stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brnon raitioliikenne

| Brnon raitioliikenne |
| --- | --- |
 Tatra KT8D5

Tyyppi:  raitiotiejärjestelmä
Sijainti:  Brno, Tšekki
Avattu:  1869 (hevosraitiotie) 1884 (höyryraitiotie) 1900 (sähköraitiotie)
Pituus:  139 km
Linjoja:  11
Raideleveys:  1 435 mm
Sähköistys:  600 V tasavirta
Liikennöitsijä(t):  Dopravní podnik města Brna
Matkoja vuodessa:  196 513 (2013)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
Raitiovaunuja Brnossa. Brnon raitiotiet ovat maailman vanhimpia käytössä olevia raitioteitä.
Museohöyryraitiovaunu kesäkuussa Brnossa pidettävässä vuotuisessa raitiovaunuparaatissa.
Museohevosraitiovaunu kesäkuussa Brnossa pidettävässä vuotuisessa raitiovaunuparaatissa.
Brnon raitioliikenne (tšekiksi Tramvajová doprava v Brně, lyhyemmin Tramvaje v Brně) on Tšekin tasavallan vanhin raitiotieverkosto; Brnon ensimmäiset hevosraitiolinjat avattiin vuonna 1869. Nykyisin Brno on Tšekin tasavallan toiseksi suurin kaupunki Prahan jälkeen, ja kaupungin raitiotieverkosto on niinikään maan toiseksi suurin.
Raitiotiejärjestelmä koostuu nykyisin 11 linjasta. Käytössä olevien raiteiden kokonaispituus on 139 kilometriä ja liikennöitävien ratojen yhteispituus 70,4 kilometriä. Linjat eivät palvele vain kantakaupunkia, vaan jatkuvat myös Brnon eteläpuolella sijaitsevaan naapurikaupunkiin: Modřiceen. Ennen viimeisintä, vuonna 2008 tehtyä laajennusta ratojen yhteispituus oli 69,7 km. Raitiovaunuja liikennöi Brnon kaupunki eli Dopravní podnik města Brna (DPMB).
Tšekin kielen Brnon murteella raitiovaunu on "šalina". Sana on peräisin saksan ilmauksesta "Elektrische Linie" (sähköiset linjat).
Historia > Ensimmäinen hevosraitiotie

Brno oli entisen Itävalta-Unkarin kolmanneksi suurin kaupunki, ja se on nykyisin osa Tšekin tasavaltaa. Kaupunkiin rakennettiin valtion ensimmäinen hevosraitiotie, joka avattiin 17. elokuuta 1869. Sen reitti kulki keskustasta pohjoiseen Lažanskýplatzille (nykyiselle Moravské náměstílle), joka sijaitsi tuolloin eri paikkakunnalla: Královo Polessa. Liikennöitsijänä toimi "Brnon raitiotieyhdistys", ja se kuljetti matkustajien lisäksi myös rahtia. Aluksi käytössä oli vain kuusi raitiovaunua, mutta yhtiö osti vähitellen yhteensä 57 matkustajavaunua. Hevosraitioliikenne oli keskeytyksissä vuosina 1875-1877.
Historia > Toinen hevosraitiotie

Brnon raitiotie -niminen yritys perustettiin kesäkuussa 1876, ja sen ensimmäinen raitiolinja kulki päärautatieasemalta Pisárkyyn. Vähän ajan kuluttua avattiin toinen linja. Kumpaakin linjaa liikennöitiin ainoastaan kesäisin.
Historia > Höyryraitiotie

Uusi liikennöitsijä, "Brnon höyryraitiotie", alkoi liikennöidä höyryraitiovaunuilla vuonna 1884. 1900-luvulla höyryraitioteitä alettiin korvata sähköraitioteillä, mutta höyryvetureita käytettiin tavarankuljetukseen vuoteen 1914 asti.
Historia > Ensimmäiset sähköraitiovaunut

