stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mia Hamm

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mia Hamm jakamassa nimikirjoituksia. |  Mia Hamm jakamassa nimikirjoituksia. |  Mia Hamm jakamassa nimikirjoituksia. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | Naisten jalkapallo |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 | Naisten jalkapallo |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | Naisten jalkapallo |  |
Mariel Margaret ”Mia” Hamm (s. 17. maaliskuuta 1972 Selma, Alabama) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt jalkapalloilija, maailmanmestari ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Häntä pidetään yleisesti Brasilian Martan ohella yhtenä kaikkien aikojen parhaista naisjalkapalloilijoista.
Hamm pelasi Yhdysvaltojen maajoukkueessa 276 ottelua, joissa teki 158 maalia ja antoi 142 syöttöä.  Hän  voitti olympiakultaa Atlantassa 1996 ja Ateenassa 2004 sekä hopeaa Sydneyssä 2000. Maailmanmestaruuden hän saavutti Kiinassa 1991 ja Yhdysvalloissa 1999. Hamm lopetti uransa vuonna 2004.
Vuonna 2000 Sports Illustrated -lehti valitsi hänet 1900-luvun 12. parhaaksi naisurheilijaksi. Vuosina 2001 ja 2002 hän oli Kansainvälisen jalkapalloliitto FIFA:n vuoden pelaaja; vuosina 2003 ja 2004 hän tuli toiseksi tässä nimeämisessä.
Uransa päättymisen jälkeen Hamm perusti nimeään kantavan hyväntekeväisyysjärjestön, jonka tarkoituksena on kerätä tietoisuutta ja varoja perheille, joissa on edessä elinsiirto luuytimen ja napanuoran osalta. Järjestön toisena tarkoituksena on myös tukea nuorten naisten urheiluharrastusta.
Saavutuksia

Pelén 125 suurimman elossa olevan jalkapalloilijan listalla vuonna 2004
National Soccer Hall of Fame, 2007
Aiheesta muualla

Hamm Olympic.org:ssa
Mia Hamm Foundationin kotisivu
FIFAn vuoden pelaaja
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Kalevalaisten Naisten Liitto

| Kalevalaisten Naisten Liitto |
| --- | --- |
Perustettu:  1935
Toimiala:  Kulttuuri
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  noin 2 500
Puheenjohtaja:  Aila Nieminen
Jäsenlehti:  Pirta
 Omistaa Kalevala Korun.  Järjestöllä on 49 paikallisyhdistystä. 
Aiheesta muualla
kalevalaistennaistenliitto.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kalevalaisten Naisten Liitto luovuttaa presidentti Urho Kaleva Kekkoselle kanteleen 27. helmikuuta 1962. Kuvaaja: Erkki Voutilainen.
Kalevalaisten Naisten Liitto on perinne- ja kulttuurijärjestö. Yhdistyksessä on noin 2 500 jäsentä, ja jäsenyhdistyksiä on 49, joista neljä on Ruotsissa. Järjestö sai alkunsa 1930-luvulla kalevalaisten naisten patsastoimikunnasta. Nykyistä nimeään järjestö on käyttänyt vuodesta 1954. Kalevalaisten Naisten Liitto omistaa suuren korualan liikeyrityksen Kalevala Korun. Liitto järjestää kulttuuritapahtumia, seminaareja ja matkoja. Järjestö nimeää jäseniä yhdistäväksi tekijäksi kalevalaisuuden etsimisen nykyajasta. Liiton jäsenlehti on neljästi vuodessa ilmestyvä Pirta. Järjestö on puoluepoliittisesti sitoutumaton.lähde?
Historia

