stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jukka Mäkelä (kuvataiteilija)
Aiheesta muualla

Jukka Mäkelä Valtion taidemuseon kokoelmissa.[vanhentunut linkki]
Mäkelä, Jukka hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Jukka Mäkelän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Risto Mäkinen

Sarjakuva ”Rohkea kuin leijona” kertoi suomalaisesta tutkimusmatkailijasta G. A. Wallinista. Teksti: Tauno Karilas. Julkaistu: Joka Poika 2/1958
Risto Holger Mäkinen (12. marraskuuta 1918 Loppi – 7. toukokuuta 1972) oli suomalainen taidegraafikko, kuvittaja ja sarjakuvapiirtäjä. Hänen vanhempansa olivat kirvesmies Johan Ilmari Mäkinen ja Aino Emilia (o.s. Waldén).
Mäkinen piirsi Yhteishyvä-lehdessä ilmestynyttä sarjakuvaa Antti Puuhaara, jota aiemmin oli piirtänyt Aarne Nopsanen. Lisäksi hän kuvitti useita satukirjoja, joista useat olivat Raul Roineen kirjoittamia. Lastenkirjakuvituksistaan hän sai peräti kolme kertaa Rudolf Koivu -palkinnon. Mäkinen teki 1950-luvulla yhteistyössä Roineen kanssa myös albumit Pikilakki, Ville Vikkelä ja Uljas kaartilainen. Samaan aikaan hän piirsi historiallisia sarjakuvia myös Lipas-lehteen, jossa ilmestyi Sakari Topeliuksen tarinaan perustuva Kuninkaan hansikas (1951). Mäkinen kuvitti myös Pellervo-lehteä ja piirsi lehteen viisi Unto Uneksija -sarjaa Veikko Savolaisen avuksi 1969.
Otava julkaisi vuosina 1939–1956 yksitoista Antti Puuhaara -albumia, joista neljä ensimmäistä oli Nopsasen piirtämiä ja loput Mäkisen.
Teoksia

Olli oravan seikkailut 1945
Antti Puuhaara räätälimestarina 1946
Poika ja pohjatuuli 1947
Antti Puuhaara, taitava takoja 1948
Pilvilinna satuja 1948
Ullakon tonttu ynnä muita satuja 1952
Turjanlinnan satukirja 4. p. 1953
Antti Puuhaara soittoniekkana 1953
Lasilinnan vanki ja muita satuja 1954
Pikilakki 1954
Pilvilinna 2. p. 1954
Peukaloisen seikkailut satu 2. p. 1959
Ihmeellinen luuta Risto Mäkisen kuvittamia satuja 1979
Turjanlinnan satukirja Näköisp. 1997
Timo Mäkinen (musiikkitieteilijä)

Musiikkitieteilijä Mäkinen vapaa-ajalla vuonna 1953.
Timo Juhani Mäkinen (6. kesäkuuta 1919 Sortavalan maalaiskunta – 21. kesäkuuta 2006 Jyväskylä) oli suomalainen musiikkitieteilijä ja pianisti.
Mäkinen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Ilmari Hannikaisen johdolla sekä musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa; hän suoritti vuonna 1947 filosofian kandidaatin ja 1957 filosofian lisensiaatin tutkinnon ja väitteli vuonna 1964 Piae Cantiones -sävelmien alkuperästä. Hän teki 1940–1960-luvulla opintomatkoja Ruotsiin, Sveitsiin, Saksaan, Tšekkoslovakiaan ja Puolaan. Mäkinen opetti pianonsoittoa Jyväskylän musiikkiopistossa 1953–1955 ja Jyväskylän kasvatustieteellisessä korkeakoulussa 1956–1962 ja toimi musiikin teorian ja historian lehtorina Sibelius-Akatemiassa. Hän tutki musiikkikasvatusta ja musiikkiterapiaa sekä työskenteli musiikkiarvostelijana.
Mäkinen oli Jyväskylän yliopiston musiikkitieteen professori 1969–1982 ja vararehtori vuonna 1977 sekä 1979–1982. Hän kuului Jyväskylän Kesän perustajiin.
Pianistina hän esitti erityisesti kamarimusiikkia, muun muassa duona Paavo Raution kanssa.
Mäkisen puoliso oli sveitsiläinen lääkäri Yvonne Miette Forel, ja heille syntyi kolme lasta.
Mäkisen muistelmateos Muistojen soittoa ilmestyi 1990.
Kirjallisuutta

