stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Enrique Eguía Seguí

Enrique Eguía Seguí (etualalla) vuonna 2015.
Enrique Eguía Seguí (s. 9. joulukuuta 1962 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 3. joulukuuta 1988 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Cissin titulaaripiispaksi 4. syyskuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Mario Bergoglio, jota avustivat Óscar Vicente Ojea Quintana ja Carlos María Franzini.
Ezgjan Alioski

Ezgjan Alioski vuonna 2014.
Ezgjan Alioski (s. 12. helmikuuta 1992 Prilep) on pohjoismakedonialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa seuratasolla Englannin Valioliigassa pelaavaa Leeds Unitedia. Aiemmin hän on pelannut Sveitsissä kesään 2017 saakka ja edustanut Young Boysin nuorisojoukkueita, Schaffhausenia sekä Luganoa. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut Sveitsin Superliigassa 50 ottelua, joissa hän on tehnyt 19 maalia, Englannin Valioliigassa 36 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja toisella sarjatasolla yhteensä yli 200 ottelua.
Alioski pelasi Pohjois-Makedonian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen kerran Pohjois-Makedonian A-maajoukkueessa lokakuussa 2013 MM-karsintaottelussa Walesia vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän teki maalin toisessa alkulohko-ottelussa Ukrainaa vastaan. Hän on kesäkuun 20. päivään 2021 mennessä pelannut 45 maaottelua, joista 44 ottelua avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.
FC Linz

Seuran logo
FC Linz on entinen jalkapalloseura Linzin kaupungista. Seura lakkautettiin vuonna 1997, kun se fuusioitui LASK Linzin kanssa. Linz voitto nimellä VÖEST Linz Itävallan mestaruuden kaudella 1973–74.
Elisabeth Tarras-Wahlberg

Elisabeth Tarras-Wahlberg
Astrid Birgitta Elisabeth Tarras-Wahlberg (o.s. von Engelhardt, s. 15. syyskuuta 1950 Kristianstad, Ruotsi) on ruotsalainen hovimarsalkka. Hän toimi Ruotsin hovin tiedotuspäällikkönä vuosina 1995–2004.
Vuosina 1973–76 Tarras-Wahlberg toimi Svenska institutetin tiedotus- ja lehdistösihteerinä sekä Aktuellt om Sverigen toimittajana. Vuonna 1976 hän aloitti kuninkaankanslian lehdistöassistenttina. Vuodesta 1979 vuoteen 1987 hän toimi lehdistösihteerinä hovimarsalkan virastossa. Vuonna 1988 Tarras-Wahlberg aloitti hovin lehdistöpäällikkönä ja toimi virassa vuoteen 1995 saakka, jolloin hänestä tuli hovin tiedotuspäällikkö. Nykyisin hän toimii hovimarsalkkana. Hän on työskennellyt myös TV4:n kuninkallisiin liittyvien asioiden raportoijana ja Qatarin emiirin neuvonantajana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elisabeth Tarras-Wahlberg: Det finns hemligheter jag aldrig berättar Hemmets journal 3.2.2016. (ruotsiksi)
Ernst Rudorff
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
AllMusic: Ernst Rudorff
Ezequiel Schelotto

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Matías Ezequiel Schelotto
Syntymäaika: 23. toukokuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Buenos Aires, Argentiina
Pelipaikka: oikea laitalinkki
Pituus: 187 cm 
Seura
Seura: Racing Club
Junioriseurat
1995–2003: Vélez Sarsfield
2003–2008: Banfield
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2010 | Cesena | 46 | (7) |
| 2010–2013 | Atalanta | 53 | (2) |
| 2010–2011 | → Cesena (laina) | 17 | (0) |
| 2011 | → Catania (laina) | 14 | (1) |
| 2013–2015 | Internazionale | 12 | (1) |
| 2013–2014 | → Sassuolo (laina) | 11 | (1) |
| 2014 | → Parma (laina) | 16 | (4) |
| 2014–2015 | → Chievo (laina) | 29 | (0) |
| 2015–2017 | Sporting CP | 37 | (0) |
| 2017–2020 | Brighton & Hove Albion | 28 | (0) |
| 2019 | → Chievo (laina) | 4 | (0) |
| 2021– | Racing Club | 3 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 270 | (16) |
Maajoukkue
| 2009–2010 | Italia U21 | 7 | (0) |
| 2012 | Italia | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. maaliskuuta 2021.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. maaliskuuta 2021.
Matías Ezequiel Schelotto (s. 23. toukokuuta 1989 Buenos Aires, Argentiina) on italialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on oikea laitalinkki. Hän edustaa argentiinalaisseura Racing Clubia. Hän on pelannut pitkään Italiassa sekä myös Portugalissa ja Englannissa. Italian pääsarjassa Serie A:ssa hän on pelannut seitsemässä eri joukkueessa yhteensä 155 ottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. Portugalin liigassa hän on pelannut 37 ottelua Sportingin joukkueessa ja Englannin Valioliigassa 28 ottelua Brighton & Hove Albionin joukkueessa.
Ernesti Rainesalo

