stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa
Aiheesta muualla

Killed for Organs: China's Secret State Transplant Business (2012) (YouTube-video, 8 min.)
Organ Harvesting in China (2006) (YouTube-video, 6 min.)
Organ Harvesting in China - Between Life and Death (2011) (YouTube-video, 52 min.)
Ethan Gutmann ja Euroopan parlamentin varapuhemies Edward McMillan-Scott Foreign Press Associationin lehdistötilaisuudessa, 2009
Tianjin Orient Organ Transplant Centressä suoritetut maksansiirrot, 1998–2004
Kiinalaiset kidutuksen uhrit YK:n erityistarkkailija Manfred Nowakin vuoden 2006 tutkimuksen mukaan.
Edustaja Ileana Ros-Lehtinen, joka tuki Yhdysvaltain kongressin päätöslauselmaa Falun Gongin harjoittajien elinryöstöjä vastaan, puhuu Washington DC:ssä järjestetyssä tapahtumassa.
Vihreä

Erilaisia vihreän värin sävyjä.
Vihreä on väri, joka havaitaan valon koostuessa enimmäkseen aallonpituudeltaan noin 520–570 nanometrin pituisesta sähkömagneettisesta säteilystä. Additiivisessa värijärjestelmässä (RGB) vihreä on yksi kolmesta pääväristä.  Vihreän  käänteisväri on  magenta. Subtraktiivisessa värijärjestelmässä vihreä muodostetaan sekoittamalla keltaista ja syaania tai – "historiallisista syistä" – keltaista ja sinistä, mikäli muuta sopivaa väripigmenttiä ei ole saatavissa.selvennä
Käyttö ja symboliikka

Vihreä yhdistetään mielikuvatasolla usein luontoon, koska lehtivihreän eli klorofyllin ansiosta useimmat kasvit ovat vihreitä.
Vihreä kuuluu klassisiin heraldisiin väreihin. Tässä yhteydessä siitä käytetään ranskankielistä nimeä vert.
Vihreä on islamin symboli. Se on pohjavärinä useiden islamilaisten maiden lipussa.
Vihreä on liikennevaloissa lupa ajaa eteenpäin. Tähän liittyy termi vihreä aalto.
Adjektiivilla vihreä kuvataan ekologisuutta. Vihreä liike syntyi länsimaissa 1970-luvulla ihmiskeskeisyyden vastavoimaksi.
Vihreää väriä ovat käyttäneet tunnuksenaan myös agraaripuolueet kuten Suomen Keskusta luontoon ja maaseutuun liittyvän mielleyhtymän vuoksi.
Vihreä voi kuvata myös kokemattomuutta, mikä saattaa liittyä raakojen marjojen ja hedelmien väriin.
Vihreä vallankumous oli kunnianhimoinen suunnitelma kehitysmaiden ruuantuotannon tehostamiseksi 1960-luvulta alkaen.
Irlantia kutsutaan myös Vihreäksi saareksi.
Värikoordinaatit

Tietokoneen kuvaruudun RGB-värivalojen vihreän maksimiarvot skaalalla 0-255 ovat seuraavat:
RGB :
R: 0
G: 255
B: 0
(heksadesimaalimuodossa #00FF00)
Värikoordinaatit > Vakiovihreitä

