stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nikkeloseeni
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa nikkeloseeni on syvänvihreää kiteistä ainetta. Se on veteen liukenematonta, mutta liukenee esimerkiksi eettereihin. Nikkeloseeni kuuluu niin kutsuttuihin sandwich-yhdisteisiin ja nikkeli-ioni on kahden syklopentadienyyliligandin välissä. Yhdiste hapettuu suhteellisen helposti kellanoranssiksi nikkeloseniumioniksi (C10H10Ni+), mutta on suhteellisen inertti ilman vaikutuksille hapettuen kuitenkin hitaasti. Nikkeloseeni on yksi harvoista organometalliyhdisteistä, joilla on sitoutumisessa käytettävissään 20 elektronia tavanomaisen 18 elektronin sijaan ja näistä kaksi on hajottavilla molekyyliorbitaaleilla. Tämän vuoksi nikkeloseenilla on tavanomaisesta poikkeavia kemiallisia ominaisuuksia. Se esimerkiksi muodostaa helposti kolmikerroksisen nikkeloseenijohdannaisen, syklopentadienyyliligandit reagoivat hyvin helposti nukleofiilien kanssa ja korvautuvat helposti muilla orgaanisilla ja epäorgaanisilla ligandeilla esimerkiksi 1,5-syklo-oktadieeni-, karbonyyli- tai nitrosyyliligandeilla. Nikkeloseeni sublimoituu alennetussa paineessa noin 80 °C:n lämpötilassa. Yhdiste on paramagneettista ja karsinogeenista.
Valmistus ja käyttö

Tyypillisin tapa valmistaa nikkeloseenia on liuottaa syklopentadienyylikaliumia dimetoksietaaniin ja lisätä tähän liuokseen nikkelikloridin dimetyylisulfoksidiliuosta. Muita tapoja ovat nikkelibromidin ja syklopentadienyylinatriumin välinen reaktio ja nikkelibromidin reaktio syklopentadieenin kanssa trietyyliamiinin toimiessa emäksenä.
Nikkeloseenia on tutkittu käytettäväksi alkeenien esimerkiksi butadieenin polymerointikatalyyttinä. Lisäksi se katalysoi myös muita alkeenien reaktioita kuten oligomeroitumisia, isomeroitumisia ja hydrosilylaatioreaktioita. Siitä voidaan valmistaa myös muita organonikkeliyhdisteitä kuten Bis(syklo-oktadieeni)nikkeli(0):aa tai syklopentadienyyli nikkeli nitrosyylia.
Nikolaus IV

| Nikolaus IV |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Girolamo Masci
Syntynyt: 30. syyskuuta 1227 Lisciano, Napolin kuningaskunta
Kuollut: 4. huhtikuuta 1292 (64 vuotta) Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  22. helmikuuta 1288
Paavius päättyi:  4. huhtikuuta 1292
Edeltäjä:  Honorius IV
Seuraaja:  Pyhä Celestinus V
Paavi Nikolaus IV:n vaakuna.
Nikolaus IV, syntymänimeltään Girolamo Masci (30. syyskuuta 1227–4. huhtikuuta 1292) oli paavina 22. helmikuuta 1288 – 4. huhtikuuta 1292. Taustaltaan hän oli fransiskaanimunkki. Hän oli hurskas ja rauhaarakastava paavi, jolla ei ollut tarvetta taistella kirkon puolesta harhaoppisia vastaan tai lähteä ristiretkille.
HMS Nile (1888)

| HMS Nile |
| --- | --- |
 HMS Nile

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pembroken telakka
Kölinlasku:  8. huhtikuuta 1886
Laskettu vesille:  27. maaliskuuta 1888
Palveluskäyttöön:  10. heinäkuuta 1891
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1912
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 590 t (kuormattuna)
Pituus:  105,15 m (pp)
Leveys:  22,25 m
Syväys:  8,39 m
Koneteho:  7 500 ihp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  577
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 13,5" -tykkiä 6 × QF 4,7" -tykkiä 8 × QF 6 naulan -tykkiä 9 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 4 × 14" torpedoputkea
HMS Nile oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1888 vesillelaskettu Trafalgar-luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Pembroken telakalta ja sen köli laskettiin 8. huhtikuuta 1886. Alus laskettiin vesille 27. maaliskuuta 1888 ja se valmistui 10. heinäkuuta 1891.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1912.
Niittyjuola

