stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dalvarzintepa

Dalvarzintepan raunioita.
Osa Dalvarzintepan kulta-aarteesta.
Bodhisattvan patsas.
Dalvarzintepa on muinaisen kaupungin raunio Surxondaryon alueen Shoʻrchin piirissä Uzbekistanissa. Se sijaitsee Surxondaryon varrella kymmenen kilometriä Shoʻrchin kaupungista koilliseen.
Dalvarzintepa oli pieni kreikkalais-baktrialainen linnoitus, josta kehittyi ensimmäisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua muurien ympäröimä kaupunki. Se lienee ollut kiinalaisessa Qián Hàn shū-kronikassa mainittu yuezhi-kansan alkuperäinen pääkaupunki.
Dalvarzintepan kukoistusaikaa oli Kušan-valtakunnan kausi ensimmäisestä vuosisadasta 200-luvulle. Neliskulmaisen, vallihaudalla, torneilla ja kasemateilla varustetun muurin sisällä oli hallinto-, sotilas- ja uskonnollisia rakennuksia, asuintaloja ja käsityöläisten työpajoja. Kaupunki rappeutui nopeasti, ja hefthaliittien aikana 400–500-luvuilla sitä käytettiin hautapaikkana. 500–600-luvuilla paikalla oli pieni asutus, joka hylättiin arabivalloituksen jälkeen 700-luvun alussa.
47 hehtaarin laajuisella alueella on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuodesta 1967 lähtien. Etupäässä savitiilistä ja savesta pystytetyt rakennelmat edustavat baktrialaista rakennustapaa, mutta paikoin on havaittavissa myös hellenististä vaikutusta. Alueelta on löydetty kaksi buddhalaista ja kaksi paikallisen jumalattaren temppeliä sekä zarathustralainen vainajien luiden säilytyspaikka. Temppeleitä koristivat terrakottapatsaat ja seinämaalaukset. Bodhisattvojen ja jumalten patsaat edustavat tyypillistä Gandharan veistotaidetta.
Alueelta löydetyt rahat ovat peräisin ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. aina 600-luvulle saakka. Eräästä talosta on löydetty 36 kiloa painava kulta-aarre, johon kuuluu kaula-, ranne- ja korvakoruja sekä kultaharkkoja, joihin on kaiverrettu paino kharoṣṭhī-kirjoituksella. Löytöihin kuuluu myös korukiviä sekä kušanilaista keramiikkaa.
Akatsuki

| Akatsuki |
| --- | --- |
 Akatsuki luotaimen malli.
Organisaatio:  JAXA
Tehtävätyyppi:  satelliitti
Kohde:  Venus
Laukaisu:  20. toukokuuta 2010 kello 21.58.22 UTC Tanegashiman avaruuskeskus
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
COSPAR ID::  2010-020D
Venus kuvattuna Akatsukin neljällä eri kameralla
Akatsuki, tunnettu myös nimillä Venus Climate Orbiter (VCO) ja Planet-C, on japanilainen Venus-luotain. Se laukaistiin 20. toukokuuta 2010 H-IIA -raketilla Tanegashiman avaruuskeskuksesta Japanista. Joulukuussa 2010 aiottu Venuksen kiertoradalle asettuminen epäonnistui päämoottorin vian vuoksi. Luotain kuitenkin matkasi sellaisella radalla, että se saapui uudelleen Venuksen lähelle joulukuussa 2015, jolloin se saatiin asettumaan Venuksen kiertoradalle. Tällöin Akatsukista tuli Japanin ensimmäinen planeetta-satelliittiluotain.
Akatsukin massa on 520 kg. Tutkimuslaitteina luotaimella on kaasukehää havainnoivia instrumentteja, joilla pyritään ensisijaisesti havainnoimaan infrapuna-alueella Venuksen tulivuoritoimintaa sekä kaasukehän salamointia.
Lento

