stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuomas Korpela
Ura

Keskuspuolustajana pelannut Korpela aloitti jalkapalloilun kymmenvuotiaana Lappeenrannan Pallossa. Hän edusti juniorina myös Joutsenon Kullervoa, jonka B-nuorten kanssa hän pelasi SM-sarjaa kaudella 1995. Hän osallistui myös piirijoukkueiden Pohjola Cupiin.
Ykkösessä pelanneessa Kultsun edustusjoukkueessa Korpela pääsi vaihdosta kentälle yhdessä ottelussa jo 15-vuotiaana kaudella 1994. Kaudella 1995 otteluita kertyi vaihtopelaajana kahdeksan. Hän teki myös yhden maalin, 2–1-voittomaalin vierasottelussa Kokkolassa. Hän oli 16-vuotiaana Kultsun nuorin maalintekijä Ykkösessä. Kaudella 1996 Korpela nousi Kultsun avauskokoonpanoon. Kausi päättyi putoamiseen, mutta Korpelan pelit Ykkösessä jatkuivat kaudella 1997 Mikkelin Palloilijoiden riveissä. Kaudella 1999 hän edusti fuusioseura FC Mikkeliä.
Kaudeksi 2000 Korpela siirtyi Veikkausliigan nousijajoukkueeseen Tampere Unitediin. Liigadebyyttinsä hän teki 3–2-tappioon päättyneessä vierasottelussa Turun Palloseuraa vastaan 21. toukokuuta 2000. Kaikkiaan hän pelasi kymmenessä liigaottelussa, joista yhdeksässä hän oli avauskokoonpanossa. Yhden liigakauden jälkeen Korpela palasi Ykkösen FC Mikkeliin, jonka pudottua hän pelasi kauden 2002 samaa sarjaa synnyinkaupunkinsa Lappeenrannan Rakuunoissa. Kaudet 2004–2006 hän pelasi Kakkosta Äänekosken Huimassa ja FC Vaajakoskessa.
Kesken kauden 2006 Korpela siirtyi ensimmäistä kauttaan Ykkösessä pelanneeseen joensuulaiseen Jippoon, johon hän sittemmin asettui. Hän pelasi kahdeksan kauden aikana 153 Ykkösen ottelua ja teki 11 maalia. Hän on Petteri Rönkön jälkeen toiseksi eniten Jippossa Ykkösen otteluita pelannut pelaaja. Korpela toimi myös joukkueen kapteenina. Ykkösen otteluita Korpela pelasi urallaan yhteensä 265, joissa hän teki 18 maalia. Hänen viimeinen kautensa Jippossa oli 2013.
Manhattan Transfer

| The Manhattan Transfer |
| --- | --- |
 Kuvassa vasemmalta oikealle: Janis Siegel, Cheryl Bentyne, Alan Paul ja Tim Hauser.
Tiedot
Tyylilaji:  jazz
Jäsenet:  Alan Paul   Janis Siegel   Trist Curless   Cheryl Bentyne  
Entiset jäsenet:  Laurel Massé, 1972–1978   Tim Hauser 1972-2014  
Levy-yhtiö:  Atlantic Records   Columbia   Rhino  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Manhattan Transfer on yhdysvaltalainen solistiyhtye, joka perustettiin New Yorkissa vuonna 1972. Se on kuuluisa jazzin, big bandin ja populaarimusiikin sekoittamisesta. Sitä onkin tituleerattu maailman parhaaksi jazzlauluyhtyeeksi.
Yhtyeen perustivat sen laulajat Alan Paul, Janis Siegel, Laurel Massé ja Tim Hauser. Alkuvuosinaan yhtye kehitti ihailijajoukon soittamalla New Yorkin klubeissa, kuten Trude Hellersissä, Reno Sweeneyssä ja Max’s Kansas Cityssä. Vuonna 1978 Laurel Massé jätti yhtyeen ja hänet korvattiin Cheryl Bentynellä. Tim Hauser kuoli lokakuussa 2014 ja hänen tilalleen tuli Trist Curless.
Yhtyeen nimi tulee John Dos Passosin vuonna 1925 julkaistun romaanin Manhattan Transfer nimestä. The Manhattan Transfer on esiintynyt Suomessa useita kertoja.
Diskografia

Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa, The Manhattan Transferin, vuonna 1975. Yhtye sai nopeasti erityistä suosiota Euroopassa, jossa sen kaksi seuraavaa albumia, Coming Out ja Pastiche, pääsivät melkein top-10-hittien joukkoon.
Yhtyeen seuraava levytys, Extensions, sisälsi yhtyeen ensimmäisen Yhdysvaltojen pop-hitin: "Twilight Zone/Twilight Tone", jonka kirjoittivat Alan Paul ja Jay Graydon. Albumilla oli myös "Birdland", kappale josta on sittemmin tullut The Manhattan Transferin tunnuskappale. Yksi vuoden 1980 suosituimmista jazz-levytyksistä, "Birdland", toi yhtyeelle myös sen ensimmäisen Grammy-palkinnon ("Best Jazz Fusion Performance, Vocal or Instrumental"), ja myös palkinnon "Best Arrangement For Voices".
Vuonna 1981 The Manhattan Transfer teki musiikin historiaa ensimmäisenä yhtyeenä, joka voitti samana vuonna Grammyn sekä pop- että jazz-kategorioissa. "Boy From New York City", joka pääsi pop-listojen top-10:een, voitti palkinnon "Best Pop Performance by a Duo or Group with Vocal", ja "Until I Met You (Corner Pocket)" ansaitsi yhtyeelle Grammyn "duon tai yhtyeen parhaasta Jazz-esiintymisestä". Molemmat kappaleet löytyvät yhtyeen viidenneltä levyltä, Mecca for Moderns.
Vuonna 1982 yhtye voitti Grammyn "Best Jazz Vocal Performance, Duo or Group" kappaleestaan "Route 66". Kappale ilmestyi Burt Reynoldsin elokuvan Sharky's Machine ääniraidalla.
Yhtyeen seuraava levytys, Vocalese (1985), oli taidonnäyte, jolla oli erittäin monimutkaista materiaalia joka todella testasi kvartetin kykyjä. Se oli mahtava arvostelumenestys. Vocalese sai 12 Grammy-ehdokkuutta, joka samalla teki siitä toisen Grammy-ehdokkuuksien albumikohtaisessa määrässä – vain Michael Jacksonin "Thriller" oli saanut enemmän ehdokkuuksia. Yhtye voitti kahdessa kategoriassa: "Best Jazz Vocal Performance, Duo or Group" ja "Best Arrangement for Voices".
Brasil-levyään varten yhtye matkasi etelään työskennelläkseen brasilialaisten laulunkirjoittajien ja muusikoiden Ivan Linsin, Milton Nascimenton, Djavanin ja Gilberto Gilin kanssa. Brasil voitti Grammyn "Best Pop Performance by a Duo or Group with Vocal".  Vuonna 1991 yhtye julkaisi The Offbeat of Avenuesin. Vuoden 1997 albumi Swing oli 1930-luvun swingiä.
Sittemmin The Manhattan Transfer on levyttänyt muun muassa albumin The Spirit of St. Louis (2000), joka on omistettu Louis Armstrongin musiikille.
Diskografia > Albumit

| Albumi | Julkaisuvuosi |
| --- | --- |
The Manhattan Transfer: 1975
Coming Out: 1976
Pastiche: 1978
The Manhattan Transfer Live: 1978
The Manhattan Transfer Live: 1981
Extensions: 1979
Mecca for Moderns: 1981
The Best of the Manhattan Transfer: 1981
Bodies and Souls: 1983
Bop Doo-Wop: 1985
Vocalese: 1985
Man-Tora! Live In Tokyo: 1987
Brasil: 1987
The Offbeat of Avenues: 1991
The Christmas Album: 1992
Anthology: Down In Birdland: 1992
The Very Best of the Manhattan Transfer: 1994
The Manhattan Transfer Meets Tubby the Tuba: 1994
Tonin': 1995
Swing: 1997
Boy From New York City And Other Hits: 1997
The Spirit of St. Louis: 2000
Couldn't Be Hotter: 2003
Vibrate: 2004
An Acapella Christmas: 2005
The Symphony Sessions: 2006
The Definitive Pop Collection: 2006
Diskografia > Singlet

| Single | Julkaisuvuosi |
| --- | --- |
...
This Independence: (1983)
...
The Manhattan Transferin Suomen-esiintymisiä

