stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Deathspell Omega

| Deathspell Omega |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1998–
Tyylilaji:  black metal, avantgarde
Kotipaikka:   Ranska
Laulukieli:  englanti, latina
Jäsenet:  Mikko Aspa   Hasjarl   Khaos  
Levy-yhtiö:  Northern Heritage   Norma Evangelium Diaboli   End All Life  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Deathspell Omega on ranskalainen black metal -yhtye (suomalaisella laulajalla), joka perustettiin vuonna 1998. Yhtyeen nykyinen musiikillinen suuntaus on lähempänä avantgardempaa ilmaisua, kuin aivan perinteistä black metallia. Yhtyeen lyyrinen sisältö käsittelee ensisijaisesti satanismia metafyysisellä tasolla sekä muita teologisia aihepiirejä. Viime vuosina Deathspell Omega on luonut kolmiosaista sarjaa Jumalan, Saatanan ja ihmisen suhteista toisiinsa. Tämän vuoksi yhtye on siis erottunut tyypillisemmistä black metal -yhtyeistä, jotka käyttävät selvästi suorempaa ilmausta.
Vuonna 2000 julkaistu debyytti Infernal Battles ja sitä seurannut vuoden 2002 Inquisitors of Satan ovat suoraviivaisempia levyjä sekä sanoituksellisesti että musiikillisesti, mutta vuonna 2004 julkaistu Si Monumentum Requires, Circumspice on paljon poikkeavampi levy, sekä teologisemman tyylin että hieman progressiivisemman rakenteen vuoksi, sisältäen esimerkiksi ortodoksista kirkkolaulua ja kuoroja. Kyseinen levy on saanut suurta huomiota pienemmissä underground-piireissä, joissa levyä on ylistetty yhdeksi parhaista ikinä. Albumia seurasi vuonna 2005 julkaistu EP Kénôse, joka on muun muassa musiikkilehti Revolverin mukaan ”yksi voimakkaimmista, ideologisesti kiehtovimmista black metal -julkaisuista kautta aikojen”. Yhtyeen vuonna 2005 julkaistut kappaleet, joita on viisi, ovat yhteiskestoltaan yli kahdeksankymmentä minuuttia.
Deathspell Omegalta on vuosien varrella julkaistu lukuisia split-levyjä muiden yhtyeiden kanssa, viime aikoina lähinnä vain vokalisti Mikko Aspan toisten projektien kanssa (esimerkiksi Clandestine Blaze). Muista yhtyeen jäsenistä ei ole paljoakaan tietoa, vain nimet ja tiedot muista yhtyeistä. Hasjarl on yhtyeen kitaristi ja pyörittää myös levy-yhtiötään End All Life Productions, ja on osa toista levy-yhtiötä Norma Evangelium Diaboli. Khaos on yhtyeen basisti. Jo aiemmin mainittu Mikko Aspa pitää myös omaa levy-yhtiötään Northern Heritage.
Deathspell Omegan neljäs kokopitkä albumi, Fas – Ite, Maledicti, in Ignem Aeternum, julkaistiin 16. heinäkuuta 2007. Levy on toinen osa edellä mainitusta kolmiosaisesta sarjasta, ja sen rakenne on siirtynyt vielä paljon edellistä albumia avantgardemmaksi. Levy on saanut erinomaisen vastaanoton monissa black metal-piireissä.
Viides kokopitkä albumi ja albumi-trilogian viimeinen osa Paracletus julkaistiin 8. marraskuuta 2010.
Yhtyeen split-julkaisuista ja ennenjulkaisemattomasta materiaalista on tehty kaksi kokoelmalevyä, Manifestations 2000–2001 ja Manifestations 2002.
Diskografia > Studioalbumit

Infernal Battles (2000)
Inquisitors of Satan (2002)
Si Monumentum Requires, Circumspice (2004)
Fas – Ite, Maledicti, in Ignem Aeternum (2007)
Paracletus (2010)
The Synarchy of Molten Bones (2016)
Furnaces of Palingenesia (2019)
The Long Defeat (2022)
Diskografia > EP:t

