stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toijalan Vauhti
Pesäpallo > Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
A-pojat: 
| A-pojat |  Hopeaa | 1927 | 1 |  |
| A-pojat |  Pronssia | 1926 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 2 |  |
Aiheesta muualla

http://vessix.kotisivukone.com/files/vessix.kotisivukone.com/Pesis/seurat/toijalan_suojeluskunta.xls
http://toijalanvauhti.yhdistysavain.fi/
Elsi Katainen

| Elsi Katainen |
| --- | --- |
 Katainen vuonna 2024.
Euroopan parlamentin jäsen
 1. maaliskuuta 2018–  
Ryhmä:  ALDE (2018-2019) Uudistuva Eurooppa (2019–)
Kansanedustaja
 21.3.2007–28.2.2018  
Ryhmä/puolue:  Keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Pohjois-Savo (2007–2015) Savo-Karjala (2015–2018)
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. joulukuuta 1966 (ikä 58) Haapajärvi, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Puoliso:  Petri Katainen
Tiedot
Puolue:  Keskusta
Aiheesta muualla
www.elsikatainen.fi
Elsi Kaarina Katainen (o.s. Niiranen, s. 17. joulukuuta 1966 Haapajärvi) on suomalainen opettaja ja maatilayrittäjä. Maaliskuusta 2018 alkaen hän on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä. Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Katainen valittiin toiselle kaudelleen Europarlamenttiin 54 627 äänellä. Vuoden 2024 Eurovaaleissa  hänet valittiin Euroopan parlamenttiin kolmennelle kaudelle.
Ura

Katainen valittiin vuoden 2007 vaaleissa kansanedustajaksi Pohjois-Savon vaalipiiristä Suomen Keskustan listalta 5 683 äänellä. Hän tuli uudelleen valituksi vuoden 2011 vaaleissa samasta vaalipiiristä 6 960 äänellä. Katainen oli ehdolla EU-vaaleissa 2014 ja pääsi keskustan toiseksi varaedustajaksi saatuaan 19 882 ääntä. Hänet valittiin kolmannelle eduskuntakaudelle vuoden 2015 vaaleissa uudesta Savo-Karjalan vaalipiiristä 7 084 äänellä.
Katainen jätti kansanedustajan tehtävät 1. maaliskuuta 2018 ja siirtyi Euroopan parlamenttiin kun siihen asti euroedustajana toiminut Hannu Takkula tuli valituksi Euroopan tilintarkastustuomioistuimeen.
Toimielinjäsenyydet > Eduskunnan valiokunnat

Liikenne- ja viestintävaliokunta 3.4.2007–2.5.2007
Valtiovarainvaliokunta 3.4.2007–2.5.2007, varajäsen 5.5.2015–8.6.2015
Talousvaliokunta varajäsen 3.4.2007–2.5.2007
Hallintovaliokunta 3.5.2007–5.3.2009, 16.2.2010–19.4.2011, 30.6.2011–21.4.2015 ja 9.6.2015–28.2.2018, varajäsen 6.3.2009–15.2.2010
Perustuslakivaliokunta 3.5.2007–19.4.2011, varajäsen 9.6.2015–28.2.2018
Tulevaisuusvaliokunta varajäsen 3.5.2007–19.4.2011
Työelämä- ja tasa-arvovaliokunta varajäsen 3.5.2007–19.4.2011
Sivistysvaliokunta 6.3.2009–12.2.2010 ja 3.5.2011–29.6.2011, varajäsen 30.6.2011–21.4.2015
Maa- ja metsätalousvaliokunta pj 3.5.2011–29.6.2011, varajäsen 10.5.2017–28.2.2018
Sosiaali- ja terveysvaliokunta varajäsen 3.5.2011–21.4.2015 ja 9.6.2015–28.2.2018
Puolustusvaliokunta 5.5.2015–8.6.2015
Tarkastusvaliokunta vpj 5.5.2015–8.6.2015
Suuri valiokunta 9.6.2015–28.2.2018
Toimielinjäsenyydet > Muut

