stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haltija
Etymologia ja kirjoitusasu

Sanan haltija uskotaan tulleen suomen kieleen lainana germaanisesta kantaskandinaavista, jonka oletetuksi sanamuodoksi on rekonstruoitu haldiaz (haldia-). Kari Liukkosen esittämän toisen näkemyksen mukaan haltija olisi todennäköisesti vanha balttilainen laina ja pohjautuisi sanaan, joka esiintyy nykyliettuassa muodossa žaltys ’rantakäärme’. Baltiassa kuten Suomessakin käärmeitä on kunnioitettu haltijoina ja pidetty elätteinä.
Sanasta on käytössä kaksi rinnakkaista kirjoitusasua, haltija ja haltia, joiden oikeellisuudesta on käyty keskustelua ainakin 1900-luvun alkupuolelta saakka. Muotoa haltia on puolustettu etymologisin perustein sikäli, että alkuperältään kyseessä on suomeen sellaisenaan lainattu käsite eikä suomenkielisestä verbistä -ja-tekijäpäätteellä johdettu tekijännimi. Toisaalta sana samaistuu joka tapauksessa sekä muotonsa että merkityksensä puolesta suomalaisiin tekijännimiin, minkä vuoksi myös siihen on katsottu kuuluvan yhdenmukaisuuden nimissä -ja-pääte. Kirjoitusasuilla voidaan katsoa olevan myös aidosti eri merkitys, jolloin haltia tarkoittaa nimenomaan mytologian olentoa ja haltija puolestaan konkreettista jonkin asian omistajaa. Tämä näkemys on edelleen voimissaan, vaikka kielenhuoltajat eivät sitä ole tukeneetkaan ja merkitysten lähtökohdiltaan keinotekoista erottelua kirjoitusasulla on pidetty tarpeettomana.
Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kielivaliokunta asettui puoltamaan haltija-kirjoitusasua vuonna 1937. Samaa ratkaisua olivat tukeneet myös K. Cannelinin ja E. A. Saarimaan vanhemmat kielenhuolto-oppaat. Toisaalta E. N. Setälän kirjoittama vaikutusvaltainen suomen kielioppikirja, jota oppikouluissa luettiin 1960-luvulle saakka, kannatti yksiselitteisesti haltia-vaihtoehtoa. 1930-luvulla Ison tietosanakirjan toimituksessa päädyttiin haltiaan, joskin samaa muotoa oli käytetty lähes säännönmukaisesti jo sen edeltäjässä, 1910-luvun Tietosanakirjassa. Myös Nykysuomen sanakirjan toimittaja Eino Suova olisi kannattanut haltia-muotoa, mutta lopulta sanakirjassa päädyttiin kielivaliokunnan suosituksen mukaisesti käyttämään haltijaa ensisijaisena kirjoitusasuna. Myöhempää ja suppeampaa Suomen kielen perussanakirjaa toimitettaessa haltia jätettiin hakusanoista kokonaan pois.
1900-luvun lopulla haltia-muodon säilymistä edistivät osaltaan J. R. R. Tolkienin fantasiakirjat, joiden suomennoksissa Kersti Juva on kääntänyt englannin sanan elf haltiaksi. Juvan mallia ovat seuranneet lähes kaikki myöhemmät fantasiasuomennokset. J-kirjaimetonta kirjoitusmuotoa on käyttänyt myös Aale Tynni 1980-luvun alun Runo-Edda-suomennoksessaan.
Lokakuussa 2013 Suomen kielen lautakunta muutti aiempaa suositustaan kelpuuttaen haltijan ja haltian tasaveroisiksi kirjoitusasuiksi, kun kyseessä ovat uskomusolennot. Kannanmuutoksen pontimena oli Kersti Juvan aihetta käsitelleestä blogikirjoituksesta edeltävänä kesänä herännyt keskustelu.
Erilaisia haltijoita > Haltijat ihmisten seuralaisina

