stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Simpsons Wrestling
Aiheesta muualla

The Simpsons Wrestling MobyGamesissa (englanniksi)
Simpsonit
| --- | --- |
Sekalaista:   alkutekstijakso  D’oh!  Duff Beer  Kauhujen talo  lyhytfilmit  Springfield  Springfieldin ala-aste  Springfieldin ydinvoimala  742 Evergreen Terrace 
Luettelot:   luettelo jaksoista  luettelo hahmoista  luettelo palkinnoista  luettelo DVD-julkaisuista  luettelo videopeleistä  luettelo vierailleista tähdistä 
Tuotantokaudet:   1.  2.  3.  4.  5.  6.  7.  8.  9.  10.  11.  12.  13.  14.  15.  16.  17.  18.  19.  20.  21.  22.  23.  24.  25.  26.  27.  28.  29.  30.  31.  32.  33.  34.  35. 
Elokuvat ja erikoisjaksot:   The Simpsons Movie  The Longest Daycare  Playdate with Destiny  Kuka ampui johtajan? 
Videopelit:   Bart vs. the Space Mutants  Bart vs. the World  Bart's Nightmare  Virtual Bart  Bart and the Beanstalk  Wrestling  Road Rage  Skateboarding  Hit & Run  The Simpsons Game  Tapped Out
PAX (verkkolehti)

Pax (lat. rauha) on Sadankomitean ja Rauhanliiton jäsenlehti ja rauhanpoliittinen aikakauslehti. Pax on ilmestynyt verkossa maaliskuusta 2007 alkaen. Lehti kertoo tuoreimmat rauhanuutiset, tiedottaa rauhanjärjestöjen toiminnasta ja tapahtumista. Historian ensimmäinen PAX-lehti ilmestyi vuonna 1984. PAXin edeltäjä oli vuodesta 1980 ilmestynyt, Sadankomitean julkaisema Rauhanlietsoja. Jo tätä ennen, vuodesta 1974 Sadankomitea julkaisi aiemmin Rauhanliike-lehteä, joka oli Suomen ensimmäisiä järjestölehtiä. Nykyisin PAX ilmestyy 5 kertaa vuodessa, neljästi vuodessa verkkolehtenä ja kerran kesällä paperilehtenä, jota jaetaan festareilla. Lehden päätoimittajana toimii Eekku Aromaa.
Aiheesta muualla

Pax-verkkolehti
Orkesteri

Sinfoniaorkesteri
Orkesteri (lyhenne ork.) on nimitys soitinyhtyeelle, joka soittaa tyypillisesti länsimaista taide- tai viihdemusiikkia. Taidemusiikkiorkestereja ovat mm. sinfoniaorkesteri, jousi- ja kamariorkesteri tai sotilasmusiikista alkunsa saanut[lähde? ] puhallinorkesteri.
Suurta orkesteria johtaa yleensä kapellimestari. Joissakin orkestereissa johtajan tehtävät kuuluvat konserttimestarille.
Sinfoniaorkesterissa soittimet jakaantuvat jousisoittimiin, puupuhaltimiin, vaskipuhaltimiin, lyömäsoittimiin ja kosketinsoittimiin. Mukana on myös usein harppu. Jousisoittimiin kuuluvat viulu, alttoviulu, sello ja kontrabasso. Puupuhaltimia ovat huilu, oboe, klarinetti, bassoklarinetti, fagotti, kontrafagotti ja sinfoniaorkesterissa harvinainen saksofoni. Vaskipuhaltimiin kuuluvat käyrätorvi, trumpetti, pasuuna ja tuuba. Lyömäsoittimet jakaantuvat usein siten, että patarummut muodostavat oman yksikkönsä ja muut lyömäsoittimet omansa. Joskus sinfoniaorkesterissa käytetään myös kosketinsoittimia, kuten piano, urut tai celesta.
Soitinten määrä orkestereissa

