stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sarajevon laukaukset
Sarajevon laukaukset

arkkiherttua Frans Ferdinand
herttuatar Sophie
Gavrilo Princip ampui arkkiherttua Frans Ferdinandin ja tämän vaimon Sophien 28. kesäkuuta 1914 Sarajevossa.
Kun Musta käsi sai tietää kruununprinssin vierailevan Sarajevossa, se alkoi suunnitella salamurhaa. Kolme nuorta bosnialaista koulutettiin ja varustettiin suorittamaan murha. Heillä oli tuberkuloosi, johon he tiesivät kuolevansa joka tapauksessa. Jokainen sai pistoolin, kaksi pommia ja syanidikapselin, jolla heidän piti tehdä itsemurha iskun jälkeen. Serbian pääministeri Nikola Pašić sai kuulla suunnitelmasta ja määräsi miehet pidätettäviksi heidän yrittäessään mennä rajan yli Serbiasta Bosniaan, mutta hänen määräystään ei noudatettu, ja salaliittolaiset pääsivät helposti livahtamaan Sarajevoon.
Yksi kolmesta, Nedeljko Čabrinović, yritti heittää pommin arkkiherttuan avoautoon, mutta se kimposi autosta ja tuhosi toisen auton, jonka matkustajat haavoittuivat vakavasti. Čabrinović pidätettiin. Jäljelle jäänyt autosaattue jatkoi ajoa eteenpäin kaupungintalolle viralliseen vastaanottotilaisuuteen, jossa vihainen Ferdinand keskeyttäen vastaanottotilaisuuden puheen totesi: ”Me tulemme tänne ja ihmiset heittelevät pommeja päällemme.”
Ferdinand päätti vierailla pommin uhrien luona sairaalassa. Princip näki kahviossa ollessaan hämmästyksekseen arkkiherttuan ja tämän puolison autossa. Kuljettaja oli ajanut harhaan, ja alkoi hitaasti peruuttaa korjatakseen kääntymisensä väärälle kadulle.
Princip ampui molempia FN Browning M1910 -pistoolillaan kymmenen askeleen päästä. Ensimmäinen luoti osui Sophieta vatsaan, toinen Ferdinandia niskaan.
Ferdinandin viimeiset sanat puolisolleen olivat ”Sophie kulta, älä kuole! Elä lastemme vuoksi!”. Princip yritti ensin tappaa itsensä syanidilla, sitten aseella, jonka lähellä seisoneet ihmiset repivät hänen käsistään ennen laukausta.
Salamurhan tapahtumapaikka.
Risteys, jossa Ferdinand ja Sophie ammuttiin (kuva elokuulta 2017).
Principin pidätys Sarajevossa salamurhan aikana.
Ferdinandin murhan aikana pitämä veren tahrima univormu esillä Wienin sotahistoriallisessa museossa.
Arkkiherttuan vuosimallia 1911 oleva Gräf & Stift Bois de Boulogne -merkkinen auto Wienin sotahistoriallisessa museossa.
Sarajevon laukaukset > Salaliittolaiset

Danilo Ilić (27. heinäkuuta 1890 – 3. helmikuuta 1915)
Veljko Čubrilović (1. heinäkuuta 1886 – 3. helmikuuta 1915)
Miško Jovanović (15. kesäkuuta 1878 – 3. helmikuuta 1915)
Nedeljko Čabrinović (2. helmikuuta 1895 – 20. tammikuuta 1916)
Vladimir Gaćinović (25. toukokuuta 1890 – 11. elokuuta 1917)
Trifko Grabež (28. kesäkuuta 1895 – helmikuuta 1916)
Gavrilo Princip (25. heinäkuuta 1894 – 28. huhtikuuta 1918)
Muhamed Mehmedbašić (1886 – 29. toukokuuta 1943)
Cvjetko Popović (1896 – 9. kesäkuuta 1980)
Vaso Čubrilović (14. tammikuuta 1897 – 11. kesäkuuta 1990)
Laukausten jälkeinen kriisi ja laajeneminen maailmansodaksi

