stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Romy Schneider
Yksityiselämä

Romy Schneider syntyi Saksan miehittämässä Itävallassa näyttelijäperheeseen: hänen vanhempansa Wolf Albach-Retty ja Magda Schneider olivat molemmat näyttelijöitä, samoin kumpikin isoäiti Rosa Albach-Retty ja Maria Schneider. Schneiderin äiti Magda esiintyi monessa tyttärensä varhaisessa elokuvassa.
Romy vietti elämänsä 14 ensimmäistä vuotta isovanhempiensa luona sekä sisäoppilaitoksessa. Koulunkäynti katkesi kuitenkin teini-iässä alkaneeseen elokuvauraan, eikä Schneider hankkinut koskaan muodollista näyttelijänkoulutusta.
Schneider koki yksityiselämässään huomattavan paljon vastoinkäymisiä. Hän avioitui berliiniläisen teatteriohjaajan Harry Meyenin kanssa vuonna 1966, ja heille syntyi samana vuonna poika David. Meyen sairasti kuitenkin masennusta johtuen keskitysleirillä kokemastaan kidutuksesta ja pariskunta erosi vuonna 1975. Harry teki itsemurhan vuonna 1979 ja David kuoli tapaturmaisesti vuonna 1981.
Schneider meni vuonna 1975 uudelleen naimisiin henkilökohtaisen sihteerinsä Daniel Biasinin kanssa, ja heille syntyi vuonna 1977 tytär, näyttelijä Sarah Magdalena Biasini. Liitto päättyi kuitenkin ”katastrofiin”.
Schneider kärsi alkoholismista ja lääkkeitten väärinkäytöstä. Näyttelijä peilasi ongelmaansa valkokankaalla pienessä roolissa alkoholisoituneena naisena Claude Sautet’n elokuvassa Mado (1976). Schneiderin alkoholiongelma paheni hänen poikansa kuoltua, ja hän kuoli itse seuraavana vuonna sydänkohtaukseen, vain 43-vuotiaana.
Schneider totesi kerran, ettei ollut onnistunut missään muussa asiassa paitsi elokuvaurallaan. Karikkoinen elämä toi Schneiderille Saksassa lisänimen ”tuskan kuningatar” (saks. Königin des Schmerzens). Lisänimeen sisältyy viittaus nimitykseen ”sydänten kuningatar” (Königin des Herzens), jota Frans Joosef käyttää Sissi-elokuvassa: ”Teillä on jotain enemmän, teillä on kansalaisten sydämet. Olette sydänten kuningatar.”
Valikoitu filmografia

| --- | --- |
 Sireenien kukkiessa (ohjaus Hans Deppe, 1953; Schneiderin esikoiselokuva)  Sissi-trilogia (ohjaus Ernst Marischka) Sissi (1955)  Sissi – nuori keisarinna (1956)  Sissi – keisarinnan kohtalonvuodet (1957)  Boccaccio ’70 (Luchino Viscontin ohjaama episodi, 1962)  Oikeusjuttu (ohjaus Orson Welles, 1962)  Kardinaali (ohjaus Otto Preminger, 1963)  Vuoroin vieraissa (ohjaus David Swift, 1964) :  Hei Pussycat (ohjaus Clive Donner, 1965)  Vaarallinen loma (ohjaus Jacques Deray, 1969)  Ludwig II (ohjaus Luchino Visconti, 1972)  Trotskin salamurha (ohjaus Joseph Losey, 1972)  Likakätiset viattomat (ohjaus Claude Chabrol, 1975)  Tärkeää... on rakastaa (ohjaus Andrzej Żuławski, 1975; César-palkinto)  Une Histoire simple (ohjaus Claude Sautet, 1978; César-palkinto)  Katherine Mortenhoen ostettu kuolema (ohjaus Bertrand Tavernier, 1979)  Rakkauden aave (ohjaus Dino Risi, 1981)
Kirjallisuutta

