stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vishnu Sadashiv Kokje

| Vishnu Sadashiv Kokje |
| --- | --- |
 Vishnu Sadashiv Kokje ja varapresidentti Mohammad Hamid Ansari vuonna 2008
Himachal Pradeshin kuvernööri
 8. toukokuuta 2003 – 19. heinäkuuta 2008  
Edeltäjä:  Suraj Bhan
Seuraaja:  Prabha Rau
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1939 (ikä 85) Madhya Pradesh, Intia
Vishnu Sadashiv Kokje (s. 6. syyskuuta 1939) on intialainen asianajaja, joka toimi Himachal Pradeshin kuvernöörinä vuosina 2003–2008. Hän työskenteli 11 kuukautta Rajasthanin korkeimman oikeuden puheenjohtajana vuonna 2001. Hän oli Vishva Hindu Parishad (VHP) -järjestön puheenjohtaja vuosina 2018–2021. Ennen puheenjohtajakauttaan hän oli toiminut kolme vuotta järjestön varapuheenjohtajana. Kokje eläköityi VHP:n puheenjohtajan tehtävästä vuonna 2021, jolloin hänen seuraajakseen äänestettiin Rabindra Narain Singh.
Kokje työskenteli asianajajana 26 vuotta ennen valintaansa Madhya Pradeshin korkeimman oikeuden tuomariksi vuonna 1990. Sieltä hän siirtyi neljän vuoden kuluttua Rajasthanin korkeimpaan oikeuteen, minkä puheenjohtajana hän toimi 11 kuukautta vuonna 2001. Atal Bihari Vajpayeen ollessa pääministeri hänet valittiin Himachal Pradeshin kuvernööriksi. Hän oli harvoja tuolloin valittuja kuvernöörejä, jotka jatkoivat virkakautensa loppuun asti vaikka hallitusvalta vaihtuikin välissä. Hänellä on läheiset välit hindunationalistisiin Rashtriya Swayamsevak Sangh (RSS) ja Vishva Hindu Parishad -järjestöihin. Hän on toiminut RSS:n yhteydessä vaikuttavan Intian kehitysneuvoston puheenjohtajana. Hänet äänestettiin vuonna 2018 Visha Hindu Parishadin puheenjohtajaksi. Kyseinen äänestys oli järjestön ensimmäinen äänestys 52 vuoteen, hänen vastaehdokkaansa oli Raghava Reddy, joka nautti entisen puheenjohtaja Pravin Togadian tukea. Hän voitti saamalla 131 ääntä, Reddyn äänisaaliin jäädessä 60 ääneen. Äänestyksen lopputulos sai osakseen kritiikkiä entiseltä puheenjohtaja Togadialta, joka kertoi järkyttyneensä, että yhteiskunnallisessa virassa toiminut Kokje haki uskonnollisen järjestön puheenjohtajuutta. Togadian mukaan Kokje ei ole pitkän uransa aikana tehnyt mitään hindunationalismin eteen.
Kokje on vähemmän kriittinen pääministeri Narendra Modia kohtaan kuin Togadia, minkä uskotaan vaikuttavan järjestön asemoitumiseen. Äänestyksen lopputulokseen pettynyt Togadia erosi järjestöstä. Kokjen voiton on Times of India -lehdessä tulkittu merkitsevän Modi-myönteisemmän RSS:n vaikutusvallan kasvua Vishva Hindu Parishadissa. Valintansa jälkeen Kokje matkusti Ayodhyaan edistämään Raman temppelin rakentamista entisen Baburin moskeijan paikalle.
Ville Komppa

