stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hapranäkinparta

| Hapranäkinparta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Elinvoimainen
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Näkinpartaislevät Charophyta
Luokka::  Charophyceae
Lahko::  Charales
Heimo::  Characeae
Suku::  Näkinparrat Chara
Laji::  globularis
Kaksiosainen nimi
 Chara globularis  Thuill. 
Synonyymit
 Chara fragilis Desv. 
Katso myös
   Hapranäkinparta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hapranäkinparta (Chara globularis) on näkinpartojen sukuun kuuluva näkinpartaislevä.
Hapranäkinparta on tummanvihreä ja se kasvaa noin 10–50 senttimetrin pituiseksi. Sen sileä ja piikitön sekovarsi on suhteellisen hento. Sen sädekiehkuroissa on 6–9 ohutta ja teräväkärkistä haaraa.
Hapranäkinparta on triplostikkinen, eli päävartta peittäviä pitkiä kuorisoluja on kolme kertaa niin monta kuin kiehkuran haaroja. Se on yksikotinen ja yleensä yksivuotinen. Syvällä kasvaessaan se voi kuitenkin talvehtia.
Hapranäkinparta voidaan helpoiten sekoittaa sironäkinpartaan (Chara virgata), mukulanäkinparran muotoon (Chara aspera f. subinermis) tai suppunäkinpartaan (Chara connivens). Mukula- ja suppunäkinparta ovat kuitenkin kaksikotisia.
Hapranäkinparrasta on havaintoja ympäri maailmaa. Suomessa sitä kasvaa koko maassa. Se on yksi Suomen yleisimpiä näkinpartaislajeja.
Hapranäkinparta kasvaa makeassa vedessä ja murtovedessä, jonka suolapitoisuus on alle 0,7 %. Se kasvaa 1–5 metrin syvyydessä muta- ja liejupohjilla rehevissä järvissä ja lammissa sekä rannikolla.
Hapranäkinparta voidaan jakaa kolmeen muunnokseen:
Chara globularis var. globularis Thuille
Chara globularis var. hedwigii (C.Agardh ex Bruzelius) J.S.Zaneveld
Chara globularis var. leptosperma (R.Braun) R.D.Wood
Idol 2010

| Idol (Ruotsi) |
| --- | --- |
Maa:  Ruotsi
Esittäminen
Verkko:  TV4
Julkaisupäivä:  Syyskuu 2010
Ensimmäinen esitys:  7. syyskuuta 2010
Viimeinen esitys:  10. joulukuuta 2010
Jaksojen määrä:  27/52
Ruotsin Idolin seitsemäs tuotantokausi alkoi syyskuussa 2010 Tukholman koelauluista. Kilpailun finaaliin selvisi 11 finalistia, joista yksi voittaa koko kilpailun. Kisassa olivat mukana myös suomenruotsalainen Elin Blom ja Geir Rönning. Ohjelman viimeinen finaali järjestetään Tukholman Globen-areenalla joulukuussa 2010. Kilpailua seuraa viikoittain yli miljoona ihmistä.
Kilpailu alkoi koelauluista. Seuraava vaihe oli Slutaudition, jossa jokainen jatkoon päässyt esitti tietyn kappaleen bändin säestäessä. Slutauditionin jälkeen seuraava vaihe oli Kval-viikot. Kval-viikoilla jokainen esiintyjä esitti kappaleen yleisön edessä. Kisan viimeinen vaihe on Veckofinal. Veckofinaaleja on kymmenen, joista aina yksi kilpailija tippuu kerrallaan. Kilpailun voitti 10. joulukuuta Tukholman Globen-areenalla Jay Smith. Toiseksi kilpailussa sijoittui Minnah Karlsson.
Tuomarit

Andreas Carlsson
Laila Bagge Wahlgren
Andres Bagge
Finalistit

Sassa Bodenjsö – putosi 8. lokakuuta
Alice Hagenbrant – keskeytti kilpailun 21. lokakuuta, aikaisemmin pudonnut Minnah Karlsson pääsi hänen tilalleen.
Linda Varg – putosi 22. lokakuuta
Daniel Norberg - putosi 29. lokakuuta
Geir Rönning - putosi 5. marraskuuta
Elin Blom - putosi 12. marraskuuta
Andreas Weise - putosi 19. marraskuuta
Linnea Henriksson - putosi 26. marraskuuta
Olle Hedberg - putosi 3. joulukuuta
Minnah Karlsson (putosi jatkosta 15. lokakuuta), pääsi takaisin Alice Hagenbrantin keskeytettyä kilpailun.
(aikaisemmin Minna Karlsson). Hänen äitinsä on juuriltaan suomalainen. - putosi 10. joulukuuta
Jay Smith - voittaja
Juontajat