10.7.1987 Pori Jazz
21.7.1991 Pori Jazz
16.7.1993 Pori Jazz
18.7.1996 Pori Jazz
8.11.1997 Elysée Arena, Turku
22.7.2001 Pori Jazz, Porin Kirjurinluoto
4.–5.7.2003 Imatra Big Band Festival, Imatra
8.7.2004 Kulttuuritalo, Helsinki
9.7.2004 Tampere-talo, Tampere
11.11.2005 Caribia 994-halli Turku
24.11.2007 MetroAuto Areena, Tampere
25.11.2007 Finlandia-talo, Helsinki
1.–2.7.2008 Imatra Big Band Festival, Imatra
7.12.2008 Finlandia-talo, Helsinki
16.11.2010 Finlandia-talo, Helsinki
17.11.2010 Tampere Areena, Tampere
4.11.2011 Finlandia-talo, Helsinki
9.12.2016 Logomo, Turku
1.11.2018 Finlandia-talo Helsinki
11.12.2021 Hyvinkää
12.12.2021 Tahko, Kuopio
13.12.2021 Madetojan Sali, Oulu
15.12.2021 Tampere-talo, Tampere
27.11.2023 Madetojan Sali, Oulu
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtyeen virallinen sivusto
The Manhattan Transfer Fan Clubin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Mustaisnevan tuulivoimapuisto

| Mustaisnevan tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Kauhajoki
Koordinaatit:  62°24′25″N, 21°58′44″E
Sähköverkkoon:  2016 
Perustaja:  Yard Energy 
Rakennuttaja:  Lagerwey Development Oy 
Omistaja:  SPC 2-Mustaisneva Oy , Suotuuli Oy 
Operaattori:  Lagerwey 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  132–150 m 
Pinta-ala:  6,7 km² 
Tuulivoimalat:  9 × Lagerwey LW100 (2,5 MW) 
Kapasiteetti:  22,5 MW  
 fiMustaisnevan tuulivoimapuisto 
Mustaisnevan tuulivoimapuisto on Etelä-Pohjanmaalla Kauhajoen kohde sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 9 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 23 megawattia. Tuulivoimapuiston on rakentanut Yard Energy ja Maas Capital Renewables yhdessä, sen 8 voimalaa omistaa SPC 2-Mustaisneva Oy, joka on Euruksen tytäryhtiö, yhden voimalan omistaa Suotuuli Oy, ja niitä operoi Lagerwey .
Yleistä

Tuulivoimapuisto on rakennettu Mustaisnevan turvetuotantoalueen itä- ja länsireunoille Teuvan vastaisen kuntarajan lähellä. Matkaa Kauhajoen kirkolle on voimaloista 8–12 kilometriä. Tuotantoalueen länsipuolella on viisi tuulivoimalaitosta pohjois-etelä -suuntaisessa rivissä ja itäpuolella on neljä voimalaa vastaavassa rivissä. Rivien välimatka on 3,5 kilometriä. Tuulipuiston pituus on 4,7 kilometriä, leveys 2,0 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 6,7 neliökilometriä. Tuulipuiston tulevat huoltotiet keskustaajaman suunnalta. Tuulipuistoksi kaavoitetun alueen pinta-ala oli aluksi 27 neliökilometriä , mutta sen kokoa pienennettiin 14,8 neliökilometriin linnustoon kohdistuvan vaikutuksen takia .
Tuulivoimalaitokset ovat alankomaalaisen Lagerweyn valmistamaa LW100-mallia, jonka napakorkeus on 120 metriä , tuuliturbiinin halkaisija 100 metriä, ja jonka kapasiteetti on 2,5 megawattia. Windpower-sivustolla on tuulivoimapuiston toimittajaksi mainittu Enercon, joka on saksalainen tuulivoimavalmistaja . Tämä tieto on kuitenkin virheellinen. Tornit on valmistettu taivutetusta ja yhteen pultatuista teräslevystä, joiden pituus on 12 metriä. Tornin elementtejä on siten 10 kappaletta. Voimalat sijaitsevat 132–150 metrin korkeudella mpy.
Historiaa > Suunnittelu

