stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kauklahden työväentalo
Rakennus

Uusi työväentalo, joka nimettiin Kerhotalo Puikkariksi, valmistui vuonna 1971. Talo sijaitsee 714 m²:n tontilla. Rakennuksen käyttöpinta-ala on 364 m². Rakennuksessa on yhdistyksen kolme kokous- ja kerhotilaa. Lisäksi on keittiö, kahvio ja 165 hengen juhlasali. Juhlasali on ollut vuokrattuna muun muassa kaupungin kirjastolle ja päiväkodille. Ravintolatilassa on ollut ulkopuolinen ravintoloitsija. Talo on edelleen vilkkaassa käytössä, ja sen tiloja vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin.
Kerásia (Iraklion)

| Kerásia Κεράσια |
| --- | --- |
 Kerásian kylä.
 Kerásia
 Koordinaatit: 35°11′44″N, 25°1′29″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Iraklion
Kunta:  Iraklion
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  7101040301
Korkeus:  340 m
Väkiluku (2021):  134
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kerásia (kreik. Κεράσια) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Iraklionin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 134 (2021).
Kerásian kylä sijaitsee Kreetan keskiosissa Ída- eli Psiloreíris-vuoren itäpuolella noin 25 kilometriä lounaaseen Iraklionin kaupungista. Se on rakennettu noin 340 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran venetsialaisaikaisissa lähteissä vuonna 1583. Sen tärkeimmät kirkot on omistettu Pyhälle Georgiokselle (Ágios Geórgios) ja Neitsyt Marialle Elävöittävälle lähteelle (Zoodóchos Pigí).
Kerásia muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Κερασίων, Dimotikí Koinótita Kerasíon), johon kuuluu varsinaisen Kerásian kylän lisäksi Néo Veneráton kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 257 (2021).
Kinnerpahka

Kinnerpahka voi viitata:
kinnernivelen bursiitti eli limapussin tulehdus
kinnerhiertymä (pinnallinen vaurio)
kinnerpatti (kovakudoksen rasitusvamma)
Kinni

Kinni voi viitata johonkin seuraavista:
Kinni, kylä tai kulmakunta Mäntyharjulla
Kinnin rautatieasema, rautatieliikennepaikka Savon radalla Mäntyharjulla
Saila Kinni (s. 1987), suomalainen suunnistaja
Keskeneräisten tarujen kirja

| Keskeneräisten tarujen kirja> Unfinished Tales of Númenor and Middle-earth |
| --- | --- |
 Suomennoksen kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  J. R. R. Tolkien
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Julkaistu:  1980
Suomennos
Suomentaja:  Kersti Juva,   Panu Pekkanen (säkeet)
Kansitaiteilija:  Matti Louhi
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1986
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  618
ISBN:  951-0-13429-5 (5. painos)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Keskeneräisten tarujen kirja (engl. Unfinished Tales of Númenor and Middle-earth) on vuonna 1980 julkaistu kokoelma J. R. R. Tolkienin kirjoittamia tarinoita ja esseitä. Sen kokosi ja julkaisi hänen poikansa Christopher Tolkien, joka myös kirjoitti kirjan selittävät johdannot ja loppuviitteet. Keskeneräisten tarujen kirja sisältää nimensä mukaisesti enemmän tai vähemmän keskeneräisiksi jääneitä tarinoita Keski-Maasta ja Númenorista. Tarinat eivät liity juuri toisiinsa, joten ne eivät muodosta Christopher Tolkienin aiemmin koostamasta Silmarillionista poiketen yhtenäistä kokonaisuutta. Kirja sisältää myös paljon materiaalia, jota missään muualla ei kerrota.
Teos voitti vuoden 1981 Mythopoeic-palkinnon.
Kirjan sisällys

