stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert Falcon Scott

| Robert Falcon Scott |
| --- | --- |
 Robert Falcon Scott (1905).
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1868 Devonport, Devon, Englanti
Kuollut: 29. maaliskuuta 1912 (43 vuotta) Rossin jäähylly, Etelämanner
Kansalaisuus:  Englanti
Ammatti:  upseeri ja tutkimusmatkailija
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Robert Falcon Scott (6. kesäkuuta 1868 Devonport, Devon, Englanti – 29. maaliskuuta 1912 Rossin jäähylly, Etelämanner) oli Royal Navyn upseeri ja Etelämantereen tutkimusmatkailija. Scott ja hänen retkikuntansa hävisivät niukasti Roald Amundsenin ryhmälle kamppailun saavuttaa ensimmäisenä etelänapa. Scottin ryhmä kuoli Rossin jäälautalla yrittäessään palata takaisin tukikohtansa suojiin.
Kesäkuussa 1910 Scott aloitti matkansa kohti etelänapaa laivallaan Terra Novalla. Matkalla Scott sai kuulla, että Roald Amundsen suuntasi myös etelään. Norjalaisen ja brittiläisen tutkimusmatkailijan välillä syntyi kilpajuoksu etelänavalle, vaikka Scott oli suunnitellut suorittavansa tieteellisiä tutkimuksia osana matkaa. Scott jatkoi tutkimuksiaan ja saikin paljon tietoa geologiasta eläintieteeseen ja meteorologiaan.
Saapuessaan etelänavalle tammikuussa 1912 viisimiehinen ryhmä tajusi Amundsenin käyneen siellä jo kuukautta aiemmin. Amundsen palasi tukikohtaansa ilman ongelmia, mutta Scottin ryhmä menehtyi palatessaan etelänavalta äärimmäisen kylmissä olosuhteissa. Sakea lumisade ja se, että Scott kieltäytyi luopumasta ryhmän keräämistä kivinäytteistä, olivat myös osaltaan hidastamassa ryhmän kulkua ja johtamassa tuhoisiin seurauksiin.
Scottin kuolemasta julkistettiin lokakuussa 2017 uusia tulkintoja, että kesken matkan paluumatkalle lähetetty Edward Evans olisi tyhjentänyt ruokavaraston, joka oli tarkoitettu Scottin väelle, kun he palaisivat navalta.
Terra Novan palattua retkeltä sen osti sen aiempi omistaja, ja aluksella oli pitkä historia retken jälkeen. Törmättyään jäävuoreen alus upposi Grönlannin rannikolla vuonna 1943 ja löytyi sattumalta vuonna 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Falcon Scott Wikimedia Commonsissa
Terra Nova jäiden ympäröimänä
Pyhän Yrjön kirkko (Maarianhamina)

| Pyhän Yrjön kirkko S:t Görans kyrka |
| --- | --- |
 Pyhän Yrjön kirkko Maarianhaminassa.
Sijainti:  Maarianhamina
Koordinaatit:  60°05′50″N, 019°56′05″E
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Porvoon hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1926–1927
Suunnittelija:  Lars Sonck
Materiaali:  kivi
Tyylisuunta:  kansallisromantiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Yrjön kirkko sisältä.
Pyhän Yrjön kirkko (ruots. S:t Görans kyrka) on Maarianhaminan kaupunginkirkko.  Se rakennettiin vuosina 1926–1927, ja sen suunnitteli suomalainen arkkitehti Lars Sonck. Kirkon interiöörin suunnittelusta on vastannut taiteilija Bruno Tuukkanen. Porvoon hiippakunnan piispa Max von Bonsdorff vihki kirkon käyttöön 11. joulukuuta 1927.
Kirkko rakennettiin merenkulkuneuvos August Trobergin ja hänen puolisonsa Johanna Trobergin lahjoitusrahojen turvin. Myös kirkon esineistö on saatu lahjoituksina. Kirkon torni kohoaa 30 metrin korkeuteen, ja sen 37-äänikertaiset urut ovat Ahvenanmaan suurimmat. Urut on rakentanut Ruotsin Gammelstadissa toimiva Grönlundin urkurakentamo vuonna 1969 ja ne on uudistettu vuonna 1982.
Vanhin kirkon tornissa olevista kolmesta kirkonkellosta on peräisin Bomarsundin linnoituksen ortodoksisesta kirkosta. Kello vietiin vuoden 1854 Bomarsundin taistelun jälkeen sotasaaliina Lontoon Toweriin, josta se myytiin 1920-luvulla takaisin ahvenanmaalaisille.
Jeesuksen elämänvaiheita syntymästä ylösnousemukseen kuvaava alttaritaulu sekä Pyhää perhettä ja apostoleja esittävät lasimaalaukset ovat Bruno Tuukkasen työtä vuosilta 1959 ja 1961. Graniittinen kastemalja, jonka maljaosa ja kansi ovat hopeaa, on vuodelta 1934.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Yrjön kirkko (Maarianhamina) Wikimedia Commonsissa
Maarianhaminan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
S:t Görans kyrka Maarianhaminan seurakunnan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ruonankartanon lääni

