stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Françoise Mallet-Joris

Françoise Mallet-Joris vuonna 1988.
Françoise Mallet-Joris (oik. Françoise Lilar; 6. heinäkuuta 1930 Antwerpen – 13. elokuuta 2016 Bry-sur-Marne, Ranska) oli belgialainen kirjailija, joka työskenteli ranskan kielellä. Hän oli kirjailija Suzanne Lilarin tytär.
Mallet-Joris syntyi Antwerpenissä ja vietti pari vuotta Yhdysvalloissa ennen asettumistaan Pariisiin, jossa hän opiskeli Pariisin yliopistossa.lähde?
Mallet-Joris oli tuottelias kirjailija, jonka tuotantoon kuuluvat muiden muassa romaanit Kahvila Taivasten valtakunta (L’Empire céleste, joka sai Prix Feminan, ja Leikitään maan alla (Le jeu du souterrain).
Mallet-Joris julkaisi 17-vuotiaana esikoisrunokokoelmansa Poèmes du dimanche. 21-vuotiaana hän julkaisi esikoisromaaninsa Le Rempart des béguines, joka kertoo lesbotytön vaiheista. Hänen tyylilajinsa on realismi, ja hän sai vaikutteita Honoré de Balzacin ja Marcel Proustin tuotannosta.
Suomennetut teokset

Kahvila Taivasten Valtakunta (L'Empire Céleste), suom. Kaj Kauhanen, Helsinki: Tammi 1960 Sarja: Keltainen kirjasto
Avasin taloni kaikille (La Maison de papier), suom. Sulamit Reenpää, Helsinki: Otava 1974 ISBN 951-1-01360-2
Leikitään maan alla (Le Jeu souterrain), suom. Anna Louhivuori, Helsinki: Otava 1975 ISBN 951-1-01745-4
Adriana Sposa (Adriana Sposa), suom. Annikki Suni, Helsinki: Kirjayhtymä 1991 ISBN 951-26-3476-7
Jaan Malin

Jaan Malin esittelee teoksen Kunsti pärast 2014.
Jaan Malin (s. 30. joulukuuta 1960 Tartto, Viro) on virolainen runoilija. Hän on opiskellut Tarton yliopistossa viron kieltä ja folkloristiikkaa. Hänen tuotantoonsa kuuluu useita runoteoksia. Lisäksi hän on toimittanut viroksi pakolaisrunoilija Ilmar Laabanin teoksen Sanasylysten systeemit ja palindromikirjan Eludrooge ego-ordule. Äänirunoilijana hän käyttää kirjailijanimeä Luulur. Malin on myös näyttelykuraattori.
Tunnustukset

1998 – Rahvaluule kogumispreemia
2008 – Rahvaluule kogumispreemia
Runokokoelmat

Mitu ühte, Eesti Raamat, Tallinn 1990 ISBN 5450019564
Padi südamel, Eesti Kostabi Selts, Tartu, nimiösivulla 1990, tegelikult 1991
Veel, Eesti Kirjanduse Selts, Tartu 1997
Paraluulud (proosaruno; tekstin kirjoittajan esipuhe; kuvitus: Ilmar Malin), Tartu 2001 ISBN 9985608003
Sulle. Juhtumata juhuluulet (kirjoittajan esipuhe), Tartu 2003 ISBN 9949-10-001-1
Veljesto 90 (100) (pühendusluuletused), Veljesto, Tartu 2010 ISBN 978-9949-9038-0-1
Alati vahe. Sahitud luulet 1978–2010 (valikoima, koonnut Marin Laak) Tuum, Tallinn 2010 ISBN 9789949901470
Meile. Eesti Kirjanike Liit seisuga 1. jaanuar 2010 (EKL jäsenlille omistetut runot; kirjoittajan esipuhe), Luul, Tartu 2012 ISBN 978-9949-30-315-1
Heräämisiin, suomentaja: Hannu Oittinen, ntamo, Helsinki, 2015 ISBN 978-952-215-467-5
Maltankuume

