stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kotipizza
Tuotteita

Kotipizzan yrittäjät voittivat Berlusconi-pizzalla maaliskuussa 2008 America’s Plate International -pizzakilpailun Yhdysvalloissa. Pizza nimettiin suomalaista ruokakulttuuria kesällä 2005 väheksyneen Italian pääministeri Silvio Berlusconin mukaan.  Pizzan nimi muutettiin Poro-pizzaksi vuonna 2023.
Vuonna 2010 myös lohi-kotzone palkittiin America's Plate International -kilpailussa. Kotipizza on valmistanut kotzoneja vuodesta 2002 lähtien.
Vuonna 2014 Kotipizzan suosituin pizza oli Perfetta, johon saa itse valita täytteet. Viiden suosituimman pizzan joukossa oli myös Special opera, Americana, Tropicana ja Kotzone pariloitu kananpoika. Jauhelihapizza poistettiin ruokalistalta, mutta se jouduttiin palauttamaan listalle seuraavana vuonna asiakkaiden toiveesta.
Vuonna 2019 Kotipizzan verkkokaupasta tilattujen pizzojen suosituimmat täytteet olivat ananas, kinkku, pepperoni ja sinihomejuusto. Vuonna 2016 Kotipizzan käyttämistä raaka-aineista 62 prosenttia tuli Suomesta, esimerkiksi ketjun vuosittain käyttämä miljoona kiloa juustoa hankittiin Valion maitotiloilta. Vuodesta 2008 lähtien pizzoihin on voinut valita ruiskuitupohjan ja vuodesta 2016 lähtien vegaanisen juustovalmisteen. Syksyllä 2023 Kotipizza ja Ketoinen esittelivät ketogeenistä ruokavaliota noudattaville sopivan pizzapohjan.
Yhteiskuntavastuu

Kotipizzan tavoittelee hiilineutraaliutta tuotteilleen vuoteen 2030 mennessä.
Vuodesta 2012 Kotipizza-konsernia johtanut Tervanen on muuttanut ketjun ideologian aiempaa vastuullisemmaksi. Hänen ideansa on parantaa maailmaa pizza kerrallaan, ja kuluttaja on valmis maksamaan maailmanparannuspizzasta enemmän kuin tavallisesta pizzasta. Myös Kotipizzan franchising-yrittäjät maksavat vastuullisten pizzojen raaka-aineista enemmän.
Kesäkuussa 2020 Kotipizza juhlisti ravintoloiden uudelleenavaamista koronapandemian jälkeen ulkomainoskampanjalla, jolla se nosti esiin ravintola-alaa. Kotipizzan lisäksi kampanja antoi näkyvyyttä paikallisille toimijoille fine diningista street foodiin.
Vuonna 2022 usealla paikkakunnalla pizzoja alettiin kuljettaa Arctic Ridesin valmistamilla sähköpotkukelkoilla. Loppuvuonna Kotipizza ja Kamupak alkoivat pilotoida uudelleenkäytettävää, pantillista muovista pizzalaatikkoa Jyväskylässä ja Järvenpäässä.
Yhtiö osallistuu yhteiskunnalliseen keskusteluun, esimerkiksi asunnottomuudesta ja ruokalähettien työsuhteista ja oikeuksista. Kotipizza on tehnyt hyväntekeväisyyttä muun muassa Diakonissalaitoksen kanssa.
Lokakuussa 2024 Kotipizza ilmoitti alkavansa käyttää Suomessa tuotetun lihan ohella myös ulkomaalaista lihaa. Raaka-aineiden kansainvälistä kilpailuttamista yhtiö perusteli inflaatiolla ja kustannuspaineilla.
Tunnustuksia

