stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keltatäplähiipijä
Ulkonäkö ja elintavat

Keltatäplähiipijän siipien kärkiväli on 28–31 millimetriä, ja sukupuolet ovat jokseenkin samannäköiset. Laji muistuttaa paljon mustatäplähiipijänaarasta, mutta keltatäplähiipijällä on sekä etu- että takasiivissä tummanruskealla pohjalla hieman tummasävyisen oranssinkeltaisia läiskiä, kun mustatäplähiipijällä värit ovat päinvastoin. Läiskät ovat muodoltaan melko nelikulmaisia, ja etusiiven keltaisten täplien poikki kulkee tummia siipisuonia. Siipien alapinnat ovat kellanruskeat ja takasiivissä niillä on laajoja, vaaleankellertäviä laikkuja, joissa on tumma reunus.
Levinneisyys ja lentoaika

Keltatäplähiipijän levinneisyys ulottuu vuoristoihin ja painottuu Keski-Euroopasta Fennoskandiaan, idässä Siperian poikki Japaniin ja Pohjois-Amerikassa Alaskasta Labradorin niemimaalle ja Kalliovuorten kautta etelään Kalifornian pohjoisosiin. Lisäksi Skotlannissa ja Pyreneillä on erillisesiintymät. Euroopassa laji puuttuu Iberian niemimaalta ja Välimeren ympäristöstä. Suomessa laji on jonkin verran taantunut ja puuttuu käytännössä kokonaan maan eteläosista. Pääasiallinen levinneisyys on Pohjanmaa–Pohjois-Karjala-linjalta Keski-Lapin pohjoisosiin, pohjoisempaa havaintoja on vähemmän. Yleisin laji on Vaasan seudulta Kainuuseen ulottuvalla vyöhykkeellä. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta heinäkuun puoleenväliin.
Elinympäristö ja elintavat

Keltatäplähiipijää tavataan kosteilla niityillä, metsäaukeilla ja tienvarsilla. Koiraat partioivat reviirejään tai tarkkailevat niitä leväten korkealla kasvilla. Laji on paikkauskollinen, eivätkä naaraatkaan juuri liiku syntymäpaikoiltaan.
Naaras munii munat heinien lehdille yksitellen ja runsaan viikon kuluttua kuoriutuvat toukat sitovat lehden putkimaiseksi suojaksi. Toukka on hidaskasvuinen ja talvehtii täysikasvuisena. Se koteloitu varhain keväällä, ja kotelovaihe kestää noin kuukauden.
Ravintokasvi

Keltatäplähiipijän ravintokasveja ovat erilaiset heinät, mutta tarkkaa lajivalikoimaa Pohjoismaissa ei tunneta.
Suomessa keltatäplähiipijä on vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT)
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Keltatäplähiipijä (Carterocephalus palaemon)
Suomen Perhoset: Keltatäplähiipijä
UniProt, Taxonomy: Carterocephalus palaemon (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Vlindernet (hollanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q837774  Wikispecies: Carterocephalus palaemon  ARKive: carterocephalus-palaemon  BAMONA: Carterocephalus-palaemon  BioLib: 51260  BOLD: 29416  BugGuide: 12857  CoL: RH3S  EoL: 172741  EPPO: CCEPPA  EUNIS: 90333  Fauna Europaea: 440735  Fauna Europaea (new): 981e31bd-0ff4-47df-98b7-34fade700dd1  GBIF: 1947335  iNaturalist: 122375  IRMNG: 10277247  ITIS: 188607  IUCN: 174371  LepIndex: 181917  LoB: 5712  MaBENA: CarterPalae  NatureServe: 2.112815  NBN: NHMSYS0000501644  NCBI: 218720  Observation.org: 673  Open Tree of Life: 775946  Laji.fi: MX.60744 
Keltatäplähiipijä lepäämässä kasvilla
Kempeleen vesitorni

