stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saban kuningatar
Historiallisuus

Tutkijoiden mukaan Saban kuningatar saattoi olla todellinen henkilö, Jemenissä sijainneen Saban kuningaskunnan hallitsija tai ehkä jonkin paimentolaiskansan kuningatar. Saba tunnettiin aikoinaan suitsukkeiden ja kullan maana, joita kuningatar Salomolle toi. Suitsukkeita tosin tuotettiin tuohon aikaan vain Kaakkois-Afrikassa ja Lounais-Arabiassa. Saban kuningaskunnan on arveltu kuitenkin syntyneen vasta Salomon aikaa seuranneella vuosisadalla. Joidenkin tutkijoiden mukaan kuningatar saattoikin olla Saban kuningaskunnan edeltäjän Ma’inin kuningaskunnan hallitsija, mikä selittäisi myös kuningattaren kantamat lahjat, sillä Ma’in ulottui myös Lounais-Arabiaan.
Saban kuningattaresta ei ole toistaiseksi löydetty todisteita tai mainintoja Jemenissä tehdyissä arkeologisissa kaivauksissa.
Etiopiasta löydettiin vuonna 2012 kultakaivos, jonka uskotaan olleen Saban kuningattaren aikainen, mikä vahvistaisi Raamatun kertomuksen Saban kuningattaren vauraudesta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Saban kuningatar, Seppo Tuominen[vanhentunut linkki]
Semi Nuoranen

Semi Nuoranen (s. 14. joulukuuta 1941 Hollola) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Nuoranen pelasi urallaan Lahden Reippaassa ja Tampereen Ilves-Kissoissa. Hän voitti Reippaassa Suomen mestaruuden 1963 sekä Suomen cupin 1964 ja 1972.
Hän kävi myös skotlantilaisessa Partick Thistlessä kaudella 1965-1966.
Maajoukkueessa Nuoranen pelasi 33 maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Saari (Kiikala)

Saari  (myös Saarenkylä, Kiikalan Saari) on kylä Kiikalassa Salossa.
Sijainti

Kylä sijaitsee Kiikalasta Suomusjärvelle johtavan yhdystien 2410 varrella, ja se on ollut yksi 1900-luvulla viljelysmaaksi kuivatetun Kiikalan Kurajärven rantakylistä. Kylän lähimpiä naapurikyliä ovat Kiikalan Pappila ja Komisuo pohjoisessa sekä Kiikalan Silva etelässä. Ennen Kiikalan pappilan erottamista omaksi kyläkseen vuonna 1840 rajanaapurina pohjoisessa oli myös Hidoisenpyöli (vuodesta 1963 Lasikylä). Muita naapurikyliä ovat Kiikalan Yltäkylä, jonka takamaat rajoittuvat Saarenkylän takamaihin Varesjoen ja Varesjärven rannoilla idässä, sekä niin ikään Varesjärven luona Saarenkylän takamaihin rajoittuvat Suomusjärven Kettula, Vareksenböle ja Lahnajärvi. Kurajärven vastarannalla lännessä on Kiikalan Vanhakylä.
Luonnonympäristö

1900-luvulla viljelysmaaksi kuivatettuun Kiikalan Kurajärveen rajoittuvia kyliä, jotka yhdessä ovat muodostaneet "Kiikalan järvikaustaksi" kutsutun kulmakunnan, ovat olleet Kiikalan Vanhakylä, Hitola, Kiikala, Komisuo, Kiikalan Pappila, Saari ja Silva.
Nimi Saari saattaa johtua joko itse kylän sijainnista Kurajärven ja siihen liittyvien alavien soiden ympäröimänä tai mahdollisesti kylän edustalla Kurajärvessä olleesta saaresta, jolla sijaitsivat jo varhain viljelykseen otettu Nokkapelto ja Kiikalan keskiaikaisen kappelin sijaintipaikaksi perimätiedon nojalla joskus arveltu Tirpannokka. Kun järvi ja sitä ympäröivät suot 1900-luvun aikana kuivatettiin, on Saaren vanha kylänpaikka 1960-luvulta alkaen ollut kokonaan viljelysten ympäröimä.
Idässä kylän takamaat ulottuvat Kolmanteen Salpausselkään kuuluvalle Kiikalannummen harjualueelle, missä kylän rajana Kiikalan Yltäkylää vastaan on Varesjärvestä entisellä Kiikalan ja Suomusjärven rajalla alkunsa saava Varesjoki. Varesjoen varsi Saaren kylässä on osa Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -suojelualuetta.
Historia ja rakennettu kulttuuriympäristö