Itävalta-Unkari vaati Principin ja muiden hankkeeseen osallistuneiden luovuttamista. Serbia kieltäytyi, ja Itävalta julisti sille sodan. Serbiaa tukenut Venäjä aloitti täyden liikekannallepanon, jonka seurauksena Saksa julisti sodan Venäjälle. Kahden rintaman sotaa pelännyt Saksa hyökkäsi Belgian kautta Ranskaan, jolloin Belgiaa tukenut Iso-Britannia vuorostaan julisti sodan Saksalle. Maailmansota oli puhjennut.
Princip tuomittiin 20 vuodeksi vankilaan. Hän kuoli tuberkuloosiin vuonna 1918. Mustan käden johtaja Dimitrijevic teloitettiin yhdessä kolmen toverinsa kanssa vuonna 1917.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sarajevon laukaukset Wikimedia Commonsissa
Sarajevon laukaukset Ylen Elävässä arkistossa
Armas J. Pulla : Sarajewo 28. VI. 1914, Hakkapeliitta, 19.06.1934, nro 25-26, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
J. J. Mikkola : Vielä kerran Sarajevon laukaus. Hieman mitalin toisestakin puolesta, Hakkapeliitta, 11.09.1934, nro 37, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sarajevossa 25 vuotta sitten, Kuva, 19.07.1939, nro 15, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Resen (kaupunki)

| Resen |
| --- | --- |
 Resen
Valtio:   Pohjois-Makedonia
Alue:  Pelagonian alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  550,8 km²
Väkiluku (2021):  14 373
 – Väestötiheys:  26,1 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Resen (mak. Ресен) on kaupunki lounaisessa Pohjois-Makedoniassa, Pelagonian alueella. Kaupungissa asuu 14 373 asukasta, ja sen pinta-ala on 550,8 neliökilometriä. Kaupungin väkiluku on 0,8 prosentin vuotuisessa laskussa. Väestöstä noin kolme neljäsosaa on makedonialaisia ja puhuu makedoniaa. Lopuista suurin osa on albaaneja ja turkkilaisia.
Ranskan Algeria

Ranskan Algeria (ransk. Alger vuoteen 1839, jälkeenpäin Algérie, epävirallisesti Algérie française, arab. الجزائر الفرنسية‎‎, Al-Jaza’ir al-Fransiyah‎) koostui nykyisestä Algerian valtion alueesta, jossa rannikon kolme departementtia olivat vuodesta 1848 alkaen Ranskan elimellisiä osia, ja siten samassa asemassa muiden manner-Ranskan departementtien kanssa. Muu osa Algeriasta oli paikallisen islamilaisen arabi- ja berberiväestön asuttamaa ja siten siirtomaahallinnon alaista.
Ranskan Algerian departementit olivat yksi Ranskan pitkäaikaisimmista merentakaisista alueista. Ranskan Algeriasta tuli kohde sadoilletuhansille eurooppalaisille maahanmuuttajille, jotka tunnettiin nimeltä colons ja myöhemmin nimeltä pieds-noirs. Tästä huolimatta muslimit säilyivät alueen enemmistönä. Asteittain muslimiväestön tyytymättömyys poliittisen ja taloudellisen statuksensa puuttumiseen sytytti halun paremmalle poliittisille autonomialle ja lopulta itsenäisyydelle Ranskasta. Välit kahden väestön keskellä kiristyivät vuonna 1954, kun Algerian sodan ensimmäiset väkivaltaiset yhteenotot saivat alkunsa. Sota päättyi vuonna 1962, johtaen Algerian kokonaiseen itsenäisyyteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan Algeria Wikimedia Commonsissa
Ramsarin sopimus

| Ramsarin sopimus> Ramsar Convention on Wetlands of International Importance Especially as Waterfowl Habitat |
| --- | --- |

