävä silta Pariisissa. Pont Neufin nimi tarkoittaa kirjaimellisesti uutta siltaa.
Sillassa on kaksitoista holviaukkoa, joista seitsemän on Île de la Citén saaren pohjoispuolella ja viisi sen eteläpuolella. Sillan ulkosivun korniiseja koristaa kaikkiaan 384 irvistävää naamaa esittävää veistosta eli maskaronia.
Historia

Sillan rakentamisen käynnisti Ranskan kuningas Henrik III vuonna 1578, mutta Ranskassa riehuneiden uskonsotien vuoksi rakennustyöt keskeytyivät vuonna 1587 yli vuosikymmenen ajaksi. Sillan rakennutti valmiiksi kuningas Henrik IV, joka halusi siitä huomiota herättävän nähtävyyden. Sillan suunnittelivat Baptiste Androuet Du Cerceau ja Pierre des Illes, mahdollisesti käyttäen pohjana Guillaume Marchandin laatimaa aiempaa suunnitelmaa. Pont Neufin rahoittamiseksi perittiin erityistä viiniveroa kaikilta pariisilaisilta.
Pont Neuf rakennettiin paljon Pariisin aiempia siltoja järeämmäksi ja leveämmäksi. Se tehtiin kivestä puun sijaan, ja yli 20 metriä leveänä se oli leveämpi kuin yksikään Pariisin silloisista kaduista. Se oli Pariisin ensimmäinen silta, jonka yhteyteen ei rakennettu taloja, kuten tuon ajan kaupunkisilloissa oli tapana. Näin silta ei peittänyt näkymää Île de la Citén vanhan kuninkaanpalatsin ja Louvren välillä. Pont Neuf oli myös aikaansa edellä siinä, että jalankulku erotettiin muusta liikenteestä erillisille jalkakäytäville. Jalkakäytäviä ei tuolloin ollut käytössä lainkaan Euroopan kaupungeissa. Silta avattiin vuonna 1604.
Kauppiaiden täyttämä Pont Neuf oli pitkään Pariisin liikenteen ja tapahtumien keskus sekä suosittu kohtaamispaikka. Se myös edisti aiemmin syrjässä olleen Seinen pohjoisrannan kytkemistä tiiviimmin osaksi kaupunkia. Vuonna 1610 salamurhatun Henrik IV:n leski Maria de’ Medici pystytti miesvainajalleen ratsastajapatsaan sillan keskellä Île de la Citén saarella sijainneeseen linnakkeeseen. Veistoksen toteutti kuvanveistäjä Giovanni da Bologna ja se oli Pariisin ensimmäinen julkisella paikalla sijainnut kuninkaan suurveistos. Patsaan alkuperäinen versio hävitettiin Ranskan vallankumouksen aikana vuonna 1792.
Sillan perustukset rakennettiin kokonaan uudelleen 1800-luvulla Napoleon III:n valtakaudella. Tuolloin myös kauppiaat pakotettiin poistumaan sillalta. Silta on restauroitu viimeksi vuosina 1994–2007.
Taiteilijapariskunta Christo ja Jeanne-Claude paketoi vuonna 1985 Pont Neufin usean viikon ajaksi hiekanvärisellä kankaalla.
Pont Neuf on keskeisessä osassa Leos Caraxin ohjaamassa elokuvassa Pont-Neufin rakastavaiset (1991).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pont Neuf Wikimedia Commonsissa
Silta paketissa vuonna 1985.
Queen Jane

Jane Nyambura eli Queen Jane (1964 tai 1965 – 30. kesäkuuta 2010) oli kenialainen benga-laulaja. Hän oli kotoisin Murangan piirikunnasta, Kenian keskisestä maakunnasta. Etniseltä taustaltaan hän oli kikuju.
Queen Jane toimi aiemmin Mbiri Young Starsin laulusolistina. Hän perusti vuonna 1990 oman benga-yhtyeensä, jossa toimi myös hänen siskonsa (laulaja) ja veljensä (kitaristi) .
Queen Janen "Nduraga Ngwetereire" sisältyy myös World Music Networkin kokoelmalevylle The Rough Guide to the Music of Kenya.
Pristinan kansainvälinen lentoasema

