stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wout Weghorst

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Wout Weghorst syyskuussa 2016.
Henkilötiedot
Syntymäaika: 7. elokuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Borne, Alankomaat
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 197 cm
Seura
Seura: Ajax
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2012–2014 | Emmen | 62 | (20) |
| 2014–2016 | Heracles Almelo | 64 | (20) |
| 2016–2018 | AZ Alkmaar | 60 | (31) |
| 2018–2022 | VfL Wolfsburg | 118 | (59) |
| 2022– | Burnley | 20 | (2) |
| 2022–2023 | → Beşiktaş | 16 | (8) |
| 2023 | → Manchester United | 17 | (0) |
| 2023–2024 | → Hoffenheim | 28 | (7) |
Maajoukkue
| 2014 | Alankomaat U21 | 1 | (1) |
| 2018– | Alankomaat | 39 | (12) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 31. heinäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 31. heinäkuuta 2024.
Wout Weghorst (s. 7. elokuuta 1992 Borne) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaansa pääsarjassa Eredivisiessä pelaavaa Ajaxia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä ja on edustanut Alankomaiden maajoukkuetta muun muassa kaksissa EM-kilpailuissa ja vuoden 2022 MM-kilpailuissa.
Seurajoukkueura

Weghorst on edustanut kotimaassaan Emmeniä, Heraclesta ja AZ Alkmaaria. Viimeksi mainitun joukkueen riveissä hän pelasi kaudella 2016–2017 Eurooppa-liigassa kahdeksan ottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudella 2017–2018 hän teki Eredivisiessä 18 maalia ja Alankomaiden cupissa viidessä loppuottelua edeltäneessä ottelussa yhteensä yhdeksän maalia mutta ei onnistunut maalinteossa enää loppuottelussa, jonka AZ hävisi Feyenoordille.
Weghorst siirtyi saksalaisseura Wolfsburgiin kesällä 2018. Ensimmäisellä bundesliigakaudellaan hän pelasi 34 liigaottelua ja teki niissä 17 maalia, millä hän oli liigan maalintekijätilastossa jaetulla kolmannella sijalla. Hän teki hattutempun maaliskuussa 2019 Fortuna Düsseldorfia ja toukokuussa 2019 FC Augsburgia vastaan. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Bundesliigassa 32 ottelua ja teki niissä 16 maalia, millä hän oli liigan neljänneksi paras maalintekijä. Hän teki hattutempun helmikuussa 2020 Hoffenheimia vastaan. Yhdeksässä Eurooppa-liigan ottelussaan hän teki kaksi maalia. Kaudella 2020–2021 Weghorst teki 34 bundesliigaottelussaan 20 maalia ja oli liigan maalintekijätilastossa jaetulla neljännellä sijalla. Kaudella 2021–2022 hän teki 18 bundesliigaottelussaan kuusi maalia ja pelasi viisi Mestarien liigan ottelua tekemättä maaleja.
Weghorst siirtyi tammikuun 2022 lopulla Englannin Valioliigassa pelaavaan Burnleyyn. Hän pelasi 20 valioliigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kauden päätteeksi Burnley putosi toiselle sarjatasolla ja Weghorst siirtyi kaudeksi 2022–2023 lainalle turkkilaisseura Beşiktaşiin, jossa hän pelasi tammikuun alkupuolelle mennessä 16 liigaottelua ja teki kahdeksan maalia. Tammikuun 13. päivä 2023 Weghorst siirtyi loppukauden mittaisella lainasopimuksella Manchester Unitediin. Hän pelasi 17 valioliigaottelua, joissa syötti yhden maalin. Eurooppa-liigan kuudessa pelissä hän teki yhden maalin. Unitedin voittamassa Englannin liigacupissa hän teki kolmessa ottelussa yhden maalin ja syötti loppuottelun jälkimmäisen maalin. Kauden 2023–2024 Weghorst pelasi lainalla saksalaisseura Hoffenheimissa, jossa hänelle kertyi 28 bundesliigaottelua ja niissä seitsemän tehtyä maalia.
Maajoukkueura