Ernesti Rikard Rainesalo (vuoteen 1906 Ernst Richard Rothström; 8. huhtikuuta 1864 Eurajoki – 16. elokuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen asianajaja, joka toimi senaattorina toisen sortokauden aikaisessa niin sanotussa amiraalisenaatissa. Hän kuului vanhasuomalaiseen puolueeseen, mutta ei ollut virallisesti senaatissa sen edustajana.
Rainesalo syntyi kirkkoherra Karl Fredrik Rothströmin ja hänen vaimonsa Augusta Sofia Rancken'in poikana. Hän opiskeli lakia ja toimi valmistuttuaan Suomen suuriruhtinaskunnan senaatin palveluksessa. Rainesalo valmistui ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1884. Sen jälkeen hän toimi vänrikkinä Suomen sotaväen palveluksessa, Uudenkaupungin reservikomppaniassa, Uudenmaan tarkk'ampujapataljoonassa ja Kärsämäen reservikomppaniassa aina vuoteen 1889.
Rainesalo suoritti kameraalitutkinnon ja ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1890 ja sai varatuomarin arvon 1894. Urallaan Suomen suuriruhtinaskunnassa Rainesalo palveli Turun ja Porin lääninhallituksessa läänin-apukamreerina vuodesta 1897, lääninnotaarina vuodesta 1900 sekä varalääninsihteerinä vuodesta 1902 ja senaatin talousosastossa siviilitoimituskunnan esittelijäsihteerinä vuodesta 1903. Vuonna 1905 hän toimi hetken Oulun läänin vt. kuvernöörinä. Rainesalo nimitettiin senaattoriksi 14. helmikuuta 1910, jossa hän toimi siviilitoimituskunnan päällikkönä 1912–1913 Markovin senaatissa ja sen jälkeen kamaritoimituskunnan päällikkönä 1913–1917 Borovitinovin senaatissa aina maaliskuun vallankumoukseen 1917. Tunnustuksena palveluksistaan keisarikunnalle ja keisarille Rainesalo sai 1916 todellisen valtioneuvoksen arvon.
Suomen itsenäistyttyä Rainesalo toimi asianajajana Helsingissä. Koska amiraalisenaattia pidettiin itsenäisessä Suomessa laittomana, ei sen jäseninä toimineille suomalaisille suostuttu näiden anomuksista huolimatta maksamaan valtion eläkettä. Rainesalo kuoli 65-vuotiaana elokuussa 1929 Helsingin kirurgisessa sairaalassa.
Rainesalon puoliso oli Elna Herlin, yli-insinööri ja geodeetti Aarne Rainesalo oli heidän poikansa.
Kirjallisuutta

Håkon Holmberg: (Keisarillisen) Suomen senaatin talousosaston puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1909–1918 - elämäkerrallinen luettelo, Helsinki, 1964.
Elisabeth Söderström

Lola, Cavalleria rusticana. Ruotsin kuninkaallinen ooppera, 1954.
Anna Elisabeth Söderström (oik. Olow; 7. toukokuuta 1927 Tukholma – 20. marraskuuta 2009 Tukholma) oli ruotsalainen sopraanolaulaja.
Söderström syntyi Tukholmassa. Hän debytoi vuonna 1947 Drottningholmin linnateatterissa Wolfgang Amadeus Mozartin oopperan Bastien und Bastiennen roolissa. Hänellä oli lisäksi kiinnityksiä Ruotsin kuninkaalliseen oopperaan sekä vuosina 1959–1964 ja 1983–1987 New Yorkin Metropolitan-oopperaan.
Söderström vetäytyi lavalta Pjotr Tšaikovskin Patarouvan esityksen jälkeen vuonna 1999 Metropolitan-oopperassa. Hän johti vuosina 1993–1996 Drottningholmin linnateatteria. Hän oli vuodesta 1950 kuolemaansa saakka naimisissa Sverker Olowin kanssa ja asui Lidingössä.
Aiheesta muualla

