stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rubens Barrichello
Formula 1 -ura > Williams (2010-2011)

2. marraskuuta 2009 Williams ilmoitti Barrichellon tehneen sopimuksen tallin kanssa kaudelle 2010. Myös McLaren talli tarjosi paikkaa Barrichellolle Hamiltonin tallikaveriksi kaudelle 2010, mutta Barrichello oli jo allekirjoittanut sopimuksen Williamsin kanssa. Lisäksi Barrichello totesi ettei halua joutua enää tallin kakkoskuljettajaksi, jollaisena toimi Schumacherin aikaan Ferrarilla. Kauden kahdessa ensimmäisessä kisassa Barricello ajoi Williamsinsa pisteille sijoilla kymmenen ja kahdeksan. Espanjan GP:ssä Barrichello nousi tasoihin maanmiehensä Ayrton Sennan kanssa eniten pisteitä keränneenä brasilialaiskuljettajana. Titteli siirtyi yksin Barrichellon nimiin hänen ajettua neljänneksi Valenciassa.
Belgian GP:ssä Barrichello ajoi omien sanojensa mukaan kolmannen sadannen GP:nsä. Kaikkien aikojen eniten kisoja ajaneesta Barrichellosta tuli näin ensimmäinen 300. kisan rajapyykin saavuttanut. Kisassa hän oli hyvissä lähtöasemissa, mutta kun alkoi sataa, Rubens ajoi Fernando Alonson perään ja keskeytti. Loppukauden kisoissa Barrichello ajoi muutaman kerran pisteille ja sijoittui MM-sarjassa kymmenenneksi. Kauden päättymisen jälkeisenä päivänä Williams ilmoitti Barrichellon jatkavan tallissa myös kaudella 2011. Näin hän tuli ohittaneeksi Graham Hillin eniten F1 kausia ajaneena kuljettajana.
Kausi 2011 oli Barrichellolle vaikea. Hän onnistui ajamaan pisteille vain Monacon ja Kanadan kilpailuissa. Barrichello sijoittui neljällä pisteellään sijalle 17 MM-taulukossa. Kaudeksi 2012 Barrichello ei saanut enää jatkosopimusta tallin kanssa, mikä päätti hänen 19 F1-kautta kestäneen uransa sarjassa.
F1-uran jälkeen

Barrichello teki kaudeksi 2012 sopimuksen KV Racing Technology -tallin kanssa ja kilpaili IndyCar-sarjassa Yhdysvalloissa. Hän ei saavuttanut sarjassa suurempaa menestystä ja siirtyi loppuvuodesta Stock Car Brasil -sarjaan. Vuonna 2013 Barrichello ajoi täyden kauden samassa sarjassa.
F1-tilastoja

| Kausi | Talli | Sijoitus | Osa- kilpailut | Pisteet | Voitot | Palkinto- palli- sijat | Paalu- paikat | Nopeimmat kierrokset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Jordan-Hart | 17. | 16 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1994 | Jordan-Hart | 6. | 15 | 19 | 0 | 1 | 1 | 0 |
| 1995 | Jordan-Peugeot | 11. | 17 | 11 | 0 | 1 | 0 | 0 |
| 1996 | Jordan-Peugeot | 8. | 16 | 14 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1997 | Stewart-Ford | 13. | 17 | 6 | 0 | 1 | 0 | 0 |
| 1998 | Stewart-Ford | 12. | 16 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1999 | Stewart-Ford | 7. | 16 | 21 | 0 | 3 | 1 | 0 |
| 2000 | Ferrari | 4. | 17 | 62 | 1 | 9 | 1 | 3 |
| 2001 | Ferrari | 3. | 17 | 56 | 0 | 10 | 0 | 0 |
| 2002 | Ferrari | 2. | 17 | 77 | 4 | 10 | 3 | 5 |
| 2003 | Ferrari | 4. | 16 | 65 | 2 | 8 | 3 | 3 |
| 2004 | Ferrari | 2. | 18 | 114 | 2 | 14 | 4 | 4 |
| 2005 | Ferrari | 8. | 19 | 38 | 0 | 4 | 0 | 0 |
| 2006 | Honda | 7. | 18 | 30 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2007 | Honda | 20. | 17 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2008 | Honda | 12. | 18 | 11 | 0 | 1 | 0 | 0 |
| 2009 | Brawn-Mercedes | 3. | 17 | 77 | 2 | 6 | 1 | 2 |
| 2010 | Williams-Cosworth | 10. | 19 | 47 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2011 | Williams-Cosworth | 17. | 19 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Yhteensä (19 kautta) | Yhteensä (19 kautta) | Yhteensä (19 kautta) | 326 | 658 | 11 | 68 | 14 | 17 |
2 hopeaa, 2 pronssia
Ennätykset

