stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chakra

Chakrat esitettynä niihin liittyvien jumaluuksien kanssa.
Chakrat tai tsakrat (sanskritin sanasta cakraṃ, चक्रं, 'pyörä') ovat pyörän kaltaisia pyörteitä, jotka perinteisen intialaisen lääkinnän mukaan sijaitsevat ihmisen eetteriruumiin pinnalla.
Chakrojen on sanottu olevan eräänlaisia voimakeskuksia, energiaspiraaleja jotka tunkeutuvat kehon hienojakoisempiin kerroksiin viuhkan muodossa. Niitä on pidetty energian vastaanottamisen ja muuntamisen keskuspisteinä. Chakroja kuvaillaan tyypillisesti joko kukan tai pyörän kaltaisiksi. Ensimmäisessä terälehdet näkyvät ympyrän kehän ulkoreunalla. Jälkimmäisessä puolat jakavat ympyrän osiin, jotka saavat sen muistuttamaan ratasta. Jokainen chakra sisältää erilaisen määrän terälehtiä tai puolia. Chakrojen määrä vaihtelee riippuen systeemistä; lännessä tunnetuin on seitsemän chakraa käsittävä systeemi.
Vanhimmat tunnetut kirjalliset maininnat chakroista on löydetty nuoremmista upanishadeista, esimerkiksi Jooga Upanishadista (n. 600 eaa.), mutta niiden arvellaan kulkeneen sitä ennen suullisena perimätietona.
Määrittely

Vaikka on olemassa useita erilaisia kuvauksia siitä mitä chakrat tarkkaan ottaen ovat, seuraavat ominaisuudet ovat yhteisiä kaikille systeemeille:
Ne ovat osa hienoa energiakehoa, johon kuuluvat energiakanavat tai nadit, sekä pranat.
Ne ovat ryhmittyneet keskusnadin eli sushumnan mukaisesti, joka kulkee joko selkärangan vieressä tai sen sisällä.
Kaksi muuta nadia, ida ja pingala, kulkevat chakrojen läpi sushumnan vierellä, ja chakrojen kohdalla ne risteävät.
Ne sisältävät tietyn määrän terälehtiä tai puolia. Joissakin, esimerkiksi tiibetiläisissä, traditioissa puolat haarautuvat tuhansiksi nadeiksi jotka kulkevat koko kehon läpi.
Ne on yleensä liitetty mantrojen siementavuihin, sekä usein myös eri väreihin ja jumaluuksiin.
Chakrojen tasapaino vaikuttaa fyysiseen ja henkiseen terveyteen
Paramhans Swami Maheshwarananda kuvailee chakraa seuraavasti:
»Se tuottaa ja varastoi energiaa voimalaitoksen tapaan, yhdessä näissä kohdissa voimakkaammin sisään vedetyn kosmoksen energian kanssa. Päänadit, ida, pingala ja sushumna, sympaattinen-, parasympaattinen- ja keskushermosto kulkevat pitkin selkärankaa kaartuvalla reitillä, sekä toistensa poikki useita kertoja. Leikkauskohdissa ne muodostavat voimakkaita energiakeskuksia jotka tunnetaan chakroina. Ihmiskehossa on kolmenlaisia energiakeskuksia: Alemmat tai eläinchakrat sijaitsevat varpaiden ja lantion välisellä alueella, ja ilmentävät kehittymistämme eläinkunnasta. Ihmischakrat sijoittuvat selkärangan alueelle. Lopuksi, korkeammat tai jumalaiset chakrat löytyvät selkärangan yläosan ja päälaen väliltä.»
Anodea Judith tarjoaa chakroista modernin tulkinnan:
»Chakran uskotaan olevan toiminnan keskus, joka vastaanottaa, mukauttaa ja ilmaisee elämän energiaa. Sana chakra on käännettynä kirjaimellisesti pyörä tai kiekko, ja viittaa pyörivään bioenergeettisen aktiivisuuden kehään, joka säteilee suuresta, selkärangasta haarautuvasta hermosolmusta. Yleensä näistä pyöristä on kuvattu kuusi, pinottuna energiapilariin joka ulottuu selkärangan tyvestä otsan keskikohtaan, seitsemännen sijaitessa fyysisen maailman tuolla puolen.
Nämä kuusi päächakraa vastaavat tietoisuuden perustiloja...»
Susan Shumsky tarjoaa samankaltaisen idean:
»Jokaisen chakran selkärangassasi uskotaan vaikuttavan tai jopa valvovan sen alueelle sijoittuvia kehon toimintoja. Koska ruumiinavaus ei paljasta chakroja, useimmat ihmiset ajattelevat niiden olevan vilkkaan mielikuvituksen haihatuksia. Kuitenkin niiden olemassaolo on hyvin dokumentoitu kaukoidän traditioissa...»
Chakrojen siis ajatellaan olevan selkärangan ja hermojärjestelmän suurten haarautumien mukaisesti sijoittuneita energiakeskuksia, jotka alkavat selkärangan tyvestä ja päättyvät kallon laelle. Niiden läpi kulkee kolme suurta energiakanavaa: sushumna, ida ja pingala. Chakrojen on ehdotettu olevan biofyysisen energian pisteitä tai aukkoliitoksia, tai pranaa. Shumskyn mukaan "prana on hienomman kehosi, energiakenttäsi ja koko chakrasysteemisi perusosa, avain elämään ja universumin energian lähde."
Määrittely > Chakrat