Allekirjoitettu:  2. helmikuuta 1971
Allekirjoituspaikka:  Ramsar 
Kielet:  englanti, ranska, saksa, venäjä, espanja
Voimaantulopäivä:  21. joulukuuta 1975
Osapuolet
Alkuperäiset allekirjoittajat:  18 valtiota
Allekirjoittajat:  158 valtiota
Luonnonsuojelu
Lainsäädäntö
Ramsarin kosteikkosopimus 1971
Euroopan talousyhteisö 1979–1992
Euroopan yhteisö 1992–
lintudirektiivin I liite
luontodirektiivin II, III, IV ja IV (a) liite
Suomen luonnonsuojelulainsäädäntö
erämaalaki
koskiensuojelulaki
luonnonsuojelulaki
lehtojensuojeluasetus
Suomen luonnonsuojeluohjelmat
Ympäristöhallinto
Ympäristöministeriö
Suomen ympäristökeskus
Ympäristöjärjestöjä
BirdLife International
Euroopan eläintarha- ja akvaariojärjestö
Greenpeace
Luonto-Liitto
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto
Suomen luonnonsuojeluliitto
WWF
Luonnonsuojelualueet
luonnonpuistot
kansallispuistot
Natura 2000 -alueet (ml. Ramsar-alueet)
Teemasivu
Ramsarin sopimus (engl. The Ramsar Convention on Wetlands) on vuonna 1971 Ramsarin kaupungissa Iranissa solmittu kansainvälinen sopimus kosteikkojen ja vesialueiden suojelusta.
Ramsarin sopimus oli ensimmäinen nykyaikaisista, valtioiden välisistä luonnonsuojelun ja luonnonvarojen viisaan käytön sopimuksista. Alun perin sopimuksella pyrittiin suojelemaan kosteikkoja ja vesialueita erityisesti vesilintujen elinalueina, mutta sittemmin sopimus on laajentunut kattamaan vesialueiden suojelemisen kokonaisuudessaan, ja siinä tunnustetaan niiden merkitys elämän monimuotoisuuden säilyttämisessä. Alkuperäisiä sopijavaltioita oli 18, mutta nyttemmin sopimuksen on allekirjoittanut 158 valtiota, ja siihen kuuluu 1 752 kohdetta, joiden yhteispinta-ala on noin 161 miljoonaa hehtaaria.
Sopimuksen kohdat

Sopimuksen allekirjoittaneet valtiot sitoutuvat:
Lisäämään vähintään yhden kohteen kansainvälisesti merkittävien vesialueiden luetteloon (niin sanottu Ramsar-luettelo) ja edistämään sen suojelua ja "viisasta käyttöä". Valinnan tulisi tapahtua vesialueen ekologisen, kasvitieteellisen, eläintieteellisen, limnologisen ja hydrologisen merkityksen perusteella.
Sisällyttämään vesialueiden suojelun kansallisiin maankäytön suunnitelmiin siten, että vesialueiden käyttö olisi "mahdollisimman viisasta".
Perustamaan luonnonsuojelualueita vesialueille, vaikka alueet eivät kuuluisikaan Ramsar-luetteloon, ja edistämään vesialueiden tutkimuksen, hallinnoinnin ja valvonnan koulutusta.
Yhteistyöhön muiden sopimuksen allekirjoittaneiden tahojen kanssa.
Vuosien kuluessa sopimuksen allekirjoittaneet tahot ovat tulkinneet ja laajentaneet näitä velvoitteita ja laatineet ohjeistusta kyseisten kohtien käytännön toteutuksesta.
Kansainväliset yhteistyötahot

Ramsarin sopimus tekee tiivistä yhteistyötä kuuden muun järjestön kanssa, joita kutsutaan kansainvälisiksi yhteistyökumppaneiksi. Nämä yhteistyöjärjestöt tukevat yleissopimuksen työtä antamalla teknistä asiantuntija-apua, auttamalla kenttätutkimusten toteuttamisessa ja antamalla taloudellista tukea. Järjestöt ovat:
BirdLife International
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN)
International Water Management Institute (IWMI)
Wetlands International
WWF International
Wildfowl & Wetlands Trust (WWT)
Ramsarin sopimuksen vesiperäiset alueet

Kosteikkoalueet luokitellaan tyyppinsä mukaisesti eri luokkiin. Vrt. Ramsarin sopimuksen vesiperäiset alueet
Suomen Ramsar-alueet

