stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 2021
Mitalistit > Miehet

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 60 m | Lamont Marcell Jacobs  Italia  | 6,47 WL | Kevin Kranz  Saksa  | 6,60 | Ján Volko  Slovakia  | 6,61 |
| 400 m | Óscar Husillos  Espanja  | 46,22 SB | Tony van Diepen  Alankomaat  | 46,25 | Liemarvin Bonevacia  Alankomaat  | 46,30 |
| 800 m | Patryk Dobek  Puola  | 1.46,81 PB | Mateusz Borkowski  Puola  | 1.46,90 | Jamie Webb  Iso-Britannia  | 1.46,95 |
| 1 500 m | Jakob Ingebrigtsen  Norja  | 3.37,56 | Marcin Lewandowski  Puola  | 3.38,06 | Jesús Gómez  Espanja  | 3.38,47 |
| 3 000 m | Jakob Ingebrigtsen  Norja  | 7.48,20 PB | Isaac Kimeli  Belgia  | 7.49,41 | Adel Mechaal  Espanja  | 7.49,47 |
| 60 m aj | Wilhem Belocian  Ranska  | 7,42 EL | Andy Pozzi  Iso-Britannia  | 7,43 =PB | Paolo Dal Molin  Italia  | 7,56 |
| 4×400 m |  Alankomaat Jochem Dobber Liemarvin Bonevacia Ramsey Angela Tony van Diepen | 3.06,06 EL |  Tšekki Vit Müller Pavel Maslák Michal Desenský Patrik Šorm | 3.06,54 |  Yhdistynyt kuningaskunta Joe Brier Owen Smith James Williams Lee Thompson | 3.06,70 |
| Korkeushyppy | Maksim Nedasekau  Valko-Venäjä  | 2,37 WL | Gianmarco Tamberi  Italia  | 2,35 =SB | Thomas Carmoy  Belgia  | 2,26 |
| Seiväshyppy | Armand Duplantis  Ruotsi  | 6,05 CR | Valentin Lavillenie  Ranska  | 5,80 =PB | Piotr Lisek  Puola  | 5,80 =SB |
| Pituushyppy | Miltiádis Tentóglou  Kreikka  | 8,35 WL | Thobias Montler  Ruotsi  | 8,31 NR | Kristian Pulli  Suomi  | 8,24 NR |
| Kolmiloikka | Pedro Pablo Pichardo  Portugali  | 17,30 | Alexis Copello  Azerbaidžan  | 17,04 SB | Max Heß  Saksa  | 17,01 SB |
| Kuulantyöntö | Tomáš Staněk  Tšekki  | 21,62 SB | Michal Haratyk  Puola  | 21,47 | Filip Mihaljevic  Kroatia  | 21,31 |
| Seitsenottelu | Kévin Mayer  Ranska  | 6 392 WL | Jorge Ureña  Espanja  | 6 158 | Paweł Wiesiołek  Puola  | 6 133 |
WR: maailmanennätys | AR: maanosan ennätys | NR: kansallinen ennätys | CR: kilpailujen ennätys | WL: maailman kauden kärkitulos | EL: Euroopan kauden kärkitulos | kkk: kauden kotimainen kärkitulos | PB: oma ennätys | SB: kauden paras
Mitalistit > Naiset

