stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikkutumpurasammal

| Pikkutumpurasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Toukosammalten lahko Pottiales
Heimo::  Toukosammalten heimo Pottiaceae
Suku::  Pikkutumpurasammalet Streblotrichum
Laji::  convolutum
Kaksiosainen nimi
 Streblotrichum convolutum  (Hedw.) P.Beauv 
Synonyymit
 Barbula convoluta Hedw. 
Katso myös
   Pikkutumpurasammal Wikispeciesissä   Pikkutumpurasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkutumpurasammal (Streblotrichum convolutum) on lehtisammallaji toukosammalten heimossa (Pottiaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla ja Australiassa. Laji kasvaa kalkkikallioilla, betonirakenteissa, soraikoissa, tienvarsissa, pelloilla, joutomailla ja paljaalla maalla.
Pikkutumpurasammalen versot kasvavat tyypillisesti viidestä kahteenkymmeneen millimetriä pitkäksi ja muodostavat kirkkaan kellertävänvihreää kasvustoa. Lehdet ovat lajityypilliseen tapaan kiertyneet kuivana. Ne ovat tavallisesti alle yhden millimetrin pitkiä ja leveimmillään noin keskikohdaltaan. Keskisuoni yltää lähes tai juuri lehden suippenevaan kärkeen. Lehtien laidat ovat samantasoisia tai enintään hyvin kapeasti taakäänteisiä lehden alaosassa. Laji lisääntyy pienistä itiöistä tai itujyväsistä.
Aiheesta muualla

Kuvalinkit:
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Pikkutumpurasammal (Streblotrichum convolutum)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q427773  Wikispecies: Barbula convoluta  AoFP: 4611  CoL: KMQT  EoL: 858984  EPPO: BBLCO  EUNIS: 197507  FNA: 200001110  GBIF: 5280387  iNaturalist: 1137648  IRMNG: 10340554  ITIS: 16638  NatureServe: 2.951355  NBN: NBNSYS0000036364  NZOR: 8c0b9101-27f6-4f8f-a46b-72fce945fcbc  Observation.org: 17259  Open Tree of Life: 1042944  Plant List: tro-35110382  PLANTS: BACO8  Tropicos: 35110382  WFO: wfo-0001152609  Laji.fi: MX.43807
Pikkutihkusammal

| Pikkutihkusammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Kynsisammalten lahko Dicranales
Heimo::  Kärpänsammalten heimo Rhabdoweisiaceae
Suku::  Tihkusammalet Oncophorus
Laji::  wahlenbergii
Kaksiosainen nimi
 Oncophorus wahlenbergii  Brid. 
Katso myös
   Pikkutihkusammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkutihkusammal (Oncophorus wahlenbergii) on lehtisammallaji kärpänsammalten heimossa (Rhabdoweisiaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon havumetsävyöhykkeellä, arktisilla alueilla ja vuoristoissa. Suomen alueella lajia esiintyy koko maassa, se on pohjoisosassa yleinen. Uhanalaisuusluokituksessa laji on elinvoimainen (LC).
Pikkutihkusammal kasvaa vesistöjen rannoilla ja tulvaisissa korvissa lahopuulla, lisäksi myös kostealla maalla ja märillä kivipinnoilla. Laji vaatii vähintään mesotrofisen (keskiravinteisen) kasvupaikan.
Aiheesta muualla

Pikkutihkusammal (Oncophorus wahlenbergii) Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö. Kuvia.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q11090772  Wikispecies: Oncophorus wahlenbergii  BioLib: 90819  CoL: 49J8L  EoL: 928218  EPPO: ONFWA  EUNIS: 197408  FNA: 200001006  GBIF: 5282297  iNaturalist: 165846  IRMNG: 10345368  ITIS: 16798  NatureServe: 2.122194  NBN: NBNSYS0000036202  NCBI: 98495  Open Tree of Life: 1020060  Plant List: tro-35172632  PLANTS: ONWA70  Tropicos: 35172632  WFO: wfo-0001188892  Laji.fi: MX.43727
Jalkaväkirykmentti 35 (talvisota)

