Jeesuksen vaimon evankeliumi
Arvioita > Papyruksen aitous

Eräät asiantuntijat hyväksyivät papyruksen aitouden julkaisun jälkeen. Muun muassa Kingin apuna papyrusta tutkineet papyrologit Bagnall ja Luijendijk katsoivat, että papyrus olisi ollut aito ja lähes mahdoton väärentää.
Monet tutkijat ilmaisivat kuitenkin heti julkaisun jälkeen suhtautuvansa papyrukseen hyvin epäillen tai pitävänsä sitä suoranaisena väärennöksenä. Koptintutkija Stephen Emmelin mukaan epäilyksiä herättävät muun muassa tekstin ulkoasu sekä sen käyttämän koptin kielen kielioppi. Papyrustutkija Päivi Vähäkankaan mukaan papyruksen epäaitouteen viittaavat toisaalta sen tekstin horjuva käsiala sekä se, että muutoin tuntemattomasta kirjoituksesta vaikuttaisi kaiken todennäköisyyden vastaisesti säilyneen ”vain yksi fragmentti, joka sisältää kuitenkin kaikkein jännittävintä, skandaalinkäryistä informaatiota”, joka vieläpä liittyy viimeaikaiseen keskusteluun sekä tutkijoiden parissa että julkisuudessa. Vähäkankaan mukaan papyrus ”haiskahtaa siis tilaustyöltä”.
Uuden testamentin eksegetiikan professori Ben Witherington kehotti ihmisiä varovaisuuteen dokumentin epämääräisen alkuperän vuoksi. Hän huomautti, ettei aitoutta voida osoittaa aukottomasti, ellei tekstin alkuperästä saada lisää tietoa. Myös Yalen yliopiston teologisen tiedekunnan dekaani Gregory E. Sterlingin mukaan papyruksen tuntematon alkuperä aiheuttaa ongelmia aitouden määrittämiselle. Asia olisi toinen, mikäli kyseessä olisi juuri tehty arkeologinen löytö.
Durhamin yliopiston professori Francis Watson piti todennäköisenä, että papyruksen teksti on koostettu poimimalla lauseenpätkiä koptinkielisen Tuomaan evankeliumiin tekstistä (erityisesti kohdista 30, 45, 101 ja 114) ja yhdistelemällä sekä muokkaamalla niitä. Tällainen teksti on saatettu koostaa yhtä hyvin antiikin aikana kuin nykyaikanakin, mutta Watson pitää todennäköisempänä, että tämä on tapahtunut nykyaikana, sillä teksti vaikuttaa perustuvan juuri nykyaikaan säilyneisiin ja jo aiemmin julkaistuihin papyrusteksteihin. Tällaisena Watson vertaa tekstiä Markuksen salainen evankeliumi -nimellä tunnettuun mahdolliseen väärennökseen.
Andrew Bernhard osoitti Watsonin työn pohjalta, että papyrustekstissä on kirjoitusvirhe, joka vaikuttaa olevan peräisin juuri yhdestä tietystä Tuomaan evankeliumin koptinkielisen tekstin versiosta, joka on vapaasti saatavilla internetissä. Kyseisen tekstin PDF-versiosta puuttuu virheellisesti yksi kirjain, joka on paikallaan tekstin WWW-versiossa. Bernhardin mukaan tämä osoittaa, että papyrusteksti on väärennetty käyttäen apuna juuri kyseistä PDF-tiedostoa. Näin teksti voi olla vain internet-aikana tehty väärennös, vaikka papyruksenpala itsessään olisikin vanhempi.
Uuden testamentin eksegetiikan professori Craig A. Evansin mukaan lähempi tutkimus, mukaan lukien Watsonin ja monien muiden tutkijoiden suorittamat analyysit tekstistä, sai yhä suuremman osan tutkijoista kallistumaan sille kannalle, että papyrusteksti on nykyaikana tehty väärennös.
Vatikaani arvosteli Kingiä tavasta, jolla tämä toi papyruksen julkisuuteen: papyrus julkaistiin näyttävästi ennen kunnollista tieteellistä keskustelua, jolloin asiantuntijat joutuivat heti julkaisun jälkeen korjaamaan, että papyruksen aitous on kyseenalainen. L'Osservatore Romano huomautti, että julkistuksessa törmäsivät näin yhteen jymyuutisen nopea tavoittelu ja kunnollisen tieteellisen tutkimuksen tyypillisesti vaatima aika.