stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arttu Takalo
Sooloprojekti

Takalon ensimmäinen sooloalbumi When I Fall äänitettiin vuonna 2001. Vuonna 2002 julkaistulla levyllä soittivat Uusi Nuori Kamariorkesteri kapellimestarinaan Jani Telaranta sekä muun muassa kitaristi Marzi Nyman ja Mikko Kuustonen. Jazz-, rock- ja klassisvaikutteisella levyllä sijaa saivat etenkin jousisoittimet.
Jo kesällä 2002 Takalo sävelsi toisen soololevynsä Neverstopdreaming (2005) nimikappaleen. Musiikillisesti ensimmäisen levyn linjaa jatkanut albumi julkaistiin kuitenkin vasta keväällä 2005 suurimman osan kappaleista synnyttyä vuosien 2003 ja 2004 vaihteessa.
Kesällä 2005 Takalo alkoi valmistella kolmatta albumiaan Dark.Dark.Dark., jolle kokoonpanoksi muodostui Anssi Nykänen (rummut), Harri Rantanen (basso) ja Marzi Nyman (kitara), ja levy julkaistiin vuonna 2006. Levyä on luonnehdittu kahdesta ensimmäisestä poiketen "bändilevyksi". Takalo itse on kuitenkin sanonut hakeneensa levyjen välille jatkuvuutta.
Rockadillo Records julkaisi Takalon neljännen albumin Protocols of Dancing 14. toukokuuta 2008. Albumin julkaisukeikka järjestettiin Tavastia-klubilla Helsingissä. Tälläkin levyllä soittivat Nyman, Nykänen ja Rantanen. Takalo aloitti levyn suunnittelun jo kesällä 2006.
Muut projektit

Takalo on säveltänyt musiikkia kuoroille, big bandeille sekä kamari- ja sinfoniaorkestereille. 2. kesäkuuta 2004 sai kantaesityksensä Takalon Helsingin kaupunginorkesterille säveltämä konsertto saksofonille ja orkesterille. Solistina toimi Jukka Perko ja kapellimestarina John Storgårds. Lisäksi hän tehnyt yhteistyötä useiden eri artistien kuten Samuli Edelmannin, Mikko Kuustosen, Jukka Perkon, Ismo Alangon, Hectorin, Kalle Aholan, Aki Sirkesalon ja Tuomari Nurmion kanssa sekä toiminut orkesterien kuten UMOn, Avantin tai Radion sinfoniaorkesterin (vuosina 1989 ja 1990), solistina.
Takalo on tehnyt musiikkia myös elokuviin Riisuttu mies ja Kuutamolla, Mirko Baasin Illuusio-TV-sarjaan sekä mainoksiin.
Takalon musiikkia on kuvailtu romanttiseksi ja elokuvamaiseksi, mutta toisaalta melankoliseksi. Säveltäjäesikuvikseen hän mainitsee Magnus Lindbergin ja Hollywood-säveltäjä Danny Elfmanin, ja häntä on verrattu Pekka Pohjolaan ja Anssi Tikanmäkeen.
Takalo nimettiin Pori Jazzin vuoden taiteilijaksi vuonna 2000.
Sooloalbumit

When I Fall (EMI,  2002)
Neverstopdreaming (Rockadillo Records, 23. maaliskuuta 2005)
Dark.Dark.Dark. (Rockadillo Records,  2006)
Protocols of Dancing (Rockadillo Records, 14. toukokuuta 2008)
The Truth in Dark Phrases (Rockadillo Records,   2010)
Songsforsadpeople (Rockadillo Records, 21. syyskuuta 2012)
Asger Hamerik

Asger Hamerik
Asger Hamerik (vuoteen 1864 Hammerich; 8. huhtikuuta 1843 Frederiksberg – 13. heinäkuuta 1923 Frederiksberg) oli tanskalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Elämä ja ura