Pielaveden kunnanvaltuusto pj 2001–2012, vpj 2013–
Yleisradio Oy:n hallintoneuvosto 3.5.2007–29.6.2011 ja 9.6.2015–19.11.2015, vpj 10.11.2009–29.6.2011
Kansainvälisten asiain foorumi 3.5.2011–29.6.2011
Puhemiesneuvosto 3.5.2011–29.6.2011
Kansaneläkelaitoksen valtuutetut 30.6.2011–8.6.2015, varajäsen 9.6.2015–28.2.2018
Keskustan eduskuntaryhmä 1. vpj 2.6.2015–4.2.2018
Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunta 10.2.2017–8.2.2018
Lähde:
Kunnianosoituksia

Suomen Leijonan ritarikunta (Suomi, 2022)
Miikka Toivola

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 11. heinäkuuta 1949
Syntymäpaikka: Porin maalaiskunta, Suomi
Kuolinaika: 26. tammikuuta 2017 (67 vuotta)
Pelipaikka: Hyökkääjä
Junioriseurat
:  Pihlavan Työväen Urheilijat
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1967–1968 |  PiTU |  ? | (+12) |
| 1969–1972 |  TPS | 79 | (25) |
| 1973–1980 |  HJK | 176 | (45) |
| 1983–1984 |  VanPa |  ? | (?) |
| Yhteensä | Yhteensä | 255 | (70) |
Maajoukkue
| 1967–1980 |  Suomi | 62 | (4) |
Valmennusura
1983–1984:  HJK
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Miikka Toivola (11. heinäkuuta 1949 Porin maalaiskunta – 26. tammikuuta 2017) oli suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Ura

Toivolan kasvattajaseura on porilainen Pihlavan Työväen Urheilijat, jonka lisäksi hän edusti Turun Palloseuraa vuosina 1969–1972 ja Helsingin Jalkapalloklubia 1973–1980. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 255 ottelua ja teki niissä 70 maalia. . Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1971, 1972, 1973 ja 1978.
Lopetettuaan pelaajauransa hän siirtyi valmennustehtäviin ja valmensi muun muassa HJK Suomen Cupin voittoon vuonna 1984.
Suomen jalkapallomaajoukkueessa Toivola pelasi 62 A-maaottelua vuosina 1967–1980 ja teki niissä neljä maalia.
Suomen urheilutoimittajat valitsivat Toivolan vuoden jalkapalloilijaksi vuonna 1972, ja Suomen Palloliitto teki saman valinnan vuosina 1972 ja 1978. Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen Toivola nimettiin vuonna 2012.
Toivola kuoli nopeasti edenneeseen haimasyöpään 67-vuotiaana tammikuussa 2017.
Lanttien kakkonen

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Lanttien kakkonen
Lanttien kakkonen on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortissa on mies, joka tanssii, sekä jongleeraa kahta suurta kolikkoa. Kolikot on ympäröity äärettömyyssymbolilla, joka viittaa siihen, että henkilö pystyy käsittelemään kaikki eteensä tulevat ongelmat ja hallitsemaan elämänsä arvokkaasti. Taustalla näkyy aallokkoinen merimaisema ja kaksi laivaa.
Karkauslammi

| Karkauslammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°41′49″N, 23°56′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Turpoonjoen valuma-alue (35.98)
Laskujoki:  oja Liesjärveen 
Järvinumero:  35.982.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108,5 m 
Rantaviiva:  1,014 km 
Pinta-ala:  0,0567 km² 
 fiKarkauslammi 
Karkauslammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Liesjärvellä oleva järvi, joka kuuluu Liesjärven alueeseen. Liesjärvi kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 5,7 hehtaaria ja sen pituus on 400 metriä ja leveys 230 metriä. Siihen laskee kolme suo-ojaa. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 80 metriä pitkä oja Liesjärven Soukanjärven osaan.
Järven rantaviiva on yhden kilometrin pituinen ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Länsiranta päättyy suohon. Järven itä- ja etelärannoille on rakennettu asuntoja, jotka sijaitsevat Liesjärven kylällä.
Luonnontila

Järvi on hyvin matala ja se kärsii toistuvasti happikadosta. Tämä johtuu veden ravinnetilasta ja järvi onkin rehevä. Vedenlaatu on kuitenkin parantunut viime vuosikymmeninä. Järvessä on pohjamutaa 1,6−4 metriä ja se voi olla vaarassa kasvaa umpeen ilman ihmisen korjaavaa toimintaa.
Historia

