stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hoagy Carmichael
Musiikkityyli ja vaikutus

Carmichaelin sävellykset ovat vahvasti melodisia ja usein sisältävät pitkiä intervalliharppauksia ja vaativat laajaa äänialaa. Monet kappaleet ovat jazzvaikutteisia; muun muassa Bix Beiderbeckellä, Louis Armstrongilla, Benny Goodmanilla ja Joe Venutilla oli vaikutusta hänen sävellystyyliinsä. Hänen sävellyksestään tuli elokuvamusiikkiin siirtymisen myötä säännönmukaisempaa, vaikka hänen tyylinsä säilyttikin alkuaikojen vahvat jazzvaikutteet. Carmichaelin sanoitukset kertovat usein nostalgisesti maaseudusta säveltäjän omiin juuriin viitaten.
Carmichaelin elokuvaesiintymiset tekivät hänestä tunnetun hahmon Yhdysvalloissa, ja monista populaarimusiikin säveltäjistä poiketen hänet nimetään yleisesti suosituimpien sävellystensä kuten ”Stardustin” yhteydessä. Muista yhdysvaltalaisen populaarimusiikin suurista nimistä poiketen hänen menestyskappaleensa olivat pääasiassa itsenäisesti julkaistuja, eivät Broadway-musikaalien tai Hollywood-elokuvien musiikiksi sävellettyjä.
Carmichaelille omistettiin tähti Hollywood Walk of Famelle vuonna 1960. Vuonna 1971 hänet valittiin populaarimusiikin lauluntekijöiden kunniagalleriaan Songwriters Hall of Fameen. Carmichaelin kuoleman jälkeen jäljelle jääneet arkistot lahjoitettiin Indianan yliopistolle, johon perustettiin vuonna 1986 oma huone säveltäjän muistolle. Vuonna 1988 julkaistu postuumi kokoelmalevy The Classic Hoagy Carmichael sai kaksi Grammy-ehdokkuutta. Vuonna 1997 Carmichaelin kuva otettiin yhdysvaltalaiseen postimerkkiin.
Kirjailija Ian Fleming piti nuoren Carmichaelin olemusta (itsensä ohella) esikuvana luomansa James Bond -agenttihahmon ulkonäölle. Ensimmäisessä Bond-kirjassa Casino Royale Vesper Lynd mainitsee Bondin muistuttavan Carmichaelia, ja vertaus toistuu myös myöhemmässä romaanissa Kuuraketti.
Tunnettuja kappaleita

Kaikkien kappaleiden säveltäjä on Hoagy Carmichael, ellei toisin mainita.
”Riverboat Shuffle” (1924), san. Irving Mills, Mitchell Parish ja Dick Voynow
”Washboard Blues” (1924), säv. ja san. Carmichael, Mills ja Fred B. Callahan
”Stardust” (1929), san. Parish
”Georgia on My Mind” (1930), san. Stuart Gorrell
”Rockin’ Chair” (1930), säv. ja san. Carmichael
”Lazy River” (1931), säv. ja san. Carmichael ja Sidney Arodin
”Lazybones” (1936), san. Johnny Mercer
”Heart and Soul” (1938), san. Frank Loesser
”The Nearness of You” (1938), san. Ned Washington
”Skylark” (1941), san. Mercer
”Ole Buttermilk Sky” (1946), san. Jack Brooks
”In the Cool, Cool, Cool of the Evening” (1951), san. Mercer
Filmografia

Anything Goes (1936)
Kaupungissa kummittelee (engl. Topper, 1937)
Kirjava satama (engl. To Have and Have Not , 1944)
Kohtaus sumussa (engl. Johnny Angel, 1945)
Liekehtivä erämaa (engl. Canyon Passage, 1946)
Parhaat vuodet (engl. The Best Years of Our Lives , 1946)
Yön sävel (engl. Night Song, 1947)
Vaarallinen ystävä (engl. Johnny Holiday, 1949)
Musiikkia veressä (engl. Young Man with a Horn, 1950)
Kuoleman syleily (engl. The Las Vegas Story, 1952)
Tusina tallella (engl. Belles on Their Toes, 1952)
Suurten metsien laki (engl. Timberjack, 1955)
Huijareita Teksasista (engl. The Wheeler Dealers, 1963)
The Man Who Bought Paradise (1965)
Kirjallisuutta

