stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Esperantoliitto

Suomen Esperantoliitto ry (esperantoksi Esperanto-Asocio de Finnlando) on 28. huhtikuuta 1907 perustettu suomalaisten esperanton harrastajien keskusjärjestö. Liiton ruotsinkielisenä nimenä käytetään Esperantoförbundet i Finland, joka oli vielä 1960-luvulla merkitty myös liiton sääntöihin.
Suomen Esperantoliiton tarkoituksena on levittää kansainvälistä kieltä esperantoa ja edistää sen käyttöä, toimia kielellisen tasa-arvon puolesta, kansainvälisen viestinnän kieliongelmien ratkaisemiseksi ja edistää kanssakäymistä kansojen välillä sekä lisätä ymmärtämystä ja kunnioitusta muita kulttuureja ja kansoja kohtaan.
Esperantoliitolla on 5 paikallista jäsenjärjestöä. Lisäksi siihen kuuluvat Suomen nuorten esperantoliitto, Suomen opettajien esperantoyhdistys ELFI ja näkövammaisten esperanto-yhdistys Steleto. Liiton toimistoa Helsingin Hakaniemessä ylläpidetään vapaaehtoisvoimin. Jäsenmäärä on noin 400.
Esperanto-Asocio de Finnlandon ensimmäinen puheenjohtaja oli Hjalmar Johannes Runeberg eli Nino Runeberg.
Suomen Esperantoliitto järjesti vuonna 2007 monia 100-vuotisjuhlatapahtumia, kuten juhlapäivän Helsingissä, kansainvälisen Festivalo Arta Lumo  -tapahtuman Kuopion musiikkikeskuksessa sekä juhlasymposiumin Suomi, esperanto ja käytännön monikielisyys Vaasassa. Juhlavuoden suojelijana toimi tasavallan presidentti Tarja Halonen.
UEA:n (Universala Esperanto-Asocio) 104. esperanton maailmankongressi järjestettiin Lahdessa 20.–27.7.2019. Osanottajia oli 917. Kongressi oli Suomessa järjestyksessä jo neljäs. Suojelijana toimi tasavallan presidentti Sauli Niinistö.
Jäsenyhdistykset

Helsingin esperantoseura (Esperanto-klubo de Helsinki)
Iisalmen Esperantoklubi (Esperantoklubo de Iisalmi)
Oulun esperantoseura (Esperanto-societo de Oulu ry)
Esperantoseura Antaŭen r.y. (Esperanto-societo Antaŭen) (Tampere)
Turun Esperanto-yhdistys ry. (Esperanto-societo en Turku)
Finnlanda Esperantista Junulara Organizo – Suomen Nuorten Esperantoliitto ry (FEJO)
Steleto r.y. (näkövammaisten esperantoyhdistys)
Esperanto-Ligo de Finnlandaj Instruistoj, Suomen opettajien esperantoyhdistys ry
Entiset jäsenyhdistykset

Jyväskylän Esperantokerho (Esperantoklubo de Jyväskylä) on Jyväskylässä toimiva esperanton harrastajien yhdistys. Jyväskylään perustettiin Suomen ensimmäinen esperantoyhdistys vuonna 1904, mutta nykyinen Jyväskylän esperantokerho on perustettu 1963. Yhdistys järjestää esperantokursseja, muuta esperanto-opintotoimintaa, yhteisiä tilaisuuksia ja keväisin luontoretkiä. Yhdistyksen jäsenyys sisältää Suomen Esperantoliiton jäsenyyden.
Salon Esperantoseura (Esperantoklubo de Salo)
Aiheesta muualla

Suomen Esperantoliiton kotisivu
Helsingin esperantoseuran kotisivu
Suomen opettajien esperantoyhdistys ry (ELFI)
Steleto ry:n kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Universala Esperanto-Asocio (UEA) – kotisivu
La 104-a UK en Lahtio (Lahti)
Suomensukuinen