Ajatus naisista vaalimassa kalevalaista kulttuuria syntyi vuonna 1935 Kalevalan satavuotisjuhlissa kirjailija Elsa Heporaudan ajatuksesta. Hän ihmetteli, miksi yleisö pukeutui iltapukuihin ja frakkeihin Suomen kansalliseepoksen juhlapäivänä. Juhlassa ainoana kansallispukuun pukeutunut Heporauta pohti, mitä voitaisiin tehdä suomalaisen kansankulttuurin ja kansanperinteen hyväksi.
Heporaudan aloitteesta perustettiin Muistomerkkitoimikunta, jonka tavoitteena oli pystyttää patsas Kalevalan aineiston runonlaulajanaisten muistoksi. Muistomerkin aiheeksi valittiin Louhi. Patsaan rahoittamiseksi alettiin valmistaa suomalaisten muinaiskorujen jäljennöksiin perustuvia koruja. Patsashankkeesta sai alkunsa Kalevala Koru -yritys. Kuvanveistäjä Eemil Halosen vuonna 1940 tekemä pronssinen patsas nuoresta Louhesta on Kalevalaisten Naisten Liiton toimistossa Helsingissä. Sodan syttyminen muutti suunnitelmat, ja järjestö siirtyi hyväntekeväisyystoiminnan pariin. Vuonna 1941 Muistomerkkiyhdistyksen nimi vaihdettiin Kalevalaiset Naiset ry:ksi, ja Kalevala Koru muutettiin osakeyhtiöksi.
Kalevalaisten Naisten ry:n toiminta ulottui ulkomaillekin. Vuonna 1939 puheenjohtaja Elsa Heporauta teki Amerikkaan esitelmämatkan, johon sisältyi suomalaisen kirjallisuuden ja kulttuurin esittelyä. Matkaan kuului myös tapaamisia, joista merkittävimpänä voi pitää vierailua Valkoisessa talossa, jossa presidentin puolisolle Eleanor Rooseveltille lahjoitettiin Kalevala Korun Karkun riipus. Korujen antamisella valtioiden ensimmäisille naisille tavoiteltiin kansainvälistä näkyvyyttä. Rooseveltin lisäksi muun muassa Ruotsin kruununprinsessa prinsessa Sibylle on luovutettu Uhtuan riipus. Kalevalaiset Naiset ry lahjoitti myös korun Saksan naisten valtakunnanjohtajalle, rouva Gertrud Scholtz-Klinkille vuonna 1942 tämän Suomen-vierailun yhteydessä.
Helsingistä kalevalaisten naisten toiminta laajeni 1940-luvulla maan suurimpiin kaupunkeihin. Elsa Heporauta puhui kalevalaisuuden etsimisestä nykyajassa. Kotimaisuuden ja kalevalaisen hengen olisi mahdollista näkyä kaikilla elämänaloilla, kotikulttuurissa esimerkiksi sisustuksessa, vaatteissa ja kasvatuksessa. 1950-luvulla Heporauta perusti maakuntiin yhdistyksiä tekemään kalevalaista kulttuurityötä. Vuonna 1954 kattojärjestöksi perustettiin Kalevalaisten Naisten Liitto. Suvijuhlista, sittemmin kulttuuripäivistä tuli suosittuja tapahtumia. Liiton jäsenmäärä on pysynyt tasaisesti 4 000 paikkeilla. Yhdistyksessä oli vielä 2010-luvulla yli 4 000 jäsentä, jotka kuuluivat 60 jäsenyhdistykseen. Vuonna 1984 jäsenyhdistyksiä oli 48 ja yli 4 000 henkilöjäsentä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Kalevalaisen karhunkäpälän kosketuksen tulisi näkyä kaikessa kulttuurissamme. | ” |
– Elsa Heporauta
Historia > Puheenjohtajat

Elsa Heporauta 1935–1947
Elsa Enäjärvi-Haavio 1948
Elsa Vuorjoki 1949–1954
Elsa Heporauta 1955–1960
Vera Linkomies 1960–1966
Inkeri Sahlan 1967–1969
Kiira Partanen 1970–1975
Elsa Vuorjoki 1976–1978
Toini-Inkeri Kaukonen 1979–1985
Kirsti Mäkinen 1985–1991
Raili Malmberg 1991–1997
Anneli Koponen 1997–2003
Pirkko Nuolijärvi 2003–2009
Maire Pelttari 2009–2012
Sari Kaasinen 2012–2015
Ildikó Lehtinen 2015–2021
Aila Nieminen 2021–
Toiminta