Jalkaväkirykmentti 35 eli JR 35 oli Savonlinnan sotilaspiirin Savonlinnassa 9.–11. lokakuuta 1939 välisenä aikana perustama rykmentti eli sen perustaminen tapahtui siis jo ennen YH:n nimellä toteutettua yleistä liikekannallepanoa 14.10.1939. Rykmentti kuului 12. divisioonaan, jonka komentajana toimi eversti Lauri Taavetti Tiainen.
Varustaminen

Rykmentti pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaiseksi, mutta puolustusvoimien kalustopulan vuoksi niihin ei varsinkaan kaluston osalta päästy.
Yksiköt

Rykmentin esikunta (E/JR 35), johon kuului komentajan lisäksi 12 henkilöä
Rykmentin esikuntakomppania (Esik.K./JR 35) (169 henkilöä)
Rykmentin kranaatinheitinkomppania (Krh.K./JR 35) (83 henkilöä)
Rykmentin kolonna eli huolto- ja kuljetusosasto (Ampumatarvikekolonna 59 henkilöä + Elintarvikekolonna x 2 à 48 henkilöä)
Jalkaväkipataljoonat I/JR 35, II/JR 35 ja III/JR 35; jotka siis numeroitiin roomalaisilla numeroilla (à 845 henkilöä)
Komentaja(t)

everstiluutnantti Harry Kinnunen
I/JR 34. Majuri T.Hassinen
II/JR 35. Kapteeni Johan Jauhiainen ja
III/JR 34. Kapteeni Jaakko Oskari K. Ahde.
Keskittäminen

Rykmentti keskitettiin 17. – 18. lokakuuta 1939 Laatokan Karjalaan tulevalle toiminta-alueelleen (Roikonkoski-Kaartojoki).
Rauha 13. maaliskuuta 1940

Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.
Rykmentti vetäytyi rauhansopimuksen mukaisesti IV armeijakunnan mukana uudelle valtakunnanrajalle 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa.
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen, vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin muun muassa maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta, vaan lomauttamisesta, jotta miesten nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Pikkukaijaset

| Pikkukaijaset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Pikkukaijaset Micropsitta  Lesson, 1831
Katso myös
   Pikkukaijaset Wikispeciesissä   Pikkukaijaset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkukaijaset (Micropsitta) on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku.
Pikkukaijaset ovat pienimpiä papukaijalintuja. Niillä on tapana kiivetä puun rungolla pyrstöönsä nojaten, kuten puukiipijät ja tikat. Pyrstösulkien ruoti on pidentynyt pari millimetriä kärkihöytyjen ulkopuolelle. Jalkapöydän luut (metatarsal) ovat hyvin pitkät ja kynnet pitkät ja kaarevat. Nokka on pituuttaan korkeampi, ja ylänokan kärjessä on pykälä. Kivipiira ja rauhasmaha ovat lihaksikkaat, ja kielen tyven alapuolella olevat sylkirauhaset ovat varsin hyvin kehittyneet.
Vaikka pikkukaijaset ovat paikoitellen sangen yleisiä, niitä on kirjallisuudessa usein käsitelty niin kuin ne olisivat myyttisiä olentoja. Viime vuosikymmeninä maasto-ornitologit ovat oppineet paljon uutta näiden pikkuruisten lintujen elämästä, mutta salaperäisyys verhoaa yhä niiden elämää, johtuen varmaankin siitä, että niitä on hankala tutkia luonnossa, koska ne ovat niin pieniä ja niillä on hyvä suojaväri. Kuudesta lajista viisi elää alavilla mailla ja yksi vuoristossa. Kaikki lajit elävät Papua-Uusi-Guineassa ja sen lähisaarilla.
Lajit

