stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirgisianvinttikoira
Ulkonäkö

Kirgisianvinttikoira on keskikokoinen tai kookas, pitkäkarvainen vinttikoira, joka tuo ulkoisesti mieleen salukin ja afgaaninvinttikoiran tai tazin ja afgaaninvinttikoiran välimuodon. Sillä on raskaampi rakenne, alemmas kiinnittyneet korvat ja tuuheampi karvapeite kuin sukulaisellaan keskiaasianvinttikoiralla, mutta pidempi runko ja lyhyempi karvapeite kuin afgaaninvinttikoiralla. Toisin kuin viimeksi mainitulla, kirgisianvinttikoiralla on lisäksi käpälissään paksun karvoituksen muodostamat "lumikengät", ja sapelinmuotoisen hännän pää kiertyy renkaaksi.
Pitkä, tuuhea, kaksikerroksinen karvapeite on korvissa, raajojen yläosissa ja hännässä erittäin hapsuttunutta. Korvien hapsuja kutsutaan paikallisittain sanalla bourki. Yleisimmät väritykset ovat musta ja musta valkoisin merkein, mutta myös valkoinen, vaaleankeltainen (fawn), punainen, harmaa, musta tan-merkein (black&tan) ja täplikäs/marmoroitu (punaisella tai harmaalla pohjalla) sallitaan. Urosten säkäkorkeus on 65-70 cm ja paino 18-25 kg; nartuilla samat mitat ovat 60-65 cm ja 16-22 kg.
valkoinen
tuhkanharmaa
musta
mustavalkoinen
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on normaalisti metsästysmaaston ulkopuolella tyyni, viehättävä ja rauhallinen. Työssään se tunnetaan rohkeudestaan, sitkeydestään ja nopeudestaan. Sitä voidaan käyttää metsästykseen jopa yli 3 000 metrin korkeudessa.
Alkuperä

Rotu on muinaista alkuperää. Se on kotoisin Kirgisian ja Kiinan rajalla sijaitsevasta vaikeakulkuisesta Tienšan-vuoristosta, jossa se jalostettiin antiloopin, villilampaan, villivuohen, murmelin, mäyrän, ilveksen, ketun ja suden metsästykseen. Kansallinen rotumääritelmä kirjoitettiin vuonna 1995 ja rotu nimettiin kansallisaarteeksi vuonna 1996.
Nykyisin jäljellä arvioidaan olevan enää 1000 yksilöä, ja niitä risteytetään pienen populaatiokoon vuoksi erittäin paljon keskiaasianvinttikoiran kanssa. - tätä tapahtuu varsinkin Tšyin alueella. Rotua ei ole enää vuoden 1998 jälkeen saanut viedä ulos maasta ilman kirgiisialaisten virkamiesten antamaa erityislupaa.
Alkuperä > Etymologia

Taigan tarkoittaa "nopeaa".
Kuuluisia rodunedustajia

23.11.2003 Kirgisian entinen presidentti Askar Akajev lahjoitti Norjan kuninkaalle Harald V:lle ja pääministerille Kjell Magne Bondevikille kaksi kirgisianvinttikoiran pentua.
Kirgisianvinttikoira neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
Kirgisian postimerkkejä, kirgisianvinttikoira kuvassa vasemmalla ylimmällä rivillä.
Käännös suomeksi
Kalannin Pallo -65

Kalannin Pallo -65 (KaPa-65) oli vuonna 1965 perustettu uusikaupunkilainen urheiluseura.
Seura tunnettiin aikaisemmin jääkiekkotoiminnastaan. Vuonna 1995 KaPan ja Lätkä-77:n jääkiekkojoukkueet yhdistyivät Uudenkaupungin Jää-Kotkiksi. Ennen yhdistymistä KaPa-65 pelasi II-divisioonassa ja oli karsimassa paikasta I-divisioonaan.
Myöhemmin seura keskittyi salibandyyn. Seuran naisten joukkue nousi kauden 2014-2015 päätteeksi I-divisioonaan ja miehet pelasivat 4. divisioonassa. Junioripuolella KaPalla oli täydet pelaajapolut niin tytöissä kuin pojissa ja kaudella 2010–11 seura voitti C-tyttöjen SM-pronssia. KaPa-65:n kasvateista salibandyliigaan nousivat ainakin Kaisa Pietilä, Juulia Peura, Sofia Leino, Henrika Maikola, Olivia Välimäki ja Waltteri Virtanen.
Seuran salibandytoiminta päättyi vuonna 2022, kun seura yhdistyi Uudenkaupungin Salibandyn kanssa Nystars Uudeksikaupungiksi.
Nykyisin seuran alla toimii KaPa Disc Golf, frisbeegolf toiminta. KaPa Disc Golf ylläpitää Kalannin Frisbeegolf rataa. Muina lajeina konkariliikunta, kuntokoris, sekä maastopyöräily.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Naisten Divari |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  Blue Fox  FB Factor  HaHe  Häme Stars  Jokerit  Northern Stars  Pirkat  SalBa  SB Nivala  SBS Wirmo
Valtionuskonto

