stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert May (biologi)
Ura

May jätti Australian 1959 ja suoritti väitöskirjan jälkeistä tutkimusta Harvardin yliopistossa. Hän oli 1959–1961 sovelletun matematiikan luennoitsija.
May palasi vuoden 1961 lopulla Sydneyn yliopistoon, missä hänestä tuli fysiikan laitoksen vanhempi luennoitsija. Hänet nimitettiin 1964 apulaisprofessoriksi, ja vuonna 1969 hän sai ensimmäisen kahdesta henkilökohtaisesti professuuristaan. May kiinnoistui samaan aikaan myös tieteen yhteiskunnallisesta vastuusta ja eläinten populaatiodynamiikasta.
May vastaanotti 1973 biologian professuurin Princetonin yliopistosta. Siellä hän keskittyi populaatiobiologiaan. May julkaisi 1973 teoksen Stability and Complexity in Model Ecosystems, joka muutti ekologien näkemystä monimutkaisista ja yksinkertaisista ekosysteemeistä. May toi kirjassaan ekologiaan erilaisia epälineaarisen matematiikan malleja ja deterministisen kaaoksen tutkimuksen. Mayn käyttämät mallit siirtyivät myös tarttuvien tautien sekä biodiversiteetin tutkimukseen.
Maysta tuli 1988 Royal Societyn tutkimusprofessori Oxfordin yliopistossa. May on 1990-luvulla muun muassa kehittänyt tapoja arvioida maailmassa elävien ja toisaalta sukupuutteen kuolleiden tai pian kuolevien eliölajien määrää.
May oli virkavapaalla 1995–2000, jolloin hän toimi Britannian hallituksen johtavana tieteellisenä neuvonantajana ja Office of Science and Technologyn johtajana. Royal Societyn johtajana hän toimi 2000–2005.
Riihivalkaman työväentalo

| Riihivalkaman työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Riihivalkama, Tammela
Valmistumisvuosi:  1914
Rakennuttaja:  Riihivalkaman Työväenyhdistys ry
Omistaja:  Tammelan Sos. dem. Työväenyhdistys ry (?)
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Riihivalkaman työväentalo on Tammelan kunnan Riihivalkaman kylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa

Riihivalkaman työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talo rakennettiin talkoilla, ja se valmistui vuonna 1914. Ilmeisesti tämä talo ei kuitenkaan ollut yhdistyksen ensimmäinen. Jo vuonna 1909 se ilmoitti järjestävänsä talollaan iltaman. Vuonna 1911 suunniteltiin talon purkamista ja isomman talon rakentamista, ja vuonna 1913 ilmoitettiin ”Riihivalkaman työväenyhdistyksen vanhan talon” myynnistä. Aivan vuoden 1914 lopussa ilmoitettiin lehdessä, että yhdistys oli tullut tontiltaan häädetyksi ja talo määrätty siirrettäväksi. Talon siirrosta ei ole muuta mainintaa, joten ei ole varmaa, toteutuiko häätö.
Vuoden 1932 alussa Lapuanliikkeen kannattajat rikkoivat työväentalon kaikki kahdeksan ikkunaa.
Talo siirtyi Tammelan sosialidemokraattiselle yhdistykselle 1970-luvun alussa. 1990-lukuun mennessä talon käyttö oli supistunut lähes olemattomiin, ja se oli lähinnä Tammelan Eläkkeensaajien kesäkäytössä. Hoito oli rajoittunut pääasiassa ylläpidon kannalta välttämättömiin toimiin. Mahdollisesti toiminta on sittemmin vilkastunut, sillä asemakaavassa vuonna 2016 talo mainittiin edelleen käytössä olevana kokoontumispaikkana.
Toimintaa työväentalolla

Talolla on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, urheiluharjoituksia ja juhlia. Lisäksi sitä käytettiin kyläläisten kokoontumispaikkana 1990-luvun alussa.
Rakennus

Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, naistenhuone ja eteinen. Ulkorakennuksessa on varasto, käymälät ja puuvaja. Vuonna 1974 taloa laajennettiin, se vuorattiin pystylaudoilla, ja pärekate vaihdettiin peltiin.
Roope Raisamo

