stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koraani
Historialliskriittinen koulukunta

Länsimaissa alkoi 1800-luvulla Koraanin historiakriittinen tutkimus, joka on kokonaan tai osittain hylännyt islamilaisen perimätiedon tietolähteenä 600-luvusta. Muutamat tutkijat ovat myös hylänneet käsityksen, että Koraanin alkulähde olisi Muhammed. Koraanin kirjoittajaa on etsitty historiantutkimuksen ja kielitieteen menetelmin.
Historiallis-kriittinen eli revisionistinen tutkimussuuntaus on käyttänyt aineistonaan historiallisia ja arkeologisia lähteitä pyrkiessään selvittämään Koraanin alkuperää. Erään teorian mukaan Koraania ei laadittu vielä 600-luvun alkupuolella, vaan se koottiin yhtenäiseksi teokseksi vasta aikaisintaan 700-luvun puolivälissä tai 800-luvun alussa vanhoista arabisoiduista juutalais-kristillisistä tekstikatkelmista. Koraanin kielen perusteella tämä tapahtui mahdollisesti Syyriassa. Näin arabivaltakunnan uskonnolle olisi saatu pyhä kirja ja sen arabialainen kirjoittaja kristinuskon ja juutalaisuuden antaman esimerkin mukaisesti.
Jotkut historiallis-kriittiset tutkijat ovat katsoneet, että huomattava osa Koraanista on alun perin syyrialaisen kirkon liturgisia hymnejä (muun muassa Günter Lüling ja Christoph Luxenberg). Esimerkki tällaisesta sisällöstä on Voiman suura (97). Muita esimerkkejä ovat Norsun suura (105), Niiniköyden suura (111) ja Alkion suura (96). Niiden tutkiminen on antanut vaihtoehtoisia selityksiä tekstien syntymiselle. Arabisti Günter Lülingin mukaan noin kolmasosa Koraanista on liturgisia tekstejä, joiden alkuperä on kristillinen.
Historiallis-kriittistä tutkimussuuntaa edustavat, islamilaisen perimätiedon kyseenalaistavat tutkijat ja tietokirjailijat ovat usein päätyneet kirjoittamaan salanimillä kuten  esimerkiksi Christoph Luxenberg ja Ibn Warraq. Jotkut heistä, kuten Ibn Warraq ja professori Sven Kalisch ovat entisiä muslimeja ja pakoilevat sharian langettamaa kuolemantuomiota. Saksalainen orientalisti Günter Lüling menetti akateemisen uransa arabian kielen laitoksilla. Väitetään, että Palestiinassa opiskelijat heittivät professori Suliman Bashearin ulos luentosalin ikkunasta. Arabisti Hartmut Bobzin on paheksunut kriiittisten tutkijoiden kätkeytymistä salanimen taakse: ”Tieteen nykyisiin standardeihin kuuluu, että jokainen esiintyy omilla kasvoillaan”.
Historialliskriittinen koulukunta > Varhaiset viittaukset Koraaniin

