stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tiedonhankinnan malleja
Paisleyn ja Allenin mallit > Allenin malli

Paisleyn mallille jatkoa kehitti Thomas J. Allen omallaan, jolla hän pyrki korjaamaan Paisleyn jäsennyksen epäkohtia. Allen yksinkertaisti mallia yhdistämällä Paisleyn tekijät viiteen vaikuttavaan tekijään. Keskiössä on henkilö tiedonkäsittelijänä, joka on muiden tekijöiden vaikutuksen alaisena, vaikkakin niiden vaikutustasoa ei ole mallissa määritelty. Tekijöitä ovat tietojenkäsittelijä työryhmänsä jäsenenä, yksilönä organisaatiossa, ammattiyhteisönsä ja invisible collegen jäsenenä sekä muu formaali informaatiojärjestelmä.
Allenin malli on dynaamisempi Paisleyn malliin verrattuna, vaikkakin siinäkään ei huomioida läheskään kaikkia yksilöön vaikuttavia tekijöitä. Lisäksi mallissa on Paisleyn mallin tavoin keskitytty pitkälti kuinka tekijät vaikuttavat tiedontarpeisiin, eikä mistä tarpeet johtuvat. Kumpikaan malli ei käsittele tiedonhankinnan käsitettä.  Allenin mallia on myös kritisoitu poliittisten, sosiaalisten ja taloudellisten tekijöiden mallin ulkopuolelle jättämisestä, vaikkakin Allen toteaa vain yhdistelleen Paisleyn tekijöitä.
Paisleyn ja Allenin jäsennyksissä on merkittävää, kuinka ne herättivät keskustelua tiedonhankinnan malleista, vaikuttivat myöhempien tutkimusten lähestymistapoihin, sekä inspiroivat mallien syntyä. Niiden kestävintä arvoa on niissä tunnistetut, edelleenkin enimmälti relevantit kategoriat.
Belkin: ASK

Anomalous State of Knowledge (ASK, A.S.K., suom. anomalinen tiedontila) on Nicholas Belkinin (1980) 
teoriaan perustuva tiedonhankinnan malli, joka lähestyy tiedonhakua kognitiivisesta näkökulmasta.
Belkinin esittämässä teoriassa tietoa etsivillä ihmisillä esiintyy joskus hankaluuksia täysin määritellä millaista tietoa tarvitsevat. Tällöin tarvittavan/ratkaisevan tiedonhaun muodostamisesta puuttuu jotain olennaista tietoa, tiedonhakijan tiedontila on siten anomalinen . Belkinin laatima kaavio ASK:sta. Käsitteellisestä tiedontilasta ASK-tilanteeseen, josta ongelmallisen tilanteen/tiedontarpeen ratkettua päädytään takaisin uuteen käsitteelliseen tiedontilaan
Tiedontilan vajavaisuudesta johtuen yksilö  ei  pysty  tarkasti  ilmaisemaan,  mitä  hänen  tarpeensa  koskee. . Tiedonhakujärjestelmien suunnittelussa tulisi siis ottaa huomioon se, että erilaisten tiedontarvetilojen eli ASKien kuvaaminen  on  vähintään  yhtä  tärkeää  kuin  varsinaisten  tietosisältöjen  eli  dokumenttien
kuvaaminen. Erityyppiset tiedontarpeet edellyttävät myös erilaisia tiedonhakustrategioita.
Wilson: Ammatillisen tiedonhankinnan yleismalli