Ruonankartanon lääni oli keskiajalla Sauvoon perustettu hallintoalue. Ruonankartano toimi kruununkartanona, joka toimi hallintokeskuksena ja mahdollisesti myös Halikonlahden turvaajana. Kartanoa ympäröivä alue muodostettiin kartanolääniksi, jonne asutettiin ruotsalaisia uudisasukkaita raivaamaan maatiloja ja tekemään päivätöitä ja tuottamaan elintarvikkeita kartanon ylläpitämiseksi.
Varhaisin maininta Ruonankartanosta on vuodelta 1350, jolloin kuningas Maunu Eerikinpoika myi kartanon siirtokuntineen Turun linnanhaltijalle Gerhard Skyttelle. Todennäköisesti kartano ja lääni on muodostettu kuitenkin jo 1200-luvun alkupuolella. Kartanoläänin merkitys lienee liittynyt alueen hallintaan ja hallintoon ja sillä lienee ollut sotilaallista merkitystä ennen Turun linnan valmistumista. Vallan vakiintuessa kruunu pystyi myymään kartanon pois, mutta sen läänitys säilyi. Siitä ei ole tietoa, kuinka paljon uudisasukkaita Sauvoon muutti, mutta kartanoläänin perustus lienee Sauvon merkittävin asuttamistoimenpide Ruotsin vallan ajalta.
Paikallishallinnon kehittyessä Ruonankartanon läänistä tuli muusta Sauvosta irrallinen hallintoalue, jolla oli muodosti oman käräjäpiirinsä ja veronkantoalueensa. Viimeistään vuonna 1405 perustettu Sauvon hallintopitäjä oli oma yksikkönsä, mutta molemmat kuuluivat samaan seurakuntaan. Ruonankartanon erikoisuus oli, että läänin kaikki tilat olivat kruununtiloja, jotka kantoivat veronsa kartanolle. 1540-luvulla veroasiakirjat kertovat Ruonankartanon alaisuuteen kuuluvan 56 lampuotia,joiden asukkaat olivat ilmeisesti pääosin ruotsinkielisiä.[lähde? ]
Lääni jakautui neljään niin sanottuun verokuntaan, joihin kuuluivat seuraavat kylät: Träskbyn verokunnassa Träskby, Kosundböle, Dikarböle, Brittsböle, Rikaniemi, Österkulla ja Västerkulla. Ambölen verokunnassa Korsniemi, Sunnanberg, Amböle, Sarapisto, Brännkärr, Stångberg, Rajalahti, Mattböle ja Haddböle. Lattmarkin verokunnassa Palike, Lattmark, Slätsböle, Kuggböle, Siuri, Alsböle, Martböle, Holvastböle ja Birkkärr. Skörsbölen verokunnassa Svartsböle, Lurböle, Skörsböle, Finkulla ja Dalen.
Hetkellisesti Ruonankartanon läänistä tuli laajemman voutikunnan keskus, kun uusia vuotikunta perustettiin 1500-luvun puolivälissä. Uudistus peruttiin kuitenkin pian ja Ruonankartano menetti erityisasemansa. 1500-luvun lopulla Ruonankartanon läänin asema alkoi muuttua epäselvemmäksi ja alueen asioita käsiteltiin jo Sauvon käräjillä. Viimeisen kerran läänin omat käräjät mainitaan vuonna 1616. Lopullisesti kartanolääni häviää asiakirjoista kokonaan 1600-luvun aikana, sen kruununtilat ovat sulautuneet alueen kartanoihin ja alueesta on tullut osa Sauvon hallintopitäjää.
Rusorintamesikko

| Rusorintamesikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Sieppomesikot Conopophila
Laji::  albogularis
Kaksiosainen nimi
 Conopophila albogularis  (Gould, 1843) 
Katso myös
   Rusorintamesikko Wikispeciesissä   Rusorintamesikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rusorintamesikko (Conopophila albogularis) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Rusorintamesikkoa tavataan Australian pohjoisosissa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Robert Noyce

| Robert Noyce |
| --- | --- |
 Robert Noyce vuonna 1959.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. joulukuuta 1927 Burlington, Iowa, Yhdysvallat
Kuollut: 3. kesäkuuta 1990 (62 vuotta) Austin, Texas, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Grinnell College, Massachusetts Institute of Technology
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Fairchild Semiconductorin ja Intelin yksi perustajista.
Robert Norton Noyce (12. joulukuuta 1927 – 3. kesäkuuta 1990) oli yhdysvaltalainen fyysikko, keksijä ja liikemies. Hän oli perustamassa Fairchild Semiconductoria vuonna 1957 ja Inteliä vuonna 1968. Noycea pidetään, yhdessä Jack Kilbyn kanssa, mikropiirin keksijänä.
Ura

Noyce suoritti fysiikassa kandidaatin tutkinnon Grinnell Collegessa vuonna 1949 ja väitteli tohtoriksi MIT:ssä vuonna 1953. Valmistuttuaan Noyce liittyi William Shockleyn johtaman Shockley Semiconductor Laboratoryn palvelukseen. Vuonna 1957 hän lähti Shockleylta seitsemän muun kanssa, jotka perustivat Fairchild Semiconductorin. Vuonna 1968 Noyce perusti Intelin yhdessä Gordon Mooren kanssa. Noyce toimi Intelin ensimmäisenä toimitusjohtajana vuosina 1968–1975.
Noyce kehitti käytännöllisen mikropiirin vuonna 1959 ja sai sille patentin. Jack Kilby oli tehnyt itsenäisesti jo hieman aiemmin toimivan mikropiirin puolijohteella, mutta Noycen työ Jean Hoernin työn pohjalta mahdollisti käytännöllisen mikropiirin. Hoernin keksimän suojaavan oksidikerroksen avulla "flying wire" -liitokset voitiin poistaa ja kaikki komponentit voitiin rakentaa piikiekon yhdelle puolelle. Nykyisin Kilby ja Noyce jakavat kunnian keksinnöstä.
Intelin pääkonttori Robert Noyce Building on nimetty Noycen mukaan. Hän sai IEEE:n myöntämän kunniamitalin vuonna 1978 ja IEE:n myöntämän Faradayn mitalin vuonna 1979.
Aiheesta muualla

Noyce Foundation (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Rusopöllönen

| Rusopöllönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Kirkupöllöset Megascops
Laji::  vermiculatus
Kaksiosainen nimi
 Megascops vermiculatus  (Ridgway, 1887) 
Synonyymit
 Otus vermiculatus 
Katso myös
   Rusopöllönen Wikispeciesissä   Rusopöllönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rusopöllönen (Otus vermiculatus aiemmin Megascops vermiculatus) on pöllöihin kuuluva lintu. Sen taksonomia vaatii vielä tutkimista. On esitetty että se muodostaisi superlajin lajien O. guatemalae, O. hoyi, O. atricapillus ja O. sanctaecatarinae kanssa. Sitä on pidetty myös samana lajina kuin O. guatemalae, mutta ääni erottaa ne toisistaan. Sen kaksi rotua roraimae ja napensis saattavat muodostaa oman lajinsa, mutta Perusta (helleri) ja Boliviasta (bolivianus) tavatut rodut ovat sulautuneet lajiin napensis, vaikka voivat tosin muodostaa myös alalajit.
Alalajit

