stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuningatar Maudin maa

Kuningatar Maudin maa, kartassa ylhäällä(iso kartta).
Kuningatar Maudin maan rajat.
Kuningatar Maudin maa (norj. Dronning Maud Land) on Antarktiksen osa, joka rajoittuu Stancomb-Willsin (20°W) ja Shinnanin jäätiköihin (44°38'E). Alue käsittää noin 2 500 000 km² enimmäkseen ikijään peittämää Etelämannerta. Norja vaati aluetta itselleen 14. tammikuuta 1939, mutta muiden Etelämantereeseen kohdistuneiden valtauksien tavoin valtausta ei tunnustettu kansainvälisesti. Alue kuuluu Etelämannerta koskevan sopimuksen piiriin. Norja vaati itselleen myös Pietari I:n saarta.lähde?
Nimen Kuningatar Maudin maa antoi tutkimusmatkailija Roald Amundsen vuonna 1911 Norjan kuningatar Maudin kunniaksi. Alun perin Kuningatar Maudin maaksi nimetty alue käsitti alueen, joka sijaitsi pituuspiirien 37°E—50°E välisellä alueella. Alueen löysi kapteeni Hjalmar Riiser-Larsen vuonna 1930.lähde?
Norjalla on tutkimusasema Troll Kuningatar Maudin maalla. Sen avasi norjalainen Etelämanner-retkikunta vuosien 1989–1990 aikana, ja sitä käytettiin tuolloin vain kesäisin vuoteen 2005 asti jolloin Norjan kuningatar Sonja avasi sen ympärivuotiseen käyttöön. Myös Suomella ja Ruotsilla on omat tutkimusasemat Kuningatar Maudin maalla. Suomen aseman nimi on Aboa ja Ruotsin aseman Wasa. Ne muodostavat yhdessä Nordenskiöld Base Camp -tukikohdan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuningatar Maudin maa Wikimedia Commonsissa
JS Kaga

| JS Kaga |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  IHI Marine United, Jokohama
Kölinlasku:  7. lokakuuta 2013
Laskettu vesille:  27. elokuuta 2015
Palveluskäyttöön:  22. maaliskuuta 2017
Tekniset tiedot
Uppouma:  19 800 t (standardi) 27 000 t (kuormattu)
Pituus:  248 m
Leveys:  38 m
Syväys:  7,5 m
Propulsio:  COGAG: 4 × GE/IHI LM2500IEC -kaasuturbiinia
Nopeus:  30 solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  970
Aseistus
Aseistus:  7 × helikopteria 28 × lentokonetta (max) 2 × Mk 41 VLS 3 × Phalanx CIWS
JS Kaga (runkonumero DDH-184) on Japanin meri-itsepuolustusvoimien vuonna 2017 palvelukseen otettu Izumo-luokan helikopterihävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 2010 IHI Marine Unitedin Jokohaman telakalta, missä köli laskettiin 7. lokakuuta 2013. Alus laskettiin vesille 27. elokuuta 2015 ja otettiin palvelukseen 22. maaliskuuta 2017.
Palvelus

Alus sijoitettiin palvelukseen otettaessa Kureen 4. saattajalaivueeseen. Se partioi 2018 Etelä-Kiinan merellä ja Intian valtamerellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta JS Kaga Wikimedia Commonsissa
Izumo-luokan helikopterihävittäjät
Hengitystuki

| Hengitystuki ry> Hengityslaitepotilaat ry |
| --- | --- |
 Andningsstöd rf 
 Hengitystuki ry:n logo
Perustettu:  15.5.1956
Toimiala:  vammaisjärjestö
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  valtakunnallinen
Puheenjohtaja:  Jukka Sariola
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hengitystuki ry  (syyskuu 2022 asti Hengityslaitepotilaat ry) (ruots. Andningsstöd rf) on vammaisjärjestö, joka toimii elämää ylläpitävää hengityslaitetta käyttävien yhdyssiteenä ja oikeuksien edistäjänä. Yhdistys on perustettu vuonna 1956. Hengitystuki ry on SOSTEn jäsenjärjestö.
Toiminta

Hengitystuki ry järjestää jäsentapaamisia ja erilaisia tilaisuuksia. Tapaamisissa saatavan vertaistuen lisäksi jäsenistön kesken pidetään yhteyttä jäsenkirjeillä ja sosiaalisen median kautta. Järjestö tekee oikeuksienvalvontatyötä pyrkien vaikuttamaan niin lainsäädäntöä valmistelevaan sosiaali- ja terveysministeriöön kuin hengityslaitetta käyttäville palveluita tuottaviin tahoihinkin. Tiedon jakaminen hengityslaitekotihoidosta verkkosivujen, seminaarien ja koulutusten kautta on merkittävä osa toimintaa.lähde?
Historia