Brnon ensimmäisten sähköraitiolinjojen liikenne alkoi 21. kesäkuuta 1900. Näillä linjoilla käytettiin 41 moottorivaunua ja 41 perävaunua. Jälkimmäisistä 12 kpl muunnettiin olemassaolleista höyryraitiovaunuista. Sähköraitioteiden liikennöitsijänä toimi Company Brno. Samaan aikaan kun monilla muilla alueilla siirryttiin sähkökäyttöön, Brnon höyrykäyttöiset raitiovaunut olivat hyvin tehokkaita, ja oli kustannustehokaampaa pysyä vanhassa tekniikassa. Kaupungeissa, joiden raitiotiet eivät olleet yhtä vakiintuneita, kuten Prahassa, Teplicessä, Liberecissä ja Olomoucissa, siirryttiin nopeammin sähköraitioteihin.
Ensimmäisen liikennöintivuoden aikana rakennettiin useita uusia linjoja, ja pian raitioteillä oli jo viisi linjaa. Vuonna 1914 liikennöitsijälle tuli talousvaikeuksia, ja itävaltalainen (wieniläinen) sähköverkkoyhtiö Aktiengesellschaft osti yhtiön. Ensimmäisen maailmansodan aikana suunniteltiin laajennuksia, ja yksi linja jatkettiin sairaalle.
Historia > Brnon raitioliikenteen kultakausi

Tšekkoslovakian synnyn jälkeen vuonna 1918 perustettiin Společnost brněnských elektrických pouličních drah. Liikennöitsijän ensimmäisenä tehtävänä oli sodan aikana rappeutuneiden raitiovaunujen ja ratojen kunnostus. Vuodesta 1924 alkaen rakennettiin myös uusia raitiotietä, ja muutamaa vuotta myöhemmin liikennöitsijä alkoi kaksiraiteistaa yksiraiteisia ratoja.
Vuoteen 1938 mennessä liikenteessä oli yhteensä kahdeksan raitiolinjaa. Vuonna 1942 Brünn-Lösch/Brno-Líšeňin kaupunkirata muunnettiin junaksi, joka pystyi liikennöimään myös raitioteillä.
Kalusto

Vuonna 2023 Brnon raitiovaunukalustoon kuuluivat seuraavat vaunut:
| Kuva | Vaunutyyppi | Muunnelmat | Käytössä |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Tatra T3 | Tatra T3G, Tatra T3R, Tatra T3P, Tatra T3R.EV, Tatra T3R.PV | 44 |
|  | Tatra K2 | Tatra K2R.03-P, Tatra K2P, Tatra K2T | 4 |
|  | Tatra KT8D5 | Tatra KT8D5R.N2, KT8D5N | 32 |
|  | Tatra T6A5 | Tatra T6A5 | 48 |
|  | Škoda 03 T | Škoda 03T | 17 |
|  | Tatra K3R-N | Tatra K3R-N | 4 |
|  | Vario LF | VarioLFR. E | 32 |
|  | Škoda 13 T | Škoda 13T | 49 |
|  | Vario LF2 | VarioLF2R.E | 32 |
|  | EVO2 | EVO2 | 25 |
|  | Škoda 45 T | Škoda 45 T | 2 |
Käännös suomeksi
Luonnollinen tappajasolu

Luonnollinen tappajasolu eli NK-solu (Natural killer cell) on immuunijärjestelmään kuuluva valkosolu eli leukosyytti. Sen tehtäviin kuuluu tunnistaa ja tuhota suoraan elimistössä sellaisia soluja, joiden solukalvojen pinta-antigeenit ovat muuttuneet indikoiden virusinfektiota tai muuttumista syöpäsoluksi. Tyypillinen tällainen muutos on MHC-I -proteiinin katoaminen isäntäsolun pinnalta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tieteen termipankki: Luonnollinen tappajasolu | NK-solu
Kladruby nad Labem

| Kladruby nad Labem |
| --- | --- |
 Kladrubynhevosia Kladruby nad Labemin ratsutilalla
 lippu:  vaakuna
 Koordinaatit: 50°3′28″N, 15°29′14″E 
Valtio:  Tšekki
Lääni:  Pardubicen lääni
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  23,8 km²
Korkeus:  206 m
Väkiluku (2020):  638
 – Väestötiheys:  26,79 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  533 14
 
