stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nightmare (albumi)
Julkaisu ja promootio

Ensimmäinen single, nimikkokappale Nightmare julkaistiin digitaalisessa muodossa 18. elokuuta 2010. Kappale oli vuotanut internetverkostoon kuitenkin jo 6. elokuuta, kun Amazon.com-verkkokauppa julkaisi sen. Yhtiö kuitenkin poisti julkaisun muutamaa päivää myöhemmin tuntemattomasta syystä. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin yhtyeen YouTube-kanavalla 10. elokuuta, ja se keräsi 275 000 näyttökertaa julkaisuvuorokautensa aikana.
3. kesäkuuta yhtye ilmoitti, että albumin erikoispainos tulisi ennakkotilattavaksi yhtyeen verkkosivustolta. Erikoispainos sisältäisi levyn lisäksi myös paljon bonusmateriaalia, kuten:
Nightmare CD-levyn
Käyttämättä jääneitä kuvia ja kappaleita
Pakkaus oli musta, nahkainen, kirjatyyppinen kotelo
Julisteen
Nightmare-singlen latauskoodin
Kappaleet

Kaikkien kappaleiden sävellys, sanoitus ja sovitus Avenged Sevenfold, ellei toisin mainita
Nightmare – 6.14  (säv./san. M. Shadows)
Welcome to the Family – 4.07  (säv./san. The Rev)
Danger Line – 5.30
Buried Alive – 6.43  (säv./san. The Rev, M. Shadows)
Natural Born Killer – 5.17  (säv./san. The Rev)
So Far Away – 5.29  (säv./san. Synyster Gates)
God Hates Us – 5.21
Victim – 7.31
Tonight the World Dies – 4.43
Fiction – 5.14  (säv./san. The Rev)
Save Me – 10.56  (säv./san. The Rev, M. Shadows)
Kokoonpano

M. Shadows – laulu
Synyster Gates – kitara, Taustalaulu kappaleissa 1,2,3,6,7 ja 11
Zacky Venceance – kitara, taustalaulu kappaleissa 3,4 ja 11
Johnny Christ – basso, taustalaulu kappaleessa 1
Mike Portnoy - rummut
Arvostelut

Metacritic: 62/100
Allmusic:
The A.V. Club: C–
Soundi:
Sputnikmusic:
(Pri)

| (Pri)sons |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Esa Jussila
Käsikirjoittaja:   Esa Jussila  Davy Ostermaa  Ari Savonen 
Tuottaja:   Esa Jussila  Matti Rego  Ari Savonen  Minja Tuomisalo 
Säveltäjä:  Jussi Huhtala
Kuvaaja:  Esa Jussila
Leikkaaja:  Esa Jussila
Pääosat:   Jere Saarela  Ari Savonen  Jarmo Pukkila  Katriina Rajaniemi  Gareth Lawrence 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  TR Production
Levittäjä:  Bright Fame Pictures
Ensi-ilta:   2024-2-99. helmikuuta 2024 (Suomi)  
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi, englanti
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
(Pri)sons on suomalainen rikostoimintaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Esa Jussila. Elokuva tuli ensi-iltaan helmikuussa 2024.
Elokuva kertoo hämärämiesten ja rikollisten porukasta, jotka joutuvat liittoutumaan taistellakseen alamaailman kauppapaikkaa uhkaavia palkkamurhaajia vastaan. Elokuvaa on lähdetty markkinoimaan mahdollisesti "Suomen väkivaltaisimpana elokuvana", ja sille on määrätty ikärajaksi K-18 raaistavan sisältönsä vuoksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jere Saarela  | … |  Juha Kaivola   |
|  Ari Savonen  | … |  Mikael Lind   |
|  Jarmo Pukkila  | … |  Nico Lind   |
|  Katriina Rajaniemi  | … |  Jessica   |
|  Gareth Lawrence  | … |  Barrett   |
|  Veera W. Vilo  | … |  Koch   |
|  Ilkka Koivula  | … |  Jon Lind   |
|  Sami Huhtala  | … |  Daniel   |
|  Markus Tilli  | … |  Timi   |
|  Karoliina Blackburn  | … |  Madame   |
|  Renne Korppila  | … |  Malm   |
|  Esa Kemppainen  | … |  Vor   |
Arvosteluja