Roope Raisamo (s. 17. elokuuta 1971 Nokia) on Tampereen yliopiston tietojenkäsittelyopin professori.
Raisamon alaa on käyttöliittymien ohjelmistokehitys. Raisamo väitteli tohtoriksi 1999 Tampereen yliopistosta.
Gravina (1931)

| Gravina |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sociedad Española de Construcción Naval, Cartagena
Laskettu vesille:  24. joulukuuta 1931
Palveluskäyttöön:  1936
Poistui palveluskäytöstä:  29. lokakuuta 1963
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 650 t (normaali) 2 067 t (kuormattu)
Pituus:  101 m
Leveys:  9,6 m
Syväys:  3,3 m
Koneteho:  42 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  160
Aseistus
Aseistus:  5 × 120 mm/45 tykkiä 1 × 76 mm ilmatorjuntatykki 4 × konekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea 2 × syvyyspommikiskoa
Gravina (runkonumero G) oli Espanjan laivaston vuonna 1931 vesillelaskettu Churruca-luokan hävittäjä, joka osallistui Espanjan sisällissotaan hallituksen joukoissa tasavaltalaisten laivastossa. Alus oli nimetty Federico Carlos Gravina y Nápolin mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Cartagenasta. Alus laskettiin vesille 24. joulukuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 1936.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 29. lokakuuta 1963.
Roope Räisänen

Roope Räisänen (s. 31. tammikuuta 1996 Varkaus) on suomalainen pesäpalloilija. Räisänen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Siilinjärven Pesistä. Hänellä on sopimus Siilinjärven Pesiksen kanssa kauden 2020 loppuun saakka. Räisäsen kasvattajaseura on Puurtilan Kisa-Pojat. Hän pelaa sisäpelissä kotiuttajana ja ulkopelissä etukentällä.
Räisänen on ennen kauden 2020 alkua pelannut urallaan 29 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt kuusi tavallista juoksua ja kerännyt 37 kärkilyöntiä. Räisänen on pelannut urallaan neljä Superpesiksen alempaa pudotuspeliottelua. Näissä hän on kerännyt viisi kärkilyöntiä. Räisänen on pelannut urallaan kymmenen Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt kolme juoksua, tuonut kolme juoksua ja kerännyt 18 kärkilyöntiä.
Roberto Lopes Miranda

Roberto Lopes Miranda vuonna 1970.
Roberto Lopes de Miranda, parhaiten tunnettu nimellä Roberto (s.  São Gonçalo, Rio de Janeiro State, 31. heinäkuuta 1944) on entinen brasilialainen jalkapalloilija.
Ammattilaisurallaan (1962–1976) hänen seurojaan olivat Botafogo, Flamengo, Corinthians ja América. Brasilian jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi 12 ottelua vuosien 1968 ja 1972 välillä ja teki niissä 6 maalia.[lähde? ]
Jairzinhon kanssa Robert muodosti tehokkaan hyökkäyskärjen Botafogon voittaessa kaksi osavaltiomestaruutta 1967 ja 1968.[lähde? ]
1960-luvulla Santos tähtinään Pelé, Coutinho, Zito ja Edu sekä toisaalta Zequinhan, Gérsonin, Jairzinhon, Roberton ja Paulo Cesarin edustama Botafogo olivat Brasilian valtaseurat.[lähde? ]
Palkintoja ja saavutuksia

Rio de Janeiron osavaltiomestaruus 1967 ja 1968
Brasilian cup 1968
MM-kisat 1970 (kultaa)
Brasilian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1970
1 Félix |
2 Brito |
3 Piazza |
4 Carlos Alberto |
5 Clodoaldo |
6 Marco Antônio |
7 Jairzinho |
8 Gérson |
9 Tostão |
10 Pelé |
11 Rivelino |
12 Ado |
13 Roberto |
14 Baldocchi |
15 Fontana |
16 Everaldo |
17 Joel |
18 Paulo César |
19 Edu |
20 Dario |
21 Zé Maria |
22 Leão |
Valmentaja Zagallo
Haarukkaetiketti

