stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valumaefekti
Presidentti Hooverin valumaefekti suuressa lamassa 1930-luvulla

Trickle down -teoria oli alun perin vitsi, jonka esitti amerikkalainen humoristi Will Rogers pilkatessaan presidentti Herbert Hooverin epäonnistunutta talouspolitiikkaa niin sanotun suuren laman aikana 1930-luvulla: ”kaikki raha keskitettiin huipulle siinä toivossa, että sitä valuisi alas köyhillekin”.
»They (Republicans) didn’t start thinking of the old common fellow till just as they started out on the election tour. The money was all appropriated for the top in the hopes that it would trickle down to the needy. Mr. Hoover was an engineer. He knew that water trickled down. Put it uphill and let it go and it will reach the dryest little spot. But he didn’t know that money trickled up. Give it to the people at the bottom and the people at the top will have it before night anyhow. But it will at least have passed through the poor fellow’s hands. They saved the big banks but the little ones went up the flue» 
(Will Rogers)
Rogersin vitsissä Hoover oli insinööri, joka tiesi veden valuvan alaspäin. Hooverin seuraaja Franklin Delano Roosevelt uskoi sen sijaan keynesiläiseen ”pump priming” -ajatukseen, että rahaa pitäisi antaa työtä tekevälle väestönosalle ja yritykset kasvattaisivat tuotantoa ja palkkaisivat lisää työntekijöitä vastatakseen esiintyvään kulutuskysyntään.
Presidentti Reaganin valumaefekti 1981

Presidentti Reagan hyväksyi veronleikkaukset sisältäneen lain elokuussa 1981. Väite siitä, että Reaganin veronleikkaukset kasvattivat taloutta 1980-luvulla on vielä tänäkin päivänä kiivas väittelynaihe taloustieteilijöiden keskuudessa. Vuodesta 1981 Yhdysvaltojen keskuspankin Paul Volcker samanaikaisesti pudotti ohjauskorkoa ja ohjauskorko oli laskusuunnassa vuosikymmenen ajan. Vuoden 1981 toukokuun huippukorkeasta 20 prosentin ohjauskorosta oli laskettu yhdeksän prosentin tasolle vuoden 1982 lopussa. Matalampi ohjauskorko kiihdyttää taloutta.
1980-luvulla Reaganin ollessa presidenttinä Yhdysvaltojen talous kasvoi. Vuonna 1984 talouskasvu oli 7,3 prosenttia. Yhdeksi talouskasvun syyksi on esitetty puolustusbudjetin kasvatus 325 miljardista dollarista vuonna 1980 vuoden 1987 456 miljardiin dollariin. Väittämän mukaan kasvaneella puolustusbudjetilla olisi ollut kerrannaisvaikutuksia. Toinen Reaganin kaudella vaikuttanut tekijä oli öljyn hinnan merkittävä lasku. 1970-luvun öljykriiseistä siirryttiin 1980-luvun öljyn ylituotantoon, joka romahdutti öljyn hinnan. Osa öljyn hinnan laskusta johtui vahvistuneesta dollarista. Vuonna 1986 taloustieteilijät arvioivat öljyn hinnan laskun muodostavan pääosan talouskasvusta.
”Reaganomicsin” on osoitettu 1980-luvulta asti jyrkästi kiihdyttäneen tulojen epätasaista jakautumista ja kasautumista rikkaimmille.
Taloustieteilijä Milton Friedman toimi Reaganin taloudellisena neuvonantajana. Vuonna 1976 Friedman oli kannattanut julkisesti tasaveroa People-lehden haastattelussa.
Kansasin kuvernöörin Sam Brownbackin valumaefektikokeilu 2013

Kansasin osavaltiossa republikaanien kuvernööri Sam Brownback teki osavaltiossa epäonnistuneen valumaefektikokeilun vuonna 2013. Brownback lupasi työpaikkojen lukumäärän kasvavan, osavaltioon muuttavan lisää ihmisiä ja käytettävissä olevien tulojen kasvavan. Brownback asetti kaikille tavoitteille numeeriset tavoitteet. Viisi vuotta myöhemmin tarkasteltuna kaikki metriikat olivat kehittyneet vastoin kuvernöörin odotuksia. Jopa oman puolueen ihmiset kääntyivät Brownbackiä vastaan.
Paavi Franciscuksen kannanotto valumaefektiä vastaan 2013

