stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Andres Küng

Andres Küng (13. syyskuuta 1945 – 10. joulukuuta 2002) oli ruotsalainen lehtimies, tietokirjailija ja poliitikko. Hänen sukujuurensa olivat Virossa. Hänen vanhempansa olivat ruotsinvirolaisia pakolaisia.
Küng kirjoitti yli 50 kirjaa, joista suurin osa käsitteli Baltian maita. Hän kirjoitti myös paljon lehtiartikkeleita ja piti luentoja Baltiasta. Hän oli mukana Ruotsin kansanpuolueen sekä Ruotsiin paenneen Viron liberaalipuolueen toiminnassa ja muissa balttiemigranttien järjestöissä.
Küngin teoksia julkaisi suomeksi Kustannuspiste.
Kirjat

Unelma vapaudesta. Passiivinen vastarinta nyky-Baltiassa. Kustannuspiste Oy, 1979. ISBN 951-95192-9-7
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Ryhmä 9

Ryhmä 9 oli turkulainen taiteilijaryhmä, joka muodostui keväällä 1951 Otto Mäkilän ympärille. Ryhmää yhdisti Turun koulun henki, eli lyyrinen, mielikuvituksellinen  	
moderni ilmaisu joka sivusi surrealismia. Ryhmä toimi vuoteen 1959 asti, ja siihen kuuluivat Otto Mäkilän lisäksi taidemaalarit Kalle Eskola, Otso Karpakka, Edwin Lydén, Viljo Ranta, Anna-Liisa Riikkala ja Hilkka Toivola sekä taidegraafikot Laila Säilä ja Harry Henriksson. Pian ryhmän perustamisen jälkeen vuonna 1951 Mäkilä kutsui myös nuoren Kauko Lehtisen mukaan ryhmän jäseneksi.
Ryhmän taiteilijoilla oli tapana kokoontua toistensa koteihin keskustelemaan taiteen uusista ilmiöistä, näyttelyistä sekä taiteen mestareista kuten Picassosta ja Légeristä. Ryhmä 9:ssä oli Kauko Lehtisen mukaan hyvä henki ja yhteistyö. Ilmapiiri oli vapaa ja rohkaiseva. Yhteisnäyttelyissä ryhmäläiset pääsivät esiin laajemmin kuin Turun taiteilijaseuran näyttelyissä, mutta kohtuullisin kustannuksin. Toisin kuin Pro Arte, Ryhmä 9 kuului Turun taiteilijaseuraan, mutta piti vuosittain oman näyttelynsä Turussa ja muutaman näyttelyn muissa suurissa kaupungeissa.
Ryhmä 9 ja Turun koulukunta

Ryhmä 9 oli jatkoa Turussa 1930-luvulla toimineelle Pro Arte -ryhmälle, jonka jäseniä kutsuttiin myös Turun kouluksi tai Turun koulukunnaksi. Kuten Pro Artelaisia, ryhmä 9:n taiteilijoita kiinnostivat surrealismin ohella modernin taiteen eri suunnat. Valtaosa turkulaisista surrealisteista oli opiskellut Turun piirustuskoulussa. Heistä tunnetuin ja merkittävin oli jo Pro Arten johtohahmona toiminut Otto Mäkilä. Myös ryhmä 9:n taidemaalarijäsenten katsotaan kuuluneen Turun surrealistien ensimmäiseen polveen. Toiseen aaltoon kuuluivat kolmanteen surrealistishenkiseen turkulaiseen ryhmään Pro Arte 57:ään kuuluneet taiteilijat, kuten Alpo Jaakola ja Antti Nieminen.
Ryhmä 9 siirsi Turun koulukunnan tradition 1950-luvulle. Se edusti pääasiassa abstraktia ilmaisua, ei niinkään surrealismia, joka muutenkin oli ollut viitteenomaista. Surrealismi jäi 1940-luvun lopulla Otto Mäkilän taiteessa esiintyneiden konesommitelmien varaan. Mäkilän mukaan ryhmä perustettiin liian myöhään, eikä se enää löytänyt yhteistä taiteellista päämäärää. Mäkilän taiteen oma kriisi osui Ryhmä 9:n alkuvaiheisiin ja hän oleskeli pitkiä aikoja Pariisissa, joten hänen taiteensa kehitys tapahtui kauempana Ryhmä 9:n taiteilijoiden vaikutuspiiristä. Ryhmä pyrki luomaan ehjiä ja rauhallisia näyttelyitä vastapainona ajan sekavalle ja kirjavalle taiteen tarjonnalle. Ryhmä järjesti viimeisen näyttelynsä vuonna 1959.
Kirjallisuutta

