stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lapuan ensimmäinen kansalaiskokous
Lapuan ensimmäinen kansalaiskokous

Verkoston aktivoinut Yhtymä Vientirauhan Lapuan asiamies maanviljelijä Kustaa Tiitu otti yhteyttä sanomalehti Ilkan päätoimittajaan Artturi Leinoseen, josta tuli myöhemmin yksi lapuanliikkeen alkuvaiheen keskeisistä hahmoista. Ilkassa ja Vaasa-lehdessä julkaistiin ilmoitus: "Etelä-Pohjanmaan käsittävä kansalaiskokous Lapuan Seurahuoneella ensi sunnuntaina joulukuun 1. päivänä alkaen kello 13. Kokouksen käsiteltäväksi esitetään kommunistien yhä yltyvä kiihotustoiminta. Joukko lapualaisia".
Lapuan ensimmäiseen kansalaiskokoukseen tuli lopulta jopa 3 000 henkeä ja runsaasti lehtimiehiä. Kokouksen oli Vihtori Kosolan läpimurto poliittisena toimijana Suomessa. Järjestäneeseen toimikuntaan kuuluivat Tiitun, Leinosen ja Kosolan lisäksi kokoomuslaiset rehtori Hilja Riipinen ja Lapuan kirkkoherra K. R. Kares. Lapuan kokous kesti yli kolme tuntia ja sen aikana käytettiin yli 80 puheenvuoroa. Leinonen ilmaisi puheessaan, että kansan yhteinen tahto oli murskata kommunismi ja kysyi, voiko sen toteuttaa laillisin keinoin. Kosola viittasi vuoden 1925 korkeimman oikeuden päätökseen lakkauttaa kommunistien peitejärjestö ja arvosteli, etteivät kommunistit "kunnioita Suomen kansan pyhänä pitämää uskontoa ja yhteistä isänmaata, Suomen lakeja, eikä muuta, mikä on pyhänä pidetty meillä sukupolvesta toiseen". Kaikki puheenvuorot eivät kuitenkaan myötäilleet Leinosen ja Kosolan tapaan laillisuutta, esimerkiksi helsinkiläinen aktivisti Ahto Sippola kehotti kokouksen osallistujia ottamaan aseet mukaan ja marssimaan Helsinkiin.
Kansalaiskokouksen yhdeksi merkittäväksi puhujaksi nousi ylistarolainen herännäisjohtaja Vihtori Herttua, joka sanoi: "On vallalla itsekkäät pyyteet ja niitä eivät ymmärrä vuoden 1918 miehet. Ei eduskunta meitä pelastanut 1918, oli vain juonitteluja ja lörpöttelyjä. Kenet Jumala tahtoo hukuttaa, sen hän lyö sokeudella". Kokouksessa ilmaistiin pettymys epävakaisen sisäpoliittiseen tilanteeseen ja siihen, että puolueet, erityisesti porvaripuolueet, toistensa kanssa kilpaillessaan eivät välittäneet, minne suuntaan Suomi oli menossa. Lopulta kokous päätti yksimielisesti, että kaikki SKP:n toimintamuodot oli lakkautettava tai muuten syttyisi sisällissota. Loppulausunnossaan se ei ymmärtänyt, "miksi sananvapautta voi käyttää kaiken sen herjaamiseksi ja häpäisemiseksi, mikä Suomen kansan siveellisen ja oikeudellisen tietämisen pohja ja perustus". Lisäksi se ihmetteli, miten maanpetollisen puolueen annettiin noin vapaasti toimia kaiken sen järjestelmän purkamiseksi, mikä mahdollisti koko tämän maanpetollisen puolueen olemassaolon. Kokous antoi kuitenkin kaiken tukensa valtiovallalle kommunismin hävittämiseksi.
Kansalaiskokoukset eri puolella Suomea

