stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joe Louis
Lapsuus

Joe Louis Barrow syntyi 13. toukokuuta 1914 La Fayettessa, Alabaman osavaltiossa. Maanviljelijäperheessä oli ennestään kuusi lasta. Molemmat vanhemmat Monroe Barrow ja Lillie (Reese) Barrow olivat entisten orjien jälkeläisiä. Lillie oli puoliverinen cherokee, kun taas Monroe oli pääasiassa afroamerikkalainen, jossa oli vähän valkoista syntyperää. Suvun kantaisä oli orjanomistaja James Barrow.
Monroe Barrow joutui mielisairaalaan Louisin ollessa viisivuotias, joten hän ei tiennyt paljoakaan isästään. Hän vietti elämänsä ensimmäiset 12 vuotta Alabaman maaseudulla. Hän kärsi puheviasta ja puhui hyvin vähän ennen kuudetta ikävuottaan. Vuoden 1920 paikkeilla paikallisen rakennusyhtiön omistaja Pat Brooks nai Louisin äidin Lillien saatuaan kuulla, että Monroe olisi kuollut laitoksessa (todellisuudessa Monroe eli vuoteen 1938 saakka, tietämättä poikansa maineesta).
Vuonna 1926 perhe muutti Detroitiin Ku Klux Klanin toiminnan käytyä sietämättömäksi. Louis ei koskaan ajautunut nuorisojengeihin; sen sijaan hän vietti aikaa nuorten vapaa-ajankeskuksessa. Hän kävi myös koulua ja alkoi opiskella kaappien tekemistä. Louis alkoi myös harrastaa viulunsoittoa äitinsä toivomuksesta. Hän pääsi soittotunneille yhdellä dollarilla viikossa. Matkan varrella oli East Side -nyrkkeilysali, jonne Louis kerran meni uteliaana seuraamaan harjoituksia. Myöhemmin hän aloitti lajin harrastamisen koulukaverinsa ehdotuksesta. Tarinan mukaan Louis salasi nyrkkeilyharrastuksensa äidiltään piilottamalla nyrkkeilyhansikkaat viulukoteloon.
Amatööriura

Louis otteli ensimmäisen kerran 17-vuotiaana alkuvuodesta 1932. Painoluokkana oli ylempi keskisarja. Hän nettosi yhdestä amatööriottelusta viisi dollaria, joka oli hänelle suuri summa. Ensimmäisenä Louis osallistui amatööriturnaukseen kotikaupungissaan Detroitissa ja kärsi debyyttiottelussaan pistein tappion Johnny Millerille käytyään kanveesissa kolmesti. Tappiosta huolimatta Louis alkoi ottaa voittoja kamppailuista. Seuraavana vuonna 1933 hän voitti Golden Gloves -turnauksen sekä Yhdysvaltojen mestaruuden vuonna 1934, mikä oli hänen viimeinen esiintymisensä amatöörinä. Louis kävi amatöörinä yhteensä 55 ottelua voittaen niistä 51. Voitoista 43 tuli tyrmäyksellä.
Ammattilaisura > Ammattilaisuran alku