Tast, Hans-Jürgen: Romy Schneider – Ein Leben auf Titelseiten.  Schellerten. Määritä julkaisija! ISBN 978-3-88842-036-8.  (saksaksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Romy Schneider NNDB:ssä
Romy Passion. Le site entièrement consacré à: Romy Schneider
Romy Schneider kuvanveistäjä Marcel Mayerin mallina 1959
Rölli ja kaikkien aikojen salaisuus

| Rölli ja kaikkien aikojen salaisuus |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, joka toimii myös DVD-julkaisun kansikuvana.
Ohjaaja:  Taavi Vartia
Käsikirjoittaja:  Taavi Vartia
Tuottaja:  Marko Röhr
Säveltäjä:  Panu Aaltio
Kuvaaja:  Jyri Hakala
Leikkaaja:  Aleksi Raij
Lavastaja:  Päivi Kettunen
Erikoistehosteet:  Talvi Digital Oy
Pääosat:  Allu Tuppurainen   Linnea Röhr   Krista Kosonen   Turkka Mastomäki
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  MRP Matila Röhr Productions Oy
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:  16. syyskuuta 2016
Kesto:  80 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Kultainen avain
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rölli ja kaikkien aikojen salaisuus on 16. syyskuuta 2016 ensi-iltansa saanut, järjestyksessään viides Rölli-elokuva. Elokuvan ohjasi Taavi Vartia.
Elokuvan kuvaukset alkoivat 3. kesäkuuta 2015 Espanjassa. Kuvauksia tehtiin myös Nurmijärvellä, Porkkalassa ja PowerParkin Rölli-kylässä.
Juoni

Rölli ja Juurakko-tyttö saavat kuulla ystävältään Mauno Madolta, että jossain kaukana, vuorten, metsien ja meren toisella puolella on paikka nimeltään Kaikkien Aikojen Alku. Sieltä haikarat lähtevät aina viemään pieniä vauvoja nyyteissään uusiin koteihinsa. Röllin ja Juurakon uteliaisuus herää. Heitä yhdistää heidän taustansa: Rölli on pudonnut pienessä nyytissä vanhan variksen nokasta ja päätynyt Röllikylään. Juurakko puolestaan on alun perin pudonnut haikaran nokasta täysin vieraaseen paikkaan, johon hän ei kuulunut ja jossa hänellä ei ollut ystäviä. Sattuma ajoi Röllin ja Juurakon yhteen, ja heidän syvän ystävyytensä ansiosta myös Juurakko sai kodin Röllikylästä ja tuli osaksi yhteisöä. Vaikka Juurakko rakastaa Röllikylää ja sen väkeä, hän silti haluaisi löytää juurensa. Hän uskoo, että Kaikkien Aikojen Alussa, paikassa josta haikarat tulevat, odottaisi vastaus elämän suuriin kysymyksiin.
Ystävykset päättävät heittäytyä yhteiseen seikkailuun. He lähtevät matkalle kohti Kaikkien Aikojen Alkua.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Allu Tuppurainen  | … |  Rölli   |
|  Linnéa Röhr  | … |  Juurakko   |
|  Krista Kosonen  | … |  laulunopettaja   |
|  Iina Kuustonen  | … |  Sähinä   |
|  Kai Lehtinen  | … |  seppä   |
|  Turkka Mastomäki  | … |  kylänvanhin   |
|  Alina Tomnikov  | … |  Milli Menninkäinen / Usvasaaren neito   |
|  Jari Kotilainen  | … |  Iso-Rölli   |
|  Amos Brotherus  | … |  Usvasaaren poika   |
|  Nea Willström  | … |  Mikä   |
|  Samuel Perez Nenonen  | … |  Ihme   |
|  Lotta Kaitokari  | … |  Minä   |
|  Elsa Vega Nehvonen  | … |  Olen   |
|  Riku Nieminen  | … |  Mauno Mato (ääni)   |
|  Joonas Saartamo  | … |  Siili Suhonen (ääni)   |
|  Vesa Vierikko  | … |  Aavikkolaiva Ca Mél (ääni)   |
|  Timo Kahilainen  | … |  Viimeinen Dinosaurus (ääni)   |
|  Daniel Merkkanen  | … |  lelukauppias-rölli   |
|  Jaakko Taavila  | … |  leipuri-rölli   |
|  Jere-Samuli Perttula  | … |  vihanneskauppias-rölli   |
|  Aki Rintamäki  | … |  rölli   |
|  Henri Mustonen  | … |  rölli   |
|  Jarmo Pitkäranta  | … |  rölli   |
|  Konsta Nieminen  | … |  rölli   |
|  Markus Koivisto  | … |  rölli   |
|  Max Sparkes  | … |  lapsirölli   |
|  Oskari Järvelä  | … |  lapsirölli   |
|  Otso Kettunen  | … |  lapsirölli   |
|  Teemu Heikkilä  | … |  lapsirölli   |
|  Laura Jokinen  | … |  menninkäinen   |
|  Kirsti Rautamo  | … |  menninkäinen   |
|  Emmi Tyni  | … |  menninkäislapsi   |
|  Fiona Skrifvars  | … |  menninkäislapsi   |
|  Isabel Rautamo  | … |  menninkäislapsi   |
Sam Wisneski