Ulla Huhtamäki, Heittäydy vapauteen : avantgarde ja Kauko Lehtisen taiteen murros 1961–1965 Jyväskylän yliopisto, 2007 978-951-39-2964-0 (väitöskirja) (Jyväskylä studies in humanities – 81), ISSN 1459-4323, ISBN 978-951-39-2964-0
Huhtamäen väitöskirja (PDF)
Kytöviljely

Kydönpolttoa vuonna 1929
Kytöviljely eli kydönpoltto on historiallinen polttoviljelymenetelmä, jossa pellon ruokamultakerrosta poltettiin maata lannoittavaksi tuhkaksi. Kydötettävälle maalle kerättiin puunrunkoja, oksia ja risuja, jotka ladottiin pitkiksi kasoiksi. Puuaineksen päälle asetettiin ruokamullan kyntöviilloksia ja turpeita. Puiden ja maa-aineksen annettiin palaa vähitellen tuhkaksi, joka levitettiin pellolle ja kynnettiin maahan. Kytöviljely oli tavallista puuttomilla kovilla mailla ja alavilla niityillä. Kytöviljely erosi kaskiviljelystä siinä, että kydötettäessä multaa paloi runsaasti kun taas kaskenpoltossa maan pinta yleensä vain kärventyi.
Suomessa harjoitetusta kytöviljelystä on tietoja 1600-luvulta lähtien. Sitä harjoitettiin varsinkin Hämeessä sekä Lounais- ja Länsi-Suomessa Koska kydönpoltto oli ryöstöviljelyä, joka useana vuonna toistuessaan hävitti ruokamullan vähitellen kokonaan, valtio kielsi sen harjoittamisen vuoden 1753 metsäasetuksessa. Siitä huolimatta se oli joillakin paikkakunnilla käytössä vielä 1800-luvulla. Entisaikoina käytössä ollutta rahkasoiden pintakerroksen kydöttämistä ei pidetä varsinaisena kytöviljelynä.
Mirja Rutanen

Mirja Tuulikki Rutanen (o.s. Paavola; 25. heinäkuuta 1929 Tampere – 10. syyskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen kauno- ja tietokirjallisuuden suomentaja.
Ura

Rutanen opiskeli Helsingin yliopistossa romaanista filologiaa, taidehistoriaa sekä psykologiaa; koulutukseltaan hän oli filosofian kandidaatti (1952). Hän toimi lehtialalla, ennen kuin ryhtyi suomentajaksi.
Rutanen suomensi erityisesti sosiologian, psykologian ja psykoterapian alan kirjallisuutta, muun muassa Sigmund Freudin teoksia. Hän suomensi myös kaunokirjallisuutta ja lastenkirjallisuutta.
Mirja Rutanen oli professori Martti Paavolan tytär, ja hänen aviopuolisonsa oli tietokirjailija-psykologi Erkki Rutanen vuodesta 1954. Perheeseen syntyi kolme tytärtä.
Teoksia

Tunnelmantekijän keittokirja. Weilin + Göös, Helsinki 1966
Tytär ja äiti: Naisten suhteiden psykologiaa. Otava 1982
Nainen ja mies naimisissa toistensa ja työnsä kanssa. Otava 1984
Toimitteita