Kénôse (2005)
Veritas Diaboli Manet in Aeternum: Chaining the Katechon (2008)
Mass Grace Aesthetics (2008)
Diabolus Absconditus (2011)
Drought (2012)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Manifestations 2000–2001 (2008) – Sisältää materiaalia Moonbloodin ja Mütiilationin kanssa julkaistuilta spliteiltä sekä Black Metal Blitzkrieg -kokoelmalevyltä
Manifestations 2002 (2008) – Kahdeksan ennenjulkaisematonta kappaletta, jotka tehtiin alun perin Crushing the Holy Trinity -albumisarjaa varten
Diskografia > Split-julkaisut

Sob A Lua Do Bode / Demoniac Vengeance (2001,  w/ Moonblood)
Clandestine Blaze / Deathspell Omega (2001)
Mütiilation / Deathspell Omega (2002)
From the Entrails to the Dirt (Part III) (2005,  w/ Malicious Secrets)
Crushing the Holy Trinity (Part I: Father) (2005,  w/ Stabat Mater)
Veritas Diaboli Manet in Aeternum (2008)
Diskografia > Demot

Disciples of the Ultimate Void (1998)
Aiheesta muualla

Haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Tarkka diskografia
Deathspell Omega Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Deathspell Omega Last.fm:ssä (englanniksi)
| n k Deathspell Omega |
| --- | --- |
 Mikko Aspa  Hasjarl  Khaos 
Studioalbumit:  Infernal Battles  Inquisitors of Satan  Si Monumentum Requires, Circumspice  Fas – Ite, Maledicti, in Ignem Aeternum  Paracletus  The Synarchy of Molten Bones  Furnaces of Palingenesia  The Long Defeat 
EP:t:  Kénôse  Veritas Diaboli Manet in Aeternum: Chaining the Katechon  Mass Grace Aesthetics  Diabolus Absconditus  Drought 
Kokoelmat:  Manifestations 2000–2001  Manifestations 2002 
Split-julkaisut:  Sob A Lua Do Bode / Demoniac Vengeance / Moonblood  Clandestine Blaze / Deathspell Omega  Mütiilation / Deathspell Omega  From the Entrails to the Dirt (Part III) / Malicious Secrets  Crushing the Holy Trinity (Part I: Father) / Stabat Mater  Veritas Diaboli Manet in Aeternum 
Demot:  Disciples of the Ultimate Void
Tomiko Itooka

| Tomiko Itooka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. toukokuuta 1908 Osaka, Japani
Kuollut: 29. joulukuuta 2024 (116 vuotta)
Kansalaisuus:  japanilainen
Arvonimi: maailman vanhin elossa oleva henkilö
Siviilisääty:  leski
Puoliso:  Kenji Itooka (1928–1979)
Lapset:  4
Tomiko Itooka (jap. 糸岡 富子, Itooka Tomiko; 23. toukokuuta 1908 Osaka, Japani – 29. joulukuuta 2024) oli japanilainen nainen ja maailman vanhin elossa ollut henkilö. Hänestä tuli maailman vanhin elossa oleva henkilö espanjalaisen Maria Branyas Moreran kuoltua 19. elokuuta 2024.
Jan van Riebeeck

| Jan van Riebeeck |
| --- | --- |

Kapmaan 1. komentaja
 7. huhtikuuta 1652–6. toukokuuta 1662  
Edeltäjä:  Virka perustettu
Seuraaja:  Zacharias Wagenaer
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1619 Culemborg, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut: 18. tammikuuta 1677 (57 vuotta) Batavia, Alankomaiden Itä-Intia
Johan Anthoniszoon van Riebeeck, yleisemmin Jan van Riebeeck, (21. huhtikuuta 1619 − 18. tammikuuta 1677) oli hollantilainen siirtomaaupseeri ja Kapkaupungin perustaja.
Elämä

