stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vasili Tropinin
Elämäkerta

Tropinin syntyi maaorjaksi kreivi Münnichille Korpovossa Novgorodin kuvernementissä, josta hänet siirrettiin kreivi Morkoville osana Münnichin tyttären myötäjäisiä. Pian hänet lähetettiin Pietariin opiskelemaan kondiittorin elinkeinoa. Sen sijaan että hän olisi opiskellut sokerileipuriksi, Tropinin kävi salaa Keisarillisen taideakatemian piirustustunneilla.
Vuonna 1799 hänen omistajansa salli Tropininin opiskella taideakatemiassa ei-tutkinto-opiskelijana (Postoronni utšenik). Hän kävi S.S. Šukinin tunneilla ja häntä tuki Taideakatemian rehtori Aleksandr Sergejevitš Stroganov. Vuonna 1804 Ytopinin työ Poika suree kuollutta lintua asetettiin näytteille taideakatemian näyttelyyn ja se sai huomiota Venäjän keisarinnalta (todennäköisesti leskikeisarinna Maria Fjodorovnalta).
Menestyksensä aattona kreivi Morkov kutsui Tropininin takaisin Pietarista tilalleen Ukrainan Kupavkaan. Tropinin nimitettiin kondiittoriksi ja lakeijaksi. Pian kuitenkin hänen omistajansa muutti mielensä ja määräsi Tropininin kopioimaan eurooppalaisten ja venäläisten maalareiden teoksia ja tuottamaan Morkovien muotokuvia. Tropinin myös maalasi paikallisessa kirkossa. Tropinin vietti noin kaksikymmentä vuotta Ukrainassa, ja monet hänen tuon aikansa teoksista kuvaavat Ukrainan kansaa tai maaseutua.
Tropinin kuitenkin jatkoi työskentelyä ja opiskelua. Vakiinnutettuaan asemansa muotokuvamaalarina hän kirjoitti:
»Opiskelin vähän...Akatemiassa, mutta opin...Vähä-Venäjällä. Siellä maalasin luontoa ilman lepoa, maalasin kaikkea ja kaikkia ja nämä työt ovat parhaimpia tähän asti tekemistäni.. »
Tämän ajan huomattavimpia töitä ovat A. I. Tropininan, taiteilijan vaimon, muotokuva (1809), Arseni Tropinin, taiteilijan pojan, muotokuva (n. 1818), Kirjailija ja historioitsija N. M. Karamzinin muotokuva (1818).
Vuonna 1823 47-vuoden iässä Tropininistä tuli vihdoin vapaa mies ja hän muutti Moskovaan. Samana vuonna hän asetti näytteille teokset Pitsinnyplääjä, Kerjäläinen ja Taiteilija Skotnikovin muotokuva Keisarilliseen taideakatemiaan ja sai virallisen taidemaalarin todistuksen (Svobodnyi Hudožnik). Vuonna 1824 hänestä tuli akateemikko.
Vuodesta 1833 hän opetti Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa. Vuonna 1843 hänet valittiin Moskovan taiteilijaseuran kunniajäseneksi. Hän kuoli 1857 81-vuoden iässä ja hänet haudattiin Vagankovon hautausmaalle Moskovaan. Elämänsä aikana Tropinin maalasi yli 3000 muotokuvaa.
Vasili Tropinin teoksia

Kultakirjoja, 1826.
Kreivi Morkov perheineen, 1813.
Taiteilijan poika
Arseni Tropinin, 1818.
Nikolai Karamzin, 1818.
Piiskaan nojaava ajuri, 1820.
Ustym Karmeljuk, 1820-luku.
Konstantin Ravitš, 1823.
Pitsinnyplääjä, 1823.
Aleksandr Puškin, 1827.
Vasili Karatygin, 1842.
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Anthony Trollope