Sukupuolielämän tietokirja: 12 tekstikuvaa. Tekijät Martti Paloheimo, Mauri Rouhunkoski, Mirja Rutanen. Otava 1965
Naisia: Viisikymmentäyksi suomalaista naista puhuu avoimesti omista kokemuksistaan ja tunteistaan. Otava 1979
Suomennoksia

Nainen Berliinissä: Autenttinen päiväkirja Berliinistä 20.4.–22.6.1945. Esipuheen kirjoittanut C. W. Ceram. Gummerus 1960
Robert K. Massie: Nikolai ja Aleksandra. Tammi 1968
Benjamin Spock: Tervettä järkeä lastenhoitoon. Englanninkielisen alkuteoksen uud. painoksesta lyh. ja Suomen oloihin soveltaen toim. Mirja Rutanen. Otava 1969
David Reuben: Kaikki mitä olet aina halunnut tietää seksistä – mutta et ole koskaan uskaltanut kysyä. Suuri suomalainen kirjakerho, Helsinki 1971
Sylvia Plath: Lasikellon alla. Otava 1975
Shere Hite: Hite-raportti: Hätkähdyttävä tutkimus naisen seksuaalielämästä. Otava 1978
Sigmund Freud: Vitsi ja sen yhteys piilotajuntaan. Love kirjat, Helsinki 1983
Alice Miller: Alussa oli kasvatus: Kätketty julmuus ja väkivallan juuret. WSOY 1985
C. G. Jung: Unia, ajatuksia, muistikuvia. Muistiin merkinnyt ja toimittanut Aniela Jaffé. WSOY 1985
Bruno Bettelheim: Satujen lumous: Merkitys ja arvo. WSOY 1984
Bruno Bettelheim: Kyllin hyvät vanhemmat: Kirja lastenkasvatuksesta. WSOY 1988
Alice Miller: Kätketty avain. WSOY 1989
Sigmund Freud: Toteemi ja tabu: Eräitä yhtäläisyyksiä villien ja neuroottisten sielunelämässä. Esipuhe Antti Eskola. Love kirjat, Helsinki 1989
Peter Gay: Freud. Suomentanut Mirja Rutanen; bibliografisen esseen ja huomautukset suomentanut Anna Rutanen. Otava 1990
C. G. Jung: Kohti totuutta: poleemisia esseitä. Valikoinut Franz Alt. Suomentanut Mirja Rutanen. WSOY 1991
Sigmund Freud: Johdatus narsismiin ja muita esseitä. Suomentanut Mirja Rutanen; valikoineet Ilpo Helén ja Mirja Rutanen. Love kirjat, Helsinki 1993
Sigmund Freud: Uni ja isänmurha: Kuusi esseetä taiteesta. Valikoinut ja suomentanut Mirja Rutanen; johdanto Mikael Enckell. Love, Helsinki 1995
Palkinnot

J. A. Hollon palkinto 1991
Kymenlaakson vaakuna

Kymenlaakson maakuntavaakuna
Kymenlaakson vaakuna on Kymenlaakson maakunnan heraldinen tunnus. Vaakunan heraldinen selitys kuuluu: "Katkoisen kilven sinisessä yläkentässä hopeinen, nouseva, hyppäävä lohi, jonka varukset kultaa, hopeisessa alakentässä reunoihin ulottuva sininen verkko."
Vaakunan historiaa