Hamerik suunnitteli teologisia opintoja, mutta luopui suunnitelmastaan musiikin opiskelun hyväksi. Vuosina 1859–1862 hän opiskeli musiikin teoriaa Gottfred Matthison-Hansenin, pianonsoittoa Ernst Haberbierin sekä sävellystä Niels W. Gaden ja J. P. E. Hartmannin johdolla. Tämän jälkeen Hamerik lähti Berliiniin, jossa sai musiikin teorian opetusta Richard Wüerstiltä sekä pianonsoiton ja orkesterinjohdon opetusta Hans von Bülowilta. 1860-luvulla hän vietti aikaansa myös Pariisissa, jossa hänen kehitykseensä vaikutti merkittävästi Hector Berlioz. Berlioz'n kuoltua vuonna 1869 Hamerik suuntasi Italiaan.
Hamerikin ooppera La Vendetta (op. 20) esitettiin Milanossa 23. joulukuuta 1870. Hänen muihin teoksiinsa samoilta ajoilta kuuluu Jødiske Trilogi ("Juutalainen trilogia", op. 19). Elokuussa 1871 Hamerik lähti Yhdysvaltoihin saatuaan tarjouksen pääsystä baltimorelaisen Peabody Instituten johtoon. Hän työskenteli virassaan 27 vuotta. Hamerik oli Yhdysvalloissa arvostettu kapellimestari, ja häneltä esitettiin siellä sellaisia teoksia kuin Nordiske Suiter ("Pohjoismaiset sarjat", opukset 22–26, 1872–1878) ja Requiem (op. 34, 1895). Useat Hamerikin seitsemästä sinfoniasta ovat Peabody Instituten orkesterille sävellettyjä.
Hamerik lähti Yhdysvalloista keväällä 1898 ja asettui Frederiksbergiin toukokuussa 1900 johdettuaan ensin konsertteja Berliinissä, Wienissä, Münchenissä, Dresdenissä, Pariisissa ja Milanossa. Hänen myöhäistä sävellystuotantoaan edustavat urkupreludit ja laulut sekä Folkevise med Variationer (op. 41; sävelletty 1912, esitetty 1913). Seitsemäs sinfonia, nro 7, on kuorosinfonia, joka valmistui useiden revisioiden päätteeksi vuonna 1906. Hamerikin orkestroinnissa havainnollistuu Berlioz'n vaikutus.
Oopperoita Hamerik sävelsi uransa aikana neljä. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös eleganttia kamarimusiikkia. Hamerik on haudattu Kööpenhaminan Vestre-hautausmaalle.
Perhe

Hamerikin vanhemmat olivat professori Frederik Hammerich ja Julie Augusta Scheuermann. Hänen veljensä oli musiikkihistorioitsija Angul Hammerich.
Hamerikin vaimo oli Margaret Elizabeth Williams, jonka kanssa hän oli avioitunut 5. kesäkuuta 1894 Jersey Cityssä, New Jerseyssä. Säveltäjä Ebbe Hamerik oli Asger Hamerikin poika.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Assamin maanjäristys

| Assamin maanjäristys |
| --- | --- |
 Katta jossa näkyy järityksen episentrumi ja vaikutusalue.
Päivämäärä:  12. kesäkuuta 1897
Magnitudi:  8,3 (Mw)
Episentrumin sijainti:  26.0°N, 90.7°E
Maat, joihin vaikutukset ulottuivat:   Intia
Henkilövahingot:  yli 1 500 kuollutta
Assamin maanjäristys tapahtui 12. kesäkuuta 1897 Assamin provinssissa Brittiläisen Intian koillisosassa. Järistys aiheutti noin 1 500 ihmisen kuoleman sekä rakennusten, lennätinyhteyksien ja viljasatojen tuhoutumisen kaikkialla Assamissa. Se havaittiin Burmasta New Delhiin ulottuvalla alueella.
Aiheesta muualla

