stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
4066 Haapavesi

| 4066 Haapavesi> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjä:  Heikki Alikoski
Löytöpäivä:  7. syyskuuta 1940
Muut nimet:  1930 UC1, 1940 RG ja 1987 QD7
Fyysiset ominaisuudet
Halkaisija:  4,129  km
Pyörähdysaika:  341,759 h
Albedo:  0,472
Absoluuttinen magnitudi:  13,4  ja 13,66
Kiertorata
Kiertokohde:  Aurinko
Eksentrisyys:  0,22 , 0,2227691  tai 0,22244928206414
Inklinaatio:  5,27941 astetta tai 5,27821614446813 astetta
Keskianomalia:  160,22661 astetta tai 269,8164301895949 astetta
Kiertoaika:  3,36 vuotta ja 1 227,056346490337 vuorokautta
Periapsis:  1,7429403 au ja 1,744105612325149 au
Apoapsis:  2,742 au ja 2,742047050795731 au
Radan isoakselin puolikas:  2,2425000 au ja 2,243076329272038 au
Aiheesta muualla
Minor Planet Center
JPL Small-Body Database
4066 Haapavesi on tähtitieteilijä Heikki Alikosken vuonna 1940 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Alikosken isän synnyinpaikan Haapaveden mukaan.
Haapaveden likimääräinen läpimitta on 10 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,24 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 4 kuukautta.
Eduskuntavaalit 1979

Suomen 28. eduskuntavaalit järjestettiin 18.–19. maaliskuuta 1979. Vaalien suurin puolue oli sosiaalidemokraatit, suurin nousija kokoomus. Myös kristilliset ja SMP menestyivät. Jokainen Sorsan II hallitukseen kuulunut puolue menetti kannatustaan, mihin lienee osaltaan vaikuttanut ennen vaaleja julkisuuteen tullut, eräitä johtavia poliitikkoja koskenut Salora-juttu.
Vaalien jälkeen aloitti Koiviston II hallitus ja sitä seurasi vuoden 1982 presidentinvaalin jälkeen muodostettu Sorsan III hallitus. Molemmat hallitukset rakentuivat ns. kansanrintamapohjalle, kunnes SKDL:n ministerit joutuivat jättämään hallituksen vuoden 1982 lopussa. Kalevi Sorsasta tuli keväällä 1982 Suomen pitkäaikaisin pääministeri hänen ohitettuaan viittä hallitusta 1950-luvulla johtaneen Urho Kekkosen.
Vaalikamppailu

Suomalaisessa poliittisessa kulttuurissa alkoi 1970-luvun lopulla näkyä toimintaympäristön muutos. Hallituspuolueiden välisen konsensuspolitiikan mukaisesti lakeja, virkanimityksiä ja muita ratkaisuja alettiin koota suuremmiksi paketeiksi, mikä mahdollisti entistä johdonmukaisemman suurten linjojen vetämisen, mutta myös lisäsi suppeiden päättäjäpiirien vaikutusvaltaa. Puolueet rankaisivat häpeilemättä yhteisistä päätöksistä poikenneita kansanedustajiaan, vaikka tällainen menettely oli valtiopäiväjärjestyksen vastaista. Näissä oloissa hallituksen ulkopuolelle jääminen merkitsi yhä selvemmin poliittisen vaikutusvallan heikkenemistä ja eduskunnan täysistunnot alkoivat kiinnostaa yhä harvempia. Konsensuksen menetelmiin turhautuneet pienet protestipuolueet, varsinkin Suomen Maaseudun Puolue, tehtailivat tuhansittain lakialoitteita, vaikka niitä ei ehditty käsitellä juuri nimeksikään. Samaa intoa osoitti SKP:n vähemmistö eli ns. taistolaiset, joista muodostui protestiryhmä emäpuolueen sisälle. Puolueiden kasvava vaikutusvalta synnytti yhä voimakkaampia vaatimuksia puoluetuen lakkauttamisesta. Samaan aikaan puolueiden vaalirahoitus alkoi kiinnostaa veroviranomaisia, mistä avautui 1980-luvun puoliväliin saakka enemmän tai vähemmän sensaatiomaisia paljastuksia kattanut tutkimuskenttä.
Kansanedustajat