Weghorst pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Englantia vastaan. Heinäkuun 2024 loppuun mennessä hän on pelannut 39 maaottelua, joissa hän on ollut 11 kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki ensimmäisen maajoukkuemaalinsa kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Georgiaa vastaan, toisen viikkoa myöhemmin EM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Ukrainaa vastaan ja kolmannen kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Walesia vastaan.
MM-kilpailuissa 2022 Weghorst tuli vaihdosta kentälle neljässä ottelussa. Puolivälieräottelussa Argentiinaa vastaan hän tuli 78. minuutilla kentälle Alankomaiden ollessa kahden maalin verran tappiolla. Hän kavensi puskumaalilla 83. minuutilla tilanteeksi 2–1 ja tasoitti lisäajan viime hetkillä poikkeuksellisen vapaapotkukuvion päätteeksi. Weghorst teki maalin Alankomaiden neljäntenä laukojana ottelun ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa, jonka Argentiina kuitenkin voitti.
Vuonna 2023 pelatuissa EM-karsinnoissa Weghorst teki maalin kotiottelussa Kreikkaa sekä vieras- ja kotiottelussa Irlantia vastaan. Maaliskuussa 2024 hän teki maalin ystävyysottelussa Skotlantia vastaan sekä kesäkuussa 2024 ystävyysotteluissa Kanadaa ja Islantia vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän tuli vaihdosta kentälle kaikissa kuudessa ottelussa ja teki 2–1-voittomaalin ensimmäisessä ottelussa Puolaa vastaan.
Karibian laatta

Karibian laatta kuvassa keskellä
Karibian laatta punaisella korostettuna. Vihreällä merkittynä lohkoliikuntovyöhykkeet ja sinisellä subduktiovyöhykkeet.
Karibian laatta on pääosin mereinen mannerlaatta, joka sijoittuu Karibianmeren, Keski-Amerikan sekä Isojen Antillien eteläisimpien osien alueelle.
Pohjoisessa laatta rajautuu Pohjois-Amerikan mannerlaattaan, jota vasten esiintyy lohkoliikuntoja. Tämä rajavyöhyke kulkee suoraan Isojen Antillien saariryhmän läpi, mistä oli lähtöisin esimerkiksi Haitin vuoden 2010 maanjäristys. Joidenkin arvioiden mukaan Karibian laatan pohjoisosa muodostaisikin oman laattansa, jota on kutsuttu Gonâven laataksi.
Lännessä Karibian laatta rajautuu Kookossaaren laattaan, joka subduktoituu Karibian laatan alle. Etelässä naapurilaattana on Nazcan laatta, mikäli Panaman ja Costa Rican alla olevaa Panaman laattaa ei huomioida.
Etelä-Amerikan laatta työntyy idästä Karibian laatan alle, ja kaakossa laattojen välillä on lohkoliikuntoja.
Kalliovuorten kingit

| Kalliovuorten kingit> High Mountain Rangers |
| --- | --- |
Tyyli:  rikos/draama
Kestoaika:  60 min
Luoja(t):  Robert Conrad
Pääosissa:  Christian Conrad Shane Conrad Robert Conrad Robyn Peterson
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Verkko:   CBS  MTV
Esitetty:  2. tammikuuta 1988 – 9. huhtikuuta 1988
Aiheesta muualla
IMDb 
Kalliovuorten kingit (High Mountain Rangers) on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka kertoo Sierra Nevadan vuoristossa Lake Tahoen lähistöllä toimivasta virkavallan yksiköstä. Sarjaa kuvattiin vain yhden tuotantokauden verran vuonna 1988. Sarja ei ollut suosittu ja sai murska-arvostelut, joten se lopetettiin ensimmäisen tuotantokauden jälkeen. Se kuitenkin sai jatkoa spin-off-sarjan Jesse Hawkes muodossa. Myös tämä sarja lopetettiin yhden tuotantokauden jälkeen. Suomessa sarjaa esitti MTV.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Christian Conrad  | … |  Matt Hawkes   |
|  Shane Conrad  | … |  Cody Hawkes   |
|  Robert Conrad  | … |  Jesse Hawkes   |
|  Robyn Peterson  | … |  Jackie Hawkes   |
|  Med Flory  | … |  sheriffi Mike McBride   |
|  Tony Acierto  | … |  Frank Avila   |
|  Eugene Williams   | … |  Tim Hart   |
|  P.A. Christian  | … |  Robin Kelly   |
|  Timothy Erwin  | … |  Izzy Flowers   |
Kempeleen uusi pappila