Vaikka Lapuan kokous 1. joulukuuta 1929 olikin vaikuttavin, ei se suinkaan ollut ainoa tai ensimmäinen. Ilmeisesti yleisporvarillista rintamaa tavoitellut Karjalan Kansalaisliitto järjesti ensimmäisen kansalaiskokouksen 29. marraskuuta 1929 Sortavalan Seurahuoneella. Viipurin seudulla toiminut vuonna 1917 perustettu Karjalan Kansalaisliitto oli suunnitellut jo syksyllä 1929 kommunisminvastaista kansalaistoimintaa ja oli saanut tehtäväkseen järjestää kansalaiskokouksia. Kokous yhdisti alkavan liikehdinnän vuoden 1918 taisteluun ja ilmaisi kaiken tukensa pohjalaisille: "Toivoton olisi kansamme tulevaisuus, ellei suomalainen veri kuohahtaisi nähdessään isänmaan rienaajien kataluuksia. Tammikuussa 1918 sykkivät Pohjanmaan ja Karjalan miesten sydämet voimakkain yhteistunnoin. Niin vieläkin. Kunnian laki on miehen laki".
1. joulukuuta 1929 järjestettiin satojen osanottajien kansalaiskokoukset Lapuan lisäksi aktivisti, maisteri Antti Sarven ja neuvosmies Eero Hämäläisen johdolla Kuopiossa, varatuomari K. A. Raevaaran ja asessori Onni Heinonkosken johdolla Mikkelissä, maanviljelijä, kansanedustaja Evert Nukarin ja Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin päällikkö Ernesti Suolahden johdolla Hämeenlinnassa, johtaja K. Brofeldtin johdolla Kotkassa sekä piirilääkäri W. Vartiovaaran johdolla Savonlinnassa. Kaikki kokoukset ilmoittivat tukevansa kaikkia päätöksiä, mitä ikinä Lapualla tultaisiin tekemäänkään. Ilmeisesti kansalaiskokouksia oli suunniteltu jo paljon aiemmin niiden yhtaikaisuudesta päätellen. Lisäksi kokousten asioiden käsittelyjärjestys oli kaikilla paikkakunnilla sama.
Kansalaislähetystöt

Lapuan kokous päätti lähettää Helsinkiin 20-henkisen Artturi Leinosen johtaman lähetystön pyytämään hallitusta toimimaan kommunistien kiihotustyön lopettamiseksi. Lähetystön ottivat vastaan kaikki eduskuntaryhmät, paitsi kommunistit. Lisäksi lähetystö kävi tasavallan presidentti Lauri Kristian Relanderin luona. Presidentti liikuttui kyyneliin, kun puhemiehenä toiminut Hilja Riipinen ilmoitti kansan vaativan valtiovallalta enemmän tekoja kuin puheita. Relander antoi kaiken tukensa kansanliikkeelle ja kirjoitti, että kansanliike "on ollut siunaukseksi tälle maalle ja kansalle, siitä olen varma". Saman päivän iltana lähetystö kutsuttiin AKS:n järjestämiin itsenäisyyspäivän juhliin. AKS antoi liikkeelle täyden tukensa ja Urho Kekkonen ilmoitti tukensa järjestön äänenkannattajassa Suomen Heimossa. Kekkonen ilmoitti, että työläisten olojen parantamista kannatetaan, mutta Neuvostoliiton myötäilyä ei. Osa lähetystöstä kävi vielä itsenäisyystaistelija, valtioneuvos J. R. Danielson-Kalmarin luona, joka samoin ilmaisi tukensa liikkeen tavoitteille.
Lapuan lähetystön jälkeen Helsinkiin alkoi saapua lähetystöjä eri maakunnista ja uusia kokouksia järjestettiin. Tilanne kehittyi joulukuun 1929 alussa todella nopeasti. Valtiovalta otti tämän kansanliikkeen ensimmäisen vaiheen vastaan erittäin mielellään ja piti sitä valtiollista elämää tervehdyttävänä sekä ryhdistävänä aavistaessaan samalla sen voiman. Tuolloin reilusti sosialistisia olleet sosiaalidemokraatitkin hyväksyivät kommunisminvastaisen liikehdinnän, eivätkä pitäneet sitä haittana, vaan pikemmin hyötynä. Lähetystöjen vaatimukset tuottivat kansanliikkeen ensimmäisen voiton. Juuri ennen joulua 1929 hyväksyttiin uusi yhdistyslaki, joka kielsi uuden yhdistyksen perustamista lakkautetun tilalle. Lain perusteella kommunistien opintoyhdistykset voitiin lakkauttaa.
Aiheesta muualla