Luotaimen oli tarkoitus asettua Venuksen kiertoradalle joulukuussa 2010, mutta ratamanööveri epäonnistui, kun luotaimen päämoottori toimi venttiilivian vuoksi vain 3 minuuttia aiotun 12 sijaan. Epäonnistumisen vuoksi Akatsuki lensi Venuksen ohi radalla jolla se osui uudestaan lähelle planeettaa joulukuussa 2015.  Vaikka luotain joutui aiottua lähemmäksi Aurinkoa ja kärsi sen vuoksi ylikuumenemisesta, se on vikaantunutta päämoottoria lukuun ottamatta toimintakunnossa, ja suoritti 11. lokakuuta 2015 onnistuneen ratamuutoksen.
Akatsukin palatessa Venuksen lähelle joulukuussa 2015 JAXAn suunnitelmana oli käyttää ratamanööveriin päämoottorin sijaan luotaimen ohjausmoottoreita rikkinäisen päämoottorin sijaan. Lisäksi jos jarrutus ei ensimmäisillä ohjausmoottoreilla onnistuisi, voitaisiin luotain pyöräyttää ympäri käyttäen sen toisen puolen ohjausmoottoreita. 9. joulukuuta 2015 00:51 Suomen aikaa luotain saapui sopivalle kohdalle, ja ensimmäisiä ohjausmoottoreita käyttämällä Akatsuki saatiin asettumaan Venuksen kiertoradalle. Ratamanööveri onnistui ja luotain asettui soikealle radalle noin 440 000 km x 400 km ja kolme astetta kallelleen suhteessa päiväntasaajan. Kiertoaika on 13 Maan vuorokautta ja 14 tuntia.
Lento > Radalla

Huhtikuussa 2016 tehdyn ratamanööverin jälkeen rata on kaukaisimmillaan noin 400 000 km ja lähimmillään noin 1000 km planeetan pilvistä. Kun Akatsuki aloitti havaintotoimintansa, se oli ainoa Venuksen radalla oleva luotain. Havainnoissaan Akatsuki keskittyy suunnitellusti kaasukehän havainnointiin viidellä kamerallaan. Yhdellä kameralla pyritään saamaan ensimmäistä kerta kuva Venuksen salamoista, kahdella infrapunakameralla kuvataan pilviä, ultraviolettikameralla kartoitetaan kaasukehän kaasuja ja yhdellä infrapunakameralla pyritään havaitsemaan aktiivisia tulivuoria.
Luotain

Havaintolaitteita Akatsukissa on kuusi:
1 ultraviolettialueella, 2 infrapuna-alueella ja 1 näkyvän valon alueella toimivaa kameraa
salamointia ja ilmahehkua tutkiva kamera
luotaimen radiolähetintä hyväksi käyttävä koejärjestely.
Luotain pystyy kuvaamaan viidellä kamerallaan Venusta laajalla aallonpituusalueella ultravioletista infrapunasäteilyyn saakka. Venuksen tapauksessa ultraviolettihavainnot ovat erityisen tärkeitä, koska niiden avulla voidaan kartoittaa hyvin kaasukehää ja esimerkiksi siinä olevaa rikkidioksidia. Infrapunaisen avulla voidaan saada selville pilvikerroksen rakenteita sekä nähdä joissain tapauksissa jopa planeetan pinnalle saakka.
Akatsukin matka Venukseen  Aurinko  Venus  Akatsuki  Maa
Akatsukin havaintolaitteet
Daniel Martínez

