stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Latokartano (Perniö)

Latokartanon koski
Latokartano (ruots. Näsegård) on kylä Perniön etelälaidalla Kiskonjoen varrella Salon kaupungissa Varsinais-Suomessa.
Historia

Perniönjoen ja Kiskonjoen varsilta on löytynyt useita viitteitä pronssi- ja rautakautisesta asutuksesta. Ne sijaitsevat Latokartanon tuntumassa naapurikylien puolella. Latokartanon alueella on jäänteitä etenkin keskiaikaisesta asutuksesta. Latokartanon asuttivat luultavasti ruotsalaiset 1200- ja 1300-lukujen aikana. Nykyisen kylän alue kuului alkujaan viereisen Pyhäjoen kuninkaankartanon maihin, jotka lahjoitettiin 1400-luvulla kirkolle. Maat palasivat kruunulle 1500-luvulla ja Kustaa Vaasa perusti Kiskonjoen varteen Näsen kuninkaankartanon, josta Latokartanon kylä on saanut alkunsa.
Näse sijaitsi aluksi Kiskonjoen ja Perniönjoen yhtymäkohdassa Muntolannokalla, johon syntyi merkittävä varhaisteollinen keskittymä ja kauppapaikka. Kartano siirtyi nykyiselle paikalleen vuonna 1690 ja hiljalleen teollisuus siirtyi hieman idemmäs Latokartanonkosken ympäristöön, jossa oli ollut myllyjä jo 1300-luvulta lähtien. Myös kauppapaikka siirtyi teollisuuden mukana. Teollisuuskeskittymä siirtyi 1800-luvulla naapurikylään Kuustoon, jossa kartanolla oli myös omistuksia.
Herman Wiirretjärvi

Herman Wiirretjärvi (20. lokakuuta 1934 Oulainen – 15. helmikuuta 1986 Merijärvi) oli Merijärven Pyhänkoskella elänyt suomalainen taidemaalari. Hän oli opiskellut vuodesta 1960 Suomen taideakatemiassa ja palasi Pyhänkoskelle myllärinä toimineen isänsä kuoleman jälkeen 1963. Wiirretjärven tyyliä on kuvailtu ekspressionistiseksi. Ennen uraansa taiteilijana hän työskenteli hitsaajana ja komennusmiehenä. Wiirretjärven ateljee sijaitsi Pyhänkosken rannassa ja on nimeltään Kaunola. Wiirretjärvi on haudattu Pyhänkosken hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Herman Wiirretjärvi suomalaisen kuvataiteen bibliografia Kirjavassa
Herman Wiirretjärvi Finnassa
Kuoppakyyt

| Kuoppakyyt |
| --- | --- |
 Myanmarinpuukyy (Trimeresurus popeiorum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Kyykäärmeet Viperidae
Alaheimo::  Kuoppakyyt Crotalinae  Oppel, 1811
Synonyymit
 Crotalidae Oppel, 1811 
Katso myös
   Kuoppakyyt Wikispeciesissä   Kuoppakyyt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuoppakyyt eli kuoppakäärmeet eli kalkkarokäärmeet (Crotalinae) on kyykäärmeiden (Viperidae) heimoon kuuluva alaheimo, joka sisältää 260 lajia hyvin myrkyllisiä käärmeitä. Aiemmin kuoppakyitä on pidetty myös omana heimonaan. Toisinaan koko ryhmää kutsutaan kalkkarokäärmeiksi, mutta kalistinhäntäisiä varsinaisia kalkkarokäärmeitä ovat vain kalkkarokäärmeiden (Crotalus) ja kääpiökalkkarokäärmeiden (Sistrurus) suvut. Varsinaisten kalkkarokäärmeiden levinneisyys on Amerikan mantereella, mutta kuoppakyitä tavataan myös Aasiassa ja Itä-Euroopassa.
Kuvaus

