stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veli Granö
Palkintoja ja tunnustuksia

Suomen taideyhdistyksen Dukaattipalkinto, 1992
Pronze award, 23th Houston International Film Festival, USA, 1999 kulttuuridokumenttien sarjassa, elokuvalla Ihmeellinen viesti toiselta tähdeltä
Valokuvataiteen valtionpalkinto 2002
Risto Jarva -palkinto 2003 elokuvalla Tähteläiset
Aiheesta muualla

Granö, Veli hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia 
Taiteenala:  New Zealand Artists  MusicBrainz  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Crashdïet

| Crashdïet |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2000–2002, 2002-2006, 2007-
Tyylilaji:  glam metal, sleaze rock, hard rock
Kotipaikka:   Tukholma, Ruotsi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Peter London, basso   John Elliot, laulu   Martin Sweet, kitara   Eric Young, rummut  
Entiset jäsenet:  Gabriel Keyes, laulu (2017–2024)  Dave Lepard, laulu (2000–2006)  H. Olliver Twisted, laulu (2007-2008)  Simon Cruz, laulu (2009-2015) 
Levy-yhtiö:  Universal  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Crashdïet on sleaze rock/glam metal -yhtye, joka on kotoisin Tukholmasta Ruotsista. Yhtyeeltä on julkaistu viisi albumia: Rest in Sleaze (2005), The Unattractive Revolution (2007), Generation Wild (2010), The Savage Playground (2013) ja Rust (2019).
Historia

Yhtye perustettiin alun perin vuonna 2000. Se sai paljon vaikutteita muun muassa yhtyeiltä Guns N' Roses, Mötley Crüe, Skid Row ja Hanoi Rocks. Crashdïet kehitti itselleen kulttimaineen julkaistessaan ensimmäiset demonsa, joista moni oli ladattavissa yhtyeen virallisilla kotisivuilla.
Vuonna 2005 Crashdïet julkaisi ensimmäisen albuminsa Rest in Sleazen ja lähti Ruotsin-kiertueelle saman vuoden syksyllä mainostaakseen albumiaan. Albumi myi yleisesti ottaen hyvin, vaikka yhtye ei ollutkaan kovin tunnettu Ruotsin ulkopuolella. Yhtye soitti myös Download-festivaalilla Britanniassa vuonna 2005 mainostaakseen albumiaan. Crashdïet julkaisi neljä singleä ensimmäiseltä albumiltaan: ”Riot in Everyone”, ”Breakin' the Chainz”, ”Knokk 'Em Down” sekä ”It's a Miracle”.
Yhtyeen laulaja-kitaristi Dave Lepard otti itseltään hengen 20. tammikuuta 2006 kamppailtuaan huumeiden ja vaikean masennuksen kanssa. Hän oli salannut ongelmansa ystäviltään ja perheeltään. Tapahtuman jälkeen yhtyeen muut jäsenet julkaisivat seuraavan ilmoituksen verkkosivustollaan:
22. tammikuuta 2007 yhtye ilmoitti uuden vokalistin H. Olliver Twistedin liittymisestä yhtyeeseen. He julkaisivat virallisesti koko ensimmäisen live-esiintymisensä Olliverin kanssa verkkosivustonsa kautta ladattavaksi kaikille kuulijoilleen. Myöhemmin yhtye myös ilmoitti suunnittelevansa uutta albumia The Unattractive Revolution, ja uutta singleä ”In the Raw” julkaistavaksi 5. syyskuuta 2007 Ruotsissa.
20. syyskuuta 2007 huhuttiin, että Twisted olisi lähtenyt yhtyeestä. Väitettiin tämän lähettäneen yhtyeen muille jäsenille sähköpostin sanoen ettei halunnut olla osa sitä enää pitempään. Yhtyeen basisti Peter London ja yhtyeen levy-yhtiö kielsivät myöhemmin nämä väitteet. Albumi julkaistiin 3. lokakuuta 2007.
13. heinäkuuta 2008 yhtyeen virallisella kotisivulla ilmoitettiin, että H. Olliver Twisted on jättänyt yhtyeen, mutta että yhtye aikoo jatkaa ilman Ollia, kunhan vain uusi - jo kolmas - laulaja löydettäisiin.
4. kesäkuuta 2009 yhtye julkaisi virallisella MySpace-sivustollaan uuden kappaleen nimeltään Caught In Despair. Simon Cruz julkistettiin Crashdïetin uudeksi laulajaksi, ja ensimmäinen keikka uudella kokoonpanolla oli lokakuussa Sweden Rock Boatissa.
29. joulukuuta 2009 Crashdïet julkisti kotisivullaan uuden albumin nimen. "Generation Wild" ilmestyi huhtikuussa 2010. Nimikkokappale julkaistiin singlenä tammikuussa 2010.
Crashdïet esiintyi Rockin' Hellsinki tapahtumassa Helsingissä 7. kesäkuuta 2012 Mötley Crüen ja Hardcore Superstarin kanssa.
Jäsenet