YLEn Elävä arkisto –Kun Lapuan liike ravisteli
Yle Arkivet: Lapporörelsen ville kuva vänstern med våld och terror
Lapuan työväentalo kuvattuna vuonna 1930.
Yhteisövero

Yhteisövero eli yhteisön tulovero on Suomessa yhteisön tuloksesta perittävä vero. Yhteisöveroa maksavia yhteisöjä ovat osakeyhtiöt, osuuskunnat sekä tietyin edellytyksin liikelaitokset, julkisyhteisöt, yhdistykset, laitokset, säätiöt ja asunto-osakeyhtiöt. Yhteisöveron tuotosta osansa saavat valtio ja kunnat sekä vuoden 2015 loppuun kansankirkkojen seurakunnat.
Kauppakamarin selvityksen mukaan noin puolet yhteisöveron tuotosta kerätään Uudellamaalla.
Yhteisövero on suhdanneherkkä vero.
Yhteisöveron määrä

Yhteisövero peritään verotettavasta tulosta, joka lasketaan vähentämällä veronalaisista tuloista vähennyskelpoiset menot. Verokanta on vuodesta 2014 alkaen ollut 20 prosenttia.
Yhteisöverokanta oli aluksi 25 prosenttia vuosina 1993–1997. Vero nostettiin ensin 28 prosenttiin (1998–1999) ja sitten 29 prosenttiin (2000–2004), minkä jälkeen sitä on laskettu. Vuosina 2005–2011 se oli 26 prosenttia ja 2012–2013 24,5 prosenttia.
Verovuosina 2009–2011 valtion osuus yhteisöveron tuotosta on 65,42 prosenttia, kuntien 32,03 prosenttia ja seurakuntien 2,55 prosenttia. Vuonna 2014 yhteisöveron tuotto oli 3 845 M€ ja vuonna 2015 4 300 M€.
Vuonna 2017 yhteisöveron tuotto oli 6,127 miljardia euroa.
Yhteisövero ei koske kaikkia yhtiöitä

Yhteisövero ei koske kaikkia yhtiömuotoja. Henkilöyhtiöt, kuten avoimet yhtiöt ja kommandiittiyhtiöt, eivät maksa yhteisöveroa, vaan niiden tulos jaetaan verotettavaksi yhtiöiden omistajilta. Samoin yksityinen elinkeinonharjoittaja maksaa verot yritystoimintansa tuloksesta omassa verotuksessaan.
Yleishyödylliset yhteisöt eivät maksa tuloveroa kaikista tuloistaan.
Yhteisövero poliittisena kysymyksenä

