Roland Freisler
Kansallissosialistien lakimies

1924 Freisler liittyi Kansansosialistiseen puolueeseen, ja seuraavan vuoden heinäkuussa hän liittyi natsipuolueeseen jäsennumerolla 9679. Natsipuolue oli vielä tuolloin pieni, muttei tuntematon, sillä Hitler oli yrittänyt oluttupavallankaappausta Baijerissa 1923. Freisler toimi usein natsipuolueen jäsenten puolustusasianajajana. Hänestä tuli yksi arvostetuista vanhan kaartin natseista ajalta, jolloin puolue kamppaili valtaanpääsystä.
Tammikuussa 1933 natsit nousivat valtaan Saksassa. Freisleristä tuli toisen natsipuolueen jäsenen tri Hanns Kerrlin johtaman Preussin oikeusministeriön apulaisjohtaja sekä valtiopäivien edustaja. 1934 hänestä tuli oikeusministeriön valtiosihteeri ja ministeriön alaisen sabotaasinvastaisen osaston päällikkö. Ensimmäisessä korkeimmille elimille lähettämässään muistiossa hän suositteli ihmisoikeuksien poistamista rangaistukseksi rikoksista tai niiden suunnittelusta. Potentiaaliselta rikolliselta tuli riisua kaikki oikeudet ja hänet tuli luokitella ali-ihmiseksi sekä valtion viholliseksi. Terroristeiksi luokitetuilta, joihin saattoivat kuulua esimerkiksi puoluejohdon arvostelijat, tuli kieltää mahdollisuus puolustautua oikeudenkäynnissä. Aikanaan valtion ja Preussin oikeusministeriöt yhdistettiin ja Freisler pysyi valtiosihteerinä myös uudessa kokonaisuudessa.
Vuonna 1937 Freisler teki opintomatkan Neuvostoliittoon seuraamaan marsalkka Mihail Tuhatševskin oikeudenkäyntiä, jossa yhdeksän korkea-arvoista puna-armeijan sotilasjohtajaa tuomittiin kuolemaan syytettynä sotilas-trotskilaisesta salaliitosta ja vakoilusta natsi-Saksan hyväksi. Syksyllä 1939 kun Saksa oli vallannut Puolan Freisler matkusti Puolaan Brombergiin organisoimaan sotilas- ja erikoisoikeusistuimien perustamista, mutta Saksan jo aloittamat vainot ja teloitukset eivät olleet näiden istuimien piirivallassa.
Vuonna 1942 Freisler osallistui oikeusministeriön edustajana Wannseen konferenssiin, jossa luonnosteltiin lopulliseksi ratkaisuksi kutsuttua juutalaisten joukkotuhoamista. Oikeusministeriö oli pyrkinyt luomaan oikeudelliset puitteet kaikille natsien juutalaisiin kohdistamille toimille vuonna 1935 asetetuista Nürnbergin laista lähtien.
Vuosina 1942–1945 hän johti pelättyä kansantuomioistuinta, Volksgerichtshofia, jossa useimmat oikeudenkäynnit johtivat kuolemantuomion julistamiseen. Freislerin uran kohokohta oli oikeudenkäynti, jossa syytettyinä oli heinäkuun 20. päivän salaliittoon osallistuneita. Hänen raivokas ja pirullinen käytöksensä on tallentunut oikeudenkäynneissä kuvattuihin filmeihin. Freisler teki kaikkensa häväistäkseen salaliittolaiset, jotka tuotiin oikeuteen nukkavieruissa vanhoissa vaatteissa riisuttuina kaikesta omaisuudestaan. Freisler pilkkasi 63-vuotiasta sotamarsalkka Erwin von Witzlebeniä, joka näytti kurjalta ilman tekohampaitaan ja ylisuuria kuluneita housujaan kannatellen: "Senkin likainen vanha mies, miksi räpläät housujasi?" Oikeudessa toiminut pikakirjoittaja sanoi sodan jälkeen, ettei koskaan aiemmin Saksan historiassa syytettyjä ollut kohdeltu vastaavalla julmuudella ja brutaalisuudella kuin näissä oikeudenkäynneissä. Freislerin puheenjohtajuuden aikana kansantuomioistuin antoi tuhansia kuolemantuomioita.
Hän sai surmansa liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä kesken oikeudenkäynnin. Syytettynä oli heinäkuun salaliittolainen Fabian von Schlabrendorff, jonka ilmahyökkäys pelasti kuolemantuomiolta. Sodan jälkeen Schlabrendorffista tuli tuomari Saksan liittotasavallassa.
Kenraalieversti Alfred Jodlin vaimo Luise kertoi sodan jälkeen olleensa töissä Lützowin sairaalassa, kun Freislerin ruumis oli tuotu sisään. Hänen kertomansa mukaan eräs työntekijöistä oli kommentoinut: "Tämä on jumalan tuomio", eikä kukaan paikalla olleista väittänyt muuta.