Joe Louisin valmentaja George Moody näki nuorukaisen kyvyt ja vuonna 1934 hän esitteli Louisin mustalle lakimiehelle ja vedonvälittäjälle John Roxboroughille. Hän ei tiennyt nyrkkeilystä paljoakaan mutta hänellä oli vaikutusvaltaa ja suhteita alamaailmaan. Hän vakuutti 20-vuotiaan Louisin siitä, ettei valkoisella johdolla ole todellista kiinnostusta auttaa mustaa miestä nousemaan huipulle.
Roxborough piti Louisin koko nimeä liian pitkänä ja päätti jättää siitä sukunimen Barrow pois.  On myös esitetty, että Louis olisi itse päättänyt jättää sukunimensä pois, jottei hänen äitinsä saisi tietää poikansa urasta. Louisille tarvittiin aluksi myös rahoittaja, jolloin Roxborough järjesti sponsoriksi tuntemansa liikemiehen, Chicagon alueella toimineen Julian Blackin. Alkupääomaksi hän antoi 2000 dollaria.  Black päätti että tarvittaisiin George Moodya pätevämpi valmentaja ja hän pestasi tehtävään veteraani Jack Blackburnin, jolla oli yli sata ammattilaisottelua takanaan ja joka oli valmentanut useita tulevia maailmanmestareita. Blackburn oli myös kotoisin Chicagosta, joten Lousin ensimmäiset ottelut järjestettiin siellä.
Black ja Roxborough päättivät tehdä Louisista suositun kehän sankarin. He neuvoivat Louisia olemaan tekemättä asioita, joiden takia ensimmäisestä mustasta raskaansarjan maailmanmestarista Jack Johnsonista tuli aikoinaan vihattu; hymyileminen valkoisen vastustajansa tyrmäyksen päätteeksi, esiintyminen samassa valokuvassa valkoisen naisen kanssa ja ennalta sovittuihin otteluihin osallistuminen olivat kiellettyjä. Perusperiaattena oli "elä ja nyrkkeile puhtaasti"
Ammattilaisura > Ensimmäiset ottelut

Nyrkkeilyn aloitettuaan Louis nousi nopeasti lajin huipulle. Ensimmäisenä ammattilaisvuonna hän voitti kaikki 12 vastustajaansa, joista vain kaksi kesti täydet erät. Ensimmäisessä ottelussaan 4. heinäkuuta 1934 hän tyrmäsi Jack Krackenin ensimmäisessä erässä. Louis löi Kracken kanveesiin heti ottelun alussa ensimmäisen kerran ja iski hänet tämän jälkeen köysien läpi Illinoisin urheilukomission johtaja Joe Trinerin syliin. Vaikka Kracken nousi vielä kehään, päätti tuomari keskeyttää ottelun.
Syyskuussa 1934 Michiganin nyrkkeilykomission valkoinen johto painosti Roxboroughia allekirjoittaman sopimuksen, joka takaisi Louisin manageroinnin järjestölle, mutta tämä kieltäytyi edelleen jyrkästi.
Kun Louis harjoitteli salilla Lee Ramagea vastaan käymäänsä ottelua varten helmikuussa 1935, hänen huomionsa kiinnittyi paikalla olleeseen sanomalehtisihteeri Marva Trotterin. Voitettuaan Ramagen, Louis kutsui Trotterin juhlatilaisuuteen Chicago Grand Hotel -hotelliin. Hänestä tuli myöhemmin seuraavana vuonna Louisin ensimmäinen vaimo. Tänä aikana Louis tapasi myös pitkäaikaisen avustajansa Truman Gibsonin, josta myöhemmin tulisi hänen asianajajansa.
Louisille etsittiin tunnettuja vastustajia, jotka koristivat hänen ottelulistaansa. Hänestä tuli kuuluisa viimeistään, kun hän otteli ensimmäisen kerran New Yorkissa 25. kesäkuuta 1935, Yankee Stadiumilla. Tuolloin hän kohtasi valtavan Primo Carneran ja tyrmäsi hänet kuudennessa erässä käytettyään häntä sitä ennen kanveesilla neljä kertaa. Newyorkilainen yleisö kiinnostui nuoresta nyrkkeilijästä, joka sai seuraavaksi vastaansa toisen entisen mestarin, Max Baerin, joka oli menettänyt mestaruutensa James J. Braddockille vasta kaksi viikkoa ennen Louisin ja Carneran kohtaamista. 24. syyskuuta käydyssä ottelussa Louis tyrmäsi Baerin neljännessä erässä.
Toisen ammattilaisvuotensa aikana Louis tienasi kaikkiaan 368 037 Yhdysvaltain dollaria, mikä oli erittäin suuri summa nuorelle nyrkkeilijälle.
Voitettuaan Paulino Uzcudunin 13. joulukuuta 1935, Louisista tuli maailmanmestari James J. Braddockin ensimmäinen haastaja. Louis oli ehtinyt olla ammattilaisena vain kaksi vuotta. MM-ottelun toteutumiseen kesti kuitenkin vielä puolitoista vuotta, ja tänä aikana Louis kohtasi arkkivihollisensa Max Schmelingin ensimmäisen kerran.
Ammattilaisura > Louis vs. Schmeling I

