stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laura Kolbe
Teoksia > Kirjoittanut

Hotelli Kämp – lyhyt historia (1985)
Kulosaari – unelma paremmasta tulevaisuudesta (väitöskirja, Otava 1988)
Kuningatar Kristiina – aikansa eurooppalainen (Matti Klingen, Marja-Liisa Nevalan ja Päivi Setälän kanssa, Otava 1990)
Suomen ylioppilas (Matti Klingen kanssa, Otava 1991)
Sivistyneistön rooli. Helsingin yliopiston ylioppilaskunta 1944-1959 (Otava, 1993)
Traditio – murros – jatkuvuus. Helsingin II normaalikoulu 125 vuotta (1994)
Eliitti, traditio, murros: Helsingin yliopiston ylioppilaskunta 1960–1990.  (Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan historia 6)  Helsingissä:  Otava, 1996.  ISBN 951-1-14475-8
Helsingin historia vuodesta 1945 III (Heikki Helinin kanssa, Helsingin kaupunki 1999)
Helsinki – Itämeren tytär (Matti Klingen kanssa, Otava 1999)
Kaupungissa kasvanut.  Helsinki:  Kirjapaja, 2005.  ISBN 951-607-185-6
Järvinen, Katriina & Kolbe, Laura: Luokkaretkellä hyvinvointiyhteiskunnassa: Nykysukupolven kokemuksia tasa-arvosta.  Helsinki:  Kirjapaja, 2007.  ISBN 978-951-607-572-6
Ihanuuksien ihmemaa.  Helsinki:  Kirjapaja, 2010.  ISBN 978-952-247-054-6
Senaatintori - Suomen sydämessä (& Anja Kervanto Nevanlinna). 2012
Yläluokka - olemisen sietämätön vaikeus, 2014
Kolbe, Laura – Nyström, Samu – Vesikansa, Jyrki: Helsinki 1945: pääkaupunki ja rauha.  Helsinki:  Minerva, 2015.  ISBN 978-952-312-192-8
Nykyajan nainen: Pirkko ”Pii” Kolbe – äiti ja toimittaja, 2016
Kolbe, Laura & Åström, Anna-Maria: Helsingin historia vuodesta 1945. 5, Kaupunkilaisten Helsinki.  Helsinki:  SKS, 2016.  ISBN 978-952-222-676-1
Koti, katu, kortteli : kaupunki ja moderni mieli.  Helsinki:  Kirjapaja, 2018.  ISBN 978-952-288-941-6
Kolbe, Laura & Nyström, Samu & Tala, Henrik: Helsinki 1939 : pääkaupunki ja suuri käänne.  Helsinki:  Minerva, 2019.  ISBN 978-952-312-888-0
Kolbe, Laura & Järvinen, Katriina: Sopivia ja sopimattomia : lempi, luokka ja suomalainen parisuhde.  Helsinki:  Kirjapaja, 2019.  ISBN 978-952-354-072-9
Keho : matkoja ikään, mieleen ja minuuteen.  Helsinki:  Kirjapaja, 2022.  ISBN 978-952-354-554-0
Teoksia > Toimittanut

Suomen kulttuurihistoria I–V (Tammi 2002–2005)
Aiheesta muualla

Laura Kolbe ja kaupungistuva Suomi. Yle Elävä arkisto.
Kolbe, Laura hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  ORCID 
Henkilöt:  DDB  Ritva  Elonet  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Solmukohta