Kun ruokailtaessa haarukkaa käytetään veitsen kanssa niin, että veitsellä leikataan ruokaa länsimaisessa ruokailutyylissä, on kaksi yleisesti käytössä olevaa haarukkaetikettiä. Eurooppalaisessa tyylissä haarukkaa pidetään vasemmassa ja veistä oikeassa kädessä koko ruokailun ajan, kun taas pohjoisamerikkalaisessa tyylissä, jota käytetään osittain myös Ranskassa, haarukkaa vaihdellaan vasemman ja oikean käden välillä. Ennen haarukan keksimistä ruoka oli tarkoitettu laitettavaksi suuhun oikealla kädellä (käyttäen lusikkaa, veistä tai sormia). Kun haarukka keksittiin, sitä pidettiin aluksi vasemmassa kädessä, kun ruokaa leikattiin, mutta se siirrettiin oikeaan käteen, kun sillä pantiin ruoka suuhun. Tämä tapa levisi Pohjois-Amerikkaan britannialaisten kolonialistien myötä, ja siitä tuli pohjoisamerikkalainen tyyli. Monet eurooppalaiset ovat omaksuneet nopeamman tyylin, jossa haarukka pysyy vasemmassa kädessä ja tämä tapa on nykyäänkin monessa eurooppalaisessa kulttuurissa.
Saksalainen tyyli

Saksalaisessa tyylissä, jota kutsutaan myös eurooppalaiseksi tyyliksi sen ollessa valtatyyli suurimmassa osassa Eurooppaa, haarukkaa pidetään vasemmassa kädessä (piikit alaspäin) ja veistä oikeassa kädessä läpi ruokailun. Kun ruoka on paloiteltu, se viedään suuhun vasemmalla kädellä. Esimerkiksi perunoita, vihanneksia ja riisiä syötäessä veitsen lapetta käytetään siirtämään ruokaa haarukan selkään. Sekä haarukkaa että veistä pidetään läpi ruokailun kämmeniin tuettuna. Tyyliä kutsutaan toisinaan myös ”piilotetun varren tyyliksi”, koska kämmen peittää molempien aterimien varret ainakin osittain.
Ranskalainen tyyli

Ranskalaisessa tyylissä haarukan piikit osoittavat alaspäin ja sitä pidetään vasemmassa kädessä. Tämä tehtiin vaakunan näyttämiseksi, mikä oli paikallinen tapa toisin kuin Saksassa ja Isossa-Britanniassa. Veistä pidetään oikeassa kädessä, mutta kun ruoka viedään suuhun, aterimet tulisi vaihtaa eri käsiin, kun veistä ei tarvita, siinä missä saksalaisessa tyylissä kädet pysyvät samoina. Leipää tarjoillaan aina, ja se voidaan asettaa suoraan pöytäliinalle. Muodollisessa tyylissä, jos kastiketta tarjoillaan aterian osana, on sallittua asettaa pieni pala leipää haarukkaan ja dipata sitä kastikkeeseen.
Pohjoisamerikkalainen tyyli

Pohjoisamerikkalaisessa tyylissä, jota kutsutaan myös ”zig-zag-tyyliksi” tai ”haarukanvaihtotyyliksi”, ruokaa leikattaessa haarukka on vasemmassa ja veitsi oikeassa kädessä. Tässä vaiheessa haarukan piikit osoittavat alaspäin. Kun ruoka on leikattu ja se viedään suuhun, veitsi lasketaan tässä vaiheessa pois kädestä, lautasen reunalle ja haarukka siirretään oikeaan käteen ja sillä viedään ruoka suuhun. Tämän jälkeen haarukka siirretään takaisin vasempaan käteen ja veitsi otetaan uudelleen oikeaan käteen. Toisin kuin eurooppalaisessa tyylissä, jossa haarukan ja veitsen varret ovat kämmenten piilossa, pohjoisamerikkalaisessa tyylissä haarukkaa pidetään enemmän lusikkamaisesti, lyijykynämäisesti tai paljon niiden yhdistelmänä, kun se siirretään oikeaan käteen. Toisin sanoen haarukan kovera puoli osoittaa tällöin ylöspäin.
Kaakkoisaasialainen tyyli