Pristinan kansainvälinen lentoasema "Adem Jashari" (alb. Aeroporti Ndërkombëtar i Prishtinës "Adem Jashari", serb. Међународни аеродром Адем Јашари / Međunarodni aerodrom Adem Jašari) on kansainvälinen lentoasema, joka sijaitsee noin 15 kilometriä Pristinasta lounaaseen. Se on Kosovon ainoa lentoasema. Lentoasema on nimetty Kosovon vapautusarmeijan johtajan Adem Jasharin mukaan.
Lentoyhtiöt ja kohteet > Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Air Cairo: Kausittainen: Sharm El Sheikh (alkaa 19. heinäkuuta 2022)
AnadoluJet: Istanbul–Sabiha Gökçen Kausittainen: Bodrum
Austrian Airlines:  Wien
British Airways: Kausittainen:  Lontoo-Heathrow
Chair Airlines:  Zürich
EasyJet:  Basel/Mulhouse,  Berliini-Brandenburg,  Geneve Kausittainen:  Lontoo-Gatwick (alkaa 1.5.2022)
Edelweiss Air:  Zürich
Enter Air:  Basel/Mulhouse Kausittainen:  Verona
ETF Airways:  Basel/Mulhouse,  Göteborg,  Helsinki
Eurowings:  Bryssel (alkaa 29. maaliskuuta 2022),  Düsseldorf,  Frankfurt,  Geneve,   Hampuri,  Hannover,  München,  Nürnberg (alkaa 10. huhtikuuta 2022),  Stuttgart,  Zürich
GP Aviation: Kausittainen:  Nürnberg (alkaa 2.4.2022)
Helvetic Airways: Kausittainen:  Zürich
Norwegian Air Shuttle:  Oslo Kausittainen: Kööpenhamina,  Helsinki,  Tukholma-Arlanda
Pegasus Airlines: Istanbul–Sabiha Gökçen
Swiss International Air Lines:  Geneve
Trade Air:  Basel/Mulhouse,  Düsseldorf,  Malmö,  München,  Stuttgart Kausittainen: Bremen,  Dortmund,  Paderborn-Lippstadt
TUI fly Belgium:  Bryssel
Turkish Airlines:  Istanbul
Wizz Air:  Basel/Mulhouse,  Dortmund,  Karlsruhen–Baden-Baden,  Lontoo-Luton,  Memmingen,  Milano-Malpensa,  Rooma-Fiumicino,  Wien
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pristinan kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Pristinan kansainvälisen lentoaseman kotisivut
Pristis

| Pristis |
| --- | --- |
 Harmaasaharausku (Pristis pristis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Ylälahko::  Rauskut Batoidea
Lahko::  Saharauskukalat Pristiformes
Heimo::  Saharauskut Pristidae
Suku::  Pristis  Linck, 1790
Lajit
 Katso teksti 
Katso myös
   Pristis Wikispeciesissä   Pristis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pristis on saharauskujen heimoon kuuluva kalasuku.
Lajit

Pikkusaharausku (Pristis clavata)
Ruskosaharausku (Pristis microdon)
Saharausku (Pristis pectinata)
Jokisaharausku (Pristis perotetti)
Harmaasaharausku (Pristis pristis)
Kampasaharausku (Pristis zijsron)
Kuvagalleria

Pristis clavata
Pristis pectinata
Pristis pristis
Pristis zijsron
Pietermaritzburg

| Pietermaritzburg umGungundlovu (Zulu) |
| --- | --- |
 Pietermaritzburg
 Pietermaritzburg
 Koordinaatit: 29°37′S, 30°23′E 
Valtio:  Etelä-Afrikka
Provinssi:  KwaZulu-Natal
Kunta:  Msunduzi
Perustettu:  1839
Hallinto:  
 – Pormestari:  Themba Njilo
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  126,15 km²
Väkiluku (2011):  223 448
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pietermaritzburg on KwaZulu-Natalin maakunnan pääkaupunki Etelä-Afrikassa.
Pietermaritzburg perustettiin vuonna 1838 ja se tunnetaan yleisesti myös nimellä Maritzburg. Vuoden 1991 väestönlaskennan aikaan kaupungin asukasluku oli 228 549. Nykyään asukkaita on noin 600 000.
Pietermaritzburgin alkuperäisiä asukkaita olivat voortrekkerit. Se oli lyhytikäisen Natalian tasavallan ja Natalin siirtomaan pääkaupunki. Kaupungissa sijaitsee muun muassa KwaZulu-Natalin yliopiston kampus.
Pietermaritzburgilaisia henkilöitä

Brendon Dedekind, uimari
Jonty Rhodes, kriketinpelaaja
Kevin Volans, säveltäjä
Shaun Morgan, rock-muusikko
Greg Minnaar, maastopyöräilijä
Kuvia kaupungista