Täysimittainen sinfoniaorkesteri
1 piccolo,
3 huilua,
3 oboeta,
1 englannintorvi,
1 es-klarinetti,
3 b- tai a-klarinettia,
1 bassoklarinetti,
3 fagottia,
1 kontrafagotti.
4-8 käyrätorvea,
4 trumpettia,
3 pasuunaa,
1 bassopasuuna,
1 tuuba.
1 harppu,
1 kosketinsoitin (piano, celesta tai urut),
patarummut,
3-4 lyömäsoittajaa, jotka soittavat erilaisia lyömäsoittimia
12-20 I-viulua,
10-18 II-viulua,
8-16 alttoviulua,
6-12 selloa,
4-10 kontrabassoa.
Sinfonietta (kamariorkesteri)
2 huilua,
2 oboeta,
2 klarinettia,
2 fagottia
2 käyrätorvea,
2 trumpettia
patarummut
6 I-viulua,
5 II-viulua,
4 alttoviulua,
3 selloa,
2 kontrabassoa.
Täysimittainen sinfoninen puhallinorkesteri
1 piccolo,
3-10 huilua,
1-3 oboeta,
1 englannintorvi,
1 es-klarinetti,
6-12 b-klarinettia,
1 bassoklarinetti,
1 kontrabassoklarinetti,
2 fagottia.
1 sopraanosaksofoni (harvinaisempi),
1-2 alttosaksofonia,
1-2 tenorisaksofonia,
1 baritonisaksofoni,
1 bassosaksofoni (harvinainen).
4-8 käyrätorvea,
4-8 trumpettia,
4 pasuunaa,
1 bassopasuuna,
1-2 baritonitorvea eli euphoniumia,
2-4 tuubaa.
patarummut,
4-6 lyömäsoittajaa, jotka soittavat erilaisia lyömäsoittimia.
Tyypillinen suomalainen sotilassoittokunta
2-3 huilua,
1-2 oboeta ,
4-6 klarinettia, (Es-klarinetti ja bassoklarinetti sisältyvät usein tähän)
1-2 fagottia.
1-2 alttosaksofonia,
1 tenorisaksofoni, 1 baritonisaksofoni. 4 käyrätorvea,
5-6 trumpettia,
3-4 pasuunaa,
1-2 baritonitorvea eli euphoniumia, 
2-4 tuubaa ja 2-4 lyömäsoittajaa,
Kokoonpanosta riippuen soittajistoon voi kuulua myös piano tai sähkökomppi (sähköbasso, koskettimet ja sähkökitara).
Soittajien lisäksi kokoonpanoon kuuluu kapellimestari ja hallinnollisen esimiehenä päällikkökapellimestari. Joissakin soittokunnissa on myös intendentti.
Kuuluisia sinfoniaorkestereita

Lontoon sinfoniaorkesteri
Lontoon filharmoninen orkesteri
Chicagon sinfoniaorkesteri
New Yorkin filharmonikot
Berliinin filharmonikot
Wienin filharmonikot
BBC Symphony Orchestra
Los Angelesin filharmonikot
Toronton sinfoniaorkesteri
Orchestra National de Paris
Pietarin filharmoninen orkesteri
Suomalaisia orkestereita

Radion sinfoniaorkesteri
Helsingin kaupunginorkesteri
Sinfonia Lahti
Tapiola Sinfonietta
Tampereen kaupunginorkesteri
Turun kaupunginorkesteri
Pori Sinfonietta
Kymi Sinfonietta
Lappeenrannan kaupunginorkesteri
Joensuun kaupunginorkesteri
Vaasan kaupunginorkesteri
Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri
Jyväskylä Sinfonia
Oulun kaupunginorkesteri
Lapin kamariorkesteri
Lohjan kaupunginorkesteri
Kemin kaupunginorkesteri
Mikkelin kaupunginorkesteri
Seinäjoen kaupunginorkesteri
Avanti!
Suomalainen barokkiorkesteri
Kuninkaantien muusikot
Kaartin soittokunta
Laivaston soittokunta
Rakuunasoittokunta
Lapin sotilassoittokunta
Ilmavoimien Big band
Puolustusvoimien varusmiessoittokunta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orkesteri Wikimedia Commonsissa
Tim Glover