Elisabeth Söderströmin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kazuya Mishima

| Kazuya Mishima |
| --- | --- |
Luoja(t):  Namco
Näyttelijä(t):  Masanori Shinohara (ääni)
Ensi- esiintyminen:  Tekken 1
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kazuya Mishima
Status:  Aktiivinen
Sukupuoli:  Mies
Ikä:  26 (T1)  28 (T2)  49 (T4 ja T5)  50 (T6, SFXT ja TTT2)
Kotipaikka:   Japani
Suhteet
Muut sukulaiset:  Heihachi Mishima, isä  Jinpachi Mishima, isoisä  Jin Kazama, poika  Jun Kazama, puoliso
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kazuya Mishima on fiktiivinen hahmo Tekken-videopeleissä. Hän on Heihachi Mishiman lapsi ja Jinpachi Mishiman lapsenlapsi. Kazuya on Jin Kazaman isä ja hänellä on adoptioveli Lee Chaolan, joka on hänen haastajansa useissa Tekken-peleissä.
Tarina

Kazuya Mishima on Heihachi Mishiman ja Kazumi Mishiman poika. Kazuya on perinyt äidiltään Kazumilta yli-inhimilliset voimat, eli niin sanotun devil-geenin. Heihachi Mishima joutui raa´an hyökkäyksen kohteeksi, kun devil-geeni otti hänen vaimostaan Kazumista vallan. Heihachi ei tässä vaiheessa vielä ymmärtänyt mistä on kyse joten hän yritti puhua Kazumille viimeiseen asti. Pian hän kuitenkin huomasi että tuo olento ei ole ollenkaan se Kazumi jonka hän oli tuntenut, tuo on demoni. Taistelun jälkeen Kazumi mehentyi. Myöhemmin Heihachi alkoi huomaamaan että heidän pojassaan Kazuyassa piilee samoja voimia. Heihachi tiesi että devil-geenin jatkuminen olisi katastrofi, joten hänen piti tehdä kohtalokas päätös ja tappaa oma poikansa. Kazuya ei kuitenkaan kuollut vaan keräsi voimansa ja eleli varjoissa aikuisuuteen asti.
Nuorena aikuisena Kazuya osallistui ensimmäiseen rautanyrkkiturnaukseen, eli Heihachin järjestämään The King of Iron Fist tournamenttiin, kostaakseen isälleen tämän temput.
Kazuya on esiintynyt lukuisissa Tekken-peleissä. Siinä missä hänen isänsä oli julma, Kazuya on täysin tunteeton. Hän aiheuttaa useille pelin hahmoille kuolemaan johtavia tilanteita. Kazuya on hyvin sadistinen, eikä juurikaan osoita katumusta jo valmiiksi itsekkäisiin tekoihinsa liittyen. Kazuyalle syntyi Tekken 2:n ja Tekken 3:n välillä poika nimeltä Jin. Myös Jin kantaa devil-geeniä, mutta he eivät ole ystäviä vaan pikemminkin vihollisia. Molempien heidän takia on tapahtunut hirvittäviä asioita. Heihachi oli siis oikeassa siinä että devil-geeni olisi pitänyt lopettaa heti. Ilkeänä muistettava Kazuya on kuitenkin pelisarjan aikana ollut ainakin kerran nöyrä. Tekken 5:ssä kun hän tapaa isoisänsä Jinpachi Mishiman, Kazuya kumartaa hänelle ja sanoo että on kunnia tavata sinut jälleen.
Peleissä > Tekken

Kazuya osallistuu ensimmäiseen turnaukseen, jossa kovinkaan monella ei ole tätä vastaan juuri mitään mahdollisuuksia. Vain Paul Phoenix onnistuu saamaan yhden tasapelin. Turnauksen loputtua Kazuya heittää isänsä Heihachin kalliolta ja taistelu päättyy Kazuyan voittoon.
Peleissä > Tekken 2