Kakkoisaasialaisessa tyylissä vasemmassa kädessä pidetään lähtökohtaisesti haarukkaa ja oikeassa kädessä lusikkaa. Tähän saattaa toisinaan kuitenkin olla poikkeuksia. Riisi ja keitot ovat usein osana ruokailua, joten lusikan käyttö on käytännöllistä näissä aterioissa. Lusikkaa käytetään lähtökohtaisesti ruoan pilkkomiseen, veistä käytetään harvoin. Ateriat on yleensä myös valmistettu niin, että ruoka on valmiiksi pilkottu pieniksi paloiksi. Tämä poistaa veitsen käytön tarpeen. Thaimaassa haarukkaa ei kuuluisi laittaa suuhun ollenkaan, vaan sillä siirretään ruokaa lusikkaan, jolla pannaan ruoka suuhun.
Käännös suomeksi
Heinrich Noë

Heinrich August Noë (16. heinäkuuta 1835 München – 26. elokuuta 1896 Bolzano) oli saksalainen kirjastonhoitaja ja matkakirjojen kirjoittaja.
Noë opiskeli Erlangenissa luonnontieteitä ja vertailevaa kielitiedettä. Hän toimi kirjastonhoitajana Münchenissä 1857–63, mutta omistautui sen jälkeen kirjoittamiselle. Noë kirjoitti useita matkakirjoja, ja hänet tunnetaan erityisesti Alppeja koskevista luonnonkuvauksistaan.
Ruostepääorneero

| Ruostepääorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Pöyhijäorneerot Synallaxis
Laji::  fuscorufa
Kaksiosainen nimi
 Synallaxis fuscorufa  Sclater, 1882 
Katso myös
   Ruostepääorneero Wikispeciesissä   Ruostepääorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruostepääorneero (Synallaxis fuscorufa) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Ruostepääorneeroa tavataan pienellä alueella Kolumbiassa Sierra Nevada de Santa Martan vuoristossa. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Sen populaatioksi on arvioitu 10 000 sukukypsää yksilöä.
Elintavat

Ruostepääorneero elää vuoristometsien aluskasvillisuudessa, mutta myös metsänreunoilla ja pensaikkoalueilla. Sitä tavataan pääasiassa 2 000–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta satunnaisesti myös alempana 900 metriin asti. Laji pesii tammikuun ja kesäkuun välisenä aikana.
Rodrigo

Rodrigo tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:
Rodrigo, miehen etunimi
Rodrigo, Händelin ooppera
Rodrigo eli Roderik, länsigoottien kuningas
Rodrigo Martins Vaz, brasilialainen jalkapalloilija
Rodrigo, sukunimenä:
David Rodrigo (s. 1968), espanjalainen jalkapallovalmentaja
Joaquín Rodrigo (1901–1997), espanjalainen säveltäjä
Olivia Rodrigo (s. 2003), yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
Victoria Kamhi de Rodrigo (s. 1997), turkkilainen pianisti.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rodrigo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Heinrich Noë (pikakirjoittaja)

Heinrich Karl Noë - 1868
Heinrich Karl Noë (italiassa nimellä Enrico Noë, 18. kesäkuuta 1835 Jihlava – 29. joulukuuta 1914 Wien) oli opettaja, joka sovitti saksalaisen Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmän italian kielelle.
Noë opiskeli Padovassa ja toimi opettajana Venetsiassa, Splitissä, Triestessä ja vuodesta 1869 Grazissa. Hän laati Franz Xaver Gabelsbergerin saksankielisen pikakirjoitusjärjestelmän pohjalta italian kielelle soveltuvan järjestelmän ja julkaisi sen vuonna 1863. Järjestelmästä tuli pian Italian suosituin pikakirjoitusjärjestelmä.
Ruostepääskyt

| Ruostepääskyt |
| --- | --- |
 Viirupääsky (Cecropis abyssinica)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pääskyt Hirundinidae
Suku::  Ruostepääskyt Cecropis  Boie, 1826
Katso myös
   Ruostepääskyt Wikispeciesissä   Ruostepääskyt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruostepääskyt (Cecropis) ovat pääskyjen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Ruostepääskyjen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan seitsemän lajia.
Lajit

