stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niinisalon varuskunta
Historia > Aika sotien jälkeen

Helmikuussa 1945 varuskunnassa aloitti toimintansa Valtion sisäoppilaitos eli Niinisalon internaatti niitä oppikoulujen oppilaita varten, joiden opinnot sota oli keskeyttänyt. Koulun viimeiset ylioppilaskirjoitukset järjestettiin helmikuussa 1947, jolloin sen toiminta päättyi. Internaatin muistolaatta paljastettiin lamellikasarmin pohjoispäädyssä vuonna 1980.
Niinisalo alkoi kehittyä tykistövaruskunnaksi 1947–1948 kun muualta siirretyistä tykistöyksiköistä muodostettiin kenttätykistörykmentti 1 (KTR 1). Tykistön ammunnoille oleellista oli Pohjankankaan ampuma-alue. Kannaksella ollut Perkjärven ampuma-alue oli luovutettu Moskovan rauhassa 1940, Moskovan välirauhassa 1944 ja lopullisesti Pariisin rauhassa 1947 Neuvostoliitolle, jolloin Etelä-Suomessa tarvittiin korvaava ampuma-alue. Kaasusuojelukoulutuskeskus siirtyi varuskuntaan Santahaminasta 1944.
1950-luvulla Niinisaloon siirrettiin tykistön Mittauspatteristo, sotilassoittokunta ja Hevoshuoltokoulu. Tykistökoulu ja YK-koulutuskeskus aloittivat Niinisalossa 1969, joista jälkimmäisen toimintaa oli jo vuonna 1966. Varuskunnassa oleva RUK:n muistomerkki paljastettiin tarkalleen vuonna 1960. YK-koulutuskeskukselle valmistui oma rakennus vuonna 1985.
Varuskunnan ruokalarakennuksen siipiosassa toimi 1960-luvulla lähinnä varuskunnan henkilöstön lapsille tarkoitettu keskikoulun käsittänyt Niinisalon yhteiskoulu, joka siirtyi myöhemmin sitä varten rakennettuun taloon kylän keskustaan. Koulu lakkautettiin, kun Kankaanpäässä siirryttiin peruskoulujärjestelmään vuonna 1974. Varuskunnassa olevat joukot yhdistettiin yhteisen johdon alaisuuteen 1. syyskuuta 1987 ja  nimi Tykistöprikaati otettiin käyttöön 1. maaliskuuta 1992. Joukot muodostavat yhdessä Niinisalon varuskunnan.lähde?
Yksi varusmies sai surmansa Niinisalossa pidetyissä taisteluharjoituksissa 24. huhtikuuta 1999 saatuaan luodin takaraivoonsa. Uhri oli kolmen toverinsa kanssa joutunut liian eteen taisteluammunnan aikana.
Historia > 2000-luku

Pistoraide Pori–Haapamäki-radalta varuskuntaan purettiin 2000-luvun alussa, jolloin Niinisalon ja Kankaanpään välisen rataosan kunnossapito lopetettiin. Rataosa Kankaanpäästä Poriin oli poistettu käytöstä jo vuonna 1985.
Vuoden 2001 alussa Tykistöprikaatista eriytettiin YK-Koulutuskeskus, josta tuli suoraan puolustusvoimien pääesikunnan alainen yksikkö, Puolustusvoimien kansainvälinen keskus. Samalla vuoden 2001 alussa lakkautettiin Kankaanpään Patteristo, ja se liitettiin Tiedustelupatteristoon. Puolustusvoimien kansainvälinen keskus siirtyi vuoden 2008 alussa Niinisalosta lähemmäksi Helsinkiä, Hyrylän varuskuntaan Tuusulaan. Euroopan unionin nopean toiminnan joukkoihin nykyisin osallistuvien rauhanturvaajien koulutus siirrettiin samassa yhteydessä Porin prikaatiin, Huovinrinteen varuskuntaan Säkylään.lähde?
Yksi reserviläinen sai surmansa Kaartin jääkärirykmentin kertausharjoituksissa kranaattikonekiväärillä suoritettavan taisteluammunnan yhteydessä Niinisalossa 28. maaliskuuta 2001. Räjähtäneen kranaatin sirpale osui kuolettavasti aseen lataajana toimineeseen 28-vuotiaaseen reserviläiseen, ja toinen reserviläinen loukkaantui lievästi. Tutkijalautakunnan mukaan onnettomuuden välitön syy oli kranaatin osuminen 15 metrin päässä tuliasemasta olleeseen kaadettuun koivuun tai sen oksistoon, jolloin räjähdys sinkosi kranaatin peräkappaleen osia taaksepäin. Myös ammuntaan osallistuneiden henkilöiden kokemus ammunnassa käytetystä neuvostoliittolaisesta AGS-17 -kranaattikonekivääristä oli tutkijalautakunnan mielestä vähäinen. Onnettomuuden jälkeen pääesikunta määräsi AGS-17 -kranaattikonekiväärit käyttökieltoon.
Niinisalon varuskunnassa tapahtui 18. tammikuuta 2009 ampumavälikohtaus, jossa kuoli varusmies. Tapaus sattui kasarmin sisätiloissa, sillä ei ollut silminnäkijöitä eikä siihen liittynyt rikosta. Satakunnan Kansan tietojen mukaan kyseinen varusmies oli kotiutettu terveysongelmien vuoksi pari vuotta aiemmin, ja hän oli astunut uudelleen palvelukseen vain muutamaa päivää ennen tapausta. Tapaus osoittautui itsemurhaksi, ja se herätti keskustelun varusmiesten mielenterveysongelmista ja siitä, miten itsemurha-alttius voitaisiin tunnistaa jo ennalta kutsunnoissa.
Historia > 2010-luku