Tarve perustaa oma yhdistys hengityslaitetta käyttäville liittyy 1950-luvulla olleeseen polioepidemiaan. Silloin mekaanisessa hengitystukihoidossa oli kehitytty niin, että polion aiheuttaman hengityshalvauksen saaneet eivät kuolleet. Suurin hoitokeskittymä oli Helsingissä oleva Auroran sairaala, jossa oli enimmillään yli 100 hengityslaitepotilasta.
Ajatus oman yhdistyksen perustamisesta syntyi sairaalan oleskelutiloissa iltakeskusteluissa. Yhdistys perustettiin 15. toukokuuta vuonna 1956. Paikalle oli saatu valtiovallan edustajana sosiaaliministeri Tyyne Leivo-Larsson.
Historia > Hengityshalvauspotilaiden kotihoidon mahdollistaminen

Yhdistyksen alkuajan vaikuttamistyön merkittävin saavutus oli vuonna 1962, jolloin yhdistyksen aloitteiden myötä eduskunta vahvisti lakimuutoksen vuonna 1957 voimaan tulleeseen lakiin hengityshalvauspotilaiden hoitokustannuksista. Se takasi hengityshalvauspotilaalle mahdollisuuden päästä maksuttomaan kotihoitoon, jonka kustannukset korvataan valtion varoista. Kotihoitojärjestelmän syntysanat oli lausuttu yhdistyksen ensimmäisessä tiedotustilaisuudessa, jolloin professori Erkki Klemola korosti esityksessään, että olisi mitä tärkeintä kroonisen potilaan sekä fyysisen että psyykkisenkin kunnon kannalta ja myös yhteiskunnalle taloudellisesti edullista saada kroonikko ainakin osaksi vuotta kotihoitoon.
Historia > Puheenjohtajat

Lähde:
Olli Aro 1956–1964
Jaakko S. Tola 1964–1968, 1972–1974
Anneli Vesterinen 1968
Juhani Kivi 1969–1971, 1974–1995
Liisa Rautanen 1995–1997
Kalle Könkkölä 1997–1998
Jukka Sariola 1998–
U 137 -sukellusveneselkkaus

Neuvostoliiton laivaston sukellusvene S-137 karilla Ruotsin aluevesillä Karlskronan edustalla loka-marraskuun vaihteessa 1981.
U 137 -sukellusveneselkkaus  tarkoittaa Neuvostoliiton laivaston Whiskey-luokan sukellusveneen S-363 karilleajoa 27. lokakuuta 1981 Ruotsin etelärannikolla noin kymmenen kilometrin päässä Karlskronan laivastotukikohdasta.
Tapahtumat

Neuvostoliiton Itämeren laivaston Projekti 613:n (Nato-raportointinimi Whiskey-luokka) sukellusvene S-363 ajoi karille Gåsefjärdenissä Karlskronan saariston sotilaallisella suoja-alueella kymmenen kilometrin päässä Karlskronan laivastotukikohdasta. Ruotsin hallitus esitti välittömästi Neuvostoliitolle ankaran vastalauseen. Tapaus oli pahin Ruotsia kohdannut rajaloukkaus sitten toisen maailmansodan.
Aluksen 59 hengen miehistö oli koko yön yrittänyt tuloksetta irrottaa aluksensa karilta. Aamulla ruotsalaiskalastaja huomasi sukellusveneen ja ilmoitti siitä poliisille. Neuvostoliiton laivaston alukset seurasivat tapahtumia aluevesirajan ulkopuolelta. Ruotsissa ihmeteltiin, miten vieraan vallan sukellusvene oli ollut 15 tuntia karilla tulematta huomatuksi, sillä esimerkiksi dieselmoottoreiden jyskeen on täytynyt kuulua pitkälle.
Aluksen päällikkö Anatoli Mihailovitš Guštšin ei ollut halukas yhteistyöhön karille ajosta huolimatta. Sukellusvene teki 1. marraskuuta viimeisen yrityksen päästä karilta omin voimin. Seuraavana päivänä puhkesi myrsky ja aluksen jouduttua merihätään Guštšin pyysi vihdoin apua. Vene irrotettiin karilta ruotsalaisvoimin. Guštšin siirtyi kuulusteltavaksi Ruotsin laivaston torpedovene HMS Västervikiin. Guštšinin mukaan karilleajon syynä oli kompassiviasta aiheutunut navigointivirhe. Neuvostoliiton viranomaiset kertoivat samoin: kyseessä oli navigointi- ja kurssivirhe. Neuvostoliitto oli 31. lokakuuta pyytänyt virallisesti anteeksi. Ruotsin ulkoministeri Ola Ullsten ei hyväksynyt neuvostoliittolaisten väitettä, joten Ruotsi lähetti Neuvostoliitolle nootin. Ruotsissa anteeksipyyntöä pidettiin diplomaattisena voittona. Karilleajo herätti suurta huomiota koko maailmassa. Tapausta pidettiin nöyryyttävänä sekä Ruotsille että Neuvostoliitolle: Ruotsille siksi, ettei se havainnut ajoissa näin räikeää alueloukkausta, ja Neuvostoliitolle siksi, ettei se pystynyt uskottavasti torjumaan syytöksiä vakoilusta.
Selkkaus päättyi virallisesti 4. marraskuuta, kun ruotsalainen hinaaja hinasi sukellusveneen kansainväliselle vesialueelle. Seuraavana päivänä Ruotsin pääministeri Thorbjörn Fälldin kertoi, että sukellusvene oli todennäköisesti varustettu ydinaseilla. Edellisenä päivänä ruotsalaiset ydinfyysikot olivat suorittaneet paikalla mittauksen gammaspektrometrillä ja todenneet, että sukellusveneessä oli uraani-238:aa. Neuvostoliiton lehdistö torjui väitteen sanoen, että mittaustulokset oli saatu tiedemiesten tritiumia sisältäneistä kellotauluista.
Vastalauseena välikohtauksen johdosta Ruotsin edustajat jäivät pois Moskovassa 7. marraskuuta pidetyistä lokakuun vallankumouksen vuosipäivän juhlallisuuksista.
Kulttuurissa