| Daniel Martínez |
| --- | --- |
 Daniel Felipe Martínez Pariisi–Nizza-ajossa 2019.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Daniel Felipe Martínez Poveda
Syntynyt: 25. huhtikuuta 1996 (ikä 28)
Kansalaisuus:   Kolumbia
Pyöräilijä
Pituus:  172 cm
Paino:  63 kg
Joukkue:  Red Bull–Bora–Hansgrohe
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2015 2016–2017  2018–2020 2021−2023 2024–:  Colombia Southeast Venezuela /  Willier Triestina EF Education First Ineos Grenadiers Bora-Hansgrohe / Red Bull–Bora–Hansgrohe
Suurimmat voitot
 Critérium du Dauphiné 2020 Baskimaan ympäriajo 2022 Ranskan ympäriajo, etappi Pan-Amerikan kisat, kultaa aika-ajossa 2019 Aika-ajon Kolumbian-mestaruus 2019, 2020, 2022, 2024 
 Tiedot päivitetty: 4. tammikuuta 2025 
Daniel Felipe Martínez Poveda (s. 25. huhtikuuta 1996 Soacha) on kolumbialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Colombia-joukkueessa 2015, edusti Southeast Venezuela / Willier Triestina -tallia 2016−2017, EF Education Firstiä 2018−2020, Ineos Grenadiersia 2021–2023 ja on vuodesta 2024 ajanut Red Bull–Bora–Hansgrohe -joukkueessa.
Martínez voitti vuonna 2020 Critérium du Dauphinén kokonaiskilpailun 29 sekunnin erolla Thibaut Pinot'hin. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän voitti Pas de Peyroliin päättyneen 13. etapin. Hän sijoittui viidenneksi Italian ympäriajossa 2021. Hän voitti vuoden 2022 Baskimaan ympäriajon 11 sekuntia ennen Jon Izagirreä. Hän sijoittui Italian ympäriajossa 2024 toiseksi yhdeksän minuuttia ja 56 sekuntia Tadej Pogačarille hävinneenä.
Martínez on voittanut Pan-Amerikan kisoissa kultaa aika-ajossa 2019. Kolumbian aika-ajomestaruuden hän voitti 2019, 2020, 2022 ja 2024.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Pauli Välimäki

Pauli Välimäki 2005.
Pauli Erik Välimäki (s. 20. joulukuuta 1955 Kokkola) on suomalainen toimittaja ja poliitikko. Hänen puolueensa on Vihreä liitto.
Välimäki kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1975 Kokkolan yhteislyseosta, minkä jälkeen hän opiskeli vuodesta 1977 tiedotusoppia Tampereen yliopistossa. Hän valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 1990. Hän toimi 1978–1979 päätoimittajana Etsijä-lehdessä, 1979–1980 uutistoimittajana Kansan Äänessä ja 1981–1986 toimittajana ja toimitussihteerinä Hämeen Yhteistyössä. Vuonna 1985 hän oli perustamassa Radio 957 -paikallisradiota ja vuosina 1986–1989 hän toimi Vihreän Langan päätoimittajana. Hän on työskennellyt vuodesta 1990 vapaana toimittajana.
Vapaana toimittajana Välimäki on  muun muassa kirjoittanut Helsingin Sanomiin, Kuluttajaan ja Vihreään Lankaan sekä toiminut radiotoimittajana Radio Suomessa ja Ylen ykkösellä. Hänen toimittamiinsa radio-ohjelmiin kuului muun muassa ympäristöohjelma Varrella virran. Suomen freelance-journalistit ry valitsi hänet vuoden freelance-journalistiksi 2000.
Poliitikkona Välimäki on toiminut Vihreän liiton varapuheenjohtajana vuosina 1990–1991 ja Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1998–2006 sekä Tampereen kaupunginhallituksen jäsenenä vuosina 1999–2002 ja 2005–2006. Vuosina 2003–2004 hän oli kaupunginvaltuuston toinen varapuheenjohtaja ja vuosina 1999–2006 vihreän valtuustoryhmän puheenjohtaja. Hän erosi kaupunginvaltuuston jäsenyydestä aloitettuaan viestinnän erityisasiantuntijana Tampereen pormestarin Timo P. Niemisen esikunnassa vuoden 2007 alussa. Välimäki on ollut myös eduskuntavaaliehdokkaana, ensimmäisen kerran eduskuntavaaleissa 1983 silloisessa Hämeen läänin pohjoisessa vaalipiirissä ja viimeisimmän kerran eduskuntavaaleissa 2007 Pirkanmaan vaalipiirissä, mutta ei ole tullut valituksi.
Välimäki on naimisissa Irene Roivaisen kanssa ja hänellä on kolme lasta, vuosina 1981 ja 1994 syntyneet pojat sekä vuonna 1989 syntynyt tytär.
Sydämentahdistin