Solmukohta (ruots. Knutpunkt, norj. Knutepunkt, tansk. Knudepunkt) on yhteispohjoismainen live-roolipelejä käsittelevä tapahtuma ja konferenssi. Ohjelmaan kuuluvat larppien lisäksi luennot, paneelikeskustelut ja työpajat sekä muihin harrastajiin tutustuminen.
Solmukohta on järjestetty vuosittain 1997 lähtien kiertävällä vuorolla kaikissa Pohjoismaisissa pääkaupungeissa Islannin Reykjavíkia lukuun ottamatta. Tapahtuma järjestetään vapaaehtoisvoimin, ja tukia on saatu myös isäntämaiden kulttuuri- ja opetusministeriöiltä. Tapahtuman taustalla ei ole varsinaista organisaatiota, vaan järjestäminen pohjautuu enemmänkin traditioon.
Tapahtuman painopiste on hyvin esillä olevan pelaamisen ohella myös laajassa puheohjelmassa. Tähän sisältyy niin luentoja, työpajoja kuin paneelikeskusteluitakin.
Vuodesta 2003 alkaen tapahtuman yhteydessä on järjestetty muutaman päivän kokoontuminen isäntämaan pääkaupungissa ennen varsinaista tapahtumaa. Tämän aikana painopiste on enemmänkin ystävien tapaamisessa ja isäntämaan nähtävyyksiin tutustumisessa kuin varsinaisessa keskustelussa. Vieraat esimerkiksi asuvat paikallisten osallistujien vieraana ja vasta tapahtuman alkaessa siirrytään itse konferenssipaikalle.
Alun perin tapahtumalla oli osallistujia lähinnä pohjoismaista, mutta viime vuosina osallistujien joukossa on alkanut näkyä myös saksalaisia, italialaisia, yhdysvaltalaisia, ranskalaisia ja venäläisiä. Saksalaiset vakiokävijät järjestävät Saksassa omaa pienimuotoista tapahtumaa Solmukohdan inspiroimana.
Tapahtuman nimi vaihtuu järjestävän maan pääkielen mukaan, mutta tarkoittaa aina samaa kyseisellä kielellä.
Historia

Knutepunkt 1997: Norja (Oslo)
Knutpunkt 1998: Ruotsi (Tukholma)
Knudepunkt 1999: Tanska (Kööpenhamina, Tårnby Gymnasium)
Solmukohta 2000: Suomi (Helsinki)
Knutepunkt 2001: Norja (Oslo)
Knutpunkt 2002: Ruotsi (Tukholma)
Knudepunkt 2003: Tanska (Kööpenhamina, Tårnby Gymnasium)
Solmukohta 2004: Suomi (Helsinki/Espoo, Hotelli Matinlahti)
Knutepunkt 2005: Norja (Oslo/Harestua, Viubråtan Aktivitetssenter)
Knutpunkt 2006: Ruotsi (Tukholma/Barnens Ö)
Knudepunkt 2007: Tanska (Kööpenhamina/Helsinge, Bymose Hegn Hotel & Kursuscenter)
Solmukohta 2008: Suomi (Helsinki/Nurmijärvi, Kokoushotelli Kiljavanranta)
Knutepunkt 2009: Norja (Oslo/Hurdal, Haraldvängen)
Knutpunkt 2010: Ruotsi (Tukholma/Katrineholm, Fiskeboda)
Knudepunkt 2011: Tanska (Kööpenhamina/Helsinge, Bymose Hegn Hotel & Kursuscenter)
Solmukohta 2012: Suomi (Nurmijärvi, Kokoushotelli Kiljavanranta)
Knutepunkt 2013: Norja (Oslo/Hurdal, Haraldvängen)
Knutpunkt 2014: Ruotsi (Edelsberga, Gullbrannagården)
Knudepunkt 2015: Tanska (Ringe)
Solmukohta 2016: Suomi (M/S Silja Symphony, Helsingin ja Tukholman välillä)
Knutepunkt 2017: Norja (Oslo)
Knutpunkt 2018: Ruotsi (Lund)
Knudepunkt: 2019: Tanska (Vejen)
Solmukohta 2020: Suomi (Tampere, Scandic Rosendahl)
Knutepunkt 2021: Norja (Oslo)
Knutpunkt 2022: Ruotsi (Linköping)
Knudepunkt 2023: Tanska (Vejen)
Julkaisuja

Vuodesta 2003 asti tapahtuman yhteydessä on julkaistu harrastajien ja tutkijoiden yhteistyönä kirjoittama liveroolipelaamista, -pelejä ja -pelikulttuuria käsittelevä kirja:
Anette Alfsvåg, Ingrid Storrø, Erlend Eidsem Hansen (toim.): The Book. Knudepunkt 2001. no ISBN
Morten Gade, Line Thorup & Mikkel Sander (toim.): As Larp Grows Up. Knudepunkt 2003. ISBN 87-989377-0-7. http://www.laivforum.dk/kp03_book/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Markus Montola & Jaakko Stenros (toim.): Beyond Role and Play. Solmukohta 2004. ISBN 952-91-6842-X. http://www.ropecon.fi/brap/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Petter Bøckman & Ragnhild Hutchison (toim.): Dissecting Larp. Knutepunkt 2005. ISBN 82-997102-0-0 (kirja) ISBN 82-997102-1-9 (online) http://knutepunkt.laiv.org/kp05/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Thorbiörn Fritzon & Tobias Wrigstad (toim.) : Role, Play, Art. Knutpunkt 2006. ISBN 91-631-8853-8. http://jeepen.org/kpbook/
Jesper Donnis, Morten Gade & Line Thorup (toim.): Lifelike. Knudepunkt 2007. ISBN 978-87-989377-1-5. http://www.liveforum.dk/kp07book/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Jaakko Stenros & Markus Montola (toim.): Playground Worlds. Solmukohta 2008. ISBN 978-952-92-3579-7 (kirja) ISBN 978-952-92-3580-3 (pdf) http://www.ropecon.fi/pw/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Matthijs Holter, Eirik Fatland & Even Tømte (toim.): Larp, the Universe and Everything. Knutepunkt 2009. ISBN 978-82-997102-2-0 http://knutepunkt.laiv.org/2009/book/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Larsson, Elge (toim.): Playing Reality. Knutpunkt 2010 | Interacting Arts. ISBN 978-91-977140-1-3 (print) ISBN 978-91-977140-2-0 (pdf) http://interactingarts.org/pdf/Playing%20Reality%20(2010).pdf (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Solmukohta 2020
Solmukohta 2016
Knudepunkt 2015
Solmukohta 2008
Knudepunkt 2007
Knutpunkt 2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
Galleriet: Knutepunkt 2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
Solmukohta 2004 (Arkistoitu – Internet Archive)
Knudepunkt 2003 (Arkistoitu – Internet Archive)
Knutpunkt 2002 (Arkistoitu – Internet Archive)
Jaakko Sohlo

Jaakko Sohlo (11. lokakuuta 1894 Liminka – 25. joulukuuta 1939 Sakkola) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa. Lisäksi hän osallistui vielä talvisotaankin pataljoonan komentajana, jota tehtävää suorittaessaan hän kaatui Taipaleenjoen taistelussa Keljassa.
Jääkärimajuri Jaakko Sohlo
Perhe ja opinnot

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jaakko Sohlo ja Anna Maria Tuomikoski. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Helvi Aune Höydénin kanssa. Sohlo kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1912 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1913–1914 Kauppakorkeakoulussa ja vuosina 1915–1916 Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa. Hän sai sotilaskoulutusta sotilaspedagogisella kurssilla vuonna 1925 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssilla vuonna 1929.
Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 23. helmikuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana Vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 12. huhtikuuta 1918 alkaen 3. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sohlo palveli sisällissodan jälkeen komppanianpäällikkönä 3. Jääkärirykmentin 1. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 25. heinäkuuta 1918 alkaen nuoremmaksi upseeriksi 2. Divisioonan tiedonanto-osastoon ja 24. elokuuta 1918 alkaen divisioonan miinanheittokomppaniaan. Lopulta hänet siirrettiin 7. huhtikuuta 1920 alkaen Uudenmaan rykmenttiin, jossa hän palveli aluksi komppanianpäällikkönä 7:ssä ja 3. syyskuuta 1923 alkaen 2. komppaniassa. Tänä aikana hän oli komennettuna 13. helmikuuta – 10. huhtikuuta 1923 välisenä aikana patteriston komentajaksi Hyökkäysvaunurykmenttiin. Lisäksi hän hoiti komppanianpäällikön tehtäviensä lisäksi 10. syyskuuta 1927 – 19. maaliskuuta 1928 välisenä aikana Uudenmaan rykmentin talouspäällikön tehtäviä 2. lokakuuta 1929 – 13. tammikuuta 1930 välisenä aikana yleisesikuntaupseerin tehtäviä. Komppanianpäällikön tehtävistään hän oli komennettuna 1. lokakuuta 1930 – 18. maaliskuuta 1931 välisenä aikana erikoistehtäviin 1. Divisioonan esikuntaan. Lisäksi hän hoiti 15. helmikuuta 1932 – 1. heinäkuuta 1933 välisenä aikana Haapamäen sotilaspiirin päällikön tehtäviä ja 1. heinäkuuta 1933 – 13. helmikuuta 1934 välisenä aikana apulaispäällikön tehtäviä, kunnes hänet nimitettiin 13. helmikuuta 1934 alkaen Kokkolan sotilaspiirin päälliköksi. Kokkolassa ollessaan hänet valittiin Kokkolan kaupunginvaltuustoon. Hänen urheiluharrastuksiinsa kuului paini, jossa lajissa hän saavutti armeijan painimestaruuden alle 60 kilon sarjassa vuonna 1923. Hänet on haudattu Limingan sankarihautaan.
Talvisota

Sohlo osallistui talvisotaan pataljoonan komentajana aluksi Jalkaväkirykmentti 21:ssä ja myöhemmin Jalkaväkirykmentti 30:ssä, mitä joukkoa komentaessa hän menehtyi haavoihinsa Taipaleenjoen taistelussa Keljan kylässä suorittaessaan vastahyökkäystä. Hänet haudattiin Limingan sankarihautaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer l. lokakuuta 1916  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 24. joulukuuta 1919  Kapteeni 6. joulukuuta 1922  Majuri 16. toukokuuta 1934 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Sokkojuoksiaiset

| Sokkojuoksiaiset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Tuhatjalkaiset Myriapoda
Luokka::  Sokkojuoksiaiset Symphyla  Ryder, 1880
Heimot
 Pikkuskolopendrit Scolopendrellidae  Hämähäkkikääpiöjuoksiaiset Scutigerellidae 
Katso myös
   Sokkojuoksiaiset Wikispeciesissä   Sokkojuoksiaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sokkojuoksiaiset eli kääpiöjuoksijaiset (Symphyla) on yksi tuhatjalkaisten neljästä lahkosta. Sen kahdesta heimosta tunnetaan kaikkiaan noin 200 lajia, mutta kokonaislajimäärän arvellaan olevan noin 500. Ryhmän fossiiliaineisto on äärimmäisen niukkaa ja muodostuu vain muutamasta tertiäärikautisesta meripihkaan säilyneestä yksilöstä.
Tuntomerkkejä

Sokkojuoksiaiset ovat pieniä, yleensä 2–8 mm pitkiä, täysin tai lähes pigmentittömiä ja poikkeuksetta silmättömiä eläimiä. Niiden pitkänomainen ja litteä ruumis muodostuu jaokkeista, joissa on paria jaoketta lukuun ottamatta yksi kaksi raajaa kussakin. Raajapareja on kaksitoista, joista ensimmäinen pari on muita lyhyempi tai lähes tynkämäinen. Lisäksi toiseksi takimmaisessa jaokkeessa on selvä parillinen perälisäke ja takimmaisessa jaokkeessa rauhasnystyt. Sokkojuoksiaisten pää on sydämenmuotoinen ja pyöreähkö. Tuntosarvet ovat pitkät. Suuosat muodostuvat yhdestä parista yläleukoja sekä kahdesta parista alaleukoja. Naaraiden suuontelossa on erityisiä taskuja, joilla on merkitystä lisääntymistapahtumassa. Juoksujalkaisille tyypillisiä leukaraajoja ei ole, ja sokkojuoksiaisten iho on ohut ja pehmeä.
Ilmeisesti ainoastaan päässä on hengitystä varten hengitysaukot, ja niihin liittyvä ilmaputkisto ulottuu vain vartalon etuosaan. Muutoin kaasujenvaihto tapahtunee eläimen ihon läpi kuoren ohuemmista kohdista. Verenkierto on avoin, ja sen toiminnasta vastaa pitkänomainen sydän.
Elintavat