Saarenkylän historiallinen kylätontti on sijainnut paikalla, jossa Saarenkylän Mikolan talo edelleen on nykyisen Suomusjärventien varressa. Vuonna 1540 kylässä oli neljä taloa: Isotalo (nykyinen Mikola), Kouko, Maila ja neljäs sittemmin hävinnyt talo. Näistä Kouko jakautui 1600-luvun alussa kahtia molempien osatalojen jäädessä kuitenkin pian autioksi. Kun Kiikalan seurakunta vuonna 1640 itsenäistyi, muodostettiin autiotaloista Kiikalan pappila, joka myöhemmin vuonna 1841 erotettiin Saarenkylästä omaksi kyläkseen. Muista taloista Maila oli vuosina 1690–1726 ja uudelleen vuodesta 1877 yhdysviljelyksessä Mikolan kanssa, jolloin Mikolan talo maanomistuskokonaisuutena  tuli käsittämään lähes koko Saaren kylän.
Teollista perinnettä kylässä on edustanut Varesjoen Vareskosken luona Yltäkylän rajalla vuodesta 1751 aina 1900-luvun loppuvuosikymmeniin toiminut, alueen metsävaroja hyödyntänyt, ensin vesivoimalla, mutta sittemmin 1900-luvulla jo sähkökäyttöisenä toiminut Varesjoen saha.
Elinkeinoja

Saaren kylän alueella lähellä Varesjokea nykyisen Oinasjärventien varrella sijaitsee vuodesta 1969 toiminnassa ollut, alueen soravaroja hyödyntävä Paraisten Kalkin  perustama tiilitehdas, joka 2010-luvulla on osa kansainvälistä Saint-Gobain-konsernia. Muutoin kylän maisemia hallitsevat vielä 2010-luvullakin pääosin maa- ja metsätalous ja haja-asutus, vaikka matka Kiikalan kirkonkylään ei olekaan pitkä..
Pasi Sahlberg

Pasi Sahlberg marraskuussa 2018
Pasi Sahlberg (s. 26. lokakuuta 1959 Oulu) on suomalaisen koulutuksen asiantuntija ja kirjailija. Hän työskentelee professorina Southern Cross -yliopistossa Australiassa. Aiemmin Sahlberg on toiminut muun muassa professor of practice -tehtävässä Harvardin yliopistossa, asiantuntijana Maailmanpankissa sekä Suomessa CIMOn johtajana. Sahlberg on Helsingin yliopiston ja Oulun yliopiston dosentti. Hänen teoksensa "Finnish Lessons: What can the world learn from educational change in Finland?" on voittanut useita kansainvälisiä palkintoja.
Sahlberg on koulutukseltaan kasvatustieteen tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1996 otsikolla ”Who would help a teacher – post-modern perspective on change in teaching in light of one school improvement project”. Hän opetti matematiikkaa ja tietotekniikkaa kahdeksan vuotta yläasteella ja lukiossa.
Julkaisuja

Sahlberg, Pasi: Finnish Lessons 2.0: What can the world learn from educational change in Finland.  New York:  Teachers College Press, Teachers College, Columbia University, 2011.  ISBN 0807752576
Nuoramoisen alue

Nuoramoisen alue (vesistöaluetunnus 14.81) on Sysmän reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 314,86 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 12,35 %. Vesistön alueen alarajana on Päijänne, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 1 830,77 neliökilometriä ja sen järvisyys on 22,8 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Päijänteen alueeseen (14.22).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat viisi aluetta tai valuma-aluetta :
Nuoramoisjärven alue (14.811)
Joutsjärven–Tainionvirran alue (14.812)
Vähäjoen valuma-alue (14.813)
Kilpilammen valuma-alue (14.814)
Kahuspuron valuma-alue (14.815)
Saattokeikka