Sydämentahdistin.
Röntgenkuva asennetusta sydämentahdistimesta.
Sydämentahdistimen toimintaperiaate.selvennä
Sydämentahdistin on kehoon leikkauksella asetettava laite, joka säätelee sydämenlyöntien tahtia. Sydämentahdistinta käytetään rytmihäiriöiden hoidossa, kun potilaan sydämen luonnollinen tahdistus ei ole riittävän nopea tai kun sydämen sähkönjohtavuus on alentunut niin, ettei luonnollinen tahdistus saavuta alempia kammioita.
Ensimmäisen ulkoisen sydämentahdistimen kehitti kanadalainen John Hopps vuonna 1950. Kokonaan kehoon asennettavan sydämentahdistimen kehittivät kirurgi Åke Senning ja insinööri Rune Elmqvist Ruotsissa. Ensimmäinen ihonalainen sydämentahdistin asennettiin Arne Larssonille 8. lokakuuta 1958. Tämän tahdistimen kestoikä oli vain kolme tuntia.  
On olemassa myös rytmihäiriötahdistimia, joita laitetaan silloin, kun potilaalla on henkeä uhkaavia rytmihäiriöitä. Lisäksi on olemassa myös vajaatoimintatahdistimia, joita on rytmihäiriötahdistimen ominaisuuksilla tai ilman. Vajaatoimintatahdistin voidaan asentaa potilaille, joilla on sydämen vajaatoiminta ja vasemman ja oikean kammion dyssynkronia (eritahtisuus), kun potilaan kuntoa ei saada hyväksi pelkällä lääkehoidolla. Potilaalla ei näissä tapauksissa ole välttämättä sydämen hidaslyöntisyyttä. Perinteisen sydämentahdistimen rinnalle on kehitetty lisäksi johdottomia tahdistimia, jotka asennetaan tyypillisesti reisilaskimon kautta potilaan sydämen oikeaan kammioon ja näin vältytään kokonaan tahdistinjohtojen aiheuttamilta komplikaatioilta, sekä mahdollisilta tahdistintaskun infektioiltalähde?.
Voimanlähde

Sydämentahdistimen voimanlähteeltä vaaditaan paljon, sillä luonnollisestikaan potilaan ei voida olettaa vaihtavan paristoja. Koska kemialliset paristot eivät välttämättä kestä elinikää, 1970-luvulla ydinenergian käyttö oli luonnollinen valinta. Silloin sydämentahdistimissa käytettiinkin jonkin verran plutoniumin Pu-238 isotooppia hyödyntävää energianlähdettä, ydinparistoa, joita vuonna 2003 oli edelleen elävissä potilaissa 50–100 kappaletta. Yhdysvalloissa kolme lääketieteen tekniikan yritystä valmisti tällaisia sydämentahdistimia: Cordis Corporation, Medtronic Inc. ja Coratomic Inc.
Länsimaissa ensimmäiset, muuta kuin ydinteknologiaa käyttävät tahdistimen paristot olivat elohopea-sinkkiparistoja, joiden käyttöikä saattoi olla vain alle kolme vuotta. Nykyisin tahdistimen virtalähteenä on litium-pohjainen paristo, kuten litiumjodikenno. Tahdistimet valmistetaan titaanista, ja konnektori, johon johdot yhdistetään, on epoksimuovia.
Pariston hiipuessa koko tahdistingeneraattori vaihdetaan ja yhdistetään vanhoihin johtoihin. Johtojen vahingoittuessa laitetaan uudet johdot, mutta vanhoja ei poisteta suonten sisältä. Tahdistimen pariston kestoikä on keskimäärin viidestä kymmeneen vuotta käytöstä riippuen. Jos tahdistin joutuu tahdistamaan eli antamaan sähköimpulsseja vain hyvin satunnaisesti, paristo voi kestää jopa yli kymmenen vuotta.
Tarkkailu ja säätö

