Risto Harju
Asuntosuunnittelu

Harjun toimisto suunnitteli monipuolisesti asuin- ja majoituskohteita, kuten Hotelli Kajanuksen Kajaaniin ja Pohjois-Suomen Teollisuusopiston Hietasaaren kampuksen majoitusratkaisuineen. Linnanmaan ylioppilaskylään suunniteltiin opiskelijabokseja ja perheasuntoja. Lintulaan suunniteltiin invalidiliitolle vaikeavammaisten palveluasumisen yksikkö. Keskustaan ja Tuiraan valmistui isoja vanhusten palveluasumisen yksiköitä. Useat asuinkohteet ovat nousseet maakunnallisiksi arvokohteiksi. Näihin lukeutuu Kaukovainion itäpuolelle suunniteltu kolmen kerrostalotyypin kokonaisuus, joka esiteltiin Arkkitehti-lehdessä 3/1972. Uniikkeja pientaloja on useita Pyykösjärven Uistintien ympäristössä ja Lehtorannassa.
Niin kutsuttu Sininen talo oli Kaukovainion kerrostalojen lippulaivakohde. Konstruktivistinen muotokieli on geometrista ja värikästä.
Useimmat arvostetuimmista asuinkohteista on suunniteltu ennen joulukuun 1973 öljykriisiä. Tuolloin Suomessa oli nousukausi ja asuntosuunnittelun henki oli kokeileva. Erityisesti betoniin ja betonielementteihin liitettiin utopistisiakin toiveita. Tähän aikaan Harjun toimisto suunnitteli useita betonipilari-palkki-rakenteisia asuntoja, kuten Liisanmäen rinnetalon, Suvela-Ylikartanon paritalon ja Tuiran kerrostalot, joita esiteltiin Suomi rakentaa -messuilla vuonna 1970. Arkkitehtoniset kokeilut johtivat osaltaan siihen, että Haulitien rivitalojen urakoitsija ajautui konkurssiin.
Kokeilut teräsbetonirakenteilla loppuivat varsinkin kerrostalosuunnittelussa lyhyeen, sillä paikallaan valettuja, ns. kirjahyllyrakenteisia betonielementtitaloja oli halvempi ja helpompi rakentaa. Samaan aikaan arkkitehdin toimintavapaus heikkeni nopeasti, koska sekä Oulun kaupunki, rakennusyhtiöt että valtion Arava-ohjaus edellyttivät  tehokasta ja standardoitua asuntotuotantoa, jossa piti käyttää edullisia, teollisesti sarjavalmistettuja osia. Tässä suhteessa Linnanmaan ylioppilaskylä oli erityisen haastava hanke. Vaikka sääntely ja hintapaineet pakottivat jo käytännössä kaikkein teollisimpaan betonielementtirakentamiseen, piti rakennusten suunnittelussa lisäksi noudattaa teollisuusaluemaista estetiikkaa. Tyylin tuli olla samankaltainen kuin Kari Virran arkkitehtitoimiston suunnittelemassa Oulun yliopistossa. Omaa laadunhallintaa hankkeeseen toi kuitenkin se, että Harju hoiti töiden hankinnat ja suunnittelusopimukset itse.
Myös 1970-luvun lopun kohteissa oli joitakin innovaatioita. Linnanmaan ylioppilaskylää varten kehitettiin yhdessä insinööritoimiston kanssa puuelementti. Jotta 50 vuoden tekninen käyttöikä olisi mahdollinen, elementti verhottiin polttomaalatulla alumiinipellillä. Juuri voimakkaanväriset puu-peltielementit antavat oppilaskylälle sille ominaisen ilmeen. Uusinta uutta oli myös se, että pihojen suunnittelussa pyrittiin luomaan suotuisia pienilmastoja.
Kirjahyllyrunko mahdollisti sekin hyvin erilaisia tila- ja julkisivuratkaisuja. Esimerkiksi Menninkäisentien eteläpuolen kerrostaloissa rakennusten runkosyvyys vaihtelee kymmenen ja viidentoista metrin välillä, mikä antaa yhdessä parveketornien kanssa polveilevan ilmeen tiilirakennuksille. Lisäksi kirjahyllyrunkoa on muunneltu, jotta päätyihin on saatu suuret ikkunat ja parvekkeet. Kerrostalot kuuluvat Puolivälinkankaan keskustan savitiilirakennusten kokonaisuuteen, jonka tunnetuin osa on akateemikko Juha Leiviskän suunnittelema Pyhän Tuomaan kirkko.
Betonirakentamisen ohella Harjun toimistoa kiinnostivat lasin mahdollisuudet. Kokeilut lasin parissa huipentuivat Harjun omassa, Pyykösjärvelle valmistuneessa pientalossa. Kaikki rakennuksen ulkoseinät on tehty lämpölasielementeistä lukuun ottamatta ajotien puoleista, vaakalaudoitettua julkisivua. Pohjois-Suomessa lasitalot olivat vielä 1960-1970-luvuilla harvinaisia.
Pientalotyyppi HK:ssa on sisäänkäynti talon päädystä. Autotalli ja naapuritalon muodostama muuri rajaavat pihaa.
Harjun toimisto käytti usein lämpölasielementtejä ja isoja ikkunoita mutta tyypillistä oli, että niitä yhdisteltiin muiden verhousmateriaalien kanssa, joita olivat betoni- ja puuelementti sekä pelti-, paneeli- ja tiiliverhous. Myös kerrostaloasunnoissa oli usein lattiasta kattoon ulottuva ikkuna mutta se sijoitettiin yleensä näkymättömiin ulkopuolisilta eli parvekkeen kohdalle asuntojen kodikkuuden säilyttämiseksi. Näyttävin esimerkki tästä on Tuiran kerrostalotyyppi, jossa isojen läpitalonasuntojen molemmin puolin on parveke ja koko parvekkeen levyinen lasiseinä.