Vuonna 2008 Kotipizza-yrittäjien Jarmo Valtarin ja Pertti Laitisen valmistama pizza sai America’s Plate -kilpailussa maailman parhaan pizzan palkinnon. New Yorkissa järjestetyn kilpailun voittajasta syntyi hieman muokattuna Berlusconi-pizza. Vuonna 2010 Kotipizza-yrittäjä Esa Tirkkosen valmistama kylmäsavustetulla lohella täytetty kotzone sijoittui samassa kilpailussa kolmanneksi.
Kotipizza on valittu Suomessa vuoden franchisingketjuksi vuosina 1992, 2009 ja 2017.
Vuonna 2017 Kotipizza sai merenelävien MSC-sertifikaatin. Se oli ensimmäinen pizzaketju maailmassa, jolle sertifikaatti myönnettiin. Sertifioinnin saadakseen ketju sitoutui siihen, että kaikki sen kala- ja äyriäistuotteet on hankittu kestävistä kalakannoista ja vastuullisesti toimivilta kalastusyrittäjiltä.
Vuonna 2018 ProCom – Viestinnän ammattilaiset -organisaatio valitsi rohkeimmaksi viestintäteoksi Kotipizzan Kaksi kotimaata -dokumenttielokuvan. Elokuvassa kerrotaan bangladeshilaisesta Khalilista, joka tuli Suomeen opiskelemaan liiketaloutta luettuaan lehdestä Suomen koulutusjärjestelmästä. Kymmenen vuotta sitten Raumalle muuttanut Khalil on Suomen kansalainen ja neljän Kotipizza-ravintolan omistaja. Hän on perustanut kotikyläänsä Bangladeshiin sadan lapsen koulun, joka noudattaa suomalaisen peruskoulun periaatteita. Dokumenttielokuvassa huomio kiinnittyy siihen, ettei siinä juurikaan tuoda esiin Kotipizzaa.
Vuonna 2022 Kotipizza sijoittui kolmanneksi ensimmäistä kertaa järjestetyssä European Franchisigin Awards -kilpailussa. Special Award for Resilience -sarja palkitsi ketjuja, jotka olivat selvinneet erityisen hyvin koronapandemiasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotipizza
Corriere della Seran artikkeli suomalaisesta Berlusconi-pizzasta (italiaksi)
Corriere della Seran artikkelin englanninkielinen käännös (englanniksi)
Kotipizzan terassi
Kotipizzan työntekijöitä Vaajakoskella joulukuussa 2023
Kotipizzan Mozzarella-pizza
Kotipizzan Kotzone-annos
Wildest Dreams Tour

Wildest Dreams Tour on rock-laulaja Tina Turnerin seitsemäs konserttikiertue. Kiertue perustuu Turnerin Wildest Dreams -studioalbumiin.
Kiertue on Tinan suurin konserttien määriltä, konsertteja oli 255. Kiertue kesti 16 kuukautta ja tuotti 100 miljoonaa dollaria. Kiertuetta sponsoroi Hanes.
Kenny Mooren kuolema

Kesken kiertueen pianisti Kenny Moore menehtyi aivohalvaukseen. Tina omisti loppukiertueen hänelle. Kenny Moore oli ollut Tinan bändissä vuodesta 1977 lähtien.
Soittolista

Aasia/Afrikka
"Whatever You Want"
Do What You Do
Thief of Hearts
"On Silent Wings"
"Missing You"
"In Your Wildest Dreams"
"GoldenEye"
"River Deep – Mountain High"
"Private Dancer"
"We Don't Need Another Hero (Thunderdome)"
"Let's Stay Together"
"Undercover Agent for the Blues"
"Steamy Windows"
"Better Be Good to Me"
"Addicted To Love"
"The Best"
"What's Love Got to Do with It"
"Proud Mary"
Encore
"Nutbush City Limits"
"Unfinished Sympathy"
"Dancing in My Dreams"
Eurooppa/Australaasia/Pohjois-Amerikka
"Whatever You Want"
"Do What You Do"
"River Deep – Mountain High"
"Missing You"
"In Your Wildest Dreams"
"GoldenEye"
"Private Dancer"
"We Don't Need Another Hero (Thunderdome)"
"Let's Stay Together"
"I Can't Stand the Rain"
"Undercover Agent for the Blues"
"Steamy Windows"
"Giving It Up for Your Love"
"Better Be Good to Me"
"Addicted to Love"
"The Best"
"What's Love Got to Do with It"
"Proud Mary"
Encore
"Nutbush City Limits"
"On Silent Wings"
"Dancing in My Dreams"
Memphis

| Memphis |
| --- | --- |

 lippu
 Memphisin sijainti Shelbyn piirikunnassa ja Tennesseessä
 Memphis
 Koordinaatit: 35°7′3″N, 89°58′16″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Tennessee
Piirikunta:  Shelby
Perustettu:  1819
Kunnallishallinto:  1826
Hallinto:  
 – Pormestari:  Jim Strickland
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  763,4 km²
 – Maa:  723,4 km²
 – Josta vettä:  40,0 km² (5,24 %)
Korkeus:  103 m
Väkiluku (2020):  633 104
 – Väestötiheys:  880 as./km²
 – Metropolialue:  1 338 000
Aikavyöhyke:  UTC-6
 – Kesäaika:  UTC-5
Lempinimi::  The River City, The Bluff City, M-Town
 