Kuoppakyiden koko vaihtelee 30-senttisistä käärmeistä neljä metriä pitkäksi kasvavaan surukukuun (Lachesis muta). Useilla lajeilla on myrkyllisyydestä kertova varoitusväri, ja varsinaisilla kalkkarokäärmeillä on hännässään varoittava helistin.
Kuoppakyyt ovat saaneet nimensä niiden sierainten ja silmien välissä kummallakin puolella päätä sijaitsevista aistikuopista. Aistikuoppa koostuu kahdesta kammiosta, joiden välissä on läpinäkyvä kalvo. Etukammio aukeaa melko selvästi käärmeen pään sisään, ja siihen johtava aukko näkyy usein sierainaukkoja paremmin. Kuoppakyitä kutsutaankin joissain paikoissa ”nelisieraimisiksi”. Sen sijaan takakammion aukko on yleensä piilossa ja sijaitsee aivan silmän edessä. Läpinäkyvässä kalvossa on paljon aistinhermoja, joiden ansiosta käärme aistii infrapunasäteilyä samaan tapaan kuin ihmissilmä näkee valoa. Siten kuoppakyyt voivat saalistaa tasalämpöisiä eläimiä, vaikka ne eivät näkisi silmillään mitään. Samaa aistia käärme käyttää arvioidakseen sopivia paikkoja auringossa paistatteluun ja viilentymiseen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kuoppakyitä tavataan pääasiassa Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Aasian etelä- ja kaakkoisosissa. Lisäksi yksi laji, halyskäärme (Gloydius halys), elää Uralin ja mahdollisesti myös Volgan suistossa Itä-Euroopassa. Toisin kuin varsinaisisia kyykäärmeitä (Viperinae), kuoppakyitä ei tavata lainkaan Afrikassa.
Useimmat kuoppakyyt elävät kuivilla aroilla tai kalliomaastossa, mutta jotkut elävät viidakoiden puissa, vedessä tai veden läheisyydessä. Monet lajit pärjäävät kylmässäkin ilmastossa, esimerkiksi himalajanmokkasiinikäärme (Gloydius himalayanus) tulee toimeen 2000–4000 metrin korkeudessa jäämassojen tuntumassa.
Lisääntyminen

Suurin osa kuoppakyistä synnyttää eläviä poikasia, jolloin munat kuoriutuvat jo emon ruumiissa. Vain surukuku ja muutamat muut lajit munivat. Poikasten synnyttäminen on käärmeille edullista, sillä emon sisällä munat ovat suojassa pedoilta ja alhaisilta lämpötiloilta. Luultavasti tämän ansiosta kuoppakyyt pärjäävät kylmissä seuduissa ja ovat voineet levittäytyä laajalle alueelle.
Ravinto

Kuoppakyyt ovat ruokavalioltaan melko vaihtelevaisia. Lajista riippuen ne syövät nisäkkäitä, lintuja, linnunmunia, sammakoita, kaloja, muita käärmeitä, kilpikonnia sekä hyönteisiä ja niiden toukkia. Ne kuitenkin suosivat tasalämpöisiä ravintoeläimiä.
Suvut

Alaheimoon kuuluu 22 sukua:
Vesimokkasiinit (Agkistrodon)
Atropoides
Bothriechis
Bothrocophias
Keihäskäärmeet (Bothrops)
Calloselasma
Cerrophidion
Kalkkarokäärmeet (Crotalus)
Deinagkistrodon
Garthius
Gloydius
Kyömynenäkyyt (Hypnale)
Lachesis
Metlapilcoatlus
Mixcoatlus
Ophryacus
Ovophis
Porthidium
Protobothrops
Kääpiökalkkarokäärmeet (Sistrurus)
Aasiankuoppakyyt (Trimeresurus)
Tropidolaemus
Nuoli osoittaa kauhukalkkarokäärmeen (Crotalus durissus) aistinkuopan etukammion aukkoa.
Heikura

Heikura on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Eino Heikura (1893–1962), kansanedustaja (Maalaisliitto), kunnallisneuvos
Hannes Heikura (1958–2015), valokuvaaja
Jouko Heikura (s. 1961), kirjailija ja toimittaja
Markku Heikura (s. 1961), Verohallinnon pääjohtaja
Martti Heikura (1909–1963), arkkitehti
Mikko Heikura (1820–1903), nurmekselainen maanviljelijä ja valtiopäivämies
Pasi Heikura (s. 1963), humoristi, Hannes Heikuran veli
Unto Heikura (1939–2021), opettaja, näytelmäkirjailija
Hanna Teerijoki (o.s. Heikura, s. 1963), jalkapalloilija, jääkiekkoilija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Heikonen