Seitsemän päächakraa sekä niihin liitetyt värit, symbolit, elementit, jumalat ja mantrat:
| Väri | Symboli | Sanskritiksi | Suomeksi | Elementti | Terälehdet | Jumala | Mantra |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 7. |  | Sahasrāra  | Kruunuchakra | (Universumi) | 1000 | Paramashiva | OM tai Pranava |
| 6. |  | Ājñā  | Otsachakra | Henki (Manas) | 2 tai 96 | Sambhu | KSHAM |
| 5. |  | Viśuddha  | Kurkkuchakra | Eetteri (Akasha) | 16 | Sadashiva | HAM |
| 4. |  | Anāhata  | Sydänchakra | Ilma (Vayu) | 12 | Isha | YAM |
| 3. |  | Manipūra  | Solar plexus -chakra | Tuli (Agni) | 10 | Rudra | RAM |
| 2. |  | Svādhisthāna  | Sakraalichakra | Vesi (Apas) | 6 | Vishnu | VAM |
| 1. |  | Mūlādhāra  | Juurichakra | Maa (Prithivi) | 4 | Brahma | LAM |
Näiden lisäksi on mainittu myös lukuisia muita chakroja. B. K. S. Iyengarin mukaan navan ja sydämen välillä sijaitsevat Manas (mieli) ja Surya (aurinko) chakrat, ja päälaella sijaitseva chakra on nimeltään Lalata. Tiibetin tantrisessa perinteessä kurkun ja sydämen välillä sijaitsee Tulipyörä, otsassa Tuulipyörä, ja navan alapuolella Swadhisthana ja Muladhara chakrojen sijaan kolme chakraa: Salaisen paikan pyörä neljä sormea navan alapuolella, Jalokivipyörä sukuelinten kohdalla ja sukuelinten kärjessä viimeinen chakra, johon keskuskanava päättyy. Muissa traditioissa, esimerkiksi Bihar school of Yogassa, mainitaan pään takana sijaitseva Binduchakra johon jumalallinen nektari eli Amrit on varastoitu, sekä sijoitetaan Lalatachakra suun yläosaan ja Hritchakra sydämen alapuolelle.
Useissa traditioissa päähän sijoitetaan useita korkeampia chakroja, jotka alimmasta ylimpään ovat: Golata, Talu/Talana/Lalana, Ajna, Talata/Lalata, Manas, Soma, Sahasrara (ja Sri sen sisällä).
Opit