 https://www.kladrubynadlabem.cz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kladruby nad Labem (saks. Kladrub an der Elbe) on kylä Pardubicen läänissä Tšekissä. Vuonna 2020 kylässä oli noin 638 asukasta. Kylä tunnetaan sen alueella sijaitsevasta, nykyisin Tšekin valtion omistamasta hevostilasta, jolla on kasvatettu vuosisatojen ajan kladrubynhevosia. Vuonna 2019 tila nimettiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Kylän historia

Kladbury nad Labem asutettiin keskiajalla. Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1295, jolloin sen omisti Kutná Horan sisterssiläinen luostari. Vuodesta 1491 Pernštejnin suku hallitsi kylän aluetta ja piti alueella hevostilan lisäksi metsästyspuistoa peurojen metsästykseen. Vuonna 1560 kylän osti Unkarin ja Böömin kuninkaan Ferdinand I Habsburgin hallinto.
Kladruby nad Labemin hevostila

Vuonna 1653 keisari Maksimilian II perusti kylän alueelle hevostilan, jonka keisari Rudolf II nimitti 6 maaliskuuta 1579 keisarikunnan hovin viralliseksi siitostilaksi. 1579–1582 tilan päärakennus ja tallit rakennettiin uudestaan.
1600-luvun alusta lähtien tilalla on kasvatettu kladrubynhevosia, joka on vanhimpia tietoisen jalostustoiminnan seurauksena syntyneitä hevosrotuja. Itse tila on vanhimpia tunnettuja hevostiloja maailmassa. Hevosia kasvatettiin pelkästään Habsburgien keisarillisen hovin käyttöön valjakkohevosiksi ja niitä käytettiin useimmiten virallisissa seremonioissa.
Tilan huippukausi oli 1700- ja 1800-luvuilla. Tilaa laajennettiin ja sen alueen rakennuksia korjattiin tai rakennettiin uudelleen useaan kertaan. Itävalta-Unkarin hovin kaaduttua 1918 tila siirtyi Tšekkoslovakian valtion omistukseen ja hevosten määrä väheni dramaattisesti. 1970-luvulla alueelle perustettiin hevosiin erikoistunut maatalousoppilaitos. Vuonna 2019 tila nimettiin Unescon maailmanperintöluetteloon esimerkkinä kulttuurimaisemasta, joka on syntynyt luonnon ja ihmisen yhteisvaikutuksessa vuosisatojen kuluessa.
Kylä nykyään

Kladruby nad Labemissa koostuu neljästä pienemmästä kylästä: Kladruby nad Labem, Bílé Vchynice, Kolesa ja Komárov. Alueen asukkaat käyvät töissä pääosin Chlumec nad Cidlinoun ja Přeloučin kaupungeissa sekä Hlavečníkin kunnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kladruby nad Labem Wikimedia Commonsissa
Kladbury nad Labemin ratsutilan viralliset sivut. (englanniksi)(tšekiksi)
Unescon maailmanperintökohteet Tšekissä
Kladruby nad Labemin hevostila
Erzgebirgen ja Krušnohořín kaivosalue
Kroměřížin linna
Český Krumlovin historiallinen keskusta
Prahan historiallinen keskusta
Telčin historiallinen keskusta
Holašovicen historiallinen kylä
Pyhän kolminaisuuden pylväs
Juutalaiset korttelit ja Pyhän Prokopiuksen basilika Třebíčissä
Kutná Horan historiallinen keskusta ja kirkot
Lednice-Valticen kulttuurimaisema
Litomyšlin linna
Johannes Nepomukilaisen pyhiinvaelluskirkko
Villa Tugendhat
Euroopan suuret kylpyläkaupungit
Karpaattien ja muiden Euroopan alueiden pyökkimetsät
Žatec ja Saazin humalamaisemat
Nahkasukka-sarja