Tony Öhberg, Finland Today
Leffahullu, Leffamedia
Henri Waltter Rehnström, Turun Sanomat
Matti Kuusniemi, Videospace
Maichklang, OFDb
Tero Kartastenpää, Helsingin Sanomat
Atte Alhainen, Seiska
Jussi U. Pellonpää, FilmiFIN
Hanna Kleemola, Jurvan Sanomat
Beiträge von Freeman, Actionfreunde
Joonas Pikkarainen, Muropaketti
Niko Ikonen, Episodi
Emmi Koivumäki, Film-o-holic
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Virallinen traileri – YouTube
(Pri)sons Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lemun kirkko

| Lemun kirkko Lemo kyrka |
| --- | --- |
 Lemun kirkko etelästä nähtynä
Sijainti:  Monnoistentie 18, Lemu
Koordinaatit:  60°33′35.4″N, 021°58′31.8″E
Seurakunta:  Maskun seurakunta
Rakentamisvuosi:  1460–1480
Materiaali:  Harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lemun kirkon kellotapuli
Lemun kirkko, sankarihaudat 
Muistomerkin suunnitellut arkkitehti Elsi Borg
Lemun vanhan kirkon muistokivi.
Lemun kirkko (ruots. Lemo kyrka) on Lemussa nykyisen Maskun kunnan alueella sijaitseva keskiajalla rakennettu Pyhälle Olaville pyhitetty harmaakivikirkko. Se on rakennettu Markus Hiekkasen mukaan melko varmasti vuosien 1460 ja 1480 välissä. Lemun seurakunnan itsenäistyttyä Nousiaisista viimeistään vuonna 1404 omaksi hallinto- ja kirkkopitäjäkseen, Nousiaisten piispankirkon korvaajaksi pystytettiin Lemuun myös oma pyhäkkö. Kirkko ympäristöineen on luokiteltu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Historia

Lemu kuului aina 1300-luvun puoliväliin asti Nousiaisten seurakuntaan. Tätä ennen Lemussa on jo ollut oma kirkkorakennus. Nykyisenkin kirkon sijaintipaikalle, Toijaisten mäelle, pystytettiin ensin pieni puinen kappelikirkko ilmeisesti jo 1200-luvulla. Tältä ajalta ovat myös peräisin kirkon vanha krusifiksi ja kastemalja. 1300-luvulla valmistui pieni kivinen kappeli, joka muodostaa nykyisen kirkon satulakattoisen sakastin. Sen viereen pystytettiin nykyinen kirkko vuosien 1460 ja 1480 välissä. Nuorin keskiajalla valmistuneista osista on ilmeisesti pohjoissivun viistokattoinen sakasti 1500-luvulta. Kirkon eteläpuolella levittäytyvä vanha hautausmaa on ympäröity kivi-ja kuusiaidoilla.
Kirkon nykyinen, puinen kellotapuli sijaitsee kirkon koillispuolella. Vanha 1570-luvulla rakennettu kellotapuli oli 1700-luvulle tultaessa päässyt huonokuntoiseksi, jolloin nykyisen tapulin rakentamista alettiin suunnitella. Emäseurakuntalaisten ja Askaisten kappeliseurakuntalaisten välisten kiistojen vuoksi tapulin rakennuskustannusten jakamisesta ei päästy sopuun ennen 1700-luvun loppupuolta. Kiistojen vuoksi uutta tapulia varten hankittiin myös kahdet piirustukset. Ensin paikalle suunniteltiin kivistä tapulia C. F. Schröredin vuonna 1785 valmistuneiden piirustusten pohjalta, mutta tapuli päätettiin lopulta rakentaa nykyiseen muotoonsa Tukholman intendenttikonttorin vuonna 1798 laatimien piirustusten mukaan.
Uusi kellotapuli rakennettiin vuonna 1812. Se on tyyliltään uusklassinen. Tapulin pohjaltaan neliömäinen pohjakerros on salvottu hirsistä ja sen päällä on pystylautainen ja suorasivuinen kellohuone. Tapuli on väriltään punainen ja sitä peittää paanukate. Kellotapulissa on kaksi kelloa. Vanhempi niistä on valmistettu alun perin vuonna 1577 ja se on valettu uudelleen vuonna 1920. Toinen kelloista on valettu Tukholmassa vuosina 1661–1663.
Historia > Kemppien tupa