Gabriel Keys - laulu
Peter London – basso, taustalaulu
Martin Sweet – kitara, taustalaulu
Eric Young – rummut, taustalaulu
Jäsenet > Entiset jäsenet

Simon Cruz - laulu (2009-2015)
H. Olliver Twisted (Olli Herman) – laulu (2007–2008)
Dave Lepard – laulu, kitara (2000-2002, 2002–2006) †
Mary Goore - kitara (2000-2002)
Tom Bones - rummut (2000-2002)
Mace Kelly - basso (2000-2002)
Diskografia > Albumit

Rest in Sleaze (2005)
The Unattractive Revolution (2007)
Generation Wild (2010)
The Savage Playground (2013)
Rust (syyskuu 2019)
Automaton (2022)
Diskografia > Singlet

Riot in Everyone (2004)
Knokk 'Em Down (2005)
Breakin' the Chainz (2005)
It's a Miracle (2005)
In the Raw (2007)
Falling Rain (2008)
Generation Wild (2010)
Chemical (2010)
Cocaine Cowboys (2012)
California (2013)
We Are Legion (2018)
Reptile (2019)
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
MySpace
Itävallan keisari

| Itävallan keisari |
| --- | --- |
 Kaiser von Österreich
 Keisarin lippu vuoteen 1915 asti
 Viimeinen keisari Kaarle I
 
Puhuttelu:  "Teidän Keisarillinen Korkeutenne"
Virka-asunto:  Hofburg, Wien
Kauden pituus:  elinikäinen
Perustettu:  1804
Ensimmäinen:  Frans I
Viimeinen:  Kaarle I
Lakkautettu:  1918
Itävallan keisari (saks. Kaiser von Österreich) oli arvonimi, jonka Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Frans II otti käyttöön vuonna 1804 pelätessään menettävänsä keisarintittelinsä Napoleonin valloitusten alla, joka oli vasikään julistanut itsensä Ranskan keisariksi. Frans hajotti Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kaksi vuotta myöhemmin.
Arvonimi säilyi vuoteen 1918, mutta Itävallan keisarikunnan rajat eivät koskaan vakiintuneet.
Itävalta oli ollut arkkiherttuakunta 1400-luvulta asti, mutta muilla keisarin hallitsemilla mailla oli omat instituutionsa ja historiansa. Yhtenäistämistoimenpiteitä yritettiin unkarilaisten kapinan jälkeen vuosina 1848–1859, mutta viimein Unkarille jouduttiin antamaan kuningaskunnan asema, johtaen Itävalta-Unkarin syntyyn 1867. Keisarikunta hajosi lopullisesti ensimmäisen maailmansodan lopuksi vuonna 1918, kun Itävallasta tuli tasavalta ja muut Keisarillisessa neuvostossa edustetut maat itsenäistyivät tai jaettiin naapurimaiden kesken.
Keisarin virka-asuntona toimi Wienissä sijaitseva Hofburg.
Luettelo keisareista (1804–1918)