Louis kävi erään tunnetuimmista otteluistaan saksalaisen Schmelingin kanssa. He kohtasivat ensimmäisen kerran vuonna 1936. Louis oli ennen tätä yhteenottoa voittanut Max Baerin tyrmäyksellä neljännessä erässä, jolle Schmeling taas oli kokenut tappion kolmea vuotta aiemmin. Schmeling oli muutenkin jo uransa ehtoopuolella, muttei kuitenkaan tyytynyt olemaan jälleen yksi häviäjä Louisin tahrattomalla ottelulistalla. Hän opiskeli Louisin ottelutyyliä ja uskoi lopulta löytäneensä hänen heikon kohtansa.  Schmeling paljasti ottelun jälkeen huomanneensa Louisin laskevan oikeaa olkapäätään ja kättään, jättäen näin leukansa avoimeksi vastustajan iskuille. Louis uskoi helppoon voittoon ja keskittyi lähinnä golfin pelaamiseen, josta tuli hänen elinikäinen harrastuksensa. Schmeling sitä vastoin harjoitteli sitkeästi.
15-eräiseksi suunniteltu ottelu käytiin loppuunmyydyllä Yankee Stadiumilla 19. kesäkuuta 1936. Tuomarina toimi Arthur Donovan. Avauserät olivat varovaista tunnustelua molempien osalta. Neljännessä erässä Schmeling iski napakalla oikealla Louisin leukaperiin ja lähetti hänet kanveesille. Louis nousi mutta niin hän kuin yleisökin olivat hämillään. Louis joutui tekemään kovaa työtä koko ottelun ajan Schmelingin lisätessä höyryä. Ottelun edetessä Louis sai monia vammoja, joista lopputuloksen kannalta ratkaisevin tuli hänen silmäänsä. Louis yritti tyrmäysiskua, muttei nähnyt kunnolla. Pisteissäkin johtava Schmeling iski oikeita suoria ja onnistui lopulta tyrmäämään suurlupauksen 12 erässä, nousten näin ensimmäiseksi Louisin kukistajaksi. Louis otti tappionsa raskaasti ja itki pukuhuoneessaan kamppailun jälkeen.
Tämä oli kuitenkin ainoa kerta, jolloin Louis joutui tyrmätyksi uransa loistopuolella; ainoastaan Rocky Marciano onnistui tyrmäämään Louisin vasta 15 vuotta myöhemmin, Louisin ollessa enää varjo entisestään.
Ammattilaisura > Maailmanmestaruus