Koeampumalaitos lakkautettiin vuoden 2012 lopussa, ja siitä tuli uuden puolustusvoimien Räjähdekeskuksen  hallintoyksikkö (NII/RÄJK). Vuoden 2013 loppuun asti varuskunnassa toimi Satakunnan sotilassoittokunta. 2015 alussa varuskunnassa toiminut Tykistöprikaati liitettiin osaksi Porin prikaatia.
Niinisalossa joulukuun alussa 2014 järjestettyjen sotaharjoitusten aikana katosi erään varusmiehen rynnäkkökivääri. Kyseessä epäiltiin olleen ulkopuolisten järjestämä asevarkaus. Varusmies kotiutettiin normaalisti joulukuussa 2014, ja häntä vastaan oli tuolloin vireillä syyte tuottamuksellisesta palvelusrikoksesta. Kadonnutta rynnäkkökivääriä ei ollut löydetty kesäkuuhun 2016 mennessä; tuolloisessa Vihdin poliisimurhassa käytetty rynnäkkökivääri oli ollut eri yksilö.
1. joulukuuta 2015 yksi varuskunnan henkilökunnan asuinalueen taloista paloi purkukuntoon. Pelastuslaitoksen mukaan kyseessä oli ainutlaatuinen museoviraston suojelema 8-asuntoinen hirsinen kaksikerroksinen kerrostalo. Palo osoittautui tuhopoltoksi. Talo oli tyhjillään, ja siihen oli tarkoitus sijoittaa Irakista ja Syyriasta Suomeen saapuneita turvapaikanhakijoita.
Niinisalon varuskuntakerhon toiminta loppui joulukuussa 2016. Taustalla oli puolustusministeriön päätös lakkauttaa varuskuntakerhot kautta Suomen. Senaatti-kiinteistöjen omistama Niinisalon varuskuntakerho oli vuotta myöhemmin joulukuussa 2017 yhä tyhjillään.
Historia > 2020-luku

Suomen ja Yhdysvaltain keskinäisen, 1. syyskuuta 2024 voimaan astuneen puolustusyhteistyösopimuksen (DCA-sopimus) nojalla Niinisalon varuskunta-alue ja Pohjankankaan–Hämeenkankaan harjoitusalue kuuluvat niihin Suomen sotilasalueisiin, jotka Suomi avaa Yhdysvaltain armeijan käyttöön.
Aiheesta muualla