Vaakunan on suunnitellut heraldikko Gustaf von Numers vuonna 1951 Kymenlaakson maakuntaliiton tunnukseksi ja se vahvistettiin Kymenlaakson maakuntavaakunaksi vuoden 1997 lääniuudistuksen myötä. Vaakuna pohjautuu Kymin kihlakunnan vanhaan sinettiin ja sen aihe viittaa maakuntaa halkovaan Kymijokeen, joka on tunnettu tärkeänä lohijokena. Maakuntaliitto halusi vaakunaan selvästi historiallisen aiheen, joka sopisi myös vanhojen maakuntavaakunoiden joukkoon. Sinisen ja hopean tilalle ehdotettiin myös mustaa ja hopeaa, joita on pitkään pidetty Kymenlaakson tunnusväreinä. Muun muassa Kymenlaakson perinteinen isännänviiri ja vuonna 1933 perustettu Kymenlaakson osakunta käyttävät mustaa ja hopeaa. Myös Kymenlaakson suojeluskuntapiiriin kuuluvat suojeluskunnat käyttivät näitä väreinään, jonka takia maakuntaliitto päätyi valitsemaan maakunnalle uudet tunnusvärit hälventääkseen "valkoisen Kymenlaakson" leimaa. Sini-hopean yhdistelmällä haluttiin korostaa Kymijoen merkitystä maakunnalle, sekä vanhastaan osaksi Uuttamaata katsottujen rannikkokuntien asemaa osana uutta maakuntaa. Uusien värien katsottiin myös tuovan vaakunan lisää arvokkuutta niiden yhteydellä Suomen lippuun. Vaakunaa käytettiin osana Kymen läänin vaakuna vuosina 1962-1997. Vaakunan pohjalta on myös tehty lohiaiheinen vaakunaviiri.
Galleria

Kymin kihlakunnan sinetti vuodelta 1642.
Kymenlaakson osakunnan lippu vuodelta 1936. Museoviraston kokoelma.
Kymen läänin vaakuna, käytössä 1962-1997.
Entisen Kymin kunnan samankaltainen vaakuna.
Kymenlaakson perinteinen musta-valkea isännänviiri
Uudempi lohiaiheinen vaakunaviiri.
Kymotrypsiini

Röntgenkristallografiakuva kymotrypsiinistä
Kymotrypsiini on yksi haiman erittämistä ruoansulatusentsyymeistä, ja sen tehtävä on pilkkoa ravinnon valkuaisaineita lyhyemmiksi aminohappoketjuiksi. Kymotrypsiini erittyy haimasta inaktiivisena kymotrypsinogeenina. Näin varmistetaan, ettei se hajota elimistön omia proteiineja ennen kuljetusta ohutsuoleen, joka on sen varsinainen vaikutuspaikka. Kymotrypsinogeenin muuttaa aktiiviseen muotoon haiman erittämä trypsiini, joka sekin kuuluu valkuaisaineita pilkkoviin ruuansulatusentsyymeihin.
Kymotrypsiinin entsyyminumero on EC 3.4.21.1 ja CAS-numero 9004-07-3.
Kymotrypsiinin rakenne

Kymotrypsiiniä koodaavan geenin ensimmäinen synteesituote on kymotrypsinogeeni. Se on kymotrypsiinin ei-aktiivinen muoto, ja se on 245 aminohapon yksiketjuinen polypeptidi. Siinä on viisi rikkisiltaa, jotka muodostuvat kymmenen kysteiini-aminohapon välille. Kymotrypsinogeeni muuttuu  \pi -kymotrypsiiniksi ja lopulta  \alpha -kymotrypsiiniksi. Tällöin aminohapot 14–15 ja 147–148 poistetaan sekä trypsiinin että polypeptidiketjun itsensä katalysoimana. Aktiivinen kymotrypsiini koostuu siis kolmesta erillisestä polypeptidiketjusta, ja rakenteen pitää yhtenäisenä viisi rikkisiltaa. Kymotrypsiinin aktiivinen kohta on asparagiinihappo numero 102, histidiini 57 ja seriini 195, joista erityisesti histidiini ja seriini ovat tärkeitä katalyysin kannalta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Työterveyskirjasto: Kymotrypsiini
Terveysportti, metatesaurus: Kymotrypsiini
KEGG: Chymotrypsin (EC 3.4.21.1) (englanniksi)
Brenda: Information on EC 3.4.21.1 - chymotrypsin (englanniksi)
Rutalahti