Chakrojen opiskelu on osa monia filosofisia ja henkisiä traditioita. Idän traditioissa teoria chakroista on keskeinen osa hindulaista ja buddhalaista tantraa, ja ne ovat keskeisessä roolissa syviin tajunnantiloihin pääsemisessä. Jooga, pranayama, akupunktio, shiatsu, taiji ja qigong keskittyvät tasapainottamaan energeettisiä nadeja tai energiameridiaaneja, jotka ovat chakrasysteemin olennainen osa.
Lännessä chakroja käytetään hyödyksi esimerkiksi aromaterapiassa, mantroissa, reikissä, käsillä parantamisessa, bach-kukkaterapiassa, radioniikassa, musiikkiterapiassa, väriterapiassa, kivihoidoissa ja neurolingvistisessä ohjelmoinnissa.
Opit > Hindutantra

Hindulaisuudessa chakrat liittyvät monimutkaisempaan esoteeriseen anatomiaan. Chakrat mainitaan useimmin agama- ja tantrateksteissä, jotka ovat laaja pyhien tekstien kokoelma. Chakroja on kuvattu tantrisissa Sat-Cakra-Nirupana- ja Padaka-Pancaka -teksteissä, joissa niitä kuvataan Brahmanin tietoisuuden emanaatioiksi, energiaksi joka asteittain muuttuu konkreettiseksi luoden erilliset chakrojen tasot, ja joka jää viimein lepäämään Muladharachakraan.
Ne ovat siten osa emanaatioteoriaa, kuten esimerkiksi kabbala lännessä, lataif-e-sitta sufilaisuudessa sekä uusplatonismi. Luomisessa vapautettu energia, Kundalini, lepää nukkuvana selkärangan tyvessä. Kundalinijoogan ja tantristen menetelmien tarkoituksena on nostaa tämä energia takaisin ylös chakrojen läpi, kunnes saavutetaan yhtyminen jumalaan Sahasrarachakrassa päälaella.
Näistä menetelmistä on useita variaatioita sanskritin kielisissä teksteissä. Varhaisemmissa teksteissä on useita chakrojen ja nadien systeemejä, joissa ne liittyvät eri tavoin toisiinsa. Eri lähteissä luetellaan 5, 6, 7, 8 tai jopa 12 chakraa. Ajan myötä yksi kuuden tai seitsemän chakran systeemi tuli vallitsevaksi, ja se on omaksuttu useimpiin joogan muotoihin. Kyseisen systeemin alkuperä on mahdollisesti 1000-luvulla, jonka jälkeen siitä tuli nopeasti suosittu.
Tässä mallissa keskeisessä roolissa on kundalinivoiman nostaminen, jolloin se läpäisee eri keskukset aiheuttaen erilaisia tietoisuudentiloja, ja jonka seurauksena saavutetaan erilaisia siddhejä eli okkulttisia voimia, kunnes saavutetaan kruunuchakra ja yhtyminen jumaluuteen. Kundalinin nostamisen menetelmät ovat pääsääntöisesti salaisia, mutta myös useita menetelmiä on julkaistu. Esimerkiksi Bihar school of Yogassa aloitetaan valmistavilla harjoituksilla kuten asanoilla ja pranayamalla nadien puhdistamiseksi, ja sen jälkeen siirrytään kullekin chakralle sopiviin harjoituksiin ja meditaatioon. Lopulta kundalini nostetaan erityisten kriya'in läpi, joka tuhoaa yksilön kuvitelman kausaalisesta itsestä.
Opit > Vajrayana (buddhalainen tantra)

