Safi Faye

| Safi Faye |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. marraskuuta 1943 (ikä 81) Fad'jalin kylä, Senegal
Ammatti:  kansantieteilijä, elokuvaohjaaja, näyttelijä
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Kaddu beykat (1975)  Fad'jal (1979)  Mossane (1996)
Palkinnot
 monia, Le Prix Georges-Sadoul (1975) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
  [ Muokkaa Wikidatassa ]   
Safi Faye (s. 22. marraskuuta 1943 Fad'jalin kylä, Senegal) on senegalilainen tohtoriksi väitellyt kansatieteilijä ja elokuvaohjaaja, joka on myös esiintynyt muutamissa elokuvissa näyttelijänä. Etniseltä taustaltaan hän on sereri ja uskonnoltaan muslimi.
Kiinnostus elokuvamaailmaan syntyi lyhyen näyttelijäkokemuksen seurauksena. Faye esiintyi vuonna 1970 valmistuneessa, ranskalaisen kansatieteellisen elokuvatekijän Jean Rouchin Petit à petit ou les lettres persanes 1968 -elokuvassa (Little by little, or the 1968 Persian letters). Rouch ja Faye tapasivat, kun Faye työskenteli festivaaliemäntänä vuoden 1966 Dakarissa Festival des Arts Nègres -taidefestivaaleilla.
Faye opiskeli ensin opettajaksi ja työskenteli opettajana Senegalissa.
 Vuodesta 1972 lähtien hän opiskeli kansatiedettä Sorbonnessa (École pratique des hautes études, Pariisi) ja elokuvaa Louis Lumière -elokuvakoulussa. Hän oli ensimmäinen pitkän elokuvan kestoisen elokuvan (Kaddu beykat, 1975) tehnyt nainen Saharan eteläpuolisesta Afrikasta. Vuonna 1975 hän sai loppututkinnon etnologiasta Sourbonnesta. Hän jatkoi kasvattavien elokuvien tekoa työskennellen samalla uutterasti jatko-opintojensa parissa. Kansatieteen tohtoriksi hän valmistui vuonna 1979 Université Paris VII:stä; hänen väitöstyönsä käsitteli sererien perinteisiä uskontoja. Hän toteaa oman sererikansansa maatyöläisten parissa tekemiensä tutkimuslöytöjen olleen vaikuttimena kahdelle vuonna 1979 valmistuneelle elokuvalleen –  Fad’jal ja Goob na nu.
Yhteensä  hän on tehnyt kymmenen lyhyttä dokumenttielokuvaa Afrikan kulttuurisista, taloudellisista ja poliittisista kokemuksista sekä kolme pitkä tuotantoa. Pitkä dokumentti Kaddu beykat (1975) näytettiin Cannesin elokuvajuhlissa ja voitti Georges Sadoul -palkinnon (1975), ja Berliinin elokuvajuhlien kriitikoiden palkinnon sekä viidensien FESPACO-elokuvajuhlien erikoispalkinnon. Fad’jal (1979) valittiin Cannesin viralliselle kilpailusarjaan ensimmäisenä mustan Afrikan elokuvana. Myös fiktiivinen Mossane (1996) pääsi Cannesin viralliselle elokuvalistalle ja kutsuttiin myös uusintanäytökseen 1997.
Moussanen nimihenkilö on myyttisen kaunis 14-vuotias kyläntyttö, johon niin nuoret kuin vanhat ihmiset ja henget rakastuvat. Moussanen vanhemmat ovat sopineet avioliiton järjestelyt Ranskassa asuvan hyvätuloisen emigranttimiehen Diogoyen kanssa. Tarkoituksena on viettää häät kylässä, jonka jälkeen tyttö muuttaisi Ranskaan uuden aviomiehensä luo. Mutta kun yliopistolakon vuoksi köyhä agronomiopiskelija Fara palaa samaan kotikylään, hän ja Moussane huomaavat aiemman kiintymyksen kasvaneen rakkaudeksi. Häät järjestetään vanhempien painostaessa Moussanea, vaikka tämä tuntee että haluaisi olla vapaa rakastamaan ketä haluaa. Moussane pakenee, ja löytyy jokeen hukkuneena, jolloin koko kylä suree. Ohjaajan mukaan päähenkilön hahmo onkin liian kaunis ollakseen tästä maailmasta, eikä voi kuulua kenellekään. Hän on osa henkimaailmaa, aiempien sukupolvien maailmaa. Afrikkalaisessa uskomuksissa joen ymmärretään usein edustavan henkien maailmaa, jolloin jokeen hukkumalla Mossane siirtyy henkien, omiensa luo.
Fayen paljolti dokumentaarisia elokuvia ei ole esitetty eikä tunneta laajalti suuren yleisön keskuudessa Afrikassa, koska niiden sanomaa on pidetty poliittisena. Elokuvat ovat joutuneet monessa maassa sensuurin kohteeksi. Esimerkiksi elokuva Kaddu beykat arvostelee osaltaan voimakkaasti Senegalin järjestelmää. Elokuvassa haastatellut köyhät viljelijät kertovat hallituksen viljanostajien huijaavan heikosti koulutettuja maanviljelijöitä. Tämän kohtauksen senegalilaiset sensorit olisivat halunneet poistaa. Koska Faye ei tällaisiin poistoihin suostunut, elokuva kiellettiin Senegalissa.