Johan Anthoniszoon van Riebeeck syntyi Culemborgissa Alankomaissa lääkärin poikana ja varttui Schiedamissa, jossa nai Maria de la Quellerien 28. maaliskuuta 1649. Heille syntyi kahdeksan poikaa, joista yksi, Abraham van Riebeeck, yleni Hollannin Itä-Intian kenraalikuvernööriksi.
Jan van Riebeeck liittyi Hollannin Itä-Intian kauppakomppaniaan 1639. Hän hoiti uransa varrella useita virkoja ja tehtäviä kaukoidässä. Bataviassa hän toimi armeijan lääkärin apulaisena. Hän vieraili tehtävissään myös Japanissa. Hänen tärkein virkansa oli Tonkinissa toimivan kauppakomppanian tukikohdan päällikkyys nykyisessä Vietnamissa. Hänet kuitenkin kutsuttiin takaisin, koska hän oli käynyt kauppaa omaan lukuunsa.
Vuonna 1651 hänet komennettiin lähtemään Afrikan eteläkärkeen perustamaan tukikohta Kapmaahan. Hänen laivastonsa lähti matkaan kolmella laivalla, jotka olivat Drommedaris, Reijger ja Goede Hoop. Riebeeckin komentama laivasto nousi 6. huhtikuuta 1652 maihin nykyisen Kapkaupungin kohdalla, jonne Riebeeck perusti varuskunnan hoitamaan kuljetuksia Itä-Intian ja Hollannin välillä.
Jan van Riebeeck toimi Kapmaan komentajana 1652–1662. Hän rakensi paikalle linnoituksen ja teki parannuksia Pöytävuorenlahden luonnonsatamaan. Hän perusti hedelmäviljelyksiä ja kävi kauppaa paikallisen väestön, khoiden, kanssa. Nykyinen Kapkaupungin linnake on kuitenkin rakennettu vasta Riebeeckin jätettyä Kapmaan.
Jan van Riebeek kuoli Bataviassa, nykyisessä Jakartassa, Jaavan saarella 1677.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jan van Riebeeck Wikimedia Commonsissa
Capeconnected: European settlement at the Cape and the era of VOC rule in Cape Town (2002)(englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Alankomaat  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Jan van Riebeeckin patsas Kapkaupungin keskustassa
Éowyn

| Éowyn |
| --- | --- |

Luoja(t):  J. R. R. Tolkien
Näyttelijä(t):  Miranda Otto
Henkilötiedot
Sukupuoli:  nainen
Kotipaikka:  Rohan, Keski-Maa
Suhteet
Sisarukset:  Éomer
Puoliso(t):  Faramir
Tädit ja sedät:  Théoden
Infobox OKNimi-testi OK: 
Éowyn on kuvitteellinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa Taru sormusten herrasta. Hän on rohanilainen aatelisneito, joka karkaa sotaan ja surmaa taistelussa Angmarin Noitakuninkaan. Kirjaan pohjautuvassa elokuvasarjassa hahmoa näyttelee Miranda Otto. Éowyniä on nimitetty Tolkienin monimutkaisimmaksi naishahmoksi, minkä takia hahmoa on käsitelty paljon tieteellisesti.
Juoni

