stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maklakkova

| Maklakkova Маклаково, Maklakovo |
| --- | --- |
 Siestajoen yläjuoksun kylät vuoden 1860 kartalla.
 Maklakkova
 Koordinaatit: 59°38′53″N, 29°3′43″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  Kaprio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  22
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maklakkova (ven. Макла́ково, Maklakovo) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängöllä kahdeksan kilometriä Kapriosta etelään. Kylässä on 22 asukasta (vuonna 2010).
Maklakkovan eteläpuolelta on löydetty keskiaikainen kumpuhautaryhmä. Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa se esiintyy autiona.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Maklakkovassa asui venäläisiä ja 15 savakkoa. Myöhemmin se mainitaan suomalais-venäläis-virolaisena sekakylänä. Suomalaiset ja virolaiset kuuluivat Kaprion luterilaiseen ja venäläiset ortodoksiseen seurakuntaan.
Maklakkovan talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Vuonna 1862 kylässä oli 33 taloa ja 173 asukasta. Myöhemmin se kuului Pietarhovin kihlakunnan Kaprion volostiin. Kylässä toimi semstvon ylläpitämä koulu. Neuvostoaikana Maklakkova kuului aluksi Lommahan ja myöhemmin Kaprion kyläneuvostoon.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan yli sata henkeä.
Pekka Kuusi

| Pekka Kuusi |
| --- | --- |
 Pekka Kuusi 1950-luvun alussa.
Alkon pääjohtaja
 1972–1982  
Edeltäjä:  Manne Nurmia
Seuraaja:  Heikki Koski
Suomen sosiaali- ja terveysministeri
 26.3.–29.10.1971  
Edeltäjä:  Anna-Liisa Korpinen
Seuraaja:  Alli Lahtinen
Kansanedustaja
 1966–1970  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Hämeen läänin pohjoinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1917 Helsinki
Kuollut: 25. toukokuuta 1989 Helsinki
Arvonimi: Ministeri
Tiedot
Puolue:  SDP (1964–)
Koulutus:  valtiotieteen tohtori 1956
Hallitus:  Karjalaisen II hallitus
Valiokunnat:  Ulkoasiainvaliokunta (puheenjohtaja) 1966–1969 Alkoholilakivaliokunta  Sosiaalivaliokunta
Sotilaspalvelus
Sotilasarvo:  luutnantti
Pekka Juhana Kuusi (9. heinäkuuta 1917 Helsinki – 25. toukokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen tutkija ja yhteiskuntapoliitikko sekä Alkon pääjohtaja. Hänen pääjohtajakaudellaan aloitettiin kampanjointi viinan korvaamiseksi viinillä suomalaisessa alkoholikulttuurissa. Kuusen sosiaalipolitiikan keskeinen sanoma oli, että sosiaaliset tulonsiirrot tukivat talouskasvua.
Perhetausta

Kuusen vanhemmat olivat filosofian maisteri Aarne Kuusi ja Alli o.s. Zidbäck. Hän kuului Granfeltin sivistyssukuun ja hänen isoisänsä oli raittiusliikkeen vaikuttaja A. A. Granfelt. Hänen vanhempi veljensä oli kansanrunouden tutkija Matti Kuusi ja setänsä yhteiskuntatieteilijä Eino Kuusi.
Pekka Kuusen ensimmäinen puoliso oli vuosina 1940–1954 filosofian maisteri Eeva Lumiala, asutusneuvos Eino Lumialan tytär, mutta he erosivat. Toinen puoliso oli vuodesta 1955 filosofian maisteri Sirkka Autio. Kuusella oli ensimmäisestä avioliitosta neljä ja toisesta yksi lapsi. Yksi hänen pojistaan oli nuorena kuollut ylioppilaspoliitikko Antti Kuusi.
Opinnot

Kuusi pääsi ylioppilaaksi vuonna 1935. 1930-luvulla Kuusi toimi Sinimustien lausuntakuoron johtajana. Hän kuului jäsenenä myös nationalistiseen Akateemiseen Karjala-Seuraan. Pekka Kuusi suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1945 ja väitteli valtiotieteen tohtoriksi 1956. Väitöskirjan aiheena oli alkoholin käyttö maaseudulla.
Ura Alkossa

