stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veikka Gustafsson
Ura vuorikiipeilijänä > Gustafssonin kiipeämät huomattavimmat nousut > Alpeilla

Frendo-harjanne
Bonatti-pilari
Les Courtesin pohjoisseinä (sveitsiläisten reitti)
Ura vuorikiipeilijänä > Gustafssonin kiipeämät huomattavimmat nousut > Himalajalla

Mount Everest (8 850 m), kevät 1993 (lisähapen turvin).
Qullai Ismoili Somonī (7 495 m) ja Pik Korsenevskaja (nykynimi Qullai Korženevskaja; 7 105 m), kesä 1993. Ensimmäiset suomalaiset alppityylin nousut yli 7 000 metriä korkeille vuorille.
Dhaulagiri (8 167 m), syksy 1993. Ensimmäinen suomalainen alppityylin nousu yli 8 000 metriä korkealle vuorelle.
K2 (8 611m), kesä 1994, yritys 1/2, kääntyminen n. 40 m:n korkeusmetriä huipulta
K2, kesä 1994, Abruzzi-harjanne.
Lhotse (8 501 m), kevät 1995, normaali reitti, yksin.
Makalu (8 483 m), kevät 1995, alppityyli.
Pik Kommunisma (uudelleen, eli Qullai Somoni, 7 495 m), syksy 1995. Nousu perusleiristä perusleiriin kesti 36 tuntia.
Mount Everest (8 850 m), kevät 1996. Yritys nousta huipulle ilman lisähappea. Saavutettiin 8 600 m:n korkeus.
Mount Everest (8 850 m), kevät 1997. Ensimmäisenä suomalaisena huipulle ilman lisähappea.
Broad Peak (8 047 m), esihuippu, korkein huippu jäi saavuttamatta, kesä 1997, alppityyli.
Dhaulagiri (8 167 m), kevät 1998. Saavutettiin 7 500 m:n korkeus.
Manaslu (8 163 m), kevät 1999.
Dhaulagiri (8 167 m), kevät 1999.
Annapurna (8 091 m), kevät 2000. Ei saavutettu huippua.
Shishapangma (8 046 m), kevät 2001
Nanga Parbat (8 125 m), kesä 2001.
Annapurna (8 091 m), kevät 2002. Saavutettiin 7 300 m:n korkeus.
Kangchenjunga (8 586 m), kevät 2003. Saavutettiin 7 100 m:n korkeus.
Mount Everest (8 850 m), 17.5.2004. Retken tarkoituksena oli kuvata materiaalia elokuvaan. Materiaalia on käytetty Storm over Everest -dokumenttielokuvassa.
Cho Oyu (8 201 m), 22.4.2005.
Annapurna (8 091 m), 12.5.2005.
Kanchenjunga (8 586 m), 14.5.2006
Gasherbrum II (8 035 m), 8.7.2008
Gasherbrum I (8 080 m), 16.7.2008 nousi 100 metrin päähän huipusta
Broad Peak (8 047 m), 31.7.2008
Ura vuorikiipeilijänä > Gustafssonin kiipeämät huomattavimmat nousut > Muualla

Mount Vinson (5 140 m) sekä Mount Shinn, talvi 1996. Mount Vinson on Etelämantereen korkein vuori. "Ei se korkein, ei se vaikein, mutta se kylmin".
4 ensinousua Etelämantereella, talvi 1997: Mount Bentley, Mount Davis ja kaksi aiemmin nimeämätöntä. Nousu Mount Gardnerille (4 587 m). Toinen nimeämättömistä huipuista nimettiin Mount Sisuksi. Retki tehtiin yhdessä Patrick Degermanin kanssa.
Veikka-vuorikiipeilijä -nukke

Gustafssonista on tehty myös toimintafiguuri. Veikka vuorikiipeilijä-nuken ideana oli olla aseeton ja väkivallaton sankarihahmo. Nuken odotettiin olevan yksi joulun 1999 hittituotteista.
Kirjallisuutta