OECD:n mukaan yritysten verottaminen on talouskasvulle haitallisinta, työn (palkan) verottaminen seuraavaksi haitallisinta, sitten omaisuuden ja perintöjen verottaminen, sitten kulutuksen verottaminen (alv) ja vähiten haitallista kiinteistöverotus. STT:n haastatteleman taloustieteilijän mukaan arvonlisävero haittaa talouskasvua ja toimeliaisuutta vähemmän kuin yritysverotuksen, pääomaveron tai tuloveron korottaminen.
Yhteisöverokanta laski 24,5 prosentista 20:een vuoden 2014 alussa. Verokannan laskemisen tavoitteena oli hallituksen mukaan "kasvupotentiaalin vahvistaminen, investointien vauhdittaminen, työpaikkojen luominen ja yritysten palkanmaksuvarasta huolehtiminen". Sillä myös pyrittiin turvaamaan yritysverotuksen kansainvälistä kilpailukykyä, sillä yritysverokantoja on kevennetty monissa maissa viime vuosina. Esimerkiksi Ruotsissa yritysverokanta oli 22 prosenttia vuonna 2013 (28 prosenttia vuonna 2005) ja Virossa 21 prosenttia vuonna 2013 (24 prosenttia vuonna 2005). Verokannan laskemista kannattivat kaikki eduskuntapuolueet vasemmistosta oikeistoon; perussuomalaiset tosin vaati alennuksen rajoittamista 22 prosenttiin.
Yhteisöveron poistamista ovat kannattaneet muun muassa Kokoomuksen Nuorten Liitto ja Björn Wahlroos, viimeksi mainittu sillä perusteella, että se parantaisi yrittäjyyden edellytyksiä. VATT:n ylijohtaja Juhana Vartiainen kertoi vuonna 2013 VATT:n asiantuntijoiden olevan sitä mieltä, että yhteisövero häviää lopulta kokonaan, koska valtiot kilpailevat veronalennuksilla kohti nollaa.
Yhteisöveron tuotosta tilitettiin osuus Suomen evankelis-luterilaiselle ja ortodoksiselle kirkolle vuoden 2015 loppuun asti. Tätä perusteltiin kirkkojen ns. yhteiskunnallisilla tehtävillä, kuten hautaustoimella, kirkonkirjojen pidolla ja historiallisten rakennusten ylläpidolla. Vapaa-ajattelijain liitto vastusti yhteisöveron tilitystä seurakunnille. Eduskunta hyväksyi vuonna 2015 lainmuutoksen, jolla seurakuntien yhteisövero-osuus poistettiin ja vastaava rahamäärä alettiin jakaa valtionrahoituksena vuodesta 2016 alkaen.
Yhteisöveron laskemista entisestään ovat vaatineet Keskuskauppakamarin veroasiantuntija Tomi Viitala ja Elinkeinoelämän valtuuskunnan veroasiantuntija Emmiliina Kujanpää.
Ekonomisti Gabriel Zucmanin mukaan Suomi voisi pikemminkin nostaa yhteisöveroaan vaikka 25 prosenttiin saakka.
EU-komissio on julkistanut esityksen 15% minimiverosta EU:n alueella.
Eri valtioiden yritysverokantojen vertailua

| Maa | Yritysverokanta 2014 (%) |
| --- | --- |
Suomi: 20
Islanti: 20
Ruotsi: 22
Saksa: 29,58
Tanska: 24,5
Viro: 0
Viro ei verota yrityksen tulosta, mikäli se pidetään yrityksessä. Yritysvero on 0 %. Viro verottaa vain jaettua voittoa eli osingon maksua. Veroaste osingoille vuonna 2015 on 20 %.
Aiheesta muualla

Helsingin Sanomien yhteisövero -aiheiset uutiset (Arkistoitu – Internet Archive)
Veronmaksajain Keskusliitto: Yhteisöverotus
Jonás Gutiérrez

Manuel Jonás Gutiérrez (s. 5. heinäkuuta 1983 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa englantilaista Norwich Citya lainasopimuksella Newcastle Unitedista. 182 senttimetriä pitkän Gutiérrezin pelipaikka on laitalinkki.
Gutiérrez aloitti uransa kotimaassaan Vélez Sársfieldissä vuonna 2001. Hän voitti joukkueen kanssa Argentiinan pääsarjan kevätmestaruuden (Clausura) vuonna 2005, minkä jälkeen hän siirtyi Espanjaan Mallorcan joukkueeseen. Kesällä 2008 hän siirtyi Newcastleen, jonka kanssa hän teki viisivuotisen sopimuksen.
Argentiinan maajoukkueessa Gutiérrez pelasi ensimmäisen ottelunsa Ranskaa vastaan helmikuussa 2007.
Arsinoe (Kreeta)

