stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hydridi
Nimeäminen

Metallihydridien nimi muodostetaan liittämällä metallikationien perään sana hydridi. Sen sijaan 16. ja 17. ryhmien alkuaineiden ja vedyn yhdisteiden systemaattiset nimet muodostetaan liittämällä sanaan vety kyseisen alkuaineen nimestä johdettu -idi-loppuinen jälkiosa, esimerkiksi vetykloridi ja divetysulfidi, joskin niistä on vanhastaan käytetty myös nimityksiä kloorivety ja rikkivety.
Haihtuvista hydrideistä, ei kuitenkaan halogeenien eikä typen ja hapen hydrideistä käytetään usein nimityksiä, joissa alkuaineen nimeen on lisätty pääte -aani tai muutamissa tapauksissa -iini, esimerkiksi:
alumaani (AlH3)
boraani (BH3)
Digallaani (Ga2H6)
Indigaani (InH3)
Tallaani (TlH3)
Silaani (SiH4)
Germaani (GeH4)
Stannaani (SnH4)
Plumbaani (PbH4)
Fosfiini tai fosfaani (PH3)
Arsiini (AsH3)
Stibiini (SbH3)
Vismutiini (BiH3)
Muutamilla hydrideillä on kuitenkin vakiintuneet, näistä säännöistä täysin poikkeavat nimet: vesi (H2O), ammoniakki (NH3) ja hydratsiini (N2H4. Oman lukunsa muodostaa orgaanisiin yhdisteisiin luettavien hiilivetyjen nimistö; yksinkertaisin niistä on metaani (CH4).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hydridi Wikimedia Commonsissa
Hybridisaatio

Hybridisaatio on kahden tai useamman atomiorbitaalin yhdistyminen yhtä moneksi hybridiorbitaaliksi, joilla on jokaisella sama muoto ja energia. Hybridisaatio selittää molekyyliorbitaalien muotoja, kun hybridiorbitaaleihin sovelletaan VSEPR-teoriaa. Hybridisaatiot ovat keskeinen osa valenssisidosteoriaa, joka mallintaa elektronien sidosvuorovaikutukset lokalisoituneina, toisistaan erillisinä ytimien välisinä vuorovaikutuksina.
Hybridisaatio ja siitä syntyvät hybridiorbitaalit merkitään hybridisaatioon osallistuneiden atomiorbitaalien mukaan. Esimerkiksi sp3-hybridisaatiossa yksi s- ja kolme p- orbitaalia muodostavat neljä sp3-hybridiorbitaalia.
sp3-hybridisaatio

Perustilassa olevan atomisen hiilen atomiorbitaalit ja niiden sisältämät elektronit voidaan kuvata seuraavasti (nuolien suunta kuvaa elektronien spiniä):
C\quad {\frac {\uparrow \downarrow }{1s}}\;{\frac {\uparrow \downarrow }{2s}}\;{\frac {\uparrow \,}{2p_{x}}}\;{\frac {\uparrow \,}{2p_{y}}}\;{\frac {\,\,}{2p_{z}}}
Orbitaalit on siis täytetty Paulin kieltosäännön mukaisessa järjestyksessä. LCAO-teoriassa mitätöidään sivukvanttiluvun vaikutus orbitaaleihin seuraavasti: aluksi oletetaan orbitaalien, joilla on sama pääkvanttiluku, olevan samanarvoisia energian suhteen, ja sen jälkeen nämä yhdistetään vastaavaksi määräksi hybridiorbitaaleja, jotka nimetään erikseen.
C^{*}\quad {\frac {\uparrow \downarrow }{1s}}\;{\frac {\uparrow \,}{2s}}\;{\frac {\uparrow \,}{2p_{x}}}{\frac {\uparrow \,}{2p_{y}}}{\frac {\uparrow \,}{2p_{z}}} jotka hybridisoítuvat
C^{*}\quad {\frac {\uparrow \downarrow }{1s}}\;{\frac {\uparrow \,}{sp^{3}}}\;{\frac {\uparrow \,}{sp^{3}}}{\frac {\uparrow \,}{sp^{3}}}{\frac {\uparrow \,}{sp^{3}}}
Hybridisoituneen atomin 2s2- ja 2p2-orbitaalit ovat järjestäytyneet uudelleen neljäksi samanlaiseksi sp3-hybridiorbitaaliksi. sp3-hybridiorbitaalit muodostuvat yhden s-orbitaalin ja kolmen p-orbitaalin uudelleenjärjestyessä. sp3-Orbitaalit pyrkivät suuntautumaan mahdollisimman kauas toisistaan muodostaen tetraedrirakenteen, jossa sidosten väliset kulmat ovat 109,5°. Näin muodostetut hybridiorbitaalit selittävät esimerkiksi metaanin hiilen ja vetyjen välisten sidosten kokeellisesti havaitun samanlaisuuden:
eli tavanomaisemmin
Fysiikassa tämä teoria ei toimi, sillä muun muassa alkuaineiden spektrien ominaisuudet eivät selity hybridiorbitaalien kautta. Kemiassa käytettävät monet spektroskopian muodot on standardoitu siten että tutkimuksesta saatava vaste on helposti tulkittavissa todisteiksi hybridiorbitaaleja kuvailevan LCAO-teorian erinomaisesta sovellettavuudesta kemiallisessa analyysissä.
LCAO-teoriassa sama toteutetaan matemaattisesti tekemällä rajattuja yksinkertaistuksia ytimestä etäimmälle ulottuvia orbitaaleja kuvaaville yhtälöille.
C'*'-merkintä tarkoittaa edellä sitä, että hiiliatomit eivät ole kvanttimekaanisen atomimallin mukaisessa perustilassaan (joka kai toteutuisi absoluuttisessa nollapisteessä kaikille atomeille).
sp2-hybridisaatio