| Keisari | Keisari | Syntynyt | Kuollut | Valtakausi | Kruununperimys | Dynastia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Frans I | 12. helmikuuta 1768  Firenzessä  Toscanassa | 2. maaliskuuta 1835 (67 vuotta) Wienissä, Itävallan keisarikunnassa | 11. elokuuta 1804-2. maaliskuuta 1835 | Leopold II :n poika | Habsburg |
|  | Ferdinand I | 19. huhtikuuta 1793 Wienissä  Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa | 29. kesäkuuta 1875 (82 vuotta) Prahassa  Itävalta-Unkarissa | 2. maaliskuuta 1832-2. joulukuuta 1848 (luopui kruunusta) | Frans I:n poika | Habsburg |
|  | Frans Joosef I | 18. elokuuta 1830  Wienissä Itävallan keisarikunnassa | 21. marraskuuta 1916 (86 vuotta) Wienissä   Itävalta-Unkarissa | 2. joulukuuta 1848-21. marraskuuta 1916 | Ferdinand I:n veljenpoika | Habsburg |
|  | Kaarle I | 17. elokuuta 1887  Persenbeugissä Itävalta-Unkarissa | 1. huhtikuuta 1922 (34 vuotta)  Funchalissa  Madeiralla Portugalissa | 21. marraskuuta  1916 - 11. marraskuuta 1918 (erosi virasta) | Frans Joosef I:n veljenpojanpoika | Habsburg |
Lähde:
Arvonimiluettelo

Vuodesta 1869 lähtien Itävallan keisarin virallinen arvonimiluettelo kuului kokonaisuudessaan seuraavasti:
| Saksaksi | Suomeksi |
| --- | --- |
Seine Kaiserliche und Königliche Apostolische Majestät  N.N.   von Gottes Gnaden Kaiser von Österreich,   König von Ungarn und Böhmen, von Dalmatien, Kroatien, Slawonien, Galizien, Lodomerien und Illyrien;   König von Jerusalem etc.;    Erzherzog von Österreich;   Großherzog von Toskana und Krakau;   Herzog von Lothringen, von Salzburg, Steyer, Kärnten, Krain und der Bukowina;   Großfürst von Siebenbürgen, Markgraf von Mähren;   Herzog von Ober- und Niederschlesien, von Modena, Parma, Piacenza und Guastalla, von Auschwitz und Zator, von Teschen, Friaul, Ragusa und Zara;   Gefürsteter Graf von Habsburg und Tirol, von Kyburg, Görz und Gradisca;   Fürst von Trient und Brixen;   Markgraf von Ober- und Niederlausitz und in Istrien;   Graf von Hohenems, Feldkirch, Bregenz, Sonnenberg etc.;   Herr von Triest, von Cattaro und auf der Windischen Mark;   Großwojwode der Wojwodschaft Serbien   etc., etc.: Hänen keisarillinen ja kuninkaallinen apostolinen majesteettinsa   NN,  Jumalan armosta Itävallan keisari,  Unkarin, Böömin, Dalmatian, Kroatian, Slavonian, Galitsian, Lodomerian ja Illyrian kuningas;  Jerusalemin kuningas jne.;   Itävallan arkkiherttua;   Toscanan ja Krakovan suurherttua;  Lothringenin, Salzburgin, Steyerin, Kärntenin, Krainin ja Bukovinan herttua;  Ylä- ja Ala-Sleesian, Modenan, Parman, Piacenzan ja Guastallan, Auschwitzin ja Zatorin, Teschenin, Friaulin, Ragusan ja Zaran herttua;  Habsburgin ja Tirolin, Kyburgin, Görzin ja Gradiscan hallitseva kreivi;  Trientin ja Brixenin ruhtinas,   Ylä- ja Ala-Lausitzin ja Istrian maakreivi,   Hohenemsin, Feldkirchin, Bregenzin ja Sonnenbergin kreivi,   Triesten, Cattaron ja windiläisen maan herra;  Serbian voivodikunnan suurvoivodi  jne. jne.
Historiallisina jäänteinä varhaisemmilta ajoilta tässä arvonimiluettelossa mainittiin joukko sellaisiakin maita, maakuntia ja paikkakuntia, jotka eivät enää tuohon aikaan olleet Habsburg-suvun hallinnassa.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2024

| Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2024 |
| --- | --- |
Sijainti:   Nové Město na Moravě, Tšekki
Kilpailupaikka:  Vysočina Arena
Avajaiset:  4. helmikuuta 2024
Päättäjäiset:  18. helmikuuta 2024
 ← 20232025 →
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2024 olivat järjestyksessään 54. Kansainvälisen ampumahiihtoliiton järjestämät maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestettiin 5.–18. helmikuuta 2024 Tšekin Nové Město na Moravěssa. Nové Město na Moravě järjesti edellisen kerran MM-kilpailut vuonna 2013.
Valinta

Kilpailujen järjestäjä valittiin IBU:n virtuaalisesti järjestetyssä kongressissa 14. marraskuuta 2020. Muita ehdokkaita kilpailujen järjestäjäksi ei ollut.
Mitalistit

Lähde: realbiathlon.com
Mitalistit > Miehet

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 km pikakilpailu |  Sturla Holm Lægreid (NOR) | 25.23,9 (0+0) |  Johannes Thingnes Bø (NOR) | 25.27,4 (1+0) |  Vetle Sjåstad Christiansen (NOR) | 25.42,5 (1+0) |
| 12,5 km takaa-ajo |  Johannes Thingnes Bø (NOR) | 32.36,9 (1+2+0+0) |  Sturla Holm Lægreid (NOR) | 33.05,6 (2+0+0+0) |  Vetle Sjåstad Christiansen (NOR) | 33.15,4 (0+0+1+2) |
| 20 km normaalimatka |  Johannes Thingnes Bø (NOR) | 45.49,0 (1+0+0+0) |  Tarjei Bø (NOR) | 46.47,9 (0+1+0+0) |  Benedikt Doll (GER) | 47.42,3 (0+0+0+1) |
| 15 km yhteislähtö |  Johannes Thingnes Bø (NOR) | 34.50,2 (1+0+0+0) |  Andrejs Rastorgujevs (LAT) | 35.05,3 (0+0+0+0) |  Quentin Fillon Maillet (FRA) | 35.23,2 (0+0+1+0) |
| 4 × 7,5 km viesti |  Ruotsi Viktor Brandt Jesper Nelin Martin Ponsiluoma Sebastian Samuelsson | 1.16.22,6 (0+0) (0+2) (0+0) (0+2) (0+2) (0+1) (0+2) (0+0) |  Norja Sturla Holm Lægreid Tarjei Bø Johannes Thingnes Bø Vetle Sjåstad Christiansen | 1.16.34,4 (0+1) (1+3) (0+0) (0+2) (0+2) (0+0) (0+0) (3+3) |  Ranska Éric Perrot Fabien Claude Émilien Jacquelin Quentin Fillon Maillet | 1.16.35,4 (0+3) (1+3) (2+3) (0+0) (0+1) (0+2) (0+0) (0+1) |
Mitalistit > Naiset

