stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hufvudstadsbladet
Historia

Hufvudstadsbladetin perusti August Schauman vuonna 1864, ja lehden ensimmäinen numero ilmestyi 5. joulukuuta samana vuonna. Aluksi lehti ilmestyi vain kuudesti viikossa, eikä sitä myyty irtonumerona. Hufvudstadsbladetista tuli jo 1800-luvun lopussa Suomen suurin päivälehti. Vuonna 1885 Hufvudstadsbladet myytiin Arthur R. Frenckellille, joka 1888 perusti oman kirjapainon. Vuonna 1896 se taas hankki haltuunsa Suomen ensimmäisen rotaatiopainon. Oma kirjapainoyhtiö Hufvudstadsbladets Förlags- och Tryckeri Ab perustettiin 1920.
Vuonna 1921 lehden osti Amos Anderson. Hän toimi lehden päätoimittajana vuosina 1922–1936 ja hallituksen puheenjohtajana aina kuolemaansa asti vuoteen 1961. Amos Anderson määräsi omaisuutensa testamentissaan Konstsamfundet-säätiölle, joka on Andersonin kuoleman jälkeen ollut Hufvudstadsbladetin pääomistaja.
Kesäkuun alussa 2023 ruotsalaiseen mediakonserniin Bonnier Groupiin kuuluva Bonnier News osti 51 prosentin osuuden HBL Media -yhtiöstä. Hufvudstadsbladetia ja muita Suomen ruotsinkielisiä lehtiä julkaisevalle, siihen saakka kokonaan Konstsamfundetin omistamalle KSF Media -yhtiölle jäi 49 prosentin vähemmistöosuus. Kauppaan sisältyi pitkäaikainen strateginen yhteistyö Hufvudstadsbladetin ja Ruotsin suurimman päivälehden Dagens Nyheterin välillä.
Päätoimittajat

| --- | --- |
August Schauman: 1864–1885
Arthur R. Frenckell: 1885–1928
Amos Anderson: 1928–1936
Egidius Ginström: 1936–1959
Torsten Steinby: 1960–1974
Jan-Magnus Jansson: 1974–1987
Håkan Hellberg: 1987–1992
Bo Stenström: 1992–1995
Rafael Paro: 1995–1997
Erik Wahlström: 1997–2002
Barbro Teir ja Max Arhippainen: 2002–2008
Hannu Olkinuora: 2008–2011
Jens Berg: 2011–2015
Tommy Westerlund: 2015–2016
Susanna Landor: 2016–2021
Erja Yläjärvi: 2021–2023
Kalle Silfverberg: 2023–
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arkisto Reuters rutassa julkaistuista jutuista. (Arkistoitu – Internet Archive)
Historiallinen sanomalehtikirjasto 1864–1949: Hufvudstadsbladet
Hufvudstadsbladet hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k KSF Media |
| --- | --- |
Sanomalehdet:  Hufvudstadsbladet  Västra Nyland  Östnyland 
Entiset lehdet:  Hangötidningen  Loviisan Sanomat (–2019)  Pyhtäänlehti (–2019) 
Ruotsinkieliset sanomalehdet Suomessa
| --- | --- |
Yhä ilmestyvät lehdet:   Hufvudstadsbladet  Nya Östis  Syd-Österbotten  Vasabladet  Västra Nyland  Åbo Underrättelser  Österbottens Tidning  Östnyland 
Lopetetut lehdet:   Björneborgs Tidning  Borgåbladet  Helsingfors Dagblad  Helsingfors Morgonblad  Jakobstads Tidning  Nya Pressen  Tammerfors Aftonblad  Tidningar Utgifne Af et Sällskap i Åbo  Vikingen  Österbottningen  Östra Nyland 
Ahvenanmaalla ilmestyvät lehdet:   Nya Åland  Åland 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Hufvudstadsbladet 
Hufvudstadsbladetin talo Mannerheimintiellä.
Hokkus pokkus (täsmennyssivu)

