stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hasan Cetinkaya
Ura

Kurditaustainen Cetinkaya pelasi urallaan Ruotsin sarjojen lisäksi yhden kauden Veikkausliigassa FC Jazzin joukkueessa. Keskikentällä pelannut Cetinkaya oli vuonna 1999 kuudella maalillaan FC Jazzin paras maalintekijä yhdessä Marco Pogiolin kanssa. Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa hän pelasi yhdeksän kauden aikana IFK Norrköpingin, Landskronan, Assyriskan ja Trelleborgin joukkueissa yhteensä 131 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Cetinkaya on edustanut myös Ruotsin alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta.
Vuodesta 2008 lähtien Cetinkaya on toiminut kansainvälisenä pelaaja-agenttina. Cetinkaya asuu Espanjassa, mutta hänellä on toimistot myös Ruotsissa ja Turkin Antalyassa. Hän toimii agenttina ruotsalaisten pelaajien lisäksi myös useille italialaisille, espanjalaisille ja turkkilaisille jalkapalloilijoille. Ruotsalaisista huippupelaajista Cetinkayan edustamia ovat muun muassa Rasmus Bengtsson (FC Twente), Jimmy Dixon (Manisaspor), Jones Kusi-Asare, Mervan Celik (Pescara), Marcus Olsson (Blackburn) ja Linus Hallenius (Padova).
Henry Potter

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten golf. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten golf. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten golf. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten golf. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Saint Louis 1904 | joukkuepeli |  |
Henry tai Harry Potter (4. lokakuuta 1881 Saint Louis – 24. tammikuuta 1955 New York) oli yhdysvaltalainen golfaaja ja olympiamitalisti.
Potter osallistui Saint Louis´n kesäolympialaisiin 1904, missä hän voitti joukkuepelin hopeaa. Yksinpelissä hän oli karsinnan 15., mutta hävisi ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Simpson Foulisille ja sijoittui jaetulle 16:nnelle sijalle.
Potterin veli  Clarkson Potter pelasi myös Saint Louisin kesäolympialaisten henkilökohtaisessa kilpailussa, mutta jäi karsintaan.
Henry Proctor

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | kahdeksikko |  |
Henry Arthur Proctor (19. lokakuuta 1929 Baxter Springs, Kansas – 13. huhtikuuta 2005 Camas, Washington) oli yhdysvaltalainen soutaja ja olympiavoittaja.
Proctor voitti kahdeksikossa olympiakultaa Helsingissä 1952.
Harry Bogomoloff

Harry Bogomoloff Helsingin silakkamarkkinoilla  lokakuussa 2008.
Harry ”Bogo” Bogomoloff (s. 10. kesäkuuta 1944 Helsinki) on suomalainen poliitikko, urheiluvaikuttaja ja jääkiekkotuomari. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri.
Ura

Harry Bogomoloff on ollut Helsingin kaupunginvaltuustossa vuodesta 1985. Hän on toiminut kaksi vuotta Helsingin kaupunginhallituksen puheenjohtajana ja kahdeksan vuotta Helsingin kaupunginvaltuuston kokoomusryhmän puheenjohtajana. Valtuuston ensimmäisenä varapuheenjohtajana hän on ollut vuodesta 2005 alkaen.
Bogomoloff on toiminut monenlaisissa jääkiekon taustatehtävissä. Hän on ollut Suomen Jääkiekkoliitossa eri tehtävissä vuodesta 1990 ja liiton varapuheenjohtaja vuodesta 1997. Lisäksi hän on toiminut Jääkenttäsäätiön toimitusjohtajana vuodet 1974-2013 ja Kansainvälisessä jääkiekkoliitossa IIHF:ssä eri tehtävissä. Hän on myös ollut mukana kaikissa Suomessa järjestetyissä jääkiekon MM-kisoissa. Bogomoloffilla on myös voimassa olevamilloin? erotuomarikortti. Hän toimi SM-sarjassa erotuomarina vuosina 1962–1965. Bogomoloff valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 185.
Harry Bogomoloffin isä oli urheiluvaikuttaja Boris Bogomoloff ja setä jalkapalloilija Oleg Bogomoloff.
Heinäkuussa 2012 Harry Bogomoloff aiheutti pienimuotoisen kohun kertomalla pitävänsä Lapin yliopistoa elätettävien reservaattina, josta valmistuneet kelpaavat vain lumitöihin. Bogomoloff pyysi myöhemmin anteeksi puheitaan.
Bogomoloff aiheutti kohun 7. toukokuuta 2018 Facebookissa tekemällä päivityksellään: ”Rantapuistossa (pohjoisranta) liikkui illansuussa kolmen balkanintumman miehen porukka, ilman järkevän tuntuista syytä. Tiedoksi.” Päivitys tuomittiin laajalti rasistisena.
Aiheesta muualla

