Sud Aviation Caravelle
Käyttö Finnairilla

18. tammikuuta 1958 Aero, nykyinen Finnair, tilasi kolme Caravelle IA -konetta, jotka toimitettiin keväällä 1960. Suomen siviili-ilmailun ensimmäinen suihkukone OH-LEA "Sinilintu" saapui 23.2.1960. Kutsuvieraina lennolla olivat mm. kulkulaitosministeri Arvo Korsimo, Aeron toimitusjohtaja Leonard Grandell, Helsingin Sanomien päätoimittaja Yrjö Niiniluoto ja merenkulkuneuvos Antti Wihuri. Koneen lensi Suomeen Olli Puhakka. Koneissa oli 16 ensimmäisen luokan ja 57 turistiluokan paikkaa.  Toinen yksilö, OH-LEB "Sinisiipi" saapui maaliskuussa 1960, ja seuraavassa kuussa koneet aloittivat Helsinki-Kööpenhamina-Köln-Frankfurt-reitillä sekä Helsinki-Tukholma-reitillä. OH-LEC "Sininuoli" saapui toukokuussa 1960, päällikkönä toimituslennolla oli kapteeni Kaarlo Juurikas.  Koneet (LEA-LEC) muutettiin Caravelle III -malleiksi alkuvuonna 1961, jolloin koneet saatiin myös kotimaan liikenteeseen, ensimmäisenä Oulun reitille. Vuonna 1962 Finnair sai vielä yhden Caravelle III:n, rekisteriltään  OH-LED "Sinipiika", jonka myötä tilauslennot tulivat mahdollisiksi, niitä lennettiin Teneriffalle, Palma de Mallorcaan ja Riminiin: Tämä perustui siihen, että kasvaneen lentonopeuden ansiosta charter-reittejä voitiin operoida yöaikaan reittiliikenteen ohessa, vaikuttamatta reittiliikenteen aikatauluihin haitallisesti. Yhtiön sisällä Caravelle III -malleista käytettiin kutsumanimeä Höyry-Caravelle uudempien versioiden tultua käyttöön. Aero myi Caravelle III:t (LEA-LED) syksyllä 1964. Yhtiö selvitti jo vuonna 1962 myös DC-9:n sopivuutta sen lentotoimintaan, mutta sitä ei pidetty olennaisesti Caravellea parempana, minkä lisäksi perusversion DC-9-10 toimintamatkaa pidettiin liian lyhyenä. Yhtiö päätyi kuitenkin 1970-luvulla hankkimaan koneita saatuaan niistä hyvän tarjouksen DC-10-kauppojen yhteydessä.
Kesällä 1964 Aerolla oli vuokralla myös yksi Caravelle VI-R. Heinäkuussa 1964 Aero vastaanotti ensimmäiset Caravelle 10 B3 -koneet, joista yhtiö käytti nimeä Super Caravelle.   Kone lensi ensimmäisen koelentonsa Finnairille 11.heinäkuuta 1964, ja kaupallinen liikenne alkoi 15. elokuuta 1964, ensimmäisen lennon suuntautuessa Kööpenhaminaan. Koneet oli kehitetty vastauksena kiristyvään suihkukonekilpailuun (Boeing 727/737, Douglas DC-9). Ensimmäistä konetta oli Helsinki-Vantaan lentoasemalla vastaanottamassa satapäinen vastaanottajajoukko. Vuosina 1964–1967 Super Caravelleja saatiin yhteensä kahdeksan. Lisäksi vuosina 1974–1976 Finnairilla oli vuokralla kaksi Caravellea. Caravelleihin liittyi paljon uusia toimintatapoja, sillä Finnair sertifioitiin vuonna 1960 maailman ensimmäisenä lentoyhtiönä kahden ohjaajan suihkukonetoimintaan, aikana jolloin kaikilla muilla yhtiöillä oli Caravellessa kolmas ohjaamomiehistön jäsen. Lisäksi Finnair oli eturintamassa automaattilaskeutumisjärjestelmien kehityksessä, kun Super Caravelleen saatiin keväällä 1965 CAT II-automaattilaskeutumissertifioitu autopilotti, joka oli jo lähes täysin nykyistenkin standardien mukainen automaattisine loppuloivennus- ja laskukiitotoimintoineen, mutta käytännössä yhtiön normaalitoiminnassa ei koskaan tehty automaattilaskuja maahan asti, vaan autopilotti irroitettiin aina viimeistään ILS CAT II-minimikorkeudessa (100 jalkaa/30m kentän pinnasta) Syynä tähän oli, että yhtiö omisti vain yhden loppuloivennuslaskinyksikön (flare computer), jonka tehtävänä oli ohjata kone kosketukseen asti, ja joka siten vaadittiin automaattilaskun loppuunviemiseen. Yksikkö oli tuohon aikaan hyvin kallis, ja yhtiö lensi sillä lähinnä koelentoja. Lisäksi koneessa oli Pratt&Whitneyn JT8D-sarjan moottorit sekä suihku- ja lentojarrut, jollaisia käytettiin myöhemmin mm. DC-9- ja MD-80-sarjan koneissa. Aiemmissa Caravelleissa oli vain sotilaslentokoneissa käytetyn kaltainen, epäkäytännöllisenä pidetty jarruvarjo ja alkukantaisempi lentojarru, jota voitiin käyttää vain ilmassa, ei laskukiidon aikana. Super Caravellessa oli ensimmäistä kertaa Finnairin laivaston historiassa myös APU-varavoimalaite, jolla voitiin lähinnä maassa sekä poikkeustilanteissa tuottaa sähköä ja paineilmaa esimerkiksi moottorien käynnistystä varten. Kyseessä on lähes kaikkien nykysuihkukoneiden vakiovaruste.
Finnair lensi viimeisen säännöllisen lentonsa Super Caravellella 30. huhtikuuta 1983, päällikkönä Tauno Rajakangas, joka oli osallisena myös Oulun lentokonekaappauksessa. Tämän lisäksi lennettiin vielä 29. huhtikuuta 1983 jäähyväislento Helsinki-Jyväskylä-Oulu-Rovaniemi-Tampere-Helsinki, jolla oli mukana lehdistön edustajia.  Kuitenkin vielä keväällä 1989 ruotsalainen Transwede lensi Finnairin vuoroja ns. wet-leasena kahdella Caravelle 10 B3 -koneella. Caravellen korvasivat 1970-luvulta alkaen Finnairin laivastossa vaiheittain Douglas DC-9 sekä sen jatkokehitelmä, McDonnell-Douglas MD-80, joista yhtiö puolestaan luopui lopullisesti vuosina 2003-2006. Näistä Caravellen suorin korvaaja oli vasta MD-83, joka tuli Finnairille vuonna 1983, samoihin aikoihin Caravellejen lopullisen poistumisen kanssa. Caravellella lennettiin sen viimeisinä Finnair-vuosina erityisesti charter- ja rahtilentoja.
Eräänlaisena tunnustuksena koneen menestyksestä Finnairin palveluksessa on yksi tie Vantaalla lentoaseman läheisyydessä on nimetty koneen mukaan Caravellentieksi. Suomen posti on julkaissut 1.11.1963 Caravelle- ja 3.3.2003 Super Caravelle -aiheisen postimerkin.