stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uruk-kausi
Varhainen kirjoitus

Ilmasto kuivui entisestään vuodesta 3500 eaa. alkaen, ja oli paha varsinkin 3200–3000 eaa.. Tämä vaikutti kaupungistumiseen. Noin 3200 eaa. Urukin pohjois-Mesopotamian siirtokunnat luhistuivat kärsittyään kuivuudesta.
Kirjoitustaito tuli käyttöön viimeistään noin 3100 eaa. Uruk IV -kaudella. Ei ole tarkkaa tietoa siitä, millä Uruk IV -kauden alajaksolla savitaulut kehittyivät, mutta kirjoituksen kehityksen jatkuvuudesta on päätelty niiden tulleen seuraavaa kautta juuri edeltävällä IVa- tai joidenkin mukaan hieman vanhemmalla IVb-kaudella.
Tältä ajalta on löydetty yleensä ensimmäisinä pidetyt kirjoitetut savi- ja kivitaulut vuodelta 3200 eaa. Tell Brakista, Kišistä ja hieman myöhemmin Urukista vuosina 3200–3100 eaa. Uruk IV -kauden savitaulut säilyivät, koska niitä käytettiin romuna kuoppien tasoittamiseen seuraavan Uruk III -kauden rakennustöissä.
Sitä ennen oli merkitty numeroita Uruk V -kaudella noin 3400 eaa. ja kuvakirjoitusta edeltäviä merkkejä jo Uruk VI -kaudella. Oli yksinkertaisia savitauluja, joissa oli sylinterisinetin painalluksia ja numeroita.
Varhaisella Uruk IV -kaudella oli "lappuja", joissa oli henkilön tai tuotteen nimi. Toisissa oli lisäksi numeroita. Kolmannen tyyppisissä oli useita osioita, joissa numeroita ja tuotteita tai henkilöitä.
Uruk-kauden kuvakirjoituksessa oli tähkien, astioiden, laivojen, kaksi- ja nelipyöräisen sotavaunun, puusepän, aasin ja sellaisten kuvia, yhteensä 1500 merkkiä. Myöhemmästä nuolenpääkirjoituksesta on päätelty joidenkin merkkien merkitystä. Uruk IV -kauden merkkejä olivat unken, neuvosto, en, ruhtinas, sanga, temppelin päällikkö. Mutta merkkejä "kuningas" ja "palatsi" ei näy.
60-järjestelmää osataan tulkita vain numeroiden osalta. Se on saattanut kehittyä savisten laskurahojen painalluksista, joita tehtiin laskurahoja sisältäneeseen savikuoreen. Tähän viittaa muutaman ajalta 3400–3300 eaa. löydetyn taulun pallomainen ja kuutiomainen muoto. Se on maailman vanhinta tunnettua kirjoitusta.
Varhaista kirjoitusta Uruk IV- ja Jemdet Nasr -kausilla on käytetty luultavasti temppeliverotuksessa verokuittien laatimiseen ja kirjanpitoon.
Kirjoitus on saattanut olla alussa melko harvinaista tai kirjoitusmateriaalina on käytetty muuta kuin savea. Samoihin aikoihin kehittyi esittävä taide, jossa kuvattiin muun muassa papin tai kuninkaan kaltaisia hahmoja.
Eniten kirjoitusta on löytynyt tältä ajalta vuosilta 3200–3100. Kirjoitus viittaa varhaiseen seemiläisen ja sumerilaisen aineksen sekoittumiseen. Ei tiedetä, synnyttikö sumerilainen kuvakirjoitus Egyptin hieroglyfit vai päinvastoin. Joidenkin mukaan kirjoitus olisi tullut Sumeriin Egyptistä, jossa sitä on saattanut olla Skorpionikuninkaan haudassa jo 3400–3300 eaa.
Asutus varhaisella ja keskisellä Uruk-kaudella

