stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jakob Magnus Sprengtporten

| Jakob Magnus Sprengtporten |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. marraskuuta 1721 Tobolsk, Siperia
Kuollut: 2. huhtikuuta 1786 Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  upseeri
Arvonimi: paroni
Poliitikko
Sukulaiset:  Sprengtporten
Jakob Magnus Sprengtporten (Sprengtport) (10. marraskuuta 1727 – 2. huhtikuuta 1786) oli suomalainen upseeri ja poliitikko. Hänellä oli merkittävä rooli Kustaa III:n vuonna 1772 tekemässä vallankaappauksessa.
Sprengtporten syntyi Siperiassa, missä hänen isänsä Magnus Wilhelm Sprengtport oli sotavankina vuodesta 1709. Perhe palasi Suomeen 1722.
Sprengtporten oli koulutukseltaan linnoitusupseeri ja osallistui 1750-luvulla Suomenlinnan rakentamiseen. Pommerin sodassa (1757–1763) hän osoittautui hyväksi joukkojenjohtajaksi ja oli ylipäätään yksi niitä harvoja upseereja, jotka saavuttivat hyvää mainetta tuossa Ruotsin kannalta kehnosti sujuneessa sodassa. Vuonna 1769 hänet ylennettiin everstiksi ja hän sai komentoonsa Uudenmaan ja Hämeen rakuunarykmentit. Hän teki perusteellisia selvityksiä siitä, miten Suomen itärajaa voitaisiin tehokkaimmin puolustaalähde?.
Politiikassa Sprengtporten kuului aluksi hattupuolueeseen, mutta siirtyi vähitellen kuningasmielisten puolelle. Vuonna 1772 hän oli suunnittelemassa ja toimeenpanemassa kuningas Kustaa III:n vallankaappausta. Hänen tehtävänään oli tuolloin mennä Suomenlinnaan ja suostutella sikäläisten upseerien enemmistö kuninkaan puolelle. Kun Suomenlinna olisi saatu haltuun, purjehdittaisiin sieltä sotilasjoukon kanssa Tukholmaan, jossa pakotettaisiin säädyt luopumaan vallasta kuninkaan hyväksi.
Sprengtportenin vallankaappaussuunnitelmaan sisältyi suuria riskejä. Operaation Suomen osuus sujuikin odotettua hitaammin ja myrskyisän sään vuoksi jouduttiin Ahvenanmeren yli purjehtimista lykkäämään. Kun Sprengporten vihdoin saapui joukkoineen Tukholmaan 4. syyskuuta 1772, oli kuningas jo ehtinyt tehdä oma-aloitteisesti vallankaappauksen. Kustaa III oli kuitenkin erittäin kiitollinen Sprengtportenille ja palkitsi tämän ylennyksellä kenraaliluutnantiksi.
Sprengtporten nimitettiin vuonna 1772 Suomenlinnan rakennustöiden johtajaksi, eli Augustin Ehrensvärdin seuraajaksi. Hän alkoi kuitenkin pian tuntea katkeruutta kuningasta kohtaan, sillä hän ei ollut mielestään saanut kykyjensä veroista työtä. Vuonna 1774 hän erosi tehtävistään. Vaikka Sprengtporten oli terävä-älyinen mies, alkoi hänen epäluuloinen ja omapäinen luonteensa tehdä hänestä vähitellen kelvottoman vastuullisiin virkoihin.kenen mukaan?
Sprengportenin loppuelämä oli onneton. Hänellä oli mielenterveysongelmia, ja kuninkaan lisäksi hän joutui riitoihin myös velipuolensa Georg Magnus Sprengtportenin kanssa.lähde?
Birgit Th. Sparre

| Birgit Th>  Sparre |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1903 Älvsholm, Ruotsi
Kuollut: 1984 (80–81 vuotta) Ulricehamn, Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Birgit Th. Sparre (1903 Älvsholm, Ruotsi – 1984 Ulricehamn, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija. Hän kirjoitti  viihderomaaneja, joiden tapahtumaympäristö on entisaikojen herraskartano.
Suomennetut teokset