The Great Assam Earthquake of 1897
Aulis Hiekko

Aulis Johannes Hiekko, aiemmin Dahl (8. maaliskuuta 1919 Paimio – 15. elokuuta 2000 Espoo) oli insinööri ja yritysjohtaja, joka sai vuonna 1982 ensimmäisenä Suomessa energianeuvoksen arvonimen.
Hiekon vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Leopold Hiekko, aiemmin Dahl, ja Eine Aurora Virtanen ja puoliso vuodesta 1947 Rauha Maija Alajoki. Hiekko tuli ylioppilaaksi 1938 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun sähköteknilliseltä osastolta 1947. Hän työskenteli jo ennen valmistumistaan suunnitteluinsinöörinä Ekonossa ja oli myös Teknillisen korkeakoulun assistentti. Imatran Voima -yhtiöön siirryttyään Hiekko toimi käyttöinsinöörinä, apulaisjohtajana ja 1961–1969 johtajana, yrityksen johtokunnan jäsen hän oli vuodesta 1970. Hiekko osallistui alansa yhteistyöhön muun muassa Suomen Sähkölaitosyhdistyksessä, Suomen Voimalaitosyhdistyksessä ja Sähköntuottajain Yhteistyövaltuuskunnassa, mutta myös Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliitossa ja Voimalaitosten Työnantajaliitossa. Hän toimi aktiivisesti myös pohjoismaisissa, eurooppalaisissa ja maailmanlaajuisissa energia-alan yhteistyöjärjestöissä. Eläkkeelle Hiekko jäi vuonna 1983. Hän oli sotilasarvoltaan reservin insinöörikapteeni.
Baram-ui hwawon

| Baram-ui hwawon> 바람의 화원 |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  70 min
Pääosissa:   Moon Geun-young  Park Shin-yang 
Alkuperämaa:   Korean tasavalta
Alkuperäiskieli:  korea
Verkko:   SBS
Esitetty:  24. syyskuuta 2008 – 4. joulukuuta 2008
Jaksoja:  20
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Drama House IS Plus Corp.
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Baram-ui hwawon (kor. 바람의 화원, engl. Painter of the Wind) on televisioyhtiö SBS:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Moon Geun-young ja Park Shin-yang.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Attilio Pavesi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Attilio Pavesi |  Attilio Pavesi |  Attilio Pavesi |  |
Maa:   Italia
Miesten pyöräily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | maantieajo |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | maantieajon joukkuekilpailu |  |
Attilio Pavesi (1. lokakuuta 1910 Caorso – 2. elokuuta 2011 José Clemente Paz, Argentiina) oli italialainen maantiepyöräilijä, joka voitti maantieajon olympiakultaa Los Angelesin kesäolympialaisissa 1932. Samassa kilpailussa hän voitti myös maantieajon joukkuekilpailun kultaa.
Pavesi kuoli 2. elokuuta 2011 sadan vuoden ikäisenä. Hän oli kuolinhetkellään vanhin elossa ollut olympiavoittaja. Pavesin jälkeen kunnia siirtyi Sándor Taricsille.
Angata

| Angata |
| --- | --- |
 Angata Manan tutkimusretken aikana vuonna 1914.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1853 Pääsiäissaari
Kuollut: joulukuu 1914 Honga Roa, Pääsiäissaari
Ammatti:  uskonnollinen johtaja
Puoliso:  Daniel Manu Heu Roroa Pakomīo Māʻori Ure Kino
Angata, koko nimeltään María Angata Veri Tahi ʻa Pengo Hare Koho (1853 – joulukuu 1914) oli katolilainen rapanuiden uskonnollinen johtaja Pääsiäissaarella. Nähtyään näyn, jossa Jumala halusi hänen ottavan maansa takaisin, hän johti epäonnistunutta kapinaa Williamson-Balfour-yhtiötä vastaan vuonna 1914. Angata halusi luoda teokratian, joka olisi keskitetty katolilaisuuteen ja rapanuiden hengellisiin arvoihin.
Kääntymys

Angata syntyi vuonna 1853 Miru-klaaniin. Vuosien 1864 ja 1866 välisenä aikana ranskalaiset lähetyssaarnaajat saapuivat Pääsiäissaarelle ja käännyttivät suuren osan saaren asukkaista kristinuskoon. Vuonna 1871 Angata ja hänen ensimmäinen aviomiehensä Daniel Manu Heu Roroa matkustivat Mangarevaan, Gambersaarille Hippolyte Rousselin kanssa. Angata sai aviomiehensä kanssa kaksi lasta. Daniel pahoinpiteli Angataa niin useasti, että hänestä tuli vakinaisesti kyttyräselkäinen. Kostoksi pahoinpitelystä Angatan serkut tappoivat Danielin. Mangarevassa Angata alkoi opetella kristinuskon pyhiä kirjoituksia ja isä Roussel koulutti hänestä katekeetta tai opettajaa.
Paluu Pääsiäissaarelle