Liiton tavoitteena on siirtää kulttuuria ja arvoja uusille sukupolville ja luoda samalla uutta perinnettä. Yleisiä toimintoja ovat teatteri- ja museovierailut sekä kirjallisuuspiirit. Useilla jäsenyhdistyksillä on myös esiintyviä ryhmiä. Myös sukukansoja ja -kieliä muistetaan. Liitto on julkaissut kirjallisuutta ja osallistunut perinnekeruiden järjestämisiin. Vuosittain vaihtuvan teeman alla yhdistykset järjestävät kulttuuritapahtumia, seminaareja ja matkoja. Teemoja ovat olleet muun muassa kansalliset merkkipäivät, Kantelettaren juhlavuosi, käsillä tekemisen taidot, kulttuurimaisemat, ruokakulttuurit ja hyvät tavat.
Liiton ja Kalevala Koru Oy:n vuonna 1994 perustama Kalevala Korun Kulttuurisäätiö jakaa vuosittain apurahoja ja tunnustuspalkintoja kansanperinteeseen liittyvään tutkimus- ja julkaisutoimintaan sekä esittävän taiteen ja kädentaitojen tukemiseen.
Jäseneksi voi hakea liiton paikallisyhdistyksiin. Jäsenyys on avoin 15 vuotta täyttäneille miehille ja naisille. Pirta-lehden voi tilata myös yhdistyksiin kuulumaton henkilö. Liitto tekee yhteistyötä kulttuurijärjestöjen, muistiorganisaatioiden ja kulttuurialan opetusta ja tutkimusta tarjoavien laitosten kanssa. Näitä ovat muun muassa Helkanuorten liitto, Juminkeko-säätiö, Kalevalaseura, Kansallispukuneuvosto, Kansallispukukeskus, Naisjärjestöjen Keskusliitto ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Palkinnot > Larin Paraske -palkinto

Liitto on jakanut vuodesta 1996 Pohjois-Inkerissä ja Itä-Kannaksella eläneen runonlaulaja Larin Parasken mukaan nimettyä palkintoa. Tunnustus myönnetään vuosittain taitavalle puhutun sanan käyttäjälle: esimerkiksi suullisen perinteen kantajalle, luennoitsijalle, aatteelliselle puhujalle, lausujalle tai näyttelijälle. Larin Paraske -palkinnon saajat ovat:
1996 Kaari Utrio, kirjailija
1997 Paula Klemola, karjalaisen perinteen taitaja Ilomantsista
1998 Riitta Uosukainen, eduskunnan puhemies
1999 Heikki Kirkinen, professori
2000 Anna-Liisa Alanko, lausuntataiteilija
2001 Satu Sopanen, muusikko
2002 Kirsti Mäkinen, kouluneuvos
2003 Raili Malmberg, opetusneuvos
2004 Senni Timonen, erikoistutkija
2005 Mariska, rap-muusikko
2006 Eila Roine, näyttelijä
2007 Anna Kortelainen, kirjailija
2008 Umayya Abu-Hanna, toimittaja
2009 Heli Laaksonen, runoilija
2010 Sari Kaasinen, kansanmuusikko
2011 Antero Mertaranta, urheilutoimittaja
2012 Ilona Korhonen, runolaulaja
2013 Kaarina Hazard, vapaa kirjoittaja
2014 Juha Hurme, ohjaaja, kirjailija
2015 Jenni Haukio, runoilija, ohjelmapäällikkö
2016 Ingá-Máret Gaup-Juuso, joikaaja
2017 Kirsi Kunnas, kirjailija, runoilija
2018 Liisa Matveinen
2019 Minna Kettunen, tietokirjailija
Palkinnot > Elsa Heporauta -palkinto

Elsa Heporaudan rahaston tarkoituksena on vaalia kalevalaisten naisten järjestötyön ja suomalaiskansallisen kulttuurin kehittäjän muistoa. Rahasto jakaa joka viides vuosi tunnustuspalkintoja sekä apurahoja etusijassa naiskirjailijoille, -taiteilijoille ja -tutkijoille. Elsa Heporauta -palkitut ovat:
1990 Pirkko-Liisa Lehtosalo-Hilander, arkeologi
1995 Senni Timonen, erikoistutkija
2000 Mirja Metsola, dokumenttiohjaaja
2005 Sanna Kurki-Suonio, muusikko
2010 Soja Murto-Hartikainen, Tuula Pärnänen ja Tarja Alava, kansallispukukolmoset
2015 näyttelijä Pinja Hahtola, säveltäjä, muusikko Petra Lampinen ja näyttelijä Eero Enqvist
2020 muotoilun opiskelija Jenna Lee Shenyer
Palkinnot > Osmansolmu