YLE uutisoi heinäkuussa 2013, että Mustaisnevalle suunnitellaan tuulivoimapuistoa, jonka kaavaluonnos oli kaupungin teknisellä osastolla nähtävillä. Maakuntakaavan laatimisen aikaan oli tuulivoimahankkeen (nro 1) pinta-alaksi muotoutunut 14,8 neliökilometriä. Se käsitti vielä 15 tuulivoimalaitosta, joiden kapasiteetiksi kaavailtiin 45 megawattia . Aikaisemmat hankkeen vaiheet mainitsivat Teuvan, mutta osayleiskaavassa se on jäänyt pois. Tuulivoimapuiston rakentamista varten perustettiin yritys SPC 2-Mustaisneva Oy joulukuussa 2013.
Tekninen lautakunta sai luettavakseen kaavaluonnoksen toukokuussa 2013, kaavaehdotuksen maaliskuussa 2014, kaupunginhallitus sai eteensä ehdotuksen maaliskuussa 2014 ja toisen ehdotuksen toukokuussa 2014, ja lopulta kaupunginvaltuusto hyväksyi osayleiskaavan toukokuussa 2014.
Historiaa > Rakentaminen

Tuulivoimapuiston rakensi Lagerwey Development Oy, jonka omistivat suomalainen Kaskisten tuulivoima Oy ja alankomaalainen Lagerwey yhdessä. Se teetti maanrakennustyöt ja  kaapelityöt paikallisilla rakentajilla, sähköaseman UTU:lla ja osien toimitukset Rauman sataman kautta paikalle kuljettaen. Tornin osat toimitti kuortanelainen JL Metals. Rakentaminen alkoi vuonna 2015 ja tuulivoimapuisto liitettiin sähköverkkoon 2016.
Historiaa > Uutiset

Yard Energy ja Maas Capital Renewables myivät omistamansa SPC 1-Mustaisneva Oy:n eli Kankaanpäänmäen tuulivoimapuiston ja SPC 2-Mustaisneva Oy:n, myivät omistamansa 8 tuulivoimalaitosta japanilaiselle Eurukselle lokakuussa 2016. Yksi tuulivoimaloista jäi edelleen suomalaisomistukseen, sillä Suotuuli Oy on Kauhajoelta. Tuulivoimapuiston omistusosuus on Maas Capitalilla 60 % ja Yard Energylla 40 %.
Turvetuotantoalueelle suunnitellaan parhaillaan aurinkovoimapuistoa, jonka valmistumisajaksi ilmoitettiin 2025.
Aiheesta muualla

Lintujen kevätmuuton seuranta maakuntakaavan tuulivoima-alueilla, Suupohjan Lintutieteellinen Yhdistys
Korintin kannas

| Korintin kannas> Ισθμός της Κορίνθου |
| --- | --- |
 Korintin kannas satelliittikuvassa.
  Korintin kannas 
Sijainti:  37°56′12″N, 22°59′11″E
Merialue:  Joonianmeri ja Egeanmeri
Vesialue:  Korintinlahti ja Saroninlahti
Valtio
Valtio:   Kreikka
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Korinthia
Väestö
Suurin kaupunki:  Kórinthos
Asutuskeskukset:  Loutráki, Isthmía, Kechriés
Korintin kannas eli Isthmos (kreik. Ισθμός της Κορίνθου, Isthmós tis Korínthou) on kapea kannas, joka yhdistää Peloponnesoksen niemimaan muuhun Manner-Kreikkaan. Sen länsipuolella sijaitsee Joonianmerestä erkaneva Korintinlahti ja itäpuolella Egeanmereen kuuluva Saroninlahti.
Maantiede

Korintin kannaksen leveys on kapeimmassa kohdassa noin 6,3 kilometriä. Pääosa kannaksesta muodostuu tasangosta, joka on keskimäärin 90 metrin korkeudella merenpinnasta. Hallinnollisesti kannas kuuluu Peloponnesoksen alueen Korinthian alueyksikköön. Pääosa kannaksesta on Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroin kunnan alueella ja eteläosa Kórinthoksen kunnan alueella. Nykyinen Kórinthoksen kaupunki sijaitsee kannaksen länsirannalla, samoin kuin muun muassa Loutrákin kaupunki. Kannaksella sijaitsevat myös muun muassa Isthmían ja Kechriéen kylät.
Kannaksen poikki kulkee sen kapeimmassa kohdassa Korintin kanava. Se yhdistää Korintinlahden Saroninlahteen. Kanavan pituus on 6,35 kilometriä ja leveys 21,3–24,6 metriä.
Historia