| Saattokeikka> The Last Detail |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hal Ashby
Käsikirjoittaja:  Robert Towne Darryl Ponicsan
Perustuu:  Darryl Ponicsanin romaaniin
Tuottaja:  Gerald Ayres
Säveltäjä:  Johnny Mandel
Kuvaaja:  Michael Chapman
Leikkaaja:  Robert C. Jones
Tuotantosuunnittelija:  Michael Haller
Pääosat:  Jack Nicholson   Otis Young   Randy Quaid
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures
Ensi-ilta:  1973
Kesto:  139 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saattokeikka (The Last Detail) on vuonna 1973 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamakomedia. Merisotilaista kertovan tarinan on ohjannut Hal Ashby. Elokuva perustuu Darryl Ponicsanin romaaniin The Last Detail. Suomessa elokuva tunnettiin 1970-luvulla nimellä Viimeinen yksityiskohta .
Juoni

Billy ”Bad Ass” Buddusky (Jack Nicholson) on laivaston renttu. Billy saa ystävänsä ”Mule” Mulhallin (Otis Young) kanssa tehtäväksi kuljettaa 40 dollarin näpistysyrityksestä kiinni jäänyt Larry Meadows (Randy Quaid) laivaston vankilaan. Syy ankaraan tuomioon on se että yrityksen kohde oli Meadowsin esimiehen vaimon tukema hyväntekeväisyysyhdistys. Kun saattajat saavat kuulla että Larrylle on tiedossa kahdeksan vuoden tuomio, he päättävät järjestää Larrylle ikimuistoisen illan johon kuuluu muun muassa bordellissa käynti.
Tuotanto

Saattokeikan dialogi sisälsi niin paljon kirosanoja, että tuotantoyhtiö yritti keskeyttää tuotannon tai siirtää sen Hal Ashbyltä konservatiivisemmalle ohjaajalle.
Arvioita

Arto Pajukallion mukaan elokuva on psykologinen henkilötutkielma, joka ruotii "armeijan perimmäistä hierarkiaa, kaksinaamaisuutta ja turhantärkeää aikaansaamattomuutta".
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen toteaa tämän ”rivosuisen rellestyksen” antavan mainioita elämyksiä ja antaa Saattokeikalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Nun

Nun tai Nu oli muinaisessa Egyptissä palvottu alkujumala, alkumeri. Hänen nimensä merkitsee "alkuvedet", ja hän edustaa ennen järjestäytynyttä kosmosta olleita kaaoksen vesiä, joista Re-Atum aloitti luomisen. Nunin ominaispiirteitä olivat rajattomuus, pimeys ja myrskyisten vesien pyörteet.
Nun kuvattiin yleensä miehenä, jolla ei ollut mitään erityisiä tunnusmerkkejä. Hänet saatetaan usein sotkea muihin henkilöihin. Nun edusti ennen maailman luomista olemassa ollutta alkumerta, josta maa nousi. "Jumalten isäksi" kutsuttua Nunia ei palvottu missään temppeleissä, vaan jumala edusti enemmän abstraktia käsitettä. Nun oli Hermopoliin luomismyytin mukaan osa maailman luonutta ogdoadia, jossa hänen naispuolinen vastineensa oli Naunet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nun Wikimedia Commonsissa
Sacherkakku

Hotel Sacherin näkemys sacherkakusta.
Sacherkakku (saks. Sacher-Torte) on perinteinen wieniläinen suklaakakku, jossa on kerros aprikoosihilloa sekä suklaakuorrutus. Ruhtinas Klemens Wenzel von Metternichin keittiömestari Franz Sacher kehitti kakun vuonna 1832.
Valmistus

Vähintään 15 % kakusta tulee muodostua kiinteästä suklaasta. Valmistamisen voidaan käyttää myös pähkinää, mikäli sen lisäys käy ilmi tuotteen nimestä. Kakku peitetään aprikoosihillolla ja suklaakuorrutteella. Joihinkin kakkuihin käytetään voita tai vadelmahilloa, mutta niitä ei pidetä virallisesti sacherkakkuina. Kakkua ei tarvitse säilyttää kylmässä, sillä sen aprikoosihillokerros pitää kosteuden sisällään. Kakun rakenne on vahva ja se kestää hyvin kuljetusta.
Historia