Tiibetiläinen teoria chakroista on keskeinen kaikissa korkeimmissa joogatantroissa. Ne ovat keskeisessä roolissa kaikissa päätöstason harjoituksissa (dzog rim), jossa pyritään tuomaan kehon kymmenen hienojakoista tuulta keskuskanavaan, jossa ne hajoavat. Tällä harjoittaja pystyy tavoittamaan oivalluksen mielen luonnon "kirkkaan valon" loistosta.
Tiibetiläisen systeemin mukaan keskuskanava alkaa kolmannen silmän kohdalta, kaartaa päälaelle, ja sieltä suoraan alas sukuelimen kärkeen. Kaksi sivukanavaa kulkevat keskuskanavan mukaisesti ja tiiviisti yhdessä, mutta alkavat sieraimista: kuukanava päättyy sukuelimeen ja aurinkokanava peräaukkoon. Keskuskanavan mukaisesti on sijoittunut kymmenen chakraa, joista yleensä neljää tai viittä pidetään tärkeinä. Chakrat ovat sijoittuneet seuraavasti:
Kolmas silmä kulmakarvojen välissä
Tuulipyörä otsassa
Kruunupyörä päälaella
Kurkkupyörä
Tulipyörä kurkun ja sydämen välissä
Sydänpyörä
Napapyörä
Salainen paikka, neljä sormea navan alapuolella
Jalokivipyörä sukuelimessä
Sukuelimen kärki
Kanavat kulkevat näiden mukaisesti, mutta navan, sydämen, kurkun ja kruunun sivukanavat kiertyvät keskuskanavan ympärille. Navassa, kurkussa ja kruunussa on kaksinkertainen solmu, joka syntyy molempien sivukanavien kiertymisestä kerran keskuskanavan ympäri. Sydänpyörässä on kuusinkertainen solmu, jossa kumpikin sivukanava kiertyy ympäri kolmesti. Tärkeä osa päätöstason harjoituksia on näiden solmujen löysääminen ja purkaminen. Chakrojen ohella on myös 'hienojakoisia ytimiä'. Kruunussa sijaitsee valkoinen ydin, navassa punainen ja sydämessä häviämättömät valkoinen ja punainen ydin, jotka jättävät kehon kuoleman hetkellä. Lisäksi jokaisella chakralla on tietty määrä 'puolia' tai 'terälehtiä', jotka haarautuvat tuhansiksi hienoiksi kanaviksi joka puolelle kehoa. Yleisesti korkeammat tantrat kuvaavat chakroja, kanavia ja ytimiä hyvin samankaltaisesti.
Vajrayana-buddhalaisuudessa esiintyy myös käsite kalachakra joka tarkoittaa ajan pyörää.  Kalachakrassa chakrat liitetään astrologiaan. kenen mukaan?
Opit > Länsimaiset tulkinnat