Pietermaritzburgin kaupungintalo. Se rakennettiin vuonna 1893, mutta tuli tuhosi sen 1895. Rakennus rakennettiin uudelleen 1901.
Savannia Pietermaritzburgin lähellä
KwaZulu-Natalin yliopisto
Kaupungin postitoimisto
Tatham Art Gallery
245 Longmarket Street
Pietermaritzburgin lentoasema
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Paul Sinebrychoff

| Paul Sinebrychoff |
| --- | --- |
 Paul Sinebrychoff.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1859 Helsinki
Kuollut: 19. marraskuuta 1917 (58 vuotta) Helsinki
Arvonimi: kauppaneuvos
Paul Sinebrychoff (14. huhtikuuta 1859 Helsinki – 19. marraskuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen tehtailija, kauppaneuvos ja taiteenharrastaja, joka johti vuodesta 1886 kuolemaansa asti Sinebrychoffin olutpanimoa. Hän keräsi yhdessä vaimonsa Fanny Sinebrychoffin kanssa laajan taidekokoelman, joka lahjoitettiin vuonna 1921 Suomen valtiolle ja joka muodosti pohjan nykyiselle Sinebrychoffin taidemuseolle.
Liiketoimet

Paul Sinebrychoff oli nuorempi upporikkaan kauppaneuvos Pavel Sinebrychoffin kahdesta pojasta. Hän kirjoitti vuonna 1877 ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja tuli seuraavana vuonna perheensä panimon palvelukseen. Vuodesta 1881 hän oli yritykseen kuuluneen viinatehtaan toimitusjohtajana. Hänen vanhempi veljensä Nicolas Sinebrychoff joutui luopumaan perheyrityksen johdosta sairastelunsa vuoksi ja kun panimo vuonna 1888 muutettiin osakeyhtiöksi, Paul Sinebrychoffista tuli sen toimitusjohtaja. Liiketoimintaa valvoi hänen äitinsä Anna Sinebrychoff, joka hallitsi testamenttisäädöksen nojalla isän jakamatonta kuolinpesää. Sekä Anna että Paul Sinebrychoffin lanko, pankkiiri Emil Kjöllerfeldt kuolivat vuonna 1904, jolloin yhtiön johto jäi kokonaan hänen käsiinsä. Paul Sinebrychoffin johtajakaudella panimo menestyi hyvin, lainsäädännössä tapahtuneista epäsuotuisista muutoksista huolimatta. Tuotantoa alettiin siirtää vähemmän alkoholipitoisiin juomiin, kun yleinen asenneilmapiiri Suomessa alkoi kääntyä väkijuomia vastaan. Viinatehdas myytiin kokonaan pois vuonna 1892.
Sinebrychoffilla oli merkittäviä omistuksia myös useissa muissa teollisuusyrityksissä, kuten Hietalahden Laivatelakassa, Fiskars Ab:ssä, Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiössä ja Vaasan Puuvillatehtaassa. Hänen perheensä omisti kuusi prosenttia Suomen Yhdyspankin (SYP) koko osakekannasta. Hän toimi SYP:n pankkivaliokunnan puheenjohtajana vuosina 1907–1916. Sinebrychoff kuului myös Helsingin kaupunginvaltuustoon vuosina 1889–1902. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1909.
Sinebrychoff omisti Hagalundin ja Otaniemen kartanot Espoossa. Ne siirtyivät hänelle hänen äitinsä kuoltua.
Avioliitto ja taidekokoelma

Sinebrychoff meni vuonna 1883 naimisiin Ruotsalaisen teatterin näyttelijän Fanny Grahnin kanssa, joka luopui samalla omasta urastaan. He eivät saaneet lapsia. Aviopari omistautui jo varhain ulkomaisen taiteen keräämiselle, ja heidän tarkoituksenaan oli alusta alkaen lahjoittaa kokoelmansa lopuksi ”kansakunnalle”. He erikoistuivat varsinkin 1600- ja 1700-lukujen taiteeseen. Vuodesta 1904 kokoelmaa säilytettiin Helsingin Bulevardilla sijainneessa Sinebrychoffien vanhassa kaupunkitalossa, joka on nykyään Sinebrychoffin taidemuseo. Paul Sinebrychoff kuului myös Suomen Taideyhdistyksen johtokuntaan ja oli sen rahastonhoitajana 1905–1908. Pariskunta tuki taloudellisesti monenlaisia kulttuurihankkeita, kuten Kansallisteatterin ja Helsingin kaupunginorkesterin perustamista. Varsinkin Fanny Sinebrychoff harjoitti myös hyväntekeväisyyttä.
Kuollessaan syksyllä 1917 sydänkohtaukseen Paul Sinebrychoff jätti jälkeensä Pohjoismaiden suurimman yksityisen taidekokoelman. Fanny Sinebrychoff lahjoitti sen kokonaisuudessaan Suomen valtiolle tammikuussa 1921, vain muutamaa kuukautta ennen omaa kuolemaansa. Kokoelmasta muodostettiin valtion ulkomaisen taiteen museo, joka vuonna 2000 nimettiin Sinebrychoffin taidemuseoksi. Paul ja Fanny Sinebrychoffin yksityisasuntona olleet tilat museorakennuksessa on nykyään palautettu 1910-luvun asuunsa. Museo avasi vuonna 2008 hallussaan olevan Paul Sinebrychoffin laajan kirjearkiston yleisön käyttöön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Sinebrychoff Wikimedia Commonsissa
Aune Jääskinen: SINEBRYCHOFF, Paul d.y. (ruotsiksi) Biografiskt lexikon för Finland
Paul Sinebrychoffin kirjearkisto Sinebrychoffin taidemuseo
Paul ja Fanny Sinebrychoff vuonna 1885.
REDengine