Osa haltijoista asui ihmisten elinpiirissä, ja oli suhteessa näihin. Näitä olivat esimerkiksi rakennusten haltijat ja hedelmällisyyden ja omaisuuden haltijat, joita kutsuttiin myös tontuiksi. Eri rakennuksille oli omat haltijansa, oli esimerkiksi saunanhaltijat, huoneenhaltijat, kirkonhaltijat, kodinhaltijat, myllynhaltijat, riihenhaltijat. Myös pihaa, karjaa, peltoa tai maaomaisuutta saattoi hallita haltija. Satoon ja hedelmällisyyteen saattoivat vaikuttaa haltijat, kuten pekko. Haltijat auttoivat harvemmin ihmisiä ilmaiseksi. Usein haltijoille piti uhrata tai luovuttaa jotakin, esimerkiksi ruokaa. Ruoan uhraaminen talon maan haltijalle saattoi tapahtua haltiaeläimiä kuten elättikäärmettä ruokkimalla.
Maan haltija on suomalaisessa kansanperinteessä eräs nimitys perhettä, taloa, satoa, karjaa ja pihapiiriä hoitavalle ja vartioivalle olennolle. Olennon nimitys tulee maa-sanan merkityksestä maaomaisuutena. Maan haltijaa ei pidä sekoittaa maahisiin, jotka olivat yleensä ihmisten elinpiirin ulkopuolisia, usein vihamielisiä maaperän haltijoita.
Ihmisillä saattoi olla omat henkilökohtaiset haltijansa, jotka toimittivat asioita isäntänsä tai emäntänsä puolesta. Näitä olivat esimerkiksi parat. Ikivanhan perinteen mukaan jokaisella terveellä ihmisellä on suojelushaltija eli luonto.
Erilaisia haltijoita > Ympäristön haltijat

Luonnossa oli paljon haltijoita. Eri maastoilla ja luonnonkohteilla ja elollisilla olennoilla oli omat haltijansa. Samaan tapaan myös tärkeimmillä aineilla ja luonnonvoimilla, kuten raudalla ja tulella, oli haltijansa. Kaikista edellä mainitun kaltaisista haltijoista käytetään tässä nimitystä ympäristön haltija. Usein ympäristön haltijat toimivat isoina joukkoina, joista käytettiin nimitystä väki. Joidenkin ympäristöjen, kuten metsän ja veden haltijoiden uskottiin auttavan saaliseläinten pyynnissä. Toiset, kuten maahiset, taas olivat lähinnä vihamielisiä ja haitallisia ihmisille. Myös joitakin ympäristön haltijoita, kuten vuoren, raudan ja tulen haltijoita, saatettiin käyttää ihmisten suojeluun ja apureina.
Suomalaisissa ja karjalaisissa uskomuksissa merkittäviä luonnonhaltijoita olivat esimerkiksi metsänhaltijat eli metsänväki ja vedenhaltijat eli vedenväki, maaperän haltijat eli maahiset eli maanväki ja vuoren- ja kallionhaltijat eli vuorenväki. Näihin verrattavissa olevia ympäristöjen haltijoita olivat raudan haltijat eli raudan väki, tulen haltijat eli tulen väki, pajan haltijat eli pajan väki.
Eri eläimille oli omat haltijansa, suurimmat näistä olivat eläinlajien kantavanhempia, suomalaisessa mytologiassa emuita. Nämä ja eräät muut luonnonhaltijat vaikuttivat merkittävästi ihmisten elämään esimerkiksi vaikuttamalla säähän, riistaonneen tai kalaonneen. Muun muassa uhraamalla pyrittiin miellyttämään luonnonhaltijoita, jotta nämä parantaisivat ihmisten olosuhteita.
Erilaisia haltijoita > Haltijat vartijoina