Ville Komppa voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Ville Olavi Komppa (s. 1977), Sibelius-Akatemian opettaja
Ville Komppa, yrittäjä, konkussiin menneen Directa Oy:n perustaja ja pääomistaja
Viinihapero

| Viinihapero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Haperot Russula
Laji::  vinosa
Kaksiosainen nimi
 Russula vinosa  Lindblad 
Katso myös
   Viinihapero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viinihapero (Russula vinosa syn. Russula obscura) on männyn
ja kuusen juurisienenä esiintyvä haperolaji. Sen lakki on 4–15 senttimetriä leveä ja purppuranpunainen tai tumman viininpunainen. Keskeltä väri on tummempi.
Jalka on 4–10 senttimetriä pitkä ja valkoinen. Malto on valkeaa ja kiinteää, mutta murtumakohdista ensin punertava ja sitten harmaantuva. Se on yleinen koko Suomessa kangasmetsissä ja tunturikoivikoissa. Viinihapero on kuusen ja männyn juurisieni. Tuntureilla se voi olla myös koivun juurisieni. Kasvuaika on heinäkuusta syyskuun. Suomessa laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viinihaperon haju on heikko, ja maku mieto. Se on kauppasieni ja hyvä ruokasieni. Viinihapero ei tarvitse esikäsittelyä.
Viinihaperoa muistuttavia lajeja ovat muun muassa lehtoviinihapero (Russula pubescens), sillihapero (Russula xerampelina) ja kuusihapero (Russula queletii).
Aiheesta muualla

Ruokavirasto: Viinihapero
Laji.fi: viinihapero (Russula vinosa)
Luontoportti: Viinihapero Russula vinosa
Arktiset aromit: Viinihapero Russula vinosa
Vega (saaristo)

| Vega |
| --- | --- |

 Vegan sijainti Nordlandin läänissä. 
Maantiede
Sijainti:  65°38′00″N, 11°54′00″E
Merialue:  Norjanmeri
Saaria yht.:  n. 6 500
Suurin saari:  Vega
Valtio
Valtio:  Norja
Lääni:  Nordlandin lääni
Kunta:  Vega
Väestö
Väkiluku:  noin 1 300
Tärkein kieli:  norja
Vega (norj. Vegaøyan) on Norjassa, Nordlandin läänissä, sijaitseva noin 6 500 pienen saaren muodostama saaristo, jonka pääsaari on Vega. Saariston saaret ovat pääosin matalia ja pieniä, ja ne muodostuivat, kun vetäytyvä jäätikkö kulutti avomeren ja mannermaan välistä kallioperää. Vega on merkittävä lintualue, ja sen kosteikot ja matalat vedet ovat tärkeä lisääntymisalue monille linnuille.
Vegan saari asutettiin 10 000–11 000 ja pienemmät saaret 1 500 vuotta sitten. Saaristoon kehittyi vuosisatojen aikana omaperäinen kulttuuri, jossa haahkojen kasvatus on ollut tärkeänä osana toimeentuloa. Vegalaiset ovat keränneet haahkoilta sekä niiden untuvaa että munia. Haahkojen kasvatus ja kalastus ovat muodastaneen saaristoon kulttuurimaiseman, joka on valittu myös Unescon maailmanperintöluetteloon. Perinteinen kulttuuri oli vaikeuksissa erityisesti 1950-luvulla, jolloin Norjassa kannustettiin asutuksen keskittymiseen isoimpiin kaupunkeihin. Vegassakin monia saaria hylättiin, ja nykyään saariston 1 300 asuvat enää muutamalla saarella. Saarista kaikkiaan 56 on ollut asuttuna jossain historian vaiheessa.
Maantiede ja luonto

