stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michael Jordan
Tilastot > Runkosarja

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | PTH % | 3P % | 1P % | HL | PL | LEV | S | M | R | T | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984–1985 | Chicago | NBA | 82 | 51,5 % | 17,3 % | 84,5 % | 2,0 | 4,5 | 6,5 | 5,9 | 3,5 | 2,4 | 0,8 | 28,2 | 2313 |
| 1985–1986 | Chicago | NBA | 18 | 45,7 % | 16,7 % | 84,0 % | 1,3 | 2,3 | 3,6 | 2,9 | 2,5 | 2,1 | 1,2 | 22,7 | 408 |
| 1986–1987 | Chicago | NBA | 82 | 48,2 % | 18,2 % | 85,7 % | 2,0 | 3,2 | 5,2 | 4,6 | 3,3 | 2,9 | 1,5 | 37,1 | 3041 |
| 1987–1988 | Chicago | NBA | 82 | 53,5 % | 13,2 % | 84,1 % | 1,7 | 3,8 | 5,5 | 5,9 | 3,1 | 3,2 | 1,6 | 35,0 | 2868 |
| 1988–1989 | Chicago | NBA | 81 | 53,8 % | 27,6 % | 85,0 % | 1,8 | 6,2 | 8,0 | 8,0 | 3,6 | 2,9 | 0,8 | 32,5 | 2633 |
| 1989–1990 | Chicago | NBA | 82 | 52,6 % | 37,6 % | 84,8 % | 1,7 | 5,1 | 6,9 | 6,3 | 3,0 | 2,8 | 0,7 | 33,6 | 2753 |
| 1990–1991 | Chicago | NBA | 82 | 53,9 % | 31,2 % | 85,1 % | 1,4 | 4,6 | 6,0 | 5,5 | 2,5 | 2,7 | 1,0 | 31,5 | 2580 |
| 1991–1992 | Chicago | NBA | 80 | 51,9 % | 27,0 % | 83,2 % | 1,1 | 5,3 | 6,4 | 6,1 | 2,5 | 2,3 | 0,9 | 30,1 | 2404 |
| 1992–1993 | Chicago | NBA | 78 | 49,5 % | 35,2 % | 83,7 % | 1,7 | 5,0 | 6,7 | 5,5 | 2,7 | 2,8 | 0,8 | 32,6 | 2541 |
| 1994–1995 | Chicago | NBA | 17 | 41,1 % | 50,0 % | 80,1 % | 1,5 | 5,4 | 6,9 | 5,3 | 2,1 | 1,8 | 0,8 | 26,9 | 457 |
| 1995–1996 | Chicago | NBA | 82 | 49,5 % | 42,7 % | 83,4 % | 1,8 | 4,8 | 6,6 | 4,3 | 2,4 | 2,2 | 0,5 | 30,4 | 2491 |
| 1996–1997 | Chicago | NBA | 82 | 48,6 % | 37,4 % | 83,3 % | 1,4 | 4,5 | 5,9 | 4,3 | 2,0 | 1,7 | 0,5 | 29,6 | 2431 |
| 1997–1998 | Chicago | NBA | 82 | 46,5 % | 23,8 % | 78,4 % | 1,6 | 4,2 | 5,8 | 3,5 | 2,3 | 1,7 | 0,5 | 28,7 | 2357 |
| 2001–2002 | Washington | NBA | 60 | 41,6 % | 18,9 % | 79,0 % | 0,8 | 4,8 | 5,7 | 5,2 | 2,7 | 1,4 | 0,4 | 22,9 | 1375 |
| 2002–2003 | Washington | NBA | 82 | 44,5 % | 29,1 % | 82,1 % | 0,9 | 5,2 | 6,1 | 3,8 | 2,1 | 1,5 | 0,5 | 20,0 | 1640 |
| 15 kautta | Yhteensä | NBA | 1072 | 49,7 % | 32,7 % | 83,5 % | 1,6 | 4,7 | 6,2 | 5,3 | 2,7 | 2,3 | 0,8 | 30,1 | 32292 |
Tilastot > Pudotuspelit