Varhaisella ja Keskisellä Uruk-kaudella suuria keskuksia oli vain muutamia. Asutuskeskuksista 60 prosenttia oli pohjoisessa Nippurin ympärillä. Kauden asutuskeskusten kokojakaumaa voidaan yrittää hahmottaa, vaikkei sitä tunneta tarkasti. Suurin keskus Uruk kattoi 70 hehtaaria ja pohjoisessa oli kaksi noin 50 hehtaarin kokoista keskusta, Tell Dlabim ja Tell al-Hayad. Lisäksi oli kaksi 30 hehtaarin kokoista keskusta, joista toinen oli kumpu 1172. Pienempiä 4–20 hehtaarin paikkoja oli useita, muun muassa Umma, Umm-al Agarib, 202, 1194, 1196, Nippur, Abu Salabikh, 678. Näitä keskikokoisia keskuksia oli  yhteensä 29  leveysasteen 32 20 eteläpuolella. Pohjoisin paikka oli 678.. Asutuksen painopiste 32 oli leveysasteen pohjoispuolella. Yhtenäisemmin löytöjä on tehty leveysasteiden 32 ja 32 20 välillä, missä oli kaksi suurta 50 hehtaarin kokoista keskusta. Dlebim ja al-Ahayyad johtivat asutuskeskusjakaumaa. Lisäksi oli yksi 30 hehtaarin kokoinen keskus 1132. 4–20 hehtaarin laajuisia keskuksia oli 19 ja pieniä 0,1–4 hehtaarin kyliä noin 70.
Myöhäisellä Uruk-jaksolla noin vuosina 3500–3100 eaa. asuttu kokonaisala oli kasvanut vain hieman verrattuna aikaisempaan. Asutus oli siirtynyt Nippurin ympäriltä Urukin ympärille, missä oli 60 prosenttia keskuksista. Uruk tuli kaksi kertaa suuremmaksi kuin toiseksi suurin keskus ja kattoi 100 hehtaaria. Asutuksen painopiste oli 32 leveysasteen eteläpuolella. Pohjoisempana oli lähekkäin monia suurehkoja keskuksia, muun muassa kummut 125 ja 201. Asutuskeskusten jakauma oli seuraava: yli 40 hehtaarin keskuksia olivat Uruk ja pohjoisen Tell Al-Hayyad. 20–40 hehtaarin keskuksia oli kaksi, kumpu 125 ja kumpu 1172. 4–20 hehtaarin keskuksia oli  35, muun muassa Tell Mismar, kumpu 260, 201, Umma, Umm-al Aqarib, Tell Shmid, 1194, Nippur ja  Abi Salabakh. Keskukset jakautuivat siis siten, että keskikokoisia keskuksia oli melko tiheässä. Pieniä asutuskeskuksia oli noin 90.
Uruk-kauden päättyminen

Noin 3100–3000 eaa. vallitsi kuivuus Lähi-idässä. Urukin vaikutusalue kutistui. Keski-Eufratin Uruk-siirtokunnat hävisivät noin 3100 eaa. Noin 3200–3000 eaa. lämpötila nousi ja ilmasto kuivui Tell Brakin alueella. Niinpä kasteluviljely vaikeutui.
Uruk kasvoi edelleen. Uruk-kaudella Uruk tarvitsi laskujen mukaan säteeltään kuuden kilometrin laajuisen peltoalan, mutta Jemdet Nasr-kaudella 16 kilometrin säteisen alueen. Lopulta Uruk laajeni varhaisdynastisella kaudella kattamaan I kaudella 400, myöhemmin jopa 850 hehtaaria. Jemdet Nasr- ja varhaisdynastisella kaudelle pienien kylien määrä putosi rajusti. Kaupungin muuri oli 9,5 kilometriä pitkä.
Jemdet Nasr-kaudella noin 3100–2900 eaa. olivat isoja asutuskeskuksia muun muassa  Uruk, kumpu 230, kumpu 242 ja Tell Dlehim. Eteläisillä alueella suurimpia keskuksia oli kolme: Uruk, kumpu 242 ja kumpu 230. Asutuksen painopiste oli etelässä, 31 45 leveysasteen eteläpuolella. Niiden koot olivat yli 40 hehtaaria. Nippurin koko oli 20–40 hehtaaria. 4–20 hehtaarin laajuisia keskuksia oli 25. Eteläisellä alueella niitä oli 21. Pieniä 0,1–40 hehtaarin keskuksia oli 31.45 leveysasteen eteläpuolella 65, ja yhteensä 91.
Uruk-kausien jako

