Buick Riviera
Kolmas sukupolvi (1971-1973)

Mallivuodelle 1971 uudistetun Rivieran kenties hätkähdyttävin muutos oli Bill Mitchellin ideoima, ja muotoilja Jerry Hirshfeldin (sittemmin Nissanin muotoilujohtaja) suunnittelema radikaali "boat tail"-perä, joka lainasi vuoden 1963 Chevrolet Corvetten muotoilua. Se oli ollut alun perin tarkoitettu käytettäväksi GM:n pienemmän A-pohjalevyn malleissa, ja sen siirtäminen suurempaan - kooltaan edeltäjästään edelleen 3 tuumalla kasvaneeseen - Rivieraan tuotti ristiriitaisia tuloksia. Kolmannen sukupolven myyntimäärien huomattava lasku ennätyksellisen suosittuun edeltävään sukupolveen verrattuna sai GM:n uskomaan, että syynä olisi Rivieran takaosan dramaattinen muotoilu: siitä esiteltiin hillitympi versio vuoden 1973 malliin, joskaan myyntimäärät eivät merkittävämmin parantuneet. Tavanomaisesti muotoiltu neljäs sukupolvi, jossa moottoriteho laski edelleen puristuspaineiden alenemisen ja saastelaitteiston lisäämisen vuoksi, kävi kaupaksi vielä selvästi edeltäjäänsä huonommin.
Suuri 455-kuutiotuumainen moottori jatkoi Rivierassa. Vuonna 1971 sen teho laski 255 hevosvoimaan (Gran Sportissa 265hv), kun puristussuhdetta oli laskettava EPA:n saasterajojen saavuttamiseksi - GM myös oli linjannut, että kaikkia sen uusia bensiinikäyttöisiä automalleja tulisi voida ajaa lyijyttömällä polttoaineella. GS saavutti 0-60 mailin kiihdytyksessä vielä kohtuullisen 8,1 sekunnin suorituskyvyn, mutta Rivieran maine urheilullisena autona hiipui nopeasti. Eräs merkittävä uutuus oli elektronisesti ohjattu "Max Trac"-sutimisenestojärjestelmä Rivieran osittaiseen lukkoperään, mikä hillitsi takapyörien luistamista liukkaalla alustalla, ja oli eräs ensimmäisistä ajohallintaa avustavista elektronisista apulaitteista. Vuosimallin 1971 "Full Flo"-ilmanvaihto sen sijaan oli epäonnistunut: takaluukun kannessa sijainneet, viiltomaiset poistoaukot paitsi päästivät vettä läpi myös imivät auton jättöpyörteistä pakokaasuja takaisin matkustamoon. Tuuletusjärjestelmä korjattiin seuraavalle vuodelle, ja takakannen aukot poistuivat. Vuonna 1972 käyttöön otetut netto-hevosvoimat laskivat nimellisiä teholukemia edelleen (230/250hv perus- tai GS-moottorissa), joskin todellinen teho laski vain 5hv. Vuodelle 1973 vakiomoottoriksi tuli edellisvuoden GS-moottori, ja optiona oli "Stage 1"-versio 260 hevosvoimalla, johon pakettiin kuului myös osittainen lukkoperä. Gran Sport oli enää varustetaso, teknisesti sama kuin tehokkaampi optiomoottori. Vuoden 1973 mallin muutostenkin kera myyntiluvut nousivat edellisvuodesta vain himpun verran, 33 728 kappaleesta 34 080:een. Mielipiteitä jyrkästi omana aikanaan jakanut "Boattail Riv" on nykyään juuri poikkeuksellisen ja erilaisen muotoilunsa ansiosta kenties suosituin Riviera-sukupolvista.
Ensimmäisen sarja-Rivieran pohjalta 1963 syntyneen Silver Arrow I:n kaltaisesti GM:n muotoilu-pääjohtajaksi noussut Bill Mitchell otti veneperä-Rivieransa vuonna 1971 omaan lisäkäsittelyynsä, jonka jäljiltä syntyi dramaattinen Silver Arrow III. Näkyvinä muutoksina kattoa oli madallettu, sivuikkunat sovitettu ja hyökkäävämmän näköinen viistetty keula varustettuna kolmen nelikulmaisen halogenilyhdyn nauhamaisilla valolaitteilla per puoli. Kulmikkaita etuvaloja ei tuolloin tosin vielä sallittu kaikissa Yhdysvaltojen osavaltioissa. Koeauto esitteli lukkiutumattomat jarrut sekä "Max Trac"-sutimiseneston, joka oli ensimmäisiä lajissaan. Se on poimittu Buick-divisioonan 110-vuotisjuhlansa kunniaksi esittelemään tärkeiden koeautojensa listaan .