Kazuya harjoittelee paljon ja osallistuu toiseen turnaukseen. Tämän johdettua Mishima Zaibatsua kahden vuoden ajan, hänen yhtiönsä tienasi paljon laittomuuksilla. Pelin lopussa mies joutuu Devil-geenin valtaan ja menettää täysin hallintansa. Heihachin loppuvideossa, hän heittää Kazuyan tulivuorelta alas ja hänen oletetaan kuolleen.
Peleissä > Tekken 3 & Poissaolo

Kazuyasta ja Jun Kazamasta tulee läheisiä ennen Tekken 3:n aikaa ja heille syntyi poika nimeltä Jin Kazama.
Kazuya ei esiintynyt Tekken 3:ssa pelattavana hahmona, mutta hänen kuvansa näkyy Eddy Gordon loppuvideossa valokuvassa, Eddy totesi hän on mies kaiken takana, joka murhasi hänen isänsä.
Peleissä > Paluu & Tekken 4

Kazuya palasi Tekken 4 vannoen kostoa Heihachille. G-corporation löysi hänen ruumiinsa muutamia päiviä hänen kuolemansa jälkeen. Edistyksellistä biokemiaa töissään hyödyntänyt G-corporation herätti Kazuyan henkiin ja loi hänelle uuden ruumiin. Tekken Force-joukot hyökkäsivät, mutta Kazuya löi heidät kaikki ja lupasi kostaa hänen isälleen King of Iron Fist Tournament 4:ssa. Samaan aikaan puolet hänen paholaisgeeneistään siirtyivät hänen pojallensa, Jin Kazamalle, mikä vähensi hänen muodonmuutostensa määrää. Heihachi keskusteli hetken Devilin kanssa, joka kertoi, että hän melkein tappoi tämän muodon. Silloin Kazuya halusi osoittaa geeninsä tuhovoimaa ja heitti paholaisvoimillaan Heihachin ulos huoneesta, ja yritti herättää Jin Kazaman. Jin hoitelee Heihachin ja Kazuya Mishiman, mutta hänen äitinsä ilmestyy hänelle, minkä jälkeen hän lentää pois käskien Heihachin kiittää pelastajaansa.
Peleissä > Tekken 5

Voitettuaan Heihachin ja Kazuya Mishiman Jin oli lähtenyt, Jin lähti lentoon ja jätti Hon Marun taakseen. Kazuya ja Heihachi heräsivät hyökkäykseen, kun Jack-4 lähetettiin salamurhaamaan heidät. Kazuya ja Heihachi keräävät voimansa ja taistelevat yhdessä, kunnes Kazuya jättää isänsä kuolemaan muuttuen koko-Deviliksi ja lensi pois. Kazuya osallistuu viidenteen turnaukseen, ja löysi sieltä Ravenin. Kazuya puristi tältä arvokasta tietoa ja sai selville Heihachin elossaolon. Myöhemmin Kazuya saa tietää hänen isänsä todellakin selvinneen. Heihachi lahjoittaa turnauksen Jinpachi Mishimalle.
Peleissä > Tekken 6

Kazuya osallistuu kuudenteen turnaukseen, jossa Jin oli nyt Mishima Zaibatsun johtaja. Jin oli julistanut maailmanlaajuisen sodan, johon myös G-Corporation otti osaa. Kazuya johti kyseistä armeijaa ja pyrki voittamaan sen. Epilogissaan Kazuya raahaa piestyn Devil Jinin ruhoa tämän sarvesta vain kohdatakseen Tekken Forcen edessään. Nämä odottivat hetkisen ja tekivät yksitellen kunniaa hänen edessään. Epilogi päättyy Kazuyan mielipuoliseen nauruun.
Peleissä > Street Fighter X Tekken

Kazuya Mishima, G-Corporationin johtaja haastaa Mishima Zaibatsun ja Shadaloon kilpaturnaukseen Pandoran rasian saavuttamisessa. Epilogissaan hän löytää tagpartnerinsa Nina Williamsin kanssa kyseisen rasian. Williams paljastuu Mishima Zaibatsun petturiksi, mutta Kazuya aavisti tämän etukäteen. Hän usutti joukkojaan tämän kimppuun, mutta vain saadakseen nähdä kaikki nämä hakattuina. Tämä ei muuttanut Kazuyan tilannetta. Hän silti sai Pandoran haltuunsa.
Peleissä > Tekken Tag Tournament 2