Uruk-kausi jaetaan varhaiseen, keskimmäiseen ja myöhäiseen.
| Aikakausi | Aikakausi 2 | Urukin kerrostumat | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- |
| Varhainen Uruk | Myöhäiskalkoliitti 3 | XII–X? | 3900–3600/4100–3800 |
| Keskimmäinen Uruk | Myöhäiskalkoliitti 4, Susa II | IX–VI | 3600–3350/3800–3300 |
| Myöhäinen Uruk | Myöhäiskalkoliitti 5 | Uruk V–IV | n. 3400–3100 |
Vaihtoehtoinen kronologia:
| Vuodet | Kerrostuma | Kausi | Laajeneminen |
| --- | --- | --- | --- |
| 4000–3700 | Uruk XII–X | Varhainen Uruk |  |
| 3700–3600 | Uruk IX–VIII | Varhainen keskinen Uruk, | Urukin I laajeneminen |
| 3600–3250 | Uruk VII–VI | Myöhäinen keskinen Uruk | Urukin II laajeneminen |
| 3250–3150 | Uruk V-IVc-b | Varhainen Myöhäis-Uruk | Urukin III laajeneminen |
Urukin kerrostumat:
| Kerrostuma | Vuodet | Kausi |
| --- | --- | --- |
| Uruk XIV–V | 4100–3300 | Varhainen ja keskimmäinen uruk-kausi |
| ruk (Uruk IV–V?) | 3500–3200 |  |
| Uruk V | (n. 3400–3300 eaa.) |  |
| Uruk IV | (n. 3300–3200/3100 eaa.) |  |
| Uruk III | (n. 3300–3100/3200–3000 eaa.) |  |
| Uruk IV | –3200 tai pikemminkin 3300–3100 |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Relative Chronology of the Naqada Culture: a view from Buto, Ma’adi Harageh and Gerzeh
Climate, Culture, and Catastrophe in the Ancient World
Mesopotamia: More on Uruk, Jemdet Nasr, and the origins of writing
Uruk-kauden tyypillinen symmetrinen leijona-aiheinen sinetti.
Urukin kaupungin väestö kaksinkertaistui noin 220n vuodessa välillä 3500–3000 eaa.
Sumer ennen suurta tulvaa, eli Uruk ja Džemdet Nasr -kausilla. Kuvassa oletetaan ensimmäisen Sumerin kuninkaan eläneen keskisellä Uruk-kaudella Eridussa.
Uruk-kauden aikaisia Pohjois-Mesopotamian löytöpaikkoja.
Uruk-kauden kulttuurin laajeneminen.
Uruk IV-ajan savitaulu.
Varhaista kuvakirjoitusta Kišistä.
Valassaarten majakka

| --- | --- |
Sijainti:  Valassaari, Mustasaari Suomi
Vesistö:  Merenkurkku, Pohjanlahti
| --- | --- |
Suunnittelija:  Toiminimi Henry-Lepaute, Pariisi
Korkeus:  36  m  
Materiaali:  valurauta 
Väri:  Punainen 
Osa kohdetta:  Merenkurkun saariston majakka- ja luotsisaaret (d) 
| --- | --- |
Valmistunut:  1886
Automatisoitu:  1964 
| --- | --- |
Valon korkeus:  38,4 m
Valonkanto:  20,5 km
Valon ominaisuudet:  Fl(4) W 20s 
| --- | --- |
ARLHS:  FIN076 
Admiralty:  C4226 
List of Lights:  28764 
MarineTraffic:  1000006012 
NGA:  116-18148 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Valassaarten majakka on majakka Mustasaaren kunnassa Vaasan edustalla Merenkurkussa. Se sijaitsee Merenkurkun kapeimmalla kohdalla, ja juuri tämän kohdan kautta on kuljetettu postia Pohjanlahden yli Ruotsiin. Majakalta on noin 15 kilometrin matka Björkön saarella olevaan Svedjehamnin kalasatamaan.
Valassaarten erikoinen nimi juontuu niiden ruotsinkielisestä nimestä Valsörarna, joka taas on tullut luultavasti saarten vallimaisista moreeniharjanteista. Jotkut myös uskovat, että nimi johtuu harjanteista, jotka näyttävät valaitten seliltä. On myös mahdollista että saarille on joskus ajautunut oikea valaskin, joka olisi kuitenkin luultavasti ollut pyöriäinen.
Valassaarten molemmat saaret, Ebbskär ja Storskär, on yhdistetty pengertiellä{{selvennä<toisiinsako? Jos toisiinsa, niin "mmolemmat" pois.}}. Itse majakka on Storskärillä ja merivartioasema sijaitsee puolestaan Ebbskärin saarella. Ebbskärillä sijaitsee myös muistomerkki Suomen sodan ja vänrikki Stoolin ajoilta.
Historiaa