Kun Angata palasi Pääsiäissaarelle lokakuussa 1879 hän toimi katekeettinä ja Nicolás Pakarati ja Pakomīo Māʻori Ure Kinon apulaisena. Angata oli mennyt naimisiin Pakomīon kanssa Mangarevassa. Näistä kolmesta henkilöstä tuli saaren uskonnollisia johtajia. Angata sai Pakomīon kanssa kuusi lasta.
Vuonna 1892 Angata sai järjestettyä monia saaren naisia kannattamaan serkkuaan Siméon Riro Kāingaa saaren kuninkaaksi. On sanottu, että Siméon valittiin vain ulkonäkönsa takia, mutta myös Angatan vaikutusvallalla on saattanut olla tekemistä asian kanssa.
Riro vastusti Enrique Merletin ja hänen ravitsemusyhtiönsä valtaa saarella ja kuoli epäilyttävissä olosuhteissa Valparaísossa.
Vuoden 1914 kapina

Merletin manageri kielsi paikallisen kuninkuuden, mutta Angata oli nimellisesti Miru-klaanin johtaja. Myöhemmin Williamson-Balfour-yhtiö otti saaren ja karjatilan haltuunsa Merletiltä ja jatkoi rapanuiden kaltoinkohtelua.
Vuonna 1914 Angata näki näyn, jossa Merlet oli kuollut ja aloitti epäonnistuneen kapinan sanoen, että jumala halusi rapanuiden ottavan saaren takaisin, tappavan karjatilan karjan ja pitävän juhlat. Kesäkuussa 1914 hän lähetti vävynsä Daniera Maria Teave Haukenan yhtiön johtajan Henry Percyn luokse mukanaan julistus, jossa sanottiin että rapanuit ottavat saarensa takaisin.
Kapina murskattiin 5. elokuuta, kun chileläisen laivaston alus Banquedano tuli saarelle ja pidätti neljä kapinan johtajaa. Almanzor Hernández sanoi, että rapanuit olivat oikeutettuja tekemään sen mitä tekivät ja kommentoi myöhemmin olevansa iloinen, etteivät he olleet murhanneet Edmundsia. Kapinallisia ei rangaistu ja vangitut johtajat vapautettiin. Joka tapauksessa Daniera karkotettiin.
Kapinalla, jonka tarkoituksena oli perustaa Jumalan kuningaskunta, oli negatiivinen vaikutus Chilen hallitukseen. Erillinen siirtokunnan virkamies sanoi, että saari oli avoinna maahanmuutolle, joka laski rapanuiden vaikutusvaltaa. Näistä muutoksista huolimatta saarella on toiminut itsenäisyysliike nykypäiviin asti.
Angata kuoli joulukuussa 1914. Hänen hautajaisensa pidettiin 29. tammikuuta ja niihin osallistui englantilainen antropologi. Hänet haudattiin pyhän ristin kirkon hautausmaalle muiden katolisten lähetyssaarnaajien viereen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Angata Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Angata
Kuollutta karjaa talon edessä Hanga Roassa vuonna 1914.
Käännös suomeksi
Assaminnakkeli

| Assaminnakkeli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Nakkelit Sittidae
Suku::  Nakkelit Sitta
Laji::  nagaensis
Kaksiosainen nimi
 Sitta nagaensis  Godwin-Austen, 1874 
Katso myös
   Assaminnakkeli Wikispeciesissä   Assaminnakkeli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Assaminnakkeli (Sitta nagaensis) on nakkelien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Assaminnakkelia tavataan Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Lajin on raportoitu olevan suurimmaksi osaksi melko yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aulis Junes