Carmichael, Hoagy & Longstreet, Stephen: Sometimes I Wonder: The story of Hoagy Carmichael.  Farrar, Straus and Giroux, 1965.  (englanniksi)
Carmichael, Hoagy: The Stardust Road.  Greenwood Press, 1946.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hoagy Carmichael Wikimedia Commonsissa
Hoagy Carmichaelin viralliset kotisivut (englanniksi)
Hoagy Carmichael Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Carmichael nuorena.
Carmichael vuoden 1946 Parhaat vuodet -elokuvan esittelyfilmissä.
Hokora

Kolme hokoraa maaseudun tiellä.
Hokora tai hokura (jap. 祠 tai 神庫) on hyvin pieni šintolainen pyhäkkö. Niitä pystytetään joko suurempien pyhäköiden maille kansan kameja varten tai teiden varsille niitä kameja varten, jotka eivät ole minkään suuren pyhäkön suojeluksessa. Hokoraan voidaan pyhittää esimerkiksi dōsojin-kameja, vähäisiä kameja, jotka suojelevat matkalaisia pahoilta hengiltä.
Sanan hokora uskotaan olleen yksi varhaisimmista japanilaisista pyhäkköä tarkoittavista sanoista. Se kehittyi sanasta hokura (jap. 神庫), joka tarkoittaa kirjaimellisesti ”kamivarastoa”. Etymologia vaikuttaa olevan osoitus siitä, että ensimmäiset pyhäköt olivat yorishiroja varten rakennettuja yksinkertaisia majoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hokora Wikimedia Commonsissa
Charlemagne-luokka

| Charlemagne-luokka |
| --- | --- |
 Piirros aluksen suojasta ja aseistuksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  11 275 t (kuormattu)
Pituus:  117,7 m
Leveys:  20,3 m
Syväys:  8,4 m
Koneteho:  14 500 hv
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  727
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 305 mm Mle 1893 -tykkiä 10 × 138 mm Mle 1893 -tykkiä 8 × 100 mm Mle 1893 -tykkiä 20 × 47 mm Mle 1885 Hotchkiss -tykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea
Charlemagne-luokka oli Ranskan laivaston kolmen 1890-luvulla valmistetun aluksen muodostama  taistelulaivaluokka. Ne palvelivat pääosan urastaan Välimeren laivueessa (ransk. Escadre de la Méditerranée). Aluksilla oli rauhan aikana harvinaisen toimelias ura, kun ne törmäilivät neljästi muihin aluksiin. Yhdessä onnettomuudessa tuhoutui laivaston sukellusvene miehistöineen. Saint Louis oli suuren osan palvelusurastaan laivaston lippulaivana ja Charlemagne osallistui kahdesti Lesboksen saaren Mytilenen sataman miehitykseen.
Ensimmäisessä maailmansodassa alukset suojasivat joukkojenkuljetussaattueita Välimerellä, kunnes kaikki kolme alusta määrättiin marraskuussa 1914 Dardanelleille estämään Saksan keisarikunnan laivaston SMS Goebenin pääsy Mustallemerelle. Vuoden 1915 alussa Charlemagne ja Gaulois tulittivat Britannian kuninkaallisen laivaston alusten kanssa Turkin rannikkolinnakkeita ja Saint Louis Palestiinassa ja Siinain niemimaalla. Gaulois vaurioitui yhdessä hyökkäyksessä niin pahoin, että se piti ajaa matalikolle uppoamisen estämiseksi. Myöhemmin alus palasi korjattuna Dardanelleille liittyen sisaraluksiinsa tukemaan Gallipolin taistelua.
Saint Louis ja Charlemagne liitettiin osastoon, jonka tehtävänä oli estää kreikkalaisten vaikutukset liittoutuneiden operaatioihin Salonikan rintamalla vuonna 1916. Gaulois oli matkalla alueelle, kun Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen laukaisema torpedo upotti sen.
Jäljelle jääneet alukset siirrettiin vuonna 1917 reserviin. Charlemagne poistettiin vuoden lopulla palveluksesta ja se myytiin romutettavaksi vuonna 1923. Saint Louis oli koululaivana vuosina 1919-1920, minkä jälkeen se muutettiin majoitusalukseksi. Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1933, mutta se oli poistettu alusluettelosta jo vuonna 1931.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Charlemagne | Arsenal de Brest | 2. elokuuta 1894 | 17. lokakuuta 1895 | 15. lokakuuta 1897 | myyty romutettavaksi 1923 |
| Saint Louis | Arsenal de Lorient | 25. maaliskuuta 1895 | 2. syyskuuta 1896 | 15. marraskuuta 1898 | myyty romutettavaksi 25. huhtikuuta 1933 |
| Gaulois | Arsenal de Brest | 6. tammikuuta 1896 | 6. lokakuuta 1896 | 23. lokakuuta 1899 | Sukellusveneen SM UB-47 upottama 27. joulukuuta 1916 |
Pasi Holm