Bogomoloffin tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
Henry Patrick Rohlman

Henry Patrick Rohlman (17. maaliskuuta 1876 Appelhausen – 13. syyskuuta 1957) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1901 ja nimitettiin Davenportin hiippakunnan johtajaksi Iowaan 20. toukokuuta 1927. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi James John Keane, jota avustivat Edmond Heelan ja Thomas William Drumm.
Rohlman sai 15. kesäkuuta 1944 nimityksen Dubuquen koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Macran titulaariarkkipiispaksi. Hänestä tuli 11. marraskuuta 1946 Dubuquen arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 2. joulukuuta 1954. Eläkkeellejäämispäivänään Rohlman sai vielä nimityksen Cotradan titulaariarkkipiispaksi.
Helen Suzman

Helen Suzman vuonna 1959.
Helen Suzman, o.s. Gavronsky (7. marraskuuta 1917 Germiston, Etelä-Afrikka – 1. tammikuuta 2009 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen poliitikko ja apartheidin vastainen aktivisti. Hän opiskeli talous- ja tilastotieteilijäksi Witwatersrandin yliopistossa.
Suzman syntyi Germistonissa liettuanjuutalaisten siirtolaisvanhempien tyttärenä. Hän meni 20-vuotiaana naimisiin tri Moses Suzmanin kanssa. Hän päätti akateemisen uransa siirtyäkseen politiikan pariin, ja vuonna 1953 hän tuli valituksi parlamenttiin Yhdistyneen puolueen edustajana. Hän siirtyi vuonna 1959 liberaaliin Kehityspuolueeseen.
Suzman tuli parlamenttiuransa aikana tunnetuksi vahvasta, avoimesta kritiikistään apartheid-politiikkaa kohtaan, mikä oli tuohon aikaan valkoisilta varsin epätavallista. Hänelle kertyi parlamenttivuosia kaikkiaan 36.
Suzman oli Nelson Mandelan henkilökohtainen ystävä. Hän tapasi tämän useaan otteeseen vankilassa, ja hän oli läsnä Mandelan allekirjoittaessa uutta perustuslakia vuonna 1996. Suzman äänestettiin vuonna 2004 kaikkien aikojen "sadasta suurimmasta eteläafrikkalaisesta" 24. sijalle.
Aiheesta muualla

Helen Suzmanin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Henry Pelham

| Henry Pelham |
| --- | --- |
 John Shackletonin maalama muotokuva Henry Pelhamista.
Ison-Britannian pääministeri
 27. elokuuta 1743 – 6. maaliskuuta 1754  
Monarkki:  Yrjö II
Edeltäjä:  Spencer Compton
Seuraaja:  Thomas Pelham-Holles
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1694 Laughton, Sussex
Kuollut: 6. maaliskuuta 1754 (59 vuotta) Lontoo
Arvonimi: The Right Honourable
Tiedot
Puolue:  Whigit
Uskonto:  Englannin kirkko
Henry Pelham (25. syyskuuta 1694 – 6. maaliskuuta 1754) oli brittiläinen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuodesta 1743 kuolemaansa asti. Hänen isänsä oli kansanedustaja, ja veljestään Thomas Pelham-Hollesista tuli pääministeri Henry Pelhamin jälkeen.
Ennen pääministeriksi tuloaan Pelham oli toiminut eri ministerien tehtävissä Robert Walpolen hallituksessa 21 vuoden aikana.
Pelham oli sovinnollinen ja kykeni saamaan kiistelevät poliitikot yhteistyöhön. Kuningas ei arvostanut häntä, ja jopa erotti Pelhamin tilapäisesti vuonna 1746, ja nosti tilalle suosikkinsa Granvillen jaarlin. Tämä ei kuitenkaan saanut parlamentin kannatusta, ja  Pelham palasi pääministeriksi kolme päivää myöhemmin.
Heinz Manchen