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 60 m | Ajla Del Ponte  Sveitsi  | 7,03 WL | Lotta Kemppinen  Suomi  | 7,22 | Jamile Samuel  Alankomaat  | 7,22 |
| 400 m | Femke Bol  Alankomaat  | 50,63 EL | Justyna Święty-Ersetic  Puola  | 51,41 | Jodie Williams  Iso-Britannia  | 51,73 PB |
| 800 m | Keely Hodgkinson  Iso-Britannia  | 2.03,88 | Joanna Józwik  Puola  | 2.04,00 | Angelika Cichocka  Puola  | 2.04,15 |
| 1 500 m | Elise Vanderelst  Belgia  | 4.18,44 | Holly Archer  Iso-Britannia  | 4.19,91 | Hanna Klein  Saksa  | 4.20,07 |
| 3 000 m | Amy-Eloise Markovc  Iso-Britannia  | 8.46,43 PB | Alice Finot  Ranska  | 8.46,54 PB | Verity Ockenden  Iso-Britannia  | 8.46,60 PB |
| 60 m aj | Nadine Visser  Alankomaat  | 7,77 WL | Cynthia Sember  Iso-Britannia  | 7,89 | Tiffany Porter  Iso-Britannia  | 7,92 |
| 4×400 m |  Alankomaat Lieke Klaver Marit Dopheide Lisanne De Witte Femke Bol | 3.27,15 CR |  Yhdistynyt kuningaskunta Zoey Clark Jodie Williams Amarachi Pipi Jessie Knight | 3.28,20 |  Puola Natalia Kaczmarek Malgorzata Holub-Kowalik Kornelia Lesiewicz Aleksandra Gaworska | 3.29,94 |
| Korkeushyppy | Jaroslava Mahutših’  Ukraina  | 2,00 | Iryna Heraštšenko  Ukraina  | 1,98 PB | Ella Junnila  Suomi  | 1,96 NR |
| Seiväshyppy | Angelica Moser  Sveitsi  | 4,75 PB | Tina Šutej  Slovenia  | 4,70 =SB | Holly Bradshaw  Iso-Britannia  Iryna Zhuk  Valko-Venäjä  | 4,65 |
| Pituushyppy | Maryna Beh’-Romantšuk  Ukraina  | 6,92 WL | Malaika Mihambo  Saksa  | 6,88 SB | Khaddi Sagnia  Ruotsi  | 6,75 |
| Kolmiloikka | Patrícia Mamona  Portugali  | 14,53 NR | Ana Peleteiro  Espanja  | 14,52 SB | Neele Eckhardt  Saksa  | 14,52 PB |
| Kuulantyöntö | Auriol Dongmo  Portugali  | 19,34 | Fanny Roos  Ruotsi  | 19,29 NR | Christina Schwanitz  Saksa  | 19,04 |
| Viisiottelu | Nafissatou Thiam  Belgia  | 4 904 WL | Noor Vidts  Belgia  | 4 791 PB | Xénia Krizsán  Unkari  | 4 644 |
WR: maailmanennätys | AR: maanosan ennätys | NR: kansallinen ennätys | CR: kilpailujen ennätys | WL: maailman kauden kärkitulos | EL: Euroopan kauden kärkitulos | kkk: kauden kotimainen kärkitulos | PB: oma ennätys | SB: kauden paras
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Alankomaat | 4 | 1 | 2 | 7 |
| 2 |  Portugali | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 3 |  Iso-Britannia | 2 | 4 | 6 | 12 |
| 4 |  Belgia | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 5 |  Ranska | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 6 |  Ukraina | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 7 |  Norja | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 7 |  Sveitsi | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 9 |  Puola | 1 | 5 | 4 | 10 |
| 10 |  Espanja | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 11 |  Ruotsi | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 12 |  Italia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 13 |  Tšekki | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 14 |  Valko-Venäjä | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 15 |  Kreikka | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 16 |  Saksa | 0 | 2 | 4 | 6 |
| 17 |  Suomi | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 18 |  Azerbaijan | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 18 |  Slovenia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 20 |  Kroatia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 20 |  Unkari | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 20 |  Slovakia | 0 | 0 | 1 | 1 |
Adolf Nousiainen

Adolf Nousiainen  (6. marraskuuta 1812 Karttula – 12. huhtikuuta 1870 Karttula) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Nousiaisen vanhemmat olivat Antti Paavonpoika Nousiainen ja Anna Karttunen ja puoliso Maria Pulkkinen. Lautamies, herastuomari Nousiainen oli talonpoikaissäädyssä Kuopion tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867. Hän oli valtiopäivillä lakivaliokunnan varajäsen.
Adolf Natanael Colliander