Sodan lopulla vuonna 1809 venäläiskenraali Michael Barclay de Tolly kulki 3 700 sotilaansa kanssa yli jäätyneen Merenkurkun valtaamaan Uumajaa Ruotsiin. Sen ylitys ei sujunutkaan ongelmitta, sillä jään lukuisat railot sekä ahtojääröykkiöt vaikeuttivat kulkua huomattavasti. Matkalla kuoli satoja sotilaita ja lukuisia hevosia jouduttiin lopettamaan. Joukot kuitenkin pääsivät perille, ja onnistuivat vielä pitämään Uumajaa hallussaan viikon päivät. Sekä meno- että paluumatkalla joukot viettivät yön Valassaarilla, jonne jäi arviolta noin 400 vainajaa. 1930-luvun lopulla vainajien luut kerättiin joukkohautaan jonka merkiksi saarelle koottiin vielä kivistä ladottu kummeli.
Valassaarten vaarallisilla vesillä oli ollut jo kauan puinen tunnusmajakka. Liikenteen vilkastuttua 1850-luvulla merenkulkijat alkoivat vaatia alueelle valomajakkaa. Kuitenkin vasta vuonna 1879 aloitettiin majakkaprojekti. Tällöin sattui myös onnettomuus. Eräänä yönä kareille ajoi viisi alusta, jotka jäivät kaikki hylyiksi.
Majakkahanke