Katolisen kirkon paavi Franciscus:
»Some people continue to defend trickle-down theories which assume that economic growth, encouraged by a free market, will inevitably succeed in bringing about greater justice and inclusiveness in the world. This opinion, which has never been confirmed by the facts, expresses a crude and naive trust in the goodness of those wielding economic power and in the sacralised workings of the prevailing economic system. Meanwhile, the excluded are still waiting.» 
()
Kansainvälisen valuuttarahaston tutkimus valumaefektistä vuonna 2015

Kansainvälinen valuuttarahasto on tutkimuksessaan osoittanut valumaefektin paikkansapitämättömäksi vuonna 2015. IMF:n tutkimus ei kiellä rikkaiden tulojen kasvattamisen potentiaalisia hyötyjä, kuten investointien kasvua, mutta osoittaa, että nämä hyödyt eivät välttämättä valu tehokkaasti alemmille tuloluokille talouskasvun muodossa.
IMF:n 150 maata käsittäneen tutkimuksen mukaan alaspäin valuminen ei pidä paikkaansa. 20 %:n suurituloisimpien osuuden tulojen kasvatus yhdellä prosentilla hidastaa talouskasvua 0,1 prosentilla. Päinvastoin, 20 %:n pienituloisimpien osuuden tulojen kasvatus yhdellä prosentilla kiihdyttää talouskasvua 0,4 prosentilla. Tutkimus rakentui pohjalle jota ovat tehneet muut instituutiot ja taloustieteilijä Joseph Stiglitz.
Presidentti Trumpin verouudistus 2017

Vuonna 2017 Yhdysvaltain presidentti Donald Trumpin verosuunnitelmaa perusteltiin valumaefektillä. Verouudistuksen tarkoituksena oli kiihdyttää talouskasvua ja kannustaa investointien tekemiseen. Verotuksen uudistamista perusteltiin sanomalla, että uudistus on tehty auttamaan rikkaita, jotta rikkaat voisivat auttaa paremmin köyhiä. Logiikka oli sellainen, että rikkaille annetut veronalennukset johtavat työntekijöiden palkkojen nousuun, joka johtaa käytettävissä olevien tulojen kautta kulutuskysynnän kasvuun. Rikkaille suunnattu veronleikkaus siis johtaisi epäsuoriin hyötyihin keski- ja alaluokalle.
Trumpin valumaefektillä perusteltu verouudistus kohtasi kritiikkiä demokraattiselta puolueelta ja itsenäisiltä analyytikoilta.
Aiheesta muualla

Knowledge@Wharton: Does Trickle-down Economics Add Up – or Is It a Drop in the Bucket? (englanniksi)
https://academic.oup.com/ser/article/20/2/539/6500315?login=false The economic consequences of major tax cuts for the rich. David Hope, Julian Limberg. Socio-Economic Review, Volume 20, Issue 2, April 2022, Pages 539–559, https://doi.org/10.1093/ser/mwab061
Presidentti Reagan esittämässä veroleikkauksia televisiossa heinäkuussa 1981.
90 %:n tuloluokan (sinisellä) ja 10 %:n ylimmän tuloluokan osuudet tulonjaosta. Suurituloisten kasvanut osuus liittyy Reaganomics-politiikkaan.
Thom Eklund

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sarajevo 1984 |  |  |
|  Pronssia | Calgary 1988 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 1987 |  |  |
|  Hopeaa | Moskova 1986 |  |  |
Thom Eklund (s. 28. lokakuuta 1958 Enköping) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta kaksissa olympialaisissa, Kanada-cupissa 1987 ja kolmissa MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kaksi olympiapronssia, yhden maailmanmestaruuden ja yhden MM-hopean. Ruotsin voittaessa maailmanmestaruuden Wienissä 1987 Eklund teki neljä maalia ja sai kolme syöttöpistettä.
Eklund edusti kotimaassaan Enköpings IS:ää kausina 1973–1976, Västerås IK:ta kausina 1976–1981, IF Björklöveniä kausina 1981–1984 ja Södertälje SK:ta kausina 1984–1992. Södertäljessä hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 1985. Eklund päätti pelaajauransa italialaisseura Fassassa, jota hän myös valmensi yhden kauden. Hän on toiminut myös muun muassa Almtuna IS:n ja Enköpings SK:n päävalmentajana.
Åke Lilljebjörn