| Kempeleen pappila |
| --- | --- |
 Kempeleen uuden pappilan julkisivu idästä katsottuna.
Osoite:  Kuokkamaantie 17 90440 Kempele
Sijainti:  Kempele
Rakennustyöt aloitettu:  2022
Valmistumisvuosi:  2023
Avattu:  2023
Omistaja:  Kempeleen seurakunta
Käyttäjä:  Kempeleen seurakunta
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kempeleen uusi pappila on Kempeleessä sijaitseva Kempeleen seurakunnan ylläpitämä vuonna 2023 valmistunut rakennus. Pappila rakennettiin samalle tontille, jossa sijaitsi aiemmin vuonna 2019 tulipalossa tuhoutunut, ja vuonna 2020 kokonaan purettu Kempeleen vanha pappila, joka oli alun perin rakennettu vuonna 1899. Pappila sijaitsee Kempeleen keskustaajamassa Koskelan asuinalueella Pohjanmaan radan itäpuolella, lähellä seututien 847 ja Ketolanperäntien kiertoliittymää. Pappila avattiin ensimmäisen kerran yleisölle elokuussa 2023. Pappila avattiin virallisesti käyttöön 15. elokuuta 2024.
Pappilan rakentaminen aloitettiin elokuussa 2022, kun rakennuksen toteutussuunnitelmat ja rakennuttajan kilpailutus oli valmista. Uusi pappilarakennus piti rakentaa eri kohtaan, kuin edellinen pappila vuosien varrella muuttuneiden rakennussäädösten takia. Lisäksi vesi- ja viemäriputkisto kulki keskellä tonttia, jotka oli siirrettävä seututien 847 vierelle. Rakentamisen aikaan tontille rakennettiin väliaikainen liittymä seututieltä 847. Pappilan tontille on myöhemmin rakennettu uusi liittymä seututieltä 847, kun edelliseen pappilaan kuljettiin Koskelan asuinalueen tiestön kautta. Rakennuksen julkisivu on entiseen pappilaan verrattuna hieman tummemman punainen. Arkkitehdin suunnitelman mukaan uuden pappilan rakennustyyli kuvastaa enemmän talonpoikaistyyliä.
Verikiintiö

Verikiintiö (engl. blood quantum), tai virallisesti verikiintiölait (engl. blood quantum laws), on nimitys järjestelmälle, jolla Yhdysvaltain alkuperäisväestö on perinteisesti rajoittanut heimoon kuulumista. Rajoitus perustuu siihen, kuinka suuri prosenttiosuus henkilön perimästä, eli verestä, on ns. intiaaniverta. Verikiintiö ilmoitetaan murtolukuina, kuten esimerkiksi 1/2 tai 1/4.
Tausta ja käyttöönotto

Ensimmäinen verikiintiön lakiin kirjannut taho nyky-Yhdysvaltain alueella oli Virginian siirtokunta: se määräsi vuonna 1705, että siirtokunnan kansalaisoikeudet eivät kuulu sellaisille henkilöille, joiden perimästä vähintään puolet oli peräisin alkuperäisväestöstä. Koska verikokeita ei vielä käytetty valkoiset siirtolaiset määrittelivät verikiintiön ihonvärin perusteella.
Liittovaltion alkuperäinen tarkoitus oli rajoittaa heimoihin kuuluvien henkilöiden määrää asettamalla verikiintiö. Yhdysvallat kiintiöi aluksi 138 miljoonaa eekkeriä maita intiaanireservaattien perustamiselle. Kun näitä maita alettiin jakamaan, sovellettiin pääsääntöisesti 1/4-verikiintiötä, jonka täyttäneille jaettiin vain yhteensä 90 miljoonaa eekkeriä, koska merkittävä osa alkuperäisväestöstä ei täyttänyt vaadittavaa verikiintiötä. Ylijäämämaa myytiin valtaväestöön kuuluville yksityishenkilöille ja yrityksille.
Nykyään