Idänruostepääsky (Cecropis striolata)
Isoruostepääsky (Cecropis senegalensis)
Isoviirupääsky (Cecropis cucullata)
Punarintapääsky (Cecropis semirufa)
Ruostepääsky (Cecropis daurica)
Tummaruostepääsky (Cecropis badia)
Viirupääsky (Cecropis abyssinica)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Ruostepääskyt (Cecropis)
iNaturalist: Ruostepääskyt (Cecropis)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Cecropis (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Cecropis (englanniksi)
Riihontien tuulivoimalaitos

| Riihontien tuulivoimalaitos Riihon tuulivoimalaitos  |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Alavus
Koordinaatit:  62°36′29″N, 23°47′17″E
Kustannus:  0,5 miljoonaa € 
Omistaja:  Terho Riiho 
Operaattori:  Terho Riiho 
Voimalaitos
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  132 m 
Tuulivoimala:  NEG Micon NM43/600 
Kapasiteetti:  0,6 MW  
Vuosituotanto:  0,4–0,5 GWh 
 fiRiihontien tuulivoimalaitos 
Riihontien tuulivoimalaitos on Etelä-Pohjanmaalla Alavuden Jokikylässä sijaitseva tuulivoimalaitos, jonka kapasiteetti on 0,6 megawattia ja vuosituotanto on 0,4–0,5 gigawattituntia . Voimalan on omistaa Terho Riiho, joka myös operoi sitä.
Yleistä

Tuulivoimalaitos sijaitsee Tuurin ja Töysän välisellä peltoalueella Riihonjärven rannalla Riihon maatilan piha-alueella. Paikka on tuulivoimalle otollinen, sillä peltoalueen ja järvenrannan äärellä kohoaa  yli 10 metriä korkea mäki. Voimala sijaitsee yli 130 metrin korkeudella mpy.
VTT:n tuulivoiman vuositilastoissa voimalan tunnus on Riihontie 1 ja myöhemmin vain Riihontie.
Tuulivoimalaitos on tanskalaisen NEG Miconin valmistamaa NM43/600-mallia, jonka napakorkeus on 50 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 43 metriä, ja jonka kapasiteetti on 600 kilowattia eli 0,6 megawattia.
Historiaa

Tuulivoimalaitos on ostettu käytettynä, pystytetty vuonna 2008  ja käynnistetty kesäkuussa 2009. Voimalaitos purettiin omassa valvonnassa, tuotiin Suomeen kuudella rekka-autolla ja huollettiin ennen pystytystä. Sen hinnaksi muodostui puoli miljoonaa euroa.
Haastateltaessa omistaja Terho Riihoa vuonna 2015 vakuutti hän, että tällaisen voimalan aiheuttama melu on hyvin pientä. Hänen mukaansa vuoden tuotanto olisi noin 365 megawattituntia eli 0,37 gigawattituntia. Siitä hän käyttää noin 300 megawattituntia itse ja ylimääräinen syötetään kantaverkkoon muiden käytettäväksi.
Huomioita

1 2  Voimalan vuosituotanto on arvioitu laskemalla vuosien 2010 ja 2011 vuosituotantojen keskiarvo. Katso lähteet.
Aiheesta muualla

Riihon maatila, e-farm
Laasasenaho K. & Lauhanen R.: Tuuli- ja aurinkovoima kasvattavat suosiotaan turvetuotannosta vapautuvien suonpohjien jälki­käyttömuotona: Aluetarkastelu Etelä-Pohjanmaalta. Suo, 2022, 73. vsk, nro 2, s. 27–34.  Helsinki:  Suoseura. ISSN 0039-5471.  Artikkelin verkkoversio. (PDF) Viitattu 21.1.2024.
Heinrich Reitz

| Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta.Miesten rugby. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta.Miesten rugby. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta.Miesten rugby. Olympialaiset  | Maa:   Saksan keisarikunta> Miesten rugby. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | joukkuekilpailu |  |
Heinrich Reitz oli saksalainen rugbynpelaaja ja olympiamitalisti. Hän kuului vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa lajissa hopeaa saaneeseen SC 1880 Frankfurt -joukkueeseen.
Roberto Hilbert