Sam Wisneski (s. 1978) on yhdysvaltalainen Wisconsinissa syntynyt taidemaalari. Hän opettaa Grand Central Academy of Artissa, ja maalaa ainoastaan elävästä mallista. Tyypillisiä hänen töidensä aiheita ovat asetelmat, maisemat, muotokuvat ja muut figuratiiviset aiheet.
Hän suoritti taiteiden kandidaatin tutkintonsa Rindling School of Art and Designissä ja maisterin tutkinnon New York Academy of Artissa. 2003-2006 hän opiskeli Water Street Atelierissa, Jacob Collinssin johdolla.
Sam Vincent

James Samuel "Sam" Vincent (s. 18. toukokuuta 1963) on yhdysvaltalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän syntyi Michiganin Lansingissa Jay Vincentin veljenä ja kävi yliopistonsa Michigan Statessa.
Vincent oli NBA-pelaajana vuosina 1985–1992 ja on sittemmin aloittanut kansainvälisen uran valmennustöissä. Hänet nimitettiin vuonna 2007 Charlotte Bobcats -joukkueen uudeksi päävalmentajaksi; hänen edeltäjänään oli ollut Bernie Bickerstaff. Vincent erotettiin tehtävästään yhden kauden jälkeen.
Saint Vincent ja Grenadiinit olympialaisissa

Saint Vincent ja Grenadiinit osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Soulissa 1988 ja on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa sen jälkeen. Talvikisoihin maa ei ole osallistunut. Saint Vincent ja Grenadiinien olympiakomitea on perustettu 1982 ja tunnustettu 1987.
Saint Vincent ja Grenadiinit ei ole saavuttanut olympialaisissa yhtään mitalia. Maa sai ensimmäisen pistesijan Pariisissa 2024 kun Shafiqua Maloney sijoittui neljänneksi naisten 800 metrin juoksussa. Maan olympiajoukkueeseen on kuulunut joka kerta 2–8 urheilijaa, ja he ovat osallistuneet uintiin ja yleisurheiluun.
Ruben Nirvi

| Ruben Nirvi |
| --- | --- |
 Ruben Nirvi vuonna 1965.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ruben Erik Nirvi
Syntynyt: 16. joulukuuta 1905 Askola
Kuollut: 26. tammikuuta 1986 (80 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  leksikografia
Tunnetut työt:  Sanankieltoja ja niihin liittyviä kielenilmiöitä itämerensuomalaisissa kielissä (väitöskirja)
Ruben Erik Nirvi (vuoteen 1928 Snirvi; 16. joulukuuta 1905 Askola – 26. tammikuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston suomalaisen filologian apulainen 1955–1957 ja suomen kielen henkilökohtainen ylimääräinen professori 1957–1972. Hän oli suomen ja erityisesti inkeroismurteiden erikoistuntija. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1944 (Sanankieltoja ja niihin liittyviä kielenilmiöitä itämerensuomalaisissa kielissä: Riista- ja kotieläintalous).
Opinnot

Nirvi kirjoitti ylioppilaaksi 1925 Porvoossa. Asepalveluksensa suoritettuaan hän aloitti Helsingin yliopistossa opinnot 1926 pääaineenaan suomen kieli ja kirjallisuus. Jo opiskeluaikoinaan hänen mielenkiintonsa kohdistui karjalaisuuteen ja kesäaikansa 1928–1931 Nirvi vietti keräten sanastoa ja sanontoja Suistamossa. Noin 1 500 neliökilometrin laajuisen karjalaispitäjän keski- ja pohjoisosien murre kytkeytyi Suojärveen, kaakkoisosissa puhuttiin Salmin ja Impilahden itäosien tapaan aunukselaismurretta. Nirvi laati keräämänsä aineiston pohjalta vuonna 1932 julkaistun opinnäytetyönsä, joka julkaistiin SKS:n Suomi-kirjassa ja jota karjalan kielen tutkijat ovat käyttäneet tärkeänä lähteenä.
Työura