 https://www.memphistn.gov/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Memphis on Yhdysvaltain Tennesseen osavaltiossa sijaitseva kaupunki ja asukasluvultaan osavaltion toiseksi suurin Nashvillen jälkeen. Kaupungin asukasluku on yli 630 000 ja kaupunkiseutu mukaan lukien noin 1,3 miljoonaa. Memphisissä on 1900-luvun kuluessa syntynyt tai kehittynyt useita kevyen musiikin tyylisuuntia. Kaupunki on tunnettu erityisesti blues-, rock- ja soul-musiikista, joihin liittyvät useat kaupungin nähtävyydet. Myös hip hopin alagenre, memphis rap on saanut alkunsa Memphisissä.
Maantiede ja ilmasto

Memphis sijaitsee Mississippi-joen varrella, Tennesseen lounaisnurkassa, Arkansas’n ja Mississippin osavaltioiden rajalla.
Vuoden kuumin kuukausi on heinäkuu, keskimääräinen ylin lämpötila 33° C. Kylmintä on tammikuussa, keskimääräinen alin nollan vaiheilla. Vuoden keskimääräinen sademäärä on 1363 mm, lunta kertyy joitakin senttejä.
Kulttuuri

Memphisissä sijaitsee Elvis Presleyn koti Graceland, joka on maan suosituin yksityishenkilön koti matkailukohteena Valkoisen talon jälkeen. Graceland kerää yli 600 000 matkailijaa vuosittain.
Beale Street on 1920-luvulta alkaen tunnettu Bluesin yhtenä keskuksena. Nykyisin Beale Streetillä on esimerkiksi B.B. Kingin omistama ravintola. Sun Records toimi erityisesti 1950- ja 1960-luvuilla uransa aloittaneiden muusikoiden ensimmäisenä levytyspaikkana. Tunnetuimpia näistä ovat Elvis Presley, Jerry Lee Lewis, Johnny Cash, Carl Perkins ja Roy Orbison. Soul-musiikin historiaan liittyy 1960- ja 1970-luvuilla toiminut Stax -studio ja levy-yhtiö, jonka tunnetuin artisti on Otis Redding. Al Green asuu yhä kaupungissa ja toimii laulajan uransa ohella paikallisen seurakunnan pappina. Aretha Franklin oli kotoisin Memphisistä.
Yhdysvaltojen poliittisessa historiassa Memphis tunnetaan kaupunkina, jossa Martin Luther King murhattiin keväällä 1968. Nykyisin Kingin murhapaikalla Lorraine -motellissa toimii kansallinen ihmisoikeusmuseo.
Myös kuuluisa hip hop yhtye Three 6 Mafia on saanut alkunsa Memphisin kaupungista. He ovat hip hopin alalajin Memphis rap pioneereja.
Talous

Memphisin suurin yksittäinen työnantaja on FedEx-kuriiripalvelu. Muita suuria työllistäjiä ovat koulut, terveydenhoito ja valtion virastot.
Suur-Memphisin asukkaista lähes viidennes elää köyhyysrajan alapuolella. Osuus oli vielä suurempi ennen vuotta 2016, jolloin  Memphis kohosi Yhdysvaltojen suurkaupunkien joukossa köyhimmästä toiseksi köyhimmäksi.
Graceland
Lorraine -motelli
Memphisin Pyramidi areena
Hotelli Peabody
Blues-katu Beale Street
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Memphis Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Memphis Wikivoyagessa (englanniksi)
Kaupungin kotisivut (englanniksi)
Timo Rajala (yritysjohtaja)