Hokkus pokkus, Hokkuspokkus tai Hocus Pocus voi tarkoittaa seuraavia:
Hokkus pokkus, taikasana
Hocus Pocus, Focus-yhtyeen kappale vuodelta 1971
Hokkus pokkus, Kurt Vonnegutin romaani vuodelta 1990
Hokkus pokkus, Disney -yhtiön komediaelokuva vuodelta 1993
Hokkus Pokkus 2 (2022), vuoden 1993 elokuvan jatko-osa
Hokkuspokkus, Meiju Suvaksen studioalbumi vuodelta 1995
Hokkus-pokkus Hitit Vol 14, Smurffien albumi vuodelta 2006
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hokkus pokkus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mario Kart Live: Home Circuit

| Mario Kart Live: Home Circuit |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Velan Studios
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Dan Doptis
Tuottaja:  Yosuke Tamori Hiroshi Matsunaga Toyokazu Nonaka
Säveltäjä:  Ryo Nagamatsu
Ohjelmoija:  Jan-Erik Steel
Pelisarja:  Mario Kart
Julkaistu:  WW 16. lokakuuta 2020
Lajityyppi:  ajopeli, lisätty todellisuus
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille 
Alusta:  Nintendo Switch
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Mario Kart Live: Home Circuit on Velan Studiosin kehittämä ja Nintendon julkaisema lisättyyn todellisuuteen pohjautuva ajopeli. Se on Mario Kart -pelisarjan viidestoista osa ja se esiteltiin Super Mario -pelisarjan 35-vuotisjuhlapäivänä. Peli julkaistiin Nintendo Switchille maailmanlaajuisesti 16. lokakuuta 2020 ja siinä pelaaja ohjaa radio-ohjattavia kilpa-autoja ympäri taloa sekä striimaa videota autojen kameroista videopeliin.
Mario Kart Live: Home Circuit sai pääosin positiivisen vastaanoton pelikriitikoilta, Metacriticin kokoamien 47 arvostelun keskiarvon ollessa 75/100. Peli oli myös kaupallinen menestys, sillä se muun muassa Japanissa peliä myytiin julkaisuviikon aikana yhteensä 73 918 kopiota joka teki siitä Japanin viikon myydyimmän pelin. Se oli myös ehdolla The Game Awards 2020:ssä kategoriassa "Paras perhepeli".
Käännös suomeksi
Kuka pelkää noitia

| Kuka pelkää noitia> The Witches.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Roald Dahl
Kuvittaja:  Quentin Blake
Genre:  lastenkirjallisuus, fantasiakirjallisuus
Kustantaja:  Jonathan Cape
Julkaistu:  1983
Sivumäärä:  208
ISBN:  978-0-14-132264-3
Suomennos
Suomentaja:  Sami Parkkinen
Kustantaja:  Art House
Julkaistu:  1997
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  226
ISBN:  951-884-094-6

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuka pelkää noitia (engl. The Witches) on brittiläisen Roald Dahlin vuonna 1983 kirjoittama lasten fantasiakirja.
Kirja sai Whitbread-palkinnon ilmestyessään vuonna 1983. Kirjasta on tehty elokuvasovitus vuonna 1990 ja vuonna 2020. Vuonna 2008 teoksesta tehtiin ooppera.
Johan Junnelius (1781–1859)

Johan (Erikinpoika) Junnelius (25. tammikuuta 1781 Ylitornio – 7. huhtikuuta 1859 Oulu) oli suomalainen laivanvarustaja, kauppias ja merikapteeni
Ura