Haltijat voivat esiintyä korostetusti jonkun vartijoina, siten, että ne häiritsevät tunkeilijoita tai epäkohteliaasti käyttäytyviä, ajavat nämä tiehensä tai jopa käyvät kimppuun. Tällainen olento saattaa olla loihdittu vartioimaan isäntänsä tai emäntänsä omaisuutta, aarretta tai rajaa. Myös ympäristön haltijat vartioivat alueitaan, mutta eivät yleensä näin voimakkaasti. 
Erilaisia vartija-olentoja:
Aarteen haltijat, kuten aarni tai kratti, säilyttävät, puhdistavat ja vartioivat aarretta
Rajan haltijat voivat vartioida rajaa tai rajamerkkejä, tai huutaa metsässä, jos rajaa on laittomasti siirretty. Nämä voivat myös taistella muiden rajan haltijoiden kanssa rajoista.
Erilaisia haltijoita > Haltijat fantasiakirjallisuudessa

Modernissa fantasiakirjallisuudessa haltijat – useimmiten kirjoitusasussa haltiat – esiintyvät yleensä suippokorvaisina, likimain ihmisten kokoisina ja muutenkin ihmistä muistuttavina olentoina. Fantasian haltijat ovat peräisin ennen kaikkea angloamerikkalaisesta perinteestä.
Haltijoiden koko ja vaikutusvalta

Vaikutusvaltaisimmat haltijat ovat jumalia, esimerkiksi jos ne hallitsevat säätä tai merta. Vähäisemmät haltijat voivat esiintyä suurena joukkona tai taikavoimana, joka pitää hallussaan jotakin kohdetta tai elementtiä luonnossa. Tällainen haltijajoukko tunnetaan suomalaisessa mytologiassa väkenä. Väet ovat ikään kuin luonnonvoimia tai luonnolakeja. Esimerkiksi se, että tuli polttaa, johtuu siitä, että tulessa elävä tulen väki on vihaista.
Haltijoiden ulkonäkö

Jotkin haltijat ymmärretään ruumiillisiksi taruolennoiksi. Useimmiten nämä muistuttavat ihmistä, mutta ovat usein pienempiä. Varsinkin ihmisten kodin ja pihapiirin haltijat koetaan usein ihmishahmoisiksi. Käsitykseen vaikuttaa ehkä uskomus, että talon perustaja tai vanha isäntä muuttuu kuoltuaan haltijaksi. Suomalaisessa mytologiassa ruumiillisia taruolento-haltijoita ovat muun muassa tontut, parat, menninkäiset ja monet muut. Nykysaduissa tontut ovat pieniä ja herttaisia pikkuihmisiä, mutta tonttua muistuttava para on entisaikaan ajateltu pelottavan näköiseksi olioksi.
Haltijoita on hyvin erinäköisiä. Matti Sarmelan mukaan suomalaisen kansanperinteen haltijoiden monenkirjavasta joukosta voidaan löytää viisi suhteellisen yleistä ulkonäön tyyppiä:
Erityisen kauniit neitoset, esimerkiksi metsänneitsyt
”Tonttu-ukko”, ”pieni mies”, lyhyt harmaapukuinen ja harmaapartainen vanha ukko. Voi olla myös yksisilmäinen. Näitä ovat esimerkiksi talon, riihen ja maan haltijat. Yleensä riihenhaltijalla tai joskus muillakin on punainen piippahattu ja/tai piippu.
Vainaja tai haamu. Sillä on yleensä pitkät valkoiset hiukset ja/tai pitkä valkea vaate. Esiintyy paitsi haltijana, myös kummitustarinoissa.
Jättiläinen. Vaikka jättiläiset ovat myös hirviöitä, on kuitenkin metsän haltijat toisinaan ajateltu jättikokoisiksi. Erään uskomuksen mukaan jättikokoinen haltija on aina ympäröivän kasvillisuuden korkuinen. Metsässä se on puiden korkuinen, ruohossa ruohon korkuinen. Näin se pysyy aina piilossa.
Monihahmoinen haltija on olento, jolla on monta olomuotoa. Se voi olla esimerkiksi heinäkasa tai jokin eläin.
Sarmelan mukaan hieman harvinaisempi tyyppi on kiiltävänappinen, kirjavapukuinen vartiosotilasta muistuttava hahmo, joka on yleensä metsänhaltija.
Aiheesta muualla