| Rutalahti |
| --- | --- |

Kunta:  Joutsa
Väkiluku:  noin 200
Postinumero:  41710
Rutalahti on kylä Joutsassa Keski-Suomessa. Kylä sijaitsee samannimisen lahden rannalla Päijänteen itäpuolella. Matkaa Jyväskylään on noin 40 kilometriä. Rutalahti on tunnettu aktiivisesta kylätoiminnastaan, tanssilava Letkaliiteristä sekä Koskikaran kierros -luontopolusta. Rutalahdessa asuu noin 200 asukasta, minkä lisäksi on runsaasti lomalaisia.
Rutalahden kylä on valittu Keski-Suomen vuoden kyläksi vuosina 1997 ja 2008 ja valtakunnan toiseksi vuonna 2008. Rutalahden Nuorisoseura on palkittu Keski-Suomen parhaana vuosina 1985, 2006, 2007 ja 2014 sekä valtakunnan parhaana 2015.
Historiaa

Rutalahti kuului vuoteen 1936 asti Korpilahteen, josta se siirtyi Leivonmäen kuntaan. Vuoden 2008 kuntaliitoksen myötä Rutalahdesta tuli osa Joutsaa. Vuonna 2013 Rutalahden asukkaat ajoivat osakuntaliitosta kylän liittämiseksi Toivakkaan. Perusteena oli kuntakeskuksen ja sen palvelujen läheisempi sijainti. Korkein hallinto-oikeus kuitenkin kumosi liitosaikeet ja kylä jäi osaksi Joutsan kuntaa.
Rutalahti on sijainnut historian saatossa usein raja-alueella. Kylän osia on kuulunut samanaikaisesti Mikkelin lääniin, Vaasan lääniin ja Hämeen lääniin. Tästä syystä kylän alueella 1900-luvulla toiminut osuuskauppa oli nimeltään Kolmikunta. Koulun toimiessa sen oppilaat tulivat kolmen kunnan (Joutsa, Toivakka, Jyväskylä) alueelta.
Vesistöjen runsaus on vaikuttanut niin Rutalahden kulkureitteihin kuin elinkeinoihinkin. 1950-luvun alkupuoliskolla nopein reitti Jyväskylään oli laivalla Päijännettä pitkin. 1800-luvulta 1910-luvulle  Rutajoessa Korvenkosken partaalla toimi Rutakosken saha, josta lautatavara kuljetettiin pienoisrautatietä pitkin Päijänteen rantaan ja eteen päin laivoilla. Rutajoki toimi 1870-1950-luvuilla tukkien uittojokena  Rutajärven ja  Päijänteen välillä. Rutalahden rannassa Tukkirannan alueella on ollut myös telakka ja varvi eli puualusten rakennustelakka.  Saha- ja laivanrakennustoiminnan sekä järviliikenteen muistoina Rutalahdesta löytyvät tiennimet Rautsillantie, Varvintie ja Laivurinpolku.
Luonto

Rutalahdessa sijaitsee 3,5 kilometriä pitkä luontopolku Koskikaran kierros, joka on yhdysreitin kautta osa Leivonmäen kansallispuistoa. Yksi Koskikaran kierroksen tunnetuimpia kohtia on Korvenkoski.
Rutalahden kylän korkeimpia kohtia on kylän keskustan tuntumassa sijaitseva Isovuori, josta avautuvat näkymät Päijänteelle.
Palvelut

Rutalahdessa toimi alakoulu vuosina 1882-2013. Nykyisin kylässä on ryhmäperhepäivähoitopaikka ja lähimmät koulut ovat  Leivonmäellä ja  Toivakassa.
Kylällä toimiviin yrityksiin kuuluvat mm. autokorjaamo, mylly ja majoitusyritykset. Kesällä kylällä käy jäätelöauto.
Rutalahden nuorisoseura järjestää toimintaa ympäri vuoden ja kesäisin tanssilato Letkaliiterillä pidetään tansseja, konsertteja, liikuntaryhmiä ja nuorten pyörittämää kesäkahvilaa. Syyskuun viimeisenä lauantaina Letkaliiterillä järjestetään Rutalahden syysmarkkinat, joilla käy vuosittain tuhansia ihmisiä.
Päijänne liittyy oleellisesti Rutalahden kylään. Rutalahdessa on oma vierasvenesatama ja kyläyhdistyksen ylläpitämä uimaranta. Talvella Rutalahden jäälle tehdään hiihtolatuja, joita pitkin pääsee esimerkiksi läheiseen  Pätiänsaareen.
Muuta mielenkiintoista