Vuonna 2024 ilmestyneen satiirisen draamakomedian Whiskey on the Rocksin kehyskertomus perustuu tähän selkkaukseen.
Aiheesta muualla

Ylen elävä arkisto: Neuvostosukellusvene karille Karlskronassa
Whiskey on the rocks! (englanniksi)
P3 Dokumentär: Ubåtshotet (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Marinmuseum Karlskrona – U 137 (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Blekinge länsmuseum – U137 (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
SVT.se Öppet arkiv – Ubåtsjakter (ruotsiksi)
SVT:s Smålandsnytt – U-båtspanik och pengainsamling till försvaret (ruotsiksi)
Ylen Elävä arkisto: Kenen sukellusveneet vakoilivat Ruotsia?
Ralf

| Ralf |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  27. elokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Ralph
Vastineita eri kielissä:  Raoul, Raul, Raúl, Rauli
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen Radulf
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ralf tai Ralph on miehen etunimi. Muodossa Ralf nimi esiintyy varsinkin Saksassa ja pohjoismaissa, muodossa Ralph varsinkin englannin­kielisissä maissa. Nimi on peräisin muinais­skandinaavisesta nimestä Radulf, "neuvokas susi".
Suomessa nimi Ralf on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 2606 henkilölle. Melkein puolet heistä on 1940- ja 1950-luvuilla syntyneitä. Muodossa Ralph nimi on annettu 256 henkilölle. Ralfin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 27. elokuuta.
Tunnettuja Ralfeja

