stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Magnesium-antimoniakku
Aiheesta muualla

Artikkeli akkujen kehityksestä MIT:ssä
Professori Donald Sadoway luennoi aiheesta
Luettelo Swedish Dance Chartin ykkösistä vuonna 2014

Tämä on luettelo Swedish Dance Chart -listan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2014.
| Viikko | Artisti(t) | Single | Levy-yhtiö(t) |
| --- | --- | --- | --- |
| 2 |  Calvin Harris & Alesso | Under Control | Sony Music |
| 3 |  Calvin Harris & Alesso | Under Control | Sony Music |
| 4 |  Calvin Harris & Alesso | Under Control | Sony Music |
| 5 |  Calvin Harris & Alesso | Under Control | Sony Music |
| 6 |  Calvin Harris & Alesso | Under Control | Sony Music |
| 7 |  Calvin Harris & Alesso | Under Control | Sony Music |
| 8 |  Calvin Harris & Alesso | Under Control | Sony Music |
| 9 |  Calvin Harris & Alesso | Under Control | Sony Music |
| 10 |  Calvin Harris & Alesso | Under Control | Sony Music |
| 11 |  Calvin Harris & Alesso | Under Control | Sony Music |
| 12 |  Tiësto | Red Lights | Universal Music |
| 13 |  Tiësto | Red Lights | Universal Music |
| 14 |  The Chainsmokers | Selfie | Universal Music |
| 15 |  The Chainsmokers | Selfie | Universal Music |
| 16 |  The Chainsmokers | Selfie | Universal Music |
| 17 |  The Chainsmokers | Selfie | Universal Music |
| 18 |  David Guetta &  Showtek | Bad | Warner Music |
| 19 |  David Guetta &  Showtek | Bad | Warner Music |
| 20 |  David Guetta &  Showtek | Bad | Warner Music |
| 21 |  David Guetta &  Showtek | Bad | Warner Music |
| 22 |  David Guetta &  Showtek | Bad | Warner Music |
| 23 |  David Guetta &  Showtek | Bad | Warner Music |
| 24 |  David Guetta &  Showtek | Bad | Warner Music |
| 25 |  David Guetta &  Showtek | Bad | Warner Music |
| 26 |  David Guetta &  Showtek | Bad | Warner Music |
| 27 |  David Guetta &  Showtek | Bad | Warner Music |
| 28 |  David Guetta &  Showtek | Bad | Warner Music |
| 29 |  David Guetta &  Showtek | Bad | Warner Music |
| 30 |  Otto Knows | Parachute | Universal Music |
| 31 |  Otto Knows | Parachute | Universal Music |
| 32 |  Otto Knows | Parachute | Universal Music |
| 33 |  Otto Knows | Parachute | Universal Music |
| 34 |  David Guetta | Lovers on the Sun | Warner Music |
| 35 |  David Guetta | Lovers on the Sun | Warner Music |
| 36 |  David Guetta | Lovers on the Sun | Warner Music |
| 37 |  David Guetta | Lovers on the Sun | Warner Music |
| 38 |  David Guetta | Lovers on the Sun | Warner Music |
| 39 |  David Guetta | Lovers on the Sun | Warner Music |
| 40 |  David Guetta | Lovers on the Sun | Warner Music |
| 41 |  Calvin Harris | Blame | Sony Music |
| 42 |  Calvin Harris | Blame | Sony Music |
| 43 |  Calvin Harris | Blame | Sony Music |
| 44 |  Calvin Harris | Blame | Sony Music |
| 45 |  Calvin Harris | Blame | Sony Music |
| 46 |  Calvin Harris | Blame | Sony Music |
| 47 |  Calvin Harris | Blame | Sony Music |
| 48 |  Calvin Harris | Blame | Sony Music |
| 49 |  Calvin Harris | Blame | Sony Music |
| 50 |  David Guetta | Dangerous | Warner Music |
| 51 |  David Guetta | Dangerous | Warner Music |
| 52 |  David Guetta | Dangerous | Warner Music |
Suomen kaupungistuminen