Johanna Ahtinen: Luonnonhaltijoiden sukupuoli itäsuomalaisessa ja karjalaisessa uskomusperinteessä[vanhentunut linkki]. Pro gradu -työ, Helsingin yliopiston folkloristiikan laitos 2008.
Luonnonhenget ja haltijat (Arkistoitu – Internet Archive)
Eino ja Aapeli

| Eino ja Aapeli> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2018–
Tyylilaji:  teinipop, pop
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:   Eino Koivikko  Aapeli Koivikko 
Levy-yhtiö:  Universal Music
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eino ja Aapeli (oik. Eino ja Aapeli Koivikko, s. 6. syyskuuta 2008) on suomalainen pop-duo. Ensimmäistä kertaa Eino ja Aapeli esiintyivät julkisuudessa esiinnyttyään Robinin ”Hula Hula” -kappaleen musiikkivideolla huhtikuussa 2017.
Einon ja Aapelin ensimmäinen single ”Mä voisin olla se” julkaistiin 3. lokakuuta 2018. Julkaisun jälkeen he markkinoivat kappaletta esiintyen Enbuske, Veitola & Salminen ja Posse -televisio-ohjelmien suorissa lähetyksissä. Joulukuussa 2018 julkaistiin duon toinen single, ”Jouluralli”, johon on potpurimaisesti yhdistetty joululaulut ”Kulkuset”, ”Tulkoon joulu”, ”Kolme yötä jouluun”, ”Pieni rumpalipoika” ja ”Tonttujen jouluyö”. Kappaleella on mukana Porvoon Keskuskoulun 3A-luokan kuoro.
Eino ja Aapeli ovat kaksoset.
Diskografia > Albumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Listasijoitukset> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Selkä vasten selkää |  Julkaistu: 4. syyskuuta 2020  Formaatti: digitaalinen  Levy-yhtiö: Universal Music | – | – |
Diskografia > Singlet

| Nimi | Vuosi | Listasijoitukset> Single- lista  | Listasijoitukset> Striimaus- lista  | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ”Mä voisin olla se” | 2018 | 15 | 15 | Selkä vasten selkää |
| ”Jouluralli” | 2018 | – | 22 | (julkaistu vain singlenä) |
| ”Kahdestaan” | 2019 | – | – | Selkä vasten selkää |
| ”Älä tule paha kesä” | 2019 | – | – | Selkä vasten selkää |
| ”Selkä vasten selkää” | 2019 | – | – | Selkä vasten selkää |
| ”Jouluralli 2” | 2019 | – | – | (julkaistu vain singlenä) |
| ”Sadetanssi” | 2020 | – | – | Selkä vasten selkää |
| ”Ooppa” | 2020 | – | – | Selkä vasten selkää |
Diskografia > Musiikkivideot

Mä voisin olla se (2018 – ohj. Joonas Kent)
Jouluralli (2018 – ohj. Rudi Rok)
Älä tule paha kesä (2019 – ohj. Tommi Lepola)
Selkä vasten selkää (2019 – ohj. Samu Hintsa)
Jouluralli 2 (2019 – ohj. Tommi Lepola)
Sadetanssi (2020 – ohj. Mikko Roulamo)
Ooppa (2020 - ohj. Kusti Manninen)
Karl Nikolai Hellman