Kaksoissidoksen syntyessä yksi s-orbitaali ja kaksi p-orbitaalia hybridisoituu kolmeksi sp2-hybridiorbitaaliksi. Yksi p-orbitaali jää muuntumatta.
C^{*}\quad {\frac {\uparrow \downarrow }{1s}}\;{\frac {\uparrow \,}{sp^{2}}}\;{\frac {\uparrow \,}{sp^{2}}}{\frac {\uparrow \,}{sp^{2}}}{\frac {\uparrow \,}{p}}
Esimerkiksi eteenissä (C2H4) on kaksoissidos hiiliatomien välillä. Eteenin rakennekaava on:
Kaksoissidoksen muodostuessa hiiliatomit sitoutuvat toisiinsa ensin hybridiorbitaalien muodostamalla sigma-sidoksella. Hiiliatomi muodostaa kaksi sigma-sidosta muiden atomien kanssa siten, että sidosten välinen kulma on 120° ja sidokset ovat samassa tasossa, joten kaksoissidoksen kohdalta molekyyli on tasomainen. Muuntumattomat 2p-elektronit ovat sigma-sidoksen tasoon nähden kohtisuorassa ja kahden vierekkäisen atomin muuntumattomat p-orbitaalit muodostavat sigma-sidoksen kanssa yhdensuuntaisen pii-sidoksen. Pii-sidoksen elektronitiheys on pienempi kuin sigma-sidoksen, jolloin se on sigma-sidosta heikompi ja reagoi helposti. Kaksoissidosta sanotaan tyydyttymättömäksi. Pii-sidos estää molekyylin kiertymisen akselinsa ympäri ja aiheuttaa sidokselle jäykän rakenteen.
Sp2-hybridisoituneita ovat kaksoissitoutuneet atomit, kuten olefiiniset hiilet (C=), joissa sp2-orbitaalit muodostavat sigma-sidokset ("yksöissidokset") ja kolmas p-orbitaali muodostaa pii-sidoksen ("kaksoissidoksen"), sekä karbokationit, joissa kolmas p-orbitaali on tyhjä, sekä karbanionit, joissa kolmannella p-orbitaalilla on "ylimääräinen" elektroni. Kolmen atomin renkaissa (esimerkiksi syklopropaani) hybridisaatio muistuttaa enemmän sp2:a kuin aitoa sp3:a.
Sp2-hybridisaatio on yksittäistä atomia kuvaava ideaalitilanne, jota todellisessa molekyylissä vastaavat monimutkaiset molekyyliorbitaalit, mutta sillä voidaan selittää "tavallisten" molekyylien muoto. Koska kolmannen p-orbitaalin muodostama pii-sidos on sigma-sidoksien alla ja päällä, se pitää särkeä, kun sidosta kierretään. Siksi kaksoissidokset eivät kierry normaaliolosuhteissa. Näkyvä tai ultraviolettivalo pystyy särkemään pii-sidoksen, jolloin atomit nousevat korkeampaan energiatilaan, jossa pii-sidoksen elektronit ovat erillään eri atomien p-orbitaaleilla. Tällöin sp2-hybridisoitunutkin atomi voi pyöriä vapaasti. Jos sidos on ollut cis, se kääntyy vähemmän jännittyneeseen trans-konformaatioon, ja kun elektronit pariutuvat uudelleen, pii-sidos muodostuu uudelleen, jolloin sidos on muuttunut pysyvästi cis-sidoksesta trans-sidokseksi.
sp-hybridisaatio

