stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viirusiplari
Elinympäristö ja elintavat

Viirusiplari elää kosteilla niityillä purojen, jokien ja järvien rantamilla. Aikuiset kärpäset viihtyvät puolivarjoisissa ympäristöissä kasvillisuuden ja pensaiden siimeksessä ja käyvät ainakin leinikkien kukilla. Ne ovat lennossa kesäkuusta elokuulle. Toukkaa tai sen elintapoja ei tunneta.
Laji on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi sekä Suomesta että Ruotsista.
Aiheesta muualla

Luomus: Eumerus ruficornis (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen kukkakärpästen suomenkieliset nimet
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q10759556  BioLib: 123812  CoL: 6GWR8  EoL: 748280  EUNIS: 75650  Fauna Europaea: 65538  Fauna Europaea (new): 8b75ee55-2bbd-4d61-9592-1487063e3b04  GBIF: 1534581  iNaturalist: 991402  Observation.org: 197928  Open Tree of Life: 5032142  Plazi: FA9F7193-384B-B6BB-EB4E-210CAF377BAF  ZooBank: F29C95B2-8C5A-4CE5-A263-F0EB5A6CFF8F  Laji.fi: MX.278184
Olavi Vikainen

Olavi Vikainen (1915–2005) oli suomalainen sarjakuvataiteilija ja pilapiirtäjä. Hän oli yhdeksänlapsisen perheen poika. Perheestä sukeutui muitakin taiteilijoita, kuten kuvanveistäjä Jussi Vikainen ja graafikko Voitto Vikainen.
Olavi Vikaisen ensimmäinen sarjakuva oli Nalle Nöpönenä Anni Swanin toimittamassa Sirkka-lehdessä. Sirkan numerossa 3/1933 tekstissä Nalle-sarjakuvan alla puhutaan ”uudesta ystävästämme”, mutta sarjalla ei vielä näytä olevan nimeä. Lukijoille julistetaan nimikilpailu. Tuplanumerossa 12–13 Nallella on jo nimi.
Vikainen piirsi Suomen Kuvalehteen sarjaa Aatami. Lehtiyhtiön omistajanvaihdoksen myötä sarja siirtyi Seura-lehteen. Veli Giovanni oli huomannut Vikaisen sarjakuvat Suomen Kuvalehdessä ja kutsui Vikaisen Uuden Suomen viikkoliitteen avustajaksi. Gösta Thilén oli lopettanut Herra Kerhosen piirtämisen Suomen Kuvalehteen (hän kuoli 1934), jolloin Veli Giovanni pyysi Olavi Vikaista jatkamaan sarjaa.
Olavi Vikainen alkoi pian piirtää eläinsarjakuvia, joita Suomessa oli tuohon aikaan harvassa. Hän näyttää saaneen vaikutteita erityisesti Asmo Alholta, piirrostyyliä ja riimittelyä myöten. Vikainen oli mukana Veli Giovannin toimittamassa Kalle Viksari -lehdessä. Vikainen teki paljon yhteistyötä myös Ilmari Turjan kanssa, joka antoi sarjalle nimen Possu Pekoni. Savon Sanomissa Vikaisen ”Kimmo” ilmestyi vuodesta 1957 lähtien 22 vuotta.
Ensimmäinen Olavi Vikaisen sarjakuvakirja Pupu, Kili ja Poss ilmestyi 1942. Suositusta kirjasta otettiin viisi painosta vv. 1942–1960.
Vikainen oli hyvin tuottelias ja hänen töitään ilmestyi monissa eri lehdissä. Nopeus hioi Vikaisen tyylin selkeäksi ja pelkistetyksi, hyvinkin nykyaikaisen näköiseksi.
Olavi Vikainen pääsi ainoana kotimaisena sarjakuvantekijänä mukaan amerikkalaisten tekijöiden joukkoon Veikko Karumon toimittamaan Sarjakuvalehteen (Valiolehdet 1949–1963).
Olavi Vikainen sai Puupäähattu-palkinnon vuonna 1996 yhdessä Egon Meurosen kanssa.
Myöhempinä vuosinaan Vikainen oli keskittynyt öljyvärimaalaukseen.
Aiheesta muualla