| Anthony Trollope |
| --- | --- |
 Anthony Trollope
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1815 Lontoo
Kuollut: 6. joulukuuta 1882 (67 vuotta) Lontoo
Kansalaisuus:  englantilainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anthony Trollope (24. huhtikuuta 1815 Lontoo – 6. joulukuuta 1882 Lontoo) oli englantilainen kirjailija. Hän oli viktoriaanisen ajan suosituimpia kirjailijoita. Monet hänen suosituista tarinoistaan sijoittuvat kuvitteelliseen Barsetshiren kreivikuntaan Englannissa.
Trollopen lapsuus ja nuoruus oli aineellisesti niukkaa. Hänen isänsä oli huonosti menestyvä asianajaja. Äiti elätti perhettä kirjallisilla töillä, jotka saavuttivat kohtuullista menestystä. Perhe asui pitkään Belgiassa. Trollopen koulunkäynti sujui heikonlaisesti. Hän työskenteli vuosina 1834–1859 postin palveluksessa, ensin postivirkailijana Lontoossa ja sitten postitarkastajana Irlannissa, jossa hän asui 18 vuotta. Näitä asioita Trollope on tarkasti kuvannut kaksiosaisessa omaelämäkerrassaan Autobiography (1883).
Irlannin-vuosinaan Trollope alkoi kirjoittaa. Hän teki sitä säännöllisesti päivittäin postivirkailijan toimen ohella. Ahkeralla työllä hän sai romaanin valmiiksi kahdessa kuukaudessa. Elämänsä viimeisen 25 vuoden aikana hän kirjoitti 70 teosta, joista yli 50 on laajoja romaaneja. Kirjat ovat tarkkoja viktoriaanisen ajan kuvauksia ilman intellektuellia tai kriittistä ulottuvuutta. Trollope pyrki liikemiesmäisesti kirjoittamaan suuren yleisön maun mukaisesti. Hän pyrki kuvaamaan hyveellisyyden houkuttelevaksi ja paheellisuuden rumaksi. Menestyksensä ansiosta Trollope pääsi sisään Lontoon hienoihin seurapiireihin. Siellä hän keräsi aineistoa suureen romaanisarjaansa Palliser-taru (Palliser series). Siihen kuuluvia teoksia julkaistiin vuosina 1864–1880. Niissä kuvatun suvun vaiheissa ilmenevät sekä poliittiset juonittelut että sisäiset henkilösuhteet. Tämän sukukronikan jälkeen Trollopen teoksissa alkoi esiintyä kriittisyyttä ja satiirisuutta. Rahan valtaa hän kuvasi suorastaan katkerassa sävyssä.
Teokset

The Warden, 1855 (Vanhan miehen omatunto)
Barchester Towers (1857)
Doctor Thorne (1858)
Framley Parsonage (1861)
The Small House at Allington (1864)
Can you forgive her?, 1865 (Epävarmoja tunteita. Palliser-taru 1)
Last Chronicle of Barset (1867)
Phineas Finn (1869)
An Autobiography (kaksiosainen, 1883)
He Knew He Was Right (1869)
Teokset > Suomennetut teokset