Peter Jihde
Koelaulut

Koelaulut järjestettiin kesällä 2010 Tukholmassa, Malmössä, Göteborgissa, Karlstadissa ja Luulajassa. Koelaulajia oli yhteensä noin 12 000, joka on idolin koelauluennätys.
Koelaulut > Koelaulupaikat

| Esityspäivä (Live) | Paikka | Esityspäivä (TV) | Jatkoonpääsijöitä |
| --- | --- | --- | --- |
| 10.-11. huhtikuuta | Göteborg | 9. syyskuuta | 23 |
| 18. huhtikuuta | Karlstad | 10. syyskuuta | 19 |
| 24. huhtikuuta | Malmö | 15-16. syyskuuta | 33 |
| 2. toukokuuta | Luulaja | 14. syyskuuta | 12 |
| 8-9. toukokuuta | Tukholma | 7-8. syyskuuta | 30 |
| toukokuu 2010 | Sista chansen | 16. syyskuuta | 10 |
Ghostemane

| GHOSTEMANE |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Eric Whitney
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1991 (ikä 33) Lake Worth, Florida, Yhdysvallat
Muusikko
Taiteilijanimi:  "Ghostemane" 
Tyylilajit:  hip hop, trap metal, noise, black metal, hardcore punk, industrial metal
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ghostemane (oik. Eric Whitney, s. 15. huhtikuuta 1991) on yhdysvaltalainen hip-hop -artisti Lake Worthista, Yhdysvalloista.
Whitney oli alun perin kitaristi hardcore- ja  doom metal -bändeille uransa alkuaikoina. Whitney aloitti rap-uransa muutettuaan Los Angelesiin, Kaliforniaan.
Ajan myötä hän on saanut paljon myönteistä huomiota underground hip hop -piireissä.
Varhainen elämä

Eric Whitney syntyi 15. huhtikuuta Lake Worth, Floridassa vanhemmille, jotka olivat alun perin kotoisin New Yorkista. Whitney kasvoi West Palm Beachissä, Floridassa. Teininä hän oli mukana useissa eri bändeissä joissa hän soitti kitaraa. Hän myös harrasti amerikkalaista jalkapalloa opiskellessaan high-schoolissa, mihin hänen isänsä oli käytännössä hänet pakottanut osallistumaan. Whitneyn isä kuoli Whitneyn ollessa 17-vuotias.
Whitney alkoi osoittamaan kiinnostusta rap-musiikkia kohtaan, kun hän oli kitaristina "Nemesis"-nimisessä hardcore-bändissä, missä hänen bändikaverinsa esitteli hänelle Memphis rapin.
Ura

Whitney muutti vuonna 2015 Los Angelesiin, sillä hänen musiikkinsa ei menestynyt niin hyvin Etelä-Floridassa. Näihin aikoihin hän myös irtisanoutui työstään. Whitneyn tavattua JGRXXN, Whitney liittyi JGRXXN collectiiviin, Schemaposseen. Ryhmään kuului myös muita tunnettuja underground-artisteja kuten Lil Peep sekä Craig Xen.
Huhtikuussa 2016 Schemaposse hajosi, jättäen Whitneyn ilman ryhmää. Whitney alkoi jonkun ajan kuluttua ystävystyä suositun underground-ryhmän, $uicideboy$:in sekä toisen floridalaisen räppärin, Pouyan kanssa.
Pouya julkaisi musiikkivideon "1000 Rounds" Ghostemanen kanssa huhtikuussa 2017. Videosta tuli nopeasti viraali hitti, jolla on  heinäkuun 2018 puoleen väliin mennessä yli 10 miljoonaa näyttökertaa YouTubessa.
Tyyli