Eniten F1-kausia: 19, jakaa Kimi Räikkösen ja Michael Schumacherin kanssa
Eniten palkintosijoja ilman mestaruutta: 68
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rubens Barrichello Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut.
Rubens Barrichellon tilastot (Arkistoitu – Internet Archive).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Yhdysvallat  Latvia 
Barrichello Kanadan Gp:ssä vuonna 1999.
Barrichello ajamassa Ferraria
Barrichello Brawn GP:n ratissa vuonna 2009 Turkissa.
Barrichello Williamsin ratissa Australian GP:ssä kaudella 2011.
Suomen Medisiinariliitto

| Suomen Medisiinariliitto-Finlands Medicinarförbund ry |
| --- | --- |
Perustettu:  1970
Toimiala:  Lääketieteen opiskelijoiden edunvalvonta
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  14 jäsenseuraa
Aiheesta muualla
Suomen Medisiinariliitto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Medisiinariliitto-Finlands Medicinarförbund ry (lyh. SML tai epävirallisemmin Medisiinariliitto) on suomalaisten lääketieteen opiskelijayhdistysten koulutus- ja edunvalvontaliitto. Medisiinariliitto edustaa lähes kaikkia Suomessa opiskelevia lääketieteen opiskelijoita sekä ulkomailla lääketiedettä opiskelevia suomalaisia. Opiskelijajäseniä sillä on jäsenseurojen kautta yli 5 000.
Toiminta

Suomen Medisiinariliiton toiminnan tavoitteena on vaikuttaa suomalaiseen lääkärikoulutukseen ja lääketieteen opiskelijoiden asemaan työelämässä. Palkkaedunvalvonnan sijaan Medisiinariliitto on keskittynyt edistämään työelämässä saatavaa ohjausta ja koulutusta sekä opiskelijoiden oikeuksiin tehdä töitä lääkärin sijaisena. Medisiinariliitto toimii asiantuntijana lääketieteen perusopetusta koskevissa kysymyksissä ja antaa lausuntoja opiskelijoita ja nuoria lääkäreitä koskeviin aiheisiin.
Medisiinariliitto jakaa tunnustuksia yhdistyksen tavoitteiden mukaisesta toiminnasta. Näitä ovat Vuoden työpaikka, Vuoden opetusteko ja Vuoden syväriohjaaja (lääketieteen lisensiaatin tutkintoon kuuluvan opinnäytetyön ohjaaja).
Medisiinariliiton ulkoasiainvaliokunta FiMSIC (Finnish Medical Students´ International Committee) edustaa suomalaisia lääketieteen opiskelijoita kansainvälisessä lääketieteen opiskelijoiden liitossa IFMSA:ssa (International Federation of Medical Students' Associations). FiMSIC hoitaa myös muita tehtäviä, joihin kuuluu mm. S.U.L.L.E. -seksuaalikasvatusprojekti, M.U.L.L.E. -mielenterveysprojekti ja Nallesairaala-projektit.
Medisiinariliiton ylioppilaskuntavaliokunta YAVA yhdistää suomalaisten yliopistojen ylioppilaskuntien lääketieteelliset edustajistoryhmät ja koordinoi näiden yhteistoimintaa Suomen ylioppilaskuntien liitossa.
Liittokokous ja hallitus

Suomen Medisiinariliiton jäsenyhdistykset käyttävät valtaansa liittokokouksissa, joita järjestetään vuorollaan kaikkien Suomessa toimivien jäsenseurojen isännöimänä. Liittokokous valitsee yhdistykselle hallituksen, pääsihteerin ja puheenjohtajan, jota kutsutaan liiton puheenjohtajaksi.
Medisiinariliiton hallituksessa ovat edustettuina kaikki suomalaiset jäsenseurat, sekä ulkomailla opiskelevien jäsenseurojen yhteiset edustajat.
Jäsenseurat