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Wien 1987 |  |  |
|  Hopeaa | Moskova 1986 |  |  |
Åke Lilljebjörn (s. 23. syyskuuta 1962 Ludvika) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta MM-kilpailuissa 1986, MM-kilpailuissa 1987 ja oli varamaalivahtina Kanada-cupissa 1987. Ruotsin voittaessa maailmanmestaruuden Wienin MM-kilpailuissa 1987 Lilljebjörn pelasi neljässä ottelussa yhteensä 200 minuuttia ja oli koko kisojen torjuntatilastossa kolmas täsmälleen samalla torjuntaprosentilla kuin joukkueen ykkösmaalivahti Peter Lindmark.
Lilljebjörn edusti kotimaansa pääsarjassa Brynäs IF:ää kausina 1981–1987, AIK:ta kausina 1987–1990, Västra Frölundaa kausina 1990–1992 sekä Leksands IF:ää kausina 1992–1995 ja 1997–1998. Hän pelasi uransa loppuvuosina myös Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Norjassa ja Englannissa ja voitti Italian-mestaruuden vuonna 1999 HC Meranon joukkueessa.
NHL-seura Pittsburgh Penguins varasi Lilljebjörnin vuoden 1987 varaustilaisuuden 12. kierroksella 236. varausvuorolla mutta Lilljebjörn ei koskaan pelannut NHL:ssä.
Håkan Södergren

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Håkan Södergren tammikuussa 2013. Håkan Södergren tammikuussa 2013. | Håkan Södergren tammikuussa 2013. Håkan Södergren tammikuussa 2013. | Håkan Södergren tammikuussa 2013. Håkan Södergren tammikuussa 2013. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Sarajevo 1984 |  |  |
|  Pronssia | Calgary 1988 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 1987 |  |  |
|  Hopeaa | Moskova 1986 |  |  |
Håkan Södergren (s. 14. kesäkuuta 1959 Rosersberg) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta kaksissa olympialaisissa, Kanada-cupissa 1987 ja viisissä MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kaksi olympiapronssia, yhden maailmanmestaruuden ja yhden MM-hopean. Ruotsin voittaessa maailmanmestaruuden Wienissä 1987 Södergren oli joukkueensa parhaita pistemiehiä kolmella maalilla ja kuudella maalisyötöllä.
Södergren edusti kotimaassaan Djurgårdens IF:ää kausina 1977–1991 ja voitti Ruotsin-mestaruuden vuosina 1983, 1989, 1990 ja 1991. Södergren päätti pelaajauransa Huddinge IK:n joukkueessa kaudella 1991–1992.
Södergren palkittiin Ruotsin parhaana pelaajana Guldpuckenilla vuonna 1987. Djurgårdens IF on jäädyttänyt Södergrenin pelinumeron 22. Hän on pelaajauransa jälkeen toiminut muun muassa norjalaisseura Vålerengan ja Djurgårdens IF:n johtotehtävissä sekä tv-kommentaattorina.
Aluevesi

Aluevesi on vesialue, joka muodostaa osan valtioaluetta ja jolle valtion täysivaltaisuus ulottuu. Vesialueen lisäksi aluevesiin kuuluu myös sen pohja. Valtion aluevedet jaetaan sisäisiin aluevesiin ja ulkoisiin aluevesiin eli aluemereen.
Aluevesien alan määrittäminen perustuu rannikkoa noudattavan matalan veden viivaan eli tavalliseen perusviivaan tai vaihtoehtoisesti rannikon tai sen edustalla olevien saarten uloimmat kohdat yhdistäviin suoriin viivoihin eli suoriin perusviivoihin. Suorien perusviivojen menetelmä on tarkoitettu etenkin tilanteisiin, joissa rantaviiva on hyvin rikkonainen ja mutkikas tai rannikon edustalla sijaitsevat saariryhmät vaikuttavat ulkorajan määrittämiseen, ja se voi sulkea sisäpuolelleen huomattavasti laajempia alueita.
Aluevesien ulkopuoliset vesialueet muodostavat kansainväliset vedet eli aavan meren.
Sisäiset aluevedet