Vanhan miehen omatunto.  (The Warden, 1855, Chronicles of Barsetshire)  WSOY, 1953.  Sarja:  Maailman suurromaaneja
Epävarmoja tunteita.  ((Can you forgive her?, 1865.) Palliser-taru 1)  Suomentanut Marja Helanen-Ahtola. Karisto, 1978.  ISBN 951-23-1281-6
Korkeita tavoitteita (Can you forgive her?), suom. Marja Helanen-Ahtola, Sarja: Palliser-taru 2 Hämeenlinna: Karisto 1979 ISBN 951-23-1321-9
Toiveita (Phineas Finn), suom. Marja Helanen-Ahtola, Sarja: Palliser-taru 3 Hämeenlinna: Karisto 1979  ISBN 951-23-1395-2
Kunnian vuoksi (Phineas Finn), suom. Marja Helanen-Ahtola, Sarja: Palliser-taru 4 Hämeenlinna: Karisto 1979 ISBN 951-23-1396-0
Timanttien välkettä (The Eustace diamonds), suom. Marja Helanen-Ahtola, Sarja: Palliser-taru 5 Hämeenlinna: Karisto 1980 ISBN 951-23-1485-1
Salaisia juonia (The Eustace diamonds), suom. Marja Helanen-Ahtola, Sarja: Palliser-taru 6 Hämeenlinna: Karisto 1980 ISBN 951-23-1486-X
Liian suuri houkutus  (Phineas Redux), suom. Marja Helanen-Ahtola, Sarja: Palliser-taru 7 Hämeenlinna: Karisto 1981 ISBN 951-23-1722-2
Murhasta syytettynä (Phineas Redux), suom. Marja Helanen-Ahtola, Sarja: Palliser-taru 8 Hämeenlinna: Karisto 1981 ISBN 951-23-1723-0
Herra Slope lausuu jäähyväiset, teoksessa: Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Eino Railo, WSOY 1933
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anthony Trollope Wikimedia Commonsissa
The Trollope Society (englanniksi)
Trollopen teoksia Gutenberg-projektissa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Australia  Irlanti  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Trikotekeenit

Trikotekeenien kemiallinen rakenne
Trikotekeenit muodostavat laajan yhdisteryhmän, joka kuuluu seskviteterpeeneihin. Trikotekeenejä tuottavat tietyt homelajit, jotka kuuluvat seuraaviin homesienisukuihin: ennen muuta Fusarium, mutta myös Myrotecium, Cephalosporium, Vertimonosporium sekä Stachybotrys.
Sienet, jotka tuottavat trikotekeeneja, ovat kasvipatogeeneja, ja tuhoavat erilaisia viljelykasveja. Koska toksiinintuottajat pilaavat elintarvikkeita, ne tunnetaan ympäri maailman ihmisten ja eläinten myrkyttäjinä. Niitä pidetään myös potentiaalisina biologisina aseina.
Trikotekeenien kemialliset ominaisuudet

Trikotekeenit ovat tyypillisesti hyvin stabiileja, alhaisen molekyylimassan omaavia yhdisteitä, jotka liukenevat suhteellisen huonosti veteen. Asetoniin, etyyliasetaattiin, kloroformiin, dimetyylisulfoksidiin, etanoliin, metanoliin ja propyleeniglykoliin ne liukenevat sen sijaan hyvin. Puhtailla trikotekeeneillä on yleensä alhainen höyrynpaine. Kun trikotekeenejä liuotetaan homekasvustoista orgaanisilla liuottimilla, muodostuu kellanruskeaa nestettä. Kun liuottimen annetaan haihtua, muodostuu keltaista, kidemäistä tuotetta. Puhtaat trikotekeenit kestävät korkeita lämpötiloja, ilmaa ja valoa, mutta 3–5 % pitoinen natriumhypokloriitti inaktivoi toksiinit. Natriumhypokloriitin tehoa voi lisätä pienellä määrällä alkalia.
Trikotekeenien toksikologiaa

Trikotekeenit kuuluvat mykotoksiineihin, ja ne ovat myrkyllisiä nisäkkäille, linnuille, kaloille ja kasveille. Kotieläimille sattuneita myrkytyksiä tunnetaan lukuisia, ja muutamissa tapauksissa on sattunut ihmisten myrkytyksiä. Eräs tunnetuimmista myrkytysepisodeista tapahtui Orenburgissa Neuvostoliitossa vuonna 1944, kun sodan aikana vilja jäi pellolle ja homehtui. Kuolleisuus oli viljan syönnistä sairastuneilla jopa 60 %, ja oireina oli oksentelua, ripulia, ihotulehduksia ja verenvuotoja.
Akuutti myrkyllisyys vaihtelee yhdisteestä ja myrkytyksen saaneesta koe-eläimestä riippuen. Trikotekeenit estävät proteiinisynteesiä ja kiinnittyvät  ribosomeihin. Ne aiheuttavat muun muassa ripulia, oksentelua, painonlaskua, hermostohäiriöitä, sydän- ja verisuonihäiriöitä, immuunijärjestelmän lamaantumista,verisolujen katoa, iho-oireita sekä hedelmällisyyden alenemista. Tappava annos on eri lajeilla 0,5–70 mg/kg.
Trikotekeenejä