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Roberto Hilbert
Syntymäaika: 16. lokakuuta 1984 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Forchheim, Saksa
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: Beşiktaş JK
Pelinumero: 9
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2002-2004 2004-2006 2006-2010 2010- | 1. SC Feucht SpVgg Greuther Fürth VfB Stuttgart Beşiktaş JK | 26 (10) 60 (8) 120 (16) 11 (1) |
Maajoukkue
| 2007- | Saksa | 8 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. joulukuuta 2010.
Roberto Hilbert (s. 16. lokakuuta 1984 Forchheim, Baijeri, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelaa turkkilaisessa Beşiktaşissa.
Mestaruudet

Saksan mestaruus: 2007 (VfB Stuttgart)
HMS Neptune (20)

| HMS Neptune |
| --- | --- |
 HMS Neptune 1937

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Portsmouthin telakka
Kölinlasku:  24. syyskuuta 1931
Laskettu vesille:  31. tammikuuta 1933
Palveluskäyttöön:  12. helmikuuta 1934
Loppuvaihe:  uponnut 19. joulukuuta 1941 osuttuaan miinaan Tripolin edustalla
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 270 t (standardi) 9 740 t (kuormattuna)
Pituus:  169,1 m
Leveys:  17 m
Syväys:  5,8 m
Koneteho:  72 000 shp
Nopeus:  32,5 solmua
Miehistöä:  550 rauhan aikana 680 sodan aikana
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 6" Mk XXIII -tykkiä kaksiputkisissa Mk XXI torneissa 4 × QF 4" Mk V -ilmatorjuntatykkiä Mk IV HA asennuksena 3 × 0,5" neliputkistakonekivääriä 8 × 21" torpedoputkea
HMS Neptune (viirinumero 20) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1933 vesillelaskettu Leander-luokan kevyt risteilijä. Toisen maailmansodan aikana alus oli pääosan ajasta Uuden-Seelannin Divisioonan (josta vuonna 1941 muodostettiin Uuden-Seelannin kuninkaallinen laivasto) käytössä.
Valmistus

Alus tilattiin Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 24. syyskuuta 1931. Alus laskettiin vesille 31. tammikuuta 1933 ja otettiin palvelukseen 12. helmikuuta 1934.
Aluksen 4 tuuman tykit vaihdettiin kaksiputkisiin Mk XIX torneihin vuonna 1937. Samoin alukselle asennettiin kevyttä vesikonetta varten katapultti, mutta lentokone vaihdettiin Fairey Seafoxiin vuoden 1937 jälkeen.
Palvelus

Käyttöönoton jälkeen Neptune liitettiin Kotilaivastoon, kunnes se siirrettiin 1937 Afrikan asemalle ja syyskuussa 1939 muodostettuun 6. risteilijäviirikköön Etelä-Atlantille. Alus valtasi 5. syyskuuta saksalaisen kauppalaivan Innin ja 22. lokakuuta Adolph Woermannin Ascension Islandin edustalla.
Joulukuussa 1939 alus partioi Etelä-Atlantilla etsien Saksan laivaston taskutaistelulaivaa Admiral Graf Speetä. Alus sai käskyn lähteä Uruguayhin samoin kuin kaikki muut alueella partioineet raskaat yksiköt HMS Exeterin ja Admiral Graf Speen yhteenoton jälkeen. Alus oli vielä matkalla, kun sille saatiin tieto Admiral Graf Speen upottamisesta.
Palvelus > Välimerellä

