stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sergei Konovalov

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Oberhof 2004 | yhteislähtö |  |
Sergei Aleksandrovitš Konovalov (ven. Сергей Александрович Коновалов, s. 9. huhtikuuta 1973 Kazakstanin SNT) on venäläinen ampumahiihtäjä, yhteislähdön MM-mitalisti.
Konovalov aloitti ampumahiihdon harrastamisen 11-vuotiaana vuonna 1984[lähde? ] ja osallistui ensimmäiseen ampumahiihtokilpailuunsa syyskuussa 1998 sekä maailmancupiin saman vuoden joulukuussa Brezno-Osrbliessä.
Konovalov saavutti Oberhofin MM-kilpailuissa 2004 pronssia yhteislähdöstä (15 km).
Yhden sakkokierroksen viimeisiltä makuu- ja pystypaikoilta ampunut Konovalov hävisi voittaja Raphaël Poiréelle 36,2 sekuntia,[lähde? ] ja hänkin ampui kaksi sakkokierrosta. Hopeamitalisti Lars Berger ampui viisi sakkoa, ja eroa Konovaloviin oli 3,8 sekuntia.[lähde? ] Samoissa kisoissa hän sijoittui myös viestissä ja normaalimatkalla viidenneksi.
Kisat ovat olleet Konovaloville uran ensimmäiset arvokilpailut ja toistaiseksi ainoat. Hän ei ole sittemmin mahtunut arvokilpailuissa Venäjän A-maajoukkueeseen vaan on osallistunut Continental-kilpailuihin.[lähde? ]
Maailmancupissa Konovalovin paras sijoitus on Oberhofin MM-kilpailujen ulkopuolella normaalimatkan viides tila Brezno-Osbrliestä 1998. Hän sijoittui kauden 2003–2004 kokonaiskilpailussa viidenneksitoista.
Sergei Korsakov

Sergei Korsakov vuonna 1885
Sergei Sergejevitš Korsakov (ven. Серге́й Серге́евич Ко́рсаков; 1854–1900) oli venäläinen psykiatri. Hän oli maansa ensimmäinen psykiatrian professori ja psykiatrian moskovalaisen koulukunnan perustaja. Hän johti Moskovan yliopiston psykiatrista klinikkaa.
Korsakov syntyi suuressa kylässä keskisellä Venäjällä ja opiskeli Moskovan yliopistossa. Vuonna 1875 hän työskenteli lääkärinä Moskovan Preobraženski-mielisairaalassa ja vuosi myöhemmin hän liittyi Aleksei Koževnikovin johtaman hermosto- ja mielisairauksien laitoksen palvelukseen. Korsakov matkusti uransa aikana usein ulkomailla tutustuakseen Euroopan psykiatrisiin palveluihin. Hän loi läheisiä kontakteja Euroopan johtaviin neurologeihin ja psykiatreihin. Hänen matkoillaan tapaamiensa henkilöiden joukossa olivat muiden muassa Theodor Meynert, Richard von Krafft-Ebing ja Emil Kraepelin. Korsakov sai vuonna 1887 tohtorin arvon väitöskirjallaan alkoholiin liittyvästä paralyysistä. Samana vuonna Moskovan yliopistossa perustettiin Koževnikovin johdolla hermoston ja mielen sairauksien klinikka, jossa Korsakov teki johtajan kanssa läheistä yhteistyötä. Koževnikov kuitenkin perusti toisen klinikan erikseen hermoston sairauksille ja nimitti Korsakovin alkuperäisen klinikan johtoon. Korsakovin johdolla toiminut klinikka oli vuodesta 1890 yksinomaan psykiatristen potilaiden hoitoon varattu. Tämä ratkaisu neurologian ja psykiatrian alojen erottamisesta toisistaan oli historiallinen. Moskovan yliopiston psykiatrisen klinikan lisäksi Korsakov johti Moskovan vanhinta, jo vuonna 1830 perustettua yksityistä mielenterveyspotilaiden klinikkaa.
Korsakov oli mielenterveysongelmaisten oikeuksien puolestapuhuja. Hän purki potilaiden fyysistä pidättelyä ja rajoittamista tukeneita käytäntöjä. Hän edisti myös kansainvälisellä tasolla humaanimpaa lähestymistapaa psykiatrisiin potilaisiin ja oli voimakas mielenterveyspotilaiden pakkosteriloinnin vastustaja. Korsakov tutki alkoholin hermosto- ja mielenterveysvaikutuksia, kuten alkoholipsykoosia, ja hänen mukaansa on nimetty Korsakoffin oireyhtymä. Korsakov myös muotoili vuonna 1891 teorian skitsofreniaa edeltävistä oireista, joihin hän viittasi nimityksellä "dysnoia".
Korsakov oli jo 44-vuotiaana saanut kaksi sydäninfarktia. Hän konsultoi asian tiimoilta vuonna 1898 spesialistia Wienissä. Tämä totesi sydämen hypertrofian, joka liittyi ylipainoon ja sydänlihastulehdukseen. Korsakov kuoli 46-vuotiaana sydämen vajaatoimintaan. Vuonna 1901 hänen opettajansa Aleksei Koževnikov nimesi johtavan venäläisen neurologian ja psykiatrian alojen lehden Korsakovin mukaan. Moskovan psykiatrinen klinikka on nimetty Korsakovin mukaan, ja sen edessä on Korsakoville omistettu muistomerkki.
Sebadoh