ITIS luettelee kolme alalajia:
Megascops vermiculatus napensis (Chapman, 1928)
Megascops vermiculatus roraimae (Salvin, 1897)
Megascops vermiculatus vermiculatus Ridgway, 1887
Rock City (yhtye)

| Rock City> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2003–
Tyylilaji:  hip hop, pop, R&B, calypso, reggae fusion
Kotipaikka:   Saint Thomas, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Theron Thomas Timothy Thomas
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rock City,  tunnetaan myös nimellään  R. City ja Planet VI on vuonna 2003 perustettu yhdysvaltalainen musiikki-ryhmä. Ryhmässä on kaksi jäsentä, veljekset  Theron ja Timothy Thomas, jotka tunnettaan myös taiteilijanimellän A.I. ja Uptown AP.
Priaulx Rainier

Priaulx Rainier (3. helmikuuta 1903 Howick, Natal – 10. lokakuuta 1986 Ranska) oli eteläafrikkalaissyntyinen säveltäjä.
Rainier syntyi vanhemmille, jotka olivat taustaltaan Englannin hugenotteja. Hän aloitti lapsena viulunsoiton opiskelun. Vuonna 1920 hän pääsi Etelä-Afrikan yliopiston stipendillä jatkamaan viulunsoiton opintojaan Royal Academy of Musiciin. Rainier päätti asettua vakituisesti Lontooseen. Hän elätti itsensä aluksi viulunsoitolla, mutta pystyi keskittymään sävellystyöhön vuodesta 1935. 1930-luvulta ovat hänen teoksensa Three Greek Epigrams ja jousikvartetto. Rainier opiskeli lyhyesti Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa ennen toisen maailmansodan puhkeamista. Vuosina 1943–1961 hän toimi Royal Academy of Musicissa sävellysprofessorina.
Rainierin jousikvartetto esitettiin ensimmäisen kerran Lontoossa vuonna 1944. Se esitettiin tämän jälkeen monia kertoja Englannissa ja ulkomailla. Vuonna 1951 Amadeus-kvartetti levytti sen Decca-levymerkille. Doris Humphrey käytti teosta baletissa Night Spell. Rainierin tuotantoon kuuluu myös useita muita kamarimusiikkiteoksia, kuten jousitrio, soolosellosarja ja kamarisävellyksistä suurimuotoisin, The Bee Oracles. Hän sävelsi lisäksi esimerkiksi viulukonserton Due Canti e Finale Jehudi Menuhinin tilauksesta sekä teoksen Concertante for Two Winds and Orchestra Janet Craxtonia ja Thea Kingia varten. Kesäkuussa 1982 Rainier sai Kapkaupungin yliopiston musiikin kunniatohtorin arvon.
Salkhad

| Salkhad |
| --- | --- |
 Näkymä Salkhadiin
 Salkhad
 Koordinaatit: 32°29′N, 36°43′E 
Valtio:  Syyria
Maakunta:  As-Suwaydan maakunta
Piirikunta:  Salkhadin piirikunta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salkhad on kaupunki Syyrian As-Suwaydan maakunnassa.
Historia

Vanhassa testamentissa Salkhad mainitaan nimellä Salka antiikin aikana se oli yksi Houranin alueen merkittävistä asutuskeskuksista. Beduiiniheimo Banu Kalbin päällikkö Hassan bin Mismar joko rakennutti tai laajensi aiemmin olemassa ollutta linnoitusta Salkhadissa vuosina 1073-1074. Linnoitus oli tukikohta beduiinien fatmidien hallitsemaa Damaskosta vastaan tekemillä sotaretkillä. Fatimidien valtaa Syyriassa seurasivat seldžukit, buridit ja zangidit. Salkhad oli läänityksenä useiden eri hallitsijoiden käsissä ja usein sama hallitsija hallitsi myös läheistä Bosra n kaupunkia. Salkhadin linnoitusta laajennettiin merkittävästi aijubidien valtakaudella. 'lzz al-Dln Aybak al-Mu'azzamin hallitessa aluetta läännityksenä vuosina 1214-47 sitadelliin tehtiin suuria laajennustöitä, minkä lisäksi paikalle rakennettiin kaksi karavaaniseraljia ja moskeija. Aybakin jälkeen Salkhadia hallitsivat aijubidien suvun suorat jäsenet.
Vuonna 1260 Salkhadin hävittivät alueelle saapuneet mongolit, joita seurasi Egyptin mamelukkihallitsija Baibars. Salkhadin ja läheisen Bosran strateginen merkitys alkoi vähetä. Se hylättiin lopulta kokonaan osmanien vallattua Syyrian vuonna 1516. Alueen asuttivat uudelleen Libanonista muuttaneet druusit 1800-luvulla. Vanhan linnoituksen rauniot sijaitsevat edelleen kaupungissa kohoavalla jyrkällä kukkulalla.
Ruonalan urheiluhalli