Eduskuntaan valittiin uusina edustajina mm. Pirjo Ala-Kapee, Mikko Elo, Tarja Halonen, Liisa Jaakonsaari ja Saara-Maria Paakkinen (SDP), Eeva Kuuskoski-Vikatmaa, Helena Pesola ja Ben Zyskowicz (Kok.), Kauko Juhantalo, Markku Kauppinen, Mauri Pekkarinen ja Hannele Pokka (Kesk.), Mikko Kuoppa (SKDL), Ole Norrback ja Elisabeth Rehn (RKP), Jaakko Itälä (LKP) sekä Anssi Joutsenlahti ja Urpo Leppänen (SMP). Eeva Kuuskoski-Vikatmaa loikkasi Keskustaan kesällä 1980.
Keskustapuolueen Ahti Karjalainen ja V. J. Sukselainen, SDP:n Lyyli Aalto, Pirkko Aro, Meeri Kalavainen, Paavo Tiilikainen ja Erkki Tuomioja, Kokoomuksen Anna-Liisa Linkola, SKDL:n Kuuno Honkonen ja Mirjam Vire-Tuominen, RKP:n Kristian Gestrin ja Ragnar Granvik, sekä LKP:n Osmo Wiio jättivät eduskunnan.
Eduskunnasta putosivat mm. Arvo Ahonen, Ralf Friberg, Riitta Järvisalo, Matti Louekoski ja Pertti Paasio (SDP), Mikko Asunta ja Tuure Junnila (Kok.), Reino Karpola (Kesk.), Raino Westerholm (SKL), sekä Georg C. Ehrnrooth ja Kullervo Rainio (POP). SKDL:n vähemmistön Taisto Sinisalo teki henkilökohtaisen ääniennätyksensä, mutta hän hävisi puolue-enemmistön tukemalle Terho Pursiaiselle. Eduskuntaan palasivat myös muun muassa SMP:n Eino Poutiainen ja Pekka Vennamo.
SMP ja SKL tekivät vaaliliiton kaikissa manner-Suomen vaalipiireissä. Kahdessatoista piirissä kyseiseen liittoumaan kuului myös POP ja yhdessä LKP.
Suomen kansan yhtenäisyyden puolue oli menettänyt ainoan kansanedustajansa, kun Matti Asunmaa siirtyi Keskustapuolueeseen keväällä 1977. Näissä vaaleissa puolue ei saanut enää yhtään ehdokastaan läpi. Puoluerekisteristä poistettiin vaalien jälkeen Sosialistinen Työväenpuolue (STP) ja Suomen yksityisyrittäjäin puoluejärjestö (SYP).
Kansanedustajat > Muutoksia eduskunnan kokoonpanossa

Eduskuntaan palannut SMP:n entinen puoluesihteeri Eino Poutiainen kuoli syyskuussa 1979. Samalla SMP menetti yhden eduskuntapaikan vaaliliittokumppanilleen SKL:lle, kun Poutiaisen tilalle tuli rehtori Erkki Korhonen.
SDP:n kansanedustaja Salme Myyryläinen kuoli syyskuussa 1980 ja Kokoomuksen Irma Rihtniemi-Koski tammikuussa 1981. Myyryläisen tilalle uudeksi kansanedustajaksi tuli oikeustieteen kandidaatti Jouko Skinnari ja Rihtniemi-Kosken tilalle arkkitehti Jouni J. Särkijärvi. SKDL:n kansanedustaja Anna-Liisa Hyvönen siirtyi syysistuntokauden 1980 alussa Helsingin apulaiskaupunginjohtajaksi ja uudeksi kansanedustajaksi tuli aiemminkin varasijalta eduskuntaan noussut valtiotieteen kandidaatti Kati Peltola.
SDP:n kansanedustaja Tellervo M. Koivisto kuoli tapaturmaisesti maaliskuussa 1982 ja uudeksi kansanedustajaksi tuli ekonomi Riitta Järvisalo. SDP:n kansanedustaja, sosiaali- ja terveysministeri Jacob Söderman siirtyi Uudenmaan läänin maaherraksi ja hänen tilalleen tuli varasijalta valtiotieteen maisteri Pertti Paasio. Pohjoismaiden neuvoston pääsihteeriksi valitun, SKDL:n enemmistösiipeen kuuluneen Ilkka-Christian Björklundin tilalle tuli puolueen vähemmistöön kuulunut piirisihteeri Markus Kainulainen.
SDP:n kansanedustaja Bror Lillqvist kuoli helmikuussa 1983 ja hänen tilalleen tuli sosionomi Kari Urpilainen.
Kampanjatunnukset