| Sebadoh |
| --- | --- |
 Sebadoh vuonna 2007
Tiedot
Toiminnassa:  1986–
Tyylilaji:  indie rock, lo-fi
Kotipaikka:   Westfield, Massachusetts, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Lou Barlow   Jason Loewenstein   Bob D'Amico  
Entiset jäsenet:  Eric Gaffney   Bob Fay   Russell Pollard  
Levy-yhtiö:  Joyful Noise, Domino, Sub Pop, Homestead, City Slang Records, Siltbreeze, Vertical
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sebadoh on yhdysvaltalainen indie rock-yhtye, joka perustettiin Massachusettsissa vuonna 1986. Sebadoh on Pavement ja Guided by Voices -yhtyeiden kanssa merkittäviä lo-fi-musiikin pioneereja yhdistettynä indie rockiin. Yhtye julkaisi seitsemän studioalbumia vuosina 1989-1999, ja kahdeksannen studioalbuminsa yhtye julkaisi 14 vuoden levytystauon jälkeen.
Lou Barlow ja Eric Gaffney vuonna 2007.
Diskografia > Studioalbumit

The Freed Man (1989)
Weed Forestin' (1990)
Sebadoh III (1991)
Bubble and Scrape (1993)
Bakesale (1994)
Harmacy (1996)
The Sebadoh (1999)
Defend Yourself (2013)
Act Surprised (2019)
Diskografia > Kokoelmat

The Freed Weed (1990)
Smash Your Head on the Punk Rock (1992)
Wade Through the Boggs (2007)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sebadoh Wikimedia Commonsissa
Sebadohin nettisivut
STS-135