| Niittyjuola |
| --- | --- |
 Juolavehnä rantakivikossa.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Juolat Elytrigia
Laji::  repens
Kaksiosainen nimi
 Elytrigia repens  (L.) Desv. ex Nevski 
Synonyymit
 Agropyron repens  Elymus repens (L.) Gould 
Katso myös
   Niittyjuola Wikispeciesissä   Niittyjuola Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niittyjuola eli juolavehnä (Elytrigia repens) on yleinen, heinäkasvien heimoon kuuluva tuulipölytteinen juolalaji. Niittyjuola on myös hankala viljelysten rikkakasvi.
Suomessa lajilla on ollut useita kansanomaisia nimiä, kuten valkojuuri, vikruuti, juolaheinä, juolas ja juoliainen. Elias Lönnrot kutsui kasvia nimellä ruparuoho.
Ulkonäkö ja koko

Niittyjuolan korsi kasvaa 50–100 cm korkeaksi. Koko kasvi on väriltään yleensä vihreä, joskus sinertävän- tai harmaanvihreä. Lehdet ovat varressa vuoroittain. Lehtien kannat ympäröivät vartta tuppena, jotka vaihtelevat kaljuista karvaisiin. Lehtituppien korvakkeet ovat pitkiä ja käyriä. Lehtilapa on litteä, 5–12 mm leveä, pitkäsuippuinen, päältä kalju tai harvakarvainen ja sileäsuoninen. Kukinto on 6–16 cm pitkä, kokonaisena säilyvä, hoikka kerrannaistähkä. Tähkylät ovat 10–15 mm pitkiä ja 5–9-kukkaisia. Ne sijaitsevat leveä sivu tähkärankaa vasten yläviistoon osoittaen, vuorotellen rangan eri puolilla. Ulkohelpeen vihne on korkeintaan 0,8 mm pitkä. Kukan heteen ponsi on yli puolet ulkohelpeen pituudesta. Suomessa niittyjuola kukkii kesä-heinäkuussa. Tähkään kehittyy noin 50 jyvää, joiden itävyys säilyy kymmenisen vuotta.
Niittyjuolan juurakko on suikerteleva, pitkähaarainen ja valkoinen. Maavartensa avulla kasvi leviää nopeasti laajalle alueelle. Laji on monivuotinen.
Suomessa kasvaa niittyjuolan kotoperäisen alalajin lisäksi muualta Euroopasta levinneitä alalajeja. Alalajit eroavat hieman toisistaan lähinnä koon, värin, lehtien muodon sekä kasvin karvaisuuden osalta. Suomessa kotoperäisenä tavataan matalakasvuista ja tavallisesti sinertävänsävyistä rantajuolaa (Elytrigia repens subsp. arenosa). Tulokkaana tavataan monirotuista, kookaskasvuista ja vihertävänsävyistä rikkajuolaa (Elytrigia repens subsp. repens).
Niittyjuola voi risteytyä lähisukulaisensa merihaprajuolan eli merijuolan (Thinopyrum junceiforme tai Elytrigia junceiformis) kanssa.
Levinneisyys

Niittyjuolaa tavataan koko Euroopassa arktisimpia alueita lukuun ottamatta, Pohjois-Afrikasta, Lähi-idästä, Keski-Aasiasta sekä Etelä- ja Keski-Siperiassa aina Tyynelle valtamerelle saakka. Niittyjuola on levinnyt viljansiemenen mukana myös suurimpaan osaan Pohjois-Amerikkaa Alaskaa ja Kanadan arktisia alueita lukuun ottamatta. Lajia tavataan myös Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa niittyjuolaa tavataan koko maassa Lapin pohjoisimpia erämaa-alueita lukuun ottamatta. Laji on erittäin yleinen tai yleinen Oulun korkeudelle saakka. Alalajeista rantajuolaa tavataan koko rannikkoalueella itäiseltä Suomenlahdelta Pohjanlahden perukoille saakka. Rikkajuola on levinnyt koko maahan. Niittyjuolan ja merijuolan risteymää (E. junceiformis × repens) on tavattu Suomessa ainoastaan Hankoniemellä.
Elinympäristö