Eino Leino, Veikka Gustafsson: Kohti huippua.  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20575-3  Gustafssonin uran alkuvaiheet ja vuorikiipeilyn historia
Gustafsson, Marko: Miten minusta tuli minä.  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35300-4  Veikka Gustafssonin ja muiden julkisuuden henkilöiden haastatteluja  (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Miten minusta tuli minä, Veikka Gustafsson
Ylen Elävä arkisto: Veikka Gustafsson – maan ja taivaan välillä
Hirotaka Takeuchin blogi 6.6.2008 alkaneesta matkasta: 2008/06 (Arkistoitu – Internet Archive) 2008/07 (Arkistoitu – Internet Archive)2008/08 (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Hufvudstadsbladet
Klimettina

| Klimettina Климотино, Klimotino |
| --- | --- |
 Kaprion eteläpuoliset kylät vuoden 1860 kartalla.
 Klimettina
 Koordinaatit: 59°40′26″N, 28°59′48″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  Kaprio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  36
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Klimettina (ven. Климо́тино, Klimotino) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön pohjoisreunalla kahdeksan kilometriä Kapriosta lounaaseen. Kylässä on 36 asukasta (vuonna 2010).
Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut Klimettina mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Se esiintyy alkuperäisasukkaittensa asuttamana myös ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Klimettinassa asui 308 vatjalaista. Kylässä puhuttiin itävatjaa, mutta se oli pitkälti venäläistynyt jo 1900-luvun alkuun mennessä. Kaprion luterilaisen seurakunnan kyläluettelossa Klimettina mainitaan vatjalais-venäläisenä sekakylänä.
Klimettinan talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Myöhemmin he kuuluivat Pietarhovin kihlakunnan Kaprion volostiin ja Kaprion ortodoksiseen seurakuntaan. Kylässä oli hautausmaa, tsasouna ja semstvon ylläpitämä koulu. Neuvostoaikana Klimettina kuului aluksi Lommahan ja myöhemmin Kaprion kyläneuvostoon.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan yli 200 henkeä.
Klemens III

| Klemens III |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Paulino Scolari
Syntynyt: 1130 Rooma, Kirkkovaltio
Kuollut: 20. maaliskuuta 1191 Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  19. joulukuuta 1187
Paavius päättyi:  20. maaliskuuta 1191
Edeltäjä:  Gregorius VIII
Seuraaja:  Celestinus III
Paavi Klemens III (1130 – 20. maaliskuuta 1191)lähde? oli paavina 19. joulukuuta 1187 – maaliskuulle 1191. Hänen oikea nimensä oli Paulino Scolari.
Pian valintansa jälkeen hän onnistui sovittelemaan puoli vuosisataa kestäneet riidat paavien ja Rooman kaupunkilaisten välillä. Sopimuksen mukaan kaupunkilaiset saivat valita virkamiehet, mutta pormestarin nimitys jäi paavin käsiin. Klemens innoitti Englannin kuninkaan Henrik II:n ja Ranskan kuninkaan Filip II:n lähtemään kolmannelle ristiretkelle ja teki muutamia pienempiä reformeja kirkon asioissa.
Klemens III oli myös vuosina 1080–1100 hallinneen vastapaavin nimi.
Klemens X

