stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Outo laakso
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Outo laakso Wikimedia Commonsissa
Mori, Masahiro (1970). Bukimi no tani The uncanny valley (Arkistoitu – Internet Archive) (K. F. MacDorman & T. Minato, Trans.). Energy, 7(4), 33–35. (Alun perin japaniksi)
Dave Bryant: The Uncanny Valley (Arkistoitu – Internet Archive)
Northrop Grumman E-2 Hawkeye

Kaksi Yhdysvaltain laivaston E-2 Hawkeyeta lentää Fujin läheisyydessä
Northrop Grumman E-2 Hawkeye on potkuriturbiinikäyttöinen AWACS-typpinen valvontalentokone, ja se on suunniteltu käytettäväksi lentotukialuksilta.
Pääkäyttäjä on Yhdysvaltain laivasto, mutta koneita on myös muun muassa Ranskan laivastolla ja muutamien muiden maiden ilmavoimilla.
Tekniset tiedot

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 5 (2 lentäjää, + 3 tutkahenkilöstöä)
Pituus: &&&&&&&&&&&&&017.056000017,56 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&024.058000024,58 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&05.05800005,58 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&065.&&&&0065 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&017090.&&&&0017 090 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&023391.&&&&0023 391 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Allison T56-A-427 -potkuriturbiinia; &&&&&&&&&&&03800.&&&&003 800 kW (&&&&&&&&&&&05095.&&&&005 095 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0604.&&&&00604 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&02583.&&&&002 583 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&09390.&&&&009 390 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&&013.&&&&0013 m/s
Siipikuormitus: &&&&&&&&&&&&0355.&&&&00355 kg/m²
Teho-painosuhde: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ””..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ””.0,32
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Northrop Grumman E-2 Hawkeye Wikimedia Commonsissa
England, James: Northrop Grumman E-2 Hawkeye Military Machine.  1.1.2018. Viitattu 29.9.2018 (englanniksi).
Yeo, Mike: Northrop Grumman secures $164M contract for Hawkeye aircraft for Japan Defense News.  6.9.2018. Viitattu 29.9.2018 (englanniksi).
Majumdar, Dave: Northrop Grumman's E-2D Advanced Hawkeye: The U.S. Navy's Eyes and Ears Just Got Long Legs The National Interest.  19.12.2016. Viitattu 29.9.2018 (englanniksi).
Majumdar, Dave: Extending the Range of the U.S. Navy's E-2D Advanced Hawkeye The National Interest.  31.10.2017. Viitattu 29.9.2018 (englanniksi).
The Grumman E-2 Hawkeye & C-2 Greyhound Airvectors.net. Viitattu 29.9.2018 (englanniksi).
Juha Kurvinen

| Juha Kurvinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1975 (ikä 49)
Ammatti:  Moottorisahajonglööri, koomikko-jonglööri, toimittaja, kirjailija
Muusikko
Taiteilijanimi:  CrazyFinn
Aktiivisena:  1989 -
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Juha Kurvinen on moottorisahajonglööri
Suomalainen oluttuoppitemppu 2013.
Juha Kurvinen (s. 8. lokakuuta 1975 Kirkkonummi) on viihdetaiteilija, jonglööri, koomikko, freelancer-toimittaja ja kirjailija. Hänellä on ollut kahdesti ennätys Guinnessin ennätysten kirjassa kolmen aidon ja käynnissäolevan moottorisahan heittämisessä.
Henkilöhistoria