| Vihreitä> vihreä värin nimi | Vihreitä> suomeksi | Vihreitä> RGB | Vihreitä> HTML-koodi | Vihreitä> käyttö | Vihreitä>  | Vihreitä>  | Vihreitä>  | Vihreitä>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| lawngreen | nurmenvihreä | 124, 252,0 | #7CFC00 |  |  |  |  |  |
| chartreuse |  | 127, 255,0 | #7FFF00 |  |  |  |  |  |
| limegreen | sitruunanvihreä | 50,205,50 | #32CD32 |  |  |  |  |  |
| forestgreen | metsänvihreä | 34,139,34 | #228B22 |  |  |  |  |  |
| green | vihreä | 34,139,34 | #008000 |  |  |  |  |  |
| darkgreen | tummanvihreä | 0,100,0 | #006400 |  |  |  |  |  |
| greenyellow | vihreänkeltainen | 73,255,47 | #ADFF2F |  |  |  |  |  |
| yellowgreen | keltaisenvihreä | 154,205,50 | #9ACD32 |  |  |  |  |  |
| springgreen | keväänvihreä | 0,255,127 | #00FF7F |  |  |  |  |  |
| mediumspringreen | keväänkeskivihreä | 0,250,154 | #00FF7F |  |  |  |  |  |
| lightgreen | vaaleanvihreä | 144,238,144 | #90EE90 |  |  |  |  |  |
| palegreen | haaleanvihreä | 152,251,152 | #98FB98 |  |  |  |  |  |
| darkgreen | haaleanvihreä | 143,188,143 | #8FBC8F |  |  |  |  |  |
| mediumseagreen | merenkeskivihreä | 60,179,113 | #3CB371 |  |  |  |  |  |
| lighseagreen | merenvaaleanvihreä | 32,178,170 | #20B2AA |  |  |  |  |  |
| seagreen | merenvihreä | 46,139,87 | #20B2AA |  |  |  |  |  |
| olive | oliivinvihreä | 128,128,0 | #808000 | sotilasvirkapuku, tapetti  |  |  |  |  |
| darkolivegreen | tummaoliivinvihreä | 85,107,47 | #556B2F |  |  |  |  |  |
| olivebrab |  | 107,142,35 | #6B8E23 |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
coloria.net – vihreä
Sähkömagneettinen säteily
Sähkömagneettinen spektri: gammasäteily • röntgensäteily • ultraviolettisäteily • valo • infrapunasäteily • alimillimetrisäteily • mikroaallot • radioaallot
Radiotaajuusalueet: THF • EHF • SHF • UHF • VHF • HF • MF • LF • VLF • ULF • SLF • ELF
Valo: violetti • sininen • syaani • vihreä • keltainen • oranssi • punainen
Esko Häkli

Esko Häkli
| --- | --- |
Syntynyt:  30. marraskuuta 1936  (88 vuotta) 
| --- | --- |
Palkinnot:  Pohjantähden ritarikunnan komentajamerkki Kansallisen tunnustuksen risti Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkki (1983) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Esko Antero Häkli (s. 30. marraskuuta 1936 Kaukola) on suomalainen kirjastonhoitaja. Hän toimi Helsingin yliopiston kirjaston ylikirjastonhoitajana 1976–2001.
Häkli on kansainvälisimpiä suomalaisia kirjastoalan vaikuttajia, ja hän on työskennellyt useiden kansainvälisten järjestöjen luottamustehtävissä. Erityisesti hän on pitänyt yhteyttä Pohjoismaiden, Saksan, Venäjän ja Viron kirjastoihin. Tutkijana hän on paneutunut erityisesti kirjahistoriaan ja julkaissut lukuisia kirjahistoriallisia artikkeleita lähinnä ruotsalaisissa ja saksalaisissa tieteellisissä julkaisuissa. Häkli on julkaisuissaan liikkunut myös kirjasto- ja oppihistorian alueella.
Tunnustuksia

Svenska sällskapet för antropologi och geografi, Andrée-plaketti 1980
Kungliga samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia, kirjeenvaihtajajäsen 1982
Suomen Leijonan ritarikunnan komentaja 1983
Saksan Liittotasavallan Ansioritarikunnan suuri ansioristi 1985
Svenska litteratursällskapet i Finland, kunniajäsen 1985
Suomen kirjastoseura, kultainen ansiomerkki 1986
Association for the Advancement of Baltic Studies, kunniajäsen 1986
Teologian kunniatohtori, Helsingin yliopisto 1990
Kungliga Gustav Adolfs akademie, kirjeenvaihtajajäsen 1992
Filosofian kunniatohtori, Tallinnan yliopisto 1994
Suomen tieteellinen kirjastoseura, kunniajäsen 2000
Ligue des bibliothèques de recherche européennes, kunniajäsen 2001
Ruotsin Pohjantähden ritarikunnan komentaja 2002
Sibelius-Seura, kunniajäsen 2009
Sällskapet Bokvännerna, kunniajäsen 2009
Latvian Kansallisen tunnustuksen ristin komentaja 2015
Nordisk pappershistorisk förening, kunniajäsen 2017
Julkaisuja