Uralilaisten kielten levinneisyys
Suomensukuinen tarkoittaa suomensukuista eli uralilaista kieltä puhuvaa kansaa tai ihmistä, tai suomalais-ugrilaista kieltä puhuvaa kansaa tai ihmistä. Niistä muita kuin itämerensuomalaisia kieliä sanotaan usein suomen kielen etäsukukieliksi. Kansainvälistä sukukansapäivää vietetään lokakuun kolmantena lauantaina.
Käsite suomensukuinen on kuitenkin alun perin viitannut kielellisen sukulaisuuden lisäksi geneettiseen ja kulttuuriseenkin sukulaisuuteen, joiden on ajateltu yhdistävän uralilaisia kieliä puhuvia kansoja. Nykyään tiedetään, että uralilaisten kielten puhujat todella ovat myös geneettisesti sukua keskenään.
Neuvostoliitossa suomensukuisia kansoja venäläistettiin keinotekoisesti.
1800- ja 1900-luvun käsityksiä

Suomensukuisten kielten puhujien muodostama Suomen suku ajateltiin 1800-luvulla kansallisen heräämisen aikana ja vielä pitkälle 1900-luvullekin usein ryhmäksi, jolla on yhteinen geneettinen alkuperä. Esimerkiksi Aarno Karimo kirjoitti kirjassaan Kumpujen yöstä (1929–1932): Suomen suvun alkukoti on monien tutkijain mielestä etsittävä Uralin vuoriston ja Volgan mutkan väliseltä alueelta. Useat otaksuvat suomalaisten asuneen alkujaan Volgan ja Väinäjoen latvoilla... Kirjassa on myös kuvitteellinen kertomus Uralin lähistöllä asuvan suvun päämiehestä Jorosta, joka käskee poikansa Tuiran etsiä maata lännestä. Tuiran jälkeläiset löytävätkin tuhatvuotisen vaelluksen jälkeen Suomen. Tämänkaltaisten vaelluskertomusten esikuvana pidetään Raamatun kertomuksia, joissa kansa vaeltaa ja saapuu luvattuun maahan.
Vuosien 1918–1922 heimosotia perusteltiin aikoinaan kansojen yhteenkuuluvuudella, mutta ne ulottuivatkin vain itämerensuomalaisten kansojen vanhoille asuinalueille.
Geneettinen samankaltaisuus

1900-luvun jälkeen geneettistä samankaltaisuutta alettiin epäillä, ja asiasta oli vähän tutkimusta. Nykytietämyksen mukaan jotkin uralilaiset kansat kyllä eroavat geneettisesti toisistaan, mutta yhtäläisyyksiäkin on. Kielikunnan sisällä keskenään läheiset kansat muistuttavat toisiaan yleensä myös geneettisesti. Geneettis-kielellisenä Suomen sukuna voitaisiin pitää muun muassa itämerensuomalaisia kansoja. Lisäksi marit muistuttavat geneettisesti itämerensuomalaisia Y-DNA:ssa ja mitokondrio-DNA:ssa olevia läntisiä ja itäisiä Euraasian osuuksia vertailtaessa.
Myös suomensukuisten kansojen muinaiskulttuurissa ja -uskonnossa on ollut samankaltaisuuksien lisäksi eroavaisuuksia. Uskontoon ja kulttuuriin vaikutti voimakkaasti elinkeino, joka vaihteli eri uralilaisia kieliä puhuvien ryhmien välillä. Esimerkiksi maata viljelevien suomalaisten ja virolaisten uskomukset olivat lähempänä toisiaan ja jopa muiden maanviljelyä harjoittavien kansojen uskomuksia kuin metsästyksellä eläneiden saamelaisten shamanismia. Silti jonkinlainen käsitys ja ihanne suomensukuisten kansojen yhteenkuuluvuudesta on säilynyt.
Geneettinen samankaltaisuus > Isälinjat