Pajamo, Reijo (toim.): Ihminen musiikin valtakentässä: Juhlakirja professori Timo Mäkiselle 6.6.1979.  (Jyväskylä studies in the arts, 11)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1979.  ISSN 0075-4633  ISBN 951-678-166-7
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Heidi Mäkinen

| Heidi Mäkinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. huhtikuuta 1956 (ikä 68) Kiuruvesi
Kansalaisuus:  Suomi
Muut tiedot
Aktiivisena:  2016–
Aiheesta muualla
Kotisivu
Heidi Mäkinen (s. 28. huhtikuuta 1956 Kiuruvesi) on suomalainen kirjailija, reumatologian erikoislääkäri ja lääketieteen tohtori.
Mäkinen toimi viimeksi reumatologian apulaisylilääkärinä Tampereen yliopistollisen sairaalan reumatologian yksikössä, josta hän jäi eläkkeelle 2019. Hän väitteli nivelreuman aktiivisuusmittareista ja remissiokriteereistä 2008. Kirjoittamista Mäkinen on opiskellut Viita-akatemiassa ja Oriveden opiston kursseilla.
Mäkisen kaunokirjallinen tuotanto sisältää kolme Kariston julkaisemaa teosta. Esikoisromaani Ei saa mennä ulos saunaiholla julkaistiin 2016 ja Ei saa elvyttää 2020.  Vuonna 2023 julkaistu Kuura ja karkaileva isomummo on Mäkisen ensimmäinen lasten- ja nuortenkirja. Kirjan on kuvittanut Marja Siira.  Mäkinen on päivittänyt suosittua Ei saa mennä ulos saunaiholla -blogiaan vuodesta 2008 lähtien.
Mäkinen on asunut Tampereella vuodesta 2007 ja on kahden aikuisen lapsen äiti.
Teokset

Ei saa mennä ulos saunaiholla. Karisto, 2016. ISBN 9789512361908.
Ei saa elvyttää. Karisto, 2020. ISBN 9789512367016.
Kuura ja karkaileva isomummo. Karisto, 2023. ISBN 9789511467502.
Aiheesta muualla

Heidi Mäkisen Ei saa mennä ulos saunaiholla -blogi.
Heidi Mäkinen radio-ohjelmassa Kuusi kuvaa (2017)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Märjänmäen rautatietunneli

| Märjänmäen rautatietunneli |
| --- | --- |
Paikkakunta:  Perniö, Salo
Koordinaatit:  60°15.53′N, 23°08.75′E
Avattu:  1992
Pituus:  1 240 m
Raiteita:  1
Märjänmäen rautatietunneli on tunneli rantaradalla Perniössä Karjaan ja Salon välisellä rataosalla. Sen pituus on 1 240 metriä ja se valmistui vuonna 1992. Tunnelissa on 160 km/h nopeusrajoitus.
Mäntänkosken voimala

Mäntänkoski, Alvar Cawénin maalaus vuodelta 1934
Mäntänkosken voimala on Mäntän Energia Oy:n 1930-luvulla rakennettu vesivoimala Mäntässä Keurusselän ja Kuoreveden välillä. Sen putous on 6,5 metriä, teho 1,5 MW ja energia 5,0 GWh/a. Se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön Keuruun reitille. Pato on 2-luokan pato.
Ennen rakentamista luonnontilassa ollessaan Mäntänkoski haarautui itäiseen ja läntiseen haaraan. Nykyisin vedet kulkevat turbiinin kautta. Vain ylijuoksutuksen aikana osa vedestä menee suoraan padon yli alakanavaan.
Lupa rakentamiseen myönnettiin G. A. Serlachius Aktiebolagille 10.10.1934. Rakentamisen vuoksi Mäntäkoskessa ollut järvitaimenen lisääntymisalue tuhoutui ja taimenen mahdollinen vaellus kosken alapuolelta Keurusselkään ja siihen laskeviin jokiin estyi.
Matti Mäkelä

Matti Mäkelä Turun kirjamessuilla 2014.
Matti Samuel Mäkelä (16. heinäkuuta 1951 Ilmajoki – 6. elokuuta 2019 Joensuu) oli suomalainen esseisti ja kirjailija.
Elämä ja ura