Ylioppilaskunnan kirjaston vaiheet (Helsingin yliopiston ylioppilaskunta 1968)
Tieteellisten kirjastojen pohjoismainen yhteistyö (Helsingin yliopiston kirjasto 1975)
A. E. Nordenskiöld. A scientist and his library (Helsinki University Library 1980)
Tiedon taika (Otava 1981)
Bibliophilie und Buchgeschichte in Finnland (toim. Esko Häkli & Friedhilde Krause, Deutsche Staatsbibliothek 1988)
Boken i Finland (toim., Helsingfors universitetsbibliotek 1988)
Gelehrte Kontakte zwischen Finnland und Göttingen zur Zeit der Aufklärung (toim., Vandenhoeck & Ruprecht 1988)
Bartholomeus Ghotan (Helsingin yliopiston kirjasto 1991)
Den estniska boken genom seklerna (toim. Endel Annus & Esko Häkli, Helsingin yliopiston kirjasto 1995)
Off the record (Helsingin yliopiston kirjasto 1998)
Off the record 2 (Helsingin yliopiston kirjasto 2002)
Jenseits von Pisa. Finnlands Schulsystem und seine neuesten Entwicklungen (toim. Jukka Sarjala & Esko Häkli, Berliner Wissenschafts-Verlag 2008)
Ingen dag utan papper. Om papper och dess roll som kulturbärare (toim. Esko Häkli, Söderströms & Atlantis 2008)
Innovation through cooperation. The history of LIBER. Ligue des Bibliothèques Européennes de Recherche 1971–2009 (The Royal Library, Museum Tusculanum Press 2011)
Ainola. Sibeliusten koti Järvenpäässä (toim. Esko Häkli & Severi Blomstedt, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2015)
Biskops- och prostvisitationsprotokoll från det äldre Viborgska stiftet. (På basis av Albin Simolins samling kompletterade och utgivna av Esko Häkli. Suomen     kirkkohistoriallisen seuran toimituksia 231, 2015)
Rasmus Rasks korrespondens med språkforskare i Finland. (Utgiven av Esko Häkli, Nationalbiblioteket 2017)  Teoksen verkkoversio.
Sjögren, Anders Johan: Allmänna Ephemerider: Dagböckerna 1806–1855. (Utgivna av Michael Branch, Esko Häkli och Marja Leinonen. Nationalbibliotekets skrifter 86. Nationalbiblioteket 2020.) Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Häkli, Esko hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Maksniemi