Tom D. Wilson tutki sosiaalivirastoissa työskentelevien henkilöiden tiedontarpeita ja tiedonhankinnan tapoja. Tähän monivuotiseen empiiriseen tutkimukseen pohjautuen Wilson julkaisi ensimmäisen versionsa tiedonhankinnan mallista vuonna 1981.
Wilsonin mukaan ammatillista tiedon hankintaa eivät määritä tiedontarpeiksi kutsuttavat seikat, vaan yksilölliset kognitiiviset ja affektiiviset tarpeet, joiden tyydyttämiseen liittyy tiedonhankintaa. Yhteisöllisistä tekijöistä tärkeimpiä ovat työympäristön luonne ja henkilön rooli työelämässä. Tiedonhankintaan vaikuttavat välillisesti myös sosio-kulttuurinen ja poliittis-taloudellinen ympäristö. Edellä mainittujen tekijöiden lisäksi Wilsonin ammatillisen tiedonhankinnan mallissa kiinnitetään huomiota myös tiedonhankinnan esteisiin. Esteitä voivat olla mm. pitkä välimatka, aikapula, puutteellinen kielitaito ja taloudelliset esteet.
Wilson laajensi malliaan 1990-luvun puolivälissä. Uudessa versiossa on hyödynnetty useamman tieteenalan havaintoja ja siihen on lisätty aiempaa enemmän komponentteja. Käsite "tiedontarve" on hyväksytty uudessa versiossa, mutta mallissa tiedontarpeen kokemus ei kuitenkaan välttämättä automaattisesti johda tiedonhankintaan. Wilsonin uudessa mallissa tiedonhankintaan vaikuttavat muun muassa yksilön stressinhallinta, motivaatio, viitseliäisyys, pystyvyys, koulutustaso, ikäryhmä, ympäristötekijät sekä lähteestä saadun hyödyn suhde tiedonhankinnan edellyttämiin ponnistuksiin (riski-palkinto-teoria).
Wilsonin mukaan tiedonhankinta voi ilmentyä neljällä tavalla: passiivisessa tarkkailussa on kyse tiedon vastaanottamisesta tilanteissa, joissa sitä on sattumoisin tarjolla, esimerkiksi seurattaessa television iltauutisia. Passiivinen haku on kyseessä silloin, kun etsittäessä tietoa aiheesta A saadaan samalla tietoa myös aiheesta B, joka koetaan kiinnostavaksi muiden asioiden yhteydessä. Aktiivinen haku viittaa suunnitelmalliseen hakeutumiseen eri tiedonlähteille ja niiden systemaattiseen hyödyntämiseen. Jatkuva haku tarkoittaa toimintaympäristön jokapäiväistä seurantaa.
Wilsonin mallia ei voida pitää lopullisena kuvauksena tiedonhankinnan eri ilmiöistä, vaan mallissa on vielä kehitettävää.
Brenda Dervin ja Sense-Making–teoria

Yhdysvaltalainen viestinnäntutkija Brenda Dervin on tutkinut tapoja, jolla ihmiset merkityksellistävät toimintaansa ja valintojaan arkipäivän vaihtelevissa tilanteissa. Ilmaisulla sense-making hän viittaa toiminnan merkityksellistämiseen. Sense-Making-teoria rakentuu kolmesta viestinnällisestä metaforasta:
tilanne (situation)
kohdattu kuilu (gap-faced)
käyttö (uses)
Kohdatessaan tiedonhankinnassa ongelmallisen tilanteen (situation) yksilö joutuu pysähtymään eräänlaisen kognitiivisen kuilun (gap) eteen. Yksilöllä herää kysymyksiä, joihin hän etsii tiedonhankinnan avulla vastauksia. Sense-making-teoriassa tiedonhankinta vertautuu ”informaatiosillan” (gap-bridged) rakentamiseen kohdatun kuilun (gap-faced) yli. Viimeinen vaihe käyttö (uses/help) viittaa tapoihin, joilla tiedollisia aineksia hyödynnetään sillan rakentamisessa.
Ellis: Tiedonhankinnan peruskomponentit