Koraania ei mainita missään kirjallisessa lähteessä ennen 800-lukua. Esimerkiksi Fiqh Akbar I -käsikirjoitus 700-luvulta on varhaisin islamilaista lakia koskeva teksti, mutta se ei mainitse Koraania. Vuonna 750 kuolleen Johannes Damaskolaisen tekemäksi oletettu De Haeresibus puhuu Koraanin irrallisista osista, mutta ei kirjasta kokonaisuutena. Kuvausta on myös epäilty sen tyylin perusteella myöhemmäksi lisäykseksi käsikirjoitukseen. Kun tekstejä kopioitiin, oli tavallista, että niihin lisättiin uusia tietoja. Teksti kuuluu: "Kuten on kerrottu, tämä Muhammed kirjoitti monia naurettavia teoksia, jotka hän jokaisen nimesi. On esimerkiksi Naisen kirja [= Naisten suura], sitten on kirja Jumalan kameli [= ?] – – edelleen Pöydän kirja [= Pöydän suura] ja edelleen Hiehon kirja [= Lehmän suura]".
Koraanin syntyvaiheista löytyy merkintöjä Bysantin keisarin Leo III:n (717–741) ja kalifi Umar II:n (717–720) kirjeenvaihdosta. Sen alkuperäinen kreikkalainen versio on kateissa. Vanhimmat säilyneet käännökset, armenian ja latinankieliset, poikkeavat toisistaan ja ovat aikaisintaan 700-luvun lopulta. Säilynyt teksti ei mainitse Koraania oikealla nimellä eikä siteeraa sitä. Siinä kuitenkin esitetään väitteitä Koraanin kokoamisesta:
“Umar [= toinen kalifi], Abu Turab [= Ali] ja Salman Persialainen kokosivat sen [= sinun Pourkanisi] vaikka keskuudessanne onkin levitetty tietoa, että Jumala olisi lähettänyt sen taivaasta – – Mitä kirjaanne tulee, olette jo antaneet näytteitä sellaisista väärennöksistä, ja muiden ohella tunnetaan muuan Hajjaj, nimittämänne Persian kuvernööri, joka lähetti miehiä kokoamaan muinaisen kirjanne, jonka hän korvasi toisilla, itse kirjoittamillaan ja mieleisillään, jotka hän levitti kaikkialle valtakunnassanne – – Tästä hävityksestä kuitenkin pelastui osa Abu Turabin teoksista, koska Hajjaj ei kyennyt hävittämään kaikkea".
Kirjeenvaihdon sana ”Pourkan” viittaa arabian sanaan al-furqan (arabiassa ei ole äännettä p), joka tarkoittaa ”Ratkaisua”. Paitsi että se on suuran 25 nimi, ”Ratkaisulla” tarkoitetaan usein myös Koraania kokonaisuudessaan. Sana esiintyy myös Koraanissa. Kirjeenvaihdossa väitetään että kuvernööri al-Hajjaj ibn Yusuf olisi kirjoittanut suuren osan ”Pourkanista” ja hävittänyt osia alkuperäisistä kirjoituksista. Tekstissä kirjan kirjoittajaksi annetaan ”Abu Turab”, joka oli Muhammedin ottopojan Alin lempinimi.
Lähi-idästä löydetyissä piirtokirjoituksissa sana ”Koraani” esiintyy ensimmäisen kerran Mosulissa noin vuonna 810. Kokonaisen Koraanin olemassaoloa on pidetty täysin varmana 800-luvulta alkaen, sillä vuonna 834 kuollut Ibn Hisham laati vanhimman säilyneen Muhammedin elämäkerran (Sirat Rasul Allah), joka viittaa Koraanin eri jakeisiin. John Wansbrough arvelee, että Koraani olisi koottu ja kanonisoitu juuri tätä ennen 700- ja 800-lukujen vaihteessa. Raymond Dequin väittää, että Zaydista kertova osuus Koraanissa (33:37) olisi peräisin vasta 800-luvun alusta, koska Ibn Ishaq ei kerro sitä, ja Ibn Hisham viittaa siihen vain lyhyesti.
Historialliskriittinen koulukunta > Teorioita Koraanin alkuperästä > Kristillinen tausta

Kirkkohistorioitsija Karl-Heinz Ohlig on arvellut, että pääosa Koraanista on Lähi-idässä vaikuttaneen esinikealaisen kristillisen liikkeen liturgisia tekstejä, jotka ovat peräisin eri vuosisadoilta. Kirjoitustavan lukukelvottomuutta Ohlig perustelee sillä, että kyse oli uskonmiesten itselleen tekemistä muistiinpanoista. Kirjoittaja olisi osannut lukea tekstin, koska tiesi, mitä oli tarkoittanut, mutta ei kukaan muu. Koraanin matemaattisen tyylianalyysin perusteella ranskalainen tutkija J-J. Walter on arvioinut, että kirjoittajia on saattanut olla 30–100. Ohligin mukaan Koraanin tausta saattoi olla arabikristillisessä, arameankielisessä lahkossa, joka ensimmäisillä sataluvuilla vaikutti Syyriassa ja Mesopotamiassa ja sai vaikutteita etenkin samarialaisuudesta. Osa tästä väestöstä pakkosiirrettiin 200-luvulla Khorasaniin ja sen pääkaupunkiin Merviin Iranin koillisosassa. Sieltä koraaniliike olisi poliittisten kumousten myötä (al-Malik, al-Mansur, al-Mamun) palannut valtakunnan ydinalueille ja noussut kalifien suojeluksessa valtionuskonnon asemaan. Profeetta Muhammedin hahmo olisi yhdistetty koraaniliikkeeseen ja sen teksteihin vasta 700-luvun jälkipuoliskolla, jolloin kirja olisi saanut   profeetallisen tekijän. Ohligin mukaan teoriaa tukevat Koraanin kieli, kirjaimisto ja sisältö sekä islamiin sisältyvät zarathustralaiset, parsilaiset ja buddhalaiset vaikutteet, jotka viittaavat Keski-Aasiaan eivätkä Arabian niemimaalle.
Islamilaisen perimätiedon ja länsimaisen islamologian mukaan islam syntyi kiistasuhteessa Mekassa vallitsevaan monijumalaisuuteen ja epäjumalanpalvontaan. G.R. Hawting katsoo kuitenkin osoittaneensa, että Koraani ei todellisuudessa arvostele monijumalaisuutta, vaan sellaista monoteismia, jota se ei hyväksy. Koraanin monijumalaisuus viittaa todellisuudessa siihen, että Jumalalla on kumppaneita, kuten enkeleitä.
Historialliskriittinen koulukunta > Teorioita Koraanin alkuperästä > Koraanin kieli