Kvaak – Olavi Vikainen (Arkistoitu – Internet Archive). Nettikeskustelussa lainaus Turun Sanomista 30.6.1998, jossa Vikaisen haastattelu.
Järvi, Olavi: Parhaat pilapiirtäjämme, s. 162.  Helsinki:  Tammi, 1979.  ISBN 951-30-4434-3
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Viisisädetyräkki

| Viisisädetyräkki |
| --- | --- |
 Kukkiva viisisädetyräkki.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Tyräkkikasvit Euphorbiaceae
Suku::  Tyräkit Euphorbia
Laji::  helioscopia
Kaksiosainen nimi
 Euphorbia helioscopia  L. 
Katso myös
   Viisisädetyräkki Wikispeciesissä   Viisisädetyräkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viisisädetyräkki (Euphorbia helioscopia) on yksivuotinen, pysty- ja tanakkavartinen tyräkkikasvi, joka kasvaa rikkakasvina pelloilla ja puutarhoissa. Laji on myrkyllinen kuten muutkin tyräkit.
Ulkonäkö

Viisisädetyräkin varsi on 15–40 cm korkea. Tyvellä saattaa olla haaroja. Varsilehdet ovat ruodittomia, vastapuikeita ja tylppä- tai lanttokärkisiä. Lehtien kärkipuoli on sahalaitainen. Kasvi on kalju ja väriltään kellanvihreä. Varren latvaan muodostuu sarjamainen kukinto, jossa on lajin nimen mukaisesti viisi haaraa. Kukinnon tyvellä on kiehkurana viisi varsilehtien kaltaista tukilehteä. Kukintohaarojen kärkeen muodostuu tyräkeille ominainen valekukka (cyathium). Siinä on alinna kaksi varsilehtien kaltaista, mutta kellertävämpää ylälehteä. Niiden keskellä on neljä pyöreähköä, vaaleanvihreää mesiäislevyä. Näiden välissä ovat valekukkaan kuuluvat varsinaiset kukat: useita hyvin pieniä, kehättömiä, yksiheteisiä hedekukkia ja keskimmäisenä vihreä emikukka. Emikukka sisältää vain kukkaperän päässä olevan emiön, jonka pallomaisesta sikiäimestä muodostuu pyöreähkö, kolmelohkoinen kotahedelmä. Kodan kasvaessa emikukka alkaa nuokkua ja painuu mesiäislevyjen kehän ulkopuolelle. Kukinnan edistyessä jokaisen valekukan tyveltä kasvaa yleensä kolme sivuhaaraa, joihin muodostuu samanlaiset valekukat. Kukinnon haaroittuminen saattaa jatkua samalla tavoin näistä uusista valekukista.
Levinneisyys