Keltapääkaijanen (Micropsitta pusio)
Sammalkaijanen (Micropsitta keiensis)
Sinilakkikaijanen (Micropsitta geelvinkiana)
Suomupääkaijanen (Micropsitta meeki)
Viherkaijanen (Micropsitta finschii)
Vuorikaijanen (Micropsitta bruijnii)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 3., uudistettu painos (2018)
ITIS: Micropsitta (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q244282  Wikispecies: Micropsitta  BOLD: 114080  CoL: 63B6V  GBIF: 2479238  iNaturalist: 19290  IRMNG: 1410060  ITIS: 177507  NCBI: 57422  Open Tree of Life: 989086  Paleobiology Database: 400303
Piispanhatut

| Piispanhatut |
| --- | --- |
 Sarvipiispanhattu (Astrophytum capricorne)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Suku::  Piispanhatut Astrophytum  Lem.
Katso myös
   Piispanhatut Wikispeciesissä   Piispanhatut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hedelmä A. caput-medusae.
Piispanhatut (Astrophytum) on kaktuskasvisuku (heimo Cactaceae), jonka lajeja käytetään huonekasveina.
Piispanhattujen tieteellinen nimi tulee kreikan sanoista aster 'tähti' ja fyton 'kasvi'. Suvussa on neljä lajia. Kukinta kestää useita viikkoja.
Piispanhattujen luontaista levinneisyysaluetta ovat Etelä-Teksas sekä Pohjois- ja Keski-Meksiko.
Tuntomerkit

Piispanhatut ovat tavallisesti yksittäin kasvavia, pallomaisia tai pylväsmäisiä, vihreitä ja usein pienten karvojen muodostamien täplien peittämiä. Suurimmat voivat saavuttaa 1,5 m:n korkeuden. Varren harjanteet ovat harvassa ja niitä on 4–10. Areolit eli kääpiöversot ovat kookkaita, lähekkäisiä, mutta selvästi erillisiä. Niissä on piikkejä tai ne puuttuvat; piikit ovat muodoltaan vaihtelevia.
Kukat sijaitsevat varren päässä ja ovat avoinna päivisin. Ne ovat suppilomaisia, kookkaita, keltaisia tai keltaisia ja punanieluisia. Kukkaperässä on teräväkärkisiä suomuja. Hedelmä on pallomainen, ei aivan mehevä, ja siinä on kuivia suomuja ja tiheä karvoitus. Hedelmä avautuu epäsäännöllisesti, ja kehälehdet jäävät siihen pysyvästi kuihtuneina. Siemenet ovat hatun muotoisia, kiiltäviä, ruskeanmustia. Siemenkuori on melkein sileä ja hilumin (siemenaiheen varren entinen kiinnittymiskohta) kohdalta sisäänpäin kääntynyt. Siemenet ovat 2,5 mm:n kokoisia.
Lajeja

Lähde:
Sarvipiispanhattu (Astrophytum capricorne)
Tähtipiispanhattu (Astrophytum ornatum)
Täpläpiispanhattu (Astrophytum myriostigma)
Edellisten lisäksi suvussa on Andersonin mukaan neljäskin laji: Korupiispanhattu (Astrophytum asterias).
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Astrophytum
Suomen Lajitietokeskus: Piispanhatut – Astrophytum
ITIS: Astrophytum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Astrophytum (englanniksi)
http://cactiguide.com/cactus/?genus=Astrophytum
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q286055  Wikispecies: Astrophytum  BioLib: 105562  CoL: 34ND  EoL: 72696  EPPO: 1ASMG  FNA: 103011  FoC: 103011  GBIF: 3084448  GRIN: 1109  iNaturalist: 135453  IPNI: 30001394-2  IRMNG: 1275010  ITIS: 192202  NCBI: 130096  NZOR: 531dec64-3447-41d1-9e01-fa056f793789  Open Tree of Life: 106707  PLANTS: ASTRO2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30001394-2  Tropicos: 40021866  WFO: wfo-4000003495
Pihlajakehrääjä

| Pihlajakehrääjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Karvakehrääjämäiset Lasiocampoidea
Heimo::  Karvakehrääjät Lasiocampidae
Alaheimo::  Poecilocampinae
Suku::  Orapihlajakehrääjät Trichiura
Laji::  crataegi
Kaksiosainen nimi
 Trichiura crataegi  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Pihlajakehrääjä Wikispeciesissä   Pihlajakehrääjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pihlajakehrääjä (Trichiura crataegi) on loppukesän ja alkusyksyn vaatimaton, mutta usein yleinen yöperhoslaji. Vanhemmassa kirjallisuudessa se tunnetaan orapihlajakehrääjänä.
Koko ja ulkonäkö