Louis nousi seuraavan kerran kehään jo kahden kuukauden päästä kohdaten Jack Sharkeyn. Sharkey oli ehtinyt olla eläkkeellä vasta kaksi kuukautta, kunnes hänet houkuteltiin nousemaan vielä kerran kehään. Louis todisti olevansa edelleen suuri lupaus lyömällä Sharkeyn kanveesiin neljä kertaa ennen kuin tyrmäsi tämän kolmannessa erässä.  Louis kohtasi vielä kuusi vastustajaa tyrmäten heistä viisi, ennen kuin mestaruusottelu Braddockia vastaan viimein toteutui.
Ottelu käytiin Chicagon Comiskey Parkissa 22. kesäkuuta 1937. Louis oli mestari Braddockia yhdeksän vuotta nuorempi ja vedonlyöntikertoimet olivat hänen puolellaan luvuin 3–1. Ottelun ensierässä Braddock sai kuitenkin lyötyä Louisin hetkeksi kanveesiin mojovalla kohokoukulla 46 000 katsojan hämmästellessä.  Myös Louis oli enemmän hämmästynyt kuin sekaisin ja hän murjoi Braddockia perusteellisesti. Seitsemännen erän jälkeisellä erätauolla Braddockin manageri halusi luovuttaa mutta mestari kielsi tämän. 8. erässä Louis vei viimein mestaruuden "Cinderella Man" -lempinimellä tunnetulta vastustajaltaan tyrmäyksellä. Samalla hänestä tuli 23 -vuotiaana kaikkien aikojen nuorin raskaansarjan maailmanmestari ja toinen värillinen mestari Jack Johnsonin jälkeen, joka ylsi tähän saavutukseen 22 vuotta aiemmin. Louisin voitto nähtiin monissa yhteyksissä mustan rodun voittona valkoisesta.
Ammattilaisura > Louis vs. Schmeling II

Louis puolusti mestaruuttaan ensimmäistä kertaa jo 30. elokuuta 1937 Tommy Farria vastaan. Louisista tuli aktiivisin mestari vuosiin, sillä esimerkiksi Jack Dempsey oli puolustanut mestaruuttaan vain viidesti vuosien 1919 ja 1925 välillä. Vuosien 1928 ja 1937 välillä oteltiin vain kahdeksan maailmanmestaruusottelua. Louisin managerit päättivät poiketa tästä kaavasta, koska he uskoivat, etteivät yhdysvaltalaiset hyväksyisi epäaktiivista mustaa maailmanmestaria.
Louis voitti kolme ensimmäistä haastajaansa eli Britannian Farrin sekä amerikkalaiset Nathan Mannin ja Harry Thomasin ennen kuin kohtasi toista kertaa Max Schmelingin 22. kesäkuuta 1938 Yankee Stadiumilla. Schmeling oli tuolloin ainoa nyrkkeilijä, jolle Louis oli kärsinyt tappion. Ennen ottelua Louis onnistui saamaan puolelleen kaikki yhdysvaltalaiset ihonväriin katsomatta, koska ottelu nähtiin aatteellisena vastakkainasetteluna; saksalaista Schmelingia pidettiin kansallissosialismismin symbolina (vaikkei hän kuulunutkaan kansallissosialistiseen puolueeseen).
Ennen ottelua Louis kävi tapaamassa presidentti Franklin D. Rooseveltia, joka sanoi Yhdysvaltojen tarvitsevan enemmän Louisin lihasten kaltaisia lihaksia lyömään Saksan. Vastaavasti Schmeling sai juuri ennen ottelua puhelun Saksan johtajalta Adolf Hitleriltä, joka varoitti häntä häviämästä kolmannen valtakunnan tähden.
Uusintaottelua saapui seuraamaan peräti 70 000 katsojaa, jotka saivat todistaa Louisin ylivoimaista voittoa. Kamppailu päättyi Louisin voittoon tyrmäyksellä jo ensimmäisessä erässä Schmelingin käytyä kolmesti kanveesissa. Ottelu ehti kestää vain 2 minuuttia 40 sekuntia, mikä teki siitä lyhimmän siihen mennessä käydyn nyrkkeilyn maailmanmestaruusottelun. Tappionsa jälkeen Schmeling joutui viettämään kaksi viikkoa newyorkilaisessa sairaalassa ennen palaamistaan Saksaan.
Louisin ja Schmelingin toinen kohtaaminen oli ensimmäinen yli miljoona dollaria tuottanut kamppailu Louisin uralla.
Ammattilaisura > Schmelingin jälkeen