Kurvinen on toiminut ammattiviihdyttäjänä vuodesta 1996 lähtien esiintyen yritysjuhlissa, yksityistilaisuuksissa, yökerhoissa, tapahtumissa ja viihdelaivoilla sekä Suomessa että ulkomailla. Juha Kurvinen käyttää esityksissään perinteisten jonglöörivälineiden sijasta arkisia jokapäiväisiä esineitä kuten kännyköitä, moottorisahoja, kirveitä, veitsiä, omenoita ja ilmassa ylösalaisin lentävää täyttä kaljatuoppia yhdistellen esityksiin lisäksi tilannekomiikkaa ja yleisöavustajia. Kurvinen on lisäksi keksinyt ja esittänyt myös vedenalaisen jonglöörishow'n, joka näytettiin Yle TV2:n Katso pois -viihdeohjelmassa juhannuksena 2002.
Kurvinen on esiintynyt lisäksi tv-ohjelmissa Guinness World of Records, Ennätystehdas, Mitä ihmettä?, Älä katso, Katso pois,  Mahdoton tehtävä, HIKI, Huomenta Suomi, YLE - Aamu TV, Ihana aamu, Joonas Hytönen Show, Speden Spelit, HUIPS, Pöllölaakson aarre, Jyrki Sähkösirkus, Vadelmakallion iltamat, Sirkusnuoret, Viis yli viis, Komisario Baskerville, Taitoa ja taikuutta, Nattspell ja Totuuden Torvet.
Kurvinen on myös kirjailija. Kustannusosakeyhtiö Revontuli julkaisi hänen esikoisteoksensa Sirkus Pjongjang – Keikka Pohjois-Koreaan vuonna 2013. Teos kertoo seitsemän hengen suomalaisdelegaation matkasta Korean demokraattiseen kansantasavaltaan, ja se pohjautuu todellisiin tapahtumiin vuonna 2004. Silloin Pohjois-Korea kutsui Kurvisen kollegoineen esiintymään 10 vuotta aiemmin kuolleen presidentti Kim Il-sungin syntymäpäiville. Teos käännettiin kesäkuussa 2014 englanniksi.
Kurvinen on Esiintyvät Taiteilijat ry:n artistijäsen. Hän valmistui lisäksi vuonna 2014 Turun Yliopiston ja Taideakatemian yhteisen pilottihankkeen jälkeen taide- ja kulttuurijournalistiksi. Suomen Tietokirjailijat ry hyväksyi hänet kirjailijajäsenekseen vuonna 2013.
Hän on esiintynyt Tina Turnerin lämmittelijänä Finnair Stadiumin konsertissa Taxiride-yhtyeen kanssa 2000 ja vuonna 1992 rockmuusikko John Mellencampin lämmittelijäesiintyjänä Helsingin jäähallin konsertissa 1992. Hän on esiintynyt myös Ville ”Darude” Virtasen tulijonglöörinä livekeikoilla Jaakko ”JS16” Salovaaran tulijonglööri livekeikoilla.[lähde? ]
Kurvinen on ollut kahdesti psykiatrisessa hoidossa. Ensimmäisellä kerralla vuonna 2008 hän oli aivotärähdyksen vuoksi sekavassa tilassa. Vuonna 2013 hän kävi lääkärissä valittamassa migreeniään, jolloin hän sai jälleen M1-lähetteen. Aivovamman vuoksi hänellä on puhjennut kaksisuuntainen mielialahäiriö. Hän ei omien sanojensa mukaan ole koskaan ollut psykoosissa. Helmikuussa 2016 Turun Sanomat paljasti Kupittaan sairaalassa tapahtuneita väärinkäytöksiä, joista Kurvinen oli aiemmin kertonut blogissaan ja sosiaalisessa mediassa. Yksikään väitetyistä epäkohdista ei ole lopulta johtanut tuomioon, vaan syytteet kumottu hovioikeudessa.
Maailmanennätykset

6 heittoa. Laji: kolmen aidon moottorisahan heitto, Guinness World of Records -viihdeohjelma (Helsinki 1999)
52 heittoa. Laji: kolmen aidon moottorisahan heitto, Offroad -tapahtuma (Helsingin Kaapelitehdas 2002).
Palkinnot

Viihdeohjelmien suomenmestari, 2000–2001
Kultapalkinto: kansainvälinen The April Spring Friendship Art Festival -viihdekilpailu (Korea 2001 ja 2004)
1. palkinto, The April Spring Friendship Art Festival (1998)
Euro-Festivalin diplomi (Wiesbaden, Saksa 1998)
MTV3:n kunniakirja (Pöllölaakson aarre, 1996)
Esiintyvät Taiteilijat ry:n diplomi (1996)
Valtakunnallisen Taidetapahtuman stipendi ja kunniakirja (Turku 1992)[lähde? ]
Valtakunnallisen Taidetapahtuman kunniakirja (1990)[lähde? ]
Turun paras jonglööri, City -lehti
Kirjat

Sirkus Pjongjang, 2013
Koulutus

Linnamäen Sirkuskoulu, jonglööri, Helsinki 1989 - 1994
Markkinointimerkonomi, Espoonlahden Kauppaopisto 1994
Taide- ja kulttuurijournalisti, Turun Yliopisto ja Taideakatemia 2014
Aiheesta muualla