Sisäiset aluevedet sijaitsevat lähimpänä valtion rannikkoa, ja niihin kuuluvat perusviivojen sisäpuolella olevat vesialueet. Aikaisemmin sisäisten aluevesien katsottiin käsittävän vain satama-alueet, jokisuut sekä maantieteelliset ja historialliset "sisäiset" lähteet, mutta ajan mittaan rantavaltiot ovat pyrkineet laajentamaan toimivaltaansa.
Vierailla aluksilla ei ole yleistä oikeutta saapua rantavaltion sisäisille aluevesille. Eräissä tapauksissa rantavaltiolla on kuitenkin velvollisuus päästää vieras alus sisäisille aluevesilleen. Vesialueille, jotka eivät ole aikaisemmin olleet sisäisiä aluevesiä mutta jotka ovat muuttuneet sellaisiksi suorien perusviivojen mittausmenetelmää käyttämällä, sovelletaan aluemerellä noudatettavaa viattoman kauttakulun oikeutta. Hätätilanteessa vieraan aluksen tulee voida hakeutua suojaan rantavaltion satamaan. Myös sisävaltioiden pääsy merelle voi edellyttää rantavaltion velvollisuutta päästä vieraita aluksia sisäisille aluevesilleen. Lisäksi vieraiden kauppa-alusten, toisin kuin sota-alusten, kohdalla on käytäntönä, ettei sisäisille aluevesille tuloon tarvita erityistä maahanpääsylupaa.
Aluemeri

Aluemeren sisärajana on sisäisten aluevesien ulkoraja eli perusviiva, josta se ulottuu enintään 12 meripeninkulman (22 km) etäisyydelle. Mikäli merellä sijaitseva saari tai luoto ei sijoitu valtion yhtenäisen aluemerivyöhykkeen sisälle, sille voidaan mitata oma aluemerensä.
Rantavaltion toimivaltuuksia aluemerellään rajoittaa viattoman kauttakulun periaate, joka perustuu tavanomaiseen oikeuteen ja on myös kirjattu merioikeusyleissopimukseen. Ulkomaisella aluksella on oikeus kulkea aluemerellä, jos se ei uhkaa rantavaltion rauhaa, yleistä järjestystä tai turvallisuuttta. Kauttakulun tulee nimensä mukaisesti olla etenevää, ja vain sellainen pysähtyminen tai ankkuroiminen, joka on tavanomaista merenkulussa tai on välttämätöntä ylittämättömän esteen tai hätätilan johdosta, on sallittua. Kauttakulun "viattomuutta" loukkaavat esimerkiksi väkivallan käyttö tai sillä uhkaaminen, sotaharjoitukset, sotilaallinen tiedustelutoiminta, rantavaltion puolustukseen tai turvallisuuteen vaikuttava propagandatoiminta, aluksilta tapahtuva lentotoiminta, tahallinen ja vakava ympäristön pilaaminen, kalastus, tutkimusten ja mittausten tekeminen, rantavaltion tietoliikennejärjestelmän häirintä sekä hyödykkeiden, valuutan tai henkilöiden ottaminen tai pois siirtäminen vastoin rantavaltion lakeja ja määräyksiä. Rantavaltio voi myös säännellä kauttakulkuoikeuden harjoittamista ja keskeyttää sen tilapäisesti turvallisuutensa suojelemiseksi.
Rantavaltio voi valvontavaltuuksiensa harjoittamiseksi perustaa aluemerensä jatkeeksi lisävyöhykkeen, joka voi ulottua enintään 24 mpk:n päähän aluemeren perusviivoista. Lisävyöhyke liittyy rantavaltion tulli-, vero-, maahanmuutto- ja terveydenhoitomääräysten valvontaan. Lisävyöhyke kuuluu oikeusasemaltaan joko rantavaltion talousvyöhykkeeseen tai, jos rantavaltio ei ole sellaista perustanut, aavaan mereen.
Talousvyöhyke