Mäkelä pääsi ylioppilaaksi Marttilan yhteislyseosta 1972. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1980 ja lisensiaatiksi 1988 Helsingin yliopistosta  ja väitteli tohtoriksi vuonna 2016 Itä-Suomen yliopistossa.
Mäkelä työskenteli Helsingin yliopistossa kirjastoamanuenssina ja tuntiopettajana sekä Haminan kaupungin koululaitoksessa erityisopettajana. Myöhemmin hän toimi Kymen läänin taidetoimikunnan ohjaavana kirjallisuuden läänintaiteilijana sekä Pekkas-akatemian rehtorina Kotkassa. Ennen kuolemaansa Mäkelä asui Pohjois-Karjalassa nykyiseen Joensuuhun kuuluvan Pyhäselän Nivan kylällä. Hän oli naimisissa kulttuurintutkija, professori Helmi Järviluoma-Mäkelän kanssa.
Vapaaksi kirjailijaksi Mäkelä ryhtyi vuonna 1994. Mäkelä on ollut Aamulehden kirjallisuuskriitikko vuodesta 1998 ja Valtion kirjallisuustoimikunnan jäsen vuodesta 2004.
Mäkelä tuli julkisuuteen vuonna 1981 Parnasso-lehdessä ilmestyneellä esseellään Tarkkailuluokka, joka perustui hänen omiin kokemuksiinsa peruskoulun tarkkailuluokan opettajana. Esseen pohjalta tehtiin myös televisionäytelmä. Pitkälle 1990-luvun loppuun Mäkelä tunnettiin nimenomaan esseistinä. Hänen esikoisromaaninsa, sadomasokistisia piirteitä sisältävä Rakkausromaani, ilmestyi 2006.
Mäkelä toimi jäsenenä Yle Radio 1 Seija Walliuksen toimittamassa Herraseurassa-radio-ohjelmassa.
Helmikuussa 2019 Mäkelä kirjoitti Parnassossa ja Suomen Kuvalehdessä julkaistussa kirjoituksessa, että hän sairasti maksasyöpää, johon hän sai syövän etenemistä hidastavaa hoitoa. Hän kertoi kirjoittavansa muistelmiaan, joiden kirjoittamiseen hän on saanut ohjeita ystäviltään, ja erityisesti hän muisti Arno Kotron ohjeen, ettei pidä kirjoittaa kyläsepistä, koska ne eivät kiinnosta ketään, "jokaikisissä muistelmissa on aina ne kyläsepät…" Mäkelä kuoli Siilaisten terveysaseman palliatiivisella osastolla Joensuussa elokuussa 2019.
Teokset

Hanhet.  Otava, 1983.  ISBN 951-1-07288-9
Vapaan ajattelun esteet ja muita kirjoituksia.  Otava, 1985.  ISBN 951-1-08717-7
Suuri muutto. 1960–70-lukujen suomalaisen proosan kuvaamana.  Otava, 1986.  ISBN 951-1-08164-0
Talvinen tarina ja muita kirjoituksia.  Otava, 1988.  ISBN 951-1-09890-X
Lahjakkuuden jälkeen ja muita kirjoituksia.  Otava, 1991.  ISBN 951-1-10683-X
Kaksi vaimoa ja muita kirjoituksia.  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20491-9
Elämän juoni. Kirjoituksia vuosilta 1983–1991.  Otava, 1996.  ISBN 951-1-12130-8
Sääkirja.  Otava, 1998.  ISBN 951-0-22997-0
Ohitusleikkaus ja muita kirjoituksia.  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24479-1
Syrämmen kieli.  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-24480-5
Leveäharteinen ajattelija.  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27263-9
Synnynnäinen lähestymiskielto.  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28250-2
Suomen kunnaat. Pamfletti muistojen maan tulevaisuuden puolesta.  Maahenki, 2004.  ISBN 952-5328-41-4
Rakkausromaani.  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-24481-3
Uuninpankon ylistys. Kirjoituksia asuinmaaseudun puolesta.  Maahenki, 2006.  ISBN 952-5328-97-X
Soulmies sänkipellossa. Päiväkirja 1967–1969.  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33301-3
Metsäläisen saarnakirja.  Maahenki, 2009.  ISBN 978-952-5652-68-0
Ihmisen olosijat.  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-38276-9
& Mäkelä, Mikko: Perseet olalle on taitolaji.  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-40523-9
& Tähtinen, Tero: Vanha metsuri ja metsähippi. Kirjeenvaihtoa 2013–2014.  Savukeidas, 2014.  ISBN 978-952-268-113-3
”Tämä ei ole taidetta”: Tabujen rikkominen kissantaposta mustaan marsalkkaan”.  Siltala, 2016.  ISBN 978-952-234-329-1
Kun häpeästä tuli kunniaa ja provokaatio : näkökulmia tabuja rikkovaan taiteeseen, University of Eastern Finland, 2016 ISBN 978-952-61-2205-2 (väitöskirja)
Palkinnot ja tunnustukset

