stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bandyliigakausi 1993–1994
Välierät

| Joukkue #1 | Voitot | Joukkue #2 | Ottelu 1 | Ottelu 2 | Ottelu 3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Warkauden Pallo -35 | 2–0 | Oulun Luistinseura | 4-3 | 6-2 |  |
| Botnia-69 | 1–2 | Lappeenrannan Veiterä | 1-5 | 6-5 rl. 3-3 | 5-7 |
Pronssiottelu

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Botnia-69 | 3–5 | Oulun Luistinseura |
Loppuottelu

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Warkauden Pallo -35 | 4–2 | Lappeenrannan Veiterä |
Karsintasarja

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Oulun Palloseura | 5 | 4 | 0 | 1 | 43-27 | 8 |
| Veitsiluodon Vastus | 5 | 3 | 1 | 1 | 49-32 | 7 |
| Porin Narukerä | 5 | 3 | 0 | 2 | 35-27 | 6 |
| Porvoon Akilles | 5 | 3 | 0 | 2 | 33-37 | 6 |
| Tornion Palloveikot | 5 | 3 | 0 | 2 | 33-27 | 6 |
| PaSa Bandy | 5 | 0 | 0 | 5 | 17-40 | 0 |
Narukerä nousi Bandyliigaan. Seuraavaksi kaudeksi sarjaa kuitenkin laajennettiin 12 joukkueen sarjaksi, jolloin myös ToPV nostettiin, ja PaSa Bandy sai pitää sarjapaikkansa.
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: Warkauden Pallo -35
2.: Lappeenrannan Veiterä
3.: Oulun Luistinseura
4.: Botnia-69
Marko Kilpeläinen, OPS voitti maali- ja pistepörssit 39 maalilla ja 51 pisteellä.
Émile Bernard

| Émile Bernard |
| --- | --- |
 Émile Bernard maalaamassa n. vuonna 1892
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. huhtikuuta 1868 Lille, Ranska
Kuollut: 16. huhtikuuta 1941 (72 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalaus
Taidesuuntaus:  Postimpressionismi Syntetismi
Nuori Émile Bernard Toulouse-Lautrecin maalaamana 1886.
Émile Bernard (28. huhtikuuta 1868 Lille, Ranska – 6. huhtikuuta 1941 Pariisi) oli ranskalainen jälki-impressionistinen taidemaalari ja kirjailija. Bernard tunnetaan erityisesti syntetismin eli cloisonnismin yhtenä kehittäjänä. Hän kirjoitti myös näytelmiä, runoutta ja taidekritiikkiä sekä kuvauksia aikansa taidemaailmasta.
Elämä ja ura

Bernard syntyi Lillessä 1868. Hänen suhteensa vanhempiinsa olivat huonot, sillä nämä suuntasivat huomionsa lähinnä Bernardin sairaalloiseen sisareen. Bernard aloitti opinnot Pariisin Atelier Cormonissa 1884, vaikka isä vastusti poikansa taideopintoja. Pariisissa Bernard tutustui Louis Anquetiniin ja Henri de Toulouse-Lautreciin. Bernard kokeili impressionistisia ja pointillistisia väriteorioita vastoin saamaansa opetusta, ja hänet erotettiin koulusta riidan jälkeen vuonna 1886. Bernard läksi kiertämään Normandiaa ja Bretagnea jalkaisin ja tutustui matkalla useisiin taiteilijoihin, kuten Schuffeneckeriin, van Goghiin ja Gauguiniin.
Vuosien 1887–1888 aikana Bernard kehitti Anquetinin kanssa jälki-impressionistisen tyylinsä, jossa käytettiin vahvoja mustia ääriviivoja ja tasaisia väripintoja. Tyyli oli saanut vaikutteita Cézannelta, japanilaisista puupiirroksista, épinal-printeistä, emalitaiteesta ja lasimaalauksista. Tyylin nimesi cloisonnismiksi kriitikko Edouard Dujardin. Kaksikon töitä esiteltiin yhteisnäyttelyissä Van Goghin ja Toulouse-Lautrecin kanssa vuoden 1887 marraskuussa. Vuonna 1888 Bernard tapasi uudelleen Paul Gauguinin, joka omaksui Bernardin tyylistä heti runsaasti vaikutteita, ja taiteilijat järjestivät yhteisnäyttelyn 1889. Myöhemmin Gauguinille annettiin kunnia syntetismin kehittäjänä, mikä katkeroitti Bernardin, joka piti itseään tyylin keksijänä. Bernard teki vaikutuksen myös Van Goghiin: tämä lähetti tekemänsä vesivärikopion Bernardin työstä taidekauppiasveljelleen, jotta Bernardin uudesta tyylistä tulisi tunnettu.
Bernard järjesti Ranskassa 1890-luvun alussa joitain taidenäyttelyitä, kuten edesmenneen Van Goghin retrospektiivisen näyttelyn. Hän muutti ensin Italiaan 1893 ja asui sitten Egyptissä vuoteen 1903 saakka, maalaten lähinnä Kairon katuelämää. Samalla hänen tyylinsä etääntyi cloisonnismin tasaisuudesta. Bernard palasi Ranskaan vuonna 1904 ja muutti Pariisiin. Hän kirjoitti taidehistoriallisia kirjoituksia, joista merkittävimpiä ovat Cézannen kanssa käydyt keskustelut ja kirjeenvaihto. Seuraavana vuonna Bernard perusti Rénovation Esthétique -taidelehden, jota hän toimitti vuoteen 1910. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Bernard maalasi useita naismuotokuvia ja alastonkuvia hyvin viimeistellyllä tyylillä. Vuosien 1922–1925 välillä hän teki neljän monumentaalimaalauksen sarjan.
Bernard asui Pariisissa lopun ikänsä ja opetti siellä École des Beaux-Artsissa. Hän kuoli vuonna 1941.
Galleria

Keltainen puu, 1888.
Bordellinäkymä, 1888.
Émile Bernard, Hattupäisen pojan muotokuva, 1889.
Asetelma teepannusta, kupista ja hedelmästä, 1890.
Bretagnelaiset maanviljelijät niityllä, 1892.
Le Pardon de Pont-Aven, 1888
Apres le bain, les nymphes (Nymfit kylvyn jälkeen), 1908.
Kirja

Fred Leeman, Émile Bernard (1868 - 1941), Citadelles & Mazenod éditeurs; Wildenstein Institute Publications, 2013, 495 p. (ISBN 9782850885716)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Émile Bernard Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Yamina Benguigui

Yamina Benguigui Cannesissa vuonna 2010.
Yamina Benguigui, o.s. Belaïdi, (s. 9. huhtikuuta 1955 Lille, Nord, Ranska) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja poliitikko.
Kirjoituksissaan ja muissa töissään Benguigui, olivatpa ne sitten faktaa tai fiktiota, haluaa myötävaikuttaa yhteiseen muistiimme ja palauttaa kahden eri kulttuurin yhteisen identiteetin,selvennä jossa ei ole sijaa kaunalle ja joka rakentaa kaikille parempaa elämää.
Benguigui toimi 16. toukokuuta 2012 – 31. maaliskuuta 2014 Jean-Marc Ayraultin ensimmäisessa ja toisessa hallituksessa ulkoministeri Laurent Fabiusin apulaisministerinä tehtävänään ulkomailla asuvien ranskalaisten asiat sekä frankofoniaa koskevat kysymykset. Tässä tehtävässä hän seurasi Édouard Courtialia.
Vuodesta 2008 lähtien Benguigui on ollut jäsen Pariisin kaupunginvaltuustossa, joka on samalla myös alueparlamentti. Hän toimi myös apulaiskaupunginjohtajana vuosina 2008-2012, kun sosialisti Bertrand Delanoë oli Pariisin kaupunginjohtajana.
Vuodesta 2015 lähtien hän on ollut varapuheenjohtajana Jean-Louis Borloon johtamassa säätiössä Énergies pour l'Afrique.
Teokset

Femmes d'Islam, Paris, Albin Michel, 1996 185 p. (ISBN 2-226-08645-5) - Prix Rachid Mimouni
Mémoires d'immigrés, L'héritage maghrébin, Paris, Canal+, 1997 209 p. (ISBN 2-226-09230-7) - Prix Rachid Mimouni
Mémoires d'immigrés, Paris, Sarbacane - Bande dessinée
Inch'Allah dimanche, Paris, Albin Michel 2001
Filmografia > Pitkät elokuvat

Inch'Allah dimanche, 2001
Inch'Allah dimanche, 2019
Filmografia > Lyhytelokuvat

Le Grand Voyage de Lalla Amina, 2000
Pimprenelle, dans le cadre de la collection Pas d'histoires, 2001
Filmografia > Televisioelokuvat

Aïcha, 2009−2012
Filmografia > Dokumentit

Femmes d'Islam, 1994
La Maison de Kate, Un lieu d'espoir, 1996
Mémoires d'immigrés, l'héritage maghrébin, 1997
Un jour pour l'Algérie, 1999
Le Jardin parfumé, 2000
La télévision, une compagne bruyante pour une solitude muette, 2000
Aïcha, Mohamed, Chaïb… Engagés pour la France, 2003
Le Plafond de verre – Les Défricheurs, 2004
9-3 Mémoire d'un territoire, 2008
Métro, BUS, RER, Etc…Histoires de vies en commun , 2010
Charles Epstein

Charles Epstein
Charles L. Epstein on Pennsylvanian yliopiston matematiikan professori. Hän on julkaissut kaksi kirjaa: Introduction to the mathematics of medical imaging (ISBN 978-0-89871-642-9) sekä The spectral theory of geometrically periodic hyperbolic 3-manifolds.
Aiheesta muualla

Epsteinin kotisivu  University of Pennsylvania
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Kroatia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  DBLP  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Charles Epstein
Käännös suomeksi
Geoff Emerick

Geoff Emerick
Geoffrey Emerick (5. joulukuuta 1945 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 2. lokakuuta 2018 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli englantilainen studiotyöntekijä, joka tunnetaan parhaiten työstään äänittäjänä The Beatlesin albumeilla Revolver, Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band, The Beatles ja Abbey Road.
Ura

Emerick aloitti työnsä EMI-levy-yhtiössä apulaisäänittäjänä 15-vuotiaana. Toisena työpäivänään hän pääsi seuraamaan Beatlesin ensimmäistä äänityssessiota, jossa yhtye taltioi ensisinglensä ”Love Me Do”. Varsinaisena äänittäjänä toimi tuolloin Norman Smith. Emerick työskenteli apulaisäänittäjänä myös monilla muilla Beatlesin alkuajan levytyksillä. Näiden lisäksi hän osallistui myös monien muiden EMI:n artistien, muun muassa Judy Garlandin levytyksiin.
Saatuaan ylennyksen äänittäjäksi Emerick toimi äänittäjänä Manfred Mannin vuonna 1966 ilmestyneellä ”Pretty Flamingo” -singlellä, joka nousi Ison-Britannian listaykköseksi. Samana keväänä Emerickistä tuli tuottaja George Martinin pyynnöstä Beatlesin äänittäjä. Ensimmäinen Beatles-albumi, jolla Emerick työskenteli äänittäjänä, oli samana vuonna ilmestynyt Revolver, jonka päätöskappaleen ”Tomorrow Never Knowsin” lauluosuudet äänitettiin Emerickin ehdotuksesta Leslie-kaiuttimen kautta, jotta kappaleeseen saatiin John Lennonin haluama eteerinen äänimaisema.. Seuraavana vuonna ilmestyneen Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band-albumin johdosta hänelle myönnettiin Grammy-palkinto parhaasta äänitystyöstä.
Emerick ilmoitti heinäkuussa 1968 lopettavansa työt Beatlesin äänittäjänä The Beatles -albumin sessioissa väsyneenä jatkuvaan riitelyyn. Hän palasi vielä yhtyeen äänittäjäksi seuraavana vuonna ilmestyneelle Abbey Road-albumille, voittaen jälleen Grammyn parhaasta äänitystyöstä.  1969 hän siirtyi Beatlesin Apple Corps Ltd. -yhtiön palvelukseen valvomaan yhtiön äänitysstudion rakentamista äänitystöiden ohessa.
The Beatlesin hajoamisen jälkeen Emerick työskenteli muun muassa Paul McCartneyn, Elvis Costellon, Badfingerin, Supertrampin ja Cheap Trickin kanssa.
Beatlesin jälkeen Emerick palkittiin Grammy-palkinnolla vielä kahdesti, vuonna 1974 äänitystyöstään McCartneyn Band on the Run -albumilla ja vuonna 2003 elämäntyöstään.lähde tarkemmin?
Vuonna 2006 Emerick julkaisi Howard Masseyn kanssa koostamat muistelmansa Here, There, and Everywhere: My Life Recording the Music of The Beatles (Gotham Books, ISBN 1-59240-179-1).
Emerick kuoli 2. lokakuuta 2018 sydänkohtaukseen 72-vuotiaana.
Gottfried August Bürger

| Gottfried August Bürger |
| --- | --- |
 Gottfried August Bürger
Henkilötiedot
Syntynyt: 1747
Kuollut: 1794 (46–47 vuotta)
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Salanimi: Jocosus Hilarius ja Hilarius Jocosus 
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gottfried August Bürger (1747–1794) oli saksalainen runoilija, jonka muutamat runot, varsinkin balladit, kuuluvat Saksan runouden kauneimpiin helmiin. Balladeissaan, esimerkkinä Lenore, hän antoi kansanrunoudesta saamalleen ainekselle mestarillisen muodon, samalla kuin niissä tuntuu Sturm und Drang -ajan voima.
Bürger oli yksityiselämässään onneton. Monet runoistaan hän omisti  Molly-nimellä vaimonsa sisarelle, ja tämä sekava rakkaussuhde aiheutti Bürgerille tuskaa. Kun hänen vaimonsa kuoli 1784, hän meni 1785 naimisiin tämän sisaren kanssa, mutta kun tämäkin pian kuoli, Bürger jäi sekä henkisesti että aineellisesti yksinäisyyteen. Hän avioitui kolmannen kerran kirjailija, näyttelijä Marie Christiane Elisabeth Hahnin kanssa, mutta avioliitto oli onneton ja purettiin pian.
Bürger on julkaissut runojen lisäksi estetiikan oppikirjan Lehrbuch der Aesthetik.
Teokset

Paroni von Münchhausenin ihmeelliset matkat ja seikkailut, suom. Taisto Nieminen, Anna-Maija Raittila, Lasten keskus 1977
Teokset > Runoja suomeksi

"Kun henkii kesätuulet"/"Lasten riemut", suom. Immi Hellén, teoksissa: Lauluaarteiden kirja, F-Kustannus 2012; Immi Hellén: Lasten runokirja, Valistus, 1930; Kultaiset koululaulut 70-luvulta nykypäivään Tammi 2009
Lähde seuraaville:
"Alkuaineet", suom. O. Uotila, teoksessa: Kaikuja Hämeestä: Hämäläis-osakunnan albumi: II, Hämäläis-osakunta, 1874
"Laulu uljaasta miehestä", suom. O. Uotila, teoksessa: Kaikuja Hämeestä: Hämäläis-osakunnan albumi : II, Hämäläis-osakunta, 1874
"Keisari ja apotti", suom. Yrjö Jylhä, teoksessa: Runon pursi: maailmankirjallisuuden kertovaa runoutta, WSOY, 1934
"Lenore", useissa teoksissa:
suom. Eino Leino Lausujan lipas (Kulutusosuuskuntien keskusliitto 1925 K.K:n juhlaohjelmakirjasia 2.); Lausunto-ohjelmaa kaunoluvun opetusta ja esitystä, Toimi. Onni Savola, Porvoo WSOY 1920; Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 1: Saksan kirjallisuuden kultainen kirja (WSOY, 1930), Titaanien laulu (ntamo, 2014 ISBN 978-952-215-511-5); Tämän runon haluaisin kuulla (Tammi, 1979 ISBN 951-30-4220-0)
suom. Tuokko, (nimellä Lenóra), Kaikuja Hämeestä: Hämäläis-osakunnan albumi II 1872
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Gottfried August Bürger on Wikiaineistossa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gottfried August Bürger Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Peter L. Berger

| Peter L>  Berger |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1929 Wien, Itävalta
Kuollut: 27. kesäkuuta 2017 (88 vuotta) Brookline, Massachusetts, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Bostonin yliopisto
Tutkimusalue:  sosiologia, teologia
Peter Ludwig Berger (17. maaliskuuta 1929 Wien, Itävalta – 27. kesäkuuta 2017 Brookline, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sosiologi ja luterilainen teologi, joka tunnetaan sosiaalisesta konstruktionismista muun muassa yhdessä Thomas Luckmannin kanssa kirjoittamassa teoksessaan Todellisuuden sosiaalinen rakentuminen: tiedonsosiologinen tutkielma (1966). Myöhemmin hän keskittyi erityisesti uskonnonsosiologiaan.
Elämä ja ura

Berger syntyi Itävallassa ja muutti Yhdysvaltoihin pian toisen maailmansodan jälkeen. Hän valmistui Wagner Collegesta vuonna 1949 ja jatkoi opintojaan New School for Social Researchissa New Yorkissa, väitellen tohtoriksi vuonna 1952.
Vuosina 1955–1956 Berger työskenteli Evangelische Akademiessa Bad Bollissa Saksassa. Vuosina 1956–1958 hän toimi apulaisprofessorina Pohjois-Carolinan yliopistossa, vuosina 1958–1963 puolestaan Hartfordin teologisessa seminaarissa. Myöhemmin hän toimi professorina New School for Social Researchissa, Rutgersin yliopistossa ja Bostonin yliopistossa.
Ajattelu

Bergerin ajattelussa yhteiskunnan ja yksilön välinen suhde on keskeisellä sijalla. Berger tunnetaan parhaiten näkemyksestään, jonka mukaan sosiaalinen todellisuus on yksi tietoisuuden muoto. Hänen mukaansa yhteiskunta on subjektiivinen todellisuus – yksilön ja yhteiskunnallisten rakenteiden välinen vuorovaikutus tuottaa yksilöllä olevat käsitykset todellisuudesta. Ihmisten muodostamista käsitteistä ja heidän tekemistään keksinnöistä tulee ajan myötä osa todellisuuttamme. Kieli on keskeisessä osassa yhteiskunnallisten rakenteiden muotoutumisessa.
Uskonnonsosiologiassa Bergerin ajattelu on vaikuttanut moniin nykyisiin uskonnonsosiologeihin, mukaan lukien Robert Hefner, Michael Plekhon, Nancy Ammerman ja Christopher Marsh. Berger katsoi, ettei uskonto maallistumisesta huolimatta ole vain läsnä yhteiskunnassa vaan voi edelleen hyvin ja sitä harjoitetaan jopa enemmän kuin joskus aiemmin. Hänen mukaansa yhteiskunnallinen moniarvoisuus ja globalisaatio johtavat perustavanlaatuisiin muutoksiin siinä, kuinka yksilöt kokevat uskon: itsestäänselvyyksinä pidetyt uskonsisällöt korvautuvat henkilökohtaisen uskonnollisen kokemuksen etsinnällä.
Teoksia

The Noise of Solemn Assemblies (1961)
Invitation to Sociology: A Humanistic Perspective (1963)
The Social Construction of Reality: A Treatise in the Sociology of Knowledge (1966) yhdessä Thomas Luckmannin kanssa (suom. Todellisuuden sosiaalinen rakentuminen: tiedonsosiologinen tutkielma, suomennos Vesa Raiskila. Helsinki: Gaudeamus 1994. ISBN 951-662-583-5)
The Sacred Canopy: Elements of a Sociological Theory of Religion (1967)
A Rumor of Angels: Modern Society and the Rediscovery of the Supernatural (1970)
The Homeless Mind: Modernization and Consciousness (1974) yhdessä Brigitte Bergerin ja Hansfried Kellnerin kanssa.
Many Globalizations: Cultural Diversity in the Contemporary World (1974) yhdessä Samuel P. Huntingtonin kanssa
Pyramids of Sacrifice: Political Ethics and Social Change (1974)
Other Side of God (1981)
The Capitalist Revolution: Fifty Propositions About Prosperity, Equality, and Liberty (1986)
The Capitalist Spirit: Toward a Religious Ethic of Wealth Creation (toim., 1990)
Redeeming Laughter: The Comic Dimension of Human Experience (1997)
The Desecularization of the World: Resurgent Religion and World Politics (toim., et al., 1999)
A Far Glory: The Quest for Faith in an Age of Credibility (1992)
Heretical Imperative: Contemporary Possibilities of Religious Affirmation
The Limits of Social Cohesion: Conflict and Mediation in Pluralist Societies: A Report of the Bertelsmann Foundation to the Club of Rome
Peter Berger and the Study of Religion (2001)
Questions of Faith: A Skeptical Affirmation of Christianity (2003)
Kirjallisuutta

Hunter, James D. & Ainley, Stephen C.: Making Sense of Modern Times: Peter L. Berger and the Vision of Interpretive Sociology
Wuthnow, Robert: Cultural Analysis: The Work of Peter L. Berger, Mary Douglas, Michel Foucault, and Jurgen Habermas
Aiheesta muualla

Peter L. Bergerin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive), Bostonin yliopisto (englanniksi)
Peter L. Berger Room (englanniksi)
Artikkeleita, Religion-Online: (englanniksi)
Protestantism and the Quest for Certainty (Arkistoitu – Internet Archive)
The Class Struggle in American Religion (Arkistoitu – Internet Archive)
Cakes for the Queen of Heaven: 2,500 Years of Religious Ecstasy (Arkistoitu – Internet Archive)
Protestantism and the Quest for Certainty (Arkistoitu – Internet Archive)
Epistemological Modesty: An Interview with Peter Berger (Arkistoitu – Internet Archive)
Reflections of an Ecclesiastical Expatriate (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Peter L. Berger
Käännös suomeksi
Kaarlo Bergbom

| Kaarlo Bergbom |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. lokakuuta 1843 Viipuri
Kuollut: 17. tammikuuta 1906 (62 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  näytelmäkirjailija, teatterijohtaja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kaarlo Juhana (Karl Johan) Bergbom (2. lokakuuta 1843 Viipuri – 17. tammikuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen teatterinjohtaja, suomenkielisen teatterin perustaja ja näytelmäkirjailija. Bergbom perusti Suomalaisen teatterin, jonka nimi muuttui myöhemmin Suomen Kansallisteatteriksi, sekä Suomalaisen oopperan, joka toimi vuoteen 1879.
Henkilötietoja

Kaarlo Bergbom oli sukua kirjailija Fredrika Runebergille, jonka äiti oli omaa sukuaan Bergbom. Bergbomin isä Johan Erik Bergbom oli lakitieteen tohtori ja senaattori ja äiti Fredrika Juliana Roschier. Nuori Bergbom opiskeli pianonsoittoa ja vieraili usein oopperaesityksissä ja konserteissa. Hän tuli ylioppilaaksi 1859, valmistui filosofian kandidaatiksi 19-vuotiaana 1863 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1868 aiheenaan Om det historiska dramat i Tyskland.
Taiteellinen toiminta

Bergbom, J. W. Calamnius, Jaakko Forsman ja Frithiof Perander perustivat 1865 Kirjallisen Kuukauslehden, jossa Bergbom julkaisi kirjallisuuskritiikkejä sekä novellit Julian (1867), Aarnihauta (1868) ja Sydämiä ihmistelmeessä (1869).
Helsingissä perustettiin 1869 Suomalainen Seura kehittämään suomenkielistä kulttuuria. Seura jakaantui draamalliseen, kirjalliseen ja soitannolliseen osastoon, ja Bergbomista tuli draamallisen osaston toinen johtaja. Vuosina 1869–1870 hän järjesti suomenkielisiä teatteri- ja oopperanäytäntöjä. Bergbom teki 1871 opintomatkoja Saksaan ja Pietariin. Eräältä matkalta lähettämässään kirjeessä hän kertoo nähneensä 40 oopperaa ja yhtä paljon puhenäytelmiä.
Suomalaisen teatterin perustamiskokous pidettiin Helsingissä, Nya Teaternin yläkerran ravintolassa 22. toukokuuta 1872. Kieliriitojen sävyttämä ilmapiiri Helsingissä sai Kaarlo Bergbomin tuomaan teatterinsa ”sisäänajettavaksi” rauhallisemmalle maaperälle. Suomalainen Teatteri aloitti toimintansa Porissa syksyllä 1872. Suomalainen Teatteri viipyi Porissa kaikkiaan seitsemän viikkoa, jona aikana se esitti Hotelli Otavan teatterisalissa koko repertuaarinsa. Bergbom toimi teatterin johtajana vuoteen 1905 saakka ja uhrasi sinä aikana kaikki voimansa teatterin hyväksi. Ohjelmiston valitseminen ja ohjaaminen olivat silloin kokonaan Bergbomin harteilla. Hän hankki ohjelmistoon tunnettua ulkomaista draamakirjallisuutta sekä toi näyttämölle sen ajan vähäisen suomenkielisen tuotannon. Bergbomilla oli apunaan sisarensa Emilie Bergbom (1834–1905), jonka huolena oli teatterin raha-asioiden hoitaminen ja puvuston hankkiminen.
Bergbom suunnitteli alusta asti Suomalaiseen teatteriin myös lauluosastoa. Ensimmäiseksi oopperaksi hän valitsi Gaetano Donizettin Lucia di Lammermoorin. Syksyllä 1873 julkistettiin tieto ensimmäisistä kiinnityksistä ja lauluosaston nimestä: Suomalainen ooppera. Bergbom ohjasi oopperaesityksiä ja johti taitavana pianistina harjoituksia. Suomalainen ooppera joutui lopettamaan toimintansa rahavaikeuksien takia 1879.
Bergbom kirjoitti itse suomen- ja ruotsinkielisiä näytelmiä ja novelleja, muun muassa näytelmät Pombal och jesuiterna (1863) ja Paola Moroni (1870). Neuvoillaan hän auttoi muun muassa Minna Canthia, Gustaf von Numersia ja Elvira Willmania.