Tykistöprikaati Puolustusvoimien sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Puolustusvoimien Kansainvälinen Keskus – PvKvK (Arkistoitu – Internet Archive)
Niinisalon kasarmialue Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. Museovirasto.
Niinisalon varuskuntakerho (Arkistoitu – Internet Archive)
Koeampumalaitos (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuosa, Kalle: Niinisalon varuskunta, Satakunnan Tykistörykmentin perinneyhdistys 1985, Kankaanpää. ISBN 951-99650-4-1.
Kankaalle kasvanut sotilaskylä, Helsingin Sanomat, 16.02.1939, nro 45, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tio-omenahappo

| Tio-omenahappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-sulfanyylibutaanidihappo
CAS-numero:  70-49-5
PubChem CID:  6268
SMILES:  C(C(C(=O)O)S)C(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H6SO4
Moolimassa:  150,158 g/mol
Sulamispiste:  151-154 °C
Liukoisuus veteen:  500 g/l (40 °C)
Tio-omenahappo (C7H6SO2) on dikarboksyylihappoihin ja tioleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa muiden yhdisteiden valmistukseen ja korroosionestoaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa tio-omenahappo on valkoista kiteistä ainetta, jonka haju on epämiellyttävä. Yhdiste liukenee hyvin veteen, etanoliin tai asetoniin ja kohtalaisesti dietyylieetteriin. Tio-omenahappo on kahdenarvoinen happo, ja sen pKa-arvot ovat 3,30 ja 4,94. Tio-omenahapon tioliryhmä voidaan hapettaa disulfidiksi tai sulfonihapoksi. Yhdisteellä on R- ja S-enantiomeerit. R-enantiomeerin kiertokyky etanoliliuoksessa on +64 ja S-enantiomeerin -64.
Tio-omenahappoa valmistetaan bromaamalla meripihkahappoa 2-bromimeripihkahapoksi, joka reagoi alkalimetallisulfidien kanssa tio-omenahapoksi.
Tio-omenahappoa voidaan käyttää korroosionesto- ja ruosteenpoistoaineena, hiusten kihartamiseen käytettävissä valmisteissa ja raskasmetallimyrkytysten hoidossa. Tio-omenahaposta valmistetaan muun muassa natriumaurotiomalaattia ja malationia.
Tioproperatsiini

| --- | --- |

Tioproperatsiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N,N-dimetyyli-10-[3-(4-metyylipiperatsin-1-yyli)propyyli]fenotiatsiini-2-sulfonamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 316-81-4
ATC-koodi:  ?
PubChem CID: 9429
DrugBank: DB01622
Kemialliset tiedot
Kaava: C22H30N4O2S2 
Moolimassa: 446,629 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 140 °C
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: peroraalinen
Tioproperatsiini on antipsykoottinen lääke. Se kuuluu niin sanottuihin tyypillisiin, klassisiin neurolepteihin. Lääkevalmistetta on markkinoitu kauppanimellä Majeptil. Se kuuluu piperatsiinifentiatsiinien ryhmään.
Tioproperatsiinia on käytetty muun muassa voimakkaiden kiihtymistilojen (agitaatiot, aggressiot) hoidossa. Tällaisia tiloja ilmenee toisinaan vaikeissa psykooseissa. Lääkkeen antipsykoottista vaikutusta pidettiin erityisen huomattavana. 10 mg ja 25 mg:n vahvuista lääkeainetta valmisti Pharma Rhodia.
1970-luvun aikoihin, lienee tämä lääkeaine ollut saatavilla vain lyhyen aikaa. Nykyisellään tioproperatsiinin sijasta saatetaan käyttää esimerkiksi, uudempaa atyyppistä eli epätyypillistä antipsykoottia risperidonia. Tioproperatsiini on ollut käytössä ainakin vuoden 2000 tietämille Suomessa. Tuolloin käytössä on ollut 25 milligramman vahvuinen, suun kautta otettava tabletti.
Haittavaikutukset

Tioproperatsiinin aiheuttamat haittavaikutukset ovat samansuuntaiset kuin muillakin ensimmäisen polven tyypillisillä neurolepteilla, kuten perfenatsiinilla. Lääkkeelle ei kuvattu mitään erityistä nimenomaista haittavaikutusta, jota muut vastaavat lääkkeet eivät aiheuta.
Kalle Niinikangas

