stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Guido Crepax
Albumit > Muut sankarittaret

La casa matta (Bianca, 1969), Edip - Mieletön talo, Otava 1975
Anita, una storia possibile (1972), Persona/Ennio Ciscato Editore
Histoire d'O (1975), Franco Maria Ricci Editore, perustuu Pauline Réagen romaaniin
Emmanuelle (1978), Olympia Press, perustuu Emmanuelle Arsanin romaaniin - Emmanuelle 1: Lentävä yksisarvinen, 2: Ruusuja ja jumalattaria, 3: Vapaan rakkauden lait, Semic 1991, sarjassa Kultainen Lootus
Justine (1979), Olympia Press, perustuu Markiisi De Saden romaaniin
Hello, Anita! (1980), L'isola trovata
Belinda 1 & 2 (1983), Editori del Grifo
I viaggi di Bianca (1984), Milano Libri,  Jonathan Swiftin romaanin Gulliverin matkat inspiroimana
Venere in pelliccia (1984), Olympia Press, Leopold von Sacher-Masochin tarinan inspiroimana
Bianca 2. Odesseda (1987), Editori del Grifo
Emmanuelle l'antivergine (1990), Rizzoli
Eroine alla fine: Salomé (2000), Lizard Edizioni
Albumit > Muita töitä

L'astronave pirata (1968), Rizzoli
Il dottor Jekill (1972), Persona/Ennio Ciscato Editore
Circuito interno (1977), Edizioni Tempo Medico
Casanova (1977), Franco Maria Ricci Editore
L'uomo di Pskov (1977), CEPIM (Sergio Bonelli Editore)
L'uomo di Harlem (1979), CEPIM (Sergio Bonelli Editore)
La calata di Macsimiliano XXXVI (1984), Editori del Grifo
Conte Dracula (1987), Rizzoli-Milano Libri, perustuu Bram Stokerin romaaniin
Dr.Jekyll e Mr.Hide (1987), Rizzoli-Milano Libri, perustuu Robert Louis Stevensonin romaaniin - Tri Jekyll & Mr. Hyde, WSOY 1992
Giro di vite (1989), Olympia Press, perustuu Henry Jamesin novelliin Ruuvikierre
Nessuno (1990), Milano Libri
Le clinicommedie (1990), Editiemme
Il processo di Franz Kafka (1999), Piemme, perustuu Franz Kafkan romaaniin Oikeusjuttu
Frankenstein (2002), Grifo Edizioni, perustuu Mary Shelleyn romaaniin
Bianca näkee unta (albumista Mieletön talo, Otava 1975.
Seppo Sallinen

Seppo Sallinen on suomalaisen heavy rock-yhtyeen Hard Rock Sallisen laulaja, basisti, säveltäjä ja sanoittaja.
Albumin Heavy Metal Symphony lisäksi albumilla Heavy metal & live (1981) on kaksi Hard Rock Sallisen esittämää kappaletta "Let's make love" ja "My lifetime" ja albumilla Rock rallye -77 (1977) kappale "Pikku nainen", jotka hän on myös säveltänyt ja sanoittanut.
Vuoden 1980 Provinssirockista tehtiin taltiointi Provinssirock -80 Live, jossa on muutama Hard Rock Sallisen kappale.
Diskografia > Hard Rock Sallinen

Heavy Metal Symphony (1982)
Aiheesta muualla

H.R.S mikseri.net sivuilla
H.R.S Last.FM sivuilla
H.R.S Desibeli.net sivuilla
H.R.S metal-archives.com sivuilla[vanhentunut linkki]
Setä Boonmeen edelliset elämät