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 7,5 km pikakilpailu |  Julia Simon (FRA) | 20.07,5 (0+0) |  Justine Braisaz-Bouchet (FRA) | 20.12,4 (1+0) |  Lou Jeanmonnot (FRA) | 20.48,3 (0+1) |
| 10 km takaa-ajo |  Julia Simon (FRA) | 29.54,8 (0+1+0+0) |  Lisa Vittozzi (ITA) | 30.41,1 (0+0+0+1) |  Justine Braisaz-Bouchet (FRA) | 30.44,1 (0+1+2+1) |
| 15 km normaalimatka |  Lisa Vittozzi (ITA) | 40.02,9 (0+0+0+0) |  Janina Hettich-Walz (GER) | 40.23,4 (0+0+0+0) |  Julia Simon (FRA) | 40.32,5 (0+0+0+1) |
| 12,5 km yhteislähtö |  Justine Braisaz-Bouchet (FRA) | 34.37,2 (0+0+0+0) |  Lisa Vittozzi (ITA) | 35.08,4 (0+0+0+0) |  Lou Jeanmonnot (FRA) | 35.33,9 (1+0+0+0) |
| 4 × 6 km viesti |  Ranska Lou Jeanmonnot Sophie Chauveau Justine Braisaz-Bouchet Julia Simon | 1.15.00,8 (0+0) (0+0) (1+3) (1+3) (0+0) (0+1) (0+1) (0+3) |  Ruotsi Anna Magnusson Linn Persson Hanna Öberg Elvira Öberg | 1.15.39,1 (0+0) (0+2) (0+1) (0+3) (0+1) (0+2) (0+0) (1+3) |  Saksa Janina Hettich-Walz Selina Grotian Vanessa Voigt Sophia Schneider | 1.16.15,0 (0+0) (0+0) (0+3) (0+0) (0+1) (0+1) (0+1) (0+3) |
Mitalistit > Sekakilpailut

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 × 6 km sekaviesti |  Ranska Éric Perrot Quentin Fillon Maillet Justine Braisaz-Bouchet Julia Simon | 1.09.24,4 (0+3) (0+0) (0+1) (0+1) (1+3) (0+1) (0+0) (0+0) |  Norja Tarjei Bø Johannes Thingnes Bø Karoline Offigstad Knotten Ingrid Landmark Tandrevold | 1.10.09,6 (0+0) (0+2) (0+1) (0+3) (0+0) (0+0) (0+1) (0+1) |  Ruotsi Sebastian Samuelsson Martin Ponsiluoma Hanna Öberg Elvira Öberg | 1.10.26,1 (0+2) (0+3) (0+1) (0+0) (0+2) (0+0) (0+0) (0+2) |
| 6 km M + 7.5 km N parisekaviesti |  Ranska Quentin Fillon Maillet Lou Jeanmonnot | 36.21,7 (0+0) (0+0) (0+0) (0+0) (0+0) (0+2) (0+0) (0+1) |  Italia Tommaso Giacomel Lisa Vittozzi | 36.46,3 (0+2) (0+2) (0+0) (0+0) (0+0) (0+0) (0+1) (0+0) |  Norja Johannes Thingnes Bø Ingrid Landmark Tandrevold | 36.49,1 (0+1) (0+1) (0+0) (0+0) (0+0) (0+2) (0+0) (1+3) |
Mitalitaulukko

Lähde: IBU
      Isäntämaa
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ranska | 6 | 1 | 6 | 13 |
| 2 |  Norja | 4 | 5 | 3 | 12 |
| 3 |  Italia | 1 | 3 | 0 | 4 |
| 4 |  Ruotsi | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 5 |  Saksa | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 6 |  Latvia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 12 | 12 | 12 | 36 |
Matti Ahonen

Matti Aleksander Ahonen
Matti Aleksander Ahonen (27. joulukuuta 1891 Petäjävesi – 12. huhtikuuta 1964) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Ahdon Ahonen ja Matilda Sulkunen. Hänen puolisonsa oli Vieno Pulkkinen.
Opinnot

Matti Ahonen kävi kansakoulun ja opiskeli viisi luokkaa Viipurin reaalikoulussa vuonna 1923, Kaasusuojelu-upseerikurssin hän suoritti 1924, Haminan taistelukoulussa hän opiskeli vuonna 1925, asemestarikurssin hän suoritti vuosina 1925–1926, kuormastovälineiden hoitokurssille hän osallistui vuonna 1928, aseteknikkojen täydennyskurssin hän suoritti vuonna 1930. Hän työskenteli ennen jääkäriksi ryhtymistään liikeapulaisena Jyväskylässä.
Jääkäriaika