Timo Rajala (s. 1947 Hämeenkyrö) on suomalainen liikemies, joka työskenteli Pohjolan Voiman toimitusjohtajana lähes kahdenkymmenen vuoden ajan.
Rajala suoritti kansakoulun Kyröskoskella ja oppikoulun Tyrvään Yhteiskoulussa Vammalassa. Rajala kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1967. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Tampereen Teknillisestä Korkeakoulusta vuonna 1972.
Rajala työskenteli Teknillisen Korkeakoulun vanhempana assistenttina vuosina 1970–1972 ja myöhemmin erikoisopettajana suurjännitetekniikassa, materiaaliopissa ja luotettavuustekniikassa vuosina 1976–1982. Hän työskenteli sähkösuunnittelijana Ekono Oy:ssä vuosina 1973–1975, Teollisuuden Voiman sähkötoimiston päälikkönä Raumalla vuosina 1975–1982, Pohjolan Voiman osastonjohtajana ja johtoryhmän jäsenenä vuosina 1982–1992 ja osan aikaa Teollisuuden Sähköverkko Oy:n toimitujohtajana vuosina 1990–1992. Pohjolan Voiman toimitusjohtajana Rajala työskenteli vuodet 1992–2011.
Rajala on toiminut hallituksen puheenjohtajana muun muassa Teollisuuden Voimassa, Fingridissä, Eleniassa, Eleringissä, Flexensissä, FinNuclearissa, Epsessa, WestWindissä ja jääkiekon SM-liigassa. Hallituksen jäsenenä hän on toiminut esimerkiksi Savon Voimassa ja Ilmatar Oy:ssä.
Rajala on toiminut suomalaisten ja kansainvälisten järjestöjen hallituksissa, muun muassa Elinkeinoelämän keskusliitossa, Energialiittossa, WEC:ssä ja Eurelectricissä.
Hän jatkaa edelleen työskentelyä startup-yritysten hallituksissa.
Varjagikaarti

| Varjagikaarti |
| --- | --- |
 Kuva esittää luultavasti varjagikaartin sotilaita kirveineen. Yksityiskohta Johannes Skylitzesin teoksesta Synopsis Historiarum 1100-luvun lopulta.
Toiminnassa:  900-luvun loppu – 1400-luku
Basileios II.
Varjagikaarti tai varangikaarti (kreik. ταγμα τον Βαρανγιον, Tágma tōn Varángōn) oli Bysantin keisarien henkilökohtainen henkivartiosto, joka koostui varjageista eli viikingeistä. Kaarti sai alkunsa keisari Basileios II:n aikana (hallitsi 976–1025), kun Kiovan ruhtinas Vladimir Suuri lähetti Basileiokselle 6 000 miestä avuksi taistelussa kapinajohtaja Bardas Fokasta vastaan. Varjagit olivat taistelleet Bysantin joukoissa aiemminkin, mutta vuonna 988 heistä muodostettiin ensimmäisen kerran eliittiyksikkö, joka kulki keisarin mukana.
Varjagit osallistuivat kaikkiin Basileioksen sotaretkiin kapinallisia, arabeja ja bulgaareja vastaan. Kaartin miehet saivat pian maineen rohkeina ja armottoman uskollisina sotilaina. Kaarti koostui aluksi yksinomaan ruseista eli varjageista, mutta pian yksikköön liittyi myös muita skandinaaveja, kuten norjalaisia, ruotsalaisia ja islantilaisia. Normannien vallattua Englannin vuonna 1066 monet anglosaksit matkustivat Konstantinopoliin ja liittyivät varjagikaartiin.
Kaartilaiset tunnettiin runsaasta alkoholinkäytöstään ja pitkävartisista sotakirveistään ja heitä kutsuttiin bysanttilaisissa kronikoissa ”kirveitä kantaviksi sotureiksi”. Kaarti osallistui useisiin sotiin olemassaolonsa aikana. Varjagit mainitaan vielä 1400-luvun alussa, mutta he eivät enää olleet tärkeässä roolissa Bysantin sodankäynnissä. On mahdollista, että kaartin jäännökset osallistuivat Konstantinopolin piiritykseen vuonna 1453, jolloin osmanit valtasivat kaupungin.
Historia > Taustaa