Vegan saaristo sijaitsee Norjan länsirannikolla hieman pohjoisen napapiirin eteläpuolella. Saaristo on muodostunut tuhansista saarista, jotka kohoavat matalasta merestä. Saaristoon kuuluu noin 6 500 saarta, luotoa ja karia. Niistä selvästi suurin on Vegan saari, joka sijaitsee 10 kilometrin päässä mantereelta.
Vega on osa laajaa strandflat-muodostelmaa, joka ulottuu 50 kilometrin päähän rannikosta. Siihen kuuluu matalien saarien vöitä ja matalaa merialuetta niiden välissä. Strandflat muodostui, kun vetäytyvä jäätikkö kulutti kallioperää avomeren ja mannermaan väliseltä alueelta. Vegan saariston geologiaa määrittävät lisäksi sen eteläosan granittivuoret, jotka suojelevat saaristoa talvimyrskyissä. Pohjoisosissa kallioperässä on kalkkikiveä, joka rapautuessaan synnyttää ravinteikasta maaperää.
Vega on BirdLife Internationalin mukaan Euroopan tärkeimpiä lintualueita, koska sen kosteikot ja matalat vedet ovat merkittäviä monille linnuille. Kaikkiaan noin 228 lintulajia on havaittu saaristossa, ja niistä noin 110 pesii siellä. Pesimälintuihin kuuluvat muun muassa kuikka, kaakkuri, harmaahaikara, kapustarinta, töyhtöhyyppä, punajalkaviklo, suokukko, kuovi ja taivaanvuohi. Se on lisäksi Norjan merkittävin merihanhen pesimäalue, ja siellä asustaa merkittäviä määriä merisorsia, laulujoutsenia, sinisorsia ja kahlaajia.
Vegan saariston merivesi on melko kirkasta ja siinä on paljon ravinteita, sillä merivesi vaihtuu alueella melko nopeasti Suurin osa merenpohjasta on kovaa ja paikoin kasvaa laajoja merileväesiintymiä. Kelppimetsät peittivät aiemmin merkittävän osan Vegan saariston merenpohjasta, mutta 1970-luvulla Strongylocentrotus droebachiensis -merisiilin joukkoesiintymät tuhosivat ne. Kelppimetsät ovat sittemmin alkaneet uusiutua.
Historia

Ensimmäiset ihmiset saapuivat Vegan saarelle 10 000–11 000 vuotta sitten. Ensimmäiset asukkaat olivat metsästäjä-keräilijöitä. Vegan saaren lisäksi noin 3 000–5 000 vuotta sitten merestä alkoi jääkauden jäljiltä nousta myös muita matalia saaria. Vegaa ympäröiville saarille ihmiset asettuivat noin 1 500 vuotta sitten, mutta saarten ensimmäiset asutukset olivat vain kausittaisia.
Haahkojen paimentamisesta Norjassa on kirjallisia todisteita jo 800-luvulta, ja Vegan saaristosta tuli perinteen keskuspaikkoja. Haahkojen munien ja untuvan kerääminen olikin merkittävä elinkeino koko Helgelandin rannikolla keskiajalta 1900-luvulle. Saarten talous linkittyi vuodesta 1560 lähtien voimakkaasti Bergeniin, sillä silloin määrättiin, että kaikkien Norjan pohjoisilta alueilta etelään suuntaavien kauppatavaroiden piti kulkea Bergenin kautta. Bergenin vaikutusvalta alkoi hiipua hiljalleen. Suuren Pohjan sodan jälkeen venäläiset alkoivat tehdä kauppaa Nordlandissa. Kauppa vapautui lopullisesti vuonna 1813.
Perinteinen kulttuuri ajautui murroskauteen 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa, kun väestönkasvu ja monet innovaatiotselvennä rohkaisivat ihmisiä muuttamaan mantereelle tai Amerikkaan. Seuraava merkittävä murros tapahtui 1950-luvulla, kun Norjassa päätettiin väestön keskittämisohjelmasta. Tällöin lähes kaikki Vegan saaret autioituivat, Hysværin ja Skogsholmenin koulut lakkautettiin, eikä postipalvelut enää jatkuneet. Ihmisille maksettiin jopa avustuksia, jotta he muuttaisivat pois saarilta. Rajoitteista huolimatta jotkut, varsinkin vanhemmat asukkaat jäivät saarille ja monet pitivät vanhan talonsa kesäkäytössä. 1900-luvun lopussa tilanne on kuitenkin hieman kääntynyt. Vegan kunta on pyrkinyt rohkaisemaan saariston hyödyntämiseen vanhojen kulttuuriperinteiden säilyttämiseksi.
Väestö

Saarista kaikkiaan 56 on ollut jossain historian vaiheessa asuttuna. Osissa saarista on vain yksi talo, ja osa asumuksista on ollut vain kausittaisessa käytössä. Suurimmat asutukset ovat olleet Vegan ja Skjæværin saarilla. Nykyään pienemmissä saarissa ei ole enää asukkaita, ja yhteensä saaristossa elää noin 1 300 ihmistä. Maanviljely on tärkein elinkeino, mutta saaristossa elää myös 25 kalastajaa. Lisäksi osa väestä saa elantonsa palveluammateista, öljyteollisuudessa ja pienimuotoisesta matkailusta.
Kulttuuri