Maltankuume on Brucella melitensis -bakteerin ihmiselle aiheuttama bruselloosi-kuumetauti, jossa kuume nousee korkealle ja aaltoilee. Se voidaan ehkäistä rokottamalla.
Mallan luonnonpuisto

Mallan luonnonpuisto
Mallan luonnonpuiston tunnus
| --- | --- |
Sijainti:  Enontekiö Suomi
Pinta-ala:  30 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Luonnonpuisto 
Perustettu:  1916 / 1938
Hallinto:  Metsäntutkimuslaitos
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kitsiputous on yksi puiston nähtävyyksistä. Kuva on otettu loppukesästä, jolloin virtaama on sulamisvesien huvettua vähäinen.
Maisema Iso-Mallan rinteiltä etelään. Oikealla erottuvaa pitkänomaista Koltalahtea myöten kulkee valtakunnanraja.
Mallan luonnonpuisto on Suomen vanhin luonnonsuojelualue Enontekiöllä, Käsivarren Lapissa. Kilpisjärven pohjoisrannalla sijaitsevassa puistossa kohoavat Iso-Mallan (951,9 m) ja Pikku-Mallan (738,5 m) tunturit. Sen halki idästä länteen kulkee yhteispohjoismainen Kalottireitti. Puisto on ollut suojeltuna vuodesta 1916 alkaen ja Suomen ensimmäiseksi luonnonpuistoksi se tuli vuonna 1938. Luonnonpuiston pinta-ala on 30 km² ja sitä hallinnoi Metsäntutkimuslaitos.
Luonto

Alueella on kalkkipitoisen kasvualustan ansiosta Suomen monipuolisin tunturikasvilajisto. Joitakin tunturikasveja ei tavata missään muualla koko Suomessa ja useita luonnonpuiston lisäksi vain läheisellä Saanatunturilla tai muun Käsivarren alueella.
Alueen korkeuden ja pohjoisuuden ansiosta lumilaikkujen sulaminen jatkuu läpi kesän ja takaa kosteuden monille tunturikasveille. Lajistoon kuuluvat muun muassa lapinalppiruusu, jääleinikki, tunturikallioinen, arnikki, pahta-ailakki ja tunturikatkero. Kaikkiaan puistossa kasvaa 283 putkilokasvilajia. Kasvirikkaus johtuu Mallan kaledonisesta kallioperästä, joka on muodostunut helposti rapautuvista liuskeista ja dolomiitista. Alueelta on myös löydetty Suomen ainoa pikkulehdokki.
Alueella elää myös harvinaisia tunturiperhosia, muun muassa tunturisiilikäs, pohjansiilikäs, arnikkikoisa, jota on tavattu Suomesta vain Mallan luonnonpuistosta vuosina 1929, 1934 ja 1936, ja tunturikeltaperhonen.
Linnuista puistossa pesivät muun muassa sepelrastas ja piekana.
Läheinen Helsingin yliopiston Kilpisjärven biologinen asema on kartoittanut alueen kasvistoa ja suorittanut alueen luonnosta useita tutkimuksia. Luonnonpuistossa sijaitsee tunnettu Kitsiputous (Kihtsekords).
Porojen laidunnus luonnonpuiston alueella on kielletty, mutta sitä tapahtuu jonkin verran. 2000-luvun alkuvuosina laidunnuksen vaikutuksia tutkittiin, eikä sen todettu vaikuttavan haitallisesti alueen uhanalaisiin kasvilajeihin. Alueella tehtäville tieteellisille tutkimuksille koealoineen siitä voi toisaalta olla haittaa.
Puistossa saa kulkea lumettomana aikana vain merkittyjä reittejä pitkin, joita on 15 kilometriä. Retkeilypolku vie kolmen valtakunnan rajapyykille, joka sijaitsee puiston läntisessä ääripäässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mallan luonnonpuisto Wikimedia Commonsissa
Jokinen, Mikko (toim.): Poronhoidon ja suojelun vaikutukset Mallan luonnonpuistossa.  Metsäntutkimuslaitos, Kolarin tutkimusasema, 2005.  ISBN 951-40-1957-1  Teoksen verkkoversio (PDF). (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen luonnonpuistot
Häädetkeidas
Karkali
Kevo
Koivusuo
Malla
Maltio
Olvassuo
Paljakka
Pelso
Pisavaara
Runkaus
Salamanperä
Sompio
Sukerijärvi
Sinivuori
Ulvinsalo
Vaskijärvi
Vesijako
Värriö
Näkymä Saanalta Mallan luonnonpuiston suuntaan
Tarja Malm