Lemun kirkon vieressä sijaitsee Kemppien tupa -niminen kotiseutumuseo. Museo toimii vuonna 1858 rakennetussa entisessä pitäjänmakasiinissa, jonne alun perin talletettiin hyvinä satovuosina viljaa käytettäväksi myöhemmin katovuosien sattuessa syönti- ja siemenviljana. Hirsistä kiviperustukselle tehty rakennus on kaksikerroksinen ja vuorattu punamullatulla pystylaudoituksella. Makasiinista lainattiin viljaa vielä 1930-luvulla, mutta lainajyvästöjen merkityksen vähetessä hiljalleen maatalouden kehittyessä myös Lemun makasiinin käyttö hiipui. Lemun manttaalikunta antoi tyhjilleen jääneen makasiinin kotiseutuyhdistys Lemun Kempit ry:n käyttöön yhdistyksen perustamisvuonna 1951. Makasiinia muokattiin lahjoitusvarojen turvin museokäyttöä varten vuonna 1952 tehdyssä remontissa, joka toteutettiin taiteilija Ilmari Wirkkalan suunnitelmien perusteella. Museossa on tehty uudistuksia myös 1980-luvulla.
Historia > Kansanperinne

Kirkon rakennushistoriasta kertovan paikallisen kansanperinteen mukaan pitäjän asukkaat halusivat siirtää Lemun kirkon uuteen paikkaan. Kirkon rakennukseen tarvittavat hirret varastettiin tai tuotiin Nousiaisten Santamalasta. Kirkko rakennettiin tarinan mukaan paikalle, johon kirkkohirsikuorma sattui kaatumaan. Kirkon mäellä olevaan muistokiveen onkin kirjattu tarinan säe:
»Lemun Kempit keltakontit veit kirkon, varastit kirkon päältä Nummen Nousiaisten, toit Toijoisten mäelle»
Tämä sitaatti on ote pidemmästä pilkkalaulusta, jonka mynämäkeläinen Gregorius Hallenius tallensi vuonna 1738 ilmestyneeseen väitöskirjaansa Wirmoënsis in Finlandia territorii memorabilia. Kokonaisuudessaan muistiin merkitty runo kuuluu seuraavasti
»Lemun kämbit kelda condit
Weit kircon, warastit kircon

Pääldä Nummen Nousiaisten

Toit Toijosten mäelle

Cusa suutans sulattaman

Partans menit paistaman

Iso Totti Toijolasta
Casas cuormat kääns härjät etc.»
Lemun kunnan vaakuna perustuu tähän kansantarinaan. Vaakunassa on punaisessa kentässä nelipuolainen pyörä, josta nousee apilaristi. Vaakunan apilat viittaavat maatalouteen ja risti ja pyörä puolestaan tarinan kirkkohirsikuormaan.
Sisätilat