Länsimaisessa kulttuurissa pranan käsite juontaa Franz Anton Mesmerin 1700-luvulla käyttämään animaaliseen magnetismiin. Kuitenkin vasta vuonna 1927 Sir John Woodroffe, alias Arthur Avalon, käänsi teokset Sat-Cakra-Nirupana ja Padaka-Pancaka, joissa esiteltiin teoria seitsemästä päächakrasta. Teos oli hyvin yksityiskohtainen ja monimutkainen, ja myöhemmin siinä esitellyt ideat kehittyivät teosofi C. W. Leadbeaterin teoksen Chakras vaikutuksesta nykyisin länsimaissa yleiseksi käsitykseksi. Moniin Leadbeaterin käsityksiin vaikuttivat aikaisempien kirjoittajien teokset, esimerkiksi Johan Georg Gichtellin Theosophia Practica (1696), jossa Gichtell viittaa chakrojen tapaisiin 'sisäisiin voimakeskuksiin'. Idea chakroista on sittemmin sekoittunut länsimaisissa new age -suuntauksissa kiinalaisiin menetelmiin, kuten akupunktioon ja käsitykseen ki'stä.
Rudolf Steinerin mukaan chakrasysteemi on dynaaminen ja muuttuva. Se on nykyihmisellä hyvin erilainen kuin muinaisuudessa ja tulee olemaan jälleen tulevaisuudessa erilainen kuin nyt. Toisin kuin perinteisissä itämaisissa opetuksissa Steiner kuvailee kehityssarjan ylhäältä alaspäin. Tämä on niin sanottu Khristos-polku, joka ei ole aina ollut mahdollinen ihmiskunnalle. Hän ei myöskään huomioi kruunuchakraa vaan mainitsee sen sijaan kahdeksanterälehtisen chakran, joka sijaitsee Manipura ja Swadhisthana -chakrojen välissä. Joissakin systeemeissä kuvataan chakroja kruunuchakran yläpuolella tai jalkojen alapuolella. Lisäksi on mainittu olevan pienempiä chakroja, etenkin päächakrojen välissä. Teoksessaan Miten saavutetaan tietoa korkeammista maailmoista Steiner antaa ohjeita chakrojen kehittämiseen. Muita tunnettuja chakroista kirjoittaneita henkilöitä ovat esimerkiksi Caroline Myss (Hengen anatomia) ja Anodea Judith (Wheels of life).
Opit > Länsimaiset tulkinnat > Sisäerityssysteemi

Chakrojen on arveltu ilmenevän pääasiassa psyyken tasolla. Kuitenkin joidenkin mielestä chakrat ilmenevät myös fyysisesti. Esimerkiksi Gary Osborn on kuvaillut chakroja sisäerityssysteemin metafyysiseksi vastineeksi, ja Anodea Judith on huomannut merkittävän samankaltaisuuden molempien sijainneissa ja tehtävien kuvauksissa. Stephen Sturgess liittää alimmat kuusi chakraa tiettyihin selkärangan myötäisiin hermopunoksiin ja rauhasiin. C. W. Leadbeater on liittänyt otsachakran käpyrauhaseen, joka on osa sisäerityssysteemiä. Edgar Caycen mukaan Ilmestyskirjassa mainitut seitsemän seurakuntaa tarkoittavat umpirauhasia.
Opit > Länsimaiset tulkinnat > Valon spektri

1940-luvulta lähtien on länsimaisissa menetelmissä seitsemän päächakraa yhdistetty tiettyyn väriin ja jalokiveen. Esimerkiksi otsachakra yhdistetään indigonsiniseen, ja näin ajateltuna päänsärky voidaan parantaa asettamalla indigon värinen kivi otsalle. Patricia Mercier on esitellyt värienergian ja valon spektrin välisen yhteyden:
»Ihmisinä me ilmennymme elektromagneettisen säteilyn 49:nnen oktaavin sisällä. Tämän alapuolella on juuri ja juuri näkyvä lämpösäteily, sitten näkyvä infrapuna, televisio- ja radioaallot, ääni ja aivoaallot; yläpuolella juuri ja juuri näkyvä ultravioletti, sitten kemikaalien ja tuoksujen näkymättömät taajuudet, joita seuraavat röntgen- ja gammasäteet sekä tuntemattomat kosmiset säteet."»
»"Intian joogaopetuksissa seitsemään päächakraan liitetään tiettyjä ominaisuuksia kuten värit (valon spektrin seitsemästä säteestä), elementit (kuten maa, ilma, vesi ja eetteri), aistit (kuten tunto-, maku- ja hajuaisti), ja yhteys sisäeritysjärjestelmään."»
Vertailu muihin esoteerisiin traditioihin