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Karkausjärvi". Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvellä oli sama nimi. Silloin sen rantaan rajautui peltoa ja järveen oli piirretty ruohottumista merkitseviä karttamerkkejä.
Kilpisen koulu

Kilpisen koulu
Kilpisen yhtenäiskoulu on alun perin paikallisen Lionsklubin vuonna 1960 perustama koulu Jyväskylässä. Koulun rehtorina toimii Juhani Lehtimäki (2020). Koulun nimi päätettiin omistaa piirilääkäri Wolmar Schildtille, jonka kirjailijanimi oli Volmari Kilpinen. Schildtin syntymästä oli oppikoulun perustamisen aikaan kulunut 150 vuotta. Jyväskylän kaupungin peruskoulujärjestelmään siirtymisen myötä vuonna 1973 Kilpisen oppikoulu jakautui Kilpisen yläasteeksi ja Kilpisen lukioksi. Lukio lakkautettiin suurlukion perustamisen yhteydessä vuonna 1995. Sittemmin Kilpisen nimellä rakennuksessa toimi pitkään vain kolme viimeistä peruskoulun luokka-astetta (vuoteen 1998 yläaste), jolle siirtyi valtaosa Jyväskylän läntisten kaupunginosien peruskoululaisista ala-asteen jälkeen. Vuonna 1996 entisiin lukiotiloihin tuli Jyväskylän Rudolf Steiner -koulu, ja tämän muutettua tiloissa oli tilapäisesti Kypärämäen koulun opetusta tämän oman koulukiinteistön remontin takia. Myöhemmin tiloihin tuli Jyväskylän kristillinen koulu. Vuonna 2015 se muutti muualle ja koko Kilpisen vanha oppikoulukiinteistö tuli 42 vuoden kahtiajaon ajan jälkeen taas yhden koulun kattamaksi kiinteistöksi. Tätä myötä vain kolme viimeistä peruskoulun luokka-astetta käsittänyt koulu piteni koko yhdeksänvuotisen perusopetuksen sisältäväksi kouluksi (ns. yhtenäiskoulu).
Rakennuksessa on musiikkiluokat luokka-asteille 7-9. Nuoremmat käyvät musiikkiluokkaa Kypärämäen koulussa.
Koulun talous

Lionsklubin jäsenten toimenpiteiden avulla koulun talous saatiin turvatuksi. Ensimmäisen lahjoituksen koululle teki Jyväskylän Lyseon entisten oppilaiden yhdistys JyLy, ja heidän jälkeensä lahjoituksia antoivat lukuisat yritykset ja yksityishenkilöt, suurimpana lahjoittajana Jyväskylän kaupunki. Nykyään koulu on kokonaan kaupungin rahoittama.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kilpisen koulu Wikimedia Commonsissa
Kilpisen koulu Peda.net:ssä
Veikko Kankkonen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Veikko Kankkonen, 1964 |  Veikko Kankkonen, 1964 |  Veikko Kankkonen, 1964 |  |
Maa:   Suomi
Miesten mäkihyppy
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1964 | Normaalimäki |  |
|  Hopeaa | Innsbruck 1964 | Suurmäki |  |
Esa Veikko Antero ”Viki” Kankkonen (s. 5. tammikuuta 1940 Sotkamo) on suomalainen, vuonna 1964 olympiakultaa voittanut mäkihyppääjä.
Mäkihypyssä Kankkosen seura oli Lahden Hiihtoseura. Kankkonen pelasi myös golfia, jossa hän voitti SM-joukkuehopeaa 1978 ja -pronssia 1977. Pesäpalloa hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1962–1963 edustaen Lahden Maila-Veikkoja. Hänen poikansa Anssi Kankkonen on menestynyt golfaaja.,
Lahden kaupunki myönsi vuonna 1966 Veikko Kankkoselle Lahti-mitalin numero 3 hänen urheilusaavutuksistaan. Vuoden 1968 talviolympialaisten avajaisissa Kankkonen oli Suomen joukkueen lipunkantaja. Opetusministeriö myönsi hänelle vuonna 2002 Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon menestyksellisestä urheilu-urasta.
Koulutukseltaan Kankkonen on sorvaaja ja liikunnanohjaaja. Hänellä on kolme lasta ja useita lastenlapsia. Eläkkeelle hän jäi liikuntasihteerin työstä Lahden kaupungilta.
Saavutuksia