Lähde:
Medisiinariseura Chiasma ry (Chiasma)
Finnish Medical Student Association in Hungary (FiMSA)
Kuopion lääketieteen opiskelijat (KuoLO)
Lääketieteenkandidaattiseura (LKS)
Oulun Lääketieteellinen Kilta (OLK)
Riian Suomalaiset Lääketieteen Opiskelijat (RiSLO)
Puolassa lääketiedettä opiskelevat suomalaiset (PuLSe)
Suomalaiset Medisiinarit Ruotsissa (SMR)
Tarton Suomalaiset Lääketieteen Opiskelijat (TaSLO)
Medicinarklubben Thorax (Thorax)
Tampereen Lääketieteen Kandidaattiseura (TLK)
Turun Lääketieteenkandidaattiseura (TLKS)
Vilnan Suomalaiset Lääketieteen Opiskelijat (ViSLO)
Romanian Suomalaiset Lääketieteen Opiskelijat (RoSLO)
Talous > Rahoitus

| Rahoituksen lähde | 2018 | 2017 | 2016 | 2015 | 2014 | 2013 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille | - | 3 000 € | 3 000 € | 3 000 € | 3 000 € | 3 000 € | 4 000 € |
Aiheesta muualla

Suomen Medisiinariliitto ry:n nettisivut
Medisiinariliitto Twitterissä (@medisiinarit)
Medisiinariliitto Instagramissa (@medisiinariliitto)
Clas Zilliacus

| Clas Zilliacus> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. toukokuuta 1943 Maarianhamina (ikä 81)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjallisuustieteen emeritusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Åbo Akademi (FK 1967, FL 1968, FT 1976)
Instituutti:  Åbo Akademi
Clas Robert Zilliacus (s. 26. toukokuuta 1943 Maarianhamina, Ahvenanmaa) on suomalainen kirjallisuudentutkija ja  Åbo Akademin kirjallisuustieteen emeritusprofessori.
Zilliacus kirjoitti ylioppilaaksi Turun ruotsinkielisestä klassisesta lyseosta vuonna 1961. Hän valmistui Åbo Akademista filosofian kandidaatiksi (1967), lisensiaatiksi (1968) ja filosofian tohtoriksi (1976). Hänen väitöskirjansa aiheena oli Samuel Beckettin teokset radiolle ja televisiolle (Beckett and broadcasting: a study of the works of Samuel Beckett for and in radio and television). Hän oli Åbo Akademin kirjallisuustieteen dosentti 1976–1986 ja hoiti sijaisena professuuria vuosina 1978, 1984–1985 ja 1986. Vuodesta 1986– kirjallisuustieteen professori, minkä ohella humanistisen tiedekunnan dekaani 2001–2002. Vuonna 1996 Zilliacus oli Minnesotan yliopiston vieraileva professori.
Hän on tutkinut Becketin ohella lehdistön historiaa ja suomenruotsalaisia kirjailijoita, ennen kaikkea Zacharias Topeliusta. Zilliacus toimitti teoksen Finlands svenska litteraturhistoria toisen osan.
Professori Zilliacus on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1986 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 1995. Hänet on saanut valtion kääntäjäpalkinnon 1984, Falckenska priset (& H Knif) 1986, Ruotsin akatemian Suomi-palkinto 1995, tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon (et al) 2001 ja Topelius-mitali 2003.
Aiheesta muualla

