stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Happy Valleyn laukkaradan tulipalo
Tapahtumat

26. helmikuuta 1918 oli kilpakauden avajaispäivä Happy Valleyssä. Päivän derbyn kello 14.30 voitti Tytam Chief ratsastajanaan Sir Ellis Kadoorie. Juuri ennen päivän viidettä lähtöä, noin kello 14.55, radan viereen rakennetut matshed-katsomot romahtivat. Romahdus alkoi myöhempien selvitysten mukaan jostakin matshed-paikkojen 8 ja 15 väliltä. Romahdus tapahtui äkillisesti, ja sen ainoita ennusmerkkejä olivat paukahtavat äänet, joita paikalla olleet kuvailivat kuin sähikäisten räjähdyksiksi. Koska matshedit oli rakennettu kiinni toisiinsa ilman muuta sivuttaistukea, 90 metriä pitkän rakennelman keskellä tapahtunut romahdus levisi kohti sen molempia päitä, kun rakennelmaan syntyneen aukon viereiset matshedit kaatuivat hiljalleen kohti aukkoa. Katsomoista jäivät lopulta pystyyn vain numerot 1–3 ja 17–19.
Katsomoissa romahduksen aikaan olleista arviolta 3 000 katsojasta moni pääsi pois romahtaneiden katsomoiden jäänteistä joko omin avuin tai autettuina. Paikalla olleen toimittajan mukaan näytti, että romahduksesta selvinneet olisivat turvassa, ja osa oli jo alkanut rikkoa lehväkattoja päästäkseen pois romun alta. Kun romahduksesta oli kulunut 20 sekunnista kolmeen minuuttiin, katsomoiden 8–10 alueelta alkoi kuitenkin nousta savua. Yksi katsomon numero 10 yhtiökumppaneista kertoi myöhemmin nähneensä katsomonsa jäänteissä neliöjalan (noin 0,1 m2) kokoisen tulipalon, jonka olisi helposti sammuttanut kahdella tai kolmella ämpärillisellä, mutta hänellä ei ollut lainkaan vettä. Edeltävä talvi oli ollut kuiva, ja niinpä bambu ja palmunlehdet olivat rutikuivia. Palo pääsikin kasvamaan ja leviämään nopeasti: 20 minuutin kuluttua kaikki, mitä katsomoista oli jäljellä, oli ilmiliekeissä, ja 45 minuutissa se oli palanut täysin. Palosta säteillyt lämpö pakotti pelastajat vetäytymään kauemmas viiden minuutin jälkeen, eikä palokunta pystynyt tekemään juuri mitään palon rajaamiseksi myöhäisen hälytyksen ja liian alhaisen vedenpaineen vuoksi.
Seuraukset

Romahduksessa ja tulipalossa kuoli yli 600 ihmistä. Lähteestä riippuen uhriluvuksi ilmoitetaan yleisimmin 614, lähteestä riippuen myös 610 tai 604. Paloa seuranneiden päivien aikana lehdissä ilmoitettiin kuolleiksi myös sellaisia, joiden nimet eivät löydy myöhemmin laadituista uhrien luetteloista. Palon muistomerkkiin on kaiverrettu 610 nimeä, jotka kaikki ovat kiinalaisperäisiä, vaikka palossa kuoli tiettävästi myös muita kuin kiinalaisia. Sanomalehdistä on myöhemmin tarkasteltaessa löydetty 77 nimeä, jotka eivät ole muistomerkissä, joten todellinen uhriluku on mahdollisesti lähempänä 700:aa. Kuolonuhrien lisäksi onnettomuudessa loukkaantui noin 400 ihmistä. Happy Valleyn palo on Hongkongin historian eniten kuolonuhreja vaatinut tulipalo.
Hongkongin kuvernööri Sir Francis Henry May otti vastuun tapahtuneesta. Hän syytti itseään palontorjunnan puuttumisesta, sillä hän ei aiemmin poliisipäällikkönä toimiessaan ollut osannut ennakoida tulipaloa matshedeissä. Matshedien käyttö laukkaradan katsomoina kiellettiin onnettomuuden jälkeen. Hongkongin hallitus vuokrasi Hong Kong Jockey Clubille maata, jolle se rakensi pysyvän katsomon tiilestä ja betonista. Katsomo valmistui seuraavan vuoden kilpakaudeksi.
Romahduksen tarkkaa syytä ei saatu selvitettyä, joskin tulipalo, maanjäristys, paniikki ja bambun kiinnitysköysien tahallinen katkominen voitiin sulkea pois. Todennäköisenä syynä romahdukselle pidettiin suuresta katsojamäärästä aiheutunutta rakenteiden ylikuormitusta.
Muistomerkki