Heikonen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Arvo Rafael Heikonen (1892–1961), juristi ja professori, Turun kauppakorkeakoulun kansleri
Matti Heikonen (1937–2005), maatalous- ja elintarviketieteilijä, tekniikan tohtori
Pentti Heikonen (s. 1935), yritysjohtaja, teollisuusneuvos
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Harrachov

| Harrachov |
| --- | --- |
 Lasimuseo ja kappeli Harrachovissa.
 vaakuna
 Harrachov
 Koordinaatit: 50°46′23″N, 15°25′44″E 
Valtio:  Tšekki
Lääni:  Liberec
Piirikunta:  Semily
Perustettu:  1600-luvulla
Hallinto:  
 – Pormestari:  Václav Cajthaml
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  36,6 km²
Korkeus:  665 m
Väkiluku (2020)  (arvio):  1 396
 – Väestötiheys:  38,1 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  512 46
 
 www.harrachov.cz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Harrachov (saks. Harrachsdorf) on kaupunki Semilyn piirikunnassa Liberecin läänissä Pohjois-Tšekissä Mumlavajoen varrella. Sen pinta-ala on 36,6 neliökilometriä ja asukasluku oli vuoden 2020 arvion mukaan 1 396. Mäkihyppykeskus Čertak sijaitsee Harrachovissa.
Historia

Ensimmäiset kirjoitetut maininnat Harrachovista ovat 1600-luvulta, kun saksalaiset perustivat kylän nykyisen kaupungin alueelle. 1714 sen nimeksi tuli Harrachsdorf erään jalosukuisen maanomistajan mukaan. 1800-luvun lopusta lähtien kaupunki on ollut tunnettu lasin valmistuksesta, tekstiiliteollisuudesta ja kaivostoiminnasta. 1900-luvun alussa teollisuustoiminta kasvoi valmistuneen rautatien ansiosta. Suurin osa viennistä kulki pohjoiseen Itävalta-Unkarin rajojen taakse Saksaan.
Toisen maailmansodan jälkeen yhteydet pohjoiseen katkesivat Puolan laajenemisen myötä, ja kaupunki alkoi näivettyä. Rajoja ei avattu Tšekkoslovakian ja Puolan kommunististen hallintojen kiistojen vuoksi, mutta raja-alueita vaihdettiin siten, että kaksi pientä puolalaista rajakylää liitettiin Harrachoviin 1973.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harrachov Wikimedia Commonsissa
Harrachovin kotisivu (tšekiksi) (englanniksi) (saksaksi) (puolaksi)
Hanna Hyvärinen

Hanna-Liisa Hyvärinen (os. Hyyryläinen, s. 1975) on lappeenrantalainen musiikkiluokanopettaja, kuoronjohtaja ja säveltäjä. Hän on valmistunut luokanopettajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 2001. Lisäksi hän on suorittanut kuoronjohdon erillisopinnot Jyväskylän AMK:ssa sekä musiikinopettajan opinnot Jyväskylän yliopistossa. Hyvärisellä on myös neuropsykiatrisen valmentajan koulutus. Hyvärinen on toiminut aktiivisesti Lappeenrannan musiikkiluokkatoiminnan puolestapuhujana ja kehittäjänä vuodesta 2012. OAJ Lappeenranta valitsi hänet Lappeenrannan Vuoden opettajaksi keväällä 2015.
Hyvärinen työskentelee musiikkiluokanopettajana Kimpisen koulussa Lappeenrannassa. Hän on ohjannut Kimpisen musiikkiluokkien nuorisomusikaaleja, kuten Getting to know Sound Of Music (ensiesitys suomeksi, 2017). Hyvärinen on myös käsikirjoittanut ja ohjannut Kimpisen koulun valtakunnalliseen levitykseen päätyneen #SUOMI100 -musiikkivideon (2017), jolle myönnettiin Etelä-Karjalan liiton Ainaskii sata -teko -kunniamaininta. Hyvärinen on tuottanut kaksi musiikkiluokkien joululevyä: Tähden valo (2014) sekä Meidän joulu (2018). Vuonna 2016 Hyvärinen voitti musiikkiluokkansa kanssa Vocal Espoo -kuorokilpailun lapsikuorosarjan I-palkinnon.
Sound Of Faith -gospelkuoro

