stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vilppula
Maantiede

Vilppulan alue sijaitsee pääosin 100–150 metrin korkeudella merenpinnasta ja vain muutamat pienet alueet entisen kunnan länsi- ja lounaisrajalla ylittävät 150 metrin tason. Korkein maastonkohta on 214 metrin korkeuteen ulottuva Kankaanpäänvuori. Yleiskuvaltaan Vilppulan maisema on varsin mäkistä. Kokemäenjoen vesistön latvavesiin kuuluvan Keuruun reitin vedet jakavat Vilppulan kahteen osaan, ja syvässä jokiuomassa kirkonkylän kohdalla on Vilppulankoski, jonka putouskorkeus on 2,3 metriä. Vilppulan pohjoisosan suurimmat vesistöt Ukonselkä ja Kaijanselkä ovat Mäntän kautta yhteydessä seudun suurimpaan järveen Keurusselkään. Runsaat vesistöt antavat Vilppulan maisemalle Järvi-Suomen piirteitä, ja varsinkin kirkon seutu, jossa jokiuoma puhkaisee harjujakson, on tunnettu luonnonkauneudestaan. Entisen Pohjaslahden alueen luonnonnähtävyyksiä ovat Salussärkkä ja Rantalansärkkä.
Hallinto

| puolue | paikkoja |
| --- | --- |
Keskusta: 10
SDP: 10
Kokoomus: 3
Vasemmistoliitto: 2
Kristillisdemokraatit: 1
Vihreä liitto: 1
Kyliä

Ajostaipale, Elämäntaipale, Huhtijärvi, Huopioniemi, Kolho, Kurkijärvi, Leppäkoski, Loila, Maakasperä, Pohjaslahti, Suluslahti, Tyynysniemi, Vitsakoski.
Vilpun päivä

Vilppulassa vietetään 8. maaliskuuta Vilpun päivää. Kuntalaisille tarjotaan nimipäiväkahvit ja koko päivän on ohjelmaa. Vuonna 2007 kutsuttiin kunnan syventyneen yhteistyön nimissä nimipäiväkahville myös mänttäläisiä.
Tunnettuja vilppulalaisia

Heikki Asunta, runoilija ja taidemaalari
Heikki Helakorpi, imitaattori, näyttelijä
Laura Huhtasaari, poliitikko
Anssi Kasitonni, monialataiteilija
Antti Kolho, metsäneuvos
Saara Lehtonen, näyttelijä ja laulaja
Oiva Lohtander, näyttelijä
Anita Mäkelä, kiihdytysajaja
Lydia Wideman-Lehtonen, maastohiihdon olympiavoittaja
Emmi, laulaja
Rattus, hc-punk -yhtye
Kulttuuri > Murre

Vilppulan alueella puhutun kielen perustana on perihämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Perihämäläinen murrealue on hämäläismurteiden keskeisin alue. Perihämäläisellä murteella on 19 tyypillistä hämäläistä murrepiirrettä.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Vilppulan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla perunapuuro, ternimaidosta keitetty hörkkä ja hiillostettu kala.
Kuvia

Vilppulan kirkko
Koivuniemen retkeilymaja
Vilppulankosken koulu
Omakotiasutusta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vilppula Wikimedia Commonsissa
| n k Mänttä-Vilppula |
| --- | --- | --- |
 Pirkanmaa  Ylä-Pirkanmaan seutukunta 
| Kylät |  Ajostaipale  Elämäntaipale  Huhtijärvi  Huopioniemi  Keskustaajama  Kolho  Kurkijärvi  Leppäkoski  Loila  Pohjaslahti  Suluslahti  Tyynysniemi  Vitsakoski  |  |
| n k Pirkanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Akaa  Hämeenkyrö  Ikaalinen  Juupajoki  Kangasala  Kihniö  Kuhmoinen  Lempäälä  Mänttä-Vilppula  Nokia  Orivesi  Parkano  Pirkkala  Punkalaidun  Pälkäne  Ruovesi  Sastamala  Tampere  Urjala  Valkeakoski  Vesilahti  Virrat  Ylöjärvi 
Entiset kunnat:  Aitolahti  Akaa  Eräjärvi  Ikaalisten epäitsenäinen kauppala  Ikaalisten maalaiskunta  Karkku  Keikyä  Kiikka  Kiikoinen  Kuhmalahti  Kuru  Kylmäkoski  Luopioinen  Längelmäki (osa)  Messukylä  Mouhijärvi  Mänttä  Pohjaslahti  Sahalahti  Suodenniemi  Suoniemi  Sääksmäki  Teisko  Toijala  Tottijärvi  Tyrväntö (osa)  Tyrvää  Vammala  Viiala  Viljakkala  Vilppula  Äetsä 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland
Viskerotoni

