stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koukunpolvi

Koukunpolveksi kutsutaan Heinäveden vesistöreitin mutkaa, jonka reitti tekee kiertäessään Koukunniemen eteläpään Heinävedellä. Koukunpolvi sijaitsee vajaa neljä kilometriä Pilpan kanavalta etelään aivan Koloveden kansallispuiston luoteisella laidalla. Koukunpolvella on jyrkät, kallioiset rannat ja kapeat vesiväylät. Koukunpolven kohdalla laivareitti tekee jyrkän mutkan ja kääntyy joksikin matkaa ikään kuin takaisin päin.
Koukunniemellä sijaitsee Koukunpolven huvila, jonka Kiuruveden apteekkari Berndt Emil Forsblom rakennutti 1920-luvulla. Koukunniemeen ei mene sähköjä tai teitä. Lähellä sijaitsee myös oopperalaulaja Aino Acktén Pohjataipaleen huvila.
Koukunpolven kuvaa Pirunvuorelta nähtynä on käytetty monissa Suomea ja Heinäveden reittiä mainostavissa mainoksissa. Yksi näistä on eräs Adolf Bockin maalaama Heinäveden reitin mainos vuodelta 1928. Tässä esiintyy Heinäveden reittiä hyvin kuvaava lause "Kappale kauneinta Suomea".
Lokapojat

Lokapojat (nyk. Sisu ympäristöpalvelut Oy) on vantaalainen jätehuoltoyritys, jonka toiminnassa paljastui syksyllä 2008 epäkohtia. Yhtiö oli toteuttanut suuren osan vuosina 1999–2008 tarjoamistaan jätepalveluista ympäristölain vastaisesti laskemalla asumajätevettä (ulostetta ja virtsaa sisältäviä jätevesiä) muun muassa sadevesiviemäreihin ja ojiin. Tämä on aiheuttanut maaperän, vesistöjen ja pohjaveden pilaantumista. Lisäksi yritys oli laskuttanut asiakkailtaan todellista suuremmista jätemääristä.
Marraskuussa 2008 Vantaan käräjäoikeus vangitsi kaksi yrityksen omistajaa törkeästä ympäristön turmelemisesta. Joulukuussa 2008 heidät tuomittiin kuuden kuukauden liiketoimintakieltoon, mikä esti heidän toimintansa yrityksessä.
Kesäkuussa 2012 johtajat Tarmo Kunnasranta ja Pentti Tiikkaja tuomittiin jätehuoltorikoksista neljän vuoden ehdottomaan vankeusrangaistukseen. Lisäksi he joutuvat maksamaan noin 280 000 euron vahingonkorvaukset Helsingin ja Vantaan kaupungeille sekä korvaamaan rikoksesta saatua taloudellista hyötyä 920 000 euron edestä. Syyttäjän mukaan rikoksen suunnitelmallisuus oli "rikosoikeudellisesti poikkeuksellista". Hovioikeus korotti korvauksia elokuussa 2013. Korkein oikeus hylkäsi vuonna 2014 valituslupahakemukset ja hovioikeuden tuomio jäi voimaan.
Myös yrityksen työntekijöitä tuomittiin ehdollisiin rangaistuksiin ja sakkoihin. Helsingin Sanomat kertoi tammikuussa 2013 yrityksen yhteyksistä United Brotherhood -rikollisjärjestöön. Aseistautuneet jengiläiset olivat uhkailleet Lokapoikien ympäristöjutun todistajaa.
Lokapojat muutti nimensä heinäkuussa 2015 Uusi Tornado Ympäristöpalveluksi ja marraskuussa 2015 nimeksi tuli Sisu ympäristöpalvelut.
Aiheesta muualla

A. Lokapojat Oy (Arkistoitu – Internet Archive)
Latvalampi (Kinnula)

| Latvalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Kinnula
Koordinaatit:  63°16′22″N, 24°53′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Isojoen–Jääjoen valuma-alue (14.45)
Laskupuro:  Nurkkapuro 
Järvinumero:  14.455.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  181,1 m  
Pituus:  270 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,597 km  
Pinta-ala:  1,55 ha  
Tilavuus:  0.000043 km³ 
Keskisyvyys:  2,75 m  
Suurin syvyys:  5,9 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiLatvalampi 
Latvalampi  on Keski-Suomessa Kinnulassa  Jäpänrannan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 270 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,6 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 42 700 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,8 metriä ja suurin syvyys on 5,9 metriä. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Isojoen–Jääjoen valuma-alueella (14.45), jonka Nurkkapuron valuma-alueeseen (14.455) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 181,1 metriä mpy.
Lillian Asplund