Alus saapui Aleksandriaan toukokuussa 1940 liittyäkseen 7. risteilijäviirikköön, jonka osana se osallistui Bardian pommituksiin 21. kesäkuuta.
Risteilijä oli suojaamassa 28. kesäkuuta Maltan saattuetta, kun se sai käskyn osallistua kolmesta Italian laivaston hävittäjästä kootun huoltosaattueen pysäyttämiseen (Espero-saattue).
Calabrian taisteluun alus otti osaa 9. heinäkuuta, minkä kuluessa siihen osui Italian laivaston kevyen risteilijän Giuseppe Garibaldin ampuma 6 tuuman kranaatti. Kranaatti murskasi tiedustelukoneen korjauskelvottomaksi, joten se heitettiin yli laidan.
Taistelun jälkeen alus oli valvomassa itäistä Välimerta, jolloin se muun muassa kävi Ateenan lahdella, missä risteilijä yhdessä HMAS Sydneyn kanssa upottivat pienen tankkerin.
Palvelus > Atlantti ja Admiral Scheer

Saksalaisten kaappareiden aktiivisuus pakotti siirtämään lisää aluksia niiden torjuntaan. Risteilijä  siirrettiin Atlantille ja marraskuussa alus oli Freetownin vesillä etsimässä saksalaista risteilijää Admiral Scheeriä.
Alus oli huollossa Chathamissa helmikuusta toukokuuhun 1941, jolloin puolen tuuman konekiväärit vaihdettiin kolmeen 2 naulan ilmatorjuntatykkiin sekä asennettiin tutkat tyyppejä 282 (40 millimetrin ilmatorjuntatykkien tulenjohto), 284 (ilmavalvonta) ja 285 (6 tuuman tykkien tulenjohto). Huollon jälkeen alus osallistui Bismarckin huoltolaivojen etsintään ja oli osallisena Gonzenheimin valtauksessa 4. kesäkuuta. Neptune upotti lopulta torpedolla vallatun aluksen.
Palvelus > Välimerellä

Marraskuussa risteilijä siirrettiin lippulaivaksi Force K:hon, jonka tehtävänä oli häiritä saksalaisten ja italialaisten merenkulkua Euroopasta Afrikkaan.
Force K lähti 18. joulukuuta estämään italialaisen saattueen matkan Tripoliin. Alus johti jonossa olevia aluksia 20. joulukuuta vastaisena yönä osuen kahteen miinaan, jotka olivat osa uutta italialaisten rakentamaa miinakenttää. Myös jonossa olleet risteilijät HMS Aurora ja HMS Penelope osuivat miinoihin.
Kolmanteen miinaan alus osui yrittäessään poistua miinakentästä. Räjähdys irrotti aluksen propellit ja jätti sen kellumaan paikalleen. Kumpikaan muista risteilijöistä ei kyennyt auttamaan omien vaurioidensa vuoksi.
Hävittäjät HMS Kandahar ja HMS Lively koettivat lähestyä vaurioitunutta alusta saadakseen sen hinaukseen. Kandahar osui miinaan, jolloin Lively sai käskyn pysyä loitolla.
Risteilijän alla räjähti neljäs miina, jolloin se kaatui. Ainoastaan 30 miestä 767:stä pelastui veneisiin.
Aiheesta muualla

HMS Neptune Association (englanniksi)
Tutkintalautakunnan pöytäkirja (englanniksi)
Leander-luokan risteilijät
Rise of the Phoenix

| Rise of the Phoenix Before the Dawn |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : D-studio, Klaukkala; SoundSpiral Audio, Kouvola; OneManArmy studio
 Julkaistu: 27. huhtikuuta 2012
 Tuottaja(t): Tuomas Saukkonen
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 39.19
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Listasijoitukset
  12.
Before the Dawnin muut julkaisut
| Deathstar Rising 2011 | Rise of the Phoenix 2012 | Stormbringers 2023 |
Rise of the Phoenix on suomalaisen metalliyhtyeen Before the Dawnin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä Nuclear Blast.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 12.
Kappaleet

Exordium – 1.27 (instrumentaali)
Pitch-Black Universe – 4.43
Phoenix Rising – 4.43
Cross to Bear – 3.29
Throne of Ice – 6.31
Perfect Storm – 4.42
Fallen World – 4.22
Eclipse – 5.39
Closure – 3.43
Unbreakable (2012 version) – 3.18
Deliverance – 3.25
Reflection – 5.23 (säv. Demolta "To Desire")
Unbreakable (2012 version) – 3.18
Deliverance – 3.25