David Ellisin malli pohjautuu haastatteluihin, joita hän teki väitöskirjatyössään selvittäessään Sheffieldin yliopistossa työskentelevien tutkijoiden tiedonhankintakäytäntöjä. Hän on sittemmin soveltanut mallia empiirisissä tutkimuksissa.
Ellis erottaa kahdeksan tiedonhankinnan peruskomponenttia. Komponentit eivät esiinny välttämättä tietyssä järjestyksessä, vaan ne saattavat vaihdella tilannekohtaisesti tiedonhankintaprosessin edetessä. Tiedonhankinnan kahdeksan komponenttia Ellisin mukaan ovat:
Aloittaminen (starting): tutkimustyön aihepiiriin tutustuminen
Ketjutus (chaining): lähteiden ja viitteiden ketjun seuraaminen eteen- tai taaksepäin.
Selailu (browsing): ennalta suunnittelematon lähteiden selaileminen.
Erotteleminen (differentiating): relevanttien ja ei-relevanttien lähteiden erotteleminen.
Seuranta (monitoring): esimerkiksi tiettyjen aikakauslehtien jatkuva seuraaminen ja toisaalta passiivinen seuraaminen.
Tiedon "uuttaminen" (extracting): tietosisällön "irrottaminen" hankitusta lähteestä.
Todentaminen (verifying): omaksutun tiedon kohdallisuuden ja toimivuuden testaaminen.
Päättäminen (ending): tiedonlähteiden etsinnän lopettaminen.
Ellisin malli on saanut tiedonhankintatutkimuksessa varsin runsaasti huomiota ja sitä on hyödynnetty kohtalaisen paljon myös empiirisesti. Tiedonhankinnan syklisyyden kannalta Ellisin mallissa on mielenkiintoista se, että siinä ei varsinaisesti kuvata tiedonhankinnan vaiheita, vaan tiedonhankinnan tiettyjä toistuvia piirteitä.
Kuhlthau: Tiedonhankinnan prosessimalli

Carol C. Kuhlthaun ”Information Search Process” -malli julkaistiin vuonna 1993 ja pohjautuu pitkäjännitteiseen tutkimustyöhön, joka alkoi jo 1980-luvun alkupuolella. Mallin lähtökohtana on oppimisen konstruktivistinen viitekehys, ja se tukeutuu muun muassa John Deweyn, Georg Kellyn ja Jerome Brunerin käsityksiin ajattelun ja oppimisen perusluonteesta.
Kuhlthaun mallin lähtökohtana on ”epävarmuuden periaate” (uncertainty principle). Tiedonhankinta käsitteellistetään konstruktioprosessiksi, jonka laukaisee  käyntiin epävarmuuden kognitiivinen tila. Tiedonhankinta voidaan nähdä matkana, joka etenee vaiheittain ja kuhunkin vaiheeseen liittyy vaiheelle tyypilliset kognitiiviset ja affektiiviset  elementit.
Prosessin aloitusvaiheessa (initiation) ongelmaa yritetään hahmottaa suhteuttamalla sitä aiempiin kokemuksiin. Aiheenvalinnan (selection) vaiheessa hahmotetaan tehtävän yleissuunta ja rajataan aihepiiriä. Tunnustelun (exploration) vaiheessa aihepiiristä hankitaan lisätietoa, ja siihen etsitään oma näkökulma. Tehtävän muotoilu (formulation) vaihe on ratkaisevan tärkeä, onnistuessaan se mahdollistaa aiheen tarkan rajauksen ja luo edellytykset suunnata tiedonhankinta relevantteihin lähteisiin. Informaation keruu (collection) vaiheessa kerätään aiheesta olennainen tieto ja hankittu tieto yhdistetään synteesinomaiseksi kokonaisuudeksi. Esittämisen (presentation) vaiheeseen päästään, kun tehtävä on valmis ja tulokset voidaan viestiä muille.
Näin tarkasteltuna tiedonhankinta kontekstoituu luontevasti erilaisten kirjallisten tehtävien suorittamiseen, esimerkiksi opiskelijan laatiman seminaariesitelmän tai toimittajan kirjoittaman artikkelin työstämiseen. Kuhlthaun mallista on nopeasti tullut yksi suosituimmista tiedonhankintamalleista.
Johnson: Comprehensive Model of Information Seeking (CMIS)