Colliander vuonna 1878. Kuva: Daniel Nyblin.
Adolf Natanael (Nathanael) Colliander (7. lokakuuta 1854 Valkeala – 12. elokuuta 1919 Valkeala) oli suomalainen agronomi, tilanomistaja ja moninkertainen valtiopäivämies.
Collianderin vanhemmat olivat tilanomistaja Alexander Magnus Colliander ja Vendla Magdalena Appelberg ja puoliso vuodesta 1882 Emma Yolanda Hjelt (k. 1934), arkkiatri Otto Edvard August Hjeltin tytär. Colliander kävi kuusi luokkaa Helsingin yksityislyseota ja valmistui agronomiksi 1874, mutta jatkoi vielä maatalousalan opintoja Tanskassa 1875–1876. Hän oli Valkealan kartanon hoitaja 1876–1893 ja sitten kartanon omistaja kuolemaansa saakka. Kartanoon hän perusti maanviljelysbakteriologisen laboratorion. Colliander oli Valkealan kuntakokouksen puheenjohtaja 1886–1903. Hän oli Lappeen tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1882, 1885, 1891 ja 1900. Vuonna 1882 hän oli pankki- ja säätytalovaliokuntien jäsen, vuonna 1891 suostuntavaliokunnan jäsen ja vuonna 1900 pankkivaliokunnan jäsen. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Valkealan edustajana.
Pikakirjoituksen uranuurtaja Maria Colliander oli Adolf Natanael Collianderin sisar ja piispa Otto Immanuel Colliander hänen veljensä.
Α-Metyylifentanyyli

| α-Metyylifentanyyli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N-fenyyli-N-[1-(1-fenyylipropan-2-yyli)-4-piperidyyli]propanamidi
CAS-numero:  79704-88-4
PubChem CID:  62281
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C23H30N2O
Moolimassa:  350,497 g/mol
α-Metyylifentanyyli (tai alfa-metyylifentanyyli) on analgeettinen opioidi ja fentanyylin muunnos.
α-Metyylifentanyylin kehitti Janssen Pharmaceutica -lääkeyhtiö 1960-luvulla. Vuonna 1976 kemikaalia alkoi esiintyä huumausainemarkkinoilla katunimellä China White, ja sen käyttö alkoi johtaa kuolemantapauksiin.
α-Metyylifentanyyli aiheuttaa samankaltaisia vaikutuksia fentanyylin kanssa. Vaikka α-metyylifentanyyli onkin erittäin voimakas opioidi, se on massayksikköä kohti miedompaa kuin fentanyyli. Sen vaikutusaika on myös huomattavan lyhyt.
Aiheesta muualla

PubChem: Alpha methyl fentanyl (englanniksi)
DrugBank: α-Methylfentanyl (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:α-Methylfentanyl
Käännös suomeksi
Wakayama

| Wakayama (和歌山市) |
| --- | --- |
 Ylhäältä vasemmalta: Wakayaman linna, linnan Nishinomarun puutarha, Saikazaki, Kimii-deran temppeli, näkymä kaupunkiin Wakayaman linnalta.
 lippu:  symboli
 Wakayaman sijainti Wakayaman prefektuurissa
 Wakayama
 Koordinaatit: 34°13′49″N, 135°10′15″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Wakayaman prefektuuri
Hallinto:  
 – Pormestari:  Masahiro Obana
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  208,84 km²
Väkiluku (12/2020):  353 694
 – Väestötiheys:  1 694 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Kamferipuu
 – Kukka:  Alppiruusu
 