Helsinki on Suomen pääkaupunki ja lähiympäristöineen maan ylivoimainen kasvukeskus.
Aurajoen teollista rantaa Turussa, Suomen vanhimmassa kaupungissa.
Suomen kaupungistuminen alkoi keskiajalla. Ensimmäisenä Suomen kaupunkina pidetään Turkua, joka perustettiin 1200-luvun lopulla. Suomessa kaupungistumisaste pysyi kuitenkin pitkään selvästi alhaisempana kuin useimmissa muissa Euroopan maissa: keskiajalla vain muutama prosentti Suomen alueen asukkaista asui kaupungeissa, joita sijaitsi vain maan etelä- ja lounaisrannikoilla. Turku sekä Suomen historiallisten kaupunkien joukkoon kuuluvat Viipuri ja Käkisalmi olivat noin 1 500 asukkaansa kera merkittäviä keskiaikaisia asutuskeskuksia. Muiden Suomen alueella sijainneiden keskiaikaisten kaupunkien (Ulvila, Porvoo, Naantali, Rauma) asukasluku jäi tiettävästi pariin sataan. 1600-luvulla alettiin perustaa kaupunkeja Pohjois-Suomeen (ensimmäisenä Oulu vuonna 1605) ja sisämaahan (ensimmäisenä Hämeenlinna vuonna 1628), mutta useimmiten ne pysyivät hyvin pieninä. Suomen kaupunkien lukumäärä ja koko kasvoivat hitaasti, kunnes kaupungistuminen sai vauhtia 1800-luvun lopulla.[lähde? ]
Tampere on Pohjolan suurin sisämaakaupunki.
Suomi kaupungistui länsimaisittain myöhään, mutta nopeasti. Vuonna 1910 kaupunkien väkimäärä oli 14,8 % koko maan väestöstä. Vielä vuonna 1950 enemmistö suomalaisista asui maalla, mutta vuoteen 1970 mennessä enemmistö suomalaisistakin jo asui kaupungeissa. Suomen kaupunkien väkimäärä kasvoi nopeasti, ja esimerkiksi Helsinkiin saapui vuosittain 7 000–8 000 nuorta 1960-luvulla. Tämän vuoksi suurimpiin kaupunkeihin jouduttiin rakentamaan pikaisesti laatutasoltaan vaihtelevia lähiöitä maalta muuttaneille uusille asukkaille. Toisaalta lähiöt olivat aikansa mittapuun mukaan hyvin varusteltuja ja merkitsivät monille kaupunkien keskustoista ja maalta muuttaneille asuinolojen selvää parannusta. 1960-luvun lähiöihin muutettiin enimmäkseen kantakaupungista, 1970-luvun lähiöihin taas toi väkeä suuri maaltamuutto maaseudulta. Kaupungistuminen ajoittui Suomessa samoihin aikoihin, kun autoistuminen oli voimakkaimmillaan. Tämän takia Suomen kaupungit eroavat muusta Euroopasta siten, että ne on rakennettu väljemmin ja autoliikenteellä on suurempi rooli.[lähde? ]
Kuten muuallakin maailmassa, kasvavat myös Suomessa voimakkaimmin ne kaupunkiseudut, joissa on tarjolla eniten työpaikkoja, koulutusta ja palveluja. Kaupunkien kasvu suuntautuu nykyään kasvukeskuksiin ja niiden kehyskuntiin, jonka seurauksena kaupunkirakenne hajoaa. Suomen merkittävimmät kaupunkiseudut ja samalla kasvukeskukset ovat pääkaupunkiseutu, Tampere, Turku, Oulu, Jyväskylä ja Kuopio. Näiden lisäksi myös kasvavia kaupunkiseutuja ovat Lahti, Joensuu, Seinäjoki, Vaasa ja Hämeenlinna. Nykyään Suomessa niin kuin muuallakin länsimaissa (esimerkiksi Detroit tai Ruhrin alue) perinteiset teollisuuskaupungit ovat kärsineet teollisuuden toimintojen supistuksista. Suomessa tällaisia kaupunkeja ovat ainakin Forssa, Hamina, Imatra, Jämsä, Kemi, Kotka, Kouvola, Loviisa, Mänttä-Vilppula, Pietarsaari, Pori, Raahe, Rauma, Uusikaupunki, Valkeakoski ja Varkaus.[lähde? ]
Asuminen kaupunkialueilla