J. David Johnsonin malli Comprehensive Model of Information Seeking (CMIS) (1993) luotiin syöpään liittyvän tiedonhankinnan kontekstissa. Mallia on testattu Yhdysvaltain terveysviraston (National Institutes of Health) rahoittamissa tutkimuksissa, ja se on toiminut lähtökohtana empiiriselle tutkimukselle.
Mallissa tiedonhaku on jaettu kolmeen vaiheeseen: tiedonhankintaa edeltäviin tekijöihin (antecedents), tiedonlähteiden ja -kanavien luonteeseen (information carrier factors) ja tiedonhankinnan toimintoihin (information seeking actions).
Edeltävät tekijät motivoivat tiedonhankintaa ja määrittävät aloittaako yksilö tiedontarpeen kohdatessaan tiedonhankinnan. 
Edeltävät tekijät on jaettu neljään osaan: demografiset muuttujat (Demographics), kokemus (experience), tiedon tärkeys (salience) ja uskomukset (beliefs). Demografisia muuttujia ovat yksilön ikä, sukupuoli, etnisyys, koulutus, ammatti ja varallisuus. Kokemus viittaa yksilön aiempaan tietoon tiedonhaun aiheesta sekä tavoista saada siitä tietoa. Tiedon tärkeys ja yksilön uskomukset tiedonhaun aiheesta ovat tärkeitä motivaattoreita tietämättömyyden edetessä tiedonhauksi. Yksilö on motivoitunut etsimään tietoa vain kun hän tietää olevansa tietämätön, ja puuttuva tieto on keskeistä.
Demografiset muuttujat ja kokemus ovat taustatekijöitä, kun taas tiedon tärkeys ja uskomukset kytkeytyvät henkilökohtaiseen relevanssiin.
Tiedonlähteiden ja -kanavien luonne jakautuu ominaisuuksiin (characteristics) ja hyödyllisyyteen (utility), jotka muotoilevat tiedonhankintaa sen ollessa jo käynnissä. Tiedonhankintaa edeltävät tekijät vaikuttavat lähteiden ja kanavien arvioituun hyötyyn. 
Lähes kaikissa tiedonhakutilanteissa tiedonhakijat suosivat vahvasti suoraan toisilta ihmisiltä saatua tietoa. Tämän vuoksi lähteiden ja -kanavien ominaisuuksista kenties tärkeimmäksi on noussut niiden sosiaalinen läsnäolo, eli kuinka paljon niiden mielletään muistuttavan ihmisten välistä vuorovaikutusta. Hyödyllisyys viittaa lähteiden ja kanavien yhteensopivuuteen tiedontarpeen kanssa, sekä odotuksiin todennäköisesti saavutetuista hyödyistä.
Tiedonhankinnan toiminnot määrittävät yksilön informaatiokentän kehityksen. Toimintoja tutkiessa on tärkeä huomioida, että kaikki tiedonhaku tapahtuu kontekstissa ja sen vaikutuksen alaisena, vaikkakin kontekstin käsite on epämääräinen. Tiedonhankinnan toimintojen jatkuessa edeltävät tekijät muokkaavat niitä. Samoin toiminnot voivat muokata ei-demografisia edeltäviä tekijöitä (kokemus, tiedon tärkeys ja uskomukset).
Yleinen malli on tarkoitettu soveltumaan aikuisväestöön, ja on vähemmän käyttökelpoinen työtilanteissa. Johnson on kuitenkin myöhemmässä kirjassaan käsitellyt tiedonhakua työorganisaatioissa, ja ehdottanut miten mallia voisi käyttää.
Meho & Tibbo: Yhteiskuntatieteilijöiden tiedonhankinnan mallintaminen

Tiedonhankinnan sykliseen luonteeseen alettiin kiinnittää huomiota 1990-luvun puolivälissä, jolloin elektronisten tiedonlähteiden käyttö yleistyi. Tietoverkossa tapahtuva tiedonhankinta on usein nopeatempoista ja www-selaimen ominaisuudet mahdollistavat edestakaisen siirtymisen eri verkkolähteiden välillä.
Lokman I. Meho ja Helen R. Tibbo kehittivät Ellisin mallia eteenpäin ja rakensivat vuonna 2003 mallin, joka pohjautuu haastattelututkimukseen jossa tutkittiin eri yhteiskuntatieteiden alueilla työskentelevien tutkijoiden tiedonhankintaa eri maissa.
Meho ja Tibbo identifioivat tutkijoiden tiedonhankinnassa neljä toisiinsa liittyvää vaihetta: etsiminen (searching), pääsy (accessing), käsitteleminen (processing) ja päättäminen (ending). Tiedonhankinnan eri piirteet (esim. aloittaminen ja selailu) ovat mukana kaikissa tiedonhankinnan vaiheissa, mutta korostetuimmin ne esiintyvät etsimisessä ja käsittelemisessä.
Leckie & Pettigrew: Ammatillisen tiedonhankinnan yleismalli