Maksniemen seisakkeen sijaintipaikka.
Maksniemi on kylä ja taajama Simon kunnassa lähellä Kemin kaupungin rajaa. Maksniemi sijaitsee Perämeren rannalla noin 9 kilometriä länteen Simon kunnan keskustaajamasta ja noin 7 kilometriä kaakkoon Kemin keskustasta. Maksniemessä sijaitsevat myös Perämereen työntyvät Ykskuusen ja Karsikon niemet.
Maksniemen taajaman väkiluku oli vuoden 2021 lopussa 562 ja pinta-ala 2,31 neliökilometriä. Vuonna 2005 taajaman väkiluku oli 744 ja pinta-ala 1,3 km², josta vesialuetta 0,1 km².
Kylä sijaitsee valtatien 4 sekä Oulun–Tornion rautatien varrella. Nelostien varrella sijaitseva alue on kaavoitettu yritysalueeksi. Maksniemen "keskus" sen sijaan sijaitsee Postinlahden rannalla valtatien 4 meren puoleisella alueella. Karsikon niemellä sijaitsee harvempaa asutusta, sen sijaan niemellä sijaitsee paljon loma-asutusta. Maksniemen ja Kemin Sauvosaaren yhdistää kevyen liikenteen väylä.
Kylästä on linja-autoyhteyksiä sekä Simoon että Kemiin. Kylän kohdalta alkaa lokakuussa 2010 avattu Kemin moottoritie. Entinen Maksniemen seisake on lakkautettu 1980-luvulla. Kylässä on kotieläinpuisto Arcadia.
Kylällä on Maksniemen koulu, jossa annetaan opetusta vuosiluokille 1–6. Koulun yhteydessä toimii myös esikoulu. Koulujen vieressä toimii kylän päiväkoti.
Karsikonniemi oli yksi sijoituspaikkavaihtoehto energiayhtiö Fennovoiman suunnittelemalle ydinvoimalalle.
Maksniemi oli vuonna 2009 maailman pohjoisin sijaintipaikka, jossa todettiin puutiaisaivotulehdusta.
Historiaa

Maksniemi on Simon vanhimpia asutusalueita. Vanhaa rakennuskantaa purettiin kuitenkin paljon 1960- ja 1970-luvuilla.
Maksniemi toimi 1920–1930-luvuilla salakuljetetun pirtun kauttakulkupaikkana. Vuosina 1927–1932 Maksniemessä takavarikoitiin kaikkiaan 18 530 litraa laitonta alkoholia.
Tulevaisuus

Maksniemen Karsikkoon, Fennovoiman ydinvoimalalle varatulle alueelle, valmistellaan uutta Karsikon aluetta, jossa tulisi olemaan 50 omakotitalotonttia ja 60 hehtaarin kokoinen teollisuusalue. Aiemmin alueelle suunniteltiin suurteollisuusaluetta.
Valio Areena

| Valio Areena |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Ringettetie, 73100 Lapinlahti
Koordinaatit:  63°21′26″N, 027°24′08″E
Remontoitu:  2000
Laajennettu:  2012
Omistaja:  Lapinlahden kunta
Kenttä:  Luonnonnurmi
Aiemmat nimet:  Lapinlahden urheilukenttä (–2000) Mondo Areena (2000–2015)
Katsojakapasiteetti
 Yhteensä: noin 5 500, joista  Pääkatsomo: 1 000  Sivukatsomot: noin 1 000  Seisomapaikat: noin 3 500 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Valio Areena on Lapinlahdella sijaitseva urheilukenttä. Valio Areenalla järjestetään vuosittain Savo Games, joka oli vuosina 1986–2017 osa Eliittikisat-sarjaa ja vuodesta 2018 eteenpäin osa yleisurheilun GP-sarjaa. Kentällä järjestetään myös useita pienempiä yleisurheilukilpailuja, sekä jalkapallo-otteluita. Valio Areena toimii yleisurheiluseura Lapinlahden Vedon ja jalkapalloseura Lapinlahden Pallo-95:n kotikenttänä.
Vuonna 2000 juoksuratojen pinnoite uusittiin, jolloin kentän nimeksi tuli Mondo Areena, kentän uuden pinnoitemateriaalin mukaan. Kenttä oli Suomen ensimmäinen mondo-pinnoitettu ulkokenttä. Vuonna 2012 urheilukentälle rakennettiin katettu pääkatsomo, jossa on tuhat kuppi-istuinta. Vuonna 2015 kentän nimi vaihtui Valio Areenaksi. Meijerijätti Valio on Lapinlahden kunnan suurimpia työllistäjiä.
Dikrotofossi