 http://www.city.wakayama.wakayama.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wakayama (jap. 和歌山市, Wakayama-shi) on Wakayaman prefektuurin pääkaupunki Kansain alueella Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin luoteisosassa Tyynenmeren Kiin kanaalin rannikolla. Kaupunki on rakentunut Wakayaman tasangolle Kinokawajoen suulle. Pohjoisessa sen alue nousee Izumivuorille ja rajautuu Osakan prefektuuriin. Wakayamassa on 353 694 asukasta (joulukuussa 2020) ja sen pinta-ala on 208,84 neliökilometriä.
Wakayama valittiin yhdeksi Japanin ydinkaupungeista vuonna 1997. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu esimerkiksi sen keskustassa sijaitseva Wakayaman linna. Kaupungissa on ollut paljon muun muassa terästeollisuutta, ja sen talous on kärsinyt huomattavasti, kun suuri osa teollisuudesta on siirtynyt Kiinaan.
Historia

Wakayamasta on löydetty muinaisjäännöksiä jo Japanin paleoliittiselta kaudelta. Erityisesti kaupungin itäosissa on monia arkeologisia kohteita, kuten kofun-hautakumpuja. Taika-uudistusten yhteydessä 600-luvulla alueelle sijoitettiin Kiin provinssin hallintokeskus.
Nykyinen Wakayaman kaupunki sai alkunsa vuonna 1595, kun Toyotomi Hideyoshi perusti siellä kohoavalle Torafusuvuorelle Wakayaman linnan. Sekigaharan taistelun jälkeen sen sai haltuunsa Asano Yoshinaga, vuonna 1619 taas Tokugawa Yorinobu, ja Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Wakayama kehittyikin Tokugawa-klaanin johdolla linnanaluskaupunkina ja 550 000 kokun suuruisen Wakayaman daimiokunnan pääkaupunkina.
Meiji-restauraation jälkeen vuonna 1871 Wakayamasta tehtiin vastaperustetun Wakayaman prefektuurin hallinnollinen keskus. Kun Japanin kunnallishallinto perustettiin vuonna 1889, Wakayama sai kaupunkioikeudet. Valtaosa kaupungista, Wakayaman linna mukaan lukien, tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa. Linna kuitenkin rakennettiin uudelleen 1950-luvulla. 1950-luvun suurissa kuntaliitoksissa kaupungin alue laajeni huomattavasti.
Talous

Perinteisesti tärkeitä elinkeinoja Wakayamassa olivat tekstiiliteollisuus, joka tuotti erityisesti puuvillakangasta ja haori-takkeja, sekä huonekalujen, rakennusosien ja nahan tuotanto. Meiji-restauraation jälkeen tekstiiliteollisuus monipuolistui tuottamaan esimerkiksi flanellia ja värjättyjä kankaita. Ennen toista maailmansotaa kaupunkiin sijoittui metalliteollisuutta ja saippuan tuotantoa, joka laajeni sodan jälkeen raskaaksi kemian- ja terästeollisuudeksi. Sittemmin kaupungin teollisuus on kuitenkin ajautunut taantumaan.
Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla viljellään etenkin vihanneksia. Rannikolla harjoitetaan myös kalastusta ja kalaelintarvikkeiden tuotantoa.
Liikenne

Wakayama sijaitsi jo vanhastaan liikennereittien solmukohdassa: kaupungissa ristesivät Nankaidō-tie, Kumanoon johtanut pyhiinvaellusreitti ja Kinokawan vesiliikenne. Nykyisetkin liikennevirrat seurailevat pitkälti vanhoja valtaväyliä. Kaupunkia palvelee kattava rautatieverkko: JR Nishi-Nihonin Hanwa-linja, Kisei-päälinja ja Wakayama-linja; Nankai-rautateiden Nankai-päälinja, Kada-linja ja Wakayamakō-linja sekä Wakayama-rautatien Kishigawa-linja.
Tärkeimmät Wakayamaan johtavat tiet ovat Hanwa-moottoritien lisäksi valtatiet 24, 26 ja 42. Kaupungissa toimii suuri Wakayama-Shimotsun satama, ja sieltä on säännöllinen lauttayhteys Kiin kanaalin toiselle puolelle Tokushimaan.
Kulttuuri ja nähtävyydet