Vegan saaristo on avoin kulttuurimaisemansa, jonka muokkaamisen aloittivat kalastajat ja metsästäjät yli 10 000 vuotta sitten. Useiden sukupolvien aikana saarelaiset ovat muokanneet kulttuurimaisemasta ainutlaatuisen kokonaisuuden. Alueella ei ole suuria monumentteja tai rakennelmia, mutta historia ja kulttuuriperinteet ovat välittyneet eteenpäin paikallisten ihmisten kehitettyä keinoja käyttää rannikon rikkaita luonnonvaroja. Alue valittiinkin vuonna 2004 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Kulttuurijärjestö ICOMOS:n asiantuntijoiden mukaan Vegan saaristolla on yleismaailmallinen kulttuuriarvo. Saariston haahkojen kasvatus on ainutlaatuinen kulttuuriperinne, jonka suorittamisessa naisilla on aina ollut merkittävä asema. Saariston asukkaat houkuttelivat villejä haahkoja pesimään samassa paikassa tarjoamalla niille rakennelman, jossa pesiä. Kivestä tai puusta tehty rakennelman reunoille tuotiin merilevää, jotta se muistuttaisi haahkojen luonnollisia pesimäpaikkoja. Suurimmissa pesimärakennelmissa saattoi olla 1 000–1 400 lintua. Saaristossa oli 1800-luvulla 17 haahkarakennelmaa, ja parhaimmillaan vegalaiset saivat kolmanneksen tuloistaan untuvien keräämisestä. Lisäksi kotitaloudet käyttivät itse haahkojen munia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vega (saaristo) Wikimedia Commonsissa
Vegan säätiön kotisivut (englanniksi)
Vega Unescon sivuilla (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Norjassa
Alattion kalliokuvat
Bryggen
Geirangerinvuono
Nærøyfjorden
Røros
Struven ketju
Urnesin sauvakirkko
Vega
Vegalainen ranta ja saariston kirkasta vettä.
Vegan asutusta.
Vilho Auvinen

Vilho Auvinen
Vilho Johannes Auvinen (26. tammikuuta 1907 Kuopio – 17. marraskuuta 1946 Kuopio) oli suomalainen näyttelijä.
Auvinen oli näyttelijä-ohjaaja Vili Auvisen isä. Lyhyen uransa aikana Auvinen ehti näytellä kahdessakymmenessä elokuvassa. Hän toimi näyttelijänä muun muassa Helsingin Kansanteatterissa,, Viipurin Kaupunginteatterissa ja Kuopiossa. [lähde? ]
Filmografia

VMV 6 (1936)
Vaimoke (1936)
Pohjalaisia (1936)
Mieheke (1936)
Lapatossu (1937)
Koskenlaskijan morsian (1937)
Juurakon Hulda (1937)
Ulkosaarelaiset (1938)
Tulitikkuja lainaamassa (1938)
Sysmäläinen (1938)
Vihreä kulta (1939)
Rikas tyttö (1939)
Isoviha (1939)
Avoveteen (1939)
Tottisalmen perillinen (1940)
Oi, kallis Suomenmaa (1940)
Kersantilleko Emma nauroi? (1940)
Totinen torvensoittaja (1941)
Kulkurin valssi (1941)
Onni pyörii (1942)
Veriapila

| Veriapila |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Apilat Trifolium
Laji::  incarnatum
Kaksiosainen nimi
 Trifolium incarnatum  L. 
Katso myös
   Veriapila Wikispeciesissä   Veriapila Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Veriapila (Trifolium incarnatum) on punakukkainen, 20–35 senttimetriä korkea apilalaji.
Ulkonäkö ja koko > Varsi