| Kalle Niinikangas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. helmikuuta 1973 (ikä 52) Jyväskylä
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  runoilija, kääntäjä, sosiaaliohjaaja
Kirjailija
Esikoisteos:  Tarpeeksi aikuinen ammuttavaksi (1999)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kalle Niinikangas (s.18. helmikuuta 1973 Jyväskylä) on suomalainen runoilija, kääntäjä ja sosiaaliohjaaja Helsingin kaupungin päihdehuoltoyksikössä. Hän on julkaissut viisi Enostonen kustantamaa runokokoelmaa ja yhdessä Bob Beagrien kanssa Ek Zuban -kustantamon kautta kaksikielisen runoteoksen. Hän on pitänyt blogia Koti-isän keittokirja.
Vuodesta 2018 Niinikangas on toiminut Enostonen kustantajana.
Kalle Niinikangas on ollut Suomen Kirjailijaliiton jäsen vuodesta 2005 alkaenlähde?. Hän on ollut taiteilijajärjestö Kiila ry:n hallituksen jäsenenä vuodesta 2008 sekä puheenjohtaja 2013–2017 ja tuottanut poikkitaiteellisia Kiilaklubeja vuodesta 2008. Kalle Niinikangas on osallistunut runoantologioihin, esiintynyt runokiertueilla Suomessa, Virossa ja Englannissa sekä kääntänyt suomesta englantiin ja englannista suomeen.
Tietokirjat

Savukeitaan matkaoppaat: Lasten kanssa matkalla. Yhdessä Ville Ropposen kanssa. Savukeidas kustannus, 2013.
Savukeitaan matkaoppaat: Georgia. Yhdessä Ville Ropposen kanssa. Savukeidas kustannus, 2016.
Proosateokset

Thaimaan rannoilla. Matkakirja. Turku. Enostone, 2014.
Vaporeton vauhdissa. Matkakirja. Turku. Enostone, 2016.
Runokokoelmat

Tarpeeksi aikuinen ammuttavaksi.  Turku:  Eno's, 1999.  ISBN 951-9036-02-4
Lasilampi.  Turku:  Enostone, 2000.  ISBN 951-9036-10-5
Eläimellinen kaunis nainen: Runokirja.  Turku:  Enostone, 2002.  ISBN 951-9036-24-5
Perkele (Yhdessä Bob Beagrien kanssa). Ek Zuban, 2006.
Harmaa mies.  Turku. Enostone, 2012. ISBN 978-952-5960-16-7.
Tervetuloa Mongoliaan: runoja yksilönkehityksestä. Tampere. Enostone kustannus 2018. ISBN 978-952-5960-64-8.
Toimitetut teokset

Hatarasti onnellinen - tarinoita pudotuksista loiviin nousuihin. Toim. Kalle Niinikangas & Sami Ketola. Muotialan asuin- ja toimintakeskus, Tampere 2002. ISBN 952-91-5377-5.
Runoantologiat

The Flesh Of The Bear - Karhun liha. Ek Zuban, 2003.
The Eye of Temenos. Reflections on Sacred Space. Middlesbrough, Iso-Britannia. Ek Zuban, 2011.
Eesti ja Soome luulet 8+8. Tallinna, Viro. NyNorden, 2014.
Olet täyttänyt ruumiini tulella. Eroottisen runouden antologia. WSOY, 2017.
Building Bridges: An anthology. Ek Zuban, 2017.
Suomennokset

Charles Bukowski: Vanhan likaisen miehen juttuja (yhdessä Tuomas Laurilan ja Seppo Lahtisen kanssa). Sammakko 2002.
Bob Beagrie & Andy Willoughby: Sampo. Savukeidas kustannus, 2015.
Tilaustyöt

Majakan valo / Lighthouse light: Oy Lighthouse consulting ltd 2001. Kaksikielinen runokirja.
Aiheesta muualla

Rita Dahl: Urbaanista yksinäisyydestä ja arjen rutinoitumisesta. Kiiltomato.net 25.4.2002
https://www.kirjaimisto.com/kalle (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
↑  Toivo-vauva palasi leikkausjonoon hs.fi. 2013. Viitattu 22.9.2024.
↑  Kalle Niinikangas Enostone. Viitattu 22.9.2024.
↑  Johtokunta / Board Kiila. Viitattu 22.9.2024.
Lauri Nissinen

| Lauri Vilhelm Nissinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1918 Joensuu
Kuollut: 17. kesäkuuta 1944 (25 vuotta) Kaukjärvi
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1936–1944
Taistelut ja sodat:  toinen maailmansota talvisota  jatkosota
Sotilasarvo:  Luutnantti
Kunniamerkit:  Mannerheim-risti
Lauri Vilhelm Nissinen (31. heinäkuuta 1918 Joensuu – 17. kesäkuuta 1944 Kaukjärvi) oli suomalainen hävittäjälentäjä ja Mannerheim-ristin ritari. Nissinen lensi noin 300 sotalentoa ja ampui alas 32 vastustajan konetta. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 5. heinäkuuta 1942 numerolla 69, nimityshetkellä hänen sotilasarvonsa oli vänrikki. Hän oli naimisissa ja hänellä oli yksi lapsi.
Ennen sotia