Hanna Hyvärinen on johtanut Lappeenrannan seurakunnan Sound Of Faith -gospelkuoroa vuodesta 2005 lähtien. Kuoro on keikkaillut aktiivisesti erilaisissa tapahtumissa Etelä-Karjalan alueella ja tuottanut omia draamallisia konserttikokonaisuuksia sekä musikaaleja. Hyvärinen on tuottanut kuoron kanssa seuraavat säveltämänsä konserttikokonaisuudet ja musikaalit:
Sallit hämärän tulla (2007), Valon Lahja -joulumusikaali (2008), Jalanjäljillä -gospelmessu (2009), Miepä laulan, Luojallein laulan (2009), Kipukohtia (2010), Rakkaudesta (2011), TULI -musikaali (2014), Uusi Gospelmessu (2017) ja ENKELIT -musikaali (2018).
Hyvärisen ENKELIT -musikaalia esitettiin Lappeenrannan kaupunginteatterissa loppuunmyydyille katsomoille sekä syksyllä 2018 että keväällä 2019. Musikaalista on muokattu konsertti, jonka ensiesitys oli Lahden Kansanopistolla tammikuussa 2020. Vuoteen 2020 kaavailtu ENKELIT -konserttikiertue on siirtynyt toteutettavaksi vuonna 2021.
Hyvärinen on tuottanut Sound Of Faith -kuoronsa kanssa seuraavat cd-levyt:
Ylistystä (2009), Valon Lahja (2009), Sallit hämärän tulla (2012), Gloria kiirii halki maan (2014) ja ENKELIT (2019). Lisäksi hän on julkaissut Miepä laulan, Luojallein laulan -nuottivihkon (2010).
Tulevaisuuden kulkue ja muu musiikkitoiminta

Hyvärinen on perustanut Tulevaisuuden kulkue (TVK) -nimisen bändin, joka esittää Edith Södergranin (1892–1923) -runoihin sävellettyä musiikkia. Hyvärinen on säveltänyt yli 50 Södergranin runoa ja TVK on esittänyt niitä pienimuotoisesti, lähinnä kirjastoissa ja yksityistilaisuuksissa Etelä-Karjalan alueella sekä Lahdessa. TVK esiintyi Helsingin Kirjamessuilla 24.10.2014.
Hyvärinen on johtanut Lappeenrannan yliopiston Resonanssi -kuoroa (2010–2012) sekä useita pienempiä laulu- ja soitinyhtyeitä. Tällä hetkellä hän laulaa itse NaisVoice -kvartetissa sekä seitsemän hengen Septem -kokoonpanossa.
Järjestötoiminta ja vapaaehtoistyö

Hyvärinen on toiminut aktiivisesti erilaisissa vapaaehtoisissa järjestötehtävissä. Niinpä hän on ollut mukana Lappeenrannan NST:n, Unicefin paikallisyhdistyksen, Sataman Valot ry:n, Körpäkkä ry:n, CISV Lappeenrannan sekä Lappeenrannan Mutu ry:n hallituksissa ja muissa kehittämistehtävissä. Hyvärinen on kiinnostunut Lappeenrannan kulttuurielämän monipuolisesta kehittämisestä.
Heil

Heil voi tarkoittaa:
Heil Hitler ja Sieg Heil, natsitervehdyksiä
Heil-nimisiä henkilöitä:
Jennifer Heil (s. 1983), kanadalainen hiihtäjä
Jerry Heil, oik. Jana Šemajeva (s. 1994), ukrainalainen laulaja, lauluntekijä ja videokuvaaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Heil”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Helsinki-Cotonou Ensemble

Helsinki-Cotonou Ensemble Montrealissa vuonna 2016.
Helsinki-Cotonou Ensemble on suomalais-beniniläinen afrobeat- ja funk-yhtye. Sen kantavia voimia ovat kitaristi Janne Halonen ja beniniläinen laulaja-perkussionisti-saksofonisti Noël Saïzonou.
Yhtyeen historia

