stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Imperialismi
Määritelmä

Kielitoimiston sanakirjan mukaan imperialismi tarkoittaa ”alue- ja talousvaltauksiin pyrkivää suurvaltapolitiikkaa” tai laajemmin mitä tahansa ”alistavaa kulttuurivaikutusta” eli kulttuuri-imperialismia. Ekologinen imperialismi tarkoittaa eurooppalaisten kasvien, eläinten ja mikrobien levittäytymistä muualle maailmaan Euroopasta tulleiden valloittajien ja uudisasutuksen mukana. Propagandassa epämieluisia valtioita ja poliitikkoja syytetään toisinaan imperialismista.
Kolonialismi on nimitys imperialistiselle siirtomaapolitiikalle. Siinä vahvempi valtio pyrkii saamaan alistamistaan alueista mahdollisimman paljon hyötyä itselleen. Tieteen termipankki erottelee merkitykset seuraavasti: ”imperialismi kuvaa maailmanlaajuista systeemiä, jotakin joka johtaa keskuksesta (metropole) ulospäin eli saa alkunsa emämaasta. – – Kolonialismi taas on jotakin, jota tapahtuu paikan päällä kohdealueella, ns. siirtomaassa.” Uuskolonialismi viittaa ilmiöön, jossa vanhat siirtomaavallat pyrkivät saamaan entisissä siirtomaissaan vaikutusvaltaa ei-sotilaallisin keinoin.
Englannin kielessä sanaa imperialism käytettiin ensimmäistä kertaa 1830-luvulla Napoleonin valloituksista. Pian sillä alettiin viitata myös Rooman valtakuntaan ja Brittiläiseen imperiumiin. Sanan merkitys oli alusta lähtien enimmäkseen kielteinen, vaikka sitä Britanniassa ja vähäisemmässä määrin Yhdysvalloissa käytettiin myös myönteisessä sävyssä kansallisten etujen puolustamisesta sekä länsimaisen sivilisaation hyötyjen levittämisestä muualle maailmaan. Sana sai nykyisen perusmerkityksensä 1800-luvun lopulla. Tuolloin alkanutta kiihkeää siirtomaiden tavoittelun kautta kutsutaan uudeksi imperialismiksi (engl. new imperialism).
David Strang (2000) erottaa toisistaan kolonialistisen eli siirtomaa-ajan (noin 1500–1830) ja sitä seuranneen imperialistisen aikakauden (noin 1880–1960-luku). Kolonialistisella kaudella siirtomaihin asettui suuri määrä emämaiden väestöä (kolonisaatio). Imperialistisella kaudella siirtomaihin siirtyi lähinnä erilaisia johtotehtävissä toimineita korkea-arvoisia virkamiehiä ja yksityisyrittäjiä, jotka johtivat siirtomaita mutta muodostivat lukumääräisesti vain pienen vähemmistön alueen koko väestöstä.
Historia > Muinaiset imperiumit

Ensimmäiset imperiumit syntyivät jo muinaisina aikoina. Erityisesti Lähi-itää ja Välimeren ympäristöä hallitsivat toisiaan seuraavat imperiumit, kuten Assyria, Persia, Aleksanteri Suuren johtamat kreikkalaiset ja myöhemmin Rooma. Myös Kiinassa syntyi jo varhain suuria valtakuntia. Esimodernit imperiumit olivat maatalousyhteiskuntia. David Strangin (2000) mukaan on epäselvää, missä määrin perinteisten imperiumien valtarakenteita voi verrata varhaismodernin ja uusimman ajan imperialismiin, jolle oli ominaista merentakaisten siirtomaiden hankkiminen kaukana emämaasta. Varhaisissa imperiumeissa toisistaan erotettiin soturiyläluokka sekä alkutuotannon piirissä työskentelevät maalaiset, kun taas moderni imperialismi loi kokonaisten kansakuntien välisen hierarkian. Yhteistä on silti poliittisen ylivallan luominen ja säilyttäminen. Vielä suurempi on muinaisten maatalousimperiumien ero uuskolonialismiin, jota leimaavat taloudelliset riippuvuussuhteet.
Historia > Kiihkeimmän imperialismin kausi