Kuusi aloitti työt Suomen Akateemisen Raittiusliiton sihteerinä vuonna 1945. Hän teki tuolloin aloitteen juhlakulttuurin kohentamiseksi, mikä johti myöhemmin raittiiden elämäntapojen edistämiseen tähdänneen Kansalaisryhti-järjestön perustamiseen. Kuusesta tuli järjestön toiminnanjohtaja ja Alko tuki järjestön kampanjoita. Vuonna 1946 Alkon varajohtaja Toivo Veistaro tarjosi Kuuselle töitä, ja tämä aloitti Alkon yleistarkastajana samana vuonna. Vuosina 1948–1961 Kuusi kirjoitti neljä alkoholipolitiikkaa käsittelevää teosta, jotka vaikuttivat aikanaan merkittävästi suomalaiseen alkoholipolitiikkaan. Erityisesti vuoden 1961 kirjasta 60-luvun sosiaalipolitiikka muodostui yhteiskuntapolitiikan klassikko.
Kuusi toimi Alkossa yleistarkastajana 1946–1949, sosiaalihallinnollisen toimen apulaisjohtajana 1949–1950, liikehallinnollisen toimen apulaisjohtajana ja johtokunnan varajäsenenä 1950–1952, johtokunnan jäsenenä ja jakelutoimen johtajana 1952–1971, johtokunnan varapuheenjohtajana ja pääjohtajan varamiehenä 1969–1971 sekä johtokunnan puheenjohtajana ja pääjohtajana vuodesta 1972 vuoteen 1984. Kuusen pääjohtajakautta katsotaan nykyään varsin kriittisesti: hänet koettiin alaisistaan etäiseksi, hänen alkoholipoliittiset ennustuksensa olivat valtaosin vääriä ja jotkut hänen ajamistaan lakimuutoksista johtivat suomalaisen sosiaalihistorian synkimpiin aikoihin.
Muu työura

Kuusi oli myös Alkoholipolitiikka-lehden päätoimittaja 1949–1971 ja Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan dosentti vuodesta 1962. Suomen ja Neuvostoliiton välisen tieteellis-teknillisen yhteistyökomitean puheenjohtaja hän oli 1974-1979.
Kansanedustajana ja ministerinä

Kuusi tuli valituksi SDP:n kansanedustajaksi vuonna 1966 yhdessä toisen porvarisprofessorin, L. A. Puntilan kanssa. Puntila sai johtaakseen alkoholivaliokunnan, johon myös Kuusi kuului. Kuusi tuli valituksi lisäksi eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajaksi.
Neuvostoliiton kommunistinen puolue suunnitteli 1960- ja 1970-luvuilla Kuusesta "sosialidemokraattisen puolueen Kekkosta", jonka avulla puolue saataisiin sosialistisemmaksi K.-A. Fagerholmin ajaman antikommunistisen linjan sijasta. Kuusen poliittinen ura ei kuitenkaan koskaan kasvanut merkittäväksi: hän jäi erityisesti Mauno Koiviston jalkoihin, joka oli noussut pääministeriksi vuonna 1968. Kuusi oli kansanedustajana vuoteen 1970 saakka, ja tämän merkittävimmäksi tehtäväksi jäi puolivuotinen sosiaaliministerin tehtävä Karjalaisen II hallituksessa vuonna 1971.
Pekka Kuusi toimi vuoden 1968 presidentinvaalien valitsijamiehenä.
Teoksia