Schmelingin jälkeen Louis piti puolen vuoden tauon ennen kuin kohtasi John Henry Lewisin 25. tammikuuta 1939. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun kaksi mustaa nyrkkeilijää otteli maailmanmestaruudesta. Madison Square Garden oli loppuunmyyty, kun Louis kaatoi Lewisin kanveesiin kolmesti ensimmäisen erän aikana ennen kuin tuomari keskeytti ottelun. 28. kesäkuuta 1939 Louis puolusti mestaruuttaan Tony Galentoa vastaan. Galento kävi kanveesissa jo ensimmäisessä erässä, mutta kolmannessa erässä hän yllätti kaikki iskemällä Louisin kanveesiin. Tästä huolimatta ottelu päättyi Louisin voittoon teknisellä tyrmäyksellä neljännessä erässä.
Joulukuussa 1940 Louis aloitti ottelusarjansa, joka tunnetaan nimellä Bum of the Month (suom. Kuukauden pummi). Tämä tarkoitti, että hän kohtasi uuden haastajan kerran kuussa. Kukaan toinen nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari ei ollut ennen tätä eikä sen jälkeenkään kohdannut haastajia vastaavalla tahdilla.
Terveyden heikkeneminen ja kuolema

Louisin terveys heikkeni 1960-luvulta alkaen. Hän sairasti muun muassa Dementia pugilisticaa sekä verenpainetautia. Hänellä oli myös ongelmia huumeiden kanssa ja joutui pelkästään niiden takia usein sairaalahoitoon. Vuonna 1977 Louis joutui leikkaukseen aortan pullistuman takia, jonka seurauksena hän joutui loppuiäkseen pyörätuoliin.
Joe Louis kuoli 12. huhtikuuta 1981 sydänkohtaukseen Desert Springsin sairaalassa Las Vegasissa 66-vuotiaana. Hänet haudattiin Arlingtonin sotilashautausmaalle, jossa hänet haudattiin sotilaallisin seremonioin presidentti Ronald Reaganin läsnä ollessa. Reagan oli itse vaatinut, että Louis haudattaisiin Arlingtonin hautausmaalle. Schmeling oli yksi Louisin arkunkantajista ja maksoi myös Louisin hautajaiset.
Merkitys

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Valkoinen Amerikka piti häntä amerikkalaisena, ei mustana. | ” |
– Joe Louis Jr. arvioi isänsä merkitystä
Joe Louisia on arvostettu paitsi nyrkkeilytaitojensa, myös yhteiskunnallisen vaikutuksensa ansiosta. Hän oli vasta toinen musta raskaansarjan maailmanmestari Jack Johnsonin jälkeen. Johnson ei kuitenkaan ollut erityisen suosittu valkoisen väestön keskuudessa, kun taas Louis onnistui hankkimaan suosiota sekä valkoisten että mustien keskuudessa. Häntä on pidetty ensimmäisenä afroamerikkalaisena, joka on onnistunut saavuttamaan sankarin aseman Yhdysvalloissa.
Louisia on pidetty afroamerikkalaisen voiman symbolina. Kansalaisoikeustaistelija Malcolm X:n mukaan "jokainen musta lapsi, joka oli tarpeeksi vanha kävelemään, halusi olla seuraava Ruskea pommittaja".
Vuonna 2009 Reutersille, ESPN:lle ja TigerBoxing.comille kirjoittava nyrkkeilytoimittaja Kieran Mulvaney sijoitti Lousin ESPN:n 50:n kautta aikojen parhaan nyrkkeilijän listalla neljännelle sijalle. Vuonna 2005 International Boxing Research Organization nimesi hänet suurimmaksi raskassarjalaiseksi kautta aikojen, ja arvostettu nyrkkeilyaiheinen lehti The Ring nimesi hänet ensimmäiseksi 100 parhaan nyrkkeilijän listalla. Vuonna 2007 ESPN asetti hänet 1900-luvun parhaista pohjoisamerikkalaisista urheilijoista kootulla listallaan sijalle 11. Nyrkkeilijöistä ainoastaan Muhammad Ali (3) sijoittui häntä paremmin.
Joe Louisia on muistettu kotikaupungissaan Detroitissa, jossa hänen mukaansa on nimetty NHL-seura Detroit Red Wingsin kotihalli Joe Louis Arena.
Ammattilaisottelut