Vahvoja valtionuskontoja eri maissa.
  kristinusko
  islam
  buddhalaisuus
Valtionuskonto on valtion virallinen, lainsäädännössä määritelty uskonto. Lisäksi valtiolla saattaa olla virallinen kirkkokunta eli valtionkirkko.
Valtionkirkko

Valtionkirkko on valtiosta hallinnollisesti ja taloudellisesti riippuvainen kirkkokunta. Valtionkirkon historia alkoi Rooman keisari Konstantinus Suuresta, joka antoi kristilliselle kirkolle Rooman valtakunnan tuen.
Kansankirkko

Kansankirkoksi on kutsuttu valtakunnallista paikallisseurakuntien järjestelmää, johon kuuluu suuri osa kansasta. Kansankirkon jäsenet liitetään kirkkoon lapsena kasteen yhteydessä, ja he maksavat kirkollisveroa. Käsitteen kansankirkko esitteli saksalainen teologi Friedrich Schleiermacher 1822–1823. Käsitteellä kansankirkko haluttiin korostaa kirkon tehtävää kansan moraalisena ja uskonnollisena selkärankana ja korostaa kristillisiin arvoihin pohjautuvaa kulttuuria ja yhteiskuntaa. Käsite on suosittu saksalaisessa ja pohjoismaisessa protestanttisuudessa. Kansankirkon tavoitteena on ”kansan kristillistäminen”.
Kansallissosialismin aikaisessa Saksassa kansankirkon käsite sovellettiin kansallismielisiin poliittisiin tarkoituksiin. Esimerkiksi kristinuskoon kääntyneitä kastettuja juutalaisia ei hyväksytty kansankirkon jäseniksi. Teologi Miikka Ruokasen mukaan Etelä-Afrikan aparheidin aikaista kirkkokuntajakoa, joka perustui rotuun, tai Venäjän ortodoksisen kirkon tukea isovenäläiselle kansallismieliselle politiikalle voidaan pitää kansankirkkokäsitteen vääristyminä.
Kirkon ja valtion suhde Pohjoismaissa

Virallisesti Pohjoismaissa valtionkirkko on Tanskassa, Islannissa ja aikaisemmin virallisesti myös Ruotsissa vuoteen 2000, Suomessa vuoteen 1869 ja Norjassa vuoteen 2017. Suomessa evankelis-luterilainen kirkko ja ortodoksinen kirkko ovat Tilastokeskuksen mukaan valtionkirkkoja, vaikka Suomen evankelis-luterilainen kirkko kutsuukin itseään ja ortodoksista kirkkoa epävirallisesti kansankirkoksi. Kirkon ja valtion suhdetta voidaan kuitenkin luonnehtia valtiokirkolliseksi, koska valtion ja kirkon väliset liitokset ovat niin voimakkaita. Suomalaiset ihmisoikeusjuristit katsovat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon aseman olevan yksiselitteisesti valtiokirkollinen. Myös vähemmistökirkkojen mielestä Suomessa on valtionkirkko. Norjassa valtio ja kirkko erotettiin toisistaan vuoden 2013 alussa.
Kirjallisuutta

Haarscher, Guy: Tunnustuksettomuus.  ((La laïcité, 1996.) Suomentanut Tapani Kilpeläinen. 23°45)  Tampere:  Eurooppalaisen filosofian seura ry, 2006.  ISBN 952-5503-22-4
Kongon demokraattinen tasavalta