Lauri Nissinen syntyi moottoriteknikko Herman ja Brita (o.s. Vellonen) Nissisen perheeseen. Nissisen sotilasura alkoi 1936, kun hän astui vapaaehtoisena palvelukseen Lentoasema 3:een Sortavalassa. 1. helmikuuta 1938 hänet hyväksyttiin Ilmasotakoulun ohjaajakurssille (RAOK 4). Lentokoulutus jatkui tämän jälkeen vielä aliupseeriohjaajakurssilla (AOK 7), jonka jälkeen Nissinen siirrettiin alikersantiksi ylennettynä Lentolaivue 24:ään.
Talvi- ja jatkosota

Talvisodassa kersantiksi ylennetty Nissinen lensi Fokker D.XXI -koneilla saavuttaen kolme ilmavoittoa. Jatkosodan
alkaessa Nissinen kuului edelleen Lentolaivue 24:ään, joka oli vastaanottanut kalustokseen Brewster-hävittäjäkoneet. Käytyään reserviupseerikoulun Nissinen ylennettiin vänrikiksi 30. maaliskuuta 1942. Nissinen hakeutui oppilaaksi Maasotakouluun ja sen käytyään hänet ylennettiin luutnantiksi 26. maaliskuuta 1943. Nissinen saavutti Brewster-koneilla lentäessään 22 ilmavoittoa. Lentolaivue 24 sai kalustokseen huhtikuussa 1944 Messerschmitt Bf 109 -koneet, joilla lentueen päällikkönä toiminut Nissinen ehti saavuttaa seitsemän ilmavoittoa.
Nissinen kaatui taistelulennolla Karjalankannaksen Kaukjärvellä 17. kesäkuuta 1944, kun luutnantti Urho Sarjamon ohjauskyvyttömäksi ammuttu Messerschmitt putosi hänen koneensa päälle molempien syöksyessä maahan. Vanhempi luutnantti Dimitri Jarmakov ampui Sarjamon koneesta toisen siiven irti, ja aiheutti sen, että Sarjamon kone putosi Nissisen päälle pilven lävitse. Paikalle lähetetty sotilaspastori löysi Nissisen Mannerheim-ristin hänen ruumiinsa luota. Nissisen ruumis lähetettiin kohti kotiseutua, mutta juna ja sen kuljettamat vainajat tuhoutuivat vihollisen ilmapommituksessa.
S/S Tippa

S/S Tippa Karvalakkiregatassa 2016 lähdössä Savonlinnasta Laukansaareen.
S/S Tippa on vuonna 1892 Uumajassa rakennettu höyrylaiva, joka toimi pitkään Repola-Viipuri Oy:n ja myöhemmin Rauma-Repola Oy:n hinaajana. Yhtiö osti aluksen armeijalle pakkoluovutetun ja vetäytymisvaiheen aikana upotetun Repola 3 -nimisen laivan tilalle.
Ammattiliikenteessä S/S Tippa hinasi muun muassa hakeproomuja Joensuusta ja Kukkapään sahalta Joutsenoon. Ammattiliikenteen päätyttyä alus siirtyi vuonna 1973 yksityisomistukseen ja toimii edelleen huvialuksena Saimaalla.
Alus on Museoviraston perinnelaivarekisterissä ja Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Tekniset tiedot

