stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hyppyherätys
Uskonkäsitys ja tavat

Hyppyherätyksen alkuvaiheiden seuratoiminnassa korostuivat hengelliset kokemukset ja hurmokselliset ilmiöt, kuten hyppiminen, hengellinen tanssi ja käsien läiskyttäminen. Myöhemmin korostui rukous kasvoilleen kumartuneena. Tapa oli käytössä seuroissa ja kirkkoon saavuttaessa, joskus myös ehtoolliselle valmistauduttaessa. Elintavoissa harrastettiin askeesia, joka tarkoitti pidättymistä tietyistä ruoka-aineista ja alkoholijuomista sekä muista erottuvaa pukeutumista.
Hyppäämisen ja hengellisen tanssin raamatullisena esikuvana pidettiin Daavidin hyppäämistä Herran edessä (Toinen Samuelin kirja, kuudes luku). Muita esikuvia ovat Mirjamin tanssi (2 Moos. 15:20) ja Pietarin parantaman ramman hyppääminen (Apt. 3:8). Tanssi oli piiritanssia arkkiveisujen säestyksellä. Toiminnan lähtökohtana oli saada esimakua taivaallisesta hääilosta.
Kumartuneena rukoilemisen katsottiin osoittavan suurempaa nöyryyttä kuin muut rukoilemistavat. Kirkkoon mentäessä kumarruttiin rukoukseen kirkon pihalla, kirkon eteisessä ja kirkon käytävällä. Rukous oli pelastusjärjestyksen osa, ja sen avulla myös valmistauduttiin ja pyrittiin hurmostilaan. Askeesin tavoitteena oli vanhan ihmisen kuolettaminen ja sielun tyhjentäminen maailman hengestä, jotta Jumala täyttäisi sen Pyhällä Hengellä.
Rukous ja askeesi valmistelivat hurmosta, jonka avulla pyrittiin saamaan varmuus pelastuksesta. Hurmosta pidettiin osoituksena Pyhän Hengen läsnäolosta. Lain kolmanteen käyttöön perustuva eettinen pyhityselämä ei ollut hyppyherätyksessä yhtä keskeisessä asemassa kuin varhaisemmassa kansanherätyksessä. Hyppyherätystä syytettiin antinomismista eli lain merkityksen väheksymisestä, mutta syytökset olivat Heinon mukaan perusteettomia.
Suhde kirkkoon ja muihin liikkeisiin

Hyppyherätyksen alueella vaikutti varhaisempaa herätysliikettä, jonka maltillisen siiven tunnettuja pappisnimiä olivat muun muassa Nousiaisten kirkkoherrat Abraham Achrenius ja hänen poikansa Antti Achrenius sekä Antti Björkqvist, Gustaf Rancken ja Bengt Jakob Ignatius. Maallikkojohtoisista herätyksistä hurmoksellisen suuntauksen keskeinen henkilö oli horrossaarnaaja Anna Rogel, kun taas Matti Pukanhaavan johtamassa suuntauksessa pantiin pääpaino rukoukselle ja Raamatun lukemiselle. Kansanherätysten varhaisvaiheissa esiintyi joukkohurmosta, mutta Vakka-Suomessa ja Satakunnassa joukkohurmoksellisuus laantui pian ja hurmoksellisuus keskittyi johtavien saarnaajien – lähinnä naisten – hurmossaarnoihin. Tältä alueelta ei ole tietoja joukkohurmoksista 1770-luvun lopun ja hyppyherätyksen synnyn väliseltä ajalta. Sen sijaan muualla, kuten Hämeessä, Uudellamaalla ja Savossa, kansanherätys sai monenlaisia ekstaattisia muotoja. 1800-luvun alussa Länsi-Suomen voimakkaat kansanherätykset suurine kokouksineen olivat menneisyyttä.
Varhaisempien herätyssuuntauksien kannattajat suhtautuivat hyppyherätykseen vaihtelevasti. Osa liittyi mukaan, osa pysytteli erillään. Papit suhtautuivat hyppyherätykseen yleensä kriittisesti. Vanhalla kansanherätyksellä oli ollut luotettuja, herätykseen myönteisesti suhtautuvia tai heränneitä pappeja, kuten Achreniukset, Rancken ja Ignatius. Tämä pappissukupolvi ei kuitenkaan ollut enää elossa hyppyherätyksen syntyaikoihin. Kun viranomaiset alkoivat ahdistaa hyppyherätyksen kannattajia konventikkeliplakaatin nojalla, heränneille ei löytynyt papistosta puolustajia.
Vastaavasti hyppyherätyksen piirissä suhtauduttiin kirkkoon ja papistoon kriittisemmin kuin vanhassa kansanherätyksessä. Herätys piti itseään pietistiseen tapaan todellisena tosiuskovien seurakuntana. Uskon syntyminen ja Jumalan tahdon oikea tulkitseminen oli mahdollista vain sen piirissä. Kirkkoa pidettiin tarpeellisena, mutta pappi sai hyväksynnän vain, jos oli kokenut kääntymyksen, mikä taas oli mahdollista vain hyppyherätyksen piirissä ja sen tapoja noudattaen.
Hannu Hämäläinen (jalkapalloilija)