Pasi Antero Holm (s. 16. huhtikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen taloustieteilijä. Hän toimii elokuusta 2015 Taloustutkimuksen tutkimusjohtajana. Aiemmin Holm oli Pellervon taloustutkimuksen toimitusjohtaja vuosina 2004–2015.
Holm valmistui ylioppilaaksi 1981, valtiotieteen maisteriksi 1986 Helsingin yliopistosta ja valtiotieteen lisensiaatiksi 1988. Valtiotieteen tohtoriksi hän väitteli Helsingin yliopistossa 1994 yhdestä kansantaloustieteen osa-alueesta eli kansainvälisen kaupan teoriasta, joka silloin oli voimakkaassa käymistilassa. Väitöskirja Essays on international trade and tax policy in vertically related markets julkaistiin VATT-tutkimuksia sarjassa.
Työuransa alkupuolella Holm toimi Alkon tutkijana 1985–1987 ja Helsingin yliopiston assistenttina 1987–1993. Hän oli yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan tiedekuntaneuvoston jäsen 1992–1993. Holm on toiminut taloustieteen dosenttina vuodesta 1995. Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen (VATT) johtavana ekonomistina hän työskenteli 1994–1995 ja laitoksen tutkimusjohtajana 1995–1999. VATT:sta Holm siirtyi Suomen Yrittäjät ry:n pääekonomistiksi vuosiksi 1999–2004. Vuodesta 2004 hän toimi Pellervon taloudellisen tutkimuslaitoksen (vuodesta 2010 Pellervon taloustutkimus) toimitusjohtajana. Hän jätti tehtävän kesäkuussa 2015.
Chalkidikí (alueyksikkö)

| Chalkidikín alueyksikkö Περιφερειακή ενότητα Χαλκιδικής> Alueyksikkö |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia ja Traakia
Alue:  Keski-Makedonia
Kuntia:  5
Perustettu:  1.1.2011
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Polýgyros
Pinta-ala:  2 918 km²
Väkiluku (2011):  105 908
 – väestötiheys:  36,29 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  EL527
 
www.halkidiki.gov.gr
Chalkidikí (kreik. Χαλκιδική) eli Chalkidikín alueyksikkö (Περιφερειακή ενότητα Χαλκιδικής, Perifereiakí enótita Chalkidikís) on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Keski-Makedonian alueella ja sen hallinnollinen keskus on Polýgyros. Alueyksikön pinta-ala on 2 918 neliökilometriä ja asukasluku 105 908 (vuonna 2011).
Alueyksikkö kattaa suuren osan Chalkidikín niemimaasta. Niemimaan kolmesta niemestä Kassándra ja Sithonía kuuluvat alueyksikköön kokonaan, mutta Áthoksen niemestä kuuluu alueyksikköön vain sen juuri, sillä pääosa muodostaa itsehallintoalueen, Pyhän Vuoren autonomisen munkkivaltion. Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Chalkidikín prefektuurin (Νομός Χαλκιδικής, Nomós Chalkidikís).
Kunnat