STS-135 (ISS:n tarviketäydennyslento ULF7) oli Nasan viimeinen sukkulalento. Avaruussukkula Atlantis laukaistiin onnistuneesti matkaan Kennedyn avaruuskeskuksesta Floridasta 8. heinäkuuta 2011 kello 18.29 Suomen aikaa. Atlantis laskeutui Kennedyn avaruuskeskukseen 21. heinäkuuta 2011 kello 12.57 Suomen aikaa, ensimmäisen kuukävelyn vuosipäivänä. Atlantiksen laskeutuminen päätti 30-vuotisen avaruussukkulaohjelman. Atlantis-lennon toteutuminen oli pitkään epävarma - Yhdysvaltain kongressi hyväksyi fiskaalivuoden 2011 (alkoi lokakuussa 2010) budjetin huhtikuussa 2011 ja lento sai rahoituksen.
Atlantis-sukkula lensi lähes 13-päiväisen lennon. Kyseessä oli kansainvälisen avaruusaseman (ISS) huoltolento.
Atlantis telakoitui ISS-avaruusasemaan 10. heinäkuuta kello 18.07 Suomen aikaa. Telakoitumisen jälkeen sukkulan nelihenkinen miehistö tapasi avaruusaseman kuusihenkisen Retkikunta 28:n miehistön. Atlantis irtautui avaruusasemasta 19. heinäkuuta 2011 06:28 UTC.
Avaruussukkulaohjelman päätyttyä Atlantiksen lentoon kansainvälisen avaruusaseman tarviketäydennys toimii edelleen usean maan yhteistyön varassa. Avaruusaseman huollosta vastaavat jatkossa venäläinen huoltoalus Progress, Euroopan avaruusjärjestön huoltoalus Automated Transfer Vehicle, Japanin avaruusjärjestön huoltoalus H-II Transfer Vehicle ja yhdysvaltalainen kaupallinen huoltoalus SpaceX Dragon. Miehistön kuljetuksesta huolehtii venäläinen Sojuz-avaruusalus. Yhdysvaltalaiset astronautit tulevat jatkossakin vierailemaan avaruusasemalla mikäli he maksavat Venäjälle Sojuz-lennoilla mukanaolosta noin 60 miljoonaa dollaria lennolta.
Hyötykuorma

Atlantis kuljetti kansainväliselle avaruusasemalle Italian avaruusjärjestön toteuttaman rahtikontin Multi-Purpose Logistics Module Raffaellon ja kuljetusalusta Lightweight Multi-Purpose Carrierin (LMC).
Atlantis kuljetti paljon tarvikkeita avaruusasemalle. Raffaello sisälsi yli 3,5 tonnia ruokaa, muita tarvikkeita ja varaosia. Ruokaa oli mukana yli tonni, mikä riittää asemalla vuodeksi. Paluumatkalla sukkula toi myös maahan koevälineistöä ja sukkulan varaosia joita ei enää tarvita avaruusasemalla. LCM:llä palasi maahan vian selvittämiseksi myös aseman jäähdytysjärjestelmän viallinen ammoniakkipumppumoduuli (ETCS PM), joka vaihdettiin elokuussa 2010 toimivaan moduuliin.
Atlantis kuljetti avaruusasemalle myös kiertoradalla olevien satelliittien polttoaineainetäydennystä testaavan laitteiston (RRM), mitä myöhemmin testattiin aseman Dextre-robottia maasta käsin etäkäyttäen.
Ensimmäisestä avaruussukkulalennosta STS-1 (1981) lähtien jokainen sukkulamiehistö on kuljettanut myös lahjaesineitä avaruuteen. Esineet ovat avaruusohjelmaan osallistuvien ehdottamia. Ns. Official Flight Kit (OFK) sisältää yleensä lukuisia Yhdysvaltain lippuja, olka- ja rintamerkkejä ja muita pieniä lahjaesineitä, jotka lennon jälkeen luovutetaan avaruusohjelmaan osallistujille tai käytetään avaruusohjelman esittelytarkoituksiin. Kukin astronautti saa ottaa myös muutaman pienen henkilökohtaisen esineen avaruuteen, jotka he voivat luovuttaa (ei myydä) lennon jälkeen esim. perheenjäsenilleen.
Miehistö