Nirvi toimi lukuvuoden 1931–1932 suomen kielen lehtoraattina Oulun lyseossa ja auskultoi sen jälkeen Suomalaisessa normaalilyseossa. Hän alun perin tähtäsi koulutusalalle, mutta suunnitelmat muuttuivat, kun hän sai syksyllä 1933 Sanakirjasäätiöltä toimeksiannon kerätä kansankielen sanastoa Kiihtelysvaarassa. Työ ei rajoittunut pelkästään kapean murresanaston keräämiseen, vaan tavoitteena oli koota täydellinen sanasto. Neljän vuoden työn jälkeen Nirvi oli kerännyt 40 000 sanaa selityksineen ja esimerkkeineen. Sanakokoelma tallennettiin Sanakirjasäätiön arkistoon Helsinkiin ja se oli tarkoitus sisällyttää Kansankielen sanakirjaan.
Työura > Väitöskirja

Nirvi alkoi laatia väitöskirjaa, jota varten hän perehtyi viron, vatjan, vepsän ja liivin kieliin. Hän siirtyi Helsinkiin Sanakirjasäätiön assistentiksi ja vuonna 1939 hän pääsi Tarttoon kahdeksaksi kuukaudeksi tutkimaan viron kieltä Viron valtion myöntämän apurahan turvin. Tutkimustyö keskeytyi ensin kertausharjoitusten ja sitten talvisodan syttymisen vuoksi.
Talvisodassa Nirvi toimi joukkueenjohtajana Kollaan rintamalla. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni. Tutkimustyön jatkaminen ei ollut mahdollista Nirvin kotiuduttua pari–kolme kuukautta taistelujen päättymisen jälkeen, sillä arkistot oli viety pommisuojiin ja hajautettu maaseudulle. Haavoituttuaan jatkosodassa 1942 Nirvi määrättiin palvelemaan tiedotustoiminnan tarkastusvirastossa. Nirvin väitöskirja Sanankieltoja ja niihin liittyviä kielenilmiöitä itämerensuomalaisissa kielissä tarkastettiin maaliskuun 1. päivänä 1944 pommitusten pahoin vahingoittaneessa Helsingin yliopistossa. "Sanankielloilla" tarkoitettiin esimerkiksi petoeläimistä sekä pyyntiin ja maatalouteen liittyneistä ilmiöistä käytettyjä kiertoilmaisuja. Oli yleistä, että eläinten kuviteltiin ymmärtävän ihmisten puhetta, ja näin ollen esimerkiksi sudesta puhuttaessa käytettiin nimityksiä hukka, metsähinen, aidantakainen, pitkähäntä, ruotsista lainattua huntti-sanaa tai venäjästä johdettua nimitystä volkka. Karhusta käytetyistä nimityksistä kertova luku on väitöskirjan laajin ja sisältää yli 50 sivua.
Työura > Sotien jälkeinen aika

Nirvi jatkoi tiedotustoiminnan tarkastusviraston sensorin tehtävissä vuoteen 1947. Vuonna 1948 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston suomen kielen dosentiksi. Sodan jälkeinen aika oli vaikeaa humanistiselle tutkimukselle sillä valtionapua oli leikattu. Nirvin tutkimus Synonyymitutkimuksia, jossa käsiteltiin sukulaisnimien synonyymejä, kuitenkin painatettiin SKS:n kustannuksella vuonna 1952. Tutkimuksessa oli käytetty pohjana laajaa suomalais-karjalaista aineistoa. Virolaisiin arkistoihin ei tuolloin ollut pääsyä, joten lähteinä käytettiin sanakirjoja. Vuonna 1955 Nirvi nimitettiin apulaisprofessoriksi ja 1957 hänestä tuli ylimääräinen professori.
Professorikauden kolme merkittävintä teosta olivat Sanoja ja käyttäytymistä I (1955) ja II (1964) sekä 1971 ilmestynyt Inkeroismurteiden sanakirja. Jälkimmäisen pohjana oli osin Nirvin itsensä inkerikoilta keräämä aineisto. Nirvi jäi eläkkeelle ylimääräisen professorin virastaan 1972, mutta jatkoi Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön aloitteesta 1930-luvulla Kiihtelysvaarasta keräämänsä aineiston saattamista sanakirjamuotoon. Säätiön murrejaoksen puheenjohtaja Aimo Turusen toimittama Kiihtelysvaaran murteen sanakirja ilmestyi kymmenosaisena, 2 570-sivuisena teoksena 1974−1981.
Vuonna 1981 Nirvi palasi tutkimuksessaan eläinten nimien poikkeukselliseen käyttöön. Petojen nimitykset kosinta- ja hääsanastossa kertoo esimerkiksi susimisesta, jolla tarkoitetaan Karjalassa morsiuslahjojen keräämistä. Nuorta naimatonta miestä saatettiin kutsua hurtaksi tai ahmaa tai mäyrää tarkoittavalla nimityksellä kamppi. Nirvin viimeinen tutkimus käsitteli turkiseläinten, kuten majavan, näädän ja soopelin nimityksiä paikannimissä.
Nirvi painotti sosiaalipsykologisten ja uskonnollisten seikkojen vaikutusta sananvalintoihin. Hän analysoi sanojen asiataustat ja eritteli niiden merkitysaluetta, tunnisti rinnakkaiskehittymiä ja eritteli mahdollisia kehityslinjoja. Työssään Nirvi oli ennen kaikkea omistautunut tutkija, hän ei ollut kiinnostunut oppiriidoista eikä valta-asetelmista. Nirviä on arvostettu erityisesti karjalan henkisen perinteen tallentajana.
Nirvi kuoli vaikeaan sairauteen Helsingissä tammikuussa 1986.
Roorback