Aikojen saatossa, ja rotujen välisen pariutumisen yleistyttyä, verikiintiön laskeminen on muuttunut koko ajan monimutkaisemmaksi. Myöskin yhä harvempi henkilö täyttää 1/4- tai 1/2 -verikiintiön.
Arviolta noin 70 prosenttia intiaaniheimoista käyttää verikiintiötä edelleen ennakkovaatimuksena heimon jäsenyydelle. Huomionarvoista on, etteivät heimot salli "kaksoiskansalaisuutta", eli henkilö saa kuulua vain yhteen heimoon kerrallaan. Vuonna 1934 säädetyn lain nojalla jokainen intiaaniheimo sai itse määritellä, keitä heimoon kuului ja millä perustein. Tällaisia muita vaatimuksia voivat olla esimerkiksi kielitaitovaatimus.
Nykyään > Sovellettava verikiintiö reservaattien perusteella

Sulkeissa osavaltiot, joiden alueella reservaatti sijaitsee.
Nykyään > Sovellettava verikiintiö reservaattien perusteella > Reservaatit, joiden verikiintiö on 1/2

Chippewa Cree (Montana)
Yomba Shoshone (Nevada)
Tohono Oʼodhamien reservaatti (Arizona)
Fort Apachen reservaatti (Arizona)
Nykyään > Sovellettava verikiintiö reservaattien perusteella > Reservaatit, joiden verikiintiö on 1/4

Kialegeen heimokaupunki (Oklahoma)
Mustajalkojen reservaatti (Montana)
Navajoiden reservaatti (Arizona, New Mexico, Utah)
Crowien reservaatti (Montana)
Fort Peckin reservaatti (Montana)
Standing Rockin reservaatti (Pohjois-Dakota, Etelä-Dakota)
Nykyään > Sovellettava verikiintiö reservaattien perusteella > Reservaatit, joiden verikiintiö 1/8

Ponca-reservaatti (Oklahoma)
Delawarien reservaatti (Oklahoma)
Nykyään > Sovellettava verikiintiö reservaattien perusteella > Reservaatit, joiden verikiintiö on 1/16

Iowien Oklahoman reservaatti (Oklahoma)
Nykyään > Havaiji

Myös havaijilaiset soveltavat verikiintiötä, vaikka liittovaltio ei virallisesti laskekaan näiden kuuluvan alkuperäisväestöön samalla tavalla kuin Yhdysvaltain mantereella. Sen sijaan havaijilaiset ovat "erillinen ja uniikki alkuperäiskansa". Havaijilaisasioiden virasto myöntää kenelle tahansa havaijilaista syntyperää omaavalle todistuksen asiasta, mutta ainoastaan 50 %:n verikiintiön täyttävät ovat oikeutettuja esimerkiksi hakemaan vuokratontteja havaijilaisten kotimailta.
Kritiikkiä

Koska verikiintiö oli alkujaan liittovaltion sanelema laki eikä intiaaniheimojen oma ehdotus, siihen on suhtauduttu toisinaan kriittisesti. Yhtenä verikiintiön tavoitteista oli rajata alkuperäisväestön määrä mahdollisimman pieneksi, jotta näille maksettavien etuuksien määrä saataisiin myös pieneksi.
Verikiintiön taustalla oli myös eugeniikalle perustuva ajatus siitä, että tasan puolet kaikista lapsen perinnöllisistä ominaisuuksista peritään toiselta vanhemmalta ja tasan puolet toiselta. Ennen verikiintiötä monet alkuperäisväestön ryhmät määrittelivät heimoon kuulumisen muilla tavoin kuin puhtaasti verenperinnön kautta.
Katri Stigell-Hyvönen