1870-luvulla Pohjois-Euroopassa oli otettu käyttöön rautaelementeistä koottuja ristikkomajakoita menestyksellisesti. Myös Suomen luotsilaitos halusi kokeilla sellaista uudessa Valassaarten majakassa. 1883 Senaatti myönsi hankkeelle rahoituksen. Alkuvuodesta vuonna 1884 se tilasi ristikkomajakan asennuksineen pariisilaiselta toiminimeltä Henry-Lepaute. Yleisten rakennusten ylihallitus määrättiin valvomaan rakentamista.
Majakkaa alettiin rakentamaan ensin Ebbskärin luodolle, joka oli lähellä Merenkurkun laivareittiä. Työt aloitettiin 1885 keväällä rakentamalla majakanvartijoiden asuinrakennukset lähelle tulevaa majakkaa, jonka jälkeen alkoi majakan perustusten kaivaminen. Ensin kaivettiin läpi metrin savikerroksesta, jonka jälkeen vielä pari metriä moreenia. Sitten alkoi uudestaan savikerros. Lapiomiehet kaivoivat koko ajan entistä syvempään, ja pian majakkainsinööri Ernst Andersin totesi työn olevan mahdottomuus, sillä peruskalliota ei vain löytynyt. Ainoaksi mahdollisuudeksi tuli rakentaa majakka kokonaan eri paikkaan.
Majakka päätettiin lopulta rakentaa vähän kauempana laivaväylistä olevalle Storskärille, missä oli lujaa kalliota sen perustaksi. Jo valmiit asuinrakennukset purettiin 1886, ja pystytettiin uudelleen Storskärille. Ranskasta laivattavia rautaelementtejä varten tehtiin tie kivilohkareista ja irtomaasta Ebbskäristä Storskäriin. Tie on säilynyt näihin päiviin asti hyvänä.
Toukokuussa 1886 aloitettiin kokoamaan majakkatornin rautaelementtejä. Loppysyksystä työ oli tullut jo valmiiksi. Itse tornia tukee ulkopuolelta kuudesta pystypalkista ja niitä yhdistävistä ristikoista koottu tuki. Hanke oli tullut noin kolmanneksen myönnettyä määrärahaa kallimmaksi.
Majakan valo syttyi ensi kertaa 19.11.1886 jolloin se näytti kahdesti minuutissa kiinteää valkoista valoa, jota seurasi kaksi punaista välähdystä. Tulipunaisen majakan valo loisti noin 12,5 meripeninkulman päähän.
Huojumisen takia sirorakenteista tornia jouduttiin vahvistamaan vuosina 1936 ja 1977 harusvaijereilla. Vuonna 1964 majakkaan asennettiin asetyleenikäyttöiset valolaitteet aurinkoventtiilillä ja samalla majakan miehitys lopetettiin. Vanha valolaitteisto kuljetettiin Helsinkiin, matka sujui hyvin, mutta perillä Merenkulkulaitoksen majakkahuollossa ei ollutkaan enää työntekijöitä paikalla, joten kuljettaja kippasi kuorman pihaan särkyvien kristallien säestäessä. Majakan uudet valolaitteet oli asennettava keinun varaan jatkuvan huojunnan aiheuttamien häiriöiden poistamiseksi vuonna 1977, jolloin majakkaa vahvistettiin toiseen otteeseen vaijereilla. Vuonna 1981 majakalle vedettiin sähkökaapeli, jolloin sen valolaitteet vaihdettiin sähkökäyttöisiin. Vanha valolaitteisto annettiin Vaasan merimuseolle. Majakkatorni maalattiin uudestaan vuonna 1999 kirkkaanpunaiseksi.
Nykyisin saarella on kesäisin paljon lintuharrastajia, sillä saarien rauhoitetussa ympäristössä lintulajeja on paljon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valassaarten majakka Wikimedia Commonsissa
Suomen majakat
| --- | --- |
Majakat:  Bengtskär  Bogskär  Flötjan  Gustaf Dalén  Gustavsvärn  Harmaja  Helsinki  Isokari  Jussarö  Kaijakari  Kalbådagrund  Kallan  Kallo  Kemi I  Kemi II  Keminkraaseli  Kokkola  Kotka  Kristiina  Kylmäpihlaja  Kökarsören  Lågskär  Längden  Marhällan  Marjaniemi  Merikarvia  Märket  Nahkiainen  Norrskär  Nyhamn  Oulu 1  Oulu 2  Oulu 3  Pietarsaari  Pori  Porvoo  Raahe  Rauma  Ritgrund  Rönnskär  Russarö  Sandbäck  Strömmingsbådan  Stubben  Suomen leijona  Suomenlinna  Sälgrund  Säppi  Sälskär  Söderskär  Tainio  Tankar  Tauvo  Tiiskeri  Ulkokalla  Utgrynnan  Utö  Vaasa  Valassaaret  Yttergrund 
Suomen majakat, joista 1940 ja 1944 tuli Venäjän majakkoja:  Hanhipaasi  Heinäluoto  Lounatrivi  Narvi  Numeroniemi  Pohjoiskorkia  Ristiniemi  Ruuskeri  Seiskari  Seivästö  Someri  Sortanlahti  Tytärsaari  Vaitolahti 
Suomen entiset majakat:  Glosholm  Heiskanen  Leppäniemi  Nyhamn  Pohjoisrivi  Porkkala  Rönnskär  Sirnitsä  Söderskär
Snellman-kesäyliopisto

