Nuottikirjoitus
Moderni nuottikirjoitus > Nuottiavaimet

Nuottiavain eli klaavi määrittää eri sävelten asemat nuottiviivastolla. Eri avaimia käytetään sen mukaan, mille sävelalueella viivastolle merkitty osuus sijoittuu.  Avain on yleensä vasemmanpuoleisin viivastolla oleva merkki. Viivaston keskellä voi olla toinenkin nuottiavain, jos sävelkulku siirtyy huomattavasti korkeammalle tai matalammalle kuin missä se on viivaston alussa. Aikoinaan mikä tahansa avain voitiin sijoittaa mihin tahansa kohtaan viivastolla, mutta myöhemmin niiden paikka on vakiintunut tietyille viivoille.
| --- | --- |
: G-avain (diskanttiavain) Spiraalin keskus osoittaa yksiviivaisen g:n (g1) paikan viivastolla.  Nykyisin se on käytännössä aina toisella viivalla, jolle sijoitettuna sitä sanotaan myös diskanttiavaimeksi. Tällöin keski-C sijoittuu ensimmäiselle apuviivalle viivaston alapuolella. Tämä on nykyisin yleisimmin käytetty nuottiavain, jota myös lauluja nuotinnettaessa enimmäkseen käytetään. Avaimen muoto on kehittynyt tyylitellystä G-kirjaimesta.
: C-avain (altto- ja tenoriavain)  Tämän avaimen keskellä oleva vasemmalle osoittava nuolenkärki on sen viivan kohdalla, joka vastaa keski-C:tä. Oheisessa kuvassa se on kolmannella viivalla. Tässä asemassa avainta sanotaan myös alttoavaimeksi, ja sitä käytetään alttoviulun nuoteissa. Nuolenkärki voi kuitenkin olla myös neljännellä viivalla, jolloin avainta sanotaan tenoriavaimeksi. Sitä käytetään usein muun muassa fagotin, sellon, pasuunan ja kontrabasson nuoteissa bassoavaimen sijasta silloin, kun sävelmä liikkuu pääasiassa näiden soittimien sävelalan korkeimmalla osuudella. Aikoinaan C-avainta käytettiin yleisesti muillakin viivoilla, varsinkin vokaalimusiikissa, mutta tällaisissa yhteyksissä se on nykyisin yleensä korvattu G- tai F-avaimella. Nykymusiikissa C-avain saattaa olla kolmannen välinkin kohdalla, jolloin se merkitykseltään vastaa oktaavidiskanttiavainta.   
: F-avain (bassoavain) Pisteiden välissä oleva viiva vastaa pienen oktaavin f-säveltä. Käytännössä se sijoittuu tätä avainta käytettäessä lähes aina neljännelle viivalle, jolloin avainta sanotaan myös bassoavaimeksi. Sitä käytetään usein pianosävellysten vasemman käden osuudella sekä kuoromusiikissa basso- ja baritoniäänillä. Vanhassa musiikissa avain saattaa esiintyä kolmannenkin viivan kohdalla, jolloin sitä sanotaan baritoniavaimeksi, mutta tätä käytäntöä pidetään vanhentuneena. Muodoltaan avain on kehittynyt tyylitellystä, peilikuvakseen kirjoitetusta F-kirjaimesta.   
 : Neutraali avain Käytetään sellaisilla lyömäsoittimilla, joilla ei saada aikaan määräkorkuisia säveliä. Niinpä nuotit osoittavat vain rytmin, eivät sävelkorkeutta. Jokainen viiva voi tarkoittaa yksittäistä soitinta. Vaihtoehtoisesti voidaan jokaiselle soittimelle kirjoittaa oma viivastonsa. Kuvassa kaksi erilaista neutraalia avainta.
: Oktaaviavain Oktaaviavaimet ovat diskantti- ja bassoavainten muunnelmia, joihin on lisätty numero 8 tai 15. Sijoitettuna avaimen yläpuolelle ne tarkoittavat, että sävelmä on soitettava oktaavia korkeammalta kuin tavallista avainta käytettäessä. Vastaavasti sijoitettuna avaimen alapuolelle luku tarkoittaa, että on soitettava oktaavia matalammalta. Tavallisin tällaisista avaimista on alapuolisella kahdeksikolla varustettu G-avain, jota käytetään kitaralla ja muilla samankaltaisilla soittimilla sekä kuoromusiikin tenoriosuuksilla.
: Tabulatuuri Kielisoittimilla voidaan tavallisen nuottikirjoituksen sijasta käyttää tabulatuuria. Se osoitetaan usein merkinnällä TAB viivaston alussa nuottiavaimen sijasta.  Viivojen lukumäärä ei välttämättä ole viisi, vaan se vaihtelee käytettävän soittimen kielten numeroiden lukumäärästä riippuen; esimerkiksi kuusikielisen kitaran tabulatuurissa käytettäisiin kuutta viivaa. Viivoille merkityt numerot osoittavat, kuinka monennen nauhan kohdalle toisen käden sormi on asetettava, jotta näin lyhennettyä kieltä näppäiltäessä saadaan oikea sävel.