Pihlajakehrääjä kuuluu yleensä kookkaiden karvakehrääjien heimon pienikokoisempiin edustajiin, sillä perhosen siipiväli on 28–35 mm. Ulkonäöltään se on vaatimattoman harmaa, karvainen perhonen ja värin sävy vaihtelee yksilöittäin. Lisäksi lajilla on useita sekä ulkonäöltään että elintavoiltaan poikkeavia muotoja. Siivet vaikuttavat perhosen tukevaan ruumiiseen nähden pieniltä. Etusiivet ovat tasaisen harmaat ilman mainittavaa kuviointia. Ainoastaan siiven keskisarka erottuu leveänä, muuta siipeä tummempana poikkivyönä. Keskisaran reunat ovat usein hieman tummemmat ja siiven kärkiosassa on heikosti erottuva, tummempi poikkiviiru. Takasiivet ovat tasaväriset ilman kuviointia. Naaraat ovat koiraita vaaleampia ja yksivärisempiä. Perhosen ruumis on tuuheakarvainen ja koiraan tuntosarvet ovat näyttävästi kaksoiskampamaiset.
Levinneisyys ja lentoaika

Pihlajakehrääjän levinneisyysalue kattaa jokseenkin koko Euroopan ja jatkuu idässä Venäjän poikki Venäjän kaukoitään saakka. Suomessa sitä tavataan yleisenä koko maassa, mutta yksilömäärässä on hyvin suuria vuosittaisia vaihteluja. Keski-Suomessa se on muuta maata harvinaisempi. Perhonen lentää elokuun alusta pitkälle syyskuuhun, pohjoisessa lento alkaa jo kesäkuun loppupuolelta
Elinympäristö ja elintavat

Varsinkin lehti- ja sekametsissä ja niiden pensaikkoisilla lähistöillä elävä perhoslaji. Sitä tavataan kuitenkin jopa tunturipaljakoilla, kunhan siellä kasvaa toukan ravinnoksi kelpaavia kasveja. Perhoset lepäävät päivät ja lähtevät lentoon illan hämärryttyä. Lento kestää illan ja päätyy puolen yön jälkeen. Perhoset lentävät valolle, mutta naaraat ovat valolle tulleissa yksilöissä yleensä selvänä vähemmistönä.
Naaras munii 90–150 munaa parinkymmenen munan ryhminä melko korkealle oksistoon ja kuhunkin munaryhmään jää teräviä karvoja naaraan takaruumiista. Naaras kuolee heti saatuaan kaikki munat laskettua. Toukkia voi tavata toukokuusta kesäkuun lopulle. Toukat ovat aktiivisia enimmäkseen päivisin. Ne eivät piilottele vaan luottavat karvaisuutensa tuomaan suojaan saalistajia vastaan.
Toukka koteloituu tiiviin, harmaanruskean kotelokopan sisään.
Muna on yleensä talvehtiva elämänvaihe. Pohjoisilla alueilla kehitys on kuitenkin monivuotinen, jolloin laji talvehtii ensin pienenä toukkana ja toisen kerran kotelona.
Ravintokasvi