Sokkojuoksiaiset ovat yleisiä maaperän pintakerroksessa, ja joskus niitä voi tavata myös lahoavasta puusta. Juoksiaiset eivät kykene itse kaivamaan käytäviä vaan liikkuvat olemassa olevia käytäviä ja rakoja pitkin. Niiden ruokavalio tunnetaan huonosti, mutta siihen kuuluu luultavasti niin sienirihmastoa, kasvien juuria ja lahoavaa orgaanista ainesta kuin bakteereita ja kuolleita pikkueläimiäkin. Jotkin lajit saalistanevat pieniä selkärangattomia. Ainakin Scutigerella immaculata ja Hanseniella caldaria saattavat runsaslukuisina kasvien juuria syödessään olla puutarhojen tuholaisia. Sokkojuoksiaiset ovat kokoonsa nähden nopeita ja suurimmat lajit saavuttavat liikkuessaan 42 mm/s nopeuden.
Lisääntymistapa on varsin erikoinen. Koiras laskee neljän viikon aikana 150–450 spermapakettia, jotka sijaitsevat maassa lyhyen varren päässä. Ei tiedetä houkutteleeko koiras jollain kemiallisella houkuttimella naaraita pakettien luo vai löytävääkö naaraat paketit sattumalta, mutta sukupuolet eivät kuitenkaan kohtaa toisiaan. Naaras ohjaa tuntosarvillaan paketin suunsa eteen, puree sen varren poikki ja varastoi paketin suuontelossaan oleviin taskuihin. Yksi naaras voi kerätä useita paketteja kerralla. Muniessaan naaras siirtää munan sukuaukostaan suunsa eteen, asettelee paikoilleen maahan ja hedelmöittää sen vasta sitten. Toukkavaiheita on viisi ja kunkin toukkavaiheen myötä eläimen jaokkeiden ja raajaparien määrä kasvaa aikaisemmasta. Kehitys munasta aikuiseksi kestää kahdesta kahdeksaan kuukautta, lämpötilasta riippuen.
Useimpien sokkosjuoksiaislajien elinaikaa ei tunneta, mutta luultavasti se vaihtelee muutamasta vuodesta jopa seitsemään vuoteen.
Levinneisyys

Sokkojuoksiaisia tavataan lähes koko maailmassa arktisimpia alueita ja vuoristojen huippuja lukuun ottamatta.
Suomesta on tavattu kuusi sokkojuoksiaislajia. Mikään lajeista ei ole uhanalainen, mutta muutamien lajien levinneisyydestä ja elintavoista on liian vähän tietoa luotettavaa arviointia varten.
Aiheesta muualla

Tree of Life Web Project (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q244147  Wikispecies: Symphyla  ADW: Symphyla  AFD: Symphyla  BOLD: 80390  BugGuide: 16496  CoL: 6226W  EoL: 6560  EPPO: 1SYMPC  Fauna Europaea: 11622  Fauna Europaea (new): c90fd375-4c43-46ac-94c5-25503beb90ef  GBIF: 849  iNaturalist: 84638  IRMNG: 1461  ITIS: 154408  MilliBase: 394515  NCBI: 61986  NZOR: 3843e723-e6df-4c5e-9cfb-11dd9c86476d  Open Tree of Life: 1054098  Paleobiology Database: 294419  WoRMS: 394515
Ketil Solvik-Olsen

| Ketil Solvik-Olsen |
| --- | --- |
 Solvik-Olsen vuonna 2017.
Norjan liikenne- ja viestintäministeri
 Solbergin hallitus 16. lokakuuta 2013 – 31. elokuuta 2018  
Edeltäjä:  Marit Arnstad
Seuraaja:  Jon Georg Dale
Edistyspuolueen 2. varapuheenjohtaja
 2013–2019  
Suurkäräjäedustaja
 Rogalandin vaalipiiri 2005–2013  
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1972 (ikä 53) Time, Norja
Tiedot
Puolue:  edistyspuolue
Aiheesta muualla
solvikolsen.com
Ketil Solvik-Olsen (s. 14. helmikuuta 1972 Time) on norjalainen edistyspuolueen poliitikko ja vuodesta 2021 puolueensa ensimmäinen varapuheenjohtaja. Hän toimi Norjan liikenne- ja viestintäministerinä vuosina 2013–2018 ja istui suurkäräjillä vuosina 2005–2013. Lisäksi hän oli puolueensa 2. varapuheenjohtaja vuosina 2013–2019.
Teokset