Kolmilaivaisen kirkkosalin keskilaivassa on tähtiholvit ja sivulaivoissa ristiholvit. Kirkon nykyinen alttaritaulu on Adolf von Beckerin maalaama Ylösnousemus ja se on peräisin vuodelta 1880. Kirkon keskilaivan pylväässä on myös Martti Lutheria esittävä seinämaalaus. Muita maalauksia seinillä ei ole. Kattokruunujen lisäksi kirkon katossa riippuu kaksi votiivilaivaa. Toinen laivoista on tehty 1920–1930-luvulla kerhotyönä, toinen puolestaan oli vuosikymmeniä yksityisomistuksessa, kunnes se palautettiin entisöitynä kirkkoon vuonna 1999.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lemun kirkko Wikimedia Commonsissa
Lemun kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Lemun vaakuna perustuu paikalliseen, kirkon historiasta kertovaan kansanrunoon
Henry Patten

| Henry Patten |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1996 (ikä 28) Colchester, Englanti
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tennispelaaja
Pituus:  198 cm
Paino:  90 kg
Kätisyys:  vasen
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  462. (19.9.2022)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  12. (19.8.2024)
Turnausvoittoja:  5
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  voitto (2025)
Ranskan avoimet:  3. kierros (2024)
Wimbledon:  voitto (2024)
Yhdysvaltain avoimet:  3. kierros (2023, 2024)
    
Henry Patten (s. 6. toukokuuta 1996) on brittiläinen tennispelaaja. Nykyisin enimmäkseen nelinpeliä pelaava Patten on sijoittunut parhaimmillaan ATP-listalla nelinpelissä sijalle 12 elokuussa 2024. Kaksinpelissä hän on ollut korkeimmillaan sijalla 462 syyskuussa 2022.
Ensimmäisen ATP-turnausvoittonsa nelinpelissä Patten saavutti huhtikuussa 2024 Harri Heliövaaran kanssa Marokossa. Toinen voitto tuli Lyonissa Heliövaaran kanssa ja kolmas Wimbledonissa 2024. Lokakuussa 2024 he voittivat Tukholmassa. Tammikuussa 2025 he voittivat toisen Australian avoimet..
Aiheesta muualla

Henry Patten ATP:n sivuilla (englanniksi)
{{ITF-mallineesta puuttuu ID.
Itseisnopeus

Itseisnopeus (ominaisnopeus, engl. proper velocity, tunnus w, η tai u) on suhteellisuusteoriassa vektorisuure, joka ilmoittaa hiukkaseen kiinnitetyllä kellolla mitatun nopeuden jossain muussa kuin hiukkaseen kiinnitetyssä inertiaalikoordinaatistossa. Tämä poikkeaa nopeudesta (tunnus v), jossa matka ja aika mitataan samassa inertiaalikoordinaatistossa. Itseisnopeus on jonkin valitun inertiaalin paikan derivaatta hiukkasen itseisajan (ominaisaika, engl. proper time) suhteen. Pienillä nopeuksilla itseisnopeus ja nopeus ovat likimäärin samoja. Suhteellisuusteoriassa inertiaalikoordinaatistossa mitatun nopeuden v suurin mahdollinen arvo on valonnopeus. Itseisnopeus kuitenkin lähestyy ääretöntä, kun nopeus lähestyy valonnopeutta.
Itseisnopeutta voidaan pitää kellojen synkronoinnista vapaana nopeutena. Määritelmänsä nojalla se on 'ei-koordinaatistonopeus', jonka kukin havaitsija laskee samaksi, kun kaikki havaitsijat käyttävät samaa koordinaatistoa etäisyyksien määrittelemiseen. Ajan mittaamiseen käytetään Lorentz-invarianttia itseisaikaa.
Johdanto