| Setä Boonmeen edelliset elämät> Lung Bunmi raluek chat |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Apichatpong Weerasethakul
Käsikirjoittaja:  Apichatpong Weerasethakul
Tuottaja:  Charles de Meaux Lluís Miñarro Apichatpong Weerasethakul Hans W. Geißendörfer
Kuvaaja:  Sayombhu Mukdeeprom
Leikkaaja:  Lee Chatametikool
Pääosat:  Thanapat Saisaymar Jenjira Pongpas Sakda Kaewbuadee
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Thaimaa Ranska
Levittäjä:  BiM Distribuzione Netflix
Ensi-ilta:  2010
Kesto:  114 min
Alkuperäiskieli:  thai isanin kieli
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Setä Boonmeen edelliset elämät (thaiksi ลุงบุญมีระลึกชาติ, Lung Buỵmī ralụk chāti) on thaimaalaisen elokuvaohjaajan Apichatpong Weerasethakulin elokuva, jonka ensi-ilta oli 2010 Cannesin elokuvajuhlilla. Elokuva palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2010 pääpalkinnolla Kultaisella palmulla.
Elokuvan lähtökohtana on erään munkin antama kirja. Munkki kertoi Weerasethakulille luostarissa asuvasta miehestä, joka sanoi muistavansa edellisen elämänsä tapahtumia ja eläneensä kaikkiaan 200 vuotta. Ohjaaja sovitti tarinan omiin muistoihinsa, sillä häntä kiinnostaa erityisesti muisti. Elokuvan alussa vesipuhveli on karannut. Munuaistautia sairastavan kuolemansairaan Boonmee-sedän ympärille kertyy ihmisiä jättämään hänelle hyvästejä. Elokuvan lopussa Boonmeen ja ohjaajan äänet yhdistyvät, ja ohjaaja kertoo unensa.
Elokuvan pääosaa näyttelee rakennustyöläinen Jenjiro Pongpas. Hän on amatöörinäyttelijä, joita Weerasethakul usein käyttää, koska haluaa tallentaa myös heidän elämäänsä.
Vuonna 2016 Setä Boonmeen edelliset elämät äänestettiin BBC:n kyselyssä alkaneen vuosisadan 40 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Hannibal TV

| Hannibal TV |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  13. helmikuuta 2005
Omistaja:  Tunimedia
Maa:   Tunisia
Pääkonttori:   La Soukra, Tunis
Kotisivu:  hannibaltv.com.tn
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hannibal TV (arab. قناة حنبعل‎) on tunisialainen televisiokanava, joka esiintyy myös eripuolella maailmaa satelliitin kautta. Kanava esittää pääosin televisiosarjoja ja dokumenttiohjelmia.
Historia

Tunimedian perustama Hannibal TV lähetti esilähetyksensä 12. helmikuuta 2005 kello 19 paikallista aikaa. Seuraavana päivänä kanava aloitti virallisesti lähetyksensä. Ohjelmisto alkoi tunnin myöhässä, kun lähetys aloitettiin lukemalla Koraania ja sen perään lukemalla presidentin tekemän kirjeen.
23. helmikuuta 2007 kanava teki yhteistyösopimuksen France Télévisionsin kanssa, joka koski pääosin mainostamista ja televisio-ohjelmia.
Toukokuussa 2008 Tunisiassa tehdyn tutkimuksen mukaan kanava oli maan katsotuin televisiokanava maaliskuun ja huhtikuun aikana.
Ohjelmistoa

Damages
Dexter
Kidnapped
Pako
Hans Aichele

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten rattikelkkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa |  Garmisch-Partenkirchen 1936 | Nelikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Cortina d'Ampezzo 1937 | Kaksikko |  |
Hans Aichele (2. marraskuuta 1914 Baden, Aargau, Sveitsi – 1948) oli sveitsiläinen rattikelkkailija. Hän oli hopeaa voittaneessa nelimiehisjoukkueessa Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaisissa vuonna 1936.
Secret Symphony

| Secret Symphony Katie Melua |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 5. maaliskuuta 2012
 Tuottaja(t): Mike Batt
 Tyylilaji: akustinen, blues, jazz
 Kesto: 37.32
 Levy-yhtiö: Dramatico
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 6.
Katie Meluan muut julkaisut
| The House 2010 | Secret Symphony 2012 | Ketevan 2013 |
Secret Symphony on Katie Meluan viides studioalbumi. Se julkaistiin maaliskuussa 2012 levymerkillä Dramatico Records.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 6.
Kappaleet