Kirjassa tapaamme Éowynin, Rohanin Neidon, Eorlin Huoneen tyttären ja Rohanin kuningas Théodenin sisarentyttären, Meduseldin palatsista. Hän oli Théodwynin ja Éomundin tytär ja Éomerin sisar.
Turhautuneena ja haluten kunniaa taistelusta, hän pukeutui Dernhelm-nimiseksi mieheksi, ja matkusti Rohanin Ratsastajien kanssa, kantaen jäämään määrättyä Merriä mukanaan. Théoden nimesi Éowynin Rohanin sijaishallitsijaksi ja Éomerin perijäksi, jos he eivät palaa. Pelennorin Kenttien Taistelussa hän taisteli, kuningas Théodenin loukkaannuttua kuolettavasti, Angmarin Noitakuningasta, Nazgûlien herraa vastaan Merrin kanssa. Kun Noitakuningas julisti että ”Elävä mies ei voi minua estää”, Éowyn poisti kypäränsä, näyttäen pitkät vaaleat hiuksensa ja julisti, ”Minä en ole elävä mies”.
Neito Éowyn löysi porsaanreiän Glorfindelin 1000 vuotta vanhasta ennustuksesta, täyttäen sen että Noitakuningas ei kuole ihmismiehen kädestä. Noitakuningas oli tulkinnut ennustusta väärin: hän sanoi ”Elävä mies ei voi minua estää” vaikka ennustus sanoo: ”Ei hän miehen kädestä kaadu, mutta tulee kaatumaan”, joten Noitakuningas yliarvioi voimansa ja uskoi ettei häntä koskaan voiteta. (Englannin kielen man voi tarkoittaa sekä "miestä" että "ihmistä".)
Éowyn iski Noitakuningasta sen jälkeen kun Merri oli iskenyt tätä polven taakse. Tarkkaan ottaen myös hobitti Merri oli ”ei ihmismies”. Pisto polven takana tuskin oli kuolettava, mutta Merrin haltiamiekan pisto saattoi tehdä Noitakuninkaasta haavoittuvaisen, ja Éowyn löi hänet kuoliaaksi.
Éowyn sai useita vammoja taistelussa, ja koska Nazgûleissa on myrkyllinen vaikutus, häntä kohtaisi lähes varma kuolema; kuitenkin Aragorn paransi hänet lyhyellä retkellään Minas Tirithissä. Koska Éowyn ei ollut täysin toipunut, hän ei voinut lähteä Aragornin sotajoukon mukana Mordoriin.
Parannuksen Tarhassa ollessaan hän tapasi Faramirin, johon rakastui. Sauronin tuhon jälkeen he menivät onnellisesti naimisiin ja muuttivat Ithilienin maakuntaan, jonka prinssi Faramir nyt oli. Éowyn tunnettiin siis Ithilienin Prinsessana, tai Ithilienin Neitona. Heillä oli ainakin yksi poika (luultavasti Elboron). Heidän pojanpoikansa oli Barahir, joka kirjoitti Neljännellä Ajalla Aragornin ja Arwenin tarinan. Éowynin kuolinaikaa ei ole kirjattu.
Peter Jacksonin elokuvassa Kuninkaan paluu (2003) Éowyn loukkaantuu lievemmin kuin kirjassa: hän on tajuissaan, mutta loukkaantunut, vaipumassa tajuttomuuteen. Poistetuissa kohtauksissa hän käy lähellä kuolemaa; hänen veljensä löytää hänet ja suree, ja myöhemmin hänet nähdään Aragornin parantamana.
Vaikutus populaarikulttuuriin

Yhdysvaltalaiskirjailija George R. R. Martin on avoimesti kertonut ottaneensa Tolkienilta paljon vaikutteita kirjasarjaansa Tulen ja jään laulu, ja samaa uskotaan siihen pohjautuvan televisiosarjan Game of Thrones luojista, D. B. Weissistä ja David Benioffista. Teoksissa esiintyvistä hahmoista Éowynin kaltaiseksi on kuvailtu lapsisoturi Lyanna Mormontia ja Arya Starkia, joita näyttelevät Bella Ramsey ja Maisie Williams. Televisiosarjan viimeisen tuotantokauden kohtaus, jossa Arya kukistaa valkeita kulkijoita johtavan Yön kuninkaan, muistuttaa Éowynin ja Angmarin Noitakuninkaan välistä taistelua.
Radikaalipietismi

Radikaalipietismi eli yltiöpietismi on pietismin alkuvaihessa syntynyt, luterilaisessa kirkossa vaikuttavan herätysliikkeen muoto. Radikaalipietistien oppi perustuu Keski-Euroopan uskonpuhdistusajan spiritualistiseen perintöön. Tämän käsityksen mukaan kristinusko on hengen yhteyttä Jumalan kanssa sekä tämän yhteyden synnyttämää pyhää elämää.
Oppi