Juha Kurvisen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Juha Arsnet Galleryn osaajaesittelyssä
Ohjelmanaiset Oy - John Kurvinen (Arkistoitu – Internet Archive)
Nuoruus (veistos)

Nuoruus on suomalaisen kuvanveistäjän Aimo Tukiaisen marmoriveistos, korkeus 40 cm,  vuodelta 1947. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa vuonna 1965 (Antellin kokoelmat).
Nuoruus on päätutkielma, joka kuvaa Inari Vehmasta, nuorta tyttöä. Inari Vehmas oli suomalaisen taidekriitikon E. J. Vehmaksen tytär.
Veistoksessa suurisilmäinen tyttö puolipitkine kihartuvine hiuksineen katsoo mietteliäästi eteenpäin. Aimo Tukiainen yhdisti Nuoruus-veistokseen osuvan yhdennäköisyyden ja nuoren tytön sielukkuuden, jolloin veistoksesta tuli samalla suomalaisen ihmisen ideaalikuva. Hän käytti tätä samaa ilmaisutapaa useassa muussakin päätutkielmassa. Tukiaisen katsotaan omaksuneen tämän tiukan klassisen muotokielen veisto-opettajaltaan, Felix Nylundilta, opiskellessaan Helsingin Taideyhdistyksen koulussa. Myös kodin ankaruuden ja askeettisuuden katsotaan muokanneen häntä tunneilmaisuja karttavaksi ja patetiaa välttäväksi. Alkuun Tukiainen opiskeli Viipurin Taideyhdistyksen koulussa.
Aiheesta muualla

Veistos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Nuoruus.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Opel Adam
Adam S

Keväällä 2014 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä urheilullinen Adam S -malli, jossa on turboahdettu 1,4-litrainen moottori teholtaan 150 hevosvoimaa. Jousitus on säädetty urheilullisemmaksi ja kaikissa pyörissä on OPC-levyjarrujärjestelmä. Huippunopeus on 210 km/h. Adam S saapui Suomeen lokakuussa 2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Adam Wikimedia Commonsissa
Opelin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:   Astra  Crossland  Corsa  Grandland  Insignia  Mokka 
Nykyiset pakettiautot:   Combo  Movano  Vivaro 
Konseptiautot:   Aero GT  Opel Antara GTC  CD  Diesel Rekordwagen  Eco Speedster  Frogster  Frua Diplomat  G90  GT 2  Insignia  Maxx  OPC X-Treme  Snowtrekker  Trixx 
Entiset mallit:   Adam  Admiral  Agila  Ampera  Ampera-e  Antara  Arena  Ascona  Blitz  Calais  Calibra  Campo  Captain  Cascada  Commodore  Darracq  Diplomat  Frontera  Gemini  GT  GT (2007)  Kadett  Kapitän  Karl  Laubfrosch  Lutzmann  Manta  Meriva  Monterey  Monza  Olympia  Omega  Rekord  Senator  Signum  Sintra  Speedster  Tigra  Vectra  Zafira 
Opel Adam S Geneven autonäyttelyssä 2014.
Orli Shoshan

Orli Shoshan
Orli Shoshan (s. 7. joulukuuta 1976 Tel Aviv, Israel) on israelilainen näyttelijä, joka on näytellyt jedimestari Shaak Titä kahdessa Tähtien sota -elokuvassa.
Aiheesta muualla

Orli Shoshan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Operaatio Polar

| Operaatio Polar |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ville Kaarnakari
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Minerva Kustannus
Julkaistu:  2016
Sivumäärä:  433
ISBN:  9789523123472
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Operaatio Polar on kirjailija Ville Kaarnakarin vuonna 2016 ilmestynyt kirja, jonka on kustantanut Minerva Kustannus. Kirja yhdistää faktaa ja fiktiota, mutta on romaanimuotoinen. Kirja on Kaarnakarin viidestoista teos, ja sijoittuu toisen maailmansodan jälkeisiin kylmän sodan alkuvaiheisiin.
Opel Astra

Opel Astra on Opelin vuodesta 1991 lähtien valmistama alemman keskiluokan henkilöautomalli, joka korvasi Opel Kadettin. E-mallin Kadettia myytiin jo aiemmin Isossa-Britanniassa nimellä Vauxhall Astra E, minkä takia Astran mallikirjaimet alkavat F:stä normaalin A:n sijaan.
Astraa myydään Opelina Manner-Euroopassa ja suuressa osassa maailmaa ja Vauxhallina Isossa-Britanniassa. Aikaisemmin Astraa on myyty Holdenina Oseaniassa ja Chevroletina Latinalaisessa Amerikassa, Kiinassa mallia myytiin vuosina 2009–2019 Buick-merkkisenä. Astraa vietiin myös Pohjois-Amerikkaan Saturn-merkkisenä vuodesta 2007 alkaen, mutta General Motors päätti lopettaa merkin valmistuksen vuonna 2010.
Joillain markkina-alueilla myytiin H-malliin saakka Astravan-pakettiautoversiota, joka oli farmarimalli ilman takaikkunoita ja -istuimia.
Sukupolvet

Opel Astra F (1991–1998)
Opel Astra G (1998–2004)
Opel Astra H (2004–2010)
Opel Astra J (2009–2015)
Opel Astra K (2015–2021)
Opel Astra L (2021–)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Astra Wikimedia Commonsissa
Opelin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:   Astra  Crossland  Corsa  Grandland  Insignia  Mokka 
Nykyiset pakettiautot:   Combo  Movano  Vivaro 
Konseptiautot:   Aero GT  Opel Antara GTC  CD  Diesel Rekordwagen  Eco Speedster  Frogster  Frua Diplomat  G90  GT 2  Insignia  Maxx  OPC X-Treme  Snowtrekker  Trixx 
Entiset mallit:   Adam  Admiral  Agila  Ampera  Ampera-e  Antara  Arena  Ascona  Blitz  Calais  Calibra  Campo  Captain  Cascada  Commodore  Darracq  Diplomat  Frontera  Gemini  GT  GT (2007)  Kadett  Kapitän  Karl  Laubfrosch  Lutzmann  Manta  Meriva  Monterey  Monza  Olympia  Omega  Rekord  Senator  Signum  Sintra  Speedster  Tigra  Vectra  Zafira
Olduvai-teoria

Olduvai-teoria viittaa näkemykseen, jonka mukaan teollisen sivilisaation (määriteltynä energiantuotannolla henkeä kohden) elinkaari on 100 vuotta (1930–2030) tai hieman vähemmän. Teoria tarjoaa kvantitatiivisen pohjan teollisen sivilisaation kehityskaaren tarkastelulle. Sen nimi on viittaus Olduvain rotkoon Tansaniassa.selvennä
Teorian historiaa

Olduvai-teorian esitteli ensimmäisenä sähkövoimainsinööri Richard C. Duncan vuonna 1989 alun perin nimellä ”teollisen sivilisaation jännitepulssiteoria” (transient-pulse theory of Industrial Civilization). Duncan käsitteli teoriaansa tukevaa aineistoa vuoden 1993 artikkelissaan The life-expectancy of industrial civilization: The decline to global equilibriu.
Kesäkuussa 1996 Duncan julkaisi artikkelin The Olduvai Theory: Sliding Towards a Post-Industrial Stone Age, missä hän korvasi aiemmin käyttämänsä termin ”jännitepulssiteoria” uudella nimellä ”Olduvai-teoria”. Marraskuussa 2000 hän päivitti teoriaansa Yhdysvaltain geologisen seuran kokouksessa pitämässään esitelmässä The Peak of World Oil Production and the Road to the Olduvai Gorge ja vuonna 2005 hän täydensi aineistoaan vuoteen 2003 asti artikkelissaan The Olduvai Theory Energy, Population, and Industrial Civilization.
Teorian sisältö

Duncan määrittelee teollisen sivilisaation alun siihen hetkeen, jolloin maailman energiantuotanto henkeä kohden ylitti 30 % huippuarvostaan. Vastaavasti sivilisaation lopun hän sijoittaa siihen hetkeen, jolloin energiantuotanto henkeä kohden jälleen putoaa alle 30 prosenttiin huippuarvostaan. Huippuarvo esiintyi hänen mukaansa suurin piirtein alku- ja loppupisteen puolivälissä vuonna 1979, minkä perusteella teollisen sivilisaation 100 vuoden elinkaari sijoittuisi vuosien 1930 ja 2030 välille.
Olduvai-teorian mukaan maailman energiantuotannon eksponentiaalinen kasvu päättyi vuonna 1979, jonka jälkeen energiantuotanto henkeä kohden on pysynyt melko tasaisena. Tämä tasannevaihe päättyy olettaman mukaan suurin piirtein vuonna 2008, jonka jälkeen se kääntyy voimakkaaseen laskuun. Laskun seurauksena on väestökatastrofi, mikä pudottaa maailman väkiluvun kahteen miljardiin vuoteen 2050 mennessä.
Olduvai-teoria jakaa ihmiskunnan historian kolmeen vaiheeseen. Ensimmäinen ”esiteollinen vaihe”, jolloin yksinkertaiset työkalut ja vähäinen käytössä ollut energia rajoittivat talouskasvua, muodosti valtaosan ihmisen kehityshistoriasta. Toinen ”teollinen vaihe” käsittää nykyisen teollisen sivilisaation, joka on onnistunut käyttämään koneita nostaakseen kasvun rajoja. Viimeinen ”jälkiteollinen vaihe”, jolloin ihmiskunta palaa jälleen tasapainoon ympäristön sekä uusiutuvien resurssien kanssa, seuraa teollisen yhteiskunnan romahdusta.
Teollisen vaiheen heikentyminen on teoriassa jaettu kolmeen osavaiheeseen:[lähde? ]
Olduvain luisu (1979-1999) - energian määrä henkeä kohden aleni 0,33 % vuodessa.
Olduvain liuku (2000-2011) - ”alkaa ... pahenevilla selkkauksilla Lähi-idässä ... sisältää maailman öljyntuotannon huipun”.
Olduvain jyrkänne (2012-2030) - ”alkaa ... vuonna 2012, jolloin pysyvien sähkökatkosten epidemia pyyhkii koko maailman ympäri, so. alkaa alijännitteiden aalloilla ja väliaikaisilla sähkökatkoksilla, mutta johtaa lopulta koko sähköverkon sammumiseen”. Sähkökatkokset liittyvät pääasiallisesti fossiilisiin polttoaineisiin, sillä suurin osa sähköstä tuotetaan öljyllä, maakaasulla, kivihiilellä ja muilla uusiutumattomilla energianlähteillä.
Aikajana

Perry Arnett (2007) esittää Olduvai-teorialle seuraavan aikajanan:
1979: Yhdysvaltain energiantuotannon huippu henkeä kohden; jatkoi tasannevaiheessa vielä vuonna 2006, mutta vaarassa romahtaa hetkellä millä hyvänsä.
2005: Todennäköinen maailman öljyntuotannon huippu; tuotanto jatkoi tasannevaiheessa vuonna 2007, mutta jyrkänne alkamassa vuosien 2010-2012 paikkeilla.
2005: Maailman viljantuotannon huippu
2008 (tai aikaisemmin): Maailman maakaasutuotannon huippu henkeä kohden
2010 (tai aikaisemmin): Maakaasutuotannon jyrkänne alkaa
2012 (tai aikaisemmin): Yhdysvalloissa sähkökatkokset ja alijännitteet yleistyvät
2012: Yhdysvalloissa saatavilla olevan juomakelpoisen veden huippu ja jyrkänne; vesipulat ja veteen liittyvät taudit lisääntyvät
2015: Yhdysvaltain terveydenhuoltojärjestelmä täydellisessä kaaoksessa; sanitaation ja lääkkeiden saatavuuden heikentyminen, tartuntatautien yleistyminen, heikompi ravitsemustilanne jne.
2015: Maailmanlaajuinen väestökatastrofi iskee koko voimallaan; nälänhädät, taudit ja heikentynyt terveydenhuolto
2030: Yhdysvaltain energiankulutus henkeä kohden alittaa 30 % osuuden huippuarvostaan; elintavat muistuttavat vuoden 1930 tasoa (todennäköisesti jo paljon ennen vuotta 2030).
Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön mukaan kuitenkin maailman ruoantuotannon kasvu ylittää väestönkasvun nykyhetken ja vuoden 2030 välillä.
Kritiikkiä