| Dikrotofossi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [(E)-4-(dimetyyliamino)-4-oksobut-2-en-2-yyli]dimetyylifosfaatti
CAS-numero:  141-66-2
PubChem CID:  5371560
SMILES:  C/C(=C\C(=O)N(C)C)/OP(=O)(OC)OC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H16PNO5
Moolimassa:  237,188 g/mol
Kiehumispiste:  440 °C
Tiheys:  1,216 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Dikrotofossi (C8H16PNO5) on organofosfaatteihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa hyönteis- ja punkkimyrkkynä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa dikrotofossi on kellertävää nestettä ja tekniset laadut ovat usein ruskeita. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen, etanoliin ja asetoniin sekä hieman heikommin esimerkiksi ksyleeniin. Monokrotofossin vaikutukset perustuvat asetyylikoliiniesteraasientsyymin toiminnan estoon, ja se tehoaa useita hyönteisiä ja punkkeja vastaan. Aine on myrkyllistä myös ihmiselle, ja altistumisesta voi seurata huonovointisuutta, pääkipua ja lihaskouristuksia.
Dikrotofossia valmistetaan klooraamalla N,N-dimetyyliasetoasetamidia ja seuraava vaihe on Perkow-reaktio trimetyylifosfiitin kanssa.
Dikrotofossia käytetään hyönteisten ja punkkien torjuntaan muun muassa kasvis-, hedelmä-, vilja- ja tupakkaviljelmillä. Yhdiste on hyväksytty käytettäväksi muun muassa useassa Etelä- ja Kaakkois-Aasian maissa sekä rajoitetusti Yhdysvalloissa. Euroopan unionin alueella aineen käyttö on ollut kiellettyä vuodesta 2002 alkaen.
Gravitaatiosäteily

G_{\mu \nu }={8\pi G \over c^{4}}T_{\mu \nu }\,
Perusperiaatteet
Erityinen suhteellisuusteoria
Ekvivalenssiperiaate
Maailmanviiva
Riemannin geometria
Ilmiöt
Musta aukko
Tapahtumahorisontti
Linssit
Aallot
Singulariteetti
Gravitomagnetismi
Geodeettinen ilmiö
Yhtälöt
Newtonin jälkeinen formalismi
Einsteinin kenttäyhtälöt
Muut teoriat
Kaluza-Klein
Kvanttigravitaatio
Ratkaisut
Schwarzschild · Kasner · Kerr 

Milne · Reissner-Nordström 

FLRW-metriikka
Tieteilijöitä
Einstein · Minkowski · Eddington
Lemaître · Schwarzschild
Robertson · Kerr · Fridman
Chandrasekhar · Hawking
näytä
keskustele
Gravitaatiosäteily on eräs yleisen suhteellisuusteorian ennustama ilmiö. Säteily koostuu avaruudesta etenevistä gravitaatioaalloista, jotka kuljettavat energiaa valon nopeudella aika-avaruudessa. Gravitaatioaallot ovat suhteellisuusteoreettinen ilmiö, jota klassinen mekaniikka ei tunne. Aalto-hiukkasdualismissa gravitaatioaaltoja vastaa gravitoni. Suhteellisuusteorian gravitaatioaaltoja ei pidä sekoittaa hydrodynamiikassa esiintyviin painovoima-aaltoihin.
Albert Einsteinin kenttäyhtälöt kuvaavat matemaattisesti sitä, miten gravitaatioaallot syntyvät massan ollessa kiihtyvässä liikkeessä samalla tavoin kuin sähköopin Maxwellin yhtälöt kuvaavat sähkömagneettisen säteilyn muodostumista sähkövarauksen kiihtyessä.
Teho