Alueyksikkö jakaantuu viiteen kuntaan seuraavasti:
| Kartta |  | Kunta | Kuntakeskus | Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | Polýgyros | Polýgyros | 22 048 |
|  | 2 | Aristotélis | Ierissós | 18 294 |
|  | 4 | Kassándra | Kassándreia | 16 672 |
|  | 3 | Néa Propontída | Néa Moudaniá | 36 500 |
|  | 5 | Sithonía | Nikíti | 12 394 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chalkidikí Wikimedia Commonsissa
Περιφερειακή ενότητα Χαλκιδικής. Chalkidikín alueyksikön kotisivu. (kreikaksi) (englanniksi)
Keski-Makedonian alue
| --- | --- |
Chalkidikín alueyksikkö:   Aristotélis  Kassándra  Néa Propontída  Polýgyros  Sithonía 
Imathían alueyksikkö:   Alexándreia  Náousa  Véroia 
Kilkíksen alueyksikkö:   Kilkís  Paionía 
Péllan alueyksikkö:   Almopía  Édessa  Pélla  Skýdra 
Pierian alueyksikkö:   Dío-Ólympos  Kateríni  Pýdna-Kolindrós 
Sérresin alueyksikkö:   Amfípoli  Emmanouíl Pappás  Irákleia  Néa Zíchni  Sérres  Sintikí  Visaltía 
Thessaloníkin alueyksikkö:   Ampelókipoi-Meneméni  Chalkidóna  Délta  Kalamariá  Kordelió-Évosmos  Lagkadás  Neápoli-Sykiés  Oraiókastro  Pávlos Melás  Pylaía-Chortiátis  Thermaïkós  Thérmi  Thessaloniki  Vólvi
Jack Holden

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Bryssel 1950 | maraton |  |
Jack Holden (13. maaliskuuta 1907 Bilston, Staffordshire – 7. maaliskuuta 2004) oli brittiläinen kestävyysjuoksija, joka menestyi ennen toista maailmansotaa varsinkin maastojuoksussa ja sodan jälkeen maratonilla.
Jack Holden voitti maastojuoksun MM-kilpailujen edeltäjän, kansainvälisen maastojuoksumestaruuskilpailun neljä kertaa vuosina 1933, 1934, 1935 ja 1939. Toisen maailmansodan jälkeen hän kilpaili 41-vuotiaana Lontoon 1948 olympialaisissa keskeyttäen maratonilla. Vuonna 1950 hän juoksi viisi maratonia ja voitti ne kaikki. Kansainyhteisön kisoissa Aucklandissa hän taivalsi kaatosateessa kenkien hajottua avojaloin ja joutui vielä vihaisen koiran ahdistelemaksi mutta voitti mestaruuden ajalla 2.32.57 . Brysselin EM-kilpailuissa hänestä tuli 43-vuotiaana kaikkien aikojen vanhin yleisurheilun Euroopan mestari. Voittoaika oli 2.32.13,2.
Henkilökohtaiset ennätykset

6 mailia: 30.36,8 (1932)
Maraton: 2.31.04 (1950)
30 mailia radalla: 3.00.16,4 (1946)
Cenere

| Cenere |
| --- | --- |
 Elokuvan mainoskuva.
Ohjaaja:  Febo Mari
Käsikirjoittaja:  Eleonora Duse, Febo Mari
Perustuu:  Grazia Deleddan romaaniin Cenere
Tuottaja:  Arturo Ambrosio
Säveltäjä:  Philip Glass
Kuvaaja:  Giuseppe Gaietto (eräiden lähteiden mukaan Piero Marelli)
Pääosat:  Eleonora Duse, Febo Mari
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Ambrosio Film
Ensi-ilta:  20. maaliskuuta 1917 (Rooma)
Kesto:  914/808/729 metriä (44/39 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva italiankielisin välitekstein
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cenere
Elokuvan pääosia esittävät Eleonora Duse ja ohjaaja Febo Mari.
Cenere (”Tuhkaa”) on vuonna 1916 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Grazia Deleddan samannimiseen romaaniin perustuvan melodraaman on ohjannut Febo Mari. Sen pääosaa esittää kuuluisa teatterinäyttelijä Eleonora Duse. Cenere on Dusen ainoa elokuva.
Juoni