Kalevalaisten naisten liitto jakaa Elsa Vuorjoen rahastosta Osmansolmu-ansiomerkit vuosittain kahdelle järjestötyössään ansioituneelle kalevalaiselle naiselle. Jäsenyhdistykset voivat hakea osmansolmua vuosittain tammikuun loppuun mennessä. Liiton myöntämä osmansolmu on uniikkikoru, jonka on suunnitellut Börje Rajalin ja valmistanut Kalevala Koru. Osmansolmu on rautakaudelta saakka tunnettu onnenmerkki. Muinaisrunojen Osmatar oli ylhäisen juhlaoluen valmistuksesta vastaava henkilö. Sana osma tunnetaan kansanrunoissa myös sulhasen kunnioittavana nimityksenä.
Julkaisuja

Mäkelä, Anneli: Ken kantaa Kalevalaa. Kalevalaisten naisten liitto ry 50 vuotta.  Helsinki:  Kalevalaisten naisten liitto, 1984.  ISBN 951-99528-3-7
Lähtekäämme laulamahan. Kokoelma kotimaisia lauluja.  Helsinki:  Kalevalaisten naisten liitto, 1985.  ISBN 951-99668-3-8
Malmberg, Raili ym. (toim.): Joka oksalla omena. Perinnettä tähän päivään.  (Kuvitus: Heikki Nuutinen)  Helsinki:  Kalevalaisten naisten liitto, 1990.  ISBN 951-95056-3-6
Nurmi, Virpi: Juhlavakkanen. Kalevalaisten naisten liiton vuosikirja 1995.  Helsinki:  Kalevalaisten naisten liitto, 1995.  ISBN 951-95056-4-4
Malmberg, Raili (toim.): Joka päivä uusi aurinko. Syntymäpäiväkirja.  (Kuvitus: Heikki Nuutinen)  Helsinki:  Kalevalaisten naisten liitto, 1996.  ISBN 951-95056-5-2
Asplund, Anneli & Piela, Ulla (toim.): Laulan lempilintusille. Kalevalaisia häälauluja.  Helsinki:  Kalevalaisten naisten liitto, 1998.  ISBN 951-95056-6-0
Piela, Ulla (toim.): Lähtisitkö leikkiin? Perinneleikkejä.  Helsinki:  Kalevalaisten naisten liitto, 2001.  ISBN 951-95056-8-7
Huttunen, Sirpa: Matkailuelämyksiä perinteestä.  Helsinki:  Kalevalaisten naisten liitto: Opintotoiminnan keskusliitto, OK-opintokeskus, 2004.  ISBN 951-95056-9-5
Hjelt, Marjut (toim.): Komiaa miestä kattoo viikon syömättäkin. Suomalaisia säkeitä ja sananparsia arkeen ja juhlaan.  Helsinki:  Nemo: Kalevalaisten naisten liitto, 2005.  ISBN 952-5180-85-9
Huttunen Sirpa & Nuolijärvi, Pirkko (toim.): Tahdon sanoa. Kirjoituksia kielen ja perinteen voimasta.  (Kalevalaisten naisten liiton 70-vuotisjuhlakirja. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1035)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura: Kalevalaisten naisten liitto, 2005.  ISBN 951-746-752-4
Ollaranta, Marjakaisa (toim.): Ihan hyvä maanantaiksi. Suomalaisen päivä 2.2.2009.  (Kansanelämän kuvauksia 77. Kalevalaisten Naisten Liiton 75-vuotisjuhlajulkaisu)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2010.  ISBN 978-952-222-164-3
Kalevala-värityskirja 2016selvennä
Aiheesta muualla