Gold in them Hills – 3.31 (säv. Ron Sexsmith)
Better Than a Dream – 3.10 (säv. Mike Batt)
The Bit That I Don’t Get – 3.12 (säv. Batt)
Moonshine – 2.41 (säv. Francis Healy)
Forgetting All My Troubles – 3.22 (säv. Katie Melua)
All Over the World – 2.56 (säv. Françoise Hardy)
Nobody Knows You When You’re Down and Out – 4.33 (säv. Jimmy Cox)
The Cry of the Lone Wolf – 3.59 (säv. Melua, Batt)
Heartstrings – 2.53 (säv. Melua, Batt)
The Walls of the World – 3.25 (säv. Batt)
Secret Symphony – 3.51 (säv. Batt)
Kokoonpano

John Parricelli – kitara
Steve Donnelly – kitara
Luke Potashnik – kitara
Tim Harries – basso
Henry Spinetti – rummut
Arvostelut

AllMusic:
BBC: positiivinen
Soundi:
Aiheesta muualla

Secret Symphony discogs.com -sivustolla
HMS Bee (1915)

| HMS Bee |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ailsa Shipbuilding Company
Laskettu vesille:  8. joulukuuta 1915
Poistui palveluskäytöstä:  1938
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 22. maaliskuuta 1939
Tekniset tiedot
Uppouma:  635 t
Pituus:  72,39 m
Leveys:  11 m
Syväys:  1,2 m
Koneteho:  2 000 hv
Nopeus:  14 solmua (26 km/h)
Miehistöä:  55
Aseistus
Aseistus:  2 × BL 6″ Mk VII -tykkiä 2 × 12 naulan tykkiä 6 × .303" Maxim-konekivääriä
HMS Bee oli Britannian kuninkaallisen laivaston Insect-luokan tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Ailsa Shipbuilding Companyltä. Se laskettiin vesille 8. joulukuuta 1915.
Palvelus

Alus rakennettiin alun perin Tonavan jokilaivueeseen. Marraskuusta 1915 huhtikuuhun 1916 se oli Port Saidissa. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä se siirrettiin maaliskuussa 1918 Kiinan laivastoasemalle Hongkongiin, missä se oli Jangtsella partioaluksena.
Aluksesta tehtiin vuonna 1920 Jangtsen partio-osaston lippulaiva. Se oli 12. joulukuuta 1937 osallisena Panayn kahakassa, jolloin se joutui HMS Ladybirdin kanssa keisarillisen Japanin maavoimien tykistön tulitukseen lähellä Wuhua. Alukseen osui yksi kranaatti.
Alus poistettiin 1938 palveluksesta, kun tykkivene HMS Scorpion vastaanotti lippulaivan tehtävät. Alus myytiin 22. maaliskuuta 1939 Shanghaissa romutettavaksi 5 225 punnalla.
Aiheesta muualla

Jangtsen tykkiveneet (englanniksi)
Haapajärvi (Mäntyharju)

| Haapajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°22′50″N, 26°54′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäveden valuma-alue (14.97)
Laskuoja:  oja Haapapauniin 
Järvinumero:  14.972.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,3 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  470 m  
Rantaviiva:  2,761 km  
Pinta-ala:  19,9 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHaapajärvi 
Haapajärvi  on Etelä-Savossa Mäntyharjulla  Tainan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,1 kilometriä pitkä, 470 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 19,9 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Pyhäveden valuma-alueella (14.97), jonka Kallaveden alueeseen (14.972) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,3 metriä mpy.
Seinäkoloampiainen