Sacherkakku on nimetty Franz Sacherin mukaan. Sacher toimi ravintoloitsijana Wienissä ja Bratislavassa 1800-luvun puolivälillä. Hänen poikansa Eduard Sacherin tarinan mukaan hän aloitti uransa työskentelemällä Klemens von Metternichin keittiössä harjoittelijana. Vuonna 1832 tuolloin 15-vuotiasta Franzia pyydettiin valmistamaan päivällinen von Metternichille ja muutamalle tämän ystävälle, ja hän valmisti tässä yhteydessä ensimmäisen sacherkakun. Franz Sacher itse kertoi toisenlaista tarinaa. Vuonna 1906 Neues Wiener Tagblatt -lehdelle antamassaan haastattelussa hän mainitsi tehneensä ensimmäisen kakun Bratislavassa 1840-luvulla, jossa hän tuolloin omisti ravintolan ja pitopalvelun. Tarinaa ei voida varmentaa muista lähteistä, eikä tiedetä, kumpi niistä on oikea.
Kakun tarinaan liittyy myös katkera oikeustaistelu. Vuonna 1934 Hotel Sacher päätti haastaa tunnetun wieniläisen konditorian Demelin oikeuteen kakun tavaramerkin rikkomisesta. Demel oli myynyt Eduard Sacher-Torte -nimistä kakkua, ja sekä Demel että Hotel Sacher väittivät myyvänsä "alkuperäistä" sacherkakkua. Hotel Sacher voitti oikeudenkäynnin vuonna 1938, mutta tapaus eteni sittemmin Itävallan korkeimpaan oikeuteen asti. Oikeudenkäyntiä leimasivat kuuluisten kokkien ja kulinaaristen asiantuntijoiden todistajanlausunnot. Oikeudenkäynnin avainasemassa oli kysymys siitä, oliko alkuperäisessä kakussa yksi (Demel) vai kaksi (Hotel Sacher) kerrosta. Tuomarien päätös oli lopulta, että alkuperäisessä kakussa oli yksi kerros, mutta että yksinomaan Hotel Sacherilla oli oikeus kutsua kakkuaan alkuperäiseksi. Nykyisin Sacher-Torte-nimellä sacherkakkua tuottaa yksinomaan Hotel Sacher ja muut sacherkakut kulkevat muilla nimillä. Hotel Sacher valmistaa noin 360 000 kakkua vuosittain.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sacherkakku Wikimedia Commonsissa
Original Sacher-Torte (Arkistoitu – Internet Archive)
Café Demel
Franz Sacher
Šahunja

Kaupungin vaakuna
Šahunja (ven. Шаху́нья) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Zavetlužjeksi kutsutulla alueella 240 kilometriä Nižni Novgorodista koilliseen. Kaupunki on Šahunjan piirin keskus. Sen kautta kulkee Nižni Novgorodin ja Kirovin välinen rautatie. Asukkaita on 22 400 henkeä (vuonna 2005).
Paikkakunta on saanut alkunsa 1930-luvun alussa syntyneestä asemataajamasta, joka nimettiin lähellä sijainneen Šahunjan kylän mukaan. Vuonna 1943 taajamasta tuli Šahunjan kaupunki. Nykyään siellä on rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä sekä puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Šahunja Wikimedia Commonsissa
Šahunjan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
Nižni Novgorodin alue
Nuori kaarti (lehti)

Nuori kaarti oli Leningradissa vuosina 1926–1937 ilmestynyt, Leningradin alueen ja Neuvosto-Karjalan suomalaiselle, inkeriläiselle ja karjalaiselle nuorisolle tarkoitettu suomenkielinen sanomalehti. Se oli Komsomolin Leningradin ja Karjalan aluekomiteoiden äänenkannattaja. Lehden julkaisijana toimi Kustannusliike Kirja ja vuodesta 1936 Leningradin toimeenpaneva komitea ja neuvosto.
Lehti perustettiin lokakuussa 1926. Aluksi se ilmestyi kerran, vuodesta 1930 kaksi ja vuodesta 1934 kolme kertaa viikossa. Vuonna 1932 lehden painosmäärä oli 3 000 kappaletta. Vastaavia toimittajia olivat Väinö Aalto (1926–1927), Nikolai Jaakkola (1930), H. Juntunen (1930–1931), Hanna Kangasniemi (1932), Matti Mäyrä (1932–1933) ja Matti Jaakkola (1934–1937). Toimitussihteerinä työskenteli vuodesta 1935 lähtien Veikko Airola.
Lehti lakkautettiin 1930-luvun lopun suomalaisvainojen seurauksena. Komsomolin Leningradin aluekomitea teki päätöksen Nuoren kaartin ja lastenlehti Kipinän lakkauttamisesta 9. elokuuta 1937. Lehden viimeinen numero ilmestyi 14. elokuuta.
Norlannin kalliomaalaukset