Viskerotoni on William Sheldonin persoonallisuustyypeissä joustava ja ulospäin suuntautunut persoonallisuus, joka liittyy sisäelinten vallitsevuuteenselvennä. Tyypittely on vanhentunut.
Itävalta

Itävalta (saks. Österreich), virallisesti Itävallan tasavalta (saks. Republik Österreich), on sisämaavaltio Keski-Euroopassa. Se koostuu yhdeksästä osavaltiosta. Itävallan naapurimaat ovat lännessä Liechtenstein ja Sveitsi, etelässä Italia ja Slovenia, idässä Unkari sekä pohjoisessa Saksa, Slovakia ja Tšekki.
Itävallan maiseman tunnusomaisia piirteitä ovat Alpit ja Tonava.
Maantiede

Itävalta on valtio Keski-Euroopan eteläosissa, ja sen pinta-ala on 83 883 neliökilometriä. Sen rajanaapurit ovat Saksa ja Tšekki pohjoisessa, Slovakia ja Unkari idässä, Slovenia ja Italia etelässä sekä Sveitsi ja Liechtenstein lännessä.
Itävallan maantieteen tärkeimmät piirteet ovat Alpit ja Tonava. Alppien alueeseen kuuluu 62 prosenttia koko maan pinta-alasta, ja vuoristo voidaan Itävallassa jakaa kolmeen lännestä itään kulkevaan vuorijonoon. Pohjoisten ja Eteläisten Kalkki-Alppien väliin jää niin sanottu Keskus-Alpit. Keskimmäiseen vuoristoalue on näistä korkein, ja siihen kuuluvat muun muassa Ötztalin Alpit ja Hohe Tauern. Kärntenissä on maan korkein kohta, 3 798 metrin korkuinen Großglockner.
Alppien pohjoispuolella on kukkulainen subalpiininen vyöhyke, joka ulottuu aina Tonavalle asti. Sen pohjoispuoli kuuluu osittain Böömin massiivin ylänköalueeseen. Wienin itäpuolella oleva tasanko puolestaan on Pienen Unkarin alangon läntinen jatke.
Alppien vedenjakajan pohjoispuolen joet ovat Tonavan sivujokia ja laskevat suoraan Tonavaan, kun taas maan keski- ja itäosan joet virtaavat etelään ja yhtyvät Serbiassa Dravaan, joka vie niiden vedet Tonavaan. Vedenjakajan eteläpuolelta joet virtaavat puolestaan Italian Po-jokeen. Suoraan Tonavaan laskevista joista huomattavimpia ovat Inn, Salzach ja Enns. Dravan vesistön jokia ovat puolestaan Gail, Mürz ja Mur. Itävallassa on myös useita järviä, joista monet ovat syntyneet jääkauden seurauksena. Suurimmat järvistä ovat vain osaksi Itävallan puolella, Bodenjärvi lännessä ja Neusiedlerjärvi idässä.
Maantiede > Ilmasto