Gloria Leckien ja Karen Pettigrew’n malli julkaistiin vuonna 1997. Mallia kehittäessään he tekivät laajan kirjallisuuskatsauksen aiempaan tiedonhankintatutkimukseen. Aineistosta löytyneistä havainnoista he pyrkivät löytämään yhteisiä ammattialasta riippumattomia tekijöitä, jotka kuvaavat ammatillista tiedonhankintaa. Omassa tutkimuksessaan he keskittyivät erityisesti insinöörien, terveydenhuollon ammattilaisten ja lakimiesten tiedonhankintaan. Leckien ja Pettigrew’n tavoite oli saada mallistaan mahdollisimman yleisesti sovellettava, jotta sitä pystyisi hyödyntämään erilaisissa ammateissa toimivien ihmisten tiedonhankinnan tutkimuksessa.
Mallin keskeisenä oletuksena on se, että yksilön tiedontarpeet määrittyvät työtehtävän mukaan. Työtehtävien luonteeseen ja sisältöön puolestaan vaikuttaa se, missä roolissa yksilö työyhteisössään toimii, rooleja voivat olla esimerkiksi johtaja, tutkija tai kouluttaja. Mallissa ei nimetä tiedontarpeiden luonnetta, mutta Leckie ja Pettigrew ottavat tiedontarpeisiin vaikuttavina tekijöinä esiin muun muassa seuraavia tekijöitä:
ikä
ammattiryhmä
kokemus
onko tiedontarve ensi kertainen vai aiemman variaatio
onko tehtävä annettu vai itse valittu
Uutta mallissa on tietoisuus tiedonlähteistä, lähteen nähdään selvästi vaikuttavan tiedonhankintaan. Tiedonlähteen valintaan vaikuttaa lähteen tuttuus ja tavoitettavuus ja toisaalta se, millaisia käsityksiä yksilöllä on lähteen ajankohtaisuudesta tai miten aiemmat tiedonhaut kyseisestä lähteestä ovat onnistuneet. Tiedonlähteen muotoa ei rajata, hyödyllistä tietoa voi löytää hyvin erilaisista lähteistä: virallisista, epävirallisista, kirjoitetusta tai suullisesta, myös oma aiempi tietämys katsotaan tiedonlähteeksi.
Malliin sisältyy palautesilmukka. Tuloksen saatuaan tiedonhankkijan on tärkeää arvioida mihin haulla päästiin, tarvitaanko esimerkiksi uutta hakua. Puutteellista tiedonlähdettä mahdollisesti vältellään jatkossa, mutta löydetty tieto ei välttämättä ole kokonaan hyödytöntä, se voi osoittautua käyttökelpoiseksi myöhemmän tehtävän yhteydessä.
Leckien ja Pettigrewn malli on herättänyt kiinnostusta myös Suomessa, sitä hyödyntäen on tehty useita tiedonhankintaa tutkivia opinnäytetöitä.
Tiku ja Taku (talousrikosjuttu)