Richard C. Duncanin määritellessä teoriaansa vuoden 1979 maailman energiankulutuksen huippu henkeä kohden oli 11,15 öljybarrelia vuodessa (koko energiankulutus muutettuna öljyksi). Myöhemmin kuitenkin energiankulutus henkeä kohden kasvoi ylittäen vuoden 1979 huipun, ja vuonna 2006 kulutus oli 12,12 barrelia henkeä kohden vuodessa. Tämä on selkeästi ristiriidassa Duncanin teorian kanssa, jonka mukaan energiankulutus henkeä kohden ei nouse vuosien 1979 ja 2008 välissä.  Duncan ei ole kommentoinut tähän suunnattua kritiikkiä.
Teorian puolustajat huomauttavat, että energiankulutuksen kasvua henkeä kohden on vaikea ylläpitää rajallisten resurssien, kuten öljyn, kivihiilen ja maakaasun, varassa. Kriitikot puolestaan väittävät, että virhe osoitti teorian ennustuskyvyn heikkouden, mikä tekee teoriasta muiltakin osin epäluotettavan. Jotkut kuitenkin katsovat virheen lopulta vain vahvistavan teorian varoituksia.
Toinen Olduvai-teoriaa kohtaan suunnattu kritiikki muistuttaa paljon Malthusin väestöteoriaa (so. väestönkasvu, jos sitä ei rajoiteta, kasvaa geometrisen sarjan mukaan, mutta ruoantuotanto kasvaa vain lineaarisen sarjan mukaan) ja muita pandeemiseen ruokapulaan liittyviä teorioita kohtaan suunnattua kritiikkiä. Sen mukaan Duncanin teoria ei ota tarpeeksi huomioon teknologista kehitystä ja yhteiskunnallista muutoskykyä. Esimerkiksi vaihtoehtoisten energianlähteiden kehitys voi mahdollistaa kestävän energiankulutuksen nykyisellä tasolla. Kulutustottumuksia puolestaan on mahdollista säädellä yhteiskunnallisen muutoksen ja kulttuurisen evoluution avulla, pyrkien esimerkiksi resurssien säästämiseen. Siten uudet teknologiat yhdessä kulutustottumusten muutosten kanssa voisivat huomattavasti vaikuttaa Olduvai-teorian seuraamusten todennäköisyyteen.[lähde? ]
Sitaatti

Duncan perustelee viittaustaan Olduvain rotkoon teorian nimessä seuraavalla tavalla:lähde tarkemmin?
...(1) se on aiheellisesti kuuluisa, (2) olen ollut siellä, (3) sen pitkä, kumea ääni on aavemainen ja pahaenteinen, ja (4) se on hyvä metafora 'kivikautiselle elämäntavalle'.
Aiheesta muualla

The Olduvai Theory - Towards Re-Equalizing the World Standard of Living (PDF-tiedosto) - kesä 2009, The Social Contract
America - A Frog in the Kettle Slowly Coming to a Boil - syksy 2007, The Social Contract
The Olduvai Theory - Terminal Decline Imminent - kevät 2007, The Social Contract
World Energy Production, Population Growth, and the Road to the Olduvai Gorge - toukokuu 2001 (esitelmä Pardee Keynote Symposiumissa, GSA Summit 2000, Reno NV, 13.11.2000)
M. King Hubbert on the Nature of Growth. 1974
Olduvai Revisited 2008 (TheOilDrum)
The Olduvai Theory of Industrial Civilization
dieoff.org
The Post-Petroleum Paradigm—and Population - Walter Youngquist (1999)
Forecast of Oil and Gas Supply to 2050 - Jean Laherrere (2003) (PDF-tiedosto)
2006 Long-Term Reliability Assessment - North American Electric Reliability Council (NERC)
Öljyhuippu
Kirkonkellon muotoinen maaöljyn tuotantokäyrä, jonka M. King Hubbert määritteli vuonna 1956.
Okakiekkokasvit

| Okakiekkokasvit |
| --- | --- |
 Okakiekko (Neurada procumbens)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Ylälahko::  Rosanae
Lahko::  Malvales
Heimo::  Okakiekkokasvit Neuradaceae  Kostel., nom. cons.
Synonyymit
 Grielaceae Martinov 
Suvut
 Grielum L.  Neurada L. – okakiekot  Neuradopsis Bremek. & Oberm. 
Katso myös
   Okakiekkokasvit Wikispeciesissä   Okakiekkokasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Grielum grandiflorum.
Okakiekkokasvit (Neuradaceae) on pieni afrikkalais-aasialainen kuivakkokasviheimo koppisiemenisten Malvales-lahkossa. Tunnetuin heimon edustaja on okakiekko (Neurada procumbens).
Tuntomerkit

Okakiekkokasvit ovat pääasiassa yksi-, joskus monivuotisia, enemmän tai vähemmän maanmyötäisiä ja melko pieniä ruohoja tai pikkupensaita. Lehtiasento on kierteinen ja lehdet ovat hammaslaitaisia tai pariosaisia ja lähes kourasuonisia, ilmeisesti korvakkeettomia (korvakemaiset muodostumat lienevät esilehtiä). Kukinto on viuhkomainen ja siinä on valkoisia kukkia; teriön väri muuttuu selvästi sen kuihtuessa. Kukkapohjus on lyhyelti maljamainen, heteitä on kymmenen. Sikiäin on enemmän tai vähemmän kehänalainen, yhdislehtinen ja kymmenestä emilehdestä muodostunut, monivartaloinen. Luotit ovat pallomaisia. Sikiäimessä on kymmenen siemenaihetta, jotka ovat vaakasuorassa asennossa. Hedelmä on kuiva ja avautumaton, verhiöllinen ja vartalollinen; ne joskus muodostavat siihen piikkejä. Siemenestä puuttuu valkuainen, ja alkio on taipunut; siemen itää sen vielä ollessa hedelmän sisällä.
Grielum-suvun kukka on vinosti vastakohtainen, ja osa sen emilehdistä on surkastunut toimimattomaksi.
Levinneisyys

Okakiekkokasvit kasvavat Afrikasta Intiaan ulottuvalla alueella, kuivilla kasvupaikoilla.
Luokittelu

Okakiekkokasvien heimossa on vain kolme sukua ja kymmenen lajia, joista puolet kuuluu sukuun Grielum. Aikaisemmin okakiekkokasvit on sisällytetty ruusukasveihin (Rosaceae) tai viety niiden yhteyteen kukan anatomisten tuntomerkkien perusteella.
Luokittelu > Suvut

Heimon suvut ovat:
Grielum L.
Neurada L. – okakiekot
Neuradopsis Bremek. & Oberm.
Aiheesta muualla

Levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/Neuradaceae.gif
Jarkko Kinnunen (kävelijä)

Jarkko Kinnunen vuonna 2015.
Jarkko Juhani Kinnunen (s. 19. tammikuuta 1984 Jalasjärvi) on suomalainen kilpakävelijä, joka edustaa seuratasolla Jalasjärven Jalasta. Häntä on valmentanut vuodesta 2015 lähtien Valentin Kononen ja sitä ennen vuosina 1999–2015 Kari Ahonen.
Kinnunen on voittanut viidesti SM-kultaa 20 kilometrin kävelyssä: 2008, 2009, 2011, 2012 ja 2014. 30 kilometrin Suomen-mestaruuden hän on voittanut seitsemän kertaa. Hänen paras arvokisasijoituksensa on kahdeksas sija 50 kilometrin kävelyssä Berliinin MM-kisoissa 2009.
Hän on ilmoittanut päättävän uransa kauteen 2021, jonka jälkeen hän siirtyy liikunnanopettajaksi.
Ura > SM-kisat

Kinnunen saavutti ensimmäisen SM-mitalinsa Kalevan kisoissa 2003 voittaessaan pronssia 20 km kävelyssä. Hän sai pronssia myös vuonna 2005. Vuosina 2006, 2007 ja 2015 hän on saavuttanut SM-hopeaa.
20 kilometrin kävelyn suomenmestaruuden Kinnunen on voittanut viidesti, vuosina 2008, 2009, 2011, 2012 ja 2014. Kinnusen 20 kilometrin kävelyn ennätys on 1.22.27, jonka hän teki huhtikuussa 2016.
30 kilometrin kävelyssä Kinnunen on voittanut suomenmestaruuden vuosina 2009–2013 ja 2015–2016.
SM-hallikisoista Kinnunen on saavuttanut 5 000 metrin ratakävelyssä kultaa vuosina 2008, 2009, 2010, 2013,  2019 ja 2021, hopeaa 2015 ja 2016 sekä pronssia 2004 ja 2005.