Rutalahdessa on kuvattu kaksi kohtausta Mika Kaurismäen Arvottomat-elokuvaan. Ensimmäinen kohtaus kuvattiin kylän baarissa ja toinen Rutasen rannassa. Elokuussa 2022 kylällä järjestettiin Arvottomat 40 -elokuvanäytös ja siihen liittyvä kävelykierros.
Formula 1 -kuljettaja Sebastian Vettel osti vuonna 2015 Aki Hintsan entisen kesähuvilan Rutalahdesta 1,3 miljoonalla eurolla.
Kirjallisuutta

Backman, Leila ym.: Ei täällä kehnosti eletty : Rutalahden kyläkirja. Rutalahden nuorisoseura, 2006. ISBN 952-92-0871-5.
Aiheesta muualla

Rutalahden kylän kotisivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rutalahti Wikimedia Commonsissa
| n k Leivonmäki |
| --- | --- | --- |
 Keski-Suomi  Joutsa 
| Kylät |  Etu-Ikola  Havumäki  Kirkonkylä  Kivisuo  Rutalahti  Savenaho  Taka-Ikola  Tikanmäki  Vartiamäki  |  |
Korvenkoski
Kynodontit

| Kynodontit |
| --- | --- |
 Cynognathus
 Permikausi - Liitukausi (paitsi nisäkkäät) 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Kladi::  Synapsidit Synapsida
Lahko::  Terapsidit Therapsida
Kladi::  Theriodontia
Kladi::  Eutheriodontia
Alalahko::  Kynodontit Cynodontia  Owen, 1861
Katso myös
   Kynodontit Wikispeciesissä   Kynodontit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kynodontit (Cynodontia) olivat kehittynein synapsidiryhmä ja samalla nisäkkäiden suorat esi-isät, jotka elivät myöhäiseltä permikaudelta liitukauden keskivaiheille.
Piirteet

Kynodonteilla oli hyvin nisäkäsmäinen kallo: hampaisto muodostui poskihampaista, kulmahampaista ja etuhampaista. Lisäksi leuka oli yhtä luuta eikä koostunut seitsemästä osasta niin kuin matelijoilla, ja kaksi ylimääräistä luuta oli kasvanut ylöspäin ja muodostanut keskikovan hienon rakenteen. Merkittävintä kuitenkin on, että joidenkin lajien kalloista on löydetty pieni sarja reikiä, jotka ovat olleet merkkejä siitä, että ne ovat olleet hermojuurien kiinnityskohtia, jotka olisivat johtaneet tuntoherkkiin viiksiin, joita on eräillä nisäkkäillä.
Luokittelu

Lahko Therapsida
(luokittelematon) Eutheriodontia
Alalahko Therocephalia
Alalahko Cynodontia
Heimo Dviniidae
Heimo Procynosuchidae
Epicynodontia
Heimo Galesauridae
Heimo Thrinaxodontidae
Alilahko Eucynodontia
(luokittelematon) Cynognathia
Heimo Cynognathidae
Heimo Diademodontidae
Heimo Trirachodontidae
Heimo Traversodontidae
(luokittelematon) Probainognathia
Heimo Chiniquodontidae
Heimo Probainognathidae
(luokittelematon) Ictidosauria
Heimo Trithelodontidae
(luokittelematon) Mammaliaformes
Jiří Růžek