Viimeinen mohikaani on Nahkasukka-sarjan kuuluisin osa.
Nahkasukka-sarja on yhdysvaltalaisen kirjailijan James Fenimore Cooperin tunnetuin teos. Sen päähenkilö on Natty Bumppo, joka tunnetaan myös nimillä Hirventappaja, Haukansilmä ja Nahkasukka. Natty Bumppon intiaaniystäviä ovat Chingachgook ja tämän poika Unkas.
Sarjassa Nattyn elämää kuvataan kuudenkymmenen vuoden ajan. Natty on rehti eränkävijä ja Chingachgook on ”jalo villi”. Natty Bumppon esikuva on todennäköisesti kuulu eränkävijä Daniel Boone. Lännenkirjallisuutta paljon tutkinut ja siitä kirjoittanut Juri Nummelin toteaa, että Bumppo on "puoliksi alkuperäistä luontoa edustava villi, puoliksi sivistynyt valkoinen, joka ei pysty päättämään, kumpaan [ryhmään] hän haluaa kuulua".
Nahkasukka-sarjan kuuluisin teos on Viimeinen mohikaani, jota monet pitävät Cooperin pääteoksena. Se on kirjoitettu antiikin tragedian muotoon: rakkaus ja tulevaisuus väistyvät kuoleman ja koston edessä.
Nahkasukka-sarjaan kuuluu viisi teosta, jotka ilmestyivät epäkronologisessa järjestyksessä. Nuoruudenkuvaus Hirventappaja ilmestyi viimeisenä, kun lukijat halusivat tietää, kuinka Nattysta tuli Haukansilmä. Nimen antaa kuoleva irokeesi, ja entinen nimi siirtyi siihen asti nimellä Hirvensurma tunnetulle rihlakiväärille. Ruohoaavikko, joka on sarjan päätösosa, ilmestyi kolmantena.
Nahkasukka-sarja juonenmukaisessa järjestyksessä (suluissa tarinan ajankohta)

Hirventappaja (The Deerslayer, 1841, sijoittuu vuosiin 1740–1755)
Viimeinen mohikaani (The Last of the Mohicans, 1826, sijoittuu vuoteen 1757)
Haukansilmä (The Pathfinder, 1840, sijoittuu vuosiin 1758–1759)
Uudisasukkaat (The Pioneers, 1823, sijoittuu vuoteen 1793)
Ruohoaavikko (The Prairie, 1827, sijoittuu vuoteen 1804)
Juhlavieraat

| Juhlavieraat> O slavnosti a hostech |
| --- | --- |
 Juhlavieraat, elokuvajuliste.
Ohjaaja:  Jan Němec
Käsikirjoittaja:  Ester Krumbachová an Němec
Tuottaja:  Jan Procházka
Säveltäjä:  Karel Mareš
Kuvaaja:  Jaromír Šofr
Leikkaaja:  Miroslav Hájek
Tuotantosuunnittelija:  Oldřich Bosák
Lavastaja:  Oldřich Bosák
Pääosat:  Ivan Vyskočil Jan Klusák Jiří Němec Pavel Bošek Karel Mareš
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tšekkoslovakia
Tuotantoyhtiö:  Filmové studio Barrandov
Levittäjä:  Filmways
Ensi-ilta:   30. joulukuuta  1966
Kesto:  68 minuuttia
Alkuperäiskieli:  tšekki
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Tšekin elokuva-arkisto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juhlavieraat (tšek. O slavnosti a hostech) on tšekkiläisen Jan Němecin ohjaama vuonna 1966 ilmestynyt elokuva. Sitä pidetään yhtenä tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon keskeisistä elokuvista. Surrealistinen elokuva kertoo syntymäpäiväjuhlista, jotka keskeytyvät kun yksi vieraista lähtee juhlista. Totalitarismin kritiikkinä tulkittu elokuva on tunnettu siitä, että se asetettiin kotimaassaan ikuiseen esityskieltoon.
Tuotanto