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | PTH % | 3P % | 1P % | HL | PL | LEV | S | M | R | T | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984–1985 | Chicago | NBA | 4 | 43,6 % | 12,5 % | 82,8 % | 1,8 | 4,0 | 5,8 | 8,5 | 3,8 | 2,8 | 1,0 | 29,3 | 117 |
| 1985–1986 | Chicago | NBA | 3 | 50,5 % | 100 % | 87,2 % | 1,7 | 4,7 | 6,3 | 5,7 | 4,7 | 2,3 | 1,3 | 43,7 | 131 |
| 1986–1987 | Chicago | NBA | 3 | 41,7 % | 40,0 % | 89,7 % | 2,3 | 4,7 | 7,0 | 6,0 | 2,7 | 2,0 | 2,7 | 35,7 | 107 |
| 1987–1988 | Chicago | NBA | 10 | 53,1 % | 33,3 % | 86,9 % | 2,3 | 4,8 | 7,1 | 4,7 | 3,9 | 2,4 | 1,1 | 36,3 | 363 |
| 1988–1989 | Chicago | NBA | 17 | 51,0 % | 28,6 % | 79,9 % | 1,5 | 5,6 | 7,0 | 7,6 | 4,0 | 2,5 | 0,8 | 34,8 | 591 |
| 1989–1990 | Chicago | NBA | 16 | 51,4 % | 32,0 % | 83,6 % | 1,6 | 5,7 | 7,2 | 6,8 | 3,5 | 2,8 | 0,9 | 36,7 | 587 |
| 1990–1991 | Chicago | NBA | 17 | 52,4 % | 38,5 % | 84,5 % | 1,1 | 5,3 | 6,4 | 8,4 | 2,5 | 2,4 | 1,4 | 31,1 | 529 |
| 1991–1992 | Chicago | NBA | 22 | 49,9 % | 38,6 % | 85,7 % | 1,7 | 4,5 | 6,2 | 5,8 | 3,7 | 2,0 | 0,7 | 34,5 | 759 |
| 1992–1993 | Chicago | NBA | 19 | 47,5 % | 38,9 % | 80,5 % | 1,7 | 5,1 | 6,7 | 6,0 | 2,4 | 2,1 | 0,9 | 35,1 | 666 |
| 1994–1995 | Chicago | NBA | 10 | 48,4 % | 36,7 % | 81,0 % | 2,0 | 4,5 | 6,5 | 4,5 | 4,1 | 2,3 | 1,4 | 31,5 | 315 |
| 1995–1996 | Chicago | NBA | 18 | 45,9 % | 40,3 % | 81,8 % | 1,7 | 3,2 | 4,9 | 4,1 | 2,3 | 1,8 | 0,3 | 30,7 | 552 |
| 1996–1997 | Chicago | NBA | 19 | 45,6 % | 19,4 % | 83,1 % | 2,2 | 5,7 | 7,9 | 4,8 | 2,6 | 1,6 | 2,6 | 31,1 | 590 |
| 1997–1998 | Chicago | NBA | 21 | 46,2 % | 30,2 % | 81,2 % | 1,6 | 3,5 | 5,1 | 3,5 | 2,1 | 1,5 | 0,6 | 32,4 | 680 |
| 13 kautta | Yhteensä | NBA | 179 | 48,7 % | 33,2 % | 82,5 % | 1,7 | 4,7 | 6,4 | 5,7 | 3,1 | 2,1 | 0,9 | 33,4 | 5987 |
O=ottelut, PTH %=NBA:ssa pelitilanneheitot, eli kahden ja kolmen pisteen heitot, 3P %=kolmen pisteen onnistumisprosentti, 1P %=vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL=hyökkäyslevypallot, PL=puolustuslevypallot, LEV=levypallot yhteensä, S=syötöt, M=menetykset, R=riistot, T=torjunnat, PTS=pistekeskiarvo, PTS YHT=pisteet yhteensä
Haka-kerho