Jiří Růžek
Jiří Růžek: Sovetskoe Igristoe, 2010
Jiří Růžek: Bookworm, 2010
Jiří Růžek: Isis, 2009
Jiří Růžek: Network, 2007
Jiří Růžek: Tšekin Keski Vuoret, 2006
Jiří Růžek (s. 29. elokuuta 1967 Litoměřice, Tšekkoslovakia)lähde? on tšekkiläinen valokuvataiteilija.
Růžek aloitti valokuvaamisen 1995. Vuonna 2004 hän siirtyi Prahaan, jossa hän nyt asuu ja työskentelee. Hän asuu arkkitehti ja valokuvaaja Ludmila Foblován kanssa.
Työ

Růžek on enimmäkseen tunnettu mustavalkoisista taiteellisista alastonkuvista. Vuodesta 2006 hänen valokuviaan on painettu ja julkaistu internetissä. Vuosina 2004-2005 hän kuvasi vartalomaalaussarjan yhteistyössä kroatialaisen taiteilijan Tea Hatadin kanssa.
Růžek tekee myös kolmiulotteisia kuvia.
Heinäkuussa 2009 Růžekin valokuva "České středohoří" (Tšekin keskivuoret) voitti pääpalkinnon Reflex-lehden paras alastonkuva -kilpailussa.
Palkinnot

Akty X 2009 - 1. palkinto (paras alastonkuva kilpailu)
Kirjat

Transit (2009, Euphoria Factory, Japani) ISBN 978-4-06-379405-2
Nude Photography (2010, Loft Publications, Espanja, Frechmann GmbH., Saksa) ISBN 978-84-92731-00-8
Dame tus ojos (2011, Random House, Espanja) ISBN 978-84-253-4574-6
Fetish Fantasies (2011, Feierabend Unique Books, Saksa) ISBN 978-3-939998-77-8
Pussymania (2011, Edition Skylight, Sveitsi) ISBN 978-3-03766-622-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jiří Růžek Wikimedia Commonsissa
Jiriruzek.net - official website
Univers d'Artistes interview
Reflex.cz | Akty X - Zvítězilo České středohoří (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki 
Taiteenala:  Photographers' Identities
Ruusuruohokiitäjä

| Ruusuruohokiitäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Aitoperhoset Ditrysia
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Kiitäjät Sphingidae
Alaheimo::  Macroglossinae
Suku::  Hemaris
Laji::  tityus
Kaksiosainen nimi
 Hemaris tityus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Ruusuruohokiitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruusuruohokiitäjä (Hemaris tityus) on keskikokoinen kiitäjäperhoslaji. Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Koko ja ulkonäkö

Ruusuruohokiitäjä muistuttaa paljon lähisukulaistaan kuusamakiitäjä (Hemaris fuciformis), mutta on jonkin verran tätä pienempi. Yleisvaikutelma on kimalaismainen. Perhosen ruumis on vihertävänkeltaisen karvan peittämä. Takaruumissa on musta poikkiraita, jonka takana jaokkeiden karvat ovat selkäpuolella oranssinkeltaisia, sivuilla vaaleita. Takaruumiin kärkitupsu on musta ja keskiosastaan keltainen. Siipien keskiosa on läpinäkyvä, mutta ulkoreunassa on ohut, mustanruskea reunus. Siivessä ei ole keskitäplää. Siipiväli on 37–44 mm.
Toukka on aluksi vihreä, myöhemmin vihreän ja violetin kirjava, kauttaaltaan vaaleiden nystyjen peittämä. Nystyt tekevät pinnasta hyvin karheantuntuisen. Toukan peräpäässä on suora, ruskeanvioletti piikki. Täysikasvuisena toukka saavuttaa 43–48 mm:n pituuden.
Hemaris tityus ♂
Hemaris tityus ♂   △
Hemaris tityus ♀
Hemaris tityus ♀ △
Levinneisyys ja lentoaika