Aikaisemmat nimet: Repola 3, Stor-Klas
Alustyyppi: Hinaaja
Rakennuspaikka: Uumaja
Rakennusvuosi: 1892
Rakennusaine: Teräs
Pituus: 17,10 m
Leveys: 3,77 m
Syväys: 2,10 m
Koneen tyyppi: Compound-höyrykone
Koneen teho: 70 ihv
Nopeus: 8 solmua
Kattila: 34 m²
Polttoaine: Puu
Omistaja: Yksityisomistuksessa (1973–)
Entiset omistajat: Repola-Viipuri Oy, Savonlinna (1947–1951), Rauma-Repola, Savonlinna (1951–1973)
Kotisatama: Savonlinna
Lähde
Tiotikseeni

| --- | --- |

Tiotikseeni
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(9Z)-N,N-dimetyyli-9-[3-(4-metyylipiperatsin-1-yyli)propylideeni]tioksanteeni-2-sulfonamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 5591-45-7
ATC-koodi: N05AF04
PubChem CID: 941651
DrugBank: DB01623
Kemialliset tiedot
Kaava: C23H29N3O2S2 
Moolimassa: 443,625 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 10-20 tuntia
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Tiotikseeni (Navane) on neurolepti eli antipsykoottinen lääke. Se ei ole kovin sedatiivinen, joskin sen hoitovaikutusta on pidetty aktivoivana. Niin sanottuihin sairauden negatiivisiin oireisiin kuuluu passiivisuus ja sosiaalisista kontakteista vetäytyminen skitsofreniassa.
Tiotikseeni kuuluu tiaksantiinien lääkeaineryhmään. Lääkeaineen aiheuttamat sivuvaikutukset ovat samansuuntaisia. Tiotikseeni ei saavuttanut kovin laajaa käyttöä psykiatristen sairauksien hoidossa, ja se on voitu poistaa käytöstä Suomessa.
Tiaksanteenit metaboloituvat eli hajoavat elimistössä CYP2D6-entsyymin välityksellä, kuten fentiatsiinitkin. Usean samankaltaisesti vaikuttavan, taikka samaa metaboliareittiä käyttävän lääkeaineen yhteiskäyttö saattaa lisätä haittavaikutuksia. Niiden poistuminen elimistöstä hidastuu metabolisten kanavien tukkeutuessa.
Aiheesta muualla

PubChem: Thiothixene (englanniksi)
DrugBank: Thiothixene (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Tiotixene (englanniksi)
näytä
keskustele
Antipsykootit()
| --- | --- |
Butyrofenonijohdokset:  benperidoli  bromiperidoli  droperidoli  fluanisoni  haloperidoli  melperoni  moperoni  pipamperoni  trifluperidoli 
Fentiatsiinijohdokset:  butaperatsiini  diksyratsiini  flufenatsiini  klooripromatsiini  levomepromatsiini  mesoridatsiini  peratsiini  perfenatsiini  perisiatsiini  pipotiatsiini  proklooriperatsiini  promatsiini  sulforidatsiini  tioridatsiini  tiopropatsaatti  tioproperatsiini  trifluoperatsiini  triflupromatsiini 
Muut tyypilliset antipsykootit:  klooriprotikseeni  flupentiksoli  klopentiksoli  loksapiini  molindoni  pimotsidi  tiotikseeni  tsuklopentiksoli 
Toisen sukupolven antipsykootit:  amisulpridi  asenapiini  iloperidoni  ketiapiini  klotsapiini  lumateperoni  lurasidoni  mosapramiini  olantsapiini  paliperidoni  perospironi  risperidoni  sertindoli  sulpiridi  tsiprasidoni  tsotepiini 
Kolmannen sukupolven antipsykootit:  aripipratsoli  brekspipratsoli  karipratsiini
Toiminnallinen alue