Vanhan kartanon Diana (Gårdarna runt sjön ), suom. Olavi Tommila, Jyväskylä: Gummerus 1942
Diana palaa kotiin (Gårdarna runt sjön), suom. Olavi Tommila, Jyväskylä: Gummerus 1970
Diplomaattipostia Eurooppaan: kuriirin matkanäkemyksiä (Hit och dit), suom. Olavi Tommila, Jyväskylä: Gummerus 1942
Diana herää elämään (En gård till salu), suom. Olavi Tommila, Jyväskylä: Gummerus 1943
Unikkojen kukkiessa (Ramsjögården ), suom. Olavi Tommila, Jyväskylä: Gummerus 1944
Kirous päättyy (Ramsjögården), suom. Olavi Tommila, Jyväskylä: Gummerus 1980
Pariisilaiset perijät (Lindöarvet ), suom. Liisa Pellinen, Jyväskylä: Gummerus 1945
Onnen seppele (Lindöarvet), suom. Liisa Pellinen, Jyväskylä: Gummerus 1970 Sarja: Diana-sarja
Maria del Carmen eilispäivän maasta, suom. Laila Järvinen, Helsinki: Kansankirja 1946
Hymy: pariisilaisromaani (Ett leende), suom. E. S. Louhio, Helsinki: Kansankirja 1946
Tapahtuipa vanhoissa kartanoissa (Det hände på gårdarna), suom. Irja Malmila, Jyväskylä: Gummerus 1946
Glimringen tarina (Glimringe), suom. Laila Järvinen, Helsinki: Kansankirja 1946
Vanhan kartanon Diana. 1, Jyväskylä: Gummerus 1947. Uudistettu painos ns. Diana-sarjasta
Vanhan kartanon Diana
Diana herää elämään
Etelän kukkia, kultaa ja ambraa (Öknar av sand och asfalt), suom. Vilho Hokkanen, Helsinki: Kansankirja 1947
Vanhan kartanon Diana. 2, Jyväskylä: Gummerus 1947. Uudistettu painos ns. Diana-sarjasta
Unikkojen kukkiessa
Pariisilaiset perijät
Tapahtuipa vanhoissa kartanoissa
Temppelinkukat tuoksuvat (Heta kuster vid heta hav), suom. Vilho Hokkanen, Helsinki: Kansankirja 1947
Sininen kukka: rakkausromaani vanhasta kartanosta, Helsinki: Kansankirja 1948
Nuoret paronit: herraskartanoromaani (De unga baronerna), suom. S. S. Taula, Jyväskylä: Gummerus 1951
Kaikki mitä sydämesi halajaa (Vad ditt hjärta begär), suom. Olli Nuorto, Jyväskylä: Gummerus 1953
Tie Ekenäsiin (Vägen till Ekenäs), suom. S. S. Taula, Jyväskylä: Gummerus 1954
Kartanon uudet omistajat (En gård byter ägare), suom. Elsemaj Hurmerinta, Jyväskylä: Gummerus 1968
Herraskartanoromanssi (Herrgårdsromans), suom. Seija Ruutu, Jyväskylä: Gummerus 1973 ISBN 951-20-0357-0
Palaavat onnen päivät (Lyckan går igen), suom. Maija Pellikka, Jyväskylä: Gummerus 1977 ISBN 951-20-1415-7
Aiheesta muualla

Sparre, Birgit Th. Svenskt biografiskt lexikon (ruotsiksi)
Birgit Sparre, Svenskt kvinnobiografiskt lexikon (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Korea  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav
Stephen Spender

| Stephen Spender |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1909
Kuollut: 1995 (85–86 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Stephen Spender (1909 Lontoo, Britannia – 1995) oli brittiläinen runoilija, novellisti ja kriitikko. Hän oli 1970–1977 Lontoon yliopistossa englannin kielen professori. Hänen ystäväpiiriinsä kuului nuoruudessa 1930-luvulla vasemmistolaisia kirjailijoita W. H. Auden, Christopher Isherwood, MacNeuce ja Daniel Day-Lewis. Poliittinen asenne näkyy selvästi hänen runoissaan. Hän osallistui Espanjan sisällissotaan tasavaltalaisten puolella. Spender kääntyi kehityksessään myöhemmin porvarillisempaan suuntaan, ja hän siirtyi kirjoittamaan proosaa. Hän kirjoitti 1929 omaelämäkerrallisen teoksen The Temple, joka kuitenkin ilmestyi vasta 1988.
Suomennettuja runoja