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | perämiehellinen kaksikko |  |
Heinz Joachim Manchen (2. toukokuuta 1931 Bremen – 20. maaliskuuta 1978 Bremen, Länsi-Saksa) oli saksalainen soutaja ja olympiamitalisti.
Manchen saavutti Helmut Nollin ja Helmut Heinholdin kanssa olympiahopeaa miesten perämiehellisessä kaksikossa Helsingissä 1952.
Ortenoja

Ortenojan kylän peltoja ja taloja Pöytäsuontien varrella huhtikuussa 2017.
Ortenoja (aikaisemmin kirjoitusasuna Ordenoja) on kylä Pöytyällä Varsinais-Suomessa.
Sijainti

Kylä sijaitsee Pöytyällä lähellä kantatietä 41 lähellä Oripään rajaa. Sen kautta kulkee kantatieltä 41 Yläneen Uuteenkartanoon johtava Pöytäsuontie (yhdystie 12555). Ortenojan naapurikyliä Pöytyällä ovat Haveri ja Pihlava lännessä sekä Oja ja Juva etelässä. Yläneen puolella lähin naapurikylä on Uusikartano ja Oripään puolella Tanskila.
Luonnonympäristö

Kylä sijaitsee Pöytyän halki virtaavan Aurajoen läntisen sivujoen Pöylijoen pohjoisen sivuhaaran, Kolli-Mäkelän ojan, varressa.
Pöylijoki on toinen Aurajoen kahdesta suuremmasta sivujoesta Pöytyällä yhdessä Aurajokeen idästä Pöytyän eteläosassa laskevan Kaulajoen kanssa. Se saa alkunsa Pöytärahkan suolta Yläneen Uudenkartanon Pöytäsuon kulmakunnalta entisellä Yläneen ja Pöytyän kuntien rajalla, virtaa Pöytyän Ortenojan, Ojan sekä Juvan kylien alueella ja laskee Aurajokeen Pöytyän Raatikaisten luona.
Pohjoisessa Ortenojan kylän alueelle ulottuu lounaisreunaltaan pääosin Oripään puolella sijaitseva Isorahkan suo. Siitä etelään kylän alueella on pienempi Pikkurahkan suo.
Muutoin kylän luonnonympäristö muodostuu pääosin pelloksi raivatusta savitasangosta, josta kohoaa metsäisiä, vaihtelevankokoisia kalliosydämisiä moreenimäkiä. Paikoin Pöylijoki sivuhaaroineen on uurtanut savitasankoon vähäisiä laaksoja ja notkelmia ja mäkien välissä on paikoin ojitettuja korpipainanteita.
Historia

Kylä on samaa isonjaon jakokuntaa Pöylijoen varren naapurikyliensä Ojan ja Juvan ja Aurajoen varressa sijaitsevan Vauranojan kanssa. Aiemmin useampitaloinen kylä on historialtaan alkujaan Yläneen Yläneenkartanoon kuulunutta rälssimaata, jota omistivat 1700-luvulle asti muualla asuneet aateliset maanomistajat.
1800-luvulla kylän tilojen omistajaksi tulivat paikalliset, talonpoikaissäätyyn kuuluvat henkilöt, ja 1800-luvun puolivälissä  kylän talot yhdistettiin Ordenojan kartanoksi, joka käsitti koko kylän. Kartanon talouskeskus perustettiin 1850-luvulla nykyiselle paikalleen Pöytäsuontien varteen kylän vanhojen kotipeltojen reunalle. Kylän vanha tonttimaa, jossa kylän talojen tontit olivat ennen kartanon perustamista, sijaitsi kotipeltojen keskellä nykyisellä Ordenojan kartanon hevoslaituimella, missä se 2000-luvulla erottuu puustoisena kumpareena.
Ordenojan kartanosta lunastettiin 1920-luvulla itsenäisiksi entisiä torppia perustuen vuonna 1918 säädettyyn lakiin vuokra-alueiden lunastamisesta.
Toisen maailmansodan jälkeen Ordenojan kartanosta erotettiin 27 tilaa, joista 17 viljelystiloja, pääasiassa Kurkijoelta Laatokan Karjalasta Pöytyälle saapuneelle luovutetun Karjalan siirtoväelle, johon kuuluvat olivat oikeutettuja maansaantiin sodan jälkeen säädetyn Maanhankintalain perusteella.
Palvelut ja yhdistystoiminta