Finna-haku: Clas Zilliacus (kansalliskirjasto.finna.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Varsinais-Suomen Viro-keskus

| Varsinais-Suomen Viro-keskus ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1994
Kotipaikka:  Turku
Jäsenmäärä:  403 (v. 2019)
Toiminnanjohtaja:  Kirsi Äyräs
Puheenjohtaja:  Jouni Elomaa
hallitus (kalenterivuosi):  Jouni Elomaa (pj)  Marin Bergholm (1. vpj)  Terttu Parkkinen (2. vpj)   Rauno Saralehto (siht.)  Imbi Kolkkanen  Marin Bergholm  Liis Mitt-Kasekänd  Ete Noor  Ann-Ly Palosaari  Raimo Korhonen  Erli Klink  Atte Huhtala  Eero Vainio
Jäsenlehti:  ViroNyt
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Varsinais-Suomen Viro-keskus (viroksi käytetään epävirallista nimeä Turu Eesti keskus) on Turun seudulla toimiva Viron ystävien yhdistys. Se perustettiin 1994 alueen eri Viro-yhdistysten yhteistyöfoorumiksi. Sen ensimmäinen puheenjohtaja oli Markku Lehtonen. Vuonna 2002 tehtävään valittiin Harri Raitis ja vuonna 2007 Armas Lahoniitty. Vuosina 2019–2021 puheenjohtajana oli Mari Jurtom, vuonna 2022 Kirsi Vainio-Korhonen. Vuodesta 2023 alkaen tointa on hoitanut Jouni Elomaa.
Yhdistyksen jäsenmäärä oli vuonna 2018 noin 500. Vuoden 2019 lopussa jäseniä oli 403. Yhdistys järjestää kulttuuritapahtumia, osallistuu Suomen ja Viron välisiin Euroopan unionin hankkeisiin, järjestää neuvontapalveluja Varsinais-Suomessa asuville virolaisille sekä toimii Viron kunniakonsulin toimistona Turussa. Vuoden 2021 alusta alkaen Viron kunniakonsuli Turun ja Varsinais-Suomen alueella on toimitusjohtaja Andrus Junolainen. Hänen edeltäjänsä tehtävässä oli professori, yliopiston rehtori emeritus Keijo Virtanen, joka toimi kunniakonsulina vuosina 2001–2020lähde?. Viro-keskus osallistuu näkyvästi Turun kulttuuritapahtumiin, esimerkiksi jokakesäisiin Keskiaikaisiin markkinoihin. Vuonna 2014 perustettiin Viro-keskuksen osaksi Eestlaste klubi erityisesti alueen virolaisia palvelemaan.
Toiminnan keskus on Turun Vanhalla suurtorilla, Brinkkalan sisäpihalla sijaitseva Konttori, jota johtaa Viro-keskuksen toiminnanjohtaja Kirsi Äyräs.
Aiheesta muualla

Varsinais-Suomen Viro-keskus ry.
Sam Peckinpah

| Sam Peckinpah |
| --- | --- |
 Sam Peckinpah vuonna 1968.
Henkilötiedot
Koko nimi:  David Samuel Peckinpah
Syntynyt: 21. helmikuuta 1925 Fresno, Kalifornia
Kuollut: 28. joulukuuta 1984 (59 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja, -tuottaja ja -näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
David Samuel "Sam" Peckinpah (21. helmikuuta 1925 Fresno, Kalifornia – 28. joulukuuta 1984 Los Angeles, Kalifornia), oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja, -tuottaja ja -näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa ohjaamistaan elokuvista Hurja joukko, Olkikoirat ja Rautaristi.
Nuoruus

Peckinpah syntyi Fresnossa perheeseen, johon kuului myös isoveli Denny ja adoptoidut nuoremmat sisarukset, Fern Lea ja Susan. Hänen iso-isoisänsä, Rice Peckinpaugh, oli 1800-luvun alkupuolella kauppias ja maanviljelijä. Perhe muutti myöhemmin nimensä muotoon Peckinpah. Samin isoisä, Denver Church Peckinpah, oli tuomari ja myöhemmin edustajainhuoneen jäsen, kuten myös Samin isä David.
Peckinpah oli nuoresta pitäen ahkera kirjojen lukija. Hänen äitinsä Fern Church oli kalifornialaisia uudisraivaajia. D. Sammy, joka oli Samin kutsumanimi perhepiirissä, oli hiljainen ja herkkä lapsi, joka luonteeltaan poikkesi veljestään ja isästään. Toisen maailmansodan syttyessä hän liittyi Yhdysvaltain merijalkaväkeen ja näki sodan julmuuden palvellessaan Aasiassa. Sodan jälkeen Peckinpah palasi Kaliforniaan ja alkoi opiskella näyttelemistä University of Southern Californiassa, solmien ensimmäisen avioliittonsa 1947 nuoruudenrakkautensa Maria Sellandin (1927–2006) kanssa. Liitto kesti vuoteen 1960, ja siitä syntyi neljä lasta.
Elokuvauran alku