| Kempeleen vesitorni |
| --- | --- |
 Kempeleen vesitorni heinäkuussa 2023.
Sijainti:  Kempeleen keskustaajama, Sarkkirannan asuinalue
Valmistumisvuosi:  1975
Omistaja:  Kempeleen Vesihuolto Oy
Käyttäjä:  Kempeleen Vesihuolto Oy
Tilavuus:  1 000 m³
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kempeleen vesitorni on Kempeleen keskustaajamassa Sarkkirannan asuinalueella sijaitseva vuonna 1975 valmistunut vesitorni.
Vuonna 2004 Kempeleen vesitorniin tehtiin remontti, jossa teräsbetoninen vesisäliö pinnoitettiin sekä säiliön julkisivuverhous, LVI- ja sähköjärjestelmät uusittiin. Remontin urakoitsijana toimi Rakennusliike Lehto Oy.
Vuonna 2023 vesitornin seinään maalattiin Timo Tyynismaan suunnittelema Evakkomatka -niminen seinämaalaus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kempeleen vesitorni Wikimedia Commonsissa
Kempele
| --- | --- |
Kempeleen alueista ja kylistä kertovat artikkelit:  Alakylä (kylä) · Asemanseutu (keskustaajaman keskuspaikka, asuinalue) · Hakamaa (teollisuusalue) · Juurussuo (kylä) · Ketolanperä (kylä) · Kirkonseutu (keskustaajaman osa) · Rajakorpi (kylä) · Vihiluoto (kylä, asuinalue, yritysalue) · Väärälänperä (kylä, asuinalue) · Ylikylä (keskustaajaman osa)  · Zatelliitti (yritysalue)
Kempeleen asuinalueista kertovat artikkelit:  Kempeleen keskustaajaman asuinalueet (keskustaajaman länsipuolen asuinalueet) · Ylikylä (keskustaajaman itäpuolen asuinalueet)
Muuta Kempeleeseen liittyvää:  Honkasen lasten- ja nuortentalo · Kempelehalli · Kirjasto · Kotiseutumuseo · Köykkyrin virkistysalue · Meijeri · Mourunkijärvi · Pappila (uusi) · Pappila (vanha) · Pyhän Kolminaisuuden kirkko · Rautatieasema · Tiilitehdas · Vanha kirkko · Vesitorni · Zeppelin · Zimmari
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kempeleen vesitorni (Q11870898)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: vesitorni
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kempele
Luettelo pikkuplaneetoista: 425 001–426 000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
425001:stä ja päättyen 426000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 49001–50000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
49001:stä ja päättyen 50000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 48001–49000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
48001:stä ja päättyen 49000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kenttälinnoite

Esimerkki kenttälinnoitteesta, hirsillä tuettu tuliasema panssarintorjuntatykille
Kenttälinnoite on sotilaiden suoja-asemaksi tehty rakennelma, joka on useimmiten sotilaiden rakentama sodan tai taistelun uhatessa, ja jossa on käytetty saatavilla olevia materiaaleja, kuten puuta, maaperää ja kivenlohkareita. Kenttälinnoitteeseen kuuluu lähes aina maahan kaivettu taisteluhauta, yhdyshauta ja korsu.
Kensori

| --- | --- |
Rooman valtakunta
  Osa historian artikkelisarjaa  Rooman valtakunnan hallinto
Ajanjaksot
Rooman kuningaskunta 753 eaa. – 510 eaa.  Rooman tasavalta 510 eaa. – 27 eaa.  Rooman keisarikunta 27 eaa. – 476 jaa.
 Länsi-Rooma 330–476:  Itä-Rooma 330–1453  Trebizond 1204–1461  Theodoro 1204–1475
Virkamiehet
Konsuli Preettori Prokonsuli Propreettori: Ediili Kvestori Tribuuni Kensori
Poikkeusvirat
Diktaattori Magister equitum Sotatribuuni-konsuli: Kuningas Triumviraatti Decemviri
Tribunicia potestas: 
Arvonimet
Keisari
Legaatti Dux Officium Prefekti Vicarius Vigintisexviri: Liktori Magister militum Imperaattori Princeps senatus Pontifex maximus Tetrarkki
Instituutiot ja lait
Rooman senaatti Cursus honorum Rooman kansankokoukset: Rooman laki Rooman kansalaisuus Imperium
Kensori eli sensori (lat. censor < censere 'arvioida') oli Rooman valtakunnan virkamies. Kensori seurasi konsulia roomalaisessa virkamiesurassa, cursus honorumissa. Kensoriksi nimettiin vain erityisen kunnollisia entisiä konsuleja. Kensorit valittiin 18 kuukauden virkakaudeksi. 400-luvulta eaa. alkaen valittiin kaksi kensoria viiden vuoden välein.
Kensorien tehtävä oli järjestää väestönlaskenta (census) ja varallisuuksien laskenta verotusta varten. Kensori myös valitsi senaattorit ja sai erottaa sopimattomasti käyttäytyvät. Myös julkisten rakennusten rakennuttaminen kuului kensorien tehtäviin. Kensorilla ei ollut konsulin ja preettorin tapaan käskynvaltaa, imperiumia, eikä hänellä myöskään ollut liktoreja.
Aira Kemiläinen