Köyhä maalaisnainen Rosalia jättää aviottoman lapsensa Ananian tämän isän perheen kasvatettavaksi. Pojan tultua aikuiseksi hän lähtee etsimään äitiään haluten turvata tämän vanhuuden. Ananian morsian Margherita ei halua naista heidän luokseen, ja poika joutuu jälleen eroamaan äidistään. Anania purkaa kihlauksen ja palaa maaseudulle, jossa hän löytää äitinsä kuolleena.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eleonora Duse  | … |  Rosalia   |
|  Febo Mari  | … |  Anania   |
|  Misa Mordeglia Mari  | … |  Margherita   |
|  Ettore Casarotti  | … |  lapsi   |
|  Ilda Sibiglia  | … |     |
|  Carmen Casarotti  | … |     |
Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Cenere on saanut alkunsa teatterin lavalta jo vetäytyneen näyttelijädiiva Eleonora Dusen halusta kokeilla elokuvaa ilmaisumuotona. Duse valitsi itse sen aiheen, laati käsikirjoituksen ja osallistui jälkituotantoon. Elokuvan ohjaaja Febo Mari näyttelee myös sen toista pääosaa. Nobel-palkitun Grazia Deleddan Sardiniaan sijoittuvan romaanin (1904) tapahtumat on kuvattu studiossa ja manner-Italian vuoristoisissa maisemissa, mutta kansatieteellisiä yksityiskohtia korostaen.
Elokuva on tyypillinen ”äitimelodraama”, jossa päähenkilö turvaa poikansa yhteiskunnallisen aseman vetäytymällä syrjään ja uhraamalla itsensä. Äitiään kaipaava heikko poika kapinoi patriarkaalisen yhteisön sääntöjä vastaan, mutta aiheuttaa vain lisää kärsimystä tilanteen kaikille osapuolille. Pateettisen tarinan tarkoitus on herättää katsojissa sääliä ja ihailua äitiä kohtaan. Elokuvan fragmentaarinen rakenne korostaa eroa ja kaipausta. Lähikuvia välttävä ohjaus ja Dusen vähäeleinen näyttelijänsuoritus tekevät varjoihin vetäytyvästä äidistä lähes mystisen marttyyrihahmon.
Yleisön parissa huonosti menestynyt Cenere sai elokuva-arvostelijoilta varautuneen vastaanoton. Kriitikot pitivät herkkää ja inhimillistä elokuvaa yleisölle liian vaikeana, ja Dusen näyttelijäpersoonallisuus jäi valkokankaalla kovin valjuksi. Duselle Cenere osoittautui pettymykseksi ja se jäi hänen ainoaksi elokuvakseen. Myöhemmin sitä on pidetty yhtenä italialaisen neorealismin varhaisista edeltäjistä.
Restauroinnit

Elokuvasta on säilynyt useita kopioita. George Eastman Housen kokoelmaan kuuluva kopio on restauroitu Friulin ja Sardinian elokuva-arkistojen yhteistyönä vuonna 1992. Alkuperäisestä 914 metrin pituudesta on jäljellä 808 metriä. Restauroitu versio on varustettu italiankielisillä väliteksteillä ja Bruno Morettin säveltämällä pianomusiikilla. Toinen, Italian elokuva-arkistossa säilynyt 729 metrin pituinen nitraattifilmikopio on restauroitu vuonna 2008.
Aiheesta muualla