Solvik-Olsen, Ketil. På vei. Jæren Forlag, 2019. ISBN 9788293351788
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ketil Solvik-Olsen Wikimedia Commonsissa
Ketil Solvik-Olsen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Ketil Solvik-Olsen edistyspuolueen verkkosivuilla (norjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Somatotyypit

Somatotyypit ovat yhdysvaltalaisen psykologi William Sheldonin määrittelemiä ihmisen vartalotyyppejä. Kirjassaan Atlas of Men vuodelta 1945 Sheldon esittää luokittelujärjestelmän, jossa hän luokittelee ihmiskehot kolmeen ryhmään: ektomorfiseen, mesomorfiseen ja endomorfiseen. Sheldonin tyypittelyssä ihminen on harvoin puhdas yhden somatotyypin edustaja, yleensä ihmisissä on hänen mukaansa piirteitä eri vartalotyypeistä.
Sheldon liitti vartalotyypitykseensä myös luonteenpiirteitä. Lihavuuteen taipuvainen endomorfi on seurallinen ja mukavuudenhaluinen. Pitkä ja hoikka ektomorfi viihtyy sosiaalisten tilanteiden sijaan paremmin kirjojen seurassa ja lihaksikas mesomorfi on rohkea, jäykkä ja tunteeton luonne. Nämä Sheldon näki kuitenkin vain yleistyksinä, ja harva oli hänen mukaansa lajityyppinsä puhdas edustaja.
Nykyään Sheldonin käsityksiä ei enää pidetä tieteellisinä. Niitä kuitenkin käytetään edelleen vartalotyyppien kuvailussa, myös tieteellisessä kirjallisuudessa.
Vartalotyypit

Ektomorfi (leptosomi) on hoikka ja pitkä, jolla myös lantio ja hartiat ovat kapeat. Tällaisen vartalotyypin edustajan on vaikea kasvattaa lihasmassaa tai saada lisää painoa. Sheldonin mukaan ektomorfisella henkilöllä hermokudos on hallitseva kudos.
Ektomorfit ovat yleensä notkeita, ja he omaavat hyvät valmiudet kestävyyslajeihin. Aerobisen liikunnan sijaan puhtaan lajityypin edustajan kannattaa panostaa kuntosaliharjoitteluun.
Mesomorfilla (atleetti) on ruumiinrakenteen tyyppi, joka kuuluu William Sheldonin luomaan vanhentuneeseen ruumiinrakenteen tyyppiin. Sille on luonteenomaista vahvat luut ja lihaksikkuus. Sheldonin mukaan rakenteeseen liittyy somatononinen persoonallisuus. Sitä hallitsevat kudokset ovat lihakset ja sidekudos. Puhdas lajityypin edustaja on lihaksikas ja hänellä on voimakas luusto. Rasvaprosentti on yleensä alhainen.
Mesomorfille lihasta kertyy helposti, mutta sillä on venyvyyden kanssa ongelmia. Vartalotyypille suositeltavia liikuntamuotoja ovat aerobiset ja liikkuvuutta lisäävät lajit.
Mesomorfeilla verisuonten laajeneminen ja supistuminen tapahtuu erittäin nopeasti, ja siksi heitä harvoin huimaa. Tästä syystä atleetti kestää hyvin myös kylmää.
Endomorfi (pyknikko) on luonnostaan pyöreä ja kerää helpommin rasvakudosta kuin muut vartalotyypit. Toisaalta endomorfin on muita vartalotyyppejä helpompaa lisätä sekä venyvyyttä että lihasvoimaa tasaisesti.
Kehon painopiste on vatsan ympärillä ja luusto on tavanomainen tai hento. Kyseisen vartalotyypin edustaja lihoo helposti, ja hänen on vaikea laihtua. Endomorfisella dominoivat umpieritystoimintaa säätelevät kudokset.
Aiheesta muualla