| Snellman-kesäyliopisto Kuopion kesäyliopisto |
| --- | --- |
Perustettu:  1956
Tyyppi:  kesäyliopisto
Rahoitus:  vuonna 2015: opiskelijamaksut 55,8 %,  valtion maksuosuudet 28,3 %,  kuntien maksuosuudet 12,4 %,  muut 2,7 %
Budjetti:  979 141(kaikki tulot yht. EUR, 2015)
Henkilökunta:  vuonna 2025: toimihenkilöt: 7, opetushenkilökunta: 201
Opiskelijoita:  5 351 (2015)
Osoite:  Viestikatu 3, 70600 Kuopio
Sivusto:  www.snellmanedu.fi
Snellman-kesäyliopisto on Kuopiosta käsin toimiva, Snellman-instituutti ry:n ylläpitämä suomalainen kesäyliopisto. Se on perustettu vuonna 1956. Sivutoimipisteet kesäyliopistolla on Iisalmessa ja Varkaudessa. Koulutuksia järjestetään paljon myös verkkototeutuksena tai joustavasti.
Koulutustarjonta

Avoin yliopisto-opetus
Ammatillinen täydennyskoulutus
Yleissivistävä koulutus
Ikääntyvien yliopisto
Lasten ja nuorten yliopisto
Tilauskoulutukset
Vuonna 2015 kesäyliopisto järjesti eri toimipisteissään yhteensä 273 opintojaksoa, joille osallistui kaikkiaan 5 351 opiskelijaa. Tämä on tavanomainen määrä, sillä kesäyliopistossa opiskelee vuositasolla 5 000–6 000 opiskelijaa.Annettujen oppituntien määrällä (yhteensä 5 838 oppituntia vuonna 2015) mitattuna Snellman-kesäyliopisto antoi Suomen viidenneksi eniten opetusta antanut kesäyliopisto vuonna 2015.
Opetuksesta merkittävä osa (93 opintojaksoa) oli avoimen yliopiston opetusta. Näille kursseille osallistui yhteensä 1 225 opiskelijaa, jotka suorittivat kursseilla yhteenlaskettuna 1 217 opintopistettä. Opettajakuntaan kuului yhteensä 201 henkilöä, joista avoimessa yliopistossa opetti 53, joista professoreja tai dosentteja oli 15. Muussa kuin avoimessa yliopisto-opetuksessa opetusta antoi 148 opettajaa.
Hallinto ja rahoitus

Snellman-kesäyliopistoa ylläpitää Snellman-instituutti. Kevääseen 2010 asti ylläpitäjänä toimi Kuopion Yliopistoseura ry.
Snellman-kesäyliopisto rahoitti toimintaansa ensisijaisesti opiskelijamaksuilla (55,8 % kaikista tuloista) ja valtion maksuosuudella (28,3 %). Kuntien maksuosuudet muodostivat 12,4 prosenttia ja hankkeina tai tilauskoulutuksista saatiin 2,7 % vuoden 2015 tuloista.
Aiheesta muualla

Kuopion kesäyliopisto 50 vuotta – juhlavuoden luentojen taltiointeja (Arkistoitu – Internet Archive)
Snellman-kesäyliopiston, aiemman Kuopion kesäyliopiston juhlavuoden 2006 logo.
Islannin historia

Tämä artikkeli käsittelee Islannin historiaa. Ensimmäiset asukkaat saapuivat Skandinaviasta Islantiin 800-luvun lopulla. Alkuun maa oli käytännössä itsenäinen, ja vuonna 930 sinne perustettiin maailman vanhin edelleen toimiva parlamentti Alþingi.
Islanti oli Norjan kuningaskunnan alainen vuodesta 1262 vuoteen 1944, jolloin maa itsenäistyi toisen maailmansodan seurauksena. Islanti liittyi Pohjoismaiden neuvostoon vuonna 1952 ja Euroopan talousalueeseen vuonna 1994. Sittemmin vuoden 2008 talouskriisi on vaikuttanut voimakkaasti maan talouteen.
Varhaishistoria