| Klemens X   Clemens X |
| --- | --- |
 Paavi Klemens X
Henkilötiedot
Koko nimi:  Emilio Bonaventura Altieri
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1590 Rooma, Kirkkovaltio (nykyään Italia)
Kuollut: 22. heinäkuuta 1676 (86 vuotta) Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  29. huhtikuuta 1670
Paavius päättyi:  22. heinäkuuta 1676
Edeltäjä:  Klemens IX
Seuraaja:  Autuas Innocentius XI
Klemens X:n hauta.
Klemens X (oik. Emilio Bonaventura Altieri, 13. heinäkuuta 1590, Rooma – 22. heinäkuuta 1676, Rooma) oli paavina 29. huhtikuuta 1670 – 22. heinäkuuta 1676.
Italialaiseen aatelisperheeseen syntynyt Altieri toimi opintojensa jälkeen paavin edustustossa Puolassa vuodesta 1623.  Palattuaan Roomaan Altierista tuli ensin Camerinon piispa sekä myöhemmin Loreton ja tämän jälkeen Umbrian kuvernööri. Paavi Innocentius X:n (1644–55) aikana Altieri toimi paavin lähettiläänä Napolissa ja paavi Aleksanteri VII:n (1655–67) aikana Puolassa.
Edeltäjänsä Klemens IX:n kaudella (1667–1669) Altieri vastasi ensin koko katolisen kirkon taloudesta ja toimi myöhemmin Klemensin läheisenä avustajana. Klemens IX nimesi hiukan ennen kuolemaansa Altierin kardinaaliksi.
Paaviksi Altieri valittiin 20. joulukuuta 1669 alkaneen konklaavin päätteeksi 29. huhtikuuta 1670. Jo lähes 80-vuotias Altieri tuli mahdollisesti valituksi kompromissiehdokkaana, koska hänen valtakautensa paavina tulisi todennäköisesti olemaan lyhyt.
Kiteenjoki

| Kiteenjoki Китенйоки |
| --- | --- |
 Näkymä Kotilahden sillalta
Maat:  Venäjä, Suomi
Alue:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Sortavala
Maakunnat:  Pohjois-Karjala
Kunnat:  Kitee
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Kiteenjoen valuma-alue (02.02) 
Pinta-ala:  1 594,59 km² 
Järvisyys:  7 % 
Pääuoman pituus:  90 km 
Pääuoman osuudet:  Kiteenjoki ←Lautakko ←Kompsunjoki ←Hyyppii ←Kiteenjärvi ←Humalajoki ←Ukonoja
Yhtyy:  Tohmajoki
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Lautakko, Kitee 
 :  62.0182°N, 30.2793°E
Laskupaikka:  Helylä, Sortavala 
 :  61.7372°N, 30.7047°E
Läpivirtausjärvet:  Karmalanjärvi, Hympölänjärvi, Siesmanjärvi, Kangasjärvi
Sivu-uomat:  Sahijoki, Rajajoki
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  76,1 m mpy. 
Laskukorkeus:  4,8 m mpy. 
Korkeusero:  71,3 m
Pituus:  71 km  
Kaltevuus:  1 m/km
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Kiteenjoki (ven. Китенйоки ) on Pohjois-Karjalan Kiteeltä alkava ja Venäjällä Sortavalan piirissä Laatokan rannikolle asti virtaava noin 71 kilometriä pitkä joki, joka on kuitenkin Tohmajoen sivujoki. Kiteenjoki yhtyy Tohmajokeen vain kolme kilometriä ennen Laatokkaa Sortavalassa.
Joen kulku