olympiakultaa Innsbruck 1964 (mäkihyppy, normaalimäki).
olympiahopeaa Innsbruck 1964 (suurmäki).
Keski-Euroopan mäkiviikon voitto 1964 ja 1966.
voitto Salpausselän kisoissa 1960, 1961, 1964, 1967 ja 1968, Salpausselkä-mitali numero 30 vuonna 1961.
voitto Holmenkollenilla ja Holmenkollen-mitali vuonna 1964.
Aiheesta muualla

YLEn elävä arkisto – Veikko Kankkonen
Antti O. Arponen: / Kankkonen, Veikko (1940–) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 13.10.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Mäkihypyn normaalimäen olympiavoittajat
Mäkihypyn normaalimäen maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Lanttien nelonen

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Lanttien nelonen
Lanttien nelonen on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortin kuvassa on kruunupäinen hahmo, joka istuu penkillä kaupungin laidalla. Hän pitää hallussaan neljää lanttia, yksi kummankin jalan alla, yksi sylissä ja yksi pään päällä.
Toire no Hanako-san

Toire no Hanako-san (jap. トイレの花子さん, ’vessan Hanako’) on japanilaisessa urbaanilegendassa tytön henki, joka majailee useimmiten koulun tyttöjen vessassa ja pelottelee siellä käyviä. Tarina on suosittu koululaisten keskuudessa ja siitä on useita versioita.
Muunnelmia

Hanako on esimerkiksi kolmannen kerroksen WC:n kolmannessa kopissa. Häntä voi yrittää kutsua koputtamalla oveen kolmasti ja kysymällä ”Oletko täällä, Hanako-san?”. Silloin Hanakon pitäisi vastata ”Olen täällä”. Yksi muunnos on leikki, jolla oppilaat kokeilevat toistensa rohkeutta kutsumalla Hanakoa. Jos oppilas uskaltautuu avaamaan vessakopin, hän voi nähdä pienen poikahiuksisen tytön pukeutuneena punaiseen paitaan. Hän voi olla joko hyväntahtoinen, ilkikurinen tai pahantahtoinen.
Hanakon hahmosta on myös useita versioita. Iwaten Kurosawajirissa sanotaan, että Hanakon nimeä kutsuttaessa ovesta ilmestyy valkoinen suuri käsi. Jokohaman kaupungissa poikien vessasta on sanottu ilmestyvän verinen käsi, kun kävelee kolmasti vanhanaikaisen WC:n lattia-aukon ympäri toistaen Hanakon nimeä.
Rumiko Takahashin Rinne-mangasarjan osissa ”100 000 jeniä” ja ”Voiman hinta” Hanako sotkee vessat kostaakseen eräälle tarinan hahmoista tämän nykyisessä koulussa.
Alkuperä

Tarinan alkuperästä on useita oletuksia. On mahdollista, että ensimmäiset versiot ovat lähtöisin 1950-luvulta. Hanakon on sanottu olleen toisen maailmansodan pommituksissa kuolleen tytön henki. Tyttö olisi kuollut leikkiessään kuurupiiloa. Toisissa versioissa tytön vanhemmat olisivat olleet väkivaltaisia tai mieleltään järkkyneitä surmaten hänet kun hän yritti piilotella pesuhuoneessa. Varsinaiseksi ilmiöksi tarina kasvoi 1980-luvulla.
Tokion Ruusu