Matti Ahonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 3. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Matti Ahonen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) vänrikiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissodassa 1. jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonaan rahastonhoitajaksi ja talouspäälliköksi. Suomen sisällissodassa hän osallistui taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä, jossa hän haavoittui 24. huhtikuuta 1918, haavoittuneenakin hän kykeni suistamaan punaisten sotilasjunan kiskoilta kääntämällä vaihteen junan alla.
Sisällissodan jälkeinen aika

Suomen sisällissodan jälkeen hän palveli Valkoisen kaartin rykmentin 1. komppaniassa 20. marraskuuta 1918 alkaen. Valkoisesta kaartista hän siirtyi nuoremmaksi upseeriksi Karjalan kaartin rykmentin 5. komppaniaan rahastonhoitajaksi, hän toimi myöhemmin samassa joukko-osastossa talouspäällikkönä.
Talvi- ja jatkosota

YH:n aikana hän toimi 13. ampumatarvikekomppanian päällikkönä sekä 2. Asevarasto-osaston päällikkönä vuodet 1939–1941. Jatkosodassa hän palveli 13. aseenkorjauskomppanian päällikkönä vuodet 1941–1942, jonka jälkeen vuodet 1942–1944 Sisä-Suomen suojeluskuntapiirin aseupseerina.
Sotien jälkeinen aika

Jatkosodan jälkeen hän sai palkkioviran huoltoupseerina Sisä-Suomen suojeluskuntapiiristä. Myöhemmin hän siirtyi Särkisalmi osakeyhtiöön kirjanpitäjäksi, josta tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1947. Matti Aleksander Ahonen on haudattu Parikkalaan.
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Antti Jaatinen (kirjailija)

Antti Jaatinen (s. 1968 Loimaa) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Tupajumi sijoittui toiseksi Atenan ja Parnasson proosakilpailussa. Koulutukseltaan Jaatinen on arkkitehti.
Teokset

Tupajumi.  Atena, 2009.  ISBN 978-951-796-586-6
Lumikuningas ja muita kertomuksia, Atena, 2011 ISBN 978-951-796-756-3
Jari Ahola

| Jari Ahola |
| --- | --- |
 Ahola vuonna 2025. Kuva: Karri Harju
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. elokuuta 1976 (ikä 48) Tampere
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Jari Tapio Ahola (s. 9. elokuuta 1976 Tampere) on suomalainen näyttelijä ja laulaja.
Ura