Ghostemane ammentaa musiikkiinsa paljon teemoja, sekä erityispiirteitä black metallista sekä raskaasta musiikista. Whitney on itse kertonut, että black metal -yhtye Bathoryllä on ollut hyvin suuri vaikutus hänen musiikkiinsa. Kun taas puhutaan rap-musiikin vaikutuksista, on Whitney sanonut ihailevansa ryhmien kuten Three 6 Mafian tuotantoa.
Sanoituksissaan Whitney käsittelee usein masennusta, nihilismiä, okkultismiä sekä kuolemaa. Whitney on lisäksi maininnut vaikuttajiksiin muun muassa John Deen ja Aleister Crowleyn, ja hän on viitannut monissa kappaleissaan heidän filosofiaan, maailmankatsomukseen ja tekoihin.
Ghostemanen EP-levy Fear Network sisältää raskaampaa metallimusiikkia black metalin, hardcore punkin ja thrash metalin vaikutteilla.
Diskografia > Albumit

Blunts N’ Brass Monkey (2014)
TABOO (2014)
OOGABOOGA (2015)
For the Aspiring Occultist (2015)
Astral Kreepin (2015)
RITUALS (2016)
BLACKMAGE (2016)
PLAGUES (2016)
HEXADA (2017)
N/O/I/S/E (2018)
ANTI-ICON (2020)
Diskografia > EP:t

GHOSTE TALES (2014)
DOGMA (2015)
KREEP (2015)
DÆMON (2016)
DÆMON II (2016)
DÆMON III (2017)
DAHLIA I (vierailijana Getter) (2018)
Fear Network (2019)
Opium (2019)
HUMAN ERROR (2019)
Heikki Sysimetsä

Rakennushallituksen kollegion kokous vuonna 1961. Vasemmalta Paavo Tähtinen, Heikki Sysimetsä, Jussi Lappi-Seppälä, Beato Kelopuu ja Heimo Kautonen.
Heikki Sysimetsä (17. joulukuuta 1910 Pori – 12. joulukuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän oli rakennushallituksen suunnitteluosaston johtaja 1954–1972 ja pääjohtaja 1972–1975.
Sysimetsä valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1940. Hänellä oli oma arkkitehtitoimisto vuodesta 1949. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1981.
Heikki Sysimetsän veli oli mainosgraafikko Ilmari Sysimetsä ja veljenpoika on Ilkka Sysimetsä eli laulaja Frederik.
HMS Southdown

| HMS Southdown |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J. Samuel White and Company, Cowes
Kölinlasku:  22. elokuuta 1939
Laskettu vesille:  5. heinäkuuta 1940
Palveluskäyttöön:  8. marraskuuta 1940
Poistui palveluskäytöstä:  22. toukokuuta 1946
Loppuvaihe:  romutettu 1. marraskuuta 1956
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 050 t (standardi) 1 360 t (max)
Pituus:  85 m
Leveys:  8,8 m
Syväys:  3,27 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  27,5 solmua
Miehistöä:  146
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4" Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX -asennuksina 4 × QF 2 naulan Mk VIII neliputkisena Mk VII a-sennuksena 2 × Oerlikon 20 mm yksiputkisina P Mk III -asennuksina 2 × syvyyspomminheitintä, yksi kisko, joihin 40 syvyyspommia
HMS Southdown (viirinumero L25) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin I saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 11. huhtikuuta 1939 vuoden 1939 laivasto-ohjelmassa J. Samuel White and Companyltä Cowesista, missä köli laskettiin 22. elokuuta työnumerolla J6602. Alus laskettiin vesille 5. heinäkuuta 1940 ja valmistui 8. marraskuuta.
Palvelus