| Roorback Sepultura |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2002–2003
 Julkaistu: 27. toukokuuta 2003
 Tyylilaji: groove metal, thrash metal
 Kesto: 56.44
 Levy-yhtiö: SPV/Steamhammer
Listasijoitukset
  17. (Independent albums)
Sepulturan muut julkaisut
| Revolusongs (EP) 2003 | Roorback 2003 | Live in São Paulo 2005 |
Roorback on Sepulturan yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 27. toukokuuta 2003. Se on Sepulturan ensimmäinen levy-yhtiö SPV Recordsin kautta julkaistu albumi. Muualla kuin Yhdysvalloissa julkaistu digipak-versio sisälti Revolusongs EP:n sekä musiikkivideon kappaleesta ”Bullet the Blue Sky”.
Kappaleista ”Mindwar” ja ”Bullet the Blue Sky” kuvattiin musiikkivideot.
Kappaleet

Come Back Alive – 3.06
Godless – 4.22
Apes of God – 3.36
More of the Same – 3.59
Urge – 3.17
Corrupted – 2.33
As It Is – 4.26
Mind War – 3.00
Leech – 2.24
The Rift – 2.57
Bottomed Out – 4.35
Activist – 1.54
Outro – 11.39
Bullet the Blue Sky – 4.31 (bonusraita, U2-cover)
Kokoonpano

Derrick Green – laulu, kitara
Paulo Jr. – basso
Igor Cavalera – rummut
Andreas Kisser – kitara
Arvostelut

Allmusic:
Blabbermouth:
Chronicles of Chaos:
Imperiumi.net:
Soundi:
Aiheesta muualla

Roorback Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Roorback Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Sepultura
| --- | --- |
Studioalbumit:   Morbid Visions  Schizophrenia  Beneath the Remains  Arise  Chaos A.D.  Roots  Against  Nation  Roorback  Dante XXI  A-Lex  Kairos  The Mediator Between Head and Hands Must Be the Heart  Machine Messiah  Quadra 
Kokoelmat:   The Best of Sepultura 
Livealbumit:   Under a Pale Grey Sky  Live in São Paulo  Metal Veins – Alive in Rock in Rio  Sepulquarta 
EP:t:   Bestial Devastation  Revolusongs
Satağaj

| Сатаҕай |
| --- | --- |
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Sahan tasavalta
Uluus:  Amman uluus
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kyläalue
 – Hallinnon tyyppi:  Kyläalue
 – Kylähallinnon johtaja:  Vjatšeslav Šišigin
Väkiluku (2007):  563
Aikavyöhyke:  UTC+9 (MSK+6)
Postinumero:  678608
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Satağaj (jak. Сатаҕай, ven. Сатагай) on kyläalue Amman uluusissa Sahan tasavallassa. Se sijaitsee uluusin pohjoisosassa Suolajoen rannalla Meŋe-Xaŋalasin uluusin vastaisella rajalla, 132 kilometriä uluusin keskuksesta Ammasta pohjoiseen.
Asukasluvun kehitys:
500 (1989)
529 (2001)
563 (2007)
Satağajissa on terveyskeskus, koulu, kauppa ja kulttuuritalo. Paikkakunnalla harjoitetaan nautakarjanhoitoa ja hevostaloutta. Nautakarja tuottaa maitotaloustuotteita ja hevostalous lihaa.
Robin Press