Haka-kerho oli tiettävästi Suomen ensimmäinen kunnallinen nuorisokahvila. Helsingin Hakaniemessä 3. lokakuuta 1957 avattua nuorisotilaa ylläpiti Helsingin kaupungin nuorisotoimi. Malli nuorisokahvilatoimintaan saatiin Ruotsista ja Norjasta.
Haka-kerho, kutsumanimiltään myös Kippola tai Hakis, toimi Elannon vanhassa ravintolakiinteistössä Siltasaarenkatu 6:ssa. Se avautui arki-iltaisin kello 18 ja ikärajana oli 15 vuotta. Toisessa kerroksessa, pitkien portaiden päässä sijainneissa tiloissa oli mahdollisuus pelata biljardia, juoda virvoitusjuomia, jutella ystävien kanssa ja kuulla musiikkiesityksiä. Tiloihin mahtui kerrallaan pari sataa nuorta, ja kerhon jäsenmäärä oli vuonna 1960 noin 3 000.
Haka-kerhon piirissä syntyi harrastuspiirejä muun muassa teatterin ja urheilun ja musiikin aloille. Nuorisokahvilan perustaminen osui nuorille suunnatun populaarimusiikin esiinmarssin aikoihin, ja Haka-kerhosta tulikin erityisesti musiikkikulttuurisesti merkittävä paikka ensin jazzyhtyeiden ja sitten uusien rock and roll- ja rautalankayhtyeiden sekä muiden pop-artistien harjoittelu- ja esiintymispaikkana. Haka-kerhossa kuultiin myös iskelmämusiikkia, kuten Laila Kinnusta ja Onni Gideonin yhtyettä. Haka-kerhosta lähetettiin myös suoria radio-ohjelmia, muun muassa Nuorison kahvitanssiaisia ja vuonna 1961 Kaarle Nordenstrengin juontama keskusteluohjelma Tiistaipalaveri.
Nuorisojärjestöt ja seurakunnat järjestivät Haka-kerhossa valistustilaisuuksia sekä kaupalliset toimijat, kuten levy-yhtiöt ja vaatemarkkinoijat, omia tapahtumiaan. Tanssikurssit olivat suosittuja etenkin 1960-luvun alussa.
Haka-kerhon vieraina musiikkiaiheisine ohjelmineen nähtiin muun muassa Jaakko Jahnukainen, Erkki Pälli ja Reino Helismaa. Kerhon vetäjänä oli alkuvuosina Martti ”Nevis” Nevalainen, loppuvuosina toimintaa johti Jussi Solmela. Työssä oli myös vapaaehtoisia, kuten voimamiehenä ja fakiirina tunnetuksi tullut Werneri Viillos, jonka  johdolla tanssittiin vuonna 1965 yhteen menoon 13 tuntia letkajenkkaa.
Haka-kerhon toiminta päättyi vuonna 1969, jolloin uudet kahvilat ja esiintymispaikat olivat vieneet sen suosiota. Se loi toiminnallaan pohjaa paitsi 1970-luvulla laajentumaan alkaneelle kunnalliselle nuorisotilatoiminnalle, myös Elmulle ja muulle elävän musiikin yhdistystoiminnalle.
Aiheesta muualla

Haka-kerholla kuvattuja uutispätkiä ja musiikkiesityksiä Ylen Elävässä arkistossa
Jussi Raittisen ym. haastattelupätkiä aiheena Haka-kerho Musiikkiarkisto JAPAn sivustolla
Saarinen, Pauli: ”Haka-kerho esi-Elmuna”, teoksessa Jäppinen, Jere & Vallisaari, Hilkka (toim.): Musiikkia! Harrastajia ja musiikinystäviä Helsingissä,  Helsingin kaupunginmuseo, 2015. ISBN 978-952-272-804-3.
Matti Hakala (ensyklopedisti)