Radikaalipietismi ei tahtonut pietismin tavoin uudistaa kirkkoa vaan hylkäsi sen kokonaan. Radikaalipietistit arvostivat Pyhän Hengen suoran ilmoituksen Raamattua tärkeämmäksi ja hakivat innoitusta vanhoista mystikoista sekä halveksuivat kirkkolaitosta ja sen ulkoisia tuntomerkkejä, kuten jumalanpalvelusta ja sakramentteja. Radikaalipietistit eivät uskoneet sanan ja sakramenttien vaikuttavuuteen vaan Pyhän Hengen vaikutukseen rukouksen ja hengellisen kokemuksen kautta, välittömästi ilman armovälineitä.
Radikaalipietismi teki pesäeron kirkolliseen pietismiin ja painui monin paikoin maan alle. Tosin kirkollistenkin pietistien uudistusvaatimukset herättivät viranomaisten huomion, joten opissa ja käytännöissä eroavuus oli liukuva.
Historia > Radikaalipietismin syntyminen

Radikaalipietismi syntyi Johann Jakob Schützin (1640–1690) johdolla. Schütz oli koulutukseltaan lakimies ja häntä kiinnosti kristillisten elämänsääntöjen laatiminen. Tunnetuimpia teoksia olivat Kristillinen elämänopas (saks. Christliche Lebensregeln) sekä Christillinen muisto-kirja. Schützin johtama liike oli samaan aikaan lakihenkistä, mutta pyrki samalla irti kaavamaisuudesta ja korosti hengellistä vapautta.
Historia > Arnoldin johtajuus

Radikaalipietismin seuraava johtaja oli Gottfried Arnold (1666–1714), joka asetti alkuseurakunnan kirkollisen elämän malliksi. Arnold kirjoitti mm. teoksen Puolueeton kirkko- ja kerettiläishistoria. Arnold arvosteli voimakkaasti valtakirkon toimintaa ja osoitti, kuinka pienet ja harhaopeiksi tuomitut lahkot olivat kuitenkin usein olleet oikeassa. Arnold kehitti Spenerin ecclesiola-ideaa pidemmälle ja hänen  perustamansa pienpiirit olivat suljettuja ja muistuttivat lähes salaseuroja.
Historia > Radikaalipietismi Ruotsissa > Turun koulukunta

Radikaalipietismin ensimmäinen edustaja Suomessa oli Lars Ulstadius (1650–1732), joka erosi luterilaisen kirkon pappisvirasta, sillä hänen mielestään luterilainen oppi oli väärä eikä papeilla ollut Pyhää Henkeä. Ulstadiuksen mielestä kirkossa ei tämän vuoksi myöskään vietetty pyhää elämää. Ulstadius kuitenkin uskoi, että edessä olisi parempi aika, kun Jumala perustaisi valtakuntansa maan päälle.
Ulstadius keräsi muutamassa vuodessa ympärilleen toisinajattelijoiden ryhmän, jonka huomattavimpia jäseniä olivat maisteri Petter Schäfer ja ylioppilas Olaus Ulhegius. Ulstadiuksen tavoin ajattelevia nimitettiin radikaalipietisteiksi.
Historia > Radikaalipietismi Ruotsissa > Schäferin vaikutus

Ulstadiuksen vankeuden jälkeen Schäfer (1660–1729) peri aseman Turun radikaalipiirien johtajana, mutta joutui myös oikeustoimien kohteeksi. Schäfer pakeni ulkomaille ja Ulhegius peruutti mielipiteensä. Vuonna 1708 Ulhegius kuitenkin sanoutui uudelleen irti luterilaisuudesta.
Schäfer tutustui pakomatkansa aikana Speneriin, Franckeen ja Arnoldiin viettäen aikaa pietismin keskuksisssa. Arnoldista tuli Schäferin oppi-isä.
Schäfer palasi suuren Pohjan sodan aikana Turkuun ja vangittiin. Säätyläiset pitivät kuitenkin Schäferiin yhteyttä ja Pultavan taistelun jälkeen jopa kaksi kenraalia kävi Schäferin puheilla. Schäfer johti radikaalipietististä liikehdintää ensin Turun ja sitten Gävlen vankilasta käsin. Schäferin kirjoituksetkin levisivät käsin jäljennettyinä.
Historia > Radikaalipietismi Ruotsissa > Laurbecchiuksen radikalismi