Tuomas Anhavan suomentamat kaksi runoa
Alati ajattelen heitä (sisältyy myös teokseen: Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1)
Hölderlinin vanhuus
molemmat julkaisuissa:
Parnasso 1955: 7
Tuomas Anhava: Minä kirjoitan sinulle kaukaisesta maasta: runosuomennoksia, toim. Helena Anhava ja Martti Anhava, Helsinki: Otava 2003 ISBN 951-1-18638-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stephen Spender Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
St. Georgen puolustus

St. Georgen puolustus, myös Bakerin puolustus tai Birminghamin puolustus, on shakkiavaus, joka alkaa siirroilla
Brittiläinen kansainvälinen mestari Michael Basman on tutkinut paljon avauksen teoriaa ja myös nimennyt avauksen Pyhän Yrjön (engl. Saint George) mukaan.
St. Georgen puolustus on mustan kaikista vastauksista vasta yhdenneksitoista suosituin vastaus valkean 1.e4-siirtoon. Avaus on harvinainen huipputasolla. Ehkä kaikkein kuuluisin tämän avauksen peli käytiin vuonna 1980, kun Anthony Miles voitti hallitsevan maailmanmestarin Anatoli Karpovin mustilla käyttäessään St. Georgen puolustusta.
Valkean yleisin jatko on 2.d4, joka vahvistaa entisestään valkean sotilaskeskustaa.
Avauksen pääjatko on 1.e4 a6 2.d4 b5. Peli voi jatkua tästä esimerkiksi 3.RF3 Lb7 4.Ld3 e6 5.0-0 Rf6 tai 3.c4 e6 4.cxb5 axb5 5.Lxb5 Lb7.
Sož

| Sož |
| --- | --- |
 Dneprin sivuhaara Sož Tšatšerskissa.
Alkulähde:  12 km Smolenskin eteläpuolella, Smolenskin-Moskovan ylänkö, Smolenskin alue,Venäjä
Laskupaikka:  yhtyy Dnepriin (51°56′48″N, 30°48′24″E) Valko-Venäjän ja Ukrainan rajalla.
Maat:  Venäjä, Valko-Venäjä, Ukraina
Pituus:  648 km
Virtaama:  Homelin kohdalla 207 m³/s
Valuma-alue:  42 100 km²
 Homelin läpi virtaava Dneprin sivuhaara Sož saa alkunsa Venäjältä.
Sož (valkoven. , ven.  ja ukr. Сож) on Dneprin merkittävimpiä itäpuolisia sivujokia. Joki saa alkunsa Länsi-Venäjältä, 12 km Smolenskin eteläpuolelta (suuntaa antava sijainti 54°41′09″N, 31°58′30″E). Sieltä se virtaa etelälounaaseen Valko-Venäjän kaakkoisosan läpi ja yhtyy Dnepriin Ukrainan rajalla Lojeun kaupunkimaisen taajaman edustalla.
Sož Homelin kaupungissa, kaupunki kuvassa vasemmalla, uimaranta joen oikealla rannalla.
Joen piirteitä

Sožin valuma-alue kattaa 42 100 km², josta runsas puolet (21 700 km²) on Valko-Venäjän alueella. 
Joki on 648 km pitkä, mistä ensimmäiset 155 kilometriä joki kulkee Venäjällä. Sitten Sož kulkee Venäjän ja Valko-Venäjän rajalla, jonka jälkeen virtaa Valko-Venäjän sisällä ja lopuksi Valko-Venäjän ja Ukrainan rajajokena..
Joen leveys on suurimmillaan noin 230 m ja syvyys 5–6 m, virtausnopeus voi nousta yli 1,5 m/s:iin. Joen kevättulva, joka kestää 10–15 päivää yläjuoksulla ja 20–25 päivää alajuoksulla, alkaa yleensä maaliskuun lopussa. Veden pinta nousee tällöin vuoden keskimääräisestä alimmasta tasostaan 4–5 metriä, enimmillään 6–7,5 metriä. Kesäsateet voivat nostaa muuten tuolloin varsin alhaalla olevaa joenpintaa 1–2 metriä. Joen keskivirtaama on Slauharadissa 105 m³/s, Homelissa 200 m³/s, ja suuaukolla 219 m³/s. Virtaama on Homelissa ollut pienimmillään 16,4 m³/s (vuonna 1900) ja suurimmillaan 6 600 m³/s (vuonna 1931).
Jokiveden lämpötila on heinä-elokuussa tyypillisesti 19–21 °С, enimmillään se on kohonnut heinäkuussa 28 °С:een. Talvella jääpeite voi olla yli 60 cm paksu.
Joki on suhteellisen puhdasvetinen, mutta virtaa Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden aiheuttamasta radioaktiivisesta saastumisesta kärsivien alueiden läpi. Sožin liittymäkohta Dnepriin sijaitsee alle 80 kilometrin päässä Tšernobylin tuhoutuneesta voimalasta.
Sožin pääuoma on navigoitavissa ainakin Vetkan kaupungin alapuolella.
Kaupunkeja joen pääuoman varrella