| Tim Glover> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. tammikuuta 1990 (ikä 34)
Yleisurheilija
Laji:  keihäänheitto
Seura:  Illinois'n osavaltionyliopisto
Ennätykset:  84,09 (Knoxville 2015)
Uran alku:  2011
 Tietolaatikko päivitetty 2. kesäkuuta 2015 
Aiheesta muualla
Timanttiliiga
Tim Glover (s. 11. tammikuuta 1990) on yhdysvaltalainen keihäänheittäjä. Hänen ennätyksensä on huhtikuussa 2015 Knoxvillessä heitetty 84,09. Glover edustaa Illinois'n osavaltionyliopiston Red Birds -joukkuetta.
Glover aloitti uransa vuonna 2011. Huhtikuussa 2014 hän heitti Knoxvillessä silloiseksi ennätyksekseen 84,01. Samana vuonna Glover oli mukana myös Continental Cupissa, jossa hän oli viides tuloksella 79,67. Glover heitti huhtikuussa 2015 uudeksi ennätyksekseen 84,09, niin ikään Knoxvillessä.
Tika Sevón Liljegren

| Tika Sevón Liljegren> Henkilötiedot.Muusikko |
| --- | --- |
Taiteilijanimi:  Tika
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  pop
Levy-yhtiöt:  Sony Music
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tika Sevón Liljegren (s. 22. lokakuuta 1992[lähde? ]) on suomenruotsalainen laulaja, joka voitti Suomen X Factor -laulukilpailun toisen tuotantokauden vuonna 2018. Hän kilpaili ohjelmassa Saara Aallon tiimissä. Kilpailussa oli palkintona sadan tuhannen euron arvoinen levytyssopimus Sony Musicin kanssa.
Hänen ensimmäinen singlensä ”Live and You Learn” julkaistiin 22. maaliskuuta 2019. Hän esittää kappaleen käyttäen artistinimeä Tika. Hänen X Factor -voittonsa jälkeistä vuotta dokumentoitiin Yle Areenassa julkaistuun neliosaiseen minidokumenttisarjaan Tika - mitä tapahtui X Factorin jälkeen?. Vuonna 2020 Tika osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleella ”I Let My Heart Break”. Hän sijoittui kilpailussa 3. sijalle.
Alkuvuodesta 2022 Sevón Liljegren aloitti BUU-klubbenin juontajana.
Taustaa

Sevón Liljegren on adoptoitu Nepalista Ruotsiin puolitoistavuotiaana. Hänen biologinen äitinsä kuoli synnytyksessä ja vuotta myöhemmin hänen isänsä hukkui tulvassa. Hän on Ruotsin kansalainen, mutta kasvanut Tammisaaressa ja asunut pitkään Karjaalla. X Factor -voiton jälkeen hän muutti Helsinkiin. Hän on ammatiltaan rakennusmaalari, mutta hän on työskennellyt myös muun muassa ravintola-alalla.
Sevón Liljegren oli mukana Ruotsin paikallisessa Kadonneen jäljillä -ohjelmassa (Spårlöst) vuonna 2014. Hän löysi ohjelman kautta biologisen veljensä.
Diskografia > Singlet

| Nimi | Vuosi | Listasijoitukset> Single-lista | Listasijoitukset> Radio- lista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ”Live and You Learn” | 2019 | — | — |  |
| ”I Let My Heart Break” | 2020 | — | — |  |
| ”Self Love” | 2023 | — | — |  |
Aiheesta muualla

Minidokumenttisarja Tika - mitä tapahtui X Factorin jälkeen? Yle Areenassa
Toholammin Puhallinorkesteri