Antiikin aikana kannas oli merkittävä raja. Koska peloponnesolaiset ja megaralaiset kiistelivät rajoistaan, kannakselle oli pystytetty suuri kivi, jossa luki Peloponnesoksen suuntaan ”Tämä on Peloponnesos, ei Joonia” ja Megaran suuntaan ”Tämä on Joonia, ei Peloponnesos”. Antiikin aikana kannaksen alue tunnettiin muun muassa Isthmian Poseidonin temppelistä sekä Isthmian kisoista.
Kannaksella on aina ollut suuri strateginen merkitys, koska sen poikki kulkee ainoa luonnollinen maayhteys Manner-Kreikasta saaren kaltaiselle Peloponnesokselle. Näin kannaksen hallussapito on auttanut niemimaan puolustamista. Tässä läheisellä Akrokorintilla eli antiikin Korintin kaupungin linnavuorella on aina ollut historiassa tärkeä asema. Myös itse kannasta on linnoitettu historian saatossa usein erilaisilla muureilla, muun muassa persialaissotien aikaan 400-luvulla eaa. Myöhäisantiikin aikana 400-luvulla jaa. kannaksen poikki rakennettiin Heksamilion-muuri, jonka tarkoitus oli alun perin suojata Korinttia pohjoisesta hyökänneiltä visigooteilta.
Kannas on suhteellisen kapea, ja sen poikki oikaisu tarjoaa lyhyemmän merireitin Kreikan läntisten ja itäisten osien välillä ilman tarvetta kiertää koko Peloponnesoksen niemimaata. Antiikin aikana kannaksen poikki oli tehty Diolkos eli laivojen vetotie. Se oli Korintin hallussa ja merkittävä kaupallisesti ja strategisesti. Kannaksen poikki suunniteltiin myös kanavaa jo varhain. Ensimmäinen suurisuuntaisempi yritys kanavan kaivamiseksi tehtiin keisari Neron aikana vuonna 67 jaa., mutta yritys epäonnistui. Korintin kanava valmistui vasta vuonna 1893.
Kirjallisuutta

Pettegrew, David K.: The Isthmus of Corinth. Crossroads of the Mediterranean World.  University of Michigan Press, 2016.  ISBN 978-0-472-11984-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korintin kannas Wikimedia Commonsissa
Korintin kannas ja Korintin kanava ilmasta.
Korholankosket

| Korholankosket |
| --- | --- |
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Konnevesi, Hankasalmi
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kuusveden−Kynsiveden alue (14.35)
Pinta-ala:  5 974,82 km²  
Järvisyys:  20,5 % 
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Vanginvesi
 :  62.544011°N, 26.23266°E
Laskupaikka:  Kynsivesi
 :  62.53238°N, 26.22274°E
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  90,3 m  
Laskukorkeus:  87,8 m  
Korkeusero:  2,5 m
Pituus:  2,5 km  
Leveys:  50 – 230 m  
Kaltevuus:  1 m/km
Keskivirtaama:  54,1 m³/s (MQ) 
Keskialivirtaama:  30,8 m³/s (MNQ) 
Muuta
Korholankosket on Keski-Suomen Konneveden ja Hankasalmen rajalla sijaitseva joki ja koskijakso, joka muodostaa Rautalammin reitistä noin 2,5 kilometriä pitkän osuuden. Joessa vesi laskee Vanginvedestä Kynsiveteen.
Yleistä