Krytšau, Valko-Venäjä
Tšerykau, Valko-Venäjä
Slauharad, Valko-Venäjä
Tšatšersk, Valko-Venäjä
Vetka, Valko-Venäjä
Homel, Valko-Venäjä
Aiheesta muualla

Hydrologisia tilastoja 1897-1985: Sozh at Slavgorod (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (unesco.org)
Hydrologisia tilastoja 1900-1985: Sozh at Gomel (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (unesco.org)
Trans-border Canoeing Adventure Rajanylittävää melontamarkkinointia aluksi joen sivuhaarassa Venäjän-puolella, siten pääuomaa pitkin Valko-Venäjällä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Säteilystä vesistössä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Säteilyn saastuttamien alueiden kartta 1996 (englanniksi)
Karttaa vuoden 2004 tulvan laajuudesta Dneprin vesistössä (Arkistoitu – Internet Archive) (dartmouth.edu) (englanniksi)
Maatikka

| Maatikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Alaheimo::  Varsinaiset tikat Picinae
Suku::  Geocolaptes
Laji::  olivaceus
Kaksiosainen nimi
 Geocolaptes olivaceus  (Gmelin, 1788) 
Katso myös
   Maatikka Wikispeciesissä   Maatikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Maatikka (Geocolaptes olivaceus) on tikkojen heimoon kuuluva afrikkalainen lintulaji.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 28 cm. Sen pää on harmaa, selkä oliivinruskea kuten myös siivet, joilla on kermanvalkoisia pieniä täpliä. Vatsapuoli on vaalean punertava ja yläperä punainen. Maatikka liikkuu enimmäkseen maassa tai kallioilla ja lentää harvoin. Se piiloutuu taitavasti maastoon petolinnuilta ja häiritsee kohdalle sattuneita maapetoja.
Ääniä on monia. Tavallisin reviiri- ja kutsuääni on viidesti peräkkäin huudettu "rii-zik". Pesällään se huutaa "tsi-iu-kii" ja varoittaa voimakkaalla "piir" äänellä.
Esiintyminen

Maatikkaa esiintyy 1 210 000 neliökilometrin laajuisella alueella Etelä-Afrikassa, Lesothossa ja Swazimaassa. Sitä tavataan lähinnä Mpumalangan provinssissa ja Drakensbergen vuoristossa.
Maatikka ei ole uhanalainen, ja se on yleinen koko esiintymisalueellaan. Vuonna 2017 tehtyjen arvioiden mukaan lajin kanta on kuitenkin vähentynyt melko voimakkaasti 2000-luvulla, joten Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto määritteli sen silmälläpidettäväksi lajiksi.
Elinympäristö

Maatikka elää vain puuttomassa ympäristössä, sekä vuoristossa että alavilla mailla.
Lisääntyminen

Maatikan pesä on joentörmässä tai maantien reunaleikkauksessa. Koiras kaivaa vahvalla nokallaan ja jaloillaan pitkän tunnelin pystysuoran törmän seinään. Munia on neljä tai viisi. Pesästä lähdön jälkeen poikaset pysyttelevät emojen seurassa muutamia viikkoja.
Ravinto

Laji syö maassa eläviä muurahaisia sekä niiden munia ja toukkia. Reviiriltä on löydyttävä raikasta vettä, sillä maatikka käy juomassa säännöllisesti.
SPL1-tutkimuspuhesyntetisaattori