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
66 voittoa (52 tyrmäystä/teknistä tyrmäystä, 14 pistevoittoa), 3 tappiota (2 tyrmäystä/teknistä tyrmäystä, 1 pistetappio), 0 tasapeliä KO = Tyrmäys, TKO = Tekninen tyrmäys, PTS = Pisteillä
| Tulos | Vastustaja | Tuomio | Erä | Päivä | Paikka | Huomio |  |
| Voitto | Jack Kracken | KO | 1 6 | 4.7.1934 |  Chicago, Illinois | Debyyttiottelu ammattilaisena. |  |
| Voitto | Willie Davis | TKO | 3 6 | 12.7.1934 |  Chicago, Illinois |  |  |
| Voitto | Larry Udell | TKO | 2 8 | 30.7.1934 |  Chicago, Illinois |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joe Louis Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut
Ammattilaisottelutilastot Boxrec-tietokannassa (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: James J. Braddock | Nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari 1937 – 1948 | Seuraaja: Ezzard Charles |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Louis vs. Schmeling, 1936
Joe Louisin hautakivi.
Suomen vastarintaliike

| Suomen vastarintaliike |
| --- | --- |
 Liikkeen tunnus Tiwaz-riimu, joka yhdistetään skandinaaviseen Tyr-jumalaan.
Perustettu:  2008
Lakkautettu:  2018 (hovioikeuden päätös)
Perustaja:  Esa Henrik Holappa
Tyyppi:  uusnatsistinen järjestö
Toiminta-alue:  Suomi
Jäsenet:  n. 80 (vuonna 2017)
Kattojärjestö:  Pohjoismainen Vastarintaliike
Jäsenlehti:  Kansallinen Vastarinta
Aiheesta muualla
www.vastarinta.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen vastarintaliike (lyhenne SVL, tunnettiin myös nimillä Kansallissosialistinen Suomen Vastarintaliike ja Kansallinen Vastarinta) oli vuosina 2008–2018 toiminut suomalainen uusnatsijärjestö.
Järjestö oli ideologialtaan avoimen rasistinen, homofobinen, ulkomaalaisvastainen ja antisemiittinen. Järjestö hyväksyi väkivallan käytön, ja monia sen jäseniä oli tuomittu vakavista väkivallanteoista. Mediassa näkyväksi teoksi nousi muun muassa Helsingin Asema-aukion pahoinpitely. Suojelupoliisin mukaan järjestössä oli vuonna 2017 jäseniä jopa 80, mutta alle sata.
Suomen vastarintaliike toimi yhteistyössä Ruotsin, Tanskan ja Norjan vastaavien järjestöjen kanssa, joista koostuu edelleen toiminnassa oleva Pohjoismainen vastarintaliike (PVL).  Pohjoismaista vastarintaliikettä on ehdotettu lisättäväksi Yhdysvaltain kansainväliselle terroristijärjestöjen listalle. On arveltu, että Suomen vastarintaliikettä johdettiin Ruotsista. Pohjoinen perinne ry oli Pohjoismaisen vastarintaliikkeen epäitsenäinen alayhdistys. Se julkaisi Magneettimedia-lehteä, piti verkkokauppaa ja keräsi varoja PVL:lle.
Suomen vastarintaliike määrättiin toimintakieltoon vuonna 2018, mutta poliisin esitutkinnan mukaan yhdeksän järjestön jäsentä on jatkanut sen toimintaa uudella Kohti vapautta! -nimellä.
Liikkeen ideologia