Rantavaltio voi perustaa aluemerensä edustalle talousvyöhykkeen (eng. Exclusive Economic Zone, EEZ), joka voi ulottua 200 mpk:n päähän aluemeren perusviivoista. Käsite on kehittynyt kalastusvyöhykkeiden ja mannerjalustaoikeuksien pohjalta. Rantavaltiolla on talousvyöhykkeellään yksinomainen oikeus sen vesialueen ja pohjan luonnonvarojen hyödyntämiseen. Myös saarilla voi olla oma talousvyöhykkeensä.
Talousvyöhykkeellä vallitsee pääsääntöisesti sama merenkulun vapaus kuin aavalla merellä.
Rantavaltiolla on myös yksinomaiset oikeudet mannerjalustansa tutkimiseen ja sen luonnonvarojen hyödyntämiseen. Oikeudellisen mannerjalustan, joka poikkeaa mannerjalustan maantieteellisestä käsitteestä, alan määrittäminen on monimutkaista ja edellyttää tarkkoja karttamittauksia ja merenpohjan geologisia selvityksiä. Pääsääntöisesti mannerjalusta ulottuu 200 mpk:n päähän aluemeren perusviivoista. Jos maantietellinen mannerjalusta ulottuu tätä pidemmälle, myös oikeudellinen mannerjalusta jatkuu rajan yli, mutta kuitenkin pääsääntöisesti enintään joko 350 mpk:n päähän aluemeren perusviivoista tai 100 mpk:n päähän 2 500 metrin syvyyttä osoittavasta linjasta.
Merivyöhykkeiden rajaaminen

Eri rantavaltioiden vastakkain tai vierekkäin sijaitsevien merivyöhykkeiden rajaaminen on usein osoittautunut vaikeaksi. Toisinaan osapuolet ovat päässeet asiasta sopimukseen, mutta usein on myös jouduttu turvautumaan oikeudelliseen selvittelyyn tai vain toteamaan rajanvedon jääneen ratkaisematta. Valtiot ovat jakautuneet asian suhteen yhtäältä keskiviivaperiaatteen kannattajiin ja toisaalta kohtuusperiaatteen kannattajiin. Lähtökohtaisesti vastakkain tai vierekkäin sijaitsevien merivyöhykkeiden rajana pidetään yleensä niiden keskiviivaa. Keskiviivaan perustuvasta rajanvedosta tulee kuitenkin poiketa, jos se ei ole erityisistä olosuhteista johtuen kohtuullinen. Kansainvälisessä oikeuskäytännössä tällaisina erityisinä olosuhteina on pidetty muun muassa rannikoiden yleistä muotoa, niiden pituutta toisiinsa verrattuna, mannerjalustan luonnetta maa-alueen luonnollisena jatkeena, suhteellisuusnäkökohtia ja historiallisia oikeuksia.
Historia

Valtion rannikkovesiä koskevalla valvontavallalla on pitkät perinteet. Jo antiikin ajan Välimerelle perustettiin suojavyöhykkeitä rantavaltioetuja turvaamaan, mutta nämä vyöhykejärjestelyt olivat satunnaisia eivätkä tiivistyneet koko valtioyhteisöä koskevaksi säännöstöksi. Nykyaikaiseen kansainväliseen oikeuteen näkemys merten jakamisesta toisaalta rantavaltioiden aluevesivyöhykkeeseen ja toisaalta kaikille vapaaseen aavaan mereen alkoi vakiintua 1700-luvulla kompromissina Hugo Grotiuksen meren vapauden (lat. mare liberum) ja John Seldenin suljetun meren (lat. mare clausum) opin välillä. Aluemerikäsitteen perustajana pidetään 1700-luvulla vaikuttanutta Cornelius van Bynkershoekia, joka katsoi valtion alueellisen täysivaltaisuuden päättyvän siellä, missä sitä ei enää voitu rannikolta käsin suojata. Tämän perusteella aluemeren leveyden katsottiin aluksi määräytyvän "tykinkantamasäännön" eli rannikolta laskettavan tykinkantaman mukaan, ja aikaa myötä sen yleisimmäksi enimmäisleveydeksi muodostui kolmeen mpk:aan. Toisen maailmansodan jälkeen aluemeren leveys kasvoi 12 mpk:aan. Aluemeren jatkeeksi on sittemmin perustettu muita vyöhykkeitä, joiden tavoitteena on niin ikään ollut rantavaltion etujen suojelu, ja vyöhykelaajennukset ovat ulottuneet vesialueiden lisäksi merenpohjaan ja sen mineraalivaroihin.
Suomen aluevedet