Juhlavieraat on kokeellinen allegorinen ja surrealistinen elokuva. Sitä on pidetty tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon läpinäkyvimmin poliittisena elokuvana. Useimmin Juhlavieraiden on tulkittu kertovan kommunistisesta totalitaristisesta hallinnosta. Elokuva on kuitenkin myös yleismaailmallinen kommentti ihmismielen heikkoudesta ja siitä, miten yksilöt alistuvat ryhmän ja auktoriteettien paineeseen.
Juhlavieraiden absurdi satiiri on saanut vaikutteita Václav Havelin, Samuel Beckettin ja Eugene Ionescon näytelmistä. Kun Němecin kaksi vuotta aiemmin valmistuneessa esikoiselokuvassa Yön timantit oli vain vähän puhetta, Juhlavieraat on täynnä keskustelua. Němec on kertonut saaneensa elokuvan dialogiin vaikutteita erityisesti Ionescon näytelmistä. Sen sijaan, että henkilöt kommentoisivat tapahtumia, heidän keskustelunsa ei usein näytä liittyvän mitenkään siihen mitä heidän ympärillään tapahtuu. Henkilöt käyvät usein myös omia keskustelujaan kuuntelematta toisiaan.
Němec ja Krumbachová roolittivat elokuvan ystävillään, jotka kuuluivat Prahan johtaviin kulttuurivaikuttajiin. Elokuva kuvattiin hiljaisesti ja nopeasti viidessä viikossa, koska Němec pelkäsi viranomaisten keskeyttävän tuotannon.
Juoni

Joukko ystäviä on piknikillä. Naiset menevät joelle ja peseytyvät. Ystävykset kävelevät juhla-asuissa metsän halki, kun heidän luokseen tulee tuntemattomia miehiä, jotka pakottavat seurueen mukaansa. Pienelle aukiolle metsän keskellä tuodaan pöytä ja tuoli. Yksi tuntemattomista istuu pöydän taakse. Tuntemattomat miehet alkavat kommennella seuruetta. He piirtävät hiekkaan ympyrän, jonka keskellä seurueen on pysyttävä. Paikalle tulee tuntematon valkeaan pukuun pukeutunut mies ja selviää, että ystävien seurue on ollut matkalla hänen syntymäpäiväjuhlilleen. Tulija käskee tuntemattomia pyytämään anteeksi seurueelta.
Kaikki lähtevät iloisesti keskustellen juhlapaikalle, jossa veden äärelle on katettu pöytiä. Yksi alkuperäisen seurueen jäsenistä pääsee syntymäpäiväsankarin pöytään. Selviää kuitenkin, että yksi seurueen jäsenistä on lähtenyt juhlista ja syntymäpäiväsankari raivostuu. Hänen pöydässään istuva alkuperäisen seurueen jäsen pitää puheen, jossa kehottaa kaikkia etsimään ihmistä, joka on loukannut juhlan päähenkilöä. Paikalle tuodaan jälkikoira, joka löytää lähteneen jäljet. Kaikki juhlavieraat lähtevät etsimään kadonnutta, vain alkuperäinen seurue jää juhlapaikalle.  Elokuva päättyy kun etsintäpartion koiran haukku tulee yhä lähemmäksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ivan Vyskocil  | … |  Hostitel  |
|  Jan Klusák  | … |  Rudolf  |
|  Jiri Nemec  | … |  Josef  |
|  Pavel Bosek  | … |  Frantisek  |
|  Karel Mares  | … |  Karel  |
|  Evald Schorm  | … |  Manzel  |
|  Jana Pracharová  | … |  Pani  |
|  Zdena Skvorecka  | … |  Eva  |
|  Milon Novotny  | … |  Zenich  |
|  Helena Pejsková  | … |  Marta  |
|  Dana Nemcova  | … |  Olinka  |
Vastaanotto