Katri Stigell-Hyvönen
Katri Maria Stigell-Hyvönen (1. lokakuuta 1898 Piikkiö – 27. helmikuuta 1968 Turku) oli suomalainen musiikinopettaja, kuoronjohtaja sekä laulu- ja lausuntapedagogi. Musiikinopettajan työn lisäksi hän johti monia harrastusryhmiä, kuten vuonna 1932 perustamaansa tyttöjen Kipinä-Kuoroa. Hänelle myönnettiin director cantus -arvonimi 1948 ja Pro Finlandia -mitali vuonna 1958.
Katri Stigell-Hyvönen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1918 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa ja Helsingin musiikkiopistossa. Laulua ja lausuntaa hän opiskeli monien opettajien johdolla Suomen lisäksi Saksassa, jossa hän suoritti myös tutkintoja laulun, puhetaidon ja fonetiikan aloilla.
Stigell-Hyvönen toimi laulunopettajana Alli Nissisen valmistavassa koulussa Helsingissä ja sitten Turun suomen- ja ruotsinkielisissä kansakouluissa, tyttökouluissa ja -lyseoissa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1960.
Kipinä-Kuoron kanssa Stigell-Hyvönen teki 1930- ja 1940-luvulla konserttimatkoja Viroon ja Ruotsiin. Tyttökuoron pohjalta muodostui myöhemmin naiskuoro Kipinättäret. Vuonna 1940 hän perusti Turun tuomiokirkkoon nuortenkuoron, joka toimi monilla nimillä ja kokoonpanoilla.
Katri Stigell-Hyvönen oli naimisissa rovasti Väinö E. Hyvösen (1903–1987) kanssa.
Vähäjärvi (Akaa)

| Vähäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Akaa (Kylmäkoski)
Koordinaatit:  61°10′53″N, 23°42′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarpianjoen valuma-alue (35.28)
Laskujoki:  oja Jalantiin 
Järvinumero:  35.281.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,2  m tai 84  m 
Rantaviiva:  0,888 km 
Pinta-ala:  2,425  ha 
 fiVähäjärvi 
Vähäjärvi  on Pirkanmaalla Akaan Järviössä sijaitseva soistunut järvi.
Maantietoa

Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueeseen sijaitsevalla Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue jakaantuu neljännessä jakovaiheessa vielä Tarpianjoen alaosan alueeseen, johon järvi kuuluu. Järvi on 400 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,4 hehtaaria. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä meren pinnan yläpuolella, mikä on 1,2 metriä korkeampi kuin Jalannin vedenpinta. Vähäjärvi laskee Jalantiin 150 metristä laskuojaa myöten. Tulo-ojia on kaksi, joihin kertyy metsistä ojitettujen soidan kuivatusvesiä. Ne virtaavat alajuoksulla peltomaiden läi ennen laskemistaan Vähäjärveen. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä ja rannat ovat avosuota tai luhtaa. Järvi on autio. Valtatie 9 ohittaa järven sen ja Jalannin välistä ylittäen samalla järven laskuojan.
Kalliovuortenmaksaruoho

| Kalliovuortenmaksaruoho |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Maksaruohokasvit Crassulaceae
Suku::  Suomumaksaruohot Sedum
Laji::  stenopetalum
Kaksiosainen nimi
 Sedum stenopetalum  Pursh 
Synonyymit
 Sedum douglasii 
Katso myös
   Kalliovuortenmaksaruoho Wikispeciesissä   Kalliovuortenmaksaruoho Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kalliovuortenmaksaruoho (Sedum stenopetalum) on suomumaksaruohoihin kuuluva kasvilaji, joka voidaan jakaa kahteen alalajiin.
Kalliovuortenmaksaruoho on yksi- tai monivuotinen ruohovartinen kasvi, jonka varret voivat kasvaa noin 10–45 cm pitkiksi. Varret ovat kasvutavaltaan kohenevia ja haarovia. Lehdet sijaitsevat ruusukkeina ja ovat 4,3–13,8 mm pitkiä ja 1,4–2,7 mm leveitä. Lehdet ovat useimmiten poikkileikkaukseltaan pyöreitä ja väriltään vihreän ja punaisen väliltä. Kukat sijaitsevat varsien kärjissä yksittäin tai pieninä viuhkomaisina kukintoina, joissa on yleensä 9–15 kukkaa. Kukat ovat tavallisesti viisilukuisia ja niiden teriöt ovat säteittäisiä. Terälehdet ovat 5,4–11 mm pitkiä ja väriltään keltaisia tai valkoisia. Heteiden ponnet ovat keltaisia ja palhot keltaisia tai valkoisia.
Kalliovuortenmaksaruohoa tavataan luonnossa Pohjois-Amerikan länsiosissa.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Sedum stenopetalum. Suomalaisen nimen lähde: Ella Räty & Pentti Alanko (toim.) 2004: Viljelykasvien nimistö. 7. painos.  Puutarhaliitto ry. Helsinki.
JSTOR Global Plants: Sedum stenopetalum (englanniksi)
Willys 77