Hannu Hämäläinen (s. 1. tammikuuta 1948 Äänekoski) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Hämäläinen aloitti uransa Äänekosken Huimassa 2. divisioonassa 1966. Hän siirtyi Käpylän Urheilu-Veikkoihin kaudeksi 1967 ja sieltä seuraavana vuonna mestaruussarjan Lahden Reippaaseen. Hämäläinen pelasi Reippaassa 1968–1970 ja 1975–1981. Lisäksi hän edusti Kuusysiä 1971–1972 ja Helsingin Jalkapalloklubia 1973–1974. Hän voitti Reippaassa Suomen mestaruuden 1970 ja Suomen Cupin kolmesti vuosina 1975, 1976 ja 1978 sekä HJK:ssa mestaruuden 1973. Kaikkiaan Hämäläinen pelasi 13 kauden aikana 212 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 35 maalia.
Maajoukkueessa Hämäläinen pelasi vuosina 1975–1976 yhteensä viisi maaottelua.
Hämeenmaa (fregatti)

Hämeenmaa-laivaston soutufregatti Styrbjörn postimerkissä vuodelta 1937.
Hämeenmaa (ruots. hemmema) oli ruotsalainen 1700-luvun sotalaivatyyppi. Se oli suurin insinööri Fredrik Henrik af Chapmanin suomenkielisten maakuntanimien mukaan nimetyistä  soutufregattityypeistä.
Aluksista ensimmäisen HMS Oden oli 32,7 metriä pitkä ja kymmenen leveä, syväyksen ollessa kuitenkin vain 2,7 metriä. Loput kolme alusta olivat suurempia ollen 43,4 metriä pitkiä, 10,7 metriä leveitä ja syväyksen ollessa kolme metriä. Kolmimastoiset alukset olivat kaksikantisia ja ne oli varustettu neljällätoista ja kahdellakymmenellä airoparilla. Aluksilla oli 220 miehen miehistö. Odinin aseistuksena oli kahdeksantoista 12 naulan ja neljä kolmen naulan kanuunaa sekä kuusitoista kolmen naulan nikhakaa ja lopuissa 24 kappaletta 36 naulan ja kaksi 12 naulan kanuunaa.
Hämeenmaat rakennettiin etupäässä Ruotsissa. Niiden määrä pysyi vähäisenä, mutta ne kunnostautuivat Kustaa III:n sodassa erinomaisesti. Keisarillisen Venäjän laivasto valtasi yhden aluksista ensimmäisessä Ruotsinsalmen meritaistelussa, mutta se vallattiin jo seuraavassa taistelussa takaisin.
| Nimi | Telakka | Valmistumisvuosi | poistumisvuosi | pituus | leveys | tykkejä | Huom |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Oden | Suomenlinna | 1760 | 1808 | 32,7 | 10 | 36 | Venäjälle Ruotsinsalmen ensimmäisessä meritaistelussa, takaisin Ruotsille Ruotsinsalmen toisessa meritaistelussa, Venäjälle 1808. |
| Hjalmar | Västervik | 1790 | 1808 | 43,4 | 10,7 | 26 | – |
| Styrbjörn | Tukholma | 1790 | 1808 | 43,4 | 10,7 | 26 | – |
| Starkotter | Västervik | 1790 | 1809 | 43,4 | 10,7 | 26 | – |