”Tiku ja Taku” oli 1990-luvulla toiminut tamperelainen liikemieskaksikko Jukka Malminen ja Jari Tanner, jotka tuomittiin  pitkiin vankeusrangaistuksiin laajassa talousrikosvyyhdissä pääosin törkeistä petoksista ja kirjanpitorikoksista. Miehet olivat eräitä 1990-luvun talousrikosoikeudenkäyntien eniten julkisuutta saaneita tekijöitä, jotka aloittivat toimintansa 1980-luvun lopun ”löysän rahan” kasinotalousvuosina.
Malminen ja Tanner tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 1996 seitsemän vuoden ehdottomiin vankeusrangaistuksiin. Hovioikeus alensi 1997 Malmisen tuomion kuuteen vuoteen ja Tannerin 5 vuoteen 6 kuukauteen. Hovioikeuden mukaan Malminen ja Tanner olivat tietoisesti käyttäneet hyväksi Osuuspankkien Keskuspankki OKOn Helsingin Aleksanterinkadulla sijainneen konttorin johtajan ”kevytmielisyyttä ja törkeää huolimattomuutta”, jolloin miehille myönnetyt lainat olivat aiheuttaneet pankille kymmenien miljoonien markkojen luottotappiot. Entinen pankinjohtaja Risto Iso-Lotila pidätettiin kaksi vuotta asioiden ilmitulon jälkeen ja tuomittiin neljän ja puolen vuoden vankeuteen pääasiassa törkeistä kavalluksista. OKO-pankin lisäksi vahingon kärsijänä oli turkulainen Master-Rahoitus Oy.
Iso-Lotila piti kärsimäänsä tuomiota epäoikeudenmukaisena ja teki jutusta Jorma Ojaharjun kanssa kirjan Aleksilta Nokalle. Hänen mukaansa OKO-pankin johto oli myöntänyt Malmiselle ja Tannerille jo 22 miljoonan markan luotot ennen kuin hän itse edes tapasi miehiä, ja samoilla perusteilla olisi voinut tuomita monia muitakin tuon ajan pankinjohtajia. Iso-Lotila katsoi itse syyllistyneensä enintään luottamusaseman väärinkäyttöön.
Syksyllä 1997 OKO-jutusta vankilassa istunut Jari ”Taku” Tanner tuomittiin 1 vuoden ja 6 kuukauden ehdottomaan vankeuteen avunannosta Raision Postipankin tietomurtoon, jossa eri yrityksille tulossa olleet yhteensä 20 miljoonan markan veronpalautukset ohjattiin rikoksentekijöiden tileille vuodenvaihteessa 1996. Jutussa tuomittiin puolen tusinaa tekijää, muun muassa turkulainen talousrikollinen Jakke Viheriä.
Kirjallisuutta

Ojaharju, Jorma (toim.): Aleksilta Nokalle : Risto Iso-Lotila. Pankkisalaisuus murtuu – mitä OKO-Aleksilla tapahtui? Helsinki: Fennoten, 1998. ISBN 951-98076-0-8.
Meyer Guggenheim

Meyer Guggenheim
Meyer Guggenheim (1828 Lengnau, Sveitsi – 1905) oli yhdysvaltalainen kaivosmagnaatti ja Guggenheimin suvun patriarkka. Hän syntyi Sveitsissä juutalaiseen perheeseen ja tuli nuorena miehenä Yhdysvaltoihin vanhempiensa ja sisarustensa mukana. Yhdysvalloissa Guggenheim ansaitsi aluksi omaisuuden rautatieosakkeilla ja alkoi sitten sijoittaa kaivostoimintaan Länsi-Yhdysvalloissa. Hän lopetti suvun kirjailu- ja tekstiililiiketoiminnan, ja keskittyi täysin kaivos- ja sulattotoimintaan. Hän perusti oman sulaton Coloradoon sekä sulattoja ja kaivoksia Meksikoon. Ajan myötä Guggenheimin perheestä tuli kaivosteollisuuden johtavia toimijoita maailmassa.
Tila (kiinteistöoikeus)