Norjalaiset, tanskalaiset ja ruotsalaiset viikingit perustivat 800-luvun lopulla oman valtionsa, Kiovan Rusjin, nykyisen Ukrainan ja Länsi-Venäjän alueelle. Mukana oli myös paljon hämäläisiä, karjalaisia ja virolaisia. Idän suunnasta katsottuna he kaikki edustivat samaa skandinavista kulttuuria. Monet viikingit matkustivat Bysantin valtakunnan pääkaupunkiin Konstantinopoliin, joka oli siihen aikaan Euroopan suurin kaupunki ja monien kauppareittien päätepiste tai risteys. Näitä miehiä kutsuttiin valtionsa mukaan ruseiksi, mutta slaavilaiset ja bysanttilaiset lähteet kutsuivat heitä varjageiksi. Sanan etymologiasta on käyty keskustelua, mutta yleisesti hyväksytyn teorian mukaan se tulee sanasta vàr (monikko vàrar), joka tarkoittaa luottamusta tai uskollisuudenvalaa: varjagit olivat siis ryhmä miehiä, jotka olivat vannoneet valan toveruudesta ja uskollisuudesta.
Rusit kävivät Bysantin kanssa kauppaa, mutta tekivät myös monta epäonnistunutta hyökkäystä bysanttilaisia vastaan vuosina 860–1043. Bysantin keisari Mikael III:n ajoista lähtien skandinaaveja ja ruseja palveli keisarin seurueessa ja 900-luvun alusta lähtien myös palkkasotilaina. Bysantin armeijassa palveli 960-luvulta lähtien monia skandinaaveja, karjalaisia, baltteja ja ruseja.
Ratkaiseva muutos tapahtui vuonna 988, kun Kiovan Rusjin ruhtinas Vladimir Suuri lähetti Bysantin keisari Basileiokselle 6 000 varjagia avuksi taistelussa kapinajohtaja Bardas Fokasta vastaan. Joukot saapuivat talvella 987–988, ja heistä muodostettiin silloin luultavasti ensimmäistä kertaa pysyvä palkkasoturiyksikkö seuraamaan keisaria. Vladimir oli halunnut päästä eroon näistä miehistä, koska he olivat olleet tyytymättömiä maksamattomien palkkojen takia. Khrysopoliksessa varjagit yllättivät juhlimassa olleet kapinalliset, tappoivat heistä monta ja ajoivat loput pakoon. Huhtikuussa 989 varjagit auttoivat Basileiosta kukistamaan Fokaksen alaisen Delfinaksen Skutarissa, ja 13. huhtikuuta 989 Fokas lyötiin Abydoksen taistelussa ja tapettiin. Vladimir kääntyi kristinuskoon ja otti bysanttilaisen prinsessan Annan vaimokseen.
Rusit ottivat osaa Basileioksen sotaretkeen Syyriassa vuonna 994 ja osallistuivat ratkaisevaan taisteluun Antiokian lähellä. Vuonna 999 Basileios valtasi Emesan kaupungin. Historioitsija Yahya ibn Said kertoo, että asukkaat pakenivat erääseen luostariin, jolloin rusit sytyttivät sen palamaan ja pakottivat heidät antautumaan. 1000-luvun alussa noin 6 000 rusia seurasi Basileiosta sotaretkelle Georgiaan ja Armeniaan.
Historia > 1100-luku

Vuosina 1118–1122 englantilaiset varjagikaartin sotilaat seurasivat keisari Johannes II Komnenosta sotaretkelle turkkilaisia ja petsenegejä vastaan. Vuonna 1122 Johannes kukisti petsenegien armeijan Eski Zagrassa Balkanilla. Kun Johanneksen armeija ei kyennyt murtamaan petsenegien vankkureista muodostettua puolustuskehää, hän lähetti varjagit heitä vastaan. Vaikka varjagien sanottiin olleen selvästi alivoimaisia, he murtautuivat vankkureiden läpi ja kukistivat petsenegit. Varjagit taistelivat luultavasti myös Antiokian piirityksessä vuonna 1137.
Bysantin keisari Manuel I Komnenoksen aikana vuonna 1149 varjageja lähetettiin puolustamaan Thebaa Sisilian kuningas Roger II:n armeijaa vastaan. Varjagit olivat myös mukana kaupungin takaisinvaltaamisessa. Vuosina 1155–1156 varjagit puolustivat Kyprosta Antiokian ruhtinaskunnan hallitsijaa Raynald de Chatillonia vastaan. Alkumenestyksen jälkeen Raynald kukistettiin ja varjagit toivat hänet keisarin eteen. Pian tämän jälkeen varjagit seurasivat Manuelia Antiokiaan. Vuonna 1176 varjagit olivat paikalla, kun Bysantin armeija kärsi raskaan tappion Myriokefalonin taistelussa, jossa suurin osa Manuelin varjageista sai surmansa. Jotkut varjagikaartissa palvelleet englantilaiset palasivat taistelun jälkeen takaisin kotiin.
Historia > 1200-luku