Iva Toguri D’Aquino maaliskuussa 1946 otetussa pidätyskuvassa.
Tokion Ruusu (engl. Tokyo Rose) oli länsiliittoutuneiden antama nimi japanilaisille radioäänille, jotka toisen maailmansodan aikana levittivät Japanin sotapropagandaa englanniksi. Termi kohdistui tuolloin useisiin naisiin, mutta 26. syyskuuta 2006 kuollut Iva Toguri D’Aquino (synt. Iva Ikuko Toguri) on sodan jälkeen ollut heistä tunnetuin. Erään lähetetyn, amerikkalaissotilaitten suosiman radio-ohjelman nimenä oli ollut Zero Hour. Ohjelman aikana toimitettiin muun muassa tietoja Yhdysvaltain viihde-elämästä, kuten Broadwayn ja Off Broadwayn ensi-illoista sekä urheilutuloksista.
Tokion Ruusu julkisti yhdessä vaiheessa Yhdysvaltain kaatuneita sotilaita radioteitse. Yhdysvallat otti myöhemmin itse hoitaakseen ilmoittaa kaatuneista, kuten taistelutovereille. Radiojulkistamisten ilmeinen tarkoitus oli ollut lisätä paniikkimielialaa Japanin sotajoukkoja kohtaan.
Aiheesta muualla

Federal Bureau of Investigation: FBI History — Famous Cases: Iva Toguri d’Aquino and ”Tokyo Rose” (englanniksi)
Ask Yahoo! (Feb. 21, 2002): ”Who was Tokyo Rose?” (unbylined) (englanniksi)
”Orphan Ann” Home Page (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tirvanjärvi

| Tirvanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola (Valkeala)
Koordinaatit:  60°56′12″N, 27°02′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Harjunjoen–Lappalanjärven alue (14.18)
Laskujoki:  Mietunvirta Hakolahteen 
Järvinumero:  14.182.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  62 m  
Pituus:  2,3 km  
Leveys:  1,7 km  
Rantaviiva:  9,97107 km  
Pinta-ala:  1,03615 km²   
Tilavuus:  0,00222056 km³ 
Keskisyvyys:  2,14 m  
Suurin syvyys:  10,33 m  
Saaria:  2 
 fiTirvanjärvi 
Tirvanjärvi  on Kymenlaaksossa Kouvolan Valkealassa Tirvalla sijaitseva järvi.
Maantietoa

Tirvanjärven pinta-ala on 104 hehtaaria eli 1,0 neliökilometriä, se on 2,3 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometriä leveä. Se sijaitsee kuusi kilometriä Kaipiaisista ja kahdeksan kilometriä Utista. Järven itäpuolella kohoaa Tirvan kylällä yli 20 metrin korkeuteen mäki ja etelämpänä toinen 40 metriä korkea Kokinmäki. Kaakkoispuolella on vielä yhtä korkea Puramäki. Kylän takana ennen Immasenjärveä joki tekee mutkia kiertäessään Miilusaaren kahdelta puolelta. Tirvanjärven pohjoisrannat ovat sitä vastoin alavat ja paikoitellen soistuneet. Niitä on myös viljelty, vaikka pellot eivät nykyään ylety rantaan asti.
Järvessä on kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 11,5 hehtaaria (11 % järven pinta-alasta). Suursaari on 510 metriä pitkä ja 290 metriä leveä. Sen pinta-ala on lähes 11 hehtaaria, joten Pienisaarelle jää loput. Suurisaari on autio metsäsaari, mutta Pienisaaressa on kesämökki. Suurisaari melkein tukkii järven koillispuolelta tulevan joen uoman ja jakaa siten järven kahdeksi järvenaltaaksi. Saaren kummaltakin puolelta virtaa vesi parin metrin syvyisiä salmia myöten järvenselän puolelle. Pienisaari jää Suurisaaren taakse joensuun edustalle. Miilusaari näkyy järvelle, vaikka se kuulukin yläpuoliselle joelle.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 2,2 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0022 kuutiokilometriä. Sen syvyys on 10,3 metriä ja keskisyvyydeksi on saatu 2,1 metriä. Pienialaisia syvänteitä on järvessä kolme. Yksi sijaitsee Pajukosken ja Ruunakosken alapuolella, kaksi muuta Suurisaaren kummankin salmen suulla. Myös järven luusuassa on lähes 10-metrinen syvänne, mutta se jää alapuolisen joen puolelle.
Sen rantaviivan pituus on 10,0 kilometriä. Pohjoispään lahtea kutsutaan Haukilahdeksi. Siellä ja järven länsipuolella ovat rannat matalia. Tirvan alue on tiheää haja-asutusaluetta. Kylän ja järven länsipuolella kulkee yhdystie 3772, joka yhtyy etelässä valtatiehen 6. Toinen kylätie ylittää molemmat kosket ja nousee Kokinmäelle ja jatkaa Kaipiaisten ja Immasen suuntaan. Vaikka kylä sijaitsee aivan järven vieressä, sitä ei näe järveltä. Järven koillisrannassa sijaitsee Röllän uimaranta, jota kunta ylläpitää. Uimarannassa on kauempana virtaava vesi.
Luontoarvoja