YK:n UNDESAn mukaan 84 % Suomen väestöstä asui kaupungistuneilla (urban) alueilla jo vuonna 2011 ja vuonna 2050 luku olisi 90 %. Tilastokeskuksen jaottelun mukaan vasta 70 % suomalaisista asui kaupunkialueilla vuonna 2016. Nurmijärven kaltaiset kehysalueet (11 %) olivat mukana luvussa. Lisäksi 7 % asui kaupungin lähellä maaseudulla (kuten Askola), 6 % maaseudun keskustaajamissa, 11 % ydinmaaseudulla (Kauhava). Harvaanasutulla maaseudulla asui vain 5 %, vaikka se kattaa pääosan maasta, etenkin Itä-, Keski- ja Pohjois-Suomesta.
93 % Suomen karttaruuduista (250 m x 250 m) oli asumattomia jo vuonna 2018. Päätoimittaja Ville Pernaan mukaan vääjäämätöntä kaupungistumiskehitystä ei pidä yrittää kääntää. Pernaan mukaan useimmat asuisivat maalla, jossa siellä olisi kaupungin edut.
Asuminen kaupunkialueilla > Kehitys

Kaupungistuneilla alueilla asui 43 % suomalaisista vuonna 1950, 64 % vuonna 1970, 79 % vuonna 1990, 84 % vuonna 2010 ja 85 % vuonna 2015. Ennusteen mukaan myös 87 % vuonna 2030 ja 90 % vuonna 2050.
Samson Kauniin saaga

Samson Kauniin saaga (isl. Samsons saga fagra) on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan yleensä niin kutsuttuihin kotoperäisiin ritarisaagoihin, mutta sen Sigurðrin tarinana (isl. Sigurðar þáttr) tunnetulla loppuosalla on myös nuoremmille muinaissaagoille tyypillisiä piirteitä. Samson Kauniin saagassa Samson rakastuu irlantilaiseen prinsessa Valentianaan, jonka paha Kvintelin ryöstää ja jota Samson joutuu siksi etsimään. Pelastettuaan Valentianan, Samson lähettää saagan toisessa osiossa rangaistukseksi Kvintelinin noutamaan itselleen maagista viittaa Kaunotantereen (isl. Glæsisvellir) kuninkaan Guðmundrin pojalta, Sigurðrilta. Kvintelin onnistuu lopulta tehtävässään ja saaga päättyy hääjuhlaan, jossa solmitaan useita avioliittoja.
Samson Kauniin saaga on kirjoitettu 1300-luvun lopulla tai 1400-luvun alussa. Saagasta tunnetaan kaksi versiota. Kummankin pääkäsikirjoitukset ovat 1400-luvulta (AM 343a 4to, AM 589b 4to). Säilyneitä käsikirjoituksia on useita kymmeniä, mikä osoittaa, että saaga on ollut Islannissa hyvin suosittu. Samson Kauniin saagaa ei ole suomennettu.
Saagan erityispiirteitä

Samson Kauniin saagan päähenkilön, Samsonin, kerrotaan saagassa olevan kuningas Arthurin poika.  Erityisesti saagan alkuosa muistuttaa tyyliltään arturiaanisia eli kuningas Arthurista kertovia ritariromansseja, joita käännettiin kansankielelle Norjan kuninkaan hovissa 1200-luvun alkupuolella. Se on mahdollisesti muotoiltu jonkin ritari Lancelotista kertoneen romanssin pohjalta, vaikkakaan ritari Lancelotista kertovan teoksen keskiaikaista käännöstä ei Skandinaviasta tunneta. Kirjoittaja on tuntenut myös muita käännettyjä ritarisaagoja, esimerkiksi bretonilaisia lais-laulurunoja, kuten Marie de Francen Guigemar ja Graelent, jotka oli käännetty teoksessa Strengleikar, sekä erityisesti kuningas Arthurin hovissa olleesta maagisesta viitasta kertovan Möttuls sagan, johon saagassa viitataan nimellä Skikkju saga ("Viitan saaga"). Samson Kauniin saaga pyrkiikin kuvaamaan sitä,  miten viitta alkujaan päätyi kuninkaan hoviin. Yhdessä episodissa, jossa on havaittu yhteneväisyyttä Beowulfin Grendel-episodin ja Grettir Väkevän saagan peikkotaistelujen kanssa, Samson joutuu taistelemaan vesiputouksen takana Kvintalinin äitiä vastaan.