Kuorolausuntaopas. Raittiuden ystävät, Helsinki 1940. 2. p. 1945.
Suomen viinapulma gallup-tutkimuksen valossa. Aikamme kysymyksiä 14. Otava 1948
Väkijuomakysymys. Otava 1952.
Alkoholijuomien käyttö maaseudulla: Kokeellinen tutkimus alkoholijuomien käytöstä eräissä maalaiskunnissa ja kauppaloissa. Väitöskirja. Helsingin yliopisto 1956.
Voidaanko sosiaalimenojamme supistaa: Sosiaalipoliittisen yhdistyksen kokouksessa 15. 10. 1957 pidetty esitelmä ja siihen liittyneet puheenvuorot. Helsingin yliopisto, Sosiaalipolitiikan laitos 1958
60-luvun sosiaalipolitiikka. Piirrokset V. Helle. Sosiaalipoliittisen yhdistyksen julkaisuja 6.  WSOY 1961. (2. p. 1961, 3. p. 1962, 4. p. 1963, 5. p. 1968.)
Miten jatkamme Paasikiven-Kekkosen linjaa. WSOY 1977.
Tämä ihmisen maailma.  (Kuvittanut Urpo Huhtanen. 5. painos 1983)  Helsinki:  WSOY, 1982.  ISBN 951-0-11440-5
Ihmisen eloonjäämisoppi: Pieni alkeiskirja. Toimittaneet Aulis Aarnio ym. WSOY 1991.
Kirjallisuutta

Tuomioja, Erkki: Pekka Kuusi: Alkoholipoliitikko, sosiaalipoliitikko, ihmiskuntapoliitikko.  (Väitöskirja: Helsingin yliopisto)  Tammi, 1996.  ISBN 951-31-0903-8
Aiheesta muualla

.aspx Pekka Kuusi Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Tuomioja, Erkki: Pekka Kuusi, tutkimustieto ja päätöksenteko (lectio precursoria 14.9.1996). Alkoholipolitiikka 5/1996.
Tuomioja, Erkki: Pekka Kuusi ja 60-luvun sosiaalipolitiikka Suomen suunnannäyttäjinä.
Kuusi, Pekka hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Itse asiassa kuultuna, tv-haastattelu vuodelta 1982, 61 min, Yle Areena.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Anna-Liisa Tiekso | Suomen sosiaali- ja terveysministeri 1971 | Seuraaja: Alli Lahtinen |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Kuuterselän taistelu

Muistomerkki suomalaisille taistelussa kaatuneille
Kuuterselän juoksuhauta v. 2017
Kuuterselän taistelu oli Kannaksen suurhyökkäyksen alkuvaiheessa 14.–15. kesäkuuta 1944 suomalaisten ja neuvostojoukkojen välillä käyty taistelu, joka päättyi suomalaisten vetäytymiseen ja Vammelsuu–Taipale-tukilinjan osittaiseen murtumiseen.
Joukot ja tehtävät > Suomi

3. divisioona (kenraalimajuri Aaro Pajari)
Taisteluosasto Puroma (eversti Albert Puroma)
Tykistöryhmä Nuolimaa
Tykistöryhmä Hankipohja
Joukot ja tehtävät > Neuvostoliitto

21. armeijan CIX armeijakunta
1. liikkuva ryhmä (eversti A. Kovalevski). Tehtävänä tunkeutua Kuuterselkään tehdystä aukosta suomalaisen Ratsuväkiprikaatin selustaan ja katkaista sen yhteydet pohjoiseen.
Taistelun kulku > Suomalaisten pommituslento

Lentorykmentti 4:n pommikoneet tekivät 12.–13. kesäkuuta 1944 välisenä yönä yllätysiskun neuvostojoukkojen keskityksiä vastaan Kivennavan ja Mainilan välisellä tiellä aiheuttaen sekaannusta joukoissa.
Yön hämäryydessä ja pilvien ollessa matalalla, osittain sumussa ja sotasavuissa huono näkyvyys oli 38 suomalaispommittajille pikemminkin etu kuin haitta. 30 000 kilon pommiryöppy takoi marssirivistöjä, panssarivaunu- ja rynnäkkötykkiryhmityksiä sekä taloissa ja kylissä majailevia joukkoja. Hyökkäys tuli kaartilaisille täytenä, operatiivisiin tekijöihin vaikuttavana yllätyksenä.
Seuraavana päivänä suomalaishävittäjien tarkastaessa pommitustuloksia, tiellä ja sen varressa lojui kuorma-autojen, panssarivaunujen, tykkien ja niiden vetovaunujen sekä henkilöautojen jäänteitä ja paljon kuolleita kaartilaisia. Pommituksen jälkiä näkyi myös puiden oksilla, puhelin- ja sähkölangoilla ja palaneiden talorykelmien joukkojen ryhmitysalueina käyttämillä pihamailla.
30. Kaartinarmeijakunnan taistelukertomuksissa mainitaan 11., 13., ja 14. kesäkuuta yksittäisten tai pareina liikkuneiden vastapuolen koneiden pommituksista, mutta kesäkuun 12.-13. päivän välisen yön 30. KaAk:n hyökkäyksen pysähtymisen tärkeä syy jätetään kertomuksesta mainitsematta. Rintamajohto ei kuitenkaan voinut sivuuttaa tapahtunutta senkään takia, että vaietusta yöstä lähtien suomalaisten ilmavoimien ja tykistön vaikutus alkoi selvästi kasvaa.
(Lähteet: (Tied.os/PM n:o 535/29.6. s.1–4), Tiihonen Tapio, Yllätys Kannaksella 1944 (2002) )
Taistelun kulku > Osasto Puroman vastahyökkäys