Matti Iivari Hakala (23. maaliskuuta 1927 Kiukainen – 2. helmikuuta 2012) oli suomalainen tietosanakirjojen päätoimittaja. Koulutukseltaan hän oli valtiotieteen maisteri  ja hallinto-opin kandidaatti. Hakala syntyi Satakunnan Kiukaisissa Satanahka Oy:n toimitusjohtajan Heikki I. Hakalan ja hänen puolisonsa, satakuntalaisen kulttuuri- ja poliitikkosuvun tyttären Liinan (o.s. Hosia) perheeseen, varttui Uudellakirkolla Karjalankannaksella perheen omistamassa Halolan kartanossa, kirjoitti ylioppilaaksi Oulusta. Valmistuttuaan Helsingin yliopistosta hän toimi viestinnän ja mainonnan asiantuntijatehtävissä keskeisissä pankki- ja vakuutusyhtiöissä Helsingissä.
Tietosanakirja Oy:n omistaja ja toimitusjohtaja, pääkonsuli Sven Sevelius kutsui Hakalan 24-osaisen Uuden tietosanakirjan (ensimmäinen osa 1963; sarja valmistui 1972) toimitussihteeriksi. Tietosanakirjauransa aikana Hakala toimi myös Koululaisen tietosanakirjan ja Koululaisen uuden tietosanakirjan, Kodin tietosanakirjan, Kodin uuden tietosanakirjan ja Tiedon värikkään maailman päätoimittajana, Suomalaisen tietosanakirjan vastaavana päätoimittajana ja viimeksi Suomen Almanakan kehittäjänä ja keskeisenä toteuttajana.
Eläkevuosinaan Hakala omistautui sukuhistorialliselle tutkimustyölle ja hoiti 1600-luvulta periytyvää sukutilaa Satakunnan Punkalaitumella.
Kirjallisuus

Kodin suuri tietosanakirja, ISBN 951-35-1271-1
Suomalainen tietosanakirja, ISBN 951-35-4471-0
Tiedon värikäs maailma: Nykyaikainen tietosanakirja, ISBN 951-638-500-1
Suomalainen tietosanakirja 3 (HIL-KANAN). Espoo: Weilin+Göös, 1990. ISBN 951-35-4647-0.
Kimmo Hakasalo

Kimmo Ilmari Hakasalo (16. tammikuuta 1934 Multia – 4. toukokuuta 2016 Vantaa) oli suomalainen pianisti, cembalisti ja pianopedagogi. Hän esiintyi solistina, kamarimuusikkona sekä laulajien ja kuorojen konserttisäestäjänä.
Hakasalo valmistui alun perin opettajaksi Jyväskylän kasvatusopillisesta korkeakoulusta ja työskenteli tässä ammatissa Keski-Suomessa. Pianonsoiton opintonsa hän aloitti Dmitry Hintzen johdolla. Hän piti ensikonserttinsa Jyväskylässä Hintzen johdolla vuonna 1958. Hakasalo päätti opettamisen sijaan keskittyä musiikkiin ja jatkoi opiskelua Sibelius-Akatemiassa. Hän suoritti siellä ensin musiikinopettajan tutkinnon vuonna 1964 ja sitten pianodiplomin Kauko Kuosman johdolla vuonna 1967. Helsingissä Hakasalo konsertoi ensimmäisen kerran vuonna 1968. Tuolloin hän esitti Maurice Ravelin Pianokonserton vasemmalle kädelle. Yleisön joukossa oli kapellimestari Paavo Berglund, joka kutsui Hakasalon esittämään konserton Radion sinfoniaorkesterin kanssa.
Hakasalo työskenteli Sibelius-Akatemiassa pianonsoiton tuntiopettajana vuosina 1971–1977. Sitten hän sai nimityksen Musiikkikasvatuksen osaston pianomusiikin ja vapaan säestyksen lehtoriksi, jona hän työskenteli eläkkeelle jäämiseensä saakka. Samalla Hakasalo opetti Vantaan musiikkiopistossa ja kesäisin eri musiikkileireillä sekä -kursseilla. Hän toimi vuodesta 1967 Sonores Antiqui -yhtyeen cembalistina. Vuodesta 1974 hän kuului myös Vantaa-trioon. Hakasalo soitti Sonores Antiquissa cembalon ohella muitakin soittimia, joita olivat krumhorn, nokkahuilu ja lyömäsoittimet. Hän piti konsertteja Suomen lisäksi myös muualla Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Singaporessa ja Australiassa. Hakasalo teki lukuisia nauhoituksia Yleisradiolle vuosina 1974–1989. Vuonna 2004 näitä julkaistiin CD-levyllä Yö merenrannalla.
Hakasalo oli Teuvo Hakasalon poika ja Ilpo Hakasalon serkku. Hän teki sovituksia isänsä lauluista. Hakasalo teki yhteistyötä monien kuorojen kanssa, esimerkiksi Mieskuoro Sirkkojen kanssa Einari Kropsun johdolla. Hän kuoli 82-vuotiaana sairauskohtaukseen.
Finnet