Kolmoissidoksen kuvaamiseen tarvitaan sp-hybridiorbitaali. Kolmoissidosta muodostavalla atomilla on kaksi sp-hybridiorbitaalia. Kaksi p-orbitaaleista jää hybridisaation ulkopuolelle. Hiiliatomit liittyvät toisiinsa ensin yhdellä sp-orbitaalien muodostamalla sigma-sidoksella. p-orbitaalien muodostamia pii-sidoksia syntyy kaksi. Sidosten välinen kulma on 180°, joten molekyyli on lineaarinen. Esimerkiksi etyynissä (C2H2) kolmoissidos muodostuu sp-orbitaalien välisestä sigma-sidoksesta ja p-orbitaalien muodostamasta kahdesta pii-sidoksesta.
C^{*}\quad {\frac {\uparrow \downarrow }{1s}}\;{\frac {\uparrow \,}{sp}}\;{\frac {\uparrow \,}{sp}}{\frac {\uparrow \,}{p}}{\frac {\uparrow \,}{p}}
Esimerkkejä

Hybridisaation käsitteellä pystytään ennustamaan monien molekyylien muotoja:
AX2 (esimerkiksi BeCl2): sp-hybridisaatio, lineaarinen
AX3 (esimerkiksi BCl3): sp2-hybridisaatio, kolmiomainen
AX4 (esimerkiksi CCl4): sp3-hybridisaatio, tetraedrimäinen
AX5 (esimerkiksi PCl5): sp3d-hybridisaatio, kolmiopohjainen bipyramidi (heksaedri)
AX6 (esimerkiksi SF6): sp3d2-hybridisaatio, oktaedrimainen (neliöpohjainen bipyramidi)
Tämä ei pidä paikkaansa tarkasti, mikäli yhdisteen keskusatomia kiertää myös ei-sitovia elektroneja (engl. non-bonding electrons). Jos näitä on, sidoskulmat keskusatomin suhteen pienenevät. Ei-sitovilla elektroneilla ei ole toista atomiydintä kierrettäväkseen, jolloin ne "vievät enemmän tilaa" keskusatomin lähellä. Näin käy esimerkiksi ionilla PCl4+, jossa fosfori on sp3d-hybridisoitunut.
Hybridisaation käsitettä on käytetty selittämään myös metallien kompleksiyhdisteissä esiintyviä kovalenttisen sidoksen ja keskusatomin välisiä sidoksia, mutta tässä tapauksessa  molekyyliorbitaaliteoria on tieteellisesti eksaktimpi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetus.tv – Kemian etäopiskeluympäristö: Hybridiorbitaalit
Opetus.tv – Kemian etäopiskeluympäristö: Sp2- ja sp-hybridiorbitaalit
Opetus.tv – Kemian etäopiskeluympäristö: Hybridiorbitaalit ja sidospituudet
Eteenin Lewis-rakenne. Hiiliatomit sitoutuvat kaksoissidoksella toisiinsa sekä kahteen vetyatomiin.
Nanna Häll