Yhtyeen historia alkoi siitä, että Janne Halonen kuunteli beniniläisen kitaristin Lionel Loueken levyjä. “Minua häiritsi se, etten tajunnut siitä musiikista mitään. Pidin lopputuloksesta, mutten osannut analysoida sitä mitenkään”, Halonen sanoi Suomen Kuvalehdelle vuonna 2015. Hän haki stipendiaatiksi Beninissä sijaitsevaan Villa Karoon, ja ennen matkaansa hän kävi Göteborgissa katsomassa Herbie Hancockin konsertin, koska Loueke soittaa tämän orkesterissa. Keikan jälkeen Halonen tapasi Loueken tämän hotellissa, ja Loueke avasi hänelle länsiafrikkalaisen musiikin saloja. Hän myös pani sanan kiertämään Beninissä, että hänen suomalainen tuttavansa on tulossa sinne. Villa Karoon hän lähti kuudeksi viikoksi vuonna 2009.
Jo ensimmäisenä iltana hänen hotellihuoneensa oveen koputettiin ja käskettiin ottaa kitara mukaan. Ulkona odotti avolavapakettiauto ja sen lavalla kitaravahvistin. “Paikallinen yhtye esitteli minut ja kutsui klubin lavalle. Soitin heidän kanssaan koko yön, uiskentelin mukana, miten pystyin.” Halonen sanoo tuon yön muuttaneen hänen elämänsä suunnan. Hieman myöhemmin hän tapasi Grand-Popossa Noël Saïzonoun, joka oli kuullut, että eräs suomalainen kitaristi etsii häntä. Saïzonousta tuli sitten hänen tärkein yhteistyökumppaninsa Beninissä.
Saïzonou vieraili vuonna 2011 musiikkiyhteistyön merkeissä Suomessa. Tällöin he muodostivat yhdessä rumpali Juha Räsäsen ja basisti Sampo Riskilän kanssa yhtyeen. He ymmärsivät pian, että yhtyeen pyörittäminen kahdella mantereella ei onnistunut tavallisella tavalla eli siten, että olisi levytyssopimus ja keikkamyyjä. Oli ryhdyttävä pyörittämään yhtyettä yrityksenä, ja sitä varten Halonen, Riskilä ja Räsänen perustivat osuuskunnan. Sen jälkeen yhtye sai myös tavanomaisen levytyssopimuksen, jonka he tekivät Bafe’s Factory -nimisen levy-yhtiön kanssa.
Vuonna 2012 Halonen kävi uudelleen Beninissä, tällä kertaa yhdessä Räsäsen ja Riskilän kanssa. Yhdessä beniniläisten muusikoiden kanssa suomalaiset harjoittelivat päivittäin, soittivat kolme konserttia ja äänittivät levyn Beaucoup De Piment!, joka miksattiin Suomessa ja julkaistiin seuraavana vuonna. Levyn julkaisun jälkeen he soittivat 13 keikan kiertueen Suomessa, muun muassa monilla festivaaleilla.
Toinen levy, Fire, Sweat & Pastis ilmestyi vuonna 2015 ja kolmas levy We Are Together vuonna 2018. “Yritteliäs yhtye on kuuden vuoden jälkeen yhä voimissaan ja levyllä entistä vakuuttavampi… Afrobeatia, jazzia ja funkia edelleen fuusioiva yhtye kuulostaa grooveen päästyään fokusoituneemmalta. Ehkäpä he ovat nyt enemmän yhdessä, yleissoinniltaan vähän ‘popmaisemmaksi’ säädettynä”, kirjoitti albumista Harri Uusitorppa Helsingin Sanomissa.
Toukokuun lopussa 2019 yhtye isännöi Maailma kylässä tapahtuman konsertteja.
Yhtyeen jäsenet

Janne Halonen, kitara
Noël Saïzonou, laulu, perkussiot, saksofoni
Juha Räsänen, rummut
Sampo Riskilä, basso
Kasheshi Makena, perkussiot
Visa Oscar, kosketinsoittimet
Joakim Berghäll, saksofoni
Mikko Pettinen, trumpetti
Julkaisut > Studiolevyt

Beaucoup De Piment!, 2013 (Osuuskunta No Problem! Music)
Fire, Sweat & Pastis, 2014 (Osuuskunta No Problem! Music) (vuoden 2014 kansanmusiikkilevy Suomessa)
We Are Together, 2018 (Bafe’s Factory)
Julkaisut > Livelevy