Alphonse Mingana (k. 1937) ja Christoph Luxenberg ovat väittäneet, että Koraani on ainakin osittain kirjoitettu syyrianarameaksi eli Jeesuksen äidinkielellä eikä arabiaksi. Kieli näkyy Koraanin tärkeimmissä sanoissa, kuten erisnimissä ja uskonnollisissa käsitteissä ja myös lauserakenteissa. Myös sana "Koraani" on arameaa ja tarkoittaa "Lukemistoa", jollaista käytettiin syyrialais-kristillisessä kirkossa.
Koraanin scripta defectaa luetaan Luxenbergin menetelmällä siten, että myöhemmin lisätyt diakriittiset merkit poistetaan ja tulkinnassa otetaan huomioon mahdolliset arameankieliset vaihtoehdot. Voiman suura (97) muuttuu tällöin jouluyötä ja Jeesuksen syntymää ylistäväksi hymniksi. Luxenbergin tunnetuin esimerkki koskee huureja eli Paratiisin neitsyitä, joita hän pitää käännösvirheenä; kyse olisi todellisuudessa viinirypäleistä.
Islaminuskon mukaan Koraani levisi aluksi pääosin vain suullisena perinteenä. Markus Gross on osoittanut, että Koraanin poikkeavat lukutavat eivät johtuneet suullisessa käytössä esiintyneestä murrevaihtelusta, sillä kaikki lukutavat pohjautuivat samoihin rasmeihin eli konsonanttiyhdistelmiin. Lausuntaerot johtuivat merkkien tulkinnasta, joten Koraani oli alusta alkaen kirjoitettua eikä puhuttua tietoa. Käsitys suullisesta välittymisestä on Grossin mukaan voinut syntyä sen johdosta, että tekstien lukutapa oli pitkään epäselvä ennen kuin diakriittiset merkit ja muut tarkenteet lisättiin siihen. Gross osoitti myös, että joissakin kohdissa Koraanin kirjoittaja osasi hepreaa, toisissa ei, mikä tarkoittaa, että kirjoittajia on täytynyt olla vähintään kaksi.
Koraani ja muut uskonnot

Koraani sisältää aineksia muista uskonnoista ja etenkin kristinuskosta ja juutalaisuudesta. Monissa kohdissa Koraani ilmoittaa vain vahvistavansa sen, mitä on aikaisemmin Toorassa ja evankeliumissa on ilmoitettu (esimerkiksi Koraani 5:62; 10:37; 42:13) ja kertoo, että juutalaisille, kristityille ja saabilaisille on paikka Paratiisissa (Koraani 2:62). Toisissa jakeissa Koraani erkaantuu muista uskonnoista ja rakentaa itsenäistä identiteettiä palaamalla niiden ohi Abrahamiin (Koraani 2:135); keino, jota myös apostoli Paavali käytti puolustaessaan kristinuskoa.
Jaakko Hämeen-Anttila selittää eroja sillä, että Muhammed aluksi luotti juutalaisten ja kristittyjen kääntymiseen, mitä ei tapahtunut, jolloin seurauksena oli välirikko ja ilmestysten sävyn muuttuminen. Muslimit selittävät Koraanin yhtäläisyydet juutalaisuuteen ja kristinuskoon sillä, että Toora ja evankeliumi vastasivat  alun perin  Koraania, mutta kirjat vääristyivät historian mittaan. Historialliskriittisten tutkijoiden mukaan selityksenä on, että Koraanin varhaisimmat osat ovat peräisin kristillisen väestön keskuudesta.
Kristinuskon ja juutalaisuuden ohella Koraanista on katsottu löytyneen viitteitä Persiassa vallinneeseen manikealaisuuteen (Pöydän suura 5). Uskottomien suuraa 109 on pidetty buddhalaisen runon suorana käännöksenä.
Koraanin käännökset

Islamilaisen selityksen mukaan Koraania ei voi kääntää muille kielille. Näkökantaa on selitetty eri tavoin. On väitetty, että Koraanin kaltaista täydellistä tekstiä on mahdoton kääntää millekään muulle kielelle. Syytä on haettu arabian kielen poikkeuksellisesta rikkaudesta. Hämeen-Anttilan mukaan ”Koraanin tyyli on niin hienoa, että sen tekstin iskevyyttä on vaikea pitää yllä käännöksessä”. Muuan selitys on, että, toisin kuin muissa kielissä, ”arabian sanoilla on useampi kuin yksi merkitys, ja ne voidaan tulkita eri tavoin asiayhteytensä mukaan, mikä tekee tiiviistä ja usein mystisestä tekstistä lähes mahdotonta toistaa toisella kielellä”.
Tärkein syy käännösvaikeuksille on se, että Koraanin scripta defectaa on usein mahdotonta lukea, koska teksti on alun perin kirjoitettu puutteellisella kirjaimistolla ja mahdollisesti sen jälkeen tulkittu väärin. Sanaan käsikirjoituksen tutkija Gerd-R. Puin on arvioinut, että viidesosa Koraanista on käsittämätöntä millä kielellä tahansa. Koraanille kehittyi tämän takia useita lukutapoja, joissa tekstin merkitys vaihteli.
Ensimmäisen käännöksen eurooppalaiselle kielelle teki munkki Robert Kettonilainen latinan kieleen nimellä Lex Mahumet pseudoprophete (suom. Väärän profeetta Mahometin laki). Käännös valmistui vuonna 1143. Kuningas Kaarle I:n pappi Alexander Ross julkaisi ensimmäisen käännöksen englanniksi vuonna 1649.
Ensimmäinen Koraanin suomenkielinen käännös ilmestyi vuonna 1942. Sen kustansi suomalainen tataari Zinnetullah Ahsen Böre ja käännöksen teki anonyymisti Georg Pimenoff englannin kielestä Pickthallin käännöksen pohjalta. Menettely varmisti käännöksen suosion muslimien keskuudessa, sillä Ahsen Böre ja Pickthall olivat muslimeita. Tämän jälkeen käännökset on tehty suoraan arabian kielestä. Vuonna 1957 suomennoksen tekivät Jussi Aro, Armas Salonen ja Knut Tallqvist. Seuraava käännös on vuodelta 1995, jonka teki Jaakko Hämeen-Anttila. Nämä kääntäjät eivät olleet muslimeita. Vuonna 2015 ilmestyi Muhammad Tahir-ul-Qadrin versio käännettynä urdun kielestä.
Sensurointivaatimuksia

Le Parisien julkaisi huhtikuussa 2018 yli 250 ranskalaisen vaikuttajan allekirjoittaman manifestin nimeltä Manifeste contre le nouvel antisémitisme, jossa Koraanista vaadittiin poistettavaksi juutalaisten, kristittyjen ja islamista luopuneiden rankaisuun ja tappamiseen kehottavat kohdat. Manifestin oli laatinut Charlie Hebdo -lehden perustaja ja entinen johtaja Philippe Val. Allekirjoittajien joukossa oli entinen presidentti Nicolas Sarkozy.
Ruotsissa asunut Salwan Momika poltti julkisesti Koraanin useita kertoja. Tapaukset herättivät protesteja sekä Ruotsissa että muslimimaissa. Momika perusteli tekojaan tavoitteella saada Koraani kielletyksi Ruotsissa. Momika murhattiin tammikuussa 2025.
Kirjallisuutta