Toholammin puhallinorkesteri (ent. Toholammin yhteiskoulun puhallinorkesteri, Toholammin koulusoittokunta) sai alkunsa Keski-Pohjanmaalla Toholammilla syksyllä 1972. Orkesterin perusti ja sitä johti aina vuoteen 2012 saakka dir. cant. ja dir. mus. Osmo Jämsä. Vuodesta 2006 lähtien orkesterin kapellimestarina Jämsän rinnalla toimi toholampilaissyntyinen musiikin maisteri Mika Jämsä. Syksystä 2014 saakka orkesteria on yhdessä Mika Jämsän kanssa johtanut kasvatustieteen maisteri Eliisa Eero.
Varhaisvuodet

Orkesteri aloitti toimintansa noin kymmenen soittaja voimin. Heillä oli aluksi käytössään Toholammin soittokunnan vanhoja ja osin rikkinäisiä soittimia. Ensimmäisiä harjoituksia pidettiin Toholammin yhteiskoulun musiikkiluokassa, jossa yhtye harjoitteli Osmo Jämsän kirjoittamia, helppoja laulusovituksia. Orkesterin ensimmäinen esiintyminen oli musiikkiopiston järjestämässä konsertissa Kannuksen yläasteella 18. helmikuuta 1973. Vuonna 1974 orkesterin soittajia oli jo noin kaksikymmentä. Kyseisen vuoden aikana orkesterilla oli 21 esiintymistä, muun muassa kirkkokonsertteja Toholammin ev.lut. seurakunnan kirkkokuoron kanssa. Kesäkuussa 1974 orkesterilla oli ensimmäinen, muutaman päivän mittainen harjoitusleiri, jonka opettajana toimi Esko Seppälä.
Vuoden 1976 helmikuussa Toholammin yhteiskoulun soittokunta teki ensimmäisen radionauhoituksensa. Vuonna 1977 yhtyeen nimeksi muutettiin Toholammin Koulusoittokunta. Samana vuonna orkesteri osallistui ensimmäisen kerran valtakunnallisiin puhallinorkesterikilpailuihin Kuopiossa, sijoittuen jaetulle kolmannelle sijalle nuorisosoittokuntien sarjassa. Seuraavan kerran orkesteri astui kilpaestradille vuonna 1980 puhallinorkestereiden suomenmestaruuskilpailuissa, jossa se saavutti B-sarjan toisen sijan.
Orkesterin kulta-aika

Vuonna 1982 orkesteri juhli 10-vuotiskauttaan juhlakonsertin merkeissä. Soittokunta sijoittui kolmanneksi valtakunnallisessa SULASOLin järjestämässä orkesterikilpailussa. Seuraavana vuonna orkesteri osallistui Toholampi soi -levyn äänityksiin. Orkesteri osallistui jälleen vuonna 1983 SM-kilpailuihin Kuopiossa, saavuttaen toisen sijan orkestereiden yleisessä sarjassa. Orkesteri osallistui myös Kaustisen Kansanmusiikkifestivaaleille säestämällä festivaalijumalanpalveluksen.
Vuonna 1985 soittokunnan soittajia oli jo yli kolmekymmentä. Kauden merkittävin tapahtuma oli orkesterin ensimmäinen ulkomaanmatka Saksaan, jossa soittajat esiintyivät kuusitoista kertaa. Vuonna 1987 orkesteri vietti 15-vuotisjuhlaansa, ja juhlakonsertti oli Toholammilla 12. huhtikuuta.
1980-luvun loppupuoleen kuului muun muassa esiintymismatka Rostockiin, Rudolf Wagner-Régeny -instituutin stipendi, orkesterin ensimmäinen oma levytys Suomalainen sarja. Orkesterin yli 40-vuotisen toiminnan tärkeimpiin merkkipaaluihin kuului vuonna 1989 Oulaisissa pidettyjen puhallinorkestereiden SM-kilpailujen B-sarjan voitto. Vuotta myöhemmin Osmo Jämsä pokkasi soittokuntineen saman kilpailun A-sarjan voiton Nivalassa.
1990-luvulla orkesteri jatkoi vireää toimintaansa ja osallistui aktiivisesti kilpailuihin. Orkesteri myös vaihtoi jälleen nimeään Toholammin koulusoittokunnasta Toholammin puhallinorkesteriksi. Soittajien määrä oli huipussaan 2000-luvulle saakka, jolloin orkesterissa soitti aktiivisesti hieman alle neljäkymmentä soittajaa. Kokoonpano on tehnyt useita ulkomaanmatkoja Viroon, Latviaan, Tšekkiin ja Venäjälle. Orkesteri on mukana kuudella äänitteellä, joista pääosa on tehty yhteistyössä Osmo Jämsän johtamien Toholammin seurakunnan kuorojen kanssa.
Myöhemmät vaiheet