Kongon demokraattinen tasavalta (ransk. République démocratique du Congo, kongoksi Repubilika ya Kôngo ya Dimokalasi) on valtio Keski-Afrikassa. Se sijaitsee päiväntasaajalla, Kongojoen ympäristössä. Se on pinta-alaltaan ja väestöltään Afrikan viiden suurimman valtion joukossa. Runsaista luonnonvaroista huolimatta väestöstä merkittävä osa elää köyhyydessä, ja nälkä sekä tarttuvat taudit vaivaavat monia. Maan itäosissa on jatkuvasti levotonta. Kongossa asuu yli 200 eri etnistä ryhmää, jotka puhuvat yli 200 kieltä. Maan virallinen kieli on ranska.
Erotuksena Kongon tasavallasta eli Brazzavillen Kongosta maasta käytetään toisinaan täsmennystä Kinshasan Kongo tai Kongo-Kinshasa maan pääkaupungin mukaan. Kongon naapurimaat ovat Kongon tasavalta, Keski-Afrikan tasavalta, Etelä-Sudan, Uganda, Ruanda, Burundi, Sambia, Tansania ja Angola. Maalla on pieni 37 kilometriä pitkä rannikkokaistale Guineanlahdella.
Ennen vuotta 1971 maata saatettiin kutsua nimellä Belgian Kongo tai Leopoldvillen Kongo silloisen pääkaupungin mukaan. Vuosina 1971–1997 maan nimi oli Zaire.
Kongon demokraattisen tasavallan kansalaista kutsutaan Kotimaisten kielten keskuksen mukaan nimellä kongolainen tai kinshasankongolainen.
Maantiede

Kongon demokraattinen tasavalta sijaitsee päiväntasaajalla ja sen pinta-ala on 2 345 410 neliökilometriä, josta 3,3 prosenttia on vettä, eli se on suurin piirtein Länsi-Euroopan kokoinen. Maa sijaitsee pääosin Afrikan sydämessä Kongon altaassa ja se on sademetsävaltio. Kongon demokraattisen tasavallan pääkaupunki on Kinshasa.
Kongon demokraattisella tasavallalla on rantaviivaa vain 37 kilometriä Atlantin valtameren rannikolla. Valtion itärajan muodostaa Itä-Afrikan hautavajoaman läntinen haara vuoristoineen ja järvineen (Afrikan suuret järvet). Täällä sijaitsee maan korkein vuori, 5109 m korkea Margharetan huippu Ruwenzori-vuoristossa. Virungavuoret ovat tuliperäisiä. Valtion läpi virtaava Kongojoki on koko Afrikan toiseksi pisin joki ja Amazonin jälkeen vesimäärältään maailman suurin. Se alkaa Katangan ylängöltä ja kaartaa ensin pohjoiseen, sitten takaisin etelään ylittäen päiväntasaajan kahdesti.
Maan ilmastoa määrittää pasaatien kohtaamisvyöhyke. Päiväntasaajan kohdalla on kuuma ja kostea vyöhyke, jossa sataa vuoden jokaisena kuukautena. Sen etelä- ja pohjoispuolella trooppisilla alueilla on selkeä sade- ja kuivan kauden vaihtelu. Länsirannikolla on merellisen ilmaston alue, ja vuoristossa viileämpää vuoristoilmastoa.
Kongojoen valuma-alueella elää noin 10 000 kasvilajia, joista noin kolmannes on kotoperäisiä. Siellä tavataan myös lukuisia uhanalaisia eläinlajeja, ja kaikkiaan yli 400 nisäkäslajia, tuhat lintulajia ja 700 kalalajia.
Kongossa on yhdeksän kansallispuistoa, joista viisi on Unescon maailmanperintökohteita: Garamban kansallispuisto, Kahuzi-Biegan kansallispuisto, Okapin eläintensuojelualue, Salongan kansallispuisto ja Virungan kansallispuisto. Viimeiset luonnonvaraiset zairenleveähuulisarvikuonot elävät Garamban kansallispuistossa. Virunga ja Kahuzi-Biega tunnetaan gorilloistaan, Okapissa on okapien lisäksi metsänorsuja. Salongan kansallispuisto on koko Afrikan suurin trooppisen sademetsän suojelualue.
Historia > Esihistoria