Aira Tellervo Kemiläinen (4. elokuuta 1919 Kuopio – 10. heinäkuuta 2006 Vesanto) oli suomalainen historiantutkija, joka toimi Jyväskylän yliopiston yleisen historian professorina vuosina 1971–1986. Hän julkaisi useita nationalismia ja kansallisia identiteettejä käsitelleitä tutkimuksia.
Elämä ja ura

Aira Kemiläisen isä Arvi Kemiläinen oli Teknillisen korkeakoulun kirjastonhoitaja ja Suomalaisuuden Liiton perustajajäsen vuonna 1906.
Kemiläinen valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1943 ja kouluttautui sen jälkeen tutkijaksi. Talvi- ja jatkosodan aikana hän toimi Lotta Svärd -järjestössä. Hän kouluttautui myös historianopettajaksi ja toimi Helsingissä Käpylän yhteiskoulun historianopettajana vuosina 1945–1950 sekä Töölön yhteislyseon vanhempana lehtorina vuosina 1957–1962. Kemiläinen teki väitöskirjatutkimustaan 1950-luvun alussa apurahan turvin Saksassa ja väitteli vuonna 1956 Helsingissä tohtoriksi aiheenaan saksalaisten ajattelijoiden tulkinnat saksalaisuudesta. Hän oli ensimmäinen yleisestä historiasta väitellyt suomenkielinen nainen.
Kemiläinen siirtyi vuonna 1962 Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun historian lehtoriksi. Kun korkeakoulusta tuli Jyväskylän yliopisto, hänet nimitettiin yleisen historian apulaisprofessoriksi vuonna 1965 ja professoriksi vuonna 1971. Kemiläinen oli pitkään Suomen ainoa naispuolinen historian professori. Hänen johdollaan Jyväskylän yliopistossa aloitettiin Yhdysvaltain historian tutkimus, mistä valmistui sittemmin useita väitöskirjoja. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1986. Jyväskylän professuurinsa ohella Kemiläinen oli myös Helsingin yliopiston dosentti.
Kemiläinen palkittiin Suomalaisen Tiedeakatemian kunniapalkinnolla vuonna 2003 ja Suomen Historiallisen Seuran kunniajäsenyydellä vuonna 2000. Hän oli 1970-luvulla Suomen Akateemisten Naisten Liiton Jyväskylän osaston puheenjohtaja.
Kemiläinen jatkoi historian tutkimista ja julkaisi artikkeleita kuolemaansa asti. Hän asui myöhempinä vuosinaan Vantaalla. Hän kuoli heinäkuussa 2006 sairauskohtaukseen Vesannon Harinkaalla ollessaan venematkalla Saijan saaressa sijainneelta kesämökiltään mantereelle.
Tutkimukset