Aulis Junes pihallaan vuonna 2021.
Osmo Olavi Aulis Junes (16. elokuuta 1938 Kemi – 30. syyskuuta 2023) oli suomalainen kansalaisvaikuttaja.
Junes teki erityisesti huumeista kärsiviin nuoriin liittyvää työtä. Hän toimi Mannerheimin Lastensuojeluliiton vuonna 1969 perustetun nuorille päihteidenkäyttäjille ensiapua tarjonneen yksikön eli Arkadian nuorisoklinikan johtajana. Erityisen paikasta teki sen toimiminen ympäri vuorokauden. Klinikka toimi vain kuuden vuoden koeajan. Vastaavaa niin sanottua matalan kynnyksen toimintaa nuorille jatkettiin nuorisoasemilla.
1960-luvun lopulla Junes toimi myös Keskustapuolueen piirissä Helsingissä yhdessä Jouko Loikkasen ja Risto Volasen kanssa. Myöhemmin he perustivat vihreä aalto -nimisen poliittisen liikkeen, jota pidetään usein vihreän liikkeen ensimmäisenä ilmentymänä Suomessa. Politiikassa Junes toimi sekä Espoon että Helsingin kaupunginvaltuutettuna.
Junes toimi päihdeasiantuntijana Tapio Suomisen elokuvassa Narrien illat (1970).
Myöhemmin Junes vihittiin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon diakoniksi, mutta hänet vapautettiin myöhemmin tehtävistään, kun hän antoi virka-asuntonsa asunnottomien ja alkoholistien käyttöön.
Marraskuussa 1990 Junes ja Hannu Penttinen perustivat Aseman Lapset ry:n, jonka tarkoituksena oli reagoida kasvavaan huumeongelmaan Helsingin rautatieasemalla.
Kyltti Juneksen talon pihalla.
Junes omisti vuodesta 1977 Helsingin Linnunlaulussa sijainneen suuren huvilan, jossa hän itse asui sekä majoitti päihdeongelmaisia ja auttoi ongelmanuoria. Helsingin kaupungin rakennuslautakunta ja kaupunginhallitus kehottivat toistuvasti Junesta korjaamaan huvilaa. Junes piti huvilassaan myös kirpputoria. Syksyllä 2010 Juneksen huvilan tontilla paljastettiin Greenpeace Nordenin kustantama ydinvoiman vastainen Itsekkyyden muistomerkki.
Junes omisti myös kansanparantajien kokoontumispaikaksi rakennetun Pauanne-nimisen rakennusryhmän Kaustisella.
Junes-Granrothin talonpoikaissuvun juuret ovat Pietarsaaressa ja Torniossa. Suvussa on valtiopäivämiehiä ja yksi ministeri, Antti Junes, joka on Aulis Juneksen isän Aaton setä.
Baki

Baki voi tarkoittaa:
Baki, kaupunki Somaliassa
Baki, alapiirikunta Indonesiassa, Keski-Jaavan provinssissa
Bąki, paikannimi Puolassa
Bakit, kamerunilainen heimo
Baki, kieli, jota puhutaan Epin saarella Vanuatussa
Mahmud Abdülbâkî, kirjailijanimi Bâkî, turkkilainen kirjailija Osmanien valtakunnasta
Grappler Baki, japanilainen manga- ja animesarja
Baki, hahmo manga/animesarjasta Naruto
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Baki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Bassel Jradi

Bassel Jradi vuonna 2019.
Bassel Zakaria Jradi (s. 6. heinäkuuta 1993) on libanonilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Jradi edustaa Norjan pääsarjassa pelaavaa Lillestrømiä.
Jradi edusti kaudella 2011–2012 B93:a Tanskan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Kaudella 2012–2013 hän pelasi AB:ssä Tanskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 28 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Kaudella 2013–2014 Jradi nousi jälleen sarjaporrasta ylemmäs pelaten Nordsjællandissa neljä Tanskan Superliigan ottelua. Vuonna 2014 hän siirtyi norjalaiseen Strømsgodsetiin. Hän pelasi kaudella 2014 kahdeksan ottelua maan pääsarjassa. Kaudella 2015 Jradi edusti Strømsgodsetia 12 pääsarjaottelussa, joissa hän teki kaksi maalia.
Libanonin maajoukkueessa Jradi pelasi ensimmäisen ottelunsa 26. elokuuta 2015, kun Libanon hävisi ystävyysottelussa Irakille 2–3. Jradi teki ottelussa myös maalin.
Asemapäällikkö