Lähes koko Eurooppa kuuluu viisisädetyräkin levinneisyysalueeseen. Se puuttuu kuitenkin Islannista, Färsaarilta ja Huippuvuorilta. Fennoskandian keski- ja pohjoisosissakin se on harvinainen. Kaakkois-Euroopasta levinneisyysalue jatkuu hajanaisena läpi Aasian lauhkeiden osien Japaniin saakka. Viisisädetyräkin alkuperäinen luontainen esiintymisalue ei ole varmasti tunnettu, sillä nykyisin se esiintyy kaikkialla nimenomaan peltorikkaruohona. Edellä mainittujen alueiden ulkopuolella eli Afrikassa, Australiassa ja Uudessa Seelannissa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa se on kuitenkin uusi tulokas.
Suomessa viisisädetyräkkiä tavataan runsaammin lounaassa Etelä-Satakuntaan, Etelä-Hämeeseen ja Uudellemaalle asti. Yleinen se on kuitenkin vain Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla. Näillä vanhoilla viljelysseuduilla se on ilmeisesti muinaistulokas. Enemmän tai vähemmän vakiintuneena uustulokkaana viisisädetyräkkiä on esiintynyt Savossa ja Karjalassa sekä Pohjanmaan rannikolla.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Viisisädetyräkin (Euphorbia helioscopia) levinneisyys Suomessa.
LuontoPortti: Viisisädetyräkki (Euphorbia helioscopia)
Pohjolan kasvien pauloissa: Euphorbia helioscopia - viisisädetyräkki
ITIS: Euphorbia helioscopia (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Euphorbia helioscopia (englanniksi)
Flora of China: Euphorbia helioscopia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q148889  Wikispecies: Euphorbia helioscopia  APA: 1833  APDB: 105755  APNI: 92467  ARKive: euphorbia-helioscopia  BioLib: 39373  Calflora: 3555  CoL: 3CP4R  eFloraSA: Euphorbia_helioscopia  EoL: 1144727  EPPO: EPHHE  EUNIS: 170189  FloraBase: 4627  FNA: 200012562  FoC: 200012562  FoIO: EUPHEL  GBIF: 3066367  GRIN: 16373  iNaturalist: 56292  IPNI: 346754-1  IRMNG: 11111001  ITIS: 28077  MichiganFlora: 1255  NatureServe: 2.131855  NBN: NBNSYS0000003732  NCBI: 154990  NSWFlora: Euphorbia~helioscopia  NZOR: 809ca5f6-208e-4a0f-ba6b-08a1653262d8  NZPCN: 3852  Observation.org: 6772  Open Tree of Life: 46554  PalDat: Euphorbia_helioscopia  Plant List: kew-80043  PLANTS: EUHE2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:346754-1  RHS: 158765  SANBI: 574-166  Tropicos: 12800153  VASCAN: 5610  VicFlora: 621c6b96-aa6c-46af-95b8-30c420d47b1d  WisFlora: 8945  WoI: 1201  WFO: wfo-0000962471  Laji.fi: MX.38708
Viktoriasininen R

| Viktoriasininen R |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [4-[bis[4-(dimetyyliamino)fenyyli]metylideeni]naftalen-1-ylideeni]etyyliatsaniumkloridi
CAS-numero:  2185-86-6
PubChem CID:  16599 ja 170839353
SMILES:  CC[NH+]=C1C=CC(=C(C2=CC=C(C=C2)N(C)C)C3=CC=C(C=C3)N(C)C)C4=CC=CC=C14.[Cl-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C29H32N3Cl
Moolimassa:  458,026 g/mol
Viktoriasininen R eli Basic Blue 11 (C29H32N3Cl) on triaryylimetaaniväreihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa paperin ja tekstiilien värjäämiseen ja biologisissa tutkimuksissa solujen värjäämiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa viktoriasininen R on sinistä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa veteen ja etanoliin. Vesiliuoksen absorptiomakismi on aallonpituudella 606 nm.
Viktoriasininen R:n valmistuksessa ensimmäisessä vaiheessa Michlerin ketoni reagoi fosgeenin kanssa muodostaen dikloroketonivälivaiheen. Tämä kondensoituu N-etyyli-1-naftyyliamiinin kanssa. Muodostuva väritön leukoväri hapetetaan viktoriasininen R:ksi ilman hapen avulla ja katalyyttinä käytetään (dihydrodibentsotetra-atsa[14]annuleeni)rautaa ja kloraniilia.
Viktoriasininen R:ää käytetään sinisenä väriaineena. Sillä voidaan värjätä muun muassa nahkaa, puuvillaa ja peperia. Sitä käytetään myös musteissa ja biologisissa solujen värjäyksissä.
Viirusilmävaskinen

| Viirusilmävaskinen> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 
 
Suomessa:
 Hävinnyt  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Kärpäset Brachycera
Osalahko::  Muscomorpha
Yläheimo::  Syrphoidea
Heimo::  Kukkakärpäset Syrphidae
Alaheimo::  Milesiinae
Tribus::  Chrysogastrini
Suku::  Orthonevra
Laji::  elegans
Kaksiosainen nimi
 Orthonevra elegans  (Meigen, 1822) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viirusilmävaskinen (Orthonevra elegans) on Euroopassa pahoin taantunut kukkakärpäslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE).
Koko ja ulkonäkö