Jari Ahola on tehnyt pitkän ja menestyksekkään uran Suomen teatterikentällä. Hän on näytellyt muun muassa Tampereen Työväen Teatterissa, Lappeenrannan kaupunginteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa, Tampereen Komediateatterissa, Pyynikin kesäteatterissa, ja Suomen Kesäteatterissa.
Teatterin lisäksi hän on esiintynyt myös elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten Supernormaalia, Koskinen, Star Wreck, Kaverille ei jätetä  ja Akkaa päälle.
Hän on ollut kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatterissa vuodesta 2006 lähtien.
Ahola valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 2004 teatteritaiteen maisteriksi ja näyttelijäksi. Ahola tunnetaan Tampereen Työväen Teatterin hittimusikaalista Vuonna 85 ja sen jatko-osista, jossa hän näytteli Mauno Pepposta 12 vuotta. Jari Aholalla on tiettävästi hallussaan Suomen ennätys yhden musikaaliroolin esittämisessä. Hän esitti Mauno Pepposen roolia 572 kertaa vuosina 2006-2018 (Vuonna 85, Kuuma Kesä 85, Mauno Peppone - Elämä, Kuolema ja Comeback).
Ahola on ääninäytellyt lukuisissa tv-sarjoissa, tv- ja radiomainoksissa sekä Pro Pilkki 2 -pelissä, jossa yksi tietokonepelaajista on nimetty hänen mukaansa. Sen lisäksi Ahola toimi kyseisen pelin ääniohjaajana sekä äänisuunnittelijana. TV2:n Tartu Mikkiin -ohjelmassa Ahola on nähty solistina kahdesti; vuosina 2007 sekä 2012.  Ahola toimi vuonna 2012 myös Sinkkutanssit-nimisen tositelevisio-ohjelman kertojanäänenä.
Ahola on esittänyt päärooleissa Kirkaa vuonna 2016, Jari Sillanpäätä vuonna 2018 sekä Olavi Virtaa vuonna 2019 Suomen Kesäteatterin laulunäytelmissä.
Ahola on säveltänyt 2022 Tampereen Työväen Teatterin Klubilla ensi-iltansa saaneen, Tää on ihan perheestä, nimisen komedian. Hän on myös yksi näytelmän käsikirjoittajista yhdessä Minna-Stiina Saariston ja vaimonsa Petra Aholan kanssa.
Ahola toimii myös katsomojuontajana Tampereen Ilveksen Liiga-otteluissa Nokia Arenalla.lähde?
Yksityiselämä

Jari Ahola on naimisissa näyttelijä Petra Aholan kanssa ja heillä on viisi lasta. He asuvat Tampereella.lähde?
Töitä > Elokuva ja TV

Simo, Kaverille ei jätetä, 2002 ohj. Mikko Mattila
Fisu, Akkaa Päälle, 2005 ohj. Mikko Mattila
Karikrandi, Star Wreck, 2005 ohj. Timo Vuorensola
Vesa Volakka, Koskinen, 2021 ohj. Lauri Nurkse
Jukkis, Supernormaalia, 2023-24 ohj. Rami Saarijärvi
Aiheesta muualla

Jari Aholan esittely (Arkistoitu – Internet Archive) TTT:n nettisivuilla
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Matti Ahde

| Matti Ahde |
| --- | --- |
 Matti Ahde heinäkuussa 2013
Eduskunnan puhemies
 1987–1989  
Edeltäjä:  Ilkka Suominen
Seuraaja:  Kalevi Sorsa
Suomen sisäasiainministeri
 Sorsan III hallitus 19.2.1982–6.5.1983 Sorsan IV hallitus 6.5.1983–30.9.1983  
Edeltäjä:  Eino Uusitalo
Seuraaja:  Matti Luttinen
Suomen ympäristöministeri
 Sorsan IV hallitus 1.10.1983–30.4.1987  
Seuraaja:  Kaj Bärlund
Kansanedustaja
 23.3.1970–30.6.1990 19.3.2003–19.4.2011  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Oulun vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. joulukuuta 1945 Oulu
Kuollut: 20. joulukuuta 2019 (73 vuotta) Helsinki
Ammatti:  sähköasentaja
Puoliso:  Hilkka Ahde
Tiedot
Puolue:  SDP
Matti Allan Ahde (23. joulukuuta 1945 Oulu – 20. joulukuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen sosialidemokraattinen poliitikko. Hän toimi sisäasiainministerinä vuosina 1982–1983 Sorsan kolmannessa ja neljännessä hallituksessa, ympäristöministerinä 1983–1987 Sorsan neljännessä hallituksessa ja eduskunnan puhemiehenä 1987–1989. Kansanedustajana Ahde toimi vuosina 1970–1990 ja 2003–2011.
Elämä ja ura