Tekken Tag Tournament 2:ssa ei ole juonta, mutta hänen epilogissaan hän imee Unknownin voimat jättäen jäljelle vain Jun Kazaman alastoman ruumiin. Lyhyessä ajassa hän muuttuu Deviliksi ja nauraa mielipuolisesti, kunnes lentää pois paikalta.
Muussa mediassa

Kazuya on ollut suuri osa myös anime-elokuvaa nimeltä Tekken: The Motion Picture, jossa kerrotaan hänen taustaansa siten, että alun perin Heihachi heitti hänet pienenä poikana kuiluun, jonne olisi kuollut ellei olisi omatahtoisesti myynyt sieluaan Devilille ja saanut mahdollisuuden elää vielä toisen kerran ja tappaa Heihachi. Myöhemmin Jun kääntää hänen päänsä ja juuri ennen isänsä tappamista hän unohti raivonsa, mutta Heihachi ei. Tilanne muistuttu sen jälkeen hyvin paljon Tekken 2sen Heihachin epilogia.
Aiheesta muualla

Tekkenin viralliset nettisivut (japaniksi)
Kazuya Mishima tekkenpedia.com sivulla (englanniksi)
Elif

| Elif |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min
Pääosissa:   Isabella Damla Güvenilir 
Alkuperämaa:   Turkki
Alkuperäiskieli:  turkki
Verkko:   Kanal 7
Esitetty:  15. syyskuuta 2014 – 7. kesäkuuta 2019
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  940
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):   Green Yapım 
Aiheesta muualla
IMDb
Elif on televisioyhtiö Kanal 7:n esittämä turkkilainen TV-sarja. Sen pääroolissa on Isabella Damla Güvenilir.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Isabella Damla Güvenilir  | … |  Elif Emiroğlu   |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Elif Elmas

Elif Elmas vuonna 2021.
Elif Elmas (s. 24. syyskuuta 1999 Skopje) on pohjoismakedonialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa RB Leipzigia. Hän on pelannut Pohjois-Makedonian maajoukkueessa vuodesta 2017.
Seurajoukkueura

Elmas aloitti liigauransa kotimaassaan Rabotničkin joukkueessa kausina 2015–2017. Hän edusti turkkilaisseura Fenerbahçea kaudet 2017–2019. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi Turkin Superliigassa viisi ottelua ja toisella 29 ottelua, joissa hän teki neljä maalia, muun muassa yhden tasapeliin 1–1 päättyneessä kotiottelussa mestaruuden lopulta voittanutta Galatasarayta vastaan. Kauden 2018–2019 Eurooppa-liigassa Elmas pelasi seitsemän ottelua ja kaikki niistä avauskokoonpanossa.
Kesällä 2019 Elmas siirtyi italialaisseura Napoliin. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Serie A:ssa 26 ottelua, joista 12 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki helmikuussa maalin voitto-ottelussa Sampdoriaa vastaan vieraskentällä. Mestarien liigassa hän pelasi kauden aikana viisi ottelua. Napoli voitti Italian cupin ja Elmas pelasi cupissa viisi ottelua; loppuottelussa hän pelasi vain muutaman minuutin.
Kaudella 2020–2021 Elmas pelasi Serie A:ssa 33 ottelua, joista vain kolme avauskokoonpanossa. Hän teki maalin syyskuussa Genoaa ja tammikuussa Parmaa vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi kauden aikana kuusi ottelua, joissa neljä kertaa avauskokoonpanossa. Italian Cupin puolivälierässä hän teki maalin Speziaa vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Serie A:ssa 37 ottelua, joista 12 avauskokoonpanossa, ja teki maalin elokuussa Veneziaa, joulukuussa AC Milania ja huhtikuussa Atalantaa vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua, yhtä vaille kaikki avauskokoonpanossa ja teki neljä maalia, joista kaksi Leicesteriä vastaan joulukuussa. Italian cupissa hän pelasi yhden ottelun.
Elmas pelasi Napolin liigamestaruuteen päättyneellä kaudella 2022–2023 kaikkiaan 36 Serie A-ottelua, joista 14:ssä hän oli avauskokoonpanossa. Hän teki kuusi maalia: elokuussa Lecceä, marraskuussa Atalantaa ja Udineseä, tammikuussa Sampdoriaa ja Juventusta sekä helmikuussa Cremonesea vastaan. Mestarien liigassa hän oli avauskokoonpanossa kahdessa ottelussa ja pelasi kaikkiaan kymmenen ottelua. Italian cupissa hän pelasi yhden ottelun. Kauden 2023–2024 alkupuoliskolla Elmas pelasi Serie A:ssa 11 ottelua, joista avauskokoonpanossa neljä, ja teki maalin marraskuussa Salernitanaa ja Atalantaan vastaan. Mestarien liigassa hän tuli vaihdosta kentälle viidessä ottelussa.
Elmas siirtyi vuoden 2024 alussa saksalaisseura RB Leipzigiin.
Maajoukkueura