Deoksinivalenoli; skirpenolit; HT-2; neosolanioli; nivalenoli; roridiinit; satratoksiinit; trikodermiini; T-2; verrukariinit
Aiheesta muualla

Terveysportti: Trikotekeenit
Trichothecene mycotoxins (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pete Townshend

| Pete Townshend |
| --- | --- |
 Pete Townshend vuonna 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. toukokuuta 1945 (ikä 79)
Ammatti:  muusikko, laulaja-lauluntekijä, säveltäjä, kirjailija
Muusikko
Taiteilijanimi:  Bijou Drains
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1962–
Tyylilajit:  rock, art rock, hard rock, power pop, progressiivinen rock, british beat, jazz
Soittimet:  laulu, kitara, basso, huuliharppu, koskettimet, banjo, tinapilli, mandoliini, ukulele, viulu, haitari, rummut
Yhtyeet:  The Who, Deep End, Thunderclap Newman
Levy-yhtiöt:  Track, Polydor, Atlantic, Atco, Decca, Rykodisc, Warner Bros.
Aiheesta muualla
www.petetownshend.co.uk
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Peter Dennis Blandford ”Pete” Townshend (s. 19. toukokuuta 1945 Lontoo, Englanti) on brittiläinen rockmuusikko, joka tunnetaan ennen kaikkea The Who -yhtyeen kitaristina ja pääasiallisena lauluntekijänä. Häntä pidetään yhtenä 1960-luvun innovatiivisimmista rock-kitaristeista, ja hänen soundiaan ja tyyliään on seurattu nykypäiviin asti. Hän oli ensimmäisiä säröä ja feedback-efektiä hyödyntäneitä rock-kitaristeja. Townshendilla on ollut esiintyessään tapana pyörittää koko soittokäsivarttaan laajakaarisesti ilmassa ikään kuin tuulimyllyn lapaa ("viikatekäsi"). Tavasta on tullut vuosien saatossa eräänlainen rock-klisee. Myös rock-kitaristien keskuudessa esiintynyt tapa särkeä soittimensa konsertin päätteeksi on lähtöisin Townshendilta.
Townshendin tunnettuja sävellyksiä ovat esimerkiksi "My Generation", "I Can't Explain", "Happy Jack", "Substitute", "The Kids Are Alright", "Magic Bus" ja "Pinball Wizard".
Townshendia pidetään rock-oopperan keksijänä. Kuvataidekoulua käynyt Townshend vaikutti 1960-luvulla myös rock-konserttien visuaalisen ja performatiivisen puolen kehitykseen.
The Who -tuotannon ohella Townshend on julkaissut myös useita soololevyjä, joista tunnetuin lienee Empty Glass vuodelta 1980. Maininnan ansaitsee myös Small Faces -kitaristi Ronnie Lanen kanssa tehty yhteinen albumi Rough Mix (1978). Townshend pyöritti aikoinaan kustannusliikettä ja on kirjoittanut itsekin omaelämäkerran, novellikokoelman Horse´s Neck ja romaanin The Age of Anxiety.
Townshend sanoo haastattelussa marraskuussa 2019, että tajunnanräjäyttävintä musiikkia, mitä hän on äskettäin kuullut, on Jaakko Kuusiston ensimmäinen viulukonsertto.
Elämä