Viirusilmävaskinen kuuluu sukuun Orthonevra, jonka kaikki lajit ovat pieniä, mustia mutta metallinkiiltoisia kärpäsiä, joilla on suvulle tyypillinen pään muoto ja siipisuonitus. Lähisukulaisistaan 5–6 mm:n pituinen viirusilmävaskinen eroaa kuitenkin siinä, että sen verkkosilmissä näkyy tumma ja kapea poikkijuova, raajojen sääret ja nilkkojen ensimmäiset jaokkeet ovat keltaiset sekä tuntosarvien kolmas jaoke on noin neljä kertaa pitempi kuin leveä.
Levinneisyys

Laji on ilmeisesti hävinnyt Pohjoismaista Länsi-Eurooppaan ulottuvalta alueelta. Sitä tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa ja idässä aina Mongoliaan ja Kiinaan saakka, mutta kaikkialla niilläkin alueilla Euroopassa, jolta se ei ole vielä hävinnyt, laji on harvinainen ja varsin paikoittainen. Suomesta lajista tunnetaan vain muutama vanha havainto Karjalohjan tienoolta.
Elinympäristö ja elintavat

Viirusilmävaskinen elää kosteilla niityillä, joissa on puroja ja lähteikköjä, ja se saattaa lajina olla täysin sidoksissa tällaisiin paikkoihin. Kärpäset ovat lennossa kesäkuusta elokuuhun ja ruokailevat etenkin sarjakukkaisten kukinnoilla. Toukkaa tai sen elintapoja ei tunneta, mutta sen oletetaan lähilajien tapaan elävän veden alla ja hengittävän hengitysputken kautta.
Suomesta laji on hävinnyt, Ruotsissa ja Tanskassa se on erittäin uhanalainen ja sopivien kosteikkojen häviäminen voi vaarantaa lajin säilymisen.
Aiheesta muualla

The World of Syrphidae (levinneisyyskartta ja kuva) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q10803232  Wikispecies: Orthonevra elegans  BioLib: 123757  CoL: 7592S  EoL: 749762  EUNIS: 75870  Fauna Europaea: 65793  Fauna Europaea (new): bbe33ce2-16d9-4776-bbb0-1d614106a8ae  GBIF: 1537514  iNaturalist: 1004260  Observation.org: 104739  Open Tree of Life: 4358737  Laji.fi: MX.278118
Vilhelm I Oranialainen

| Vilhelm I Oranialainen |
| --- | --- |
 Vilhelm I Oranialainen vuonna 1580
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1533 Dillenburg, Nassau
Kuollut: 10. heinäkuuta 1584 (51 vuotta) Delft, Hollanti
Muut tiedot
Lempinimet:  Vihelm Vaitelias
Vilhelm I Oranialainen (lisänimi Vaitelias, 24. huhtikuuta 1533 – 10. heinäkuuta 1584) oli Hollandin, Zeelandin ja Utrechtin maaherra. Hän oli Alankomaiden vapaustaistelija ja yhdisti maakunnat, jotka kuitenkin joutuivat uudestaan Espanjalle.
Vilhelm syntyi saksalaiseen Nassaun ruhtinassukuun. Hänen esi-isänsä olivat hallinneet Alankomaita 400 vuoden ajan ennen Burgund-suvun valtaannousua. Vilhelmin setä Henry peri suvun tilukset Luxemburgissa, Brabantissa, Flanderissa ja Hollannissa. Veljenpoika Rene peri äidiltään Ranskan Oranian ruhtinaskunnan, jonka mukaan suku nimettiin tulevien vuosisatojen aikana. Rene kuoli lapsettomana vuonna 1544, ja serkku Vilhelm sai hänen perintönsä 11-vuotiaana.
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija, Espanjan kuningas Kaarle V otti nuoren Vilhelmin hoviinsa oppimaan keisarikunnan politiikkaa. Keisari luotti nuorukaiseen ja antoi hänen olla läsnä tärkeiden lähettiläiden tapaamisissa. Lisänimi "vaitelias" saattaa tulla tältä ajalta, sillä Vilhelm ei vuotanut valtionsalaisuuksia. On myös muita tarinoita nimen alkuperästä.
Vilhelm piti näyttäviä juhlia ja vastaanottoja Nassaun palatsissa Brysselissä. Hänestä tuli Alankomaiden aateliston puhemies. Hän oli tyytymätön aateliston vähäiseen valtaan ja siihen miten Espanjan Filip II vainosi Alankomaiden protestantteja. Vilhelm nousi Alankomaiden aatelisen opposition kärkijoukkoon. Se halusi lisää valtaa aatelistolle ja espanjalaiset ulos Alankomaista.
Alankomaiden seitsemän maakuntaa perustivat Utrechtin liiton, ja Vilhelmiä pyydettiin sen hallitsijaksi. Hän suostui kuitenkin johtamaan sitä vain sodan aikana. Vilhelm kuoli salamurhaajan luodista vuonna 1584.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vilhelm I Oranialainen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Viisiottelu (yleisurheilu)