Karl Nikolai Hellman (1. helmikuuta 1875 Helsinki – 1. heinäkuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen musiikkiluutnantti, kapellimestari ja director musices.
Hellman suoritti asevelvollisuutensa 1:ssä Uudenmaan Tarkk’ampujapataljoonassa 1897–1899. Jo tätä ennen 1895 hän tuli Filharmoniseen orkesteriin suorittaen myöhemmin Filharmonisen seuran täydellisen oppikurssin. Helsingin Kaupunginorkesteriin Hellman kuului vuodesta 1914 alkaen toimien muun muassa toisena konserttimestarina. Sotilaskapellimestarina hän sai musiikkivänrikin arvon vuonna 1919 tultuaan samana vuonna vähän aiemmin nimitetyksi Uudenmaan Rakuunarykmentin kapellimestariksi. Hellman tuli 1920 Rannikkolaivaston kapellimestariksi ja hänet nimitettiin musiikkiluutnantiksi 1923. Laivaston soittokunnan päällikkönä Hellman oli vuoteen 1935 saakka.
Kastelholman linna

| Kastelholman linna |
| --- | --- |
 Kastelholman linna vuonna 2017
Sijainti:  Sund, Ahvenanmaa, Suomi
Koordinaatit:  60°13′59″N, 020°04′50″E
Rakennustyyppi:  linna
Valmistumisvuosi:  1300-luvun lopulla
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kastelholman linna (ruots. Kastelholms slott) on linna Ahvenanmaan Sundissa. Sitä alettiin rakentaa 1300-luvun loppupuolella, ja siitä tuli Ahvenanmaan hallintokeskus 1400-luvun alussa. Linna piti asemansa vuoteen 1634, jolloin Ahvenanmaa liitettiin lääniuudistuksessa Turun lääniin. Tämän jälkeen linna rappeutui nopeasti, ja  vuoden 1745 tulipalon jälkeen linnaa käytettiin enää viljavarastona. Raunioiden ensimmäiset konservoinnit tehtiin 1890-luvulla ja tieteelliset dokumentoinnit 1960-luvulla. Museoksi varastona toiminut pohjoissiipi otettiin jo 1930-luvulla.
Historia > Rakentaminen

Kastelholmaa alettiin rakentaa puolustuslinnakkeeksi 1300-luvun loppupuolella, ja se on Ahvenanmaan ainoa keskiaikainen linnoitus. Tarkkaa rakentamisaikaa ei tiedetä, mutta ensimmäinen maininta linnasta on vuodelta 1388. Maininta on Bo Joninpoika Gripin testamentin toimeenpanijoilta, jotka luovuttivat kuningatar Margareetalle joitakin Suomen linnoja, kuten Kastelholman. Neljä vuotta aiemmin Grip oli luetellut testamentissa linnoja, mutta vielä tällöin Kastelholmaa ei mainittu. Tästä esimerkiksi historioitsija Reinhold Hausen on päätellyt, että linna perustettiin vuoden 1384 jälkeen, mutta viimeistään Gripin kuolinvuonna 1386. Kivilinnaa aiemmin paikalla oli kuitenkin ollut jo puukastelli.
Historia > Merkityksen väheneminen ja rappeutuminen

Kastelholman merkitys valtakunnan puolustuksessa väheni 1630-luvun alussa, mutta sitä käytettiin jonkin aikaa vankilana ja sen sijainnin ansiosta siellä vieraili kuninkaita ja muita mahtimiehiä. Kastelholmaan karkotettiin muun muassa Linköpingin verilöylystä tuomittu Claes Bielke. Kastelholman viimeinen merkittävä rakennusvaihe alkoi, kun Kustaa II Aadolf kehotti Ahvenanmaan käskynhaltijaa Stellan Otto von Mörneriä kunnostamaan loppusyksyllä 1619 tulipalossa vahingoittunutta linnaa. Työn johtoon palkattiin rakennusmestari Hans Esslinger, ja rakennustöitä kesti tilien mukaan vuoteen 1631.
Jälleenrakennettu linna menetti kuitenkin pian merkityksensä, kun vuonna 1634 Ahvenanmaa liitettiin lääniuudistuksessa Turun lääniin. Kastelholman linna menetti näin asemansa hallintokeskuksena. Linna rappeutui nopeasti tämän jälkeen, ja vuonna 1642 korkein vastuu linnasta oli yhden kirjurin ja vahtimestarin harteilla. Kaarle XI vieraili kuitenkin linnassa vuonna 1672 leskikuningatar Hedvig Eleonooran kanssa. Ei ole kuitenkaan tiedossa yöpyivätkö he linnassa vai Kastelholman kuninkaankartanossa. Vierailu antoi kuitenkin aiheen Fredrik Paciuksen ja Zachris Topeliuksen oopperaan Kaarle-kuninkaan metsästys.
Isonvihan aikana Kastelholman puolustusvalmiutta nostettiin puupaalutuksilla vielä kerran, mutta linna ei joutunut kohtaamaan vihollisia. Linna vaurioitui pahoin vuoden 1745 tulipalossa. Parhaiten tulipalosta selvinneestä pohjoissiivestä tehtiin viljavarasto.
Historia > Uusi kiinnostus