Tila oli alkuaan kokonaisen talon osa. Nykyisin tilalla tarkoitetaan asemakaava-alueen ulkopuolella sijaitsevaa, tilana kiinteistörekisteriin merkittyä maa-aluetta, jonka rajat on määrätty kiinteistötoimituksessa. Tiloja on pääasiassa maaseudulla, mutta niitä voi olla myös kaupungissa. Asemakaava-alueella on tontteja. Maanomistaja ei voi itse muuttaa tilaansa tontiksi, vaan tontteja muodostuu, kun alueella kunnan aloitteesta suoritetaan tonttijako. Vuoden 1951 jakolaki tarkoitti tilalla taloa, verollepantua torppaa tai niittyä tai saarta, ulkopalstaa, siirtotaloa, omaperäismyllyä, kaupungissa ja kauppalassa olevia maa- ja vesikiinteistöjä sekä osittamalla muodostettuja tiloja. Jakolaki kumottiin kiinteistönmuodostamislailla, joka tuli voimaan vuoden 1997 alussa.
Tila Suomen kiinteistörekisterissä

Tila on Suomessa yleisin kiinteistötyyppi ja kiinteistörekisterin keskeisin maanomistusyksikkö. Uusia tiloja muodostuu kiinteistötoimituksissa muun muassa lohkomis- ja halkomistoimituksissa. Kullakin kiinteistöllä tulee olla toisistaan poikkeava kiinteistötunnus, joka muodostuu kunta-, sijaintialue-, ryhmä- ja yksikkönumerosta. Sijaintialue tarkoittaa kylää tai kaupunginosaa taikka muuta niihin verrattavaa aluetta. Ryhmä tarkoittaa taloa tai asemakaavaan mukaista korttelia. Tilan kiinteistötunnus muodostuu kunnan, kylän ja talon numeroista sekä tilan yksikkönumerosta.
Tila merkitään kiinteistönä kiinteistörekisteriin. Kiinteistörekisterissä oleva kiinteistötunnus yksilöi kiinteistön ja muun rekisteriyksikön.
Tikkala (Korpilahti)

Tikkala on kylä Jyväskylässä, entisen Korpilahden kunnan alueella Pata­järven ja Muuratjärven välissä. Kylässä asuu noin 250 asukasta. Mökkejä ja saunoja on vakituisia asutuksia enemmän. Kylän kantatalo Tikkala, josta kylä on saanut nimensä, rakennettiin alueelle jo 1500-luvulla. Myöhemmin alueelle syntyi useita maataloja. Kylässä on kauppa ja Tikkalan koulu.
Kylällä on myös vuonna 1956 valmistunut seurantalo Harjula. Harjulaan valmistui laajennusosa vuonna 1998. Tikkalassa on myös urheilukenttä ja kaukalo.
Tikkalan kylä sijaitsee Korpilahdelta Petäjävedelle menevän seututie 607:n ja Tikkalan ja Keljon välisen yhdystie 16607:n risteyksessä. Jyväskylän Liikenteen vuoro 13 kulkee väliä Jyväskylä–Tikkala.
Tikkala valittiin vuonna 2013 Keski-Suomen Vuoden kyläksi.
Kirjallisuutta