Neljännen ristiretken aikana ristiretkeläiset ja venetsialaiset valtasivat ja ryöstivät Bysantin valtakunnan pääkaupungin Konstantinopolin. Kaupunkia puolustamassa oli 6 000 varjagia, jotka antautuivat kun keisari Aleksios V oli paennut. Ristiretkeläiset ryöstelivät kaupunkia kolmen päivän ajan ja muodostivat Latinalaisen keisarikunnan, joka hallitsi Konstantinopolia lähes 60 vuotta. Bysantin valtakunta jatkoi olemassaoloaan Nikean keisarikuntana, Epeiroksen despotaattina ja Trapezuntin keisarikuntana. Joidenkin todisteiden mukaan varjagit palvelivat Nikean ja Epeiroksen valtakunnissa. Varjagien maine oli niin suuri, että jopa Latinalaisen keisarikunnan hallitsijalla oli oma henkilökohtainen varjagikaartinsa.
Mikael VIII Palaiologos valtasi Konstantinopolin takaisin vuonna 1261 ja elvytti Bysantin valtakunnan. Varjagit palvelivat jälleen tärkeimpänä palatsikaartin yksikkönä, mutta he eivät enää nauttineet samanlaista arvostusta kuin aiemmin. Varjagien mainitaan osallistuneen Makgryplagin taisteluun vuonna 1264. Seuraavana vuonna bulgaarien tsaari piiritti Bysantin armeijan Ainoksen kaupunkiin Balkanilla. Bulgaarit tarjosivat bysanttilaisille vapautta vastineeksi vangitusta entisestä Rûmin sulttaanikunnan hallitsijasta. Bysantin armeijan varjagit hyväksyivät tarjouksen, mutta bysanttilaisten apujoukot saapuivat seuraavana päivänä vapauttamaan piiritetyn armeijan. Keisari Mikael VIII oli raivoissaan ja antoi piestä varjagit, jonka jälkeen hän puetti heidät naisten vaatteisiin ja laittoi heidät ratsastamaan aaseilla Konstantinopolin kaduille. Tästä huolimatta Mikael käytti varjageja usein sotaretkillään Vähässä-Aasiassa ja Balkaneilla.
Historia > 1300- ja 1400-luvut

Varjagikaartia käytettiin 1300-luvulla pääasiassa seremoniallisiin ja vartiotehtäviin, ja heidät mainitaan useaan otteeseen myös henkivartijoina. Varjagit toimivat palatsikaartina eivätkä enää suorittaneet tärkeitä sotilastehtäviä. On kuitenkin todisteita, joiden mukaan englantilaiset palkkasotilaat ja varjagien jälkeläiset, varangopouloit, taistelivat Bysantin valtakunnan viimeisinä vuosina entiseen tapaan keisarien rinnalla. Viimeiset maininnat varjagikaartista ovat 1400-luvun alusta. Bysantin keisari Johannes VII Palaiologos kertoo kirjeessä, jonka hän lähetti vuonna 1402 Englannin kuningas Henrik IV:lle, että jotkut englantilaiset sotilaat taistelivat bysanttilaisten palveluksessa osmaneja vastaan. ”Englantilaiset kirveitä kantavat sotilaat” mainitaan vielä vuonna 1404, kun bysanttilaiset lähettivät lähettiläitä Roomaan. Varjageita ei mainita taisteluissa osmaneita vastaan 1400-luvulla, mutta on mahdollista, että kaarti säilyi Bysantin valtakunnan loppuun asti vuoteen 1453. On myös esitetty, että kaartin tehtävät siirtyivät 1400-luvulla kreetalaiselle kaartille, joka mainitaan vuonna 1422.
Etninen koostumus