Viisiottelu oli yleisurheilun olympialaji vuosina 1906–1924. Naisten viisiottelu oli olympiaohjelmassa vuosina 1964–1980, jonka jälkeen se modernisoitiin seitsenotteluksi. Yleisurheilun hallikisoissa naiset kilpailevat nykyäänkin viisiottelussa, jossa lajeina ovat 60 metrin aidat, korkeushyppy, kuulantyöntö, pituushyppy ja 800 metriä.
Säännöt

Viisiottelu koostui seuraavista kilpailulajeista: pituushyppy, keihäänheitto, 200 metrin juoksu, kiekonheitto ja 1 500 metrin juoksu. Poikkeuksena olivat vuoden 1906 välikisat, joissa lajeina olivat vauhditon pituushyppy, antiikkinen kiekonheitto, keihäänheitto, 192 metrin juoksu ja paini.
Kilpailijat laitettiin jokaisessa lajissa sijoituksen mukaiseen järjestykseen ja lopuksi sijapisteet laskettiin yhteen. Vähiten pisteitä kerännyt oli voittaja, tasapistetilanteessa ratkaisi kymmenottelun pistetaulukko. Yleensä heikoimmin ensimmäisissä lajeissa menestyneet eivät päässeet enää ottamaan osaa viimeisiin lajeihin. Esimerkiksi Pariisissa 1924 30 kilpailun aloittaneesta kiekonheittoon otettiin mukaan vain 12 siihen asti parasta ja 1 500 metrille vain kuusi siihen asti parasta.
Olympialaiset

Ateenan välikisoissa 1906 kultaa sai Ruotsin Hjalmar Mellander Suomen Uno Häggmanin (myöhemmin Tuomela) sijoittuessa neljänneksi.
Lontoon kisoissa 1908 viisiottelu ei kuulunut ohjelmaan.
Tukholmassa 1912 USA:n Jim Thorpe oli täysin ylivoimainen voittaen kaikki muut lajit paitsi keihäänheiton, jossa tuli toiseksi ja sai näin ollen pistettä vaille täydellisen sijapisteluvun kuusi pistettä. Seuraavana vuonna Thorpen suoritus hylättiin ammattilaissyytteiden takia ja voittajaksi nousi Norjan Ferdinand Bie. Thorpen nimi palautettiin kultamitalilistoille 1982.
Antwerpenissa 1920 Suomen Eero Lehtonen saavutti sijapisteluvun 14 voittaen kymmenen pisteen erolla. Pronssia sai Hugo Lahtinen.
Pariisissa 1924 ottelu sai shokkialun, kun USA:n Robert LeGendren hyppäsi pituudessa maailmanennätyksen 776. Se on edelleenkin ainoa moniottelussa tehty yksittäisen lajin maailmanennätys. Sijapistejärjestelmän takia ennätyshyppy ei kuitenkaan auttanut LeGendreä erityisemmin, vaan hän jäi kolmanneksi. Tiukassa pistekamppailussa Eero Lehtonen selviytyi voittajaksi 14 pisteellä, kahden pisteen erolla Unkarin Elemér Somfayhin.
Muut kilpailut