Tahdistimen toimintaa, pariston ja johtojen kuntoa sekä tahdistimen tallentamia tapahtumia sydämen toiminnasta luetaan iholle tahdistimen päälle laitettavan lukupään kautta. Lukupäästä tiedot siirtyvät tietokonetyyppisen testauslaitteen näytölle. Näin myös testataan tahdistimen toiminta ja tehdään tarvittavia säätöjä tahdistimeen. Tahdistinpotilaat käyvät näissä kontrolleissa tahdistintyypistä ja toiminnasta riippuen kolmen kuukauden – kahden vuoden välein. Useimmiten vuoden välein. Jos tahdistimeen ei tarvitse tehdä mitään säätöjä, itse testaus kestää 10–15 minuuttia ja on tahdistimen käyttäjälle täysin kivuton. Tosin testauksen aikana sydämen sykettä saatetaan joutua laskemaan tai nostamaan pieneksi hetkeksi, mikä voi tehdä epämukavan olon.
Vuodesta 2008 tahdistimissa on käytetty langatonta tiedonsiirtotekniikkaa. Langaton tiedonsiirtotekniikka ja etäyhteys valmistajan palvelimeen mahdollistaa etäluennan kotikäytössä.
Tahdistimeen pystytään säätämään mm. sykerajat: kuinka alas tai ylös sydämen syke saa nousta/laskea. Lisäksi tahdistimissa on mahdollista aktivoida eräänlainen liikesensori, joka reagoi ihmisen liikkeeseen. Kun ihminen lähtee liikkumaan, määritellyn aikarajan sisällä tahdistin nostaa sydämen sykettä. Nämä ovat vain muutama esimerkki tahdistimen säätömahdollisuuksista. Jokainen tahdistin ohjelmoidaan yksilöllisesti käyttäjänsä tarpeisiin sopivalla tavalla.
Sydämentahdistin toimii vain tarvittaessa, joten se myös seuraa ihmisen oman sydämen sähköistä toimintaa. Sydämen siis annetaan toimia itsenäisesti: vain häiriöiden ilmaantuessa tahdistin korjaa tilannetta.
Yksinkertaisimpien tahdistimien lisäksi on olemassa defibrilloivia sydämentahdistimia (rytmihäiriötahdistimet), jotka antavat potilaan sydämeen sähköiskun hengenvaarallisen rytmihäiriön ilmaantuessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sydämentahdistin Wikimedia Commonsissa
TAYS Sydankeskus: Sydämen tahdistin (Arkistoitu – Internet Archive)
Tahdistinhoito: Käypä hoito -suositus 2010[vanhentunut linkki]v
Jan Tratnik