Suomalaisten miesten isälinjoja genettisesti tutkittaessa on havaittu, että suomalaisten miesten yleisin haploryhmä on N3a (toisen merkintätavan mukaan N1c1), jota esiintyy 63,2 % miespuolisesta Suomen väestöstä. Pohjois-Savossa tämän isälinjan esiintymistiheys on lähes 80 %. Tämä Sisä- ja Itä-Suomessa erityisen yleinen haploryhmä on yleinen myös muilla suomalais-ugrilaisia kieliä, mutta myös balttilaisia kieliä puhuvien kansojen keskuudessa. Esimerkiksi suomalais-ugrilaisilla virolaisilla (35,7 %), karjalaisilla (43 %), saamelaisilla (47,2 %), kuten myös balttialaisilla liettualaisilla ja latvialaisilla (36,7–41,9 %) N3a on yleinen. Sitä esiintyy usein myös joillain Siperian uralilaisilla kansoilla, kuten nenetseillä (40,5 %), hanteilla (38,3 %) ja udmurteilla (56,3 %). Tätä haploryhmää ei kuitenkaan esiinny Keski-Euroopassa, ja Skandinaviassa se on Pohjois-Norjaa lukuun ottamatta harvinainen. Kaikilla N3a-haplotyypin haaroilla on yhteinen esivanhempi noin 5 000 vuoden päässä menneisyydessä, jossain idässä.
Suurimmalla osalla uralilaisten kielten puhujista on yhteiset geneettiset juuret.
Crazy Little Thing Called Love

| ”Crazy Little Thing Called Love” Queen |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: The Game
 Julkaistu: 1979
 Tuottaja(t): Queen ja Mack
 Tyylilaji: rock and roll, rockabilly
 Kesto: 02.42
 Levy-yhtiö: EMI/Parlophone
Queenin muut singlet
| ”Love of My Life” 1979 | ”Crazy Little Thing Called Love” 1979 | ”Save Me” 1980 |
Crazy Little Thing Called Love on rock-yhtye Queenin single albumilta The Game. Kappale on myös ainoa, jossa kappaleen säveltänyt, Queenin edesmennyt laulaja Freddie Mercury soittaa kitaraa. Kappale tehtiin Elvis Presleyn muistolle, jonka huomaa kappaleen sävellyksestä, sanoista ja laulutyylistä.
Freddie Mercury on useiden lähteiden mukaan säveltänyt kappaleen muutamassa minuutissa makoillessaan kylpyammeessa hotellissa. Hän soittaa myös kappaleessa akustista kitaraa.
Suomi–Nigeria Ystävyysseura

Suomi–Nigeria Ystävyysseura (Finnish – Nigerian Friendship Association) on vuonna 1991 perustettu ystävyysseura.
Seuran puheenjohtaja on Seroy Akpan ja kotipaikka Helsinki.
Aiheesta muualla

Suomi–Nigeria Ystävyysseura (Arkistoitu – Internet Archive)
Stichodactyla gigantea

| Stichodactyla gigantea |
| --- | --- |
 Vuokkokaloja Stichodactyla gigantea -merivuokossa
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Korallieläimet Anthozoa
Alaluokka::  Kukkakorallit Hexacorallia
Lahko::  Merivuokot Actiniaria
Heimo::  Stichodactylidae
Suku::  Stichodactyla
Laji::  gigantea
Kaksiosainen nimi
 Stichodactyla gigantea  (Forskål, 1775)  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Stichodactyla gigantea on merivuokko, joka elää vuokkokalojen kanssa symbioosissa.
Ulkonäkö ja koko

Stichodactyla gigantea on jättiläismäistä tarkoittavasta tieteellisestä nimestään huolimatta sukunsa pienin laji. Sen runkona on halkaisijaltaan vajaa puolimetrinen, voimakkaasti poimuttunut levy. Sen lonkerot ovat alle sentin mittaisia, tahmeita ja tylppäkärkisiä ja jatkuvassa liikkeessä. Lonkerot ovat vihertäviä tai ruskehtavia, harvoin violetinsävyisiä.
Levinneisyys