Asemapäällikön hihalaatta, virkapuku M50.
Asemapäällikkö on VR:n käytöstä poistunut rautatiealan ammatti. Asemapäällikkö toimii kunkin liikennepaikan vastuullisena päällikkönä. Hänen kauttaan kulkee kaikki toiminta asemalla.
Asemapäällikön pätevyysvaatimuksiin kuului sähkötystaito aina lennättimen käytöstä poistamiseen asti. Tämä ei ollut mikään ongelma, koska pääsääntöisesti asemapäälliköksi ylennyttiin asemakirjurin kautta. Suurimmilla asemilla oli erikseen sähköttäjä.
Aiemmin asemapäällikkö toimi vain päivävuorossa ja muita aikoja varten asemilla oli asemakirjuri. Asemapäällikkö kuului kuudenteen eli toiseksi korkeimpaan kentällä toimivaan virkapukuluokkaan. Hihalaatassa oli yksinkertainen ristikkonauha ja sen alla kaksi puolileveää nauhaa. Virkalakin leukapunokset olivat kullanväriset.
Asemapäällikkö hoiti suuret linjat ja kantoi päävastuun. Hän toimi tarvittaessa myös epäitsenäisten liikennepaikkojen vastuullisena johtajana, näin muun muassa Jokioisten rautatiellä, jossa Minkiön asema oli Jokioisten aseman alainen laiturivaihde, vaikka siellä oma pysäkinhoitaja olikin.
2000-luvulla asemapäällikön nimike poistettiin virkakäytöstä. Nimike on edelleen käytössä muun muassa Jokioisten Museorautatiellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asemapäällikkö Wikimedia Commonsissa
BBC Micro

| BBC Micro |
| --- | --- |

Valmistaja:  Acorn Computers
Tyyppi:  mikrotietokone
Julkaistu:  1981
Valmistus lopetettu:  1994
Suoritin:  MOS 6502
Keskusmuisti:  16 - 128kB
BBC Micro oli brittiläinen Acorn Computersin valmistama 8-bittinen mikrotietokone. Tietokone esiteltiin vuonna 1981 malleina A ja B.
Konetta myytiin 1,5 miljoonaa kappaletta ja sen valmistus lopetettiin vuonna 1994.
Se oli tunnettu ennen kaikkea kotimaassaan Britanniassa, missä sitä käytettiin kouluissa opetustarkoituksiin ja se sai jonkin verran jalansijaa myös kodeissa. Muissa maissa menestys jäi pieneksi, vaikka konetta markkinoitiin myös Yhdysvaltojen kouluihin. BBC Micro oli kalliimpi kuin menestyneimmät kilpailijansa, mikä on nähty keskeisenä ongelmana sen menestymiselle.
Laite käytti MOS 6502 -suoritinta ja siinä oli mallista riippuen muistia 16-128kB. Äänipiirinä oli Texas Instruments SN76489.
BBC Microssa erityistä oli sen RAM-muistin korkea suorituskyky. Muissa MOS Technologyn 6502 -prosessoria käyttäneissä tietokoneissa RAM-muistia käytettiin kaksinkertaisella kellotaajuudella prosessoriin nähden, mikä mahdollisti erillisen näytön ohjaamisesta huolehtivan piirin käyttävän muistia samalla, kun prosessori käsitteli viimeksi saamaansa dataa.
RAM-muistista on varattu yksi kilotavu näyttömuistille, jossa säilytetään näytöllä esitettävää tietoa. Tietokoneessa on 16 näyttömoodia (numeroitu 0–15), joiden valinta ratkaisee montako väriä paletista on saatavilla ja minkä tyyppinen näyttötapa on käytössä (teksti/grafiikkatila).
BBC Micro suunniteltiin kuitenkin toimivan muita 6502-koneita nopeammin kahden megahertsin nopeudella, jolloin haasteeksi jäi, että myös prosessorille pitäisi jäädä aikaa käyttää muistia videopiirin varatessa sen. BBC Micron suunnittelussa ei hyväksytty tästä aiheutuvaa tehohävikkiä, eikä myöskään tehty kahden erillisen muistipoolin ratkaisua (toinen prosessorille ja toinen videopiirille), kuten MSX:ssä, jolloin kanssakäyminen näiden kahden välillä olisi hidastunut.
Sen sijaan BBC Microssa käytetään Hitachin HM4816-muistia, koska se oli tuolloin ainoa vaihtoehto, joka mahdollisti neljä miljoonaa käyttösykliä sekunnissa. Koneen prototyyppiä kasatessa Britanniasta ei saanut kyseistä muistia lainkaan ja Hitachin edustaja kävi henkilökohtaisesti toimittamassa muutaman kappaleen Acornille.
Alun perin juuri BBC Microlle tehtiin 1980-luvun ehkä ylistetyin tietokonepeli, Elite. 1980-luvun tunnetuimpiin pelimuusikoihin kuulunut Martin Galway aloitti uransa BBC Micron parissa.
Kehitys