Räisänen, Heikki: Koraani ja Raamattu.  Helsinki:  Gaudeamus, 1986.  ISBN 951-662-398-0
Hämeen-Anttila, Jaakko: Islam: Taskusanakirja.  Helsinki:  Basam Books, 2001.  ISBN 952-9842-60-0
Hämeen-Anttila, Jaakko: Islamin monimuotoisuus.  6. painos. Helsinki:  Gaudeamus, 1999.  ISBN 951-662-749-8
Sartola, Pekka: Islam: Ystävä vai vihollinen?  Turku:  Ajanteos, 2006.  ISBN 952-99597-1-0
Siddiqui, Mona: Kuinka Koraania luetaan.  (How to Read the Qur’an, 2007)  Suomentanut Petri Stenman. Helsinki:  Like, 2007.  ISBN 978-952-471-984-1
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koraani Wikimedia Commonsissa
Koraani. Islamopas.com.
Al-Quran (Koraani) (Arkistoitu – Internet Archive) Yli 145 Koraanin käännöstä 35 kielellä (myös suomeksi: Z. I. Ahsen Böre).
Koraani eri kielillä (Arkistoitu – Internet Archive).
Koraanista Ylen Elävässä arkistossa.
Yle Areena: Koraani. Luenta- ja keskustelusarja.
Koraanin käsikirjoitus Andalusiasta, 1100-luku.
Muhammad Hira-vuorella. Istanbul, 1595.
Suura 47:9–15. Luultavasti pohjoisafrikkalaista alkuperää 800-luvulta.
Suurat 28:88–29:1. Egyptiläistä alkuperää 1300-luvulta.
Koraanin tekstiä 700–800-luvulta.
Kolikko, joka kuvaa Aleksanteri Suuri Egyptin valloittajana, Amon sarvilla. Aleksanteria pidettiin muinais-Egyptissä Amon-jumalan poikana.
Koraanin käsittelyssä on omat puhtaussääntönsä.
Riachuelon taistelu

Riachuelon taistelu oli jokitaistelu Paraguayn ja Brasilian laivastojen välillä kolmoisliiton sodassa 11. kesäkuuta 1865. Pedro Ignacio Mezan johtamat paraguaylaiset yrittivät yllättää Francisco Manoel Barroson johtaman brasilialaisten laivaston Paranájoella lähellä siihen laskevan Riachuelojoen suuta. Yllätys epäonnistui. Taistelu päättyi paraguaylaisten laivaston tappioon ja neljän aluksen menetykseen. Paraguaylaisille lopputulos merkitsi heidän laivastonsa menetystä tehokkaana toimijana koko loppusodan ajaksi. Ilman laivastonsa tukea paraguaylaiset eivät enää myöskään kyenneet hyökkäämään Paraguayn ulkopuolelle.
Tausta

Pedro Ignacio Meza
Francisco Manoel Barroso
Tausta > Brasilialaiset

Barroso ja brasilialaiset olivat paraguaylaisten odotuksia paremmin varautuneita. Brasilia oli julistanut Paraguayn saartoon 26. tammikuuta 1865, ja heidän aluksensa olivat purjehtineet Corrientesin vesille huhtikuussa amiraali Francisco Manoel Barroson komennuksessa. Barroso tunsi Paranán tämän osan jo hyvin, ja brasilialaiset olivat esimerkiksi kartoittaneet joen hiekkasärkkiä, joihin paraguaylaisilla oli edelleen tapana ajaa aluksensa karille. Barroso oli myös saanut hioa strategiaansa rauhassa ilman laivaston komentaja Joaquim Marques Lisboan puuttumista asioihin, sillä tämä oli edelleen Buenos Airesissa.
Brasilialaisten laivat olivat kaikki hyvin aseistettuja, varta vasten sotalaivoiksi rakennettuja potkurihöyrylaivoja. Barroson laivasto käsitti alukset Amazonas, Jequitinhonha, Belmonte, Parnaíba, Ypiranga, Mearim, Yguatemí, Araguarí, Beberibé, Ivaí ja Itajaí.
Ivaí ja Itajaí oli lähetetty toukokuussa alavirtaan Bella Vistaan, mutta ne olivat edelleen tarpeeksi lähellä kutsuttavaksi paikalle tarvittaessa. Muut yhdeksän laivaa oli ankkuroitu Chacon puolelle Paranáa vastapäätä siihen laskevaa Riachuelon jokea noin kahdeksan kilometrin päässä Corrientesisin kaupungista. Ankkuripaikalla oli hyvä näkyvyys joelle, samalla kun kaksi saarta tarjosi suhteellista suojaa pohjoisesta tulevilta hyökkäyksiltä. Brasilialainen merijalkaväki valvoi joen vastarantaa vihollisen liikkeiden varalta. Barroso osasi odottaa jonkinlaista iskua jokea pitkin, ja ylävirtaan oli lähetetty pikettialus. Joukoille oli annettu määräys täydestä valmiudesta.
Taistelu > Alusten menetykset ja taistelun ratkaisu