Veriapila on yksivuotinen ja se kasvaa noin 20–35 senttimetriä korkeaksi. Sen pysty varsi on karvainen ja haaraton. Sen lehdet kasvavat varressa kierteisesti, ja niissä on korvakkeet ja ruodit. Lehtilavassa on kolme vastapuikeaa tai vastaherttaista lehdykkää. Lehtilaita on karvainen, ehyt ja lievästi mutkalaitainen.
Ulkonäkö ja koko > Kukinnot ja kukat

Veriapilan kukinnon teriöt ovat tummanpunaisia, 9–15 millimetriä pitkiä ja tyvestä yhdyslehtisiä. Terälehtiä on viisi. Verhiö on viisiliuskainen, ja siinä on ruskeaa karvoitusta. Heteitä on kymmenen. Emiö on yksilehtinen ja yksiluottinen. Kukinto on pitkäperäinen, pitkulainen tai lievästi kartiomainen ryhmä, joka on suurimmillaan noin viisi senttimetriä pitkä. Veriapila kukkii koko kesä–heinäkuusta syyskuuhun asti.
Ulkonäkö ja koko > Hedelmä

Hedelmä on pitkulainen palko, joka ei avaudu ja jää verhiön sisään. Siemenet ovat pyöreitä palloja, joiden koko on noin 2,5 millimetriä. Veriapila kuolee 3–4 viikon kuluttua siementen kasvattamisesta.
Käyttö

Veriapilaa käytetään eläinrehuna ja maanparannuskasvina Yhdysvalloissa. Suomessa veriapilaa ei oikeastaan viljellä maatalouden käyttöön, mutta sitä kasvatetaan jonkin verran puutarhojen koriste- ja maanparannuskasvina.
Levinneisyys

Veriapila on yleinen Euroopassa, jossa sitä kasvaa luonnonvaraisena. Suomessa sitä tavataan satunnaisena karkulaisena tienvarsilta, nurmikoilta, puutarhoista, pelloilta ja satamista.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Veriapila – Trifolium incarnatum
Kasviatlas 2022: Veriapilan (Trifolium incarnatum) levinneisyys Suomessa.
Trifolium incarnatum L. – crimson clover Natural Resources Conservation Service, USDA.gov. Viitattu 30.3.2020. (englanniksi)
Trifolium incarnatum Flora of China. Viitattu 30.3.2020. (englanniksi)
Videopelivuosi 2005

Videopelivuosi 2005 käsittelee vuoden 2005 aikana julkaistuja videopelejä ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Laitteistojulkaisuja

Gizmondo
Xbox 360
Videopelijulkaisuja

| Merkintä | Ohjelmisto |
| --- | --- |
Mac: Mac OS
Win: Microsoft Windows
Lin: Linux
NDS: Nintendo DS
GCN: Nintendo Gamecube
PS2: PlayStation 2
PSP: PlayStation Portable
X360: Xbox 360
Civilization IV
Empire Earth II
God of War
Guitar Hero
Jade Empire
Nintendogs
Shadow of the Colossus
Shadowgrounds
Palkinnot > British Academy Games Awards

Half-Life 2, voitto useissa kategorioissa
Palkinnot > Game Developers Choice Awards

Half-Life 2 - Vuoden Peli (Game of the Year)
Palkinnot > Golden Joystick Awards

Grand Theft Auto: San Andreas – Ultimate Game of the Year
Palkinnot > Interactive Achievement Awards