Kiteenjoki alkaa Lautakon järvestä ja virtaa aluksi yli 10 kilometriä etelän suuntaan. Joen ympäristö on suomaata ja Kattilavaarassa se läpäisee harjujakson laskien sitten Kangasjärveen. Alkuosuudella on suvantomaisia lampia, kuten esimerkiksi Kattilalampi, Pitkälahti, Keskilampi ja Kamarahkonlampi. Osuuden alaosaa kutsutaan myös Jollonjoeksi ja se on otettu valtioiden väliseksi rajalinjaksi. Raja halkaisee myös Kangasjärven, joka jää myös rajavyöhykkeen taakse. Kun jokea on Suomen puolella 14,7 kilometriä ja Venäjän puolella 56 kilometriä, on Kiteenjoen pituus 71 kilometriä . Joen alkuosuus on loivaa ja joelle muodostuu pudotusta Kangasjärvelle tultaessa 8,7 metriä eli kaltevuus on 0,7 metriä kilometrille (m/km).
Venäjän puolella joki tekee Z-kirjaimen muotoisen ja noin 7 kilometriä pitkän mutkan ja laskee Siesmanjärveen. Joelle on muodostunut nyt noin 11 metrin pudotus. Järven jälkeen joki suuntaa kohti eteläkaakkoa ja siihen yhtyy oikealta eli lännestä Rajajoki. Se on 10 kilometriä pitkä sivujoki, joka saa alkunsa Suomen puolelta. Noin viiden kilometrin päästä siihen yhtyy lännestä Melkkosenjoki ja toistakymmentä kilometriä alempana siihen yhtyy vielä lounaan suunasta virtaava Sahijoki. Kiteenjoki saapuu nyt aljuoksulleensa, jossa se kääntyy lähes itään ja saapuu Sortavalaan. Siellä se laskee Hympölänjärveen ja virtaa Karmalansalmen kautta Karmalanjärveen. Järven luusua muuttuu kapenevana joeksi samalla, kun Kiteenjoki yhtyy Tohmajokeen sen lounaspuolelta. Yhteisellä uomalla on matkaa Laatokkaan enää kolme kilometriä.
Joen alajuoksulta ei ole löytynyt tietoja joen virtaamista. Sen sijaan Suomen puolella on joen virtaamat määritetty valtioiden rajan tuntumassa. Siellä on joen keskivirtaama 4,1 m³/s (MQ), keskiylivirtaama 22 m³/s (MHQ) ja keskialivirtaama 1,1 m³/s (MNQ). Joessa Lautakon yläpuolella sijaitsevat Metsäkosken myllyn patolaitteet pitävät vedenorkeutta yllä Kiteenjärvelle asti.
Kiteenjoen–Tohmajoen valuma-alue > Valuma-alueen pinta-alat

Kiteenjoen–Tohmajoen valuma-alueen nimi on kaksiosainen, sillä Tohmajoki ja Kiteenjoki yhtyvät toisiinsa vain kolme kilometriä ennen Laatokkaa. Vesistöalue sijaitsee Suomessa ja Venäjällä, joiden vesistöviranomaisten ilmoittamat pinta-alat poikkeavat toisistaan hieman. Tässä esitetyt venäläiset arvot ovat Neuvostoliiton aikaisia, osa luvuista Vesihallituksen aikaisia (1976) ja osa myöhemmän raportin aikaisia (Ekholm 1993). Ne mahtuvat kaikki noin sadan neliökilometrin virhemarginaalin sisälle. Vesistöalueen pinta-alaksi on ilmoitettu 1 602 neliökilometriä (km² ), 1 594,59 km²  ja 1 700,4 km² . Tässä artikkelissa käytetään Ekholmin arvoja, jolloin vesistöalueen pinta-ala on 1 594,59 km², josta 759,81 km² (48 %) kuuluu Venäjälle ja 834,78 km² (52 %) Suomelle.
Vesistöalueen jaosta Tohmajoen ja Kiteenjoen valuma-alueisiin ei ole saatavilla Ekholmin tulosten kanssa yhteneviä arvoja. Vesihallituksen julkaisemat pinta-alat (vuodelta 1976) ovat Tohmajoen valuma-alueelle 910,4 km², josta sijaitsee Suomen puolella 290 km², ja Kiteenjoen valuma-alueelle 790,0 km², josta Suomessa sijaitsee 465 km². Venäläisten julkaisemat arvot ovat Tohmajoelle 841 km² ja Kiteenjoelle 761 km².  Tohmajoen valuma-alueen järvisyys on 4,3 %, josta Suomen puoleisen osan järvisyys on 6,0 %, ja Kiteenjoen valuma-alueen järvisyys on 7,0 %, josta Suomen puoleisen osan on 8,3 % .
Kiteenjoen–Tohmajoen valuma-alue > Kiteenjoen pääuoma