Wakayaman uudelleenrakennettua linnaa ympäröi Nishinomarun puisto, jossa on myös eläintarha. Lähistöllä toimivat Wakayaman modernin taiteen museo ja Wakayaman prefektuurin museo. Nishinomarun puiston ja siellä sijaitsevan Momijidanin puutarhan lisäksi historiallista puutarhasuunnittelua edustaa Yōsui-en. Keskustan itäpuolella ovat kansatieteellinen museo Kii fūdoki no oka sekä Hinokuma- ja Kunikakasu-jingūn šintolainen pyhäkkökompleksi.
Kaupungin keskustan eteläpuolella sijaitsee Wakauran lahti, jota on kehitetty lomakohteena uimarantoineen ja huvivenesatamineen. Alueen nähtävyyksiä ovat Kimii-deran buddhalainen temppeli sekä Wakaura Tenman-gūn, Kishū Tōshō-gūn ja Tamatsushima-jinjan šintolaiset pyhäköt. Wakauraa kuvaillaan jo Man’yōshū-runoantologiassa. Saikazakin ja Shin-Wakauran rannikkoseudut kuuluvat Seton sisämeren kansallispuistoon.
Toinen maisemiltaan kaunis rannikkoalue on Kadan seutu Wakayaman kantakaupungin luoteispuolella. Sen nähtävyyksiin kuuluu esimerkiksi Awashima-jinjan pyhäkkö. Lähellä rannikkoa on Tomogashiman saari.
Ystävyyskaupungit

Wakayamalla on kolme sisarkaupunkia ja yksi ystävyyskaupunki:
Bakersfield, Yhdysvallat (sisarkaupunki)
Richmond, Kanada (sisarkaupunki)
Jeju, Etelä-Korea (sisarkaupunki)
Jinan, Kiina (ystävyyskaupunki)
Kuvia

Wakayaman linna
Saikazakin rannikkoa Bandokon puutarhasta
Wakayaman modernin taiteen museo
Yōsui-en-puutarha
Kimii-deran temppelin pagodi
Kishū Tōshō-gūn pyhäkkö
Wakanoura Hiroshigen puupiirroksessa
Wakayaman kaupungintalo
Wakayamashin rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wakayama Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
My Secret Wakayama (englanniksi)
わかやま観光 (japaniksi)
ʻŌiwi TV

‘Ōiwi TV on Honolulusta käsin toimiva televisiokanava, joka keskittyy Havaijin alkuperäisväestön kulttuuriin ja kieleen. Kanava aloitti toimintansa vuonna 2007. Perustajia oli kolme: Keoni Lee, Nāʻālehu Anthony ja Amy Kalili.
Kanava pyrkii tuottamaan sisältöä Havaijin alkuperäisväestön näkökulmasta. Siihen kuuluvat muun muassa uutiset ja dokumentit. Lisäksi kanava tekee yhteistyötä samanlaisia tavoitteita jakavien tahojen kanssa, kuten Kamehameha-koulujen, Office of Hawaiian Affairsin ja Lili‘uokalani Trustin kanssa.
Syyskuussa 2022 kanava oli julkaissut yhteensä hieman yli 1 200 videota, joista hieman yli 900 oli havaijinkielisiä.
Aiheesta muualla