Peckinpah aloitti uransa ohjaamalla ja käsikirjoittamalla televisioon muun muassa lännensarjaa Gunsmoke, kunnes vuonna 1961 sai ohjattavakseen ensimmäisen teatterielokuvansa, Preerian laki (The Deadly Companions). Myös seuraavat ohjaustyöt valkokankaalle olivat westernejä aina 1970-luvulle saakka; Viheltävät luodit (Ride the High Country) vuonna 1962, Majuri Dundee 1965, Hurja joukko (The Wild Bunch) 1969 ja Balladi Cable Hoguesta vuonna 1970. Hänet oli vuonna 1957 kiinnitetty käsikirjoittajaksi Marlon Brandon tähdittämään lännenelokuvaan Vihan riivaama (One-Eyed Jacks), mutta hänelle annettiin potkut laatimansa ensimmäisen käsikirjoitusvedoksen jälkeen.
Televisiolle Peckinpah ohjasi 60-luvulla muutaman tv-sarjan osan sekä tuntemattomaksi jääneen tv-elokuvan Noon Wine 1966. Loppuvuodesta 1964 Peckinpah lopulta kiinnitettiin ohjaajaksi Steve McQueenin tähdittämään elokuvaan Cincinnati Kid, mutta hän sai muutaman päivän kuvausten alkamisen jälkeen potkut ohjaajanasemastaan näkemyserojen takia. Joissakin lähteissä mainitaan Peckinpahin kuvanneen ”eri rotujen välistä eroottista kanssakäymistä ja alastomuutta” ja muuta käsikirjoituksesta poikkeavaa. Hän joutui tapauksen vuoksi myös henkilökohtaiselle, mutta ei poliittiselle mustalle listalle, yli kahdeksi vuodeksi.
Peckinpahin läpimurtotyönä voidaan pitää lännenelokuvaa Hurja joukko vuodelta 1969. Elokuva tuli tunnetuksi realistisesta ja intensiivisestä väkivallan kuvauksesta, jota tehostivat myöhemmissäkin ohjaustöissä nähdyt hidastukset. Elokuvassa oli mukana nimekäs näyttelijäkaarti, muun muassa William Holden ja Ernest Borgnine ja se sai seuraavana vuonna kaksi Oscar-ehdokkuutta. Peckinpah laati elokuvaan myös käsikirjoituksen.
1970-luku

Peckinpahilla oli päihdeongelma 1970-luvulla. Kuvatessaan muun muassa Nuorta Bonneria, studiolta oli palkattu mies vahtimaan häntä, jotta hän ei alottaisi juomista ennen kello viittä iltapäivällä. Englannissa Sam puolestaan kuvasi 1971 väkivaltaisen trillerin Olkikoirat, pääosassa Dustin Hoffman.
Steve McQueen oli pääosassa kahdessa seuraavassa elokuvassa, Nuori Bonner ja Pakotie 1972. Sitten Peckinpah palasi lännenelokuvaan vuonna 1973 elokuvassa Pat Garrett ja Billy the Kid, jossa esiintyi myös Bob Dylan. Hyvä ystävä Warren Oates oli pääosassa seuraavassa Meksikoon sijoittuvassa palkkiometsästäjätarinassa Tuokaa Alfredo Garcian pää vuonna 1974, ja seuraavana vuonna ensi-illassa oli CIA-jännäri Tapporyhmä (The Killer Elite).
Ainoan sotaelokuvansa Rautaristi Peckinpah ohjasi Euroopassa viinan voimin 1977 palaten Yhdysvaltoihin tekemään rekkakuskifilmin Raivopäät (The Convoy, 1978). Peckinpah käytti alkoholin lisäksi myös kokaiinia Tapporyhmän kuvauksista lähtien, ja mikä oli liikaa aikaisemminkin oireilleelle sydämelle. Peckinpah sai ensimmäisen sydänkohtauksensa 1979. Lähellä kuolemaa hän oli käynyt jo pari vuotta aikaisemminkin hypätessään täysissä pukeissa hotellin uima-altaaseen "virkistyäkseen", sammuen kuitenkin saman tien ja vajoten altaan pohjaan. Työtoveri sukelsi ja elvytti hänet viime hetkellä.
Rankka elämä