Kemiläinen suuntautui jo opiskeluajoistaan alkaen anglosaksiseen maailmaan ja täydensi 1950-luvun lopussa opintojaan Asla-stipendiaattina Columbian yliopistossa New Yorkissa. Hän julkaisi vuonna 1964 nationalismin käsitehistoriaa käsittelevän englanninkielisen tutkimuksen Nationalism: Problems Concerning the Word, the Concept and Classification, josta tuli hänen kansainvälisesti lainatuin teoksensa. Se esiintyy monien maailmankuulujen nationalismintutkijoiden, kuten Eric Hobsbawmin, Anthony D. Smithin, Benedict Andersonin ja Miroslav Hrochin pääteosten lähdeluetteloissa. Vaikka Kemiläinen oli alun perin saksankielisen kulttuuripiirin asiantuntija, hän teki myöhemmin myös Englannin ja Ranskan historiaan liittyneitä tutkimuksia.
1980-luvun alkupuolella Kemiläinen johti Suomen akatemian rahoittamaa tutkimushanketta ”Suomen väestön rodullinen alkuperä ja kansallinen identiteetti suomalaisessa ja muussa eurooppalaisessa ajattelussa 1800- ja 1900-luvuilla”. Hän jatkoi saman aihepiirin parissa myös eläkevuosinaan ja julkaisi 1990-luvulla kaksi tutkimusta rotukysymyksen roolista suomalaisen identiteetin pohdinnassa. Viimeisessä teoksessaan Toisen maailmansodan paineessa (2001) Kemiläinen käytti materiaalina omia päiväkirjamerkintöjään ja kirjeenvaihtoaan.
Teokset

Auffassungen über die Sendung des deutschen Volkes um die Wende des 18. und 19. Jahrhunderts, 1956 (väitöskirja)
Nationalism: Problems Concerning the Word, the Concept and Classification, 1964
Die historische Sendung der Deutschen in Leopold Ranke’s Geschichtsdenke, 1968
L’affaire d’Avignon, 1971
Kemiläinen, Aira & Hietala, Marjatta & Suvanto, Pekka (toim.): Mongoleja vai germaaneja? Rotuteorioiden suomalaiset.  (Historiallinen arkisto 86)  Helsinki:  Suomen historiallinen seura, 1985.  ISBN 951-9254-63-3
Suomalaiset, outo Pohjolan kansa: Rotuteoriat ja kansallinen identiteetti.  (Historiallisia tutkimuksia 177)  Helsinki:  Suomen historiallinen seura, 1993.  ISBN 951-8915-82-2
Finns in the Shadow of Aryans, 1998
Toisen maailmansodan paineessa, 2001
Aira Kemiläinen (vas.) vierailulla Valtionarkistossa elokuussa 1959.
Kenttäefekti

Kenttäefekti eli kenttävaikutus (tunnus F) on molekyylissä varautuneen ryhmän tai dipolin aiheuttama vaikutus kaukana sijaitsevaan reaktiokeskukseen. Vaikutus voi kohdistua esimerkiksi reaktion nopeuteen tai tasapainon asemaan. Kenttäefekti voi vaikuttaa joko molekyylin sisäisesti tai molekyylien välillä ja vaikutus välittyy avaruuden kautta eikä sidosten välityksellä kuten induktiivisessä efektissä. Kenttäefektiin vaikuttavat muun muassa molekyylin muoto, varautuneen kohdan ja reaktiokeskuksen välinen etäisyys ja väliaineen dielektrinen vakio. Sen sijaan induktiiviseen efektiin vaikuttaa ainoastaan sidoksen luonne. Kenttäefektiä ja induktiivista efektiä kutsutaan toisinaan yhteisellä nimellä polaarinen efekti. Dipolien aiheuttamat kenttävaikutukset ovat tyypillisesti pieniä, mutta selvästi varautuneen ryhmän esimerkiksi tertiäärisen ammoniumryhmän vaikutukset ovat selvempiä.
Kenttätykistörykmentin määrävahvuus (talvisota)

Suomalaisen Kenttätykistörykmentin määrävahvuuteen talvisodassa kuului tykkikaluston aiheuttamista variaatioista johtuen hieman eri määrä erilaista henkilöstöä ja kalustoa. Mainitut määrät ovat siten vain suuntaa antavia ja viitteellisiä:
36 tykkiä
noin 2400 miestä
noin 1300 hevosta
Tykkikaluston osalta pyrkimyksenä oli, että jokaisen patteriston kalustoon olisi kuulunut kaksi kanuunapatteria ja yksi haupitsipatteri, mutta mainittuun tavoitteeseen ei päästy kaikkien rykmenttien kohdalla.
Kenttätykistörykmentit koostuivat seuraavista yksiköistä:
Esikunta (22 henkilöä)
Komento-osasto
Tiedusteluosasto
Toimitusryhmä
Valomittausosasto
I patteristo esimerkiksi I/KTR 13, jossa KTR:n numero viittasi suoraan divisioonan numeroon.
II patteristo
III patteristo
Kepa (kylä)