| Willys 77 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Toledo, Ohio, Yhdysvallat
Valmistaja:  Willys-Overland
Valmistusvuodet:  1933–1937
Korimalli:  4-ovinen sedan 2-ovinen coupe Convertible roadster Panel Delivery van
Seuraaja:  Willys 37
Tekniset tiedot
Moottori:  Willys L134
Iskutilavuus:  134 cid (2199 cm3)
Teho:  48 hv (SAE)
Willys 77 oli Willys-Overland Motor Companyn vuosina 1933–1937 valmistama kompakti automalli. Yhtiö oli valmistanut jo vuosina 1926–1931 nelisylinterisellä moottorilla varustettua Whippet-merkkistä autoa ja myynyt sitä hyvin menestyksekkäästi. 1930-luvun taitteen maailmanlaajuinen lama vähensi kuitenkin Whippetin sekä muiden, Willys-Overlandien isompien mallien myyntiä. Yhtiö oli juuri pahimmoilleen vuonna 1930 saanut valmiiksi uudet Willys 6- ja 8-mallit sekä moottorit, kun niiden valmistus jo lopetettiin vuonna 1933. Yhtiöllä oli suunnitelma, jonka perusteella kaikkien edeltävien mallien valmistuksen loputtua ne korvattaisiin kahdella uudella mallilla, nelisylinterisellä Willys 77:llä ja kuusisylinterisellä Willys 99:llä. Rahoittajien vaatimuksesta,  yhtiön taloudellisten uudelleenjärjestelyjen yhtenä ehtona, kuusisylinterisen mallin valmistuksesta luovuttiin.
Historia

Uusi 77 oli muotoilultaan hyvin moderni ja virtaviivainen, osittain lokasuojiin muotoiltuine etuvalaisimineen. Se oli kuitenkin mitoiltaan hyvin pieni, raideleveys oli 51 tuumaa (1295 mm) ja akseliväli 100 tuumaa (2540 mm), joten sedan-mallikin oli vain nelipaikkainen. Moottorin poraus oli 3 1/8 tuumaa (76,3 mm) ja iskunpituus 4 3/8 tuumaa (101,97 mm). Yksikurkkuisella Tillotson yläimukaasuttimella varustettu sivuventtiilimoottori antoi 48 hevosvoimaa (SAE brutto) / 3200 kierr.min. Näillä arvoilla pienikorinen auto saavutti huippunopeuden 77 mailia tunnissa (120 km/h), polttoaineenkulutus oli 30 mailia gallonalla (7,8 l/100 km).
Paitsi että Willys 77 oli Pohjois-Amerikan markkinoiden pienikokoisin auto, se oli myös hinnaltaan edullisin ja sen käyttökustannukset olivat alhaiset. Näistä huolimatta mallista ei koskaan muodostunut varsinaista myyntimenestystä, osittain konkurssipesää hallinnoivan oikeuden päätöksen johdosta. Yhtiöllä oli lupa ostaa materiaaleja vain kerrallaan 10 000 auton valmistamiseen. Rajoitetun tuotannon johdosta mallia valmistettiin neljän tuotantovuotensa aikana vain 67 526 kappaletta, mikä on todella vähän verrattuna edeltäjänsä Whippetin tuotantolukemiin, vuonna 1928 noin 11 000 autoa kuukaudessa.
Historia > Willys 77:n tärkeimmät muutokset