Finnet-ryhmän logo.
Finnet-ryhmä on 17 itsenäisen alueellisen yhtiön (ent. puhelinyhtiön) ja Finnet-liitto ry:n muodostama tietoliikennealalla toimiva ryhmittymä. Jäsenyhtiöt kuuluvat mukaan tytär- ja osakkuusyhteisöineen. Ryhmän yhtiöt tarjoavat monipuolisia tietoliikennepalveluja. Finnet-ryhmän yhteenlaskettu liikevaihto vuonna 2022 oli 300 miljoonaa euroa, ja se työllistää lähes 2000 henkilöä.
Finnet-liitto ry on Finnet-ryhmän yhtiöiden edunvalvonta- ja yhteistyöelin.
Finnet-ryhmän jäsenyhtiöt 1.1.2024

Finnet-ryhmään kuuluvat seuraavat varsinaiset ja osakasjäsenet:
Alajärven Puhelinosuuskunta (JAPO)
Blue Lake Communications Oy (BLC) (ent. Savonlinnan Puhelin Oy)
FNE-Finland Oy
ElmoNet Oy (ent. Pohjois-Hämeen Puhelin)
Ikaalisten-Parkanon Puhelin Oy (Lennu, ent. IPP)
Pietarsaaren Seudun Puhelin Oy (JNT)
Kaisanet Oy
Karjaan Puhelin Oy
Kemiön Puhelinosakeyhtiö
Laitilan Puhelin Osk
Lounea Oy (entinen SSP ja FSP)
LPOnet Osk Anl
Mariehamns Telefon Ab
MPY Telecom (ent. Mikkelin Puhelin Oyj)
Paraisten Puhelin Oy (PARTEL)
Vakka-Suomen Puhelin Oy (VSP)
Ålands Telefonandelslag
ÅlCom
Finnet-ryhmän yhtiöt vuonna 1996

| --- | --- |
 Alajärven Puhelinosuuskunta, Alajärvi  Etelä-Satakunnan Puhelin Oy, Vammala  Eurajoen Teleosuuskunta, Eurajoki  Forssan Seudun Puhelin Oy, Forssa  Helsingin Puhelin Oy, Helsinki  Huittisten Puhelin Oy, Huittinen  Hämeen Puhelin Oy, Hämeenlinna  Ikaalisten-Parkanon Puhelin Oy, Ikaalinen  Jakobstadsnejdens Telefon Ab - Pietarsaaren Seudun Puhelin Oy, Pietarsaari  Joensuun Puhelin Oy, Joensuu  Kajaanin Puhelinosuuskunta, Kajaani  Kankaanpään Puhelin Oy, Kankaanpää  Karis Telefon Ab - Karjaan Puhelin Oy, Karjaa  Keikyän Puhelinosuuskunta, Äetsä  Kimito Telefonaktiebolag - Kemiön Puhelinosakeyhtiö, Kemiö  Keski-Suomen Puhelin Oy, Jyväskylä  Kokkolan Puhelin Oy - Gamlakarleby Telefon Ab, Kokkola  Kymen Puhelin Oy, Kotka  Puhelinosuuskunta KPY, Kuopio  Laitilan Puhelinosuuskunta, Laitila  Liedon Puhelin Oy, Lieto  Lohjan Puhelin Oy, Lohja  Loimaan Seudun Puhelin Oy, Loimaa :  Lounais-Suomen Puhelin Oy, Paimio  Loviisan Puhelinosuuskunta - Lovisa Telefonandelslag, Loviisa  Lännen Puhelin Oy, Rauma  Mariehamns Telefon Ab, Maarianhamina  Marttilan Seudun Puhelinosuuskunta, Marttila  Mikkelin Puhelinyhdistys, Mikkeli  Oulun Puhelin Oy, Oulu  Outokummun Puhelin Oy, Outokumpu  Pargas Telefon Ab - Paraisten Puhelin Oy, Parainen  Pohjanmaan Puhelinosuuskunta, Ylivieska  Pohjois-Hämeen Puhelin Oy, Ruovesi  Porin Puhelin Oy, Pori  Puhelin Oy Telekarelia, Kontiolahti  Puhelinosuuskunta IPY, Iisalmi  Päijät-Hämeen Puhelinyhdistys, Lahti  Riihimäen Puhelin Oy, Riihimäki  Salon Seudun Puhelin Oy, Salo  Savonlinnan Puhelinyhdistys, Savonlinna  Tampereen Puhelinosuuskunta, Tampere  Turun Puhelin, Turku  Vaasan Läänin Puhelin Oy - Vasa Läns Telefon Ab, Vaasa  Vakka-Suomen Puhelin Oy, Uusikaupunki  Ålands Telefonandelslag, Finström (Godby)
Logot