Valtion kirjallisuuspalkinto 1986
Valtion kirjallisuustoimikunnan kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2010
Aleksis Kiven Seuran Eskon puumerkki -palkinto 2013
taiteilijaeläke 2016.
Aiheesta muualla

Matti Mäkelän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Niilo Mäkelä

Niiles (Niilo) Ruben Mäkelä (22. marraskuuta 1895 Oulu – 15. joulukuuta 1943) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916.
Perhe ja koulutus

Mäkelän vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Mäkelä ja Liisa Lahti. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Priita Liisa Snellmanin kanssa, josta hän erosi vuonna 1937 ja avioitui toisen kerran vuonna 1939 Katri Sofia Ilanderin kanssa, josta hän erosi vuonna 1942. Mäkelä kävi kansakoulun ja suoritti paikallispäälliköiden täydennyskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1922.
Jääkärikausi

Mäkelä työskenteli maanviljelijänä Revonlahdella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 19. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Mäkelä siirrettiin 28. maaliskuuta 1917 alkaen Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan elokuussa vuonna 1917.
Takaisin Suomeen

Mäkelä palasi takaisin Suomeen Tornion kautta 1. maaliskuuta 1918, josta hänet komennettiin Oulusta Ruukkiin kouluttamaan Paavolan ja Revonlahden yhdistyneitä suojeluskuntia. Myöhemmin hänet siirrettiin, tämän harjoitusleirin tultua lakkautetuksi toukokuun alussa vuonna 1918 joukkueenjohtajaksi Oulun suojeluskuntaan ja sieltä edelleen Pohjois-Pohjanmaan rykmentin täydennyspataljoonan 2. komppaniaan, jossa hän toimi 31. toukokuuta 1918 saakka. Myöhemmin hän työskenteli maanviljelijänä Revonlahdella sekä Revonlahden suojeluskunnan paikallis- ja harjoituspäällikkönä 15. lokakuuta 1918 - 31. heinäkuuta 1925 välisenä aikana. Oy ALKO Ab:n varastomiehenä hän työskenteli vuodesta 1932 alkaen.
Jatkosota

Mäkelä aloitti välirauhan aikana palveluksen varastonhoitajan apulaisena Puolustusvoimain Pääesikunnan topografisella osastolla, jossa tehtävässä hän jatkoi myös jatkosodan puhjettua. Myöhemmin hänet siirrettiin saman osaston toimistoupseeriksi, josta hänet siirrettiin vuonna 1943 Karttavarikko Revon päälliköksi.  Mäkelä kuoli auto-onnettomuudessa Lieksassa, hänet on haudattu Revonlahden hautausmaalle Ruukkiin, sankarihautojen yhteyteen kirkon lähelle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vääpeli 12. huhtikuuta 1918  Vänrikki 1941 |    |  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Mälkiän sulku

Mälkiän sulku edessäpäin. Oikealla kanavan vanha linjaus.
Mälkiän sulku on Saimaan kanavan sulku Lappeenrannassa. Putouskorkeus on 12,4 metriä. Se on Saimaan kanavan korkein sulku. Mälkiän sulku on Saimaalta Suomenlahden suuntaan kuljettaessa ensimmäinen sulku, seuraava on Mustola. Sulun liikkuvat pollarit ovat sulun itäpuolella. Mälkiän sululla sijaitsee Saimaan kanavan kaukokäyttökeskus, josta voidaan suorittaa kaikkien kanavan sulkujen ja siltojen käyttö. Lisäksi Brusnitšnojen (suom. Juustila) sululta voidaan suorittaa kolmen alimman sulun käytöt.
Mälkiän sulun lähellä on vanha kanava museoituna, puisto ja muistopatsas. Pysäköintialueella on tiedotteita kanavasta ja sen historiasta.
Saimaan kanavan alkuperäiset, vuonna 1968 käyttöönotetut alaportit tulivat käyttöikänsä päähän ja ne uusittiin vuosien 2017–2019 aikana. Mälkiän sulun alaportit uusittiin kevättalvella 2017.
Mälkiän sulku ja sen pohjoispuolella sijaitseva asuinalue kuuluvat Lappeenrannan Mälkiän kaupunginosaan.
Mälkiän sulun lähettyvillä kulkee valtatie 6 Mälkiän kanavasillalla noin 25 metrin korkeudella veden pinnasta.
Aiheesta muualla