| Jan Tratnik |
| --- | --- |
 Jan Tratnik Dauphine Liberessä 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. helmikuuta 1990 (ikä 34)
Kansalaisuus:   Slovenia
Pyöräilijä
Pituus:  173 cm
Paino:  67 kg
Joukkue:  Red Bull–Bora–Hansgrohe
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2009–2010 2011 2012 2013 2014–2016 2017–2018 2019–2022   2023–2024  2025–:  Radenska Quick Step Radenska Tirol Cycling Team Amplatz-BMC CCC–Sprandi–Polkowice Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victorious Team Jumbo-Visma Team Visma–Lease a Bike Red Bull–Bora–Hansgrohe
Suurimmat voitot
 Omloop Het Nieuwsblad 2024 Alle 23-v. maantieajon EM-kulta 2012 Italian ympäriajo, etappi Tour de Romandie, etappi  Maantieajon Slovenian-mestaruus 2016  Aika-ajon Slovenian-mestaruus 2015, 2018, 2021, 2022 
 Tiedot päivitetty: 4. tammikuuta 2025 
Jan Tratnik (s. 23. helmikuuta 1990 Ljubljana) on slovenialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Radenska-joukkueessa 2009–2010, edusti Quick Stepiä 2011, uudelleen Radenskaa 2012, Tirol Cycling Teamia 2013, Amplatz-BMC-joukkuetta 2014–2016, CCC–Sprandi–Polkowiceä 2017–2018, Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victorious -tallia 2019–2022, Team Jumbo-Visma / Team Visma–Lease a Bike -tallia 2023–2024 ja on vuodesta 2025 kilpaillut Red Bull–Bora–Hansgrohessa.
Tratnik voitti maantieajon alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2012 sekä Tour de Romandien prologin 2019. Hän voitti 16. etapin Italian ympäriajossa 2020. Hän voitti UCI World Touriin kuuluneen Omloop Het Nieuwsblad -klassikon 2024 kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Nils Polittin. Hän on voittanut Slovenian-mestaruuden maantieajossa 2016 sekä aika-ajossa 2015, 2021 ja 2022.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Sammonlahden seurakunta

| Sammonlahden seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Sammonlahden kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Mikkelin hiippakunta
Rovastikunta:  Etelä-Karjalan rovastikunta
Pääkirkko:  Sammonlahden kirkko
Perustettu:  1988
Jäsenmäärä:  8 008 (2022)
– Osuus asukkaista:  68,4 %
Kirkollisvero:  1,40 %
Kirkkoherra:  Pasi Riepponen
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sammonlahden seurakunta on Lappeenrannassa toimiva ja Lappeenrannan seurakuntayhtymään kuuluva evankelis-luterilainen seurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1988, ja se käyttää kirkkonaan Sammonlahden kirkkoa.
Kirkkoherrat

Jukka Lehtinen (1988–2014)
Juha Eklund (2014–2023)
Pasi Riepponen (2023–)
lähde
Kuvia

Sammonlahden kirkko.
Sammonlahden kirkko sisältä.
| n k Etelä-Karjalan rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Imatra  Joutseno  Lappee  Lappeenranta  Lauritsala  Luumäki  Parikkala  Ruokolahti  Sammonlahti  Taipale  |  |
| Entiset seurakunnat |  Ilmee  Lappeenranta ja Lappee  Lemi  Nuijamaa  Rautjärvi  Saari  Saimaan kanava  Savitaival  Simpele  Taipalsaari  Uukuniemi  Ylämaa  |  |
Mikkelin hiippakunta
Heaven’s Gate (kultti)

Heaven’s Gate (suom. Taivaan portti) oli Marshall Applewhiten johtama yhdysvaltalainen ufokultti, joka uskoi ulkoavaruuden muukalaisten tuovan lahkon jäsenille rauhaa ja uuden kotipaikan vieraalta planeetalta. Applewhite ja 38 Heaven’s Gaten jäsentä teki itsemurhan kolmessa erässä todennäköisesti 24.–26. maaliskuuta vuonna 1997. Kultin oppien mukaan heidän sielunsa voisivat näin matkata avaruusalukselle, joka piileksi Hale–Bopp-komeetan takana.lähde? Kultin mukaan vuosikymmen aikaisemmin kuollut toinen perustajajäsen Bonnie Nettles oli avaruusaluksen kyydissä, ja komeetta oli merkki maapallon tuhoavien muukalaisten saapumisesta.
Juuri ennen joukkoitsemurhaa ryhmän nettisivustolle ilmestyi viesti: “Hale-Bopp tuo päätöksen Heaven’s Gatelle... Meidän 22 vuoden oppituntimme Maa-planeetalla on tulossa päätökseen - ”valmistuminen” Ihmisten kehitystasolta. Olemme onnellisia ja valmistautuneita jättämään “tämän maailman” ja liittymään Ti:n joukkoon."
Historia