Islanti on geologisesti katsottuna nuori saari. Se syntyi mioseenikaudella noin 20 miljoonaa vuotta sitten Keski-Atlantin selänteellä tapahtuneiden tulivuorenpurkausten tuloksena.
Islanti oli pitkään maailman suurimpia asumattomia saaria. Kreikkalaisen tutkimusmatkailija Pytheaan mainitseman Thulen on arveltu tarkoittaneen Islantia. Se ei kuitenkaan ole uskottavaa, sillä Pytheaan kuvauksen mukaan Thule oli maatalousmaa, joka tuotti runsaasti maitoa, hunajaa ja hedelmiä.lähde?
On säilynyt kirjallisia mainintoja siitä, että eräät irlantilaiset munkit olisivat asettuneet Islantiin ennen viikinkejä. Siitä ei kuitenkaan ole arkeologisia todisteita. 1100-luvulla Ari Þorgilsson mainitsi teoksessaan Íslendingabók, että ensimmäiset maahan tulleet skandinaavit olisivat löytäneet maasta samanlaisia pieniä kelloja, joita irlantilaiset munkit käyttivät. Nykyajan arkeologit eivät kuitenkaan ole sellaisia löytäneet. Siihen aikaan, kun Landnámabók koottiin, jotkut islantilaiset väittivät polveutuvansa irlantilaiskuningas Kjarvalr Írakonungrista.
Islannin asuttaminen (874–930) > Löytöhistoria

Landnámabók kertoo, että Islannin löysi Naddoddur, joka oli Färsaarten ensimmäisiä asukkaita. Hän yritti purjehtia Norjasta Färsaarille, mutta joutui eksyksiin ja päätyi Islannin itärannikolle. Naddoddur antoi maalle nimen Snæland (Lumimaa). Myös ruotsalainen merenkulkija Garðar Svavarsson joutui vahingossa Islannin rannikolle. Hän totesi, että maa on saari, ja antoi sille nimen Garðarshólmi (Garðar's luoto), ja hän vietti talven Húsavíkissa. Ensimmäinen skandinaavi, joka purjehti maahan tarkoituksella, oli Flóki Vilgerðarson, joka tunnetaan myös nimellä Hrafna-Flóki. Hän vietti talven Barðaströndissa. Talvi oli kylmä, ja kun hän havaitsi Islannin vuonojen olevan jäässä, hän antoi maalle nykyisen nimen Ísland ('Jäämaa').
Islannin asuttaminen (874–930) > Ensimmäiset asukkaat

Islannin varhaisen asutushistorian tärkein lähde on Landnámabók, joka on kirjoitettu noin 300 vuotta myöhemmin. Arkeologiset löydöt tukevat teoksessa esitettyjä väitteitä: Reykjavík oli asuttuna jo vuoden 870 aikoihin. Lándmanabók sisältää runsaasti tietoa Islannin varhaisesta asutuksesta, mutta se on kirjoitettu vasta 1100-luvulla. Ari Þorgilssonin hieman vanhempaa teosta Íslendingabók pidetään yleensä luotettavampana lähteenä, mutta se on paljon suppeampi. Sen mukaan Islanti asutettiin 60 vuoden kuluessa, mikä merkinnee, että uudisasukkaat olivat ottaneet haltuunsa kaiken maan.
Islannin ensimmäisenä vakituisena asukkaana on yleensä pidetty norjalaissyntyistä Ingólfr Arnarsonia. Hänen on kerrottu maata lähestyessään heittäneen laivasta kaksi puunrunkoa mereen ja päättäneen asettua sinne, missä ne päätyvät rantaan. Hän purjehti rannikkoa pitkin, kunnes puunrungot löytyivät lounaiselta niemimaalta, jonka nimi nykyisin on Reykjanesskagi. Vuonna 874 hän muutti perheineen asumaan sinne paikalle, jolle hän antoi nimen Reykjavík (Savujen lahti). Nimi johtui maasta nousevista geotermisista höyryistä. Paikkakunnasta on sittemmin tullut Islannin pääkaupunki. Nykyisten tietojen mukaan ei kuitenkaan ole varmaa, että Ingólfr Arnarson olisi ollut Islannin ensimmäinen vakituinen asukas. Ennen häntä maahan oli ehkä saapunut Garðar Svavarssonin orja Náttfari, joka jäi maahan, kun hänen isäntänsä palasi Skandinaviaan.
Islannin asuttaminen (874–930) > Asutus