Junnelius kuljetti Suomen sodassa 1808-1809 sotatarvikkeita Ruotsista Suomeen toimittan niitä mm. Oulun varuskunnalle. Hän toimi kapteenina seuraavissa aluksissa: Galatea 1805–1806, Diana 1806–1805, Novo Conto 1807, Pompeij 1808, Palemon 1808-1810, Atlas 1811 sekä 1813, Sultan (fregatti) 1815–1818, Activ 1820–1821, Favorit 1823–1825, Anette (kuunari) 1821, Anette (priki) 1831, Ilia 1834–1838 sekä 1844–1846, Paris (kuunari) 1842-1843. Junnelius Oulussa S/S Uleåborg (myöhemmin SS/Union Turussa) höyryaluksen kapteenina 1842.
Junnelius sai kauppalaivuriporvarioikeudet 1809 ja toimi useissa laivoissa kapteenina ja osakkaana. Junneliukselle myönnettiin kauppaporvarin oikeudet 1817, ja hän harjoitti Torniossa kauppaliikettä.
Keisarin kapteeni

Oulun kaupungin maistraatti antoi Oulun kauppaseuralle tehtäväksi perustaa keisarin retkeä varten johtokunnan. Tehtävää johti Erik Junnelius, joka nimitti keisarin matkalle osallistuvat vastuuhenkilöt, henkilöstön ja tarvittavan kaluston. Kajaanin - Oulun väliselle purjekdukselle oli varattu 24 merimiestä ja kaksi purjelaivaa, joista toinen ostettiin Venäjän valtion laskuun ja toinen lainattiin eräältä oululaiselta kauppiaalta.
Keisari Aleksanteri I aloitti 25. elokuuta 1819 vierailunsa itärajalta Sortavalasta, josta hän kulki Pohjois-Suomeen Kajaaniin. Keisari ylitti purjehtimalla myös Oulunjärven Oulusta tuoduilla kaksimastoisilla sluupeilla. Matka alkoi Vuolijoen kylästä ja päättyi Kajaaniin. Keisarin veneen kapteenin tehtävät otti hoitaakseen kapteeni Johan Junnelius. Seurueen lähtiessä tuuli oli navakka. Paikalla olijat pyysivät, ettei keisari nousisi alukseen ja pistäisi itseään alttiiksi hengenvaaralle. Aleksanteri ei kuitenkaan muuttanut päätöstään, vaan nousi isoimpaan sluuppiin, ja muut seurasivat häntä. Kesken matkan nousi kova myrsky. Saara Wacklin kuvaa kirjassaan Sata muistelmaa Pohjanmaalta: "Kahdeksan reipasta suomalaista merimiestä tarttui airoihin ja voimakas kapteeni itse ruoriin. Aluksi keisari seisoi veneessä tervehtien iloisesti kaikkia niitä, jotka rannalla katselivat - -, miten - - hallitsija noin tyynenä lähti vaaraa kohden. Tuuli kiihtyi pian hirmumyrskyksi.". Kesken matkan veneestä katkesi peräsin. Keisari kysyi tällöin Junneliukselta pelkääkö hän. Junnelius vastasi, ettei pelkäisi, jollei kuljettaisi niin kallisarvoista lastia. .
Maija Liisa Näsäsen mukaan myrskystä ja perämelan katkeamisesta huolimatta matka Kajaaniin sujui kohtuullisen nopeasti. Keisari keskusteli Junneliuksen kanssa englanniksi.  Seuraavana päivänä keisari nousi henkilääkärinsä ruhtinas Wolkonskin, maaherra von Bornin, kapteeni Gripenbergin ja muun seurueensa kanssa vaunuihin ajakseen Ouluun, jonne saapumisajankohdaksi sovittiin elokuun 28. päivä. Keisari jatkoi matkaansa eri pitäjiin, joissa tutustui paikallisiin päättäjiin ja ansioituneisiin kansalaisiin palkitsemalla heitä. Junnelius toimi matkan aikana toisen kerran kapteenina Oulussa, jossa keisari purjehti jälleen Merikosken alapuolisella Oulujokisuulla sekä kaupungin edustalla. Syksyllä keisaria Oulussa kuljettanut alus ostettiin Venäjän valtiolta Oulun kauppaseuralle kalliiseen hintaan (alus tuhoutui Oulun palossa 1882. Kiitoksen osoituksena keisaria kuljettaneesta aluksesta maalattin taulu, joka sijoitettiin raatimies Isak Carlströmin ja kauppias Erik Spolanderin puotien väliin Ouluun. Taulu tuhoutui Oulun palossa 1822. Ainoa säilynyt taulu on kivipainotaulu keisarin matkasta sluupilla Kajaanissa..
Perhe-elämä