Suomen Sosialidemokraattinen Puolue: Suomi nousuun
Kansallinen Kokoomus: Pää pystyyn suomalainen! Kokoomus − rakentava vaihtoehto
Keskustapuolue − turvallinen suomalainen
Suomen Kansan Demokraattinen Liitto: Lamaan ei ole pakko alistua
Ruotsalainen kansanpuolue: Gemenskap, frihet, framtidstro
Liberaalinen kansanpuolue: Aja asiaasi keskiluokka − äänestä liberaaleja
Suomen Kristillinen Liitto: Perusarvot kunniaan − kristillistä liittoa tarvitaan
Suomen Maaseudun Puolue: Sisulla ja sydämellä − työtä kansan puolesta
Tulokset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Äänestysaktiivisuus | 81,2 % | +1,5 |
| Puolue | Puolue | Edustajat | Edustajat | Äänet> Osuus | Äänet> Osuus | Äänet> Lukumäärä | Äänet> Lukumäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 52 | −2 | 23,89 % | −1,0 | 691 512 | +7 922 |
|   | Kansallinen Kokoomus | 47 | +12 | 21,65 % | +3,3 | 626 764 | +121 619 |
|   | Suomen Kansan Demokraattinen Liitto | 35 | −5 | 17,90 % | −1,0 | 518 045 | −1 438 |
|   | Keskustapuolue | 36 | −3 | 17,29 % | −0,3 | 500 478 | +15 706 |
|   | Suomen Kristillinen Liitto | 9 | -- | 4,78 % | +1,5 | 138 244 | +47 645 |
|   | Suomen Maaseudun Puolue | 7 | +5 | 4,58 % | +1,0 | 132 457 | +33 642 |
|   | Ruotsalainen kansanpuolue | 9 | -- | 4,23 % | −0,4 | 122 418 | −5 793 |
|  | Liberaalinen Kansanpuolue | 4 | −5 | 3,68 % | −0,7 | 106 560 | −12 974 |
|  | Suomen perustuslaillinen kansanpuolue |  | −1 | 1,21 % | −0,4 | 34 958 | −8 386 |
|  | Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolue |  | −1 | 0,32 % | −1,3 | 9 316 | −36 086 |
|   | Åländsk Samling | 1 | -- | 0,32 % | −0,0 | 9 286 | −196 |
|  | Sosialistinen Työväenpuolue |  |  | 0,10 % | −0,2 | 2 955 | −6 502 |
|  | Suomen Yksityisyrittäjäin Puolue |  |  | 0,04 % | −0,4 | 1 233 | −10 242 |
|  | Muut |  |  | 0,01 % | −0,0 | 220 | −289 |
|  | Yhteensä | 200 |  | 100 % |  | 2 894 446 | +144 628 |
| Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 |  |
Tulokset > Eniten ääniä saaneet valitut ehdokkaat

| Sija | Ehdokas | Puolue | Vaalipiiri | Äänet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Pertti Salolainen | Kok. | Helsingin kaupungin vaalipiiri | 26 562 |
| 2 | Kalevi Sorsa | SDP | Helsingin kaupungin vaalipiiri | 18 336 |
| 3 | Elsi Hetemäki-Olander | Kok. | Uudenmaan läänin vaalipiiri | 15 275 |
| 4 | Pirkko Työläjärvi | SDP | Turun läänin pohjoinen vaalipiiri | 14 720 |
| 5 | Juhani Kortesalmi | SMP | Oulun läänin vaalipiiri | 14 386 |
| 6 | Ulla-Leena Alppi | SKDL | Hämeen läänin pohjoinen vaalipiiri | 13 936 |
| 7 | Veikko Vennamo | SMP | Kuopion läänin vaalipiiri | 12 715 |
| 8 | Kaarina Suonio | SDP | Helsingin kaupungin vaalipiiri | 12 488 |
| 9 | Matti Ahde | SDP | Oulun läänin vaalipiiri | 11 993 |
| 10 | Lea Savolainen | SDP | Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri | 11 752 |
| Lähde: Tilastokeskus | Lähde: Tilastokeskus | Lähde: Tilastokeskus | Lähde: Tilastokeskus |  |
Aiheesta muualla