Oletetaan, että ajetaan autolla tietä, johon on kiinnitetty merkkejä kilometrin välein. Auton kuljettaja mittaa omalla kellollaan yhden kilometrin matkalla kuluvan aikaa yksi minuutti. Voidaan kysyä, että onko auton nopeus 60 km/h? Myönteinen vastaus on ristiriidassa nopeuden määritelmän kanssa, koska suhteellisuusteoriassa nopeus mitataan etäisyysmerkkeihin kiinnitetyillä synkronoiduilla kelloilla. Matkan ja ajan mittaamiseen käytetään saman inertiaalikoordinaatiston mittavälineitä (koordinaatistonopeus, engl. coordinate velocity). Seuraus tästä on se, että tien vieressä seisova havaitsija mittaa (etäisyysmerkkeihin kiinnitetyillä synkronoiduilla kelloilla) autolle hiukan pienemmän nopeuden kuin kuljettajan mittaama 60 km/h. Kuljettajan mittaamaa nopeutta kutsutaan itseisnopeudeksi, ja tiellä seisovan havaitsijan mittaamaa nopeudeksi.
Vastaava tilanne voidaan ajatella suhteellisuusteorian tutusta kaksosparadoksista. Olkoon maan ja tähden inertiaalikoordinaatistossa näiden välinen etäisyys 8,7 valovuotta. Avaruusmatkalle lähtevän kaksosen nopeus on 0,87c maapallon (ja tähden) inertiaaleissa laskettuna. Matkaan kuluva aika avaruusaluksen kellolla mitattuna on 5 vuotta. Ennen matkalle lähtöä kaksonen on saanut tietää, että tähti on 8,7 vv etäisyydellä. Jos matkustaja ei mittaa välimatkaa oman koordinaatistonsa mittavälineillä, hän voi päätyä laskemaan nopeudekseen 8,7 vv / 5 v = 1,74c, joka on suurempi kuin valonnopeus c. Vastaava nopeus maan ja kaukaisen tähden inertiaaleissa laskettuna on 8.7 vv / 10 v = 0.87c, joka ei voi ylittää valonnopeutta.
Edellisissä tien etäisyysmerkintöjen sekä maapallon ja tähden väilmatka mitataan itseisetäisyytenä (ominaisetäisyys, engl. proper distance), joka on kahden aika-avaruuden tapahtuman välinen etäisyys ajan pysyessä vakiona. Itseisetäisyys lasketaan siis jossakin valitussa inertiaalikoordinaatistossa.
Itseisnopeuden voi mieltää siten, että nopeasti liikkuvan kulkuneuvon matkustaja mittaa matka-ajan omalla kellollaan, mutta laskee nopeutensa mukaansa ottaman karttakirjan mittakaavaa ja etäisyyksiä käyttäen.
Matemaattinen muotoilu

Seuraavassa kolmiulotteisia vektoreita merkitään pienellä kirjaimella (esim.  \mathbf {v} ) ja neliulotteisia isolla (esim.  \mathbf {U} ).
Kun hiukkanen liikkuu maailmanviivaansa pitkin, sen itseisajan differentiaali  d\tau  lasketaan koordinaatistoajan  dt avulla
d\tau ={\sqrt {1-{\frac {v^{2}}{c^{2}}}}}dt,
missä  v on nopeus valitussa koordinaatistossa.
Nopeus on paikan derivaatta koordinaatistoajan suhteen
\mathbf {v} ={\frac {d\mathbf {x} }{dt}}.
Määritellään itseisnopeus valitun koordinaatiston paikan derivaattana itseisajan suhteen
\mathbf {w} ={\frac {d\mathbf {x} }{d\tau }}.
Itseisnopeuden ja koordinaatistonopeuden välinen yhteys on
\mathbf {w} ={\frac {1}{\sqrt {1-{\frac {v^{2}}{c^{2}}}}}}\mathbf {v} =\gamma \mathbf {v}
ja toisin päin
\mathbf {v} ={\frac {1}{\sqrt {1+{\frac {w^{2}}{c^{2}}}}}}\mathbf {w} .
Itseisnopeus on samalla nelinopeuden avaruudellinen komponentti:
\mathbf {U} ={\frac {d\mathbf {X} }{d\tau }}=(\gamma c,\mathbf {w} )=(\gamma c,\gamma \mathbf {v} ),
missä  \mathbf {X}  on paikkavektori Minkowskin avaruudessa.
Suoraviivaisesti liikkuvan kohteen itseisnopeuden w, koordinaatistonopeuden v, Lorentz-kertoimen γ ja rapiditeetin η välillä on yhteys:
\eta =\sinh ^{-1}\left[{\frac {w}{c}}\right]=\tanh ^{-1}\left[{\frac {v}{c}}\right]=\pm \cosh ^{-1}\left[\gamma \right].
Matemaattinen muotoilu > Relativistinen energia ja relativistinen liikemäärä