Puhelinlaitosten liiton logo 1980–1995. Kyösti Variksen suunnittelemassa logossa oli kaksi ihmistä kuvaavaa palloa, joiden välissä oli puhelimen luuri.
Finnet-ryhmän logo 1995–2001.
Finnet-ryhmän logo 2001–2007.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Suomen IV armeijakunta (talvisota)

Suomen IV armeijakunta oli suomalainen sotatoimiyhtymä, joka taisteli koko talvisodan ajan Laatokan ja Salojärven välisellä alueella. Tosin 7. joulukuuta 1939 suoraan päämajan alaisuuteen perustettu Ryhmä Talvela vastasi perustamisestaan asti alun perin IV armeijakunnan toiminta-alueeseen kuuluneen Salojärven ja Koitereen välin puolustamisesta .
Armeijakunnan tunnetuimpia taisteluita olivat Kollaan taistelu ja sen käymät mottitaistelut.
Komentajat

kenraalimajuri Juho Heiskanen, mutta sodankäyntiin liittyneiden erimielisyyksien vuoksi ylipäällikkö C. G. E. Mannerheim korvasi hänet jo 4. joulukuuta 1939  kenraalimajuri Woldemar Hägglundilla, joka toimi armeijakunnan komentajana talvisodan loppuun asti.
Armeijakunnan joukot > Talvisodan alussa

Armeijakunnan runkona olivat Karjalan sotilasläänissä perustettu 12. ja Savon sotilasläänissä perustettu 13. divisioona.
Lisäksi armeijakuntaan kuuluivat muun muassa:
Erillinen pataljoona 8 (Er.P 8)
Erillinen pataljoona 9 (Er.P 9), joka liitettiin 7. joulukuuta 1939 perustettuun Ryhmä Talvelaan.
Polkupyöräpataljoona 7, joka liitettiin 7. joulukuuta 1939 perustettuun Ryhmä Talvelaan.
Rakennuspataljoona 4
Erillinen pataljoona 10 (Er.P 10), joka liitettiin 7. joulukuuta 1939 perustettuun Ryhmä Talvelaan.
Erillinen pataljoona 11 (Er.P 11), joka liitettiin 7. joulukuuta 1939 perustettuun Ryhmä Talvelaan.
Tämän lisäksi IV armeijakunnalle oli alistettu pienempiä aselaji- ja huoltojoukkoja.
Armeijakunnan joukot > Myöhemmin keskitettyjä joukkoja