Varjagikaartissa oli alun perin vain ruseja, mutta pian joukkoon liittyi myös muita skandinaaveja, kuten norjalaisia, islantilaisia ja ruotsalaisia. Heitä seurasivat 1000-luvun jälkipuoliskolla tanskalaiset ja englantilaiset. Suurin osa Vladimirin Basileiokselle lähettämistä 6 000 miehestä puhui luultavasti muinaisnorjaa, sillä heidät oli värvätty Norjasta ja Ruotsista auttamaan Vladimirin nostamisessa valtaistuimelle.
Varjagikaartissa palvelemisesta tuli skandinaaveille sukuperinne, ja kaartiin liittyi prinssejä ja päälliköiden poikia. Monet miehet halusivat palvella kaartissa rikastumisen houkuttelemina. Kuuluisin varjagikaartin jäsen oli luultavasti Harald Ankara, josta tuli Norjan kuningas. Hän saapui Konstantinopoliin vuonna 1035 ja palveli vuoteen 1044. Hän komensi kaartin osastoa Sisiliassa sotapäällikkö Georgios Maniakesin alaisuudessa, ja myöhemmin Vähässä-Aasiassa.
Vuoden 1070 jälkeen varjagikaartiin liittyi myös anglosakseja. Englantilaisten palvelukseen astumisen ajankohdasta ja laajuudesta ei ole yksimielisyyttä, mutta anglosakseja tiedetään olleen kaartissa 1000-luvun lopulla. Vilhelm Valloittajan valloitettua Englannin vuonna 1066 monet anglosaksit matkustivat Konstantinopoliin liittyäkseen varjagikaartiin. 1100-luvulla kaartiin värvättiin paljon englantilaisia, mutta se ei estänyt myös skandinaaveja liittymästä. Suurin osa kaartin miehistä 1200- ja 1300-luvuilla oli kuitenkin englantilaisia ja skotteja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varjagikaarti Wikimedia Commonsissa
Varjagikaartin sotilaita kuvattuna Johannes Skylitzesin teoksessa Synopsis Historiarum 1100-luvun lopulta.
Michael Dudikoff

| Michael Dudikoff |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Michael Joseph Stephen Dudikoff
Syntynyt: 8. lokakuuta 1954 (ikä 70) Redondo Beach, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Belle (2004–)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Michael J. Dudikoff II Michael Dudikoff II
Aktiivisena:  1978–2003
Merkittävät roolit:  Joe Armstrong (American Ninja)
Aiheesta muualla
www.michael-dudikoff.com
IMDb 
Elonet
Michael Joseph Stephen Dudikoff (s. 8. lokakuuta 1954 Redondo Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä, joka tuli tunnetuksi elokuvasta American Ninja.
Elämäkerta

Dudikoff syntyi Redondo Beachissa, Kaliforniassa venäläiselle isälle ja kanadanranskalaiselle äidille. Hän opiskeli aluksi West Torrance High Schoolissa ja sittemmin Harbor Collegessa lapsipsykologiaa. Dudikoff siirtyi kuitenkin malliksi, kunnes hän siirtyi lopulta näyttelijäksi 1970-luvun puolessa välissä. Hänen ensimmäinen roolinsa oli Coppertonen aurinkovoidemainoksessa.
Elämäkerta > Näyttelijäura

Dudikoffin näyttelijän ura alkoi televisiossa vuonna 1978, jolloin hän vieraili yhdessä Dallas-televisiosarjan jaksossa. Sittemmin hän esiintyi myös vierailevana hahmona Onnen päivissä vuosina 1979–1980. Dudikoffin ensimmäinen elokuvarooli oli Mustaa marmoria -elokuvassa 1980. Koska Dudikoff sai aluksi vain pieniä elokuvarooleja, hän teki samaan aikaan myös vierasesiintymisiä televisiosarjoissa. Dudikoff oli pääosassa 10-osaisessa tilannekomediassa Star of the Family, jossa esiintyi myös muun muassa George DelHoyo.
1980-luvun puolessa välissä Dudikoff nousi julkisuuteen, kun hän esitti pääosaa American Ninja -elokuvassa. Menestyksen myötä American Ninjalle tehtiin kolme jatko-osaa, joista Dudikoff esiintyi kahdessa: American Ninja 2 (1987) ja American Ninja 4 (1990). Tämän lisäksi Dudikoff esiintyi pääosassa 22-osaisessa televisiosarjassa Koodinimi Cobra, kunnes hän siirtyi näyttelemään pelkästään elokuvissa, kuten Jersey Bellini – palkkionmetsästäjä, Tappolista ja Sekopäiden sirkus.
Dudikoffin aktiiviura päättyi vuonna 2003. Vuoden 2013 aikana Dudikoff teki paluun elokuvien pariin tehdessään muutaman cameo-roolin elokuvissa Olympos on valloitettu ja G.I. Joe: Kosto.