The Road Is Long, 2016 (Osuuskunta No Problem! Music)
Lahnajärvi (Orivesi, Lahnajärvenkulma)

| Lahnajärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°40′21″N, 24°47′48″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pääskylänjoen valuma-alue (35.76)
Laskujoki:  Sahinoja Luukkaanjoen Rimmiin 
Järvinumero:  35.763.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  102,4 m  
Rantaviiva:  6,432 km  
Pinta-ala:  43,677 ha  
Saaria:  3 
 fiLahnajärvi 
Lahnajärvi  on Pirkanmaalla Oriveden Längelmäellä Lahnajärvenkulmalla sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 44 hehtaaria ja se on 1,5 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Se sijaitsee Puirolanvuoren pohjoispuolella, missä on järvelle muutamia mäkiä ja niiden laaksoja muodostumiseen. Järven alavilla alueilla on ollut viidellä maatilalla viljelytoimintaa, mutta niiden peltoalat ovat olleet pienet. Järvellä on kaksi kiilamaista lahtea kummassakin päässä järveä: Enolahti ja toinen on kartassa nimetön lahti. Eteläosassa Vasmanninniemen eteläpuolelle leviää kolmas lahti, jonka rannat ovat kosteikkoa. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta. Yksi saari sijaitsee järvenselällä, yksi pohjoisrannat tuntumassa ja kolmas eteläisen lahden suulla. Järven rantaviivan pituus on 6,4 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata lukuun ottamatta muutamaa peltopalstaa. Nykyiset ja entiset maatilat ovat pysyvästi asuttuja ja niiden lisäksi rannoille on rakennettu noin 10 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Myllynpohjan ja Länkipohjan väliseltä yhdystieltä 3280. Pohjoisrannalla sijaitseva Leporanta on toiminut taidekeskuksena .
Luontoarvoja

Järven koillispään rannoista ja Tampinniemen ympäristöstä on muodostettu luonnonsuojelualue.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Lahnajärven valuma-alueeseen (35.763) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 102,4 metriä mpy. Siihen on johdettu Valkeissuon ja Puirolanvuoren kuivatusoja, missä sijaitsee Sammakkolammi, ja näiden lisäksi Vähäsuon, Koukkusuon ja Aukeasuon kuivatusojat. Lahnajärven valuma-alueen järvet sijaitsevat kaukana, mutta suoraan järveen laskee kolme järveä. Viljastenjärvi (16 ha) sijaitsee Lahnajärven pohjoispuolella ja sen laskuoja laskee Lahnajärven pohjoisrantaan. Kalliojärvi (10 ha) laskee pohjoiseen lahteen ja sen kautta tulevat valuma-alueen vesistä suuri osa. Järven laskuoja on Sahinoja, joka laskee Luukkanjoen Rimmiin. Sahinojan pudotus tällä matkalla on 3,0 metriä.
Hibatuija

| Hibatuija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Havupuut Pinophyta
Lahko::  Mäntymäiset Pinales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Alaheimo::  Cupressoideae
Suku::  Hibatuijat Thujopsis
Laji::  dolabrata
Kaksiosainen nimi
 Thujopsis dolabrata  (Thunb. ex L.f.) Siebold & Zucc. 
Katso myös
   Hibatuija Wikispeciesissä   Hibatuija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hibatuija (Thujopsis dolabrata) on ainavihanta sypressikasvien heimoon kuuluva havupuulaji. Se on ainoa Thujopsis-suvun laji. Hibatuija kasvaa endeemisenä Japanissa. Se on Aomorin prefektuurin symboli.
Hibatuija voi kasvaa 40 metriä korkeaksi. Puun punaruskea kaarna repeilee pystysuoriksi suikaleiksi, Lehdet ovat vahapintaiset, kiiltävän vihreät päältä, valkojuovaiset alta. Koristekasveina käytetään pienikokoisempia lajikkeita. Se ei kestä kuivuutta eikä kovaa kuumuutta.
Kaarna hilseilee levyinä.
Lehdet ovat yltä kiiltävän vihreitä ja alta valkokuvioisia.
Käpysuomut avautuvat vapauttaen siemenet.
Heligby