Kiteenjoen valuma-alue sijaitsee Pohjois-Karjalassa Kiteen ja Tohmajärven kuntien alueella sekä Venäjällä Sortavalan piirissä. Kiteenjoki muodostaa valuma-alueellaan vain sen alimman osan pääuomasta. Kiteenjoki alkaa Lautakosta, mutta yläjuoksulla on pääuomalla muunnimisiä osuuksia. Lautakkoon laskevan uoman nimi on Kompsunjoki, joka saa alkunsa Hyyppiistä. Uomassa sijaitsee pieniä suvantolampia kuten esimerkiksi Pitkäjärvi, Markanlampi, Ylälampi, Alalampi ja Välijuuma. Hyypii ja Kiteenjärvi ovat kanavalla yhteydessä toisiinsa. Seuraava pääuoman osuus on Humalajoella, joka laskee Kiteenjärven koillisrantaan. Humalajoen valuma-alueen pinta-ala on 134,3 km² ja joen pituus on 10,1 kilometriä. Ukonojalla, joka on Humalajoen pohjoinen jatke, on pituutta myös 10 kilometriä. Kiteenjokena alkavan pääuoman pituus on siten noin 90 kilometriä. Toisen lähteen mukaan pääuoman pituus on 85 kilometriä ja Suomen puoleinen osa on 40 kilometriä pitkä .
Kiteenjoen–Tohmajoen valuma-alue > Pääuoman sivu-uomia

Kiteenjoen valuma-alue muodostuu edellä kuvatun pääuoman ympärille, jonka suurimmat sivu-uomat on kerätty alla olevaan taulukkoon. Taulukon tiedot on luettu alla luetelluista lähteistä, joita on eritelty taulukon oikeassa sarakkeessa.
| Laskujoen nimi suom>    | Nimi ven>      | Uoman kohta     | Etäisyys Tohmajoesta (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sahijoki | Sahijoki (Сахи-йоки) | Kiteenjoki | 17 | 16 |  |  | 2,1,2,1,1,–,– |
| Melkkosenjoki |  | Kiteenjoki |  |  |  |  | 2,–,2,–,–,–,– |
| Rajajoki | Rajajoki (Роя-йоки) | Kiteenjoki | 33 | 10 |  |  | 2,1,2,–,–,–,– |
| Viinaoja |  | Kiteenjoki |  |  |  |  | 2,–,2,–,–,–,– |
| Kivioja |  | Kiteenjoki |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
| Tiekoskenjoki |  | Kiteenjoki |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
| Kalaoja |  | Kompsunjoki |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
| Suksijoki |  | Humalajoki |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
| Pasko-oja |  | Humalajoki |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
| Hirvijoki |  | Ukonoja |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |

Lähteet: 1 = luettu Venäjän vesistörekisterin tietokannasta , 2 = luettu Karjalan kartat -verkkopalvelusta , 3 = luettu Kansalaisen karttapalvelusta .
Aiheesta muualla

Kankaala, Pekka: Vanhoja vesireittejä - muistelua kotiseudun sahoista ja myllyistä, Pajapellon nurkasta, 2021
Mononen, Paula & al.:Pohjois-Karjalan vesienhoidon toimenpideohjelma vuosille 2010-2015, Pohjois-Karjalan ELY-keskus, 2011
Georg Klaus

Georg Klaus (s. 28. joulukuuta 1912 Nürnberg – 17. heinäkuuta 1974) oli saksalainen filosofi. Klaus tutki logiikkaa, tieteenfilosofiaa, kybernetiikkaa, peliteoriaa, dialektiikkaa, marxismi-leninismiä, ideologiakritiikkiä, yhteiskuntapolitiikkaa ja tiedepolitiikkaa. Hänen laajasta tuotannostaan on suomennettu teos Politiikan kieli (1974).
Teoksia