Toukka elää monilla lehtipuilla, erityisesti kuitenkin ruusukasveilla kuten pihlajilla (Sorbus) ja kirsikoilla (Prunus). Varvuista kelpaavat ainakin vaivaiskoivu (Betula nana) sekä mustikka (Vaccinium myrtillus) ja juolukka (Vaccinium uliginosum)
Aiheesta muualla

toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q261033  Wikispecies: Trichiura crataegi  BioLib: 51082  BOLD: 197763  CoL: 7CQCS  EPPO: TRIICR  Fauna Europaea: 443513  Fauna Europaea (new): bd079666-e294-46e6-a840-5c71bdaed1ff  GBIF: 1732452  iNaturalist: 475892  IRMNG: 10868870  LepIndex: 74925  LoB: 4993  MaBENA: TrichCratae  NBN: NBNSYS0000005701  NCBI: 988167  Observation.org: 20503  Laji.fi: MX.61406
Piikaktukset

| Piikaktukset |
| --- | --- |
 Eräs piikaktuslaji (Coryphantha erecta).
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  versokasvit
Alakaari::  putkilokasvit
Luokka::  siemenkasvit
Alaluokka::  koppisiemeniset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  kaktuskasvit
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Cacteae
Suku::  Coryphantha (Engelmann) Lemaire 1868
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piikaktukset (Coryphantha) on kohtalaisen suuri ja Pohjois-Amerikassa laajalle levinnyt kaktuskasvien heimoon (Cactaceae) kuuluva suku. Piikaktusten tieteellinen nimi muodostuu kreikan sanoista koryfe ’pää’ ja anthos ’kukka’, mikä viittaa kukkien sijaintiin kasvin latvassa. Piikaktusten lähimmät sukulaiset ovat syyläkaktukset (Mammillaria), joihin ne on joskus sisällytettykin.
Ulkonäkö ja koko

Piikaktukset kasvavat yksittäin ja muodostavat mättäitä haarautumalla tyvestään. Niiden varret ovat enintään puolimetrisiä, muodoltaan pallomaisia tai lieriömäisiä. Varsi on syyläkaktusmaisesti nystyinen, ja nystyt ovat usein hyvin pitkänomaisia ja poikkileikkaukseltaan pyöreitä. Piikkirykelmät eli areolit sijaitsevat enimmäkseen nystyjen päässä. Piikeistä osa voi olla muuntunut värikkäiksi rauhasiksi.
Piikaktusten kukat kehittyvät varren päässä olevien nuorten nystyjen hankoihin. Ne ovat avoinna päivisin, näyttäviä, suppilomaisia tai kellomaisia, enimmäkseen kellertäviä tai vihertäviä. Pohjusmalja ja emin vartalon tyvi (perikarpelli) ovat paljaspintaisia tai harva- ja pienisuomuisia. Hedelmä on enemmän tai vähemmän pallomainen, pitkänomainen tai nuijamainen, pinnaltaan sileä, väriltään vihreä tai kellertävä, mehevä ja avautumaton. Siinä on jäljellä kuihtuneita kukan jäänteitä. Hedelmässä on hieman munanmuotoisia tai munuaismaisia siemeniä, joiden väri on tavallisesti musta.
Levinneisyys