REDengine logo.
REDengine on CD Projektin kehittämä pelimoottori. REDengine kehitettiin korvaamaan Aurora Engine, jonka CD Projekt lisensoi BioWarelta The Witcher -peliä varten. REDengine kehitettiin yhtä aikaa The Witcher 2: Assassins of Kings -pelin kanssa, jossa sitä käytettiin ensimmäisen kerran. Kehittäjien mukaan BioWaren Aurora Engine soveltuu hyvin BioWaren peleihin, mutta Witcher-pelit eivät ole kuten BioWaren pelit.
Cyberpunk 2077:n jälkeen CD Projekt Red ilmoitti käyttävänsä tulevissa peleissä Unreal Engine 5 -pelimoottoria REDenginen sijaan.
Quinn Hancock

| Quinn Hancock> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. toukokuuta 1977 (ikä 47) Rock Creek, BC
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  85 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–2012
Seurat:  Worcester Ice Cats (AHL)   Manitoba Moose (IHL)   Muskegon Fury (UHL)   Rochester Americans (AHL)   Augsburger Panther (DEL)   Lukko (SML)   Jokerit (SML)   Tappara (SML)   Södertälje SK (SEL)   Iserlohn Roosters (DEL)   Graz 99ers (EBEL)   SønderjyskE (Tanska)   Hannover Indians (Saksa 2)
Quinn Hancock (s. 8. toukokuuta 1977 Rock Creek, Kanada) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli keskushyökkääjä. Hancock pelasi pääosan urastaan Euroopassa.
Pelaajaura