Stichodactyla gigantea on kotoisin Indopasifiselta merialueelta, Punaiseltamereltä ja Salomoninsaarilta. Se elää matalassa vedessä hiekkaisella pohjalla, tyypillisesti laguuneissa.
Vesiolot

Tämä vuokko elää 24–27 °C:n lämpötiloissa.
Elinkumppanit

Zooxanthellae-panssarisiimalevät elävät merivuokon sisällä endosymbioosissa. Muutamat vuokkokalalajit ja muut koralliahvenet elävät vuokon välittömässä läheisyydessä ja sen lonkeroiden suojassa.
Taneli Luukkoinen

Taneli Luukkoinen (k. noin 1713 Inkerinmaa) oli suomalainen sissisoturi. Hän taisteli isonvihan aikaan venäläisiä vastaan jalkarakuunoiden johdossa ja sai majurin arvon 1711. Hän jäi vangiksi kaksi kertaa mutta onnistui pakenemaan dramaattisissa oloissa. Hänestä on kerrottu paljon tarinoita, mutta todelliset elämänvaiheet ovat hämärän peitossa.
Aiheesta muualla

Mikkeli.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Taneli Luukkoinen, Inkeri.com
Kirjallisuutta

Koskimies, Y. S., Taneli Luukkoinen. Genos nro 3/ 1956, s. 88-89
Cheap And Nasty

| Cheap And Nasty> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1990–1994
Tyylilaji:  hard rock, glam rock, glam punk
Kotipaikka:  Lontoo, Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Nasty Suicide, laulu, sähkökitara   Timo Kaltio, sähkökitara   Alvin Gibbs, basso   Les Riggs, rummut  
Entiset jäsenet:  Mike Finn, basso (1990) 
Levy-yhtiö:  China Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cheap And Nasty oli vuosina 1990–1994 toiminut entisen Hanoi Rocks -kitaristi Nasty Suiciden persoonaan nojannut glam rock-, glam punk- ja hard rock -yhtye. Cheap And Nasty on menestynein Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen tämän jäsenten perustamista yhtyeistä Demolition 23:n ja Cherry Bombzin rinnalla.
Historia

The Suicide Twinsin hajottua Nasty Suicide teki yhteistyötä vuosina 1987–1988 René Bergin kanssa nimillä West End Central ja Soho Vultures, jotka jäivät demotason keikkayhtyeiksi. Talvella 1989 Michael Monroe kutsui Nasty Suiciden työstämään albumiaan Not Fakin' It New Yorkiin. Albumin jälkeen Suicide matkusti kesäksi Suomeen, josta siirtyi Los Angelesiin, joka oli Hanoi Rocksin, Guns N' Rosesin ja Mötley Crüen ansiosta noussut sleaze rockin ja glam rockin keskukseksi. Los Angelesissa hän tapasi soittamisen jättäneen kitaristin Timo Kaltion, jolle hän ilmoitti tämän liittyvän yhtyeeseensä. Samoin hän tapasi hajonneen The Unforgiven -yhtyeen basistiin Mike Finnin ja rumpali Les Riggsin. Suicide kokosi oman persoonansa ympärille yhtyeen, jossa hän oli laulaja ja kappaleiden pääasiallinen tekijä. Yhtye piti majapaikkanaan Silver Laken meksikolaisaluetta eteläisessä Los Angelesissa. Ensimmäinen kokoonpano ehti tehdä muutamia keikkoja Kaliforniassa.
Yhtyeellä oli kuitenkin uusi kokoonpano jo 1990. Viranomaisille selvisi, ettei Nasty Suicidella ollut maassa työlupaa. Suicide karkotettiin maasta Lontooseen, jonne Kaltio ja Riggs kuitenkin seurasivat perässä. Mike Finn ei kuitenkaan päässyt lähtemään ja Finnin tilalle otettiin UK Subsin Alvin Gibbs. Näin ollen hyvin alkanut Cheap And Nasty pelastui. Britanniassa yhtye sai lehdissä hyviä arvosteluita ja yhtyeen uusi kokoonpano oli vakaa sekä toimiva. 18. maaliskuuta 1991 ilmestyi ensimmäinen albumi Beautiful Disaster.
Cheap And Nasty kierteli ympäri Eurooppaa ja Japania. Japanin pääkaupunkiin, Tokioon, Suicide muutti talvella 1994 uuden vaimonsa, suomalaisen Tina Finnin, perässä. Finniin hän oli tutustunut Tokiossa tämän toimiessa Cheap And Nastyn Japanin-kiertueen promoottorina. 21. huhtikuuta Cheap And Nastyn toinen levy Cool Talk Injection julkaistiin vain Japanissa. Albumin ilmestymisen jälkeen Nasty Suicide ilmoitti eroavansa yhtyeestä. Michael Monroe tarvitsi kitaristia Demolition 23 -yhtyeeseensä, koska Jay Hening ei päässyt Euroopan ja Japanin kiertueille passiongelmien takia. 12. elokuuta 1994 Tavastian keikan jälkeen Nasty Suicide ilmoitti olevansa yhtyeen virallinen jäsen. Demolition 23. toimi maaliskuuhun 1995 asti, jolloin Suicide ilmoitti aloittavansa opiskelut ja lopettavansa muusikkoelämän.
Kokoonpanot > 1990