| Seinäkoloampiainen |
| --- | --- |
 Todennäköinen lajin yksilö Jormuassa
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 LC  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Ampiaismaiset pistiäiset Vespoidea
Heimo::  Ampiaiset Vespidae
Alaheimo::  Erakkoampiaiset Eumeninae
Suku::  Koloampiaiset Ancistrocerus
Laji::  parietinus
Kaksiosainen nimi
 Ancistrocerus parietinus  Linnaeus 1761 
Katso myös
   Seinäkoloampiainen Wikispeciesissä   Seinäkoloampiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seinäkoloampiainen (Ancistrocerus parietinus) on erakkoampiaisiin lukeutuva pistiäislaji, joka viihtyy puoliavoimila paikoilla kuten pihapiireissä, missä on sille sopivaa pesintäpaikkaa. Itse pesän se muuraa kuitenkin savesta. Laji on merkittävä pölyttäjä. Naaras saalistaa toukkia valmiiksi omien toukkiensa ravinnoksi, ja siksi ihminen pitää lajia hyötyeläimenä. Laji ei ole helppo tunnistettava muiden erakkoampiaisten joukosta. Sen pituus vaihtelee noin vajaasta senttimetristä puoleentoista naaraan ollessa hieman koirasta suurempi. Laji lentää kesäkuukausina. Lajin pesäloisina tavataan kultiaisia (Chrysis) ja hentokiilukaisia (Eulophidae).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Seinäkoloampiainen (Ancistrocerus parietinus)
UniProt: Taxonomy - Ancistrocerus parietinus (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Ancistrocerus parietinus (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Ancistrocerus parietinus (englanniksi)
Seinäjärvi

Seinäjärvi on kylä Alavuden kaupungissa Etelä-Pohjanmaalla. Seinäjärvi kuuluu virallisesti Sulkavankylään.
Seinäjärven kylä sijaitsee Alavuden etelälaidalla Etelä-Pohjanmaan ja Pirkanmaan rajalla.  Paikka on keskeinen, kun noin 30 kilometrin säteellä ovat Alavus, Virrat, Seinäjoki (aiemmin Peräseinäjoki) ja Kihniö. Palveluita ovat ulkoilureitistö, kota, uimaranta ja kylätalo urheilukenttineen. Kylässä on käytössä verkko-osuuskunta Kuuskaistan valokuidulla toimiva monipalveluverkko.
Yrityksiä

Seinäjärven Rajala Oy
Maansiirto Soukkala Oy
Asennuspalvelu A. Lahdenmäki
JM-Forest OY
Hietarannan Paja Ay
Hannu Viita-Aho
Raiskinmäen Puu
Parturi-Kampaamo Asta Pahkasalo (Toimipiste Sulkavankylässä)
Halkivahan työväentalo

| Halkivahan työväentalo |
| --- | --- |
 Urjalan, Halkivahan työväenyhdistyksen työväentalo.
Sijainti:  Halkivaha, Urjala
Valmistumisvuosi:  1911
Rakennuttaja:  Halkivahan Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Halkivahan työväentalo oli työväentalo Halkivahan kylässä, joka nykyään kuuluu Urjalan ja Punkalaitumen kuntiin.
Historiaa

Halkivahan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talo valmistui vuonna 1911. Siinä oli kaksi kerrosta. Vuonna 1927 yhdistys osti talon tontin omakseen. Vuonna 1933 Halkivahan maamiesseura järjesti talolla syysnäyttelyn, ja vuonna 1939 siellä pidettiin ohjelmallinen valistusiltama, johon tuli salin täydeltä yleisöä. Tämän jälkeen talon vaiheista ei ole tietoa.
Saksan demokraattinen tasavalta olympialaisissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8. | 39 | 36 | 35 | 110 |
| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9. | 153 | 129 | 127 | 409 |
Saksan demokraattinen tasavalta eli Itä-Saksa osallistui olympialaisiin omana joukkueenaan (GDR) vuosina 1968–1988. Kansainvälinen olympiakomitea oli 8. lokakuuta 1965 hyväksynyt Itä-Saksan täysivaltaisena jäsenenä mukaan olympiakisoihin.
Itä-Saksan olympiajoukkue on yksi kautta aikojen menestyneimpiä ja se sijoittuu kesäolympialaisten mitalitilastossa yhdeksänneksi. Ennen tätä vuosina 1956–1964 se muodosti yhdessä Saksan liittotasavallan eli Länsi-Saksan kanssa Saksojen yhteisen olympiajoukkueen.
Saksan demokraattinen tasavalta perusti oman olympiakomiteansa 22. huhtikuuta 1951 Berliinin raatihuoneella. Kansainvälinen olympiakomitea (KOK) kuitenkin tunnusti tämän olympiakomitean vasta vuonna 1968.
Saksan jako