Myöhemmin päämajan havaittua IV Armeijakunnan taistelualueen merkityksen ja joukkojen vähäisyyden armeijakunnan alueelle siirrettiin muun muassa seuraavia joukkoja :
Jalkaväkirykmentti 64 (JR 64) Suomussalmelta 14. tammikuuta 1940 mennessä. Rykmentti toimi runkona taisteluosastolle Pitkärannassa ja Nietjärven länsipuolisella alueella. Rykmentin komentaja oli everstiluutnantti Frans Uno Fagernäs.
Jalkaväkirykmentti 69 (JR 69) kotijoukoista 23. Divisioonan ensimmäisenä rykmenttinä 10. helmikuuta 1940 alkaen. Rykmentti jäi 12. Divisioonan alueelle 23. Divisioonan siirtyessä Karjalankannakselle. Siirtyi Loimolan alueelta Kollaalle rintamavastuuseen 17. helmikuuta alkaen. Komentajana oli everstiluutnantti K. Raunio.
Erillinen Pataljoona 18 (Er.P 18), tammikuun 1940 alusta, Viipurinlahdelle 24. helmikuuta
Erillinen Pataljoona 22 (Er.P 22), tammikuun 1940 alusta, Viipurinlahdelle 1. maaliskuuta
Kevyt Osasto 23 (Kev.Os. 23) Kollaalle 10. helmikuuta 1940 alkaen
Sissipataljoona 3 (SissiP 3) Kollaalle helmikuun 1940 alussa. Pataljoona pysyi kuitenkin Ylipäällikön reservinä siihen saakka kunnes liitettiin Ryhmä Talvelaan
Sissipataljoona 4 (SissiP 4) Kollaalle
Jääkäripataljoona 1 (JP 1) keskitettiin IV AK:n alueelle 22. tammikuuta alkaen
Jääkäripataljoona 4 (JP 4) keskitettiin IV AK:n alueelle 14. tammikuuta alkaen
Hämeen ratsurykmentti (HRR) helmikuun alussa, Kannakselle 4. maaliskuuta
Uudenmaan rakuunarykmentti (URR) helmikuun alussa, Kannakselle 4. maaliskuuta
Armeijakunnan joukot > Tilapäisorganisaatiot

IV armeijakunnan alueen taisteluille oli leimallista erilaisten tilapäisten, jotakin tehtävää varten perustettujen organisaatioiden käyttö. Näissä organisaatioissa oli tyypillisesti koottu esimerkiksi jonkin jalkaväkirykmentin komentajan ja esikunnan johtoon useita pataljoonia useammastakin rykmentistä.
Organisaatioiden niminä toimi usein esimerkiksi Eläinradan merkit (esimerkiksi Ryhmä Oinas, Ryhmä Jousimies jne.), sodankäyntiin liittyvät esineet (esimerkiksi Osasto Tykki, Osasto Kilpi, Ryhmä Keihäs), eläimet (esimerkiksi Taisteluosasto Mehiläinen, Taisteluosasto Tiikeri) tai komentajaan liittyvät (esimerkiksi Osasto Martti, Taisteluosasto Valkama) nimet. Myös muunkinlaisia nimiä esiintyi.
Vastassa olleet vihollisjoukot > Talvisodan alussa

Talvisodan alussa IV armeijakunnan joukkoja koko sen toiminta-alueen leveydellä oli vastassa Neuvostoliiton 8. armeijan joukoista muun muassa seuraavat yksiköt:
Vastassa olleet vihollisjoukot > Talvisodan alussa > 56. armeijakunta

168. divisioona Viteleen alueella Laatokan rantatien suuntaan
18. divisioona Tulemajärven alueella Käsnäselkä–Lemetti-suuntaan
34. kevyt panssariprikaati Tulemajärven alueella
56. divisioona Säämäjärven alueella Suojärvi–Kollaa-suuntaan
Vastassa olleet vihollisjoukot > Talvisodan alussa > 1. armeijakunta

139. divisioona Tsalkin alueella Suojärvi–Tolvajärvi-suuntaan
155. divisioona Porajärven alueella Porajärvi–Ilomantsi-suuntaan
75. divisioona keskitettiin aluksi Ägläjärven alueelle.
Tavoitteena joukoilla oli aluksi edetä Sortavalan–Joensuun väliselle linjalle ja jatkaa hyökkäystä Kannaksen armeijan selustaan.
Vastassa olleet vihollisjoukot > Myöhemmin keskitettyjä joukkoja