Kastelholmasta alettiin kiinnostua uudelleen 1800-luvulla, mistä oli merkkinä historioitsija Karl Bomanssonin vuonna 1856 julkaisema kirja linnasta. Vuonna 1884 perustettu Muinaistieteellinen toimikunta otti Kastelholman toimenpideohjelmaansa, ja raunioita konservoitiin 1890-luvulla. Pohjoissiipeä käytettiin viljavarastona 1930-luvulle saakka, jolloin siitä tehtiin Ahvenanmaan ensimmäinen kulttuurihistoriallinen museo. Tieteellinen dokumentointi aloitettiin kuitenkin vasta 1960-luvulla. Maakuntahallinto aloitti entistämisohjelman vuonna 1979.
Rakenne ja ulkoasu

Kastelholman linna muodostuu päälinnasta ja sen pohjoispuolella sijaitsevasta esilinnasta. Esilinna on noin kaksi kertaa päälinnan levyinen. Päälinnan mitat ovat noin 30×20 metriä, esilinnan noin 45×25 metriä. Linna perustettiin alkujaan saarelle (noin 1,7 hehtaaria), jonka rantalinjan ulkopuolella linnaa kiersi kaksi tai kolme paaluriviä maihinnousun estämiseksi. Linnan erottuvin osa on korkea Kuuritorni, joka seisoo linnan keskellä. Kuuritornissa sijaitsee myös esilinnaan johtava portti. Aikoinaan portin ulkopuolella on luultavasti sijainnut laskusilta. Päälinnassa sijaitsee lisäksi kolmikerroksinen siipirakennus, niin sanottu palatsi. Linnassa on ollut myös kappeli, mutta sen sijainti ei ole enää tiedossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kastelholman linna Wikimedia Commonsissa
Gardberg, C.J.: Kivestä ja puusta. Suomen linnoja, kartanoita ja kirkkoja.  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Otava, 2003.  ISBN 951-1-17423-1
Reinh. Hausen: Kastelholms slott och dess borgherrar, 1934. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kastelholma 1600-luvun lopulla.
Linna Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
Kastelholma vuonna 1944.
Kastelholman itäsiipeä, nykyinen katto ja ikkunaluukut tehtiin 1980-luvulla.
Vuolteen kanava

Vuolteen kanava on Vuolteensalmessa Yöveden ja Louhiveden välisellä väylällä sijaitseva avokanava. Matala Vuolteensalmi perattiin vuonna 1836 kanavaksi mutta se kävi lopulta liian matalaksi kooltaan kasvaneille laivoille. Laivaliikenne siirtyi sitten vuosina 1874–1877 rakennetuille Varkaantaipaleen ja Kirkkotaipaleen kanaville ja Vuolteen kanava jäi vain paikalliseen käyttöön . Vuolteen kanava on pituudeltaan noin 200 metriä ja leveydeltään 6–7 metriä. Kanavan kautta kulkevien alusten syväys voi olla enintään 1,0 metriä ja mastonkorkeus 2,5 metriä.
Mikkelin ja Puumalan välinen kunnanraja kulkee kanavaa pitkin.
Peräseinäjoen seurakunta