Klassisessa mekaniikassa liikemäärä on massan ja nopeuden tulo. Erityisessä suhteellisuusteoriassa vastaava säilyvä suure määritellään itseisnopeuden ja lepomassan tulona:
\mathbf {p} =m\mathbf {w} =m\gamma \mathbf {v} ={\frac {m\mathbf {v} }{\sqrt {1-{\frac {v^{2}}{c^{2}}}}}},
missä  m on hiukkasen Lorentz-invariantti lepomassa. Relativistinen liikemäärä säilyy kussakin inertiaalikoordinaatistossa erikseen. Koordinaatomuunnoksissa  \gamma -kerroin vaihtelee, joten relativistinen liikemäärä ei ole Lorentz-invariantti.
Suhteellisuusteoriassa neliliikemäärä on
P^{\mu }=m\ U^{\mu },
joka voidaan kirjoittaa vektorina
\mathbf {P} =(P^{0},P^{1},P^{2},P^{3})=m(\gamma c,\gamma v_{x},\gamma v_{y},\gamma v_{z})=(m\gamma c,m\mathbf {w} ).
Relativistinen liikemäärä  \mathbf {p} =m\mathbf {w}  muodostaa siis neliliikemäärän avaruuskomponentit. Neliliikemäärän aikakomponentti on
P^{0}=m\ U^{0}={\frac {mc}{\sqrt {1-{\frac {v^{2}}{c^{2}}}}}},
jonka avulla voidaan määritellä relativistinen energia
E=P^{0}c={\frac {mc^{2}}{\sqrt {1-{\frac {v^{2}}{c^{2}}}}}}.
Nopeudella v = 0 lepoenergia  E=mc^{2}.
Tsupukka

Tsupukka (karjalan čupukka <  čuppu, nurkka, kulma) on Karjalasta peräisin oleva nelinkerroin taitettu piirakka, joka syödään smetanan tai voisulan kanssa. Kaura- ja vehnäjauhoista ja mahdollisesti ohrajauhoista tehdystä löysästä, ohukaistaikinan kaltaisesta taikinasta paistetaan ohut kuori. Paistaminen tapahtuu voilla voidellulla varrettomalla paistinpannulla eli riehtilällä. Kuori paistetaan vain toiselta puolelta ja sen paistamattomalle puolelle levitetään riisi- tai mannapuuroa piirakan täytteeksi. Kuori käännetään kahdesti toisen puolikkaan päälle, jolloin valmiin tsupukan muodoksi tulee ympyrän neljännes. Ennen tarjoilua tsupukka tavallisesti valellaan voisulalla.
Antti Reenpää

Antti Olli Reenpää (s. 28. elokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen diplomi-insinööri, joka toimi Otavan kirjaryhmän johtajana 2000–2010. Hän oli Otavan merkittävä keulakuva yhdessä vaimonsa Leena Majander-Reenpään kanssa ja he yhdessä vaikuttiva Otavan julkaisulinjaan.
Reenpää jätti tehtävänsä maaliskuun alusta 2010 ja ilmoitus herätti kohua niin kirjapiireissä kuin julkisuudessakin.
Antti Reenpään isä on Otavan hallituksen puheenjohtaja Olli Reenpää. Otavan toimitusjohtaja Eva Reenpää on hänen sisarensa.
Kirjallisuutta

Salokannel, Juhani: Hengen paloa & painettua sanaa: Renqvist-Reenpäät kustantajina 1815–2015.  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-27838-2
Aiheesta muualla