| Arsinoe> Ἀρσινόη |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Arsinoe (m.kreik. Ἀρσινόη, Arsinoē) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se toimi Lyktoksen kaupungin satamana, mutta sen tarkkaa sijaintipaikkaa ei tunneta. Arsinoen mainitsee Stefanos Byzantionlainen luetellessaan antiikin ajan lukuisia Arsinoe-nimisiä kaupunkeja. Kaupungin arvellaan yleensä sijainneen Kreetan pohjoisrannikolla, mahdollisesti Khersonasoksen ja Milatoksen välillä. Kaupungin nimiin laitettuja rahoja on löydetty.
Carmen Calvo

| Carmen Calvo |
| --- | --- |

Espanjan 1. varapääministeri
 7. kesäkuuta 2018 –  
Ministeri pääministerin kansliassa, suhteet Espanjan parlamenttiin ja demokraattinen perintö
 13. tammikuuta 2020 –  
Ministeri pääministerin kansliassa, suhteet Espanjan parlamenttiin ja tasa-arvoministeri
 7. kesäkuuta 2018 – 13. tammikuuta 2020  
Espanjan kulttuuriministeri
 18. huhtikuuta 2004 – 9. heinäkuuta 2007  
Edustajainhuoneen jäsen
 2004–2011 ja 2019–  
Andalusian kulttuuri- ja urheiluministeri
 17. huhtikuuta 1996 – 7. helmikuuta 2004  
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1957 (ikä 67) Cabra, Córdoba
Kansalaisuus:   Espanja
Arvonimi: Excelentísima Señora
Tiedot
Puolue:  Espanjan sosialistinen työväenpuolue
Tutkinnot:  Sevillan yliopisto Córdoban yliopisto
María del Carmen Calvo Poyato (s. 7. kesäkuuta 1957 Cabra, Espanja) on espanjalainen sosialistisen työväenpuolueen poliitikko. Calvo on ministeri pääministerin kansliassa ja ensimmäinen varapääministeri Pedro Sánchezin hallituksessa tammikuusta 2020 lähtien.
Calvo on aiemmin toiminut muun muassa Espanjan kulttuuriministerinä ja Espanjan tasa-arvoministerinä.
Calvo on suorittanut oikeustieteen tutkinnon Sevillan yliopistossa ja tohtorin tutkinnon valtiosääntöoikeudessa Córdoban yliopistossa. Hän on Córdoban yliopiston vakinainen professori.
Calvo on tunnettu feminismin ja tasa-arvon kannattaja. Hän on toiminut sosialistisen työväenpuolueen tasa-arvosihteerinä. Hän on työskennellyt miesten ja naisten samapalkkaisuus- ja yhdenvertaisuuslain aikaansaamisen hyväksi.
Calvolle myönnettiin Kaarle III:n ritarikunnan suurristi vuonna 2007.
Käännös suomeksi
Cinnamomum loureiroi