Itävalta kuuluu pitkälti siirtymävaiheen ilmastovyöhykkeeseen. Maan läntisessä osassa vallitsevat lännestä puhaltavat tuulet ja meri-ilmasto. Itävallan itäosat puolestaan kuuluvat selvästi enemmän mannerilmasto valtapiiriin. Sadanta on vähäisempää ja kesät ovat kuumia ja talvet kylmiä. Suurten korkeuserojen takia sää ja ilmasto voivat muuttua rajusti pienelläkin matkalla. Talvet ovat kylmiä kaikkialla. Suurimmat sademäärät saadaan kesäkuukausina, mutta koska sateet tulevat silloin ukkosluontoisina kuuroina, sateinen sää ei kestä kauan. Talvisaikaan ylhäällä Alpeilla sää on keskimäärin aurinkoisempaa kuin laaksoissa, joissa on useammin pilvistä ja sumuista. Kesällä taas laaksoissa on useammin aurinkoista, silloinkin kun pilvet peittävät vuorenhuiput. Alppien keskiosassa esiintyy ajoittain lämmin ja kuiva föhntuuli.
Maantiede > Luonto ja luonnonsuojelu

Itävallan eläimistö on tyypillisen keskieurooppalaista: jäniksiä, saksanhirviä, fasaaneja, kettuja, mäyriä, näätiä ja peltopyitä. Vuoristoissa elävät muun muassa gemssi, alppimurmeli, kotka ja naakka. Pannonian alueelle luonteenomaisia ovat Neusiedljärven ruoikoissa viihtyvät suuret määrät kahlaajalintuja. Viime vuosina maan keski- ja eteläosien metsissä on jälleen tavattu joitakin karhuja.
Suurten korkeuserojen takia kasvillisuus on monimuotoista. Itävalta on Euroopan metsäisimpiä maita. Tyypillisiä ovat lehtimetsät (tammi ja pyökki) ja sekametsät (kuusi ja pyökki), korkeammalla myös havumetsät (kuusi, lehtikuusi ja mänty). Alppiniittyjen kasvillisuus on erityisen värikästä ja vaihtelevaa: siellä kukkivat alppitähti, katkerot, etelänarnikki, kanervat ja monet muut lajit.
Itävallassa on kuusi kansallispuistoa: Tonavan ja Auenin kansallispuisto, Gesäusen kansallispuisto, Hohe Tauernin kansallispuisto, Kalkki-Alppien kansallispuisto, Neusiedler Seen kansallispuisto ja Thayatalin kansallispuisto.
Historia > Varhainen historia

Itävallan alueelta on löytynyt viitteitä ihmisasutuksesta varhaispaleoliittiselta kaudelta. Hallstatt on puolestaan antanut nimensä Hallstattin kulttuurille, joka vallitsi alueella noin 1100–450 eaa. Kelttiläiset heimot perustivat noin 400 eaa. Noricumin kuningaskunnan, joka oli Itävallan alueen ensimmäinen tunnettu valtiomuodostelma. Rooman valtakunta valloitti Noricumin ja nykyisen Itävallan Tonavalle asti.
Rooman valtakunnan hajoamisen jälkeen Rooman Noricumin valloittivat hunnit, ostrogootit ja frankit. 900-luvulta 1200-luvulle Itävallan markkreivikuntaa, myöhemmin herttuakuntaa, hallitsivat Babenbergit, joita seurasi Habsburg-suku.
Itävallasta tuli 1400-luvulla arkkiherttuakunta. Se oli yksi Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluneista käytännössä itsenäisistä valtioista, mutta sikäli erikoisasemassa, että sen arkkiherttua oli lähes poikkeuksetta myös keisari. Kun Habsburgien monarkia, jonka keskeisimmän osan Itävalta muodosti, joutui toistuvasti sotiin Osmanien valtakuntaa vastaan, se valloitti vähitellen myös osmaneille kuuluneita alueita, erityisesti Unkarin. Näitä ei kuitenkaan katsottu Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluviksi.
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta lakkasi vuonna 1806, kun keisari Frans II luopui sen keisariudesta. Kaksi vuotta aikaisemmin hän oli kuitenkin julistanut Itävallan keisarikunnaksi ja tullut sen keisariksi nimellä Frans I. Tästä keisarikunnasta tuli vuonna 1867 Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia. Itävallan keisari oli Itävalta-Unkarin johdossa ensimmäisen maailmansodan päättymiseen vuonna 1918.
Historia > Tasavallan alkuhistoria

