FS Montcalm (1935)
Palvelus

Palvelukseenoton ja koeajojen päätyttyä alus liitettiin Brestiin 20. marraskuuta 1937 muodostettuun 4. risteilijädivisioonaan, jonka muut alukset olivat Georges-Leygues ja Gloire. Alus lähti 1. joulukuuta 1937 divisioonan mukana purjehdukselle, jonka mukana se saapui 2. tammikuuta 1938 Indokiinaan. Alus lähti 2. maaliskuuta divisioonan mukana Indokiinasta. Palattuaan 14. huhtikuuta Ranskaan divisioona liitettiin Atlantin laivueeseen. Se rauhan ajan palvelukseen kuului muun muassa Yrjö VI:n kruunajaisten laivastokatselmus Calaisissa heinäkuussa 1938. Alus osallistui divisioonan mukana Skotlannin vierailuun 22. toukokuuta - 21. kesäkuuta 1939 ennen lähtöä New Yorkin maailmannäyttelyyn, johon divisioona osallistui 10.-18. heinäkuuta.
Ranskan valmistautuessa mahdolliseen sotaan Saksaa vastaan alus liitettiin divisioonan mukana 27. elokuuta 1939 perustettuun Force de Raidiin. Alus suojasi 3. syyskuuta Force de Raidin mukana miinalaiva Plutonia, mistä se palasi 6. syyskuuta Brestiin. Alus osallistui 22. -25. lokakuuta 1939 divisiooonansa mukana Pohjois-Atlantilla saattueen suojaamiseen, kun saattue oli joutunut Saksan laivaston Deutschlandin uhkaamaksi. Saksalaisaluksesta oli saatu havainto vain vuorokautta aiemmin. Saksan laivaston taisteluristeilijöiden Scharnhorstin ja Gneisenaun upotettua 23. marraskuuta Pohjanmerellä Britannian kuninkaallisen laivaston apuristeilijä HMS Rawalpindin, jolloin alus lähti 25. marraskuuta Dunkerquen ja Georges-Leyguesin kanssa Brestistä. Osasto liittyi HMS Hoodin johtamaan osastoon valvomaan Skotlannin ja Islannin välistä merialuetta. Ranskalaisalukset palasivat Brestiin 3. joulukuuta.
Italian tilanteen ollessa edelleen epäselvä alus siirrettiin Force de Raidin mukana Välimerelle Mers-el-Kebiriin, jonne se saapui 5. huhtikuuta 1940. Laivasto lähti 9. huhtikuuta Mers-el-Kebiristä Saksan hyökättyä Norjaan Mers-el-Kebiristä Brestiin, jonne se saapui 12. huhtikuuta. Ranska lähetti Norjaan  Émile Bertinin, jonka vaurioiduttua ilmahyökkäyksessä korvattiin Montcalmilla. Alus osallistui Norjan rannikolla sotatoimiin 29. huhtikuuta - 5. toukokuuta, jolloin se suojasi Namsoksen evakuointia HMS Devonshiren ja kahden muun brittiristeilijän, kolmen Ranskan laivaston apuristeilijän ja hävittäjä Bisonin sekä kahdeksan Kuninkaallisen laivaston hävittäjän kanssa. Osasto joutui 1. toukokuuta ilmahyökkäykseen. Saattue lähti Namsoksesta 3. toukokuuta, jolloin se joutui ilmahyökkäykseen. Bisoniin osui pommi, jonka aiheuttama räjähdys katkaisi aluksen. Montcalm palasi 15. toukokuuta Brestiin.
Alus liittyi 19. toukokuuta 1940 Algerissa 4. risteilijädivisioonaan, joka oli ollut sinne sijoitettuna 11. toukokuuta alkaen. Italian liityttyä sotaan 10. kesäkuuta 1940 Force de Rapid lähti 12. kesäkuuta Pohjois-Afrikasta Mers-el-Kebiristä, Oranista ja Algerista, kun tiedustelutietojen mukaan Saksan laivasto olisi tunkeutumassa Välimerelle. 4. risteilijädivisioona kohtasi 13. kesäkuuta muun laivaston merellä. Italian laivaston R. Smg. Dandolo yritti torpedoida laivaston aluksia tuloksetta. Laivasto palasi 13. kesäkuuta Mers-el-Kebiriin. Alus oli 19.-22. kesäkuuta divisioonan mukana suojaamassa saattuetta. Alus lähti 23. kesäkuuta divisioonan mukana suojaamaan meriliikennettä Ranskan ja Pohjois-Afrikan välillä, mistä se palasi seuraavana päivänä satamaan.