Suomen IV armeijakunnan komentaja kenraaliluutnantti Taavetti Laatikainen päätti noin kello 15.00 käyttää vastahyökkäykseen ainoastaan vahvennettua 1. Jääkäriprikaatia, jolle annettiin noin kello 16.00 käsky vallata takaisin VT-linja.
Jääkäriprikaatin kiivas hyökkäys sai vihollisen perääntymään. Aamulla 15. kesäkuuta neuvostojoukot ryhtyivät jälleen hyökkäykseen, jota suomalaiset eivät kyenneet enää pidättelemään. Jääkäriprikaati käskettiin irrottautumaan ja vetäytymään Suulajärvi-Onkijärvi -linjalle. Vetäytyminen aloitettiin kello 13.00 vihollisen hyökätessä samaan aikaan uudelleen.
Taistelun seuraukset

Jalkaväkirykmentti 53:n II Pataljoonan tappiot olivat suuria. Se oli taistelun aikana lyöty kahdesti hajalle ja irti asemista.lähde?
Jalkaväkirykmentti 48:n I Pataljoonan tappiot olivat kaatuneina ainoastaan viisi miehistöön kuuluvaa, mutta haavoittuneina viisi upseeria, 12 aliupseeria ja 51 miehistöön kuuluvaa sekä lisäksi kadonneina kaksi upseeria, yksi aliupseeri sekä 12 miehistöön kuuluvaa. Kokonaistappiot olivat siis yhdeltä päivältä peräti 89 miestä.
Erillinen Pataljoona 13 kärsi tappioita, mutta ei yhtä suuria kuin kaksi muuta alueella toiminutta pataljoona.lähde?
Jääkäripataljoona 2:n tappiot olivat kaatuneina 16, haavoittuneina 107 ja kadonneina 31 miestä.
Jääkäripataljoona 3 menetti suhteellisesti eniten Kuuterselän taistelussa. Sen menetti kaatuneina ja haavoittuneina yhteensä 236 miestä. Kaatuneiden joukossa olivat muun muassa kapteeni Arvo Kuukka sekä luutnantit Toivo Kantanen ja Eino Inkinen.
Jääkäripataljoona 4:n tappiot olivat kaatuneina upseeri (luutnantti Tauno Mars), kolme aliupseeria ja 13 miehistöön kuuluvaa, haavoittuneina 11 upseeria, 18 aliupseeria sekä 100 miehistöön kuuluvaa ja lisäksi kadonneina kaksi aliupseeria ja 30 miehistöön kuuluvaa. Jääkäripataljoona 4:n tappiot olivat yhteensä 178 henkeä.
Rynnäkkötykkipataljoonan tappiot olivat kaatuneina upseeri (luutnantti Myllymaa), kaksi aliupseeria ja yksi miehistöön kuuluva sekä haavoittuneina kaksi upseeria (kapteeni W. von Troil joka kuoli kenttäsairaalassa, sekä luutnantti Aulanko), kolme aliupseeria ja viisitoista miehistöön kuuluvaa. Lisäksi menetettiin kalustosta viisi rynnäkkötykkiä, joista kolme vaunumiehistö räjäytti kahden jäädessä pahoin vaurioituneina viholliselle.
Rynnäkkötykkipataljoona ilmoitti tuhonneensa 11 T-34-panssarivaunua, kolme Klim Vorosilov -panssarivaunua (KV-1) sekä kolme rynnäkkötykkiä. Näiden vaunujen lisäksi tuhottujen listalle on laitettu 26 panssarintorjuntatykkiä, kenttäkanuuna, jne.
Venäläisten lähteiden mukaan hyökkääjä menetti Kuuterselässä yhteensä 40 panssarivaunua, 49 lentokonetta ja tuhansia miehiä.
Aiheesta muualla