Tung Wah’n sairaala, joka onnettomuuden jälkeen auttoi uhreja ja heidän omaisiaan ja oli muun muassa mukana järjestämässä työläisiä keräämään ruumiita pois paikalta, järjesti suunnittelukilpailun muistomerkin pystyttämiseksi uhrien joukkohaudalle. Voittajaksi valittiin Ho Sheungin suunnitelma, joka valmistui osin lahjoitusvarojen turvin vuonna 1922. Kun joukkohaudan paikka So Kon Possa otettiin myöhemmin uusiokäyttöön, muistomerkille varattiin paikka alueelle rakennetun Hong Kong Stadiumin vierestä. Hongkongin hallitus julisti sen vuonna 2015 viralliseksi muistomerkiksi.
Kuva laukkaradalta onnettomuuspäivänä ennen katsomoiden romahtamista. Vieri viereen rakennetut matshed-katsomot näkyvät taustalla laukkaradan vierellä.
Palon muistomerkki.
Tauno Vartia

Tauno Ilmari (Tauno I.) Vartia (2. kesäkuuta 1907 Sääksmäki – 8. helmikuuta 1977 Turku) oli suomalainen agronomi, maanviljelijä ja kansanedustaja.
Vartia toimi eri tehtävissä Maataloustuottajain keskusliitossa ja Maaseudun Tulevaisuus -lehdessä vuosina 1934–1941 ja työskenteli vuodesta 1945 maanviljelijänä Alastarolla Loimaan seudulla.
Kansanedustajana Vartia toimi vuosina 1966–1975 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä ja kuului Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään, jossa toimi myös varapuheenjohtajana.
Loimaan seudun kokoomuslaisena maanviljelijäkansanedustajana Tauno Vartia seurasi pöytyäläistä Kalle Sauraa ja hänen jälkeensä kokoomuksen viljelijäkansanedustajana samalta alueelta jatkoi loimaalainen Heikki Perho.
Eugène-Henri Gravelotte

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 1896 | floretti |  |
Eugène-Henri Gravelotte (6. helmikuuta 1876 – 28. elokuuta 1939) oli ranskalainen miekkailija ja olympiavoittaja.
Gravelotte voitti florettimiekkailun olympiakultaa Ateenan 1896 olympialaisissa. Hän oli miekkailun ensimmäinen olympiavoittaja ja kaikki urheilumuodot huomioon ottaen ensimmäinen ranskalainen olympiavoittaja.
Saavutukset

Olympiakultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1896
Adjunkti

Kielitieteessä adjunkti on lauseen vapaa adverbiaali. Adjunktin poisto lauseesta on mahdollista ilman, että lauseesta tulee kieliopillisesti virheellinen tai elliptinen. Alla oleva esimerkilause on kieliopillinen, vaikka adjunktit "eilen" tai "puutarhassa" poistettaisiinkin. Semanttisten roolien aika ja paikka ilmaiseminen ei siis kuulu verbin "nähdä" argumenttirakenteeseen. Adjunktin vastinpari eli verbin pakollinen määrite on komplementti eli täydennys. Myös komplementti voi olla lauseenjäsenenä adverbiaali. Käytännössä on kuitenkin tulkinnanvaraista, mitkä lausekkeet ovat "pakollisia". Pakollisuus myös usein riippuu konstruktiosta eikä vain verbistä.
Eilen Teemu näki koiran puutarhassa.
Adverbiaali on lauseen osa, joka mahdollistaa erilaiset olosuhteet, jossa verbin ilmoittama tekeminen tai ilmaus tapahtuu. Edeltävä lause käyttää ajan ja paikan adjunkteja.
Muodot