Valmistajan koeajojen ja palvelukseen oton jälkeen alus määrättiin 16. hävittäjälaivueeseen. Laivasto aloitti 8. marraskuuta vastaanottotestit sekä merikokeet uudella Fiore-tyyppisellä tyypin 285 merivalvontatutkalla. Alus siirrettiin testien loppuun saattamiseksi ja varustamiseksi Scapa Flowhun, missä miehistö aloitti 17. marraskuuta koulutuksen Kotilaivastossa. Joulukuussa alus liittyi Sheernessissä laivueeseensa suojaamaan Englannin kanaalin ja Pohjanmeren saattueita. Se vaurioitui 4. toukokuuta 1941 taistelussa Saksan laivaston E-veneitä vastaan. Alus oli 6. toukokuuta telakalla korjattavana ennen paluutaan laivueeseensa.
Alus vaurioitui 17. syyskuuta törmätessään korvetti HMS Shearwaterin kanssa Sherighamin edustalla. Se oli korjattavana telakalla ennen paluutaan saattuepalvelukseen. Alus taisteli 4. maaliskuuta 1941 Lowestoftin edustalla HMS Windsorin ja HMS Sheldraken kanssa E-veneitä vastaan. Alus oli 22. helmikuuta 1944 HMS Garthin kanssa saattuetta suojatessaan  taistelussa Smith's Knollin edustalla E-veneitä vastaan. Taistelun aikana kaksi hyökkääjistä törmäsi toisiinsa. Alus vaurioitui lievästi 5. huhtikuuta törmätessään laituriin Parkestonessa. Se suojasi 13. huhtikuuta saattuetta E-veneitä vastaan vaurioituen lievästi.
Alus oli telakalla 15. huhtikuuta, mistä se palasi palvelukseen 21. huhtikuuta. Alus määrättiin toukokuussa Normandian maihinnousun 102. saattajaryhmään suojaamaan saattueita Noresta sillanpäähän. Kesäkuun alussa se liittyi HMS Mackayn, HMS Potentillan ja HMS Vervainin muodostamaan ryhmäänsä. Se lähti 7. kesäkuuta Thamesin suistosta suojaten 25 moottorialuksen ja neljän muun rahtilaivan muodostamaa saattuetta ETM2 Solentiin, mistä alus suojasi seuraavana päivänä saattueen itäisen maihinnousualueen sillanpäähän. Tästä eteenpäin 24. kesäkuuta saakka alus suojasi ryhmän mukana saattueita päivittäin Noresta sillanpäähän.
Operaatiosta vapauduttuaan alus palasi kesäkuun lopulla laivueeseensa suojaamaan saattueita, kunnes se määrättiin 14. toukokuuta 1945 HMS Brocklesbyn kanssa suojaamaan Cuxhavenin takaisin valtausta. Operaatiosta vapauduttuaan alus tuki Noren alaisuudessa luoteisen Euroopan sotatoimia.
Syyskuussa alus muutettiin Rosythissa ilmavoimien aseistamattomaksi maalilaivaksi. Se poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1946 ja siirrettiin Portsmouthin reserviin toukokuussa. Alus sijoitettiin 1955 poistolistalle ja myytiin BISCOlle romutetettavaksi. Alus saapui 1. joulukuuta 1956 hinattuna romutettavaksi T. W. Wardille.
Guldhjälmen

Guldhjälmen (suom. kultakypärä) on Ruotsin jääkiekkoilun merkittävimpiin luettu palkinto, jonka saajan valitsevat vuosittain pääsarja Elitserienin pelaajat keskuudestaan.
Palkinnon lahjoittavat Hockey-lehti ja Jofa, ja sitä on jaettu kaudesta 1985–1986 lähtien esikuvanaan NHL:n Lester B. Pearson Award -palkinto.
Voittajat

1986 - Kari Eloranta, HV71
1987 - Peter Lindmark, Färjestads BK
1988 - Anders Eldebrink, Södertälje SK
1989 - Anders Eldebrink, Södertälje SK
1990 - Bengt-Åke Gustafsson, Färjestads BK
1991 - Håkan Loob, Färjestads BK
1992 - Håkan Loob, Färjestads BK
1993 - Peter Forsberg, MODO Hockey
1994 - Peter Forsberg, MODO Hockey
1995 - Per-Erik Eklund, Leksands IF
1996 - Esa Keskinen, HV71
1997 - Jarmo Myllys, Luleå HF
1998 - Tommy Söderström, Djurgårdens IF
1999 - Jan Larsson, Brynäs IF
2000 - Rikard Franzén, AIK
2001 - Kristian Huselius, Västra Frölunda HC
2002 - Ulf Söderström, Färjestads BK
2003 - Niklas Andersson, Västra Frölunda HC
2004 - Magnus Kahnberg, Västra Frölunda HC
2005 - Henrik Lundqvist, Frölunda HC
2006 - Andreas Karlsson, HV71
2007 - Fredrik Bremberg, Djurgårdens IF
2008 - Tony Mårtensson, Linköpings HC
2009 - Johan Davidsson, HV71
2010 -  Mats Zuccarello Aasen, MODO Hockey
2011 - Magnus Johansson, Linköpings HC
2012 – Jakob Silfverberg, Brynäs IF
2013 – Bud Holloway, Skellefteå AIK
HMS Victorious (S29)

| HMS Victorious |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Shipbuilding and Engineering, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  3. joulukuuta 1987
Laskettu vesille:  29. syyskuuta 1993
Palveluskäyttöön:  7. tammikuuta 1995
Tekniset tiedot
Uppouma:  16 200 t (sukelluksissa)
Pituus:  149,9 m
Leveys:  12,8 m
Syväys:  12 m
Koneteho:  27 500 shp
Nopeus:  25 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  14 upseeria ja 121 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  4 x 21" torpedoputkea 16 x Trident D5 SLBM
HMS Victorious (viirinumero S29) on Britannian kuninkaallisen laivaston Vanguard-luokan ydinsukellusvene. Alus on sijoitettu Clyden laivastotukikohtaan.
Valmistus