Toisen maailmansodan seurauksena Saksa oli jaettu kolmeen osaan: länsiliittoutuneiden kontrolloimaan Länsi-Saksaan, Neuvostoliiton Itä-Saksaan ja Ranskan hallitsemaan Saarinmaan protektoraattiin. Vuonna 1947 yritettiin jatkaa yhtenäisen Saksan joukkueen perinnettä, joka oli jatkunut ensimmäisistä vuoden 1896 kisoista lähtien, mutta liittoutuneet estivät tämän, joten vuoden 1948 Lontoon kisoihin ei osallistunut Saksan joukkuetta. 23. toukokuuta 1949 Länsi-Saksa julistautui Saksan liittotasavallan nimellä itsenäiseksi ja perusti myös Saksan kansallisen olympiakomitean, jonka Kansainvälinen olympiakomitea myöhemmin päätti edustavan kumpaakin Saksaa. Pienen, Ranskan miehittämän Saarinmaan ja sen kansallisen olympiakomitean ei sallittu vuosikymmeneen liittyä Saksan joukkueeseen. Lopulta, kun Saarinmaan väestö torjui alueen itsenäistämisen, se liittyi Saksan liittotasavaltaan vuonna 1956.
Itä-Saksan kansallinen olympiakomitea (Nationales Olympisches Komitee für Ostdeutschland) kieltäytyi lähettämästä edustajiaan vuoden 1952 Helsingin kisoihin vaatien omaa joukkuettaan yhtenäisen saksalaisen joukkueen sijaan. KOK kuitenkin hylkäsi tällaiset vaatimukset.
Puheenjohtajat:
1951–1955 Kurt Edel,
1955–1973 Heinz Schöbel,
1973–1990 Manfred Ewald,
1990 Günther Heinze,
1990 Joachim Weiskopf
Saksojen yhteinen joukkue

1956 Stalinin kuoleman jälkeisen liennytyksen hengessä Saksat sopivat yhteisen joukkueen muodostamisesta vuoden 1956 olympialaisiin. Yhteinen joukkue oli myös vuoden 1960 ja 1964 kisoissa. Tätä joukkuetta kutsuttiin tuolloin vain Saksan joukkueeksi, mutta virallisesti sen lyhenne oli EUA (ransk. Équipe unifiée d'Allemagne), Saksan yhteinen joukkue. Suomessa taas on puhuttu Saksojen yhteisestä joukkueesta. Saksaksi joukkue tunnettiin nimellä Gesamtdeutsche Mannschaft (suomeksi käännettynä ”Yleissaksalainen joukkue” tai ”Yhteissaksalainen joukkue”).
Itä-Saksan urheilumenestys