Adjunkti voi olla yksi sana, lauseke tai lause.
Tuomas Vanhala

Tuomas Vanhala (10. maaliskuuta 1872 Kymi – 10. elokuuta 1959 Kymi) oli suomalainen maanviljelijä ja kokoomuksen kansanedustaja.
Vanhalan vanhemmat olivat maanviljelijä Erik Vanhala ja Anna Tanelintytär. Hän kävi kansakoulun ja vuonna 1907 kansanopiston. Vanhala toimi maanviljelijänä Kymin pitäjässä. Hän oli myös useiden maaseutulehtien matka-asiamiehenä ja vuonna 1919 Uusi Suomi -lehden matkatarkastajana.
Vanhala oli kansanedustajana 1917–1919 ja 1922–1927 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Vanhala oli Kymin kunnanvaltuuston jäsenenä ja kuului MTK:n valtuuskuntaan sekä Kieltolakiliiton johtokuntaan.
Tuomas Vanhala oli naimisissa vuodesta 1900 Aleksandra Lappalaisen kanssa.
Valkokurkkumuura

| Valkokurkkumuura |
| --- | --- |
 Valkokurkkumuurakoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Rillimuurat Gymnopithys
Laji::  salvini
Kaksiosainen nimi
 Gymnopithys salvini  (Berlepsch, 1901) 
Synonyymit
 Oneillornis salvini 

Katso myös
   Valkokurkkumuura Wikispeciesissä   Valkokurkkumuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkokurkkumuura (Gymnopithys salvini) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Valkokurkkumuuranaaras.
Valkokurkkumuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 960 000 km2. Se luokiteltiin vuonna 2018 elinvoimaiseksi, mutta se on kuitenkin vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Jussi Vatanen (poliitikko)

Johan (Juho, Jussi) Vatanen (15. tammikuuta 1875 Eno – 1936 Kaluga, Neuvostoliitto) oli suomalainen työmies ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Vatasen vanhemmat olivat lampuoti Petter Vatanen ja Liisa Airaksinen. Hän oli työmiehenä ensin Enossa ja sitten vuodesta 1902 Helsingissä. Suomen sisällissodan aikana Vatanen toimi Uudenmaan läänin lääninvaltuuskunnan ylipäällikkönä ja hän meni sodan jälkeen Venäjälle. Vatanen oli mukana Suomen kommunistisen puolueen perustavassa kokouksessa elokuussa 1918 Moskovassa.
Neuvostoliitossa Vatanen oli puolue- ja kansanvalistustyössä Neuvosto-Karjalassa 1923–1926, opettajana Popinkonnulla seitsemän vuoden ajan sekä Pietarin suomalaisen keskikoulun opettajana. Hän jäi eläkkeelle 1935 ja oli vielä uskonnonvastaisessa työssä Leningradissa 1935–1936
Vatanen oli kansanedustajana 1917–1918 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän kuului myös Uudenmaan sos.dem. piiritoimikuntaan.
SWAT

SWAT-yksikön jäseniä harjoittelemassa Pennsylvaniassa vuonna 2008.
SWAT-ryhmä (lyhenne sanoista special weapons and tactics, suomeksi erikoisaseet ja -taktiikat) on yleisnimitys Yhdysvaltain poliisin erikoisosastoille, joita käytetään muun muassa piiritys- ja panttivankitilanteissa.
Ensimmäinen SWAT-ryhmä perustettiin vuonna 1968, LAPD:n alaisuuteen Delanossa, Kaliforniassa maatyöläisten mellakoiden taltuttamiseen.
SWAT-ryhmät ovat paikallispoliisin erikoisyksikköjä.
Liittovaltion poliisilla (FBI) on oma koko maassa toimiva terrorisminvastainen erikoisyksikkö, FBI HRT. Vapaasti suomeksi käännettynä HRT on "panttivankien vapautustiimi"
Suomessa vastaava poliisin erikoisyksikkö on Valmiusyksikkö Karhu.
Varustus

SWAT-ryhmän varustuksiin kuuluu erilaisiin tilanteisiin tarkoitettuja aseita. Niitä ovat muun muassa rynnäkkökiväärit, konepistoolit, haulikot, karbiinit ja ryhmän tarkka-ampujilla tarkkuuskiväärit. Lisäksi SWAT-ryhmä käyttää tarvittaessa kyynelkaasua ja sokaisukranaatteja.
Ryhmällä on käytössä myös muita erikoisvälineitä, joihin kuuluvat esimerkiksi kovat suojaliivit, erikoisvalmisteiset varsikengät, tiirikointi/ovenmurtovälineet, panssaroidut kulkuneuvot ja lämpö- ja pimeänäkölaitteet sekä erikoispeilit, joilla he voivat katsoa vaikkapa oven alitse.
Varustus > Ajoneuvot