1960-luvun alussa kylässä toimi kauppa lähellä myöhempää Pöytäsuontien ja kantatien 41 risteystä. Koulua käytiin Ojan kylässä Juvantien varrella sijainneessa Ojan koulussa.
Myöhemmin Ojan koulun lakattua 1960-luvulla kyläkeskuksena toimi Aurajoen varressa sijaitseva Haveri, jossa oli koulu, kauppa ja posti.
Haverin koulu lakkautettiin vuonna 2015, ja vuonna 2018 koulunkäynti oli siirtymässä yhtenäiskouluun Pöytyän Riihikosken taajamaan. Haverissa harjoitettiin vuonna 2015 edelleen kylätoimintaa.
Tunnettuja kyläläisiä

Ortenojan kylästä on kotoisin Varsinais-Suomen liiton maakuntajohtajana vuosina 1998–2015 toiminut Juho Savo, jonka kotipaikka oli Ortenojan kartano.
Helen Wagner

Helen Wagner (3. syyskuuta 1918 – 1. toukokuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Wagner syntyi Lubbockissa, Texasissa. Hänet tunnetaan parhaiten pitkäaikaisesta sarjasta As the World Turns, jossa hän esitti Nancy Hughes McCloskya 2. huhtikuuta 1956 alkaen. Hänellä oli uransa aikana vain pari keskeytystä, joten hän esitti Nancya kaikkiaan yli viidenkymmenen vuoden ajan.
Wagner pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan näyttelijänä, joka on esittänyt pisimmän ajan yksittäistä roolia. Hän esiintyi ennen As the World Turns -uraansa jo Guiding Light -sarjassa 1950-luvun alussa.
Wagner oli naimisissa Robert Willeyn kanssa vuodesta 1954. Hänen puolisonsa kuoli vuonna 2009. Wagnerille myönnettiin vuonna 2004 Emmyn Lifetime Achievement Award.
Aiheesta muualla

Helen Wagner Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Heinz Linge

| Heinz Linge |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1913  Bremen Saksan keisarikunta
Kuollut: 24. kesäkuuta 1980 (67 vuotta)  Bremen, Länsi-Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1932-1945
Sotilasarvo:  SS-Sturmbannführer
Joukkoyksikkö:  SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitler
Heinz Linge (23. maaliskuuta 1913 Bremen Saksan keisarikunta – 24. kesäkuuta 1980 Bremen, Länsi-Saksa) oli Adolf Hitlerin henkilökohtainen palvelija ja palveluskunnan johtaja. Linge liittyi vuonna 1932 kansallissosialistiseen puolueeseen ja SS:ään. Vuonna 1933 hänet siirrettiin SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitleriin ja vuonna 1935 hotellikoulun kurssin jälkeen Hitlerin sotilaspalvelijaksi, josta hänet vuonna 1939 ylennettiin Hitlerin henkilökohtaiseksi sotilaspalvelijaksi. Korkein arvo SS-Sturmbannführer.
Kolmannen valtakunnan viimeisinä päivinä Hitler käski Lingeä ja adjutanttiaan Otto Günscheä hävittämään ruumiinsa ja vaimonsa Eva Braunin ruumiit. Linge oli ensimmäinen, joka näki Hitlerin kuolleena.
Linge joutui 2. toukokuuta 1945 puna-armeijan sotavangiksi. Lingeä kuulusteltiin NKVD:ssä vuosina 1948–1949. Josif Stalinille Hitleristä kirjoitettu kirja perustui pitkälti hänen ja Hitlerin adjutantti Otto Günschen kuulusteluihin. Vuonna 1950 hänet tuomittiin 25 vuodeksi pakkotyöhön. Linge vapautettiin kuitenkin jo vuonna 1955 Saksan liittotasavaltaan.
Harry Brandelius