Kertomus Kuuterselän taistelusta 14.-15.6.44 Ryn.Tyk.P:n osalta, Laatinut luutn M Viljasalo Ryn.Tyk.P:n lähettiupseeri, Kertomuksen 1 Ryn.Tyk.P:n taisteluvaiheista 9.-29.6.44 liite 5
Kyklooppi (yhtye)

Kyklooppi oli Karhulassa 1970-luvulla vaikuttanut rockyhtye.
Kyklooppi perustettiin 1972, ja vuonna 1978 nimeksi vaihtui Roxy.
Kokoonpano

Esa Pöntynen, rummut ja laulu
Matti Pöntynen, kitara ja laulu
Markku Larsen, basso ja laulu
Diskografia

Shock & Roll (1975)
Kappaleet > Side One

Never Need To Worry
Saturday Night Special
Would You Like To Dance
Movin' Around
Show
Kappaleet > Side Two

It's Good Rockin' Tonight
Going Down
Hollywood Movie Screen
Keep On Hanging Around
Dixieland Queen
Another Who Made Me Weep
Aiheesta muualla

Kykloopin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Makrá (Kykladit)

| --- | --- |
Sijainti:  36°16′10″N, 25°53′05″E, Anáfi Thíra, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Korkein kohta:  103 m
Pinta-ala:  0,51 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Makrá (kreik. Μακρά) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on noin 0,51 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Makrá kuuluu Anáfin kuntaan, Thíran alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Makrá sijaitsee noin 4,7 meripeninkulmaa (noin 8,7 kilometriä) eteläkaakkoon Anáfista ja noin 1,9 meripeninkulmaa (noin 3,5 kilometriä) itään Pacheiásta. Saaren suurin korkeus on 103 metriä merenpinnasta laskettuna.
Makrán on ehdotettu olevan sama saari kuin antiikin ajan Melantioi Petrai (m.kreik. Μελάντιοι Πέτραι). Barrington Atlas of the Greek and Roman World sijoittaa kyseisen saaren kuitenkin Pacheián paikalle.
Kyme (Aiolis)

| Kyme> Κύμη.Sijainti |
| --- | --- |
 Kyme
Koordinaatit:  38°45′34″N, 26°56′08″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Çakmaklı, İzmir
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Aiolis
Aiheesta muualla
  Kyme Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyme (m.kreik. Κύμη, Kymē, lat. Cyme) eli Frikonis (Φρικωνίς, Frikōnis, lat. Phriconis) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Aioliissa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Çakmaklıa, noin viisi kilometriä lounaaseen nykyisestä Aliağasta.
Maantiede

Kyme sijaitsi Aioliin rannikolla noin 40 kilometriä pohjoiseen Smyrnasta. Stefanos Byzantionlaisen mukaan Aioliissa oli myös toinen Kyme, joka tunnettiin nimellä Frikonitis. Herodotos tunsi kuitenkin juuri tässä käsitellyn Kymen myös nimellä Frikonis.
Kymen kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Kymaia (Κυμαία). Sen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Kymen lähellä sisämaan kukkuloilla sijaitsivat polikset Aigai ja Temnos. Kaupungin lähellä virtasi Ksanthos-virta. Kauempana kaupungin eteläpuolella virtasi Hermos-joki.
Historia