Perhe muutti Torniosta Ouluun 1796 ja omisti Oulussa talon nro. 24 III korttelissa. Johanin vaimo oli Marghareta (om.suk. Petrelius). Heille syntyi yksi lapsi Maria Junnelius, joka tunnettiin Oulussa nimellä Tante Maria. Maria perusti Oulun Ruotsalaisen tyttökoulun. Johan on haudattu Oulun hautausmaalle pystytetyn ankkuripatsaan alle.
Aleksanteri I ja Johan Junnelius Oulunjärvellä 1819.
Merikapteeni Johan Junneliuksen sukuhauta.
Myh’ailo Andrijenko-Netšytailo

| Myh’ailo Andrijenko-Netšytailo Michel Andreenko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. joulukuuta 1894 Odessa
Kuollut: 12. marraskuuta 1982 (87 vuotta) Pariisi, Ranska
Ammatti:  kuvataiteilija
Taiteilija
Taidesuuntaus:  modernismi, kubismi, surrealismi, neorealismi, konstruktivismi, abstrakti taide
Myh’ailo Andrijenko-Netšytailo, myös: Michel Andreenko, (29. joulukuuta 1894 Odessa – 12. marraskuuta 1982 Pariisi, Ranska) oli ukrainalainen modernistinen taidemaalari ja lavastaja.
Andrijenko-Netšytailo opiskeli 1912–1917 Pietarissa Taiteenedistämisseuran taidekoulussa. Hän asetti 1914–1916 Pietarissa näytteille maalauksensa Musta kupoli ja ensimmäiset kubistiset työnsä sekä osallistui vuonna 1914 kansainväliseen grafiikkanäyttelyyn Leipzigissa. Vuosina 1917–1924 hän keskittyi pääasiassa lavastesuunnitteluun eri teattereissa. Hän asui vuodesta 1923 Pariisissa, teki lavastusta elokuviin Casanova ja Sheherazade ja jatkoi maalaamista kubistis-konstruktivistiseen tyyliin. 1930-luvulla hän teki joitakin surrealistisia maalauksia, mutta 1940-luvulla hän siirtyi neorealismiin ja teki muotokuvia ja kaupunkimaisemia, kuten sarjan Katoavaa Pariisia. Hän palasi kuitenkin vuonna 1958 konstruktivismiin ja abstraktiin taiteeseen.
Andrijenko-Netšytailon maalauksia on Pariisissa Pariisin kaupungin modernin taiteen museossa ja Bibliothèque de l’Arsenalissa, Wienissä Kansalliskirjastossa, Lontoossa Victoria and Albert Museumissa, New Yorkissa MoMAssa, Lvivissä Kansallismuseossa sekä emigranttimuseoissa ja yksityiskokoelmissa.
Andrijenko-Netšytailo kirjoitti muutamia novelleja ja taidetta käsitteleviä artikkeleita.
Josef Chochol