Näkymä hallin parkkipaikalta
Ruonalan urheiluhalli tai Kotkan urheiluhalli on Kotkassa Ruonalan kaupunginosassa sijaitseva urheiluhalli. Halli on myös loka-marraskuussa järjestettävien Kymen Suurmarkkinoiden tapahtumapaikka.
Varustus

Hallissa on 51 × 90 metrin kokoinen jalkapallokenttä, pesäpallokenttä, noin 120 metrin pituinen juoksusuora, hyppy- ja heittoalue, pesäpallokenttä, 3 kpl sulkapallokenttiä ja voimailupiste.
Pyykkilauta

Pyykkilauta ja sinkkinen pesusaavi.
Pyykin pesua käsin, saavissa myös pyykkilauta.
Pyykkilauta eli pesulauta on pyykin käsinpesussa käytettävä työkalu. Se muodostuu puisesta tai metallisesta suorakulmaisesta kehyksestä, jonka keskellä on vierekkäisiä harjanteita sisältävä levy. Perinteisesti levy voi olla tehty puurimoista tai uurretusta puulevystä, aallotetusta sinkkipellistä, messingistä tai lasista. Nykyaikaisimpia pyykkilautamateriaaleja ovat muovit.
Perinteisen pyykkilaudan puukehyksen pystyrimat jatkuvat yleensä alaspäin lyhyinä jalkoina, joiden varassa pyykkilautaa pidetään pesusaavin pohjalla niin, että pyykistä puristuva pesuliuos valuu takaisin pesusaaviin.
Pesuaineliuoksessa liotetun pyykin hankaaminen pyykkilautaa vasten irrottaa likaa kankaan pinnasta ja pakottaa pesuliuosta kankaan läpi, jolloin lika irtoaa tehokkaasti. Emännän tietokirja vuodelta 1958 neuvoo pyykin liottamiseen 4–10 tunnin ajan kylmässä pesuliuoksessa, minkä jälkeen pyykkiä hangataan pesulautaa vasten ensin haaleassa, sitten kuumemmassa pesuliuoksessa. Lopuksi pyykki keitetään pyykkipadassa ja huuhdellaan useaan kertaan puhtaalla vedellä. Menetelmä sopii valkopyykille eli liinavaatteille ja muille lämpöä ja kulutusta kestäville puuvilla- ja pellavavaatteille, ei välttämättä nykyajan värikkäille keinokuituvaatteille.
Vauraissa maissa pyykkilaudan ovat syrjäyttäneet pesukoneet, mutta kehittyvissä maissa pyykkilautaa käytetään yhä paljon. Pyykkilauta on suosittu myös kesämökkioloissa sekä sotilaiden ja muiden liikkuvaa leirielämää vietävien keskuudessa. Pyykkilautaa käytetään myös huovutuksessa.
Historiaa