Townshendin ensimmäinen yhtye oli John Entwistlen ja Roger Daltreyn kanssa 1962 perustettu Detours. Monien rocktähtien tavoin Townshendilla on elämänsä aikana ollut vakavia ongelmia alkoholin ja huumausaineiden kanssa, mitä hän on itsekin kuvaillut useissa lauluissaan (esimerkiksi The Whon albumilla The Who by Numbers 1975). Townshendilla todettiin jo 1970-luvulla äänekkään musiikin aiheuttama kuulovaurio; hän oli ensimmäisiä rocktähtiä, jotka toivat kuulo-ongelmat julkisuuteen.
Musiikin lisäksi Townshend on kirjoittanut romaanin The Age of Anxiety: A Novel (2019). Sen pohjalta hänen on tarkoitus kirjoittaa libretto tulevalle oopperalle. Aiemmin hän on kirjoittanut omaelämäkerran, esseitä ja kaksi rock-oopperaa eli Tommyn ja Quadrophenian.
Musiikkilaitteisto

Townshend on läpi uransa käyttänyt erilaisia kitaroita, mutta ehkä eniten hän on profiloitunut käyttämään Fender Telecasteria jossa on Gibsonin mikrofonit.
Townshend on myös ensimmäinen jonka sanotaan kehittäneen niin sanotun ”tuplastackin”, joka tarkoittaa kahden kitaravahvistimeen kytketyn kaiutinkaapin asettamista päällekkäin. Hän käytti useita tällaisia saadakseen aikaan äänenvoimakkuuden joka kuuluisi muun bändin soiton läpi.
Townshend käyttää Hiwattin suuritehoisia vahvistimia kytkettynä Marshallin kaappeihin. Hän on sanonut ettei koskaan pitänyt Marshallin vahvistimista.
Soolotuotanto

Albumin julkaisuvuoden perässä korkein sijoitus Yhdysvaltain albumilistalla
Who Came First                         (1972), US #69
Rough Mix (1978) (Ronnie Lanen kanssa)
Empty Glass                            (1980), US #5
All the Best Cowboys Have Chinese Eyes (1982), US #26
Scoop                          (1983), US #35
White City: A Novel                    (1985), US #26
Deep End Live (1986)
Another Scoop                          (1986), US #198
The Iron Man: A Musical                (1989), US #58
Psychoderelict                         (1993), US #118
Live: A Benefit For Maryville Academy        (1998)
Live: The Fillmore                     (2000)
Live: The Empire                       (2000)
Avatar (2000)
Lifehouse Chronicles (2000)
Live: Sadler's Wells                   (2001)
Live: La Jolla                         (2001)
Scoop 3                                (2001), US #22
Live: BAM 1993 (2003)
Kirjat

Kuka olen (Who I am), Like 2013 ISBN 978-952-01-0801-4 (omaelämäkerta)
The Age of Anxiety: A Novel (2019)
Galleria

Pete Townshendin kuuluisa ”viikatekäsi” The Whon konsertissa Torontossa 1976.
Pete Townshend (2006)
Pete Townshend vuonna 2007.
Townshend ja kuuluisa modattu Telecaster.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pete Townshend Wikimedia Commonsissa
Pete Townshend puhuu (1982). Yle Elävä arkisto.
Otteita Pete Townshendin elämäkerrasta (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Tšekin ja Slovakian ortodoksinen kirkko

| Tšekin ja Slovakian ortodoksinen kirkko |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  Ortodoksinen
Hallinto:  Autokefalinen kirkkokunta Venäjän ortodoksisen kirkon tunnustamana vuodesta 1951 ja ekumeenisen patriarkaatin tunnustamana vuodesta 1998
Johtaja:  Metropoliitta Rastislav
Toiminta-alue:  Tšekki, Slovakia
Perustaja:  Kyrillos ja Methodios
Hiippakuntia:  4
Seurakuntia:  172
Jäseniä:  100 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tšekin ja Slovakian ortodoksinen kirkko sai Konstantinopolin ekumeeniselta patriarkaatilta autokefalian vuonna 1998. Kirkkoa johtaa Prahan arkkipiispa ja koko Tšekin ja Slovakian maan metropoliitta Kryštof yhdessä kolmen hiippakuntapiispan kanssa. Kirkon alaisuudessa toimii yksi munkkiluostari ja yksi nunnaluostari ja kirkolla on jäseniä noin 150 000.
Aiheesta muualla