Half-Life 2 - Vuoden peli
Palkinnot > Spike Video Game Awards

Resident Evil 4 - Game of the Year
Vũ Nhật Tân

Vũ Nhật Tân (8. elokuuta 1970 Hanoi – 21. heinäkuuta 2020 Hanoi) oli vietnamilainen säveltäjä. Hän opiskeli pianonsoittoa, sävellystä ja musiikkitiedettä Hanoin kansallisessa musiikkikonservatoriossa. Vuosina 2000–2001 hän opiskeli lisäksi tietokonemusiikkia Clarence Albertson Barlowin ja uutta musiikkia Johannes Fritschin johdolla Kölnissä. Vuonna 2002 Vũ sai vielä sävellysopetusta Chinary Ungilta Kalifornian yliopistossa, San Diegossa.
Vuonna 2002 Vũ sai Aasian kulttuurineuvoston stipendin, jonka turvin hän tutki nykymusiikkia ja etnomusikologiaa Yhdysvalloissa. Hän sai useita palkintoja muun muassa Vietnamin säveltäjäliitolta. Hänen teoksiaan on esitetty Vietnamissa, Yhdysvalloissa, Australiassa, Kambodžassa, Kiinassa, Ranskassa, Saksassa, Mongoliassa ja Sveitsissä. Lisäksi Vũ on itse esiintynyt kansainvälisesti pianistina ja vietnamilaisen bambuhuilun soittajana. Hän on luennoinut Hanoissa vuodesta 1995 ja lisäksi esiintynyt vierailevana luennoitsijana Vietnamissa ja Australiassa.
Vũn sävellystuotantoon kuuluu orkesteriteoksia, kamarimusiikkia ja pianosävellyksiä sekä elektroakustisia ja multimediateoksia.
Vyöleppärousku

| Vyöleppärousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  fennoscandicus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius fennoscandicus  Verbeken & Vesterh. 
Katso myös
   Vyöleppärousku Wikispeciesissä   Vyöleppärousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vyöleppärousku (Lactarius fennoscandicus) on rouskujen sukuun kuuluva erinomainen ruokasieni. Se muistuttaa kuusenleppärouskua sekä sinileppärouskua, mutta sekoittamisesta ei ole juurikaan haittaa, sillä ne ovat ruokasieninä samanarvoisia. Vyöleppärouskua voidaan käyttää värjäykseen, jolloin siitä saadaan ruskeankeltaisia sävyjä.
Tuntomerkit

Vyöleppärouskun lakki on 4–12 senttimetriä leveä, aluksi laakean kupera, myöhemmin laakeneva, loivasti kuoppakeskustainen. Lakin pinta on kuiva, sileä ja voimakkaasti vyöhykkeinen. Lakin väri vaihtelee harmaanruskeasta violetinsävyiseen, oranssiin sekä vihreään. Vyöleppärouskun heltat ovat ruskeanoranssit ja lyhytjohteiset. Vyöleppärouskun jalka on 4–10 senttimetriä pitkä, oranssinruskea, osin ontto. Jalan pinta on kuiva, hieman jauheinen ja kuoppatäplätön. Malto on vaaleanoranssia ja se sinistyy, tosin ohimenevästi. Vyöleppärouskun maitiaisneste on oranssia, hetkellisesti sinertyvää ja sitä tulee niukasti. Itiöpöly on valkoista.
Kasvuaika ja -paikka

Vyöleppärouskun satoaika on elo–lokakuussa. Sitä esiintyy usein istutuskuusikoissa suurina joukkoina ja se onkin kuusen juurisieni. Vyöleppärouskun levinneisyys on kuitenkin huonosti tunnettu.
Väärä-Musta

| Väärä-Musta |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°20′10″N, 24°36′55″E
Järvinumero:  21.044.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  80,8 m 
Rantaviiva:  1,2 km 
Pinta-ala:  0,038 km² 
 fiVäärä-Musta 
Väärä-Musta on noin neljän hehtaarin laajuinen järvi Pohjois-Espoossa lähellä Vihdin rajaa. Se on osa Nuuksion järviylänköä. Virallisen kaupunginosajaon mukaan Väärä-Musta sijaitsee harvaanasutussa Lakistossa. Väärä-Mustan pohjoisia naapurijärviä ovat Vähä Majalampi, Mylly-Majalampi ja Majalampi. Etelässä sijaitsee Saarijärvi ja idässä Tuhkuri. Lännessä Väärä-Mustan lähin naapurijärvi on Vaakkoi.
Aiheesta muualla

Espoo.fi: 12.1 Väärä-Mustan silokallio[vanhentunut linkki]
Viialan kartano

Viialan kartano on kantatilaselvennä, ja se on ollut ratsutila. Kartanon oikeudet tila on saanut vuonna 1610. 1800-luvulla sillä on ollut 11 torppaa.
Päärakennus