SWAT käyttää erilaisia panssaroituja ajoneuvoja. Ajoneuvokantaan kuuluvat mm. ARV-ajoneuvot (Armored Rescue Vehicle, panssaroitu pelastusajoneuvo), panssaroidut rekat, bussit sekä helikopterit. Lisäksi SWAT saattaa käyttää myös ulkomuodoltaan normaaleja ajoneuvoja.lähde? SWAT on joissakin tapauksissa käyttänyt myös paikalla olleita satunnaisia ajoneuvoja; North Hollywoodin pankkiryöstön yhteydessä vuonna 1997 SWAT otti käyttöönsä pankin oman rahankuljetusauton hakeakseen loukkaantuneita poliiseja tulen alta.
Kiinan Pekingissä toimiva SWAT-tiimi käyttää lisäksi erikoisvarusteltuja Hummer-katumaastureita.lähde?
SWAT fiktiossa

SWAT-ryhmien toimintaa on nähty usein erilaisissa toimintaelokuvissa ja televisiosarjoissa. Aiheesta on tehty myös pelejä, joista tunnetuimpia ovat Sierran SWAT-pelisarja. Yksi tunnetuimmista SWATin elokuva-esiintymisistä tapahtui vuonna 2003 julkaistussa Clark Johnsonin elokuvassa S.W.A.T.. SWAT-joukot ovat myös mukana Mirror’s Edge -pelin päävastustajina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SWAT Wikimedia Commonsissa
Metro Nashville Policen SWAT-ajoneuvoja.
Viljo Venho

Viljo Villehad Venho (8. marraskuuta 1893 Hämeenlinna – 13. maaliskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen agronomi ja osastopäällikkö, joka toimi Maalaisliiton kansanedustajana Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1933–1939.
Venho suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1914 ja valmistui agronomiksi vuonna 1919. Hän työskenteli muun muassa maanviljelijänä, Lapin kiertävän maamieskoulun johtajana sekä Kansaneläkelaitoksen osastopäällikkönä. Presidentin valitsijamiehenä Venho toimi vuosien 1937, 1940 ja 1943 vaaleissa.
Venhon vanhemmat olivat rakennusmestari Evert Wathin ja Anna Lovisa Jokinen. Venho oli naimisissa Lyyli Lindellin kanssa vuodesta 1925 lähtien.
Juho Tulikoura

Juho Tulikoura
Juho Tulikoura (vuoteen 1906 Brandstaka, 29. toukokuuta 1862 Vehkalahti – 25. huhtikuuta 1918 Kouvola) oli suomalainen maanviljelijä, joka oli suomalaisen puolueen ja myöhemmin maalaisliiton kansanedustajana 1900-luvun alussa.
Tulikouran vanhemmat olivat knaappisukuiset Anton Brandstaka, Husupyölin Pukkilan isäntä, ja Anna Maria Brandstaka. Tulikouran nuorempi veli Aleksanteri Koskenheimo oli hänkin kansanedustaja. Juho Tulikoura kävi kansakoulun ja toimi sen jälkeen maanviljelijänä Vehkalahdella. Hän oli myös sen ohella sunnuntaikoulun opettajana 25 vuotta ja toimi poliisina 1891–1903. Tulikoura oli naimisissa vuodesta 1886 Anna Sakin kanssa.
Tulikoura oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1914 ja Maalaisliiton kansanedustajana 1914–1917 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Tulikoura oli myös Vehkalahden kunnallislautakunnan esimies.
Suomen sisällissodan aikana Tulikoura joutui punaisten vangitsemaksi ja hänet surmattiin Kouvolassa 25. huhtikuuta 1918.
Juho Tulikouran poika on ensin urheilijana ja sitten urheilujohtajana tunnettu Toimi Tulikoura.
Tauno Valo