Tšekkoslovakian presidentin Antonín Novotnýn kerrottiin raivostuneen nähtyään elokuvan, joka joutui valmistuttuaan kahdeksi vuodeksi esityskieltoon. Elokuvaa esitettiin ilmapiirin vapauduttua Prahan kevään aikana vuonna 1968, mutta vuonna 1973 se tuomittiin jälleen kotimaassaan ”ikuiseen esityskieltoon”. Kielloista johtuen elokuvaa on tulkittu aina poliittisena. Useat elokuvan henkilöitä esittävistä kulttuurivaikuttajista menettivät työmahdollisuutensa neuvostomiehityksen jälkeen tai joutuivat lähtemään maasta. Němec itse jätti Tšekkoslovakian vuonna 1974.
Juhlavieraat esitettiin New Yorkin elokuvajuhlilla vuonna 1968 ja otettiin vastaan positiivisesti. Elokuva ilmoitettiin myös Cannesin elokuvajuhlille vuonna 1968, mutta Ranskan levottomuuksien vuoksi festivaali peruttiin. Nykyisin elokuvaa pidetään yhtenä tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon keskeisistä elokuvista.
Petrus Capualainen

Petrus Capualaista esittävä rintakuva.
Petrus Capualainen (lat. Petrus Capuanus, k. 1214) oli italialainen skolastinen filosofi ja teologi sekä kardinaali. Hän oli kotoisin Capuasta. Hänet nimitettiin kardinaalidiakoniksi vuonna 1193 ja kardinaalipapiksi vuonna 1200. Hän toimi paavi Innocentius III:n legaattina neljännellä ristiretkellä. Hänen tunnetuin teoksensa on summa Alphabetum in artem sermocinandi, joka on kirjoitettu noin vuosina 1201-02.
Plyysiä ja hyvää musiikkia

Plyysiä ja hyvää musiikkia oli yhteispohjoismainen, Pohjoisvision tuottama rock- ja pop-musiikkisarja 1974–1975. Musiikkiohjelman tuottajat ja ohjaajat olivat Leif Aldal (SR2), Edmondt Jensen (DR), Ola Neegaard (NRK) ja Erkki Pohjanheimo (Yle TV1). Ohjelmaa suunniteltiin tiiviissä yhteistyössä tuottajien kesken ja pyrkimyksenä oli pitää ohjelman musiikkitaso erittäin mielenkiintoisena ja korkeatasoisena. Sarjassa esiintyi pohjoismaisia ja kansainvälisiä musiikkitähtiä studioyleisön edessä. Ohjelmasarjan yhteisilmeeksi ideoitiin jugendvaikutteinen kahvilamiljöö plyysisohvineen. Siitä ohjelman nimi. Sarjan suomalainen lavastussuunnittelija ja suomalaisten tuotantojen lavastaja oli Georg Sikow.
Kussakin neljässä maassa tuotettiin kaksi ohjelmaa. Aluksi tehtiin pilottiohjelma, jonka perusteella Pohjoisvision viihdepäälliköt hyväksyivät sarjan tuotantoon.
Ohjelman juontajaksi tuottajat kutsuivat amerikkalaisen kitaristin ja musiikkihistorioitsijan Stefan Grossmanin.
Sarjat jaksot ja lähetyspäivänmäärät Suomessa > Osa 1, 10.10.1974

Tuotantopaikkana oli SR:n televisiostudio Tukholmassa. Ohjaaja Leif Aldal.
Esiintyjät:
Dr. Hook and The Medicine Show (USA)
Pianisti Kenneth Swanström (Ruotsi).
Laulaja Monica Törnell (Ruotsi)
Popul vuh -yhtye (Norja)
Bröderna Olssen (Tanska)
Jazzrock-kitaristi Jukka Tolosen Rambling Band (Suomi). Yhtyessä soittivat Pekka Pöyry - saksofoni, Paroni Paakkunainen - saksofoni, Esa Kotilainen - koskettimet, Häkä Virtanen - basso, Esko Rosnell – rummut.
Sarjat jaksot ja lähetyspäivänmäärät Suomessa > Osa 2, 05.11.1974