Suomen aluevesien rajapisteet määrittelee asetus Suomen aluevesien rajoista annetun lain soveltamisesta. Suomen aluemeren leveys oli pitkään 4 mpk, mutta vuonna 1995 se muutettiin pääsääntöisesti 12 mpk:ksi. Suomenlahdella on kuitenkin Viron kanssa sovittu, että maiden aluevesien väliin jätetään vapaan kauttakulun väylä, minkä vuoksi Suomen aluemeri ei suurella osalla Suomenlahtea ulotu täyteen 12 mpk:aan. Suomella ei ole varsinaisesti lisävyöhykettä, mutta tullilaki määrittää Suomelle 2 mpk aluemeren ulkorajaa ulommaksi ulottuvan "tullialueen", jolla Suomen viranomaiset voivat valvoa voimassa olevien tullisäännösten noudattamista. Suomi perusti talousvyöhykkeen vuonna 2004, jota ennen Suomella oli kuitenkin sitä vastaava kalastusvyöhyke.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aluevesi Wikimedia Commonsissa
Sisäiset ja ulkoiset aluevedet Helsingin kaupungin alueella. Sininen on sisäistä ja punainen ulkoista aluevettä.
Suomen aluemeri punaisella. Sisäiset aluevedet rannikosta aluemeren rajaan saakka. Suomen yksinomainen talousvyöhyke vaaleanpunaisella.
Mikael Johansson (jääkiekkoilija, 1966)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mikael Johansson vuonna 2011. |  Mikael Johansson vuonna 2011. |  Mikael Johansson vuonna 2011. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Calgary 1988 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Suomi 1991 |  |  |
|  Kultaa | Sveitsi 1998 |  |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 1990 |  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 1995 |  |  |
|  Pronssia | Italia 1994 |  |  |
Mikael Johansson (s. 12. kesäkuuta 1966 Huddinge) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta kaksissa olympialaisissa ja viisissä MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti yhden olympiapronssin, kaksi maailmanmestaruutta, kaksi MM-hopeaa ja yhden MM-pronssin. Ruotsin voittaessa maailmanmestaruuden Suomen MM-kilpailuissa 1991 Johansson teki kolme maalia ja sai kuusi syöttöpistettä, millä hän oli joukkueensa kolmanneksi paras pistemies. Kotikisoissa 1995 Ruotsin saavuttaessa hopeaa Johansson teki jälleen kolme maalia ja antoi kuusi maalisyöttöä, millä hän oli joukkueensa paras pistemies. Johansson voitti toisen maailmanmestaruutensa Sveitsin MM-kilpailuissa 1998 ja tuolloin hän oli joukkueensa neljänneksi paras pistemies yhdellä maalilla ja kuudella syötöllä.
Johansson siirtyi vuonna 1985 Huddinge IK:sta pääsarjajoukkue Djurgårdens IF:ään, jossa hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuosina 1989, 1990, 1991, 2000 ja 2001. NHL-seura Quebec Nordiques varasi Johanssonin vuoden 1991 varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella 134. varausvuorolla mutta hän ei pelannut koskaan NHL:ssä. Kausina 1992–1997 Johansson edusti sveitsiläisseura EHC Klotenia ja voitti Sveitsin-mestaruuden vuosina 1993, 1994, 1995 ja 1996. Hän päätti pelaajauransa Djurgårdenin kapteenina vuonna 2005.
Johansson palkittiin Ruotsin parhaana pelaajana Guldpuckenilla vuonna 2000. Djurgårdens IF on jäädyttänyt Johanssonin pelinumeron 25 ja EHC Kloten numeron 26.
Pelaajauransa jälkeen Johansson on toiminut valmentajana. Hän on ollut muun muassa Huddinge IK:n ja HC Vita Hästenin päävalmentaja sekä Djurgårdens IF:n apuvalmentaja.
Mikael Johanssonin isoveli Kent "Lill-Kenta" Johansson pelasi myös jääkiekkoa Ruotsin maajoukkueessa.
Tuoksuepolettipuu