Edwardinjärven ja Albertinjärven välisen Semlikijoen rannalta on löydetty merkkejä ihmistoiminnasta 90 000 vuoden takaa, ja bambutipygmeihin kuuluneet kalastajat, metsästäjät ja keräilijät ovat eläneet Kongon altaan seuduilla tuhansien vuosien ajan. 2000 eaa. lähtien 500-luvulle saakka bantuja vaelsi nykyisen Kongon demokraattisen tasavallan alueelle luoteesta pygmien sekaan ja tilalle. Myöhemmät kansanvaellukset pohjoisesta Sudanista ja Itä-Afrikasta lisäsivät kansojen määrää alueella. Bantut toivat mukanaan Länsi-Afrikasta raudantekotaidon ja viljelymenetelmiä sekä -lajikkeita.
Historia > Paikalliset kuningaskunnat

Kongon demokraattisen tasavallan alueella kehittyi ennen Belgian valtaa omaperäisiä kulttuureja. Kongo-joen alajuoksulla syntyi 1100-luvulta alkaen joukko kaupunkivaltioita, joiden liittyessä yhteen muodostui Kongon kuningaskunta, jonka kukoistuskausi kesti 1300-luvun lopulta melkein 1800-luvun loppuun. Maan itäosassa, Lualaba-joen varrella alkoi kehittyä 400-luvulla Upembaksi kutsuttu yhteiskunta, josta merkittävä Luban kuningaskunta sai alkunsa. Tämä keskushallintoinen kuningaskunta vallitsi maan kaakkoisosassa 1500-luvulta 1800-luvun loppuun. Myös Ruandan, Lundan ja Chokwen kuningaskunnat ovat vaikuttaneet nykyisen Kongon ja sen naapurimaiden alueella. Lundan keskus oli nykyisessä Katangan maakunnassa, Chokwet saattoivat lähteä Kasain alueelta, mutta asettuivat nykyisen Angolan puolelle.
Historia > Belgian vallan aika

Ensimmäinen eurooppalainen tutkimusmatkailija, joka purjehti Kongoon oli portugalilainen Diego Cão. Hänen vaikutuksestaan Kongon kuningas Afonso I kääntyi kristinuskoon ja avasi maan kaupalle ja muulle eurooppalaiselle vaikutukselle. Kongoa ei kuitenkaan yritetty kolonisoida ennen kuin vasta 1800-luvun lopulla, jolloin Belgian kuningas Leopold II sai maan haltuunsa brittiläisen tutkimusmatkailija Henry Stanleyn avulla.
Leopold II sai Kongon vapaavaltion virallisesti haltuunsa Berliinin konferenssissa 1885. Hän sai sen henkilökohtaiseksi omaisuudekseen. Aluetta hallitsemaan perustettiin ”filantrooppinen” osakeyhtiö Association Internationale Africaine, jonka ainut osakkeenomistaja oli Leopold II. Motiivit olivat taloudelliset. Kongosta saatiin ensin norsunluuta ja myöhemmin luonnonkumia, jota uusi kumiteollisuus tarvitsi. Kaupallisiin tavoitteisiin päästiin poikkeuksellisen julmalla terrorilla, jotta epäinhimillistetyt alamaiset hankkisivat mahdollisimman paljon kumia isännilleen. Kun tieto olosuhteista paljastui 1900-luvun alussa, siitä syntyi kansainvälinen skandaali. Kuolleiden määräksi on arvioitu myöhemmin 4–8 miljoonaa, toisten arvioiden mukaan jopa 10 miljoonaa eli puolet silloisesta väestöstä. Kuningas Leopoldin ahne ja julma politiikka Kongossa sai aikaan kansainvälistäkin pahennusta. Tämän takia alue muutettiinkin vuonna 1908 kuninkaan yksityisomaisuudesta Belgian siirtomaaksi nimellä Belgian Kongo. Siirtomaaisännän nimi nimen alussa tarvittiin erottamaan se naapurimaasta Ranskan Kongosta eli nykyisestä Kongon tasavallasta. Pakkotyö jatkui myös siirtomaa-aikana. Belgialaiset pyrkivät rakentamaan sellaista infrastruktuuria, joka tuki resurssien vientiä pois maasta. Muuten se laiminlöi maan kehittämistä.
Historia > Kivun konflikti