Lillian Gertrud Asplund (21. lokakuuta 1906 – 6. toukokuuta 2006) oli kuollessaan viimeinen RMS Titanicilta hengissä selvinnyt yhdysvaltalainen. Hän oli myös viimeinen eloonjäänyt, jolla oli omia muistikuvia uppoamisesta. Titanicilta  hengissä selviytyneistä oli Asplundin kuoleman jälkeen elossa enää vuonna 2007 kuollut Barbara West ja 31. toukokuuta 2009 kuollut Millvina Dean.[lähde? ]
Asplund oli sukutaustaltaan ruotsalainen, mutta hän syntyi ja kuoli Massachusettsissa Yhdysvalloissa.[lähde? ]
Asplund oli viisivuotias, kun hän oli palaamassa Titanicilla vierailulta Ruotsista. Hän ja hänen äitinsä Selma selviytyivät onnettomuuslaivalta, mutta isä ja kolme veljeä kuolivat. Worcesterin kaupunki järjesti pelastuneille perheenjäsenille tukikonsertin ja rahankeräyksen, joka tuotti 2 000 dollaria.
Äiti ei koskaan päässyt tapahtuneesta yli ja kuoli katastrofin vuosipäivänä 1964. Asplundin veljistä Felix selvisi laivalta ja kuoli keuhkokuumeeseen 1983.tarvitaan parempi lähde
Asplund työskenteli sihteerinä Massachusettsissa ja jäi varhain eläkkeelle huolehtimaan äidistään. Hän kuoli kotonaan Shrewsburyssa, Massachusettsissa 99-vuotiaana vuonna 2006.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Recalling the Last Titanic Survivor
Final American survivor of Titanic disaster dies (artikkelissa myös Asplundin valokuva)
Liisa Tuomi

| Liisa Tuomi |
| --- | --- |
 Liisa Tuomi Kleopatran roolissa Suomen kansallisteatterin näytelmässä Caesar ja Kleopatra vuonna 1963. Caesaria esittää Joel Rinne.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Liisa Helena Ahlström
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1924 Helsinki
Kuollut: 4. tammikuuta 1989 (64 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Kauko Ahlström (1945–1983)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Liisa Tuomi-Ahlström
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Liisa Helena Tuomi (17. kesäkuuta 1924 Helsinki – 4. tammikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja aikansa suosituin musikaalitähti 1940- ja 1950-luvuilla. Tuomien teatterisukuun kuulunut näyttelijätär sai suosiota jo 17-vuotiaana operetin subrettina. Tuomi näytteli useissa elokuvissa, teatterinäytelmissä, musikaaleissa ja opereteissa, useimmiten komediennena.
Tuomen tunnetuimmat roolit olivat Annie mestariampuja Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa, My Fair Lady Ruotsalaisessa Teatterissa ja naispääosa elokuvassa Herrojen Eeva (1954). Hänen pirteät kasvonsa voidaan tunnistaa jo vuoden 1940 elokuvista Poikani pääkonsuli ja Yövartija vain..., joissa hän aloitti pienillä sivuosilla. Seuraavana vuonna hän esiintyi balettitanssijana elokuvissa Täysosuma, Jos oisi valtaa... ja Poretta eli keisarin uudet pisteet. Hänen ensimmäinen suuri roolinsa oli viehättävä opiskelijatyttö Lotta Koskimaa komediassa Hopeakihlajaiset (1942). Tuossa elokuvassa hän esitteli kaksiosaisen uima-asun jo ennen kuin niitä markkinoitiin nimellä bikinit.
Tuomi näytteli usein pirteitä seurapiirityttöjä ja tummahiuksisia kaunottaria. Hyvin usein hänellä oli tanssijattaren osa. Hänen ominaispiirteitään olivat tummat hiukset, kissamaisen viekkaat silmät, ilkikurinen hymy sekä temperamenttinen ja räiskähtelevä luonne. Vielä 1970-luvulla Tuomi esiintyi televisio-ohjelmassa Lauantai-ilta MTV:ssä Matti Raninin kanssa Taistelevat Virtaset -sketseissä.
Liisa Tuomen isä oli näyttelijä, teatterinjohtaja Arvi Tuomi, äiti näyttelijä-ohjaaja Santa Tuomi (o.s. Roth), ja niin ikään näyttelijöitä olivat veli Rauli Tuomi ja täti Emmi Jurkka. Hänen aviomiehensä Kauko Ahlström oli kauppaneuvos ja menestynyt keilaaja. Pari vihittiin Helsingissä 25. syyskuuta 1945. He saivat neljä lasta: Raila Liisa (1946), Hilkka Helena (1947), Timo Kalervo (1949) ja Martti Kalervo (1952). Heinäkuussa syntyneillä tyttärillä oli ikäeroa vuosi ja yksi päivä. Tuomen ja Ahlströmin kolmas lapsi, poika Timo Kalervo kuoli pian syntymänsä jälkeen. Tuomi on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Filmografia