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen keisarikunta jaettiin Saint-Germainin sopimuksella vuonna 1919 useiksi valtioiksi. Itävallasta tuli tasavalta juridisesti 10. marraskuuta 1920.
Vuosina 1918–1919 Itävallasta käytettiin nimeä Republik Deutschösterreich, joka muutettiin ententen vaatimuksesta Itävallan tasavallaksi. Syksyllä 1922 Itävalta sai Kansainliitolta lainan, jolla sen taloutta pyrittiin kohentamaan. Maa oli tasavalta vuoteen 1934, jolloin oikeistolainen kansleri Engelbert Dollfuss hajotti parlamentin politiikan ajauduttua sisäisten ristiriitojen vuoksi ongelmiin. Diktatorinen austrofasistiseksi kutsuttu hallinto nousi jo vuonna 1933 valtaan Italian fasistien ja suojeluskuntien tuella.
Itävalta liitettiin natsi-Saksaan vuonna 1938 (Anschluss). Saksaan liitettynä maasta käytettiin nimeä Ostmark. Saksan aseellista maahantuloa ei vastustettu, toisin sanoen hallinto toimi miehittäjän apuna.
Politiikka

Itävallan valtionpäämies on liittopresidentti, joka valitaan kuuden vuoden välein kaksivaiheisella suoralla kansanvaalilla. Presidentti nimittää liittokanslerin, joka on yleensä parlamentin enemmistön muodostavan koalition ehdokas, usein parlamentin suurimman puolueen puheenjohtaja.
Itävallan perustuslaki perustuu Bundes-Verfassungsgesetz 1920:n vuoden 1929 versioon. Itävallan valtiosopimus (Österreichischer Staatsvertrag), joka hyväksyttiin 15. toukokuuta 1955, lopetti liittoutuneiden miehityksen toisen maailmansodan jälkeen. Sopimuksen yhtenä kohtana oli, että parlamentti julisti perustuslain lisäyksellä 26. lokakuuta 1955 maan pysyvästi puolueettomaksi.
Itävallan parlamentissa on kaksi kamaria, liittoneuvosto (bundesrat), jossa on 62 osavaltioiden valitsemaa edustajaa, ja kansallisneuvosto (nationalrat), jossa on 183 kansan nelivuotiskausille valitsemaa ehdokasta (vuoden 2010 vaaleista viisivuotiskausille). Parlamentin alahuone tai presidentti voi erottaa liittokanslerin. Puolueiden on ylitettävä neljän prosentin äänikynnys saadakseen parlamenttipaikkoja, mutta ehdokas voi tulla valituksi myös joltakin 43 vaalipiirin Direktmandat-paikalla. Ylähuone eli Bundesrat voi viivyttää lakien hyväksymistä palauttamalla ne kerran uuteen käsittelyyn alahuoneessa. Äänestysikäraja on 16 vuotta.
Hallitusvaltaa on Itävallassa käyttänyt moneen otteeseen ja pitkäaikaisesti maan kahden perinteisen valtapuolueen sosiaalidemokraattisen SPÖ:n ja konservatiivisen ÖVP:n muodostama yhteishallitus eli suuri koalitio, jollainen on ollut vallassa toistaiseksi 41 vuotta vuoden 1945 jälkeen vuosina 1949–1966, 1986–2000 ja 2007–2017.
Osavaltiot

Itävalta on liittotasavalta, jossa on yhdeksän osavaltiota:
Burgenland
Ylä-Itävalta (Oberösterreich)
Tiroli
Kärnten
Salzburg
Wien
Ala-Itävalta (Niederösterreich)
Steiermark
Vorarlberg
Talous