| Tarja Malm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1977 (ikä 47–48) Iisalmi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  molekulaarisen neurobiologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kuopion yliopisto (FM 2002, FT 2006)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
 Tarja Malm 
Tarja Malm (s. 1977 Iisalmi) on suomalainen neurobiologi ja filosofian tohtori, joka toimii Itä-Suomen yliopiston molekulaarisen neurobiologian professorina. Hän johtaa neuroinflammaation tutkimusryhmää Itä-Suomen yliopiston A.I. Virtanen -instituutissa. Tutkimusryhmä selvittelee keinoja aivojen tulehdusvasteen säätelyyn hermoston rappeumasairauksissa kuten Alzheimerin taudissa.
Malm valmistui Kuopion yliopistosta filosofian maisteriksi (sovellettu bioteknologia, 2002) ja edelleen filosofian tohtoriksi (neurobiologia, 2006). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (2006) käsitteli aivojen tulehdusreaktioihin osallistuvien mikrogliasolujen toimintaa Alzheimerin taudissa. Tutkimustyö oli otsikoitu Glial cells in Alzheimer's disease models.
Työurallaan Malm on ollut Itä-Suomen yliopiston post doc -tutkija (2007–2012) ja yhdysvaltalaisen Case Western Reserve Universityn vieraileva tutkija (Cleveland, Ohio; 2012–2013). Hän oli Suomen Akatemian tutkijatohtorina (2009–2013). Sitten hän jatkoi Itä-Suomen yliopiston yliopistotutkijana (2014–2015), jota seurasi apulaisprofessorin urapolkutyö (2015–2019) ja Suomen Akatemian akatemiatutkijuus (2016–2022). Itä-Suomen molekulaarisen neurobiologian professori hän on ollut heinäkuusta 2019 lähtien.
Aiheesta muualla

Tarja Malm. University of Eastern Finland, A.I. Virtanen Institute for Molecular Sciences, PhD (englanniksi) (researchgate.net)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  ORCID
Maitiaiskehrääjä

| Maitiaiskehrääjä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Maitiaiskehrääjät Lemoniidae
Suku::  Lemonia
Laji::  dumi
Kaksiosainen nimi
 Lemonia dumi  (Linnaeus, 1761) 
Katso myös
   Maitiaiskehrääjä Wikispeciesissä   Maitiaiskehrääjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maitiaiskehrääjä (Lemonia dumi) on loppusyksyn perhoslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Koko ja ulkonäkö

Maitiaiskehrääjä on keskikokoinen, ruskea ja karvainen perhoslaji. Siipien pohjaväri on tasaisen ruskea tai harmaanruskea ja siipi on harvan suomutuksensa vuoksi läpikuultava. Sekä etu- että takasiiven poikki kulkee selvästi erottuva keltainen poikkiraita, minkä lisäksi etusiivessä on keltainen diskoidaalitäplä. Keltaista väriä on myös siipien tyvissä ja ulkoreunoissa. Lepäävä perhonen pitää siipiään kattolaskuisesti ruumiin sivuilla. Ruumis on kellertävän karvoituksen peittämä ja tuntosarvet ovat etenkin koirailla tuuhean sulkamaiset. Siipiväli 25–40 mm, naaraat ovat selvästi koiraita kookkaampia.
Levinneisyys ja lentoaika