1400- ja 1500-lukujen löytöretkien myötä eurooppalaiset valtiot alkoivat uuden ajan alussa hankkia siirtomaita Amerikasta, Intiasta ja Itä-Intiasta. Erityisesti Espanja, Portugali, Britannia, Ranska ja Alankomaat haalivat siirtomaita Amerikan rannikolta ja Länsi-Intiasta. Kolumbiaanisen vaihdon seurauksena uuden maailman lauhkean ja subtrooppisen vyöhykkeen väestö ja yhteiskunnat korvautuivat eurooppalaistaustaisella väestöllä ja heidän kulttuurillaan. Muuttoliike ei rajoittunut pelkästään ihmisiin, vaan myös muita eliölajeja siirtyi mantereelta toiselle. Luontaisten vihollisten puuttuessa tulokaslajit usein syrjäyttivät kotoperäiset lajit. Suuri vaikutus oli erityisesti taudinaiheuttajilla, joille Amerikan alkuperäisväestöllä ei ollut vastustuskykyä.
Emämaista siirtomaihin kohdistuva laajamittainen muuttoliike päättyi Amerikan itsenäisyyssotiin vuosien 1776 ja 1830 välillä, ja eurooppalaisten suurvaltojen haltuun jäi lähinnä kauppa-asemia ja sokeriplantaaseja. Seurasi puolen vuosisadan mittainen hiljaisempi vaihe, jona Kuninkaallinen laivasto hallitsi maailman meriä.
Uusi, aiempaakin kiihkeämpi imperialismin vaihe käynnistyi vuoden 1880 jälkeen. Länsi-Euroopan perinteisten siirtomaavaltojen joukkoon liittyivät Saksa, Italia, Japani, Venäjä ja Yhdysvallat. Aiemmin siirtomaavalta oli keskittynyt Afrikan ja Aasian rannikoille, mutta nyt eurooppalaisten valta levittäytyi myös sisämaahan. Siirtomaan asemaan joutui likimain koko Afrikka, suuri osa Aasiasta sekä useimmat Tyynenmeren saaret. Yhdysvallat valloitti itselleen Espanjan siirtomaaimperiumin rippeet. Muuttoliikkeet emämaasta siirtomaihin jäivät aiempaa pienemmiksi ja rajoittuivat upseereihin, virkamiehiin, kauppiaisiin, plantaasinomistajiin ja lähetyssaarnaajiin. He muodostivat siirtomaiden eliitin mutta olivat alkuperäisväestöön verrattuna pieni vähemmistö. Uuden imperialismin katsotaan päättyneen ensimmäiseen maailmansotaan, jonka alkaessa eurooppalaiset suurvallat, Yhdysvallat ja Japani hallitsivat noin 85 prosenttia maapallon maapinta-alasta.
Viimeistään 1900-luvun alussa imperialismi sai yksiselitteisen kielteisen merkityksen. Tähän vaikuttivat Yhdysvaltojen raa’asti tukahduttama itsenäisyysliike Filippiineillä sekä J. A. Hobsonin Imperialism: A Study (1902). Jälkimmäisellä oli huomattava vaikutus nousevaan kommunistiseen liikkeeseen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Kansainliitto yritti tuloksetta hillitä imperialismia. Toiseen maailmansotaan johtanutta Saksan, Italian, Neuvostoliiton ja Japanin aggressiivista laajentumispolitiikkaa voi pitää uudenlaisena imperialismina.
Historia > Siirtomaavallan purkautuminen

Osa siirtomaista itsenäistyi jo maailmansotien välisenä aikana. Useimmat Aasian siirtomaat itsenäistyivät heti toisen maailmansodan päätyttyä. Siirtomaavallan purkautuminen eli dekolonisaatio kiihtyi 1960-luvulla, ja viimeistään 1980-luvulla lähes kaikki entiset siirtomaat joko itsenäistyivät tai saivat emämaahan nähden tasavertaisen aseman. Kun 1700- ja 1800-luvuilla itsenäisyyttä oli vaatinut eurooppalaistaustainen väestö, olivat 1900-luvun itsenäisyysliikkeet alkuperäisväestön nationalistisia liikkeitä. Emämaista saapunut väestö yleensä vastusti itsenäisyyttä, koska se merkitsi etuoikeutetun aseman päättymistä. Useimmat 1900-luvun siirtomaat itsenäistyivät rauhanomaisesti, mutta esimerkiksi Indokiinassa ja Algeriassa paikalliset kävivät pitkän itsenäisyyssodan ranskalaisia vastaan.
Siirtomaajärjestelmän purkautumisen myötä imperialismi on saanut uusia merkityksiä. Kylmän sodan vuosina kolmannen maailman riippuvuus länsimaista ja monikansallisista yrityksistä nähtiin usein ”uusimperialismina” tai ”uuskolonialismina”. Perinteinen poliittinen valta korvautuu näissä teorioissa taloudellisella herruudella, kehittymättömien kansantalouksien riippuvuudella ulkomaisista investoinneista.
Imperialismin teoriat > Valtavirran käsityksiä