Presbyteeripapin poika Marshall Applewhite alkoi tutkia Raamatun profetioita 1970-luvun alkupuolella. Saatuaan 1970 potkut musiikin apulaisprofessorin virasta St. Thomasin yliopistosta Houstonissa, Applewhite tapasi 1972 Bonnie Nettlesin, joka hänkin oli kiinnostunut kristinuskon profetioista.
Nettles ja Applewhite ystävystyivät nopeasti, ja Applewhite uskoi että he olivat tavanneet jo aiemmin edellisessä elämässä, ja että heidän tapaamisensa olivat avaruusolennot ennalta määränneet. Heidän oppinsa yhdisteli kristinuskoa ja ufouskomuksia. Applewhiten väitettiin olevan Jeesus Nasaretilaisen reinkarnaatio.
Kultin jäsenet nimittivät toisiaan veljiksi ja sisariksi, ja katsoivat olevansa munkkeja ja nunnia ”luostarissaan”,lähde? isossa kalifornialaisessa vuokra-asunnossa. Lahko oli kohtalaisen varakas ja kykeni siten viettämään eristäytynyttä elämää. Kultin jäseniltä oli kielletty työskentely muiden kuin kultin hyväksi, rahan omistaminen ja seksuaalielämä. Yleensä jäsenillä ei ollut juurikaan ulkopuolisia yhteyksiä, sillä Applewhite käski heidän katkaista yhteytensä kaikkiin tuntemiinsa ulkopuolisiin.
Nettlesin kuoltua maksasyöpään 1985 Applewhite johti kulttia. 1990-luvulla Heaven’s Gate levitti sanomaansa Internetin kautta, ja hankki lisäksi tuloja verkkosivujen suunnittelulla. Applewhite kastroitutti itsensä Meksikossa, ja viisi tai kuusi muuta kultin miespuolista jäsentä noudatti hänen esimerkkiään.
26. maaliskuuta 1997 Applewhite ja 38 Heaven’s Gaten jäsentä löydettiin kuolleina kultin kartanosta San Diegon Santa Festä. He olivat pukeutuneet mustiin vaatteisiin ja upouusiin Niken lenkkitossuihin, ottaneet yliannoksen fenobarbitaalia ja joidenkin lähteiden mukaan panneet päähänsä muovipussin. Yksi jäsenistä ilmeisesti johdatti viranomaiset paikalle ja teki itsemurhan vasta myöhemmin. Kaksi kultin jo aiemmin jättänyttä jäsentä yritti samanlaista itsemurhaa toukokuussa 1997. Toinen heistä jäi henkiin, mutta teki itsemurhan helmikuussa 1998.
Mediahuomio

Kultin toiminta herätti kohua ympäri maailmaa, ja ihmiset kiinnostuivat Heaven’s Gaten motiiveista ja toiminnasta etenkin kun massaitsemurhan tuli julki. Vuonna 1994 sanomalehti LA Weekly julkaisi kultista artikkelin, jonka kautta Rio DiAngelo tutustui kultin toimintaan ja lopulta liittyi siihen.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Heaven's Gate Vimeossa
Tukahduttava vaikutus

Tukahduttava vaikutus, hyytävä vaikutus tai pelotevaikutus on oikeudellisia tai hallinnollisia toimenpiteitä, joilla on mielipiteenilmaisua rajoittavia vaikutuksia. Esteet voivat tulla julkiselta ja/tai yksityiseltä taholta ja niillä pyritään rajoittamaan sananvapautta. Ilmiö tekee hallaa toimittajien, älymystön ja aktivistien tekemälle työlle. Esimerkiksi epämääräiseksi europarlamentissa mielletty ehdotus "julkisen yllytyksen terrorismiin" kriminalisoimiseksi tulkittiin sananvapautta tukahduttavaksi vähintään yhden europarlamentaarikon taholta. Myös muilla elämän osa-alueilla esiintyy tukahduttavaa vaikutusta. Muun muassa perusoikeusvirasto totesi homoseksuaalisuuden edistämisen tai levittämisen kieltämisen lamaannuttavan vapaata ilmaisua ja keskustelua.
Johoren sulttaanikunta