| Harry Brandelius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. kesäkuuta 1910 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 5. syyskuuta 1994 (84 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Muusikko
Laulukielet:  ruotsi
Aktiivisena:  1938–1978
Tyylilajit:  iskelmä
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Harry Torbjörn Brandelius (14. kesäkuuta 1910 – 5. syyskuuta 1994) oli ruotsalainen iskelmälauluja. Hän on yksi maansa suosituimmista iskelmälaulajista, ja hänet valittiinkin Sveriges Radion järjestämässä yleisöäänestyksessä maansa vuosisadan iskelmälaulajaksi. Hänen ensimmäinen suurmenestys oli laulu "Han hade seglat för om masten" ("Vanha merimies muistelee"), jonka hän levytti vuonna 1938. Brandelius teki Suomessa monta kiertuetta, joissa häntä säesti George de Godzinsky. Kotimaansa ja Suomen lisäksi hän esiintyi usein Norjassa ja Yhdysvalloissa, jossa hän esiintyi pohjoismaisille siirtolaisille. Brandeliuksen levytysura kesti 40 vuotta, kun hän levytti viimeiset laulunsa vuonna 1978.
Filmografia

Ruunun reippaat rakkarit (Kronans käcka gossar, 1939)
Vanhan kujan sävel (Melodin från Gamla Sta'n, 1939)
Aiheesta muualla

Harry Brandelius Elonetissä.
Harry Brandelius Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Harriet Eriksson

| Harriet Eriksson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Muut nimet:  Harriet Etelävuori
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1947 (ikä 77)
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  lentomäntä, malli
Puoliso:  Martti Etelävuori
Lapset:  2
Harriet Etelävuori (o.s. Eriksson, s. 30. maaliskuuta 1947) on suomalainen lentoemäntä ja malli. Hänet valittiin Miss Suomeksi vuonna 1969.
Missinä

Miss Suomeksi valinnan aikaan Turussa asunut, ruotsia äidinkielenään puhunut Harriet Eriksson oli 21-vuotias merkonomi ja hän oli töissä laivanvarustamossa. Pituutta hänellä oli 175 senttimetriä. Erikssonin I perintöprinsessaksi valittiin 18-vuotias Päivi Raita ja II perintöprinsessaksi 20-vuotias Crista Oinonen.
Erikssonin kilpailuun ilmoittaneet ystävät saivat palkkioksi 1 000 markkaa. Miss Suomi voitti 2 000 markkaa, kaulakorun ja kookkaan pokaalin.
Missiurallaan Harriet Eriksson voitti Miss Skandinavia -kilpailun, sijoittui toiseksi Miss Universum -kilpailussa ja neljänneksi Miss Maailma -kilpailussa.
Työura

Työuransa Harriet Etelävuori on tehnyt lentoemäntänä, mutta hän teki samaan aikaan myös mallintöitä, ja oli jopa Eileen Fordin tunnetun mallitoimiston listoilla New Yorkissa. Etelävuoren mallinura kesti kaikkiaan noin 20 vuotta. Mallintöiden vähennettyä 1990-luvulle tultaessa hän jätti ne kokonaan ja työskenteli pelkästään lentoemäntänä.
Yksityiselämä