Klaus, Georg & Buhr, Manfred (Hrsg.): Philosophisches Wörterbuch.  Leipzig:  Bibliographisches Institut, 1964.  (saksaksi)
Die Macht des Wortes: Ein Erkenttnistheoretisch pragmatisches Traktat.  Berlin:  VEB Deutscher Verlag der Wissenschaften, 1969.  (saksaksi)
Semiotik und Erkentnistheorie.  Berlin:  VEB Deutscher Verlag der Wissenschaften, 1969.  (saksaksi)
Politiikan kieli.  ((Die Sprache der Politik, 1974.) Suomentanut Vesa Oittinen)  Helsinki:  Gaudeamus, 1975.  ISBN 951-662-162-7
Kirjallisuutta

Niiniluoto, Ilkka & Koskinen, Heikki J. (toim.): Wienin piiri.  Helsinki:  Gaudeamus, 2002.  ISBN 951-662-866-4
Aiheesta muualla

http://www.helsinki.fi/filosofia/filo/henk/Lindfors/Klaus.htm
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Kleine Scheidegg

Kleine Scheideggin sola pohjoisesta nähtynä: rautatie Grindelwaldiin lähtee vasemmalle, taustalla kiipeää rata Jungfraujochille, Wengen on oikealla.
Kleine Scheideggin rautatieasema, taustalla lähes nelikilometrinen Eiger.
Kleine Scheidegg on Keski-Sveitsissä, Bernin Alpeilla, Eiger- ja Lauberhornvuorten välissä sijaitseva sola. Solan korkeus merenpinnan tasosta on 2 061 metriä. Sola sijaitsee Lauterbrunnenin ja Grindelwaldin kuntien rajalla ja on ollut kulkureitti kylien välillä.
Rautatieasema

Solassa on kolmen rautatien risteysasema:
Wengernalpbahn AG:n (WAB) kapearaiteinen rautatie Lauterbrunnenista Wengenin kautta Grindelwaldiin kulkee solan kautta.
Jungfraubahn AG:n 9,3-kilometrinen rata Jungfraujochille lähtee Kleine Scheideggistä.
Solassa ei ole autotietä, mutta se on useiden retkeilyreittien risteyskohta. Solasta lähtee köysirata Lauberhornille.
Triviaa

Elokuva Tehtävä Alpeilla (engl. The Eiger Sanction) kuvattiin osittain Kleine Scheideggin Hotel Bellevue des Alpes -hotellissa sekä lähiympäristössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kleine Scheidegg Wikimedia Commonsissa
Kleidionin taistelu

Kleidionin taistelu oli Bysantin keisari Basileios II:n ja Bulgarian valtakunnan tsaari Samuelin joukkojen välillä käyty taistelu lähellä Kleidionia eli nykyistä Ključia Bulgariassa 29. heinäkuuta 1014.
Taistelu päättyi bulgaarien huomattavaan, mutta ei vielä ratkaisevaan tappioon. Bysantin joukot kärsivät itse tappion seuranneessa Strumitsan taistelussa. Samuelin kuoltua vielä samana vuonna Bulgaria liitettiin kuitenkin Bysantin valtakuntaan. Basileios II sai lempinimen Bulgaroktonos, eli Bulgaarintappaja.
Tausta

Bulgaarit olivat saapuneet Balkanille 600-luvulla ja heidän perustettuaan ensimmäisen Bulgarian valtakunnan he kävivät useita sotia Bysantin valtakuntaa vastaan. Sodat kiihtyivät Basileios II:n noustua keisariksi Konstantinopolissa vuonna 976. Basileios II teki useita sotaretkiä Bulgariaan ja vuonna 1004 sen itäosat liitettiin Bysantin valtakuntaan. Seuraavien vuosien aikana sodat jatkuivat keisarin tekemillä jatkuvilla hävitysretkillä Bulgariaan. Bulgaarit välttelivät avointa taistelua voimakkaampaa vihollista vastaan tehden sen sijaan satunnaisia väijytyksiä ja hyökkäyksiä. Vuonna 1014 Bulgarian tsaari Samuel päätti kuitenkin yrittää voittaa Bysantin valtakunnan joukot. Tasaisin väliajoin Bulgariaan hyökänneet bysanttilaiset päätettiin kohdata solassa lähellä Kleidionia eli nykyistä Ključia Strumajoen laaksossa.
Taistelu