Rikkajuola on hyötynyt suuresti ihmisen toiminnasta ja se suosii runsastyppisiä maita. Rikkajuolaa tavataan pelloilla, puutarhoissa, pientareilla, joutomailla ja kylä- ja venerannoilla. Kotoperäinen rantajuola on merenrantojen laji, jossa sitä kasvaa usein laajoina yhtenäisinä kasvustoina rantasoraikoilla.
Niittyjuola rikkakasvina

Rikkakasvina niittyjuola on hankala laji. Maan muokkauksen yhteydessä juurakot ja maavarret silpoutuvat, mikä edistää lajin leviämistä. Hävittäminen on hankalaa, koska maavarret leviävät laajalle alueella ja multavassa maassa myös syvälle. Erityisen hankala rikkakasvi laji on perunamailla, joissa osa palstoista jää kesannolle ja siten lajin helposti valtaamaksi. Niittyjuolaa voi torjua kemiallisesti.
Niittyjuola rikkakasvina > Luonnonmukainen torjunta

Luonnonmukaisessa viljelyssä niittyjuola torjutaan usein maanmuokkausmenetelmillä, jotka nostavat juurakon pintaan kuivumaan. Myös viljelytoimien oikea ajoittaminen auttaa. Toinen myrkytön torjuntatapa tapahtuu tulen avulla. Liekitys tehdään tyynellä säällä, tuulen ollessa alle 2 m/s. Käsikäyttöinen liekitin muistuttaa kasvinsuojeluruiskua. Ammattitiloilla käytetään traktorikäyttöisiä liekittimiä.
Käyttö

Niittyjuola on erinomainen rehukasvi, sillä sen ravintoarvo on korkea. Juurakkoa on käytetty sikojen ravintona. Se käy ravinnoksi myös ihmisille, esimerkiksi nuoret versot soveltuvat vaikka salaattiin. Runsaasti hiilihydraatteja sisältävänä juurakkoa on käytetty myös siirapin ja viinan valmistuksessa. Pula-aikoina jauhettua juurakkoa on lisätty leipätaikinoihin ja paahdettuna sitä on käytetty kahvin korvikkeena.
Niittyjuola on myös vanha rohdoskasvi, jota on myyty apteekeissa. Sitä on käytetty muun muassa edistämään ruoansulatusta, lisäämään virtsaneritystä, ulostuslääkkeenä ja irrottamaan limaa. Kansanlääkinnässä kasvia on käytetty hyvin moniin vaivoihin, muun muassa reumaan, kihtiin ja veren puhdistamiseen.
Niittyjuolan jatkuvaa käyttöä ei suositella niille, joilla on munuais- tai sydänvaivoista johtuvaa turvotusta. Myös raskauden ja imetyksen aikaista käyttöä kannattaa välttää. Suurina kerta-annoksina kasvin sisältämät flavonoidit voivat aiheuttaa ihottumaa pitkään auringossa oleskeleville. Liian suuri käyttö voi myös aiheuttaa hypokalemiaa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Niittyjuolan (Elytrigia repens) levinneisyys Suomessa.
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Niittyjuola (Elytrigia repens)
Valokki – Nettikasvio: Juolavehnä (Elymus repens)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Elymus repens (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Elymus repens (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Elymus repens (quackgrass) (englanniksi)
Flora of China: Elytrigia repens (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Elytrigia repens (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Elymus repens:  Wikidata: Q276262  Wikispecies: Elymus repens  APDB: 52035  APNI: 67565  BioLib: 42531  BOLD: 121104  Calflora: 11644  CoL: 6F6PV  Ecocrop: 2925  eFloraSA: Elymus_repens  EoL: 1115777  EPPO: AGRRE  FEIS: elyrep  FloraBase: 12748  FNA: 242320344  GBIF: 5290299  GrassBase: imp03563  GRIN: 102069  iNaturalist: 60284  IPA: 5579  IPNI: 90320-2  IRMNG: 10854117  ISC: 3726  ITIS: 512839  MichiganFlora: 2101  NatureServe: 2.127983  NCBI: 52152  NZOR: 7871640e-a8bb-4f9f-86cc-62c0f309ef4d  Observation.org: 152628  OBIS: 577506  Open Tree of Life: 218255  PalDat: Elymus_repens  Plant List: kew-411505  PLANTS: ELRE4  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:90320-2  RHS: 6342  Tropicos: 25515687  uBio: 5396425  VASCAN: 7602  VicFlora: 38e3b832-84e3-465c-876d-9fd918c91012  WisFlora: 13017  WFO: wfo-0000866643  WoRMS: 577506 
Triticum repens:  Wikidata: Q21877658  APDB: 125679  APNI: 221670  EUNIS: 192602  GBIF: 2706651  GRIN: 40612  iNaturalist: 406698  IPNI: 425887-1  IRMNG: 10211858  ITIS: 522956  NZOR: 97823a0e-f040-49a5-98bb-a5943f72336d  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:425887-1  Tropicos: 25518044 
Juolavehnä kuvattuna Franz Eugen Köhlerin teoksessa Köhler's Medizinal-Pflanzen (1897).
Kukkiva niittyjuola.
Niittyjuolan juurakkoa.
Nilsiän Pallo-Haukat