Puisen, uritetun pyykkilaudan arvellaan olevan peräisin Pohjoismaista 1700–1800-luvuilta. Suomessa ne olivat yleisiä vielä 1920-luvulla, mutta niiden huonona puolena oli lyhyt käyttöikä puupinnan alettua rispaantua hankauksesta ja märkyydestä. Aaltopellistä valmistetun pyykkilaudan patentoi Yhdysvalloissa Stephen Rust vuonna 1833, mutta galvanoidustakin pellistä valmistettu pyykkilauta ruostui melko pian ja saattoi alkaa tahrata vaatteita. Liukkaan ja peräänantamattoman pinnan tarjoavia lasisia pyykkilautoja tunnetaan 1800-luvun puolivälistä alkaen; Suomessa ne alkoivat yleistyä 1930-luvulla. Niiden etuna on myös painavuus, minkä ansiosta ne pysyvät helpommin pystyssä pyykkipaljussa pyrkimättä nousemaan kelluvaan asentoon. Haittapuolena on särkyvyys työn tiimellyksessä ja nopeissa lämpötilan vaihteluissa. Muovisia pyykkilautoja sekä pyykkilaudan ja pesuvadin yhdistelmiä, joissa vadin sisäseinä on osittain aallotettu, käytetään paljon muun muassa Japanissa.
Pyykkilauta soittimena

Pyykkilautoja käytetään myös rytmisoittimena lyömällä ja hankaamalla laudan uritettua pintaa jollakin kovalla esineellä, kuten sormustimilla varustetuin sormin. Pyykkilautaa on käytetty erityisesti varhaisessa jazzissa, zydeco-musiikissa ja skifflessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyykkilauta Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: en:Washboard (laundry) & en:Washboard (musical instrument)
Käännös suomeksi
Poromerkki

Suomessa käytössä olevat korvamerkkien teot
Poromerkki eli poron korvamerkki on omistusmerkki, jolla poron omistussuhde ilmoitetaan. Poronhoitoon merkkien käytön arvellaan tulleen samaan aikaan, kun poronhoito kehittyi suurporonhoidoksi.
Nykyaikana poromerkkien käyttöä säätelee poronhoitolaki. Laissa on nimeltä lueteltu 14 erilaista sanaa eli tekoa tai leikkoa, joita yhdistelemällä muodostetaan kullekin porojen omistajalle yksilöllinen poromerkki, joka leikataan poron korviin terävällä veitsellä. Leader Tunturi-Lappi -yhdistyksen mukaan vasan korvan leikkaaminen ei aiheuta porolle liiallista kipua.
Poromerkissä käytetään seuraavia tekoja: pistel, tiili, pykälä, hanka, rappuhanka, poikki, haara, halki, vita, terotus, ketunkanto, vastahanka, reikä ja reiästä halki sekä linnunvarvas, sekä mahdollisesti jotain paliskuntain yhdistyksen hyväksymää lisämerkkiä.
Teot jaetaan valta- ja pikkusanoihin. Valtasanat ovat isompia ja usein korvan kärjessä. Pikkusanat ovat korvan laidoilla. Merkit luetaan katsoen poroa takaapäin, aloittaen yleensä oikeanpuoleisesta korvasta. Ensin mainitaan valtasanat ja sitten pikkusanat. Esim. "Oikea alta hanka, päältä vita, vasen halki, kaks pykälää päällä".
Aiheesta muualla

Poromerkit ja pilttarekisterit, Paliskunnat.fi
Poromerkki, Paliskunnat.fi
Kaarlo Tyni : Poroja, poromiehiä ja poromerkkejä, Helsingin Sanomat, 01.01.1938, nro 1, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Salkoase