SPL1-tutkimuspuhesyntetisaattorissa käytetty PARCAS-ääniväyläkortti oikealla (1982)
SPL1-tutkimuspuhesyntetisaattori oli ensimmäinen mikroprosessoripohjainen akateemiseen käyttöön Suomessa Tampereella 1981–1983 kehitetty tutkimuspuhesyntetisaattori.
SPL1 perustui Euroka Oy:n kaupalliseen PARCAS-ääniväyläkorttiin ja kaupalliseen Vocom ky:n SPS2-puheanalyysilaitteiston mikroprosessorihardwareen. SPL1:ssä ei käytetty kaupallisen Synte 3:n ohjelmakoodia, vaan jokainen SPL1:n konekielinen ohjelmarivi oli uniikkia koodia.  Tutkimuspuhesyntetisaattorin kehittäminen akateemiseen maailmaan soveltuvaksi oli tavoite jo silloisella TTKK:n yliassistentti tekniikan tohtori Matti A. Karjalaisella 1970-luvulla Suomen Akatemian rahoittamassa Vamkom-tutkimushankkeessa (1.5.1975–30.4.1978) ja Kauppa- ja teollisuusministeriön rahoittamassa Puhetulostin-tutkimushankkeessa (1.5.1978–31.5.1979), mutta se toteutettiin vasta myöhemmin.
SPL1-tutkimuspuhesyntetisaattoria käytettiin vuosikymmeniä akateemisessa tutkimustyössä Helsingin yliopistossa, Tampereen yliopistossa  ja Jyväskylän yliopistossa, joissa sillä tehtiin tieteellisiä julkaisuja (1985–) pro gradu (1983), sivulaudaturtyö (1984), lisensiaattitöitä (1985–) ja väitöskirja (2004). SPL1:n kehitti akateemiseen tutkimuskäyttöön DI Raimo O. Toivonen omassa insinööritoimistossaan Tampereella.
Aiheesta muualla

Opinnäytteitä SPL1:tä käyttäen
Ensimmäinen opinnäyte: Nieminen, Anna-Liisa: Suomen intonaation identifiointi ja diskriminointi. Helsingin yliopiston fonetiikan laitos, Akateeminen pro gradu tutkielma, 44 sivua, 1983.
Ensimmäinen sivulaudaturtyö: Nieminen, Anna-Liisa: Suomen yksisanaisten myöntövastausten intonaatiosta. Helsingin yliopiston suomen kielen laitos, Akateeminen sivulaudaturtyö, 84 sivua + 5 sivua liitteitä, 1984.
Ensimmäinen lisensiaattityö: Nieminen, Anna-Liisa: Suomen yksisanalausumien intonaatiosta – havaintokokeita synteettisellä puheella. Helsingin yliopiston fonetiikan laitos, Akateeminen lisensiaattityö, 1985.
Järjestyksessä toinen lisensiaattityö: Aulanko, Reijo: Puheen havaitsemisen psykofysiologisista perusteista: formanttitransitioiden havaitseminen. HY:n fonetiikan laitos, Akateeminen lisensiaattityö, huhtikuu 1989, 165 sivua.
Väitöskirja: Leinonen, Kari: Finlandssvenskt sje-, tje- och s-ljud i kontrastiv belysning. Jyväskylä Studies In Humanitas 17, Jyväskylän yliopisto, Akateeminen väitöskirja, 17.6.2004, 274 sivua, ISBN 951-39-1810-6.
Julkaisuja SPL1:tä käyttäen
Sovijärvi, Antti & Aulanko, Reijo: Suomen lauseintonaation eräistä piirteistä.  (Fonetiikan päivät – Espoo 1988, Papers from the 15th Meeting of Finnish Phoneticians, (Karjalainen M., Laine Unto, toim.). Julkaisu 31, s. 247–259)  Espoo:  TKK:n akustiikan laboratorio, 1988.  ISBN 951-679-741-5
Sovijärvi, Antti & Aulanko, Reijo: Abstract: Some Aspects of Finnish Sentence Intonation.  Espoo:  Helsinki University of Technology, Acoustics Laboratory, 1988.  ISBN 951-754-741-2
Sovijärvi, Antti & Aulanko, Reijo: Synthesis of Certain Speech Sounds and Sentence Intonation of Hungarian, Finnish, and Finland-Svedish.  (Commentations humanarum Litterarum, Vol. 101)  Societes Scientiarum Fennica, The finnish Society of Sciences and Letters, 1994.  ISBN 951-653-271-3
Aulanko, Reijo & Sams, Mikko & Reinikainen, Kalevi & Näätänen, Risto: Kakkosformantin transition vaikutus syntetisoitujen CV-tavujen synnyttämiin herätepotentiaaleihin. Fonetiikan päivät – Espoo 1988, Papers from the 15th Meeting of Finnish Phoneticians, (Matti Karjalainen, Unto Laine, toim.). TKK:n akustiikan laboratorion julkaisuja 31, s. 167–185. 1988. ISBN 951-754-741-2.
Sams, Mikko &  Aulanko, Reijo & Aaltonen, Olli & Näätänen, Risto: Event-related potentials to infrequent changes in synthesized phonetic stimuli. Journal of Cognitive Neuroscience, Vol 2, number 4, s. 344–357, 1990.
Aulanko, Reijo & Hari, Riitta & Lounasmaa, Olli & Näätänen, Risto & Sams, Mikko: Phonetic invariance in the human auditory cortex. Cognitive Neuroscience and Neuropsychology. Neuroreport 4, s. 1356–1358, 1993.
Spontel