| Peräseinäjoen evankelis-luterilainen seurakunta |
| --- | --- |
 Peräseinäjoen kirkko.
Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Lapuan hiippakunta
Rovastikunta:  Etelä-Pohjanmaan rovastikunta
Perustettu:  1798
Erotettiin:  1882
Lakkautettu:  2005
Liitettiin:  Seinäjoen seurakuntaan
Aiheesta muualla
Seinäjoen seurakunta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Peräseinäjoen seurakunta on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Peräseinäjoen kunnassa ja oli osa Lapuan hiippakuntaa. Seurakunta liitettiin Seinäjoen seurakuntaan vuoden 2005 alussa ja tämän alueella jatkaa Peräseinäjoen kappeliseurakunta.
Historia

Peräseinäjoen seurakunta perustettiin jo vuonna 1765 Ilmajoen seurakunnan kappeliseurakunnaksi. Seuraavana vuonna se sai oman vakituisen kappalaisensa Arvid Henrik Walleniuksen. Omaksi kirkkoherrakunnakseen se erotettiin vuonna 1882 mutta ensimmäinen kirkkoherra valittiin vasta vuonna 1894. Tätä ennen seurakunnassa toimi vt. kirkkoherrana Juho Alfred Lilius. Vuonna 2005 Peräseinäjoen kunnan liittyessä osaksi Seinäjoen kaupunkia, myös seurakunta lakkautettiin itsenäisenä kirkkoherrakuntana ja siitä tuli Seinäjoen kappeliseurakunta.
Toimipaikat

Peräseinäjoen seurakunnan kirkkona toimi vuonna 1892 valmistunut lääninarkkitehti Ivar Aminoffin suunnittelema Pyhän Paavalin kirkko. Seurakunnan edellinen kirkko purettiin tämän tieltä huonokuntoisena. Peräseinäjoen kirkon omistaa nykyisin Seinäjoen seurakunta.
Herätysliikkeet

Peräseinäjoen seurakunta kuuluu muun Seinäjoen eteläisen ja läntisen alueen tavoin voimakkaaseen ja yhtenäiseen evankelisen herätysliikkeen tukialueeseen.
Papisto > Kappalaiset

1799–1822: kappalainen Arvid Henrik Wallenius
1824–1827: kappalainen Isak Daniel Forsman
1828–1838: kappalainen Isak Salenius
1838–1846: kappalainen Anders Henrik Gummerus
1847–1851: kappalainen Oskar Wilhelm Forsman
1852–1861: kappalainen Moses Runsten
1862–1881: kappalainen Edvard Ulrik Wilhelm Niceforus Leidenius
Papisto > Kirkkoherrat

1894–1901: kirkkoherra Kaarle Johan Vartiainen
1902–1908: kirkkoherra Oskar Sakarias Saarivirta
1909–1915: kirkkoherra Aleksanteri Saarinen
1918–1920: kirkkoherra Yrjö Vuorinen
1924–1926: kirkkoherra Kustaa Iivari Savander
1927–1933: kirkkoherra Kustaa Lauri Nurmi
1934–1938: kirkkoherra Lauri Hyvärinen
1939–1962: kirkkoherra Nikolai Honkala
1963–1993: kirkkoherra Olli T. Rajamäki
1993–2005: kirkkoherra Markku Ylinen
Aiheesta muualla