Kalliomaalausten jakautuminen Ruotsissa. Ylin pisteistö kuvaa Norlannin kalliomaalausten sijainteja.
Norlannin kalliomaalaukset sijaitsevat suurin piirtein Ruotsin Norlannissa 62° leveyspiirin pohjoispuolella. Ne liittyvät neoliittisen kivikauden ja pronssikauden pyyntiväestön toimintaan. Yhdessä kalliopiirrosten kanssa niiden esittämä sanoma kertoo jotain metsästäjien uskonnollisesta toiminnasta. Kalliomaalausten etsintään on panostettu tällä vuosituhannella ja siksi uusia maalauksia löydetään vuosittain.
Pohjoiset maalauskohteet > Finnforsfalletin maalaukset

Finnforsfalletin kalliomaalaukset sijaitsevat Skellefteälvenin jokilaaksossa Västerbottenin läänissä Skellefteån pitäjässä ja nykyisessä Skellefteån kunnassa Finnforsfalletin voimalaitoksen läheisyydessä. Maalaukset löydettiin vuonna 2006 tehdyn inventoinnin yhteydessä, jolloin löydettiin laaja muinainen asutuskompleksi, joka sisälsi esimerkiksi joitakin asuinpaikkoja, lukuisia kuoppaliesiä, sadan kuopan pyyntijärjestelmän ja kolme maalauskohdetta. Maalauskohteiden aiheet ovat Ruotsissa poikkeukselliset, koska muualta ei toistaiseksi tunneta kuvioita kaloista. Myös kohteen sijainti noin 30 kilometriä merenrannasta on poikkeuksellinen. Maalaukset on tehty arviolta 3000−2000 eaa..
Finnforsbergetin kalliomaalaukset sijaitsevat 1,5 kilometrin päässä rannasta joen pohjoispuolella. Kohteita on kaksi ja niihin viitataan numeroilla I ja II. Finnforsberget I on kukkulan rinteellä olevassa pystykalliossa, joka on pahoin halkeillut ja lohkeillut. Siten kalliosta löytyy suojaisia koloja ja luolamainen syvennys, jonne maalauksia on tehty. Maalausalue on 10 × 2 metriä suuruinen pystykallio ja noin 3 metriä syvä luolamainen onkalo. Kuvioista enemmistö eli 14 kappaletta esittävät kaloja, joiden pituus on 15−20 ja leveys 5−8 senttimetriä. Lisäksi on tunnistettu 32 × 34 senttimetrinen eläinhahmo sekä 10 punaväriläikkää. Osa kuvioista on sijoitettu luolan kattoon. Toinen maalauskohde Finnforsberget II sijaitsee 70 metriä länteen kallioseinämässä. Tämän pienen kohde on vain puolen metrin kokoinen ja sijaitsee kalliolipan suojassa. Kuviosta on tunnistettu vain kaksi 20 senttimetriä pitkää kalaa ja ääriviivoin maalattu ihmishahmo, joka on kooltaan 30 × 30 senttimetriä.
Norsjömorbergetin kalliomaalaus sijaitsee Skellefteälvenin jokilaakson vastakkaisessa rinteessä noin 2 kilometriä etelään voimalaitoksesta. Kohteessa on kaksi erillistä kuvakenttää, jotka ovat kallion pystyseinämässä. Toinen kenttä on 3 × 2 metriä ja on lipan suojaama. Se sisältää kaksi hirvikuviota ja yhden pienen eläinkuvion katkelman. Muut 8 kuviota jää tunnistamatta. Toinen kenttä sijaitsee 8 metrin päässä, mutta sieltä on tunnistettu vain muutamia vaakalinjanvetoja.
Ångermanjoen vesistön maalauksia