Viialan kartanon päärakennuksen iästä ei ole täyttä varmuutta. Nykyiset piirteensä se sai vuonna 1927. Tällöin rakennettiin suuri avokuisti, jota kannattaa neljä doorilaista pylvästä.
Muita rakennuksia

Kartanon entinen päärakennus on rakennettu 1804 ja sitä on jatkettu myöhemmin. Saunarakennus on vuodelta 1947. Talli on vuodelta 1910.
Vyömesikot

| Vyömesikot |
| --- | --- |
 Vyömesikko (Acanthorhynchus superciliosus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Vyömesikot Acanthorhynchus  Gould, 1837
Katso myös
   Vyömesikot Wikispeciesissä   Vyömesikot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vyömesikot (Acanthorhynchus) on mesikkojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Vyömesikkojen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Vyömesikoihin kuuluvia lajeja

Naskalivyömesikko (Acanthorhynchus tenuirostris)
Vyömesikko (Acanthorhynchus superciliosus)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Acanthorhynchus
Vihreä aalto

Vihreä aalto on liikennevalo-ohjauksessa käytettävä ajoitusmenetelmä, jossa pääväylän liikennevalot ajoitetaan siten, että liikennevirta pystyy etenemään risteyksestä toiseen pysähtelemättä. Peräkkäisissä risteyksissä vihreä valo siis syttyy ja sammuu siinä tahdissa kuin liikenne etenee.
Vihreä aalto pitää katkaista välillä, koska sivukaduilta tulijoiden ja jalankulkijoidenkin pitää päästä ylittämään risteystä. Joskus on mahdotonta saada vihreää aaltoa toimimaan molempiin suuntiin, jos kadulla on myös kääntyvää sekä poikittaisliikennettä. Yhteen suuntaan pystytään aina tekemään vihreä aalto, mutta molempiin ajosuuntiin samaan aikaan se on mahdollinen, jos liikennevalojen kiertoaika, valoristeysten välimatka ja liikenteen ajonopeus ovat sopivat. Ajoituksessa otetaan huomioon liikennetilanne ja aalto pyritään järjestämään vilkkaimpaan kulkusuuntaan eri vuorokaudenaikoina.
Vihreän aallon voivat myös saada hälytysajoneuvot joko liikenteenohjauskeskuksesta tehtävällä ohjauksella tai automaattisesti ajoneuvoihin sijoitetun radiolähettimen avulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vihreä aalto Wikimedia Commonsissa
Videopelivuosi 2004

Videopelivuosi 2004 käsittelee vuoden 2004 aikana julkaistuja videopelejä ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Tapahtumia > Uusia yhtiöitä

Facepunch Studios
Rocksteady Studios
Laitteistojulkaisuja

Nintendo DS
Nokia N-Gage QD
PlayStation Portable julkaistaan joulukuussa japanissa
Videopelijulkaisuja

| Merkintä | Ohjelmisto |
| --- | --- |
GBA: Game Boy Advance
Mac: Mac OS
Win: Microsoft Windows
Lin: Linux
GCN: Nintendo Gamecube
PS2: PlayStation 2
PSP: PlayStation Portable
Xbox
The Chronicles of Riddick: Escape from Butcher Bay
Counter-Strike: Condition Zero
Counter-Strike: Source
Fable
Far Cry
Full Spectrum Warrior
Grand Theft Auto: San Andreas
Half-Life 2
Prince of Persia: Warrior Within
Richard Burns Rally
Rome: Total War
Thief: Deadly Shadows
Palkinnot > British Academy Games Awards

Grand Theft Auto: Vice City, voitto useissa kategorioissa
The Legend of Zelda: The Wind Waker
Palkinnot > Game Developers Choice Awards

Star Wars: Knights of the Old Republic - Vuoden Peli (Game of the Year)
Palkinnot > Golden Joystick Awards

Doom 3 – Ultimate Game of the Year
Palkinnot > Interactive Achievement Awards

Call of Duty - Vuoden peli
Palkinnot > Spike Video Game Awards

Grand Theft Auto: San Andreas - Game of the Year