Järven vedenväri on ruskea, mikä johtuu veden suuresta humuspitoisuudesta. Näkösyvyys on 1,9 metriä. Järven tila on hyvä. Järvessä viihtyy runsaslukuisena ainakin hauki, ahven ja siika. Siihen on istutettu kuhaa ja järvitaimenta.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Tirvajärvi”. Kartan mukaan järvessä olisi ollut vain yksi pitkä saari. Pasijoki oli tuolloin nimeltään ”Tirvajoki”, vaikka kartassa ei silloin ollut Tirvan kylää vielä. Järven lounaisrannassa sijaitsi ”Kourula by”, jonka yhteinen manttaali oli 24 jaettuna kahdeksalle talolle. Kartassa luki ”Gardemeister” kohdassa, jossa sijaitsee nykyään Pasi. Haukilahden perä oli kartassa raivattu niitylle ja kauempana oli pieniä peltomaita.
Tirvalla toimi 1800-luvun lopulta 1940-luvulle Tirvan tehdas. Sen rakentaminen tänne on johtunut tarjolla olevasta vesivoimasta. Tehtaassa on valmistettu kimröökiä, myllynkiviä ja erilaisia kemianteollisuuden tuotteita.
Miilusaaren alapäässä sijaitseva patojärjestely on vanha. Paikalla ollut saha paloi 1940-luvulla eikä koskesta otettu tämän jälkeen voimaa. Laitoksessa ei ollut enää koneistojakaan. Kun voimalan uutta käynnistämistä yritettiin 1980-luvulla, ei siihen saatu lupaa, vaan hanke olisi pitänyt käsitellä uuden voimalan rakentamisena. Padon pudotukseksi oli merkitty 4,2 metriä ja keskivirtaamaksi 4,2 m³/s.
Vuoden 1970 peruskartassa oli järven läntinen puoli raivattu laajasti peltomaksi. Haukilahden suorannat olivat kuitenkin vielä pensaikkomaista suota. Noin kolmasosa Suurisaarta oli peltona. Vuoden 1986 kartassa näkyy joidenkin kapeiden peltopalstojen muututtua metsäksi. Myös Suurisaaren pellot on samassa yhteydessä metsitetty.
Vesistösuhteet

Tirvanjärvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Rapojärven alueeseen (14.182) se kuuluu. Se on osa Valkealan reitin pääreittiä ja sitä voisi luonnehtia järvimäiseksi suvannoksi. Joensuun takana sijaitsee kummassakin uomassa patorakennelmat. Pajukosken vesivoimalaitoksen pato tukkii Pajukosken ja toinen säännöstelypato eteläistä Ruunakoskea. Tirvanjärven vedenpinnan korkeus on 62,0 metriä mpy. ja Immasenjärven 67,2 metriä, joten voimalaitoksen pudotus on korkeintaan 5,2 metriä. Vesireitin joki jatkaa eteenpäin noin 9 kilometriä. Joella on sillä matkalla niminään ainakin Kiurinvirta, Mankinvirta ja Kepsunvirta. Se laskee Tarhajärvi–Kepsunjärveen, mutta vesi voi käydä välillä pyörähtämässä Hakolahdessa. Alajuoksun järvien korkeus on vain 61,8 metriä.
Järven lähialueen ojia on vähän. Aluksi kannattaa mainita Pasinjoki, joka laskee Haukilahteen käytyään ensin Pasin kulmakunnalla. Sen pääuoma tulee Hangasjärven ja pian Matalajärven kautta. Joki muodostaa oman Pasinjoen–Hangasjärven valuma-alueensa (14.184) ja sen vesimäärät ovat lukuun ottamatta vesireitin pääuomaa muita ojia suuremmat. Järven yläpuoliseen järvialtaaseen laskee Kokinmäen takaa Kalliolampi. Tähän Kalliolamminojaan on johdettu mukaan kahden suon kuivatusvesiä. Samalta suunnalta laskee Korpilahteen luontaisen oloinen metsäpuro. Sen valuma-alue on edellistä laajempi ja se kokoaa sekä Haimiston että Suurenlähteensuon kuivatusvesiä. Kivitörössä siihen yhtyy koillisesta pienestä Vaajalammesta alkava oja, johon vuorostaan laskee Valkialampi. Haukilahteen tulee Mustasuolta toinenkin oja. Suon kuivatusojiin on tuotu myös Tenjärven ja Mustalammen yhteinen laskuoja. Tirvanjärven luusuaan laskee lyhyt Savilammen laskuoja.
Aiheesta lisää