Pilari-palkkirakenteisissa taloissa asuntojen pohjaratkaisut olivat tyypillisesti avoimia ja muunneltavia, koska kantavia väliseiniä ei ollut. Pientalo Harjussa oli liukuovia ja osa väliseinistä oli lasia. Myös Kaukovainion ja Koskenniskan kirjahyllyrakenteisten kerrostalojen huoneistoissa on avoimen tilan tuntua, sillä pohjaratkaisuissa eri tilojen rajoja on häivytetty. Esimerkiksi Koskenniskan kerrostalotyypin neliössä asunnon keskellä on moduuli, joka sisältää vessan, kylpyhuoneen, saunan ja komeroita. Moduulia ympäri kiertämällä siirtyy liukuvasti tilasta toiseen: aulasta makuuhuonekäytävälle, sieltä keittiöön ja ruokailutilaan ja sieltä taasen olohuoneeseen ja takaisin aulaan.
Harjun toimiston asuntojen tilaratkaisut ja varustus olivat ajan hermolla. Niissä oli 1960-luvulla muotoutuneen, nykyaikaisen asumisstandardin mukaiset mukavuudet, kuten sisävessa, kylpyhuone ja parveke. Kerrostalosuunnittelussa ihanteena oli valoisa ja tilava läpitalon asunto, jonka keskellä piti olla Harjun opettajan, Otto Iivari Meurmanin sanoin ”turhaa tilaa”, jotta asunto olisi joustavasti kalustettava. Vuonna 1971 suunnitelluissa Kaukovainion kerrostaloissa oli isoissa asunnoissa sauna tai varaus saunalle ja lippulaivakohteissa amerikkalaisen muodin mukainen uima-allas. Suomen ensimmäiset kerrostalohuoneistojen saunat olivat valmistuneet pari vuotta aiemmin, vuonna 1969 Espoon Olariin.
Edustavia esimerkkejä Harjun toimiston aluesuunnittelusta ovat Kaukovainion itäpuolen kerrostalot ja Pyykösjärven pientalotyyppialue. Molemmissa projekteissa Harjun yhteistyökumppani oli opiskelutoveri yliopistosta, Oulun kaupungin asemakaava-arkkitehti Anna-Maria Kantola. Alueiden suunnittelussa sovelletut mallit ovat kuitenkin päinvastaiset. Kaukovainiolle suunniteltiin Harjun ja Kantolan opettajan, professori Meurmanin, asemakaavaoppia mukailevaa metsälähiöasumista. Talojen sijoittelu korttelipihojen ympärille oli väljää ja tarkoitus oli, että asuntojen ikkunoista näkyy mahdollisimman paljon mäntymetsää. Pyykösjärvellä ihanteena oli ns. kompakti kaupunki -malli, joka ihannoi tiivistä ja modulaarista kaupunkipientaloasumista. Kun alueelta teki tonttivarauksen, sai Oulun kaupungilta käyttöönsä Pientalotyyppi HK 100/120 -piirustukset. Pulpettikattoisessa talotyypissä oli useita erikoisuuksia, kuten se, että kadunpuolen pääjulkisivun muodosti talon pääty sisäänkäynteineen. Suuri keittiö oli valaistu kattoikkunalla.
Simpsin kerrostaloalue (vas.) ja Niittyaron asuntokortteli (oik.) tarjoavat vaihtelevia arkkitehtonisia näkymiä.
Mikäli asemakaava sen suinkin mahdollisti, Harjun toimisto pyrki suunnittelemaan suojaisia pihapiirejä ja korttelipihoja rakennusten sijoittelun, muurien ja muurimaisesti käytettyjen piharakennusten avulla Esimerkiksi Pyykösjärven kaupunkitaloalueella tontin rajalle sijoitettu pientalo muodosti tiilimuurin naapuritalon pihalle.
Harjun toimisto etsi asuntosuunnittelun uutta suuntaa osallistumalla Pohjois-Suomen ensimmäisille asuntomessuille, jotka järjestettiin vuonna 1976 Niittyarossa. Sinne valmistui omaleimainen luhti- ja rivitalokortteli, As. Oy Niittyapila. Julkisivuverhous on syvän punaista vaakalaudoitusta ja betonirouhepintaa. Rakennusten jäsentely ja sijoittelu on monimuotoista ja tarjoaa vaihtelevia arkkitehtonisia näkymiä. Varsinainen arkkitehtisuunnittelun uusi vapaus koitti kuitenkin vasta 1980-luvulla, kun rakennusten teollinen tuotanto joutui voimakkaan kritiikin kohteeksi Oulussa. Ns. Oulun koulu vaati, että rakennusten pitää olla  monimuotoisia, humaaneja ja yksilöllisiä. Talouden nousukausi mahdollisti käytännössä tällaisen uudenlaisen arkkitehtuurin toteuttamisen. Vuonna 1983 suunniteltu keskustan palvelukeskus oli Harjun toimiston uuden aikakauden avaus. Se oli jyhkeä ja monimuotoinen tiililinna, kuten saman vuosikymmenen aikana valmistunut Oulun oikeus- ja poliisitalo ja 1990-luvulla valmistunut Tuirankartano. Asuntosuunnittelun puolella edustava esimerkki toimiston myöhäiskauden tyylistä on punatiilellä ja valkoisella profiilipellillä verhottu kerrostaloryhmä Simpsintien eteläpuolella.