Itävalta on korkean elintason maa, jonka talous on yksi Euroopan vakaimpia. Talouden pohjana ovat vahvat vientivetoiset PK-yritykset, kouluttautunut työvoima sekä tutkimus- ja kehityspanostukset. Itävallan talous supistui vuonna 2020 koronapandemian takia 6,7 prosenttia, mutta jo vuonna 2021 talous kasvoi 4,5 prosenttia. Kasvua ajoi erityisesti voimakas kotimaankysyntä.
Maatalous työllistää noin 4 prosenttia työvoimasta ja tuottaa 1,2 prosenttia bruttokansantuotteesta. Karjanhoito ja viininviljely ovat maatalouden tärkeimmät haarat. Itävallan maatiloista peräti 23 prosenttia tuottaa luomusatoa. Osuus on EU:n suurin. Teollisuusalalla työskentelee neljännes työvoimasta, ja se tuottaa 25,7 prosenttia bruttokansantuotteesta. Rauta- ja terästeollisuus ovat pitkään olleet Itävallan johtavia valmistusteollisuuden aloja, ja Itävallassa keksittiin esimerkiksi merkittävä teräksen tuotantotapa LD-prosessi. Itävaltalaiset valmistusteollisuuden yritykset ovat pääosin PK-yrityksiä, mutta esimerkiksi sementtiä, paperia, olutta, sokeria ja sokerituotteita valmistaa myös suurempia yrityksiä. Itävallassa tuotetaan myös muun muassa alumiiniä, teollisuuskoneita, moottoriajoneuvoja, kemikaalia, elektroniikkaa, tekstiilejä, lasia, posliinia ja käsiteollisuuden tuotteita. Itävallan palveluala tuottaa 62,8 prosenttia bruttokansantuotteesta ja työllistää 71 prosenttia työvoimasta. Matkailun kautta saa työnsä jopa joka kuudes työntekijä.
Itävallan talous on vahvasti kytkeytynyt Keski- ja Itä-Eurooppaan. Saksa on ylivoimaisesti tärkein kauppakumppani, sillä vuonna 2020 viennistä sinne suuntautui 30,4 prosenttia ja tuonnista Saksan osuus oli 34,7 prosenttia. Yhdysvallat on toiseksi suurin vientimaa ja Kiina tuontimaa. Muut suuret kauppakumppanit ovat Italia, Sveitsi, Ranska, Puola ja Tšekki. Tärkeimpiä vientituotteita ovat moottoriajoneuvot ja niiden osat, lääkkeet, ihmisten ja eläinten veri sekä mineraaliöljyt.
Itävallassa on vahva ammattiyhdistysliike. Yli 40 % työvoimasta kuuluu Österreichischer Gewerkschaftsbundiin (ÖGB). Teollisuus, ammattiliitot, maatalouden eturyhmät ja hallitus (ns. sosiaalipartnerit, Sozialpartner) neuvottelevat laajan tulopoliittisen kokonaisratkaisun.
Itävallan sähköstä tuotetaan noin kolmasosa vesivoimalla. Itävallassa ei ole ydinvoimaloita. Voimalaitoksen rakentaminen aloitettiin vuonna 1972 Zwentendorfiin Tonavan varrella. Vuonna 1978 järjestettiin kuitenkin kansanäänestys, ja 50,5 % äänestäjistä vastusti ydinvoiman käyttöönottoa, eikä voimalaa ole avattu. Maassa säädettiin laki ydinvoiman kieltämiseksi. Vuonna 2009 voimala muutettiin aurinkovoimalaksi.
Talous > Liikenne

Itävallan halki on vuosisatoja kulkenut tärkeitä liikennereittejä eri Euroopan osiin. Sen pohjalta maahan on syntynyt tiheä maantieverkosto, ja maassa on myös useita moottoriteitä. Rautateitä puolestaan operoi valtion omistama Österreichische Bundesbahnen. Isoimmissa kaupungeissa on niin sanottu S-Bahn-paikallisjunajärjestelmä, ja Alpeilla on puolestaan monia maisemallisesti tunnettuja rautateitä, kuten Semmeringin rautatie.
Lufthansan omistama Austrian Airlines on entinen valtionyritys. Itävallan tärkein lentoasema on Wienin kansainvälinen lentoasema. Tonava on puolestaan tärkeä vesireitti Saksan ja Mustanmeren välillä.
Väestö