Tuuli.net - Kehon eri tyypit, mihin luokkaan sinä kuulut?
Kolme somatotyyppiä: ektomorfi, mesomorfi ja endomorfi.
Ilmi Järvelin

Ilmi Linnea Järvelin (o.s. Ikäheimonen, 21. tammikuuta 1926 Kotka – 28. tammikuuta 2002 Tampere) oli suomalainen kirjastonhoitaja, koulutoimentarkastaja ja historiantutkija. Hän toimi kirjastonjohtajana Joensuun kaupunginkirjasto - Pohjois-Karjalan maakuntakirjastossa vuosina 1969–1974 ja Pohjois-Karjalan läänissä koulutoimentarkastajana vastuualueenaan vapaa sivistystyö vuosina 1974–1987. Hän on tutkinut kirjastoalan historiaa erityisesti Pohjois-Karjalassa. Järvelin väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi vuonna 1998.
Koulutus ja työuran alku

Ilmi Järvelin kirjoitti ylioppilaaksi Turussa vuonna 1946. Hän suoritti Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa Helsingissä kirjastotutkinnon vuonna 1949 ja valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1950. Maisteriksi hänet promovoitiin vuonna 1956  Toimittuaan kirjastonhoitajana mm. Yhteiskunnallisen korkeakoulun kirjastossa Järvelin siirtyi perustamaan Pohjola-opistoa (kansanopisto) Haukiputaalle yhdessä Sakari Kiurun ja Esko Järvelinin kanssa. Hän työskenteli opiston apulaisjohtajana sekä kirjastonhoitajana ja opetti siellä humanistisia aineita vuosina 1956–1958. Ilmi Järvelinin puoliso Esko Järvelin valittiin vuonna 1958 Joensuun kaupungin sosiaalijohtajaksi ja perhe muutti Joensuuhun.
Kansalaisopiston johtaja

Ilmi Järvelin johti vuosina 1958–1960 kansalaisopistoa, joka tuolloin oli nimeltään Joensuun vapaaopisto.  Järvelinin aikana vapaaopisto sai laajemmat ja tarkoituksenmukaisemmat tilat entisestä Tyttölyseosta. Hänen kaksivuotisena johtaja-aikanaan aloitettiin myös alle 16-vuotiaiden lasten musiikinopetus, joka laajeni myöhemmin musiikkiopistoksi. Hän tuki vapaaopiston toimintaa myöhemmin koulutoimentarkastajana.Järvelin toimi myös Joensuun lyseossa ruotsin kielen ja historian tuntiopettajana 1959–1961 ja historian vanhempana lehtorina 1961–1962.
Maakuntakirjastonhoitaja ja kirjastonjohtaja

Joensuun kaupunginkirjaston palvelukseen Ilmi Järvelin tuli vuonna 1962 vasta perustettuun laitoskirjastonhoitajan virkaan, josta siirtyi samana vuonna vuoden 1961 kirjastolain mahdollistamaan maakuntakirjastonhoitajan virkaan. Joensuun kaupunginkirjasto oli saanut ensimmäisenä Suomessa maakuntakirjasto-oikeudet ja Järvelin loikin yhdessä silloisen kirjastonjohtajan Katri Kokkosen kanssa uraauurtavia käytäntöjä, joita muissakin maakuntakirjastoissa alettiin soveltaa. Järvelinin laatima pohjoiskarjalaisten kirjailijoiden bibliografia on myöhemmin ollut pohjana Latvavesiltä-kirjailijatietokannalle. Maakuntakirjastotyössä hän piti tärkeänä, että ihmiset kirjastojen välityksellä pääsivät asuinpaikasta riippumatta opinnoissaan ja harrastuksissaan tarvitsemansa tiedon lähteille.  Kirjastonjohtajaksi Järvelin valittiin vuonna 1969. Hänen toimiessaan kirjastonjohtajana järjestettiin kaksi vuotta kestänyt taidelainaamokokeilu, johon Joensuun taiteilijaseuran ylläpitämä Suomen vanhin taidelainaamo pohjautuu.  Kirjastoaineiston lainamäärät puolestaan kasvoivat puoleen miljoonaan.