Tšekin ja Slovakian ortodoksinen kirkko (Arkistoitu – Internet Archive) (slovakiksi)
Tšošanlahti

Tšošanlahti lentokoneesta nähtynä.
Tšošanlahti (ven. Чёшская губа́, Tšošskaja guba, myös Че́шcкая губа́, Tšešskaja guba) on Barentsinmeren itäosassa Kaninin niemimaan ja mantereen välissä sijaitseva lahti. Sen pituus on 110 kilometriä, leveys lahden suussa 55 kilometriä ja suurin leveys 130 kilometriä. Rannat ovat enimmäkseen alavia, mutta koillisessa jyrkkiä. Lahti jäätyy marraskuussa ja vapautuu jäistä kesäkuun lopussa. Siihen laskevia jokia ovat Vižas, Oma, Pjoša sekä Tšoša (Tšeša), josta lahti on saanut nimensä.
Transilvania

| Transilvania rom>  Ardeal, unk. Erdély, saks. Siebenbürgen |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
   Varsinainen Transilvania  Baanaatti, Crișana ja Maramureș
Valtio:  Romania
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  Historiallinen alue
 – suurin kaupunki:  Cluj-Napoca
Pinta-ala:  102 200 km²
Väkiluku:  7 221 733
Kielet:  romania, unkari ja saksa
Transilvania (rom. Ardeal tai Transilvania, unk. Erdély, saks. Siebenbürgen) on historiallinen alue ja suuriruhtinaskunta, joka kattaa nykyisen Romanian keskiosat. Transilvania on kuvitteellisen kreivi Draculan kotipaikka, ja monet vampyyrimyytit liitetään alueeseen.
Maantiede ja väestö

Transilvanian erottavat eteläisestä Valakiasta Transilvanian Alpit, idässä Moldaviasta ja Bukovinasta Itä-Karpaatit.  Transilvania on 305–488 metriä korkeaa ylätasankoa, josta vedet virtaavat Tonavaan Mureș- ja Someșjokien kautta. Suurimpia kaupunkeja ovat Cluj-Napoca,  Brașov ja Sibiu. Transilvania on Romanian kehittyneintä seutua, jossa on myös runsaita mineraalivaroja ja metsää.
Transilvanian 7,3 miljoonanlähde? väestöstä pääosa on romanialaisia, ja merkittäviä vähemmistöjä ovat unkarilaiset (1,4 miljoonaa), romanit ja saksalaiset (200 000).
Historia