Kanavan nettisivu
Ziegfeld, naisten kuningas

| Ziegfeld, naisten kuningas> The Great Ziegfeld |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Z. Leonard
Käsikirjoittaja:  William Anthony McGuire
Tuottaja:  Hunt Stromberg
Säveltäjä:  Walter Donaldson Irving Berlin
Kuvaaja:  George Folsey Karl Freund Merritt B. Gerstad Ray June Oliver Marsh
Leikkaaja:  William S. Gray
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Pukusuunnittelija:  Adrian
Lavastaja:  Cedric Gibbons
Pääosat:  William Powell Myrna Loy Luise Rainer
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:   8. huhtikuuta 1936   17. joulukuuta 1936
Kesto:  185 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ziegfeld, naisten kuningas (The Great Ziegfeld) on Robert Z. Leonardin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 1936. Se perustuu löyhästi Florenz Ziegfeldin (1867-1932) elämään ja ”Ziegfeld Follies” (1907-1931) revyysarjaan. Elokuvassa on muun muassa Walter Donaldsonin ja Irving Berlinin alkuperäistä musiikkia.
Elokuva palkittiin parhaan elokuvan Oscarilla. Elokuva muistetaan ennen kaikkea Luise Rainerin näyttelijäsuorituksesta, josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Oscarilla, sekä siitä että mukana oli alkuperäisen Ziegfeld Follies -revyyn esiintyjiä, muun muassa Fannie Brice (jonka elämästä musikaali Funny Girl kertoo).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  William Powell  | … |  Florenz ”Flo” Ziegfeld, Jr.   |
|  Myrna Loy  | … |  Billie Burke   |
|  Luise Rainer  | … |  Anna Held   |
|  Frank Morgan  | … |  Jack Billings   |
|  Fannie Brice  | … |  omana itsenään   |
|  Virginia Bruce  | … |  Audrey Dane   |
|  Reginald Owen  | … |  Sampson, Flon kirjanpitäjä   |
|  Ray Bolger  | … |  omana itsenään   |
|  Ernest Cossart  | … |  Sidney, Billingsin miespalvelija   |
|  Joseph Cawthorn  | … |  tohtri Ziegfeld   |
|  Nat Pendleton  | … |  Eugen Sandow   |
|  Harriet Hoctor  | … |  omana itsenään   |
|  Jean Chatburn  | … |  Mary Lou   |
|  Paul Irving  | … |  Erlanger   |
|  Herman Bing  | … |  puvustaja   |
|  Buddy Doyle  | … |  Eddie Cantor   |
Palkinnot

Voitetut Oscar-palkinnot:
elokuva – MGM ja Hunt Stromberg
naispääosa – Luise Rainer
tanssiohjaus – Seymour Felix, tanssinumerosta ”A Pretty Girl Is Like A Melody”
Oscar-ehdokkuudet
ohjaus – Robert Z. Leonard
alkuperäinen käsikirjoitus –  William Anthony McGuire
leikkaus – William S. Gray
lavastus – Cedric Gibbons, Eddie Imazu ja Edwin B. Willis
Aiheesta muualla

Ziegfeld, naisten kuningas Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ziegfeld, naisten kuningas Elonet.
Ziegfeld, naisten kuningas AllMoviessa. (englanniksi)
Zimbabwe olympialaisissa

Zimbabwe osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Amsterdamin 1928 kesäolympialaisissa Rhodesian nimellä. Seuraavan kerran Rhodesia oli mukana Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964. Zimbabwen nimellä maa osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Moskovan vuoden 1980 kisoissa.Talviolympialaisiin maa osallistui ensimmäisen kerran Sotšissa 2014.
Zimbabwe on saavuttanut olympiamitaleja kahdessa eri urheilumuodossa. Moskovan 1980 kisoissa kultaa voitti naisten maahockeyjoukkue. Uimari Kirsty Coventry on maan menestynein olympiaurheilija, ja vuoden 1980 maahockeyvoittoa lukuun ottamatta kaikki maan mitalit ovat hänen saavuttamiaan. Coventry saavutti Ateenan 2004 kisoissa yhden kullan, yhden hopean ja yhden pronssin sekä Pekingissä 2008 yhden kullan ja kolme hopeaa.
Mitalit lajeittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Maahockey | 1 | 0 | 0 | 1 | 10 |
|  Uinti | 2 | 4 | 1 | 7 | 23 |
| Yhteensä | 3 | 4 | 1 | 8 | 79 |
Lähteet:
Mitalit olympialaisittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
1928  1928 Amsterdam: 0
1960  1960 Rooma: 0
1964  1964 Tokio: 0
| 1980  1980 Moskova | 1 | 0 | 0 | 1 | 23 |
1984  1984 Los Angeles: 0
1988  1988 Soul: 0
1992  1992 Barcelona: 0
1996  1996 Atlanta: 0
2000  2000 Sydney: 0
| 2004  2004 Ateena | 1 | 1 | 1 | 3 | 49 |
| 2008  2008 Peking | 1 | 3 | 0 | 4 | 38 |
2012  2012 Lontoo: 0
2016  2016 Rio de Janeiro: 0
2020  2020 Tokio: 0
| Yhteensä | 3 | 4 | 1 | 8 | 79 |
Lähteet:
Olympiamitalistit