Tauno Valter Valo (24. tammikuuta 1920 Tuusula – 19. heinäkuuta 2009 Tuusula) oli suomalainen yrittäjä, yritysjohtaja ja Kokoomuksen kansanedustaja.
Valon vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Valter Valo ja emäntä Ester Emilia Laine ja puoliso vuodesta 1947 Kirsti Marjatta Seuna. Valo kävi kansakoulun ja teki opintomatkoja lukuisiin eri maihin. Hän työskenteli renkinä, oli autoilija 1939–1953, Toiminimi Sora- ja kuljetusliike Tauno Valon perustaja 1947 ja Tauno Valo Ky:n ja Tauno Valo Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1954. Valo oli myös Uudenmaan Maakone Ky:n perustaja ja maanviljelijä Tuusulassa vuodesta 1962. Tuusulan kunnanvaltuuston jäsen hän oli 1957–1984, kunnanhallituksen jäsen 1961–1972 ja kunnanjohtajan varamies vuodesta 1968. Valolla oli myös useita muita luottamustehtäviä.  Valo hankki omistukseensa sorakentän Hyrylän seudulta ja välitti ”Hyrylän hävittäjiksi” kutsutuilla autoillaan soraa Etelä-Suomen rakennustyömaille. Hänellä oli soranajossa enimmillään lähes kaksisataa työntekijää ja häntä kutsuttiinkin "sorakeisariksi". Valo toimi Uudenmaan vaalipiirin edustajana eduskunnassa vuodesta 1979 vuoteen 1991. Hänen soraa ja sloganin "Soraa sosialismin rattaisiin" sisältävät mainoskirjeensä olivat varsin tunnettuja. Sotilasarvoltaan hän oli reservin korpraali (1969). Valolle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi vuonna 1970. Hänet muistetaan myös lahjoittajana.
Aiheesta muualla

.aspx Tauno Valo Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Ylen Elävä arkisto: Tuusulantietä ryskyttäviä sora-autoja haukuttiin Hyrylän hävittäjiksi
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1979–1983 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (47):  Aaltio  Hakala  Hetemäki-Olander  Hokkanen  Holvitie  Häikiö  Ihamäki  Impiö  Jaatinen  A. Jokinen  P. Jokinen  Järvenpää  Kanerva  Kauppi  Koppanen  Kuuskoski (1979–1980)  Laitinen  Lampinen  Lattula  Laurila  Linkomies-Pohjala  Louvo  Löyttyniemi  Miettinen  Mikkola  Mäki-Hakola  Mäkynen  Mörttinen   Nikkilä  Pelttari  Perho  Pesola  Petäjäniemi  Pohjala  Pukkio  Puolanne  Pystynen  Rihtniemi-Koski (1979–1981†)  Saarikoski  Salolainen  Sillantaus  Särkijärvi (1981–1983)  Torikka  Ursin  Valo  Viljanen  Vänskä  Zyskowicz 
↑  Eeva Kuuskoski erosi kokoomuksen eduskuntaryhmästä 1980 ja liittyi Keskustan eduskuntaryhmään.  1 2  Irma Rihtniemi-Koski kuoli kesken vaalikauden 6. tammikuuta 1981.  
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1983–1987 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (44):  Aaltio  Dromberg  Hetemäki-Olander  Hilpelä  Holvitie  Impiö  Jaatinen (1983–1984)  Jokinen  Jouppila  Junnila  Järvenpää  Kanerva  Koivisto  Kärhä  Lahtinen (1984–1987)  Laurila  Louvo  Löyttyniemi (1983–1985)  Miettinen  Mikkola  Moisander  Mäki-Hakola  Perho  Pesola  Petäjäniemi  Pietikäinen  Pohjala  Pohjanoksa  Puolanne  Pystynen  Rusanen  Saarikoski  Salolainen  Sasi  Siitonen  Suominen  Särkijärvi  Tiuri  Turunen  Uosukainen  Valli  Valo  Varpasuo (1985–1987)  Viinanen  Viljanen  Zyskowicz 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1987–1991 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (53):  Ala-Harja  Antvuori  Dromberg  Hetemäki-Olander  Hilpelä  Hokkanen  Holvitie  Häkämies  Ikkala  Jouppila  Junnila (1990–1991)  Järvenpää  Jääskeläinen  Kanerva  Kohijoki  Korkia-Aho  Kärhä  Lahtinen  Laitinen  Lamminen  Laurila  Linnainmaa  Louvo  Miettinen  Mäki-Hakola  Mörttinen  Niinistö  Perho  Pesola  Pietikäinen  Pohjanoksa  Puolanne  Pystynen  Rauramo  Rusanen  Saastamoinen  Salolainen  Sasi  Savela  Siitonen (1987–1990)  Suominen  Särkijärvi  Taina  Tiuri  Turunen  Uosukainen  Valli  Valo  Varpasuo  Vastamäki  Viinanen  Viljanen  Zyskowicz 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta  Biografiasampo
ATR

| ATR |
| --- | --- |
Perustettu:  1981
Kotipaikka:   Ranska
Toimiala:  ilmailu
Tuotteet:  ilma-alukset
Kotisivu:  www.atraircraft.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
ATR 72.
ATR 72-500, Air Dolomiti
ATR 42.
ATR (ital. Aerei da Trasporto Regionale, ransk. Avions de Transport Régional) on italialais-ranskalainen syöttöliikennelentokoneita valmistava yhteenliittymä.
Ranskalainen Aérospatiale (nykyisin osa EADS:ia) ja italialainen Aeritalia (nykyisin Finmeccanican tytäryhtiö Alenia Aeronautica) perustivat yhteenliittymän vuonna 1981. Sen tehtaat sijaitsevat Napolin lähellä, jossa tehdään runko ja pyrstö ja Bordeaux’ssa, jossa EADS Sogerma Services valmistaa siivet sekä Toulousessa, missä tapahtuu kokoonpano. Joitakin osia rungosta valmistetaan Xianissa, Kiinan kansantasavallassa.
ATR on Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden liiton jäsen ja edustettuna tämän johtokunnassa. 2020-luvulla ATR-koneilla on tehty koelentoja, joiden tavoitteena on saada koneille hyväksyntä, joka mahdollistaisi lennot pelkästään uusiutuvilla lentopolttoaineilla (Sustainable Aviation Fuel, SAF).Nykyisten määräysten mukaan on käytettävä seosta, jonka SAF-pitoisuus saa olla korkeintaan 50 prosenttia. Koelennot johtivat ATR Evo-ohjelman aloitukseen.
Lentokoneet

ATR-yhteenliittymä on suunnitellut ja valmistaa kahta suosittua syöttöliikennekonetta, jotka ovat ATR 42 (vuodelta 1981, sertifiointi 1985) ja ATR 72 (vuodelta 1988). Molemmat ovat yläsiipisiä potkuriturbiinikoneita. Koneiden tyyppinumero kertoo matkustajakapasiteetin. ATR 72:n ensiasiakas oli suomalainen Karair. Koneita on tehty noin 600 kappaletta.lähde? 78-paikkaisen ATR 82 -koneen suunnittelu keskeytettiin vuonna 1996.
12. prikaati (jatkosota)

| 12>  prikaati |
| --- | --- |
Toiminnassa:  27. helmikuuta 1942 - 25. maaliskuuta 1943
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  jalkaväki
Koko:  prikaati
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  August Mäkiniemi
12. prikaati oli Suomen puolustusvoimien prikaati, joka oli toiminnassa keväästä 1942 kevääseen 1943. Se muodostettiin 6. divisioonan joukoista. Alunperin oli tarkoitus, että JR 12 toimisi muodostettavan prikaatin runkona ja I/JR 33 prikaatin IV pataljoonana. Koska JR 12 oli kiinni sotatoimissa Kiestingissä, se jätettiin muodostettavan 12. prikaatin ulkopuolelle. Niinpä prikaati muodostettiin JR 33:sta ja I/JR 54:sta, tykistö kaksipatteriseksi KTR 14:sta, pioneeri- ja viestikomppaniat 6. divisioonan vastaavista yksiköistä.
Prikaatin komentajaksi tuli JR 33:n komentaja, eversti August Mäkiniemi ja hänen alaisinaan
Esikunta (E/12.Pr.) esikuntapäällikkö majuri Eino Lassila
I Pataljoona (I/12.Pr.) komentajana majuri Solmu Salonmies ja huhtikuusta 1942 kapteeni Erkki Lahdenperä
II Pataljoona (II/12.Pr.) komentajana majuri Paavo Pyökkimies
III Pataljoona (III/12.Pr.) komentajana majuri J. E. Sihvonen ja huhtikuusta 1942 kapteeni K. Kaarna
IV Pataljoona (IV/12.Pr.) komentajana majuri Aarne Airimo
Tykkikomppania komentajana P. Hinnerichsen
Taistelut > Siirtyminen Itä-Karjalaan ja osallistuminen sissiprikaatin tuhoamiseen