Encyclopædia Britannican mukaan imperialismin syille on olemassa neljä pääasiallista selitysmallia. Taloudelliset teoriat katsovat imperiumin tarjoavan emämaalle alueita, joihin se voi investoida ja viedä ylituotantoaan ja liikaväestöään. Marxilaisen tulkinnan mukaan imperialismi on kapitalismin myöhäinen vaihe ja sen väistämätön seuraus, jossa kapitalistiset taloudet kilpailevat keskenään valloittamalla käyttöönsä uusia alueita. Toinen näkökulma korostaa ihmisluonnon ja valtioiden taipumusta kilpailla keskenään ja levittää valtaansa. Toisinaan tähän liittyy kohtalonomainen ajatus ylivertaisten kansojen oikeudesta hallita heikompiaan. Kolmas teoria korostaa imperialismin tarjoamaa turvallisuutta, kuten sotilastukikohtia, raaka-aineita, kauppareittien hallintaa ja helposti puolustettavia rajoja. Neljäs argumentti perustelee imperialismia moraalisista näkökulmista ja katsoo, että sen tavoitteena on vapauttaa vieraat kansat tyranniasta ja viedä emämaan ylivertaista järjestelmää ulkomaille. Moraalisen perustelun tueksi on toisinaan esitetty lähetystyön tarpeellisuus.
Länsimaisen historiantutkimuksen valtavirta ei pidä uusimman ajan imperialismia kapitalismin tuotteena. Uudelle imperialismille oli eri maissa erilaisia syitä. Esimerkiksi Ranskassa siihen vaikutti halu palauttaa kansakunnan kunnia Ranskan–Preussin sodassa (1870–1871) kärsityn tappion jälkeen. Saksassa Otto von Bismarck käytti aluelaajennuksia oman sisäpoliittisen valtansa pönkittämiseen, kun taas Britannia halusi turvata etunsa Välimerellä ja Intiassa. Merkittäviä tekijöitä olivat myös usko kansalliseen ja rodulliseen ylivertaisuuteen sekä yleinen vallanhalu. On kuitenkin kiistanalaista, milloin ja missä jokin tietty syy oli ratkaiseva, ja koko imperialismin selittävän teorian laatiminen on osoittautunut mahdottomaksi. Jos uusien siirtomaiden hankkimista esimerkiksi perustellaan halulla turvata nykyiset omistukset, herää kysymys, miksi ensimmäinen siirtomaa hankittiin. Harry Magdoffin & Walter McDougallin (2021) mukaan imperialismi on kuin mikä tahansa historiallinen tapahtuma: pitkään jatkuneiden kehityskulkujen ja ainutlaatuisten olosuhteiden tuotos, jota koskeviin päätöksiin vaikuttavat sekä poliittiset, sotilaalliset, taloudelliset että psykologiset näkökohdat.
Useimmat imperialismin selitykset keskittyvät emämaiden olosuhteisiin. Silti myös siirtomaiden tapahtumat olivat merkittäviä. Paikallisten vastarinta vaikutti osaltaan siihen, että varhaismodernin ajan epämuodollinen valta-asema vaihtui 1800-luvulla yhä tiukempaan ja keskusjohtoisempaan siirtomaapolitiikkaan. Toisaalta siirtomaajärjestelmä oli riippuvainen siitä, että ainakin osa paikallisista suostui yhteistyöhön.
Imperialismin teoriat > Klassisia selitysmalleja