Väylävirasto - Saimaan kanava
Suomen kanavat: Saimaan kanava - Mälkiän sulku (Arkistoitu – Internet Archive)
Mälkiän sulkuportit maailman suurimpia, Suomen Kuvalehti, 15.10.1932, nro 42, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Määrännäispaperi

Määrännäispaperi tarkoittaa velkasitoumusta, osakekirjaa tai taloudellisen yhdistyksen osuustodistusta, jonka haltija voi luovuttaa edelleen lain tai kyseiseen paperiin merkityn määrännäisehdon perusteella. Se joka on saanut määrännäispaperin vilpittömässä mielessä haltuunsa, nauttii laajaa suojaa velallisen tai muun velvoitetun sellaisia väitteitä vastaan, jotka perustuvat tämän ja paperin aikaisempien haltijoiden välisiin oikeussuhteisiin.
Määrähinta

Määrähinta on tavaran tai palvelun tuottajan tai tukkukauppiaan jälleenmyyjälle määräämä hinta tai vastike. Jälleenmyyjän on käytettävä määrähintaa myydessään tai vuokratessaan hyödykkeitä. Suomessa alimman ja ylimmän sallitun myyntihinnan käyttäminen on kielletty kilpailunrajoituslailla (480/1992, 4 §), jonka rikkomisesta voidaan asettaa kilpailunrikkomismaksu (seuraamusmaksu). Määrähinnan käytön kieltäminen ei estä käyttämästä ohjeellisia hintoja, yksinmyyntisopimuksia tai muunlaista tarjonnan rajoittamista. Alimman sallitun myyntihinnan käytöllä pyritään estämään jälleenmyyjien välinen hintakilpailu ja varmistamaan näiden mielenkiinto tuotteen kauppaamiseen. Ylimmällä sallitulla myyntihinnalla pyritään vaikuttamaan jälleenmyyjien korkeaksi kohonneisiin hintoihin tuotteen menekin edistämiseksi.
Teuvo Mällinen

Teuvo Sakari Mällinen (16. syyskuuta 1940 Sievi – 16. huhtikuuta 2001) oli suomalainen toimittaja. Hän oli sanomalehti Kalevan päätoimittaja vuodesta 1977 kuolemaansa saakka.
Ennen siirtymistään Kalevaan Mällinen työskenteli muun muassa kustannusyhtiö Otavassa sekä Viikkosanomien ja Helsingin Sanomien toimittajana. Kalevaan hän siirtyi vuonna 1974 ja toimi aluksi artikkelitoimittajana ja politiikan osaston johtavana toimittajana, kunnes aloitti päätoimittajana Erkki Teikarin jälkeen vuonna 1977. Mällinen on lehden historian pitkäaikaisin päätoimittaja. Hänen oli määrä jäädä tehtävästä työkyvyttömyyseläkkeelle kesäkuussa 2001, mutta hän menehtyi äkilliseen sairauteen huhtikuussa 2001.
Mälliselle myönnettiin Suomen Kuvalehden journalistipalkinto vuonna 1994 ja valtion journalistipalkinto vuonna 1999.
Mällinen kokosi kaksi valokuvateosta, vuonna 1989 julkaistun 90 vuotta kuvia Pohjois-Suomesta ja Kalevasta ja vuonna 1993 julkaistun Muistoja pohjolasta 1917–1992: valokuvia Pohjois-Suomesta ja pohjoissuomalaisista. Hän toimitti myös kirjat Kaleva 1899–1979: 80 vuotta sanomalehteä ja maailmanmenoa (julkaistu 1981) ja Nuoren Suomen ytimessä : näkökulmia nuorsuomalaisuuteen ja Nuori Suomi -albumiin (1994) sekä oli toimittamassa kirjaa Kulttuuri, politiikka, historia, koulutus ja lehdistö (1994) Aarno Arokylän ja Peerit Tähtisen kanssa.
Mällinen oli kirjojen keräilijä, ja hänelle kertyi vuosikymmenten aikana kaikkiaan 6 000–7 000 niteen kokoelma. Vuonna 2004 hänen leskensä Riitta Mäkelä lahjoitti noin 2 100 Mällisen kokoelmaan kuulunutta kirjaa ja aikakauslehteä Oulun yliopiston kirjastolle. Mällinen keräsi myös mitaleja, joita kertyi hänen kokoelmaansa 300 kappaletta.
Teuvo Mällisen poika Jarno Mällinen on kirjailija, toimittaja ja Radiopuhelimet-yhtyeessä soittava muusikko.
Teokset