Suomen mestaruuksia viisiottelussa ratkottiin miehissä vuosina 1910–1936. Vuoteen 1928 asti käytettiin sijapistejärjestelmää, sen jälkeen pistetaulukkoa. Eniten mestaruuksia saavutti Hugo Lahtinen, neljä vuosina 1915–1921. Naiset kilpailivat viisiottelussa Suomen mestaruuksista vuosina 1951–1980, jonka jälkeen laji korvautui seitsenottelulla. Lajit olivat 80 metrin aitajuoksu, kuulantyöntö, korkeushyppy, pituushyppy ja 200 metrin juoksu. Vuonna 1969 80 metrin aitajuoksun korvasi 100 metrin aitajuoksu.
Kohtalo

Viisiottelun pisteytys koettiin epäoikeudenmukaiseksi ja se oli tärkein syy lajin poistamiseen vuoden 1924 jälkeisestä olympiaohjelmasta. Samassa yhteydessä poistettiin 3 000 metrin joukkuejuoksu ja maastojuoksu. Vähitellen lajin harrastaminen kuihtui kymmenottelun tieltä. Suomessa piirinmestaruuksia ratkottiin joissakin tapauksissa vielä 1950-luvulla. Saksassa lajia harrastetaan vielä nykyäänkin.
Eero Lehtonen Antwerpenin olympialaisissa 1920
Kurt Vilja

Kurt Vilja työnsä ääressä.
Kurt Artturi Vilja (1. helmikuuta 1914 Turku - 18. marraskuuta 1995 Helsinki) oli elokuvaäänityksen pioneereja Suomessa.
Vilja pääsi tekemisiin elokuva-alan kanssa 1930 turkulaisessa Lahyn-Filmissä, jossa jälkiäänitettiin Yrjö Nybergin johdolla musiikkia ja äänitehosteita Suomi-Filmin elokuvaan Aatamin puvussa ja vähän Eevankin. Samalla valmisteltiin yhtiön omaa elokuvaa Sano se suomeksi. Vilja toimi oli aluksi maalarina ja yleismiehenä, sitten valaisijana ja äänittäjän apulaisena. Yhtiön palveluksessa hän oli sen toiminnan loppumiseen saakka 1933. Tämän jälkeen hän tarjosi Nybergin (vuodesta 1935 Norta) kanssa elokuvantekijöille äänityspalveluja Suomessa ja Ruotsissa. Viimeksi mainitussa Vilja osallistui muun muassa elokuvien Kärlek och landstorm (1931) ja Havets melodi (1934) äänityksiin. Hän äänitti Nybergin kanssa Erkki Karun perustaman Suomen Filmiteollisuus SF Oy:n ensimmäisen elokuvan Meidän poikamme ilmassa – me maassa (1934). Varsinaisen ensimmäisen pää-äänittäjän työn Vilja teki yhtiön elokuvaan Syyllisiäkö? (1938).
Norta siirtyi pois Suomen Filmiteollisuus SF Oy:n palveluksesta 1942, mutta Vilja äänitti yhtiölle yli 80 elokuvaa, mukaan lukien sen tunnetuimpiin kuuluvat Kulkurin valssi (1941), Valkoiset ruusut (1943), Tanssi yli hautojen (1950) sekä Tuntematon sotilas (1955). Yhtiön palveluksessa Vilja oli sen lakkauttamiseen saakka 1965. Hän siirtyi sitten Suomi-Filmin palvelukseen, joka osti toimintansa lopettaneen Suomen Filmiteollisuus SF Oy:n äänistudiolaitteet. Vilja suunnitteli Suomi-Filmille uuden äänittämön ja toimi yhtiön ääniosaston päällikkönä aina vuoteen 1975, jolloin hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke. 1960-luvulla Vilja osallistui vielä henkilökohtaisesti joidenkin elokuvien äänitykseen ja miksaukseen, mukaan lukien Mikko Niskasen Käpy selän alla (1966).
Viljan puoliso vuodesta 1942 oli Rauha Maria Tuominen.
Aiheesta muualla

Kurt Vilja Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Villequier

Villequier
Villequier on kunta Seine-Maritimen departementissa Ylä-Normandian hallintoalueella Ranskassa. Se sijaitsee Seinen rannalla.
Kirjailija Victor Hugo vietti paljon aikaansa Villequierissa. Hugon tytär meni naimisiin Charles Vacquerien kanssa, ja vuonna 1943 he molemmat hukkuivat Seinen vuoksiaaltoon tässä kylässä. Vacquerien asunnossa Villequierissa on nykyään Victor Hugo museo.
Justo Villar