| Cinnamomum loureiroi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Laurales
Heimo::  Laakerikasvit Lauraceae
Suku::  Kanelipuut Cinnamomum
Laji::  loureiroi
Kaksiosainen nimi
 Cinnamomum loureiroi  Nees 
Katso myös
   Cinnamomum loureiroi Wikispeciesissä   Cinnamomum loureiroi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Cinnamomum loureiroi on kanelipuihin kuuluva kasvilaji, jota esiintyy luonnonvaraisena Vietnamissa. Se on yksi neljästä tärkeimmästä lajista, joista saadaan kanelin nimellä myytävää maustetta. Kasvitieteilijät eivät ole kuitenkaan yksimielisiä siitä, onko Cinnamomum loureiroi oma lajinsa vai samaa lajia kuin kassiakaneli (Cinnamomum aromaticum tai Cinnamomum cassia). Erään tutkimuksen mukaan Cinnamomum loureiroi sisältää suurempia pitoisuuksia kumariinia ja kanelialdehydiä kuin kassiakaneli. Tieteellinen nimi Cinnamomum loureiroi on annettu portugalilaisen lähetyssaarnaajan ja kasvitieteilijän João de Loureiron mukaan.
Cinnamomum loureiroi -lajin kuorta käytetään kassiakanelin tavoin ruoanlaitossa, koska sillä on kitkerämpi ja aromaattisempi maku. Vietnamilaisessa keittiössä kuorta käytetään Phở-nuudelikeiton liemen valmistuksessa. Korkean kumariinipitoisuuden myrkyllisyyden vuoksi suositeltu päiväannos on yhden teelusikallisen verran. Eräiden tutkimusten mukaan kumariinipitoisuus voi olla 6,97 grammaa yhdessä kilogrammamäärässä maustetta. Kumariinin myrkyllisyydestä huolimatta mausteella on havaittu verenpainetta, diabetesta ja infektioita alentavia vaikutuksia.
Kuvia

Kuorta
Kuorta
Lehtiä
Lamon

Lamon voi viitata seuraaviin:
Lamon, antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa
Lamon, kunta Bellunon maakunnassa Italiassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lamon”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Bizertan tykit

Imperator Alexander III kolmitykkinen järeä keulatorni.
Bizertan tykit olivat Venäjän keisarikunnan laivaston taistelulaiva Imperator Alexander III 12 Obuhovin 12 tuuman 52 kaliiperin merikanuunaa, jotka kulkeutuivat vaiheikkaan reitin kautta Suomen rannikkolinnakkeille ja Guyernseyn Mirus-patteriin.
Historia

Saksalaiset kaappasivat neljää 12-tuumaista Obuhov-putkea kuljettaneen rahtialuksen Norjan rannikolla keväällä 1940. Putket olivat keväällä 1917 valmistuneesta Imperatritsa Marija -luokan taistelulaivasta Imperator Aleksander III, joka oli päätynyt ensin Venäjän vallankumouksen pyörteissä vastavallankumouksellisten valkoisille, joiden komentaja kenraali Pjotr Wrangel otti aluksen lippulaivakseen ja antoi sille uuden nimen General Alexjev. Punaiset valtasivat Sevastopolin marraskuussa 1920, mikä pakotti aluksen siirtymään Välimerelle Ranskan hallinnoimaan Tunisiaan Bizertaan. Alus riisuttiin 1924 aseista ja myytiin romutettavaksi. Se upposi hinauksessa Bizertanlahdella. Aseet varastoitiin Bizertan lähellä sijainneelle Sidi Abdullahin asevarikolle, missä ne odottivat mahdollista palautusta Neuvosto-Venäjälle maailmanpoliittisen tilanteen lientyessä.
Historia > Tykit Suomeen