Ensimmäisen avioliittonsa kariuduttua 1960, josta syntyi kolme tytärtä, Melissa, Kristen ja Sharon sekä poika, Matthew, Peckinpah avioitui 1965 meksikolaisen näyttelijän ja tanssijan Begoña Palaciosin kanssa. ”Meksiko on hyvä paikka rakastua...”. Suhde oli ilmeisen myrskyisä, sillä pari erosi ja palasi kolmasti yhteen. Kun Palacios kuoli vuonna 2000, hänen tuhkansa siroteltiin Malibu Beachille, jossa sijaitsi myös Peckinpahin leposija. Pariskunnalle syntyi tytär Maria Guadalupe ”Lupita” Peckinpah Palacios. Peckinpah solmi vielä kolmannenkin avioliiton 70-luvun alussa kuvatessaan Englannissa Olkikoiria, mutta liitto kesti vain pari vuotta. Ilmeisen karismaattisella ohjaajalla riitti elämänsä aikana myös lukuisia naisia avioliittojen ulkopuolella.
Töiden saaminen oli lopulta hankalaa, koska Peckinpah poltti sillat sekä tuotantokoneistoon että studioihin. Suorasanainen ja rajusti ryyppäävä Peckinpah oli aina ollut Hollywoodin lainsuojaton ja muuttui humalassa aggressiiviseksi. Kukaan ei halunnut riskeerata kymmenien miljoonien tuotantoa sellaisen miehen vastuulle, joka saattoi olla päiväkausia ulkona kuvioista alkoholin ja kokaiinin takia. Hänen neljästätoista studioelokuvastaan yhtäkään ei esitetty ensi-illassa Peckinpahin haluamassa muodossa vaan esimerkiksi Pat Garrett ja Billy the Kidin ohjaajan versio julkaistiin vuosia myöhemmin vasta 1988.
Moni arvostettu näyttelijä ja työtoveri kuitenkin loi häneen loppuun saakka kestävän työ- ja ystävyyssuhteen, kuten Ernest Borgnine, Warren Oates, Steve McQueen, Slim Pickens, Kris Kristofferson ja Bo Hopkins sekä kuvaaja Lucien Ballard.
Sam Peckinpahin tuotannolle oli tyypillistä uusien näkemysten ja arvojen kohtaaminen vanhan kanssa, usein esimerkiksi romanttisen lännen törmääminen nykyaikaan. Itsetuhoinen elämäntapa ei kätkenyt sitä, että hän oli lahjakas elokuvantekijä. Viimeisen elokuvansa Verinen viikonloppu (The Osterman Weekend, 1983), hän filmasi vuonna 1984.
Peckinpah lopetti alkoholinkäytön kokonaan vuotta ennen kuolemaansa. Hän sai massiivisen sydänkohtauksen matkalla joulun 1984 viettoon Meksikoon Palacioksen ja tyttärensä luo. Peckinpah kuoli aamulla sairaalassa Los Angelesissa. Peckinpahin viimeisiksi töiksi jäivät Julian Lennonin musiikkivideot ”Too Late for Goodbyes” ja ”Valotte”.
Filmografia

Preerian laki (The Deadly Companions, 1961)
Viheltävät luodit (Ride the High Country tai Guns in the Afternoon, 1962)
Majuri Dundee (Major Dundee, 1965)
Hurja joukko (The Wild Bunch, 1969)
Balladi Cable Hoguesta (The Ballad of Cable Hogue, 1970)
Olkikoirat (Straw Dogs, 1971)
Pakotie (The Getaway, 1972)
Nuori Bonner (Junior Bonner, 1972)
Pat Garrett ja Billy the Kid (Pat Garrett and Billy the Kid, 1973)
Tuokaa Alfredo Garcian pää (Bring Me the Head of Alfredo Garcia, 1974)
Tapporyhmä (The Killer Elite, 1975)
Rautaristi (Cross of Iron, 1977)
Raivopäät (Convoy, 1978)
Verinen viikonloppu (The Osterman Weekend, 1983)
Aiheesta muualla