1933 - Ajovaloumpiot on muotoiltu osaksi lokasuojaa. Konepeiton sivussa on neljä pystyä, luukuilla suljettavaa jäähdytysaukkoa. Valmistenumerot: 1001 - 13820. Moottorien numerointi alkaa numerosta 1001, jatkuen kronologisesti.
1934 - Konepeiton jäähdytysaukot ovat neljä vaakasuoraa "louversia". Moottorin kiinnitystä kehitetty vähemmän värinöitä koriin välittäväksi. Valmistenumerot: 13821 - 27055.
1935 - Konepeiton sivussa viisi pyöreää "Port Hole"-jäähdytysaukkoa. Ajovaloumpiot siirtyvät pois lokasuojista, lähemmäs maskia, omaan asennuspeltiinsä upotettuina. Moottorin etuosan kumityyny on heti vesipumpun alla. Valmistenumerot: 27056 - 37700.
1936 - Moottorin nelipiste-kumityynykiinnitys. Virranjakajalle alipainesäätö. Umpikorimallien tuulilasi muutetaan avattavasta kiinteästi asennetuksi. Valmistenumerot: 37701 - 67526.
Helmikuu 1936, liittovaltion tuomari George P. Hahn vapauttaa yhtiön kaikista rajoituksista jotka sille oli konkurssihallinnon aikana asetettu ja uusien mallien suunnittelu voidaan jälleen aloittaa. Mallivuodelle 1937 esitellään uusi korimalli Willys 37. Moderni muotoilu ja vaihteiston synkronointi tuovat auton jälleen ajan tasalle. Uuden 37:n akseliväli on entinen 100 tuumaa, mutta pyöräkoko nousee 16 tuumaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Amerikkalaisia Willys- ja Overland-merkkien lehtimainoksia
Katapleksia

Katapleksia tarkoittaa lihasjänteyden äkillistä katoamista, jonka usein laukaisee tunnereaktio. Katapleksiaa esiintyy yleisesti narkolepsian yhteydessä. On arvioitu, että klassisen narkolepsia-katapleksian esiintyvyys on narkoleptikoilla noin 80 % ja narkolepsian ilman katapleksiaa vain 10 %.
Lihasjänteyden katoaminen on lyhytkestoista, mutta voi aiheuttaa esimerkiksi kaatumisen.
Aiheesta muualla

Scholarpedia: Cataplexy (englanniksi)
Virolainen kansanrunous

Virolainen kansanrunous on samaa alkuperää kuin suomalainen ja sisältää sen kanssa paljon yhteisiä aineksia. Selvin erottava tekijä ovat Viron lukuisat maaorjuudesta kertovat runot. Viron kansalliseepos Kalevipoeg on koostettu virolaisista kansanrunoista Suomen Kalevalan innoittamana. Virolaisen kansanrunouden käyttämä regivärss-runomitta on jokseenkin sama kuin suomalaisten kalevalamitta.
Virolaisen kansanrunouden suurimmat sisäiset erot ovat etelän ja pohjoisen välillä, sillä virolaisten kansan arvellaan muodostuneen kahdesta yhteensulautuneesta itämerensuomalaisesta heimosta. Lisäksi huomattavasti muista virolaisista eroavat usein omaksi kansakseen luokiteltavat setukaiset, joiden kansanrunouskin poikkeaa virolaisesta. Etelä-Virossa runomitta on selvästi alkukantaisempaa ja vapaamuotoisempaa kuin pohjoisessa.
Kun Venäjän keisari Aleksanteri I lakkautti maaorjuuden vuonna 1816, kansanrunous alkoi kuihtua. Vanhat regivärss-mittaiset runot kehittyivät vähitellen loppusoinnullisiksi, toisin kuin Suomessa, jossa raja oli jyrkempi. Uudempia runoaiheita lainattiin saksalaisilta, latvialaisilta ja venäläisiltä, jonkin verran myös suomalaisilta. Vasta 1800-luvun lopulla loppusoinnullinen laulu ja laulukirjoista opitut sanat syrjäyttivät vanhan kansanrunouden. 1800-luvulla aloitettiin myös järjestelmällinen kansanrunouden keruu, jonka tuloksena virolaisilla on luultavasti maailman laajin kansanrunousarkisto suhteessa väkilukuun; kaikkiaan laajin kansanrunousarkisto on suomalaisilla. Itämerensuomalaista kansanrunousaluetta tarkasteltaessa on huomattu, että sitä on kerätty eniten Virosta, Inkeristä ja Karjalasta, toki myös Suomesta.