Koskien itärannat kuuluvat Hankasalmen Kärkkäälän kylälle ja itärannat Konneveden Hytölän kylälle. Vanginvesi kapenee lahdenpohjukaksi tai Vanginvirran salmeksi, jossa veden virtaaminen on suurta. Koskijakson eri osuudet ovat yläjuoksulta lukien Yläinen-, Keskinen- ja Hannulankoski. Koskien jälkeen virtaa jokimaisia osuuksia, joiden yhteispituudeksi tulee noin 2,5 kilometriä. Yläinenkoski on kartasta mitattuna yli 150 metriä pitkä. Kosken jälkeen on länsirannassa kalankasvatuslaitos, jonka vedet johdetaan kanavaa myöten Kynsiveteen. Joen tekemän mutkan jälkeen alkaa noin 350 metriä pitkä Keskisenkoski, jossa on pudotusta 0,6 metriä . Kosken jälkeen joki levenee suvantomaiseksi vesialueeksi, jossa kolme saarta ja paikoin kuusi metriä syvää. Heinäsaaren jälkeen joki kapenee ja madaltuu muodostaen Hannulankosken. Sen on kartasta mitattuna 250 metriä pitkä ja siinä on pudotusta 0,5 metriä . Vanginveden ja Kynsiveden vedenpintojen korkeusero on 2,5 metriä. Joki purkautuu Saksalansaaren takana olevaan salmeen. Joen keskivirtaama on 57–60 kuutiometriä sekunnissa , nykyään ehkä 54 m³/s .
Kosket omistaa Konneveden kunnan tytäryhtiö Kellankosken Voima Oy.lähde? Joen ylitse ei ole rakennettu siltaa.
Vesistösuhteita

Koskijaksoon yhtyy kaakosta tuleva Kangaspuro, joka alkaa Ahvenlammesta ja laskee Lukkarilammen läpi Heinäsaaren yläpuolelle.
Luontoarvoja

Korholankosket ovat Keski-Suomen maakunnan neljänneksi suurin rakentamaton koskialue. Ne ovat perhokalastajien suosiossa. Kalastuslupia myydään ainoastaan koskiryhmän keskimmäiselle koskelle, eli Keskisenkoskelle . Vesi on laadultaan hyvää ja sen väri on kirkas. Luontaisia saaliskaloja ovat järvitaimen, harjus, siika, hauki, ahven sekä istutetut kannat: järvitaimen ja kirjolohi. Pääasialliset saaliskalat ovat taimen ja harjus.
Koskijakso kuluu mukaan Konnevesi-Laukaa-melontareittiin. Yläinen- ja Keskinenkoski muodostavat tärkeän koskikaran talvehtimispaikan.
Historiaa

Hannulankoskessa on ollut myös vesimylly, jonka historiasta kertoo kyltti virran varressa.
Joen hyötykäyttö on aiheuttanut muutoksia koskessa ja sen vedenlaadussa. Muutoksia ovat aiheuttaneet mm. uomaperkaukset, uittouomien rakentaminen, kalankasvatus ja vesilaitostoiminta. Korholankosket kunnostettiin vuosina 2009–2011 alueellisen kalatalousviranomaisen tilaamana ja Keski-Suomen ympäristökeskuksen suunnittelemana ja toteutuksen ohjanneena
yhteistyöhankkeena. Sen kustannukset olivat 220 000 euroa.
Aiheesta muualla

Virtaama- ja vedenkorkeustiedot: Liesvesi (vuosilta 1909–1993), vesi.fi
Heinonen, Marko: Korholankosket (video kuvattuna droonilla), youtube.com, Viitattu 5.8.2023
Ursin, Jorma: Konneveden kosket nauteskelijän paratiisi, Viitattu 5.8.2023
Keskisenkoski ja Hannulankoski, konnevedenkosket.fi, Viitattu 5.8.2023
Rautalammin reitti
Suontienselkä–Paasvesi
Pielavesi – Säviänvirran kanava – Haapajärvi – Pieksänjärvi
Iisvesi – Rasvanki – Virmasvesi – Hirvijärvi–Kallioselkä–Ahveninen–Suovu ‎
Nilakka – Kolun kanava – Äyskoski
Koskelovesi-Miekkavesi – Nokisenkoski – Niinivesi – Säynätsalmen kanava – Iisvesi
Kiesimä – Kerkonkosken kanava – Sonkari – Vesantojärvi – Kiesimän kanava – Neiturin kanava
Konnekoski – Hankavesi – Myhinkoski – Myhinjärvi
Konnevesi – Kellanvirta – Liesvesi – Vanginvesi – Korholankosket – Kynsivesi–Leivonvesi – Simunankoski – Kuusvesi
Armisvesi – Hankavesi – Kuuhankavesi – Venejoki
Lievestuoreenjärvi – Sahinjoki
Uurainen – Nurminen – Ahveninen
Tarvaalankoski – Saraavesi
Hankavesi
Konstruoituva monikulmio