Itävallassa asui vuoden 2021 alussa maan tilastokeskuksen mukaan 8 933 346 ihmistä. Itävallan väkiluku ylitti 8 miljoonan asukkaan rajan vuonna 2000, kun noin vuonna 1900 nykyisten rajojen sisällä asui vajaa 6 miljoonaa ihmistä. Itävallan tilastokeskuksen arvion perusteella vuonna 2080 asukkaita olisi 9,94 miljoonaa.
Itävallan väestö on vuosien 2011–2021 välillä kasvanut pääosin maahanmuuton ansiosta. Väkiluku kasvoi tuona aikana yli 557 tuhannella asukkaalla, ja maahanmuuton osuus kasvusta oli 97 prosenttia. Maahanmuuton seurauksena ulkomaalaisten osuus Itävallan väestöstä on myös kasvanut. Vuonna 1985 ulkomaalaisia oli 3,9 prosenttia, kun vuoden 2020 heidän osuutensa oli 17,1 prosenttia. Suurimmat ulkomaalaisryhmät ovat saksalaiset, romanialaiset, serbit, turkkilaiset ja unkarilaiset. Väestö on silti varsin homogeenista, sillä itävaltalaisten osuus on 82,9 prosenttia.
Historiallisista vähemmistöistä Burgenlandin osavaltiossa elää unkarilaisten, romanien, slovakkien ja kroaatteja. Unkarilaisia elää lisäksi Wienissä ja romaneja ympäri maata. Itävallan sloveenit ovat keskittyneet maan etelärajalle Kärntenin ja Steiermarkin osavaltioihin. Itävallan turkkilaiset ovat maahan 1960-luvulta lähtien töihin tulleiden jälkeläisiä.
Vaikka eri vähemmistöryhmät puhuvatkin omia kieliänsä, lähes kaikki itävaltalaiset puhuvat saksaa, joka suurimmassa osassa maassa on baijerin tai itävaltalais-baijerilaista murretta. Vuoristoissa on kehittynyt monta erillistä saksan murretta, joista kaikki Vorarlbergin alemannimurretta lukuun ottamatta kuuluvat itävaltalais-baijerilaiseen ryhmään.
Itävaltalaisista noin kolme neljäsosaa oli vuoden 2009 tiedon perusteella kristittyjä. Suurin osa kristityistä on katolisia, mutta maassa on myös protestantteja, erityisesti luterilaisia, ja ortodokseja. Itävallan katolisen kirkon mukaan maassa oli vuoden 2021 lopulla 4,83 miljoonaa katolisia. Katoliseen kirkkoon kuuluvien määrä on vähentynyt koko ajan, ja esimerkiksi vuonna 2001 maassa oli vielä 5,9 miljoonaa katolista. Vuoden 2009 tilastojen mukaan itävaltalaisista 12,0 prosenttia oli ateisteja ja 4,2 prosenttia muslimeja. Muslimeista monet kuuluvat maan turkkilais- tai bosniakkivähemmistöön. Pelkästään Wienissä asui ennen toista maailmansotaa yli 200 000 juutalaista, mutta sodan jälkeen heitä oli enää noin 4 500. Itävaltaan on sittemmin muuttanut juutalaisia erityisesti itäisestä Euroopasta ja Keski-Aasiasta.
Itävalta on kaupungistunut valtio, ja yli puolet asukkaista elää yli 10 000 asukkaan kaupungeissa. Noin neljäsosa kaikista itävaltalaisista elää Wienin suurkaupunkialueella. Wienin kunnan alueella asui vuoden 2021 tilastojen mukaan 1,92 miljoonaa ihmistä. Seuraavaksi suurimmat kaupungit olivat Graz (291 134 asukasta), Linz (206 537 asukasta), Salzburg (155 416 asukasta), Innsbruck (131 059 asukasta) ja Klagenfurt (101 765 asukasta).
Kulttuuri > Arkikulttuuri