| Tuoksuepolettipuu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Lahko::  Ericales
Heimo::  Storaksikasvit Styracaceae
Suku::  Epolettipuut Pterostyrax
Laji::  hispidus
Kaksiosainen nimi
 Pterostyrax hispidus  Siebold & Zucc. 
Katso myös
   Tuoksuepolettipuu Wikispeciesissä   Tuoksuepolettipuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuoksuepolettipuu (Pterostyrax hispidus) on storaksikasvien (Styracaceae) heimoon, epolettipuiden (Pterostyrax) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on Itä-Aasiassa luontaisena kasvava puuvartinen kasvi, jota käytetään koristekasvina. Tuoksuepolettipuu on läheistä sukua lumikellopuille ja kuuluu niiden kanssa samaan heimoon.
Tuoksuepolettipuu voi kasvaa pensasmaiseksi tai puumaiseksi. Pensasmaisena se kasvaa yleensä 4,5–6 metriä korkeaksi ja puumaisena 9–15 metriä korkeaksi. Monirunkoiset puut ovat kooltaan yleensä pienempiä, noin 6–7,5 metriä korkeita. Tuoksuepolettipuun lehdet ovat 7,5–18 cm pitkiä, teräväkärkisiä ja muodoltaan vastapuikeita tai lähes soikeita. Lehtien yläpinnat ovat vaaleanvihreitä ja alapinnat harmaanvihreitä. Syksyisin lehdet muuttuvat keltaisenvihreiksi. Tuoksuepolettipuun kukat ovat kermanvalkoisia ja hauraita. Kukat ovat vajaat 1 cm pitkiä ja kellomaisia. Kukat roikkuvat nuokkuvissa, 12–25 cm pitkissä kukinnoissa, ja kukinta-aika on loppukeväästä tai alkukesästä. Kukista kehittyvät hedelmät ovat pieniä luumarjoja, jotka riippuvat kukkien tavoin ja pysyvät aina talveen saakka.
Tuoksuepolettipuu kasvaa luontaisena Kiinan ja Japanin vuoristojen metsissä. Koristekasvina se sopii yksittäispensaaksi sekä pensasaitoihin avoimelle paikalle tai rinnepaikalle. Tuoksuepolettipuu kasvaa parhaiten syvämultaisessa ja ravinteikkaassa, mutta happamassa sekä keskimääräisen kosteassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa. Kuumassa ilmastossa kevyt varjo voi kuitenkin olla tarpeen, mutta yleensä laji kukkii parhaiten täydessä auringon valossa ja kukinta yleensä heikkenee varjon määrän lisääntyessä. Kasvia voi lisätä siemenistä tai pistokkaista ja sen leikkaus tehdään talvisin.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Tuoksuepolettipuu (Pterostyrax hispidus)
Trees and Shrubs Online: Pterostyrax hispidus (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Pterostyrax hispidus (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Pterostyrax hispidus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3410293  Wikispecies: Pterostyrax hispidus  CoL: 4Q6LZ  EPPO: PTXHI  GBIF: 3646556  GRIN: 105004  iNaturalist: 184794  IPNI: 826656-1  ITIS: 897009  MoBotPF: 287282  NCBI: 167989  Open Tree of Life: 1009432  Plant List: kew-2551883  PLANTS: PTHI3  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:826656-1  Tropicos: 30800139  WFO: wfo-0000475954  Laji.fi: MX.5024456