Doria.fi − Eduskuntavaalit 1979, tilastokeskuksen julkaisu
| n k  Eduskunta |
| --- | --- | --- |
| Organisaatio |  Kansanedustaja Luettelo  Avustajat  Puhemies Luettelo  Puhemiesneuvosto  Valiokunta  Kansliatoimikunta Sisäinen tarkastus  Tietosuojavastaava  Eduskunnan kanslia Pääsihteeri  Hallinto- ja palveluosasto  Kansainvälinen osasto  Keskuskanslia  Tieto- ja viestintäosasto  Turvallisuusosasto  Valiokuntasihteeristö  |  |
| Politiikka |  Eduskuntaryhmä  Puolueet  |  |
| Vaalit |  1907  1908  1909  1910  1911  1913  1916  1917  1919  1922  1924  1927  1929  1930  1933  1936  1939  1945  1948  1951  1954  1958  1962  1966  1970  1972  1975  1979  1983  1987  1991  1995  1999  2003  2007  2011  2015  2019  2023  2027  |  |
| Toimielimet |  Arkisto  Kirjasto  Tilintarkastajat  Pankkivaltuusto  Oikeusasiamies Ihmisoikeuskeskus  Ulkopoliittinen instituutti  Sitra  |  |
| Rakennukset |  Eduskuntatalo  Kansalaisinfo  Pikkuparlamentti  |  |
| Toiminta |  Valtiopäivät  Lähetekeskustelu  Suullinen kysymys  Välihuuto    |  |
| Muuta |  Nuorten parlamentti  Suomen eduskunta 100 vuotta  |  |
Lisa Dahlkvist

Lisa Dahlkvist, Rio 2016
Lisa Dahlkvist (s. 6. helmikuuta 1987 Tukholma) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on vuoden 2017 loppuun mennessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 134 maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia.
Dahlkvist esiintyi ensimmäisen kerran Ruotsin maajoukkueessa helmikuussa 2008. Hän saavutti MM-pronssia 2011 ja teki lopputurnauksessa kolme maalia kuudessa ottelussa. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa hän pelasi kolme alkulohko-ottelua mutta ei enää neljännesvälierässä. Hän pelasi Lontoon olympialaisissa 2012 neljä ottelua ja teki yhden maalin. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa hän pelasi kolme alkulohko-ottelua. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa hän pelasi viisi ottelua mutta niistä vain yhden avauskokoonpanossa, ja vuoden 2017 EM-kilpailuissa hän pelasi Ruotsin jokaisessa neljässä ottelussa.
Dahlkvist edustaa kotimaassaan KIF Örebro DFF:ää. Hänen kasvattajaseuransa on Adolfsbergs IK, ja hän on pelannut KIF Örebro DFF:ssä myös 2002–2006 sekä Umeå IK:ssa 2006–2009, Kopparbergs/Göteborg FC:ssä 2010–2011, Tyresö FF:ssä 2012–2014, Avaldsnes IL:ssä 2014–2015 sekä ranskalaisessa Paris Saint-Germainissa 2015–2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lisa Dahlkvist Wikimedia Commonsissa
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2009
1 Lindahl |
2 Rohlin |
3 Segerström |
4 Paulson |
5 Seger |
6 Thunebro |
7 S. Larsson |
8 Schelin |
9 Landström |
10 Asllani |
11 Sandell Svensson |
12 Hammarström |
13 Lissel |
14 Fors |
15 Sjögran |
16 P. Larsson |
17 Dahlkvist |
18 Fischer |
19 Lindén |
20 Liljegärd |
21 Rönnlund |
22 Nilsson |
Valmentaja Dennerby
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2011
1 Lindahl |
2 Rohlin |
3 Sembrant |
4 Svensson |
5 Seger |
6 Thunebro |
7 Larsson |
8 Schelin |
9 Landström |
10 Jakobsson |
11 Göransson |
12 K. Hammarström |
13 Nilsson |
14 Öqvist |
15 Sjögran |
16 Forsberg |
17 Dahlkvist |
18 Fischer |
19 Edlund |
20 M. Hammarström |
21 Lundgren |
Valmentaja Dennerby
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2013
1 K. Hammarström |
2 Rohlin |
3 Segerström |
4 Ilestedt |
5 Fischer |
6 Thunebro |
7 Dahlkvist |
8 Schelin |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Göransson |
12 Lindahl |
13 Konradsson |
14 Öqvist |
15 Sjögran |
16 Nilsson |
17 Seger |
18 Samuelsson |
19 Magnusson |
20 M. Hammarström |
21 Lundgren |
22 Schough |
23 Hjohlman |
Valmentaja Sundhage
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Lindahl |
2 Rohlin |
3 Sembrant |
4 Berglund |
5 Fischer |
6 Thunebro |
7 Dahlkvist |
8 Schelin |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Hjohlman |
12 Carlén |
13 Diaz Pettersson |
14 Ilestedt |
15 Sjögran |
16 Nilsson |
17 Seger |
18 Samuelsson |
19 Lund |
20 Appelqvist |
21 Söberg |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Sundhage
Ruotsin joukkue – Kesäolympialaiset 2016
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Berglund |
5 Fischer |
6 Eriksson |
7 Dahlkvist |
8 Schelin |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Schough |
13 Rolfö |
14 Appelqvist |
15 Samuelsson |
16 Rubensson |
17 Seger |
18 Carlén |
19 Hammarlund |
Valmentaja Sundhage
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Berglund |
5 Fischer |
6 Eriksson |
7 Dahlkvist |
8 Schelin |
9 Asllani |
10 Spetsmark |
11 Blackstenius |
12 Carlén |
13 Johansson |
14 Folkesson |
15 Samuelsson |
16 Glas |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Hammarlund |
20 Larsson |
21 Lundberg |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Sundhage
Moktar Ould Daddah

