stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fantet

Fantepäällikkö hoveineen 1800-luvun lopulla.
Fantet (myös fantit) ovat akaninkielinen kansa Ghanassa. He asuvat Guineanlahden rannikolla Sekondin ja Densujoen välisellä alueella. Fanteja on 1,8 miljoonaa. Pieni ryhmä asuu myös Liberiassa.
Fantet ovat läheistä sukua ašanteille. Ennen siirtomaa-aikaa he muodostivat noin kaksikymmentä päällikkökuntaa. 1700-luvun alussa ne yhdistyivät liittokunnaksi, joka sittemmin jakautui kahtia. Länsimaalaistuneet fantet perustivat liittokunnan uudelleen vuosina 1868–1873.
Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssi, maniokki, banaanit, maissi, riisi, öljypalmu ja kaakao. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja käsityöammatteja. Fantet asuvat puusta ja savesta rakennetuissa suorakulmaisissa ja harjakattoisissa taloissa. Perinteistä vaatetusta käytetään vain juhlatilaisuuksissa. Ruokavalio koostuu kala- ja kasvisruoista.
Yhteiskuntajärjestykseen kuuluvat päällikkökunnat, seitsemän matrilineaarista sukua, patrilineaariset ryhmät, soturijärjestöt ja suurperheet. Suurin osa fanteista on katolisia tai protestantteja. Kaupungeissa on myös afrikkalaiskristittyjä ja muslimeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fantet Wikimedia Commonsissa
HMS Exeter (68)

| HMS Exeter (68) |
| --- | --- |
 HMS Exeter Sumatralla 1942

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Devonportin telakka
Kölinlasku:  15. maaliskuuta 1928
Laskettu vesille:  1. elokuuta 1928
Palveluskäyttöön:  27. heinäkuuta 1931
Poistui palveluskäytöstä:  1. maaliskuuta 1942
Loppuvaihe:  upposi 1. maaliskuuta 1942 Jaavanmerellä
Tekniset tiedot
Uppouma:  8 390 t
Pituus:  164,6 m
Leveys:  17,67 m
Syväys:  6,17 m
Koneteho:  80 000 shp
Nopeus:  32,5 solmua (täydessä lastissa 30,5 solmua)
Miehistöä:  630
Aseistus
Aseistus:  valmistuessa: 6 × 203 mm tykkiä 4 × 102 mm tykkiä 8 × 12,7 mm konekivääriä 4 × 533 mm torpedoputkea
HMS Exeter (68) oli Britannian kuninkaallisen laivaston York-luokan raskas risteilijä.
Valmistus

HMS Exeter tilattiin kaksi vuotta sisaraluksensa HMS Yorkin jälkeen ja sen köli laskettiin 15. maaliskuuta 1928. Alus laskettiin vesille 1. elokuuta 1928 ja se otettiin palveluskäyttöön 27. heinäkuuta 1931.
Palvelus

HMS Exeter liitettiin palvelukseen otettaessa Atlantin laivaston 2. Risteilijäviirikköön, missä alus palveli, kunnes se sijoitettiin 1934 Amerikan ja Länsi-Intian asemalle. Alus palveli siellä toisen maailmansodan alkamiseen saakka lukuun ottamatta tilapäisiä komennuksia Välimerelle Abessinian kriisin vuoksi 1935 ja 1936.
Palvelus > Taistelu La Plata -joen suulla

Toisen maailmansodan alkaessa HMS Exeter kuului Etelä-Amerikan osastoon ja muodosti lokakuussa 1939 yhdessä HMS Cumberlandin kanssa Force G:n, kun muodostettiin osastoja jahtaamaan saksalaisia aluksia maailman meriltä.
HMS Exeter osallistui saksalaisen taskutaistelulaivan Admiral Graf Speen upottamista edeltäneeseen taisteluun La Plata -joen suulla 13. joulukuuta 1939. Taistelussa HMS Exeteriin osui seitsemän Admiral Graf Speen 11 tuuman kranaattia, jotka aiheuttivat vahinkoja alukselle, surmasivat 61 ja haavoittivat 23 miestä. Aluksen oli vetäydyttävä taistelusta, koska aluksen kaikki 8 tuuman tykkitornit olivat toimintakyvyttömiä ja nopeus oli laskenut 18 solmuun.
HMS Exeteriä tehtiin hätäkorjauksia Port Stanleyssa Falklandsaarilla tammikuuhun 1940 saakka. Tämän jälkeen se matkasi Devonportiin korjattavaksi. Korjaukset kestivät helmikuusta 1940 maaliskuuhun 1941. HMS Exeter palasi palvelukseen 10. maaliskuuta ja se toimi saattuetehtävissä Pohjois-Atlantilla muun muassa saattueen WS8B suojana Bismarckin tuhoamisen yhteydessä.
Palvelus > Jaavanmeri