John Hobson (Imperialism: A Study, 1902) esitteli ensimmäisen merkittävän imperialismin teorian. Hobson oli poliittisilta kannoiltaan liberaali ja vastusti buurisotia. Hobsonin mukaan laajentumispolitiikan päämääränä oli yhä suuremmiksi ja monopolistisemmiksi kehittyvien trustien tarve löytää uusia sijoituskohteita. Imperialismi oli Hobsonin mukaan kansantaloudelle haitallista, mutta se hyödytti suuryrityksiä ja niiden omistajia. Siirtomaihin laajentumisen sijaan Hobson vaati trusteja sijoittamaan voittonsa kotimaahan ja näin tasoittamaan tuloeroja.
Joseph Schumpeter (Zur Soziologie der Imperialismen, 1919) selitti imperialismia poliittisen kunnianhimon ja poliittisten suhteiden näkökulmasta. Hänen mukaansa muinaisia imperiumeja yhdistävä piirre oli sotilaallisten valloitusten nostaminen itseisarvoksi. Schumpeter piti nykyaikaista imperialismia hallitsijoiden atavistisena piirteenä, jossa sosiaalipsykologinen soturinvaisto kohtaa uutteran ja laskelmoivan yksityisyrittäjyyden.
Benjamin J. Cohen (The Question of Imperialism, 1973) ja Kenneth Waltz (Theory of International Politics, 1979) esittivät imperialismin johtuvan valtioiden välisestä kilpailusta. Jos kilpailua ei säädellä laeilla tai jos lakien rikkomisesta ei ole seurauksia, valtiot pyrkivät laajentamaan valtaansa aina kun mahdollista. Heikkoina aikoina ne vastaavasti menettävät valtaansa aggressiivisemmille valtioille. 1800-luvuun imperialismi olisi siten seurausta lisääntyneestä kansainvälisestä kilpailusta ja ristiriidoista.
Vaikutukset

Imperialismin hyödyistä on esitetty vaihtelevia näkemyksiä. Monet taloustieteilijät, kuten Adam Smith ja David Ricardo, ovat korostaneet, ettei imperialismi ole taloudellisesti kannattavaa kuin korkeintaan pienelle eliitille. Imperialismi ei myöskään yleensä ole johtanut turvallisuuden lisääntymiseen vaan pikemminkin imperiumin sisäiseen epävakauteen ja selkkauksiin kilpailevien valtioiden kanssa. Afrikassa siirtomaa-ajan perintö on ollut tuhoisa, sillä se hävitti alueen perinteiset poliittiset, sosiaaliset ja etniset järjestelmät. Saman ryhmän jäsenet saattoivat joutua asumaan eri valtioihin, ja toisaalta entiset viholliset saattoivat joutua saman valtion asukkaiksi. Tämä on merkittävä syy Afrikan mantereella esiintyneille konflikteille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Klein, Daniel: Liberal opposition to colonialism, imperialism and empire. (PDF)
Cecil Rhodesin Kap–Kairo-rautatietä havainnollistava pilakuva. Rhodesin haaveena oli ”maalata kartta punaiseksi”. (Brittiläinen imperiumi on perinteisesti merkitty punaisella.)
Kokkolan ruotsalainen seurakunta

| Kokkolan ruotsalainen seurakunta Karleby svenska församling |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Kaarlelan kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Porvoon hiippakunta
Rovastikunta:  Pedersören rovastikunta
Pääkirkko:  Kokkolan kirkko
Perustettu:  1929
Jäsenmäärä:  5 557 (2021)
– Osuus asukkaista:  92,8 %
Kirkollisvero:  1,70 %
Kirkkoherra:  Per Stenberg
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kokkolan ruotsalainen seurakunta (ruots. Karleby svenska församling) on evankelis-luterilainen ruotsinkielinen seurakunta Keski-Pohjanmaalla Kokkolassa. Se kuuluu Porvoon hiippakunnassa Pedersören rovastikuntaan ja on osa Kokkolan seurakuntayhtymää. Kirkkoherrana toimii Per Stenberg.
Kirkot

Kokkolan ruotsalaisella seurakunnalla on käytössään seuraavat kirkot:
Kokkolan kirkko
Kaarlelan kirkko
Ykspihlajan kirkko
Öjan kyläkirkko
Tankarin kirkko
Historiaa