Nilsiän Pallo-Haukat on (NP-H) nilsiäläinen jalkapalloseura. Kuopiolaiseksi NP-H muuttui 2013, kun kuntaliitoksessa Nilsiästä tuli osa Kuopiota. Seuran perustamiskokous pidettiin 20. heinäkuuta 1954  Nilsiän uimalassa.
Kaudella 2015 NP-H pelasi Palloliiton Itä-Suomen piirin Viitosessa.  NP-H on pelannut parhaimmillaan Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, yhteensä 8 kauden ajan 1972, 1980, 1993 ja 1995 – 99. Seuran korkein sarjasijoitus on Kakkosen itälohkon kolmas sija vuonna 1997. Vielä kaudella 1999 seura sijoittui Kakkosessa neljänneksi, mutta luopui paikasta talousvaikeuksien takia. NP-H:n sarjapelaaminen jatkui seuraavalla kaudella piirin Nelosessa.
Tunnetuimpia NP-H:n kasvatteja ovat monivuotiset liigapelaajat Jani Hartikainen ja Kari Tissari. Hartikainen siirtyi KuPS:an kauden 1999 jälkeen ja palasi kasvattajaseuraansa kaudeksi 2010. Tissari edusti pääsarjassa kuopiolaisia KPT:tä (1979 – 87) ja KuPS:a (1989 – 90). Seuraa edustaneita muita tunnettuja pelaajia ovat mm. Pertti Nissinen (pelasi ennen NP-H –uraa pääsarjaa HJK: ssa, Hakassa, KuPS:ssa ja FinnPassa), sekä ennen NP-H –edustuksiaan KuPS:ssa pääsarjaa pelanneet Ari Savolainen, Matti Väänänen ja Matti Terästö.
NPH:n sarjoissa pelaamiset, sarjat ja -tasot 1955 – 2015
Vuosina 1955 – 70 NP-H pelasi piirin sarjoissa, ensin IV lk (luokka), 1968 III lk ja 1969 – 70 II lk. Ensimmäinen kausi SPL:n sarjoissa oli 1971, jolloin NP-H oli noussut valtakunnan neljänneksi korkeimmalle sarjatasolle IV divisioonaan. NP-H:n sarjatasot ovat sen jälkeen olleet oheiset.
| Sarjataso | Kaudet yht>  | Kaudet |
| --- | --- | --- |
| 3. | 8 | 1972, 1980, 1993, 1995-99 |
| 4. | 20 | 1971, 1977-79, 1981-92, 1994, 2001-02, 2004 |
| 5. | 13 | 1973-76, 2000, 2003, 2005-11 |
| 6. | 4 | 2012-15 |
Aiheesta muualla

NP-H:n internet-sivusto http://www.np-h.fi/
Nimistöntutkimus

Nimistöntutkimus eli onomastiikka on kielitieteellinen tutkimusala, joka tutkii erisnimiä. Nimistöntutkimuksen keskeisiä tutkimuskohteita ovat paikannimet ja henkilönnimet.
Nimistöntutkimus Suomessa