Ylen linkkitorni Pasilassa. Esimerkiksi tiedon liike voi määrittää toiminnallisen alueen
Toiminnallisella alueella tarkoitetaan luonnonmaantieteessä tai kulttuurimaantieteessä aluetta, jota yhdistää jokin toiminto, kuten Helsingin työssäkäyntialue tai Amazonin valuma-alue.
Toiminnallisessa aluejaossa alue rajataan siten, että toisiinsa toiminnallisesti kytkeytyvät aluejärjestelmän osat muodostavat yhden aluekokonaisuuden tietyllä hierakiatasolla. Toiminnalla tarkoitetaan aina maapallolla  tapahtuvaa liikettä, kuten liikennevirtoja tai muuttoliikettä.
Liikennevirrat voivat olla tavaroiden, ihmisten, tiedon tai rahan liikkumista paikasta toiseen. Näin voidaan erottaa esimerkiksi omaksi toiminnalliseksi alueekseen Suomen 4G-verkon kattavuusalue, Suomen rautatieverkosto tai alueet, joilta tulee pakolaisia Eurooppaan. Toiminnalliset alueet muuttuvat jatkuvasti ja niihin vaikuttavat monet tekijät. Talousmaantieteessä voidaan puhua esimerkiksi Suomen vientialueista.
Nodaalialue on yleinen toiminallinnen alue, joka perustuu keskuksen ja vaikutusalueen väliseen vuorovaikutukseen, esimerkiksi palveluja tarjoava kaupunki ja sen vaikutusalue, josta kaupunki saa resursseja, kuten raaka-aineita.
Niilin valuma-alue eli alue, josta se kerää vetensä, on esimerkki luonnonmaantieteelisestä toiminallisesta alueesta
Luonnonmaantieteessä tavallisimpia toiminnallisia alueita ovat valuma-alueet, jotka perustuvat veden liikkeisiin ja purkautumiseen tiettyyn vesistöön. Myös esimerkiksi jäätikön liikkettä ja vaikutusaluetta voidaan tarkastella ajallisesti eli temporaalisesti.
Algoth Niska

Algoth Niska
Algoth Johannes Niska (5. joulukuuta 1888 Viipuri – 28. toukokuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja kieltolakiajan kuuluisa pirtun salakuljettaja.
Perhe

Algoth Niska oli ruotsinkielisen merikapteenin Ivar Alfred Niskan ja muusikko Hilda Niskan (o.s. Schlüter) poika.  Hän kuului vanhaan oululaiseen Niskan sukuun. Perheessä oli viisi lasta, joista Algoth oli nuorin. Isä kuoli, kun Algoth oli 14-vuotias. Wiipuri-lehdessä 19. elokuuta 1903 julkaistun kuolinilmoituksen mukaan Ivar Niska kuoli 56-vuotiaana "äkisti sydänhalvaukseen" 18. elokuuta 1903. Isän kuoltua perhe muutti vuonna 1904 Viipurista Helsinkiin, jossa Algoth Niska kävi koulunsa Nya svenska läroverketissä. Nuoruusvuodet olivat levotonta aikaa: Algoth jäi kiinni varkauksista ja asui välillä huonon käyttäytymisen vuoksi sukulaisten luona Raahessa.
Sisaruksista Adolf Niska oli oopperabaritoni, Ester Niska sopraano, Bror Niska operettilaulaja ja Aina Niska tanssitaiteilija. Niskan oma etunimi on suomenkielisissä lähteissä kirjoitettu myös muotoon Algot. lähde tarkemmin?
Algoth Niska meni naimisiin Magda Aufrichtigin kanssa 11. syyskuuta 1917 Helsingissä. Seuraavana vuonna pariskunnalle syntyi samanniminen tytär, Magda. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1924, ja toisen avioliiton Algoth solmi parikymppisen Celia Anderssonin kanssa 21. heinäkuuta 1927 Maarianhaminassa. Avioliitosta syntyi poika, Jack, vuonna 1928. Myös tämä avioliitto päättyi eroon. Iskelmälaulaja Danny on Algoth Niskan tyttärenpoika.
Urheilu-ura

Algoth Niska pelasi jalkapalloa ja oli ensimmäisessä Suomen-mestaruuden voittaneessa Unitaksen joukkueessa vuonna 1908. Hän pelasi Suomen maajoukkueen ensimmäisissä maaotteluissa vuosina 1911–1912 ja osallistui Tukholman olympialaisiin 1912. Hän pelasi Suomen joukkueen vasempana laitahyökkääjänä (pyramidiryhmitys). Suomi-Italia -ottelu 29.6.1912 päättyi jatkoajalla Suomen voittoon 3-2.
Ottelusta on kolme erilaista maalintekijätilastoa, joista yhden mukaan Niska teki Suomen toisen maalin. SPL ei käytä alkuperäistä listaa ja pelaajilla oli HIFK:n laina-asut, joissa ei ollut numeroita tai nimiä. Algoth Niska päätti kansainvälisen uransa Tukholman kisojen pronssiotteluun 23-vuotiaana, mutta palasi kotimaan kentille vielä 1916, jolloin hän voitti Kiffenin joukkueessa vielä toisen mestaruuden.
Joukkueet
Viborg IFK 1904
Unitas 1906–1909
Helsingfors IFK 1910–1912
Kiffen 1916