Spontel Oy oli suomalainen kehitysyhtiö. Yhtiö osallistui 1980-luvun kasinotalouteen. Spontel ja Tamro fuusioituivat vuonna 1994.
Sponsor perusti Spontel Oy:n sisaryhtiökseen. Spontelin tarkoitus oli tehdä nopeita riskisijoituksia ja kerätä niillä voittoa Sponsorille, joka omisti enemmistön Spontelista.
Spontel listattiin Helsingin pörssiin vuonna 1985. Yhtiön toimitusjohtaja oli Jan Boëthius ja hallituksen puheenjohtaja Hannes Kulvik. Pörssilistautumisesta huolimatta määräysvalta Spontelissa pysyi Sponsorilla.
Vuonna 1987 tapahtuneen valtataistelun (katso Sponsor) jälkeen Spontel joutui Yhdyspankin ja sen lähipiirin omistukseen. Hallituksen puheenjohtajaksi tuli Björn Wahlroos.
Tamro

Spontel osti toisen pörssiyhtiön, lääketukkuri Tamron osakkeita vuonna 1986. Kaupan takana oli se, että toimitusjohtaja Boëthius piti niitä alihintaisina. Kaupan seurauksena Tamro vedettiin pois pörssistä 1987.
Spontel luopui kehitysyhtiötoiminnasta 1993. Spontel ja Tamro fuusioitiin 1994. Yhtiö jatkoi toimintaansa Tamron nimellä.
Sosialistinen realismi
Opin kaanonit

Vuonna 1932 ilmestyneen, alun perin kirjallisuutta varten tarkoitetun sosialistisen realismin opin kirjoittivat Maksim Gorki, Josif Stalin ja Andrei Ždanov. Heidän ehtonsa siihen oli, että menestyksestä kertovan taiteen on oltava optimistista, realistista ja sankarillista. Lopullisessa versiossa realismin määritteli kuusi kaanonia:
puolueen oppien mukaisuus
kansanomaisuus
perinteisyys
tyypillisyys
historistisuus
sankarillisuus
Myöhemmin lisättiin vielä neljä kaanonia kuvataiteelle, joissa määriteltiin taideteosten visuaaliset ominaisuudet:
monumentaalisuus ja pateettisuus
arkkitehtonisuus ja veistoksellisuus
muotokuvamaisuus ja yleistävyys
optimistisuus ja periaatteellisuus
Sosialistinen ja sosiaalinen realismi

Sosialistista realismia ei tule sekoittaa yhteiskunnalliseen tai sosiaaliseen realismiin (engl. social realism), jolla tarkoitetaan erilaisten yhteiskunnallisesti tai poliittisesti osallistuvien taiteilijoiden kapitalismin epäkohtia arvostelevaa taidetta länsimaissa. Tämä ero on tärkeä, koska sosialistisen realismin oppien mukaan sosialistisen yhteiskunnan taiteilijat eivät saaneet arvostella sosialismia. Sen sijaan heillä oli vapaus arvostella kapitalistisen yhteiskuntajärjestelmän epäkohtia.lähde?
Sosialistisella realismilla ei ole myöskään mitään yhteyksiä yhteisötaiteeseen (engl. social art tai community art), joka on 1990-luvulla yleistynyt taidesuuntaus.lähde?
Vastineena sosialistiselle realismille kapitalistisissa yhteiskunnissa mainitaan joskus sanaa kapitalistinen realismi, jolla tarkoitetaan usein halveksivassa mielessä länsimaisen yhteiskunnan kulutuksen, unelmateollisuuden ja todellisuuspaon sävyttämää taidetta.lähde? Kapitalistinen realismi oli vuonna 1963 Düsseldorfissa Gerhard Richterin, Sigmar Polken, Konrad Luegin ja Wolf Vostellin taidetta esitelleen näyttelyn otsikko.
Teemat