Suomessa nimistöntutkimuksen keskeisiä tutkijoita ovat olleet 1900-luvun alkupuolella Viljo Nissilä, puolivälistä lähtien Pertti Virtaranta ja loppupuolella kansainvälisestikin uraauurtavat Eero Kiviniemi, Kurt Zilliacus ja Lars Huldén.
Kotimaisten kielten keskus on kerännyt paikannimiä eri puolilta Suomea vuodesta 1915 alkaen. Vuoteen 1978 mennessä tässä työssä oli ollut mukana noin 600 eri-ikäistä ja eritasoista niin sanottua nimestäjää, esimerkiksi kesällä 1978 puolensataa, ja nimiä oli kertynyt yli kaksi miljoonaa, minkä arveltiin kattavan noin 80 prosenttia Suomen paikannimistä. Aineisto palvelee nimistöntutkijoiden lisäksi myös karttojen laatijoita, kielitieteilijöitä, historiantutkijoita, sosiologeja, kansatieteilijöitä, arkeologeja, kirjallisuuden tutkijoita, maantieteilijöitä sekä kasvi- ja eläintieteilijöitä.
Ruhtinatarkirvari

| Ruhtinatarkirvari |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Hävinnyt 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Kärpäset Brachycera
Osalahko::  Muscomorpha
Yläheimo::  Syrphoidea
Heimo::  Kukkakärpäset Syrphidae
Alaheimo::  Milesiinae
Tribus::  Cerioidini
Suku::  Sphiximorpha
Laji::  subsessilis
Kaksiosainen nimi
 Sphiximorpha subsessilis  (Illiger in Rossi, 1807) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruhtinatarkirvari (Sphiximorpha subsessilis) on kukkakärpästen heimoon kuuluva kärpäslaji. Lähisukulaistensa tapaan se on koko esiintymisalueellaan harvinainen. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE).
Koko ja ulkonäkö

Ruhtinatarkirvari on 10–15 mm koollaan melko kookas ja erehdyttävästi eräitä yksineläviä ampiaislajeja muistuttava kukkakärpänen. Kärpäsen ruumis on musta ja lähes karvaton, joskin naaraan takaruumiin 3. vatsapuolen jaokkeessa on pitkiä, vaaleita karvoja. Tuntosarvet ovat selvästi päätä pitemmät, niiden tyvellä oleva nystyrä on pituuttaan leveämpi ja selvästi ensimmäistä jaoketta lyhyempi. Tuntosarveen liittyvä uloke, arista, sijaitsee aivan sarven kärjessä. Takaruumis on muodoltaan nuijamainen ja sen poikki kulkee kolme kapeaa, keltaista poikkijuovaa. Keskiruumiin sivuilla on keltaisia laikkuja ja keskiruumiin takaosan mustassa scutellumissa on keltainen poikkijuova. Siipien etureuna on selvästi tummentunut.
Kärpäsissä melko samannäköisiä lajeja ovat kukkakärpäsiin kuuluvat kuningatarkirvari (Ceriana conopsoides), kuningaskirvari (Doros profuges) sekä joissakin määrin myös naamiokärpäsiin kuuluvat Physocephala -suvun lajit.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajista on havaintoja pääasiassa osasta Etelä- ja Keski-Eurooppaa sekä Balkanin alueelta. Pohjoisempana se tunnetaan vain Venäjältä, Suomesta ja Ruotsista. Laji on kaikkialla harvinainen. Ruotsissa laji on tavattu yhden kerran vuonna 1963 eikä Suomestakaan ole tavattu kuin vain muutamia yksilöitä.
Elinympäristö ja elintavat

Ruhtinatarkirvari elää vanhoissa lehtimetsissä, joissa on runsaasti lahopuuta. Kärpäset viihtyvät enimmäkseen korkealla oksistoissa, mutta laskeutuvat ajoittain kukille ruokailemaan. Lentoaika sijoittuu touko-kesäkuuhun, joskin ruotsalainen yksilö on tavattu syyskuussa.
Lajin toukkaa tai sen elintapoja ei tunneta. Sen otaksutaan elävän kosteissa, vanhojen lehtipuiden kaarnan alaisissa koloissa. Naaraan on myös nähty munivan useiden tuntien ajan hevoskastanjan kuorelle, mahlaa valuvan vahingoittuneen kohdan ympäristöön.
Suomessa laji on luokiteltu hävinneeksi, Ruotsin kansallisessa uhanalaisluokituksessa se on erittäin uhanalainen
Aiheesta muualla