Ohjelmajulistuksessaan Suomen vastarintaliike ilmoitti ideologiseksi perustakseen nationalismin ja sosialismin.
Nationalismia oli suomalaisen kulttuurin ja identiteetin suojeleminen integraatiota ja kulttuurista rappiota vastaan sekä se, että vastustettiin uhkana olevaa Suomen kansan sulautumista yhteen muiden rotujen ja kansanryhmien kanssa. Kansallisen itsenäisyyden säilyttämistä ei kuitenkaan ajettu, vaan "Pohjoista valtakuntaa", johon kuuluisivat ainakin Suomi, Ruotsi ja Norja.
Sosialismia oli etäisyyden ottaminen "porvarilliseen yhteiskuntaan" ja kapitalismin vastustaminen. Liike kannatti yhtenäisyydelle perustuvaa "autoritaarista yhteiskuntajärjestystä", joka korvaa "poliittisen pelin". Tavoitteena oli korvata "kompromissit" vain Suomen Vastarintaliikkeen muodostamalla hallituksella.
Järjestön mukaan tulevan valtion on toimittava sopusoinnussa luonnon kanssa, ja järjestö julkaisikin usein luontoa ja luonnonmukaisesti tuotettua ravintoa käsitteleviä artikkeleita.lähde?
Liike vastusti homoseksuaalisuutta, juutalaisia ja ihmisiä, joilla on eri ihonväri. Kiellettyjä olivat huumeet, alkoholi ja tatuoinnit. Se myös sanoi vastustavansa  monikulttuurisuutta, islamia, maahanmuuttoa, Euroopan unionin jäsenyyttä ja sionismia. Liike omaksui Adolf Hitleriltä ”juutalaiskapitalistista” järjestelmää vastustavan aatteensa. Liikkeen edustajat perustelivat oikeudenkäynnissä rotueroista puhumista sillä, että tavoitteena on edistää vapaiden kansojen maailmaa, jossa rodut elävät toisistaan erillään mutta silti yhteistyössä.
Liikkeen mukaan lakia pitää noudattaa, mutta lopulta kuitenkin tarvitaan aseellista väkivaltaa. SVL ei omien sanojensakaan mukaan uskonut aseettomaan vastarintaan. Liikkeen mukaan: "Vastarintaliike ei ole pasifistinen. Olemme tietoisia siitä, että voimme voittaa vain fyysisen taistelun kautta."
Liike järjesti säännöllisesti liikunta- ja ulkoilutoimintaa, muun muassa vaellusretkiä. Liikkeen ohjeistuksen mukaan jäsenten tuli käyttäytyä tilaisuuksiensa aikana kohteliaasti muita ihmisiä kohtaan. Liike kuitenkin suhtautui toisin esimerkiksi antifasisteja kohtaan.
Suomen vastarintaliikkeen entisen johtajan Esa Henrik Holapan mukaan järjestö oli aloitteellinen 612-marssin järjestämisessä. Liike järjesti vuoden 2017 itsenäisyyspäivänä Helsingissä Kohti vapautta -kulkueen, johon osallistui poliisin arvion mukaan 450 henkeä. Poliisi otti kiinni kaksi kulkuetta häiriköinyttä henkilöä.
Yhdistystoiminta

Suomen vastarintaliike oli tarkka kopio Ruotsin vastarintaliikkeestä, ja Suomen Kuvalehti arvioi, että sitä myös johdettiin Ruotsista käsin. Vastarintaliike toimi Suomessa muun muassa Tampereella, Helsingissä, Turussa, Lahdessa, Oulussa, Porissa, Jyväskylässä ja Lappeenrannassa.
Yhdistystoiminta > Organisaatio