Kaleva 1899-1979 : 80 vuotta sanomalehteä ja maailmanmenoa, toim. Teuvo Mällinen. Oulu: Kaleva, 1981. ISBN 951-9306-04-8.
90 vuotta kuvia Pohjois-Suomesta ja Kalevasta, toim. Teuvo Mällinen. Oulu: Kaleva, 1989. ISBN 951-9306-14-5.
Muistoja pohjolasta 1917–1992: valokuvia Pohjois-Suomesta ja pohjoissuomalaisista, koonnut Teuvo Mällinen. Oulu: Pohjoinen, 1993 ISBN 951-749-176-X.
Nuoren Suomen ytimessä : näkökulmia nuorsuomalaisuuteen ja Nuori Suomi -albumiin, toimittanut Teuvo Mällinen; julkaisijat: Helsingin sanomat, Kaleva. Oulu: Pohjoinen, 1994 ISBN 951-749-221-9.
toim. Aarno Arokylä, Teuvo Mällinen, Peerit Tähtinen: Kulttuuri, politiikka, historia, koulutus ja lehdistö. Oulu: Pohjoinen, 1994 ISBN 951-749-202-2.
Teuvo Mällinen, toim. Riitta Mäkelä. Kun Neuvosto-Eestistä tuli Viro: Teuvo Mällisen kolumneja 1986–1992. Oulu: Kaleva, 2005
Pekka Tarkka

Pekka Tarkka puhumassa Jyväskylän kirjamessuilla 2009.
Pekka Sakari Tarkka (s. 4. joulukuuta 1934 Helsinki) on suomalainen kirjallisuudentutkija, kääntäjä, filosofian tohtori, Helsingin Sanomien entinen kirjallisuuskriitikko ja kulttuurijournalisti. Hän on kirjoittanut paljon Pentti Saarikoskea käsitteleviä teoksia ja toimittanut tämän kirjoja. Hän on myös tutkinut Joel Lehtosta, Paavo Rintalaa, Hannu Salamaa ja Jouko Tyyriä. Hän toimi Helsingin Sanomien kulttuuriosaston päällikkönä vuosina 1985−1989.
Toimittaja Suna Vuori kirjoittaa artikkelissaan Suomen Kuvalehdessä, että Tarkan keskeisintä elämäntyötä on Pentti Saarikosken työn tutkiminen ja tallentaminen.
Pekka Tarkka valitsi Finlandia-palkinnon saajakirjan vuonna 2008. Palkinnon sai Sofi Oksanen kirjallaan Puhdistus.
Yksityiselämä

Pekka Tarkka on naimisissa kääntäjä Hanna Tarkan kanssa. Aikaisemmin Pekka Tarkka on ollut naimisissa muun muassa kirjallisuustieteilijä Auli Viikarin kanssa (1958–1970) ja kustantaja Leena Majanderin (nyk. Majander-Reenpää) kanssa (1983–1991).
Tarkan veli on historiantutkija ja entinen kansanedustaja Jukka Tarkka. Heidän isänsä oli Suomen Setlementtiliiton pitkäaikainen pääsihteeri Topi Tarkka ja isoisänsä Setlementtiliiton perustajiin kuulunut Sigfrid Sirenius.
Pekka Tarkan tytär Minna kuoli vuonna 2023 vatsasyöpään.
Tuotanto > Tutkimuksia