Elmas pelasi useissa Pohjois-Makedonian nuorisomaajoukkueissa. Ensimmäisen ottelunsa Pohjois-Makedonian A-maajoukkueessa hän pelasi kesäkuussa 2017 MM-karsintaottelussa Espanjaa vastaan. Vuoden 2020 EM-kilpailujen karsinnoissa hän kuului joukkueensa vakiokokoonpanoon ja teki maaliskuussa 2019 kaksi maalia Latviaa sekä lokakuussa 2019 kaksi maalia Sloveniaa vastaan. Maaliskuussa 2021 hän teki MM-karsinnoissa maalin Liechtensteinia ja Saksaa vastaan, ja jälkimmäinen oli 85. minuutilla syntynyt voittomaali Pohjois-Makedonian ottaessa Saksasta yllättävän vierasvoiton maalein 1–2. Kesäkuussa 2021 hän teki maalin ystävyysottelussa Sloveniaa vastaan. Hän pelasi täyden ajan Pohjois-Makedonian kaikissa kolmessa ottelussa kesällä 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa. Hän teki kaksi maalia MM-karsintaottelussa Islantia vastaan marraskuussa 2021 sekä maalin vuonna 2023 EM-karsinnassa Ukrainaa ja kahdessa ottelussa Maltaa vastaan. Elmas on vuoden 2023 loppuun mennessä pelannut 56 maaottelua ja tehnyt niissä 12 maalia.
Felice Alessandri

Felice Alessandri
Felice Alessandri (24. marraskuuta 1747 Rooma? – 15. elokuuta 1798 Casinalbo) oli italialainen säveltäjä.
Alessandri sai oppinsa Napolissa. Hän aloitti uransa cembalistina ja kapellimestarina Torinossa ja Pariisissa. Noin vuodesta 1767 hän oli naimisissa laulaja Maria Lavinia Guadagnin – Gaetano Guadagnin siskon – kanssa. Pariskunta työskenteli yhdessä Lontoossa, jossa kantaesitettiin Alessandrin oopperat La moglie fedele (1768) ja Il re alla caccia (1769). Ooppera L'argentino (1768) esitettiin ensimmäisen kerran Wienissä. Tämän jälkeen Alessandri sävelsi suuren määrän oopperoita Italian teattereihin. Näiden joukossa oli Milanon uutta La Scala -teatteria varten sävelletty Calliroe, joka kantaesitettiin siellä 26. joulukuuta 1778.
Alessandri työskenteli Venäjällä lauluopettajana vuosina 1784–1789. Hänet valittiin hovioopperan avustavaksi johtajaksi Berliiniin, mutta hän joutui palaamaan Italiaan vuonna 1792, koska hänen Berliinissä säveltämänsä oopperat eivät osoittautuneet menestyksiksi. Italiassa Alessandri saavutti suosiota vuonna 1794 Padovassa kantaesitetyillä oopperoillaan Zemira ja Armida. Oopperoiden lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu oratorioita ja soitinmusiikkia.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Eric Lichtenstein

Eric Lichtenstein (s. 6. lokakuuta 1994 Buenos Aires) on argentiinalainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2003. Vuonna 2011 Lichtenstein kilpaili Formula Pilota China -sarjassa. Vuonna 2012 hän kilpaili Britannian Formula Ford -sarjassa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2013 Lichtenstein kilpaili GP3-sarjassa Carlin-tallissa. Hän ajoi kymmenen kilpailua saavuttamatta pisteitä. Hänet korvattiin loppukaudesta Alexander Simsillä.
GP3 -tulokset