Aluksi prikaatin käyttöä suunniteltiin mahdolliseen Sorokan valtaamiseen, jonka vuoksi se oli tarkoitus kuljettaa Rukajärvelle.
12. prikaatiin tuli omana pataljoonanaan IV/12.Pr. Sallasta saksalaisille rintamavastuun luovuttanut I/JR 54, joka teki matkan 24 vuorokauden hiihtomarssina tullen Kajaaniin 11. helmikuuta 1942. Pataljoona majoittui kaupunkiin. Tilanne kehittyi dramaattiseksi Kajaanin viinakaupan ryöstöksi 1. maaliskuuta, jonka seurauksena junakuljetus Lieksaan lähti jo seuraavana yönä. Noin 30 humalaista jäi vielä Kajaaniin, ja heistä kuusi tuomittiin kuritushuonerangaistuksiin, jotka muutettiin kuitenkin ehdonalaisiksi. Prikaatin ensimmäinen majoituspaikka Itä-Karjalassa oli Ontrosenvaara. Noin kahden kuukauden koulutuksen jälkeen prikaati siirtyi Ontorsenvaarasta Maaselän kannakselle Saravaaraan.
Heinäkuun puolivälissä 1942 havaittiin, että Neuvostoliiton joukot olivat ylittäneet Rukajärven-Paatenen välisen tien ja kulkusuunta oli etelä. Kyseessä oli 1. partisaaniprikaati eli Puutoisten sissiprikaati, jotka olivat venäjänkarjalaisia taistelijoita. Mukana oli sekä miehiä että naisia. Saatuaan tarkemman tiedon päämaja vaati partisaanijoukon nopeaa tuhoamista. Maaselän ryhmän komentaja määräsi tehtävään eversi Mäkiniemen, joka otti joukkoineen vastuun 26. heinäkuuta.
Ensimmäiset taistelut käytiin Tumbassa, jolloin monisatapäisen partisaaniryhmän koko kävi selväksi. Suomalaiset hyökkäsivät 20. heinäkuuta partisaanien hallussaan pitämää kukkulaa vastaan kolmelta suunnalta. Kiivaissa taisteluissa kaatui partisaaniryhmän komentaja ja toista sataa muuta partisaania. Tällöin partisaaniryhmä kääntyi takaisin. Seuraavat merkittävät yhteenotot käytiin elokuun puolivälissä, kun Rukajärvi–Paatene-tien jälleen itäänkäsin ylittänyt partisaaniryhmä pyrki Jolmajärven kautta omalle puolelle. Maaselän ryhmän komentaja ilmoitti 22. elokuuta 1942 takaa-ajon päättyneeksi, vaikka suomalaiset eivät onnistuneet täysin tavoitteessaan tuhota partisaaniryhmää.
Taistelut > Asemasotavaiheessa Krivillä

12. prikaati oli tämän jälkeen reservissä syyskuun puoliväliin asti, jolloin se siirrettiin reserviin puna-armeijan hyökättyä 15. syyskuuta 1942 Krivin suunnalla 3. prikaatin vastuualueella. Prikaatit vaihdettiinkin venäläisten hyökkäysvaiheen jälkeen niin, että 12. prikaati otti rintamavastuun 27. syyskuuta mennessä tullen tällöin samalla osaksi Maaselän ryhmää. Rintamavastuu jatkui yli kolme kuukautta aina 12. tammikuuta 1943 asti, jolloin sen korvaajaksi tuli jälleen 3.prikaati.
12. prikaati siirtyi 12. helmikuuta jälleen rykmenttikokonpanoon eli sen kolmesta ensimmäistä pataljoonaa siirtyi JR 33:n kokoonpanoon komentajanaan eversti Mäkiniemi.
Heikki Vehkaoja

Heikki Vehkaoja (5. lokakuuta 1889 Nurmo – 30. marraskuuta 1954 Ylistaro) oli suomalainen poliitikko. Vehkaoja toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1924–1939 sekä 1945–1948 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Vehkaoja toimi myös Ylistaron kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Siviiliammatiltaan Vehkaoja oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Ylistarossa. Vehkaoja toimi myös Vaasan läänin pohjoisen vaalipiirin maalaisliiton piirisihteerinä sekä Ylistaron kansanhuollon johtajana ja kansanhuollon tarkkailijana vuodesta 1941. Vehkaojan vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Vehkaoja ja Sanna Rissa. Vehkaojan puoliso vuodesta 1911 oli Impi Maria Ranta.