Maitiaiskehrääjää tavataan lähes koko Euroopassa, mutta populaatiot ovat paikoittaisia ja erillään toisistaan. Idässä elinalue jatkuu Turkkiin ja Etelä-Siperiaan. Suomessa laji on aikaisemmin esiintynyt laajemmin, mutta nykyisin lajia esiintyy vain paikoittain pienillä alueilla Pohjois-Pohjanmaalla sekä Hankoniemellä. Aikuiset perhoset lentävät parin viikon ajan lokakuun alusta lokakuun puoleen väliin
Elinympäristö ja elintavat

Kuivien, avoimien niittyjen laji, joka on kuitenkin esiintymiseltään aina erittäin paikoittainen. Joskus sitä tavataan myös kosteammilla paikoilla, joilla on multava maaperä sekä rannoilla. Yksittäisellä paikalla perhosten lukumäärä saattaa kuitenkin olla suuri. Aikuiset perhoset aloittavat lentonsa syksyllä, vasta ensimmäisten hallaöiden jälkeen. Yöperhosmaisesta ulkonäöstään huolimatta maitiaiskehrääjä lentää päivällä ja on aktiivisin aurinkoisina aamupäivinä. Koiraat aloittavat lennon aikaisemmin ja liikkuvat huomattavasti naaraita enemmän. Lento on nopeaa ja tapahtuu muutaman metrin korkeudella munivan naaraan tehdessä nopeita pudottautumisia kasvillisuuden sekaan. Aikuinen perhonen kuolee usein jo samana päivänä jona se on kuoriutunut kotelostaan, mutta pariutumattoman naaraan tiedetään eläneen jopa kymmenen päivän ajan, joskin sen feromonituotanto loppuu aikaisemmin.
Parittelu kestää joitakin kymmeniä minuutteja ja sen jälkeen naaras munii 200–300 munaa parinkymmenen munan ryhminä kuiville heinänkorsille. Munaryhmien koko pienenee muninnan edetessä ja naaras kuolee pian viimeisten munien laskemisen jälkeen. Muna talvehtii ja toukat kuoriutuvat toukokuussa. Ne ovat aktiivisia öisin piileskellen päivät matalalla kasvillisuudessa ja nousevat illan tullen syömään kukintoja. Toukka saattaa myös oleskella maassa auringonpaisteessa. Ennen koteloitumista kesä-heinäkuun vaihteessa toukka hieroo itseensä tuottamaansa eritettä ja koteloituu maahan, pystysuoraan koloon jopa 10 cm:n syvyyteen. Kotelovaihe kestää noin kolme kuukautta. Aikuiset perhoset kuoriutuvat aikaisin aamulla.
Hyvin paikoittaisen esiintymisensä vuoksi maitiaiskehrääjä on monissa Euroopan maissa uhanalaisimpia perhoslajeja.
Ravintokasvi

Toukka syö monia mykerökukkaisia, erityisesti sarjakeltanoa (Hieracium umbellatum). Aikuinen perhonen ei nauti ravintoa.
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Maitiaiskehrääjä
Kimmo's Lep Site: Lemonia dumi kuvia toukasta
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q337769  Wikispecies: Lemonia dumi  BioLib: 51152  BOLD: 86623  CoL: 9363V  EUNIS: 306801  Fauna Europaea: 443583  Fauna Europaea (new): 8308160c-bfd7-4090-b14e-2018d3482674  GBIF: 5125104  iNaturalist: 578767  IRMNG: 10336575  LepIndex: 68512  LoB: 4058  MaBENA: LemonDumi  NCBI: 119279  Observation.org: 18657  Laji.fi: MX.61442
Majakkalaiva Storkallegrund

| Storkallegrund |
| --- | --- |
 Majakkalaiva Storkallegrund kuvattuna merellä ilmeisesti vuonna 1893. Kuva: Luotsi- ja majakkalaitoksen arkisto, Kansallisarkiston Digitaaliarkisto.
Tyyppi:  Majakkalaiva
Omistaja:  Luotsi- ja majakkalaitos / Merenkulkuhallitus
Rakennustelakka:  Viipurin konepaja, Viipuri
Luovutettu:  1879
Status:  Myyty moottorilastialukseksi 1950-luvun lopulla.
Tekniset tiedot
Pituus:  29,7 m
Leveys:  6,6 m
Uppouma:  190 t
Lähteet:  
Majakkalaiva Storkallegrund oli Selkämeren pohjoisosassa toiminut suomalainen majakkalaiva.
Alkuperä