Tuotantopaikkana oli NRK:n televisiostudio Oslossa. Ohjaaja Ola Neegaard.
Esiintyjät:
Laulaja-lauluntekijä Kevin Coyne (Englanti)
Kuopiolainen progressiivista rockia soittava Finnforest (Suomi)
Sensory System -yhtye (Tanska)
Difference-yhtye (Norja)
New Jordal Swingers (Norja)
Sarjat jaksot ja lähetyspäivänmäärät Suomessa > Osa 3, 5.12.1974

Tuotantopaikkana oli Ylen televisiostudio 1 Pasilassa. Ohjaaja Erkki Pohjanheimo.
Esiintyjät:
Manfred Mann’s Earth Band (Iso-Britannia)
Stefan Grossman, kitara (USA)
Laulaja Kisa Magnusson (Ruotsi)
Jazzpianisti Bernt Egerbladh (Ruotsi)
Wigwam-yhtye (Suomi)
Rock-Jerry (Suomi)
Sarjat jaksot ja lähetyspäivänmäärät Suomessa > Osa 4, 10.1.1975

Tuotantopaikkana oli DR:n televisiostudio Kööpenhaminassa. Ohjaaja Edmondt Jensen.
Esiintyjät:
Procol Harum -yhtye (Englanti)
Steve Harley & Cockney Rebel (Englanti)
Säveltäjä-laulaja Ole Paus (Norja)
Baronets (Tanska)
Sarjat jaksot ja lähetyspäivänmäärät Suomessa > Osa 5, 6.2.1975

Tuotantopaikkana oli konserttisali Oslossa. Ohjaaja Ola Neegaard.
Esiintyjät:
Laulaja-lauluntekijä Roy Harper (Iso-Britannia),
Tanskan suosituimpiin rockyhtyeisiin 1970-luvulla kuulunut Røde Mor (Tanska)
Laulaja Björn Skifs ja yhtye Blåbuss (Ruotsi)
Jonas Fjeld Bing Bang Band (Norja)
Sarjat jaksot ja lähetyspäivänmäärät Suomessa > Osa 6, 6.3.1975

Tuotantopaikkana oli Ylen televisiostudio 1 Pasilassa. Ohjaaja Erkki Pohjanheimo.
Esiintyjät:
Bluespianisti ja laulaja Memphis Slim (USA)
Kitaristi Mickey Baker (USA)
Solar Plexus (Ruotsi)
Cumulus (Suomi)
Hurriganes (Suomi)
Ohjelma uusittiin 19.3.1991.
Sarjat jaksot ja lähetyspäivänmäärät Suomessa > Osa 7, 29.4.1975

Tuotantopaikkana oli DR:n televisiostudio Kööpenhaminassa. Ohjaaja Edmondt Jensen.
Esiintyjät:
Jan Akkerman & Focus (Hollanti); kappaleet:
Focus 2
Sylvia
House Of The King
Hocus Pocus
Hamburger Jam
No Hang Ups
Hocus Pocus (Reprise)
Improvisaatiota
Folklaulaja Ralph McTell (Englanti)
Bert Jansch (Englanti)
Lone Kellerman & Blue Sun (Tanska)
Stefan Grossman, kitara (USA)
Sarjat jaksot ja lähetyspäivänmäärät Suomessa > Osa 8, 29.5.1975

Tuotantopaikkana oli SR:n televisiostudio Tukholmassa. Ohjaaja Leif Aldal.
Esiintyjät:
Blueskitaristi ja laulaja Freddie King (USA)
Robban Broberg & Samla Mannas Mamma (Ruotsi)
Hector (Suomi)
Sarjat jaksot ja lähetyspäivänmäärät Suomessa > Osa 9, Pilottiohjelma, 22.6.1975