Nasa julkisti lennon STS-335/135 miehistön 14. syyskuuta 2010.
| Asema | Astronautti | Kansallisuus | Ikä |
| --- | --- | --- | --- |
| Komentaja | Christopher Ferguson 3. avaruuslento |  Yhdysvallat | 49 (s. 1. syyskuuta 1961) |
| Pilotti | Douglas Hurley 2. avaruuslento |  Yhdysvallat | 44 (s. 21. lokakuuta 1966) |
| Tehtäväspesialisti 1 | Sandra Magnus  3. avaruuslento |  Yhdysvallat | 46 (s. 30. lokakuuta 1964) |
| Tehtäväspesialisti 2, lentoinsinööri | Rex Walheim 3. avaruuslento |  Yhdysvallat | 48 (s. 10. lokakuuta 1962) |

Kyseessä oli ensimmäinen kerta, jolloin vain nelihenkinen sukkulamiehistö lensi ISS-avaruusasemalle. Tätä ennen nelihenkinen sukkulamiehistö oli sukkulalennolla STS-6 4. huhtikuuta 1983 (ei suuntautunut ISS-avaruusasemalle sillä avaruusasemaa ei vielä tuolloin ollut). Ihan ensimmäiset sukkulalennot olivat kahden hengen miehistön koelentoja. Yleensä sukkulalennoilla on ollut kuuden tai seitsemän henkilön miehistö, mutta miehistö oli nyt nelihenkinen senkin vuoksi, että mahdollista pelastuslentoa varten ei ole enää toista avaruussukkulaa käytettävissä, koska muut sukkulat oli jo poistettu käytöstä. Mikäli Atlantis-sukkula olisi vaurioitunut vakavasti kiertoradalla niin miehistö olisi siirtynyt ISS-avaruusasemalle ja olisi palannut yksi kerrallaan seuraavan vuoden aikana maahan venäläisillä Sojuz-avaruuskapseleilla. Pienempi miehistö mahdollisti myös mahdollisimman suuren avaruusasemalle kuljetettavan hyötykuorman.
Sukkulan miehistö ei suorittanut lennolla avaruuskävelyitä. Avaruusaseman miehistö (avaruuskävelijöinä Michael Fossum ja Ronald Garan) suoritti kuitenkin yhden avaruuskävelyn sukkulan ollessa telakoituneena avaruusasemaan, millä siirrettiin avaruusaseman aikaisemmin rikkoutunut ammoniakkipumppumoduuli sukkulan rahtiruumaan maahan kuljetettavaksi rikkoutumisen syyn selvittämiseksi. Kuusi ja puoli tuntia kestänyt avaruuskävely oli kansainvälisen avaruusaseman 160. avaruuskävely.
12. heinäkuuta 2011 suunniteltu 6,5 tunnin avaruuskävely oli kuitenkin vaarassa, sillä Nasa ilmoitti avaruusromun kappaleen lähestyvän tuona aikana uhkaavasti asemaa. Avaruusromun palanen oli peräisin neuvostoliittolaisesta Kosmos-sarjan vuoden 1970 COSMOS-375 -tiedustelusatelliitista. Myöhemmin Nasa ilmoitti kuitenkin avaruusromun ohittavan aseman turvalliselta etäisyydeltä, sillä sukkulan telakoituminen asemaan oli muuttanut aseman kiertorataa niin, ettei satelliitin kappale ollut enää vaarassa törmätä avaruusasemaan eikä aseman rataa tarvinnut muuttaa. Avaruuskävely suoritettiin onnistuneesti. Avaruusromu on kuitenkin yhä lisääntyvä avaruusmatkailun ongelma. Se on haitannut avaruussukkuloita ja avaruusasemaa aikaisemminkin.
Media

Video STS-135:n laukaisusta.
Atlantis laukaistaan matkaan.
Sandra Magnus sukkulan ohjaamossa
 2. lentopäivänä.
Avaruusasema sukkulan lähikuvassa.
Michael Fossum siirtää avaruuskävelyllä aseman rikkinäistä pumppumoduulia sukkulan rahtiruumaan.
Atlantis laskeutuu Kennedyn avaruuskeskukseen.
Tilastoja