Saagan loppuosa, Sigurðar þáttr, muistuttaa tarina-aihelmiensa osalta nuorempia muinaissaagoja eli seikkailusaagoja (saks. Abenteuersagas). Saagan kirjoittaja on myös tuntenut muita muinaissaagoja sekä Snorri Sturlusonin nimiin luetun Proosa-Eddan. Samson Kauniin saagassa esiintyy esimerkiksi monesta muusta muinaissaagasta (Hervörin saaga, Thorsteinn Talonvoiman tarina, Bósin saaga) tuttu tarunhohtoinen kuningas, Kaunotantereen (isl. Glæsisvellir) Guðmundr.



Kokonaisuutena Samson Kauniin saaga sisältää runsaasti kansansaduille tyypillisiä ja muista muinaissaagoista tuttuja tarina-aihelmia. Tällainen on esimerkiksi saagan loppuosassa esiintyvä karhun poika -motiivi (saks. Bärensohnmärchen) eli tarina-aihelma, jossa sankari on joko karhun kasvattama tai karhun jälkeläinen. Samson Kauniin saagassa se yhdistyy ritariromaaneissa käytettyyn tarina-aihelmaan, jossa neidonryöstö tapahtuu taikakonsteja avuksi käyttäen.



Lisäksi kirjoittaja on tuntenut oppinutta kirjallisuutta. Hän on esimerkiksi ammentanut tietoa jostain keskiajan ensyklopedisista teoksista kuvatessaan pohjoisia alueita ja niissä olleita asukkaita. Tällaisia etnografisia tekstejä oli käännetty myös muinaisislanniksi, esimerkiksi 1300-luvun alkupuolella laaditussa Hauksbók-käsikirjoituksessa.
Samson Kauniin saaga suurvalta-ajan Ruotsissa

Islantilaiset saagat, erityisesti kaukaisesta menneisyydestä kertovat muinaissaagat, alkoivat 1600–1700-luvulla herättää kiinnostusta suurvalta-ajan Ruotsissa. Niiden katsottiin olevan lähteitä, jotka voisivat kertoa jotain Ruotsin muinaisesta ja loistokkaasta menneisyydestä, josta muuten oli saatavilla hyvin vähän lähteitä. Tämän seurauksena myyttiseen menneisyyteen sijoittuneita saagoja käytettiin ilman asianmukaista lähdekritiikkiä myös suurvaltaideologian rakennusaineena ja propagandatarkoituksessa, huolimatta siitä, että osa aikalaistutkijoista suhtautui erityisesti muinaissaagojen lähdearvoon epäillen jo tuolloin. 



Ruotsalaiset eivät kuitenkaan enää ymmärtäneet saagojen kieltä, muinaisislantia, minkä vuoksi merkittävinä pidettyjä tekstejä alettiin kääntää ruotsiksi, joskus myös latinaksi.  MyösSamson Kauniin saagasta kiinnostuttiin ja sen käännös ilmestyi Eric Julius Björnerin teoksessa Nordiska Kämpa Dater vuonna 1737 (Stockholm).



Samson Kauniin saagan alkuosa edustaa tyypillistä ritarisaagaa eikä sillä ole sisällöllisesti mitään yhteyttä pohjolan muinaisesta ja myyttisestä menneisyydestä kertoviin muinaissaagoihin. Björner näyttää teoksessaan huomioineen tämän, sillä alkuosan käännös on lyhennelmä. Suurvalta-ajan Ruotsissa kiinnostavammaksi koettiin Samson kauniin saagan loppuosa, Sigurðar þáttr, joka tarina-aihelmiensa osalta muistuttaa nuorempia muinaissaagoja eli seikkailusaagoja (saks. Abenteuersagas). Siinä esiintyy myös muille muinaissaagoille tyypillisiä paikkoja, kuten Jättien maa (isl. Risaland) ja Jötunheimr sekä myyttinen Kaunotanner eli Glæsisvellir, jossa hallitsee tarunhohtoinen kuningas Guðmundr. Kuvaukset näistä paikoista ja niiden sijainnista ovat saagoissa yleensä hyvin epämääräisiä. Esimerkiksi Glæsisvellir  sijoitettiin yleensä jonnekin kauas pohjoiseen. Glæsisvellirille pääsy edellytti näin ollen saagasta riippuen kulkemista Idäntiellä (isl. Austrvegr) tai suuntaamista esimerkiksi Finnmarkiin tai Bjarmien maahan (isl. Bjarmaland). Kauas itään ja pohjoiseen sijoittuneita paikkoja voitiin suurvalta-ajan Ruotsissa pitää valtakunnan vaikutuspiiriin kuuluneina alueina. Todennäköinen motiivi Samson Kauniin saagan kääntämiselle oli, Helgi Þóririnpojan tarinan tavoin, juuri tarinassa esiintyvä Glæsisvellirin kuningas Guðmundr. Ruotsalaisessa muinaisuudentutkimuksessa Glæsisvellirin Guðmundr oli tärkeä teema, ja kaikki sitä valottavat lähteet pyrittiin hyödyntämään.
Käännökset ja editiot