Tirvan kylä
(14.1)
Tohvelisankarin rouva

| Tohvelisankarin rouva |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Maria Jotuni
Alkuperäiskieli:  suomi
Tyylilaji:  komedia, farssi
Aihe:  ahneus, avioliitto, raha, rakkaus
Kantaesitys:  2. joulukuuta 1924
Kantaesityspaikka:  Suomen Kansallisteatteri
Henkilöt
Henkilöt:  Juulia, Aadolf, Piia, Justus, Veijo, Karoliina, Lempi, Riikka
Tohvelisankarin rouva on Maria Jotunin viides näytelmä. Kolminäytöksinen komedia sai ensi-iltansa Suomen Kansallisteatterissa 1924. Rahan ja rakkauden teemoihin kiteytyvä teos aiheutti aikoinaan pahennusta: WSOY ei halunnut julkaista sitä, mutta Otava tarttui tilaisuuteen. Näytelmän ensi-illassa osa yleisöstä poistui kesken esityksen, ja lopulta sen aiheuttaman kirjasodan puhurit ylsivät eduskuntaan asti, missä sitä käytettiin hyväksi Kansallisteatterin toimintaa kritisoitaessa ja Kansallisteatterin valtionapu joutui vaakalaudalle.
Kansallisteatterin johtajaa Eino Kalimaa Tohvelisankarin rouva ei järin miellyttänyt. Hänen mielestään se sisälsi "mauttomuuksia ja liioitteluja". Jotunin puoliso Viljo Tarkiainen puolusti vaimonsa näytelmää ja menetti sen seurauksena paikkansa Kansallisteatterin väliaikaisena dramaturgina ja johtokunnan jäsenenä.
Näytelmää ei esitetty 40 vuoteen, ennen kuin Kuopion yhteisteatteri otti sen 1960-luvulla ohjelmistoonsa. Tohvelisankaria näytteli Rauni Mollberg, joka sitten Televisioteatteriin siirryttyään ohjasi sen televisiolle.
Tohvelisankarin rouvasta muodostui hankalan alun jälkeen teattereiden kestosuosikki. 2000-luvulla sitä on esitetty muun muassa Lahden ja Kotkan kaupunginteatterissa.
Juoni

Juulia on nainut ikääntyneen tilanomistaja Aadolfin, jonka veljeltä Justukselta on tiedossa huomattava perintö. Päästyään rahoihin käsiksi ahne Juulia aikoo lähteä nuoren ja varattoman rakastettunsa Veijon luo, joka on kuitenkin enemmän Juulian tytärpuolen Piian perään. Pian ilmenee, että Justuksella on muitakin perijöitä. Lisäksi paljastuu, että Justus ei ollut tehnyt testamenttia.
Kahdessa ensimmäisessä osassa esitellään satiirin keinoin henkilöiden väliset suhteet, ja keskiössä on Juulian ja Aadolfin avioliitto. Mieshahmot – etenkin viinaanmenevä tohvelisankari Aadolf – vaikuttavat heikoilta, mikä puolestaan saa naishahmot näyttämään vahvoilta. Kolmas osa on farssia, jossa odotellaan Justuksen kuolemaa. Kaiken huipuksi Justus palaa kuolleista kesken omien peijaistensa.