Styrbjörn ja Hjalmar talvehtivat 1808 Viaporissa ja jäivät venäläisten käsiin linnoituksen antautuessa. Vallatut alukset kuitenkin tuhoutuivat jo seuraavana purjehduskautena.
Marjatta Hämäläinen

Marjatta Hämäläinen (myöh. Tolsa, s. 2. joulukuuta 1939 Simpele) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti kiekonheitossa yhden SM-mitalin. Hän edusti parhaina vuosinaan Simpeleen Urheilijoita ja myöhemmin Virolahden Sampoa.
Hämäläinen saavutti kiekonheitossa SM-kilpailuissa pronssia vuonna 1959 uransa parhaalla tuloksella 36,99 m sekä sijoittui viidenneksi vuosina 1957 ja 1958.
Hällefors–Fredriksbergs Järnvägar

Radan nykytilaa Fredriksbergin ja Tyforsin välisellä osuudella. Ratalinjaa käytetään kävely- ja pyöräilyreittinä.
Hällefors–Fredriksbergs Järnvägar (HFJ) oli ruotsalainen rautatieyhtiö. Yhtiön rataverkon muodostivat kapearaiteiset rataosat Hällefors–Gäddsjön–Gravendal–Neva, Gäddsjön–Sikfors sekä Gravendal–Hörken. Rautatien raideleveys oli 802 mm.
Vuonna 1874 aloitettiin kapearaiteisen Sävsnäs Järnvägin rakentaminen Hörkenin ja Fredriksbergin välille. Rautatielle tuli yhdysliikenneasema Hörkeniin Bergslagsbanan-radalle. Rautatien raideleveydeksi tuli 802 mm, suurimmaksi nousuksi 25 promillea (25 metriä kilometrillä) ja pienimmäksi kaarresäteeksi 148 metriä. Rautatieyhtiö hankki omistukseensa vanhemman teollisuusrautatien ja rakensi myös radan Fredriksbergistä Tyforsin ruukin kautta Nevan asemalle Inlandsbanan-radan varteen.
Vuonna 1931 avattiin liikenteelle rataosuus Gravendalista Hälleforsiin Hälleforsin ruukille, ja yhtiön nimeksi vaihdettiin Hällefors–Fredriksbergs Järnvägar. Hälleforsin radan valmistuttua Gravendalin ja Hörkenin välisen osuuden liikenne väheni, ja se lakkautettiin 1940.
HFJ oli alusta saakka pääasiassa tavaraliikennettä palveleva rautatieyhtiö, eikä henkilöliikenne ollut milloinkaan laajaa. Vuonna 1954 rautatieyhtiö lakkautti kaiken julkisen liikenteen ja palveli jatkossa ainoastaan omistajansa Hällefors Bruk AB:n kuljetuksia. Nevaan johtava rataosuus lakkautettiin vuodenvaihteessa 1963–64, ja rataosan liikenne ohjattiin Hälleforsiin.
Rautatie lakkautettiin 1970, jonka jälkeen se purettiin. Ratalinja on muutettu osin kävely- ja pyöräilyreiteiksi.
Kirjallisuutta

Eriksson Sundström: Smalspår och sjöfart i Bergslagen, 802-banorna. Määritä julkaisija! ISBN 91-7266-160-7  (ruotsiksi)
Raili Hämäläinen