| Johoren sulttaanikunta Kesultanan Johor> 1511–1948 |
| --- | --- |
  lippu 
Valtiomuoto:  monarkia
Pääkaupunki:  Tanjung Puteri
Uskonnot:  sunni-islam
Edeltäjä:  Malakan sulttaanikunta
Seuraaja:  Malaijan liittovaltio
Johoren sulttaanikunta on yksi Malesian yhdeksästä perinteisestä sulttaanikunnasta. Johoren sulttaanikunta perustettiin vuonna 1511, kun Malakan sulttaanikunnan sulttaani pakeni portugalilaisia valloittajia Malakan niemimaan eteläosiin. Laajimmillaan 1700-luvun lopulla Johoren sulttaanikunnan alueisiin kuuluivat nykyinen Malesian Johorin osavaltion alue, Singapore ja Indonesiaan kuuluvat Riausaaret.
Johoren sulttaanikunta liittyi 1948 Malaijan federaatioon, jolloin sulttaanikunnasta muodostui Johorin osavaltio. Federaatio itsenäistyi Britanniasta 1957.
Historia > Malakan kukistuminen ja Johoren perustaminen

Malakan sulttaanikunta oli 1400-luvulla Malaijien saaristoa hallinnut kuningaskunta. Malakan vaikutuspiiriin kuuluivat Malakan niemimaan alue ja Sumatran saaren itärannikko. 1500-luvun alussa portugalilaiset saapuivat Kaakkois-Aasiaan mausteiden houkuttelemina. Heidän tavoitteenaan oli saada haltuunsa maustekaupan monopoli. Portugalilaiset hyökkäsivät Malakaan ja valloittivat sen vuonna 1511. Malakan viimeinen sulttaani Mahmud Shah pakeni portugalilaisten valloituksia Malakan niemimaan eteläkärkeen, mihin hän perusti Johoren sulttaanikunnan. Malakan viimeisen sulttaanin poika Mazaffar taas pakeni Malakasta pohjoiseen, mihin hän perusti Perakin sulttaanikunnan.
Johoresta käsin sulttaani yritti johtaa uskonsotaa portugalilaisia vastaan Malakan takaisinvalloittamiseksi ja niemimaan yhdistämiseksi jälleen Malakan alaisuuteen. Johoren yritykset kuitenkin epäonnistuivat, sillä portugalilaisten lisäksi Johoren sulttaanikunta joutui kilpailemaan pohjoissumatralaista Acehin sulttaanikuntaa vastaan, joka myös havitteli Malakan sulttaanikunnalta jääneitä alueita itselleen. Acehin vallan kasvaessa pohjoisen sulttaanikunnat Perak, Pahang ja Kedah joutuivat acehlaisten alaisuuteen, ja 1600-luvulle tultaessa ne olivat luisuneet pois Malakka-Johoren hallitsijoiden otteesta. Johore joutui jopa liittoutumaan portugalilaisten vihollistensa kanssa sodassa Acehia vastaan, vuonna 1568.
Acehlaiset tekivät sulttaani Iskandar Mudan hallituskaudella vuosina 1607-1636 ryöstöretkiä Malakan niemimaalla myös Johoreen Acehin vallan vahvistamiseksi. Portugalilaisia Aceh ei kuitenkaan pystynyt kukistamaan. 1600-luvulla alueelle saapuivat myös hollantilaiset. Johore liittoutui hollantilaisten kanssa vuonna 1641, kun hollantilaiset ajoivat portugalilaiset pois Malakan niemimaalta.