Barroso oli ollut poissa noin tunnin, ennen kuin hän oli löytänyt tarpeeksi syvän kohdan joessa kääntyäkseen. Hänen lipulaivansa ja joen suurin, 1 050 tonnin alus Amazonas, purjehti kohti pulassa olevaa Parnahybaa. Se avasi tulen alukselle nousseita paraguaylaisia vastaan samalla, kun brasilialainen miehistö aluksessa ryhtyi vastahyökkäykseen. Lopulta paraguaylaiset pakenivat. Amazonas kiinnitti seuraavaksi huomionsa Jejuíhin. Pienempi Jejuí kärsi vahinkoja ja alkoi tulvia tykkitulessa. Sen miehistö hylkäsi uppoavan aluksensa ja he uivat rantaan rannikkotykkien suojiin. Seuraavaksi Barroso iski Marqués de Olindaa vastaan. Amazonas törmäsi alukseen ja avasi tykkitulen. Marqués de Olinda menetti höyrykoneensa ja se oli näin lyöty pois taistelusta. Barroso toisti saman Salto Orientalia vastaan. Vahingoittunut Salto Oriental kallistui ja alkoi haljeta.
Meza oli menettänyt hermonsa. Hänen kuvailtiin raivoavan ja itkevän vuorotellen. Hän määräsi lopulta lippulaivansa Tacuarín kääntymään ja sitä seurasivat Pirabebé, Ygurey ja Yporá. Barroso iski paraguaylaisten chatoja vastaan. Hänen merijalkaväkensä kiväärituli surmasi niiden miehistöt vuorotellen. Yksi niistä upotettiin ja neljä muuta otettiin brasilialaisten hinaukseen. Barroso oli käytännössä jo voittanut, mutta hänen polttoaineensa oli käynyt vähiin. Meza yritti vielä viimeistä vetoaan. Hän määräsi paraguaylaiset yrittämään Jequitinhonhan valtausta vielä kerran. Kannella hän sai osuman pistoolista olkapäähänsä ja luoti kulkeutui hänen keuhkoonsa. Kuolettavasti haavoittunut Meza menetti tajuntansa. Nyt komentajaksi noussut kapteeni Remigio Cabral määräsi vetäytymisen. Mearim ja Beberibé jahtasivat paraguaylaisia näiden vetäytyessä Corrientesin taakse ja kohti Humaitáa. Muut brasilialaiset laivat jäivät karilla olevan Jequitinhonhan suojaksi. Kaksi paraguaylaisia jahdannutta laivaa irrottautui kello 17.00.
Seuraukset