Kolmas pietismin varhaisajan radikaali oli Viipurin piispan poika Iisak Laurbecchius, joka suoritti jo 23-vuotiaana teologian tohtorin arvon. Laurbecchius matkasi opintomatkoille Saksaan, jossa hän piti yhteyttä pietismiin ja Schäferiin. Yhteydenpitonsa vuoksi Laurbecchiuskin joutui syytteeseen ja tuomittiin menettämään pappeutensa, tohtorin arvonsa sekä mahdollisuutensa hakea akateemisia virkoja.
Historia > Radikaalipietismi Ruotsissa > Pohjanmaan radikaalipietismi

Pohjanmaan radikaalipietismi oli 1720-luvulta 1760-luvulle Pohjanmaalla vaikuttanut kristillinen liike. Liikehdintä syntyi ja sai vaikutteita Kälviän Erikinpoikien uskonliikkeen pohjalta. Liike säilytti elinvoimaisuutensa tukahduttamispyrkimyksistä huolimatta aina 1760-luvulle saakka.
Sivuvirrat

Radikaalipietismin mukana kulki monia uskonnollisia yksityisajattelijoita, jotka saivat ajatuksilleen seuraajia. Tunnettuja mystikkoja olivat muun muassa Johann Konrad Dippel (1673–1734) sekä lyypekkiläinen kirkonjohtaja Johann Petersen (1649–1727) sekä tämän vaimo Johanna Eleonora (1644–1724).
Arvostelu ja vastustus

Radikaalipietistit kohtasivat paljon vastustusta, sillä liikkeet haastoivat suuret protestanttiset maakirkot ja hakeutuivat usein hankaukseen niiden kanssa.
Tunnettuja edustajia

Gottfried Arnold
Johann Konrad Dippel
Eberhard Ludwig Gruber
Johann Jacob Haug
Ernst Christoph Hochmann von Hochenau
Jean de Labadie
Alexander Mack
Johann Daniel Müller
Johann Wilhelm Petersen ja Johanna Eleonora von Merlau
Johann Henrich Reitz
Johann Friedrich Rock
Johann Jakob Schütz
Charles Hector de St George Marquis de Marsay
Johann Tennhardt
Lars Ulstadius keskeyttää jumalanpalveluksen Turun tuomiokirkossa
IT Forum

IT Forum on vuonna 1987 perustettu merkittävien suomalaisten organisaatioiden tietohallintovastaavien yhteistyöryhmä. IT Forumin jäseniä ovat yritykset, jotka nimeävät foorumiin edustajansa, joka voi olla paitsi tietohallintojohtaja tai -päällikkö tahi muussa tietohallinnon esimiestehtävässä oleva henkilö, myös liiketoiminnassa toimiva henkilö. Foorumin jäseneksi eivät pääse nykyisten jäsenyritysten kilpailijat eivätkä IT-alan palveluja tuottavat yritykset. Tällä foorumi pyrkii mahdollistamaan avoimen mutta luottamuksellisen keskustelun foorumin kokouksissa.
Historia

IT Forum perustettiin vuonna 1987 nimellä TKN-tutkimuskierros. Aloitteentekijänä oli Partek. TKN-tutkimuskierroksen tarkoituksena oli kerätä jäsenyritysten johdolle tietoa erilaisten johtoa kiinnostavien asioiden tilasta jäsenyrityksissä. Toiminta alussa perustui tutkimuskierroksen puheenjohtajien tekemiin haastattelukierroksiin ja yleiskokouksiin.
Vuonna 1998 foorumin nimeksi vaihtui IT Forum, joka on samalla foorumin toimintaa pyörittävän MJ-Prosessit Oy:n aputoiminimi. Samoihin aikoihin foorumin toiminta muuttui, sillä käyttöön tulivat vuosittain vaihtuva-aiheiset työryhmät sekä sähköpostilla toteutetut pikakyselyt.
Nykyinen toiminta