Ensimmäinen osa: Ensiaika
I: Tuorista ja hänen tulostaan Gondoliniin
II: Narn i Hîn Húrin
Toinen osa: Toinen aika
I: Númenorin saari
II: Aldarion ja Erendis
III: Elrosin perilliset
IV: Galadrielin ja Celebornin tarina
Kolmas osa: Kolmas aika
I: Kurjenmiekkakenttien murhenäytelmä
II: Cirion ja Eorl
III: Ereborin-retki
IV: Sormuksen etsinnät
V: Taistelu Rautkymin Kahlaamolla
Neljäs osa
I: Drúedain
II: Istari
III: Palantíri
Keskeneräinen sävelmä mekaaniselle pianolle

| Keskeneräinen sävelmä mekaaniselle pianolle> Неоконченная пьеса для механического пианино |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Nikita Mihalkov
Käsikirjoittaja:  Aleksandr Adabašjan
Perustuu:  Anton Tšehovin näytelmään Platonov
Säveltäjä:  Eduard Artemjev
Kuvaaja:  Pawel Timofejewitsch Lebeschew
Tuotantosuunnittelija:  Alexander Artjomowitsch Adabaschjan Aleksandr Samulekin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:  Mosfilm
Ensi-ilta:  1977
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  venäjä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keskeneräinen sävelmä mekaaniselle pianolle (ven. Неоконченная пьеса для механического пианино, Neokontšennaja pjesa dlja mehanitšeskogo pianino) on Nikita Mihalkovin ohjaama neuvostoliittolainen elokuva vuodelta 1977. Elokuva perustuu Anton Tšehovin näytelmään Platonov.
Elokuva kuvaa viikonlopun viettoon maalle kokoontuvia ihmisiä, jotka eivät tee mitään, mutta puhuvat paljon. Kaikki on kuitenkin jollakin tavalla latteaa ja naurussa on teennäinen sointi. Ihanteet ovat lahonneet ja nuoruus haihtunut.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Paula Talaskivi piti Keskeneräistä sävelmää aivan erilaisena Tšehov-tulkintana kuin mitä hän oli aiemmin nähnyt. Se on hänestä ”imponoivasti täynnä erilaisia tunnelmia, ajatuksia, välähdyksiä henkilöiden taustoista, elämäntyylistä ja koko ajan ilmapiiristä”. Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla vuonna 1986 elokuvan olevan eloisa, huvittava, värikylläinen ja pistävä kuva menneen Venäjän varakkaista ihmisistä.
Kinnerhiertymä

Kinnerhiertymä on eläimen kinnernivelen ihon alla oleva nestetäytteinen pussi, joka johtuu pääasiassa hiertyminen kovalla, karkealla tai likaisella makuualustalla. Kinnerhiertymän syntymistä edistää eläimen suuri elopaino ja runsas makailu, mistä syystä etenkin märehtijät kuten nauta ovat sille erityisen alttiita. Pääasiallinen ehkäisykeino on varmistaa eläimelle puhdas ja riittävän pehmeä makuupaikka, mikä yleensä tarkoittaa hyvälaatuisen kuivikkeen riittävää käyttöä ja puhdistusta. Pihatoissa makuupaikkoja on oltava ylimääräisiä eläinlukuun nähden, jotta hierarkian alemmat yksilöt eivät joudu makaamaan esimerkiksi käytävillä väistääkseen laumatovereitaan.
Kuivikepaksuuden ylläpitämisen haasteellisuuden vuoksi kinnerhiertymä on matto- tai petipohjaisissa parsissa tavanomainen vaiva.
Kinometionaatti

| Kinometionaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  6-metyyli-[1,3]ditiolo[4,5-b]kinoksalin-2-oni
CAS-numero:  2439-01-2
PubChem CID:  17109
SMILES:  CC1=CC2=C(C=C1)N=C3C(=N2)SC(=O)S3
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H6S2N2O
Moolimassa:  234,308 g/mol
Sulamispiste:  172 °C
Tiheys:  1,556 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,001 g/l (20 °C)
Kinometionaatti eli oksitiokinoksi (C10H6S2N2O) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa agarisidina punkkien torjuntaan, hyönteismyrkkynä ja fungisidina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa kinometionaatti on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta. Etanoliin ja asetoniin kinometionaatti liukenee niukasti, mutta hyvin esimerkiksi dimetyyliformamidiin, tolueeniin ja dikloorimetaaniin.
Kinometionaattia voidaan valmistaa fosgeenin ja 6-metyyli-2,3-kinoksaliiniditiolin välisellä reaktiolla emäksisissä olosuhteissa. Kinometionaattia käytetään punkkien ja kirvojen torjumiseen sekä fungisidina muun muassa omena-, päärynä-, mustaherukka-, vihannes- ja koristekasviviljelmillä. Sitä käytetään joko jauheena tai kasvihuoneissa savua tuottavissa laitteissa. Euroopan unionin alueella kinometionaatin käyttö kiellettiin vuonna 2002.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Chinomethionat (englanniksi)
ChemBlink: Chinomethionate (englanniksi)
Kinnevaldin kihlakunta

Kinnevaldin kihlakunnan sijainti Smålandin maakunnan kartalla.
Kinnevaldin kihlakunta (ruots. Kinnevalds härad) oli kihlakunta Kronobergin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 733,89 neliökilometriä ja asukasluku 14 429 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Almundsryd, Urshult, Jät, Kalvsvik, Tävelsås, Dänningelanda, Vederslöv, Skatelöv (osittain), Öja, Bergunda ja Öjaby.
Kihlakunnan tuolloisista kunnista Skatelöv sijaitsi osittain myös Allbon kihlakunnassa ja se kuuluu nykyään Alvestan kuntaan. Entisistä kunnista Almundsryd ja Urshult kuuluvat nykyään Tingsrydin kuntaan ja muut Växjön kuntaan.
Kinokawa

| Kinokawa (紀の川市) |
| --- | --- |
 Kokawa-deran temppeli
 lippu:  Symboli
 Kinokawan sijainti Wakayaman prefektuurissa
 Kinokawa
 Koordinaatit: 34°16′10″N, 135°21′45″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Wakayaman prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  228,21 km²
Väkiluku (12/2019):  61 813
 – Väestötiheys:  270,9 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Osmanthus fragrans
 – Kukka:  Persikka
 – Lintu:  Idänsilkkikerttunen
 
 http://www.city.kinokawa.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kinokawa (jap. 紀の川市, Kinokawa-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Wakayaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Kijoen keskijuoksulla. Etelässä kaupungin alue nousee Kiivuorille, pohjoisessa se käsittää Izumivuorten etelärinteitä ja rajautuu Osakan prefektuuriin. Kinokawassa on 61 813 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 228,21 neliökilometriä.
Kinokawa on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Kishigawan, Kokawan, Momoyaman, Nagan ja Uchitan maaseutukaupungit. Asutus alueella on vanhaa, ja siellä on säilynyt muun muassa kofun-hautakumpuja. Nykyisen kaupungin ydinaluetta on Kokawan kaupunginosa, joka kehittyi historiallsesti Kokawa-deran buddhalaisen temppelin portineduskaupunkina ja Ise-kaidō-tien varren postiasemana (shukuba). Myös Naten seutu kaupungin itäosassa oli merkittävä liikenteen solmukohta ja markkinapaikka. Kaupungin länsiosat ovat kehittyneet läheisen Wakayaman lähiöinä. Merkittäviä elinkeinoja ovat muun muassa riisin ja hedelmien, kuten mikan-mandariinien, persikoiden ja kakien viljely.
Kinokawan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Kokawa-deran temppeli puutarhoineen, Tomobuchi Hachiman-jinjan pyhäkkö, Mifune-jinjan pyhäkkö ja Nate-juku honjin, Naten postiaseman säästynyt rakennuskokonaisuus. Kaikissa on Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi luokiteltuja rakennuksia. Kaupungissa sijaitsee myös Kiin provinssin entisen provinssitemppelin Kii Kokubun-jin raunio. Osa kaupungin alueesta kuuluu Kongōn–Ikoman–Kisenin puolikansallispuistoon. Kinokawaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Wakayama-linja ja Wakayama-rautatien Kishigawa-linja.
Kuvia

Kii Kokubun-ji
Tama-kissan mukaan nimetty juna Kishin rautatieasemalla
Shurinken-museon rakennuksia
Näkymä Izumi-Katsuragivuorelta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kinokawa Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Kauko-Aatos Leväaho

| Kauko-Aatos Leväaho> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. marraskuuta 1925 Leningrad, Neuvostoliitto
Kuollut: 1. toukokuuta 2022 (96 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja, tiedottaja
Muut tiedot
Aktiivisena:  1946–2022
Kauko-Aatos Leväaho (alk. Levänen; 13. marraskuuta 1925 Leningrad – 1. toukokuuta 2022) oli suomalainen toimittaja. Leväaho työskenteli vapaana urheilutoimittajana vuodesta 1946 lähtien, mutta varsinaisen työuransa hän teki Veikkauksen tiedottajana.
Elämä ja ura > Varhaiset vuodet

Leväahon isä oli sisällissodan jälkeen Neuvosto-Venäjällä maanpaossa asunut lakimies Jalmari Leväaho (synt. Levänen) ja äiti pietarinsuomalainen Alma Sofia Aholainen (1896–1992). Perheen kaksi muuta poikaa olivat toimittaja Veikko Leväaho (1924–2009) ja liikuntaneuvos Tapio Leväaho (1930–2023). Äiti palasi Leningradissa syntyneiden poikiensa kanssa Suomeen vuonna 1928, mutta isä joutui passittomana ylittämään rajan salaa. Helsinkiin asettunut perhe otti vuonna 1929 sukunimekseen Leväaho, joka on yhdistelmä vanhempien sukunimistä.
Elämä ja ura > Toimittaja ja urheiluvaikuttaja

Leväaho lähti jatkosotaan lokakuussa 1943 ja aloitti Suomen Sosialidemokraatin urheiluavustajana vuonna 1946. Leväaho kirjoitti ylioppilaaksi 1947, jonka jälkeen hän opiskeli valtiotieteitä Helsingin yliopistossa. Työuransa Leväaho teki vuosina 1949─1988 Veikkauksen tiedottajana ja toimi viimeksi osastopäällikkönä. Hän avusti myös useita sanomalehtiä sekä Yleisradion urheilutoimitusta 1956–1995. Suomen Sosialidemokraatin ohella  Leväaho avusti muun muassa Työväen Sanomalehtien Tietotoimistoa sekä TUL-lehteä ja Veikkaus–Lotto-lehteä. Toimittajana Leväaho oli paikalla 18 olympiakisoissa vuosina 1952─2008. Hän kirjoitti useita artikkeleita urheiluaiheisiin tietosanakirjoihin.
Leväaho hoiti myös lukuisia luottamustehtäviä eri liikunta- ja urheilujärjestöissä. Hän oli muun muassa Urheilutoimittajain Liiton toiminnanjohtajana sekä Suomen radio- ja televisioselostajien liiton puheenjohtajana. Työväen Urheiluliiton sisäisen valtataistelun aikana Leväaho kuului vanhan urheilutoverinsa Väinö Leskisen kannattajiin. TUL:n hajaantuessa hän oli vuonna 1959 perustamassa Työväen Urheiluseurojen Keskusliittoa toimien järjestön perustavan kokouksen sihteerinä. Leväaho vaikutti TUK:ssa aina sen lakkauttamiseen ja TUL:n yhdentymiseen vuoteen 1979 saakka. Puoluepolitiikkaan Leväaho osallistui sosialidemokraattien edustajana, ja hän oli muun muassa Helsingin kaupungin liikuntalautakunnan jäsen. Leväaho on myös SDP:n kunniajäsen.
Elämä ja ura > Urheilu-ura

Urheilu-urallaan Leväaho pelasi 1940–1950-luvulla käsipalloa, jalkapalloa ja vesipalloa SM-sarjassa sekä koripalloa, jääkiekkoa ja jääpalloa TUL:n mestaruussarjassa. Vesipallossa Leväaho saavutti SM-pronssia Helsingin Työväen Uimarien joukkueessa vuonna 1954, ja hän oli seuran päävalmentaja vuosina 1956–1966. Hän toimi myös kansainvälisenä vesipallotuomarina sekä Suomen vesipallomaajoukkueen johtajana 1965–1968.
Muissa palloilulajeissa Leväaho edusti Helsingin Kullervoa. Jalkapallossa hän pelasi Kullervon joukkueessa viisi ottelua Mestaruussarjassa vuonna 1950 ja edusti seuraa vielä Suomensarjassa 1951–1954. Käsipallossa Leväaho valittiin maajoukkueen varamieheksi vuonna 1948.
Kestävä metsänhoito