Alus tilattiin 30. toukokuuta 1986 Vickers Shipbuilding and Engineeringiltä Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 3. joulukuuta 1987. Se laskettiin vesille 29. syyskuuta 1993 ja otettiin palvelukseen 7. tammikuuta 1995.
Palvelus

Kesäkuussa 2004 alus siirrettiin Devonportin telakalle kahdeksi vuodeksi huoltoon. Alus palautettiin palvelukseen 2006 aloittaen koeajot.
HEO

| Helsingin Evankelinen Opisto |
| --- | --- |

 Koulu sijaitsee Pyhän Sydämen kappelin kanssa samassa rakennuksessa Kirstinkadulla.
Sijainti:  Kallio, Helsinki
Koordinaatit:  60.185682°N, 24.947096°E
Tyyppi:  kristillinen kansanopisto
Perustettu:  1949
Omistaja:  Helsingin evankelisen opiston säätiö
Sitoutuneisuus:  Evankelinen herätysliike
Rehtori:  Teijo Mathlin
Aiheesta muualla
Sivusto
Helsingin Evankelinen Opisto eli HEO on kansanopisto Helsingin Kalliossa. Se tarjoaa media- ja kulttuurialan opintoja sekä yliopiston perusopintoja mm. historiassa, kasvatustieteissä, kauppatieteissä, liikuntatieteissä, lääketieteessä, oikeustieteessä, psykologiassa, terveystieteissä ja valtiotieteissä. HEO:ssa on vuosittain yli 700 opiskelijaa ja se on Suomen suurin kansanopisto.
HEO aloitti toimintansa Helsingin Kalliossa vuonna 1949. Se toimii opetusministeriön toimiluvalla ja saa toimintaansa valtionosuutta. Opiston ylläpitäjä on Helsingin evankelisen opiston säätiö. HEOn yhteydessä toimii oma ravintola Kirstin Keidas, joka on myös lounas- ja tilausravintola.
HEO Kulttuuri

HEO Kulttuuri tarjoaa taideopetusta kirjoittamisen, kuvallisen ilmaisun, musiikin ja teatterin aloilla. Opiskelu painottaa käytännön tekemistä ja keskittyy ilmaisutaitoon ja esiintymiseen, elokuva- ja TV-ilmaisuun, käsikirjoittamiseen, musiikkiin ja lauluntekoon ja teatteriohjaamiseen.
HEO Media

HEO Media on erikoistunut viestintään. Sen opetusmetodina on tarkoin ohjattu käytännön tekeminen, jossa tutustutaan toimittajuuteen käytännön harjoitusten kautta. Opiston medialinjoihin kuuluu muun muassa graafinen suunnittelu, urheilutoimittaja, pelisuunnittelu sekä radio- ja TV-journalismi.
HEO Yliopistoon

HEO Yliopistoon on lukuvuoden mittainen valmennuskurssi korkeakouluopintoihin. HEOssa voi suorittaa avoimen yliopiston opintoja ja parantaa valmiuksia pyrittäessä yliopistojen tiedekuntiin tai ammattikorkeakouluun. Perusopinnot voi hyväksilukea myöhemmin osaksi korkeakoulututkintoa. Yliopistokurssien lisäksi HEOssa on kursseja, joissa teoria ja käytäntö yhdistyvät vierailuilla ja työharjoittelussa.
Aiheesta muualla