Ruandan vuoden 1994 kansanmurhan jälkeen Kongon demokraattisen tasavallan itäosassa sijaitsevaa mineraalirikasta aluetta ovat rasittaneet konfliktit. Useat aseelliset ryhmät ovat kilpailleet maan keskusvallan kanssa vallasta ja omaisuuden hallinnasta. Alueen epävakaus 1990-luvulla johti miljoonien ihmisten kuolemaan. Itä-Kongossa Pohjois-Kivussa toimiva Laurent Nkundan johtama hutuja vastaan taisteleva tutsikapinallisten ryhmittymä aiheutti laajoja levottomuuksia lokakuusta 2008 lähtien ja ajoi 250 000 paikallista pakolaisiksi. Nkundan joukot etenivät lähellä Gomaa, yli miljoonan asukkaan kaupunkia Kongon demokraattisen tasavallan itäosassa, ja hänen raportoitiin saavan apua Ruandan hallitukselta. Tammikuussa 2009 Ruandan joukot kuitenkin pidättivät Nkundan.
Myös toista kapinallisryhmittymää, maaliskuun 23. päivän liikettä (M23), johtavat etniset tutsit, jotka tarttuivat aseisiin suojellakseen vähemmistöryhmän oikeuksia. Heidän mukaansa useita aikaisempia taistelujen lopettamista koskevia sopimuksia ei ole kunnioitettu. M23:n nimi juontuu rauhansopimuksesta, joka allekirjoitettiin 23. maaliskuuta 2009. Sen jälkeen vuonna 2012 M23 valloitti nopeasti alueen ja valloitti Goman. Kansainväliset yhteisöt vastustivat sitä ja syyttivät M23:a sotarikoksista ja ihmisoikeusloukkauksista. M23 pakotettiin vetäytymään Gomasta, jonka jälkeen se kärsi useita raskaita tappioita Kongon armeijaa vastaan YK-joukkojen tukemana. Vuonna 2021 ryhmä tarttui jälleen aseisiin sanoen, että lupaukset oli rikottu.
YK:n asiantuntijat ovat syyttäneet naapurimaa Ruandaa vuodesta 2012 lähtien aseiden ja logistisen tuen antamisesta ja jopa kapinallisten komentamisesta. Tämän ovat tunnistaneet myös Kongon demokraattisen tasavallan hallitus, sekä Yhdysvallat ja Ranska. YK:n asiantuntijaraportin mukaan vuonna 2024 jopa 4 000 ruandalaista sotilasta taisteli M23:n rinnalla. Angolan välittämään rauhanprosessiin osallistuivat Ruanda ja Kongon demokraattinen tasavalta ja se johti tulitaukosopimukseen vuonna 2024, mutta se hajosi pian ja taistelut jatkuivat.
Tammikuussa 2025 uutisoitiin, että M23-kapinalliset olivat saapuneet Gomaan. Kaupunki on tärkeä kaupan ja liikenteen solmukohta kaivoskaupunkien ulottuvilla ja Ruandan rajalla. Kaivoksista saadaan erittäin kysyttyjä metalleja ja mineraaleja, kuten kultaa, tinaa ja koltaania, mobiililaitteisiin ja sähköautoihin. Kapinalliset sanoivat hallitsevansa kaupunkia, mutta Kongon hallituksen mukaan sen joukoilla on edelleen tärkeitä asemia.
Raiskaukset ja julma seksuaalinen väkivalta ovat olleet tunnusomaisia Itä-Kongon konfliktille. Eri ryhmittymät on voitu jopa tunnistaa niille ominaisten julmuuksien mukaan.
Tilannetta luonnehtii myös voimakas epätasa-arvoisuus. Kongon itäosissa kapinoivia vastaan sotivat sotilaat saavat kuukaudessa palkkaa 100 dollaria, kun taas kansanedustajat saavat noin 21 000 dollaria kuukaudessa. Maaliskuussa 2025 julkaistun korruption vastaisen raportin mukaan maan eliitti hyötyy hallituksen ylirahoituksesta, kun taas muut tärkeät alueet kärsivät alirahoituksesta.
Politiikka

Kongo on semipresidentiaalinen tasavalta. Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viiden vuoden kaudelle. Hän nimittää pääministerin ja muut ministerit.
Lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen eduskunta; sen senaatin 108 jäsentä valitaan maakunnista ja alahuoneen 500 jäsenestä 61 valitaan enemmistövaaleilla yhden jäsenen vaalipiireistä ja 439 monen kansanedustajan vaalipiireistä suhteellisella vaalitavalla. Vuonna 2018 valitussa alahuoneessa on 44 naisedustajaa eli 8,8% kaikista edustajista. Suurimmat puolueet ovat Henri Movan johtama People's Party for Reconstruction and Democracy PPRD 62 edustajallaan, Felix Tshikedin johtama Union for Democracy and Social Progress UDPS 41 edustajalla, PPPD (29), MSR (27) sekä MLC 22 edustajalla.
Oikeusjärjestelmä perustuu pääosin Belgian lakiin, mutta siinä on mukana myös osia heimojen säännöistä ja vakiintuneista hallintokäytännöistä.
Politiikka > Vapauksien kehitys

Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Kongon Demokraattinen tasavalta ei ole vapaa maa. Kongon demokraattisen tasavallan poliittinen järjestelmä on lamaantunut viime vuosina poliittisen eliitin manipuloimien vaaliprosessien vuoksi. Kansalaiset eivät voi vapaasti harjoittaa kansalaisvapauksiaan, ja korruptio on yleistä. Fyysinen turvallisuus on heikko väkivallan ja ihmisoikeusloukkausten vuoksi, joita hallituksen joukot sekä aseelliset kapinallisryhmät ja miliisit harjoittavat useilla alueilla maassa.
Joulukuun alussa 2022 Kongon demokraattinen tasavalta peruutti radioyhtiö RFI:n -toimittajan akkreditoinnin ja katkaisi sen lähetyksen. Radioasemaa syytettiin jännitteiden herättämisestä laskettaessa vaalituloksia. RFI kiisti väitteet.
Talous

Kongo on harvaan asuttu maa jossa on runsaat malmivarat. Silti sen bruttokansantuote henkeä kohti on maailman pienimpiä. Köyhyyden syinä on pidetty vuosia jatkunutta huonoa hallintoa, korruptiota ja sotia.
Kongon tärkeimpiä luonnonvaroja ovat monet kaivannaiset kuten öljy ja kivihiili, timantit sekä koboltti, kupari, niobium, tantaali, hopea, sinkki, mangaani, tina ja uraani. Maassa on myös vesivoimaa ja puutavaraa.
Maatalouden merkitys maan talouselämälle on suuri. Suurin osa sen tuotteista menee kotimaiseen kulutukseen. Ruokakasveista merkittävimpiä ovat kassava, maissi, palkokasvit ja maapähkinät. Myyntiin kasvatetaan kahvia, kumia, palmuöljyä, puuvillaa, kaakaota, sokeria ja teetä.
YK:n kehitysohjelma UNDP:n laskemalla Inhimillisen kehityksen indeksiksillä (Human Development Index, HDI) mitattuna Kongo oli vuonna 2007 sijalla 176 yhteensä 185 arvioidusta maasta.
Talous > Liikenne

Kongossa on 26 lentokenttää, joiden kiitotiellä on kestopäällyste, ja 168 muuta lentopaikkaa. Rautateitä on noin neljätuhatta kilometriä. Laajasta tieverkosta on päällystetty vajaat kolmetuhatta kilometriä.
Väestö

| Vuosi | Väkiluku   (milj> ) |
| --- | --- |
1960: 15
1980: 27
2000: 49
2020: 93
2040 *: 170
2060 *: 267
2080 *: 361
* ennuste
YK:n mukaan Kongon väkiluku oli 81,3 miljoonaa vuonna 2017. Kongon vuosikirjan mukaan väkiluku oli 98,4 miljoonaa vuonna 2019. Vuonna 2022 CIA arvioi maan väkiluvuksi 108,4 miljoonaa ja väestönkasvuksi 3,14 prosenttia vuodessa. Kokonaishedelmällisyysluku oli 5,63 lasta yhtä naista kohti, mikä oli yksi maailman korkeimmista. YK:n vuoden 2019 ennusteen mukaan väkiluku kasvaa noin 194 miljoonaan vuoteen 2050 mennessä. Se tekisi Kongosta maailman yhdeksänneksi runsasväkisimmän valtion.
Kongon väestö on nuorta. Vuonna 2019 asukkaista 48 prosenttia oli alle 15-vuotiaita, 48 % 15–59-vuotiaita ja 4 % 60 vuotta täyttäneitä. Vuonna 2022 elinajanodote miehille oli 60,0 vuotta ja naisille 63,7 vuotta.
Väestö > Etniset ryhmät

Kongossa asuu yli 200 eri etnistä ryhmää, joista suurin osa kuuluu bantuihin. Neljä suurinta ryhmää, joista kolme on bantuja (mongot, lubat ja kongot) sekä hamilaiset zandet muodostavat yhdessä 45 % väestöstä. Mahdollisesti 1990-luvulla julkaistu tarkempi jakauma oli lubat 18 %, kongot 16 %, mongot 13 %, ruandat 10 %, zandet 6 %, bangit ja ngalet 6 %, ja muita 30 %.
Väestö > Kielet