Ingólfurin jälkeen maahan saapui norjalaisia merenkulkijoita, heidän perheenjäseniään ja orjiaan, jotka muutamassa vuosikymmenessä asuttivat Islannin kaikki asumiskelpoiset alueet. Uudisasukkaista suurin osa saapui Norjasta, Irlannista ja Skotlannista, mutta maahan tulleet irlantilaiset ja skotlantilaiset olivat enimmäkseen norjalaisten orjia tai palvelijoita. On arveltu, että Islannin asuttivat suurelta osin pakolaiset, jotka poistuivat Norjasta tyrannimaisen Harald Kaunotukan valtakaudella. Samaan aikaan Norjan läntisten alue saattoi olla ylikansoitettu.
Keskiajan itsenäinen Islanti

Islantiin perustettiin vuonna 930 eräänlainen parlamentti, allting eli yleiskäräjät. Se kokoontui kesäisin Þingvellirissä, jossa edustajat säätivät lakeja, ratkaisivat riitoja ja käyttivät tuomiovaltaa.  Lakeja ei kirjoitettu, vaan valittujen lainoppineiden (lögsögumaður) oli opeteltava ne ulkoa. Alltingia on toisinaan pidetty maailman vanhimpana yhä toimivana parlamenttina. Islannissa ei kuitenkaan ollut keskitettyä toimeenpanovaltaa, minkä vuoksi lakien täytäntöönpanosta oli kansan itse huolehdittava. Rikoksista seurasikin usein verikosto, mikä ilmenee myös islantilaisista saagoista.
Keskiajan itsenäisyyden kautena Islannin väkiluku kasvoi lähes jatkuvasti. Siihen aikaan Islannista muutti uudisasukkaita Lounais-Grönlantiin ja Kanadan itärannikolle.
Keskiajan itsenäinen Islanti > Kääntyminen kristinuskoon

Islannin ensimmäiset asukkaat palvoivat skandinaavisia jumalia, kuten Odinia, Thoria, Freyria ja Freyjaa. Kuitenkin jo 900-luvulla eurooppalaiset yrittivät käännyttää islantilaisia kristinuskoon. Ensimmäisen vuosituhannen lopulla kääntyneitä oli jo jonkin verran. Vuonna 1000 maata uhkasi uskonnollisten kiistojen vuoksi sisällissota, mutta allthing siirsi ratkaisuvallan edustaja Þorgeirr Ljósvetningagoðille. Hän päätti, että koko väestön oli käännyttävä kristinuskoon, mutta pakanauskontoja sai harjoittaa yksityisesti.
Islannin ensimmäisen piispan Ísleifr Gizurarsonin vihki vuonna 1056 virkaansa Bremenin piispa Adalbert.
Keskiajan itsenäinen Islanti > Sisällissota ja itsenäisyyden loppu

Valta keskittyi vuoteen 1200 mennessä muutamille suvuille, ja itsehallintoelimet menettivät merkitystään. Aikakautta 1200-1262 sanotaan Sturlungien ajaksi, mikä johtuu Sturla Þórðarsonista (Hvamm-Sturla) ja hänen pojistaan Þórður, Sighvatur ja Snorri Sturlusonista. He olivat siihen aikaan Islannin vaikutusvaltaisin vallasta taistellut suku. Vuonna 1220 Snorri Sturluson joutui Norjan Haakon IV:n vasalliksi samoin kuin vuonna 1235 hänen veljenpoikansa Sturla Sighvatsson. Sturla käytti koko Strurlunga-suvun mahtiasemaa hyväkseen sotiakseen muita valtaan pyrkineitä klaaneja vastaan. Vuosikymmeniä kestäneen konfliktin jälkeen Islannin johtomiehet lopulta hyväksyivät Norjan ylivallan maassa ja allekirjoittivat Vanhan liittosopimuksen (Gamli sáttmáli), jolla Islanti liitettiin Norjan kruunun alaisuuteen.