Useissa mystisissä traditioissa puhutaan hienojakoisista, kehon läpi virtaavista energioista ja energiakeskuksista. Systeemeissä on paljon samankaltaisuuksia, mutta kuitenkaan mikään niistä ei ole kehittynyt eristyksissä; Intian mystiset traditiot ovat olleet yhteydessä Kiinan ja islamin mystisiin traditioihin, ja ne ovat voineet vaikuttaa toinen toisiinsa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chakra Wikimedia Commonsissa
Sahaja Yoga - hienorakenne
Reikisivut - Chakrat (Arkistoitu – Internet Archive)
Chakrat ja meridiaanit (Arkistoitu – Internet Archive)
Eclectic Energies.com - Chakratesti (englanniksi)
The Chakras - A Monograph by C. W. Leadbeater (englanniksi)
Open directory project - Chakra (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kirjallisuutta

Brian Snellgrove: Aurat ja chakrat.  Helsinki:  Biokustannus, 2004.  ISBN 952-5132-55-2
Caroline Myss: Hengen anatomia.  Karisto, 2001.  ISBN 951-23-4191-3
Shalila Sharamon: Chakra käsikirja.  Otava, 2006.  ISBN 952-5572-10-2
Risto Selin: Chakra. Teoksessa Selin, Risto: Ihmeellinen maailma: Skeptikon tietosanakirja.  (Ursan julkaisuja 81)  Helsinki: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2001.  ISBN 952-5329-19-4
Chakrat ja hermosto C. W. Leadbeaterin mukaan
Tuhatterälehtinen kruunuchakra, kaksiterälehtinen otsachakra ja kuusitoistaterälehtinen kurkkuchakra (Nepal, 1600-luku).

Käännös suomeksi
Pauli Lappalainen

Pauli Lappalainen (25. joulukuuta 1913 Kauhajoki – 8. syyskuuta 2005 Turku) oli suomalainen rakennusalan yrittäjä ja teollisuusneuvos. Hän perusti vuonna 1945 Turkuun Kivikartio Oy:n, josta tuli yksi kaupungin merkittävimmistä rakennusliikkeistä Puolimatkan, Rakennus-Ruolan ja Hartelan rinnalla. Vuonna 1985 Pauli Lappalainen myi Kivikartion rakennustoiminnan Hankkija-Puolimatka Oy:lle. Kaupasta saatuja varoja löytyi 2000-luvun lopulla liechtensteinilaisesta LGT-pankista, ja tästä aiheutuneita riitoja perillisten kesken on selvitelty vielä 2010-luvulla.
Pauli Lappalaisen perustama Kivikartio rakensi sotien jälkeen Turun uusista asuintaloista noin joka kymmenennen. Liikerakennuskohteista merkittävimpiä on Wiklundin tavaratalo Turun kauppatorin laidalla. Nykyisin Lappalaisen perikunta omistaa Kiinteistökartio Oy:n, joka omistaa ja vuokraa liike- ja asuinkiinteistöjä.
Kivikartio joutui 1970-luvulla keskusrikospoliisin talousrikostutkintaan epäiltynä veronkierrosta vääränsisältöisillä kuiteilla. Yhtiön kirjanpidosta löytyikin tällaisia laskuja, toisina osapuolina turkulaisyritykset Kalustokeskus ja tavaratalo Wiklund sekä Asko-Upo. Lappalainen oli lisäksi saanut Turun Osuuskaupalta ylikorkoa neljän miljoonan markan yksityistalletuksistaan. Juttukokonaisuutta käsiteltiin Turun raastuvanoikeudessa viidesti. Pauli Lappalainen tuomittiin hovioikeudessa 1981 jatketusta törkeästä veropetoksesta yhden vuoden ja kuuden kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Myös hänen kaksi poikaansa saivat ehdolliset vankeustuomiot ja kolmen yrityksen edustajat sakkotuomiot. Hovioikeus totesi myös erään apulaiskaupunginjohtajan ja erään kaupunginvaltuutetun syyllistyneen yllytykseen sekä erään kirjapainonjohtajan avustaneen veropetoksessa, mutta nämä syytteet hylättiin vanhentuneina.
Elämä ja ura