Massa:
Laukaisuyhdistelmän kokonaismassa laukaisussa: 2 050 756 kg
Atlantis-sukkulan massa laukaisussa: 120 700 kg
Atlantis-sukkulan massa maahanpaluussa: 102 682 kg
Hyötykuorma: 12 890 kg
166. (ja toistaiseksi viimeinen) Yhdysvaltain miehitetty avaruuslento
135. sukkulalento STS-1:n jälkeen
33. Atlantiksen lento
3. vuoden 2011 sukkulalento
110. avaruussukkula Challengerin onnettomuuden jälkeinen lento
22. avaruussukkula Columbian onnettomuuden jälkeinen lento
37. avaruussukkulalento Kansainväliselle avaruusasemalle
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta STS-135 Wikimedia Commonsissa
NASA's space shuttle page
NASA's STS-135 mission page
STS-135:n lehdistöpaketti (11,4 Mt pdf) (englanniksi)
Video STS-135:n laukaisusta
STS-135:n videoita Nasan YouTube-kanavalla
CBS Space News: STS-135 (englanniksi)
Avaruussukkuloiden ja -rakettien laukaisuseuranta MuroBBS
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: STS-134 | Nasan avaruussukkulalennot | Seuraaja: Ei seuraavaa lentoa |
Atlantis laukaisualustalla 1.6.2011.
Sergei Kopljakov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 | 200 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | 4 × 200 m vapaauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Montreal 1976 | 4 × 200 m vapaauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | 4 × 100 m sekauintiviesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Berliini 1978 | 4 × 200 m vapaauintiviesti |  |
|  Pronssia | Berliini 1978 | 200 m vapaauinti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Jönköping 1977 | 4 × 200 m vapaauintiviesti |  |
|  Kultaa | Split 1981 | 200 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Split 1981 | 4 × 100 m vapaauintiviesti |  |
|  Kultaa | Split 1981 | 4 × 200 m vapaauintiviesti |  |
|  Pronssia | Jönköping 1977 | 4 × 100 m vapaauintiviesti |  |
Sergei Viktorovitš Kopljakov (ven. Сергей Викторович Копляков, valkoven. Сяргей Віктаравіч Каплякоў, Sjarhei Viktaravitš Kapljakou; s. 23. tammikuuta 1959 Orša) on valkovenäläinen Neuvostoliittoa edustanut uimari, kaksinkertainen olympiavoittaja ja nelinkertainen Euroopan-mestari.
Kopljakov saavutti Montrealin kesäolympialaisissa 1976 hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Hän kilpaili myös 200 metrin vapaauinnissa sijoittuen kymmenenneksi. Moskovan kesäolympialaisissa 1980 Kopljakov saavutti kaksi kultamitalia. 200 metrin vapaauintiin hän lähti ennakkosuosikkina Yhdysvaltojen boikotin vuoksi ja voitti kilpailun 0,95 sekunnin erolla maanmieheensä Andrei Kryloviin. Toisen olympiakultansa Kopljakov saavutti 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä Neuvostoliiton voittaessa kilpailun selvällä 5,1 sekunnin erolla Itä-Saksan joukkueeseen. 100 metrin vapaauinnissa Kopljakov oli neljäs.
Kopljakov saavutti Jönköpingissä 1977 Euroopan-mestaruuden 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä EM-pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Splitissä 1981 hän voitti EM-kultaa edellä mainituissa kilpailuissa sekä 200 metrin vapaauinnissa. MM-kilpailuissa Kopljakov saavutti Berliinissä 1978 hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä pronssia 200 metrin vapaauinnissa.
Kopljakov lopetti kilpauransa vuoden 1981 EM-kilpailuiden jälkeen. Hän on uransa jälkeen toiminut uimavalmentajana Valko-Venäjällä Dinamo Minskin uintijoukkueessa. Kopljakov itse edusti Spartak Minskiä.
Semiramide