Heikkilä, Liisa ym.: Suolanen ei hiukase eikä hämärä häikäse : Tikkalan kyläkirja. Tikkalan kylätoimikunta, 2004. ISBN 952-91-8044-6.
Jyväskylän kaupunginosat suuralueittain
| --- | --- |
01 Kantakaupunki: 1. Keskusta (Kirkkopuisto) · 2. Harju · 3. Puistola (Aren aukio; Tourujoki) · 4. Lutakko · 5. Mattilanpelto · 6. Mäki-Matti (Hippos; Rautpohja)  · 9. Kukkumäki · 11. Nisula (Viitaniemi) · 12. Taulumäki · 14. Tourula (Kangas) · 29. Mannila
02 Kypärämäki-Kortepohja: 7. Kypärämäki (Köhniö) · 8. Savela · 17. Kortepohja (Haukkala; Kortesuo; Laajavuori; Ylioppilaskylä)
03 Lohikoski-Seppälänkangas: 13. Lohikoski  (Holsti; Kyyhkysenmäki; Lahjaharju; Paloniemi) · 19. Seppälänkangas  (Heinälampi) · 48. Tyyppälä · 64. Ankeriasjärvi
04 Huhtasuo: 15. Kangasvuori (Pupuhuhta; Rasinrinne; Seppälä) · 20. Huhtasuo (Huhtakeskus; Kangaslampi; Sulku)
05 Kuokkala: 22. Ristonmaa · 23. Kuokkala (Ainolanranta; Kekkola; Pohjanlampi; Tikka) · 24. Kuokkalanpelto · 25. Ristikivi · 26. Nenäinniemi · 27. Hämeenlahti (Samulinniemi)
06 Keltinmäki-Myllyjärvi: 18. Keltinmäki (Keltinkeskus; Mustalampi; Myllyjärvi; Mäyrämäki; Ylä-Myllyjärvi) · 35. Taka-Keljo · 36. Hanhiperä · 37. Valkeamäki (Köhniöntaus)
07 Keljo: 10. Keljo (Keljonkeskus; Tarhamäki; Valkola) · 21. Keljonkangas (Sarvivuori) · 28. Sääksvuori · 30. Etelä-Keljo
08 Halssila: 16. Halssila  (Aittorinne; Kivistö; Tuohimutka)
09 Säynätsalo: 31. Säynätsalo · 32. Lehtisaari · 33. Muuratsalo (Haikka) · 34. Kinkovuori
10 Tikkakoski-Nyrölä: 58. Nyrölä · 60. Kuikka · 61. Tikka-Mannila · 62. Tikkakoski · 63. Kuukanpää
11 Palokka-Puuppola: 41. Palokka · 42. Mannisenmäki · 43. Rippalanmäki · 44. Haukkamäki · 45. Kirri · 46. Heikkilä · 47. Pappilanvuori · 49. Hiekkapohja · 50. Matinmäki · 51. Jylhänperä · 52. Puuppola · 53. Saarenmaa · 57. Vertaala
12 Vaajakoski-Jyskä: 65. Sulunperä · 66. Jyskä · 67. Väinölä · 68. Haapaniemi · 69. Vaajakoski (Wessmanninmäki) · 70. Kaunisharju · 71. Tölskä · 72. Kanavuori · 73. Hupeli (Kairahta) · 74. Laajaranta  (Vuoritsalo) · 75. Oravasaari · 76. Pohjola · 77. Pitkäjärvi · 78. Leppälahti · 79. Mehtovuori
13 Kuohu-Vesanka: 38. Ruoke · 54. Vesanka (Perälä) · 55. Kuohu · 56. Varsalanperä
14 Korpilahti: 80. Kirkonmäki · 81. Ikolanmäki · 82. Iloniemi · 83. Kemppaisenmäki · 84. Kotamäki · 85. Tähtiniemi · 86. Korpiaho-Heinosniemi · 87. Tikkala (Moksi; Sarvenperä; Tikkala) · 88. Hirvimäki-Puolakka (Saakoski) · 89. Vespuoli (Oittila; Putkilahti)
Luettelo XML-kielistä

Tämä on luettelo merkittävistä XML-merkintäkielistä.
A

AdsML
aecXML
Agricultural Ontology Service
AIML
AnIML
Atom
Attention Profiling Mark-up Language (APML)
Automated Test Markup Language (ATML)
Attention.xml
Auto-lead Data Format
B

BeerXML
Binary Format Description language
Biological Dynamics Markup Language (BDML)
Business Intelligence Markup Language (BIML)
Business Process Execution Language
C

Call Control eXtensible Markup Language
CCTRL
CellML
Channel Definition Format
Chemical Markup Language
ClaML
Clinical Data Interchange Standards Consortium
Clinical Document Architecture
COLLADA
Common Alerting Protocol (CAP)
CXML
D

Darwin Information Typing Architecture (DITA)
Data center markup language (DCML)
Digital Forensics XML
Dimensional Markup Language
Directory Service Markup Language
DisplayML
DocBook
Document Schema Definition Languages
Document Structure Description
E

Encoded Archival Context (EAC)
Encoded Archival Description (EAD)
ebXML
eLML
EMML
Extensible Postal Product Model and Language (EPPML)
EPUB
Extensible Application Markup Language
Extensible Data Format
Extensible Messaging and Presence Protocol
Extensible Provisioning Protocol
Extensible Resource Identifier
Extensible Stylesheet Language