Kylmä sota kiristyi ja Itä-Saksa pystytti Berliinin muurin vuonna 1961. Samoin kansallinen olympiakomitea sai uuden nimen ”DDR:n kansallinen olympiakomitea” (Nationales Olympisches Komitee der DDR) vuonna 1965. Itsenäiseksi kansalliseksi olympiakomiteaksi se tunnustettiin vuonna 1968. Täten Itä-Saksa erosi Saksojen yhtenäisestä joukkueesta ja perusti oman kansallisen Saksan demokraattisen tasavallan olympiajoukkueen, joka kilpaili vuosina 1968–1988. Tosin vuonna 1984 se osallistui Los Angelesin kisoja vastaan järjestettyyn neuvostojohtoiseen boikottiin, joka oli vastareaktio länsimaiden Moskovan vuoden 1980 olympialaisia vastaan suuntaamaan boikottiin.
Itä-Saksan joukkue on poikkeuksellinen ilmiö olympiahistoriassa. Maa oli maantieteellisesti pieni ja sen väestö oli noin 16 miljoonaa. Silti vain 20 vuoden olemassaolonsa aikana se oli erittäin menestyksekäs ja nousi aina kautta aikain seitsemänneksi menestyneimmäksi maaksi kesäolympialaisissa. Vuosina 1976, 1980 ja 1988 Itä-Saksan joukkue oli kesäolympialaisten toiseksi menestynein. Itä-Saksa oli viisissä talviolympialaisissa toiseksi menestynein ja vuonna 1984 menestynein joukkue.
Laaja ja tarkasti organisoitu anabolisten steroidien dopingkäyttö mahdollisti Itä-Saksan nousun yhdeksi maailman johtavista urheiluvalloista kahdeksi vuosikymmeneksi. Itä-Saksan joukkue voitti useita kultamitaleja ja teki ennätyksiä, joita kaikkia ei ole vieläkään saatu rikottua.
Tärkeä henkilö Itä-Saksassa ja sen urheiluelämässä oli Manfred Ewald (1926–2002), joka oli Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) keskuskomitean jäsen vuodesta 1963 alkaen. Vuosina 1952–1960 hän oli Ruumiinkulttuurin ja urheilun valtionkomitean (Staatliches Komitee für Körperkultur und Sport) eli Stakon puheenjohtaja. Vuonna 1961 hänestä tuli Saksalaisen voimistelu- ja urheiluliiton (Deutscher Turn- und Sportbund) (DTSB) puheenjohtaja, jona hän kontrolloi koko Itä-Saksan urheiluelämää. Vuodesta 1973 alkaen hän johti myös kansallista olympiakomiteaa. Häntä pidetään Itä-Saksan urheiluihmeen luojana. Hänen 1990-luvun lopulla julkaistun omaelämäkertansa nimikin oli ”Minä olin urheilu”. Hänen asemansa romahti 1988, kun hänet poistettiin DTSB:n virastaan. Vuonna 2001 hänet tuomittiin osallisuudestaan dopingin käyttöön.
Saksojen yhdistäminen

Saksan demokraattinen tasavalta lakkasi olemasta vuoden 1989 jälkeen, kun valtio liittyi Saksan liittotasavaltaan vuodesta 1990 alkaen. Samoin DDR:n kansallinen olympiakomitea liittyi 17. lokakuuta 1990 Saksan olympiakomiteaan, joka oli toiminut Länsi-Saksassa. Vuoden 1992 olympialaisissa oli jälleen Saksan yhtenäinen joukkue.
Mitalitaulukot

Saksojen yhteisen joukkueen lippu. "Kansallishymninä" toimi Beethovenin Oodi ilolle.
Itä-Saksan joukkue marssi 26. elokuuta 1972 Münchenin kesäolympialaisten avajaisissa omana joukkueenaan. Ensimmäisen kerran joukkue oli marssinut omana joukkueenaan Grenoblen talviolympialaisissa helmikuussa 1968.
Hans Adolf Krebs

| Hans Krebs |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. elokuuta 1900 Hildesheim, Saksa
Kuollut: 22. marraskuuta 1981 (81 vuotta) Oxford, Britannia
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Hampurin yliopisto
Instituutti:  Sheffieldin yliopisto, Britannia
Tutkimusalue:  biokemia
Palkinnot:   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto
Hans Adolf Krebs (25. elokuuta 1900 – 22. marraskuuta 1981) oli saksalainen biokemisti, joka sai vuonna 1953 Nobelin lääketieteen palkinnon sitruunahappokierron löytämisestä. Samana vuonna palkittiin myös Fritz Lipmann.
Krebs syntyi Hildesheimissa ja oli paikkakunnan juutalaisen korvalääkärin poika. Hän opiskeli lääketiedettä useissa saksalaisissa yliopistoissa ja lisäksi kemiaa Berliinissä. Hän työskenteli sairaalalääkärinä, kunnes kansallissosialistit lakkauttivat hänen virkansa vuonna 1933. Silloin hän sai kutsun Cambridgeen. Cambridgesta hän siirtyi Sheffieldin yliopistoon, missä työskenteli lähes 20 vuotta ennen siirtymistään Oxfordin yliopistoon.
Krebs tutki solujen aineenvaihduntaa jo Saksassa Freiburgin yliopistossa, jossa hän löysi ensimmäisen syklisen aineenvaihduntaprosessin, jota kutsutaan nimellä ureakierto. Vuonna 1937 työskennellessään Sheffieldissä hän julkaisi soluissa tapahtuvan kemiallisten reaktioiden sarjan, jossa ravintoaineista peräisin olevat hiiliatomit hapettuvat hiilidioksidiksi ja samojen molekyylien sisältämät vedyt siirtyvät elektroninsiirtäjäkoentsyymeille. Tämä nimellä Krebsin kierto tai sitruunahappokierto kutsuttu prosessi vapauttaa kaksi kolmasosaa ylempien eliöiden energiasta, ja se on ollut keskeinen tekijä, kun on haluttu ymmärtää solujen aineenvaihduntaa ja molekyylibiologiaa.
Halkokarin koulu