Itävallan historiassa Alpit ovat muodostaneet luontaisen kulkuesteen, ja niiden rajaamissa laaksoissa on syntynyt erilaisia perinteitä. Media ja ihmisten helpottunut liikkuvuus ovat sittemmin pienentäneet alueellisia eroja. Noin kolmannes itävaltalaisista asuu viidessä suurimmassa kaupungissa. Loput asuvat pikkukaupungeissa tai maaseudulla. Maatilat ovat usein kuuluneet samalle suvulle vuosisatojen ajan, ja niissä on kellotorni, jonka avulla väki on voitu kutsua pelloilta syömään. Maan länsiosissa on sveitsiläistyyppisiä jyrkkäkattoisia puutaloja, kun taas itäosissa Tonavan alueen taloissa on enemmän slaavilaisia vaikutteita ja rapattuja seiniä.
Itävaltalainen ruokakulttuuri on saanut vaikutteita Saksasta, Unkarista, Tšekistä ja Pohjois-Italiasta. Aamiainen on tyypillisesti kevyt: kahvia tai maitoa ja hillovoileipiä. Makkarasämpylä on tyypillinen aamupäivän välipala. Lounas on päivän pääateria ja siihen kuuluu keitto ja lihapitoinen pääruoka, kuten wieninleike lisukkeineen. Kaupungeissa iltapäiväkahvi on tärkeä tapahtuma, ja kahvilakulttuuri on vilkasta. Ilta-ateria on kevyenpuoleinen, esimerkiksi leikkeleitä, leipää ja viiniä tai olutta.
Kulttuuri > Taide ja kirjallisuus

Itävallassa on syntynyt monia klassisen musiikin keskeisiä säveltäjiä, kuten ystävykset Wolfgang Amadeus Mozart ja Joseph Haydn sekä heidän jalanjäljissään jatkanut Franz Schubert. Myöhemmän romantiikan suurellista orkesterityyliä edustivat Anton Bruckner ja Gustav Mahler, kun taas Johann Strauss nuorempi sai mainetta valssien säveltäjänä. 1900-luvun alussa musiikkia uudistaneen niin sanotun toisen Wienin koulukunnan säveltäjiä olivat Arnold Schönberg, Anton Webern ja Alban Berg.
1800-luvun lopulla Wienissä syntyi kuvataiteen koulukunta, jota kutsutaan Wienin sesessioksi, jonka keskeisin taiteilija oli Gustav Klimt. Siinä olivat mukana myös arkkitehdit Otto Wagner, Adolf Loos ja Josef Hoffmann. Viimeksi mainittu oli perustamassa myös osuustoiminnallista taidekäsityön yritystä Wiener Werkstätteä. Klimtin sessionisteista erosi myöhemmin ryhmä, jota kautta nousivat esille muun muassa Oskar Kokoschka, Alfred Kubin ja Egon Schiele. Itävallassa 1900-luvulla kehittyneitä taiteen suuntauksia ovat myös fantastinen realismi ja Junge Wilde.
Itävallan kirjallisuus on kehittynyt osana saksankielistä kirjallisuutta. Varhaisista kirjailijoista Franz Grillparzer (1791–1872) kirjoitti mahtipontista isänmaallista runoutta, jota koululaiset lukevat edelleen. Rainer Maria Rilke oli lahjakas filosofinen runoilija 1900-luvulla. Kirjailija Robert Musil tuli tunnetuksi maailmansotien välisenä aikana. Runoilija Peter Rosegger oli Nobel-ehdokkaana 1913, kirjailija Elfriede Jelinek sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2004.
Monet tunnetuimmista itävaltalaisista näyttelijöistä ja elokuvaohjaajista on tehnyt uransa Yhdysvalloissa. Tällaisia näyttelijöitä ovat muun muassa Paul Henreid, Oscar Homolka, Hedy Lamarr, Maximilian Schell ja kehonrakentajasta näyttelijäksi ryhtynyt Arnold Schwarzenegger. Tunnettuja itävaltalaisyntyneitä ohjaajia ovat puolestaan Erich von Stroheim ja Otto Preminger.
Kulttuuri > Tiede ja filosofia