Kotisivut.
Kardámaina

| Kardámaina Καρδάμαινα |
| --- | --- |
 Kardámainan kylää.
 Kardámaina
 Koordinaatit: 36°46′57″N, 27°08′34″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Kos
Kunta:  Kos
Kunnallisyksikkö:  Irakleídes
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  6401030201
Väkiluku (2011):  1 650
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kardámaina (kreik. Καρδάμαινα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kosin saarella ja kuuluu Kosin kuntaan, Kosin alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Irakleídeen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kosin kunnan Irakleídeen kunnallisyksikköön. Kylä muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Καρδαμαίνης, Dimotikí Koinótita Kardamaínis). Kylän väkiluku on 1 650 (vuonna 2011).
Kardámainan kylä sijaitsee Kosin etelärannikon keskivaiheilla. Se on alun perin kalastajakylä ja kehittynyt sittemmin lähinnä alueen turismin keskukseksi. Sitä ympäröivällä ranta-alueella on paljon suuria hotelleja. Antiikin aikana kylän paikalla sijaitsi Halasarnan kaupunki. Kardámainan satamasta on yhteys Nísyroksen saarelle.
Kardámainan satama panoraamakuvassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kardámaina Wikimedia Commonsissa
Star Trek

Tähtialus Enterprisen malli Vulcanin kaupungissa Kanadassa.
Star Trek on Gene Roddenberryn luoma tieteistuotesarja. Ensimmäistä Star Trek -televisiosarjaa alettiin esittää vuonna 1966, minkä jälkeen samaan fiktiiviseen maailmaan on tehty useita televisiosarjoja, elokuvia ja kirjoja. Star Trek -televisiosarjat sijoittuvat tulevaisuuteen ja yleensä kertovat avaruusmatkoista sekä niillä kohdattavista vaaroista. Star Trek on eräs tieteisfiktion (science fiction, scifi) suosituimpia ja tunnetuimpia brändejä, joka on luonut tai levittänyt yleiseen käyttöön useita fiktiivisiä käsitteitä, kuten esimerkiksi poimuajo, holokansi ja teleportaatio.
Star Trek -televisiosarjat > Alkuperäinen Star Trek

Alkuperäistä, vuosina 1966–1969 valmistettua Star Trek -televisiosarjaa (Star Trek: The Original Series, ST: TOS, TOS) on seurannut tähän mennessä yksitoista jatkotelevisiosarjaa ja kolmetoista elokuvaa. Alkuperäisen viisivuotiseksi suunnitellun televisiosarjan tuotanto lopetettiin jo kolmen tuotantokauden jälkeen, koska sen katsojalukujen katsottiin olleen riittämättömät. Vasta jälkikäteen huomattiin, että ohjelma keräsi yleisöä juuri siinä ikähaarukassa, jota mainostajat olivat tavoitelleet.
Star Trek -televisiosarjat > Animaatiosarja

Animoitua Star Trek -televisiosarjaa (Star Trek: The Animated Series, ST: TAS, TAS) esitettiin vuosina 1973–1974. Ääninäyttelijöinä oli suurin osa alkuperäisen sarjan vakionäyttelijöistä, mutta kaiken kaikkiaan sarja on jäänyt melko tuntemattomaksi, eivätkä kaikki fanit tai käsikirjoittajat laske sen tapahtumia viralliseen Star Trekin historiankirjoitukseen lukuun ottamatta Spockin nuoruusvuosista kertovaa jaksoa ”Yesteryear”.
Suomessa Kolmoskanava esitti TAS-sarjan alkuperäisen 1960-luvun televisiosarjan perään 1980-luvun lopulla.
Star Trek -televisiosarjat > Star Trek – uusi sukupolvi

Star Trek – uusi sukupolvi (Star Trek: The Next Generation, ST: TNG, TNG, 1987–1994) sijoittuu noin sadan vuoden päähän alkuperäisen sarjan tapahtumista, ja sen luonne poikkeaa huomattavasti alkuperäisen sarjan yksioikoisesta seikkailemisesta. Sarja kertoo edelleen avaruusalus Enterprisen miehistöstä – alus on jo viides samaa nimeä kantava Liiton tähtilaiva. Tärkeimmät henkilöt sarjassa ovat kapteeni Jean-Luc Picard (Patrick Stewart) sekä tiedeupseeri ja komentajakapteeni, androidi Data (Brent Spiner).
Star Trek -televisiosarjat > Star Trek: Deep Space Nine

Star Trek: Deep Space Nine (ST: DS9, DS9, 1993–1999) alkoi TNG:n tuotannon ollessa vielä käynnissä ja jatkui sen kanssa rinnakkain vuoden ajan. Sarja poikkeaa totutusta kaavasta ja sijoittuu tähtilaivan sijasta Deep Space Nine -nimiselle avaruusasemalle lähellä Bajor-planeettaa. Bajor on toipumassa cardassien miehityksestä, ja Federaatio saapuu paikalle rauhanturvatehtävissä. Syrjäisestä avaruusasemasta tulee kuitenkin tärkeä Federaatiolle, kun läheltä Bajoria löytyy vakaa madonreikä.
Star Trek -televisiosarjat > Star Trek: Voyager