Havaittavia gravitaatioaaltoja voi syntyä esimerkiksi pulsarien, neutronitähtien tai vastaavien suurimassaisten systeemien ollessa nopeasti kiihtyvässä liikkeessä.
Voidaan osoittaa että kun massat  m_{1} ja  m_{2} kiertävät toisiaan etäisyydellä  r, systeemi säteilee gravitaatioaaltoja teholla
missä  G on gravitaatiovakio ja  c valonnopeus tyhjiössä. Miinusmerkki ilmaisee, että kyse on nimenomaan menetetystä energiasta. Ilmiön havaitsemisen vaikeutta kuvastaa se, että esimerkiksi Maapallon ja Auringon muodostamassa systeemissä, gravitaatioaaltoja syntyy vain noin 200 watin teholla.
Havaitseminen

Gravitaatioaaltojen havaitseminen on äärimmäisen vaikeaa. Ensimmäinen koe, jolla aaltoja yritettiin havaita oli amerikkalaisfyysikko Joseph Weberin koe vuodelta 1968. Vaikka Weber itse uskoi havainneensa gravitaatiosäteilyä hänen tuloksiaan ei onnistuttu koskaan toistamaan. Koejärjestelyssä käytetty laite tunnetaan nykyään kuitenkin Weberin sylinterinä.
Nykyisistä koejärjestelyistä maininnan arvoisia ovat 1992 perustettu yhdysvaltalainen LIGO (Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatory), saksalainen GEO600 sekä toukokuussa 2007 käyttöönotettu ranskalais-italialainen Virgo-interferometri. Nämä äärimmäisen herkät koejärjestelyt perustuvat pitkäkantaiseen interferometriin, joka havaitsee mahdollisen gravitaatioaallon aiheuttaman poikkeaman peilien asennossa. Tulevaisuudessa aaltoja tullaan havaitsemaan myös avaruudesta, tätä tehtävää varten on vuonna 2024 määritelty aikataulu, jonka mukaan LISA-satelliittijärjestelmän laukaistaan vuonna 2035.
Gravitaatioaaltoja ei aiemmin ole suoraan havaittu taustakohinan vuoksi, mutta vakuuttavia epäsuoria todisteita saatiin kaksoispulsarien käyttäytymisestä. Vuonna 1974 fyysikot Russell Alan Hulse ja Joseph Hooton Taylor Jr. havaitsivat kaksoispulsarin PSR B1913+16 lähettämän säteilyn vaihtelusta systeemin menettävän energiaansa täsmälleen saman verran kuin suhteellisuusteorian mukaan tällaisen kaksoistähden pitäisi lähettää gravitaatioaaltoja. Hulsen ja Taylorin tutkimus palkittiin Nobelin fysiikanpalkinnolla vuonna 1993.
11. helmikuuta 2016 julkistettiin tieto, että gravitaatioaalloista on tehty suoria havaintoja yhdysvaltalaisella LIGO-havaintolaitteella. Havainto voidaan käsittää uuden astronomian haaran eli gravitaatioaaltoastronomian alkuhetkeksi.
Lokakuussa 2017 julkistettiin tieto, että gravitaatioaaltoja on havaittu yhdessä valohavainnon kanssa. Ilmiön aiheutti kahden neutronitähden törmäys noin 130 miljoonaa vuotta sitten Vesikäärmeen tähdistön galaksissa NGC 4993.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
LIGOn kotisivut (englanniksi)
GEO600-projektin kotisivut (englanniksi)
Virgon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
LISAn esittely NASAn sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Näillä laitteilla gravitaatioaaltoja metsästetään (Arkistoitu – Internet Archive) (Arkistoitu – Internet Archive)
Savo Games