HEO:n kotisivut
HMS Victorious (1785)

| HMS Victorious |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Perry, Blackwall
Kölinlasku:  marraskuu 1782
Laskettu vesille:  27. huhtikuuta 1785
Palveluskäyttöön:  joulukuu 1793
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1803
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 682 59/94 bm
Pituus:  51,97 m (tykkikansi) 42,62 m (köli)
Leveys:  14,5 m
Syväys:  6,08 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Victorious oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1785 vesillelaskettu Culloden-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 28. joulukuuta 1781 Perry and Companyltä Blackwallista, missä köli laskettiin marraskuussa 1782. Alus laskettiin vesille 27. huhtikuuta 1785 ja valmistui heinäkuuhun 1785 mennessä Woolwichissa. Aluksen valmistuskustannukset olivat 32 105 puntaa 4 shillinkiä ja 5 dimeä ja lisäksi varustamiskustannukset 8 824 puntaa.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen joulukuussa 1793 päällikkönään Sir John Orde ja se poistettiin palveluksesta kesäkuussa 1794. Alus palautettiin palvelukseen heinäkuussa päällikkönään John Brown. Alus lähti huhtikuussa 1794 Länsi-Intiaan päällikkönään William Clark Elphinstonen laivasto-osaston mukana. Alus taisteli HMS Arrogantin kanssa Serceyn johtamaa osastoa vastaan Sumatran rannikolla 9. syyskuuta 1795. Alus lähti kotimatkalle 1802 tai 1803.
Alus ajoi karille Tejojoella ja se romutettiin elokuussa 1803 Lissabonissa.
HMS Southern Prince

| HMS Southern Prince |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Lithgow's, Port Glasgow
Laskettu vesille:  12. maaliskuuta 1929
Palveluskäyttöön:  15. kesäkuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  11 447 t
Pituus:  151,18 m
Koneteho:  7 680 bhp
Nopeus:  17 solmua
Aseistus
Aseistus:  2 x QF 4" Mk V -tykkiä 2 x QF 2 naulan -ilmatorjuntatykkiä 7 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 4 x .50" ilmatorjuntakonekivääriä 560 x miinaa
HMS Southern Prince (viirinumero M47) oli vuonna 1929 vesillelaskettu laiva, jonka Amiraliteetti lunasti 19. joulukuuta 1939 apumiinalaivaksi.
Valmistus

Liverpoolilainen Furness, Withy & Co tilasi aluksen Lithgow'lta Port Glasgow'sta Skotlannista aluksen, joka oli tarkoitettu Prince Linelle New Yorkin ja Argentiinan reiteille. Alus laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1929 ja  valmistui elokuussa nimellä Southern Prince. Amiraliteetti lunasti 19. joulukuuta 1939 aluksen. Se otettiin palvelukseen 15. kesäkuuta 1940 apumiinalaivana nimellä HMS Southern Prince.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kyleen 1. miinalaivueeseen, jonka mukana se osallistui aluksi pohjoisen miinasulun rakentamiseen.
Alus oli laskenut miinakentän SN-70A pohjoiseen sulkuun ja  paluumatkalla 26. elokuuta 1941 siihen osui Saksan laivaston sukellusveneen U-652 laukaisema torpedo. HMS Lightning ja HMS Lamerton saapuivat Scapa Flow'sta avustamaan vaurioituneen aluksen Minchesiin. Alus siirrettiin Belfastiin telakalle.
Normandian maihinnousussa (operaatio Neptune) alus oli kontra-amiraali Rivett-Carnetin esikuntalaivana. Se lähti 7. kesäkuuta 1944 Solentista saattueessa EWP-1 ja ankkuroitui Juno Beachin edustalle seuraavana päivänä. Lokakuusta 1944 alkaen alus oli majoitusaluksena ja sodan lopun koululaivana Tyynellä valtamerellä.
Alus palautettiin 1945 omistajilleen, jotka myivät 1. huhtikuuta 1947 aluksen Italiaan Genovaan G. Costa fu Andrealle, joka nimesi aluksen Anna C.:ksi. Alus sijoitettiin Italian ja Etelä-Amerikan reiteille maaliskuussa 1948. Aluksen moottorit vaihdettiin ja majoitustilat uusittiin 1951-1952. Aluksella oli tulipalo 1971, minkä jälkeen se myytiin romutettavaksi. Alus romutettiin La Speziassa.
Palvelus > Päälliköt

Aluksen päälliköinä olivat:
William Howard Dennis Friedberger 15. huhtikuuta 1940 - 12. helmikuuta 1941
John Stuart Crawford 12. helmikuuta 1941 - 15. tammikuuta 1942
Rudolph Henry Fane de Salis 15. tammikuuta 1942 - 1943
A. A. Ferguson 1943 - 5. marraskuuta 1944
Henry Freston Nash 5. marraskuuta 1944 - 1945
Haurukylä