Harriet Eriksson avioitui vuonna 1969 Martti Etelävuoren kanssa. Pariskunta sai kaksi poikaa, joista vanhin on muusikko Niclas Etelävuori.
Keskellä vuoden 1969 Miss Suomi Harriet Eriksson, vasemmalla toiseksi sijoittunut Päivi Raita ja oikealla kilpailun kolmas, Crista Oinonen.
Haditha

| Haditha (حديثة‎, Hadītha, Ḥadīṯa) |
| --- | --- |

 Haditha
 Koordinaatit: 34.1404°N, 42.3798°E 
Valtio:  Irak
Maakunta:  Anbarin maakunta
Piirikunta:  Hadithan piirikunta
Väkiluku (1/2014)  (Koko Hadithan piirikunnan väkiluku.):  90 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haditha (arab. ‏حديثة‎‎, Hadītha, Ḥadīṯa) on kaupunki Länsi-Irakin Anbarin maakunnassa, Eufratjoen oikeanpuolisella eli lounaisella rannalla. Maakuntakeskus Ramadi sijaitsee kaupungista linnuntietä 115 kilometriä ja pääkaupunki Bagdad 208 kilometriä itäkaakkoon.
Kahdeksan kilometriä kaupungin pohjoispuolella sijaitsee Hadithan vesivoimalapato.
Haditha on Anbarin maakunnan Hadithan piirikunnan hallintokeskus. Tammikuussa 2014 julkaistussa YK:n Irakin analyysiyksikön katsauksessa Hadithan piirikunnassa arvioitiin asuvan 6 prosenttia koko maakunnan väestöstä (1,482 milj. as.) eli noin 90 000 ihmistä. Sittemmin suuri osa väestöstä on paennut väkivaltaisuuksia pois kotiseudultaan.
Yhdysvaltojen johtamien Nato-maiden liittouma on tehnyt vuosina 2014–2015 monia ilmaiskuja Isisin taistelijoiden valtaaman piirikunnan alueelle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Haditha News (englanniksi) (abcnews.go.com)
An Iraqi Massacre, a Light Sentence and a Question of Military Justice (27.1.2012) (englanniksi) (nytimes.com)
Haditha (englanniksi) (globalsecurity.org)
Günter Behnisch

Günter Behnisch (12. kesäkuuta 1922 Lockwitz, Saksa – 12. heinäkuuta 2010 Stuttgart, Saksa) oli saksalainen arkkitehti. Toisen maailmansodan aikana hänestä tuli yksi Saksan nuorimmista sukellusvenekomentajista. Myöhemmin Behnischistä tuli yksi merkittävimmistä dekonstruktivismia edustavista arkkitehdeistä. Hänen huomattavia projektejaan olivat Münchenin olympiapuisto ja Länsi-Saksan parlamentti Bonnissa.
Lapsuus ja nuoruus

Behnisch syntyi keskimmäisenä kolmesta lapsesta Lockwitzissa Dresdenin lähellä. Hän kävi useita kouluja, koska hänen sosiaalidemokraatti-isänsä pidätettiin, erotettiin ja siirrettiin uudelleen Chemnitziin natsisaksalaisten toimesta.
Vuonna 1939 17-vuotias Behnisch liittyi vapaaehtoisena laivastoon (Kriegsmarine), mikä oli vähemmän työläs vaihtoehto pakolliselle työvoimapalvelulle tai armeijan asevelvollisuudelle. Lopulta hänestä tuli U-veneen upseeri ja hän palveli U-952:ssa. Lokakuussa 1944 hänestä tuli yksi nuorimmista U-veneiden komentajista (U-2337). Toisen maailmansodan lopussa hän luovutti sukellusveneensä briteille ja joutui sotavangiksi Featherstonen linnaan Northumberlandiin, Englantiin.
Behnisch opiskelin alun perin muurariksi ja hän lähti vuonna 1947 opiskelemaan arkkitehtuuria Stuttgartin teknilliseseen yliopistoon.
Ura arkkitehtinä

Yksi hänen merkittävimmistä rakennuksistaan oli Länsi-Saksan pääkaupungin Bonnin uusi parlamentti. Vaikka hän voitti arkkitehtisuunnittelukilpailun jo vuonna 1973, rakentaminen alkoi vasta vuonna 1987 ja rakennus valmistui vuonna 1992.
Behnisch perusti oman arkkitehtitoimiston Stuttgartissa vuonna 1952 ja vuonna 1966 siitä tuli Behnisch & Partner. Vuosina 1967–1987 hän toimi arkkitehtuurin, rakennussuunnittelun ja teollisuusrakennustekniikan professorina Darmstadtin teknisessä yliopistossa.
Hänen poikansa Stefan Behnisch perusti erillisen yrityksen, Behnisch Architektenin vuonna 1989.
Valmistuneet projektit