| Savo Games |
| --- | --- |

Tyyppi:  Yleisurheilukilpailu
Päivämäärä:  kesä-/heinäkuu
Järjestämistiheys:  Vuosittain
Tapahtumapaikka:  Valio Areena
Paikkakunta:  Lapinlahti
Ensimmäisen kerran:  1972
Kävijöitä:  3500+
Järjestäjä:  Lapinlahden Veto
Kotisivut
Savo Games on Lapinlahdella vuosittain järjestettävä yleisurheilutapahtuma. Vuoden 2019 kisat olivat järjestyksessään 48. peräkkäiset kisat. Tapahtuma tunnettiin alun perin Lapinlahden Juhannuskisat nimellä, mutta nimi muutettiin, kun tapahtumaa alettiin järjestämään juhannuksen ulkopuolella. Vuodesta 1986 aina vuoteen 2017 saakka Savo Games oli osa laukkautettua Eliittikisat-sarjaa ja oli ainoa osakilpailu joka oli järjestetty joka vuosi sarjan perustamisesta lähtien. Vuosina 2018 ja 2019 Lapinlahden kisat olivat osa yleisurheilun GP-sarjaa. Vuonna 2020 kisat tulevat olemaan osa Tähtikisat-sarjaa.
Kisat järjestetään Lapinlahden urheilukentällä, joka uudelleen nimettiin Valio Areenaksi vuonna 2015. Edellisen kerran kenttä vaihtoi nimeään vuonna 2000, jolloin nimeksi tuli Mondo Areena kentän kunnostuksen yhteydessä. Siitä tuli tuolloin Suomen ensimmäinen mondo-pinnoitettu ulkorata. Tapahtuman järjestää Lapinlahden Veto yhteistyössä Lapinlahden kunnan kanssa. Vuosittain tapahtuman järjestelyssä on jopa 300 vapaaehtoista työntekijää. Urheilijoita tapahtuma kerää vuosittain hieman reilut 200, joista Suomen ulkopuolelta tulevia on noin 60.
Savo Games on yksi Suomen kovatasoisimmista yleisurheilukilpailuista, ja Mondo Areenalla onkin nähty lukuisia suomenennätyksiä ja kauden kärkituloksia.
Laskuvarjourheilu

Kupumuodostelmahyppy.
Laskuvarjourheilu on laskuvarjoilla suoritettavaa hyppimistä ja liitämistä kilpaurheilumuotona. Nykyisiä kilpailumuotoja ovat pääasiassa tarkkuus-, taito- ja muodostelmahypyt. Hyppykorkeudet vaihtelevat tarkkuushyppyjen 850–1 000 metristä muodostelmahyppyjen 2 500–4 000 metriin. Laskuvarjourheilussa käytetään nykyisin siiven muotoista varjoa, jolla on hyvät liito-ominaisuudet. Se poikkeaa esimerkiksi laskuvarjojoukkojen pallovarjoista.
Laskuvarjourheilu kuuluu ilmailu-urheilun piiriin, jonka seuratoimintaa Suomessa johtaa Suomen Ilmailuliitto.
Lajit > Konventionaaliset lajit eli taito- ja tarkkuushypyt

Tarkkuushypyssä yritetään osua halkaisijaltaan kaksi senttiseen maalipisteeseen. Tulos mitataan elektronisesti kuuteentoista senttiin saakka. Tarkkuudessa kilpaillaan joukkue- ja yksilökilpailuna.
Taitohypyssä tehdään vapaan pudotuksen aikana käännöksistä ja volteista koostuva sarja mahdollisimman nopeasti ja virheettömästi. Arvostelu tapahtuu maasta videoimalla.
Taito- ja tarkkuuskilpailuissa kisataan myös yleismestaruudesta, joka on näiden kahden lajin yhdistetty tulos.
Lajit > Vapaapudotuslajit