| Moktar Ould Daddah |
| --- | --- |
 Moktar Ould Daddah 1960-luvun alussa.
Mauritanian 1. presidentti
 28. marraskuuta 1960 - 10. heinäkuuta 1978  
Seuraaja:  Mustafa Ould Salek
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. joulukuuta 1924 Boutilimit
Kuollut: 14. lokakuuta 2003 (78 vuotta) Pariisi
Tiedot
Puolue:  Parti du peuple mauritanien - Hizb al-sha'ab al-Muritaniy
Moktar Ould Daddah (arab. المختار ولد داداه‎, 25. joulukuuta 1924 Boutilimit – 14. lokakuuta 2003 Pariisi) oli Mauritanian ensimmäinen presidentti maan itsenäistyttyä vuonna 1960. Hänet syrjäytettiin sotilasvallankaappauksessa vuonna 1978.
Elämäkerta > Tausta

Ould Daddah syntyi vaikutusvaltaiseen islamilaiseen pappissukuun, jolla oli läheiset suhteet Ranskan siirtomaavaltaan. Hän kävi koraanikoulun ja ranskalais-arabialaisen koulun Boutilimitissa ja valmistui Saint-Louisin päällikköjen poikien koulusta vuonna 1940. Ould Daddah työskenteli siirtomaahallinnon tulkkina ja jatkoi toisen maailmansodan keskeyttämiä opintojaan Nizzassa ja Pariisissa, jossa hän meni naimisiin ranskattaren kanssa. Ould Daddah valmistui juristiksi vuonna 1955 ja työskenteli jonkin aikaa Dakarissa. Hän oli Mauritanian ensimmäinen juristi ja aikanaan yksi harvoista yliopistokoulutuksen saaneista.
Elämäkerta > Poliittinen ura