Star Trek: Voyager (1995–2001) alkoi TNG:n päätyttyä ja tuotanto jatkui siten rinnan DS9:n kanssa. Sarja sijoittuu jälleen avaruusalukselle, U.S.S. Voyagerille, joka päätyy 70 000 valovuoden matkan päähän kotoa toiselle puolelle Linnunrataa ja aloittaa vaarallisen matkansa kohti Maata. Voyagerin miehistö koostuu noin 150 ihmisestä, joista puolet on Tähtilaivaston akatemian käyneitä ja toinen puoli kapinallisia, ja miehistöjen onkin selvittävä erimielisyyksistään selvitäkseen pitkällä matkalla kotiin.
Sarjan päähenkilöksi valittiin Star Trekin historiassa ensimmäistä kertaa nainen, kapteeni Kathryn Janeway (Kate Mulgrew). Sarjan muita päähenkilöitä ovat entinen kapinallisyksikön johtaja, komentaja Chakotay (Robert Beltran), käyttöpäällikkö, puoliklingoni B’Elanna Torres (Roxann Dawson), turvallisuusupseeri, vulkanuslainen Tuvok (Tim Russ), ruorimies Tom Paris (Rober Duncan McNeill), aseman hologrammitohtori (Robert Picardo), aliluutnantti Harry Kim (Garrett Wang) ja lisämatkustajat talaxialainen Neelix (Ethan Phillips) ja ocampa Kes (Jennifer Lien). Borgi Seven of nine (Jeri Ryan) korvasi Kesin neljännellä tuotantokaudella.
Suomessa Nelonen esitti sarjasta 49 ensimmäistä jaksoa 1990-luvulla ja MTV3 Scifi -kanava alkoi esittää sitä elokuun 2008 alussa.
Star Trek -televisiosarjat > Star Trek: Enterprise

Enterprise-televisiosarjaa tehtiin neljä tuotantokautta vuosina 2001–2005. Sarja sijoittuu ajallisesti ennen alkuperäistä 1960-luvun televisiosarjaa ja tapahtuu kymmenen vuotta ennen Yhdistyneiden planeettojen liiton perustamista, ihmiskunnan ottaessa ensiaskeleitaan aurinkokunnan ulkopuolelle (ensimmäinen Enterprise on ihmiskunnan ensimmäinen poimukertoimeen 5 kykenevä alus). Kolmannella esityskaudella sarjan nimi muutettiin Star Trek: Enterpriseksi, mutta se ei parantanut katsojalukuja, jotka olivat pienemmät kuin millään siihenastisella Star Trek -sarjalla. Tämä olikin merkittävin syy sarjan lopettamiseen keväällä 2005.
Suomessa sarjaa esitti MTV3 Scifi keväästä 2009 alkaen arki-iltaisin klo 19.00.
Star Trek -televisiosarjat > Star Trek: Discovery

Marraskuussa 2015 julkistettiin uusi televisiosarja Star Trek: Discovery.  Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa CBS:n omistamassa All Access -palvelussa 24. syyskuuta 2017. Suomessa sarjaa näytetään Netflixissä.  Kahdella ensimmäisellä tuotantokaudella sarjan tapahtumat sijoittuvat aikaan ennen alkuperäistä sarjaa ja jälkeen Enterprise-sarjan tapahtumien. Helmikuussa 2019 CBS kertoi tilanneensa kolmannen kauden. Sarja päättyi vuonna 2024 esitettyyn viidenteen kauteen.
Star Trek -televisiosarjat > Star Trek: Picard

Tammikuussa 2020 alkoi uusi kolmen tuotantokauden mittainen televisiosarja Star Trek: Picard. Sarja keskittyy Jean-Luc Picardiin ja jatkaa hänen tarinaansa sarjan Star Trek – uusi sukupolvi ja elokuvan Star Trek: Nemesis jälkeen. Sarjan toinen tuotantokausi julkaistiin maaliskuussa 2022, ja kolmas ja viimeinen keväällä 2023. Suomessa sarjaa näytetään Amazon Prime Video -suoratoistopalvelussa. Kolmannella tuotantokaudella ovat mukana myös Uuden sukupolven keskeiset näyttelijät alkuperäisrooleissaan.
Star Trek -televisiosarjat > Star Trek: Lower Decks