Selkämerellä Moikipään ja Bergön kautta Vaasan on jo kauan kulkenut suosittu ja vilkasliikenteinen väylä; sen suulle päätettiin vuonna 1878 asettaa majakkalaiva; liikenteen vilkkauden ja merialueen myrskyisyyden vuoksi päätettiin että alus tulisi olemaan höyrylaiva; Suomessa se olikin ensimmäinen lajissaan.
Uusi majakkalaiva rakennettiin Viipurin Konepaja Oy:n telakalla seuraavana vuonna; mitoiltaan se oli hiukan suurempi kuin vanhemmat alukset eli 29,7 x 6,6 x 2,3 metriä; runko oli terästä ja koneisto höyryhiilikäyttöinen teholtaan 160 hevosvoimaa. Alus oli muista poiketen valmistuessaan rungoltaan ruskea. Valolaite oli vanhaa majakkalaivoilla käytettyä tyyppiä eli kolme naurisöljyllä toimivaa lyhtyä, jotka oli sijoitettu keulamastoon ja näyttivät valkoista valoa ympäri näköpiirin.
Uudistuksia

Jo varsin varhain alus maalattiin muiden majakkalaivojen tapaan italianpunaiseksi, koska entinen väri aiheutti sekaannuksia.
Valolaite uusittiin asetyleenikäyttöiseksi 20-luvulla. Alukseen asennettiin samanlainen maston huippuun kiinteästi tullut lyhty kuin aiemmin sähköisellä valolaitteella varustettuun Äransgrundiin. Molemmissa laivoissa lyhty asennettiin suoraan mastohuippuun eikä siihen liittynyt erillistä suojahäkkiä kuten mm. Rauman majakkalaivassa.
Rahtilaivaksi

Majakkalaiva Storkallegrund oli harvoja lajissaan, joka sai pitää koko palvelusaikansa saman nimen ja asemapaikan.
Vuonna 1957 sen tilalle asetettiin valopoiju ja alus myytiin tarpeettomana. Se sai uuden nimen Österö ja siitä tuli rahtilaiva.
Aluksen uppoaminen ja nykytila

Österö palveli Itämeren liikenteessä uskollisesti. Vuonna 1960 se vaihtoi omistajaa ja sai uuden nimen Nordö. Koska uudella omistajalla ei ollut höyrypätevyyskirjaa,  alus dieselöitiin saman tien. Ruuma muutettiin avoimeksi irtolastin kuljettamista varten ja kansirakennelmat purettiin. Uusi kansihytti sijoitettiin perään.
Alus kuljetti kaikkea kaikille. 16. kesäkuuta 1966 se oli lastattu tiilillä, soralla ja sementillä, joita piti viedä Stor Mälöstä Maarianhaminaan. Päällikkönä toimi Per Hägglund, perämiehenä aluksen omistaja Stig Danielsson ja kolmantena kansimies Veikko Mäki. Nauvon luona alus kosketti karia ja sai vuodon alkaen kallistua. Ohi kulkenut autolautta havaitsi onnettomuuden ja kutsui merivartioston, mutta aluksen ainoa pelastusvene kaatui uppoamispyörteissä.
Aluksen päällikkö ja kansimies nostettiin vartioveneeseen ja sukeltaja löysi omistajan hukkuneena hylyn sisältä.
Entisen majakkalaivan hylky makaa Houtskarin Vuoluodon kupeessa muutaman metrin syvyydessä. Alus on pääosin ehjä, takahytti ja skailetti ovat romahtaneet, pätkä perämastoa on pystyssä. Ruumassa on yhä tiililastia, vaikka osa pelastettiinkin uppoamisen jälkeen. Vinssi ja ankkuripeli ovat tallella. Hylky on levän peitossa.
Aiheesta muualla