Halkokarin koulu
Halkokarin koulu on Kokkolassa Halkokarilla sijaitseva alakoulu. Halkokarin koulussa on luokat 1–6 ja starttiluokka. Halkokarilla on noin 425 oppilasta. Halkokarin koulussa on myös matematiikkaluokat (3–6). Halkokarin koulussa on neljä rakennusta: päärakennus, käsityörakennus, ruokalarakennus ja tilaelementti.
Aiheesta muualla

Halkokarin koulun historiaa[vanhentunut linkki]
HMS Meteor (1898)

| HMS Meteor |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Karlskronavarvet
Laskettu vesille:  28. syyskuuta 1898
Palveluskäyttöön:  joulukuu 1899
Poistui palveluskäytöstä:  13. kesäkuuta 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  92 t
Pituus:  39,9 m (kokonaispituus)
Leveys:  4,8 m
Syväys:  2,1 m
Koneteho:  1 x 3-sylinterinen kolmivaihehöyrykone, 1 350 ihp
Nopeus:  23 solmua
Miehistöä:  18
Aseistus
Aseistus:  2 x 38,1 cm M/93 torpedoputkea 2 x 47 mm kan M/95 -tykkiä
HMS Meteor (runkonumero vuodesta 1921 alkaen V28) oli Ruotsin laivaston Komet-luokan torpedovene, joka luokiteltiin myöhemmin yhteysalukseksi.
Valmistus

Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 28. syyskuuta 1898 ja se liitettiin laivastoon joulukuussa 1899.
Palvelus

Alus luokiteltiin 1921 yhteysveneeksi runkonumerolla V28, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Se palveli pääosan toista maailmansotaa Malmöhön sijoitetussa laivasto-osastossa. Alus poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1947.
Hannibal T. Karvapallo

| Hannibal T>  Karvapallo |
| --- | --- |
 Karvapallo jaksossa Seikkailu alkaa, osa 1
Kustantaja:  Brentwood Television Funnies
Ensiesiintyminen:  "Seikkailu alkaa, osa 1" (elokuu 2006)
Viimeinen esiintyminen:  "Taistelu tulevaisuudesta" (2007)
Luoja(t):  Rick Ungar
Ääninäyttelijät:  Rob Paulsen
Suomenkieliset ääninäyttelijät:  Joonas Suominen Arto Nieminen
Henkilötiedot
Sukupuoli:  Mies
Silmät:  Vihreät
Pituus:  noin 150 cm
Asuinpaikka:  Kissatroni
Ammatti:  Apulaiskomentaja
Sukulaiset:  Kattinaattori (veli), Pierre Pörröhäntä (velipuoli), isä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hannibal T. Karvapallo (Hannibal T. Hairball) on kuvitteellinen konna Prätkähiiret-sarjassa, jonka loi Rick Ungar. Hannibalin esiintyi ensimmäisen kerran animaatiosarjan jaksossa "Seikkailu alkaa", osa 1 vuonna 2006.
Karvapallo on suunniteltu sarjan luojan Rick Ungarin kissan mukaan.