Ohjelma tallennettu 1973. Tuotantopaikkana oli SR:n televisiostudio Tukholmassa. Ohjaaja Leif Aldal.
Esiintyjät:
Ann Charters
Laulaja-lauluntekijä Loudon Wainwright III (Englanti)
Hoola Bandoola Band (Ruotsi)
Ruphus samt Scafell Pike -yhtye (Ruotsi-Englanti)
Torinon hevonen

| Torinon hevonen> A Torinói ló |
| --- | --- |
 Elokuvan Torinon hevonen juliste.
Ohjaaja:  Béla Tarr
Käsikirjoittaja:  László Krasznahorkai Béla Tarr
Tuottaja:  Béla Tarr Ruth Waldburger Marie-Pierre Macia
Säveltäjä:  Mihály Vig
Kuvaaja:  Fred Kelemen
Leikkaaja:  Ágnes Hranitzky
Lavastaja:  László Rajk
Pääosat:  János Derzsi Erika Bók Mihály Kormos
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Unkari
Tuotantoyhtiö:  TT Filmmûhely
Ensi-ilta:   15. helmikuuta 2011
Kesto:  146 minuuttia
Alkuperäiskieli:  unkari
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Torinon hevonen (unk. A Torinói ló) on Béla Tarrin ja hänen puolisonsa Ágnes Hranitzkyn ohjaama vuonna 2011 ilmestynyt unkarilainen elokuva. Tarinan mukaan Friedrich Nietzsche romahti henkisesti, kun näki hevosta piestävän Torinon kadulla. Elokuva kertoo hevosen omistavan miehen ja hänen tyttärensä lohduttomasta kamppailusta maatilallaan. Tarr ilmoitti pian elokuvan valmistumisen jälkeen, että Torinon hevonen olisi hänen viimeinen elokuvansa.
Tuotanto

Torinon hevosen ohjasivat yhdessä Béla Tarr ja hänen elokuvaleikkaajapuolisonsa Ágnes Hranitzky. Myös muut keskeiset tekijät olivat Tarrin pitkäaikaisia työtovereita. Tarr kirjoitti elokuvan käsikirjoituksen yhdessä László Krasznahorkain kanssa ja elokuvan kuvasi Fred Kelemen. Mihaly Vig sävelsi elokuvan minimalistisen musiikin. Torinon hevonen oli unkarilaisten, sveitsiläisten, saksalaisten ja ranskalaisten taustavoimien yhteistuotanto, jota johti unkarilainen TT Filmmûhely-tuotantoyhtiö.
Minimalistiseen kerrontaan perustuva mustavalkoinen elokuva on kuvattu vain kolmellakymmenellä pitkällä otolla. Elokuva sisältää vain vähän dialogia lukuun ottamatta kohtia, jolloin maatilalle tulee vieraita. Nimestään huolimatta elokuva ei seuraa hevosta, vaan kuvaa niitä olosuhteita, jotka johtivat hevosen huonoon kohteluun. Barrin maailman ihmiset elävät yhtä koruttomassa ja julmassa maailmassa kuin eläimensä. Maatalon päivittäiset tapahtumat ovat koruttomia toistuvia rituaaleja. Sodankylän elokuvajuhlilla 2012 vieraillut ohjaaja kertoi yleisötilaisuudessa, että oli elokuvissaan aina pyrkinyt ”puhtaaseen, primitiiviseen elokuvaan, jossa Torinon hevonen on luonnollinen päätepiste.”
Juoni

Torinon hevonen ei ole perinteinen juonellinen elokuva. Elokuva alkaa tarinalla, jonka mukaan filosofi Friedrich Nietzsche romahti henkisesti nähtyään, miten hevosajaja pieksi vastustelevaa hevostaan Torinon kadulla vuonna 1889. Sen jälkeen näemme viiteen päivän mittaiseen episodiin jaetun kertomuksen, joka kuvaa hevosen omistavan miehen ja hänen tyttärensä synkkää ja päivittäistä kamppailua epäinhimillisissä olosuhteissa tuulen jatkuvasti pieksämällä maatilalla. Maatilalla käy kahteen kertaan vieraita. Hevonen kieltäytyy ensin liikkumasta, sitten myös syömästä. Kaivosta uhkaa loppua vesi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  János Derzsi  | … |  Krobot, hevosajaja  |
|  Erika Bók   | … |  Bók, Krobotin tytär  |
|  Mihály Kormos  | … |  Naapuri Bernhard  |