Yövartija vain... (1940)
Täysosuma (1941)
Poikamies-pappa (1941)
Kuollut mies rakastuu (1942)
Hopeakihlajaiset (1942)
Syntynyt terve tyttö (1943)
Salainen ase (1943)
Herra ja ylhäisyys (1944)
Naimisiin päiväksi (1946)
Pikajuna pohjoiseen (1947)
Sankari kuin sankari (1948)
Vain kaksi tuntia (1949)
Ruma Elsa (1949)
Kipparikvartetti (1952)
Herrojen Eeva (1954)
Myöhästynyt hääyö (1960)
Aiheesta muualla

Liisa Tuomen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Lidija Selihova

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten pikaluistelu.Yleisluistelun MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten pikaluistelu.Yleisluistelun MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten pikaluistelu.Yleisluistelun MM-kilpailut  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten pikaluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Kokkola 1952 | yleisluistelu |  |
|  Kultaa | Östersund 1954 | yleisluistelu |  |
|  Hopeaa | Turku 1948 | yleisluistelu |  |
|  Pronssia | Lillehammer 1953 | yleisluistelu |  |
|  Pronssia | Imatra 1957 | yleisluistelu |  |
Lidija Matvejevna Selihova (ven. Лидия Матвеевна Селихова, 19. maaliskuuta 1922 Pietari – 7. helmikuuta 2003) oli neuvostoliittolainen pikaluistelija. Hän oli mukana ensimmäisen kerran vuoden 1948 MM-kisoissa, jolloin Neuvostoliitto tuli mukaan MM-kisoihin. Hän voitti urallaan kaksi kertaa maailmanmestaruuden eli vuosina 1952 ja 1954.
Neuvostoliittolaiset kilpailivat yleisluistelun naisten MM-kilpailuissa ensimmäisen kerran Turussa vuonna 1948. Selihova oli yhteispisteissä hopealla maannaisessa Isakovan jälkeen. Selihova oli noussut toisen maailmansodan jälkeen kohti kansallista kärkeä niin, että vuoden 1947 Neuvostoliiton mestaruuskisoissa hän oli kolmas ja vuonna 1948 toinen.
Neuvostoliitossa kisa oli kansallisesti kova. Omalla urallaan hän saavutti Neuvostoliiton yleisluistelun mestaruuskisoissa kolme mitalia eli vuonna 1947 pronssia sekä vuosina 1948 ja 1954 hopeaa. Vuonna 1953 hänen onnistui rikkoa 1 000 metrin ME Medeon radalla Alma Atassa. Mestaruudet Selihovalle tuli vuosina 1952 ja 1954. Hän saavutti pronssia vuonna 1953 ja uudelleen vielä vuonna 1957. Hän lopetti uransa vuonna 1959.
Urallaan hän edusti vuoteen 1956 asti Leningradin Zenithiä ja sen jälkeen Leningradin Trudia.
Parhaat tulokset

| Matka | Aika | Ajankohta | Paikka |
| --- | --- | --- | --- |
| 500 metriä | 1.47,30 | 19. tammikuuta 1954 | Alma-Ata Medeo |
| 1 000 metriä | 1.36,40 | 30. tammikuuta 1953 | Alma-Ata Medeo |
| 1 500 metriä | 2.29,00 | 30. tammikuuta 1953 | Alma-Ata Medeo |
| 3 000 metriä | 5.19,30 | 19. tammikuuta 1954 | Alma-Ata Medeo |
| 5 000 metriä | 9.10,60 | 26. tammikuuta 1953 | Alma-Ata Medeo |
Leo Linkovesi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Leo Linkovesi |  Leo Linkovesi |  Leo Linkovesi |  |
Maa:   Suomi
Miesten pikaluistelu
| Sprinttereiden MM-kilpailut  | Sprinttereiden MM-kilpailut  | Sprinttereiden MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Eskilstuna 1972 | yhteispisteet |  |
Leo Ensio Linkovesi (8. huhtikuuta 1947 Helsinki – 7. marraskuuta 2006 Kerava) oli suomalainen pikaluistelija, joka oli erikoistunut pikamatkoille.
Linkovesi osallistui vuonna 1970 Yhdysvalloissa järjestettyihin ensimmäisiin epävirallisiin sprintterien MM-kilpailuihin, minkä jälkeen päätti keskittyä yleisluistelun sijasta ainoastaan sprinttimatkoihin ja tähdätä täysipainoisesti Sapporon olympialaisiin.
Davosissa 8. tammikuuta 1972 Linkovesi luisteli ensimmäisenä ihmisenä 500 metriä 38 sekuntiin (tasan 38,0). Hän lähti ennakkosuosikkina samana talvena pidettyihin Sapporon olympialaisiin mutta jäi siellä 500 metrillä kuudenneksi, minkä lisäksi hän sijoittui 1 500 metrillä 34:nneksi. Olympialaisten jälkeen hän voitti Ruotsin Eskilstunassa sprintterien maailmanmestaruuden oltuaan kummallakin 500 metrin matkalla nopein sekä sijoituttuaan 1 000 metrillä 15:nneksi ja 16:nneksi.
Vuoden 1972 jälkeen Linkovesi siirtyi ammattilaistalliin, joka teki konkurssin kahden toimintavuoden jälkeen. Tallin MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa vuonna 1973 sekä EM-kilpailuissa pronssia vuonna 1974.
Henkilökohtaiset ennätykset

500 metriä: 38,0 (Davos, 8. tammikuuta 1972)
1 000 metriä: 1.19,3 (Davos, 7. tammikuuta 1972)
1 500 metriä: 2.10,3
3 000 metriä: 4.51,7
5 000 metriä: 8.34,7
10 000 metriä: 17.54,5
Aiheesta muualla

Leo Linkoveden muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Erhard Keller | Miesten 500 metrin maailmanennätyksen haltija 8. tammikuuta 1972 – 4. maaliskuuta 1972 | Seuraaja: Erhard Keller |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Hasse Börjes | Miesten sprintin yhteispisteiden maailmanennätyksen haltija 7.–8. tammikuuta 1972 – 4.–5. maaliskuuta 1972 | Seuraaja: Erhard Keller |
Lidija Mordkovitš

Lidija Mordkovitš (ven. Лидия Мордкович; 30. huhtikuuta 1944 – 9. joulukuuta 2014) oli venäläinen viulisti, joka loi uransa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Hänen perheensä ei kyennyt hankkimaan tytölle pianoa, joten hän aloittikin viulunsoiton seitsemänvuotiaana. Pian hän opiskeli Odessassa, ja vuonna 1967 hänet nimitettiin vuoden nuoreksi muusikoksi Kiovassa. Sittemmin hän opiskeli Moskovan konservatoriossa David Oistrahin johdolla.
Mordkovitš voitti vuonna 1969 Marguerite Longin ja Jacques Thibaud'n kilpailun Pariisissa. Vuonna 1974 hän muutti Israeliin, josta hän sittemmin siirtyi Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Siellä hän debytoi Hallé-orkesterin kanssa Manchesterissa vuonna 1979. Yhdysvaltain-debyyttinsä hän toteutti Georg Soltin johtaman Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1982. Hän esiintyi Promsilla vuosina 1985 ja 1988.
Mordkovitš tulkitsi venäläisten säveltäjien, kuten Sergei Prokofjevin ja Dmitri Šostakovitšin, mutta myös muiden muassa Arthur Blissin, Johannes Brahmsin ja Karol Szymanowskin tuotantoa. Hän kuoli syöpätautiin. Häntä jäivät kaipaamaan tytär ja tyttärentytär.
Aiheesta muualla

AllMusic.com: Lydia Mordkovitch (englanniksi)
Lidija Seifullina

Lidija Seifullina ja Valerian Pravduhin.
Lidija Nikolajevna Seifullina (ven. Ли́дия Никола́евна Сейфу́ллина; 3. huhtikuuta (J: 22. maaliskuuta) 1889 Varlamovo, Orenburgin lääni – 25. huhtikuuta 1954 Moskova) oli neuvostoliittolainen kirjailija.
Lidija Seifullina oli tataarilaissyntyisen ortodoksipapin tytär. Ennen Venäjän vallankumousta hän toimi kirjastonhoitajana, opettajana ja näyttelijänä. Vuosina 1917–1919 Seifullina kuului sosialistivallankumouksellisten puolueeseen. 1920-luvun alussa hän työskenteli kirjastonhoitajana Tšeljabinskissa ja kirjakustantamon toimittajana Novosibirskissä.
Seifullina asui Moskovassa vuodesta 1923 ja oli jo sitä ennen vuodesta 1921 keskittynyt kirjoittamiseen ja julkaissut ensimmäiset novellinsa. Tuotantonsa alkuaikana hän kuvaa novelleissa Siperian maaseudun elämää.
Seifullinan tunnetuimpia teoksia ovat vallankumouksen jälkeistä venäläistä yhteiskuntaa naturalistisesti kuvaavat kertomukset ja romaanit Tšetyre glavy (”Neljä lukua”, 1922), Pravonarušiteli (”Lainrikkojat”, 1922), Peregnoi (”Mullas”, 1922) sekä ”Virineija” (Virineja, 1924), jonka pohjalta kirjailija laati miehensä, kriitikko Valerian Pravduhinin kanssa samannimisen suositun näytelmän (1925). Seifullinan myöhempiä teoksia pidetään vähemmän merkittävinä, mutta vielä vuonna 1934 hänet valittiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen jäseneksi.
Suomennettuja teoksia

Virineija. Suom. Herman Laukkanen. Leningrad: Kirja, 1929.
Kulkureita. Kertomus. Leningrad: Kirja, 1930.
Stepanida Linjuhina. Leningrad: Kirja, 1930.
Konianvuori

Näköala Konianvuorelta Moksjärvelle keväällä 2018
Konianvuoren hiidenkirnu
Konianvuori (tunnettu myös nimellä Konia) on mäki- ja kallioalue Vihdin pohjoisosassa Olkkalan, Herrakunnan ja Moksin kylien välisellä alueella. Se kohoaa 58 metriä viereisen Moksjärven yläpuolelle ja 149 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Alueella on kaksi luonnonsuojelualuetta. Näistä suuremmalla, valtion omistamalla Konianvuoren luonnonsuojelualueella muun muassa pyöräily on kielletty. Konianvuoren alue kuuluu kokonaisuudessaan 123 hehtaarin kokoiseen Natura 2000-alueeseen (FI0100039) sekä valtakunnallisesti merkittävään kallioalueeseen (KAO010128). Konianvuori on kytkeytynyt myös sen eteläpuolella olevaan, luontoarvoiltaan merkittävään alueeseen.
Konianvuori on melko suosittu nähtävyys. Siellä on useita polkuja, näköalapaikka Moksjärvelle ja Vihdin seurakunnan vanha nuotiopaikka. Mäen koillisjyrkänteessä on suuri, erityislaatuinen hiidenkirnu.
Kullervo Hynynen

Kullervo Hynynen (s. 1954) on suomalainen fyysikko. Hän on Kanadassa Toronton yliopiston professori ja Sunnybrook-tutkimuslaitoksen johtava lääketieteellisen fysiikan tutkija.
Hynynen valmistui maisteriksi Kuopion yliopistosta 1977 ja väitteli Britanniassa Aberdeenin yliopistosta 1982. Hän on pro gradusta lähtien tutkinut ultraäänen käyttöä lääketieteessä ja on kehittänyt ultraäänen käyttömenetelmän, jolla voidaan parantaa muun muassa essentiaalia vapinaa polttamalla ultraäänellä tietty kohta aivoista. Hänen työryhmässään on kehitetty myös menetelmä, jolla voidaan poistaa veri-aivoeste tilapäisesti.
Kris Freeman

Kris Freeman (s. 14. lokakuuta 1980 Concord, New Hampshire, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen maastohiihtäjä.
Freeman sijoittui junioreiden MM-kilpailuissa sprintissä kahdeksanneksi 2000. Aikuisten arvokilpailuissa hän debytoi Lahdessa 2001. Seuraavana talvena hän oli Salt Lake Cityn olympialaisissa neljästoista takaa-ajokilpailussa ja kuului viidenneksi sijoittuneeseen Yhdysvaltojen viestijoukkueeseen.
Freeman sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2003 neljänneksi 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja 14:nneksi yhdistelmäkilpailussa. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 hän oli kahdestoista 50 kilometrin yhteislähtökilpailussa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa neljänneksi 1,3 sekuntia pronssimitalisti Matti Heikkiselle hävinneenä.
Freeman on ollut maailmancupissa parhaimmillaan neljäs 15 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa Kuusamossa marraskuussa 2009. Parisprintissä hän on ollut Carl Swensonin kanssa neljäs Oberhofissa tammikuussa 2003.
Freeman sairastaa tyypin 1 diabetesta.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Koni

Koni
| --- | --- |
Sijainti:  65°20.215′N, 025°19.043′E, Iin kunta Suomi
| --- | --- |
Asutuskeskukset:  Koni
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Koni on kylä ja saari Iin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Se sijaitsee Iijoen suistossa pääuoman pohjoisrannalla noin kolmen kilometrin päässä Iin Haminasta. Saarta erottavat mantereesta Syväsalmen sekä Mustaputaan sivuhaarat. Maannousun vuoksi Mustapudas on osittain kuiva.
Koni on Pohjois-Iin kulmakunta. Kylässä on maa- sekä omakotitaloja, ja asutus on keskittynyt joen pohjoisrannalla sijaitsevien Konin ja Finninkarin saarten etelä- ja länsirannoille.
Kryobioosi

Kryobioottisten kykyjensä ansiosta karhukainen voi selvitä -80 C° kylmyydesta.
Kryobioosi on jäätymisen joissain eliöissä aiheuttama kryptobioottinen tila jossa aineenvaihdunta käytännössä pysähtyy, auttaen eliötä selviämään jäätymisestä sulamiseen saakka.
Arktiset karhukaiset Adorybiotus coronifer ja Amphibolus nebulosus  selviävät kryobioottisten kykyjensä ansiosta jäätymisestä ainakin -6 celciusasteeseen saakka. Amphibolus volubilis -karhukainen selviää jopa useita kuukausia -80 celsiusasteen kylmyydessä. Kaikki jäätyneet eliöt eivät tosin selviä sulamisvaiheesta, ja selviytyminen karhukaisten eri lajeilla riippuu elinvaiheesta.
Kneža

| Kneža Кнежа |
| --- | --- |
 Knežan sijainti Bulgariassa
Valtio:  Bulgaria
Alue:  Pleven
 – Pormestari:  {{{johtajan_nimi1}}}
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  178,162 km² km²
Väkiluku (2009):  11 191
 
 www.kneja.acstre.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kneža (bulg. Кнежа) on kaupunki Plevenin alueella Bulgariassa. Sen väkiluku vuonna 2009 oli 11 191. Kaupungin pormestarina toimii Simeon Sharabanski.
Aiheesta muualla

Knežan kaupungin kotisivut (bulgariaksi)
Bulgarian kaupungit
Aitos
Asenovgrad
Blagoevgrad
Botevgrad
Burgas
Dimitrovgrad
Dobritš
Dupnitsa
Gabrovo
Gorna Orjahovitsa
Gotse Deltšev
Harmanli
Haskovo
Jambol
Karlovo
Karnobat
Kazanlăk
Kărdžali
Kjustendil
Lom
Lovetš
Montana
Nova Zagora
Panagjurište
Pazardžik
Pernik
Petritš
Pleven
Plovdiv
Primorsko
Razgrad
Ruse
Samokov
Sandanski
Sevlievo
Šumen
Silistra
Sliven
Smoljan
Sofia
Stara Zagora
Svištov
Tărgovište
Trojan
Varna
Veliko Tărnovo
Velingrad
Vidin
Vratsa
Knidoslaisten aarrekammio

| Knidoslaisten aarrekammio |
| --- | --- |
 Knidoslaisten aarrekammion paikka.
Sijainti:  Delfoin arkeologinen alue, Delfoí, Fokis, Keski-Kreikka, Kreikka
Koordinaatit:  38°28′55″N, 22°30′06″E
Rakennustyyppi:  aarrekammio
Valmistumisvuosi:  n. 565–555 eaa.
Tyylisuunta:  joonialainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delfoin arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Knidoslaisten aarrekammio oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Knidoslaisten aarrekammio rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 565–555 eaa. Sen rakennuttivat vähäaasialaisen Knidoksen kaupungin asukkaat ennen kaupungin joutumista Persian valtaan.
Knidoslaisten aarrekammion ennallistus sekä Delfoin arkeologisessa museossa oleva karyatidipatsaan torso.
Aarrekammio sijaitsi Pyhän tien eteläpuolella pian sen jälkeen, kun tie tekee mutkan suuntautuakseen kohti koillista. Rakennus oli rakenteeltaan aarrekammioille tyypillinen pieni antatemppelin mallinen rakennus, jossa oli cella ja pronaos. Se edusti joonialaista tyyliä ja sen cella avautui koilliseen. Aarrekammion julkisivussa pronaoksen edessä on perinteisesti katsottu olleen kaksi karyatidipylvästä, joiden säilyneet osat ovat Delfoin arkeologisessa museossa. Ne ovat Delfoin varhaisimmat karyatidit. On kuitenkin myös epäilty sitä, että kyseiset osat olisivat juuri tästä aarrekammiosta.
Delfoin museossa on myös karyatidipatsaan pää, jonka arveltiin aiemmin kuuluneen aarrekammioon. Nykyisin sen katsotaan kuitenkin olevan kehittyneempää tyyliä ja niin myöhäisempi kuin aarrekammioon yleensä liitetyt karyatidipylväät tai koko aarrekammio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Knidoslaisten aarrekammio Wikimedia Commonsissa
Kryogeeninen ajoaine

Kryogeeninen ajoaine koostuu nestemäisestä polttoaineesta ja hapettimesta. Ne ovat yleensä nesteytettyjä kaasuja, jotka voidaan varastoida nesteinä vain hyvin matalissa lämpötiloissa.  Yleisin [lähde? ] tällainen ajoaine on polttoaineena toimivan nestevedyn ja hapettimena toimivan nestehapen (LOX, liquid oxygen) on yhdistelmä.
Joissakin rakettimoottoreissa kylmää polttoainetta käytetään suuttimen jäähdyttämiseen, ennen kuin se pumpataan polttokammioon. Eugen Sänger ehdotti ensimmäisenä tällaista järjestelmää 1940-luvulla. [lähde? ]
Kolminkertaisen palautumisen laki

Kolminkertaisen palautumisen laki (en:Rule of Three) on wiccalaisuudessa yleisesti tunnustettu eettinen ohje, jonka mukaan kaikki mitä ihminen tekee, palautuu hänelle kolminkertaisesti. Eli jos esimerkiksi ihminen siunaa toista, saa hän itse siunauksen kolminkertaisesti. Tai jos kiroaa toista, saa itse kirouksen itselleen kolminkertaisesti.
Aiheesta muualla

Faktoja ja Fiktiota Wiccasta