Haurukylä on pieni maaseutukylä Tyrnävän kunnassa, entisen Temmeksen kunnan alueella. Se on rakentunut Temmesjoen varteen Ala-Temmeksen kylän ja Meijerinkylän välille. Kylä sijaitsi ennen keskeisesti nelostien varressa, mutta jäi siitä sivuun 1950-luvun alun ja puolivälin aikana suoritettujen valtatien linjausmuutosten jälkeen.
Haurukylässä, Temmesjoen rannassa sijaitsee Mikkolan mylly ja saha. Kylällä on ollut oma peruskoulu, joka rakennettiin vuonna 1958.
HYY Ravintolat

| HYY Ravintolat Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Lakkautettu:  2016
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  ravintolat
Liikevaihto:   13,9 milj. euroa (2016)
Tilikauden tulos:   480 000 euroa (2016)
Henkilöstö:   158 (2016)
Kotisivu:  unicafe.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
HYY Ravintolat Oy (16. huhtikuuta 2012 saakka Oy UniCafe Ab) on osa Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan omistamaa Ylva-konsernia. HYY Ravintolat toimii opiskelija- ja henkilöstöravintoloitsijana pääkaupunkiseudulla. 31. joulukuuta 2016 yritys sulautettiin osaksi Ylva Palvelut Oy:tä.
Historia

Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan oma ravintolatoiminta alkoi vuonna 1953 Domus Academicalta. Ylioppilaskunnan oman ravintolan tarve oli selkeä ja yksinkertainen: jäsenistölle tuli tarjota hinnaltaan edullisia ja laadultaan hyviä lounaita. Tarpeeseen vastattiin aloittamalla oma ravintolatoiminta. [lähde? ]
Ravintolat > UniCafe-opiskelijaravintolat

Helsingin yliopiston kampukset
Biokeskus, Viikinkaari 9
Chemicum, A.I. Virtasenaukio 1
Exactum, Gustaf Hällströmin katu 2b
Korona, Viikinkaari 11
Meilahti, Haartmaninkatu 3
Metsätalo, Fabianinkatu 39
Olivia, Siltavuorenpenger 20 R
Physicum, Gustaf Hällströmin katu 2
Porthania, Yliopistonkatu 3
Cafe Portaali, Vuorikatu 3
Päärakennus ja Päärakennus Opettaja
Soc&kom, Topeliuksenkatu 16
Topelias, Unioninkatu 38
Viikuna, Agnes Sjöbergin katu 2
Ylioppilasaukio, Mannerheimintie 3 B
Gaudeamus Kirja & Kahvi, Vuorikatu 7
Ravintola Serpens, Töölönkatu 37 A
Viola, Kaisaniemenranta 2
sekä henkilöstöravintolat (avoinna ainoastaan sopimusasiakkaille)
Ravintola Paviljonki Kaartin korttelissa palvelee pääesikunnan ja puolustusministeriön henkilökuntaa
Cafespa Eteläesplanadilla toimii liikenne- ja viestintäministeriön henkilöstöravintolana
Aiheesta muualla

Kotisivut
Hard NRG

| Hard NRG |
| --- | --- |
Alkuperä:  tekno, house, trance, hard house, Hi-NRG, synthpop, new wave, italo disco
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Kehittymisen ajankohta:  1990-luvun loppu
Tyypillisiä soittimia:  syntetisaattori, rumpukone, sampleri, MIDI, miksauslaite
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  Nu-NRG
Hard NRG on elektronisen tanssimusiikin tyylilaji. Hard NRG on myös hard dancen alalaji. Hard NRG muistuttaa eniten hard housea. Kuten muutkin hard dancen alalaijit, myös hard NRG on tasatahtista. Hard NRGssä on hardcoren verrattuna enemmän mm. sähköistä säröä, joka muistuttanee hieman säröisten äänten takia myös freeformia. Nopeus on suunnilleen 160-180 bpm. Suomen tunnetuin hard NRG -DJ on kansainvälisestikin tunnettu DJ Proteus.
Haus

Haus tai HAUS voi tarkoittaa seuraavia:
HAUS kehittämiskeskus Oy, suomalainen valtionyhtiö
Haus, entinen kunta Norjan Hordalandin läänissä
Anton Haus (1851–1917), Itävalta-Unkarin laivaston suuramiraali
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Haus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.