Vuosien varrella Toholammin puhallinorkesterin riveissä on soittanut noin 250 soittajaa, ja heistä noin kolmekymmentä on päätynyt myöhemmin musiikin ammattilaisiksi. Vuonna 2015 orkesterissa on noin 25 jäsentä, jotka ovat valtaosaltaan yläkoulu- ja lukioikäisiä. Paikkakunnalla toimii myös nuorempien soittajien orkesteri Lampin PuhkuJunnut, jonka soittajisto koostuu alakouluikäisistä muusikonaluista. Toholammin puhallinorkesteri on alusta saakka tehnyt läheistä yhteistyötä Keski-Pohjanmaan konservatorion kanssa. Käytännön asioiden järjestämisestä ja varojen keruusta on vastannut suurelta osin Toholammin Nuorison Musiikkitoiminnan Tuki ry.
Aiheesta muualla

Osmo Jämsän sivut
Jämsä Osmo Toholammin kunta
Toholammin Puhallinorkesteri (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Puhallinorkesteriliitto
Toholammin Puhallinorkesteri (Arkistoitu – Internet Archive) Kaustisen seutukunta
Osmo Buller

Osmo Buller Esperanton maailmanliiton päämajassa huhtikuussa 2016.
Osmo Buller (s. 12. marraskuuta 1950 Taivalkoski) on suomalainen poliitikko ja esperantisti. Hän toimi Esperanton maailmanliiton toimistopäällikkönä 1986–1987 ja 1991–1996 sekä pääjohtajana 1996–2001 ja 2004–2016.
Buller on toiminut myös Suomen kommunistisen puolueen Oulun piirijärjestön piirisihteerinä 1979–1981 ja oli ehdokkaana eduskuntavaaleissa 1979. Vuodesta 2017 hän on Taivalkosken kunnanvaltuuston puheenjohtaja (Vasemmistoliitto).
Poliittinen toiminta

Osmo Buller opiskeli Oulun yliopistossa 1970-1983 ja oli mukana kansandemokraattisessa opiskelijaliikkeessä ja toimi Oulun Sosialistissa Opiskelijoissa (OSO). Buller edusti SKP:n enemmistöä ja oli Arvo Kemppaisen kanssa yksi OSO:n johtohahmoista. Vuosina 1973–1976 hän työskenteli Suomen Demokraattisen nuorisoliiton Oulun piirisihteerinä ja 1979–1981 Suomen kommunistisen puolueen Oulun piirisihteerinä. Buller edusti ns. kirveslinjaa, joka kannatti SKP:n vähemmistöläisten erottamista puolueesta. Vuonna 1979 Buller oli ehdokkaana eduskuntavaaleissa Oulun vaalipiirissä.
Toiminta Taivalkoskella

Palattuaan Esperanton maailmanliitosta Osmo Buller toimi Taivalkosken kulttuurisihteerinä 1989–1991 ja oli perustamassa Päätalo-instituuttia 1990. Esperantoyhteyksien avulla Buller toteutti vuonna 1991 Puolan television kanssa elokuvahankkeen “La Reveno al Finnlando” (Paluu Suomeen), jossa jatkosodan aikana Taivalkoskella pakkotyössä ollut puolalainen palasi Taivalkoskelle ja kertoi kokemuksistaan. Vuosina 2002–2004 hän toimi Päätalo-instituutin johtajana. Vuonna 2017 Buller valittiin ainoana Vasemmistoliiton ehdokkaana Taivalkosken kunnanvaltuustoon 81 äänellä, vain yhden äänen turvin. Tästä huolimatta hänet valittiin valtuuston puheenjohtajaksi. Vuonna 2018 hänet valittiin myös Taivalkosken kirkkovaltuustoon.
Toiminta esperantoliikkeessä