| Robin Press> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. joulukuuta 1994 (ikä 29) Uppsala, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Robbe
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  192 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  Metallurg Magnitogorsk
Sarja:  KHL
Pelinumero:  19
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–
Aik. seurat:  Almtuna IS (Allsv.) Södertälje SK (Allsv.) Rockford IceHogs (AHL) Djurgårdens IF (SHL) Indy Fuel (ECHL) Färjestad BK (SHL) Lukko (SML) Severstal Tšerepovets (KHL)
NHL-varaus:  211. varaus, 2013 Chicago Blackhawks
Robin Press (s. 21. joulukuuta 1994 Uppsala, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa KHL-seura Metallurg Magnitogorskissa. Isokokoinen Press laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

Press on pelannut Ruotsin A-maajoukkueessa kaksi ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 13. huhtikuuta 2022 Stavangeruissa Norjaa vastaan.
Press on pelannut myös kolme nuorten maaottelua.
Pelityyli

Press siirtyi A-juniori-ikäisenä hyökkääjästä puolustajaksi. Elite Prospects -sivuston Erik K. Pirin mukaan hänellä on luontaiset hyökkäyspään vaistot. Pressilla on hyvä laukaus, koko ja hän menee mielellään hyökkäyspään tilanteisiin. Pressillä on kehitettävää kuitenkin luistelussa ja puolustusvarmuudessa.
SM-liigajoukkue Rauman Lukkoon siirtyessä Press kuvaili itseään hyökkääväksi puolustajaksi, joka haluaa olla rohkeasti kiekossa. Hän kertoi itsestään:
»Haluan olla mukana rakentamassa hyökkäyksiä ja lähteä ennakkoluulottomasti tukemaan niissä. Minulla on myös hyvä laukaus, joten hyökkäyspään aloituksissa ja ylivoimalla siitä on varmasti hyötyä.»
Muuta

Pressin pikkusisko Ida pelaa puolustajana Mainen yliopistojoukkueessa. Sisarusten isä Robert Press on entinen alempien sarjojen puolustaja, joka toimii nykyään Ruotsin viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyTrean-joukkue SK Ironin päävalmentajana.
Scott Cleverdon

| Scott Cleverdon> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Scott A. Cleverdon
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1969 (ikä 55)  Edinburgh
Näyttelijä
Aktiivisena:  1992–
Merkittävät roolit:  Pyriel (Ennustus 3 – paluu)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Scott A. Cleverdon (s. 31. heinäkuuta 1969 Edinburgh, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa elokuvasta Ennustus 3 – paluu Pyrielin roolistaan, sekä animaatiosarjasta Hämähäkkimies Carnagen ääniroolista. Hän on toiminut myös Obi-Wan Kenobin roolissa videopeleissä Star Wars Episode I: The Phantom Menace ja Star Wars: Episode I: Jedi Power Battles.
Cleverdon opiskeli näyttelemistä Glasgow'ssa Royal Scottish Academy of Music and Drama -koulussa. Hän on ollut naimisissa vuodesta 1994 lähtien Assumpta Sernan kanssa.
Scott City

Scott City voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Scott City, kaupunki Indianassa Yhdysvalloissa
Scott City, kaupunki Kansasissa Yhdysvalloissa
Scott City, kaupunki Missourissa Yhdysvalloissa
Scott Cityn rautatieasema Kansasissa Yhdysvalloissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Scott City”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Schalin