Ångermanjoen vesistö on Pohjois-Ruotsin suuria vesistöjä, joka saa vetensä osittain Norjan puolelta. Joki on muinaisina aikoina ollut eräs kulkutie Pohjanlahdelta Atlantille. Ruotsin kuuluisin kalliokuva-alue lienee Ruotsin Nämforsenin kalliopiirrosalue, josta tunnetaan noin 2  400 piirrosta. Sen piirroskentät sijaitsevat kosken partaalla ja saarissa suuren kivikautisen asuinpaikan läheisyydessä. Ångermanjoen vesistössä ei tunneta muita piirroskohteita, mutta maalauskohteita tunnetaan useita. Ne sijaitsevat useiden eri jokihaarojen alueella, mutta maantieteellisesti lähellä toisiaan ja ne ovat Nämforsenista katsoen joen yläjuoksulla.
Ångermanjoen vesistön maalauksia > Faxälven

Faxälven yhtyy Ångermanjoen pääuomaan hieman Nämforsenin eteläpuolella alavirtaan. Tämän joenhaaran varrelta tunnetaan vain kaksi pääkohdetta. Högberget muodostuu neljästä kohteesta, jotka on tavattu numeroida 1−4.
Högbergetin kalliomaalaukset sijaitsevat Nässjön kylässä Ramselen pitäjässä Ångermanlandin maakunnassa ja on löytynyt vuonna 1996. Högberget on korkea kukkula Nässjön ja Faxälvenin välissä paikassa, jota kivikaudella käytettiin hirvien ajamiseen pyyntikuoppiin. Högberget 1 on pieni kohde suuren vaalean kallioseinämän kupeessa. Maalaukset käsittävät useita väriläiskiä, jossa yhdessä on havaittu hirviä esittäviä kuvioita. Siinä kaksi hirveä kulkee peräkkäin. Muissa läiskissä näkyy katkelmia muista hirvistä korvien tai jalkojen muodossa. Joukossa on myös kaksi katkelmaa ihmishahmosta.  Pinta on moneen kertaan maalattu ja siksi pahoin puuroutunut. Maalauksen edestä löytyi vuonna 2005 kalliolta pudonnut punamaalilla värittynyt kivi. Kiven alta löytyi hiiltä ajoitettavaksi ja sen tulokseksi saatiin 4 835 eaa.. Högberget 2 sijaitsee noin 100 metriä edellisestä etelään korkean etelään aukeavan kallioterassin päällä ja kuuluu samaan pyyntikuoppakenttään. Kohde käsittää kolme maalauspintaa, josta erottuu useita hirvieläimiä, mutta muiden kuvioiden määrittäminen on ollut vaikeapääsyisyyden vuoksi vaikeaa. Eräs hirvistä, joka katsoo vasemmalle länteen, on noin metrin pituinen. Vartalon viivoituksesta on merkkejä ja jalat ovat taivutettuja kuin laukkaan. Högberget 3 ja 4 sijaitsevat noin 500 metriä etelään noin 30 metrin päässä toisistaan. Alueella on siirtolohkareita korkealla mäellä. Högberget 3, joka löytyi vuonna 2001, on siirtolohkareiden väliin jäävän puoliluolan suuaukolla, jossa on 1−3 maalausta. Yksi kuvio esittää mahdollisesti hirveä. Högberget 4 on katkelmallinen maalaus, joka sijaitsee siirtolohkareen vinon lipan alla ylärinteen puolella. Hyvissä oloissa erottuu maalauksesta hirvi.
Vågdalsbergetin kalliomaalaus sijaitsee Ramselen kunnassa Ångermanlandissa Ramselesjön rannan lähettyvillä olevalla metsäisellä mäellä. Paikka on Högbergetista noin 5 kilometriä itään ja maalauskallion näkyy suoraan sieltä tulevalle tielle. Kallio on 12 metriä pitkä ja 8 metriä korkea. Maalausalue aukeaa lounaaseen ja on loivan kaltevan lipan suojaama. Maalaus on katkelmallinen ja mahtuu 1,8 × 1,1 metriä suuruiselle alueelle. Yksinäisen väriläiskän lisäksi erottuu rikkonainen hirvi, joka on 27 senttimetriä pitkä, 10 korkea ja sen jalat ovat 8−9 senttimetriä pitkät. Hirvi katsoo vasemmalle, jossa on vanha halkeama. Maalauksen alla maassa on kivi, jonka päältä maalaus on voitu tehdä.
Indalsälvenin tunturialueet