Suomessa on 49 Ramsar-aluetta, joiden yhteispinta-ala on 799 518 hehtaaria. Kaikki Suomen Ramsar-alueet kuuluvat Natura 2000 -verkostoon, ja niiden rajaukset noudattavat Natura-rajauksia.
Suomen Ramsar-alueet > Etelä-Suomen Lääni

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Hangon ja Tammisaaren lintuvedet |  | 55 196 ha |
| 2. | Lepinjärvi |  | 199 ha |
| 3. | Vanhankaupunginlahti ja Laajalahti | 3FI008 | 508 ha |
| 4. | Porvoonjoen suisto – Stensböle | 3FI007 | 958 ha |
| 5. | Söderskärin ja Långörenin saaristo | 3FI002 | 18 219 ha |
| 6. | Pernajanlahti |  | 1 143 ha |
| 7. | Aspskär | 3FI001 | 731 ha |
| 8. | Torronsuon kansallispuisto | 3FI046 | 3 093 ha |
| 9. | Kutajärven alue |  | 1 051 ha |
| 10. | Valkmusan kansallispuisto | 3FI047 | 1 710 ha |
| 11. | Haminan Kirkkojärvi ja Lupinlahti |  | 649 ha |
| 12. | Kirkon-Vilkkiläntura | 3FI022 | 194 ha |
| 13. | Siikalahden alue |  | 682 ha |
Suomen Ramsar-alueet > Länsi-Suomen lääni

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 14. | Kangasalan Kirkkojärven alue |  | 305 ha |
| 15. | Vanajaveden lintuvedet | 3FI019 | 702 ha |
| 16. | Merenkurkun saaristo |  | 63 699 ha |
| 17. | Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuisto | 3FI021 | 5 510 ha |
| 18. | Levaneva | 3FI032  | 3 343 ha |
| 19. | Pilvineva | 3FI037 | 3 667 ha |
| 20. | Salamajärven kansallispuisto |  3FI040 | 9 261 ha |
| 21. | Lapväärtin lintuvedet | 3FI017 | 1 224 ha |
| 22. | Vassorfjärden | 3FI048 | 1 537 ha |
Suomen Ramsar-alueet > Ahvenanmaan maakunta

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 23. | Lågskärin ja Björkörin saaristo | 3FI003 | 6 309 ha |
| 24. | Signiskärin – Märketin saaristo | 3FI004 | 22 566 ha |
Suomen Ramsar-alueet > Itä-Suomen lääni

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 25. | Rantasalmen lintujärvet | 3FI013 | 1 109 ha |
| 26. | Suurenaukeansuo-Isosuo ja Pohjalampi | 3FI044 | 1 640 ha |
| 27. | Rääkkylän ja Kiteen lintujärvet | 3FI012 | 1 227 ha |
| 28. | Sysmäjärvi | 3FI027 | 734 ha |
| 29. | Patvinsuon kansallispuisto | 3FI009 | 12 727 ha |
| 30. | Heinä-Suvanto ja Hetejärvi | 3FI029 | 1 224 ha |
Suomen Ramsar-alueet > Oulun lääni

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 31. | Krunnit | 3FI006 | 4 436 ha |
| 32. | Haapaveden lintujärvet | 3FI014 | 3 616 ha |
| 33. | Hailuodon lintuvedet |  | 6 512 ha |
| 34. | Liminganlahti |  | 12 275 ha |
| 35. | Siikajoen lintuvedet |  | 2 691 ha |
| 36. | Aittojärvi ja Kongasjärvi |  | 703 ha |
| 37. | Veneneva-Pelso |  | 12 039 ha |
| 38. | Olvassuo |  | 27 073 ha |
| 39. | Oulangan kansallispuisto |  | 29 390 ha |
Suomen Ramsar-alueet > Lapin lääni