Josef Chocholin suunnittelema asuintalo Prahassa.
Josef Chochol (13. joulukuuta 1880 Písek – 6. heinäkuuta 1956 Praha) oli tšekkiläinen arkkitehti. Hän muodosti yhdessä Pavel Janákin, Josef Gočárin ja Vlastislav Hofmanin kanssa radikaalin arkkitehtinelikon, joka vei kubismia Tšekkoslovakiassa pitkälle erityisesti arkkitehtuurin piirissä. He olivat kaikki Mánesin taiteilijaseuran jäseniä. Chocolin tunnettu työ on hänen Prahaan 1913–1914 suunnittelemansa asuintalo. Tšekkiläiset sovelsivat kubismia kuvataiteiden ohella toimistotaloissa, huviloissa ja huonekaluissakin.
Chocol opiskeli arkkitehtuuria Prahan polyteknillisessä korkeakoulussa (1908–1924), sen jälkeen akatemiassa Wienissä Otto Wagnerin oppilaana (1907–1909). Kolmea hänen Prahan Vyšehradiin suunnittelemaansa rakennusta pidetään kubistisen arkkitehtuurin mestariteoksina. Hän hylkäsi kubismin 1914 ja suuntautui kansainväliseen konstruktivistiseen tyyliin. Hänen muut kubistiset suunnitelmansa, kuten tehdas ja teatteri, herättivät kyllä ihastusta, mutta eivät toteutuneet. Chochol oli myös poliittisesti aktiivinen. Hän kuului vasemmistorintaman järjestön ja sosialististen arkkitehtien yhdistyksen perustajajäseniin ja oli tšekkiläisistä kubisteista ainoa, jolla oli voimakkaita poliittisia näkemyksiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Josef Chochol Wikimedia Commonsissa
Lyhyt elämäkerta, kuvia töistä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (tšekiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  EUTA 
Muut:  IdRef
Maria Wolska

Maria Wolska (oik. Marja Anja Helena Wolski; 18. toukokuuta 1944 Helsinki – 4. lokakuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen tanssitaiteilija, koreografi ja näyttelijä. Maria Wolska oli mukana perustamassa Tanssiteatteri Raatikkoa 1972.
Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2007.
Koreografioita

Kaipaus 1985
Tanssirooleja

Kvarkit 1989
Kenraali Othello 1988
Aikojen lopun kvartetto 1988
Sudenhetki 1987
Orient Express 1987
Ketunnahka 1987
Junttibaletti 1986
Satakieli (Kuusela) 1986
Hyrrä 1985
Sinfonia 1985
Kaipaus 1985
Päivän päästö 1985
Luutanainen (Die Sennenpuppe) 1984
Kaunotar ja hirviö 1983
Lokki Jonathan 1983
Kaunotar ja hirviö 1983
Valtsu 1982
Turun palo 1982
Levottomat jalat 1982
Cay Da -puu 1981
Pelimannisarja 1981
Pas de Quatre á la Strada 1981
Oljet käryävät, historia palaa 1980
Lumikki (Kuusela, Kitti) 1980
Isadora 1979
Mitä nyt eli erään johtajan lapsuus 1979
Auringon lapset 1978
Salka Valka 1977
Sanankantaja 1977
Banana 1976
Kukkaistyttö 1976
Asemalaiturilla 1975
Ville Veijari Virtanen 1975
Balladi Hermannin ruususta 1975
Helmi 1975
Väki ilman valtaa 1974
Työläisvaimo 1973
Elokuvaroolit

Kiljusen herrasväki 1981
Salka Valka 1979
Kahdeksas veljes 1971
Musta Lumikki 1971
Kylmä kevät 1969
Iloinen Linnanmäki 1960
Aiheesta muualla

Maria Wolska Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Maria Wolska Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Jorma Kalevi

Jorma Kalevi (oik. Jorma Kalevi Nuppola, 20. huhtikuuta 1946 – 19. lokakuuta 2022 Jyväskylä) oli kauhajokelaislähtöinen suomalainen iskelmälaulaja, joka asui sekä Suomessa että Espanjassa. Hän keikkaili aktiivisesti Suomessa vuosina 1967–1977, jonka jälkeen hän muutti Las Palmasiin Kanariansaarille Espanjaan. Jorma Kalevi on levyttänyt 1970-luvulta lähtien muun muassa CBS-levy-yhtiölle . Hän omisti ravintola Tiffanyn Playa del Inglesissä, Kanariansaarilla, jossa on esiintynyt monia suomalaisia iskelmälaulajia hänen itsensä lisäksi. Hänellä oli samassa paikassa myös toinen, vuonna 2009 perustettu Amigo-niminen ravintola.
Jorma Kalevi oli kihloissa ja asui avoliitossa Anu-nimisen naisen kanssa vuodesta 1994 tämän kuolemaan, vuoteen 2017 saakka. Jorma Kalevilla on kaksi lasta aiemmista suhteistaan. Hänellä diagnosoitiin kesällä 2019 keuhkofibroosi, johon hän kuoli vuonna 2022.
Jorma Kalevin 1980-luvun äänitteitä on ilmestynyt myöhemmin erilaisilla kokoelma-CD-levyillä.
Diskografiaa