Nasty Suicide – laulu, sähkökitara
Timo Kaltio – sähkökitara
Mike Finn – basso
Les Riggs – rummut
Kokoonpanot > 1990–1994

Nasty Suicide – laulu, sähkökitara
Timo Kaltio – sähkökitara
Alvin Gibbs – basso
Les Riggs – rummut
Diskografia

Beautiful Disaster (1991)
Cool Talk Injection (1994)
Aiheesta muualla

Cheap And Nasty Myspacessa (englanniksi)
Yle/Elävä arkisto Cheap And Nasty Provinssirock 1991
Suurin voitto

| Suurin voitto |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hannu Leminen
Käsikirjoittaja:  Hannu Leminen
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Väinö Haapalainen
Kuvaaja:  Marius Raichi Felix Forsman (studiokuvaus)
Leikkaaja:  Hannu Leminen
Lavastaja:  Hannu Leminen
Pääosat:  Helena Kara Eino Kaipainen Sylvi Palo Hannes Häyrinen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Ensi-ilta:  1944
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suurin voitto  on Hannu Lemisen ohjaama sairaalaelokuva vuodelta 1944.
Lemisen omaan käsikirjoitukseen perustuvan elokuvan tapahtuman sijoittuvat elokuvanteon nykyaikaan, mutta sotaan siinä ei viitata. Lappiin suunnitellut ulkokuvaukset eivät sotatilanteen vuoksi toteutuneet.
Helena Kara on Elokuva-Aitan 10/1944 haastattelussa sanonut pitäneensä rooliaan vastenmielisenä.
Juoni

Tarinassa sankarilääkäri Aarno Tapio (Eino Kaipainen) yrittää löytää parannuskeinoa paikkakunnalle levinneeseen epidemiaan. Hän on osapuolena kolmiodraamassa, jonka kaksi muuta osapuolta ovat hänen vaimonsa Asta Tapio (Sylvi Palo) ja sairaanhoitaja Taina Kulo (Helena Kara).
Arviot