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Carlin | ESPFEA 18 | ESPSPR 10 | VALFEA Kesk. | VALSPR Kesk. | GBRFEA 14 | GBRSPR 10 | GERFEA Kesk. | GERSPR 21 | HUNFEA 18 | HUNSPR 16 | BELFEA   | BELSPR   | ITAFEA   | ITASPR   | ABUFEA   | ABUSPR   | 0 | 22. |
Aiheesta muualla

Eric Lichtenstein Driverdatabase-sivustolla
Ernst Roini

Ernst Ivar (E. I.) Roini (sukunimi aik. Idström; 17. syyskuuta 1857 Liminka – 1. toukokuuta 1905 Sortavala) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä Alve, Ivar I. ja Iivar Roini.
Henkilöhistoria

Roinin vanhemmat olivat kupariseppä Johan Henrik Idström ja Brita Elisabeth Tornberg ja puoliso vuodesta 1896 Ida Vilhelmina Moisio. Roini tuli ylioppilaaksi Kuopion Lyseosta 1878. Hän oli lehtimies, näytelmäkirjailija ja maanviljelijä Ruskealassa. Hän toimitti Matti Kurikan kanssa Viipurin Sanomat -lehteä 1890-luvun alussa. Roini oli Jyväskylän tomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1891 ja siellä jäsen rautatievaliokunnassa. Seuraaville valtiopäiville 1894 hänet valittiin Kurkijoen tuomiokunnasta ja vaikka senaatti kumosi vaalituloksen, niin valitsijat valitsivat hänet uudestaan, mutta sääty totesi lopulta hänet äänin 48–8 epäoikeutetuksi olemaan säädyn jäsen.
Teoksia

Valansa rikkojat, murhenäytelmä.  3-näytöksinen draama.   1883
Enrique García Asensio

Enrique García Asensio vuonna 1999.
Enrique García Asensio (s. 22. elokuuta 1937) on espanjalainen kapellimestari. Hän on toiminut Madridin RTVE-sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina vuosina 1965–1984 ja 1998–2001.
Asensio syntyi Valenciassa. Madridin kuninkaallisen konservatorion jälkeen hän täydensi opintojaan Münchenissä ja Sienassa.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (espanjaksi), (englanniksi)
Confessional Evangelical Lutheran Conference

The Confessional Evangelical Lutheran Conference (CELC) (epävirallinen suomennos: Tunnustuksellinen evankelis-luterilainen konferenssi (TELK)) on kattojärjestö joukolle tunnustuksellisia luterilaisia kirkkoja. Se on Evangelical Lutheran Synodical Conference of North America:n seuraaja, eroten kuitenkin edeltäjästään siinä, että se on kansainvälinen eikä keskittynyt vain Pohjois-Amerikkaan.
Konferenssi on kasvanut vuoden 1993 13:sta perustajajäsenkirkostaan 21:n jäsenkirkon yhteisöksi. Konferenssilla on ollut kuusi kansainvälistä yhteistä kokoontumista (1993, 1996, 1999, 2002, 2005, 2008), joitten välillä on pidetty alueellisia kokoontumisia.
Oppi

CELC:in toisessa artiklassa koskien uskon tunnustusta sanotaan, että Vanhan ja Uuden testamentin kanonisoidut kirjat ovat verbaali-inspiroitua ja erehtymätöntä Jumalan Sanaa ja että tämä Sana on ainoa auktoriteetti uskossa, opissa ja elämässä. Lisäksi konferenssi hyväksyy vuoden 1580 Yksimielisyyden kirjaan sisältyvät evankelis-luterilaisen kirkon Tunnustuskirjat, koska se katsoo niissä Jumalan Sanan opin esitetyn puhtaana.
Jäsenkirkot > Aasia

| Valtio | Kirkko | Jäsenmäärä | Seurakuntien määrä | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Australia | Australian evankelisluterilainen synodi |  |  |  |
|  Indonesia | Gereja Lutheran Indonesia | 1646 | 5 |  |
|  Japani | Japanin luterilaisevankelinen kristillinen kirkko | 375 | 6 |  |