Osmo Buller aloitti esperanton opiskelun vielä kansakoulussa ollessaan vuonna 1966 ja osallistui Helsingissä vuonna 1969 pidettyyn Esperanton maailmankongressiin.. Vuonna 1985 hän aloitti työn Esperanton maailmanliiton päämajassa Rotterdamissa, Hollannissa aluksi kongressisihteerinä ja seuraavana vuonna keskustoimiston johtajana. Hänen ensimmäinen työjaksonsa päättyi 1987, jonka jälkeen Buller toimi UEA:n pääsihteerinä 1989–1990, mutta siirtyi takaisin toimiston johtajaksi 1991. Vuodesta 1996 vuoteen 2001 Buller toimi UEA:n pääjohtajana, mutta erosi 2001 hänen ja liiton hallituksen erimielisyyksien vuoksi. Vuonna 2004 Buller kuitenkin palasi UEA:n pääjohtajaksi Rotterdamiin. Hänen pääjohtaja-aikanaan toteuttiin maailmanliiton päämajan mittava remontointi 2004–2008. Vuonna 2016 Buller jäi eläkkeelle ja palasi Suomeen. Hän jatkaa esperantotoimintaa Esperanton maailmanliiton komitean ja talouskomitean jäsenenä.
Osmo Buller on kääntänyt esperantoksi Urho Kekkosen Tamminiemen (La finna vojo, 1989) ja suomeksi Claude Pironin "Esperantoon suhtautumisen psykologiaa" (1988).
Torbjörn Magnusson

| Torbjörn Magnusson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. marraskuuta 1963 (ikä 60) Tyresö, Ruotsi
Muut tiedot
Yritys:  Sampo
Asema:  konsernijohtaja (2020–)
Hallitusjäsenyydet:  Nordea (pj.) (2019–)
Tutkinnot:  tekniikan lisensiaatti
Siviilisääty:  eronnut
Lapset:  2
Torbjörn Magnusson on ruotsalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut Sammon konsernijohtajana vuodesta 2020 lähtien ja Nordean hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2019 lähtien. Koulutukseltaan hän on tekniikan lisensiaatti Kuninkaallisesta teknillisestä korkeakoulusta.
Magnusson toimi Ifin toimitusjohtajana vuosina 2002–2019.
Pariisin maailmannäyttely (1878)