Kesäisiä harvennushakkuita eteläisessä Suomessa..
Kestävä metsänhoito ja käyttö tarkoittaa turvattua metsän hyödyntämistä. Metsäammattilaiset ovat perinteisesti tarkoittaneet tällä sitä, että puuta kasvaa  enemmän kuin sitä hakataan ja että hakatut metsät uudistetaan. Suomessa tällaista metsänhoitoa on harjoitettu  jo varsin pitkään ja sitä on säädelty metsälailla ja metsänhoitosuosituksin.  Metsätalous voi olla kestävää puuntuotannon kannalta, mutta samaan aikaan kestämätöntä esimerkiksi biologisen monimuotoisuuden säilymisen näkökulmasta. Nykyään kestävän metsätalouden käsite sisältääkin puunkasvun lisäksi myös ekologisen ja sosiologisen kestävyyden. Ekologinen kestävyys pitää sisällään mm.  biologisen monimuotoisuuden, lajien uhanalaisuuden, ilmastonmuutokseen liittyvä päästöt sekä metsätalouden aiheuttaman ympäristökuormituksen.  Sosiologinen kestävyyteen sisältyvät mm.  virkistyskäyttö, historialliset ja kulttuurilliset arvot, sekä mahdollisuus elantoon. Nykyään käytössä on eurooppalaisen standardin mukaiset kriteerit ja indikaattorit kestävälle metsien hoidolle ja käytölle. Suomessa metsän kasvua seurataan LUKEn tekemillä metsäinventoinneilla. Erimielisyyttä kestävän hakkuun määrästä syntyy, kun muut tekijät mitataan ja määritellään eri tavoin.
Lähteet
↑  Hanski, Ilkka: Hakkuut syventävät metsäluonnon ahdinkoa. Helsingin Sanomat, 15.3.2016.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 15.3.2016.
↑  Suomen metsät 2011 - Metsäntutkimuslaitos www.metla.fi. Arkistoitu 20.8.2017. Viitattu 7.10.2017.
↑  Ministerial Commitments - Forest Europe Forest Europe. Arkistoitu 7.10.2017. Viitattu 7.10.2017. (englanti)
Kerá

| Kerá Κερά |
| --- | --- |
 Kerá
 Koordinaatit: 35°13′30″N, 25°27′34″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Iraklion
Kunta:  Chersónisos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  7108040401
Korkeus:  680 m
Väkiluku (2011):  19
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kerá (kreik. Κερά) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chersónisoksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 19 (vuonna 2011).
Kerán Kardiótissan luostari (Moní Kardiotíssis).
Kerán kylä sijaitsee noin 50 kilometriä kaakkoon Iraklionin kaupungista ja noin 25 kilometriä eteläkaakkoon Liménas Chersonísousta, lähellä Máliasta Lasíthin ylätasangolle johtavaa tietä. Kylä on rakennettu noin 680 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna.
Kerá muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κεράς, Topikí Koinótita Kerás), johon kuuluvat varsinaisen Kerán kylän eli Káto Kerán (”Ala-Kerá”) lisäksi kylä Áno Kerá (”Ylä-Kerá”) sekä Kardiótissan luostari (Moní Kardiotíssis) eli Panagía (Neitsyt Maria) Kerán luostari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 110.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kerá Wikimedia Commonsissa
Kinnerpatti

Kinnerpatti on hevosilla esiintyvä krooninen nivelrikkoinen epämuodostuma kintereessä, pääasiallisesti kolmannen metatarsaaliluun, kolmannen tarsaaliluun ja keskimmäisen tarsaaliluun sisäpinnalla. Sitä esiintyy eri hevosroduilla, mutta islanninhevoset ovat sille erityisen alttiita. Syynä islanninhevosten kinnerpattien yleisyyteen on mahdollisesti niiden erityisaskellajien, töltin ja passin, aiheuttama pieniin kinnerluihin kohdistuva voimakas rasitus.
Kinnerpattia oireileva hevonen voi olla haluton liikkumaan tai se liikkuu epäpuhtaasti. Taudin myöhäisessä vaiheessa hevonen alkaa ontua. Kaikilla pattihevosilla ontumista ei kuitenkaan esiinny. Pattimuutokset voidaan todeta röntgenkuvassa. Röntgenlöydökset ja ontuminen eivät kuitenkaan ole suorassa yhteydessä toisiinsa. Hevosella voi esimerkiksi olla pattimuutoksia molemmissa takajaloissaan, mutta se saattaa ontua vain toista.
Hoito

Vanhastaan kinnerpattia on hoidettu puolesta vuodesta vuoteen kestävällä levolla. Nykyisin hoitona voidaan käyttää lääkkeitä sekä kirurgisia toimenpiteitä. Kintereen pikkuniveliin voidaan antaa kortisonia pistoksena 1–2 kertaa, ja oireiden hävittyä hevosta voidaan alkaa varovasti liikuttaa ensin käynnissä ja ravissa. Pitkälle edenneissä tapauksissa voidaan suorittaa kirurginen nivelen jäykistäminen. Jäykistäminen voidaan tehdä myös kemiallisesti ruiskuttamalla nivelrustoa tuhoavaa ainetta niveleen. Kemiallisen jäykistämisen ongelmana on voimakas kipu ensimmäisen vuorokauden aikana.
Kinokopla

Kinokoplan logo.
Kinokopla on turkulainen elokuvakerho. Se perustettiin vuonna 1965 Turun yliopiston ylioppilaskunnan harrastekerhoksi. Vuonna 1985 Kinokopla liitettiin ylioppilaskunnan elokuvatoimikunnaksi. Kinokoplan tarkoitus on välittää audiovisuaalista kulttuuria, edistää alan tuntemusta ja audiovisuaalisen kulttuurin yhteiskunnallisen merkityksen ymmärtämistä. Toiminnan tarkoituksena on myös antaa lisäilmettä ja vaihtoehtoja yleiseen turkulaiseen kulttuuritarjontaan.
Vuonna 2015 Kinokopla täyttää 50 vuotta.
Historia

Kinokoplan perustivat vuonna 1965 Olli Tuomola ja Markku Pellinen. Kinokopla esitti elokuvia ensimmäiset vuodet Bio Bostonissa Humalistonkatu 8:ssa, kunnes näytökset siirrettiin vuoden 1974 syksyllä elokuvateatteri Casinoon. Vuodesta 1978 vuoteen 2012 elokuvia esitettiin elokuvateatteri Dominossa, kunnes Kinokopla siirtyi Logomon MOVE2-saliin. Samassa tilassa elokuvia esittävät myös Turun elokuvakerho ja Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.
Kinokoplan toiminnassa ovat olleet mukana monet suomalaiset elokuvatoimijat, kuten Tapani Maskula, Matti Ijäs, Veijo Hietala ja Risto Hyppönen.
Kirjallisuutta

Laulu Tulipunaisesta Kinokoplasta – Elokuvakerhon 50 vuotta (2015). Julkaisija: Turun yliopiston ylioppilaskunnan elokuvatoimikunta Kinokopla. Toim. Janne Salakka, Pihla Hänninen, Anni Leppänen, Tuomas Lieskivi, Karoliina Rajala, Ville Sirkiä.
Pajasta Palatsiin. Turun elokuvaelämän historia. Toim. Ari Honka-Hallila, Helena Honka-Hallila, Hanna Kangasniemi, Hannu Salmi. Lähikuva-yhdistys, Turun elokuvakerho, Varsinais-Suomen elokuvakeskus ry 1997.
Aiheesta muualla

Kinokopla
Kinokopla Facebookissa
Keräilijätär

| Keräilijätär> La Collectionneuse |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Éric Rohmer
Käsikirjoittaja:  Éric Rohmer
Tuottaja:  Barbet Schroeder Georges de Beauregard
Säveltäjä:  Giorgio Gomelsky
Kuvaaja:  Néstor Almendros
Leikkaaja:  Jackie Raynal
Pääosat:   Patrick Bauchau  Haydée Politoff  Daniel Pommereulle  Mijanou Bardot  Dennis Berry 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Les Films du Losange
Levittäjä:  The Criterion Collection Netflix
Ensi-ilta:  1967
Kesto:  89 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keräilijätär on Éric Rohmerin ohjaama vuonna 1966 valmistunut elokuva, jonka ensi-ilta oli Ranskassa 2. maaliskuuta 1967.
Keräilijätär on Rohmerin ensimmäinen värielokuva. Se valmistui kolmantena elokuvana Rohmerin kuuden elokuvan sarjaan Six contes moraux (Kuusi moraalitarinaa), mutta on tarinana sarjan neljäs osa. Sarjan kussakin elokuvassa mies lähtee naisystävänsä luota, löytää toisen, mutta uskollisuus voittaa. Elokuvan tarina alkaa, kun galleristi Adrien saa taiteilijaystävänsä kanssa käyttöönsä kartanon. Kartanossa asuu myös nuori nainen, joka keräilee miehiä.
Elokuva palkittiin Hopeisella karhulla Berliinin elokuvajuhlilla 1967.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Patrick Bauchau  | … |  Adrien   |
|  Haydée Politoff  | … |  Haydee    |
|  Daniel Pommereulle  | … |  Daniel   |
|  Alain Jouffroy  | … |  kirjailija   |
|  Mijanou Bardot  | … |  Carole (Mijanou)   |
|  Annik Morice  | … |  Carolen ystävä   |
|  Dennis Berry  | … |  Charlie   |
Kiva (seremoniahuone)

Kiva Mesa Verden muinaisessa pueblorakennelmassa.
Kivat olivat lounaisen Yhdysvaltain pueblointiaanien keskuksiinsa rakentamia pyöreitä, puoliksi maanalaisia seremoniahuoneita. Kivoja ja niiden tyyppisiä huoneita rakensivat muun muassa anasazi-, mogollon- ja hohokam-kulttuurien intiaanit. Kiva on iso ja pyöreäreunainen, tiiliseinäinen kuoppa, jossa on ollut hirsikatto. Kivan keskellä on pidetty tulta. Kivoissa tehtiin ilmeisesti taikuuksia. Myöhempien pueblointiaanien perinteistä päätellen kivassa saivat olla vain miehet ja pojat. Useissa kivoissa oli lattiassa aukko, sipapu, josta esi-isien ehkä uskottiin voivan nousta manalasta.  Uskotaan kivan merkityksen muuntuneen ajan kuluessa uusien uskonnollisten vaikutteiden levitessä pueblojen alueella. Noin 1250 alueella alkoi levitä kachina-henkiin perustuva uskonto.
Intiaanit rakensivat niitä kennomaisiin pueblorakennelmiinsa muun muassa muun muassa Chacon kanjonissa, Lounais-Yhdysvaltain New Mexicossa.
Esimerkiksi anasazin piirissä jokaisella Chacon kanjonin asuinpaikalla oli kiva, isoimmassa asuinpaikassa "Pueblo Bonitossa" oli 39 kivaa. Niistä kaksi oli suurta. Kivat ovat vanhimpien tunnettujen Pohjois-Amerikan muinaisjäännösten joukossa.
Kivojen arkkitehtuuri kehittyi ja niitä rakennettiin myös maan päälle ja tornimaisiksikin, ja ne saattoivat olla avaimenreiän muotoisia niin kuin Mesa Verdeessä. Sodassa kivan polttamisella oli voimakas uskonnollinen merkitys.
Monet kivat hylättiin, kun kuivuus ajoi intiaanit pois alueelta. Kivojen rakentajina pidetään anasazeja.
Kivat, Chacon kanjoni.
Kinneyn piirikunta

Kinneyn piirikunta (engl. Kinney County) on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Vuoden 2020 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 3 129. Piirikunnan hallintokeskus ja väkiluvultaan suurin kunta on Brackettvillen kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1874.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kinneyn piirikunta Wikimedia Commonsissa