Storkallegrund, Tietosanakirja. Osa 9, palsta 69. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917
Timo Malmi (toimittaja)

Timo Malmi (s. 20. syyskuuta 1952 Helsinki) on suomalainen toimittaja. Hän on Peter von Baghin kuoleman jälkeen Sodankylän elokuvajuhlien johtaja ja toiminut jo aiemmin von Baghin rinnalla juhlien ohjelmistosuunnittelijana. Lisäksi hän on vetänyt yli 45 vuotta elokuvakerhoa Järvenpäässä ja vastaa siellä Kunnankinon ohjelmistosta. Hän on kirjoittanut runsaat 35 vuotta arvosteluja Ilta-Sanomiin ja on Filmihullu-lehden toimitussihteeri.
Malmin elokuvainnostus alkoi helatorstaina 1968 hänen nähdessään Michelangelo Antonionin elokuvan Blow-Up – erään suudelman jälkeen. Saman vuoden syksyllä hän perusti parin ystävänsä kanssa Järvenpäähän elokuvakerhon. Malmi opiskeli Helsingin yliopistossa tiedotusoppia ja sosiologiaa, mutta ei valmistunut, vaikka oli yliopistossa kirjoilla kymmenkunta vuotta. Vuonna 1972 Malmi kirjoitti ensimmäisen elokuva-artikkelinsa Kirjastolehteen, sitten paikallislehti Keski-Uusimaahan ja vuodesta 1978 hän on kirjoittanut elokuva-arvosteluja Ilta-Sanomien tv-osastolle. Filmihullun toimitussihteerinä hän on ollut vuodesta 2001 ja Sodankylän elokuvajuhlien taiteellinen johtaja vuodesta 2015 alkaen. Omien elokuvien tekeminen ei ole ollut Malmille tärkeysjärjestyksessä ensimmäisenä, mutta on hän alaa kokeillut kirjoittamalla ja ohjaamalla yhdessä Mauri Frontin kanssa kotikaupunkinsa 50-vuotisjuhliin dokumenttielokuvan Rakas – Järvenpää.
Teokset

Jari Keränen, Timo Malmi, Valkokankaan herkkuja, Otava, 2006 ISBN 978-951-1-19907-6
Malmin kaupallinen keskikoulu

Kaupallisen keskikoulun ja kauppaopiston yhteinen koulurakennus Hietakummuntie 1:ssä.
Malmin kaupallinen keskikoulu oli Helsingissä Malmin kaupunginosassa 1945–1965 toiminut yksityinen oppikoulu. Se aloitti toimintansa viisiluokkaisena Helsingin maalaiskunnassa, johon Malmi ennen vuoden 1946 suurta alueliitosta kuului. Koulun omisti 1945–1957 Tehtaitten koulu Oy ja vuodesta 1957 lähtien Malmin kaupalliset oppilaitokset Oy. Opetustoiminta alkoi Malmin Sähkölaitos Oy:n omistamassa entisessä suojeluskuntatalossa ja jatkui 1959 valmistuneessa omassa koulutalossa. Oikeuden myöntää keskikoulutodistuksia koulu sai tammikuussa 1949.
Ensimmäisenä lukuvuonna 1945/1946 koulussa työskenteli seitsemän opettajaa ja opiskeli 67 oppilasta. Lukuvuonna 1960–1961 opettajia oli 25 henkilöä ja oppilaita 372. Keväällä 1964 koulusta tuli kahdeksanluokkainen, mutta ylioppilastutkintojen suoritusoikeuden sai vasta koulun seuraaja, yksityinen Malmin yhteiskoulu tammikuussa 1968.
Kirjallisuutta

Kortetjärvi-Nurmi, Sirkka: Tehtaitten koulusta se alkoi : kauppaopetusta Malmilla 50 vuotta. 2007. ISBN 9529218508.
Makuuhuone