Piirros näyttelyalueesta Seinen molemmin puolin.
Pariisin maailmannäyttely 1878 oli järjestyksessään seitsemäs maailmannäyttely ja kolmas Ranskan pääkaupungissa Pariisissa järjestetty. Näyttely oli yleisölle avoin 1. toukokuuta 1878 – 10. marraskuuta 1878 välisen ajan. Näyttelyllä Ranska esitteli toipumistaan Preussin–Ranskan sodasta.
Näyttelyssä kävi runsaan kuuden kuukauden aikana kaikkiaan 16 miljoonaa maksavaa vierasta, ja näytteillepanijoita oli yli 52 800. Osanottajamaita näyttelyssä oli enemmän kuin Pariisin kahdessa aiemmassa maailmannäyttelyssä 1855 ja 1867, mutta Saksasta ei ollut tullut ketään.
Näyttelyn avasi Ranskan presidentti Patrice de Mac-Mahon 1. toukokuuta. Rakentaminen oli vielä hiukan kesken, ja viimeiset alueet oli saatu avattua yleisölle vasta 20. toukokuuta.
Champs de Marsin palatsin eteishalli.
Palais du Trocadéro.
Näyttelyalue ulottui Seinen molemmille puolille, ja paviljonkeja oli Champs de Marsilla, Esplanade des Invalidesilla ja Chaillot-kukkulalla. Päärakennus oli Champs de Marsille raudasta ja lasista rakennettu suuri näyttelypalatsi. Léopold Hardyn suunnittelema palatsi oli 706 metriä leveä, 350 metriä pitkä ja pinta-alaltaan 240 000 neliömetriä. Seinen vastakkaiselle rannalle pystytettiin maurilais-bysanttilaistyylinen Palais du Trocadéro.
Pääpalatsin keskustassa olivat taidenäyttely ja Pariisin omat näyttelyt. Trocadérossa oli konsertteja ja muun muassa etnografinen museo. Ulkomaiset näyttelyt oli sijoitettu Rue des Nations -kadun varteen. Jokaisen maan näyttelyn sisään pääsi näyttävän julkisivun kautta.
Näyttelyssä esiteltyjä uusia keksintöjä olivat muun muassa Pavel Jablotškovin sähköinen kaarilamppu, Alexander Graham Bellin puhelin, David Edward Hughesin mikrofoni ja Thomas Edisonin fonografi. Kuluttajille suunnattuja uutuuksia olivat myös esimerkiksi jäätelökone, virvoitusjuomakone ja hevosenkenkäkone. Mouchot’n ja Pifren aurinkoenergiamuuntaja voitti kultaisen mitalin.
Myös taide-esineitä oli runsaasti näytteillä, ja vierailijat saivat käydä rakenteilla olleen Vapaudenpatsaan pään sisällä. Émile Reynaud’n praksinoskooppi tarjosi optisia illuusioita, ja kuumailmapallo kuljetti 50 ihmistä kerrallaan yläilmoihin.
Näyttelyn yhteydessä järjestettiin myös useita kansainvälisiä kongresseja, joista eräässä standardoitiin pistekirjoitus.
Moni näyttelyn kansainvälisistä paviljongeista on edelleen pystyssä. Trocadéro-palatsi purettiin vuonna 1935.
Pekka Salminen (koripallovalmentaja)

| Pekka Salminen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Pekka Salminen
Syntynyt: 1. lokakuuta 1963 (ikä 61) Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Nyk. joukkue:   Suomi (naiset)  Suomi (apuvalmentaja)
Valmennusura
1995–2002 2001– 2002–2005 2005–2007 2007–2009 2009 2010–2011 2012–2014 2014–2015 2015–:   Vantaan Pussihukat  Suomi (apuv.)  Solna Vikings  Torpan Pojat  Solna Vikings  Joensuun Kataja  Espoon Honka  Tapiolan Honka  Joensuun Kataja  Suomi (naiset)
Pekka Salminen (s. 1. lokakuuta 1963) on suomalainen koripallovalmentaja, joka toimii Suomen naisten maajoukkueen päävalmentajana ja Suomen miesten maajoukkueen apuvalmentajana.
Ura