Kauhajoella syntynyt Pauli Lappalainen pääsi ylioppilaaksi Lohjalla 1934 ja valmistui rakennusinsinööriksi Tampereella.  Hän sai vuonna 1938 paikan Helsingistä Kulutusosuuskuntien keskusliiton rakennussuunnittelijana.
Sotien jälkeen 1945 Pauli Lappalainen toimi Asko-yhtiössä ja turkulaisessa rakennustoimisto Arvonen Oy:ssä, kunnes perusti Turkuun oman yrityksen ja nimesi sen Kivikartioksi. Teollisuusneuvoksen arvonimen Pauli Lappalainen sai 1967. Vuonna 1978 Lappalainen siirtyi toimitusjohtajan tehtävästä hallituksen puheenjohtajaksi, ja toimitusjohtajaksi tuli hänen vanhin poikansa. Pauli Lappalainen toimi myös vuonna 1985 perustetun Kiinteistökartio Oy:n hallituksen puheenjohtajana vuoteen 2000 saakka.
Pauli Lappalainen lahjoitti varojaan muun muassa Turun yliopistolle, eniten sen Kevon tutkimusasemalle. Elvi ja Pauli Lappalaisen sukuseura perustettiin sukututkimusta varten, ja siltä on ilmestynyt sukukirja ja Pauli Lappalaisen elämäkerta.
Kirjallisuutta

Kunttu, Tapani: Intohimona rakentaminen. Pauli Lappalaisen elämä ja toiminta. Turku: Elvi ja Pauli Lappalaisen sukuseura ry, 2002. ISBN 951-98774-5-2. Teoksen verkkoversio.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Virpi Laristo

Virpi Laristo vuonna 1964 Gisellen nimiroolissa.
Virpi Elina Laristo (26. marraskuuta 1934 Helsinki – 3. lokakuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija ja koreografi. Laristo työskenteli pitkään Kansallisbaletin solistitanssijana ja myöhemmin myös harjoittajana.
Laristo meni Kansallisoopperan balettikouluun kahdeksanvuotiaana. Valmistuttuaan ylioppilaaksi vuonna 1954 hän solmi oopperan baletin kanssa solistisopimuksen. Kansallisbaletista hän jäi eläkkeelle vuonna 1977, mutta hän jatkoi opettamista 1990-luvun alkuun saakka muun muassa Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitoksella. Suomen Tanssipedagogiliiton puheenjohtajaksi Laristo valittiin vuonna 1979.
Laristo on esiintynyt kolmessa suomalaisessa pitkässä elokuvassa: vuonna 1952 Ville Salmisen ohjaamassa elokuvassa Mitäs me taiteilijat, vuonna 1954 Jack Witikan ohjaamassa elokuvassa Pessi ja Illusia sekä vuonna 1961 Ville Salmisen ohjaamassa elokuvassa Toivelauluja.
Laristo on kirjoittanut kahdeksanosaisen suomenkielisen balettitekniikan perusteoksen Klassisen baletin didaktiikka kolme ensimmäistä osaa, jotka julkaistiin vuonna 1988. Osat IV–VIII on kirjoittanut Marianna Rumjantseva, ja ne ilmestyivät 2002. Tämän balettitekniikan suomalaisen suurteoksen osat noudattavat baletin uusvenäläisen koulukunnan eli Vaganova-baletin jakoa kahdeksaan opetusluokkaan.
Lariston puoliso oli oopperalaulaja Usko Viitanen. Vuonna 1975 Laristolle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Laristo on haudattu puolisonsa viereen Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Aiheesta muualla

Laristo, Virpi.[vanhentunut linkki] Tanssin Tiedotuskeskus – Tanka-tietokanta.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Matti Larres