Schalin on suomenruotsalainen sukunimi. Nimen haltijoita:
Arnold Schalin (1887–1975), kirkkoherra
Bengt Schalin (1889–1982), puutarha-arkkitehti, Helsingin kaupunginpuutarhuri
Ebba-Stina Schalin-Hult (1913–1999), arkkitehti
Greta Schalin (1897–1993), taidemaalari ja taidegraafikko
Herman Schalin (1865–1954), liikemies, pianonvirittäjä
Johannes Schalin (1881–1906), valokuvaaja
Julia Schalin (s. 2006), jääkiekkoilija
Lars Schalin (1895–1962), jääkärieverstiluutnantti
Lars-Johan Schalin (1931–2018), psykoanalyytikko
Mona Schalin (s. 1954), arkkitehti
Teodor Schalin (1882–1960),  taidemaalari
Zachris Schalin (1854–1939), pappi ja kirjailija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Sajos

| Saamelaiskulttuurin keskus Sajos |
| --- | --- |
 Saamelaiskulttuurin keskus Sajos
Sijainti:  Inari
Koordinaatit:  68°54′28″N, 027°00′46″E
Valmistumisvuosi:  2012
Käyttäjä:  Saamelaiskäräjät,  SAKK,  saamelaiskirjasto ja -arkisto,  Lapin aluehallintovirasto
Julkisivumateriaali:  puu, lasi
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kahvila Čaiju Sajoksessa
Saamelaiskirjasto Sajoksessa
Saamelaiskulttuurikeskus Sajos on Inarissa sijaitseva saamelaisten kulttuuri- ja hallintokeskus, joka toimii kongressi- ja tapahtumatilana. Rakennus valmistui tammikuussa 2012 ja vihittiin käyttöön huhtikuussa 2012.
Sajoksessa toimii saamelaiskäräjät, saamelaisalueen koulutuskeskus SAKK, saamelaiskirjasto ja -arkisto, Lapin aluehallintovirasto ja useita yhdistyksiä.
Rakennuksen rakennutti Senaattikiinteistöt, ja se tuli maksamaan 15 miljoonaa euroa. Rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto HALO Arkkitehdit Oy Oulusta. Projektipäällikkö oli Janne Laukka, muut suunnittelijat Tuomas Niemelä ja Milla Parkkali. Hankkeen projektipäällikkö oli Juha Guttorm.
Rakennus on ulkoa tumma, sisältä vaaleaa mäntyä. Sen suunnittelussa on otettu vaikutteita saamelaisperinteestä, kuten kilpailuohjelmassa edellytettiin. Sajos on inarinsaamea ja tarkoittaa tukikohtaa tai asentopaikkaa.
Hankkeella on pitkä historia, sillä jo 1970-luvulla oli vireillä oman tilan saaminen. Asia oli esillä myös 1996, jolloin perustettiin saamelaiskäräjät. Suunnittelu sai vauhtia vuonna 2000, ja valtion budjettiin se tuli 2007.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sajos Wikimedia Commonsissa
Sajoksen sivusto
Suoninen, Inger-Elle: Emeritusprofessori Pentikäinen luovutti arkistonaineistonsa Saamelaisarkistoon Inariin Yle Uutiset.  16.6.2015. Helsinki:  Yleisradio Oy. Viitattu 17.11.2022.
Schalk Booysen

Schalk David Booysen (22. elokuuta 1927 Pretoria – 1. toukokuuta 2011 Pretoria) oli eteläafrikkalainen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä ja pääsi miesten 200 metrin juoksussa toiselle kierrokselle. 400 metrin juoksussa hän putosi ensimmäisessä kierroksessa. Booysen toimi Helsingin olympialaisissa maansa lipunkantajana. Hän kilpaili myös Brittiläisen imperiumin kisoissa 1950.
Schaeffler

Schaeffler on saksalainen autoteollisuuden yritys, joka valmistaa kytkimiä ja vaihteistoja. Schaefflerin brändeihin lukeutuu LuK. Yrityksen perustivat vuonna 1946 veljekset Wilhelm ja Georg Schaeffler.
Schafer

Schafer on muun muassa seuraavien yhdysvaltalaisten henkilöiden sukunimi:
Hunter Schafer (s. 1998), malli, näyttelijä ja LGBTQ-aktivisti
Isaiah Schafer (s. 1990), jalkapalloilija
Ronald W. Schafer (s. 1938), professori ja digitaalisen signaalinkäsittelyn uranuurtaja
Tim Schafer (s. 1967), pelisuunnittelija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Mustan tikarin veljeskunta

Mustan tikarin veljeskunta (engl. Black Dagger Brotherhood) on J. R. Wardin kirjoittama fantasiaa ja romantiikkaa yhdistävä kirjasarja. Sarja keskittyy pääosin veljeskuntaan ja vampyyrisotureihin sekä heidän taisteluunsa rodun vihollisia, lessereitä vastaan.