stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sanna Immanen
Teokset > Suomennokset

Länsi-Viron saaret : matkaopas, Huma 2001. Teksti: Urve Kirss. ISBN 9985898583.
Tallinn : pääkaupunki kalkkikivirannalla, Oomen 2003. Teksti: Mart Aru. ISBN 9985785835.
Läänemaa, Oomen 2003. Teksti: Kaire Reiljan. ISBN 9949100585.
Viron Suomen-suurlähetystö, Viron Suomen-suurlähetystö, 2003. Toim. Kattri-Helina Raba, esipuhe: Matti Maasikas. ISBN 9949102847.
Muhu, Saarenmaa, Hiidenmaa, Oomen 2005. Teksti: Kadri Tüür, Bruno Pao, Anu Pallas. ISBN 9985962052.
Kuressaare, Oomen 2005. Teksti: Urve Kirss, Tiina Sepp. ISBN 998596201X.
Pärnu : kesäpääkaupunki & maakunta, Oomen 2008. Teksti: Hanna Miller. ISBN 9789985972588.
Leonhard Lapin : merkit ja tyhjyys = signs and void, Hämeenlinnan taidemuseo 2009. Teksti: Leonhard Lapin. ISBN 9789529556649.
Viron historia kuvina, Eesti Instituut 2009. Teksti: Priit Raudkivi ja Viro-instituutti. ISBN 9789985992180.
Kaiken takana oli pelko, WSOY 2009. Toim. Imbi Paju ja Sofi Oksanen (3 artikkelisuomennosta). ISBN 9789510351116.
Viron kieli, Eesti Instituut 2010. Teksti: Urmas Sutrop. ISBN 9789985999455.
Suomenlahden sisaret : kun katsoo toisen tuskaa, Like 2011. Teksti: Imbi Paju. ISBN 9789520103972.
Sillamäen kärsimysnäytelmä, Moreeni 2013. Teksti: Andrei Hvostov. ISBN 9789522541482.
Muotitalo, Moreeni 2014. Teksti: Maimu Berg. ISBN 9789522542045.
Teokset > Toimittajana

Estofiilis! : kirja Virosta ja sen ystävistä, Suomen Viro-yhdistysten liitto : Virolaisen kulttuurin ystävät Virkku, 2011. Toimittaja yhdessä Terhi Pääskylä-Malmströmin kanssa. ISBN 9789529288526.
Nippernaati 1, © Kirjailijat, suomentajat ja Viro-instituutti, 2015. Päätoimittaja Sanna Immanen. ISSN 2343-1105, ISSN 2343-2527 (verkkojulkaisu)
Nippernaati 2, (tekeillä, ilmestyy 2016). Päätoimittaja Sanna Immanen.
Aiheesta muualla

Sanna Immanen Kääntöpiirin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Immanen, Sanna: Kirjallista käsityötä ja kulttuurin lähituotteita. Pulloposti, 11.12.2014, nro 45.  Centrum Balticum. Artikkelin verkkoversio. (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF
Emma Stone

| Emma Stone |
| --- | --- |
 Emma Stone New Yorkin elokuvajuhlilla 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Emily Jean Stone
Syntynyt: 6. marraskuuta 1988 (ikä 36) Scotts­dale, Arizona, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, elokuvatuottaja
Puoliso:  Dave McCary (vih. 2020)
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  2004–
Merkittävät roolit:   Easy A  Piiat  Bird­man  La La Land  The Favourite  Poor Things 
Palkinnot
  Parhaan nais­pääosan Oscar  2016 La La Land  2023 Poor Things  katso lisää  
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Emily Jean ”Emma” Stone (s. 6. marraskuuta 1988 Scotts­dale, Arizona) on yhdys­valtalainen kahdella Oscarilla palkittu näyttelijä ja elokuvatuottaja. Monet media­julkaisut pitävät häntä yhtenä suku­polvensa lahjakkaimmista nais­näyttelijöistä. Stonea pidetään myös pidetään tyyli-ikonina; hänen tunnusmerkkeinään on pidetty hänen hiuksiaan, silmiään sekä käheää ääntään.
Stone aloitti uransa muutamilla televisio­rooleilla sekä sivu­rooleilla elo­kuvissa kuten Superbad (2007) ja Zombieland (2009). Ensimmäinen pää­rooli hänellä oli vuoden 2010 komedia­elo­kuvassa Easy A (2010), josta hän sai Golden Globe -ehdokkuuden. 2010-luvulla Stone on näytellyt muun muassa elo­kuvissa Hölmö hullu rakkaus (2011) ja Piiat (2011) sekä esittänyt Gwen Stacya elo­kuvissa The Amazing Spider-Man (2012) ja The Amazing Spider-Man 2 (2014).
Vuonna 2014 Stone näytteli elo­kuvissa Magic in the Moonlight ja Bird­man, joista jälkimmäisestä hän sai parhaan nais­sivuosan Oscar-ehdokkuuden. Samana vuonna hän esiintyi ensimmäistä kertaa Broad­wayllä musikaalissa Cabaret. Vuonna 2016 Stone näytteli musikaali­elo­kuvassa La La Land, josta hänet palkittiin parhaan nais­pää­osan Oscarilla ja Golden Globella.
Vuonna 2018 Stone näytteli draama­komediassa The Favourite, josta hän sai parhaan nais­sivu­osan Oscar-ehdokkuuden. Stone palkittiin uransa toisella Golden Globella ja Oscarilla roolistaan elokuvassa Poor Things (2023).
Vuonna 2017 Time nimesi Stonen yhdeksi maailman sadasta vaikutus­valtaisimmasta henkilöistä.
Lapsuus ja nuoruus

Emma Stone syntyi Yhdys­valtain Arizonan osa­valtion Scotts­dalessa 6. marras­kuuta 1988 Jeff ja Krista (o.s. Yeager) Stonelle. Hänen vanhempansa omistavat Camel­back-golfklubin, jonka tiluksilla Stone asui 12-vuotiaasta lähtien. Hänellä on kaksi vuotta nuorempi veli. Hänen isänsä isä Conrad Ost­berg Stone oli ruotsalais­sukuinen, jonka alku­peräinen suku­nimi Sten käännettiin englanniksi perheen muuttaessa Yhdys­valtoihin Ellis Islandin kautta. Hän on myös Pennsylvanian hollantilaista (saksalaista), englantilaista, skotlantilaista ja irlantilaista suku­juurta.
Stone kävi Sequoyan ja Cocopahin perus­koulua kuusi vuotta, jonka jälkeen hän oli koti­opetuksessa kaksi vuotta. Tuona aikana Stone esiintyi Valley Youth Theatre -teatterissa 16 näytelmässä, joihin lukeutui Todellinen prinsessa, Liisa Ihme­maassa ja Joseph and the Amazing Techni­color Dream­coat. Lisäksi hän esiintyi teatterin improvisaatio­ryhmässä. Hän sai myös opetusta näyttelemiseen paikalliselta näyttely­opettajalta, jolla oli suhteita Hollywoodiin. Stone kävi yhden luku­kauden verran tyttöjen katolista high schoolia, mutta hänet kasvatettiin luterilaiseksi. Hän esitti tekemänsä PowerPoint-esityksen avulla vanhemmilleen ajatuksen muutosta näyttelijäksi Kaliforniaan. Stone muuttikin 15-vuotiaana Los Angelesiin äitinsä kanssa ja aloitti taas koti­koulun. Tuona aikana Stone kävi kertomansa mukaan koe-esiintymässä kaikkiin tuolloin alkaviin Disney Channel -sarjoihin, muttei saanut yhtäkään roolia. Koe-esiintymisten välillä Stone suoritti lukion internet-kursseja ja työskenteli osa-aikaisena koiran­herkku­leipomossa.
Stone on kertonut osaavansa HTML-kuvaus­kieltä ja harrastaneensa nuorempana verkkosivujen suunnittelua.
Ura

Uransa alussa Stone vieraili muutamissa televisio­sarjoissa ja esiintyi sivu­roolissa mini­sarjassa Drive vuonna 2007. Ensimmäisissä televisio­rooleissaan hän käytti nimeä Riley Stone. Hän aloitti elo­kuva­uransa esiintymällä sivu­rooleissa elo­kuvissa Superbad (2007), The House Bunny (2008) ja Zombieland (2009), kunnes sai pääosan komedia­elo­kuvasta Easy A (2010), josta hän sai Golden Globe -ehdokkuuden. 2010-luvulla Stone on näytellyt elo­kuvissa Hölmö hullu rakkaus (2011) ja Piiat (2011) sekä esittänyt Gwen Stacya elo­kuvissa The Amazing Spider-Man (2012) ja The Amazing Spider-Man 2 (2014).
Vuonna 2014 Stone näytteli Woody Allenin ohjaamassa romanttisessa komedia­elo­kuvassa Magic in the Moonlight ja Alejandro González Iñárritun ohjaamassa elo­kuvassa Bird­man, josta hän oli ehdolla parhaan nais­sivu­osan Oscariin. Marras­kuussa 2014 hän esiintyi Broad­wayllä ensi kertaa musikaalissa Cabaret. Vuonna 2016 Stone näytteli Damien Chazellen ohjaamassa romanttisessa draama­komediassa La La Land vasta­näyttelijänään Ryan Gosling. Elokuva sai erin­omaisen vastaan­oton Venetsian elo­kuva­juhlilla, jossa Stone palkittiin Mia Dolanin roolistaan parhaan nais­pääosan palkinnolla. Hänet palkittiin roolistaan myös parhaan nais­pääosan Oscarilla ja Golden Globella.
Vuonna 2017 Stone näytteli elämä­kerrallisessa draama­elo­kuvassa Battle of Sexes, josta hän Golden Globe -ehdokkuuden. Vuonna 2018 Stone ja Rachel Weisz tähdittivät Giórgos Lánthimoksen historiallista draama­komedia­elo­kuvaa The Favourite, josta Stone sai parhaan nais­sivu­osan Oscar-­ehdokkuuden. Samana vuonna Stone tähditti Cary Joji Fukunagan ohjaamaa minisarjaa Maniac yhdessä Jonah Hillin kanssa. Vuonna 2019 Stone uusi Wichitan roolin elo­kuvassa Zombieland: Double Tap, joka tuotti maailman­laajuisesti 122 miljoonaa dollaria.
Vuonna 2021 Stone näytteli Cruella de Viliä rikos­komedia­elo­kuvassa Cruella, joka perustuu Cruella de Vilin hahmoon vuoden 1961 animaatio­elo­kuvassa 101 dalmatialaista. Vuonna 2020 Stone ja hänen aviomiehensä, Dave McCary, perustivat tuotantoyhtiön Fruit Tree. Fruit Treen ensimmäinen projekti, indie-elokuva When You Finish Saving the World sai ensi-iltansa vuonna 2022.
Stone jatkoi yhteistyötään Giórgos Lánthimoksen kanssa, kun hän tähditti lyhytelokuvaa Bleat (2022) ja tieteisfantasiakomediaa Poor Things (2023). Poor Thingsin roolistaan Stone sai ylistystä sekä toisen parhaan naispääosan Oscar- ja Golden Globe -palkintonsa. Samana vuonna Stone tähditti satiirista komediasarjaa The Curse, josta hän myös sai Golden Globe -ehdokkuuden.
Sundancen elokuvajuhlilla 2024 ensi-iltansa sai kaksi Fruit Treen tuottamaa elokuvaa; kauhuelokuva I Saw the TV Glow ja draamakomedia A Real Pain. Stone jatkoi yhteistyötään Lanthimoksen kanssa episodielokuvassa Kinds of Kindness, joka sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 2024. Hän myös tulee tähdittämään Ari Asterin lännenelokuvaa Eddington sekä Lanthimoksen scifi-komediaa Bugonia.
Yksityiselämä

Vuonna 2010 The Amazing Spider-Man -elokuvan kuvauksien aikana Stone seurusteli vasta­näyttelijänsä Andrew Garfieldin kanssa. Heidän eronsa tuli julki vuonna 2015. Ennen Garfieldia Stone oli noin kaksi vuotta parisuhteessa Kieran Culkinin kanssa.
Stone on ollut pari­suhteessa Saturday Night Live -ohjaaja Dave McCaryn kanssa vuodesta 2017 lähtien. He kihlautuivat joulu­kuussa 2019 ja seuraavana vuonna he menivät naimisiin. Maalis­kuussa 2021 he saivat tyttö­lapsen.
Stone kärsii astmasta, jonka hän huomasi kuvatessaan Easy A -elokuvaa.
Filmografia

Superbad (2007)
Zombieland (2009)
Easy A (2010)
Hölmö hullu rakkaus (2010)
Piiat (2011)
The Amazing Spider-Man (2012)
The Amazing Spider-Man 2 (2014)
Birdman (2014)
La La Land (2016)
The Favourite (2018)
Zombieland: Double Tap (2019)
Cruella (2021)
Poor Things (2023)
Kinds of Kindness (2024)
Teatteri

Cabaret, Sally Bowles (2014–2015, Studio 54)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emma Stone Wikimedia Commonsissa
Emma Stone Box Office Mojossa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef 
Emma Stone Mill Valleyssä, Kaliforniassa vuonna 2016.
Emma Stone Maniacin ensi-illassa vuonna 2018.
Ilves-Hockey

Ilves-Hockey Oy on jääkiekon SM-liigassa pelaavan Tampereen Ilveksen ja seuran A-juniorijoukkueen taustayhtiö sekä SM-liigan yksi osakas. Osakeyhtiö perustettiin kesäkuussa 2000. Tampereen Ilveksen muuta lajitoimintaa ja juniorityötä pyöritetään lähinnä emoseura Ilves ry:n alla. Yhtiön suurimpiin omistajiin kuuluvat muun muassa Ilves ry, Tuukka Rask, Pekka Kantonen, Hannu Meskanen, Risto Jalo, Petri Hietanen, Jyrki Seppä, Antti Nurmikolu, Markku Pekkola, Jyrki Lumme ja Janne Virtanen.
Historia > Yhdistyksestä osakeyhtiöksi

Osakeyhtiön perustaminen sijoittuu ajankohtaan, jolloin jääkiekon SM-liigan joukkueet muuttivat toimintaansa osakeyhtiömuotoiseksi. Edustusjoukkuetoimintaa oli useimmilla paikkakunnilla pyöritetty aiemmin yhdistysmuotoisena joko osana tai erillään emoseurojen muusta toiminnasta. Pääsarjatason jääkiekko oli 1990-luvulla muuttunut entistä enemmän ammattimaiseksi liiketoiminnaksi, jonka pyörittämiseen yhdistys ei ollut enää tarkoituksenmukainen yhtiömuoto.
Ilveksen SM-liigajoukkue oli eriytynyt jo vuonna 1981 emoseura Ilves ry:stä Liiga-Ilves ry-nimiseen yhdistykseen. Myös 1970-luvulla toiminta oli jonkin aikaa eriytetty emoseurasta Ilves-Markkinointi ry:n vastatessa vuosina 1972–1979 edustusjoukkueen toiminnasta. Liiga-Ilves ry:n toiminta muuttui osakeyhtiömuotoiseksi kesäkuussa 2000, kun tuore osakeyhtiö otti yhdistyksen vastuut ja velat hoidettavakseen. SM-liiga myönsikin Ilves-Hockey Oy:lle 1. kesäkuuta 2000 liigapaikan vain toistaiseksi ja pysyvän paikan saavuttamisen ehtona oli vanhan yhdistyksen velvoitteiden hoitaminen.
1990-luvun lopulla SM-liigan mestaruutta kalliilla joukkueella tavoitelleelle Ilvekselle oli kertynyt muun muassa lähes kahden miljoonan markan edestä maksamattomia urheilijaturvamaksuja vakuutusyhtiö Pohjolalle sekä usean miljoonan markan verovelka, kun Suomen verottajan tulkinta ulkomaalaisten henkilöstöyritysten kautta palkattujen pelaajien ja päävalmentajan palkoista johti mittaviin jälkiveroihin.
Historia > Osakeyhtiön aikakausi

Ilves-Hockey Oy:n ensimmäiset vuodet kuluivat seuran taloutta tervehdyttäessä ja vanhoja velkoja maksaessa. Liiga-Ilves ry:n selvitysmiehestä osakeyhtiön hallituksen puheenjohtajaksi muuttunut Jouni Jääskeläinen ja yhtiön toimitusjohtaja Risto Jalo tekivät valtavan työn seuran taloustilanteen kartoittamisessa, kulujen karsimisessa, velkojen järjestelyssä sekä maksujen hoitamisessa. Vuonna 2001 Ilves-Hockey Oy sai verottajalta todistuksen vanhojen verovastuiden suorittamisesta. Saman vuoden toukokuussa yhtiössä tehtiin niin sanottu toukokuun sopimus, jossa sovittiin muun muassa pääomistaja Manngardin useaan otteeseen lainaaman lisärahoituksen takaisinmaksusta. Sittemmin Manngard on joutunut vahvistamaan osakeyhtiön kassaa uudelleen omalla varallisuudellaan.
Haastavasta lähtötilanteesta selviydyttyään Ilves kuului seuraavilla kausilla enimmäkseen SM-liigan keskikastiin niin urheilullisessa kuin taloudellisessakin mielessä. Ilves-Hockeyn tulos pysyi muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta maltillisesti voitollisena. Vuosikymmenen lopulla joukkueen taloudellinen ja urheilullinen tulos lähtivät kuitenkin syöksyyn. 2008–2009 oli ensimmäisen kausi, kun joukkue epäonnistui budjetoinnissa isosti tuloksen jäädessä yli puoli miljoonaa tappiolliseksi. Saman suuruusluokan tappioita tuli sittemmin lisää kolmena perättäisenä vuonna ja samaan aikaan Ilves karsi yhtä kevättä lukuun ottamatta joka kaudella sarjapaikastaan. Kaudella 2012–13 seura sai kohennettua hieman tulostaan, joka jäi kuitenkin edelleen lähes 300 000 euroa tappiolliseksi.
Syksyllä 2012 valittu hallitus ja toimitusjohtaja tekivät koko talven töitä uusien omistajajärjestelyjen eteen ja lopulta 29. heinäkuuta 2013 ilmoitettiinkin, että Vincent Manngard oli allekirjoittanut esisopimuksen Ilves-Hockey Oy:n osakeomistuksensa siirtymisestä Marko Sjöblomille kuuden kuukauden siirtymäajalla. Sjöblom otti välittömästi näkyvän roolin Ilveksen toiminnassa, mutta 14. lokakuuta 2013 ilmoitettiin Manngardin purkaneen esisopimuksen hallituksen suosituksesta. Samalla tiedotettiin, että hallituksen tueksi muodostettava strategiaryhmä auttaa omistusjärjestelyiden valmistelussa uudelta pohjalta.
7. helmikuuta 2017 Manngard myi Ilves-Hockey Oy:n osake enemmistön yhdellä eurolla Ilves ry:lle. Osana omistusjärjestelyjä hän antoi anteeksi velkoja 930 000 euron edestä ja tämän jälkeen seura toteutti osakeannin, jossa merkittiin osakkeita 1 723190 eurolla ja uusia osakkeita merkittin 344.638 kappaletta. Uusia omistajia ovat muun muassa Risto Jalo, Petri Hietanen ja Tuukka Rask.
23.kesäkuuta 2023 Ilves tiedotti tilikauden ennätystuloksesta, joka oli 2 214000 euroa.
4000 Ilveksen osaketta huutokaupattiin maaliskuussa 2024 hintaan 16,405 euroa
Ilves-Hockey Oy:n toimitusjohtajat ja hallituksen puheenjohtajat

Ilves-Hockey Oy:n hallitus oli perustamisestaan asti huhtikuulle 2010 alkuperäisessä kolmihenkisessä kokoonpanossa:
Jouni Jääskeläinen pj, Vincent Manngard, Erkki Lagerstam. Sittemmin kokoonpano on vaihdellut voimakkaasti joukkueen painiessa sekä urheilullisten että taloudellisten ongelmien kanssa, jonka myötä Ilves-Hockey Oy oli päätyä konkurssiin 2017.
Ilves-Hockey Oy:n tulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Tilikausi | Tulos | Liikevaihto | Sarjasijoitus |
| 2000-01 | 680 000 mk | 18,3 mmk | 3. |
| 2001-02 | voitollinen |  | 7. |
| 2002-03 | 23 715 € | 3,60 m€ | 13. |
| 2003-04 | -3 000 € |  | 6. |
| 2004-05 | 2 800 € | 3,65 m€ | 7. |
| 2005-06 | 73 000 € | 3,90 m€ | 6. |
| 2006-07 | 20 000 € |  | 7. |
| 2007-08 | 1 000 € | 4,72 m€ | 8. |
| 2008-09 | -545 000 € | 4,77 m€ | 10. |
| 2009-10 | -576 000 € | 4,43 m€ | 14. |
| 2010-11 | -514 000 € | 4,62 m€ | 8. |
| 2011-12 | -450 700 € | 5,13 m€ | 14. |
| 2012-13 | -271 393 € | 4,90 m€ | 14. |
| 2021-22 | 2 222 000 € | 11,11 m€ | 3. |
| 2022-23 | 1 208 000 € | 14,67 m€ | 3. |
| 2023-24 | 16 000 € | 14,49 m€ | 5. |
Imagine (John Lennonin kappale)