Paavo Rintalan saarna ja seurakunta. Kirjallisuussosiologinen kuvaus Paavo Rintalan tuotannosta, suomalaisen kirjasodan rintamista ja kirjallisuuden asemasta kulttuurin murroksessa.  Helsinki:  Otava, 1966.
Suomalaisia nykykirjailijoita.  (6. laitos 2000)  Helsinki:  Tammi, 1967.  ISBN 978-951-3-11770-2
Salama.  Helsinki:  Otava, 1973.  ISBN 978-951-1-01159-0
Putkinotkon tausta.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Otava, 1977.  ISBN 978-951-1-04273-0
Otavan historia 2. 1918–1940.  Helsinki:  Otava, 1980.  ISBN 978-951-1-05839-7
125 vuoden kirjat.  Helsinki:  Suomen Kustannusyhdistys, 1983.  ISBN 978-951-9-55722-9
Sanat sanoista. Arvosteluja ja kirjoituksia 1957–1984.  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-1-08122-5
Lause lauseesta. Arvosteluja ja kirjoituksia 1984–1994.  Helsinki:  Otava, 1994.  ISBN 951-1-13442-6
Pentti Saarikoski. Vuodet 1937−1963.  Helsinki:  Otava, 1996.  ISBN 978-951-1-14318-5
Pentti Saarikoski. Vuodet 1964−1983.  Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 978-951-1-15321-4
Joel Lehtonen. Vuodet 1881–1917.  Helsinki:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23229-2
Tarkka, Pekka & Saraste, Jukka-Pekka: Kapellimestari.  Helsinki:  Siltala, 2009.  ISBN 978-952-234-009-2
Joel Lehtonen. Vuodet 1918–1934.  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 978-951-1-25924-4
Nuori Aaro. Aaro Hellaakosken tiede, taide ja runous 1893–1928.  Helsinki:  Siltala, 2022.  ISBN 978-952-234-985-9
Tuotanto > Muistelmat

Onnen Pekka.  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-1-28811-4
Tuotanto > Toimitteita

Saarikoski, Pentti: Pentti Saarikoski. Nuoruuden päiväkirjat.  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 978-951-1-07843-2
Kirjailija ja hänen kustantajansa. Volter Kilven ja Alvar Renqvistin kirjeenvaihto 1931–1938.  Helsinki:  Otava, 1990.  ISBN 978-951-1-10992-1
Saarikoski, Pentti: Nenän pakinat.  Helsinki:  Otava, 1995.  ISBN 978-951-1-13097-0
Saarikoski, Pentti: Prahan päiväkirjat.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 978-951-1-13099-4
Saarikoski, Pentti: Juomarin päiväkirjat.  Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 978-951-1-13100-7
Saarikoski, Pentti: Toipilaan päiväkirjat.  Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 978-951-1-13101-4
Tyyri, Jouko: Kohtaamisia.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 978-951-0-29395-9
Tuotanto > Suomennoksia

Myrdal, Jan: Eurooppalaisen intellektuellin aikalaistunnustuksia.  (Samtida bekännelser av en europeisk intellektuell, 1964)  Suomentanut Auli ja Pekka Tarkka. Helsinki:  Tammi, 1966.
Tingsten, Herbert: Uhattu Israel.  (Det hotade Israel, 1957)  Suomentanut Pekka Tarkka. Helsinki:  Otava, 1967.
Diktonius, Elmer: Suomen tasavallan kansalaisia.  (Medborgare i republiken Finland, 1935 ja 1940)  Suomentanut Pekka ja Marianne Tarkka. Helsinki:  Tammi, 1972.  ISBN 978-951-3-02030-9
Tunnustuksia

Valtion kääntäjäpalkinto (1973)
Tatu Vaaskivi -palkinto (1978)
Suomi-palkinto (1996)
Taiteen valtionpalkinto (2010)
Aiheesta muualla

Pekka Tarkka 375 humanistia -sivustolla 30.7.2015. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Helsingin Sanomien kirjallisuusarvostelijoita 1960-luvun taitteessa: Timo Tiusanen, Pekka Tarkka ja Toini Havu.
Bertel Mårtenson

Bertel Efraim Mårtenson
Bertel Efraim Mårtenson (5. lokakuuta 1893 Porvoo – 18. huhtikuuta 1945) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti ja Suomen armeijan ensimmäinen lentäjä (Suomen ilmailuklubin lentotodistus n:o 1). Hänen vanhempansa olivat rovasti Vilhelm Mårtenson ja Aline Nyström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 insinööri K. E. Ståhlbergin tyttären Kirsti Ståhlbergin (s. 1900) kanssa. Kirsi Ståhlbergin kuoltua vuonna 1932 hän avioitui toisen kerran vuonna 1938 Ella Helinin ent. Hannelius kanssa.