Japanin liityttyä joulukuussa 1941 sotaan HMS Exeter muodosti osan liitoutuneiden joukoista (ABDACOM), joiden oli tarkoitus puolustaa Hollannin Itä-Intiaa (nyk. Indonesia). HMS Exeter vaurioitui Jaavanmeren taistelussa 27. helmikuuta 1942 saatuaan 8 tuuman kranaatista osuman konehuoneeseen. Hävittäjä HMS Electra upposi suojatessaan HMS Exeterin irtautumista Surabayaan korjattavaksi.
HMS Exeterin joutui japanilaisten raskaiden risteilijöiden Nachi, Haguro, Myōkō ja Ashigara sekä niitä suojaavien hävittäjien Akebono, Ikazuchi, Inazuma, Yamakaze ja Kawakaze yllättämäksi  saapuessaan Sundasalmeen 1. maaliskuuta. Kohtaamisesta alkoi toinen Jaavanmeren taistelu, jonka alussa HMS Exeteriin osunut kranaatti vei kaiken tehon aluksesta. Aluksen jo upotessa siihen osui japanilaisen hävittäjän Inazuman laukaisema torpedo. Myös HMS Exeterin saattajat hävittäjät HMS Encounter ja USS Pope upposivat, vaikka USS Pope kykenikin aluksi pakenemaan niin lentokoneet upottivat sen vain muutamaa tuntia myöhemmin.
Merestä pelastettiin japanilaisten sotavangeiksi noin 800 brittiläistä ja amerikkalaista merimiestä, joiden joukossa HMS Exeterin kapteeni Oliver Gordon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMS Exeter (68) Wikimedia Commonsissa
York-luokan risteilijät
Exeter hyökkäyksen kohteena Jaavanmeren meritaistelussa
HMS Exeter uppoaa
Farnakes I

Tetradrakhma, johon on lyöty Farnakes I:n kuva.
Farnakes I (m.kreik. Φαρνάκης, Farnakēs, lat. Pharnaces; noin 189 eaa. – noin 159 eaa.) oli Pontoksen kuningas.
Farnakes laajensi valtakuntaansa paljon edeltäjiänsä tarmokkaammin. Noin vuonna 182 eaa. hän valtasi Mustanmeren rannalla sijainneen Sinopen kreikkalaiskaupungin. Farnakes soti Pergamonin Eumenes II:n ja Kappadokian Ariarathesta vastaan. Farnakes valtasi osia Galatiasta ja Paflagoniasta, mutta joutui luopumaan niistä. Roomalaisista senaattoreista koostuva lähetystö neuvotteli rauhansopimuksen kuninkaiden välille. Roomalaiset halusivat estää Pontoksen vallan kasvamisen läntisessä Vähässä-Aasiassa. Farnakes laajensi kuitenkin valtaansa idässä. Hän valtasi muun muassa Sinopen entiset koloniat Kotyoran ja Kerasuksen. Farnakes sai myös Vähä-Armenian valtansa alle.
Farnakes solmi liiton seleukidien kanssa ja otti vaimokseen Antiokhos III:n tyttären (tai lapsenlapsen) Nysan. Farnakeen kuollessa noin vuonna 159 eaa. Pontos oli Vähän-Aasian merkittävimpiä valtioita. Farnakesta seurasi vuosina 170–150 eaa. Mithridates IV Filopator Filadelfos, joka oli ehkä Farnakeen veli ja vuosina 150–121 eaa. Mithridates V, joka oli ehkä Farnakeen poika.
Tom Farrell

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tom Farrell vuonna 1969. |  Tom Farrell vuonna 1969. |  Tom Farrell vuonna 1969. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | México 1968 | 800 metriä |  |
Thomas Francis (Tom) Farrell (s. 18. tammikuuta 1944 New York, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Farrell sijoittui Tokion 1964 olympialaisissa viidenneksi 800 metrin juoksussa ajalla 1.46,6. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti samassa lajissa pronssia ajalla 1.45,4.
Faras

Yksi Farasin katedraalin freskoista.
Faras oli muinainen kaupunki nykyisen Sudanin alueella. Se sijaitsi Niilin länsirannalla Wadi Halfan lähellä.
Meroen kuningaskuntaa kuulunut Faras perustettiin vuoden 500 tienoilla eaa. 600-luvun loppupuolella siitä tuli kristityn Nobatian pääkaupunki. Sieltä on löydetty muinaisen kaupunginmuurin, arabien uudelleen rakentaman linnoituksen, lukuisten kirkkojen, luostarin ja asuintalojen raunioita. Kirkkojen ainutlaatuiset freskot todistavat erityisen nubialaisen seinämaalauskoulukunnan olemassaolosta. Kaupungin lähellä sijaitsivat Ramses II:lle ja kuningatar Hatšepsutille omistetut kalliotemppelit, meroelaisen palatsin ja hautausmaan sekä Tutankhamonin temppelin rauniot.
Assuanin padon rakentamisen yhteydessä Faras jäi Nasserjärven alle. Puolalaisten arkeologien 1960-luvulla esiin kaivamia seinämaalauksia säilytetään nykyään Sudanin kansallismuseossa Khartumissa sekä Varsovan museoissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Faras Wikimedia Commonsissa
Face to Face

| Face to Face The Kinks |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 23. lokakuuta 1965 –  21. kesäkuuta 1966
 Julkaistu:  28. lokakuuta 1966    7. joulukuuta 1966
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Shel Talmy
 Tyylilaji: pop rock, psykedeelinen rock, kamaripop, sunshine pop
 Kesto: 38.31
 Levy-yhtiö:  Pye Records    Reprise Records
Listasijoitukset
  Suomi: 2. (marraskuu 1966)    Britannia: 12. (marraskuu 1966)    Saksa: 12. (1966)    Yhdysvallat: 135. (1967)
The Kinksin muut studioalbumit
| The Kink Kontroversy   1965 Kinks Kinkdom (USA) 1965 | Face to Face 1966 | Something Else by The Kinks 1967 |
Face to Face on The Kinksin vuonna 1966 julkaistu neljäs studioalbumi Euroopassa, jonka katsotaan samalla aloittaneen yhtyeen ”klassisen kauden”. Albumi oli ensimmäinen laatuaan, joka sisälsi ainoastaan Ray Daviesin kirjoittamia kappaleita, ja lisäksi yhtye käytti levyn tekoon ensimmäistä kertaa kuukausikaupalla aikaa etenkin päällekkäisäänitysten vuoksi. Face to Facen tuottamisessa esiintyi ristiriitoja, ja albumi oli viimeinen, jonka tuottaja Shel Talmy yksin tuotti.
Albumilla yhtyeen tyylilaji siirtyi rhythm and blues -vaikutteisesta rock and rollista lähemmäs pop-tyylistä ilmaisua. Levy on yleiseltä sävyltään synkkä ja se sisältää yhtyeen kotimaassa Britanniassa listaykköseksi nousseen kappaleen ”Sunny Afternoon”. Mukana on myös psykedeelisiä vaikutteita äänitehosteiden muodossa.
Levyn psykedeelinen kansikuva ei miellyttänyt Ray Daviesia, joka olisi kirjavien värien sijaan halunnut kannesta albumin materiaalin mukaisesti synkän ja voimakkaan.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Ray Davies.
A-puoli
Party Line – 2.35
Rosie Won’t You Please Come Home – 2.34
Dandy – 2.12
Too Much on My Mind – 2.28
Session Man – 2.14
Rainy Day in June – 3.10
A House in the Country – 3.03
B-puoli
Holiday in Waikiki – 2.52
Most Exclusive Residence for Sale – 2.48
Fancy – 2.30
Little Miss Queen of Darkness – 3.16
You're Lookin’ Fine – 2.46
Sunny Afternoon – 3.36
I'll Remember – 2.27
Kappaleet > Vuoden 1998 CD-version bonuskappaleet

I’m Not Like Everybody Else – 3.29
Dead End Street – 3.23
Big Black Smoke – 2.36
Mister Pleasant – 3.01
This Is Where I Belong – 2.26
Mr. Reporter – 3.58 (ennenjulkaisematon)
Little Women – 2.11 (ennenjulkaisematon)
Kokoonpano > The Kinks

Ray Davies – laulu, komppikitara, mellotron
Dave Davies – soolokitara, taustalaulu, laulu kappaleissa "Party Line", "You're Looking Fine" ja "Mr. Reporter", bassokitara kappaleessa "Dead End Street"
Pete Quaife – bassokitara, taustalaulu
Mick Avory – rummut, lyömäsoittimet
Kokoonpano > Vierailijat

John Dalton – bassokitara, taustalaulu
Nicky Hopkins – kosketinsoittimet, piano, harmonialaulu kappaleessa "Sunny Afternoon"
Rasa Davies – taustalaulu kappaleissa "Sunny Afternoon", "Session Man", ja "Rainy Day in June"
Faradonísia

| --- | --- |
Sijainti:  37°11′35″N, 26°45′42″E, Léros Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,2 km² (suurin saari)
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Faradonísia (kreik. Φαραδονήσια) on pienten Kreikan saarten ryhmä, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja jonka saaret sijaitsevat Léroksen luoteispuolella lounaaseen Archángeloksen saaresta. Saaret ovat asumattomia (vuonna 2011). Hallinnollisesti Faradonísian saaret kuuluvat Léroksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saaret

Saariryhmän saaret ovat:
|  | Nimi | Sijainti | Pinta-ala (km²) (n> ) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Megálo Faradonísi (Μεγάλο Φαραδονήσι) | 37°11′35″N, 26°45′42″E | 0,20 |
| 2 | Faradonísi luoteinen (Φαραδονήσι ΒΔ) | 37°11′40″N, 26°45′15″E | 0,02 |
| 3 | Faradonísi lounainen (Φαραδονήσι ΝΔ) | 37°11′16″N, 26°45′36″E | 0,01 |
| 4 | Faradonísi eteläinen (Φαραδονήσι Ν) | 37°11′09″N, 26°45′25″E | 0,01 |
Auguste Fauchon

Auguste Félix Fauchon (1856–1939) oli ranskalainen kauppias, joka tunnetaan gourmetruokayritys Fauchonin perustajana.
Auguste Fauchon syntyi Calvadosin departementissa vuonna 1856. Hän jätti koulunsa kesken ja muutti Pariisin, jossa hän osti vaunun ja alkoi myydä hedelmiä ja vihanneksia La Madeleinen ulkopuolella. Vuonna 1886 hän osti pienen kaupan ja erikoistui korkealaatuisiin tuotteisiin, kuten esimerkiksi juustoihin, leivonnaisiin ja viineihin. Fauchonin kaupasta alkoi tällöin tulla suosittu etenkin pariisilaisen yläluokan keskuudessa. Kauppa myi alun perin pelkästään ranskalaisia tuotteita. Maailmansotien välillä Fauchon laajensi toimintaansa perustamalla muun muassa pitopalvelun, tee- ja leivonnaissalongin sekä ruokalaboratorion, jossa valmistettiin esimerkiksi purkitettuja hedelmiä.
Auguste Fauchonin kuoleman jälkeen hänen perustamansa yritys jatkoi toimintaansa ja laajensi tuotevalikoimaansa käsittämään myös ulkomaisia tuotteita.
Family Research Council

| Family Research Council |
| --- | --- |


Perustettu:  1983
Perustaja:  James Dobson
Presidentti:  Tony Perkins
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Family Research Council (lyh. FRC) on Washington (DC):ssä, yhdysvalloissa, sijaitseva tutkimuskeskus. FRC on James Dobsonin perustama järjestö, joka on kampanjoinut muun muassa aborttikysymyksessä syntymättömien lapsien oikeutta puolustaen. FRC:een kuuluu kaksi tutkimuslaitosta: aborttiin ja bioetiikkaan keskittynyt Center for Human Life and Bioethics sekä perhettä ja avioliittoa vahvistava Center for Marriage and Family Studies. FRC kertoo toimivansa ihmiselämää puolustavan kulttuurin, uskonnonvapauden ja perheiden kukoistuksen puolesta.
Family Research Council tekee myös yhteiskunnallista vaikuttamista. FRC:n kampanjaorganisaatio on nimieltään FRC Action. FRC on tukenut muun muassa avioliiton määrittelyä ainoastaan miehen ja naisen väliseksi sopimukseksi.
Puheenjohtajat

1984–1988: Gerald P. Regier
1988–1999: Gary Bauer
2000–2003: Kenneth L. Connor
2003– Tony Perkins
Aiheesta muualla

Järjestön verkkosivusto
Operaatio Exporter

Operaatio Exporter oli toisessa maailmansodassa liittoutuneiden tekemä hyökkäys Vichyn Ranskan joukkojen valvonnassa olleisiin Syyriaan ja Libanoniin kesä–heinäkuussa 1941.
Tausta

Liittoutuneiden hyökkäyksellä oli tarkoitus estää akselivaltoja käyttämästä Vichyn Ranskan joukkojen valvomaa Syyrian ja Libanonin aluetta ponnahduslautana hyökätäkseen Egyptiin ja Suezin kanavalle. Vaikka Ranska oli myöntänyt Syyrialle autonomian syyskuussa 1936, se piti maavoimia alueella ja valvoi kahta lentotukikohtaa. Alueen tasapainoa järkytti lisäksi akselivalloille myönteisen Rašid Ali al-Kailanin 1. huhtikuuta tekemä vallankaappaus Irakissa.
Toukokuussa amiraali François Darlan allekirjoitti Vichyn Ranskan hallinnon edustajana niin kutsutun Pariisin asiakirjan, joka antoi Saksalle oikeuden käyttää Syyrian tukikohtia. Vaikka sopimusta ei koskaan vahvistettu, Vichyn sotaministeri Charles Huntziger lähetti Lähi-idän joukkojen komentajalle Henri Dentzille ohjeet, joiden mukaan Luftwaffen ja Regia Aeronautican lentokoneilla on oikeus tankata alueen lentotukikohdissa. Saksa pyysi myös lupaa käyttää Syyrian rautateitä sotamateriaalin lähettämiseksi Irakiin.
Joukot

Liittoutuneilla oli hyökkäykseen varattuna ensivaiheessa Australian 7. divisioona, vahvennettu Intian 5. jalkaväkiprikaati sekä Vapaan Ranskan 1. divisioona. Toisessa vaiheessa muodostettiin brittiläinen 6. jalkaväkidivisioona ja joukkoja täydennettiin Irakista siirretyillä 4. ja 10. jalkaväkidivisioonilla.
Vichyn Ranskalla oli Syyriassa seitsemän vakinaista jalkaväkirykmenttiä, joissa oli yhteensä 18 pataljoonaa. Näiden lisäksi oli paikallisista koottuja heikosti varustettuja ja koulutettuja joukkoja yksitoista pataljoonaa.
Suunnitelma

Kenraalimajuri John Lavarackin komentama Australian 7. divisioona sai tehtäväkseen edetä Palestiinan Haifasta rantatietä pitkin Beirutiin. Sen 21. jalkaväkiprikaatin tehtävänä oli vallata Beirut ja 25. jalkaväkiprikaatin tehtävänä oli vallata Rayakissa ollut lentotukikohta. Hyökkäyksen tukena oli Kyprokselta tehty kommandoisku Litanijoen eteläpuolelle.
Prikaatikenraali Wilfrid Lewis Lloydin johtama vahvennettu Intian 5. jalkaväkiprikaati määrättiin ylittämään Syyrian raja Palestiinasta ja valtaamaan Kuneitra ja Daraa. Tavoitteena oli avata tie Vapaan Ranskan 1. divisioonalle, jonka tehtävänä oli vallata Damaskos. Neljä vuorokautta ennen operaation alkua joukot keskitettiin kenraalimajuri Paul Legentilhommen komentoon ja osasto nimettiin Gentforceksi.
Kahden yllä esitetyn iskun edettyä suunnitellusti aloitettaisiin kolmas isku Irakista. Osaston runkona olisi kenraalimajuri William Slimin komentama Intian 10. divisioona, joka etenisi Hadithasta Eufratia pitkin Deir ez Zoriin ja sieltä edelleen Rakkaan ja Aleppoon uhaten Beirutin puolustajien selustaa.
Neljäs hyökkäysaalto, niin kutsuttu Habforce iskisi Rutban ja Transjordanian rajalle, ja sen tehtävänä olisi vallata Palmyra ja ottaa valvontaansa Hadithan ja Tripolin välinen öljyputki.
Hyökkäystä täydennettiin vielä Intian 17. ja 20. jalkaväkiprikaatien tekemällä Syyrian koillisosien valtauksella.
Operaatio

Vihollisuudet alkoivat 8. kesäkuuta 1941, kun Australian 7. divisioonan joukot ylittivät Libanonin rajan aloittaen etenemisen rantatietä Beirutiin. Joukot kohtasivat puolustukseen ryhmittyneet Vichyn Ranskan joukot Litanijoella, jossa käytiin operaation ensimmäinen varsinainen taistelu. Divisioonan taistelut matkalla Beirutiin olivat:
Litanijoen taistelu 9. kesäkuuta
Jezzinen taistelu 14. kesäkuuta
Damourin taistelu 5.–9. heinäkuuta
Beirutin taistelu 12. heinäkuuta
Intian 5. jalkaväkiprikaatista ja Vapaan Ranskan 1. divisioonasta koottu Gentforce aloitti 8. kesäkuuta etenemisen kohti Damaskosta käyden ennen tavoitteen saavuttamista useita taisteluita, joista merkittävimmät käytiin Kissouéssa 15.–17. kesäkuuta ja Mezzehissä Damaskoksen esikaupungissa 18.–21. kesäkuuta. Australialaisten intialaisten avuksi lähettämä retkikunta kävi Merdjayoun taistelun 19.–24. kesäkuuta.
Kolmas Intian 10. divisioonan muodostama osasto aloitti 27. heinäkuuta marssin Hadithasta Eufratia seuraten kohti Aleppoa vallaten Abu Kamalin 30. kesäkuuta. Osasto valtasi Deir ez Zorin kiivaan taistelun päätteeksi 3. heinäkuuta. Neljäs osasto niin sanottu Habforce aloitti 21. kesäkuuta etenemisen pitkin öljyputkea Palmyraan, jonka se valtasi Palmyran taistelussa 1. heinäkuuta.
Australian 21. jalkaväkiprikaatin edettyä 10. heinäkuuta Beirutiin ranskalaisjoukkojen komentaja Dentz pyysi aselepoa. Tulitauko alkoi 12. heinäkuuta ja Saint Jean d’Acren aselepo allekirjoitettiin 14. heinäkuuta Akkon kaupungin varuskunnassa.
Seuraukset

Aluetta puolustaneet joukot kärsivät noin 1 000 miehen tappiot kuolleina ja 5 000 haavoittuneina. Lisäksi 37 736 Vichyn Ranskan sotilasta jäi sotavangeiksi, joista ainoastaan 5 668 liittyi Vapaan Ranskan joukkoihin. Sotavangeista lähetettiin Ranskaan kotiutettaviksi 37 563 sotilasta ja siviiliä. Nämä kuljetettiin 7. elokuuta 27. syyskuuta Ranskaan kahdeksassa saattueessa, joissa oli kolme sairaalalaivaa ja yksi pelastusalus.
Vapaan Ranskan edustajaksi alueella määrättiin kenraali Georges Catroux, joka antoi alueen maille itsenäisyyden pian saavuttuaan. Libanonista tuli äänestykseen jälkeen itsenäinen 8. marraskuuta 1943, ja se julisti 27. helmikuuta 1945 sodan Saksalle ja Japanille. Syyria itsenäistyi 1. tammikuuta 1944, ja se julisti 26. helmikuuta 1945 sodan Saksalle ja Japanille.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Syria–Lebanon Campaign
Australialaissotilaita Rayakin lentotukikohdassa
Kartta täydentävistä iskuista
Käännös suomeksi
Fati

| Fati |
| --- | --- |
 Satelliittikuva Nigerin vasemmanpuoleisista tulvajärvistä. Ylimpänä Faguibine, keskellä Télé ja alimpana Horo ja Fati.
Valtiot:  Mali
Koordinaatit:  16°16′01″N, 3°40′59″W
Mittaustietoja
Pinta-ala:  140 km²
 fiFati 
Fati on Nigerjoen tulvajärvi Timbuktun alueen Goundamin piirin Tonkan kunnassa Malissa. Sen enimmäispinta-ala on 140 neliökilometriä.
Fatin yhdistää Nigerjokeen Tindirman kylän luota lähtevä kanava. Se on Horon ohella ainoa Nigerin pohjoisista tulvajärvistä, jossa on lähes aina ollut vettä. Järveä säännöstellään vuonna 1991 rakennetulla padolla. 1900-luvun alussa Fati yritettiin yhdistää Goundamin suvantoon kanavalla, jonka jäljet ovat yhä näkyvissä.
Järvellä harjoitetaan maanviljelyä, karjanhoitoa ja kalastusta. Se on myös tärkeä lintujen pysähdyspaikka.
Renata Fast

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Renata Fast |  Renata Fast |  Renata Fast |  |
Maa:  Kanada
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2022 |  |  |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 2021 |  |  |
|  Kultaa | Tanska 2022 |  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 2017 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2023 |  |  |
|  Pronssia | Suomi 2019 |  |  |
Renata Fast (s. 6. lokakuuta 1994 Hamilton, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kultaa Pekingissä 2022 ja saavuttanut hopeaa Pyeongchangissa 2018. MM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa kotikisoissaan 2021 ja Tanskassa 2022 ja saavuttanut hopeaa Yhdysvaltain kisoissa 2017 ja kotikisoissaan 2023 sekä pronssia Suomessa 2019. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Toronto Furiesia.
Fast edusti Burlington Barracudasia vuosina 2010–2012 ja Clarksonin yliopiston joukkuetta vuosina 2012–2016. Vuodesta 2016 hän on pelannut Toronto Furiesin joukkueessa. Hän voitti NCAA:n mestaruuden vuonna 2014.
Fauni

Panhuilua soittava fauni unkarilaisen Pál Szinyei Mersen maalauksessa Fauni ja nymfi (1867).
Fauni on antiikin roomalaisessa tarustossa esiintyvä miespuolinen metsänhaltija, jolla on miehen ruumis ja miehen pää sekä pukin jalat, sorkat ja sarvet.
Faunit samastetaan kreikkalaisen taruston satyyreihin. Satyyreilla kerrottiin kuitenkin alun perin olevan faunista poiketen yleensä hevosen takajalat, häntä ja korvat, ja vain toisinaan pukin jalat mutta ei sarvia. Joissakin maljamaalauksissa ja veistoksissa fauneille kuvattiin miehen jalat.
Fauneilla kerrottiin olevan voimakas sukupuolivietti, vaikka ne eivät aina onnistuneetkaan nymfien ja ihmisnaisten tavoittelussaan.
Faunit saivat alkunsa kuvauksista Faunuksesta, joka oli kreikkalaiseen Paniin samastettu vanha roomalainen jumala. Roomalaiset kirjoittajat, kuten Lucretius teoksessaan Maailmankaikkeudesta ensimmäisellä vuosisadalla eaa., alkoivat kuvata fauneja ryhmänä pukinjalkaisia puolijumalia. Seuraavalla vuosisadalla esimerkiksi Ovidius mainitsee Muodonmuutoksissa satyyrien ja nymfien kanssa metsässä asustavat faunit.
Michelangelon Bacchus-veistoksessa on pieni fauni.
Renessanssin aikana faunit palasivat jälleen kuvataiteiden aiheeksi. Yksi tunnettu esimerkki on Michelangelon veistos Bacchus (1497), jossa viininjumalan jalkojen juuressa seisoo virnuileva fauni. Nykyajan faunikuvauksista tunnetuimpia on Disneyn piirroselokuva Fantasia (1940). Toinen kuuluisa fauni esiintyy Narnian ensimmäisessä tarinassa.
Falmouth-maalari

| Falmouth-maalari |
| --- | --- |
 Falmouth-maalarin maalaama komastes-malja -tyypin kyliks, n. 560 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500-luku eaa.
Kuollut: 500-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 570–555 eaa.
Taidesuuntaus:  mustakuviokeramiikka
Falmouth-maalari (englanninkielisessä tutkimuksessa Falmouth Painter) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 570–555 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta.
Falmouth-maalari osa niin kutsuttua Komastes-ryhmää, ja saattoi aloittaa uransa KY-maalarin oppipoikana. Ryhmä teki erityisesti komastes-maljoina tunnettuja kyliksejä. Ne oli koristeltu riehakkailla, tanssivilla juhlijoilla. Falmouth-maalarille oli tyypillistä koristella kyliksin huuli verkkokuviolla ja vartalo tanssijoiden lisäksi kärhi- ja ruusukekuvioilla.
Teoksia

Kyliksin sirpaleita, n. 570 eaa.
Samat toiselta puolelta.