Kleidionin taistelun yksityiskohdat tunnetaan vain huonosti. Bulgaareja oli ehkä noin 15 000–20 000. Bysantin valtakunnan armeijan kokoa ei tunneta. Bulgaarit rakennuttivat Kleidioniin puisia varustuksia ja maavalleja, joiden tarkoituksena oli pysäyttää solaan etenvä vihollinen. Thessalonikia vastaan tehtiin Samuelin kenraali Nestoritsan johdolla harhautushyökkäys, jonka kaupungin kuvernööri Theοfylakos Botanietes kuitenkin torjui.
Theοfylakoksen joukot liittyivät voittonsa jälkeen Basileios II:n johtamiin joukkoihin Kleidionissa heinäkuussa 1014. Bysanttilaiset tekivät useita epäonnistuneita hyökkäyksiä bulgaarien valmistelemia varustuksia vastaan. Useiden epäonnistumisten jälkeen Basileioksen kenraali Nikeforos Xifías ehdotti keisarille uskaliasta suunnitelmaa. Samaan aikaan kun osa armeijasta hyökkäisi bulgaarien varustuksia vastaan, Nikeforos johtaisi osan joukoista läpi Belasitsan metsäisten vuorien bulgaarien selustaan. Taistelu koetti 29. heinäkuuta. Basileios johti joukkoja suoraan varustuksia vastaan ja Nikeforos selustaan. Taistelu päättyi bulgaarien murskatappioon.
Seuraukset

Bulgaarien taistelussa kärsimät tappiot vaihtelevat eri lähteiden mukaan. Bysantin valtakunnassa vaikuttaneet historioitsijat kirjoittivat 14 000–15 000 bulgaarin päätyneen sotavangiksi. Myöhemmät bulgarialaiset historioitsijat arvioivat vankien määräksi noin puolet bysanttilaisten mainitsemasta määrästä. Tappio oli bulgaareille joka tapauksessa raskas, mutta ei ratkaiseva. Samuel pakeni Strumitsaan, jossa Bysantin valtakunnan joukkoja vastaan käytiin toinen taistelu. Tällä kertaa voittajia olivat bulgaarit.
Theοfylakos oli saanut surmansa Strumitsassa ja Basileioksen sanotaan tästä kostona sokaisseen Kleidionissa vangiksi ottamansa bulgaarit. Joka sadannelle sanotaan jätetyn yhden silmän, jotta nämä voisivat johtaa sokeat toverinsa takaisin Bulgariaan. Samuelin sanotaan järkyttyneen näystä niin, että hän kuoli 6. lokakuuta 1014. Valtakunta ajautui Samuelin kuoleman myötä kaaokseen ja lopulta Bysantin valtakunta liitti Bulgarian kokonaan itseensä. Basileios II sai lempinimen Bulgaroktonos, eli Bulgaarintappaja.
Bulgarian ja Bysantin kartta Samuelin valtakaudella 1000-luvun alussa
Kartta taistelun kulusta.
Kleitias