Panamalainen makuuhuone.
Makuuhuone on asuinhuone, joka on ensisijaisesti tarkoitettu nukkumiseen ja lepoon. Tämän lisäksi sitä voidaan käyttää huoneessa nukkuvien yksityisenä tilana, jota he käyttävät oleskeluun, työskentelyyn ja harrastuksiin. Piirustusmerkintänä käytetään lyhennettä MH tai AH (asuinhuone).
Pienissä asunnoissa, niin sanotuissa yksiöissä, ei ole erillistä makuuhuonetta. Tällaisen asunnon yhteydessä voi olla alkovi eli makuusyvennys, vuoteelle tarkoitettu pieni tila, joka aukeaa asuinhuoneeseen. Makuukomeron edessä voi olla verho, liuku- tai paljeovi. Piirustusmerkintänä käytetään tekstiä ALKOVI, vakiintunutta lyhennemerkintää ei ole.
Historia

Makuuhuone on varsin uusi keksintö niin Suomessa kuin koko Euroopassakin. Historiallisella ajallaselvennä makuuhuoneita ei tunnettu, vaan nukkumiseen käytettiin samaa tilaa kuin muuhunkin toimintaan. Maaseudulla rakennusten tärkein tila oli tupa, jossa valmistettiin ruoka, tehtiin puhdetöitä, ruokailtiin ja nukuttiin. Rakennusten kehittyessä rakennettiin tuvan yhteyteen yksi tai useampi kamari, mutta yleensä osa asukkaista joutui nukkumaan vielä tuvassa. Vasta 1900-luvulla erilliset makuuhuoneet alkoivat yleistyä tavallisissa kodeissa.
Ennen vuoteen keksimistä ihmiset nukkuivat pehmeitten luonnonmateriaalien, esimerkiksi olkien tai eläinten taljojen, päällä. Vuoteiden käyttö yleistyi vasta keskiajalla ja levisi aateliston ja muiden varakkaiden ihmisten kautta koko kansan käyttöön.
Kalustus

Makuuhuoneen kalustukseen kuuluvat yleensä vuoteet, kaapit tai kaapistot ja yöpöydät, usein myös jonkinlainen työskentelypiste eli pöytä ja kirjahylly tarpeen mukaan myös tuoli. Lapsiperheen vanhempien makuuhuoneessa voi olla vauvan sänky ja hoitopöytä. Makuuhuoneessa voi olla myös asukkaiden vaatteiden ja vuodevaatteiden säilytystiloja joko kiinteinä tai irrallisina vaatekaappeina tai huoneeseen liittyvänä vaatehuoneena, elleivät nämä tilat sijaitse esimerkiksi asunnon eteisen yhteydessä.
Tekniikka

Makuuhuoneen lämpötilaksi suositellaan pari astetta normaalia huonelämpötilaa viileämpää lämpötilaa. Makuuhuoneen ilmanvaihtoon tulee kiinnittää huomiota: öisin korkea hiilidioksiditaso voi heikentää makuuhuoneiden ilmanlaatua.
Valaistuksessa on hyvä ottaa huomioon yleisvalaistuksen lisäksi kohdevalon tarve vuoteessa lukemista ja työpöydän ääressä työskentelyä varten.lähde?
Kirjallisuutta

Juntikka, Ilse – Toppila, Ulla (1993): Pirtinpenkistä makuuhuoneeseen. 23-sivuinen kirjanen, Pohjois-Pohjanmaan museo.
Lynch, Sarah – Leino, Pirkko (suom.) – Ruscoe, Prue: Hyvän olon makuuhuoneet. WSOY, 2007. ISBN 978-951-0-32752-4.
Mamitu

Mamitu tai Mammetu on mesopotamialainen valojen ja sopimusten jumalatar. Hän oli yksi Nergalin puolisoista ja luettiin maanalaisiin manalan jumaliin. Hän oli yksi tuonpuoleisen tuomareista, joka joskus kuvattiin vuohenpäisenä.