Laulut kaikki rakkauden 1978
Romantica 1982
Olethan niin kuin kotonasi 1985
Si si si 1989
Voit mulle antaa (cd) 1994
Jorma Kalevi – Kai Tapani 1980/1999
Jorma Kalevi, Kai Tapani + Jamppa Tuominen 1999
Mykola Butovytš

| Mykola Butovytš |
| --- | --- |
 Mykola Butovytš 1930-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. joulukuuta 1895 Petrivka, Pultavan kuvernementti
Kuollut: 21. joulukuuta 1961 (66 vuotta) Hackensack, New Jersey, Yhdysvallat
Ammatti:  kuvataiteilija
Taiteilija
Salanimi:  Butumbas
Taidesuuntaus:  modernismi
Mykola Butovytš (1. joulukuuta 1895 Petrivka, Pultavan kuvernementti – 21. joulukuuta 1961 Hackensack, New Jersey, Yhdysvallat) oli ukrainalaissyntyinen yhdysvaltalainen modernistinen taidemaalari ja graafikko.
Butovytš opiskeli Prahassa, Berliinissä ja Leipzigin Graafisen taiteen akatemiassa (1922–1926). Hän työskenteli aluksi Lvivissä ja Länsi-Euroopassa ja vuodesta 1947 Yhdysvalloissa. Hänellä oli yksityisnäyttelyitä Berliinissä ja New Yorkissa, ja hän osallistui ryhmänäyttelyihin Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Butovytšin maalausten teemat ovat lähtöisin Ukrainan historiasta ja perinteestä, ja hän käsittelee aiheitaan usein humoristisesti, jopa groteskiin tyyliin. Hän teki myös kirjankuvituksia ja yritysten logoja. Teoksissa on toisinaan ekspressionistisia ja konstruktivistisia aineksia.
Lea Laven

| Lea Laven |
| --- | --- |
 Lea Laven Vihreät Niityt -musiikkitapahtumassa heinäkuussa 2004.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1948 (ikä 76) Haukipudas
Muusikko
Taiteilijanimi:  Lea Laven 
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1970–
Tyylilajit:  iskelmä
Levy-yhtiöt:  Finnlevy
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Lea Laven (ent. Marjanen, ent. Forssell, ent. Tulonen, o.s. Luukinen, s. 19. kesäkuuta 1948 Haukipudas) on suomalainen iskelmälaulaja, joka tunnetaan tummasta ja matalasta äänestään.
Ura > Lapsuus ja uran alku

Lavenin koti oli köyhä, mutta hän pääsi kuitenkin oppikouluun. Taloudellinen ahdinko alkoi Lean mukaan vaikuttaa opiskeluhaluihin ja hän kävi oppikoulua vain kolme vuotta, jonka jälkeen siirtyi kansalaiskouluun, josta sai päästötodistuksen. 1960-luvun alussa, juuri ennen rippikoulua, Laven liftasi Tornion kautta Ruotsiin töihin. Hän itse kertoo noista ajoista seuraavasti: ”Vuoden verran siivosin Sundsvallissa hotellia, josta sain myös asunnon. Sitten olikin varaa jo linja-automatkaan, ja muutin Tukholmaan. Olin muutaman vuoden töissä vuorotellen hotellissa, vanhainkodissa ja oopperan henkilökunnan kahvilassa. Tienasin rahaa aivan hirvittävästi! Pystyin ostamaan hienoja vaatteita ja myös ompelukoneen.”
Vuonna 1966 tehty lomamatka kotikonnuille oli käännekohta Lavenin elämässä. Hän meni paikalliselle Alakosken tanssilavalle, jossa esiintyi Seitsemän seinähullua veljestä. Heiltä Laven tiedusteli olisiko hänen mahdollista laulaa ja yllättäen hän sai tilaisuuden. Laven itse muistelee: ”Siitä Alakosken lavan keikasta kaikki lähti. Jo ensimmäinen laulu, jonka lauloin, oli unelmien täyttymys”. Lavenista tuli yksi yhtyeen solisteista. Pentti-Oskari Kangas piti kuitenkin hänen tyttönimeään liian arkisena, ja tilalle kehitettiin tarttuvampi nimi Laven.
Ura > Nousu hittilistoille ja Syksyn sävel -voitto