Suomen vastarintaliike toimi ennen toimintakieltoon asettamistaan aatteellisen yhdistyksen tavoin, mutta se ei ollut rekisteröitynyt yhdistysrekisteriin. Poliisihallitus katsoi kuitenkin liikettä vastaan nostamassaan kanteessa, että yhdistyslaki koskee Suomen vastarintaliikettäkin.
Käräjäoikeuden päätöksen mukaan Pohjoinen perinne ry on Pohjoismaisen vastarintaliikkeen epäitsenäinen alayhdistys. Se on julkaissut Magneettimedia-lehteä, pitänyt verkkokauppaa ja kerännyt varoja Pohjoismaiselle vastarintaliikkeelle.
Yhdistystoiminta > Liikkeen johtaminen

Järjestön perustaja ja ensimmäinen johtaja oli Esa Henrik Holappa, joka luovutti johtajuuden Juuso Tahvanaiselle vuonna 2012 ja irtaantui järjestöstä kokonaan vuonna 2014. Vuodesta 2015 lähtien järjestöä johti useasta henkilöstä koostuva valtuusto. Ratkaisuun lienee päädytty siitä syystä, että väkivaltaan useasti syyllistynyt järjestö haluaa välttää tilannetta, jossa yksittäistä johtohahmoa voidaan pitää vastuullisena väkivallantekoihin tai rikoksiin.
Yhdistystoiminta > Jäsenyys

Suojelupoliisi arvioi vuoden 2017 lopussa, että liikkeessä oli Suomessa noin 80–85 jäsentä. Vuoden 2016 lopussa liikkeellä arvioitiin olevan lisäksi pari sataa niin sanottua tukijäsentä. Liikkeen jäsenet saivat koulutuksen taistelulajeihin ja toimintaan kaduilla. Liike kannusti jäseniä kantamaan aseita mukanaan julkisilla paikoilla.
Järjestön verkkosivuston tietomurron seurauksena lokakuussa 2011 vuoti julkisuuteen joukko sen jäsenhakemuksia. Joukossa oli perussuomalaisten kansanedustaja Juho Eerolan avustajan Ulla Pyysalon hakemus.
Järjestö palkitsi vuosittain yhden jäsenensä Vuoden aktivistina. Vuoden 2017 aktivistina palkittiin Ruotsissa vuonna 2006 tehtyyn vammaisen miehen kidutusmurhaan syyllistynyt Rami Joukanen.
Yhdistystoiminta > PR- ja julkisuustoiminta

Vuodesta 2008 lähtien toiminnassa oli SVL:n Kansallinen Vastarinta -verkkosivusto, ja vuodesta 2011 alkaen ilmestyi samanniminen paperilehti. Suomen vastarintaliikkeellä oli Riimuradio-niminen nettiradio, joka tuotti ohjelmaa säännöllisesti. Yleisradio arvioi vastarintaliikkeen nettivideoita teknisesti laadukkaiksi.
Järjestö aloitti heti perustamisensa jälkeen tarrakampanjan useissa kaupungeissa. Karjalaisen vuonna 2010 julkaiseman uutisen mukaan järjestön aktivistit liimailivat esimerkiksi teksteillä ”Monikulttuurisuus on haitallista lapsillesi ja lastenlapsillesi” varustettuja tarroja, jotka muistuttivat savukerasioiden terveysvaroituksia ja julisteita myymälöiden ja rappukäytävien seiniin sekä muuntamokaappeihin ja valotolppiin lähinnä Oulun, Helsingin ja Turun seudulla.
Järjestö muun muassa jakoi köyhille suomalaisille lapsiperheille ruokaa ja vaatteita oman Suomalaisapu-toimintansa kautta. Yhdistys lisäksi siivosi Mannerheimin patsaan ympäristöä Tampereen Leinolassa.
Historia

Counter Extremism Projectin mukaan liikkeen tekemät hyökkäykset kuvastivat systemaattista sitoutumista ekstremismiin ja väkivaltaiseen ideologiaan. Liike teki useita väkivaltaisia iskuja ja terroritekoja sekä Suomessa että muissa pohjoismaissa.