Strabonin kertoman kreikkalaisen perinteen mukaan Kymen perustivat aiolialaiset kreikkalaiset siirtokuntalaiset Troijan sodan jälkeen, sen jälkeen kun nämä olivat vallanneet Larissan seutua asuttaneilta pelasgeilta. Strabonin mukaan asuttajat tulivat Opuntian Lokriista Frikion-vuorelta läheltä Thermopylaita. Nämä huomasivat, että pelasgit, jotka olivat kärsineet Troijan sodasta, pitivät edelleen hallussa Larissaa. Kreikkalaiset perustivat ensin Neonteikhoksen noin 30 stadioninmitan eli noin viiden kilometrin päähän Larissasta, ja hyökkäilivät sieltä pelasgien alueelle. Kyme perustettiin tämän jälkeen, ja se sai nimen Frikonis asuttajien kotiseudun vuoren mukaan. Ainakin kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai myöhemmän nimensä amatsoni Kymestä. Siksi kaupunkia kerrotaan kutsutun myös nimellä Amazoneion. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kymaios (Κυμαῖος).
Kyme oli osa Aioliin dodekapolista eli kahdentoista kaupungin liittoa. Strabon kuvasi kaupungin Aioliin suurimmaksi ja merkittävimmäksi. Kyme löi omaa hopearahaa 500-luvulta eaa. lähtien. Sen tiedetään perustaneen neljä omaa siirtokuntaa, joihin kuuluivat ainakin Kebren ja Side. Kyme tuli Persian vallan alle sen kukistettua Lyydian kuningaskunnan. Kaupunki osallistui laivoilla Dareioksen sotaretkeen vuonna 512 eaa. Dareioksen aikana Kymen tyranniksi mainitaan Aristagoras. Kyme liittyi Joonian kapinaan, jonka kreikkalaiset hävisivät. Tämän jälkeen se joutui osallistumaan Kserkseen sotaretkeen persialaissodissa vuonna 480 eaa. Siinä kymeläisiä johti Sandokes. Persialaisten kärsittyä tappion Salamiin taistelussa näiden jäljelle jäänyt laivasto talvehti Kymessä.
Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Kyme kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Thukydides mainitsee Kymen vain muutaman kerran. Rooman voitettua Antiokhoksen Kyme sai Kolofonin tavoin vapauden verotuksesta. Tämän jälkeen se kuului roomalaiseen Asian (Vähän-Aasian) provinssiin. Kaupunki kärsi suuresta maanjäristyksestä Tiberiuksen aikana. Plinius ja Ptolemaios mainitsevat kaupungin olemassaolon. Kyme löi omaa rahaa ainakin 200-luvulle jaa. saakka. Varhaisbysanttilaisella kaudella kaupunki oli piispanistuin.
Hesiodoksen mukaan hänen isänsä tuli Kymestä ja asettui Boiotian Askraan. Hesiodos itse ei kuitenkaan välttämättä ollut kymeläinen. Kymestä oli kotoisin myös historioitsija Eforos. Antiikin ajan kaskuissa (mm. Filogelos) kymeläiset esitettiin jostakin syystä tyhminä.
Rakennukset ja löydökset

Kyme oli rakennettu kahdelle akropolis-kukkulalle, joista ainakin etelänpuoleinen oli ympäröity muurein. Muureista vain pieni osa on näkyvissä. Kymessä on ollut suunniteltu asemakaava. Kaupungin paikalta on löydetty muun muassa kreikkalainen teatteri, joka sijaitsi pohjoisemman kukkulan juurella, sekä pieni Isikselle (mahdollisesti myös Kybelelle, Artemiille ja Afroditelle) omistettu joonialaista tyyliä edustanut temppeli. Kaupungin sataman paikalta on löydetty aallonmurtajien jäänteitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyme Wikimedia Commonsissa
Kymen lyömä hopeinen tetradrakhma, n. 165–140 eaa. Kuvituksessa amatsoni Kymen pää sekä hevonen, skyfos ja tekstit KYMAIΩN (Kymaiōn) ja ΣEYΘHΣ (Seuthēs).
Kymestä löydetty hautareliefi, 100-luku eaa. İzmirin arkeologinen museo.
Kylmää terästä

| Kylmää terästä> Blue Steel |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Kathryn Bigelow
Käsikirjoittaja:  Kathryn Bigelow Eric Red
Tuottaja:  Lawrence Kasanoff Oliver Stone Edward R. Pressman Michael Rauch Michael Flynn Diane Schneier
Säveltäjä:  Brad Fiedel
Kuvaaja:  Amir M. Mokri
Leikkaaja:  Lee Percy
Pääosat:  Jamie Lee Curtis Ron Silver Clancy Brown
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Lightning Pictures Mack-Taylor Productions Precision Films
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:   16. maaliskuuta 1990  13. toukokuuta 1994
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kylmää terästä on Kathryn Bigelow’n käsikirjoittama ja ohjaama  poliisitrilleri, jonka ensi-ilta oli vuonna 1990. Sen pääosaa esittää Jamie Lee Curtis.
Juoni