Säännöllisen viisikulmion konstruointi
Konstruoituva monikulmio on säännöllinen monikulmio, joka voidaan piirtää geometrisella konstruktiolla eli ainoastaan harppia ja viivoitinta käyttäen. Esimerkiksi säännöllinen viisikulmio voidaan konstruoida harpilla ja viivoittimella, kun taas säännöllistä seitsenkulmiota ei voida. Konstruoituvia monikulmioita on olemassa äärettömän monta, mutta niistä sellaisia, joissa sivujen lukumäärä on pariton, tunnetaan vain 31 erilaista.
Konstruoituvuuden edellytykset

Säännöllinen kolmi- ja nelikulmio eli tasasivuinen kolmio ja neliö sekä säännöllinen kuusikulmio on helppo konstruoida harpilla ja viivoittimella. Säännöllisen viisi­kulmion konstruointi on jo hankalampaa, mutta jo antiikin Kreikan matemaatikot tunsivat menetelmän, jolla se voidaan tehdä. Lisäksi he osasivat konstruoida säännöllisen moni­kulmion, jonka sivujen lukumäärä on kaksi kertaa niin suuri kuin annetussa säännöllisessa moni­kulmiossa. Tämä herätti kysymyksen: voidaanko kaikki säännölliset monikulmiot konstruoida harpilla ja viivoittimella?  Jos ei, mitkä n-kulmiot (missä n on sivujen lukumäärä) voidaan täten konstruoida, mitkä ei?
Carl Friedrich Gauss todisti vuonna 1796, että säännöllinen 17-kulmio on konstru­oituva. Viisi vuotta myöhemmin hän kehitti Gaussin jaksojen teorian teoksessaan Disquisitiones Arithmeticae. Tämä teoria teki hänelle mahdolliseksi muotoilla riittävän ehdon säännöllisen moni­kulmion konstru­oitu­vuudelle. Hän väitti, että sama ehto oli myös välttämätön, mutta hän ei koskaan julkaissut todistusta tälle väitteelle. Täydellisen todistuksen esitti Pierre Wantzel vuonna 1837. Tulos tunnetaan Gaussin-Wantelin lauseena:
Fermat’n alkuluvut ovat alkulukuja, jotka voidaan esittää muodossa  {2^{(}2^{m})}+1.  (Itse asiassa kaikki alkuluvut, jotka voidaan esittää muodossa  2^{n}+1, missä n on kokonais­luku, ovat samalla Fermat’n alkulukuja, sillä jos n ei ole kahden potenssi, se voidaan esittää tulona  n=2^{k}\times p, missä  2^{k} on kahden potenssi ja p jokin pariton luku. Jos luvulle  2^{k} käytetään merkintää q, saadaan  2^{n}+1=(2^{k})^{p}+1=q^{p}, ja kun 1 on pariton,  q^{p}+1 on aina jaollinen  q+1:lla, olipa q mikä positiivinen kokonais­luku tahansa.)
Geometrinen probleema voidaan palauttaa puhtaasti luku­teoreettiseen probleemaan käyttämällä hyväksi sitä seikkaa, että n-kulmio on konstruoituva, jos ja vain jos kulman  \cos(2\pi /n) on konstruoituva luku, toisin sanoen sille voidaan esittää tarkka arvo neljän aritmeettisen perus­lasku­toimituksen sekä neliöjuurien oton avulla. Yhtäpitävästi n-kulmio on konstruoituva, jos n:nnen syklotomisen polynomin nollakohdat ovat konstruoituvia.
Konstruoituvuuden edellytykset > Gaussin–Wantzelin lause ja sen seurauksia

Gaussin–Wantzelin lause voidaan ilmaista seuraavasti:
Tunnettuja Fermat’n alkulukuja ovat vain seuraavat viisi:
Koska Fermat’n alkuluvuista voidaan muodostaa 31 kombinaatiota, joissa niitä on yhdestä viiteen, on 31 tunnettua konstruoituvaa monikulmiota, joiden sivujen lukumäärä on pariton.
Seuraavista 26 Fermat’n luvusta, F5:stä F30:een, yksikään ei ole alkuluku. F31:sta ja sitä suuremmista Fermat’n luvuista asiaa ei tiedetä.
Säännöllinen n-kulmio on siis konstruoituva, jos luku n on esimerkiksi jokin seuraavista:
kun taas se ei ole konstuoitavissa harpilla ja viivoittimella, jos n on jokin seuraavista: