stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
13. Waffen-SS-vuoristodivisioona Handschar
Komentajat

SS-Gruppenführer Artur Phleps (– 13. helmikuuta 1943)
SS-Standartenführer Herbert Von Obwurzer (9. maaliskuuta 1943 – 1. elokuuta 1943)
SS-Brigadeführer ja Waffen-SS-Generalmajor Karl-Gustav Sauberzweig (1. elokuuta 1943 – 1. kesäkuuta 1944)
SS-Brigadeführer ja Waffen-SS-Generalmajor Desiderius Hampel (1. kesäkuuta 1944 – 8. toukokuuta 1945)
Kokoonpano

27. Waffen SS:n vuoristojalkaväkirykmentti (1. kroatialainen)
28. Waffen SS:n vuoristojalkaväkirykmentti (2. kroatialainen)
13. SS-vuoristotykistörykmentti
13. SS-vuoristotiedustelupataljoona
13. SS-panssarijääkäripataljoona
13. SS-vuoristopioneeripataljoona
13. SS-ilmatorjuntapataljoona
13. SS-vuoristoviestipataljoona Mountain Signals Battalion
13. SS-divisioonan huoltopataljoona SS Division
13. SS-kuljetuspataljoona
13. SS-lääkintäpataljoona
13. SS-varapataljoona
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 13. Waffen-SS-vuoristodivisioona Handschar Wikimedia Commonsissa
Handscharin sotilaita lukemassa opasta Islam ja juutalaisuus, 1943.
Lilli Alanen

Lilli Kristina Alanen (o.s. Gullichsen; 16. lokakuuta 1941 Pori – 22. lokakuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen filosofi ja filosofian historian professori. Hän työskenteli Uppsalan yliopiston filosofian laitoksessa Ruotsissa vuodesta 1998 eläkkeelle jäämiseensä saakka, ja sen jälkeen hän työskenteli osan vuotta vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Hän erikoistui paitsi filosofian historiaan – erityisesti René Descartesiin ja David Humeen – myös feministiseen filosofiaan.
Alanen väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1982. Ennen siirtymistään Uppsalaan hän toimi tutkijana Helsingissä. Descartesin mielenfilosofiaa käsittelevässä teoksessaan Descartes’s Concept of Mind (2003) Alanen noudattaa historiallista lähestymistapaa ja tarkastelee Descartesin edeltäjiä ja hänen mielenfilosofiansa kehitystä. Alanen osoittaa, että sillä, kuinka Descartes pohti ruumiin ja mielen suhdetta, on paljon laajempia seurauksia kuin Descartesiin yleensä liitetty kartesiolainen dualismi antaa ymmärtää.
Alanen oli Academia Europæan jäsen vuodesta 2010. Hän oli myös Suomen Tiedeseuran jäsen.
Alanen on taidevaikuttaja Maire Gullichsenin ja vuorineuvos Harry Gullichsenin tytär sekä professoreiden Johan Gullichsenin ja Kristian Gullichsenin sisar. Alanen toimitti Maire Gullichsenin muistelmat Sateenkaaren värejä, tummia sävyjä yhdessä Cita Reuterin kanssa.
Julkaisuja

Maire Gullichsen: Sateenkaaren värejä, tummia sävyjä: Muistoja vuosilta 1907–1928.  ((Regnbågsfärger, mörka stänk, 2008.) Toimittaneet Cita Reuter ja Lilli Alanen. Suomentanut Raija Rintamäki)  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5730-2
Lilli Alanen: Descartes’s Concept of Mind.  Cambridge (Mass.):  Harvard University Press, 2003.  ISBN 0-674-01043-4  (englanniksi)
Lilli Alanen & Charlotte Witt (toim.): Feminist Reflections on the History of Philosophy.  Kluwer Academic Publishers, Dordrecht 2004. ISBN 1-4020-2488-6
Lilli Alanen & Sara Heinämaa & Thomas Wallgren (toim.): Commonality and Particularity in Ethics.  Macmillan, Basingstoke 1997. ISBN 0-333-68838-4
Lilli Alanen & Leila Haaparanta & Terhi Lumme (toim.): Nainen, järki ja ihmisarvo: Esseitä filosofian klassikoiden naiskäsityksistä. WSOY, Helsinki 1985. ISBN 951-0-13145-8
Esa Saarinen & Lilli Alanen & Ilkka Niiniluoto (toim.): Rakkauden filosofia. WSOY, Helsinki 1984. ISBN 951-0-12168-1
Lilli Alanen & Terhi Lumme & Leila Taiminen (toim.): Huippuluokan tutkielmia: Esa Saarisen 30-vuotispäivän kunniaksi. Helsingin yliopisto, Helsinki 1983. ISBN 951-45-3047-0
Lilli Alanen: Studies in Cartesian epistemology and philosophy of mind. Diss. Helsinki, Suomen Filosofinen Yhdistys 1982. ISBN 951-95054-6-6
Aiheesta muualla

Lilli Alanen. (Arkistoitu – Internet Archive) Uppsalan yliopisto (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  PhilPeople 
Muut:  IdRef
Ajolähtö (elokuva)

| Ajolähtö |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Mikko Niskanen
Käsikirjoittaja:  Mikko Niskanen Matti Ijäs
Tuottaja:  Mikko Niskanen
Säveltäjä:  Mikko Alatalo Masi Luoma Harri Rinne
Kuvaaja:  Henrik Paersch
Leikkaaja:  Tuula Mehtonen
Pääosat:  Tero Niva Heikki Paavilainen Timo Torikka
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  National-Filmi
Ensi-ilta:  5. helmikuuta 1982
Kesto:  109 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  2 477 062 mk
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ajolähtö on Mikko Niskasen ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1982.
Taina (Sanna Majanlahti) matkalla tapaamaan Pyryä.
Elokuva kertoo kolmen pohjoisesta Keski-Suomesta kotoisin olevan nuorukaisen yrityksistä saada ote elämästään. Kukin janoaa paikkaansa, jolle rakentaa loppuelämän kauniit päivät, kuten Mikko Alatalo laulaa elokuvan teemasävelmässä. Kotiseutu tarjoaa kuitenkin vain niukasti toimeentulomahdollisuuksia, niinpä poismuutto jää ainoaksi vaihtoehdoksi. Tyyliltään Ajolähtö on puolidokumentaarinen, kuten Mikko Niskasen useat muutkin ohjaustyöt. Elokuva sai parhaan ohjaajan ja parhaan kuvaajan Jussi-palkinnon 1982. Elokuvateattereissa Ajolähtö sai noin 175 000 katsojaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tero Niva  | … |  Late, Lauri Koivisto   |
|  Heikki Paavilainen  | … |  Pyry Kinnunen   |
|  Timo Torikka  | … |  Juuso Tammilehto   |
|  Sanna Majanlahti  | … |  Taina   |
|  Veikko Tiitinen  | … |  Pyryn isä   |
|  Paavo Pentikäinen  | … |  Pena, Pyryn isoveli    |
|  Tuulikki Kuorikoski  | … |  Lissu, Penan puoliso    |
|  Kauko Hynninen  | … |  Laten isä   |
|  Anita Väisänen  | … |  Laten äitipuoli   |
|  Lis Laviola  | … |  Mari   |
|  Vesa Vierikko  | … |  Ilpo Välikangas   |
|  Mikko Niskanen  | … |  Aaro, työnjohtaja    |
|  Leena Uotila  | … |  Tuula, Aaron aviopuoliso    |
|  Vesa Veijalainen  | … |  hovimestari   |
Kuvausajat ja -paikat

Ajolähtö kuvattiin 27. huhtikuuta – 17. heinäkuuta 1981. Kuvauspaikkoja olivat muun muassa Santahaminan varuskunta ja Viitasaari, Konginkangas sekä Pihtipudas. Elokuvaa kuvattiin myös Hangon Koverharissa ja Lappohjan baarissa. Maatalouskoulun kohtaukset kuvattiin Tarvaalan maatalousoppilaitoksessa Saarijärvellä. Lopun merenrantakohtaus otettiin Hangon Lappohjassa Etnan rannassa. Ruotsin osuudet kuvattiin Göteborgissa ja Norjan osuudet Stavangerissa.
Musiikki

Ajolähdön musiikkikappaleet laulaa Mikko Alatalo. Elokuvan sävelmiä on julkaistu muun muassa Siirtosuomalaisen laulut -trilogian albumilla III tasavallan vieraana (1982). Sävelmät Ajolähtö, Isänmaan toivot ja Jolsa jätkä ovat Alatalon ja Harri Rinteen käsialaa. Elokuvassa kuullaan diegeettisenä musiikkina muun muassa uuden aallon rockia Pihtiputaan Saapasjalkarockissa, joka 1980-luvun alussa oli keskeisiä suomalaisia rockfestivaaleja.
Arviot

Ajolähtö sai aikalaiskriitikoilta suopean vastaanoton. Keskisuomalainen: "Niskanen on jälleen tehnyt kotimaiselle elokuvalle suuntaa-antavan työn, sillä hänen uusin filminsä Ajolähtö on ilmiselvä mestariteos, täysin hänen aiemman tuotantonsa helmiin rinnastettavissa oleva elokuva ---." Helsingin Sanomat arvioi: "Tero Nivan suorituksessa on esillä Poikien Vesa-Matti Loiri kuin uudelleen kaksikymmentä vuotta myöhemmin."
Kari Uusitalo valitsi Ajolähdön sadan merkittävän suomalaisen näytelmäelokuvan joukkoon Mitä missä milloin 1990 -kirjassa. Hän kommentoi: "Mikko Niskanen kunnostautuu jälleen nuorison ongelmien kuvaajana."
Elokuva oli Niskasen paluu, sillä ura oli välillä käynyt aallonpohjassa. Niskasen ja Matti Ijäksen käsikirjoittama elokuva hallitsee kriitikon mukaan tyylilajin. Sen lämpö tulee elämän realiteettien kautta. Vierikon rooli saa kriitikolta erityishuomion.
Huomioita

Ajolähtö-elokuvan työnimiä olivat "Rentukan vuosi" ja "Vuosi elämästä". Niskanen uskoi, että 1980-luvun ongelmaksi olisi tullut sijoittaa aikoinaan Ruotsiin muuttaneet suomalaissiirtolaiset takaisin synnyinmaahansa. Synopsiksen kehittelyssä Niskasta avusti kurikkalainen kirjailija Heikki Hemminki, joka näytelmissään on käsitellyt siirtolaisuutta ja maaltamuuttoa. 1980-luvun alun nuorten ja nuorten aikuisten puhetyyli ja elämänmuoto on paljolti Matti Ijäksen hahmotelmaa. Ijäs toimi myös elokuvan apulaisohjaajana.
"Ajolähtö" on pesäpallo-termi. Kyse on vaihtopakosta ajotilanteessa eli "jokaisen juoksijan on päästävä turvaan seuraavalle pesälle tai päästävä lopulliseen ratkaisuun"lähde tarkemmin?.
Elokuva esitettiin televisiossa ensi kerran 4. toukokuuta 1984 ja on esitetty sen jälkeen vuosina 1989, 1992, 2009 (kolmiosaisena sarjana) sekä 2012. Se on julkaistu myös VHS:nä ja myöhemmin DVD:nä.
Aiheesta muualla

Ajolähtö Elonetissä
Suomalaisenelokuvanfestivaali.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Al-Anfal

Al-Anfal (arab. سورة الأنفال‎, suom. Sotasaaliitten suura) on Koraanin kahdeksas suura. Se sisältää 75 jaetta.
Islamilainen tafsir-tulkinta

Islamilaisen Koraanin selityksen mukaan suura 8 laskeutui Muhammedille Medinassa välittömästi Badrin taistelun jälkeen. Suura on saanut nimensä ensimmäisessä jakeessa mainitusta sotasaaliin jaosta. Tämän lisäksi katsotaan, että suuran keskeisenä aiheena on  Badrin taistelu, vaikka suura ei mainitse sitä nimeltä.
Suura määrittelee myös khums-nimellä (viidennes) tunnetun veron.
Muita tulkintoja > Badrin taistelu

Badrin taistelu mainitaan ensimmäisen kerran Ibn Hishamin kirjoittamassa Profeetta Muhammedin elämäkerrassa Sirat Rasul Allah, joka on tehty kaksisataa vuotta oletetun Badrin taistelun jälkeen. Tämän takia jotkut orientalistit pitävät taistelua pelkästään legendana, joka on luotu selittämään Koraanin tiettyjä kohtia.
Sana Badr esiintyy Koraanissa ainoastaan Imranin perheen suurassa (3:123). Muslimien hyväksymässä suomennoksessa (islamopas.com) kohta kuuluu seuraavasti:
Olihan Jumala auttanut teitä Bedrin taistelussa, kun olitte huonommassa asemassa; antakaa siis Jumalalle kunnia, jotta olisitte kiitollisia! Silloin sinä sanoit uskovaisille: »Eikö teille riitä, että Herranne tukee teitä kolmella tuhannella Ylhäältä lähetetyllä enkelillä?
Jaakko Hämeen-Anttilan suomennoksesta (samoin kuin Koraanista) taistelua merkitsevä sana puuttuu, ja kohta kuuluu: "Jumala auttoi teitä Badrissa". Christoph Luxenbergin mukaan ilmaisu "Jumala auttoi teitä Badrissa" on edelleen väärin ja oikea tulkinta olisi "Jumala auttoi teitä taivaallisella avulla" (bi-'idr). Tähän päästään, kun sanaan b-d-r joskus myöhemmin lisätty diakriittinen merkki (äännettä a tarkoittava fatha) poistetaan ja konsonanttiyhdistelmä luetaan syyriaksi eikä arabiaksi. Taivaallisesta avusta todella puhutaankin heti seuraavassa jakeessa: "Herranne lähettää teidän avuksenne 3000 enkeliä".
Käsitys Badrin taistelusta olisi siten saanut alkunsa Koraanin konsonanttikirjoituksen väärintulkinnasta.  Imranin perheen suurassa mainittu b-d-r alettiin tulkita paikannimeksi, ja sen ympärille syntyi tarina "Badrin" taistelusta, jossa uskovia riensi auttamaan 3 000 enkeliä. Luxenbergin tulkinnan mukaan kohdassa puhutaan vain jostain uskovia kohdanneesta ahdingosta yleensä, jolloin heitä auttamaan tuli enkeleitä.

Orientalistit ovat myös jo sata vuotta olleet selvillä siitä, että kuvaus Badrin taistelusta sisältää useita yhtäläisyyksiä Vanhan Testamentin kertomuksiin, joista nähtävästi on poimittu yksityiskohtia.
Aiheesta muualla

Suura 8
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä suura: Al-A’raf | Koraanin suurat | Seuraava suura: At-Tauba |
| Edeltävä suura: Al-A’raf | Al-Anfal | Seuraava suura: At-Tauba |
 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114
Pearl Thuston Brown

Pearl Thuston Brown (n. 1927/1928 Kansas City, Yhdysvallat – 29. elokuuta 2011) oli yhdysvaltalainen jazzlaulaja ja pianisti.
Brownia pidetään Kansas Cityn jazzin suurena nimenä. Hän oli ammattilaulaja 60 vuotta. Hän esiintyi muun muassa Lionel Hamptonin yhtyeessä.
Anna-Liisa Alanko

| Anna-Liisa Alanko |
| --- | --- |
 Anna-Liisa Alanko vuonna 1965.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1935 Hankasalmi
Kuollut: 31. tammikuuta 2018 (83 vuotta) Joensuu
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija
Puoliso:  Voitto Akilles Alanko
Lapset:  Ismo Alanko Ilkka Alanko Petri Alanko Satu Alanko-Rautamaa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anna-Liisa Alanko (o.s. Jääskeläinen; 26. tammikuuta 1935 Hankasalmi – 31. tammikuuta 2018 Joensuu) oli suomalainen kirjailija, lausuntataiteilija ja kulttuurivaikuttaja, joka teki työuransa taideaineiden lehtorina ja Joensuun yliopiston äidinkielen yliassistenttina. Hänelle myönnettiin opetusneuvoksen arvo. Eläkkeelle siirtymisensä jälkeen Alanko julkaisi kymmenen teosta, joihin sisältyy muun muassa runokokoelmia. Väitöskirjansa Alanko teki Immi Hellénin runoista vuonna 1997.
Alangon puoliso oli agrologi, pankinjohtaja Voitto Akilles Alanko. Heidän lapsiaan ovat muusikot Ismo Alanko, Ilkka Alanko, Petri Alanko ja Satu Alanko-Rautamaa.
Alanko kuoli nopeasti edenneeseen sairauteen 31. tammikuuta 2018.
Teokset

Puhumalla paras: Ohjeita puheviestinnästä opintokerhoja ja itseopiskelijoita varten.  (Kirjoittaneet Anna-Liisa Alanko ja Liisa Riikonen)  Helsinki:  Opintotoiminnan keskusliitto, 1976.  ISBN 951-91950-8-4
Kotiveräjältä maailman turuille: Kansalliset kasvatusaatteet Immi Hellénin runoissa.  (Diss. Joensuun yliopiston kasvatustieteellisiä julkaisuja, 35)  Joensuu:  Joensuun yliopisto, 1997.  ISSN 0781-0334  ISBN 951-70849-3-5
Pilviharava: Immi Hellénin runokilpailun 2001 valitut runot.  (Toimittaneet Anna-Liisa Alanko ja Reetta Perä)  Kuorevesi:  Kuoreveden nuorisoseura Nysä, 2001.  ISBN 952-91369-4-3
Maan korvessa: Maalaiselämää 1940-luvulla.  Joensuu:  Ilias, 2003.  ISBN 952-53095-5-X
Pieni suuri maailma: Suomalaisen lasten- ja nuortenkirjallisuuden historia.  (Toimittaneet Anna-Liisa Alanko ja Liisi Huhtala)  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31263-6-6
Sateenkaari: Immi Hellénin lastenrunokilpailu 2004 ja lastenrunokirjan kuvituskilpailu. Valitut runot ja kuvat.  (Toimittaneet Anna-Liisa Alanko, Eija Anttonen ja Reetta Perä)  Kuorevesi:  Kuoreveden nuorisoseura Nysä, 2004.  ISBN 952-99417-0-6
Leikkikivi: Runoja vuosilta 1985–2005.  Joensuu:  Ilias, 2005.  ISBN 952-53097-3-8
Kotiveräjällä: Immi Hellén ja kansalliset kasvatusaatteet.  (Pohjautuu väitöskirjaan)  Joensuu:  Ilias, 2007.  ISBN 978-952-56791-0-6
Leskenlehti: Runoja.  Helsinki:  Maahenki, 2008.  ISBN 978-952-56524-3-7
Marjakuusen aikaan: Lausujan muistelmat.  Joensuu:  Ilias, 2010.  ISBN 978-952-56795-2-6
Intohimon vuosikymmenet: Kosketuksia ja heijastuksia runon modernismiin.  Joensuu:  Hai, 2015.  ISBN 978-952-59347-9-3
Sotakesä 44.  Joensuu:  Ilias, 2011.  ISBN 978-952-56796-3-2
Jalon kansan kasvattaja: Immi Hellén.  Joensuu:  Hai, 2013.  ISBN 978-952-59343-7-3
Tämä tuulinen tie.  Joensuu:  Hai, 2014.  ISBN 978-952-59347-9-3
Intohimon vuosikymmenet: Kosketuksia ja heijastuksia runon modernismiin.  Joensuu:  Hai, 2015.  ISBN 978-952-59345-5-7
Puut, puut ja suvikuut.  Joensuu:  Hai, 2017.  ISBN 978-952-59349-5-3
Aiheesta muualla

Anna-Liisa Alangon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Continental Airways

| Continental Airways Авиакомпания Континент |
| --- | --- |
 Tupolev Tu-154M Continental Airwaysin väreissä 2008.
 IATA: PC  –  ICAO: PVV 
Kutsukoodi:  CONTAIR
Perustettu:  1995
Lakkautettu:  2007
Solmukohdat:  Šeremetjevon kansainvälinen lentoasema
Kotipaikka:   Moskova, Venäjä
Continental Airways (IATA: PC, ICAO: PVV, kutsukoodi: CONTAIR) oli Moskovassa kotipaikkaansa pitävä venäläinen lentoyhtiö, joka operoi kansainvälistä matkustajaliikennettä. Yhtiö perustettiin vuonna 1995, ja sen kotikenttänä toimi Šeremetjevon kansainvälinen lentoasema Moskovassa. Yhtiö lopetti toimintansa vuonna 2007.
Laivasto

Continental Airwaysin laivasto elokuussa 2006:
Tupolev Tu-154M 3 kpl
Epäviralliset muistelmat

| Epäviralliset muistelmat Raptori |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1990–1991
 Julkaistu: 1996
 Formaatti: CD, kasetti
 Tyylilaji: rap, huumorirap
 Levy-yhtiö: Megamania
Raptorin muut julkaisut
| Tulevat tänne sotkemaan meidän ajopuuteorian 1991 | Epäviralliset muistelmat 1996 | Ouu-raisakson! 2000 |
Epäviralliset muistelmat on Raptorin vuonna 1996 julkaistu kokoelma-albumi. Kokoelma sisältää kappaleita kahdelta ensimmäiseltä albumilta; Moe! (1990) ja Tulevat tänne sotkemaan meidän ajopuuteorian (1991). Kokoelma sisältää myös remix-versioita, joita ei julkaistu alkuperäisillä albumeilla.
Kappaleet

Raptori – 2.41
Karvanoppaelvis – 3.28 (feat. General Njassa)
Rane – 2.32
Tuhansien sulojen maa – 2.32
Esko A. – 3.06
Debi Gibson – 3.55
Oi beibi (Syvähyvinkää mix) – 5.17
Älä (Näkymää) – 4.49
Oi beibi 2 – 4.17
Tuhansien sulojen maa (Intergalaktinen transportaatio mix) – 2.36
Armeija – 2.51
Jutka ja kunkka – 3.26
Olviräppi – 1.22
Sukellus pumpuliin – 5.03
Tuhansien sulojen maa (Teramix) – 5.07
Jutka ja Kunkka (O meny zobbaa gorfaan) – 1.37
Minä ja ryhmä – 3.08
S.K.A.H. (Ime mun sitä) – 2.52
Tyyris tyllerö – 5.52
Rattijuoppo – 3.10
Suomenkielinen räp-biisi – 1.10
Oi beibi – 3.24
Piiloraidat
Al-Anfal-kampanja

Al-Anfal-kampanja (arab. حملة الأنفال‎‎, tunnettu myös nimellä operaatio Anfal, ”saalis”) oli Saddam Husseinin johtaman Irakin hallituksen kansanmurhakampanja, joka oli suunnattu Irakin Kurdistanin kurdeja vastaan. Sen johtohahmona vaikutti Ali Hassan al-Majid, jonka kurdit nimesivät Kemikaali-Aliksi. Hän allekirjoitti kesäkuussa 1987 määräyksen, jonka mukaan ”Lainkäyttövaltansa sisällä, aseistettujen joukkojen pitää tappaa jokainen ihminen tai eläin näillä alueilla”.
Kampanja sai nimensä Koraanin Surat al-Anfalista, jota Irakin entinen Baathist-hallinto käytti koodinimenä vakavissa hyökkäyksissä peshmerga-kapinallisia (kurditaistelijoita) ja pääasiassa siviilikurdiväestöä vastaan Pohjois-Irakissa, jotka suoritettiin vuosien 1986 ja 1989 välillä. Vuoteen 1988 mennessä arviolta 4 000 kylää oli tuhottu, 180 000 ihmistä tapettu ja 1,5 miljoonaa karkotettu. Kuuluisin operaation joukkosurma oli 5 000 kurdin, lähinnä siviilin kaasuttaminen hengiltä Halabjan kylässä käyttäen taistelukaasuja 16. maaliskuuta 1988.
Käännös suomeksi
10. divisioona (jatkosota)

10. divisioona oli jatkosodan aikainen Suomen maavoimien yhtymä, jonka perustamisesta vastasi Päijänteen sotilaslääni, johon kuuluivat Päijänteen ja Suur-Saimaan suojeluskuntapiirit.
Perustaminen

Päijänteen sotilaslääni perusti seuraavat joukot:
| Yksikkö | paikka | perustaja | kaaderikantajoukko |
| --- | --- | --- | --- |
| JR 1 | Lemin kunta | Suur-Saimaan suojelukuntapiiri | 1.Pr. |
| JR 22 | Lahden kaupunki Asikkalan kunta Heinolan kaupunki Sysmän kunta  | Lahden suojeluskuntapiiri | - |
| JR 43 | Mikkelin kaupunki Ristiinan kunta Mäntyharjun kunta Joutsan kunta  | Lahden suojelukuntapiiri Suur-Saimaan suojeluskuntapiiri | - |
| Kev.Os.12 | Hollolan kunta | Lahden suojeluskuntapiiri | - |
| KTR 9 | Mikkelin kaupunki Lahden kaupunki | Lahden suojeluskuntapiiri Suur-Saimaan suojelukuntapiiri | I Psto / 1.Pr. |
| Rask.Psto 25 | Nastolan kunta | Lahden suojeluskuntapiiri | - |
| Pion.P 26 | Hirvensalmen kunta - kokoontuminen Hirvensalmen suojeluskuntatalo perustaminen Kissakosken kansakoululla | Suur-Saimaan suojeluskuntapiiri | - |
| VP 29 | Mikkelin kaupunki | Suur-Saimaan suojeluskuntapiiri | - |
Perustamisen jälkeen divisioonaan kuuluivat mm. seuraavat yksiköt:
Jalkaväkirykmentti 1 (JR 1)
Jalkaväkirykmentti 2 (JR 2)
Jalkaväkirykmentti 43 (JR 43)
Kevyt osasto 12 (KevOs 12)
Kenttätykistörykmentti 9 (KTR 9)
Raskas patteristo 25 (RaskPsto 25)
Viestipataljoona 29 (VP 29)
Pioneeripataljoona 26 (PionP 26) perustettiin Hirvensalmella
26. pioneerikolonnan kokoontumispaikka oli Hirvensalmen suojeluskunnantalolla, josta miehet siirrettiin perustamispaikalle Kissakosken kansakoululle. Yksikön ensimmäisenä päällikkönä oli luutnantti Arvo Saarinen
Divisioona pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaisesti, joka suurelta osin onnistuikin puolustusvoimien parantuneen kalustotilanteen johdosta. Joiltain osin määrävahvuuksia ei kuitenkaan saavutettu.
Komentajat

Divisioonankomentajina olivat:
eversti Johannes Sihvo (3. kesäkuuta 1942 kenraalimajuri) 18. kesäkuuta 1941 – 17. kesäkuuta 1944
eversti Kai Savonjousi 17. kesäkuuta – 4. joulukuuta 1944
Kesä 1941

Yleistilanteen kiristyessä Euroopassa aloitettiin kesäkuun alussa Suomen armeijan saattaminen sodan kannalle. Kutsu ylimääräisiin harjoituksiin annettiin 17. kesäkuuta 1941. Aluejärjestö perusti kenttäarmeijan rungon ensimmäisenä liikekannallepanopäivänä 18. kesäkuuta, jolloin sotilaspiirit muodostivat alueillaan divisioonat. Päijänteen Sotilaslääni täydensi 10. divisioonan joka siirrettiin vajaan viikon kuluessa keskitysalueelleen rajan pintaan. Siellä siihen liitettiin siihen kuuluvat suojajoukkojen osat ja tykistö. Karjalan armeijassa suoritettiin 29. kesäkuuta järjestelyjä jolloin V armeijakunta lakkautettiin jolloin sen rippeet liitettiin 10. divisioonaan, joka toimi IV armeijakunnan alaisuudessa. Uusi muutos tuli 25. heinäkuuta jolloin divisioona irrotettiin IV armeijakunnasta. Ylipäällikkö alisti 10. divisioonan II armeijakunnalle, joka aloitti etenemisen 5. elokuuta summittaisena tavoitteenaan Käkisalmi. Ensimmäiseen iltaan mennessä se oli päässyt etenemään noin 10 kilometriä. Laatokan se saavutti 9. elokuuta jolloin saatiin katkaistua Käkisalmen ja Hiitolan välinen maantie. Tällä voitiin estää venäläisten joukkojen siirtyminen Kannaksen suuntaan. Seuraavaksi siirryttiin Käkisalmen ja Räisälän suuntaan.
Kannaksen suurhyökkäyksen torjunnassa vuonna 1944

Puna-armeijan hyökkäyksen painopistesuunnan (Valkeasaari) 6,7 kilometrin pituiselle lohkolle oli varattu kolmedivisioonainen kaartinarmeijakunta (ns. valiojoukkoja), jolla oli tukenaan mm. kolme rykmenttiä panssarivaunuja ja rynnäkkötykkejä. Lisäksi alueelle oli keskitetty divisioonien orgaanisen tykistön lisäksi kuusi tykistörykmenttiä sekä kranaatinheitin- ja raketinheitinrykmentti. Murtolohkon taistelua oli siis valmistautunut tukemaan 1208 yli 75 mm:n tykkiä tai kranaatinheitintä. Rintamakilometriä kohden tämä teki siis yli 200 tykkikaliiperista asetta.
Valkeasaaren lohkoa puolusti suomalaisten 10. divisioonan kolmepataljoonainen JR 1.
Eräiden sotateoreettisten teorioiden mukaan menestyksellinen hyökkääminen vaatii taistelujoukkojen kolminkertaisen ylivoiman puolustajaan nähden. Valkeasaaren lohkolla puna-armeijan joukkojen ylivoimaisuus pataljoonina laskettuna oli suomalaisten 3 vastaan 36 jalkaväkipataljoonaa ja 12 panssaripataljoonaa. Yhteenlaskettuna suomalaisten alivoima oli siis 18-kertainen. Tykistön osalta puna-armeijan joukot olivat myös täysin ylivertaisia, joten taistelun tulos oli käytännössä jo etukäteen varma.