Kepan taajaman keskustaa
Kepa (ven. Ке́па) on Jyskyjärven maalaiskuntaan kuuluva taajama Karjalan tasavallan Kalevalan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Uhtualta Vienan Kemiin johtavan maantien varrella, 54 kilometriä Uhtualta itään. Taajamassa on 439 asukasta (vuonna 2008).
Seudun pääelinkeinoja ovat metsätalous ja puunhankinta. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja ensiapu-asema. Kepan keskikoulu nimettiin vuonna 2002 lähistöllä sijaitsevassa Haikolan kylässä syntyneen kirjailija Ortjo Stepanovin mukaan. Vuoteen 2006 asti Kepa muodosti Kalevalan piiriin kuuluneen kylähallintoalueen.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kengururotat

| Kengururotat |
| --- | --- |
 Morronlahdenkengururotta (Dipodomys heermanni morroensis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Castorimorpha
Yläheimo::  Geomyoidea
Heimo::  Taskuhyppyrotat Heteromyidae
Alaheimo::  Kengururotat Dipodomyinae  Gervais, 1853
Suvut
 Kengururotat (Dipodomys)  Kenguruhiiret (Microdipodops) 
Katso myös
   Kengururotat Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kengururotat (Dipodomyinae) on yksi taskuhyppyrottien (Heteromyidae) heimon alaheimoista. Siihen kuuluu 21 lajia kahdessa suvussa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kengururottia tavataan alueella Yhdysvaltain ja Kanadan lounaisosista Meksikon keskiosaan. Ne elävät aavikoilla ja puoliaavikoilla.
Ravinto ja elintavat

Kengurottien ravintoa ovat enimmäkseen siemenet, mutta myös pienet selkärangattomat, kuten heinäsirkat. Kun ne löytävät ruokaa, ne kuljettavat sen poskipusseissaan pesäkolon yhteydessä olevaan varastoon.
Kengururotat viettävät päivät onkaloiden suojissa ja poistuvat sieltä vasta yöllä, kun on viileää. Vettä ne saavat ruoastaan ja sadekaudella kasvaneiden kasvien solunesteestä. Vain 70 prosenttia niiden juomasta vedestä poistuu virtsana ulos. Ne estävät sen haihtumisen turkista levittämällä siihen perärauhasensa rasvaeritettä. Kengururotat liikkuvat voimakkailla takaraajoillaan loikkien. Tavallisesti niiden loikat kantavat 10–15 senttimetrin päähän, mutta vaaran uhatessa ne voivat hyppiä hetken aikaa jopa 50-senttisiä loikkia ja pääsevät etenemään niillä 5 metrin sekuntivauhtia. Vaaratilanteessa kengururotta myös varoittaa muita yksilöitä rummuttamalla maata takakäpälillään. Kengururottien pesä sijaitsee maan alla. Yleensä ne kaivavat sen 15–30 senttimetrin syvyyteen ja tekevät onkalosta 2–3 metrin mittaisen. Pesään on yksi tai kaksi sisäänkäyntiaukkoa ja niiden lisäksi kaksi tai kolme varauloskäytävää. Jokainen aikuinen kengururottayksilö tekee itselleen oman tällaisen pesän.
Dipodomys nitratoides -lajin pesäkolon sisäänkäynti.
Luettelo pikkuplaneetoista: 54001–55000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
54001:stä ja päättyen 55000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 430 001–431 000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
430001:stä ja päättyen 431000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kentin kuningaskunta

| Kentin kuningaskunta  |
| --- | --- |
   Kentin kuningaskunta Ison-Britannian kaakkoisrannikolla. 
Uskonnot:  anglosaksinen pakanuus, kristinusko
Kieli:  muinaisenglanti, latina
Edeltäjä(t):  jälkiroomalainen aika
Seuraaja(t):  Wessex
Kentin kuningaskunta oli juuttien 400-luvulla perustama kuningaskunta Kaakkois-Englannissa.
Perimätiedon mukaan kentiläiset pyysivät 400-luvulla mantereelta avukseen sotaisia juutteja pohjoisen piktejä vastaan. Juutit saapuivat kahden veljeksen, Hengistin ja Horsan johdolla noin vuonna 450. Hengist löi viholliset ja karkotti Kentistä myös britit. Hän perusti paikalle oman valtakuntansa noin vuonna 455 ja asutti sen mantereelta muuttaneilla germaaneilla, kuten juuteilla, angleilla ja sakseilla.
Hengistin jälkeen valtaan nousi Oeric Oisc, josta alkoi Oiscingatin dynastia. Ethelbert Kentiläinen nousi kuninkaaksi noin vuonna 560, ja hänestä tuli koko Humberjoen eteläpuolisen Englannin ylikuningas. Paavi Gregorius I lähetti vuonna 597 munkki Augustinus Canterburylaisen Ethelbertin hoviin palauttaakseen kristinuskon saarelle, ja Ethelbertin kääntyminen kristinuskoon oli käännekohta koko Ison-Britannian historiassa. Canterburyyn perustettiin tuomiokirkko, josta tuli kristinuskon levitystyön keskus.
Ethelbertiä seurasi vuonna 616 kuninkaana Eadbald, joka luopui väliaikaisesti kristinuskosta. Vuonna 640 kuninkaaksi tuli Earconbert ja vuonna 664 Egbert I, joka hallitsi myös Surreyn kuningaskuntaa. Vuonna 673 valtaan noussut Hlothere joutui hallitsemaan yhdessä Essexin kuninkaan kanssa pitääkseen vahvistuvat mercialaiset loitolla. Häntä seurasivat kuninkaina Eadric ja Oswine.
Kuningas Wihtred nousi valtaan 690 ja irrotti Kentin naapuriensa vaikutuspiiristä. Hän laati maalleen sen ensimmäisen lakikokoelman. Wihtredin jälkeen vuonna 725 valtaan nousivat Ethelbert II ja Eadbert I, joiden jälkeen yhteiskuninkaina hallitsivat Alric ja Eardwulf. Vuoden 765 tienoilla valtaan noussut Egbert II hallitsi jälleen yksin. Otfordin taistelussa 776 mercialaiset löivät kentiläiset ja alistivat maan kuninkaansa Offan valtaan. Vuonna 796 Eadberht III Præn kaappasi valtaistuimen itselleen, mutta Mercian kuningas Coenwulf kukisti hänet kahdessa vuodessa ja nosti Kentin alikuninkaaksi veljensä Cuthredin. Kentin viimeinen alikuningas oli Baldred, jonka Wessexin kuningas karkotti vuonna 825.
Kentin kuninkaat

Hengist ja Horsa
Oeric Oisc
Octa
Eormenric
Ethelbert Kentiläinen
Eadbald
Eorcenberht
Ecgberht
Hlothhere
Eadric
Mul
Swæfred
Swæfbert
Oswine
Wihtred
Alric
Eadbert I
Ethelbert II
Eardwulf
Eadberht II
Sigered
Eanmund
Heaberth
Egbert II
Ealhmund
Offa
Eadberht III Præn
Cuthred
Coenwulf
Ceolwulf I
Baldred
Luettelo pikkuplaneetoista: 426 001–427 000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
426001:stä ja päättyen 427000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Jean Kerebel

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | 4 × 400 metriä |  |
Jean Kerebel (2. huhtikuuta 1918 – 9. maaliskuuta 2010) oli ranskalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Kerebel saavutti Lontoon 1948 olympialaisissa hopeaa 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi ensimmäisen osuuden. Ranskan joukkueen loppuaika oli 3.14,8.
Eino Kenttä