Kuningatar Semiramis vanhan puupiirroksen mukaan.
Semiramis, Assyrian kuningatar. Cesare Saccaggi, 1934.
Semiramide on kaksinäytöksinen Gioachino Rossinin säveltämä ooppera, jonka libreton on kirjoittanut Gaetano Rossi. Libretto pohjautuu Voltairen tragediaan ”Semiramis”, joka puolestaan perustuu legendaan Babylonin Semiramiista (ital. Semiramide).
Ooppera sai ensi-iltansa Venetsian Teatro La Fenicessä 2. helmikuuta 1823.
Roolit

Idreno, Intian kuningas (tenori)
Oroe, ylipappi (basso)
Assur, ruhtinas, Baalin järkeläinen (basso)
Semiramide, Babylonian kuningatar, kuningas Ninon leski (sopraano)
Arsace, Assyrian armeijan komentaja (Kontra-altto)
Azema, prinsessa ja Baalin jälkeläinen (sopraano)
Mitrane, kaartin kapteeni (tenori)
Juoni

Semiramide on yhdessä Assurin kanssa onnistunut murhaamaan aiemman aviomiehensä, kuningas Ninon. Semiramiden poika on onnistunut pakenemaan murhaajia ja hän on oopperam aikana menestynyt armeijan sotapäällikkö Arsace, jota hänen äitinsä ei tunnista. Hänet kutsutaan takaisin Babyloniin ja hän on rakastunut Azemaan ja hän on vastahakoinen tukemaan Assuria kuninkuuden tavoittelussa.
Semidamide rakastuu Arsaceen ja julistaa hänet kanssahallitsijakseen ja Azema haluaa naida Idrenon. Kuningas Ninon haamu varoittaa rikoksesta ja ylipappi Oroe kertoo rikoksesta, jonka Semiramide ja Assur ovat tehneet. Arsace tapaa kuningas Ninon haudalla tämän murhaajat ja näkee Assurin surmaavan Semiramiden. Tällöin hän viimein julistautuu hallitsijaksi.
Aiheesta muualla

oopperan libretto (italiaksi)
Senouillac

| Senouillac |
| --- | --- |

 vaakuna
 Senouillac
 Koordinaatit: 43°56′33″N, 1°57′03″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Occitanie
Departementti:  Tarn
Arrondissementti:  Albi
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  15,0 km²
Väkiluku (2014):  1 087 
 – Väestötiheys:  72 as./km²
Kunnan numero:  81283
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Senouillac on kunta Ranskan eteläosassa Tarnin departementissa Occitanien alueella.
Nähtävyydet

Kunnan nähtävyyksiä on 1200-luvulta peräisin oleva Temppeliherrain ritarikunnan linna Château de Mauriac. Linna on kuulunut 1960-luvulta lähtien taidemaalari Bernard Bistesille, joka käyttää linnan saleja taideteostensa esittelyyn.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Senouillac Wikimedia Commonsissa
Château de Mauriac
Semiramis

Semiramis 1700-luvun italialaisessa piirroksessa myyttisen amatsoonin asussa
Semiramis tai Sammuramat (syyria: ܫܲܡܝܼܪܵܡ Šammīrām, armenia: Շամիրամ Šamiram, kreikka: Σεμίραμις, arabia: سميراميس Samīrāmīs) oli Assyrian prinsessa vuoden 800 eaa. paikkeilla. Legendaarinen Semiramis yhdistetään lukuisiin monumentteihin Mesopotamiassa, kuten Semiramiin eli Babylonian riippuviin puutarhoihin.
Kattavimman kuvauksen Semiramiista on kirjoittanut Julius Caesarin aikalainen Diodoros Sisilialainen
Tarun mukaan, joka on välittynyt muinaiskreikkalaisten historioitsijoiden kautta, Assyrian valtakunnan perusti mahtava valloittaja Ninos, jonka puoliso Semiramis kerran sai häneltä luvan hallita yhden ainoan päivän. Silloin Semiramis ensi töikseen surmautti puolisonsa ja hallitsi sen jälkeen pitkään. Muinaisista assyrialaisista ja babylonialaisista kirjoituksista tarinaa ei löydy. Sen sijaan niissä mainitaan Nin-jumala, päivänvalon herra, ja Sammuramit-jumalatar, kreikkalaisten Semiramis, joka oli yön hallitsija ja joka levitti valoaan yli maailman, kun aurinko on ikään kuin kuolleena vaipunut vuorten taa.
Semiramis taiteessa