Justo Villar
Justo Wilmar Villar (s. 30. kesäkuuta 1977 Cerrito, Paraguay) on paraguaylainen jalkapallomaalivahti, joka on edustanut seuratasolla muun muassa espanjalaista Real Valladolidia.
Villar on pelannut Paraguayn maajoukkueessa arvokisoissa muun muassa vuonna 1997 nuorten MM-kilpailuissa sekä vuonna 2006 Saksan MM-kisoissa, joissa hän loukkaantui jo ensimmäisessä ottelussa Englantia vastaan heti alkuminuuteilla. Hän on pelannut 120 maaottelua, mikä on kaikista paraguaylaispelaajista toiseksi eniten.
KNM Viking (1891)

| KNM Viking |
| --- | --- |
 KNM Viking Kielin kanavan avajaisissa kesäkuussa 1895

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Laivastontelakka, Horten
Laskettu vesille:  2. huhtikuuta 1891
Palveluskäyttöön:  1891
Poistui palveluskäytöstä:  1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 200 t
Pituus:  63,5 m
Leveys:  9,3
Syväys:  3,66
Koneteho:  2 000 hv
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  125
Aseistus
Aseistus:  2 x 12 cm tykkiä 4 x 57 mm QF tykkiä 4 x 1 naulan revolveritykkiä 3 x 18" (460 mm) torpedoputkea
KNM Viking oli toinen Norjan laivaston panssarikansiristeilijästä.
Valmistus

Alus tilattiin Hortenin laivastontelakalta. Se laskettiin vesille 2. huhtikuuta 1891 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna. Alus luokiteltiin valmistuessaan panssarikansiristeilijäksi 1,4 tuuman panssarikannen perusteella.
Palvelus

Viking modernisoitiin 1903, minkä jälkeen sen aseisuksena oli kaksi 4,7 tuuman 44 pituuskaliiperin, neljä kahdentoista naulan ja kuusi kolmen naulan tykkiä sekä yksi 16 tuuman torpedoputki. Alus poistettiin palveluksesta 1920, minkä jälkeen se oli vuodesta 1924 alkaen Norjan punaisen ristin sairaalalaivana.
Tuula Vilkas

Pentti Peltoperä ja Tuula Vilkas Innsbruckin talviolympialaisissa, 1976.
Tuula Helena Kaarina Pöntinen (o.s. Vilkas, s. 18. toukokuuta 1950 Urjala) on entinen suomalainen pikaluistelija.
Yleisluistelun_maailmanmestaruuskilpailut#Naisten_kilpailut 1971, 500 m:  Atje Keulen-Deelstra (NED, winner) v. Tuula Vilkas
Tuula Vilkas edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Sapporossa 1972 hän sijoittui 3 000 metrillä seitsemänneksi, 1 000 metrillä 11:nneksi, 1 500 metrillä 16:nneksi ja 500 metrillä 24:nneksi. Innsbruckissa 1976 hän oli 3 000 metrillä 12:s, 1 000 metrillä 17:s ja 1 500 metrillä 20:s. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä parhaimmillaan yhdeksänneksi vuonna 1971. EM-kilpailuissa hän oli parhaimmillaan yhdeksäs vuonna 1972.
"Pepsu" Vilkas edusti seuratasolla Karstulan Kivaa. Hän voitti yhteispisteiden Suomen-mestaruuden vuosina 1970–1973 ja 1976 sekä sprinttereiden Suomen-mestaruuden vuonna 1973. Hän luisteli yhteensä 13 Suomen-ennätystä vuosina 1969–1975. Hänen isänsä Mauri Vilkas on toiminut naisten luistelumaajoukkueen huoltajana sekä Keski-Suomen piirin johto- ja valmennustehtävissä.
Henkilökohtaiset ennätykset

1 000 metriä: 1.29,2
1 500 metriä: 2.17,2
3 000 metriä: 4.51,30