Juuri poliisiksi valmistunut Megan Turner (Curtis) ampuu marketin aseistetun ryöstäjän ensimmäisellä keikallaan. Yksi maahan suojautuneista asiakkaista, pörssimeklari Eugene Hunt (Silver), päättää hetken mielijohteesta siepata rosvon lattialle pudonneen aseen itselleen, ja alkaa sairaalloisesti ihailla sen tuomaa valtaa. Meganin esimies Nick Mann (Brown) ei usko ryöstäjällä olleen asetta ensinkään, ja siirtää Meganin paperitöihin. Pian Eugene alkaa ampua vastaantulleita ihmisiä luodeilla, joihin on kaivertanut Meganin nimen. Tästä hänen pomonsa ei pidä alkuunkaan, ja hän hyllyttää tämän. Megan yrittää silti Nickin tukemana selvittää, kuka on tappojen takana. Sitten hän sattumalta törmää Eugeneen, jonka kanssa hän menee treffeille mitään pahaa aavistamatta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jamie Lee Curtis  | … |  Megan Turner   |
|  Ron Silver  | … |  Eugene Hunt   |
|  Clancy Brown  | … |  Nick Mann, Meganin esimies   |
|  Elizabeth Peña  | … |  Tracy Perez, Meganin lapsuudenystävä   |
|  Louise Fletcher  | … |  Shirley Turner, Meganin äiti   |
|  Philip Bosco  | … |  Frank Turner, Meganin isä   |
|  Kevin Dunn  | … |  Poliisipäällikkö Stanley Hoyt   |
|  Richard Jenkins  | … |  Eugenen asianajaja Mel Dawson   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano piti Kylmää terästä kiintoisana mutta tarinaltaan ohuena tutkielmana himon ja väkivallan suhteesta. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Kylmää terästä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kylmää terästä Elonet.
Kylmää terästä AllMoviessa. (englanniksi)
| n k Kathryn Bigelow’n ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
 Tunteettomat (1982)  Pimeyden läheisyys (1987)  Kylmää terästä (1989)  Myrskyn ratsastajat (1991)  Strange Days (1995)  The Weight of Water (2000)  K-19 – The Widowmaker (2002)  The Hurt Locker (2009)  Zero Dark Thirty (2012)  Detroit (2017)
Makronísi (Leipsoí)

| --- | --- |
Muut nimet:  Makrý (Μακρύ), Loúgka (Λούγκα)
Sijainti:  37°16′25″N, 26°44′14″E, Leipsoí Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Chálavra, Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,197 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Makronísi (kreik. Μακρονήσι) eli Makrý (Μακρύ) eli Loúgka (Λούγκα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Chálavran saariin, ja sijaitsee Leipsoín saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on 0,197 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Makronísi kuuluu Leipsoín kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Makronísi on Chálavran saarista suurin.
Kypäräkotilot

| Kypäräkotilot |
| --- | --- |
 Kypäräkotiloihin kuuluvia lajeja
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Caenogastropoda
Lahko::  Littorinimorpha
Heimo::  Kypäräkotilot Cassidae  Latreille, 1825
Alaheimot
 Cassinae  Phaliinae 
Katso myös
   Kypäräkotilot Wikispeciesissä   Kypäräkotilot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kypäräkotilot (Cassidae, myös Cassididae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Kypäräkotilot jaetaan kahteen alaheimoon ja 12 sukuun. Lajeja heimossa on noin 60. Kypäräkotiloiden kuori on kookas, paksu ja muuodoltaan pyöreähkö tai pitkänomainen päättyen kerteeseen. Kuori voi olla sileä tai harjanteinen ja kuoren aukon sulkee ohut kansilevy. Kypärokotiloiden jalka on suuri ja pyöreähkö. Pää on suuri ja silmät sijaitsevat varsien päissä.