Pilke, Helena: Seitsemän sukupolvea, 200 vuotta kustannustoimintaa. Arvostelu Salokantelen teoksesta Hengen paloa & painettua sanaa. (Agricolan kirja-arvosteluja, 26.5.2015.)
Puolet elämästä suvun palveluksessa. (Arkistoitu – Internet Archive) Turun Sanomat 27.8.2007.
Stina Girs

| Stina Girs-Järvinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1987 (ikä 37)
Ammatti:  floristi,laulaja, yrittäjä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Stina Girs
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  2000–
Tyylilajit:  rock, pop, country
Soittimet:  laulu, kitara
Yhtyeet:  Jerkstars, T For Texas Holdem, Country Noir, Unén
Levy-yhtiöt:   Sony Music  Kaiku Entertainment (2016–) 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Stina Girs (oikealta nimeltään Stina Annika Girs-Järvinen, s. 9. huhtikuuta 1987 ) on suomalainen laulaja, joka tuli tunnetuksi Idols-laulukilpailun viidenneltä tuotantokaudelta, jolloin hän sijoittui kilpailun viidenneksi. Girs on kotoisin Järvenpäästä ja asuu sekä toimii nyt kukkakauppayrittäjänä Hyvinkäällä.
Ura > Uran alku ennen Idolsia

Stina Girs aloitti musiikkiharrastuksen 7-vuotiaana pianonsoitolla, mutta 12-vuotiaana hän päätti vaihtaa instrumentin kitaraan sekä lauluun. Ala-asteella hän oli mukana tyttöbändissä. Yläasteella Stina valittiin laulajaksi Jerkstars-yhtyeeseen, jossa hän teki kitaristin kanssa kaikki kappaleet.
Vuonna 2009 Stina alkoi opiskella floristiksi. Hän oli pitkään töissä äitinsä kukkakaupassa.
Ennen Idolsia Stina toteutti unelmansa countryhenkisestä sooloprojektista, jolloin hän kokeili Jerkstarsissa vaikuttaneen Juha Pöysän kanssa keikkailua T For Texas Holdem -yhtyeen nimissä.
Ura > 2010: Idols

Stina Girs osallistui Idolsin viidennen tuotantokauden koelauluihin Helsingissä joulukuussa 2010. Hän pääsi koelauluista jatkoon ja eteni kisassa teatteriviikonlopun ja semifinaalien kautta finaaleihin asti. Girsiä pidettiin kauden voittajasuosikkina, mutta hän putosi kisasta jo toisessa finaalissa. Hän sijoittui kilpailun viidenneksi.
Ura > 2011–: Idolsin jälkeen

Idolsin jälkeen hän solmi levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa, joka julkaisi Girsin esikoisalbumin Sydän edellä 23. marraskuuta 2011. Albumi ei kuitenkaan menestynyt; se nousi vain yhdeksi viikoksi Suomen virallisen albumilistan 49:nnelle sijalle. Albumilta julkaistut singlet ”Kirje” ja ”Anna mun mennä” eivät nousseet myyntilistoille. Girs osallistui ”Anna mun mennä” -kappaleellaan vuoden 2011 Syksyn sävel -kilpailuun.
Tammikuussa 2014 Girs julkaisi uuden singlen, ”Mä tahdon tietää mitä rakkaus on”. Teropekka Virtasen tuottama toinen studioalbumi Labyrintti julkaistiin 30. tammikuuta 2015.
Kesäkuussa 2017 Girs julkaisi singlen ”Kyl sä tiiät”. Kappale on Girsin ensimmäinen uuden levy-yhtiönsä, Kaiku Entertainmentin, kautta julkaisema kappale.
Vuonna 2023 Stina liittyi Unén-metallibändiin laulajaksi ja hänen vastuulla on sanoitukset ja laulumelodiat .
Diskografia

Sydän edellä (2011)
Labyrintti (2015)
Aiheesta muualla

Stina Girsin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Stina Girs lauluntekijänä
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Suomen Ampumaurheiluliitto

| Suomen Ampumaurheiluliitto> Suomen Ampujainliitto |
| --- | --- |

Laji:  Ammunta
Toimialue:  kansallinen lajiliitto
Lyhenne:  SAL
Perustettu:  19. tammikuuta 1919
Päämaja:  Valimotie 10
Sijainti:  Helsinki, Suomi
Puheenjohtaja:  Vesa Nissinen
Toiminnanjohtaja:  Anne Laurila
Jäsenyydet:   ISSF  ESC  NSR  Suomen Olympiakomitea 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Ampumaurheiluliitto (lyh. SAL, aik. Suomen Ampujainliitto 1919–2000) on ampumaurheilun kattojärjestö Suomessa. Ampumaurheiluliitto on perustettu 19. tammikuuta 1919. Liiton toiminnan tarkoituksena on edistää ja kehittää ampumaurheilua Suomessa sekä vaikuttaa ja osallistua kansainväliseen ampumaurheilutoimintaan. Ampumaurheiluliittoon kuuluu noin 300 jäsenyhdistystä, joissa on noin 30 000 harrastajaa. Suomen Ampumaurheiluliitto on Kansainvälisen Ampumaurheiluliiton (ISSF) jäsenliitto. Lisäksi se kuuluu jäsenenä Euroopan ampujainliittoon sekä Pohjoismaiden ampujainliittoon.
Ensimmäinen ampumaseura, Suomen Metsästysyhdistys perustettiin vuonna 1865. Hämeenläänin Metsästysseuran 30-vuotisjuhlan yhteydessä vuonna 1906 päätettiin aloittaa SM-kilpailujen järjestäminen. Suomen Ampumaurheiluliiton alaisiin lajeihin kuuluvat, haulikkolajit (ISSF & FITASC), kiväärilajit, Pistoolilajit, riistamaalilajit, siluettilajit, mustaruutilajit, practicallajit sekä kasa-ammunta. Suomen Ampumaurheiluliitto saa tukea Suomen Olympiakomitean huippu-urheiluyksiköltä ja Opetus- ja kulttuuriministeriöltä.
Suomen-mestaruuskilpailut

Ammunnan Suomen-mestaruuskilpailut 1907 (ensimmäiset)
Ammunnan Suomen-mestaruuskilpailut 1908
Ammunnan Suomen-mestaruuskilpailut 1909
Ammunnan Suomen-mestaruuskilpailut 1910
Ammunnan Suomen-mestaruuskilpailut 2007
Vuoden ampuja

1965 Hannele Wirilander
1967 Simo Morri
1969 Kimmo Hovila
1970 Esa Kervinen
1974 Markus Remes
1975 Seppo Mäkinen
1976 Markus Remes
1977 Helvi Leppämäki
1978 Paavo Palokangas, Seppo Mäkinen ja Juha Rannikko
1979 Paavo Palokangas
1980 Mauri Röppänen
1981 Arto Vainio
1982 Sirpa Ylönen
1983 Matti Nummela
1984 Rauno Bies
1985 Ralf Westerlund
1986 Juha Hirvi
1987 Seppo Mäkinen
1988 Pirjo Peltola
1989 Jari Pälve
1990 Petri Eteläniemi
1991 Satu Pusila
1992 Juha Hirvi
1993 Satu Pusila
1994 Satu Pusila
1995 Riitta-Mari Murtoniemi
1996 Riitta-Mari Murtoniemi
1997 Janne Himanka
1998 Satu Pusila
1999 Pia Julin
2000 Juha Hirvi
2001 Marko Kemppainen
2002 Helena Juppala
2003 Krister Holmberg
2004 Marko Kemppainen
2005 Juha Hirvi
2006 Petri Savinainen
2007 Mira Nevansuu
2008 Satu Mäkelä-Nummela
2009 Satu Mäkelä-Nummela
Vuoden valmentajat

1998 Mikko Mattila
1999 Alf Sjöblom
2000 Mikko Mattila
2001 Pirjo Peltola
2002 Matti Nummela
2003 Tero Hovila
2004 Lauri Siltavirta
2005 Mauri Turunen
2006 Lauri Siltavirta
2007 Seppo Nevansuu
2008 Matti Nummela
2009 Ville Häyrinen
Talous

Suomen Ampumaurheiluliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 4 255 500 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2023 lähtien 683 500 euroa.
Aiheesta muualla

Suomen Ampumaurheiluliitto ry