Sagann Af Samsone fagra. Teoksessa Nordiska kämpa dater, käänt. & toim. Eric Julius Björner. Stockholm, 1737.
Simek, Rudolf. 1982. Zwei Rittersagas. Die Saga vom Mantel und die Saga vom schönen Samson: Möttuls saga und Samsons saga fagra. Fabulae medievales 2. Vienna: Braumüller.
Wilson, John (toim.). 1953. Samsons saga fagra. Skrifter udgivet af Samfund til udgivelse af gammel nordisk litteratur 65. Kopenhagen: [s. n.].
Aiheesta muualla

Samsons saga fagra islanniksi Heimskringla.no -sivustolla (Erik Julius Björnerin teoksen Nordiska kämpa dater ja käsikirjoituksen Lbs. 203 fol. mukaan)
Suuri-Höytiö

| Suuri-Höytiö |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Luumäki
Koordinaatit:  61°02′34″N, 27°22′29″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven reitin valuma-alue (14.19)
Laskuoja:  oja Tuohtiaiseen 
Järvinumero:  14.191.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  75,2 m  
Pituus:  820 m  
Leveys:  470 m  
Rantaviiva:  2,435 km  
Pinta-ala:  27,566 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSuuri-Höytiö 
Suuri-Höytiö  on Etelä-Karjalassa Luumäellä Munnen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 28 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Touhtiaisen–Ala-Kivijärven alueeseen (14.191) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 75,2 metriä mpy.
Suohaukat

| Suohaukat |
| --- | --- |
 Sinisuohaukka (Circus cyaneus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Petolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Suohaukat Circinae  Sundevall, 1836
Suku::  Suohaukat Circus  Lacepede, 1799
Katso myös
   Suohaukat Wikispeciesissä   Suohaukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suohaukat (Circus) on haukkojen heimoon kuuluva petolintusuku. Sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan neljätoista lajia. Suohaukat lentelevät matalalla niittyjen ja soiden yläpuolella ja etsivät sieltä käsin saaliikseen pieniä nisäkkäitä ja lintuja, joskus myös kaloja. Suku on saanut tieteellisen nimensä lintujen pyörivästä liikehdinnästä soidinmenojen aikana. Suohaukkojen koiraat ja naaraat ovat väritykseltään useimmiten hyvin erilaisia.
Suomessa pesii vakituisesti sinisuohaukka ja ruskosuohaukka sekä hyvin harvinaisena niittysuohaukka. Vierailijoina voidaan satunnaisesti tavata muitakin lajeja.
Lajit

Afrikansuohaukka (Circus ranivorus)
Arosuohaukka (Circus macrourus)
Australiansuohaukka (Circus approximans)
Helmisuohaukka (Circus assimilis)
Huppusuohaukka (Circus melanoleucos)
Madagaskarinsuohaukka (Circus macrosceles)
Mustasuohaukka (Circus maurus)
Niittysuohaukka (Circus pygargus)
Pampasuohaukka (Circus buffoni)
Raitasuohaukka (Circus cinereus)
Réunioninsuohaukka (Circus maillardi)
Ruskosuohaukka (Circus aeruginosus)
Sinisuohaukka (Circus cyaneus)
Siperiansuohaukka (Circus spilonotus)
Suomen Urheilukuninkuuskilpailut 1904

Suomen urheilukuninkuudesta kilpailtiin Helsingissä 23. - 24. heinäkuuta 1904. Aarne Nylenius onnistui ainoana kilpailijana saavuttamaan maisterin arvon kaikissa kymmenessä lajissa ja sen johdosta hänet kruunattiin urheilukuninkaaksi, vaikka Heikki Åhlman olikin pisteissä parempi. Jälkimmäinen jäi leuanvedossa 12:een, ja tämä pilasi muutoin loistavan sarjan. Pistemäärä laskettiin kahdeksan pakollisen lajin sijaluvuista, voittaja 1, toinen 2 jne...
Lopputulokset