Elokuvan yleisömenestys oli vaatimaton, eivätkä aikalaiskriitikotkaan innostuneet siitä. Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) kirjoittaa: ”Katsoja tuntee koko ajan jutun kovin tutuksi, ikään kuin ’ylöslämmitetyksi’ tusinasta samantapaisesta amerikkalaisesta lääkärifilmistä.” Olavi Vesterdahl (Aamulehti) pitää lääkärintyötä kuvaavia jakso parhaimpina, mutta henkilökuvien käsittely olisi vaatinut tiiviimpää otetta. Väinö Haapalaisen musiikki nostettiin monessa arviossa myönteisesti esiin, ja Haapalainen saikin elokuvan 50-vuotisjuhlan musiikkipalkinnon, jonka yhteydessä mainitaan muitakin elokuvatöitään.
Myöhemmässä kritiikissä elokuvaa luonnehditaan melodraamaan pyrkiväksi mutta teennäisen lopun vuoksi latteaksi ja Eino Kaipaisen roolisuoritusta jäykäksi. Toisen kriitikon mukaan lääkäridraama on vakavan juhlallinen. Muualla yleistynyttä aihetta käsitellään tässä ensimmäisen kerran suomalaisessa elokuvassa. Elokuva jää erään arvioijan mukaan teennäisen lopun takia latteaksi, vaikka siinä on pyrkimystä melodraaman mittoihin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Helena Kara  | … |  sairaanhoitaja Taina Kulo   |
|  Eino Kaipainen  | … |  kunnanlääkäri Aarno Tapio   |
|  Sylvi Palo  | … |  Asta Tapio   |
|  Hannes Häyrinen  | … |  nimismies Esa Ensio Hyyrynen   |
|  Tyyne Haarla  | … |  Esteri, Tapioiden palvelijatar, ”Hessu”   |
|  Emmi Jurkka  | … |  Siiri Koskinen   |
|  Aku Peltonen  | … |  Asikainen, vanha tukkilainen   |
|  Veikko Linna  | … |  Antti Koskinen, kasööri   |
|  Liisa Autere  | … |  Aune, apulainen sairaalassa   |
|  Tellervo Mäki  | … |  sairaanhoitajatar   |
|  Esa Leminen  | … |  Tapioiden poika valokuvassa   |
|  Laina Laine  | … |  vastaanotolla käyvä köyhä rouva   |
|  Edvard Hytönen  | … |  Juho Määttä, mökkiläinen   |
|  Edvin Kajanne  | … |  toipuva potilas / tukkilainen   |
|  Lennart Vaikonpää  | … |  tukkipomo Latva   |
|  Kosti Aaltonen  | … |  tukkilainen   |
|  Olavi Saarinen  | … |  tukkilainen   |
|  Vilho Kekkonen  | … |  tukkilainen   |
|  Aku Peltonen  | … |  Asikainen, tukkilainen   |
|  Pertti Jaarto  | … |  Topi Määttä, Juhon ja Selman poika   |
|  Kerttu Salmi  | … |  Selma Määttä   |
Sverdrupin hallitus

Pääministeri Johan Sverdrup.
Sverduprin hallitus oli Norjan hallitus 26. kesäkuuta 1884 – 13. heinäkuuta 1889. Se oli ensimmäinen parlamentarismiin perustunut hallitus maassa.
Ministerit

Pääministeri
Johan Sverdrup
Puolustusministeri
Johan Sverdrup
Pääministeri Tukholmassa
Ole Richter 26.6.1884–6.6.1888
Jacob Stang 6.6.1888–13.7.1889
Oikeusministeri
Aimar August Sørenssen 26.6.1884–15.9.1887
Birger Kildal 15.9.1887–15.11.1887
Jacob Stang 15.11.1887–6.6.1888
Walter Scott Dahl 28.6.1888–1.8.1888
Jacob Stang 1.8.1888–28.8.1888
Olaj Johan Olsen 28.8.1888–15.9.1888
Walter Scott Dahl 15.9.1888–13.7.1889
Sisäministeri
Sofus Arctander 26.6.1884–15.8.1885
Jacob Stang 15.8.1885–15.8.1886
Sofus Arctander 15.8.1886–17.2.1888
Walter Scott Dahl 5.3.1888–15.9.1888
Lars Knutson Liestøl 15.9.1888–29.12.1888
Georg August Thilesen 29.12.1888–13.7.1889
Työministeri
Hans Rasmus Astrup 1.9.1885–15.9.1887
Birger Kildal 15.9.1887–17.2.1888
Aimar August Sørenssen 17.2.1888–5.3.1888
Oscar Jacobsen 5.3.1888–13.7.1889
Kirkko- ja opetusministeri
Elias Blix 26.6.1884–15.8.1885
Jacob Liv Rosted Sverdrup 15.8.1885–1.11.1886
Elias Blix 1.11.1886–24.2.1888
Jacob Liv Rosted Sverdrup 24.2.1888–13.7.1889
Valtiovarainministeri
Baard Madsen Haugland 26.6.1884–16.7.1888
Olaj Johan Olsen 16.7.1888–13.7.1889
Sotaministeri
Ludvig Daae 26.6.1884–30.4.1885
Johan Sverdrup 1.5.1885–1.9.1885
Taneli Rantatorikka