Bizertan tykit tulivat Suomen Meripuolustuksen esikunnan tietoon kansainvälisten asevälittäjien vihjeestä kesällä 1939. Seitsemän järeän tykin ostosta laadittiin esisopimus, mutta Ranska ei myöntänyt kalustolle vientilupaa saman vuoden syksyllä syttyneen toisen maailmansodan takia, sillä maa pelkäsi Suomen joutuvan saksalaismiehityksen alle. Ranskalaiset antoivatkin putkia noutamaan lähetetylle suomalaisalukselle lastiksi vain käsiaseita, joiden kanssa se palasi määräsatamaansa Narvikissa.
Ranska myöntyi antamaan vientiluvan Bizertan tykeille talvisodan interventiosuunnitelmiensa seurauksena 4. tammikuuta 1940. Tykit luovutettiin tällä kertaa vastikkeettomana aseapuna Suomelle, ja niitä lähti noutamaan kolme suomalaisalusta. Jokainen alus kuormattiin Bizertassa neljällä järeällä putkella, joiden lisäksi suurin aluksista, Nina, sai lastikseen 18 raskasta Vickers-tykkiä. Määräsatamaksi kaavailtiin Turkua, sillä Jäämeren rannalla sijainnut Petsamon satama oli jo talvisodan alussa joutunut Neuvostoliiton haltuun.
Ensimmäinen alus purjehti onnistuneesti Göteborgin kautta Turkuun, toisen (Nina) jäädessä odottamaan talvisodan päättymistä ja tilanteen selkenemistä Norjan Bergeniin 11. maaliskuuta 1940. Kolmas alus, Juliette, vaurioitui Atlantilla, kävi korjattavana telakalla Isossa-Britanniassa ja purjehti sieltä Petsamon satamaan toukokuussa 1940. Aluksen huono tuuri jatkui, sillä Petsamon satamanosturit eivät kyenneet siirtämään 52-tonnisia tykinputkia. Raskaampia nostureita ei saatu hankittua Petsamoon kesän aikana, minkä seurauksena Juliette lähti purjehtimaan Turkuun elokuussa 1940. Kuormana olleet tykinputket kätkettiin alukseen Petsamossa ahdattuun viljakuormaan.
Historia > Saksalaisten sotasaaliiksi

Bergeniin jäänyt Nina ei lopulta päässyt määränpäähänsä Suomessa. Norjan miehittäneet saksalaisjoukot ulosliputtivat aluksen oman lippunsa alle ja ryöstivät rahtina olleet neljä järeää ja 18 raskasta tykinputkea. Järeät tykit laivattiin välittömästi Kruppin tehtaille Esseniin, missä ne huollettiin ja saivat mallinimen 30,5 cm K.14(r). Ensimmäinen luku oli tykkien kaliiperi (30,5 cm), toisen tarkoittaessa valmistusvuotta (1914). Sulkuihin merkatulla r-kirjaimella viitattiin tykkien alkuperämaahan, Venäjään.
Saksalaiset kehittivät venäläisiä putkia varten uuden Bettungsschiessgerüst C.40 -nimellä tunnetun lavetin, joka mahdollisti alkuperäisiä venäläisiä lavetteja huomattavasti suuremman ampumakoron. Venäläiset lavetit mahdollistivat putken korotuksen vain 15 asteen kulmaan, kun saksalaisessa lavetissa maksimikoro oli 48 astetta. Lavetti oli suojattu edestä 150 millimetrisellä panssaroinnilla ja sivuilta, päältä ja takaa 50 mm panssaroinnilla. Siinä oli sähkökäyttöinen suuntaus- ja korotuslaitteisto, ja se painoi 38 190 kilogrammaa ilman panssarointia.
Lavettien rakentaminen käynnistyi kesällä 1941. Putkien koeammunnoista ei ole säilynyt tarkempia tietoja, ne toteutettiin suurella todennäköisyydellä Kruppin käyttämällä Meppenin ampuma-alueella.
Suomi ei kuitenkaan jäänyt tyhjin käsin ryöstettyjen putkien suhteen; saksalaiset antoivat niistä clearing-kaupassa 108 miljoonan markan korvaukset ennen jatkosodan alkua kesällä 1941.
Historia > Guyernsayn Mirus-patteri