| ”Imagine” John Lennon |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Imagine
 Julkaistu: 11. lokakuuta 1971
 Tuottaja(t): Phil Spector, John Lennon ja Yoko Ono
 Tyylilaji: soft rock, pop
 Kesto: 03.04
 Levy-yhtiö: Parlophone
John Lennonin muut singlet
| ”Power to the People” 1971 | ”Imagine” 1971 | ”Happy Xmas (War Is Over)” 1971 |
Imagine on John Lennonin säveltämä ja yhdessä vaimonsa Yoko Onon kanssa sanoittama kappale vuodelta 1971. Kappale on Lennonin albumin Imagine avausraita. Rauhasta ja veljeydestä haaveileva "Imagine" on yksi Lennonin tunnetuimmista lauluista, ja sitä esitetään edelleen runsaasti Lennonin kuoleman jälkeenkin.
Teemat

"Imaginen" säveltäjäksi ja sanoittajaksi merkittiin alun perin vain Lennon. Haastattelussa hän kuitenkin sanoi, että Yoko Ono vaikutti niin paljon sanoitukseen, että hänet olisi pitänyt merkitä toiseksi tekijäksi, ja 2017 näin tapahtui.
"Imaginessa" Lennon kehottaa kuvittelemaan (engl. imagine) maailmaa, jossa ei ole taivasta, helvettiä, valtioita tai uskontoa, eli ei mitään minkä puolesta tappaa tai kuolla, eikä myöskään omistusta ja syytä ahneuteen tai nälkään. Niiden sijaan ihmiset eläisivät tätä päivää rauhassa ja veljeydessä, jakaen kaiken maailmassa.
Lennon kertoi saaneensa kappaleen tekoon inspiraation saamastaan kristillisestä rukouskirjasta ja positiivisen rukouksen käsitteestä, jonka mukaan hyvän asian kuvitteleminen voi tehdä siitä toden. Kappale sai vaikutteita myös kommunistisesta liikkeestä – "Imagine" on Lennonin mukaan "käytännössä kommunistinen manifesti" ja laulun kuvaamien ihanteiden yhteydet kommunismiin ovat tarkoituksellisia. Lennon myös kuvasi kappaletta suklaakuorrutetuksi versioksi aikaisemmasta kappaleestaan ”Working Class Hero”.
Haastattelussa Playboy-lehteen laulusta John Lennon kertoi että Maailmankirkko otti häneen yhteyttä ja kysyi voisiko kohdan "Imagine no religion" vaihtaa muotoon "Imagine one religion". Lennonin mukaan "se näytti hänelle etteivät he ymmärtäneet siitä mitään, se olisi pilannut koko laulun tarkoituksen, koko idean".
Video

Kappaleen musiikkivideo on yksi tunnetuimpia 1970-luvun musiikkivideoita. Siinä John ja Yoko Ono kävelevät puutarhan läpi suureen valkoiseen taloon, jonka oven yläpuolella on teksti "This is not here". Sisällä Lennon soittaa valkoista flyygeliä ja laulaa katsoen kameraan: ”Imagine all the people, living life in peace”. Videossa myös valkoiseen pukeutunut Yoko Ono avaa ikkunoita täysin valkoisessa huoneessa ja istuutuu hänen viereensä. Lopussa Yoko katsoo Johniin ja kun John lopettaa soittamisen, he suutelevat.
Menestys ja jälkimaine

Kappale nousi julkaisunsa jälkeen Yhdysvaltain singlelistan sijalle kuusi ja Britannian singlelistan sijalle kolme. Lennonin kuoltua vuonna 1980 kappale nousi listaykköseksi. Kappale äänestettiin Isossa-Britanniassa vuosituhannen vaihteessa kaikkien aikojen suosituimmaksi lauluksi.
Lennon ja Ono käyttivät "Imaginea" monesti hyödykseen omissa rauhankampanjoissaan, eikä se loppunut Lennonin kuoleman jälkeenkään. Laulua lauletaan ja siteerataan monenlaisissa yhteyksissä.  Vuoden 1996 kesäolympialaista lähtien "Imaginea" on laulettu useissa olympialaisten avajais- ja päätösseremonioissa.
Yhdysvalloissa on New Yorkin keskuspuistoon tehty Lennonille omistettu Imagine-ympyrä.
Kritiikki

"Imaginen" sanoitusta on joskus arvosteltu tekopyhäksi. Brittiläinen muusikko Elvis Costello kutsui "Imaginea" yhdeksi Lennonin huonoimmista lauluista ja sanoi omassa laulussaan "The Other Side of Summer", että "oliko se miljonääri, joka sanoi: 'kuvitelkaa, ettei ole omistuksia'"? Myös "Imaginen" videon kuvauspaikka, Lennonin omistama valtava kartano, on nähty ristiriitaisena kappaleen sanoman kanssa. Myöhemmin Lennon alkoikin itse laulaa mainitussa kohdassa "mahdammeko pystyä" eikä enää "mahdatteko pystyä". Lisäksi Lennonin oma väkivaltainen menneisyys on nähty ironiseksi kappaleen rauhansanoman rinnalla.
Kappaleen uskonnonvastaisuus ja kehotus kuvitella ettei taivasta ole olemassa on suututtanut joitain amerikkalaisia kristillisiä johtajia.
Cover-versiot

Kappaleesta on myös tehty paljon cover-versioita. Ympäri maailmaa Imaginea ovat tulkinneet muun muassa Joan Baez, Madonna, Khaled, Guns N' Roses, The Shadows Connie Talbot, Emeli Sandé ja Neil Young. Khaledin versio on kuitenkin sanoituksiltaan osittain arabiankielinen.
Kuvankaappaus "Imagine"-musiikkivideosta.
Integral Satcom Initiative

Integral Satcom Initiative (ISI) on eurooppalainen tutkimusyhteisö, joka pyrkii koordinoimaan satelliittitietoliikenteen teknistä tutkimusta. Suomeksi se on "integroitu tietoliikennesatelliittialoite". ISI on eräs Euroopan komission 7. puiteohjelmassa luoma teknologiayhteisö.
Sen toiminta alkoi 19. kesäkuuta 2005.
Aiheesta muualla

Integral Satcom Initiative-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Integral Satcom Initiative
Enrico Del Re and Marina Ruggieri, ISI — The Integral SatCom Initiative Towards FP7, in Satellite Communications and Navigation Systems, Springer US, ISBN 978-0-387-47522-6
Naëmi Ingman-Starck

Naëmi Ingman-Starck suunnilleen vuonna 1915.
Naëmi Ingman-Starck (4. heinäkuuta 1855 Ristiina – 24. huhtikuuta 1932 Sortavala) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano) sekä laulun- ja pianonsoitonopettaja.
Ingman-Starckin vanhemmat olivat Padasjoen kirkkoherra Magnus Ingman (1819–1868) ja Antoinette Kristina Åberg (1829–1866). Hän oli naimisissa vuodesta 1883 piirilääkäri Werner Starckin kanssa.
Naëmi Ingman-Starck opiskeli Helsingissä ja Tukholmassa ja sen jälkeen vielä kolme vuotta 1873–1876 Pariisissa laulunopettaja Jean Masset’n konservatorioluokalla. Hän lauloi vuosina 1876–1879 Suomalaisen teatterin lauluosastossa useita merkittäviä osia. Myöhemmin hän piti konsertteja ja toimi laulupedagogina. Hän oli Sortavalan lyseon laulunopettajana 1899–1926 ja Sortavalan opettajaseminaarin pianonsoiton- ja laulunopettajana vuodesta 1905 lähtien.
Muistelmat

Starck, Naëmi: Laulajattaren muistelmia. Suomentanut Eliel Wartiainen. WSOY, 1928.
Aiheesta muualla

Muutamia kesäisiä päiviä Ranskan Angoulêmessä. Laulajatar Naëmi Ingman-Starckin muistiinpanoista, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 24.12.1933, nro 52, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Neitosen matkahaaveiluja... Naëmi Ingman-Starckin jälkeenjättämistä muistelmista. Naëmi Ingman oli Suomalaisen Oopperan laulajattaria vv. 1877-80, Helsingin Sanomat, 12.08.1934, nro 214, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Laulajattaren muistelmia, Suomen Kuvalehti, 19.12.1935, nro 51-52, s. 40, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz