stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mitsubishi Space Star (2012)

| Mitsubishi Space Star |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Filippiinit  Thaimaa
Valmistaja:  Mitsubishi Motors
Valmistusvuodet:  2012–
Muut nimet:  Dodge Attitude Mitsubishi Attrage Mitsubishi Mirage
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  A-segmentti
Edeltäjä:  Mitsubishi Colt (Z30)
Iskutilavuus:  1,0–1,2 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali CVT-automaatti
Mitsubishi Space Star on Mitsubishi Motorsin vuodesta 2012 lähtien valmistama A-segmentin henkilöautomalli, joka korvasi Mitsubishi Coltin. Euroopan ulkopuolella auton nimenä on Mitsubishi Mirage. Space Starin sedan-korinen versio on nimeltään Mitsubishi Attrage, jota myydään Meksikossa Dodge Attitude -nimisenä.
Vuoden 2013 Euro NCAP -kolaritestistä Space Star sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Mitsubishi Mirage G4
Euroopassa moottorina on 1,2-litrainen (80 hv) bensiinimoottori. Voimansiirtona on viisivaihteinen manuaalivaihteisto tai portaaton CVT-automaattivaihteisto. Muilla markkinoilla tarjolla on myös 1,0-litrainen.
Facelift-mallin (2015) Mitsubishi Mirage.
Los Angelesin autonäyttelyssä vuoden 2015 lopulla esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut malli, joka sai uudenlaisen keulan ilmeen.
Vuonna 2020 malli sai uudempia Mitsubishi-malleja vastaavan keulan ilmeen.
Facelift-mallin (2020) Mitsubishi Mirage.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mitsubishi Space Star (2012) Wikimedia Commonsissa
Kimmo Kainulainen

Kimmo Juhani Kainulainen (s. 1962) on suomalainen fyysikko ja professori. Hän on toiminut vuodesta 2012 kosmologian professorina Jyväskylän yliopistossa.
Elämä ja ura > Nuoruus ja uran alku

Kimmo Kainulainen kirjoitti ylioppilaaksi Nurmeksen lukiosta. Hänen kanssaan samalla luokalla opiskelivat myös tulevat fysiikan professorit Markku Kuittinen ja Kari Rummukainen. Kuittinen on sittemmin toiminut mikro- ja nanofotoniikan professorina Itä-Suomen yliopiston Joensuun kampuksella (ent. Joensuun yliopisto). Rummukainen puolestaan on työskennellyt Helsingin yliopiston teoreettisen hiukkasfysiikan professorina.
Lukion jälkeen Kainulainen opiskeli fysiikkaa Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui maisteriksi 1987. Hänen opettajiaan oli mm. tuleva Jyväskylän yliopiston fysiikan professori Jukka Maalampi. Kainulaisen teoreettisen fysiikan alaan kuuluva gradututkimus käsitteli Higgsin tuottoa e+e- -törmäyksissä.
Elämä ja ura > Akateeminen ura

Kainulainen väitteli 1990 filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta. Hänen väitöskirjansa (Aspects of neutrino cosmology) aiheena oli neutriinokosmologia.
Valmistumisen jälkeen Kainulainen työskenteli vuosikymmenen ajan pääasiassa ulkomailla. Aluksi hän työskenteli 1990–1992 Kööpenhaminassa tutkijana pohjoismaisessa teoreettisen fysiikan tutkimuslaitoksessa Norditassa. Sen jälkeen hänet nimitettiin 1992 Helsingin yliopiston dosentiksi. Hän kuitenkin jatkoi edelleen uraansa ulkomailla. Vuosina 1992–1994 Kainulainen työskenteli post doc-tutkijana Minneapolisin yliopistossa. Sen jälkeen hän toimi 1994–1996 vierailevana tutkijana CERN:issä, Sveitsissä. Seuraavana vuonna 1997 hänet nimitettiin vanhemmaksi assistentiksi Helsingin yliopistoon. Toukokuussa 1998 Kainulainen nimitettiin Norditan yliassistentiksi ja hän jatkoi virassa vuoteen 2002 asti.
Vuonna 2001 Kainulainen sai nimityksen Jyväskylän yliopiston hiukkasfysiikan yliassistentiksi. Kainulaisen ja Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksen johtajana toimineen professori Jukka Maalammen ansiosta fysiikan laitoksella tehtävä hiukkastutkimus laajeni vahvoista vuorovaikutuksista kattamaan myös heikkojen vuorovaikutusten sektorin. Ensimmäisinä vuosina nimityksen jälkeen Kainulaisen tehtävänä oli luotava kenttäteorian ja kosmologian kurssit,ja suunniteltava opetuksen järjestäminen, koska aihealueet olivat kokonaan uusia tutkimusaloja Jyväskylän yliopistossa.
Elämä ja ura > Professoriksi

Kainulainen nimitettiin vuoden 2012 alussa kosmologian professoriksi Jyväskylän yliopiston fysiikan laitokselle. Professuuri liittyy teoreettisen hiukkasfysiikan ja kosmologian tutkimukseen ja näiden alojen opetukseen. Kainulainen oli nimityshetkellään vasta järjestyksessään toinen henkilö, joka nimitettiin Suomessa kosmologian professoriksi. (Ensimmäinen oli Helsingin yliopistossa vuonna 2001 aloittanut Kari Enqvist).
Tutkimusura

Kosmologina Kainulainen on tutkinut monia kosmologian alaan kuuluvia aiheita. Tutkimuksen avulla Kainulainen on etsinyt vastauksia mm. maailmankaikkeuden laajenemiseen ja aineen epätasaiseen jakautumiseen liittyviin kysymyksiin. Hänen keskeisiä tutkimusintressejään ovat yleisen kosmologian ohella pimeään energiaan ja pimeään aineeseen liittyvät ongelmat sekä neutriinofysiikka. Aloittaessaan yliassistenttina Norditassa (1998) Kainulainen tutki parhaillaan sähköheikkoa baryogeneesiä ja kvanttikuljetusteoriaa.
Oppilaidensa Matti Herrasen ja Pyry Rahkilan kanssa Kainulainen on Jyväskylän yliopistossa kehittänyt uuden niin kutsutun kenttäteoreettisen lähestymistavan, jonka avulla voidaan tarkastella alkuräjähdyksen jälkeisessä tiheässä ja kuumassa varhaisessa maailmankaikkeudessa tapahtuneita hiukkasfysiikan ilmiöitä.
Aiheesta muualla

Kimmo Kainulaisen kotisivu Jyväskylän yliopisto. (englanniksi)
Professori Kainulaisen virkaanastujaispuhe (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF).
Eräitä professori Kainulaisen tieteellisiä julkaisuja (Arkistoitu – Internet Archive). Tuhat-tietokanta, Helsingin yliopisto. (englanniksi)
Jasmin Luostarinen: Kaikkeuden kuiskaus Jylkkäri 23.3.2016.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Belgia  Alankomaat 
Tieteilijät:  ORCID  zbMATH
Nissan 370Z

| Nissan 370Z |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  2009–2020
Muut nimet:  Nissan Fairlady Z
Korimalli:  2-ovinen coupé 2-ovinen roadster
Luokka:  S-segmentti
Edeltäjä:  Nissan 350Z
Seuraaja:  Nissan Z
Tekniset tiedot
Moottori:  V6
Iskutilavuus:  3,7 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 7-vaihteinen automaatti
Nissan 370Z on Nissanin vuosina 2009–2020 valmistama urheiluautomalli, joka korvasi edeltäneen Nissan 350Z:n. Japanissa sitä myytiin nimellä Nissan Fairlady Z. Mallin seuraajaksi tuli Nissan Z.
Nissan 370Z:ssa on moottorina vapaasti hengittävä 3,7-litrainen V6, jonka teho on 328 hevosvoimaa. Voimansiirtona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto tai seitsenportainen automaattivaihteisto. Nissan 370Z Nismo -versiossa moottorin teho on nostettu 344 hevosvoimaan.
Vuonna 2012 malli sai etupuskuriinsa LED-päiväajovalot. Uudistunut 370Z esiteltiin Chicagon autonäyttelyssä helmikuussa.
Nissan 370Z Roadster
Nissan 370Z Nismo
Facelift-mallin Nissan 370Z.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nissan 370Z Wikimedia Commonsissa
Kaleva (kansanperinne)

Oskar Kallis: "Kalevanpoika"
Kaleva tai Kalevi, viroksi Kalev, on myyttinen hahmo itämerensuomalaisten kansojen mytologiassa. Kaleva tunnettiin muinaisena jättiläisenä, mutta myös kuninkaana. Kalevala-eepoksen nimi tulee sanasta Kaleva. Kalevaa useammin suomalainen ja itämerensuomalainen tarusto tuntevat kuitenkin kalevanpojat, jotka olivat jättiläisiä tai kuninkaan poikia.
Elias Lönnrot päätyi näkemykseen, jonka mukaan Kaleva olisi suomalaisten vanhin tunnettu esi-isä. Hän katsoi myös, että Väinämöinen, Ilmarinen, Lemminkäinen, Joukahainen ja Kullervo olivat hänen jälkeläisiään.
Muinaisenglantilaisessa Widsith-runoelmassa mainitaan lyhyesti Caelic, joka "hallitsi finnejä". Caelic on spekulatiivisesti yhdistetty Kalevaan.
Suullisessa runoudessa Kaleva on liittynyt monenlaisiin myyttisiin mielikuviin ja suoranaiseen kulttiin viittavat vanhat käsitykset Kalevankuusesta (pyhä kuusi) ja Kalevan puusta (pyhä puu). Kalevan nimellä on myös nimetty luonnonpaikkoja.
Renault Mascott

| Renault Mascott |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska
Valmistaja:  Renault Trucks
Valmistusvuodet:  1999–2010
Muut nimet:  Renault Master Pro Renault Master Propulsion
Korimalli:  pakettiauto pikkubussi lava-auto umpikoriauto
Luokka:  kevytkuorma-auto
Edeltäjä:  Renault Messenger
Teknisesti samankaltaisia:  Iveco Daily III Renault Master I
Tekniset tiedot
Iskutilavuus:  2,8–3,0 l
Teho:  85–156 hv
Polttoaine:  diesel
Vetotapa:  takaveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali
Mitat
Massa:  3,5–6,5 t
Akseliväli:  3 130–4 630 mm
Renault Mascott on Renault Trucksin vuosina 1999–2010 valmistama kevytkuorma-auto, joka korvasi Renault Messengerin. Ranskassa mallin nimi oli Master Propulsion ja Alankomaissa Master Pro. Autoa valmistettiin Ranskan Batillyssa.
Renault Mascott esiteltiin vuonna 1999, kaksi vuotta toisen sukupolven Masterin markkinoilletulon jälkeen. Ulkonäöllisestä samankaltaisuudestaan huolimatta tekniikka autoissa oli varsin erilainen. Mascottissa alustarakenteet oli otettu suoraan Iveco Dailysta. Moottori oli asetettu pitkittäin ja voimanvälityksenä oli taka- tai neliveto, kun taas Master oli aina etuvetoinen. Mascottiin oli saatavilla neljä eri akselipituutta (3 130, 3 630, 4 130 tai 4 630 mm), ja paino oli versiosta riippuen 3,5–6,5 tonnia. Moottoriksi oli aluksi tarjolla 2,8-litrainen diesel viidellä eri tehovaihtoehdolla (85/105/125/140/145 hv).
Renault Mascotteja Pariisin poliisin käytössä.
Mascottia uudistettiin vuonna 2004, vuotta myöhemmin kuin Masteria, ja malli sai samantyylisen ulkoasun, kojetaulun ja sisustuksen. Moottoriksi tuli Nissan Patrolin 3,0-litrainen diesel 115- tai 156-hevosvoimaisena. Vuonna 2007 moottoria uusittiin, ja se toimitettiin joko 130 tai 150 hevosvoiman versiona.
Avolavallinen facelift-mallin Renault Mascott.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Renault Mascott Wikimedia Commonsissa
Renault-mallit
| --- | --- |
Nykyiset: Alaskan | Arkana | Austral | Captur | Kiger | Kwid | Triber | Twingo | Clio | Duster | Sandero | Mégane | Kangoo | Scénic | Taliant | Talisman | Espace | Koleos
Numeraaliset: 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 25 | 30
Nimelliset: Alliance/Encore | Fluence | Fuego | Kadjar | Medallion | Safrane | Premier | Torino | Rodeo | Avantime
Toisen maailmansodan jälkeiset: 4CV | Caravelle | Colorale | Dauphine | Dauphinoise | Floride | Frégate | Ondine
Maailmansotien väliset: Celtaquatre | Juvaquatre | Nervastella | Primaquatre | Reinastella | Viva Grand Sport | Vivaquatre | Vivasix
Ensimmäistä maailmansotaa edeltävät: 10CV | 12CV | 35CV | 40CV | 50CV / 50/60CV | A | AG/AG-1 | B | C | D | E | G/H/J | L/M | N(a)/N(b)/S | N(c)/Q/U(a/e) | R/T | U | AS/V | X/X-1 | Y
Alpine–Renault: A106 | A108 | A110 | A305 | A310 | A610/GTA
Renault Sport: Clio Renault Sport | Spider | Mégane Renault Sport | Clio V6 Renault Sport
Konseptit: Alpine 210 RS | Altica | Argos | BRV | Espace F1 | EPURE | EVE | Egeus | Etoile Filante | Fiftie | Initiale | Koléos | Laguna | Mégane | Next | Racoon | Scénic | Talisman | VESTA 2 | Wind | Steppe
Paketti- ja kuorma-autot: Estafette | Fourgonette | Kangoo | Express | Kerax | Magnum | Mascott | Master | Messenger | Midlum | Trafic | 50-sarja
Dacia-merkki: Lodgy | Logan | Sandero | Duster | Dokker
Renault-Samsung Motors: SM3 | SM5 | SM7
Opel Grandland

| Opel Grandland |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska  Saksa
Valmistaja:  Opel
Konserni:  Groupe PSA
Valmistusvuodet:  2017–
Muut nimet:  Opel Grandland X Vauxhall Grandland
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Edeltäjä:  Opel Antara
Teknisesti samankaltaisia:   EMP2-pohjalevyn mallit * Citroën Berlingo III Citroën C4 Picasso II  Citroën C5 Aircross  Citroën C5 X  Citroën C6 (2016)  Citroën Jumpy III  Dongfeng Fengshen A9  DS 7 Crossback  DS 9  Fiat Doblò III  Fiat Scudo III  Opel Astra L  Opel Combo D  Opel Vivaro C  Peugeot 308 II  Peugeot 308 III  Peugeot 3008 II  Peugeot 408 II  Peugeot 508 II  Peugeot 5008 II  Peugeot Expert III  Peugeot Partner III  Toyota Proace II  Toyota Proace City  
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  PSA EMP2
Moottori:  R3 R4
Iskutilavuus:  1,2–2,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti 8-vaihteinen automaatti
Opel Grandland (alun perin Grandland X) on Opelin vuodesta 2017 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli, joka perustuu samalle alustarakenteelle kuin Peugeot 3008. Malli esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2017. Euroopan markkinoilla se korvasi Opel Antaran. Aluksi mallia valmistettiin vain PSA-konsernin tehtaalla Ranskan Sochaux’ssa, mutta elokuussa 2019 aloitettiin tuotanto myös Saksan Eisenachissa Opelin omalla tehtaalla.
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Grandland X sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Moottorit ovat PSA-konsernin kehittämiä. Bensiinimoottorit ovat kolmesylinterinen 1,2-litrainen (130 hv) ja nelisylinterinen 1,6-litrainen (180 hv), jotka ovat molemmat suorasuihkutteisia ja turboahdettuja. Dieselmoottoreina olivat aluksi 1,6- (120 hv) ja 2,0-litraiset (177 hv), mutta keväällä 2018 1,6-litrainen korvattiin uudella 1,5-litraisella (100/130 hv). Moottorin 100-hevosvoimainen versio oli tuotannossa ainoastaan saman vuoden heinäkuuhun asti.
Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2019 esiteltiin nelivetoinen ladattava hybridimalli Grandland X Hybrid4. Siinä on turboahdettu 1,6-litrainen (200 hv) bensiinimoottori sekä kaksi 109-hevosvoimaista sähkömoottoria, joista toinen välittää voimansa takapyörille. Vaihteistona on kahdeksanportainen automaattivaihteisto. Toimintamatka pelkällä sähköllä on 59 kilometriä.
Facelift-mallin Opel Grandland.
Vuonna 2021 auto sai kasvojenkohotuksen, jonka yhteydessä mallinimeksi tuli pelkkä Grandland. Näkyvin ulkonäöllinen muutos oli uusi, aiemmin Mokkassa esitelty keulailme, jolle valmistaja on antanut nimen Opel Vizor. Uusissa LED-matriisivaloissa on 84 valoelementtiä per ajovalo. Sisällä uudistettiin kojelautaa, jossa fyysisten painikkeiden määrää vähennettiin ja käyttökonsepti muuttui entistä enemmän kosketusnäyttöpohjaiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Grandland Wikimedia Commonsissa
Opelin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:  Astra  Crossland  Corsa  Grandland  Insignia  Mokka 
Nykyiset pakettiautot:  Combo  Movano  Vivaro 
Konseptiautot:  Aero GT  Opel Antara GTC  CD  Diesel Rekordwagen  Eco Speedster  Frogster  Frua Diplomat  G90  GT 2  Insignia  Maxx  OPC X-Treme  Snowtrekker  Trixx 
Entiset mallit:  Adam  Admiral  Agila  Ampera  Ampera-e  Antara  Arena  Ascona  Blitz  Calais  Calibra  Campo  Captain  Cascada  Commodore  Darracq  Diplomat  Frontera  Gemini  GT  GT (2007)  Kadett  Kapitän  Karl  Laubfrosch  Lutzmann  Manta  Meriva  Monterey  Monza  Olympia  Omega  Rekord  Senator  Signum  Sintra  Speedster  Tigra  Vectra  Zafira
Matti Leino (fyysikko)

| Matti Leino> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1949
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  fysiikan professori, yliopiston apulaisrehtori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FT 1983)
Instituutti:  Jyväskylän yliopisto
Tutkimusalue:  ydinfysiikka
Aiheesta muualla
Jyväskylän yliopisto
Matti Edvard Leino (s. 1949) on suomalainen fyysikko ja emeritusprofessori. Hän oli Jyväskylän yliopistossa fysiikan professorina 1999–2014 ja lisäksi vararehtori 2005–2009. Aktiivisen uransa jälkeen Leino on työskennellyt vielä useita vuosia emerituksena. Fyysikkona hän on suuntautunut kokeelliseen ydinfysiikkaan.
Elämä ja ura > Nuoruus ja uran alku

Kertomansa mukaan Matti Leino ei ollut kouluaikanaan alussa hyvä matematiikassa. Sittemmin hän työskenteli ahkerasti ja kirjoittikin ylioppilaskirjoituksissa laudaturin lyhyestä matematiikasta. Suorituksen ansiosta hän pääsi suoraan lukemaan matematiikkaa Helsingin yliopistoon. Myöhemmin hän vaihtoi pääaineekseen fysiikan.
Matti Leino valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta. Leinon vuonna 1972 käynnistyneen pro gradu-tutkielmaprojektin aiheena olivat superraskaat ytimet ja sen ohjasi Kari A. Y. Eskola. Eskolan ohella Leinon opettajiin Helsingissä kuuluivat muun muassa Tony Green, Pertti Lipas ja professori Antti Siivola. Leinon mukaan Siivola teki vielä tuohon aikaan ydinfysiikan tutkimusta. Juuri Siivolan ansiosta Matti Leino päätyi valitsemaan alakseen juuri ydinfysiikan.
Vuonna 1974 Leino suoritti asepalveluksensa ja kävi Haminassa reserviupseerikurssin. Armeijan jälkeen hän jatkoi opintojaan. Leino väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta. Hänen väitöskirjansa ilmestyi kuitenkin vasta vuonna 1983. Vuodesta 1986 Leino on ollut Helsingin yliopiston fysiikan dosentti.
Valmistumisen jälkeen Leino toimi 1979–1981 post doc-tutkijana professori Albert Ghiorson tutkimusryhmässä Lawrence Berkeley Laboratoryssä Yhdysvalloissa. Hän päätyi sinne opettajansa Kari Eskolan kontaktien kautta. (Eskola oli aiemmin ollut puolisonsa Pirkon kanssa tutkijana Ghiorson ryhmässä ja he olivat ottaneet osaa alkuaineiden 104 (Rutherfordium) ja 105 (Dubnium) tekemiseen.) Ghiorson työryhmän jäsenenä oli myös Matti Nurmia. Leinon vastuulla oli työskennellä uusien alkuaineiden tutkimista varten suunnitellulla erityisellä magneettisella erottimella. Samoihin aikoihin Berkeleyssä työskenteli myös toinen suomalainen uraansa aloittava fyysikko Juha Äystö.
Berkeleystä uusien alkuaineiden valmistamisen painopiste siirtyi vähitellen Saksaan. Leino oli vuosina 1983–2012 mukana tekemässä uusia alkuaineita Darmstadtissa sijaitsevassa Gesellschaft für Schwerionen forshung-tutkimusinstituutissa (GSI). Tutkimusryhmä valmisti vuosina 1984–1996 alkuaineet 108 (hassium), 110 (darmstadtium, 111 (röntgenium) ja 112 (kopernikium). Alussa koejärjestelyitä johti professori Gottfried Münzenberg. Yhden aineen valmistamiseen meni tyypillisesti muutama päivä ja kaikkiaan fyysikkojen tekemät kokeet kestivät muutaman viikon. Saksan ohella Leino oli 1987–1994 Helsingin yliopistossa yliassistenttina.
Jyväskylän yliopistossa Matti Leino työskenteli tutkijana lyhyen aikaa vuonna 1990 ja vuodesta 1992 lähtien vakituisesti. Hän aloitti fysiikan laitoksella erikoistutkijana. Juha Äystö pyysi häntä valmistamaan kaasutäytteisen erottimen. Kehitystyön tuloksena syntyi RITU-erotin (Recoil Ion Transport Unit), jolla tehdyistä tutkimuksista on vuoteen 2014 mennessä julkaistu yli 200 tieteellistä tutkimusartikkelia.
Jyväskylän RITU-erottimella ei voi valmistaa uusia alkuaineita, koska vaadittaisiin monipuolinen kohtiolaboratorio ja suuri ionisuihkun intensiteetti. Näitä Jyväskylän fysiikan laitoksella ei ole. Jyväskylässä on kuitenkin RITU:n avulla tutkittu nobeliumin (alkuaine 102) ja rutherfordiumin (104) rakennetta.
Elämä ja ura > Professorina Jyväskylän yliopistossa

Leino nimitettiin vuonna 1999 fysiikan professoriksi Jyväskylän yliopistoon. Hän aloitti tehtävässä elokuussa 1999. Professorin toimen ohella hän toimi Jyväskylän yliopiston vararehtorina 2005–2009. Vararehtorikausi osui juuri yliopistolain uudistamisen vuosiin, joten työurakkaa oli paljon. Virallisesti Leino jäi eläkkeelle toimestaan professorina vuonna 2014. Hän on kuitenkin jatkanut senkin jälkeen tutkimustyötä aktiivisesti emerituksena ja on ollut tutkimustyössä vielä kesäkuussa 2021.
Tutkimustyö

Fyysikkona Matti Leino on tehnyt kokeellista ydinfysiikan tutkimusta. Hän on ollut mukana valmistamassa uusia alkuaineita ja sittemmin tutkinut niiden atomiydinten rakennetta. Hän on myös ollut rakentamassa tutkimuslaitteita, joilla ytimien rakennetta voidaan tutkia. Atomiytimistä Leinon mielenkiinnon kohteena ovat olleet etenkin superraskaat ytimet.
Politiikka

Professori Leino oli ehdolla kuntavaaleissa 2021 Vasemmistoliiton listalta, mutta ei tullut valituksi.
Aiheesta muualla

Professori Leinon tutkimusartikkeleita[vanhentunut linkki], JYU. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID  Scopus
Lancia Y10

| Lancia Y10 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Lancia
Valmistusvuodet:  1985–1995
Muut nimet:  Autobianchi Y10
Korimalli:  3-ovinen hatchback
Luokka:  A-segmentti
Edeltäjä:  Lancia A112
Seuraaja:  Lancia Y
Teknisesti samankaltaisia:  Fiat Cinquecento Fiat Panda I
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,0–1,3 l
Polttoaine:  bensiini
Polttoainesäiliö:  47 l
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5‑vaihteinen manuaali CVT-automaatti
Mitat
Massa:  780 kg
Pituus:  3 392 mm
Akseliväli:  2 159 mm
Leveys:  1 507 mm
Korkeus:  1 430 mm
Lancia Y10 on Lancian vuosina 1985–1995 valmistama A-segmentin automalli, joka korvasi Lancia A112:n. Sitä myytiin joillain markkinoilla nimellä Autobianchi Y10. Mallin seuraajaksi tuli Lancia Y.
Lancia Y10 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 1985. Se oli ensimmäinen malli, jossa käytettiin 1,0-litraista (45 hv) FIRE-moottoria. Saatavana oli myös brasilialaisvalmisteinen 1,0-litrainen vapaasti hengittävänä (55 hv) tai turboahdettuna (85 hv) versiona. Kolmiovisen auton ilmanvastuskerroin oli hyvä 0,31. Varustelutaso oli Y10:ssä korkea. Siihen oli saatava esimerkiksi ilmastointi, sähköikkunat ja keskuslukitus. Takaluukun kansi oli aina maalattu mustaksi auton ulkoväristä riippumatta.
Lancia Y10 GTie
Torinon autonäyttelyssä 1986 esiteltiin nelivetoinen Y10 4WD, jonka moottorina oli FIRE 50-hevosvoimaisena.
Moottorivalikoimaa laajennettiin vuonna 1989 1,1-litraisella (57 hv) FIRE:llä sekä monipistesuihkutteisella 1,3-litraisella (78 hv). Jälkimmäinen oli uudessa GTie-mallissa, joka korvasi turbon. Saataville tuli lisäksi portaaton CVT-automaattivaihteisto.
Facelift-mallin Lancia Y10.
Vuonna 1992 malli sai uudet sivupeilit, takavalot, etusäleikön ja kojetaulun. 1,0-litrainen FIRE poistui mallistosta.
Suomessa Lancia Y10 tuli myyntiin vuonna 1987, jolloin Autonovo Oy aloitti Lancian maahantuonnin. Auto oli Suomessa rekisteröity neljälle henkilölle. Vuonna 1989 auton hinta oli 61 500 markkaa. Lancia Y10 oli suunniteltu ensisijaisesti kaupunkiautoksi ja Suomessa sitä markkinoitiin etenkin naiskuljettajille. Auton menestys jäi vaatimattomaksi; sitä myytiin vain 400 kappaletta vuosina 1987–1989. Teknisesti hyvin samankaltainen, mutta koriltaan huomattavasti tilavampi Fiat Uno maksoi 53 700 markkaa vuonna 1989.
Autonovo Oy lopetti Lancian maahantuonnin vuoden 1990 lopussa, ja uudeksi maahantuojaksi tuli Konelan tytäryhtiöksi perustettu Italkon Oy.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lancia Y10 Wikimedia Commonsissa
Lancian (Lancia Automobiles S.p.A.) automallit
Whitechapel (yhtye)

| Whitechapel |
| --- | --- |
 Phil Bozeman, 2008
Tiedot
Toiminnassa:  2006–
Tyylilaji:  deathcore, groove metal, heavy metal
Kotipaikka:  Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Phil Bozeman, laulu   Ben Savage, kitara   Alex Wade, kitara   Zach Householder, kitara   Gabe Crisp, bassokitara   Alex Rüdinger, rummut  
Levy-yhtiö:  Candlelight Records   Metal Blade   Siege of Amida Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Whitechapel on yhdysvaltalainen deathcore-yhtye Knoxvillestä, Tennesseestä.