Saksalaiset asensivat sotasaalistykit Guernseyn Saint Peter Portin ja Saint Saviourin kylien alueilla sijainneeseen järeään Mirus-rannikkopatteriin. Linnake kuului toisen maailmansodan länsirintaman miehitettyjen alueiden rannikkoja kiertäneeseen Atlantin valliin.
Käyttöönoton jälkeen Mirus-patteri asetettiin varsin usein tulivalmiuteen vastauksena saaria lähestyneille liittoutuneiden aluksille, jotka pyrkivät saamaan patterin ampumaan sen kantaman arvioimiseksi. Pääaseistuksen todellisen kantaman salaamiseksi saksalaiset eivät tilanteesta riippuen joko avanneet tulta tai keskeyttivät tulituksen ennen patterin maksimikantaman saavuttamista.
Patteri avasi tulen tunnistamatonta vihollismaalia vastaan 8. kesäkuuta 1943. Neljännen tykin koron saranatapin tukirengas hajosi ammuntojen alettua kahden laukauksen jälkeen ja 3. tykki kärsi vastaavanlaisen vaurion yhden laukauksen myöhemmin. 1. tykki poistettiin myös käytöstä vaurioituneen joustolaitteen takia. Tykit olivat ampuneet 250 kilogramman miinakranaatteja 71 kg panoksella 31 asteen korolla. Niitä korjaamaan lennätettiin joukko insinöörejä ja Baltian maiden alueelta hankittuja vastaavan tykin varaosia. Korjaukset saatiin valmiiksi kuukauden kuluessa. Tykkitornien kattojen panssarointi vahvistettiin niiden yhteydessä 150-millimetriseksi.
Patteri osallistui muun muassa Cotentinin niemen läheisyydessä partioneiden laivasto-osastojen tulittamiseen 1944 Normandian maihinnousun alkupäivinä. Se onnistui vaurioittamaan yhtä alusta 305 millimetrin kranaatilla. Maihinnousun merisotatoimet käsittäneeseen operaatio Neptuneen osallistuneille liittoutuneiden aluksille annetuissa käskyissä ohjeistettiin pysymään Guernseyn järeiden tykkien kantaman ulkopuolella.
Euroopan sotatoimet päättyivät Saksan antautumiseen 7. toukokuuta 1945. Kanaalisaarten merikommendatuurin (saks. Seekommendant Kanalinseln) komentaja, vara-amiraali Friedrich Hüffmeier, uhkasi operaatio Nesteggiin osallistuneita brittialuksia järeän patterin tulella, mikäli nämä lähestyisivät saaria ennen sotatoimien päättämisen varsinaista määräaikaa 9. toukokuuta kello 0.01. Alukset odottivatkin saksalaisten vaatimusten mukaisesti seuraavaan aamuun, jolloin ne purjehtivat St. Peter Portin satamaan, missä Hüffmeierin taktinen avustaja kenraalimajuri (saks. generalmajor) Heine allekirjoitti alusten mukanaan tuomat antautumisdokumentit.
Kampung Lautin moskeija

| Kampung Lautin moskeija |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  Kota Bharu, Kelantan  Malesia
Koordinaatit:  6°1′38″N, 102°14′28″E
Rakennustyyppi:  moskeija
Arkkitehtuuri
Valmistumisvuosi:  ei tiedossa mahdollisesti 1400-luku
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kampung Lautin moskeija on moskeija Malesian Kelantanin osavaltiossa. Sitä pidetään maan vanhimpana moskeijana ja yhtenä Kaakkois-Aasian vanhimmista puumoskeijoista. Moskeijan rakennusajankohta ei ole täysin selvä, mutta mahdollisesti se on peräisin jo 1400-luvulta. Arkkitehtuuriltaan se muistuttaa perinteistä malaijilaista tyyliä.
Moskeija

Kampung Lautin moskeija sijaitsee nykyisin Malesian Kelantanin osavaltiossa Kota Bharun kaupungissa Nilam Purin opiskelijakaupunginosassa. Nykyinen paikka poikkeaa hieman alkuperäisestä. Moskeija on rakennettu perinteiseen malaijityyliin puusta. Sitä on pidetty Kaakkois-Aasian vanhimpana säilyneenä puumoskeijana, sekä Malesian vanhimpana moskeijana ylipäätänsä. Sen arkkitehtuuria on verrattu esimerkiksi Demkin moskeijaan Indonesian Jaavalla ja Talomanon moskeijaan Thaimaassa. Tyypilliseen malaijilaiseen tapaan rakennuksessa on kohotettu lattia ja kolmikerroksinen katto. Tiloista tärkeimmät ovat rukoushuone, mihrab, veranta ja puhdistautumistilat.