Laven muutti yhtyeen perässä Raumalle, jossa hän työskenteli kutomossa ja teki vapaa-aikanaan laulukeikkoja. 1960-luvun lopun hän teki lähinnä rokkikeikkoja klubeilla. Laven itse kertoo, ettei keikkailu kannattanut rahallisesti, mutta muistelee noita aikoja lämmöllä. Laven kävi rippikoulun hieman alle 20-vuotiaana ja solmi ensimmäisen avioliittonsa vuonna 1967. Lean poika, Janne, syntyi seuraavana vuonna. 
Vuonna 1969 Laven kierteli levy-yhtiöitä "Se on elämää" -singlen kanssa, joka päätyi radiosoittoon jo samana vuonna. Laven siirtyi työskentelemään Helsinkiin levy-yhtiöön. Avioliitto päättyi eroon ja keikkamäärän kasvaessa hän jätti päivätyönsä. Vuoteen 1972 mennessä laulamisesta oli tullut hänelle päätyö. Singlet nousivat listoille ja todellinen läpimurto tuli vuonna 1974 ”Tumma nainen” -hitin myötä. Kappale on suomalainen versio Cherin hitistä ”Dark Lady”. Laven kertoo tuona aikana keikkoja olleen jopa 28 kuukaudessa. Tämä nosti Lavenin iskelmätaivaan kiintotähdeksi. Vuonna 1978 Laven sijoittui jaetulle toiselle sijalle Suomen Euroviisu-karsinnassa kappaleella ”Aamulla rakkaani näin”. Taustakuorossa lauloivat Irina Milan, Paula Koivuniemi ja Maarit. Vuonna 1979 Laven osallistui Syksyn sävel -kilpailuun "Ei oo, ei tuu" -kappaleella, jolla hän voitti kisan. ”Se oli täräys, josta lähti iso pyörä pyörimään. Töitä oli enemmän kuin pystyi ottamaan vastaan” muistelee Laven tuota aikaa.
Ura > Toinen Syksyn sävel -voitto ja Leidit lavalla -kiertue

Naantalissa Laven on asunut vuodesta 1983 saakka. Laven valittiin vuoden 1991 Unikeoksi Naantalissa. 1980-luku oli hiljaisempaa aikaa, mutta 1999 Laven uusi Syksyn sävelen voiton kappaleella ”Nyt kun oot mennyt”. Laven on ainoa naisartisti, joka on voittanut kilpailun kahdesti. Kilpailun painoarvo oli kuitenkin laskenut eikä vaikutus keikkarintamalle ollut yhtä merkittävä kuin kaksikymmentä vuotta aiemmin. Suosio ei kuitenkaan hiipunut ja vuonna 2000 Laven osallistui Katri Helenan, Marion Rungin ja Paula Koivuniemen kanssa Leidit lavalla -konserttikiertueelle, joka veti jäähallit täyteen yleisöä. ”Leidit lavalla oli suuren suuri ja upea tapahtuma, isoin projekti jossa olen ollut mukana. Hieno kokemus. Yleisöä oli paljon, ja meillä laulajilla oli keskenämme hirveän kivaa”, kommentoi Laven kiertuetta.
Ura > Uran myöhemmät vaiheet