Kokkolan ruotsalainen seurakunta syntyi vuonna 1929, kun siihen asti kaksikielinen Kokkolan kaupunkiseurakunta jaettiin kielen perusteella suomalaiseksi ja ruotsalaiseksi seurakunnaksi.
Kokkolan ruotsalainen seurakunta ja Kaarlelan ruotsalainen seurakunta lakkautettiin 31. joulukuuta 2003 ja 1. tammikuuta 2004 niiden tilalle perustettiin uusi Kokkolan ruotsalainen seurakunta.
Herätysliikkeet

Kokkolan ruotsalainen seurakunta kuuluu muun Keski-Pohjanmaan tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Kokkolassa vaikuttaa erityisesti ruotsinkielinen rauhansanalaisuus. Kokkolassa on voimakasta kannatusta myös evankelisen herätysliikkeen parissa.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kokkolan ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherroina:
1929–1933: kirkkoherra Anders Sandbacka
1933–1952: kirkkoherra Max Oterdahl
1969–1981: kirkkoherra Hemming Kankkonen
Aiheesta muualla

Karleby svenska församling - seurakunnan kotisivut
| n k Kokkolan seurakuntayhtymä |
| --- | --- |
Seurakunnat:  Halsua  Kokkola (suomalainen)  Kokkola (ruotsalainen)  Kaustinen ja Ullava  Kälviä  Lohtaja 
| n k Pedersören rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Kokkola (ruot.)  Kruunupyy  Luoto  Pedersöre  Pietarsaari (ruot.)  Uusikaarlepyy  |  |
| Entiset seurakunnat |  Alaveteli  Jepua  Kaarlela (ruot.)  Kokkola ksrk  Kokkola msrk  Munsala  Purmo  Teerijärvi  Uusikaarlepyy msrk  Ähtävä  |  |
Porvoon hiippakunta
Puhekieli

Puhekieli on yleiskieltä arkisempi puhuttu kielen muoto, jonka ei tarvitse noudattaa normitetun kirjakielen periaatteita. Sille on ominaista kirja- ja yleiskielestä eroava rakenne ja sanasto sekä monesti ympäristöön ja sosiaaliseen kontekstiin liittyvät idiomit. Tyypillisesti puhekieltä käytetään vapaamuotoisissa puhetilanteissa, mutta sitä voidaan käyttää myös kirjoitettuna esimerkiksi tekstiviesteissä ja chat-keskusteluissa.
Koska puheen tuottaminen on usein nopeaa ja sen suunnitteluaika usein lyhyt, ovat erilaiset suunnitteluilmaukset (tällaisia ovat suomen kielessä muun muassa niinku ja tota) ja korjaukset (suomessa esimerkiksi eiku ja tai siis) puhekielelle tyypillisiä. Toisin kuin kirjoitettu kieli, jonka omaksumiseen vaaditaan muodollista opetusta, puhekieli voidaan omaksua ilman eksplisiittistä opetusta, ja sitä hallitsevat ainakin osittain kirjakielestä poikkeavat kieliopilliset säännöt.
Tyypillisiä puhekieliä ovat murteet ja slangit.lähde? Murteita ovat esimerkiksi Suomen eri osissa puhutut kielen muodot. Slangi on enemmäkseen kaupungissa, harrastuksen tai työn kautta omaksuttu puheen muoto. Slangin sosiaalisena tehtävänä on yhdistää sen puhujia ja erottaa heidät muista, ja sille on tyypillistä sanaston nopea muuttuminen. Voidaan puhua myös jonkin alan ammattislangista, jargonista, jonka terminologiaa ulkopuolinen ei välttämättä ymmärrä.
Imatra
Historia