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 40. | Martimoaapa-Lumiaapa-Penikat | 14 086 ha |
| 41. | Kainuunkylän saaret | 1 005 ha |
| 42. | Riisitunturin kansallispuisto | 12 461 ha |
| 43. | Luiron suot | 12 345 ha |
| 44. | Teuravuoma-Kivijärvenvuoma | 5 788 ha |
| 45. | Koitelainen | 38 840 ha |
| 46. | Lemmenjoen kansallispuisto | 285 990 ha |
| 47. | Sotkavuoma | 2 602 ha |
| 48. | Lätäsenon-Hietajoen suot | 43 367 ha |
| 49. | Sammuttijänkä-Vaijoenjänkä | 51 749 ha |
Venäjän Ramsar-alueet

Venäjän federaatiossa on 35 Ramsar-aluetta, joiden yhteispinta-ala on 10 323 767 hehtaaria.
Venäjän Ramsar-alueet > Leningradin alue

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 1. | Koiviston saaret (Берёзовые острова, Berjozovyje ostrova), Suomenlahti | 12 000 ha |
| 2. | Kurkolanniemi (Кургальский полуостров, Kurgalski poluostrov) | 65 000 ha |
| 3. | Mšinskin suo (Мшинское болото, Mšinskoje boloto) | 75 100 ha |
| 4. | Lepäsi (Лебяжье, Lebjažje), Suomenlahden etelärannikko, Itämeri | 6 000 ha |
| 5. | Ala-Syvärin luonnonsuojelualue (Нижнесвирский заповедник, Nižnesvirski zapovednik), Syvärin suisto | 60 500 ha |
Ranta (Muurla)

Ranta on kylä Salon kaupungin Muurlassa. Kylä sijaitsee Ylisjärven itärannalla Muurlan kirkonkylän pohjoispuolella.
Muurlan kirkonkylän taajama yltää Rannan alueelle. Rannan historiallinen kyläkeskus on Ylisjärven itärannalla Kaarlan kantatilan ympäristössä, mutta valtaosa kylän asutuksesta sijaitsee kylän läpi kulkevan Muurlantien varrella. Rannan kyläalue ulottuu Ylisjärveltä kapeana suorakulmana kaakkoon Metsä-Valkjärven yli vanhalle kunnanrajalle. Kylään kuuluu myös pieni kaistale Ylisjärven vastarannalta. Ylisjärven lähistöllä on peltoa, muuten valtaosa kylän alueesta on mäkistä metsämaata.
Rannasta on tehty kivikautisia löytöjä ja siellä on mahdollisesti ollut kivikautinen asuinpaikka. Rannan kylä on ollut olemassa viimeistään varhaiskeskiajalla. Lähikylät Kaukelmaa, Ruotsala, Hakola ja Koski lienevät Rannan tytärkyliä, sillä ne ovat muodostaneet yhdessä Rannan jakokunnan. Rannassa on ollut neljä maatilaa vuonna 1540. Isojaon aikaan vuonna 1795 kylässä on ollut kolme tilaa, jotka yhdistettiin yhdeksi tilaksi vuonna 1923. Kylään lohkottiin runsaasti pientiloja sotia edeltävinä vuosikymmeninä ja pian sotien jälkeen. Rannassa toimi sekatavarakauppa 1930-luvulta 1960-luvulle. Ylisjärven vastarannalla on toiminut Muurlan saha.
Muurlan kirkonkylän kasvun myötä Rannan asutus on tihentynyt huomattavasti. 1900-luvun lopulla taajama-asutus ulottui Rantaan ja kylään tehtiin asemakaava 1997. Lisää omakotiasutusta on kaavoitettu 2002 ja 2020.
Punapää-Iikka

| Punapää-Iikka |
| --- | --- |
Kirjailija:  Väinö Riikkilä
Kieli:  suomi
Genre:  nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1960
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  138
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Punapää-Iikka on Väinö Riikkilän vuonna 1960 julkaisema teos, joka kertoo Iikasta ja Vilistä, jotka olivat muutama vuosi aiemmassa Pertsa ja Kilu -kirjassa "kaaneja".  Iikka ja Vili ovat nuoria veneilijöitä, jotka ovat vaikeuksissa juopon miehen ja tyhjän saaren kanssa.
Ramsö (Kirkkonummi)