Ranskan antauduttua laivaston alusten piti jäädä satamiinsa, missä ne riisuttaisiin aseista. Britannian kuninkaallisen laivaston hyökättyä Mers-el-Kebiriin alus lähti Oraniin ja edelleen Touloniin. Alus lähti 9. syyskuuta Toulonista sisaralustensa Gloiren ja Georges Leyguesin kanssa. Alukset läpäisivät 11- syyskuuta Gibraltarinsalmen kohtaamatta brittejä. Tankattuaan Casablancassa osasto jatkoi edelleen Dakariin, jonne ne saapuivat 14. syyskuuta. Osasto jatkoi matkaansa 18. syyskuuta kohti etelää tavoitteenaan Libreville, mutta se kohtasi brittiläisen laivasto-osaston. Montcalm ja Georges Leygues pakenivat briteiltä palaten Dakariin, jossa ne avustivat sataman puolustamisessa 23.-25. syyskuuta.
Seuraavien kahden vuoden aikana aluksen osallistuminen sotatoimiin oli vähäistä lukuun ottamatta ranskalaisen banaanilaiva Fort de Francen takaisin valtausta huhtikuussa 1941. Liittoutuneiden noustua maihin Pohjois-Afrikassa alus oli edelleen divisioonansa mukana Dakarissa. Saksan miehitettyä Vichyn Ranskan alus siirtyi Vichyn Ranskan laivaston mukana liittoutuneisiin.
Alus lähti 30. tammikuuta 1943 Dakarista Yhdysvaltoihin, missä se siirrettiin 15. helmikuuta Philadelphian laivastontelakalle modernisoitavaksi. Alus lähti 30. heinäkuuta Philadelphiasta, jossa se oli täysin huollettu ja modernisoitu. Aluksen 90 millimetrin, 37 millimetrin ja 13,2 millimetrin tykit samoin kuin lentokoneiden vaatimat tilat oli poistettu jo Dakarissa. 90 millimetrin tykit palautettiin alukselle, mutta niiden lisäksi alukselle asennettiin kuusi neliputkista Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuunaa ja 16 kappaletta Oerlikonin yksiputkisia 20 millimetrin tykkejä. Alukselle asennettiin myös SF merivalvontatutka, jota kyettiin käyttämään myös pääaseiden tulenjohtoon, ja lyhyen kantamana SA ilmavalvontatutka. Yhdysvallat ei kuitenkaan luovuttanut ilmavalvontatutkaan liitettäviä tulenjohtotutkia.
Alus saapui 16. elokuuta Dakariin. Alus etsi 31. elokuuta - 5. syyskuuta espanjalaista Monte Albertaa. Se lähti 17. syyskuuta Dakarista Algeriin, missä alukselle nousi 1 250 sotilasta. Alus lähti Algerista Le Fantastiquen kanssa Ajaccioon, jonne ne saapuivat 22. syyskuuta. Alus palasi Algeriin, mistä se kuljetti 26. syyskuuta HMS Pathfinderin kanssa lisää joukkoja Ajaccioon. Alus palasi Algeriin, kunnes se siirtyi 10. lokakuuta Mers-el-Kebiriin. Alus lähti 26. lokakuuta Mers-el-Kebiristä Dakariin, jonne  se saapui 30. lokakuuta.
Se lähti 8. marraskuuta 1943 Dakarista ensimmäiselle partiomatkalleen etsimään saksalaisia saarronmurtajia. Alus palasi 14. marraskuuta Dakariin, mistä se teki 23. - 29. marraskuuta toisen partiomatkansa ja 5.-9. joulukuuta kolmannen. Aluksen neljäs partiomatka oli 14.-20. joulukuuta. alus lähti 10. tammikuuta 1944 Dakarista viidennelle partiomatkalleen. Se saapui 20. tammikuuta Freetowniin, mistä se lähti 24. tammikuuta kuudennelle partiomatkalleen. Alus palasi 2. helmikuuta Dakariin, mistä se lähti seitsemännelle partiomatkalleen 10. helmikuuta ja palasi 20. helmikuuta.
Alus lähti 14. huhtikuuta 1944 Mers-el-Kebiristä Greenockiin, missä alukselle asennettiin merenkulkututka, erilaisia radiojärjestelmiä ja saksalaisten liitopommien häirintäjärjestelmä. Tämän lisäksi miehistö osallistui erilaisiin koulutuksiin, joissa keskityttiin tulitukitehtäviin. Toukokuun lopulla alus osallistui kertauskoulutukseen Belfastin edustalla, mistä se lähti 3. kesäkuuta paluumatkalle. Aluksen tehtävänä oli tukea Normandian maihinnousussa Force C:ssä Yhdysvaltain 1. jalkaväkidivisioonan maihinnousua Omaha rannalle. Alus oli tulituessa 6.-11. kesäkuuta ankkuroituna Port en Bessinin edustalle, jolloin se käytti 843 kappaletta 152 millimetrin kranaattia 38 eri kohteeseen. Alus poistui 15. kesäkuuta Normandian rannikolta Milford Haveniin, mistä se palasi Algeriin 15. heinäkuuta.
Alus lähti 22. heinäkuuta Algerista ja käväistyään Mers-el-Kebirissä se saapui Tarantoon 28. heinäkuuta. Alus lähti 11. elokuuta Tarantosta Task Force 85:n mukana tukemaan La Nartellen maihinnousua Delta vyöhykkeellä. Alus käytti 15.-16. elokuuta 241 kranaattia. Alus viipyi rannikon edustalla lukuunottamatta huoltokäyntejä Korsikalla. Alus osallistui Toulonin takaisin valtaukseen, jolloin se kävi tykistötaistelua Saint-Mandrierin niemimaan rannikkopatterien ja Cape Cepetin kanssa. Saint-Mandrierin linnake antautui 28. elokuuta.
Alus ampui 4. syyskuuta Ranskan ja Monacon rajalla Mount Agelissa olevia akselivaltojen joukkoja. Alus kävi 25. syyskuuta - 9. lokakuuta Algerissa, minkä jälkeen se ampui 3. marraskuuta Genovanlahden rannalla Ventimigliassa olevia kohteita. Task Force 86 muutettiin 4. marraskuuta sivustayhtymäksi, jonka komentajaksi määrättiin kontra-amiraali Jaujard. Montcalm kuului yhtymään huhtikuun loppuun 1945. Alus ampui 20. marraskuuta San Remoa, minkä jälkeen se oli 10.-17. joulukuuta telakalla Oranissa. Alus ampui 15. tammikuuta 1945 San Remoa ja Bordigheraa, minkä jälkeen se oli Algerissa helmikuun alussa. Se tulitti 2. ja 8. maaliskuuta uudelleen Bordigheraa. Alus oli 6.-10. huhtikuuta Algerissa, minkä jälkeen se ampui viimeisen kerran 23. huhtikuuta San Remoa. Tämän jälkeen aluksen tykkien putket oli kulutettu loppuun. Niillä oli ammuttu kaikkiaan 3 659 kranaattia eli noin 400 laukausta per tykki). Alus teki matkan Beirutiin, missä se oli 6.-9. toukokuuta.
Kesäkuusta 1945 Montcalm oli modernisoitavana Chantiers de la Seynen telakalla, jossa keskityttiin tykin putkien vaihtoon ja antennirakenteen modernisointiin. Alus vapautui 1. helmikuuta 1946 telakalta. Aluksen masto muutettiin helmikuusta 1951 toukokuuhun 1952 tappimastoksi Bizertessä. Alus lähti 28. toukokuuta 1954 Gloiren kanssa Saigoniin, jonne se saapui 20. kesäkuuta. Ne tukivat maajoukkoja Annamin provinssin rannikolla ja ranskalaisjoukkojen evakuointia Tonkininlahdella. Alus partioi 5.-20. heinäkuuta Annamin ja Ha Long Bayn välillä, mikä oli aselepolinjana. Elokuun alussa se oli Ha Long Bayssä, missä se osallistui viimeisiin Tonkininlahden evakuointeihin. Evakuointi päättyi 15. toukokuuta. Alus lähti 18. toukokuuta 1955 Saigonista Touloniin, jonne se saapui 6. heinäkuuta.
Alus siirrettiin 4. maaliskuuta 1957 Bizertessä reserviin. Alus hinattiin heinäkuussa 1959 Touloniin, missä se korvasi Angle Robertissa Emile Bertinin sukellusvenekoulun majoitusaluksena. Alus poistettiin käytöstä 30. syyskuuta 1969  ja alusluettelosta 31. joulukuuta 1969, jolloin se nimettiin Q457:ksi. Alus myytiin 21. toukokuuta 1970 romutettavaksi ja romutettiin La Seynellä.