8. armeijan lisäksi alueelle perustettiin uutena 15. armeija, joka otti vastuulleen taistelut alueen eteläosassa. Alueen eteläiseen osaan keskitettiin muun muassa seuraavat yksiköt:
60. divisioona
11. divisioona
72. divisioona
37. moottoroitu divisioona
25. moottoroitu ratsuväkidivisioona
Alueen pohjoisosaan 8. armeijan (jonne perustettiin myös uusi 14. armeija) alueelle keskitettiin muun muassa seuraavat joukot:
56. divisioona
164. divisioona
87. divisioona
128. moottoroitu divisioona
24. moottoroitu ratsuväkidivisioona
Rauha 13. maaliskuuta 1940

Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.
IV armeijakunta vetäytyi uudelle valtakunnanrajalle tehdyn rauhansopimuksen mukaisesti 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa.
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin mm. maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta vaan lomauttamisesta, jotta miesten nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Katso myös: Talvisodan puolustusvoimien kotiuttaminen
Tappiot

IV armeijakunnan alueella taistelleiden joukkojen kokonaistappiot nousivat melkoisiksi, johtuen etenkin hyökkäyksellisistä sotatoimista. Tappiot olivat kaatuneina hieman yli 3 700 henkilöä, haavoittuneina noin 9 650 henkilöä ja kadonneina noin 570 henkilöä.
Niilo Hakkarainen

Niilo Heikki Hakkarainen (22. joulukuuta 1927 Iisalmen maalaiskunta – 18. heinäkuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka toimi Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1970–1991. Tehtävässä hän seurasi vuorineuvos Juuso Waldenia. Hakkarainen uudisti suomalaista puunjalostusta ja modernisoi yrityksen liikkeenjohtoa vastaamaan globalisoituvan kilpailun edellytyksiä 1900-luvun loppupuolella.
Hakkarainen julkaisi muistelmansa Oravanpyörässä vuonna 1993 (Rosworth Limited/Werner Söderström Osakeyhtiö 1993. ISBN 951-0-18905-7).
Che Guevara

| Ernesto ”Che” Guevara |
| --- | --- |
 Alberto Kordan kuuluisa valokuva Che Guevarasta vuodelta 1960.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. kesäkuuta 1928 Rosario, Santa Fe, Argentiina
Kuollut: 9. lokakuuta 1967 (39 vuotta) La Higuera, Bolivia
Kansalaisuus:  Argentiina
Vanhemmat:  Ernesto Guevara Lynch Celia de la Serna
Puoliso:  Hilda Gadea (1955–1959) Aleida March (1959–1967)
Lapset:  Hilda (1956–1995), Aleida (s. 1960), Camilo (s. 1962), Celia (s. 1963), Ernesto (s. 1965)
Tiedot
Järjestö:  26. heinäkuuta -liike
Koulutus:  Buenos Airesin yliopisto
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Lempinimi:  ”Che”, ”El Fuser”
Sotilasarvo:  
Ernesto Guevara (14. kesäkuuta 1928 – 9. lokakuuta 1967), joka tunnetaan yleisesti nimellä Che Guevara (lausutaan [ˈtʃe ɣeˈβaɾa]), oli argentiinalaissyntyinen vallankumouksellinen sissijohtaja ja huomattava marxilainen poliittinen hahmo.
Guevara oli Fidel Castron johtaman 26. heinäkuuta -liikkeen jäsen. Liike otti vallan Kuuban presidentti Fulgencio Batistalta vuonna 1959 Kuuban vallankumouksen jälkeen. Guevarasta tuli Kuuban uudessa valtahierarkiassa toinen heti Castron jälkeen. Hän toimi lyhyen aikaa kansallispankin johtajana sekä teollisuusministerinä, mutta siirtyi takaisin vallankumoukselliseen toimintaan. Hän yritti tuloksetta käynnistää vallankumouksia useissa maissa, erityisesti Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Boliviassa. Toimiessaan Boliviassa pienen sissiryhmän johdossa hän jäi Bolivian armeijan yksikön vangiksi 8. lokakuuta 1967. Bolivialaiset teloittivat Guevaran seuraavana päivänä.