Raili Marjatta Hämäläinen (o.s. Tuominen, 13. lokakuuta 1932 Tampere – 18. maaliskuuta 2014 Tampere) oli suomalainen telinevoimistelija. Kilpauransa jälkeen hän toimi voimistelun tuomari- ja järjestötehtävissä ja vuonna 1998 hänet nimettiin Suomen Voimisteluliiton kunniajäseneksi.
Raili "Riku" Hämäläinen, silloiselta nimeltään Tuominen, sijoittui Helsingin 1952 kesäolympialaisissa yhteisvoimistelukilpailussa viidenneksi, telinevoimistelun joukkuekilpailussa 13:nneksi, moniottelussa parhaana suomalaisena 51:nneksi sekä yksittäisistä telineistä puomilla 20:nneksi, permannolla 36:nneksi, hypyssä 83:nneksi ja nojapuilla 91:nneksi . Hämäläisen sijoitus puomilla on yhä vuonna 2014 suomalaisen naistelinevoimistelun paras yksilösijoitus olympiatasolla. Rooman kesäolympialaisissa 1960 Hämäläinen oli joukkuekilpailussa 13:s, moniottelussa 90:s, permannolla 84:s, hypyssä 90:s sekä puomilla ja nojapuilla 91:s. Hän osallistui MM-kilpailuihin vuonna 1954. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja permannolla vuonna 1959.
Hämäläinen oli Tampereen Voimistelijoiden kunniajäsen ja edusti myös Tampereen Pyrintöä ja Kulosaaren Voimistelijoita. Hän voitti vuosina 1951–1953 moniottelun Suomen mestaruuden ja yhteensä kahdeksan telinemestaruutta. SM-mitaleilla hän oli vielä vuonna 1960.
Hämäläinen toimi kansainvälisenä telinevoimistelutuomarina vuosina 1960–1992. Tässä tehtävässä hän kävi seitsemät MM-kilpailut ja kahdeksat EM-kilpailut. Vuodesta 1989 hän toimi kansainvälisenä näytösvoimistelutuomarina ja vuodesta 1996 kansainvälisenä tuomarikouluttajana. Hän suomensi runsaasti voimistelusääntöjä ja arvosteluohjeita. Hänelle myönnettiin Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun kultainen ansioristi vuonna 1996. Pro Urheilu -mitalin Hämäläinen sai vuonna 2009.
Hämäläinen menehtyi äkillisesti Tampereella 18. maaliskuuta 2014 81 vuoden iässä.
Tero Hämäläinen

Tero Hämäläinen (s. 1. tammikuuta 1972 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1989–2000.
Hämäläinen edusti SM-liigassa Turun Palloseuraa, Helsingfors IFK:ta, Saimaan Palloa ja Espoo Bluesia. Hän pelasi SM-liigassa yhteensä 239 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 45 + 67 = 112 ja jäähymääränsä 78 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 12 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 3 + 3 = 6.
Helena Hyvönen (juoksija)

Helena Inkeri Hyvönen (o.s. Heikkinen, s. 5. lokakuuta 1960 Sotkamo) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän voitti ulkoradoilla 3 000 metrin juoksussa kaksi Suomen mestaruutta. Seuratasolla hän edusti Sotkamon Jymyä.
Saavutukset

1 500 metrin juoksu
SM-hopea: 1982, 1983
SM-pronssi: 1981
3 000 metrin juoksu
Suomen mestari: 1982, 1983
SM-hopea: 1980
SM-pronssi: 1981
Ennätykset

1 500 metrin juoksu: 4.16,54 (1983)
3 000 metrin juoksu: 9.08,60 (1982)
Pekka Hämäläinen (jalkapallovaikuttaja)

Pekka Timo Juhani Hämäläinen (25. lokakuuta 1938 Helsinki – 4. kesäkuuta 2013) oli suomalainen varatuomari, Elintarviketeollisuusliiton toimitusjohtaja ja Suomen Palloliiton pitkäaikainen puheenjohtaja.
Hämäläinen toimi Suomen Palloliiton puheenjohtajana vuosina 1997–2009. Hänet valittiin neljännelle kolmivuotiskaudelle 22. lokakuuta 2006. Hämäläinen toimi monessa muussakin urheilun luottamustoimessa, muun muassa SLU:n hallituksessa, Stadion-säätiön hallituksessa ja Euroopan jalkapalloliitto UEFA:n eri komiteoissa. Hän toimi UEFA:n Assistance Programmes Committeen puheenjohtajana vuoteen 2009 asti. Captain’s Ballin Hämäläinen sai vuonna 2011.
Hämäläinen pelasi jalkapalloa myös itse ja voitti pelaajana jalkapallon Suomen-mestaruuden vuonna 1961 HIFK:ssa. Pelipaikaltaan hän oli keskushyökkääjä.
Siviilityöstään Elintarviketeollisuusliiton toimitusjohtajana Hämäläinen jäi eläkkeelle kesäkuussa 2002. Hämäläinen menehtyi vaikean sairauden murtamana 4. kesäkuuta 2013.
Hämäläisen vanhemmat olivat pankinjohtaja Juho Hämäläinen ja pianisti Maire Halava.
Häme (sanomalehti)