Eino Johannes Evert Kenttä (3. marraskuuta 1906 Tampere – 16. marraskuuta 1952 Tampere) oli suomalainen kiekonheittäjä.
Kenttä sijoittui Amsterdamin 1928 olympialaisten kiekonheitossa kuudenneksi tuloksella 44,17 m. Hän edusti Suomea seitsemässä maaottelussa.
"Eppu" Kenttä edusti seuratasolla Tampereen Pyrintöä, Tampereen Kisa-Veikkoja sekä Tampereen Urheilijat -38:aa, jota hän oli perustamassa. Hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1928, 1929, 1930, 1933 ja 1934 sekä SM-pronssia vuonna 1935.
Kentän henkilökohtainen ennätys kiekonheitossa oli 47,54 metriä.
Aiheesta muualla

Eino Kenttä Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Keres (Kortkerosin piiri)

Keres (myös Keros, ven. Керес, Керос; komiksi Керöс, Kerös) on kylä ja maalaiskunta Komin tasavallan Kortkerosin piirissa Venäjällä. Se sijaitsee Vytšegdajoen varrella 78 kilometriä Kortkerosista itään. Kylässä on 475 ja kunnassa 1 100 asukasta (vuonna 2007).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1784. Sen nimi perustuu komin sanaan kerös ’mäki’. Asukkaista valtaosa on komeja. Keresin kuntaan kuuluvat myös Urjolin (ven. ja komiksi Уръёль) maaseututaajama sekä Ežolin (ven. Эжол, komiksi Эжов, Ežov) ja Laboremin (Лаборем; Лаборöм, Laboröm) kylät. Tärkein työnantaja on metsäteollisuus. Palveluihin kuuluvat Keresin keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja lääkärin vastaanotto, Urjolin peruskoulu ja kerhotalo, Urjolin ja Ežolin ensiapuasemat sekä Kerosin, Laboromin, Ežolin ja Urjolin lastentarhat.
Rose Kennedy

| Rose Kennedy |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1890 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 22. tammikuuta 1995 (104 vuotta) Hyannis Port, Massachusetts, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Puoliso:  Joseph P. Kennedy
Lapset:  Joseph, Jr., John, Rosemary, Kathleen, Eunice, Patricia, Robert, Jean, Edward
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Rose Kennedy ja hänen poikansa, presidentti John F. Kennedy kesäkuussa 1962.
Rose Fitzgerald Kennedy (22. heinäkuuta 1890 – 22. tammikuuta 1995) tunnetaan ennen kaikkea Kennedyn klaanin perustajan ja päämiehen Joseph P. Kennedyn puolisona sekä Kennedyn suvun matriarkkana.
Elämä

Rose Elizabeth Fitzgerald syntyi 22. heinäkuuta 1890. Hänen isänsä John Francis Fitzgerald oli vakuutusyhtiön omistaja, kunnallispoliitikko, demokraattien senaattori ja Bostonin pormestari.
Rose valmistui Dorchesterin oppikoulusta 16-vuotiaana suoritettuaan kolmivuotisen tutkinnon jälkeen vielä neljännen lukuvuoden. Sen jälkeen hän kävi vuoden ajan bostonilaista Pyhän Sydämen luostarikoulua. Hän opiskeli myös pianonsoittoa musiikkikonservatoriossa. Syksyllä 1908 hän aloitti opinnot Hollannissa katolisessa luostarikoulu Blumenthalissa. Siellä hän oppi eurooppalaisten kielten lisäksi perheenäidille sopivia käytännön asioita kuten ruoanlaittoa ja ompelua sekä laulua ja soittoa. Blumenthalin jälkeen Fitzgerald palasi Yhdysvaltoihin ja valmistui newyorkilaisesta Pyhän Sydämen koulusta 19-vuotiaana.
Fitzgerald palasi Bostoniin ja alkoi liikkua seurapiireissä. Hän kihlautui Joseph P. Kennedyn kanssa 1914, ja heidät vihittiin samana vuonna. Pariskunta asettui Bostoniin ja heille syntyi yhdeksän lasta:
Joseph P. Kennedy, Jr. (1915-1944)
John F. Kennedy (1917-1963, presidentti)
Rosemary Kennedy (1918-2005)
Kathleen Kennedy (1920-1948)
Eunice Kennedy (1921-2009)
Patricia Kennedy (1924-2006)
Robert F. Kennedy (1925-1968, oikeusministeri)
Jean Ann Kennedy (1928-2020, diplomaatti)
Edward M. Kennedy (1932-2009, senaattori)