Imatralla on alun perin tarkoitettu vain Imatran koskea. Koski on virrannut vapaana ja huomattavasti nykyisiä koskinäytöksiä voimakkaampana. Imatra on ollut tunnettu ja pelätty paikka, ja mahdollisesti sitä on käytetty myös palvontapaikkana. Kalevalainen runous mainitsee Imatran mahtavimmaksi koskeksi. Kosken lähistöllä on kuitenkin ollut vain vähän asutusta. Vuoksi on ollut tärkeä vesireitti, mutta Imatran koski on jouduttu kiertämään maitse. 1800-luvun alusta lähtien Imatra on kiehtonut niin ulkomaisia matkailijoita kuin kotimaisia taiteilijoitakin.kenen mukaan? Imatrankoski oli Suomen ensimmäinen turistikohde.
Imatran kauppala perustettiin pääosin entisen Jääsken kunnan rahoilla vuonna 1948 kolmen teollisuustaajaman ympärille. Teollisuustaajamat olivat Tainionkoski, Vuoksenniska ja Imatrankoski. Kauppala muodostettiin osista Jääsken, Ruokolahden ja Joutsenon kuntia.
Alvar Aalto oli sotien jälleenrakentamiskauden merkittävin ja kansainvälisesti tunnetuin suomalainen arkkitehti. Imatralle Aalto sai tehtäväkseen yleisasemakaavan laatimisen. Suunnitelman rahoitti valtionyhtiö Enso-Gutzeit. Imatran yleisasemakaavatyö aloitettiin vuonna 1947 ja valmis suunnitelma luovutettiin Imatran kauppalalle 1953.
Yleisasemakaavan koossa pitävänä elementtinä toimi Vuoksi. Olemassa olevat kolme toisistaan melko kaukana sijaitsevaa keskustaa, Imatrankoski, Tainionkoski ja Vuoksenniska, pidettiin suunnitelmassa entisillä sijoillaan. Asutusta lisättiin liikenteen ja maaston kannalta sopiviin kohtiin. Keskusten väliin jäävistä metsävyöhykkeistä muodostettiin yhtenäinen vihreä verkosto, johon liitettiin myös maanviljelyalueita. Asukasluvuksi arvioitiin 100 000, joten yleisasemakaavasuunnitelmaan jätettiin tähän riittävä reservi.
Imatran kauppalasta tuli kaupunki vuonna 1971.
Hallinto

Imatran kaupunginjohtajana on toiminut huhtikuusta 2022 alkaen Matias Hilden. Hänet siirrettiin kaupunginjohtajan tehtäviin strategia- ja hallintojohtajan tehtävistä kaupunginvaltuuston päätöksellä. Tätä ennen kaupunginvaltuusto oli päätöksellään päättänyt irtisanoa edellisenä syksynä valitun kaupunginjohtajan Ari Lindemanin koeajalla. Valtuusto perusteli Lindemanin erottamista johtamiseen ja luottamukseen liittyvillä ongelmilla. Lindemania ennen tehtävää hoitanut Kai Roslakka eläköityi loppuvuodesta 2021.
Hallinto > Kaupunginjohtajat

Lähde:
Toivo Mansner 1956–1972
Aaro Mäkelä 1973–
Kalervo Aattela 1981–1994
Jarkko Paronen 1994–1995
Tauno Moilanen 1996–2006
Pertti Lintunen 2006–2017
Rami Hasu 2017–2018
Kai Roslakka 2018–2021
Ari Lindeman 2021–2022
Matias Hilden 2022–
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Imatran väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 36 378 | 36 378 |
| 1985 | 1985 |    | 35 085 | 35 085 |
| 1990 | 1990 |    | 33 566 | 33 566 |
| 1995 | 1995 |    | 32 057 | 32 057 |
| 2000 | 2000 |    | 30 663 | 30 663 |
| 2005 | 2005 |    | 29 529 | 29 529 |
| 2010 | 2010 |    | 28 540 | 28 540 |
| 2015 | 2015 |    | 27 835 | 27 835 |
| 2020 | 2020 |    | 26 509 | 26 509 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Imatralla oli 27 269 asukasta, joista 26 370 asui taajamassa, 661 haja-asutusalueilla ja 238:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Imatran taajama-aste on 97,6 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Imatran keskustaajama. Imatran keskustaajama ulottuu lisäksi Lappeenrannan kaupungin ja Ruokolahden kunnan alueelle.
Koulutus