Hämettären ensimmäisen numeron etusivu.
Häme (vuoteen 1919 saakka Hämetär) oli Hämeenlinnassa vuosina 1902–1944 ilmestynyt sanomalehti.
Hämeenlinnan perustuslailliset perustivat Hämettären vuonna 1901 lakkautetun Hämäläisen jatkajaksi. Suurlakon jälkeen siitä tuli nuorsuomalaisten äänenkannattaja. Suomen itsenäistymisten jälkeen Hämetär oli vähällä tulla yhdistetyksi kokoomuksen Hämeen Sanomiin, mutta omistajavaihdoksen kautta se jatkoi edistyspuolueen lehtenä uudella Häme-nimellä. Myöhemmin lehti jäi kilpailussa tappiolle Hämeen Sanomille. 1940-luvun alussa Hämeen toimintaa jouduttiin supistamaan ja omistaja–päätoimittaja Lauri Apalan kuoltua se lopetettiin kokonaan.
Lehti ilmestyi vuodesta 1903 lähtien kolmesti, vuoden 1919 alussa kuudesti ja sen jälkeen kolmesti, vuonna 1941 kahdesti ja vuodesta 1942 kerran viikossa. Vuonna 1919 julkaistiin myös kolmepäiväistä painosta. Levikki oli 4 200 kappaletta vuonna 1914, mutta laski 1 500 kappaleeseen vuonna 1942. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Antti Itkonen (vast. toim. 1903–1912), Rudolf Holsti (1903–1905), Aukusti Simelius (1906), Väinö Koivisto (1907), Urho Haapanen (1907), Atte Tarjanne (1907–1919, vast. toim. vuodesta 1912), Aarne A. Astala (1919–1923) ja Lauri Apala (1923–1944).
Aiheesta muualla

Hämetär (1903–1919) digitoituna kansalliskirjastossa
Häme (1919–1920) digitoituna kansalliskirjastossa
Kustantajayhtiö Hämettären Sanomalehti Osakeyhtiö Pörssitiedon netissä
Hämeen Maa

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Hämeen Maa oli Hämeenlinnassa ja Tampereella vuosina 1922–1929 ilmestynyt maalaisliiton sanomalehti.
Maalaisliiton Etelä-Hämeen piirin perustama Hämeen Maa ilmestyi enimmän aikaa Tampereella, mutta levisi etupäässä Hämeenlinnan seudulle ja Uudellemaalle. Se teki konkurssin pulakauden alkaessa. Aluksi kerran, vuodesta 1923 lähtien kolmesti ja vuodesta 1927 neljästi viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät Aaretti Hovi (1922), A. V. Nieminen (1922), Janne Mäkinen (1923), Heikki Kokkonen (1924), Eino Aaltio (1924–1925) ja Vihtori Kivimäki (1925–1929).
Aiheesta muualla

Hämeen Maa digitoituna kansalliskirjastossa
Hyytelöbrotula

| Hyytelöbrotula |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Partanilkkakalat Ophidiiformes
Heimo::  Toukkabrotulat Aphyonidae
Suku::  Aphyonus
Laji::  gelatinosus
Kaksiosainen nimi
 Aphyonus gelatinosus  Günther, 1878 
Katso myös
   Hyytelöbrotula Wikispeciesissä   Hyytelöbrotula Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Hyytelöbrotula (Aphyonus gelatinosus) on toukkabrotuloihin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö

Hyytelöbrotula voi kasvaa suurimmillaan noin 20–25 cm pitkäksi. Laji on ruumiinmuodoltaan pitkäomainen ja kapenee pyrstöä kohden. Kalan silmät ovat pienet ja alkeelliset ja ihon peittämät. Selkä-, pyrstö- ja peräevät ovat yhtyneet. Hyytelöbrotula on väriltään läpikuultavan kellertävä ja ruumis on hyytelömäinen.
Levinneisyys ja elintavat

Hyytelöbrotulaa tavataan Atlantista Meksikonlahdelta ja Karibianmereltä sekä Kanariansaarten ja Azorien läheisyydestä. Intian valtameressä siitä on havaintoja eteläisestä Afrikasta ja Tyynessämeressä Australian itäosissa. Laji liikkuu useimmiten 900–2 500 metrin syvyydessä. Hyytelöbrotula synnyttää eläviä poikasia.
Elina Hänninen