Indalsälven kokoaa vedet laajalta alueelta ja sen latvat ulottuvat Norjan puolelle aivan Trondheimin lahden lähelle. Täällä on sekä Norjan että Ruotsin puolella ollut vanha perinne työstää kallioihin kalliopiirroksia ja maalauksia . Tapa lienee levinnyt tuntureille Norjan rannikon kivikautisilta asuinalueilta. Ruotsin puolella tunnetaan Glösan-, Gärdenin-, Duvedin Duvedin-, Landverkin- ja Håltbergsuddenin kalliopiirrokset.
Indalsälvenin tunturialueet > Norjan rajalla ja Åressa

Hästskotjärnin kalliomaalaus sijaitsee Indalsälvin latvavesillä 1,5 kilometriä pitkän hevosenkengän muotoisen metsäjärven pohjoisrannalla. Alue kuuluu Kallin pitäjään, Åren kuntaan ja Jämtlandin lääniin. Rannan 10 metriä korkea kallio viettää ulospäin järvelle muodostaen suojaavan lipan maalauksille. Maalauksia on viidessä kohtaa. Kentässä A näkyy lukuisia viivoja ja joitakin eläinkuvioita. Kuviot ovat epäselviä paitsi yksi 30 senttimetriä pitkä ihmishahmo. Pari metriä oikealla on kenttä B, jossa on maalattu 2 senttimetriä leveällä viivalla puoli metriä pitkä eläimenpää. Muutama metri oikealla sijaitsee pääkenttä C. Kiveen on maalattu rohkein vedoin useita kuvioita: vähintään 7 eläin- eli hirvikuviota, kaksi ihmishahmoa, sik-sak-viiva ja muita linjoja. Ihmisellä, joka on 45 senttimetriä pitkä, on leveä pää ja hirvillä vartalossaan osittavia viivoja. Viereisillä pinnoilla kuviot ovat tuhoutuneet eikä aiheista saa selvää. Kenttä D sijaitsee muita kenttiä korkeammalla ja niihin ei ylety maasta. Kuviot esittävät kolmea eläimen päätä. Yksi esittää hirveä, jolle on vedetty ruokatorveksi viiva. Kaksi muuta eläintä ei pysty tunnistamaan. Päät ovat 30−50 senttimetriä pitkiä. Viimeinen kenttä E sisältää pahoin tuhoutuneita kuvioita, joista yksi esittänee eläintä.
Stor-Rensjönin kalliomaalaus sijaitsee myös Kallin pitäjässä säännöstellyn Stor-Rensjönin itärannalla Bodvikenin niemessä. Paikka on alle 20 kilometriä Norjan rajalta. Kohde on maalattu kallion lipan suojiin aivan vesirajaan. Maalaus on pieni ja käsittää katkelmallisen peurakuvion, joka on 30 senttimetriä pitkä. Muut viivat ovat haalistuneita. Järven jäät pitävät kuviot puhtaina, joskin myös kuluttavat niitä.
Hamrebackenin kalliomaalaukset sijaitsevat laskettelurinteen mäessä Duvedin taajamassa Åren pitäjässä ja nykyisessä Åren kunnassa. Paikalta tunnetaan kolme kuvakenttää 50 metrin matkalla pyyntikuoppien läheisyydestä. Lähinnä hiihtohissiä olevassa kivessä sijaitsee kenttä I. Siitä erottuvat erilaisia linjoja, jotka verkkomaisia kuvioita. Saman kallion vasemmassa reunassa on kenttä II, jossa kallion kyljessä on kolme maalauspintaa. Niistä erottuvin on  eläinhahmo, joka esittää peuraa tai hirveä. Muut kuviot ovat haalistuneet punaväriläiskiksi. Kauempana vasemmalla on kivivierimä, jonka irtokivessä on kolmas kuvakenttä III. Kiveen on maalattu 60 senttimetriä pitkä ihmishahmo ja muita epäselviä kuvioita. Ihmishahmon vartalo on vedetty poikkeuksellisesti kahdella rinnakkaisella viivalla- Pää on pyöreä ja keskivartalo on hahmoteltu jälkeenpäin pyöreillä kaarilla. Kädet riippuvat sivuilla hartioistaan ja käsivarsiin on vedetty sivuille parit pykälät. Jalat ovat haalistuneet. Ihmisen vasemmalla puolella on sekava kuvio, josta erottuu joukko kolmioita ja linjoja.