Kanadalaiseen tapaan hän aloitti kiekkoilun nuorena ja nousi kaudeksi 1994–1995 yhteen pääjunioriliigoista Western Hockey Leagueen. Hancock pelasi neljä kautta junioreissa. Hänen paras juniorikautensa oli hänen viimeinen kausi, kun hän pelasi Prince George Cougarsissa kaudella 1997–1998. Hancock rikkoi kauden aikana joukkueensa yhden kauden maali-, syöttö- ja piste-ennätyksen, kun hän teki tehot 54+58.
Hancock siirtyi ammattilaiseksi kaudeksi 1998–1999, jolloin hän pelasi Worcesterin AHL-joukkueen ja Peorian ECHL-seuran välillä. Samoin kaksi seuraavaa kautta kuluivat osin pääfarmisarjatasolla ja osin alemmalla farmitasolla. Hancock siirtyi Eurooppaan kaudeksi 2001–2002. Hän pelasi kauden Saksan liigan Augsburgissa. Syksyllä 2002 Hancock siirtyi SM-liiga-seura Rauman Lukkoon.
Lukossa Hancock pelasi kaksi kautta. Jälkimmäisellä kaudellaan Hancock teki 44 tehopistettä ja oli Lukon paras pistemies. Kaudeksi 2004–2005 Hancock siirtyi Lukosta Jokereihin. Jokereissa hän pelasi vain yhden kauden, mutta Hancock jatkoi myös seuraavalla kaudella Suomessa ja siirtyi Tapparaan kaudeksi 2005–2006. Hancock kuului Tapparan runkopelaajiin heti ensimmäisellä kaduellaan ja keräsi 42 pistettä. Kahden Tappara-kauden jälkeen Hancock siirtyi kuitenkin lokakuussa 2007 Ruotsiin Södertäljeen kesken sopimuskautensa.
Södertäljessä Hancock pelasi kauden 2007–2008 loppuun. Hän palasi Suomeen kesken kauden 2008–2009, kun hän teki loppukauden mittaisen sopimuksen Jokereiden kanssa. Kesällä 2009 Hancock vaihtoi jälleen joukkuetta, kun hän teki sopimuksen DEL-liigan Iserlohn Roostersin kanssa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Itävallan pääsarjan EC Graz 99ersiin ja kaudeksi 2011–2012 Tanskan pääsarjan SønderjyskE Ishockey -seuraan. Tanskassa Hancock voitti sarjan pronssimitalin.
Uransa viimeisen kauden 2012–2013 Hancock pelasi Saksan toisella sarjatasolla Hannover Indiansissa.
Péter Bácsi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Péter Bácsi |  Péter Bácsi |  Péter Bácsi |  |
Maa:  Unkari
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Taškent 2014 | 80 kg |  |
|  Kultaa | Budapest 2018 | 82 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tampere 2008 | 74 kg |  |
|  Kultaa | Vantaa 2014 | 80 kg |  |
|  Hopeaa | Dortmund 2011 | 74 kg |  |
|  Pronssia | Baku 2010 | 74 kg |  |
Péter Bácsi (s. 15. toukokuuta 1983 Budapest) on unkarilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on paininut aikuisten arvokilpailuissa sarjoissa 74–85 kg.
Bácsi aloitti painin harrastamisen vuonna 1991 ja debytoi aikuisten arvokilpailuissa Bakun MM-kilpailuissa 2007, jossa hän sijoittui seitsemänneksi 74 kilon sarjassa. Vuotta myöhemmin hän oli maailmancupissa toinen ja saavutti uransa ensimmäisen arvokisavoiton ja -mitalin voittamalla 74 kilon Euroopan mestaruuden Tampereella voitettuaan finaalissa turkkilaisen Seref Tüfenkin. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Bácsi oli viides. Bakun EM-kilpailuissa 2010 Bácsi saavutti 74-kiloisissa pronssia ja Dortmundin EM-kilpailuissa 2011 hopeaa. MM-kilpailuissa 2011 hän oli kahdeksas ja Lontoon olympialaisissa 2012 neljästoista.
Bácsi voitti 80 kg:n painoluokassa 2014 sekä Euroopan-mestaruuden Vantaalla että maailmanmestaruuden Taškentissa. Hän oli 75-kiloisissa kahdeksas MM-kilpailuissa 2015 ja viides Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Hän voitti maailmanmestaruuden 82 kg:n painoluokassa Budapestissa 2018.
Bácsi edustaa FTC Budapest -seuraa ja häntä on valmentanut vuodesta 1999 lähtien olympiavoittaja András Sike.
Péter Baczakó

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten painonnosto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten painonnosto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten painonnosto. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Miesten painonnosto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 | 90 kg |  |
|  Pronssia | Montréal 1976 | 82,5 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Stuttgart 1977 | 82,5 kg |  |
|  Hopeaa | Gettysburg 1978 | 82,5 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Stuttgart 1977 | 82,5 kg |  |
|  Hopeaa | Havířov 1978 | 82,5 kg |  |
|  Hopeaa | Varna 1979 | 90 kg |  |
Péter Baczakó (27. syyskuuta 1951 Ercsi, Fejér, Unkari – 2. huhtikuuta 2008 Budapest, Unkari) oli unkarilainen painonnostaja ja olympiavoittaja.
Baczakó saavutti pronssia Montréalin 1976 olympialaisissa alle 82,5-kiloisten sarjassa tuloksella 345 kg (157,5 kg tempauksessa ja 187,5 kg työnnössä). Moskovan 1980 olympialaisissa hän voitti kultaa alle 90-kiloisten sarjassa tuloksella 377,5 kg (170 kg tempauksessa ja 207,5 kg työnnössä).
Baczakó saavutti MM-kilpailuissa hopeaa alle 82,5-kiloisissa vuosina 1977 ja 1978. Hän saavutti EM-hopeaa alle 82,5-kiloisissa vuosina 1977 ja 1978 sekä alle 90-kiloisissa vuonna 1979.
Paikallisjuna

Sm4-sarjan paikallisjuna Pasilan rautatieasemalla vuonna 2003.
Paikallisjuna on henkilöliikenteen juna, joka palvelee paikallista julkista liikennettä pysähtyen tiheästi sijoitetuilla pysäkeillä, seisakkeilla ja asemilla. Paikallisjunia voi kulkea kaikenlaisilla yleisen liikenteen rautateillä. Kaupunkiseudulla kulkeva paikallisjuna on kaupunkiraideliikenteen yksi muoto. Paikallisjuna on nykyisin yleensä sähkö- tai dieselkäyttöinen. Usein käytetään moottorivaunuja. Paikallisjuna kulkee yleensä yleisen liikenteen rautatiellä, mutta myös pelkästään paikallisjunien käyttöön on rakennettu ratoja.