Elina Hänninen on suomalainen taitoluistelija.
Hänninen on vuoden 1984 Pohjoismaiden-mestari ja vuosien 1986, 1988 ja 1989 Suomen-mestari. Hän sijoittui MM-kilpailuissa 19:nneksi vuonna 1987 ja karsiutui lyhytohjelman jälkeen vuonna 1988. Hän sijoittui EM-kilpailuissa 23:nneksi vuonna 1988 ja karsiutui lyhytohjelman jälkeen vuonna 1989. Hän edusti Turun Rientoa.
Käännös suomeksi
Hypokloorihapoke

| Hypokloorihapoke |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7790-92-3
PubChem CID:  24341
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  HClO
Moolimassa:  52,458
Ulkomuoto:  Väritön tai kellertävä liuos
Hypokloorihapoke (HClO) on yksi kloorin neljästä happi­haposta. Sitä ei ole kyetty eristämään puhtaana, vaan se tunnetaan ainoastaan liuoksina. Happamuudeltaan kloorihapokkeen liuokset ovat heikkoja. Yhdisteen suolat ovat hypokloriitteja.
Ominaisuudet

Hypokloorihapoke on heikko happo (pKa =7,54) ja dissosioituu vesiliuoksissa vain osittain hypokloriitti-ioneiksi.
Laimeat hypokloorihapokkeen liuokset ovat väriltään kirkkaita, mutta väkevät liuokset ovat kellertäviä. Väri johtuu dikloorioksidista, jota muodostuu väkeviin liuoksiin. Hypokloorihapoke voi hajota valon vaikutuksesta vetykloridiksi, happikaasuksi ja klooriksi. Hajoamisen arvellaan tapahtuvan kloori- ja hydroksyylireadikaalien muodostumisen kautta. Hajoamista nopeuttavat katalyytti, kuten koboltin, kuparin ja nikkelin oksidit. Yhdiste hajoaa myös lämmitettäessä kloorihapoksi, ja suolahapoksi. Noin yksiprosenttinen hypokloorihapoke säilyy tummassa pullossa pitkiäkin aikoja, mutta esimerkiksi 30-prosenttinen liuos täytyy säilyttää –21 °C lämpötilassa.
Hypokloorihapoke on vahva hapetin ja pelkistyy itse kloorikaasuksi. Se kykenee hapettamaan sulfiitit ja sulfidit sulfaateiksi, nitriitit nitraateiksi, syanidit syanaateiksi, kloridit klooriksi, bromidit bromaateiksi ja sekundääriset alkoholit ketoneiksi.
Valmistus

Kloridipitoista hypokloorihapoketta valmistetaan liuottamalla kloorikaasua veteen, jossa kloori disproportioituu vetykloridiksi ja hypokloorihapokkeeksi. Reaktion tasapainon siirtämiseksi tuotteiden puolelle käytetään kloridi-ionien kanssa niukkaliukoisia suoloja muodostavia tai neutraloivia yhdisteitä kuten hopeaoksidia, elohopea(II)oksidia, kalsiumkarbonaattia tai natriumkarbonaattia.
Yhdistettä muodostuu myös, jos klooria johdetaan emäsliuokseen, esimerkiksi natrium- tai kalsiumhydroksidiin tai natriumvetykarbonaattiin. Käytettäessä vahvoja emäksiä tapahtuu reaktio kahdessa vaiheessa hypokloriittianionin kautta.
Hypokloorihappoketta voidaan tuottaa myös kloridittomana. Tällöin se tehdään yleensä liuottamalla dikloorioksidia veteen.
Kloriditonta hypokloorihapokeliuosta voidaan myös tuottaa klorideja sisältävästä liuoksesta uuttamalla hypokloorihapoke jollain polaarisella orgaanisella liuottimella kuten ketoneilla, estereillä tai nitriileillä tai käyttämällä puoliläpäiseviä kalvoja ja elektrodialyysiä.
Käyttö

Hypokloorihapoketta käytetään hydratsiinin valmistuksessa ja orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa kloorihydriinejä ja muita kloorattuja yhdisteitä. Sitä käytetään myös veden desinfiontiin ja on vaikuttava aine kun vettä käsitellään kloorilla, hypokloriiteilla tai kloori-isosyanuraateilla. Aineella on käyttöä myös myrkyllisten tai ei toivottujen sivutuotteiden hävittämiseen hapettamalla.
Reaktiot biomolekyylien kanssa