Ould Daddah liittyi 1950-luvun puolivälissä perinteisen eliitin ja siirtomaahallinnon tukemaan Union progressiste mauritanienne -puolueeseen. Vuonna 1957 hänet valittiin Mauritanian aluekokouksen edustajaksi ja hallituksen varapuheenjohtajaksi. Vuonna 1958 hän perusti uuden puolueen Parti de regroupment Mauritanien ja tuli sen johtajaksi. Vuonna 1959 hänestä tuli autonomisen Mauritanian islamilaisen tasavallan pääministeri ja sen itsenäistyttyä 28. marraskuuta 1960 maan valtionpäämies. Ould Daddah valittiin Mauritanian presidentiksi yleisillä vaaleilla 20. elokuuta 1961 ja uudelleen vuosina 1966, 1971 ja 1976.
Ould Daddah loi keskitetyn presidenttivaltaisen hallintojärjestelmän, jonka tukena toimi hänen johtamansa ainoa sallittu puolue, vuonna 1961 perustettu Parti du peuple mauritanien. Sen arabilaistamispolitiikka herätti vastarintaa maan eteläosan mustan afrikkalaisväestön keskuudessa, mutta levottomuudet tukahdutettiin tarvittaessa voimatoimin. Mauritanian talous ja infrastruktuuri kehittyivät nopeasti rauta- ja kuparivarojen hyödyntämisen ansiosta. Maatalous jäi liian vähälle huomiolle, ja vuosien 1968–1973 kuivuusjakso tuhosi puolet sen tuotannosta.
Ulkopolitiikassa Mauritanian suurin ongelma oli Marokko, joka tavoitteli sen aluetta ja esti suhteiden kehittämisen arabimaailmaan. Suhteet Marokkoon normalisoitiin vuonna 1970, ja vuonna 1973 Mauritania hyväksyttiin Arabiliiton jäseneksi. Kytköksistä Ranskaan pyrittiin vapautumaan ottamalla käyttöön oma valuutta ouguiya vuonna 1973 ja kansallistamalla kaivosyhtiö Miferma vuonna 1974. Mauritania osallistui myös Afrikan yhtenäisyysjärjestön toimintaan, ja Ould Daddah toimi sen puheenjohtajana.
Ould Daddahin johtaman Mauritanian tulevaisuus näytti lupaavalta, kunnes vuonna 1975 maa lähti Marokon kanssa jakamaan Espanjan hallitsemaa Länsi-Saharaa ja miehitti sen eteläosan. Länsisaharalaisen Polisario-liikkeen Mauritanian alueella käymä sissisota osoittautui tuhoisaksi maan taloudelle ja armeijalle, ja Ould Daddah menetti koti- ja ulkomaiset kannattajansa.
Elämäkerta > Syrjäyttämisen jälkeen

Moustapha Ould Mohamed Saleckin johtama armeija syrjäytti Ould Daddahin verettömässä vallankaappauksessa 10. heinäkuuta 1978. Maan kansalliskokous hajotettiin ja valtapuolue lakkautettiin. Vankina ollut Ould Daddah vapautettiin vuonna 1979, ja hän lähti maanpakoon Ranskaan. Hän osallistui aluksi oppositioryhmä Alliance pour une Mauritanie démocratiquen toimintaan, ja hänet tuomittiin Mauritaniassa poissaolevana elinkautiseen vankeuteen. Presidentti Maaouya Ould Sid'Ahmed Taya armahti hänet vuonna 1984, mutta hänen sallittiin palata Nouakchottiin vasta vuonna 2001.
Ould Daddahin muistelmateos La Mauritanie contre vents et marées ilmestyi pian hänen kuolemansa jälkeen vuonna 2003. Hänen veljensä Ahmed Ould Daddah on ollut yksi Mauritanian opposition johtajista.
4. Pohjois-Pohjanmaan rykmentti

4. Pohjois-Pohjanmaan rykmentti oli valkoisten länsiarmeijan joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentin v.t. komentaja oli majuri Walter von Gerich, myöhemmin majuri Wilhelm Stjernschantz.
Joukko-osastot

1. pataljoona
Komentaja: majuri Fredrik Ferdinand Järnström.
2. pataljoona
Komentaja: majuri Aleksander Pell.
3. pataljoona
Komentaja: kapteeni Lilliér.
Täydennyspataljoona
Komentaja: tohtori Karttunen, pataljoonan kutsuntapiiri oli Oulu ja sijoituspaikka Lapua.
Daimoni (Universumien tomu)

Daimoni on Philip Pullmanin kirjoittamassa Universumien tomu -fantasiatrilogiassa jokaisen ihmisen henkilökohtainen, sielua ilmentävä eläinhahmo.
Daimoni on lähes aina eri sukupuolta kuin ihmisensä. Vaikka ihminen pystyisi pitämään tunteensa toiselta salassa, daimoni paljastaa tunteet usein esim. hermostuneisuudellaan tai vihaisuudellaan. Se, mikä eläin daimoni on, määräytyy hänen ihmisensä luonteen ja mielenlaadun mukaan. Lasten daimonit voivat muuttaa muotoaan eläimestä toiseksi ihmisen mielialan tai oman halunsa mukaan, mutta murrosiän alkuvaiheessa daimoni omaksuu pysyvän hahmon, joka on usein lintu tai nisäkäs, mutta voi yhtä hyvin olla jokin muu, jopa tarueläin. Ihmisen kuollessa daimoni haihtuu ilmaan. Jos daimoni menettää henkensä, sen ihminen kuolee samassa.
Toisen daimoniin koskeminen on tabu. Daimonit saavat koskea toisiinsa ja voivat vaihtaa ajatuksia keskenään ja omien ihmistensä kanssa. Ihmiset voivatkin "keskustella" huomaamattomasti daimonien välisen ajatussiirron kautta. Kirjasarjan päähenkilö Lyra Belacquan maailma on ainoa, jonka ihmiset pystyvät näkemään daimoninsa (tosin myös meidän maailmastamme kotoisin oleva John Parry oppi näkemään omansa matkattuaan Lyran maailmaan). Kirjasarjasta ei käy ilmi, miten daimonit syntyvät tai mistä ne saavat nimensä.
Ihmisen ollessa valveilla daimoni ei voi nukkua, mutta pyörtyä voi.
Side