Matti Larres (vuoteen 1952 Laine, 28. helmikuuta 1931 Helsinki – 30. huhtikuuta 2024 Espoo) oli suomalainen mainosalalla toiminut suunnittelija, yritys- ja järjestöjohtaja sekä tietokirjailija.
Ylioppilaaksi päästyään Larres oli 1952–1957 työssä Helsingin Sanomissa mainostoimittajana, oikolukijana ja sanaristikoiden piirtäjänä ja kävi samalla Myynti- ja mainoskoulun. Sanomista hän siirtyi ensimmäiseen mainostoimistopaikkaansa Markkinointi Viherjuureen. Larres toimi 1963–1970 alan ammattilehden Mainosuutisten päätoimittajana. Kansainvälisessä Unileverin omistamassa Lintas-mainostoimistossa Larres toimi luovan osaston johtajana vuodesta 1966 Helsingissä  ja 1970–1972 Madridissa. Hän palasi Viherjuureen, jonka toimitusjohtajana työskenteli 1972–1977. Vuosina 1978–1991 hän toimi koko mainosalan edusmiehenä Mainostoimistojen liiton toimitusjohtajan roolissa.
Matti Larres suunnitteli hallintotehtäviensä ohella kirjojen kansia ja kuvituksia, liikemerkkejä ja exlibriksiä. Gastronomian harrastuksesta syntyi monia ruokakirjoja ja lehtiartikkeleita muun muassa espanjansuomalaisten Olé-lehteen.
Vuonna 1968 Larrekselle myönnettiin Mainonnan monitaho -palkinto. Markkinointiviestinnän Toimistojen Liitto MTL jakaa vuosittain Matti Larres -tunnustuspalkintoa kannustusstipendinä tasokkaan mainonnan suunnittelijoille.
Teoksia

1964: Mainonnan tietokirja. Käsikirja käytännön mainosmiehille, oppikirja mainonnan opiskelijoille (yhdessä Bengt Fagerlundin kanssa)
1973: Mainosoppi (yhdessä Bengt Fagerlundin kanssa). WSOY. ISBN 9789510087251.
1975: Espanjan ruokia ja juomia: matkalla ja kotona. Tietoteos. ISBN 9519035745.
1983: Suomalainen ruokapöytä: Arjesta juhlaan. Kirjayhtymä. ISBN 9789512621330.
1984: Miten valitsen oikein oikean mainostoimiston. MTL.
1985: Vierastarjoilut yrityksessä, voisiko sen ajatella toisinkin. MTL.
1987: Espanjan viinejä: pieni käsikirja harrastajalle. WSOY. ISBN 9789510146491.
1987: Mainonta: eurooppalaisia näkemyksiä mainonnan roolista yhteiskunnassamme ja talouselämässämme. MTL.
1989: Viinin ja kutsujen päiväkirja. Tietoteos. ISBN 9789519035918.
1991: Keppihevosia, Yksipalstaisia totuuksia pääasiassa mainonnasta. Talentum. ISBN 9519438548.
1993: Espanjan ruokien ja juomien sanaopas. Tietoteos. ISBN 9789518919295.
Andreo Larsen

Andreo Larsen (s. 1953) on suomalainen kliinisen neurofysiologian erikoislääkäri ja tietokirjailija. Hän työskenteli 1990-luvun lopulla Helsingin Diakonissalaitoksen potenssiklinikalla ja oli paljon julkisuudessa erektiohäiriölääke Viagran markkinoilletulon yhteydessä.
Larsenin tanskalainen isä ja suomalainen äiti tapasivat aikoinaan esperanton opiskelun parissa, ja etunimi Andreo on esperantonkielinen. Larsen kirjoitti ylioppilaaksi Someron yhteiskoulusta 1972. Uransa alussa hän oli kolme vuotta tutkijana ja lääkärinä Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Työnsä ulkopuolella Larsen on kiinnostunut Italian kulttuurista ja gastronomiasta, joista hän on laatinut useita tietokirjoja. Hän on toiminut pitkään Villa Lanten Ystävät ry:n hallituksessa.Hän kirjoitti klassisen musiikin levyarvosteluuita Kauppalehti Optioon