Hypokloorihapoke reagoi monien biomolekyylien kanssa. Aminohappojen kanssa se reagoi muodostaen epästabiileja kloramiineja ja niitä se muodostaa myös DNA:n ja RNA:n puriini- ja pyrimidiiniemästen kanssa. Osa näistä on stabiileja ja voivat johtaa mutaatioihin. Metioniinin ja kysteiinin kanssa hypokloorihapoke reagoi hyvin nopeasti hapettaen tioliryhmät sulfonihapporyhmiksi. Hypokloorihapoke vaikuttaa myös lipideihin. Osa näistä reaktioista biomolekyylien kanssa voivat tuottaa erilaisia radikaaleja, jotka ovat erittäin reaktiivisia ja voivat muun muassa inaktivoida entsyymejä.
Hypokloorihapoke on myös osa ihmisen puolustusjärjestelmää. Sitä muodostuu vetyperoksidista ja kloridi-ioneista myeloperoksidaasientsyymin katalysoimana neutrofiili- ja monosyyttisoluissa bakteerihyökkäyksen aikana. Hypokloorihapoke saa bakteerein proteiinit koaguloitumaan, jolloin ne takertuvat toisiinsa ja bakteeri kuolee. Näin tapahtuu myös lämpökäsittelyssä ja bakteerit reagoivat hypokloorihapokkeeseen samoin kuin korkeaan lämpötilaan, erittämällä niin kutsuttuihin kaperoneihin eli kaitsijaproteiineihin kuuluvaa HSp33:a, joka pyrkii estämään koaguloitumisen.
Hyppyjänis

| Hyppyjänis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Anomaluromorpha
Heimo::  Hyppyjänikset Pedetidae
Suku::  Pedetes
Laji::  capensis
Kaksiosainen nimi
 Pedetes capensis  (Forster, 1778) 
Katso myös
   Hyppyjänis Wikispeciesissä   Hyppyjänis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hyppyjänis (Pedetes capensis) on afrikkalainen jyrsijälaji. Sitä pidettiin aiemmin hyppyjänisten heimon (Pedetidae) ainoana lajina, mutta nyttemmin itäafrikkalainen Pedetes surdaster on erotettu siitä omaksi lajikseen. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että hyppyjäniksen suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”savannihyppijä”.
Tuntomerkit

Hyppyjänis muistuttaa pientä kengurua, sen massa on alle 4 kg ja ruumiin pituus 35–45 cm. Karvainen mustatupsuinen häntä on yleensä vähintään yhtä pitkä kuin eläimen ruumis. Turkki on väritykseltään punertavan rusehtava ja ruumiin alaosa on vaaleankellertävä.
Eläimen etukäpälät ovat lyhyet ja niissä on 5 varvasta pitkillä kaarevilla kynsillä. Sen sijaan takajalat ovat vahvat, se pystyy hyppimään 2–3 metrin pituisia loikkia. Takajaloissa on 4 varvasta, joissa on leveät ja kaviomaiset kynnet. Hyppyjäniksellä on tapana puhdistaa turkkiaan sisältä päin katsottuna toisella kynnellään.
Hyppyjäniksellä on hyvä kuulo ja sille on ominaista pitkät korvat, jotka ovat noin 8 cm. Kaivaessaan se kykenee sulkemaan korvakäytävänsä ja nenänsä estääkseen hiekan ja hyönteisten pääsyn sinne.
Levinneisyys ja elinympäristö

Hyppyjänis elää vain Afrikassa, sitä esiintyy Keniasta ja Tansaniasta etelässä sijaitsevaan Kapkaupunkiin asti. Se viihtyy kuivilla ja puolikuivilla seuduilla. Pesä tavallisesti koostuu monimutkaisista käytävistä ja piilopaikoista.
Ravinto

Lajin ruokavalioon kuuluvat juuret ja mukulat. Asutuilla alueilla se syö myös viljaa ja maissia.
Lisääntyminen

Naaras tulee kantavaksi kerran vuodessa ja synnyttää vain yhden poikasen.
Piirros hyppyjäniksestä
Hyvän idea

’Hyvän’ idea (m.kreik. ἰδέα του ἀγαθοῦ, idea tū agathū tai τοῦ ἀγαθοῦ ἰδέαν, tū agathū idean) on Platonin käyttämä nimitys hänen ideaoppinsa kaikkein korkeimmasta ideasta. Käsite esiintyy ennen kaikkea Platonin dialogissa Valtio.