Taneli Rantatorikka
Taneli Rantatorikka (s. 18. tammikuuta 1982 Hyvinkää) on suomalainen pesäpalloilija.
Rantatorikka aloitti Superpesiksessä 1999 Haminan Palloilijoissa. Hän on pelannut Superpesiksessä myös Kankaanpään Mailassa ja kasvattajaseurassaan Hyvinkään Tahkossa. Rantatorikka edusti Haminaa kauteen 2001 saakka, kunnes siirtyi 2002 Kankaanpäähän. Sen jälkeen hän edusti lähinnä Riihi-Pesistä Ykköspesiksessä ja Suomensarjassa. Kaudella 2011 hän kuitenkin pääsi edustamaan Tahkoa seuran lukkarin Iiro Haimin loukkaannuttua. Hän pelasi Tahkossa loppukauden lukkaroiden lopulta 21 ottelussa. Rantatorikka jatkoi seuran edustusjoukkueessa myös kaudella 2012. Hän oli mukana jokaisessa Tahkon 32:ssa ottelussa. Kaudeksi 2013 Rantatorikka siirtyi ykköslukkariksi Jyväskylän Kiriin.
Rantatorikka pelaa lukkarina. Sisällä hän on pelannut lähinnä vaihtajana ja kotiuttajana.
Taneli Rantatorikka palloa tavoittelemassa 2011 ottelussa Hyvinkään Tahko - Vimpelin Veto
Tilastot > Superpesis-ura

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Joukkue | Ottelut | Lyödyt | Tuodut | Kärkilyönnit |
| 1999 | Hamina | 8 | 0 + 2 | 0 | 19 |
| 2001 | Hamina | 9 | 0 + 1 | 0 | 8 |
| 2002 | Kankaanpää | 26 | 0 + 4 | 1 | 44 |
| 2006 | Tahko | 1 | 0 + 0 | 0 | 1 |
| 2007 | Tahko | 1 | 0 + 0 | 0 | 0 |
| 2011 | Tahko | 21 | 0 + 3 | 1 | 22 |
| 2012 | Tahko | 32 | 0 + 6 | 3 | 43 |
| 2013 | Kiri | 35 | 1 + 15 | 8 | 95 |
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-kulta: 2007
Sverigehuset

Sverigehuset
Sverigehuset (”Ruotsitalo”) on rakennus Tukholman Norrmalmilla, Kungsträdgårdenin ja Hamngatanin kulmassa. Se on rakennettu 1961–1969 ja sen on suunnitellut arkkitehti Sven Markelius. Rakennuksessa on kaksi osaa. Puiston puoleisessa matalammassa osassa on muun muassa Svenska institutetin toimistoja. Hamngatanin puoleisessa korkeammassa osassa on kahden kerroksen korkuinen näyttelyhalli, kirjasto ja konferenssitiloja. Sverigehusetin julkisivut on pinnoitettu betonilla, joka on erikoiskäsittelyllä saatu jäljittelemään luonnonkiveä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sverigehuset Wikimedia Commonsissa
Chilen kansalliskongressi