Luomus, The Fly Fauna of Finland: Sphiximorpha subsessilis[vanhentunut linkki]
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q13932821  BioLib: 123872  CoL: 8F4BF  EUNIS: 76088  Fauna Europaea: 66036  Fauna Europaea (new): 53bc371f-d3eb-4b59-b06a-b27e2fa26b09  GBIF: 4516732  iNaturalist: 710237  Observation.org: 8059  Laji.fi: MX.278029
Rouen

| Rouen |
| --- | --- |

 vaakuna
 Rouen
 Koordinaatit: 49°26′24″N, 1°6′0″E 
Valtio:  Ranska
Hallintoalue:  Normandia
Departementti:  Seine-Maritime
Arrondissementti:  Rouen
Hallinto:  
 – Pormestari:  Nicolas Mayer-Rossignol
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,38 km²
Väkiluku (2018):  114 083
 – Väestötiheys:  5 300 as./km²
 – Metropolialue:  702 945
 
 www.rouen.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rouen [ʁwɑ̃] on kaupunki Luoteis-Ranskassa Seinen rannalla. Kaupungissa on arkkipiispanistuin ja yliopisto, joka on perustettu vuonna 1964. Vuonna 2018 Rouenin kaupunkialueen väkiluku oli 702 945 asukasta. Itse kaupungin asukasluku oli 114 083 ja pinta-ala 21,38 neliökilometriä.
Rouen on Normandian historiallisen maakunnan ja nykyisen hallintoalueen pääkaupunki.
Historia

Roomalaiset perustivat ensimmäisellä vuosisadalla nykyisen Rouenin paikalle siirtokunnan, joka oli nimeltään Rotomagus. Keskiajalla Rouen oli Euroopan suurimpia ja kukoistavimpia kaupunkeja. Vuoden 1348 ruttoepidemiassa kuoli kolme neljäsosaa kaupunkilaisista.
Historia > Jeanne d’Arc

Rouen jäi Ranskan ja Englannin välisen satavuotisen sodan jalkoihin vuosina 1337–1453. Tämän sodan yksi episodi oli Orléansin englantilaisten miehityksestä vapauttaneen Jeanne d’Arcin polttaminen roviolla Rouenissa vuonna 1431.
Nähtävyyksiä

Kaupungissa on lukuisia rakennusmuistomerkkejä keskiajalta. Tärkein niistä 1200–1500-luvulta peräisin oleva katedraali, joka on Ranskan gotiikan päätöitä. Lisäksi Rouenissa on 1300-luvulla rakennettu Saint-Ouenin kirkko ja 1400-luvulla rakennettu oikeuspalatsi.
Yksi tärkeä maamerkki ja nähtävyys on 1300-luvulla rakennettu iso yksiviisarinen kello, Gros-Horloge, joka sijaitsee samannimisellä kadulla. Kello siirrettiin nykyiselle paikalle 1500-luvulla, kun kaupunkilaiset eivät nähneet kelloa kellotapulissa kaupungin kapeilta kaduilta.
Talous

1600–1700-luvulla Rouen oli kuuluisa fajanssinvalmistuksesta.
Rouen on Ranskan neljänneksi suurin satamakaupunki, vaikka se sijaitsee 86 kilometriä rannikolla olevasta Le Havresta sisämaahan. Lisäksi kaupungissa on mekaanista- ja sähköteollisuutta.
Urheilu

Paikallinen Ranskan pääsarjan jääkiekkojoukkue Dragons de Rouen on voittanut kaksitoista kertaa Ranskan mestaruuden (2012).
Kuuluisia Rouenissa syntyneitä

| --- | --- |
 François-Adrien Boïeldieu  Robert Cavelier de La Salle  Pierre Corneille  Thomas Corneille  Vincent Delerm  Jacques Duphly  Marcel Dupré  Philippe Étancelin :  Gustave Flaubert  Pierre Gasly  Théodore Géricault  François Hollande  Maurice Leblanc  Charles Nicolle  Jacques Rivette  David Trézéguet
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rouen Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Rouen Wikivoyagessa (englanniksi)
Gros-Horloge.
Nikosthenes (savenvalaja)