Matti Ahde oli seitsemänlapsisen perheen esikoinen. Sotien jälkeinen lapsuudenkoti oli niin köyhä, että rahaa ei ollut aina edes hellahuoneen vuokraan.
Ahde valmistui Pohjois-Pohjanmaan keskusammattikoulun iltalinjalta vuonna 1962 ja Työväen Akatemian kansankorkeakoulusta vuonna 1968. Hän työskenteli vuodet 1961–1964 Oulussa Typpi Oy:n sähköasentajana. Vuosina 1968–1970 hän työskenteli Sosialidemokraattisen nuorison keskusliiton järjestöohjaajana Oulussa. Vuosina 1972–1984 hän oli Oulun kaupunginvaltuutettu.
Ahde oli nuoruudessaan haaveillut liikunnanohjaajan ammatista, mutta haave kariutui loukkaantumiseen jalkapallo-ottelussa vuonna 1967.
Elämä ja ura > Politiikka

Ahde valittiin SDP:n kansanedustajaksi Oulun vaalipiiristä vuoden 1970 eduskuntavaaleissa. Hän istui eduskunnassa yhtäjaksoisesti vuoteen 1990 ja toimi SDP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuosina 1975–1982 sekä puoluetoimikunnan jäsenenä vuosina 1972–1990. Vuosina 1984–1987 Ahde oli SDP:n toinen varapuheenjohtaja ja 1987–1990 ensimmäinen varapuheenjohtaja.
Ahde toimi sisäasiainministerinä Sorsan kolmannessa hallituksessa 1982–1983, Suomen ensimmäisenä ympäristöministerinä  Sorsan neljännessä hallituksessa 1983–1987 sekä eduskunnan puhemiehenä vuosina 1987–1989. Presidentin valitsijamiehenä Ahde oli vuosien 1978, 1982 ja 1988 vaaleissa.
Pitkäaikainen pääministeri Kalevi Sorsa jätti vuonna 1987 SDP:n puheenjohtajan tehtävät ja ehdotti seuraajakseen Ahdetta, mutta tämä kieltäytyi, ja uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Pertti Paasio. Vuonna 1989 Sorsa syrjäytti Ahteen eduskunnan puhemiehen paikalta, minkä vuoksi miesten siihen saakka hyvät välit kylmenivät palaamatta enää koskaan ennalleen. Paljolti tästä syystä Ahde asettui SDP:n presidenttiehdokaskilvassa vuonna 1993 Sorsan sijasta Martti Ahtisaaren taakse.
Ahde valittiin uudelleen eduskuntaan vuoden 2003 vaaleissa. Hän toimi valtiovarainvaliokunnan varapuheenjohtajana vuosina 2003–2007 ja tarkastusvaliokunnan puheenjohtajana vuosina 2007–2011. Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Ahde ilmoitti saaneensa kampanjarahoitusta 21 010 euroa ”etujärjestöiltä, säätiöiltä, yhdistyksiltä ja vastaavilta” ja 17 459 euroa ”yrityksiltä” kuitenkaan nimeämättä näitä tahoja tarkemmin. Myöhemmin selvisi Ahteen saaneen Kehittyvien maakuntien Suomi -yhdistykseltä 10 000 euroa, jotka kierrätettiin Oulun työväenyhdistyksen kautta. Ahde ei enää asettunut ehdolle vuoden 2011 vaaleissa.
Tutkija Seppo Hentilän mukaan Itä-Saksan turvallisuuspalvelu Stasi piti Ahdetta yhtenä tärkeimmistä kontakteistaan SDP:ssä. Ahteen nimi on myös Alpo Rusin tutkimusten perusteella kootulla Vasemmalta ohi -kirjassa julkaistulla listalla suomalaisista, jotka olivat tiiviissä yhteistyössä Stasin kanssa. Vuonna 1971 Ahde yhtyi DDR:n edustuston päällikön valituksiin Demarin kirjoittelusta ja kertoi vuonna 1972 haluavansa lähteä yksityismatkalle DDR:ään. 1980-luvulla Ahde toimi Suomi–DDR-Seuran varapuheenjohtaja. Kun Ahteen DDR-yhteyksiä puitiin julkisuudessa vuonna 2007, Ahde kiisti jyrkästi tavoitelleensa toiminnallaan poliittisia etuja.