Ramsö
| --- | --- |
Sijainti:  60°0′00.00″N, 24°21′35.00″E, Kirkkonummi Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti, Itämeri
Pinta-ala:  0,5 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ramsö on saari Upinniemen eteläpuolella Kirkkonummella. 60. pohjoinen leveysaste kulkee saaren halki.
Ramsö pinta-ala on noin 50 hehtaaria. Se sijaitsee saarirykelmässä, johon kuuluu muun muassa Ukonmaa, Kallensaari, Lammassaari, Vuohisaari, Vuorisaari ja Mätässaari. Saaria erottavat kapeat salmet on nimetty saarten tai niiden osien mukaan, kuten Vuorisalmi idässä ja Puntarisalmi kaakossa. Ramsön rantaviiva on mutkitteleva, joten lahtia, lahdelmia ja niemiä on useita. Ramsön länsi- ja pohjoispuolella on Upinniemenselkä, itäpuolella on Sandöfjärden. Ramsön etäisyys Helsingin keskustasta on noin 37 kilometriä lounaaseen.
Ramsö on varsin yleinen saaren nimi Suomen rannikolla. Muun muassa Espoon Suvisaaristossa noin 23 kilometriä Kirkkonummen Ramsöstä koilliseen on samanniminen saari. Salossa ja Paraisilla on niin ikään omat Ramsönsä.
Aiheesta muualla

Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Pukara (järvi)

| Pukara |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Konnevesi, Äänekoski
Koordinaatit:  62°38′40″N, 26°09′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Liesveden alue (14.36)
Laskujoki:  Myllyjoki Vanginveteen 
Järvinumero:  14.363.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  106,9 m  
Pituus:  7,9 km  
Leveys:  910 m  
Rantaviiva:  27,122 km  
Pinta-ala:  3,77369 km²   
Tilavuus:  0,0112757 km³ 
Keskisyvyys:  2,99 m  
Suurin syvyys:  15 m  
Saaria:  2 
 fiPukara 
Pukara  on Keski-Suomessa Konnevedellä ja ÄänekoskellaPukaran lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 377 hehtaaria eli 3,8 neliökilometriä, se on 7,9 kilometriä pitkä ja 900 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 11,3 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0113 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,0 metriä ja suurin syvyys on 15,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 27,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Liesveden alueella (14.36), jonka Pukaran valuma-alueeseen (14.363) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 106,9 metriä mpy.
Punapääkardinaalit

| Punapääkardinaalit |
| --- | --- |
 Punapääkardinaali (Paroaria capitata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Punapääkardinaalit Paroaria  Bonaparte, 1832
Katso myös
   Punapääkardinaalit Wikispeciesissä   Punapääkardinaalit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punapääkardinaalit (Paroaria) on varpuslintujen suku. Sitä ei, nimestään huolimatta, lasketa kuuluvaksi kardinaalien vaan tangarojen heimoon. Punapääkardinaalien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 6 lajia.
Punapääkardinaaleihin kuuluvia lajeja

Liekkipääkardinaali (Paroaria coronata)
Punahuppukardinaali (Paroaria dominicana)
Punalakkikardinaali (Paroaria nigrogenis)
Punapääkardinaali (Paroaria capitata)
Punaviiksikardinaali (Paroaria baeri)
Savannikardinaali (Paroaria gularis)
Aiheesta muualla

ITIS: Paroaria (englanniksi)
Qin Dongya

| Mitalit> Maa:  Kiina.Naisten judo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kiina.Naisten judo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kiina.Naisten judo. Olympialaiset  | Maa:  Kiina> Naisten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ateena 2004 | 70 kg |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Busan 2002 | 70 kg |  |
|  Pronssia | Doha 2006 | 70 kg |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Wenzhou 1999 | 70 kg |  |
Qin Dongya (s. 3. lokakuuta 1979 Liaoyang) on kiinalainen judoka. Qin kilpaili 70 kilogramman sarjassa.
Qin osallistui kaksiin olympialaisiin. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän hävisi ainoan ottelunsa. Ateenan olympialaisissa 2004 Hän saavutti olympiahopeaa voittamalla neljä otteluaan ja häviten yhden.
Aasian kisoissa Qin sai kultaa Busanissa vuonna 2002 ja pronssia Dohassa vuonna 2006. Aasian-mestaruuskilpailuissa Qin sai hopeaa  Wenzhoussa vuonna 1999.
Kiinan mestaruuden Qin on voittanut vuonna 2000.
Ramsvikin kirkko