| Kleitias> Κλειτίας |
| --- | --- |
 Kleitiaan signeeraus ΚΛΕΤΙΑΣ [ΕΓΡΑ]ΦΣΕΝ, Kletias [egra]fsen, ”Kle(i)tias maalasi”, hänen maalaamassaan ja Ergotimoksen valamassa jalustassa, n. 570 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500-luku eaa.?
Kuollut: 500-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 570–550 eaa.
Taidesuuntaus:  mustakuviokeramiikka
Kuuluisimpia töitä:  François-vaasi
Kleitias (m.kreik. Κλειτίας, signeerauksissaan Κλετίας, Kletias, tai Κλιτίας, Klitias) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 570–550 eaa.
Kleitiaan signeeraus tunnetaan viidestä vaasista. Hän maalasi erityisesti savenvalaja Ergotimoksen tekemiä vaaseja. Heidän tunnetuin yhteinen työnsä on voluuttikrateeri, joka tunnetaan nimellä François-vaasi. Heiltä tunnetaan myös Gordion-malja-tyypin kyliksejä sekä jalustoja. Kleitiaan on luonnehdittu luoneen pohjan seuraavan sukupolven vaasimaalarien käyttämälle miniatyyrityylille.
Teoksia

François-vaasi, voluutti­krateeri, n. 570–565 eaa.
Aias kantaa Akhilleuksen ruumista. Yksityiskohta edellisestä.
Hydria, n. 560–550 eaa.
Yksityiskohta edellisestä.
Kleanthes Assoslainen

Kleanthes (m.kreik. Κλεάνθης, Kleanthēs, lat. Cleanthes; n. 301–232/252 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.
Elämä

Kleanthes oli alun perin nyrkkeilijä, ja kotoisin Troaksen Assoksesta. Hänen kerrotaan tulleen Ateenaan hallussaan ainoastaan neljä drakhmaa.
Hän kuunteli aluksi kyynikko Krateen luentoja, ja myöhemmin stoalaisen Zenonin luentoja. Hän rahoitti itsensä työskentelemällä öisin vedenkantajana puutarhurille. Hänet tunnettiin kärsivällisenä, tai ehkä mieluummin hitaana, ja siksi hän sai lempinimen "Aasi". Hänen moraaliset ominaisuutensa herättivät kuitenkin laajaa kunnioitusta, ja niinpä hänestä tuli stoalaisen koulun johtaja Zenonin kuoltua vuonna 263 eaa. Hän jatkoi kuitenkin edelleen myös ruumiillista työtään.
Hänen oppilaisiina kuuluivat muun muassa hänen seuraajansa Khrysippos, sekä Makedonian kuningas Antigonos I, jolta hän sai 2 000 minaa. Diogenes Laertios kertoo hänen kuolleen nälkään. Hänellä oli ollut paha ientulehdus, ja siksi hän oli joutunut olemaan jonkun aikaa syömättä. Kun lääkärit antoivat hänelle jälleen luvan syödä, hän sanoi olevansa jo puolimatkassa kuolemaan, joten hän jatkoi syömättä, kunnes kuoli.
Filosofia

Kleanthes oli filosofiassaan viimeiseen asti uskollinen Zenonille, eikä hän tuottanut juurikaan mitään omaleimaista. Hän kirjoitti noin viisikymmentä teosta, joista on säilynyt katkelmia. Merkittävin niistä on runomuotoinen Hymni Zeukselle. Se on ainoa varhaisen stoalaisuuden ajalta säilynyt lähes kokonainen teksti. Kleanthes esitti auringon Jumalan asuinpaikaksi, älykkääksi varjelijaksi, ja toisaalta stoalaisen materialismin mukaisesti elvyttäväksi tuleksi tai eetteriksi.
Kleantheen mukaan tuli opettaa hyvettä, joka on sama kuin elämä luonnon mukaan. Nautinto ei kuitenkaan ole luonnon mukaista. Hänen omaperäisin ajatuksensa koski ihmisen sielun olemassaoloa. Hän oli sitä mieltä, että sen elinvoima kuoleman jälkeen riippuu sen elinvoimasta tässä elämässä.
Kleantheen katkelmia löydetään paitsi Diogenes Laertiokselta myös Ciceron ja Senecan töistä.