Salminen aloitti valmennusuransa jo vuonna 1978 toimien Vantaan Pussihukkien juniorijoukkueiden valmentajana. Vuonna 1994 hän siirtyi Mäkelänrinteen lukion valmentajaksi ja toimi tehtävissä vuoteen 2001 saakka. Ensimmäistä kertaa Salminen toimi seurajoukkueen valmentajana kaudella Pussihukissa kaudella 1995–1996, jolloin seura pelasi I-divisioonaa. Hän nosti joukkueen kahden kauden jälkeen SM-sarjaan, jossa Salminen toimi joukkueen valmentajana vuoteen 2002 saakka. Vuosina 2001-2014 hän toimi Suomen koripallomaajoukkueen apuvalmentajana.
Salminen siirtyi vuonna 2002 Ruotsiin, jossa hän toimi kolme kautta Solna Vikingsin päävalmentajana. Ensimmäisellä kaudellaan hän voitti Ruotsin mestaruuden. Kaudelle 2005–2006 Salminen palasi Suomeen ja toimi Torpan Poikien päävalmentajana. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi takaisin Solnaan, jossa hän voitti toisen Ruotsin mestaruuden vuonna 2008. Salminen valittiin Ruotsissa vuoden 2009 valmentajaksi hänen valmennettuaan Solnaa loppuottelussa. Kesällä 2009 hän teki paluun Suomeen Joensuun Katajaan. Syyskuussa 2010 hänet nimettiin Espoon Hongan päävalmentajaksi yllättäen tehtävästä eronneen Mihailo Pavićevićin tilalle.
Kaudeksi 2011–2012 Salminen siirtyi valmentamaan Espoo Basket Teamin juniorijoukkueita, joista hän siirtyi vuonna 2012 Tapiolan Hongan päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Honka nousi kauden päätteeksi takaisin Korisliigaan.
Kaudella 2014–2015 Salminen valmensi Joensuun Katajaa. Hän saavutti joulukuussa 200. runkosarjavoittonsa miesten pääsarjassa, ja samassa ottelussa hän valmensi Korisliigassa 400. runkosarjaottelunsa historian viidentenä valmentajana. Salmisen valmentama Kataja voitti seurahistoriansa ensimmäisen Suomen mestaruuden, ja myös ensimmäisen SM-kultamitalinsa saavuttanut Salminen valittiin Korisliigan vuoden valmentajaksi. Jo ennen pudotuspelejä oli tiedossa, että Salminen lähtee Katajasta kauden päätyttyä. Pian hänen ilmoitettiin siirtyvän Suomen naisten koripallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Painavana vaikuttimena paluuseen pääkaupunkiseudulle olivat perhesyyt.
Pekka Salo

Pekka Salo (s. 1945) on suomalainen Yle TV2:n toimittaja ja käsikirjoittaja. Pekka Salo muistetaan muun muassa Karvakuonojen Eno-Elmerinä. Lisäksi Salo on ohjannut ja kirjoittanut Rölliä sekä joulukalenteriohjelmaa Korvatunturin tallin joulu (1999).
Salo oli myös Pikku Kakkosen ensimmäinen juontaja. Hän juonsi Pikku Kakkosen ensimmäisen lähetyksen 11. tammikuuta 1977. Ransu Karvakuono tuli vuonna 1978 hänen kaverikseen juontamaan. Myös Salon puoliso Maija Salo on juontanut Pikku Kakkosta.
Aiheesta muualla

Pekka Salo Ylen Elävässä arkistossa
Pekka Salo: Nuken kanssa juontaminen (Arkistoitu – Internet Archive) Yle vintti. Lastenohjelmien historia, Pikku Kakkonen (valitse audiolinkki)
Pekka Salo: Pikku Kakkosen ensimmäiset ohjelmat (Arkistoitu – Internet Archive) Yle vintti. Lastenohjelmien historia, Pikku Kakkonen (valitse audiolinkki)
Tillit

| Tillit |
| --- | --- |
 Tilli (Anethum graveolens)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Apiales
Heimo::  Sarjakukkaiskasvit Apiaceae
Suku::  Tillit Anethum  L.
Katso myös
   Tillit Wikispeciesissä   Tillit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tillit eli maustetillit (Anethum) kuuluvat sarjakukkaiskasvien (Apiaceae) heimoon. Lajeja viljellään maustekasveina.
Lajeja

tilli eli maustetilli (Anethum graveolens)
intiantilli (Anethum sowa, syn. A. graveolens subsp. sowa)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Tillit (maustetillit) – Anethum
Funet: Tillit (Anethum)
ITIS: Anethum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Anethum (englanniksi)
Flora of China: Anethum (englanniksi)
Torbjörn Blomqvist

Rolf Torbjörn Blomqvist (14. helmikuuta 1941 Helsinki – 20. helmikuuta 2017) oli suomalainen ratameloja.
Blomqvist kuului Rooman kesäolympialaisissa 1960 Suomen 4×500 metrin kajakkiyksikköviestijoukkueeseen Juhani Heleniuksen, Paavo Vaskion ja Rolf Björklundin kanssa. Kyseisellä matkalla kilpailtiin ainoan kerran olympiahistoriassa. Suomen nelikko jäi alkueränsä viimeiseksi mutta eteni keräilyerän kautta välieriin, missä se karsiutui loppukilpailusta.