Piikaktukset ovat kotoisin Meksikosta ja Yhdysvaltain lounaisosista.
Lajit

Piikaktuksia on 55 lajia.
Coryphantha calipensis
Coryphantha calochlora
Coryphantha clavata
Coryphantha compacta
Coryphantha cornifera - helopiikaktus
Coryphantha cornuta
Coryphantha delaetiana
Coryphantha difficilis
Coryphantha durangensis
Coryphantha echinoidea
Coryphantha echinus
Coryphantha elephantidens
Coryphantha erecta
Coryphantha georgii
Coryphantha glanduligera
Coryphantha glassii
Coryphantha gracilis
Coryphantha grata
Coryphantha guerkeana
Coryphantha hintoniorum
Coryphantha indensis
Coryphantha jalpanensis
Coryphantha longicornis
Coryphantha macromeris
Coryphantha maiz-tablasensis
Coryphantha maliterrarum
Coryphantha melleospina
Coryphantha neglecta
Coryphantha nickelsiae
Coryphantha octacantha
Coryphantha odorata
Coryphantha ottonis
Coryphantha pallida
Coryphantha poselgeriana
Coryphantha potosiana
Coryphantha pseudoechinus
Coryphantha pseudoradians
Coryphantha pulleineana
Coryphantha pusilliflora
Coryphantha pycnacantha
Coryphantha radians
Coryphantha ramillosa
Coryphantha recurvata
Coryphantha reduncispina
Coryphantha retusa
Coryphantha robustispina
Coryphantha salinensis
Coryphantha sulcata
Coryphantha sulcolanata
Coryphantha tripugionacantha
Coryphantha unicornis
Coryphantha vaupeliana
Coryphantha vogtherriana
Coryphantha werdermannii - tähtipiikaktus
Coryphantha wohlschlageri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piikaktukset Wikimedia Commonsissa
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Coryphantha:  Wikidata: Q133876  Wikispecies: Coryphantha  BioLib: 105577  CoL: 62NXP  EoL: 38294  EPPO: 1KRPG  FNA: 108121  FoC: 108121  GBIF: 3084422  GRIN: 2977  iNaturalist: 72072  IPNI: 1099659-2  IRMNG: 1320452  ITIS: 19823  NCBI: 130108  Open Tree of Life: 1018993  PLANTS: CORYP  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:1099659-2  Tropicos: 40014907  VASCAN: 1042  WFO: wfo-4000009420 
Mammillaria subg. Coryphantha:  Wikidata: Q14928249  IPNI: 331520-2  Tropicos: 50185499
Veikko Pietilä

Veikko Pietilä (8. huhtikuuta 1941 Helsinki – 28. maaliskuuta 2009 Tampere) oli suomalainen tiedotusopin professori ja merkittävä henkilö joukkoviestinnän tutkimuksessa.
Elämänvaiheet ja ura

Veikko Pietilän vanhemmat olivat talousoikeuden professori Jorma Pietilä ja Maire Orvokki Elo. 
Pietilä tuli ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1960. Hän opiskeli Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa (nyk. Tampereen yliopisto), josta valmistui sosiologiksi. Tampereen yliopiston yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitos oli hänen työpaikkansa vuodesta 1966 heti valmistumisesta lähtien. Hän väitteli 1972 tohtoriksi aiheella lehdistökirjoittelun vaikutus yleisön käsityksiin Yleisradiosta. 1970-luvulta alkaen hän syventyi yhteiskuntatieteen peruskysymyksiin. Hän toi julki omien ajatustensa lisäksi taitavasti myös muiden työn keskeisimpiä aineksia. Usea toimittajapolvi pääsi hänen ansiostaan tutustumaan yhteiskuntatieteelliseen ajatteluun. Hänen merkittävimpinä yksittäisinä teoksinaan on pidetty teoksia Sisällön erittely ja Joukkoviestintätutkimuksen valtateillä.
Pietilä kuoli leikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin.
Kirjallinen toiminta

Pietilä on ansioitunut kirjallisen työnsä alkuvaiheissa myös runoilijana, ja häntä onkin pidetty taitavana ja luovana sanankäyttäjänä. Jäätyään eläkkeelle 1.9.2004 hän keskittyi kääntämiseen ja on suomentanut muun muassa Jürgen Habermasin teoksen Strukturwandel der Öffentlichkeit (suom. Julkisuuden rakennemuutos), josta hän sai J. A. Hollon palkinnon. Lisäksi hän suomensi muun muassa Max Horkheimerin ja Theodor W. Adornon teoksen Dialektik der Aufklärung, Philosophische Fragmente (suom. Valistuksen dialektiikka) ja yhdessä Olli-Pekka Moision kanssa Max Horkheimerin teoksen Eclipse of Reason (suom. Välineellisen järjen kritiikki). Runoilijana hän sai J. H. Erkon palkinnon 1961.
Teokset

Joukkoviestintätutkimuksen valtateillä: Tutkimusalan kehitystä jäljittämässä.  Tampere:  Vastapaino, 1997.  ISBN 951-768-025-2
Tv-uutisista, hyvää iltaa : merkityksen ulottuvuudet televisiouutisjutuissa, Vastapaino, 1995 (tutkimusraportti)
Kertomuksia uutisista, uutisia kertomuksista : kirjoituksia kolmelta vuosikymmeneltä  Tampereen yliopisto, 1995.
Miten tiede kehittyy? Tiedusteluretkiä tieteenteorian kentälle.  Tampere:  Vastapaino, 1983.  ISBN 951-9066-05-5
Tiedotustutkimus : teitä ja tienviittoja  Tampereen yliopisto, 1982.
Social practice and the development of science, University of Tampere, 1981.
Selittämisestä yhteiskuntatieteessä.  (Tampereen yliopisto. Yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitos. Sarja C, 27)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1980.  ISBN 951-44-1027-0
Kirjastotieteen käytännöllisyydestä, UDK, 1979
Yhteiskuntatieteen tieteenfilosofisia lähtökohtia.  (Tampereen yliopisto. Yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitos. Sarja C, 26)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1979.  ISBN 951-44-0836-5
On the scientific status and position of communication research  Tampereen yliopisto, 1977.2. rev. ed. 1978
Sisällön erittely  Gaudeamus, 1.p. 1973, 2. korj. p. 1976
Yleisön mielipiteitä Yleisradion ohjelmapolitiikasta vuosina 1965-1974, Yleisradio, 1975.
Electroral campaign and success in two elections, Tampereen yliopisto, 1974.
Gratifications and content choices in mass media use, Tampereen yliopisto, 1974.
Lehdistökirjoittelu ja mielipiteenmuodostus : tutkimus lehdistökirjoittelun vaikutuksista yleisön käsityksiin yleisradion ohjelmapolitiikan oikeisto- ja vasemmistosuuntaisuudesta 1960-luvun loppuvuosina. 1972.
Johdatusta sisällön erittelyyn : 2 : Ominaisuuksista ja mitta-asteikoista, tuloskäsittelykeinoista sekä tulosten esittämisestä. Tampereen yliopisto, 1970.
Johdatusta sisällön erittelyyn : 1 : Sisällön erittelystä yleensä, tutkimuksen suunnittelusta, tutkimusaineiston valinnasta, validiteetista ja reliabiliteetista sekä luokituksesta käytännössä. Tampereen yliopisto, 1969.
Yksilö ja joukkotiedotuksen häiriötilat : Tutkimus tiedotusvälinelakkojen vaikutuksista. Tampereen yliopisto, 1968.
Näytelmäesityksen havaitsemisesta. Tampereen yliopisto, 1967.
Teokset > Runokokoelmat

Jäähyväiset amiraalille : runoja, Otava, 1964.
Korona : runoja, Otava, 1962.
Muu kirjallisuus

Julkisot, yleisöt ja media. Suomennoksia ja kirjoituksia julkisista vuorovaikutus- ja toimintamuodoista. Veikko Pietilä ja julkisuuspiiri. Toimittanut Seija Ridell yhdessä Timo P. Kylmälän, Kauko Pietilän, Mika Renvallin, Esa Reunasen, Esa Sirkkusen ja Risto Suikkasen kanssa. Tampere University Press - Media Studies -sarja 2010. ISBN 978-951-44-8067-6 (nid.)
Aiheesta muualla

Veikko Pietilän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Muistokirjoitus, Utain[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Pikku-Pukki

Pikku-Pukki
Viking Grace ohittamassa Pikku-Pukin saarta.
| --- | --- |
Muut nimet:  Stora Bocken
Sijainti:  Turku Suomi
Vesialue:  Pukinsalmi
Merialue:  Saaristomeri
Pinta-ala:  0,036 km² 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pikku-Pukki (ruots. Lilla Bocken) on saari Saaristomeren Pukinsalmessa, Turun Ruissalon ja Hirvensalon saarten välissä. Sen pinta-ala on 3,6 hehtaaria ja suurin pituus 280 metriä itä-länsisuunnassa. Pikku-Pukin lounaispuolella on suurempi saari Iso-Pukki. Molemmat saaret kuuluvat Turun aluejaossa Ruissalon kaupunginosaan.