Stalinistisen taiteen aiheista keskeinen oli sota. Rintamataiteen lisäksi suuret, liioitellun dramaattiset ja isänmaalliset sommitelmat valmistuivat sodan päätyttyä. Sankarilliset muotokuvat ja ryhmämuotokuvat tulivat myös tärkeiksi Stalinin valtakaudella ja herooiseen kaanoniin oli sidottu myös neuvostoliittolainen historiamaalaus. Työläiset ja talonpojat kuvattiin stahanovilaisen tehtävänsä mukaisina miehinä ja naisina, joilla oli helposti tunnistettava ulkomuoto. Maisema ei ollut kovinkaan arvostettu lajityyppi, kun taas mittavista sadoista, leikkuupuimureista ja raskaista kuorma-autoista tuli uudenaikaisen ihannemaiseman osia. Stalinin massakulttuurijärjestelmässä naiseen liitettiin pehmeitä arvoja aikaisemman, poikamaisen vallankumouksellisen tytön sijaan. Neuvostotaidetta tutkineen Eha Komissarovin mukaan ”Kertomus onnesta” on sosialistisen realismin propagandan loistavin saavutus; se on tarina tavallisen kansalaisen onnellisesta elämästä, jota hyvä valtio suojelee.
Suhtautuminen lännessä

Sosialistiseen realismiin suhtauduttiin länsimaissa ristiriitaisin tuntein. Neuvostoliiton ja sosialististen maiden taidetta esiteltiin innokkaasti lännessä varsinkin toisen maailmansodan jälkeen. Kylmän sodan ilmapiirissä taidetta käytettiin yleisesti valtiollisiin edustustarkoituksiin ja se nähtiin usein joko sosialistisen tai länsimaiden kapitalistisen elämäntavan ja yhteiskunnan ylivoimaisuuden osoittamisena. Abstraktin ekspressionismin on väitetty olleen Yhdysvaltain taidease kylmässä sodassa.lähde?
Kommunistisen aatemaailman omaksuneet taiteilijat länsimaissa eivät juurikaan ottaneet omakseen sosialistista realismia. Esimerkiksi kittiläläinen Reidar Särestöniemi opiskeli 1950-luvulla Leningradissa Repin-instituutissa SKDL:n myöntämän stipendin turvin, mutta hänen kirjeistään kotimaahan käy ilmi pettymys ja kuiva sarkasmi ajan neuvostotaiteilijoiden harjoittamaa sosialistista realismia kohtaan.lähde?
Suomessa 1970-luvulla Agit Prop -tyyli eli poliittinen laululiike lainasi piirteitä sosialistisen realismin propagandailmaisusta musiikissa ja maalaustaiteessa saatettiin käyttää neuvostotaiteen piirteitä. Vasemmistolaiset taiteilijat Suomessa ajattelivat kuitenkin tavallisesti, että sosialistinen realismi kuuluu sosialistiseen yhteiskuntaan ja että länsimaiden kapitalismissa ongelmat ovat toisenlaisia ja taidekin erilaista. Niinpä vasemmistolaiset ihailivat tavallisesti enemmän Venäjän ja Neuvostoliiton 1900-luvun alun avantgarde-kauden modernismia, kuin sitä seurannutta sosialistista realismia.lähde?
Suomessa verrattiin Neuvostoliiton sosialistisen realismin ja länsimaisen realismin vaihtoehtoja keväällä 1974. Ars 74 -näyttelyssä Ateneumissa oli esillä länsimaista hyper- ja superrealismia ja samanaikaisesti esitettiin Helsingin taidehallissa virallista neuvostotaidetta. Uuden Suomen taidearvostelija A. I. Routio totesi, että molemmissa tapauksissa julistava ilmaisu on vasemmistoväritteinen: ”Neuvostoliittolaiset taiteilijat kertovat, kuinka hyvin on kaikki neuvostovaltiossa, länsimaiset taiteilijat valittavat, kuinka pahoin kaikki on täällä lännessä.”