Transilvania oli aikoinaan Daakian keskus. Rooman keisari Trajanus valloitti Daakian vuosien 101–102 ja 105–106 sodissa. Aurelianus joutui kuitenkin vetäytymään 271 ja maakuntaa hallitsivat gootit, kunnes hunnit kukistivat heidät 376. Hunnien valta kesti Attilan kuolemaan (453) saakka. 900-luvulla madjaarit eli unkarilaiset valloittivat Transilvanian ylängön Árpádin johdolla. 1100- ja 1200-luvulla alueelle saapui saksikolonisteja. Saksalainen nimi Siebenbürgen tulee tämän ajan seitsemästä linnoitetusta kaupungista. 1200-luvulla Unkarin András II kutsui Saksalaisen ritarikunnan puolustamaan maata turkkilaisilta kumaaneilta, joita seurasivat mongolit 1241.
Vuonna 1446 János Hunyadi sai paavillisen tunnustuksen Transilvanian ruhtinaaksi ansioistaan taistelussa osmaneja vastaan. Häviö Mohácsin taistelussa 1526 kuitenkin tiesi Transilvanian joutumista Unkarilta Osmanien valtakunnalle. Vuonna 1571 valtaan noussut Báthoryn suku hallitsi Transilvaniaa István Báthorysta (1571–1575) lähtien ruhtinaina turkkilaisten alaisuudessa. Unkarikin joutui pääosin turkkilaisten valloittamaksi ja jakautui turkkilaisten ja Itävallan Habsburgien hallitsemiin osiin. Turkkilaiset ja itävaltalaiset taistelivat puoli-itsenäisestä Transilvanista kaksi vuosisataa. 1600-luvun alussa Valakian Mikael Rohkea yhdisti kolme romanialaista ruhtinaskuntaa lyhyeksi aikaa ennen murhaansa elokuussa 1601.lähde?
Transilvanian kulta-aika koitti Gábor Bethlenin (1613–1629) ja György I Rákóczyn (1630–1648) aikana. Bethlen soti keisaria vastaan kolmikymmenvuotisessa sodassa kolme kertaa, ja hänet kruunattiin Unkarin kuninkaaksi. Rákóczy sai pakotettua keisarin hyväksymään jälleen unkarilaisten protestanttiuden. Heidän hallituskautensa kehittivät myös koulutusta ja kulttuuria. Vuonna 1683 turkkilaiset lyötiin Wienin piirityksessä ja Transilvanian liitto Osmanien valtakunnan ja Ranskan kanssa osoittautui kohtalokkaaksi. Vuonna 1691 Transilvania liitettiin Itävallan kruununmaihin ja 1711 mennessä ruhtinaat korvattiin itävaltalaisilla kuvernööreillä. Transilvanian korotus 1765 suuriruhtinaskunnaksi oli vain muodollisuus.lähde?
Transilvanian aateliset, pääasiassa unkarilaiset ja székelyt, muodostivat 1848 liiton Unkarin kanssa ja lupasivat pääosin romanialaisille talonpojille  maaorjuuden lopettamista vastineeksi tuesta Itävaltaa vastaan. Romanialaiset ja saksit hylkäsivät tarjouksen ja taistelivat Unkarin armeijaa vastaan. Itävallan sotilashallinto 1849–1860 oli tuhoisa unkarilaisille mutta hyödytti romanialaisia talonpoikia. Kuitenkin vuonna 1867 tapahtuneessa Itävalta-Unkarin muodostamisessa Transilvania liitettiin Unkarin valtaan. Trianonin rauhansopimuksessa 1920 Romania sai Transilvanian. Elokuussa 1940 Adolf Hitler antoi Wienin välitystuomiossa Transilvanian pohjoisosan Unkarille, mutta vuonna 1947 se palautettiin Romanialle.
Kuvia

Unkarilaisvähemmistön asuinalueet.
Șirnea Brașovin piirikunnassa.
Sibiun kaupunki.
Näkymä Sighișoaran kaupungista.
Hunyadin linna Hunedoarassa.
Kirjallisuutta

Alexandru Dimitrie Xenopol, Histoire des Roumains, Paris, 1896 (ranskaksi)
Constantin C. Giurescu, Transylvania in the history of Romania: An historical outline, Garnstone P; 1969 (englanniksi)
Milton G. Lehrer and David Martin, Transylvania: History and Reality, Bartleby Press; 1986 (englanniksi)
Ion Grumeza, Dacia: Land of Transylvania, Cornerstone of Ancient Eastern Europe, Hamilton Books, 2009 (englanniksi)
Savolainen, Mikko: Transilvania - Kaukametsä. Tammi, Tampere 1990 ISBN 951-30-9466-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Transilvania Wikimedia Commonsissa
Transylvania, (Arkistoitu – Internet Archive) turism.ro (englanniksi)
Transilvanian ruhtinas István Báthory, sittemmin Puolan kuningas Stefan Báthory.
Georg Trakl

Georg Trakl
Georg Trakl (3. helmikuuta 1887 Salzburg, Itävalta – 3. marraskuuta 1914 Krakova, Puola) oli itävaltalainen runoilija, joka oli saksankielisen ekspressionismin merkittävin edustaja.