Vuonna 2020 alkanut animaatiokomediasarja, joka kertoo U.S.S. Cerritos -aluksen miehistöstä.
Star Trek -televisiosarjat > Star Trek: Prodigy

Vuonna 2021 alkanut  animoitu nuortensarja.
Star Trek -televisiosarjat > Star Trek: Strange New Worlds

Star Trek: Strange New Worlds -sarjan ensimmäinen kausi esitettiin toukokuusta heinäkuuhun 2022 Paramount+ -suoratoistopalvelussa.
Sarja on spin-off Discovery-sarjalle. Sarjan näyttelijät esittivät roolejaan 2019 Discoveryn toisella kaudella.
Sarja sijoittuu  alkuperäisessä sarjassakin nähdylle Constitution-luokan USS Enterpriselle James T. Kirkin edeltäjän, Christopher Piken kapteenikomennuksen aikana. Sarjassa esiintyy useita alkuperäissarjan hahmoja, kuten Piken alkuperäinen försti alkuperäisen sarjan pilottijaksosta, Spock ja Uhura uusilla näyttelijöillä.
Star Trek -elokuvat

Star Trek: Avaruusmatka (1979)
Star Trek II: Khanin viha (1982)
Star Trek III: Spockin paluu (1984)
Star Trek IV: kotiinpaluu (1986)
Star Trek V: The Final Frontier (1989)
Star Trek VI – Tuntematon maa (1991)
Star Trek – sukupolvet (1994)
Star Trek – ensimmäinen yhteys (1996)
Star Trek – kapina (1998)
Star Trek: Nemesis (2002)
Star Trek (2009)
Star Trek Into Darkness (2013)
Star Trek Beyond (2016)
Star Trekin tuotantotauko  2005–2015

Star Trek: Enterprise -televisiosarjan ennenaikainen lopettaminen keväällä 2005 sekä vuoden 2002 Star Trek: Nemesis -elokuvan alhainen tuotto laittoivat brändin tulevaisuuden vaakalaudalle. Star Trek -brändin entinen johtohahmo, Rick Berman sanoi vuonna 2006, että Star Trekin tekeminen jätetään tauolle muutamaksi vuodeksi, eikä aio enää olla mukana tuottamassa sarjaa. Marraskuussa 2015 televisiokanava CBS ilmoitti, että aivan uusi Star Trek -sarja alkaa vuonna 2017. Yhdysvalloissa sarja pyörii CBS-kanavan omassa striimauspalvelu All Accessissa, ja muualla maailmassa jaksot ovat nähtävissä Netflixissä 24 tunnin sisällä Yhdysvaltain ensi-illasta. Uutta Star Trek -sarjaa työstävät Hannibal-sarjan luojana tunnettu, Star Trek: Voyagerin ja Star Trek: Deep Space Ninen parissa uransa aloittanut Bryan Fuller yhdessä Alex Kurtzmanin kanssa.  Vuodesta 2017 eteenpäin on nähty joukko uusia sarjoja sekä suoratoisto- että televisiolevityksessä, Alex Kurtzman palkattiin kehittämään näiden konsepteja.
Vuonna 2009 ilmestyneen yhdennentoista Star Trek -elokuvan ohjasi J. J. Abrams. Leonard Nimoy nähtiin vanhan Spockin roolissa, ja lisäksi nuorta Spockia näytteli Zachary Quinto. Muissa rooleissa elokuvassa ovat muun muassa nuorta Pavel Chekovia näyttelevä Anton Yelchin sekä nuorta viestintäupseeri Uhuraa esittävä Zoe Saldana. William Shatner ei esiinny elokuvassa. Elokuva aloitti uuden ”aikalinjan” luoden vaihtoehtoisen tulevaisuuden Star Trek -universumiin. Elokuvan jatko-osa Star Trek Into Darkness ilmestyi 2013 ja kolmas osa, Star Trek Beyond, sai ensi-iltansa heinäkuussa 2016.