Kansalliskongressin talo Valparaísossa
Chilen kansalliskongressi (esp. Congreso Nacional de Chile) on maan kaksikamarinen parlamentti, joka käyttää lainsäädännöllistä valtaa. Parlamentti perustettiin vuonna 1811 ja vuonna 1925 siitä tehtiin kaksikamarinen. Alkujaan kansalliskongressi kokoontui Santiagon kaupungissa, jossa maan entinen parlamenttirakennus sijaitsee. Nykyään kyseisessä rakennuksessa toimii mm. parlamentin kirjasto.
Kansalliskongressi koostuu kahdesta osasta:
Ylähuone eli senaatti
Alahuone eli edustajainhuone
Sudak (1907)

| Sudak |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Nevskin laivanrakennus ja konepaja, Pietari
Kölinlasku:  1904
Laskettu vesille:  1907
Palveluskäyttöön:  22. marraskuuta 1907
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 26. huhtikuuta 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  105 t (pinnalla) 124 t (sukellus)
Pituus:  20,1 m
Leveys:  3,6 m
Syväys:  3,3 m
Koneteho:  1 × bensiinimoottori, 160 hv (pinnalla) 1 × sähkömoottori 70 hv (sukellus)
Nopeus:  8,5 solmua (pinnalla) 6 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  500 merimailia@8,5 solmua (pinnalla) 30 merimailia@6 solmua (sukellus)
Miehistöä:  22
Aseistus
Aseistus:  1 × 450 mm torpedoputkea
Sudak (ven. Судак) oli Venäjän keisarikunnan laivaston Som-luokan sukellusvene ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Pietarista Nevskin laivanrakennus ja konepajalta, missä köli laskettiin 1904. Alus laskettiin vesille 1907 ja otettiin palvelukseen 22. marraskuuta 1907.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Mustanmeren laivastoon. Se poistettiin 1916 alusluettelosta. Saksalaiset valtasivat aluksen toukokuussa 1918 Sevastopolissa. Se siirrettiin marraskuussa brittien valvontaan ja estääkseen bolsevikkien käsiin joutumisen miehistö upotti aluksensa 26. huhtikuuta 1919.
Suomen ralli 2002

|  Suomen ralli 2002 |
| --- | --- |
 9. osakilpailu 14 osakilpailusta kaudella 2002. 
Ajankohta:  8.–11. elokuuta 2002
Sijainti:  Jyväskylä, Suomi
Pituus:  22 erikoiskoetta


Palkintokoroke
Voittaja:   Marcus Grönholm  Timo Rautiainen  (Peugeot Total)
Toinen:   Richard Burns  Robert Reid  (Peugeot Total)
Kolmas:   Petter Solberg  Phil Mills  (555 Subaru World Rally Team)
Suomen ralli 2002 (virallisesti 52. Neste Rally Finland) oli Rallin MM-sarjan kauden 2002 yhdeksäs osakilpailu, joka ajettiin 8.–11. elokuuta 2002.
Reitti

Kilpailussa oli 22 erikoiskoetta. Niiden yhteispituus oli 401,68 kilometriä.
Säännöt rajoittivat nyt kaiken huoltamisen tapahtuvaksi yhdessä paikassa. Tästä eteenpäin rallin ainoa huoltoalue on ollut Jyväskylän Paviljonki.
Rallin avannut Killerin yleisöerikoiskoe ajettiin nyt jo torstaina. Ruuhimäki oli nyt taas mukana reitillä, joten Laajavuoresta tuli testierikoiskoe.
Yksi lauantain uutuuksista oli 35-kilometrinen Vaheri – Himos. Ralli päättyi uuteen erikoiskokeeseen nimeltä Kruununperä.
Kilpailun tapahtumia

Kilpailun voittoon ajoi Marcus Grönholm, jolla voitto oli sekä kauden kolmas että kolmas peräkkäinen Suomen rallin voitto. Colin McRae joutui keskeyttämään kolmannelta sijalta erikoiskokeella 20,  kun hänen autonsa syttyi palamaan öljyputken rikkouduttua.