Cenere Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Gustav Holmström

Gustav Verner Holmström (27. marraskuuta 1888 Helsinki – 24. helmikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja toimittaja.
"Prisse" Holmström pelasi aktiivisesti jalkapalloa vuosina 1908–1913. Hän oli vuonna 1911 maalivahtina Suomen jalkapallojoukkueen kaikkien aikojen ensimmäisessä maaottelussa, jonka se hävisi Ruotsille maalein 2–5. Tukholman 1912 olympialaisissa hän oli Suomen joukkueen varamaalivahti. Seuratasolla hän edusti HIFK:ta ja saavutti SM-hopeaa vuonna 1912.
Holmström pääsi ylioppilaaksi 1910 ja vuonna 1911 hänestä tuli Dagens Tidning-lehden oikolukija. Holmström oli toimittajana Dagens Tidningissä vuosina 1913–1914, Dagens Pressissä 1914–1919 sekä vuodesta 1919 Hufvudstadsbladetissa. Hän oli Hufvudstadsbladetin eduskuntatoimittajana vuodesta 1921 alkaen. Hän toimitti rautatieläisten lehteä Signalen (1917–1918), partiolaislehteä Scoutposten (1918–1919) ja Helsingfors kamrater-lehteä (1928–1929). Hän oli päätoimittajana teoksessa Idrottsföreningen Kamraterna Helsingfors 1897–1927.
Carmina Burana (Orff)

Carmina Burana on näyttämökantaatti, jonka Carl Orff sävelsi vuosina 1935–1936 keskiaikaisesta Carmina Burana -käsikirjoitussarjasta valikoimiinsa teksteihin. Musiikkiteoksen täydellinen latinankielinen nimi on: Carmina Burana: Cantiones profanae cantoribus et choris cantandae comitantibus instrumentis atque imaginibus magicis eli ”Beuernin lauluja: maallisia lauluja laulajille ja kuoroille laulettavaksi instrumenttien ja maagisten kuvien kanssa”.
Carmina Burana kuuluu Trionfi-nimiseen musiikilliseen triptyykkiin, joka sisältää myös osat Catulli carmina ja Trionfo di Afrodite. Carmina Buranan kuuluisin kohtaus on kuoron laulama ”O Fortuna”, joka sekä aloittaa että päättää teoksen.
Teksti

Carl Orffin teos perustuu 24 runoon, jotka ovat keskiaikaisesta Carmina Buranaksi kutsutusta kokoelmasta, joka tarkoittaa ”Beuernin lauluja”. Kokoelma on peräisin Benediktbeuernin luostarista, josta runoteoksen alkuperäiset käsikirjoitukset löydettiin.
Orff törmäsi teksteihin alkujaan John Addington Symondsin vuonna 1884 julkaisemassa teoksessa Wine, Women, and Song, joka oli 46 runon käännös englanniksi. Nuori lainopiskelija sekä latinan ja vanhan kreikan intohimoinen harrastaja Michel Hofmann avusti Orffia 24 runon valitsemisessa ja järjestämisessä, jotta teokset muodostaisivat yhtenäisen libreton.
Libretto on kirjoitettu osin latinaksi ja osin keskiyläsaksan kielellä. Se käsittelee maallisia aiheita: varallisuuden ja omaisuuden ailahtelevaisuutta, elämän katoavuutta, riemua kevään paluusta sekä juomisen, ylensyömisen, pelaamisen ja ylellisyyden iloja.
Soitinnus > Lauluäänet

sopraano-, tenori- ja baritoni-solistit
lyhyet soolo-osat on lisäksi kahdella tenorilla, baritonilla ja 2 bassolla
suuri sekakuoro
kamarikuoro
lapsikuoro
Soitinnus > Soittimet

Puupuhaltimet
3 huilua (2 piccolohuilua)
3 oboeta (1 englannintorvi)
3 klarinettia
2 fagottia ja kontrafagotti
Vaskipuhaltimet
4 käyrätorvea
3 trumpettia
3 pasuunaa
1 tuuba
Lyömäsoittimet: patarummut, kellopeli, ksylofoni, kastanjetit, räikkä, pienet kellot, triangeli, lautasia, tam-tam,  tamburiini, pikkurumpu, isorumpu, celesta
2 pianoa
Jouset
Rakenne