Ilta-Sanomien haastattelussa vuoden 2008 alussa Laven kertoi alkavansa hiljalleen lopetella laulajan uraansa. Suoraan ei Lavenilla ollut tarkoitus esiintymisiään lopettaa, vaan ”se tapahtuu pikkuhiljaa”. Päätökseen ei Lavenin mukaan liity ”mitään ihmeellistä”. Lavenilla ei enää ole bändiä, mutta hän on esiintynyt duona Esa Niemisen kanssa ja toiminut Niemisen orkesterin solistina. Vuonna 2009 Laven palkittiin Kullervo Linna -palkinnolla. Palkinnon saamisen tiimoilta antamassaan haastattelussa Laven kertoi jatkavansa uraansa tekemällä pienimuotoisia esiintymisiä, mutta laajempi keikkailu on jäänyt.
Vuonna 2010 Laven teki uuden aluevaltauksen, kun hän esiintyi musikaalinäyttelijänä Seinäjoen kesäteatterissa näytelmässä ”Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen”. Samassa yhteydessä Laven kertoi, ettei sulje pois uusien levytyksien mahdollisuutta. Vuonna 2011 Laven kiersi konserttisaleja Sinitaivas-kiertueella, jonka muita esiintyjiä olivat Mervi Koponen, Heikki Koskelo, Marko Maunuksela ja Amadeus Lundberg. Vuoden 2012 lopulla Laven osallistui Kummien perinteiseen Joulu Mielelle -hyväntekeväisyyskonserttiin. Syksyllä 2017 Laven teki laivakeikkoja ja esiintyi Ylen televisio-ohjelmassa SuomiLove. Vuoden 2023 kesäkuussa Laven täytti 75 vuotta ja julkaisi singlen ”Kuin muuttolinnut”. Laven on pitkän uransa aikana levyttänyt seitsemällä eri vuosikymmenellä.
Johanna Vuoksenmaan ohjaamassa elokuvassa 70 on vain numero Laven esittää elokuvan päähenkilön Seija Kuulan (Hannele Lauri) lauluosuudet.
Yksityiselämä

Laven on ollut avioliitossa ja eronnut kolme kertaa. Hän solmi ensimmäisen avioliittonsa 19-vuotiaana poikansa Jannen isän kanssa vuonna 1967. Vuonna 1985 hän avioitui toimittaja Johnny-Kai Forssellin kanssa. Avioliitto jäi lyhyeksi.  Lavenin kolmas avioliitto naantalilaisen Ilkka Tulosen kanssa kesti 10 vuotta ja päättyi eroon vuonna 2001.
Meriittejä

Yksi platinalevy ja seitsemän kultalevyä
Vuoden naissolisti 1989
Vuoden esiintyjä 1997
Iskelmä-Finlandia -ehdokkuus 2002
Kullervo Linna -palkinto 2009
Diskografia > Albumit

Se jokin (1970)
Vuosikertaa 1972 (1972)
Niin (1974)
Lea (1975)
Näin se käy (1976)
Chanson Laven (1977)
Aamulla rakkaani näin (myynyt kultaa) (1978)
Rotunainen (myynyt kultaa) (1979)
Määränpäänä tähdet (1980)
Bella Cara (1982)
Lahjan sain (myynyt kultaa) (1983)
Sanat murenevat (myynyt platinaa) (1984)
Rakkaus (myynyt kultaa) (1986)
Lea Laven (myynyt kultaa) (1987)
Kortit kertoo kohtalomme (1988)
Mustasukkaisuutta (1989)
Ali Baba (myynyt kultaa) (1990)
Käyn uudelleen eiliseen (1991)
Vie (1993)
Mitä rakkaus on (1994)
Adios amigo (1997)
Missä olit silloin (1999)
Leidit Levyllä (myynyt kultaa) (2000)
Lähelläsi (2003)
Tähdenlennon alla (2006)