Sam Peckinpah Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sam Peckinpah: Kuusi elokuvaa, kuusi kuvaa elämästä, Elitisti.netin esseen ensimmäinen osa
Sam Peckinpah: Kuusi elokuvaa, kuusi kuvaa elämästä, Elitisti.netin esseen jälkimmäinen osa
Peckinpah-teemanumero, Filmihullu 5/2012.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Pertti Hakonen

| Pertti Hakonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. toukokuuta 1957 Helsinki (ikä 67)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  O. V. Lounasmaa -laboratorion professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Teknillinen korkeakoulu (TkT, 1985)
Väitöstyön ohjaaja:  Matti Krusius
Instituutti:  Aalto-yliopisto
Tutkimusalue:  matalien lämpötilojen fysiikka
Aiheesta muualla
Kotisivu
Pertti Juhani Hakonen (s. 17. toukokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen matalien lämpötilojen tutkija, Aalto-yliopiston perustieteiden korkeakoulun O. V. Lounasmaa -kylmälaboratorion professori ja nanofysiikan tutkimusryhmän johtaja.
Hakosen väitöskirja NMR, textures, and vortex structures in rotating 3He superfluids oli teknillisen fysiikan alalta (TKK, 1985). Väitöskirjatyötä ohjasi professori Matti Krusius.
Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2001 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 2002.
Aiheesta muualla

Pertti Hakonen. Professor, Head of Department (englanniksi)
Kotisivu (ltl.tkk.fi)
Pertti Hakonen: Pohdiskelu yhdistää asiat (Aalto University Magazine 07; Published on May 7, 2013)  (issuu.com)
Google Scholar -haku: Hakonen Pertti J (englanniksi) (scholar.google.com)
OCLC-julkaisuhaku: Hakonen, Pertti (englanniksi) (worldcat.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID  Publons  ResearcherID  Scopus
Turrón

Klassinen torrone
| Turrón |
| --- | --- |

Alkuperä
Muita nimiä:  torrone, torró
Alkuperämaa:  Espanja
Tiedot
Pääainesosat:  Sokeri, hunaja, mantelit ja kananmunan valkuainen.
Turrón (espanjaksi), torrone (italiaksi) tai torró (katalaaniksi) on espanjalaiseen jouluperinteeseen kuuluva nougat'ta muistuttava makeinen. Sitä valmistetaan yleensä hunajasta, manteleista, sokerista ja kananmunan valkuaisesta.
Turrón on peräisin arabikulttuurista, ja tiedetään, että se on tunnettu Espanjassa jo ainakin 1500-luvulla. Nykyään jouluisin on saatavilla laaja valikoima erilaisia ja erimakuisia variaatioita turrónista. Se on suosittua joka puolella Espanjaa, erityisesti Välimeren rannikolla Valenciassa ja Kataloniassa. Samantapaista nougat'ta on tapana tehdä Espanjan lisäksi myös Italiassa ja Ranskassa. Turrónista tehdään myös jäätelöä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Food from Spain: Sweet Arab Heritage in Spain (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Turronin valmistusohjeet (englanniksi)
Amazing Race Suomi (2. tuotantokausi)

| Amazing Race Suomi (2>  tuotantokausi) |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Suomi
Esittäminen
Verkko:  Nelonen
Ensimmäinen esitys:  5. lokakuuta 2024
Esitysten määrä:  12
Kaudet
 ← Edellinen 1. tuotantokausi
Amazing Race Suomen toinen tuotantokausi esitetään Nelonen kanavalla loppuvuodesta 2024. Juontajana jatkaa Heikki Paasonen ja voittopottina on 30 000 euroa.
Tällä kaudella kilpailee 11 paria, joista edellisen kauden tapaan vähintään yksi osapuoli on julkisuuden henkilö.
Uutena elementtinä kaudella nähdään Express-Passi, jonka voittaneet kilpailijat voivat käyttää jättääkseen väliin yhden tehtävän tulevien etappien aikana.