Perusopetus- ja varhaiskasvatuspalvelut on Imatralla organisoitu alueellisen mallin mukaisesti.
Kaupungissa on neljä aluetta, joilla toimii itsenäisinä yksikköinä kouluja ja päiväkoteja.
Viime vuosina monien koulujen lakkauttamista on suunniteltu ja vuonna 2008 tehtiin päätökset koulujen lakkauttamisista. Ongelmana ovat väestön väheneminen ja koulujen sijainti asutuksesta sivussa.
Perusopetusta annetaan seuraavissa yksiköissä:
Vuoksenniskan alue
Vuoksenniskan koulu (luokat 1–9, lisäksi Jopo-luokka (Joustava perusopetus) sekä erityisryhmät; Vip-luokat ja pienluokat).
Mansikkalan–Imatrankosken alue
Mansikkalan koulu (luokat 1–9,  lisäksi Jopo-luokka. Oppilaiden on myös mahdollista hakeutua myös musiikkipainotteiseen opetukseen)
Rajapatsaan alue
Kosken koulu (luokat 7–9, lisäksi Jopo-luokka).
Itä-Suomen koulu (luokat 0–9)
Iltapäivätoimintaa järjestetään niin kaupungin kuin järjestöjenkin puolesta kaikilla alueilla koulujen ja päiväkotien tiloissa.
Elokuusta 2020 alkaen entisten Linnalan, Tainionkosken ja Mansikkalan koulujen oppilaat aloittivat uudessa Mansikkalan koulukeskuksessa. Valmistuessaan syksyllä 2020 Mansikkalan koulukeskus oli Suomen suurin puukoulurakennus. Alvar Aallon suunnittelema Vuoksenniskan koulu valmistui perusremontista kesällä 2019, jolloin samalle mäelle rakennettiin lisää luokkatiloja. Uusi Kosken koulu on tarkoitus valmistua vuoden 2022 aikana.
Lukiokoulutusta seuraavissa yksiköissä:
Imatran yhteislukio, tiloissa toimii myös Etelä-Karjalan IB-lukio sekä Itä-Suomen suomalais-venäläisen koulun lukio.
Etelä-Karjalan ammattiopisto tarjoaa nuorille ammatillisia perustutkintoja. Alavaihtoehtoja on useita: hotelli- ja ravintola-ala, kotitalous, kuvataide, käsi- ja taideteollisuus, liiketalous, maatalous- ja puutarha-ala, tekniikka sekä terveys- ja sosiaaliala. Toimipisteet sijaitsevat Lappeenrannassa, Imatralla sekä Ruokolahdella.
Lakkautettuja kouluja:
Imatrankosken koulu (luokat 1–6)
Itä-Siitolan koulu (luokat 1–6)
Kaukopään koulu (luokat 1–6)
Linnalan koulu (luokat 1–6)
Meltolan koulu (luokat 1–6)
Savikannan koulu (luokat 1–6)
Sienimäen koulu (luokat 1–6)
Tainionkosken koulu (luokat 1–6)
Teppanalan koulu (luokat 1–6)
Virasojan koulu (luokat 1–6)
Tainionkosken koulun yläkoulu (luokat 7–9)
Tainionkosken lukio
Vuoksenniskan lukio
Kulttuuri > Kirjallisuus

Kaupunginkirjaston nykyinen päärakennus valmistui vuonna 1986. Tuolloin pääkirjasto siirtyi Imatrankoskelta uuteen kulttuurikeskukseen Mansikkalaan. Lähialueen kunnilla on yhteinen kirjastojärjestelmä, Heili, ja sama kirjastokortti käy koko alueella. Imatralla toimii lisäksi kaksi muuta lähikirjastoa Vuoksenniskalla ja Rajapatsaalla. Vuoksenniskalla ja Rajapatsaalla kirjastot sijaitsevat lähes taajamien keskustoissa.
Imatralaisista kirjailijoista tunnetuin lienee edesmennyt Hilja Valtonen. Osa Laila Hirvisaaren kirjoista sijoittuu Imatralle.
Kulttuuri > Musiikki

Imatran musiikkitarjontaa edustaa Imatran seudun musiikki-instituutti, joka vastaa Imatran kaupungin sekä Rautjärven ja Parikkalan kuntien musiikinopetuksesta. Opetus muodostuu musiikin perustason ja sille rakentuvan musiikkiopistotason opinnoista ja sekä niitä edeltävästä varhaisiän musiikkikasvatuksesta.
Musiikkitilaisuuksien järjestämiseen sopivat muun muassa Karelia-sali sekä Vuoksen itäpuolella sijaitseva Konserttihovi.
Tunnettuja imatralaisia yhtyeitä ja artisteja:
Saska Helmikallio (tangokuningas 2005)
Osmo's Cosmos -yhtye
Scent of Flesh -yhtye
Stressi-yhtye
Twilightning -yhtye
Taiska