Carmina Burana jakautuu rakenteellisesti viiteen keskeiseen osaan, jotka puolestaan jakautuvat osiin. Kaikkiaan kantaatti koostuu 25 musiikkikappaleesta, joista ensimmäinen ja viimeinen ovat samat. Orff merkitsi jokaisen kappaleen välille ”attaccan”.
Fortuna Imperatrix Mundi (Fortuna, Maailman valtiatar)
Primo vere (Kevät) – sisältää myös kohtauksen “Uf dem Anger” (Niityllä)
In Taberna (Tavernassa, juomalauluja ja satiirisia lauluja)
Cours d'amours (eroottisia lauluja)
Blanziflor et Helena (Blanziflor ja Helena)
Pääosa musiikin rakenteesta perustuu ajatukselle onnenpyörän pyörimisestä. Tästä onnenpyörästä on kuva käsikirjoituksen ensimmäisellä sivulla (sama kuin on tämän artikkelin alussa), ja sen ympärille on sijoitettu neljä lausetta.
Regno. (hallitsen)
Regnavi,  (hallitsin)
Tum fine regno, (hallitusaikani on päättynyt)
Regnabo , (tulen hallitsemaan)
Onnenpyörä pyörähtää jokaisen osion sisällä, joskus jopa musiikkikappaleen sisällä. Ilo muuttuu katkeruudeksi ja toivo suruksi. O Fortuna, ensimmäinen Schmellerin toimittaman julkaisun runo, täydentää tätä ympyrää, ja se muodostaan kantaatin ensimmäisen ja viimeisen musiikkikappaleen eli aloittaa ja päättää liikkeen, mutta liike voi jatkua aina uudestaan.
Rakenne > Carmina Buranan runot

O Fortuna
Fortune plango vulnera
Veris leta facies
Omnia Sol temperat
Ecce gratum
Tanz
Floret silva
Chramer, gip die varwe mir
Reie
Were diu werlt alle min
Estuans interius
Olim lacus colueram
Ego sum abbas
In taberna quando sumus
Amor volat undique
Dies, nox et omnia
Stetit puella
Circa mea pectora
Si puer cum puellula
Veni, veni, venias
In trutina
Tempus est iocundum
Dulcissime
Ave formosissima
O Fortuna
Musiikillinen analyysi

Carl Orffin musiikki edustaa pyrkimystä helposti lähestyttävään ja suoraan kommunikoivaa tyyliä. Carmina Burana ei sisällä klassisessa mielessä juurikaan musiikillista kehittelyä, ja sen polyfonia on yleensä yksinkertainen. Orff välttää harmonian ja rytmin monimutkaisuutta, ja se ei miellyttänyt esteettisesti useimpia aikakauden muusikoita. Kuitenkin aikalaiset, jotka käyttivät hänen sävellystään, pitivät hänen musiikkiaan tekniseltä kompositioltaan monimutkaisena ja vaikeasti lähestyttävänä.
Musiikillisesti Orffin esikuvina olivat myöhäisrenessanssin ja varhaisen barokin säveltäjät, kuten William Byrd ja Claudio Monteverdi. Toisin kuin yleisesti luullaan, Orff ei perustanut Carmina Buranan sävellystyötä aiemmilla melodioilla, sillä sellaisia ei Codex Bauern sisällä. Hänen orkestrointinsa osoittaa kunnioitusta Igor Stravinskya kohtaan. Orffille kuten Stravinskillekin rytmi on musiikin keskeisin elementti.
Näyttämöversio

Carl Orff kehitteli draamallisen konseptin, jota hän kutsui nimellä ”Theatrum Mundi” ja jonka mukaan musiikki, liike ja sanat ovat erottamaton kokonaisuus. Babcock kirjoittikin: ”Orffin taiteellinen kaava rajoittaa musiikkia niin, että jokaista sävelmää tulee seurata tapahtuman näyttämöllä. Juuri tämän tähden Carmina Buranan nykyiset toteutukset eivät vastaa Orffin tarkoituksia”.
Vaikka Carmina Burana on alkujaan ollut draamateos, johon sisältyi myös tanssia, lavasteet ja muita näyttämöllisiä elementtejä, teosta esitetään nykyisin yleensä konserttisaleissa niihin soveltuvana kantaattiversiona. Toisinaan esityksissä kuitenkin pyritään toteuttamaan alkuperäistä näyttämöllistä kokonaisuutta, mutta nämä esitykset ovat hyvin harvinaisia.