Kuviohypyissä kilpaillaan 4-, 8- ja 16-henkisillä joukkueilla, joista ensimmäinen on yleisin. Joukkue tekee ennalta määrättyjä kuvioita vapaan pudotuksen aikana mahdollisimman nopeasti. Tuomarointi tapahtuu ilmavideolta.
Freeflyingissa lennetään vapaassa pudotuksessa monissa erilaisissa asennoissa, esimerkiksi pää alaspäin tai istuallaan. Kilpailuissa kolme henkisestä joukkueesta kaksi tekevät erilaisia liikkeitä yhdessä ja kolmas kuvaa suorituksen videolle.
Freestylessa hyppääjä tekee erilaisia liikkeitä ja liikesarjoja vapaan pudotuksen aikana joukkueen toisen jäsenen kuvatessa suorituksen videolle. Tuomaroinnissa huomioidaan liikkeiden vaikeutta, taiteellisuutta ja kuvaajan ja suorittajan yhteistoimintaa.
Skysurfing eli lautahyppääminen on lautailua vapaassa pudotuksessa. Hyppääjän jalkoihin kiinnitetty lumilautaa muistuttava lauta mahdollistaa esimerkiksi hyvin nopeiden pyörivien liikkeisen tekemisen. Skysurfing on kilpailulajina samankaltainen kuin freestyle.
Lajit > Muut lajit

Kupumuodostelmahypyt (CF eli canopy formation -hypyt), jossa varjot avataan heti uloshypyn jälkeen ja erilaiset kuviot tehdään avonaisilla varjoilla ottamalla otteita varjoista ja punoksista. Kilpailulajeista yleisin on neljän hengen rotaatio, jossa joukkue tekee neljän hengen tornimuodostelman, jonka jälkeen ylimmäinen hyppääjä kiertää aina alimmaiseksi. Pisteet lasketaan tehdyistä kierroista työskentelyajan sisällä. Tuomarointi tapahtuu ilmavideolta.
Canopy piloting eli swooppaus on varjon varassa tapahtuva laji, jossa hyppääjä lentää varjolla porteista läpi vaakaliitoa suurella nopeudella. Lajissa kilpaillaan pituudessa, tarkkuudessa ja nopeudessa.
Nopeushyppy (speed skydiving) Nopeushyppäämisen tarkoitus on saavuttaa mahdollisimman suuri putoamisnopeus vapaan pudotuksen aikana. Hyppy tapahtuu 4 000m korkeudesta ja nopeus mitataan 2 700–1 700 metrin väliseltä matkalta. Nopeusennätys on Christian Labhartin Utissa 2010 hyppäämä 526,93 km/h
Liitopukuhyppääminen (wingsuit) on jaettu kahteen lajiin:
Acrobatic flying -joukkue koostuu kolmesta hyppääjästä – kaksi hyppääjä tekee erilaisiä muodostelmia ja kolmas toimii kuvaajana. Joukkueella on uloshypyn jälkeen noin minuutin verran aikaa suorittaa sekä pakollisia (tuomarien määrittelemiä) että vapaavalintaisia (hyppääjien itse suunnittelmia) liikesarjoja. Kilpailut koostuvat 7 erästä – 4 pakollista ja 3 vapaavalintaista erää. Tuomarit antavat hyppääjille jokaisesta erästä pistemäärän kuvatun videon perusteella. Tuomarit ottavat huomioon tyylin, suunnitelman (vapaavalintaiset liikesarjat), otteiden määrän (pakollisissa liikesarjoissa) ja kuvauksen laadun.
Performance flying -lajissa on kolme osalajia: pituus, nopeus ja aika. Jokaisessa lajissa tulokset mitataan 1 000 metrin korkeusikkunan sisällä (kun hyppääjän etäisyys maasta on 3 000 ja 2 000 metrin välillä). Pituudessa tarkoitus on lentää mahdollisimman pitkälle suorassa linjassa. Parhaat tulokset ovat yli 5 kilometriä. Nopeudessa tarkoitus on liitää mahdollisimman nopeasti horisontaalisesti maahan nähden. Tässä osalajissa hyppääjän vaakanopeus voi ylittää 300 km/h. Aika-osalajissa hyppääjän on tarkoitus lentää mahdollisimman kauan. Parhaat hyppääjät kykenevät liitämään "ikkunassa" ollessaan yli 100 sekuntia. Lajin tulokset kerätään hypyllä hyppääjän mukana olevan GPS-tallentimen datasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laskuvarjourheilu Wikimedia Commonsissa