Kongossa puhutaan yli 200 eri kieltä.
Väestön moninaisuuden johdosta Kongossa käytetään useampia välikieliä etnisten ryhmien väliseen viestintään. Maan virallinen kieli on ranska, jota käytetään hallinnossa ja radion asiaohjelmissa. Suosituin eri etnisten ryhmien välillä käytetty kieli on lingala, jota käytetään myös yleisimmin viihteen ja populaarimusiikin kielenä.
Virallisen kielen, ranskan, lisäksi Kongolla on neljä kansallista kieltä: kongo, lingala, luluanluba ja swahili. Alueellisesti kielet jakautuvat siten, että kongoa puhutaan maan lounaisosassa, lingalaa pohjoisosassa, luluanlubaa keskiosassa ja swahilia idässä ja etelässä. Pääkaupungin Kinshasan kieli on lingala, mutta muitakin kansallisia kieliä puhutaan siellä siirtolaisuuden seurauksena.
Väestö > Kansanterveys

Vuonna 2020 arvioitiin, että HIVin kantajia oli 0,7 prosenttia aikuisväestöstä. Vuonna 2007 heitä oli kaksi kertaa niin paljon. 450 000 henkeä. ARVT-lääkitystä olisi tarvinnut 100 000–150 000 henkeä, mutta sitä sai alle kolmannes, ehkä vain viidesosa tarvitsijoista, arviolta alle 30 000 henkeä. Lääkitystilanne oli parantunut vaikkakin hitaasti niin että vuonna 2005 lääkettä sai vajaat viisi prosenttia tarvitsijoista.
Äitiyskuolleisuus on erittäin korkea. Vuonna 2015 maassa menehtyi keskimäärin 693 äitiä 100 000 synnytystä kohden. Kongon demokraattinen tasavalta on maailman pahimpia tsetsekärpäsen levittämän unitaudin esiintymisalueita, 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä 70 prosenttia maailman unitautitapauksista havaittiin siellä, vuosina 2008 ja 2009 se oli toinen kahdesta maasta, joissa oli yli tuhat uutta tapausta.
YK:n yhdestätoista vuosituhattavoitteesta pidetään kolmen saavuttamista mahdollisena: tasa-arvoon, ympäristöön ja AIDSiin liittyviä tavoitteita.
Ebola surmasi noin 2200 ihmistä maan itäosassa vuosina 2018–2020. Tautia ei ilmeisesti saatu kokonaan kuriin.
Vuonna 2020 Maailman ruokaohjelma varoitti, että COVID-19-pandemia ja konfliktit pahensivat nälkäkriisiä alueella, ja jopa sadan miljoonan ihmisen ruokahuolto oli epävarmalla pohjalla.
Kulttuuri

Mobutu Sese Sekon aikana virallinen ideologia oli afrikkalaisuuden arvostus ja länsimaisten vaikutteiden välttäminen. Siihen kuului, että kiellettiin ihonvaalennus, hiusten suoristus, länsimainen musiikki ja kristilliseen traditioon pohjautuvat nimet. Ihmisiä opastettiin käyttämään puvun ja solmion sijaan abacostia, kauluksetonta asua, joka muistutti läheisesti Mao-pukua.
Kongolaisten kulttuuriin kuuluu pukeutua siististi. Kuubasta tuotu rumba-musiikki on suosittua.
Ruokakulttuuria rajoittaa vähävaraisuus: syödään sitä mihin on varaa. Yleinen hiilihydraatin lähde on fufu, maniokin juuresta jauhettu ryyni. Sen lisukkeena on kasviksia, juhlapäivinä myös lihaa, jokien lähistöllä kalaa.
Varhaisinta kongolaista kirjallisuutta olivat lähetyssaarnaajien kustantamat pienet kertomukset maaseudun elämästä, joita usein julkaistiin paikallisilla kielillä. Vuonna 1945 alkoi ilmestyä ranskankielinen kuukausijulkaisu La Voix du Congolais. Vuonna 1962 Kinshasan katoliseen yliopistoon perustettiin kongolaisen kirjallisuuden keskus, ja sen kouluttamina syntyi uusi sukupolvi kirjailijoita. 2000-luvun levottomina vuosina monet ovat kuitenkin paenneet ulkomaille.