Voltaire kirjoitti Semiramiista tragedian, jonka pohjalta Gioacchino Rossini sävelsi oopperan Semiramide. Vilho Sorvari kirjoitti Semiramiista historiallisen romaanin Semiramis, Assyrian kuningatar.
Historiallinen henkilö

Vaikka Semiramiksen saavutukset kuuluvat selvästi myyttisen persialaisen, armenialaisen ja kreikkalaisen historiografian piiriin, historiallinen Shammuramat oli varmasti olemassa.
Todellinen ja historiallinen henkilö Shammuramat (nimen alkuperäinen akkadilainen muoto, n. 850–798 eaa.) oli Shamshi-Adad V:n (hallitsi 824 eaa. –  811 eaa.) assyrialainen puoliso. Hän hallitsi laajaa Uus-Assyrian valtakuntaa (911–605 eaa.), joka ulottui Kaukasuksen vuoristosta pohjoisessa Arabian niemimaalle etelässä ja Länsi-Iranista idässä Kyproksee lännessä sen valtionhoitajana viisi vuotta, kunnes hänen poikansa Adad-nirari III tuli täysi-ikäiseksi ja otti vallan itselleen (811–783 eaa.) Shammuramat hallitsi poliittisen epävarmuuden aikana, mikä saattaa osittain selittää sen, miksi assyrialaiset hyväksyivät naishallitsijan, vaikka heidän kulttuuriperinteensä ei sitä sallinut. Shammuramat valloitti suuren osan Lähi-idästä ja Levantista ja vakautti sekä vahvisti valtakuntaa tuhoisan sisällissodan jälkeen. On spekuloitu, että menestyksekkäästi hallinneena naisena, assyrialaiset ovat saattaneet suhtautua häneen erityisellä kunnioituksella ja että hänen saavutuksiaan on saatettu kertoa sukupolvien ajan, kunnes hänestä tuli vähitellen legendaarinen hahmo.
Assurin kaupunkiin Tigris-joen varrelle hän rakennutti obeliskin, johon oli kaiverrettu: "Shammuramatin steela, Shamshi-Adadin kuningatar; universumin kuningas, Assyrian kuningas, Adad Nirarin äiti, universumin kuningas, kuningas Assyriasta, Salmaneserin miniä, maailman neljän alueen kuningas."
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Antero Sinisalo, Puutarhataiteen historian perusteet. Luennot 1966-1986. Toimittanut Maunu Häyrynen. Viherympäristöliiton julkaisu 6/1997, 15.
Herodotos, Historia, I, 184.
Assyrian kuningaskunnan hallitsema alue noin 824 eaa. merkittynä tummanvihreällä värillä
Semikonservatiivinen malli