| Nikosthenes> Νικοσθένης |
| --- | --- |
 Nikostheneen signeeraus ΝΙΚΟΣΘΕΝΕΣ ΕΠΟΙΕΣΕΝ, Nikosthenēs epoiesēn, ”Nikosthenes teki [minut]”, mustakuviotekniikalla koristellussa Nikostheneen amforassa, n. 520–510 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500-luku eaa.
Kuollut: 500-luku eaa.?
Ammatti:  savenvalaja
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 545–510 eaa.
Taidesuuntaus:  mustakuviokeramiikka
Nikosthenes (m.kreik. Νικοσθένης, Nikosthenēs) oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 545–510 eaa.
Nikostheneen signeeraus esiintyy useissa vaaseissa, ja aina yhdessä sanan epoiēsen (ἐποίησεν), ’teki’, kanssa, mikä ilmaisee selvästi hänen olleen juuri savenvalaja. Hän teki hyvin monenlaisia vaasityyppejä, ja niissä on usein havaittavissa uusia innovaatioita. Nikosthenes kehitti myös useita uusia muotoja, jotka tunnetaan hänen nimellään. Näihin lukeutuvat Nikostheneen amfora (nikostheeninen amfora) ja Nikostheneen pyksis (nikostheeninen pyksis) sekä oletettavasti myös kyathos. Yhteensä Nikostheneen tekemiksi on tunnistettu noin sata eri vaasia.
Nikostheneen vaaseja maalasivat useat vaasimaalarit. Näihin lukeutuu muun muassa hänestä nimensä saanut Nikosthenes-maalari. Loppuvaiheessa Nikostheneen tekemissä vaaseissa esiintyy myös punakuviotekniikkaa.
Teoksia

Nikostheneen amfora, n. 530 eaa.
Kyliks, n. 530 eaa.
Kyliks, n. 530–520 eaa.
Nikostheneen amfora, n. 520–510 eaa.
Oinokhoe, n. 520 eaa.
Niono

| Niono |
| --- | --- |
 Nionon suuri perjantaimoskeija.
 Niono
 Koordinaatit: 14°15′0″N, 5°59′10″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Ségou
Piiri:  Niono
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunkikunta
Väkiluku (2009):  91 600
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Niono on kaupunki ja Nionon piirin hallinnollinen keskus Ségoun alueella Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen sisämaan suistoalueen luoteisreunalla 115 kilometriä Ségousta pohjoiseen. Asukkaita on 91 600 henkeä (vuonna 2009).
Nionon kaupunkikunnan pinta-ala on 269 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Nionon piirin Yeredon Sanionan, lännessä Marikon, Kala Siguidan ja Siribalan, etelässä Pogon ja idässä Macinan piirin Monimpebougoun kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pinnanmuodostukseltaan se on tasaista Nigerin entistä tulva-aluetta (delta mort). Maanviljelyä varten on rakennettu kaksi kastelukanavaa.
Kuntaan kuuluu 21 asutuskeskusta. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, songhaita, soninkeja, moseja, miniankoja, fulbeja ja bozoja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja kristinusko.
Nionon kautta kulkee Ségoun ja Timbuktun välinen maantie RN33, josta haarautuu RN27 Bamakoon. Seudun pääelinkeinot ovat keinokasteluun perustuva maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, sipuli ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat ja aasit. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Teollisuutta edustavat leipomo, meijeri ja sähkölaitos.
Kaupunki on saanut alkunsa Nigerjoen keinokastelujärjestelmää hoitavan Office du Nigerin vuonna 1937 perustamasta työläisasutuksesta. Nähtävyyksiin kuuluu kaunis moskeija.
Ruijanesikko

| Ruijanesikko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Esikkokasvit Primulaceae
Suku::  Esikot Primula
Laji::  nutans
Kaksiosainen nimi
 Primula nutans  Georgi 
Katso myös
   Ruijanesikko Wikispeciesissä   Ruijanesikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
| Ruijanesikon Suomen kanta |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Suku::  Esikot Primula
Laji::  nutans
Alalaji::  finmarchica
Muunnos::  jokelae
Kolmiosainen nimi
 Primula nutans ssp. finmarchica var. jokelae  L. Mäkinen & Y. Mäkinen 
Synonyymit
 Primula sibirica Jacq.   Primula nutans Georgi  var. jokelae L. Mäkinen & Y. Mäkinen  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ruijanesikko (Primula nutans) on pääasiassa pohjoisten alueiden esikkolaji. Sen Suomessa kasvavat yksilöt on määritelty yhteen muunnokseen Primula nutans ssp. finmarchica var. jokelae. Ruijanesikko kuuluu Euroopan unionin suojeltuihin direktiivilajeihin ja on rauhoitettu Suomessa  ja Ruotsissa.Ruijanesikko on Simon kunnan nimikkokasvi.