| Mitali | Nimi | Vuosi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 Kultaa | Naisten maahockeymaajoukkue | 1980  1980 Moskova |  Maahockey | Naisten turnaus |
| 1 Kultaa | Kirsty Coventry | 2004  2004 Ateena |  Uinti | Naisten 200 metrin selkäuinti |
| 2 Hopeaa | Kirsty Coventry | 2004  2004 Ateena |  Uinti | Naisten 100 metrin selkäuinti |
| 3 Pronssia | Kirsty Coventry | 2004  2004 Ateena |  Uinti | Naisten 200 metrin sekauinti |
| 1 Kultaa | Kirsty Coventry | 2008  2008 Peking |  Uinti | Naisten 200 metrin selkäuinti |
| 2 Hopeaa | Kirsty Coventry | 2008  2008 Peking |  Uinti | Naisten 400 metrin sekauinti |
| 2 Hopeaa | Kirsty Coventry | 2008  2008 Peking |  Uinti | Naisten 100 metrin selkäuinti |
| 2 Hopeaa | Kirsty Coventry | 2008  2008 Peking |  Uinti | Naisten 200 metrin sekauinti |
Lähteet:
Yhteislähetys

Yhteislähetys tarkoittaa saman radio- tai televisio-ohjelman lähettämistä yhtäaikaa useilla eri kanavilla, esimerkiksi samanaikaisesti radiossa ja televisiossa (kuten tasavallan presidentin uudenvuodenpuhe), useilla saman yhtiön kanavilla (esim. tasatuntien uutiset Ylen eri radiokanavilla) tai eri maiden radio- ja tv-yhtiöiden kesken (esim. vuosittainen Eurovision laulukilpailu ja monet urheilutapahtumat).
Teknisemmässä merkityksessä yhteislähetys (engl. simulcast) voi tarkoittaa tietyn kanavan koko ohjelmasyötteen samanaikaista lähettämistä esimerkiksi erilaisella kuvatarkkuudella (HDTV ja perinteinen SDTV) tai erilaisella lähetystekniikalla (kuten analoginen FM-radio ja digitaalinen DAB-radio tai television antennitaloudet ja kaapelitaloudet).
Yhteislähetykset Suomessa

Suomessa yhteislähetyksiä on toteuttanut etenkin Yleisradio radio- ja tv-kanavillaan.
Yhteislähetys oli erityisesti analogisen televisioajan käsite. Sähköisen viestinnän digitalisoitumisen ja käytettyjen lähetyskanavien monipuolistumisen myötä yhteislähetysten käsite on paljolti hämärtynyt ja jäänyt käytöstä pois. Nykyisin on tavanomaista, että esimerkiksi useimmat Ylen ”lineaariset” tv- ja radiolähetykset on nähtävissä ja kuultavissa myös Yle Areenasta lähes yhtäaikaisesti (parin sekunnin viipeellä) tai viivästettynä, jolloin ne tallennetaan Areenaan pian suoran lähetyksen päätyttyä. Toisaalta paikallisradioiden yhdistyminen valtakunnallisiksi kaupallisiksi radioketjuiksi on tehnyt kunkin ketjun yhteisestä lähetysvirrasta niin itsestään selvää, ettei yhteislähetys-termiä taideta käyttää enää sielläkään.
Eurovaalien 2024 alla Yle lähetti puolueiden puheenjohtajatentit yhteislähetyksenä Yle TV1:n ja Radio Suomen kesken. Tentit kuvattiin radiostudiossa, vieraillakin oli kuulokkeet päässään, ja klo 21.50 lähetys keskeytyi televisiossakin merisäätiedotusten luennan ajaksi.
Yhteislähetykset Suomessa > Musiikkiohjelmien yhteislähetykset