IT Forum pyrkii edelleen selvittämään jäsenyritystensä tilanteen jäsenyritysten johtoa kulloinkin kiinnostavissa asioissa. Toiminta on kuitenkin organisoitu aikaisempaa selvemmin 2-3 vuosittain vaihtuvan teeman ympärille, joita käsitellään työryhmä- ja yleiskokouksissa ja joita taustoitetaan sisäisin ja ulkoisin asiantuntijaluennoin sekä erilaisten kyselyjen ja selvitysten kautta. Tämän lisäksi foorumi tukee jäsentensä keskinäistä verkostoitumista ja toimii näiden vertaistukiryhmänä.
Puheenjohtajat

IT Forumilla on aina ollut kaksi puheenjohtajaa. Foorumin puheenjohtajat ovat olleet seuraavat henkilöt (suluissa vuodet):
Miikka Jahnukainen 1987-2006
Arto Mäkinen 1987, 1992-2009
Pertti Ruohomäki 1988-1993
Kalevi Hanttu 2007-2009
Reino Myllymäki 2010-
Jari Ylinen 2010-
Jäsenyritykset vuosina 1987-2012

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  A. Ahlström Oy  ABB Data Systems Oy  Oy Alko Ab/Alko-Yhtiöt Oy/Altia Group Oy  Alma Media Oyj/Alprint  Alteams Oy  Arsenal Oy  Aspoyhtymä  A-lehdet Oy  Consolis Oy  Cultor Oy/Suomen Sokeri Oy  Enso-Gutzeit Oy  Oy Ensto Ab  Fazer Leipomot Oy  Fennia/Eläke-Fennia  Glaston Oyj  Haka Oy  Hartwall Oyj Abp  Helsingin kaupunki  Hollming Oy  HUS-yhtymä  |  IVO Voimansiirto Oy  Kajaani Oy  Kemira Oy  Kesko Oy/Tietokesko Oy  Kone Oyj  Lassila & Tikanoja Oyj  Lemminkäinen Oyj  Oy Lohja Ab  Moventas/Metso Drives  MTV Oy  NK Cables  Nokia Telecommunications Oy  Novera-Yhtymä Oy  Octel Oy  Oikeusministeriö  Optiroc Oy Ab/maxit Oy Ab/Saint-Gobain Weber Oy  Orion-yhtymä Oy/Orion Pharma  Outokumpu Oyj  Partek Oyj Abp/Partek Concrete Oy Ab  Perlos Oyj  |  Polar-Rakennusosakeyhtiö  Puolimatka Oy  Rautaruukki Oyj/Asva Oy  Oy Rettig Ab  Roxon Companies Oy  Oy Saab-Valmet Ab  Salomaa Yhtiöt  Oy Sisu-Auto Ab/Oy Sisu Ab  Tapiola-ryhmä  TELE/Telecom Finland Oy/Sonera Oyj  Tikkurila Oyj  Tradeka/Suomen Lähikauppa Oy  Vaisala Oy  Valio Oy  Valmet Oyj/Valmet Automation/Valmet Paperikoneet Oy/Valmet Rautpohja/Metso Engineering Oy  Wipak Oy  Valtionrautatiet  YIT Oyj/YIT Tietotekniikka Oy  |
Aminolevulinaattisyntaasi

Malli Rhodobacter capsulatus-bakteerin aminolevulinaattisyntaasin rakenteesta
Aminolevulinaattisyntaasi eli aminolevuliinihapposyntaasi on entsyymi, joka katalysoi aminolevuliinihapon muodostumista sukkinyylikoentsyymi-A:sta ja glysiinistä. Aminolevuliinihapon lisäksi reaktiossa muodostuu koentsyymi-A:ta ja hiilidioksidia. Entsyymiä esiintyy eläimissä, sienissä ja alfaproteobakteereihin kuuluvissa bakteereissa. Entsyymi on osa porfyriinien biosynteesiä näissä eliöissä. Aminolevulinaattisyntaasin EC-numero on 2.3.1.37 ja CAS-numero 9037-14-3.
Rakenne ja toimintamekanismi