Oletetut uuden DNA:n syntesoitumistavat. Näistä semikonservatiivinen osoittautui oikeaksi.
Semikonservatiivinen malli kuvaa mekanismia, jolla DNA replikoituu eli kahdentuu kaikissa tunnetuissa soluissa. Se saa nimensä siitä, että tämä transkriptiomekanismi oli yksi kolmesta alun perin ehdotetusta mallista DNA:n replikaatioon:
Semikonservatiivinen replikointi tuottaisi kaksi kopiota, joista kumpikin sisältäisi yhden alkuperäisen kaksoiskierteen juosteista ja yhden uuden juosteen.
Konservatiivisessa replikoinnissa alkuperäisen DNA-molekyylin kaksoiskierteen juosteet jäisivät yhteen ja kaksoiskierre tuottaisi kopion, joka koostuisi kahdesta uudesta juosteesta, jotka sisältävät kaikki uudet DNA-emäsparit.
Dispersiivinen replikointi tuottaisi kaksi kopiota DNA:sta, jotka molemmat sisältäisivät erillisiä DNA-alueita, jotka koostuisivat kokonaan alkuperäisen DNA:n juosteiden osista tai kokonaan uusista, syntetisoiduista juosteiden osista.
Watsonin ja Crickin vuonna 1953 selvittämä DNA:n rakenne viittasi siihen, että kumpikin kaksoiskierteen juoste toimi mallina uuden juosteen synteesille. Kuitenkaan ei tiedetty, miten äskettäin syntetisoidut juosteet yhdistyivät alkuperäisiin juosteisiin muodostaen kaksi kaksoiskierteistä DNA-molekyyliä. Semikonservatiivinen malli tuntui kaikkein järkevimmältä, koska se mahdollisti jokaisen uuden juosteen pysyvän liittyneenä templaattijuosteeseensa. Nikolai Koltsov kannatti semikonservatiivista mallia, jota tukivat myös Meselson-Stahlin kokeilu ja muut kokeet, jotka mahdollistivat vanhojen ja uusien säikeiden jakautumisen autoradiografisen visualisoinnin replikoiduissa kromosomeissa.
Kokeelliset todisteet vahvistivat, että kyseessä oli semikonservatiivisen mallin mukainen muodostuminen. Ensimmäisessä replikaatiossa syntyy kaksi DNA-ketjua, jotka molemmat sisältävät yhden alkuperäisen juosteen ja yhden uuden juosteen. Uusien ketjujen replikoiduttua uudelleen on neljä DNA-ketjua, joista kahdessa on edelleen yksi alkuperäinen juoste ja yksi uusi juoste. Kahdessa muussa ketjussa on kuitenkin yksi ensimmäisessä replikaatiossa syntynyt juoste ja yksi toisessa replikaatiossa syntynyt uusi juoste.
Semjon

Semjon Ivanovitš "Ylpeä"
Semjon I "Ylpeä",  I. N. Nikitin 1731
Semjon I Ivanovitš "Ylpeä" (ven. Семён Иванович Гордый, Semjon Ivanovitš Gordi); (7. syyskuuta 1316, Moskovan ruhtinaskunta – 24. huhtikuuta 1353, Moskovan ruhtinaskunta). Semjon Ivanovitš oli Moskovan suuriruhtinas vuosina 1340-1353. Hän peri Kultaisen ordan kaanin Uzbegin määräyksellä vuonna 1340 myös isänsä Iivana Kalitan aseman Vladimirin suuriruhtinaana ja käytti titteliä Moskovan ja koko Venäjän suuriruhtinas.
Hän vieraili vuosina 1340, 1342, 1343, 1344, 1347-1348 ja 1350 Kultaisen ordan pääkaupungissa Saraissa kaani Uzbegin ja Jani Begin luona, joiden käskyvallan alainen hän oli. Lisänimeä Gordi "Ylpeä", mikä viittasi tapaan jolla hän kohteli muita ruhtinaita, alettiin käyttää hänestä vasta 1500-luvulla.
Semjon Ivanovitš soti Toržokin kaupunkia vastaan vuonna 1341 ja vahvisti valtaansa Novgorodiin. Kymmenen vuotta myöhemmin hän hyökkäsi Smolenskiin. Semjon jatkoi isänsä hallintoa ja pysyi uskollisena Kultaiselle ordalle ja sen ylimpänä vallankäyttäjänä omalla alueellaan. Ruotsin kuninkaan Maunu Eerikinpojan ristiretken Pähkinälinnaan Novgorod torjui Moskovan vähäisellä tuella vuonna 1348.