Radion äänentoisto kehittyi 1950-luvulta alkaen ensin ultralyhyiden aaltojen (ULA, engl. FM) käyttöönoton ja 1960-luvulla stereoäänen myötä. Suomessa alettiin 1970-luvun taitteesta alkaen hankkia koteihin ”stereoita” eli hifi-laitteita, joiden äänentoisto oli paljon parempaa kuin silloisten tv-vastaanottimien matkaradiotasoinen monoääni. Tuolloin Yleisradio ryhtyi kokeilemaan muun muassa Radion sinfoniaorkesterin konserttien lähettämistä suorana ja yhtäaikaa sekä radion että television välityksellä. Jos kotien olohuoneissa sijoitti tv-vastaanottimen stereokaiutinten väliin, saattoi nauttia sekä hyvästä äänentoistosta että orkesterin, kapellimestarin ja solistien seuraamisesta tv-kuvassa.
Ensimmäinen Ylen toteuttama radion ja tv:n yhtäaikainen musiikkilähetys oli Kansallisoopperan satavuotisjuhlanäytännöstä välitetty Leevi Madetojan Pohjalaisia-oopperan kolmas näytös 22. marraskuuta 1973. Tuolloin radio lähetti ensin yksin oopperan kaksi ensimmäistä näytöstä ja televisio tuli mukaan kolmanteen näytökseen iltauutisten jälkeen. Päivälleen kahta kuukautta myöhemmin, 22. tammikuuta 1974, myös Radion sinfoniaorkesteri toteutti ensi kertaa tällaisen yhteislähetyksen osana tiistaikonserttiaan. Siihen asti RSO:n konsertteja oli vain satunnaisesti kuvattu ja lähetetty sitten tv-nauhoituksina myöhemmin. Huhtikuussa 1975 esitettiin Ingmar Bergmanin filmatisointi Mozartin oopperasta Taikahuilu radion ja tv:n yhteislähetyksenä. Syksyllä 1976 Yleisradion radiotoiminnan 50-vuotisjuhlakonsertti lähetettiin kokonaisuudessaan myös televisioitse, ja vähitellen yhteislähetyksistä tuli Ylelle vakiintunut tapa välittää merkittäviä musiikkitapahtumia ja juhlatilaisuuksia.
Radion ja television äänenlaadun ero oli totta vielä 1980-luvun lopulla, jolloin Yleisradio vasta aloitteli television stereoäänen tarjoamista. Kaikki 1980-luvun alkuvuosina ”stereotelevisioina” myydyt 60 000 vastaanotinta olivat perustuneet Suomessa toimimattomalle analogiselle A2-äänitekniikalle. 1980-luvun loppupuolella Euroopan yleisradiounioni päätyikin tukemaan BBC:n piirissä kehitettyä uutta, osin digitaalista Nicam-stereoäänitekniikkaa, jonka Ylekin otti käyttöön 1988. Tämä kuitenkin edellytti, että A2-stereotelevision omistajat olisivat hankkineet erillisen Nicam-äänimoduulin ja monoäänitelevision omistajat vaihtaneet vastaanottimensa uuteen. Toisaalta samoihin aikoihin videonauhurien valmistajat toivat markkinoille malleja, jotka kykenivät tallentamaan yhteislähetysten äänen radiolähetyksestä ja kuvan tv-lähetyksestä.