Seinäjoen seurakunnan kotisivut
| n k Etelä-Pohjanmaan rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Ilmajoki  Isojoki  Isokyrö  Kauhajoki  Kurikka  Seinäjoki  Teuva  |  |
| Entiset seurakunnat |  Jalasjärvi  Jurva  Karijoki  Nurmo  Orismala  Peräseinäjoki  Ylistaro  |  |
Lapuan hiippakunta
Global Airlines

| Global Airlines |
| --- | --- |
Perustettu:  13. heinäkuuta 2021
Solmukohdat:  Gatwickin lentoasema
Emoyhtiö:  Holiday Swap
Kotipaikka:  Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Yhtiön sivut:  www.globalairlines.com
Global Airlines on brittiläinen startup-lentoyhtiö, joka perustettiin vuonna 2021. Yhtiön on tarkoitus aloittaa lennot Airbus A380 -koneilla vuonna 2025.
Historia

Global Airlines perustettiin heinäkuussa 2021. Yhtiön perustaja on brittiläinen investointipankkiiri James Asquith, joka on matkustanut nuorimpana ihmisenä kaikkiin maailman valtioihin. Asquith halusi perustaa oman lentoyhtiön, joka palauttaisi lentomatkustamisen takaisin kulta-aikaansa, nykyaikaisella tavalla.
Yhtiö on hankkinut neljä Airbus A380 -lentokonetta. Konetyyppi on maailman suurin matkustajalentokone. Sen valmistus lopetettiin vuonna 2021, sillä vain harvat lentoyhtiöt tarvitsivat niin suuren koneen tai pystyivät lentämään sillä kannattavasti. Koronaviruspandemian aikana, matkustajamäärien laskiessa rajusti, A380-koneiden kannattavuus oli olematonta ja useat lentoyhtiöt lopettivat niiden käytön tai ilmoittivat niiden käytöstä poistamisesta.
Vuonna 2021 Global Airlines kertoi lanseeraavansa viisi matkustusluokkaa koneisiinsa. Niihin kuului perinteiset economy-, premium economy-, business- ja ykkösluokat sekä "pelaajaluokka", jonka tarkoitus oli olla 15-paikkainen matkustusluokka videopelien pelaamiseen. Suunnitelmasta kuitenkin luovuttiin vuonna 2023. Nyt tarkoitus on aloittaa kolmella luokalla (economy, business, ykkösluokka). Koneisiin tulee 450–470 matkustajapaikkaa.
Global Airlines aikoo keskittyä aluksi transatlanttiseen liikenteeseen. Yhtiön on tarkoitus lentää Lontoosta ainakin New Yorkiin ja Los Angelesiin. Lentoja operoi Hi Fly Malta.
Laivasto

| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Matkustajapaikkoja | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Airbus A380-800 | 4 | – | 450–470 |  |
Stefan Michailow

Stefan Michailow (sukunimi vuodesta 1925 Helenius; 9. marraskuuta 1866 – 1947) oli suomalais-venäläinen arkkitehti.
Michailow syntyi Novgorodin kuvernementissa, Venäjän keisarikunnassa. Hänen isänsä oli venäläinen santarmialiupseeri ja äitinsä suomalainen Turusta kotoisin ollut Augusta Sofia Helenius. Michailowin perhe muutti jo 1860-luvulla Turkuun, kun perheen isä sai siirron Sirkkalan kasarmille. Perheessä puhuttiin ruotsia ja venäjää.
Michailow opiskeli arkkitehdiksi 1884–1888 Polyteknillisessä opistossa. Hän oli yleisten rakennusten ylihallituksessa ylimääräisenä arkkitehtina Turun lääninrakennuskonttorissa vuodesta 1888 alkaen, mutta hän suunnitteli myös rakennuksia yksityisille asiakkaille. Michailow suunnitteli rakennuksia pääasiassa Turkuun ja Hämeenlinnaan. Vuonna 1896 Michailow johti Pietarissa Suomen ministerivaltiosihteerinviraston muutos- ja korjaustöitä. Michailowista tuli vuonna 1914 yleisten rakennusten ylihallituksen toinen arkkitehti ja hiukan myöhemmin Hämeen lääninrakennuskonttorin esimies. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1934 saakka, jolloin jäi eläkkeelle.
Turussa on Michailowin mukaan nimetty Michailowinkatu.