Tietokoneen suunnittelivat Sophie Wilson ja Steve Furber yhdessä Acorn Atomin suunnittelijoiden kanssa. 
Acorn Atomin seuraajaksi suunniteltu Acorn Proton oli piirisuunnitteluvaiheessa kun BBC ilmoitti tarjouksesta kehittää tietokone The Computer Programme -ohjelmaa varten. 
Tietokone saatiin esittelykuntoon ajoissa ja Acorn sai sopimuksen helmikuussa 1981.
Tietokoneen BASIC-tulkki BBC Basic oli Wilson tekemä ja hän ylläpiti, kehitti sekä kirjoitti sen uudestaan seuraavan vuosikymmenen aikana.
Julkaisu

Joulukuussa 1981 tietokoneen valmistus ajautui ongelmiin kun Ferrantin valmistamassa ULA-piirissä (Uncommitted Logic Array) todettiin ongelma, joka aiheutti pikselien suttuisuuden ja näytön katoamisen kun tietokone lämpeni. Valmistus alkoi tuhannella kappaleella tammikuussa 1982 ja määrä tuplaantui kuukausittain. Huhtikuussa toimittamatonta tilauskantaa (engl. backlog) oli 20 000 kappaletta. Acorn paransi laadunvalvontamenetelmiä ja yritys kasvoi nopeasti.
Toukokuussa 1982 tietokonetta oli myyty 133 085 kappaletta, lokakuussa 1983 160 000 kappaletta oli myyty Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tammikuussa 1986 BBC juhlisti 500 000 kappaleen myyntiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta BBC Micro Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:BBC Micro
Käännös suomeksi
Asko Ivalo

Hiihtäjät Siiri Rantanen, Mirja Hietamies ja Eva Hög sekä suurlähettiläs Asko Ivalo Cortinan talviolympialaisissa vuonna 1956.
Asko Päiviö Ivalo (24. kesäkuuta 1901 Helsinki – 2. marraskuuta 1968) oli suomalainen diplomaatti, joka palveli yli 40 vuoden ajan suurlähettiläänä ja ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkönä.
Asko Ivalon vanhemmat olivat kirjailija Santeri Ivalo (aik. Ingman) ja Ellinor Ivalo. Hän oli naimisissa kuvanveistäjä Emil Wikströmin tyttären Mielikki Wikströmin kanssa. Heillä oli kolme lasta.
Ivalo oli ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1926, ja hän toimi diplomaattina Tallinnassa, Virossa, Tukholmassa, Ruotsissa, Moskovassa,Neuvostoliitossa, Sofiassa, Bulgariassa, Belgradissa, Jugoslaviassa, Pariisissa, Ranskassa
Lähettiläänä  Ankarassa, Turkissa 1951–1954, Haagissa, Alankomaissa 1947–1951, Islamabadissa, Pakistanissa 1951–1954, Teheranissa, Intiassa, 1951–1954 ja  suurlähettiläänä  Damaskoksessa, Syyriassa 1958–1959,  Bangkokissa, Thaimaassa 1964–1968, Roomassa, Italiassa 1954–1961, New Delhissä , Intiassa 1964–1968 ja Jakartassa, Indonesiassa 1964–1968.
Mielikki Ivalo on kertonut perheen vaiheista muistelmateoksissaan.