Daimoni on itsenäinen olento ja voi toimia vastoin ihmisensä tahtoa. Daimonien ja ihmisten välillä on kuitenkin "side", joka kytkee heidät kiinni toisiinsa. Ihmiset ja daimonit eivät pysty siteen takia etääntymään toisistaan kuin pari metriä toisin kuin noidat, jotka voivat loitota daimoneistaan miten paljon hyvänsä. Tosin noidillakaan tämä kyky ei ole synnynnäinen, vaan se täytyy hankkia kulkemalla Lapissa sijaitsevan saastuneen alueen halki, jolle daimonit eivät voi mennä.
Ihmistä ja daimonia yhdistävän näkymättömän siteen voi katkaista ainoastaan erityisestä metalliseoksesta (joka sisältää muun muassa mangaania) tehdyllä terällä, josta esimerkiksi Will Parryn (esiintyy trilogian toisessa osassa "Salaperäinen veitsi) kaksipuolisen veitsen toinen terä on tehty. Siteen katkaiseminen vaikuttaa aikuiseen lobotomian tavoin, lapsen se voi jopa tappaa. Ihmistä ilman daimonia kutsutaan zombiksi.
4-dimetyyliaminopyridiini

| 4-dimetyyliaminopyridiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N,N-dimetyylipyridin-4-amiini
CAS-numero:  1122-58-3
PubChem CID:  14284
SMILES:  CN(C)C1=CC=NC=C1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H10N2
Moolimassa:  122,17 g/mol
Sulamispiste:  112 °C
Kiehumispiste:  162 °C
Liukoisuus veteen:  76 g/l (20 °C)
4-dimetyyliaminopyridiini eli DMAP (C7H10N2) on heterosyklinen pyridiinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään nukleofiilisena katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa 4-dimetyyliaminopyridiini on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja muodostuva liuos on hieman emäksinen. 4-dimetyyliaminopyridiini on heikko emäs ja sen pKa-arvo on 9,5. Aine liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, etanoliin, asetoniin, etyyliasetaattiin ja dikloorimetaaniin.
Valmistus ja käyttö

Teollisessa mittakaavassa 4-dimetyyliaminopyridiiniä valmistetaan lähtemällä pyridiinistä, joka reagoi tionyylikloridin vaikutuksesta muodostaen 4-pyridyylipyridiinikationin. Tämä kationi reagoi joko dimetyyliamiinin tai dimetyyliformamidin kanssa muodostaen 4-dimetyyliaminopyridiiniä. Muita tapoja valmistaa ainetta ovat 2-vinyylipyridiinin ja 4-syanopyridiinin välinen reaktio ja sitä seuraava emäksinen hydrolyysi, 4-pyridonin ja heksametyylifosforiamidin välinen reaktio sekä 4-substituoidun pyridiinijohdannaisen reaktio dimetyyliformamidin kanssa.
4-dimetyyliaminopyridiiniä käytetään erityisesti katalyyttinä esteröintireaktioissa yhdessä disykloheksyylikarbodi-imidin kanssa. Erityisesti reaktio soveltuu tertiääristen estereiden ja steerisesti estyneiden fenolien esteröintiin sekä markosyklisten laktonien synteeseihin. Yhdistettä käytetään katalyyttinä myös amidien valmistamiseen amiineista ja karboksyylihapoista, alkyloinneissa, Baylis–Hillman-reaktiossa, toisiintumisissa, Dakin–West-reaktiossa ja alkoholien silyloinneissa ja trityloinneissa.