Lajit ja maisterin (kandidaatin) vaatimukset: 1. leuanveto 16 (12), 2. kieppi 5 (3), 3. 100 m 12,8 (13,6), 4. pituus 500 (440), 5. korkeus 135 (120), 6. kuula 9,00 (8,00), 7. keihäs 25,00 (21,25), 8. 1500 m 5.30,0 (5.50,0), 9. seiväs 220 (190) 10. hirrensyöksy 6 m (5 m), 11. kiekko 23,00 (20,00). Kursivoidut lajit sekä uinti olivat vaihtoehtoisia (kaksi neljästä). Heitot ja hypyt suoritettiin molemminpuolisesti ja rajat olivat kummallekin puolelle samat.
| Sija | Nimi | Seura | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 1 | Arne Nylenius | Kotkan Into | 16 | 7 | 12,4 | 10,38 | 275 | 19,72 | 67,40 | 5.10,6 | - | - | 55,21 | 19 |
| 02 2 | Heikki Åhlman | Viipurin Reipas | 12 | 9 | 12,4 | 11,13 | 285 | 20,90 | 70,35 | 5.34,2 | 550 | - | 53,42 | 18 |
| 03 3 | Armas Pesonen | Viipurin Reipas | - | 3 | 12,4 | 10,56 | 275 | 18,91 | 74,40 | 5.35,4 | - | - | 51,00 | 30 |
| 04 4 | Hjalmar Aarnio | Kotkan Into | - | - | 12,6 | 10,04 | - | 20,19 | 62,15 | 5.46,2 | - | 5,72 | 55,13 | 32 |
| 05 5 | J. Lindgren | Tempaus | - | 6 | 12,2 | 10,09 | - | 18,16 | 53,36 | 5.27,8 | 440 | - | 43,82 | 35 |
| 06 6 | F. Tuominen | Kotkan Into | - | 8 | 13,2 | 9,26 | 255 | 16,84 | 49,12 | 5.25,8 | 460 | 5,95 | - | 39 |
| 07 - | A. Hänninen | Tuulos | - | 5 | 13,2 | 9,28 | 265 | 19,22 | 54,45 | - | - | 5,90 | - |   |
| 07 - | M. Suomi | Helsinki | 16 | - | - | - | 275 | - | - | - | - | - | - |   |
| 07 - | A. Ek | Haminan Vesa | - | - | 12,6 | - | 290 | 21,87 | - | - | - | - | 59,01 |   |
| 07 - | Adolf Lindfors | Porvoo | - | - | 13,2 | - | 295 | - | - | - | - | - | 51,21 |   |
Stefano Sturaro

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 9. maaliskuuta 1993
Syntymäpaikka: Sanremo, Italia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 182 cm
Paino: 70 kg
Seura
Seura:  Genoa
Pelinumero: 27
Junioriseurat
:  ASD Sanremese
2008–2012:  Genoa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2012–2014 |  Genoa | 16 | (1) |
| 2012–2013 | →  Modena | 8 | (0) |
| 2014–2019 |  Juventus | 64 | (2) |
| 2014–2015 | →  Genoa | 13 | (0) |
| 2018–2019 | →  Sporting | 0 | (0) |
| 2019 | →  Genoa | 5 | (1) |
| 2019– |  Genoa | 12 | (1) |
Maajoukkue
| 2011 |  Italia U18 | 4 | (1) |
| 2011–2012 |  Italia U19 | 6 | (0) |
| 2014–2015 |  Italia U21 | 6 | (1) |
| 2016– |  Italia | 4 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. kesäkuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 25. kesäkuuta 2020.
Stefano Sturaro (s. 9. maaliskuuta 1993 Sanremo) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Genoaa. Hän kuului viisi vuotta Juventuksen miehistöön ja pelasi tuona aikana myös lainalla Genoassa ja portugalilaisessa Sportingissa. Oikeajalkainen Sturaro on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura > Seurajoukkueura