Taistelu oli merkittävä tappio paraguaylaisille. Heidän laivastonsa oli lyöty ja kykenemätön edes hyvin rajalliseen toimintaan loppusodan ajan. Paraguaylaisten kärsittyä vielä tappion Uruguayanan taistelussa 18. syyskuuta  Brasiliassa he vetivät maajoukkonsa lopullisesti takaisin Paraguayn puolelle, mikä päätti sodan ensimmäisen vaiheen parguaylaisten hyökätessä. Loppusota käytiin Paraguayn alueella. Ilman laivastoa paraguaylaisten ei ollut mahdollista hyökätä Paraguayn ulkopuolelle. Jejuí, Salto Oriental, Marqués de Olinda ja Paraguarí oli menetetty ja kaikki alukset olivat kärsineet merkittäviä vahinkoja. Paraguarín hylky hinattiin pääkaupunkiin, mutta se todettiin liian vaurioituneeksi korjattavaksi. Paraguayn laivastolla oli nyt vain 12 alusta ja niiden valtaosa hyvin pieniä. Liittoutuneiden saarron takia menetettyjä aluksia oli mahdotonta korvata ulkomailta, eikä Paraguay kyennyt itse rakentamaan chatoja monimutkaisempia aluksia. Niilläkin olisi ollut puutetta tykeistä.
Lähes tuhat paraguaylaista haavoittui ja noin 200 kaatui. Haavoittunut Meza kuoli kahdeksan päivää taistelun jälkeen. Hänet haudattiin ilman seremonioita. Marqués de Olindan luutnantti Ezequiel Robles oli jäänyt sotavangiksi haavoittuneena. Kätensä menettänyt luutnantti heräsi sotasairaalasta vihollisen puolella ja kävi herätessään vangitsijoidensa kimppuun, vuotaen riuhdottuaan kuiviin haavoinensa.
Brasiliaisten tappiot olivat 104 kaatunutta, 148 haavoittunutta ja 40 kadonnutta. Kuusi Barroson alusta oli edelleen käyttökunnossa. Vakavasti vaurioitunut Parnahyba oli hinauksessa. Belmonte ja Jequitinhonha päätettiin lopulta hylätä. Jequitinhonhan kapteeni ja miehistö evakuoitiin, mutta paraguaylaisten käsiin jäi esimerkiksi aluksen tykit ja muuta varustusta.
Brasilialaiset eivät jatkaneet voittoaan esimerkiksi joen ylityksellä. Barroson polttoaine- ja ammusvarastot oli kulutettu ja hän purjehti laivoineen alavirtaan 14. kesäkuuta. Hän saapui Bella Vistaan samana päivänä, jossa häneen liittyi argentiinalaisia laivoja. Tämän jälkeen hän tyytyi toistaiseksi jatkamaan Paraguayn saartoa.
Karille ajanut Jequitinhonha.
Amazonas ja uppoava Jejuí.
GYAT

"GYAT" is a slang term that has gained popularity on social media, particularly on platforms like TikTok, Twitter, and Instagram. It is often used in a humorous or exaggerated way to react to something surprising, impressive, or eye-catching, particularly in reference to physical appearance.
Origins and Meaning of GYAT

The term "GYAT" (sometimes spelled as "GYATT") is believed to have originated in the gaming and streaming communities, with influencers like Kai Cenat and other content creators popularizing it. It is often used as an abbreviation or slang for "goddamn" or "got that," depending on the context. In most cases, it is exclaimed as a reaction to something visually striking or astonishing.
For instance, if someone sees an impressive physique, an attractive person, or even an incredible sports play, they might shout "GYAT!" as a way of expressing excitement, admiration, or even comedic exaggeration.
Usage of GYAT in Pop Culture and Social Media

GYAT has been embraced by meme culture, where it is commonly used in reaction videos, gaming livestreams, and online interactions. It is often accompanied by an exaggerated reaction—such as someone widening their eyes, gasping, or playfully pretending to be overwhelmed by what they’ve just seen.
On TikTok, people use the term in comment sections or as captions for videos that showcase impressive looks, fashion, or athletic skills. It has also become a popular response in gaming and streaming communities, where players might shout "GYAT" when they witness an incredible move in a game.
Variations and Evolution of GYAT

Like many internet trends, GYAT has evolved over time. While originally used as a simple exclamation, it has taken on different spellings (such as "GYATT") and expanded in meaning. Some people use it in a joking manner to tease friends, while others use it more literally to express genuine admiration.
Additionally, it has been mixed with other internet slang and cultural phrases, making it a versatile and evolving expression.
Why Has GYAT Become So Popular?

Short and Catchy – The term is easy to remember and quick to type, making it perfect for online interactions.
Expressive – It conveys excitement and admiration in a fun and exaggerated way.
Meme Potential – Since it’s often used humorously, it has been widely adopted in meme culture.
Gaming & Streaming Influence – With popular streamers and content creators frequently using the term, its reach has expanded across different online communities.
Conclusion

GYAT is another example of how internet slang continues to evolve, shaped by meme culture, influencers, and online interactions. Whether used in a serious or playful context, it has become a staple in social media language, proving once again how digital culture can create and popularize unique expressions in a matter of weeks.
Would you like me to add more details or examples?
↑  Introducing ChatGPT openai.com. 13.3.2024. Viitattu 19.3.2025. (englanniksi)