Hilpareilla aseistautuneita näyttelijöitä
Salkoaseet (engl. polearms, pole arms tai pole weapons) ovat keskiaikaisia ja uuden ajan alkupuolen kahdella kädellä käytettäviä jalkaväen aseita, jotka koostuvat noin 2–2,5 metrin pituisesta salosta, jonka toisessa päässä on pisto- tai lyömäkärki. Salkoaseet ovat yksinkertaisia valmistaa ja niiden käyttö massataistelussa on helppo oppia. Ne olivat yleisiä jalkaväen aseita aina 1500-luvulle asti, jolloin pitkä pistokeihäs, piikki, sekä sulkeisjärjestysohjesääntöjen synty ja jalkaväen kouluttaminen taistelemaan yhtenäisenä järjestäytyneenä yksikkönä syrjäytti niiden käytön.
Salkoaseiden käyttö kuitenkin yleistyi väliaikaisesti Euroopassa, kun Ranskan suuri vallankumous alkoi ja köyhälistöön kuuluvat tarvitsivat halpoja aseita. Vallankumoukselliset joukot saivat nopeasti tarvittavan määrän aseita muuttamalla maataloustyökaluja erityyppisiksi salkoaseiksi.
Tyypillisiä salkoaseita ovat hilpari, piilu, partisaani, pertuska, partakirves, tapparakeihäs ja sotavarsta.
Muita aseita, joille ei ole suomenkielisiä nimiä, ovat mm:
fouchard tai guisarme: viikatteesta terä suoristamalla valmistettu lyömäase
billhook: vesurista valmistettu salkoase, jossa vesurin päähän on lisätty pistokärki ja takapuolelle vasaramainen piikki
svärdstav: noin parimetrisen salon päähän kiinnitetty kaksiteräinen miekka
yanyue dao eli kuunsirppi: kiinalainen, terän muodosta nimensä saanut salkoase
glaive: salon päähän kiinnitetty sapeli. Miltei identtinen japanilaisen naginatan kanssa.
Morgenstern tai goedendag: kahden käden piikkinuija
plançon à picot: kahden käden nuija, jossa on lisäksi panssarinpuhkaisupiikki
bec de corbin: kirjaimellisesti "korpinnokka". Kahden käden sotavasara, jossa on panssarinpuhkaisupiikki. Lucerne hammer, "Luzernin vasara" on samankaltainen ase
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salkoase Wikimedia Commonsissa
SD Lemona

Sociedad Deportiva Lemona on espanjalainen jalkapalloseura, joka tulee Lemoan kaupungista Espanjasta. Joukkue on perustettu vuonna 1923 ja se pelaa tällä hetkellä maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Se pelaa kotiottelunsa 5 000-paikkaisella Estadio Arlonagusialla.
Joukkue on pelannut historiansa aikana kansallisella tasolla Segunda División B:ssä sekä Tercera Divisiónissa.
SEA

SEA tai Sea voi tarkoittaa seuraavia:
Entinen Suomen elokuva-arkisto, nykyisin Kansallinen audiovisuaalinen arkisto
Suomen Evankelinen Allianssi
Seattle-Tacoman kansainvälinen lentoasema
Yleistä lyhennelmää hakukonemainonnasta (search engine advertising)
Sea, seuraavien henkilöiden sukunimi:
Daniela Sea (s. 1977), yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”SEA”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Roberto Heras

| Roberto Heras |
| --- | --- |
 Roberto Heras vuoden 2005 Espanjan ympäriajossa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Roberto Heras Hernández
Syntynyt: 1. helmikuuta 1974 (ikä 50)
Kansalaisuus:   Espanja
Pyöräilijä
Pituus:  172 cm
Paino:  59 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  mäkimies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1997–2000 2001–2003 2004–2005:  Kelme–Costa Blanca U.S. Postal Service Liberty Seguros
Suurimmat voitot
 Ranskan ympäriajo joukkueaika-ajo (2003) Italian ympäriajo etappivoitto (1999) Espanjan ympäriajo Kokonaiskilpailu (2000, 2003, 2004, 2005) Pistekilpailu (2000) Yhdistelmäkilpailu (2002, 2004) 10 etappivoittoa (1997, 1998, 2000, 2002–2005) Muut etappikilpailut Katalonian ympäriajo (2002) 
 Tiedot päivitetty: 28.8.2022 
Roberto Heras Hernández (s. 1. helmikuuta 1974 Béjar, Espanja) on espanjalainen uransa päättänyt maantiepyöräilijä, joka voitti  Espanjan ympäriajon ennätykselliset neljä kertaa. Vuonna 2005 neljännen voittonsa jälkeen Heras tuomittiin EPO:n käytöstä ja hänen neljäs voittonsa mitätöitiin. Kärsittyään dopingrangaistuksen Heras ilmoitti joulukuun lopussa 2007 lopettavansa uransa ammattilaispyöräilijänä  Heras valitti doping-rangaistuksestaan Kastilia ja Leónin siviilituomioistuimeen ja kävi läpi mittavan oikeustaistelun. Hän sai Espanjan ympäriajon neljännen voittonsa takaisin vuonna 2012. Vuonna 2016 Espanjan viranomaiset tuomittiin maksamaan 724 000 euroa korvauksia Herasille menetetyistä ansioista.