| Ramsvikin kirkko Ramsvik kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2014.
Sijainti:  Indre Fosen, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1908
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ramsvikin kirkko (norj. Ramsvik kirke) on Indre Fosenin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1908.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ramsvikin kirkko Wikimedia Commonsissa
Orson Welles

| Orson Welles |
| --- | --- |
 Orson Welles vuonna 1937.
Henkilötiedot
Koko nimi:  George Orson Welles
Syntynyt: 6. toukokuuta 1915 Kenosha, Wisconsin
Kuollut: 10. lokakuuta 1985 (70 vuotta) Hollywood, Kalifornia
Ammatti:  ohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä
Puoliso:  Virginia Nicolson (1934–1940) Rita Hayworth (1943–1948) Paola Mori (1955–1985)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1931–1985
Merkittävät roolit:  Citizen Kane (1941)
Palkinnot
 1945 Oscar käsikirjoituksesta 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
AllMovie
George Orson Welles (6. toukokuuta 1915 Kenosha, Wisconsin – 10. lokakuuta 1985 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja.
Welles esitti itse pääosaa useissa elokuvissaan, samaten kirjoitti käsikirjoituksen. Uransa aikana hän sai elokuvistaan yhden Oscar-palkinnon (Citizen Kane) ja oli ehdolla neljä kertaa. Vuonna 1971 hän sai kunnia-Oscarin elämäntyöstään ja vuonna 1975 hänelle myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto.
Lapsuus

Wellesin äiti oli konserttipianisti ja isä keksijä. Orsonia pidettiin ihmelapsena, joka soitti pianoa ja viulua, piirsi, maalasi, kirjoitti runoja ja teki taikatemppuja. Vanhemmat erosivat Orsonin ollessa neljävuotias, ja äiti kuoli pojan ollessa yhdeksänvuotias. Isä kuoli vuonna 1930. Saatuaan koulun loppuun Orson ei jatkanut yliopistoon vaan opiskeli jonkun aikaa Chicagon taideinstituutissa ennen kuin lähti vuodeksi Irlantiin.
Näyttämölle ja radioon

Welles debytoi näyttämöllä Dublinissa Irlannissa vuonna 1931, ja vuonna 1934 hän oli edennyt radiotuottajaksi Yhdysvaltoihin. Welles herätti huomiota 1937 Shakespearen Julius Caesar -tuotannolla, joka esitettiin sijoitettuna fasistiseen Italiaan. Pian tämän jälkeen hän perusti yhdessä John Housemanin kanssa Mercury Theatre -yhtiön.
Heinäkuussa 1938 Welles ja Mercury Theatre aloittivat viikoittaiset radiokuunnelmat, jotka perustuivat klassisiin tai suosittuihin kirjoihin. Heidän 30. lokakuuta lähettämänsä kuunnelma Maailmojen sota, joka perustui H. G. Wellsin samannimiseen tieteisromaaniin, teki Orson Wellesista kuuluisan. Kuunnelma alkoi tavallisen tanssimusiikkiohjelman tapaan, mutta sen keskeytti uutislähetys, jossa kerrottiin marsilaisten laskeutuneen Grover's Milliin New Jerseyyn. Tällainen leikittely oli täysin uutta, ja uutisoitiin että maassa oli syntynyt pakokauhu, kun tuhannet kuulijat pitivät uutislähetystä totena ja uskoivat marsilaisten todella hyökänneen Yhdysvaltoihin. Myöhemmin on selvinnyt että pakokauhu-uutiset olivat liioiteltuja. Ohjelman jälkeen elokuvayhtiö RKO tarjosi Wellesille sopimusta kolmen elokuvan ohjaamisesta, ja aiheet Welles saisi valita itse.