Nanna Häll (s. 12. helmikuuta 1894 Tornio - 24. huhtikuuta 1977 Espoo) oli sairaanhoitaja, joka toimi Mannerheimin lastensuojeluliiton huoltohoitajana, Lastenlinnan johtajattarena ja Lastenklinikan ylihoitajana. Hän toimi myös aktiivisesti Suomen Sairaanhoitajatarliitossa sen perustamisesta 1925 lähtien.
Hällin vanhemmat olivat kaupunginkasööri Henrik Häll ja Rosa Aurora Liljeqvist. Hän oli 15-lapsisen perheen kolmanneksi nuorin. Häll valmistui sairaanhoitajaksi Helsingin yleisen sairaalan kurssilta 1919 ja täydensi sitten tietojaan Mannerheimin lastensuojeluliiton huoltosisar- (1921), kouluhoitaja- (1923) ja terveyssisarkursseilla (1930), samoin kuin tekemällä opintomatkoja Eurooppaan.
Mannerheimin lastensuojeluliiton huoltohoitajana Lastensairaalan poliklinikalla Häll työskenteli vuodesta 1921 tohtori Sven Donnerin kanssa. Hän toimi myös lastenhuoltomuseon eli kiertävän lastenhuoltonäyttelyn johtajattarena, joka perustettiin Arvo Ylpön Saksasta saamien vaikutteiden pohjalta. Museomatkojen ohella Häll ohjasi äitejä ja myöhemmin Lastenlinnan opiskelijoita lastenhuoltotyössä. Lastenlinnassa hän toimi 1922-1926, kaksi viimeistä vuotta sen johtajattarena. Tämän jälkeen hän työskenteli Lastensairaalassa.
Vuodesta 1946 alkaen Häll työskenteli Lastenklinikalla, jonka suunnitteluun, rakentamiseen ja käyttöön ottoon hän osallistui tiiviisti. Hän muun muassa suunnitteli yksityiskohtaisesti potilashuoneet varusteineen. Ylihoitajan tehtävässään hän oli Arvo Ylpön läheinen työtoveri, joka pyrki edistämään hoitotyön ohella sairaalassa annettavaa opetusta. Hänen vaikutuksestaan Lastenklinikalle perustettiin muun muassa erityinen opetushoitajan tehtävä. Eläkkeelle Lastenklinikalta Häll jäi 1956. Lestadiolaisen perhetaustan omaavan Hällin omaksuma ja noudattama elämänkatsomus oli teosofia.
Hyökkäys (maalaus)

| Hyökkäys |
| --- | --- |

Nimi:  Hyökkäys
Tekijä:  Edvard Isto
Valmistumisvuosi:  1899
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  200  cm
Leveys:  140  cm
Kokoelma:  Kansallismuseo
Sijainti:  Kansallismuseo
Hyökkäys on suomalaisen taidemaalarin Edvard Iston maalaus ja yksi tunnetuimmista suomalaisista maalauksista. Teoksessa kuvataan Venäjän kaksipäinen kotka ahdistamassa Suomi-neitoa yrittäen riistää tältä lakikirjan. Maalaus valmistui 1899 eli samana vuonna, jolloin keisari Nikolai II antoi helmikuun manifestina tunnetun julistuksensa. Taulun nimeä ehdotti Iston ystävän Benjamin Ajon vaimo Emmi Ajo. Hyökkäys levisi painokuvina kaikkialle Suomeen. Isto teetti kuvia sekä Suomessa että Saksassa tuhansia kappaleita.
Maalauksen mallina toimi Emma Kyöstäjä, joka oli Iston tavoin kotoisin Alatorniolta. Syksyllä 1899 taulu oli salaa näytteillä Helsingin Kaivopuiston rantahuvilassa. Tilgmannin kirjapaino teki siitä ainakin muutaman sata jäljennöstä. Santarmien saatua vihiä taulusta Isto pakeni maalauksen ja painojäljennösten kanssa Ruotsin kautta Saksaan, jossa taulusta painatettiin berliiniläisessä Meissenbach & Rippart -kirjapainossa 48 × 37,5 cm (kuvakoko n. 30 × 21,5 cm) kokoisia heliogravyyrivedoksia eli syväpainettuja valokuvajäljennöksiä arviolta yli 10 000 kappaletta. Lisäksi kuvasta tehtiin ainakin kuusi painosta postikortteja, yksi jopa venäjänkielisin tekstein. Alex Federley teki maalauksesta postikorttimuunnelman, jossa kaksipäinen kotka on antanut periksi ja Suomi-neito on saanut jäädä lakikirjoineen rauhaan.
Taulu kulkeutui Edvard Iston mukana vuonna 1900 Alatornion pappilaan, kunnes se piti taas viedä turvaan Ruotsin puolelle. Pari vuotta myöhemmin Isto yritti päästä taulusta eroon myymällä arpoja, mutta taulun voittanut helsinkiläisrouva ei uskaltanut ottaa sitä vastaan. Niinpä Isto osti häneltä taulun takaisin ja myi sen luulajalaiselle liikemiehelle, jolta se siirtyi kunnallisneuvos Niilo Helanderille Heinolaan. Hänen leskensä lahjoitti taulun Museovirastolle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hyökkäys (maalaus) Wikimedia Commonsissa
Hämeenkosken vaakuna

Hämeenkosken vaakuna (1952-2015)
Hämeenkosken vaakuna on Hämeenkosken (vuoteen 1995 asti Koski Hl) kunnan tunnus. Vaakunan aihe kuvaa koskia ja niiden valjastamisella saatua vesivoimaa sekä maataloutta.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kilvessä kaksi hopeapalkkia, joissa kummassakin kaksi mustaa kaateista polviortta; palkkien välissä kolme hopeista palkeittaista apilanlehteä.” Vaakunan on suunnitellut Antti Salmenlinna, ja Kosken Hl. kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 26. marraskuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 1. huhtikuuta 1952.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2016, kun Hämeenkoski liittyi Hollolan kuntaan.
Hydra (saari)

Hydran saarta.
| --- | --- |
Sijainti:  37°19′52″N, 23°28′00″E, Hydra Saaret, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Argo-Saroniset saaret
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Korkein kohta:  Éros, 592 m
Pinta-ala:  52 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  1 948
Suurin kaupunki:  Hydra
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hydra (kreik. Ύδρα, Ýdra; transl. myös Ídra) on Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisten saarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 52 neliökilometriä ja asukasluku 1 948 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Hydra kuuluu Hydran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Saaren pääkaupunki on Hydran kaupunki.
Maantiede

Hydra sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä Peloponnesoksen niemimaahan kuuluvan Argoliin niemimaan edustalla. Sen etäisyys mantereesta on noin 4,3 meripeninkulmaa (noin 8 kilometriä). Hydran ja mantereen välissä sijaitsee Dokóksen saari. Muut lähimmät saaret ovat Póros pohjoisessa ja Spétses länsilounaassa.
Hydra on karu ja kallioinen saari. Sen pituus on noin 20 kilometriä ja leveys vaihtelee 1,5 kilometristä kuuteen kilometriin. Saaren korkein kohta on Éros (592 metriä).
Maantiede > Hallinto ja kylät

Hydra kuuluu hallinnollisesti Hydran kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria. Kunta kuuluu Attikan muiden saarikuntien tavoin Saarten alueyksikköön.
Saaren suurimmat asutukset ovat Hydran kaupunki (1 900 asukasta), Vlychós (19) ja Mandráki (11). (Katso myös: Luettelo Hydran kunnan kylistä ja saarista.)
Historia

Saarelle majoittui 1960-luvulla joukko normeista vapaan elämän kannattajia, joukossa kuuluisuuksia, kuten Leonard Cohen. Elämä vapaan rakkauden, huumeiden ja viinan leimaamassa yhteisössä näytti aluksi paratiisimaiselta, mutta ajan kuluessa elämäntavan jäljet alkoivat näkyä ja seurauksena oli huumeongelmia, alkoholismia, avioliittojen hajoamisia, mielenterveysongelmia ja itsemurhia. Lapset jäivät usein heitteille, ja yhdestä heistä, sittemmin hoitokotiin päätyneestä mielenterveysongelmaisesta Axel Jensenistä, ovat norjalaiset Fabien Greenberg ja Bård Rønning tehneet dokumenttielokuvan Little Axel. Hän on Marianne Ihlenin lapsi ja Leonard Cohenin kasvattilapsi. Toinen dokumenttielokuva, itsekin saarella majailleen Nick Broomfieldin Marianne ja Leonard: Sanoja rakkaudesta, kertoo Cohenin ja Ihlenin tarinan.
Liikenne

Hydralta kulkee nopeita lauttoja Póroksen ja Spétseksen saarille sekä mantereen Pireukseen, Ermióniin ja Portochéliin. Moottoroidut ajoneuvot ovat Hydralla kielletty, saarella kuljetaan esimerkiksi aaseilla, joita on noin 500. Lisäksi Hydralla on vesitakseja, joilla pääsee läheisille saarille ja uimarannoilla. Samoin pienet veneet kuljettavat ihmisiä eri puolille saarta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hydra Wikimedia Commonsissa
Hydran matkailusivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (kreikaksi)
Argo-Saroniset saaret
| --- | --- |
Pääsaaret:   Agkístri  Aígina  Dokós  Hydra  Póros  Salamis  Spétses 
Alisaariryhmät:   Diapória Nisiá Ágios Ioánnis, Aígina  Ágios Thomás  Anagnóstis  Kourmouloúdes  Ledoú  Moládi  Plateiá, Aígina  Prasoú  Stachtorrói  Tragonísi  Ypsilí  Lagoúses Gáidaros  Kordeliáris  Lagoúsa  Lagousáki  Makrónisos, Aígina 
Muut pienemmät saaret:   Ágios Geórgios, Hydra  Ágios Geórgios, Salamis  Ágios Ioánnis, Hydra  Ágios Nikólaos  Ágios Pétros  Apónisos  Archí  Arsída  Astéri  Atalánti  Boúrtzi  Daskaleió  Disáki  Doroúsa  Drápi  Falkonéra  Fléves  Flevopoúla  Kartéli  Kivotós  Korákia  Koronída  Koronísi  Koulourá  Koumoundoúrou  Kyrá  Léros  Makrónisos, Mégara  Metópi  Módi  Moní  Nisída  Pacháki  Páchi  Pátroklos  Pétasi  Plateiá, Argolis  Plateiá, Korinthia  Platonísi  Pontikonísi  Pontikós  Psilí  Psyttáleia  Revythoúsa  Ovriós  Rómvi  Skyllí  Spalathronísi  Spathí  Spetsopoúla  Stavronísi  Strongyló  Tagári  Tríkeri  Velopoúla  Véniza  Ydroúsa 
Hydran kaupunki.
Hydran rannikkoa.
František Häckel

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten hiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten hiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten hiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Tšekkoslovakia> Miesten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Johannisbad 1925 | 50 km |  |
František Häckel oli tšekkoslovakialainen hiihtäjä. Hän saavutti hopeaa 50 kilometrin matkalla vuoden 1925 MM-kilpailuissa.
Aiheesta muualla

František Häckel Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Hypselites

| Hypselites> Ὑψηλίτης𓉁.Sijainti |
| --- | --- |
 Hypselites
Koordinaatit:  27°15′0″N, 31°15′0″E
Valtio:  Egypti
Historia
Tyyppi:  nomos
Ajanjakso:  muinainen Egypti kreikkalainen ja roomalainen Egypti
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Ylä-Egypti
Numero:  11. (U11)
Pääkaupunki:  Hypsele
Pinta-ala:  125 km²
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hypselites (m.kreik. Ὑψηλίτης νομός, Hypsēlitēs nomos), egyptiläisittäin Sha (egypt. 𓉁, Stẖ/Stš/Šꜣy), oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen 11. nomos.
Nomoksen alkuperäinen egyptinkielinen nimi viittaa johonkin Seth-jumalaan liittyvään olioon. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa Seth ja Set. Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella U11.
Maantiede

Hypseliteen nomos oli yksi Ylä-Egyptin 22 nomoksesta, ja se oli numeronsa mukaisesti alueen 11. nomos Niilin yläjuoksulta laskien. Nomoksen alue ulottui Antaiopoliista Hypseleen noin 37 kilometrin matkan Niilin vartta. Sen eteläpuolella eli yläjuoksulla päin sijaitsi Antaiopoliteen nomos (U10) ja pohjoispuolella eli alajuoksulla päin Hierakonpoliteen nomos (U12).
Nomoksen pääkaupunkina (mētropolis) esiintyy yleensä Hypsele eli egyptiläisittäin Shashotep (nyk. Shutb). Nomoksen pinta-alaksi on jossakin vaiheessa sen historiaa laskettu 45 375 aruraa (auranalaa) eli noin 125 neliökilometriä.
Historia

Hypseliteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai hellenistisellä kaudella eli ptolemaiosten aikana, jolloin se nimettiin tuolloisen pääkaupunkinsa mukaan. Nimi oli käytössä Egyptin kreikkalais-roomalaisena aikana. Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta U11, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta.
Nomoksen pääjumala oli Khnemu. Faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa nomoksen jumalana esiintyvät Horus ja Seth.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hypselites Wikimedia Commonsissa
Muinaisen Egyptin nomokset
| --- | --- |
Ala-Egypti:  1. Memfites · 2. Letopolites · 3. Libya · 4. Prosopites · 5. Saites · 6. Ksoites · 7. Metelites · 8. Heroopolites · 9. Busirites · 10. Athribites · 11. Leontopolites · 12. Sebennytes · 13. Heliopolites · 14. Sethroites · 15. Hermopolites · 16. Mendesios · 17. Diospolites Kato · 18. Bubastites · 19. Tanites · 20. Arabia
Ylä-Egypti:  1. Ombites · 2. Apollonopolites · 3. Latopolites · 4. Pathyrites · 5. Koptites · 6. Tentyrites · 7. Diospolites Mikros · 8. Thinites · 9. Panopolites · 10. Antaiopolites · 11. Hypselites · 12. Hierakonpolites · 13. Lykopolites · 14. Kussites · 15. Hermopolites · 16. Antinoites · 17. Kynopolites · 18. Ankyropolites · 19. Oksyrhynkhites · 20. Herakleopolites · 21. Arsinoites · 22. Afroditopolites
Hyppyherätys

Hyppyherätys on Lounais-Suomessa 1800-luvun alussa esiintynyt hurmoksellinen uskonnollinen liike, jonka katsotaan vaikuttaneen rukoilevaisuuden syntyyn. Hyppyherätys sai alkunsa Eurasta 1817 ja levisi 1820–1830-luvuilla myöhemmän rukoilevaisuuden kanta-alueille, kuten Raumalle, Poriin, Säkylään, Kokemäelle, Merikarvialle ja Ikaalisiin.
Synty ja leviäminen

Hyppyherätyksen lähtökohtana pidetään Euran Honkilahdessa asuneen sepän Juho Uusikartanon uskonnollista heräämistä 1817. Uusikartano alkoi järjestää talossaan seuroja, joissa seuraväki kiitosvirsiä veisatessaan alkoi hypellä ja taputtaa käsiään. Muita liikkeen tunnusmerkkejä olivat profetiat, ilmestykset ja askeesi. Uusikartanoa kutsuttiin hänen kotikylänsä mukaan ”Auvaisten paaviksi”.
Kirjallisuudessa nimityksen ”hyppyherätys” esitteli ensimmäisenä Matthias Akiander Suomen uskonnollisia liikkeitä koskevassa aineskokoelmassaan 1860. Rukoilevaisuutta tutkineen teologi Harri Heinon mukaan juuri Akianderin esitys vaikutti ratkaisevasti tämän nimityksen yleistymiseen.
1820-luvun lopulla alkoi Juho Uusikartanon johtamana uusi, laajemmalle leviävä herätysten aalto, jota kutsutaan isoksi hyppyherätykseksi. Se levisi Honkilahdelta koko maakuntaan, ensin Raumalle, Ulvilaan ja Poriin, myöhemmin Kokemäelle, Köyliöön ja Säkylään sekä Merikarvialle, Ikaalisiin ja Kankaanpäähän. Liike oli laajimmillaan 1830-luvulla. Silloin se kattoi samat seurakunnat, jotka muodostivat myöhemmin rukoilevaisuuden kanta-alueen. Tämän laajemmalle liike ei levinnyt. Pysähtymisen syyksi on katsottu toisaalta kirkon ja yhteiskunnan painostus ja toisaalta pettymys, kun vuodeksi 1836 odotettu tuhatvuotisen valtakunnan alkaminen jäi näkemättä.
Hurmoksellisuuden asema heikkeni, kun Juho Uusikartano kuoli vuonna 1835. Kolme muuta keskeistä henkilöä – Johan Dahlberg, hänen poikansa Daniel sekä Mikael Rostedt – suhtautuivat Uusikartanoa pidättyvämmin hurmoksellisuuteen. Liikkeen johtohenkilöt tutustuivat Henrik Renqvistin kirjoittamiin ja kääntämiin teoksiin. Renqvist suhtautui kielteisesti hurmoksellisuuteen, mutta suosi polvirukouksia. Herännäisyyden ja evankelisuuden levitessä hyppyherätykseen liittyneet tukeutuivat Renqvistiin. Hurmoksellisuuden väheneminen lähensi suhteita vanhempaan kansanherätykseen. Hyppyherätyksestä ja varhaisesta kansanherätyksestä kehkeytyi siten vähin erin rukoilevaisuutena tunnettu herätysliike.