Suomen keskiaikaiset kaupungit
Keskiajalla perustetut kaupungit > Viipuri

Viipuri oli Turun jälkeen Suomen merkittävin ja suurin keskiaikainen kaupunki. Kaupunkirakenteeltaan ja rakennuskannaltaan se oli jopa Turkua ainutlaatuisempikenen mukaan?. Ruotsin sijaishallitsijana toiminut Torkkeli Knuutinpoika perusti Viipurin linnan vuonna 1293 paikalle, jossa jo vanhastaan toimi vilkas karjalaisten kauppapaikka. 1300-luvun aikana asutus laajeni linnan kaakkoispuolella sijaitsevalle niemelle ja siitä alettiin käyttämään nimitystä "civitas" eli "kaupunki". Ensimmäistä kertaa nimitys esiintyy Vatikaanin arkistoissa 1350-luvulla. Varsinaiset kaupunkioikeudet Viipuri sai kuitenkin vasta vuonna 1403 kuningas Eerik XIII Pommerilaiselta.
Viipurista muodostui 1400-luvun aikana itäisen Suomen ja Karjalan keskus, jolla Ruotsin ja Novgorodin sekä myöhemmän Venäjän rajalla sijainneena oli myös suuri sotilaallinen merkitys. Asemastaan johtuen, se joutui usein sotatoimien kohteeksi. 1470-luvulla Viipurin linnan käskynhaltijana toiminut Eerik Akselinpoika Tott rakennutti kaupungin suojaksi muurin, joka on ainoa Suomeen rakennettu kaupunginmuuri. Koko Ruotsin valtakunnassakaan niitä ei Viipurin lisäksi rakennettu kuin Tukholman, Kalmarin ja Visbyn ympärille. Myöhemmin laajennettu muuri purettiin 1800-luvun jälkipuoliskolla ja nykyään sen keskiaikaisista osista on Raatitornin lisäksi jäljellä enää joitakin pieniä pätkiä sekä 1550-luvulta peräisin oleva Pyöreä torni.
Muista Suomen keskiaikaista kaupungeista poiketen Viipuriin rakennettiin runsaasti kivirakennuksia. Keskiajan lopussa 1570-luvulla kaupunginmuurin sisäpuolinen alue oli käytännössä aivan täyteen rakennettu. Myöhemmin alue tunnettiin Linnoituksen kaupunginosana. Varsinaista asemakaavaa keskiaikaisessa Viipurissa ei ollut, joten kaupunkiin muodostui kapea ja harva katuverkosto, joka suurimmalta osaltaan oli kivetty. Katujen väliin syntyneet korttelit olivat muodoiltaan epäsäännöllisiä. Kaivauksissa on selvinnyt kaupungissa olleen jopa jonkinlainen alkeellinen viemäriverkosto. Viipurin keskiaikaiset kadunnimet ovat osittain säilyneet nykypäivään saakka.
Keskiaikainen Viipuri oli monikansallinen kaupunki, jossa suomalaisten ja karjalaisten lisäksi asui myös saksalaisia, ruotsalaisia ja hollantilaisia. Heidän hallussaan oli Keski-Eurooppaan suuntautunut kaupankäynti. Yleisimpiä tuontiartikkeleita olivat muun muassa kankaat, suola ja mausteet, vientituotteista merkittävimpiä puolestaan olivat turkikset ja terva, mutta myös esimerkiksi kalaa myytiin runsaasti. Myös venäläisten vaikutus oli merkittävä. Vilkkaan kauppiaselämän johdosta Viipurissa oli myös runsaasti erilaisia kiltataloja, kapakoita ja viinikellareita, joiden johdosta kaupungin yöelämä oli sangen levotonta ja sitä rauhoittelemaan tarvittiin erityisiä yövartijoita. Myös uskonnollinen elämä oli Viipurissa vilkasta. Kaupungissa toimi sekä dominikaanien että fransiskaanien luostari. Ensimmäinen tuomiokirkko valmistui 1420-luvulla, mutta se tuhoutui vuoden 1477 kaupunkipalossa. Fransiskaanien luostarikirkkoa alettiin rakentamaan ilmeisesti 1445 ja dominikaanien 1481. Molemmat luostarit lakkautettiin uskonpuhdistuksen myötä 1520-luvulla.
Viipurin keskiaikaisesta rakennuskannasta on nykypäivään säilynyt kuusi rakennusta; Viipurin linnan lisäksi niitä ovat Raatitorni, Vanhan tuomiokirkon kellotorni, Pyöreä torni, kiltatalo sekä Linnankadulla (nyk. Krepostnaja ulitsa) sijaitseva asuintalo. Myös osia keskiaikaisesta kaupunginmuurista on säilynyt, lisäksi osa Pyhän Hyacinthuksen kirkosta saattaa periytyä keskiajalta. Viipurin maaseurakunnan kirkosta eli entisestä dominikaaniluostarin kirkosta ovat jäljellä raunioituneet seinät.