Heligby on seuraavien Suomessa sijaitsevien paikkojen ruotsinkielinen nimi:
Helilä, Kotkan kaupunginosa, aiempi Karhulan kauppalan keskusta ja Kymin kirkonkylä
Hellä, kylä Virolahdella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Heligby”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Heligby
Hibatullah Akhundzada

| Hibatullah Akhundzada> هبت الله اخونزاده.Afganistanin islamilaisen emiraatin uskollisten emiiri |
| --- | --- |
 26. toukokuuta 2016–  
Edeltäjä:  Akhtar Mansour
Henkilötiedot
Syntynyt: 1961 Afganistan
Arvonimi: Mawlawi (käännä suomeksi), Mullah, Amir al-Mu'minin (käännä suomeksi) ja Šeikki
Tiedot
Puolue:  Taliban
Sotilaspalvelus
Palvelusvuodet:  1996–
Hibatullah Akhundzada (pašt. ‏هبت الله اخندزاده‎; s. 1961) on afganistanilaisen Taliban-liikkeen ylin poliittinen, uskonnollinen ja sotilaallinen johtaja. Hän on mullah, jonka kunnianimi on ”uskollisten emiiri”. Hänet tunnetaan uskonnollisena johtajana pikemminkin kuin sotilaskomentajana, eikä hän ole juuri esiintynyt julkisuudessa.
Akhundzada osallistui islamistien riveissä Afganistanin sotaan 1980-luvulla. Seuraavalla vuosikymmenellä hän työskenteli šariatuomioistuimissa, kun Taliban nousi Afganistanissa valtaan. Talibanin ylin johtaja Akhundzadasta tuli toukokuussa 2016.
Vuonna 2019 Akhundzada vältti täpärästi pommi-iskun, jossa hänen veljensä kuoli.
Talibanin valtaanpaluun jälkeen Akhundzadaa ei näkynyt julkisuudessa. Länsimaiden lehdistössä arveltiin hänen kuolleen mahdollisesti jo vuonna 2020. Taliban kuitenkin kertoi hänen puhuneen kandaharilaisessa koraanikoulussa 30. lokakuuta 2021.
Latojärvi (Ylöjärvi)

| Latojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°48′17″N, 23°32′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Jakaman valuma-alue (35.34)
Laskuoja:  oja Vähään Latojärveen 
Järvinumero:  35.342.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  133,1 m  
Rantaviiva:  1,416 km  
Pinta-ala:  4,911 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLatojärvi 
Latojärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Poikeluksen kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,9 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen alaosan alueeseen (35.342) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 133,1 metriä mpy.
Hanna Hurskainen

| Hanna Hurskainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Hanna Hurskainen
Syntynyt: 11. syyskuuta 1989 (ikä 35)
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Laituri
Pituus:  181 cm
Nyk. joukkue:   Tampereen Pyrintö
Sarja:  Naisten Korisliiga
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2007–2010 2010–:   NokiaRahola / BC Nokia  Tampereen Pyrintö
Hanna Hurskainen (s. 11. syyskuuta 1989) on suomalainen koripalloilija. Laiturina pelaava Hurskainen on Oulun NMKY:n kasvatti. Hän on pelannut Naisten Korisliigassa neljä kautta.
Ura

Hurskainen aloitti koripallon 12-vuotiaana. Hän varttui Oulussa mutta muutti koripallon vuoksi Tampereelle. Hän pelasi BC Nokian joukkueessa SM-sarjaa vuosina 2007–2009 ja I-divisioonaa kaudella 2009–2010. Vuodesta 2010 lähtien hän on pelannut Tampereen Pyrinnössä. Naisten I-divisioonaa pelannut Pyrintö nousi Naisten Korisliigaan kaudeksi 2014–2015. Joukkue sijoittui runkosarjassa yhdeksänneksi ja karsiutui pudotuspeleistä. Hurskainen pelasi kauden 4,3 pisteen ja 3,5 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla.
Hurskainen teki Pyrinnön kanssa jatkosopimuksen kaudelle 2015–2016. Lääkärinopinnot häiritsivät hänen kauteen valmistautumistaan.