Aminolevulinaattisyntaasi on rakenteeltaan kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva dimeeri ja vaatii koentsyymikseen pyridoksaalifosfaatin. Nisäkkäissä entsyymistä esiintyy kahta eri isoentsyymiä, useissa kudoksissa esiintyvää ALAS1-isoentsyymiä ja vain punasoluissa esiintyvää ALAS2-isoentsyymiä. Näiden isoentsyymien aktiivisuuden säätely poikkeaa toisistaan.
Aminolevulinaattisyntaasin katalysoiman reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa entsyymin aktiivisen keskuksen lysiiniaminohappo muodostaa imiinin eli Schiffin emäksen pyridoksaalifosfaatin kanssa. Tämä reagoi lysiinin kanssa muodostaen uuden imiinin pyridoksaalifosfaatin ja glysiinin kanssa. Tästä välivaiheesta irtoaa protoni ja muodostuva kinonoidivälivaihe reagoi sukkinyylikoentsyymi-A:n kanssa muodostaen epästabiilin 2-amino-3-ketoadipiinihapon, jonka dekarboksyloitumisen ja protoniensiirtojen jälkeen aminolevuliinihappo vapautuu entsyymistä.
Aminolevulinaattisyntaasin inhibiittoreita ovat muun muassa hemoglobiini, hemi, hemiini sekä useat hemin esiasteisiin kuuluvat metalliporfyriinikompleksit. Entsyymin vajaatoiminta aiheuttaa harvinaisen perinnöllisen sairauden erytropoieettisen protoporfyrian tai sideroblastisen anemian.
= Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): ENZYME: 2.3.1.37 (englanniksi)
National Library of Medicine (NIH): 5-Aminolevulinate Synthetase (englanniksi)
Eva Vlaardingerbroek

| Eva Vlaardingerbroek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. syyskuuta 1996 (ikä 28) Amsterdam, Alankomaat
Kansalaisuus:  hollantilainen
Ammatti:  oikeusfilosofi, politiikan kommentaattori
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Francesco Gargallo di Castel Lentini
Lapset:  1 
Muut tiedot
Koulutus: Utrechtin yliopisto Leidenin yliopisto
Järjestö:  Forum voor Democratie
Eva Lotte Louise Vlaardingerbroek (s. 3. syyskuuta 1996 Amsterdam, Alankomaat) on hollantilainen oikeusfilosofi ja konservatiivinen politiikan kommentaattori. Vlaardingerbroek on opiskellut oikeustiedettä Utrechtin yliopistossa ja oikeusfilosofiaa Leidenin yliopistossa, jossa hän on työskennellyt luennoitsijana ja tutkijana. Vlaardingerbroek on ollut Forum voor Democratien jäsen vuodesta 2016 ja toimii myös mielipidekirjoittajana ja kolumnistina.
Vlaardingerbroek on tunnettu henkilö kansainvälisessä oikeistossa. Vlaardingerbroek tuli suuren yleisön tietoisuuteen erityisesti maanviljelijöiden tukemisen kautta. Vlaardingerbroek on puhunut muun muassa CPAC-konferenssissa ja kritisoinut Euroopan unionin maahanmuuttopolitiikkaa sekä puolustanut eurooppalaista kulttuuria. Donald Trumpin voitettua vaalit Vlaardingerbroek tviittasi "Juuri heräsin. Oi Amerikka... se tapahtuu, eikö niin? Hän teki sen, eikö? Tai mielummin: te teitte sen, eikö niin"
Vlaardingerbroek tunnetaan teoksista No Farmers No Food: Will You Eat the Bugs? (2023), Achtung, Reichelt! (2022) ja Frank Clips (2022).