1972 Münchenin olympiapuisto, Saksa
1992 Saksan parlamentin täysistuntorakennus (Bundestag), Bonn, Saksa
1993 Taideakatemian rakennus, Berliini, Saksa
1997 Valtion selvityspankki - Landesgirokasse Stuttgart, Saksa
1998 Lennonjohtotorni, Nürnbergin lentokenttä, Saksa
2002 Pohjois-Saksan valtion selvityspankki, Hannover, Saksa
2003 Genzyme Center, Cambridge, Massachusetts, USA
2005 Solujen ja biomolekyylien tutkimuskeskus, Toronto, Kanada
2005 Hotel Adlonin laajennus, Berliini, Saksa
Aiheesta muualla

Benisch Architekten benisch.com
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Günter Behnisch
Behnischin suunnittelema Münchenin olympiapuisto
Käännös suomeksi
Hanan al-Shaikh

Hanan al-Shaikh vuonna 2008.
Hanan al-Shaikh (s. 12. marraskuuta 1945 Beirut) on libanonilainen nykykirjailija. Hänen teoksensa Kaukana Lontoossa (إنها لندن يا عزيزي) on julkaistu suomeksi vuonna 2003.
Helen Traubel

| Helen Traubel |
| --- | --- |
 Helen Traubel Deep In My Heart-elokuvan trailerissa vuonna 1954.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1899 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat
Kuollut: 28. heinäkuuta 1972 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Tyylilajit:  ooppera, populaarimusiikki
Yhtyeet:  St. Louisin sinfoniaorkesteri, New Yorkin filharmonikot, Philadelphian orkesteri
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Helen Traubel etualalla Pipe Dream -musikaalissa
Helen Traubel (20. kesäkuuta 1899 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat – 28. heinäkuuta 1972 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli keskeinen Richard Wagnerin tulkki, mutta hän nautti suosiota myös populaarimusiikin parissa.
Traubel alkoi käydä laulutunneilla 13-vuotiaana ja keskeytti high schoolin omistautuakseen päätoimisesti laulamiselle. Hän teki konserttidebyyttinsä vuonna 1925 St. Louisin sinfoniaorkesterin kanssa. Traubel esiintyi St. Louisin sinfoniaorkesterin kanssa useissa Yhdysvaltojen Keskilännen ja etelän kaupungeissa. Hän lauloi New Yorkin filharmonikkojen kanssa vuonna 1926 ja piti myöhemmin konserttisarjan Philadelphian orkesterin kanssa.
Toukokuussa 1937 Traubel teki Metropolitan-oopperassa Mary Rutledgen roolin Walter Damroschin oopperassa The Man Without a Country. New Yorkin -konserttidebyyttinsä hän teki The Town Hallissa lokakuussa 1939. Metropolitan-oopperan säännöllisellä kaudella hän esiintyi ensimmäisen kerran Sieglindena Wagnerin Valkyyriassa joulukuussa 1939. Kirsten Flagstadin lähdettyä vuonna 1941 Traubelista tuli Metropolitan-oopperan johtava Wagner-sopraano. Hän teki useita kansallisia sekä Euroopan-kiertueita ja oli suosittu levyttäjä. Hän lauloi usein myös radiossa, televisiossa ja yökerhoissa.
Traubel aloitti myös kirjallisen uran The Ptomaine Canary -teoksella vuonna 1950. Toisena romaanina ilmestyi vuonna 1951 The Metropolitan Opera Murders. Metropolitan-oopperan yleisjohtaja Rudolf Bing vastusti vuonna 1953 jyrkästi Traubelin esiintymisiä New Yorkin yökerhoissa, joten Traubel sanoi irti sopimuksensa Metropolitan-oopperassa. Tämän jälkeen hän esiintyi Broadwaylla Rodgers ja Hammerstein -musikaalissa Pipe Dream (1955) ja useissa elokuvissa. Vuonna 1959 hän julkaisi omaelämäkertateoksen St. Louis Woman.
Aiheesta muualla

Helen Traubel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)