Ruusuruohokiitäjän levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Baltiaan ja eteläisen Venäjän poikki Pohjois-Kiinaan. Skandinaviassa sitä tavataan Tanskassa sekä eteläisessä Ruotsissa ja Norjassa. Suuressa osassa Länsi-Europpaa laji on joko taantunut tai hävinnyt kokonaan. Suomessa laji on aikaisemmin ollut yleisempi, mutta sittemmin taantunut ja esiintyy nykyisin lähinnä Itä- ja Kaakkois-Suomessa. Useimmat havainnot keskittyvät nykyisin Pohjois-Karjalasta Saimaan poikki Kymenlaaksoon. Aikuiset perhoset lentävät kesäkuun alusta kesäkuun loppuun huipun ollessa kesäkuun alkupuolella.
Elinympäristö ja elintavat

Tyypillisenä päiväkiitäjänä ruusuruohokiitäjä on aktiivinen päiväsaikaan ja erityisesti aurinkoisina aamupäivinä. Ruusuruohokiitäjä vierailee mielellään kukilla ja tyypillisiä elinympäristöjä ovat aurinkoiset kedot sekä teiden pientareet. Lajin esiintyminen on paikoittaista, mutta se saattaa olla sopivalla paikalla jopa runsas. Yksilöt lentävät ajoittain kauemmaksikin varsinaiselta elinalueeltaan, mutteivät lähde helposti ylittämään laajoja avoimia alueita. Perhonen käy mieluiten punaisilla, sinisillä ja violeteilla kukilla.
Parittelu tapahtuu päivällä ja kestää noin kaksi tuntia, jona aikana perhoset lentävät toisiinsa peräpäät vastakkain kiinnittyneinä. Naaras munii noin 100 munaa, muutaman kullekin ravintokasville ja suosii aurinkoisella paikalla kasvavia kasveja. Toukat ovat aluksi aktiivisia öisin ja piilottelevat lehtien alapinnoilla mutta nousevat myöhemmin illoiksi kukintoihin syömään. Helposti näkyvä toukka pudottautuu maahan pienimmästäkin häiriöstä. Täysikasvuinen toukka koteloituu roskilla naamioituun kotelokoppaan maanpinnalle tai karikkeen joukkoon. Laji talvehtii kotelona. Perhoset kuoriutuvat koteloistaan joko aamulla tai aamupäivällä.
Ravintokasvi

Ravintokasveina toimivat pääasiassa ruusuruoho (Knautia arvensis) ja purtojuuri (Succisia pratensis), mutta joskus myös keltamatara (Galium verum) ja lehtokuusama (Lonicera xylosteum).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Ruusuruohokiitäjä
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q656300  Wikispecies: Hemaris tityus  ARKive: hemaris-tityus  BioLib: 51184  BOLD: 75628  CoL: 3KK97  EoL: 864386  EPPO: HEMATI  EUNIS: 306807  Fauna Europaea: 443640  Fauna Europaea (new): ec41f81f-5d8e-40b8-8a0d-96dc747400ff  GBIF: 1861862  iNaturalist: 346902  IRMNG: 10633731  LepIndex: 55023  LoB: 3922  MaBENA: HemarTytius  NBN: NBNSYS0000006070  NCBI: 987954  Observation.org: 1656  Open Tree of Life: 3094673  Laji.fi: MX.61478
Ruusukakadu

| Ruusukakadu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kakadut Cacatuidae
Suku::  Eolophus
Laji::  roseicapilla
Kaksiosainen nimi
 Eolophus roseicapilla  (Vieillot, 1817) 
 Ruusukakadun levinneisyys
Katso myös
   Ruusukakadu Wikispeciesissä   Ruusukakadu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruusukakadu (Eolophus roseicapilla, myös Cacatua roseicapilla) on Australian yleisin papukaijalintulaji. Ruusukakadu on ikään kuin australialainen versio pulusta. Räjähdysmäisesti levinneet jättiläismäiset parvet autioittavat viljelyksiä, sekoittavat liikennettä, taittavat painollaan antenneja ja kuorivat puhelin- ja sähkölinjojen eristepinnoitetta oikosulkuja aiheuttaen.