Sturaron kasvattajaseura on Genoa CFC, jonka paidassa Serie A:ssa hän debytoi elokuussa 2013 Internazionalea vastaan. Kaudella 2012–2013 hän kävi lainalla Serie B:n Modena FC:ssä, jossa hän pelasi kahdeksan ottelua. Genoassa Sturarolle kertyi otteluita 16.
Heinäkuussa 2014 Sturaro siirtyi Serie A:n hallitsevan mestarin, Juventuksen riveihin. Seuraavana päivänä hän kuitenkin palasi takaisin vanhaan seuraansa Genoaan lainasopimuksella, joka päättyi helmikuussa 2015 ja Sturaro palasi Juventukseen. Hän debytoi seuran paidassa seuraavassa kuussa US Palermoa vastaan. Huhtikuussa 2015 Sturaro teki Mestareiden liiga -debyyttinsä tulemalla vaihdosta kentälle puolivälierien ensimmäisessä osaottelussa AS Monacoa vastaan. Välierien ensimmäisessä osaottelussa toukokuussa Real Madridia vastaan Sturaro oli avauksessa. Ensimmäisen maalinsa Serie A:ssa Sturaro teki niin ikään toukokuussa SSC Napolia ja juhli kauden 2014–2015 jälkeen Serie A:n mestaruutta.
Ura > Maajoukkueura

Sturaro on pelannut Italian alle 18-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän kuului Italian joukkueeseen alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran kesäkuussa 2016 Suomea vastaan ja pelasi myös kolmessa ottelussa saman vuoden EM-kilpailuissa.
Stormwatch

| Stormwatch Jethro Tull |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kevät-kesä 1979
 Julkaistu: 14. syyskuuta 1979
 Tuottaja(t): Ian Anderson & Robin Black
 Tyylilaji: folk rock progressiivinen rock
 Kesto: 45.42
 Levy-yhtiö: Island Records (UK) Chrysalis (US)
Listasijoitukset
  #27  #22
Jethro Tullin muut julkaisut
| Bursting Out 1978 | Stormwatch 1979 | A 1980 |
Stormwatch on Jethro Tullin syyskuussa 1979 julkaistu albumi, joka täydentää yhtyeen ns. "folk-rock-trilogian". Albumin kappaleet käsittelevät ympäristön ja luonnon uhkia ja sitä kuinka ihminen omalla tavallaan tuhoaa itse maapallon.
Albumi jäi basisti John Glascockin viimeiseksi yhtyeen riveissä. Vaikeasta sydänsairaudesta kärsinyt Glascock on mukana vain kolmella raidalla ("Flying Dutchman", "Orion" ja "Elegy"). Huolimatta pahenevasta sairaudestaan Glascock jatkoi huoletonta elämäntyyliään, johon kuuluivat kovat juhlat ja päihteet, ja lopulta monien varoitusten jälkeen Ian Anderson joutui vapauttamaan hänet basistin paikalta ja soitti itse loput bassoraidat. Glascock kuoli marraskuussa 1979 sairauden murtamana. Hänen tilalleen tuli Fairport Convention-yhtyeen basisti Dave Pegg.
Stormwatch-kiertueen jälkeen yhtyeessä tapahtui lisää vaihdoksia, ja jäljelle jäivät vain Anderson, Pegg ja kitaristi Martin Barre.
Kappaleet

"North Sea Oil" – 3:12
"Orion" – 3:58
"Home" – 2:46
"Dark Ages" – 9:13
"Warm Sporran" – 3:33
"Something's on the Move" – 4:27
"Old Ghosts" – 4:23
"Dun Ringill" – 2:41
"Flying Dutchman" – 7:46
"Elegy" (David Palmer) - 3:38
Kappaleet > Remasteroidun version (2004) bonuskappaleet

"A Stitch in Time" – 3:40
"Crossword" – 3:38
"Kelpie" – 3:47
"King Henry's Madrigal" (trad. arr. Jethro Tull) – 3:01
kaikki kappaleet Ian Anderson ellei toisin mainita
Muusikot

Ian Anderson: huilu, akustinen kitara, basso, laulu
Martin Barre: kitara, mandoliini
Barriemore Barlow: rummut, perkussio
John Glascock: basso, laulu (kpl. 2,9 ja 10)
John Evan: piano, urut
David Palmer: syntetisaattori, kirkkourut, orkesterisovitukset
Francis Wilson: puhe (kpl. 8)
Luettelo Kuuban lentoasemista

Kuuban kartta.
Tämä on luettelo Kuuban lentoasemista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuuban lentoasemat Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:List of airports in Cuba
José Martín kansainvälinen lentoasema Havannassa on Kuuban suurin lentoasema.
Käännös suomeksi