Neljä itävaltalaista fyysikkoa on saanut Nobelin: Erwin Schrödinger, Victor F. Hess, Wolfgang Pauli ja Anton Zeilinger. Veriryhmien keksijän Karl Landsteinerin lisäksi kuusi muuta lääketieteilijää ja neljä kemistiä on palkittu Nobelilla.
Itävallasta tuli filosofian keskus vuonna 1874, kun Franz Brentano kutsuttiin opettamaan Wieniin. Hänen ympärilleen kehittyi Brentanon koulukunta. Brentanon seuraajista Alexius Meinong puolestaan perusti Grazin koulukunnan. Wienin piiri syntyi Moritz Schlickin ja Otto Neurathin ympärille. Loogista empirismia edustaneen piirin lähellä olivat myös Ludwig Wittgenstein ja Karl Popper, jotka kuitenkin vaikuttivat pääosin Britanniassa. Itävaltalainen psykologian koulukunta syntyi Sigmund Freudin opetusten jälkeen. Freudin opit perustuivat psykoanalyysiin ja -terapiaan. Muista psykologeista Alfred Adler on yksilöpsykologian perustaja. Grazin koulukunnassa harrastettiin hahmopsykologiaa. Lisäksi Viktor Frankl on perustanut logoterapian, Erwin Ringel tutkinut itsemurhia ja Paul Watzlawick viestintäpsykologiaa.
Kulttuuri > Maailmanperintökohteet

Unescon maailmanperintöluettelossa on 12 kohdetta Itävallasta
Alppien paalutalot, jaettu Italian, Ranskan, Saksan, Slovenian ja Sveitsin kanssa
Euroopan suuret kylpyläkaupungit, jaettu Belgian, Italian, Ranskan, Saksan, Tšekin ja Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa
Fertö/Neusiendlerseen kulttuurimaisema, jaettu Unkarin kanssa
Grazin historiallinen keskusta
Hallstatt-Dachstein Salzkammergutin kulttuurimaisema
Karpaattien ja muiden Euroopan alueiden pyökkimetsät (jaettu 17 maan kanssa)
Salzburgin kaupungin historiallinen keskusta
Schönbrunnin palatsi ja puutarhat
Semmeringin rautatie
Tonavan limes, jaettu Saksan ja Slovakian kanssa
Wachaun kulttuurimaisema
Wienin historiallinen keskusta
Kulttuuri > Tiedotusvälineet

Itävallan yleisradioyhtiönä toimii Österreichischer Rundfunk (ORF), joka on selkeästi suurin radio- ja televisiotoimija. Tutkimusten mukaan se on myös luotetuin uutislähde kansalaisten keskuudessa. Johtavia sanomalehtiä ovat Der Standard ja Die Presse. Iltapäivälehdistä luetuimpia ovat Kronen Zeitung ja Heute.
Toimittajat ilman rajoja -järjestön listauksessa Itävalta oli vuonna 2024 lehdistönvapaudessa 180 maan joukossa sijalla 32. Sadasta mahdollisesta pisteestä se sai 75. Tulosta ovat viime vuosina heikentäneet poliittiset ja taloudelliset painostusyritykset, muun muassa liittokansleri Sebastian Kurz joutui vuonna 2021 eroamaan, kun hänen ja eräiden muiden poliitikkojen epäiltiin ostaneen myönteistä uutisointia Österreich-iltapäivälehdestä. Toimittajat ilman rajoja nostaa suurimpina ongelmina esiin mediaomistusten keskittyneisyyden ja toimittajien rajoitetun pääsyn yleisiin asiakirjoihin eli avoimuusperiaatteen huonon toteutumisen. Lisäksi lehdistötuet jaetaan levikkimäärän mukaan, joten eniten niitä saavat iltapäivälehdet.