Ralf Andtbacka (s. 1963), suomenruotsalainen runoilija ja kirjailija
Ralf Aron (s. 1998), virolainen moottoriurheilija
Ralf Bartels (s. 1978), saksalainen kuulantyöntäjä
Ralf-Erik Berg, Poppe Berg (1921–2011), suomalainen tietokilpailujuontaja
Ralf Boxberg (1936–1963), suomalainen jalkapalloilija
Ralf Dahrendorf (1929–2009), saksalais-brittiläinen sosiologi, filosofi, politiikan tutkija ja poliitikko
Ralf Edström (s. 1952), ruotsalainen jalkapalloilija
Ralf Forsström (s. 1943), suomalainen lavastaja ja pukusuunnittelija
Ralf Friberg (s. 1936), suomalainen toimittaja, suurlähettiläs ja entinen kansanedustaja (SDP)
Ralf Fährmann (s. 1988), saksalainen jalkapallomaalivahti
Ralf Gothóni (s. 1946), suomalainen pianisti, säveltäjä ja kapellimestari
Ralf Gyllenhammar (s. 1966), ruotsalainen muusikko
Ralf Hauptmann (s. 1968), saksalainen jalkapalloilija
Ralf Helenius (1938–2005), suomalainen politiikan tutkija, Svenska handelshögskolanin professori
Ralf Henriksson (s. 1957), suomalainen eräkirjailija
Ralf Hütter (s. 1946), saksalainen laulaja ja kosketinsoittaja
Ralf Kappmeier, saksalainen muusikko, Sash! -yhtyeen jäsen
Ralf Karell (1931–201), suomalainen maanviljelijä, virkamies ja maanviljelysneuvos
Ralf Kellermann (s. 1968), saksalainen jalkapallovalmentaja
Ralf König (s. 1960), saksalainen sarjakuvapiirtäjä
Ralf-Henrik Lindholm, Dave Lindholm, suomalainen kitaristi, laulaja ja lauluntekijä
Ralf Långbacka (1932–2022), suomalainen elokuva- ja teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja
Ralf Mackenbach (s. 1995), alankomaalainen laulaja
Ralf Minge (s. 1960), saksalainen jalkapallovalmentaja
Ralf Nordgren (1936–2014), suomenruotsalainen kirjailija
Ralf Norrman (1946–2000), suomalainen kielitieteilijä
Ralf Parland (1914–1995), suomenruotsalainen runoilija, novellisti ja lehtimies
Ralf Parve (1919–2001), virolainen kirjailija ja runoilija
Ralf Pettersson (1945–2011), suomalainen lääketieteen professori
Ralf Rangnick (s. 1958), saksalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Ralf Reichenbach (1950–1998), saksalainen kuulantyöntäjä
Ralf Rothmann (s. 1953), saksalainen kirjailija
Ralf Rubin (1922–1990), suomalainen elokuvaohjaaja
Ralf Salonius (1933–2010), suomalainen kultaseppä, yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Ralf Sandström (s. 1945), suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Ralf Saxén (1868–1932), suomalainen kielitieteilijä
Ralf Scheepers (s. 1965), saksalainen laulaja
Ralf Schumacher (s. 1975), saksalainen autourheilija
Ralf Schumann (s. 1962), saksalainen pistooliampuja ja olympiavoittaja
Ralf Seekatz (s. 1972), saksalainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Ralf Sjöberg (s. 1936), suomalainen jalkapalloilija
Ralf Sund (s. 1955), suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysvaikuttaja
Ralf Törngren (1899–1961), suomalainen poliitikko, pääministeri 1954
Ralf Tötterström, suomalainen urheilusukeltaja
Ralf Weikert (s. 1940), itävaltalainen kapellimestari
Ralf Westerlund (s. 1947), suomalainen urheiluampuja
Ralf Örn, suomalainen musiikkituottaja
Kuvitteellisia Ralfeja ja Ralpheja

Räyhä-Ralf, Disneyn samannimisen animaatioelokuvan päähenkilö
Ralph Dibny, Kumimies, supersankari DC Comicsin sarjakuvissa
Ralph Wiggum, poika animaatiosarjassa Simpsonit
Ralph, videopelin Ralph's Party RPG päähenkilö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ralf Wikimedia Commonsissa
Syksyn jälkeen saapuu kevät

| Syksyn jälkeen saapuu kevät |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Annika Grof
Käsikirjoittaja:  Annika Grof
Tuottaja:  Joon Tervakari
Säveltäjä:  Ville Riippa
Kuvaaja:  Jarmo Kiuru
Leikkaaja:   Joon Tervakari  Sari Antikainen 
Lavastaja:  Niclas Warius
Pääosat:   Asta Sveholm  Turkka Mastomäki  Verneri Lilja  Sari Havas  Timo Lavikainen  Hanna Lekander  Antti Raivio  Wanda Dubiel  Antti Virmavirta 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Tarasow Films
Ensi-ilta:   2020-08-2828. elokuuta 2020  
Kesto:  74 minuuttia
Alkuperäiskieli:  Livvinkarjala, suomi
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syksyn jälkeen saapuu kevät on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Annika Grof. Elokuva sijoittuu 1940-luvulle uudelleenasutuksen aikaan, ja se on ensimmäinen pitkä suomalainen elokuva, jossa pääkielenä puhutaan livvinkarjalaa.
Syksyn jälkeen saapuu kevät -elokuvan Suomen ensi-ilta oli 28. elokuuta 2020. Elokuva sai kuvauksen Jussi-ehdokkuuden 2021, kuvaajana Jarmo Kiuru.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Asta Sveholm  | … |  Anni   |
|  Turkka Mastomäki  | … |  Tauno   |
|  Verneri Lilja  | … |  Manu   |
|  Sari Havas  | … |  äiti   |
|  Timo Lavikainen  | … |  Matti   |
|  Hanna Lekander  | … |  Klaudia   |
|  Antti Raivio  | … |  Leo   |
|  Wanda Dubiel  | … |  Taunon vaimo   |
|  Antti Virmavirta  | … |  Miitrei   |
Vastaanotto

| Arvostelutähdet |
| --- | --- | --- |
Demokraatti Rolf Bamberg: 
Etelä-Suomen Sanomat Jussi Virratvuori: 
Helsingin Sanomat Leena Virtanen: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl: 
Karjalainen Jussi Virratvuori: 
Katso TK: 
Keskipohjanmaa Hannu Björkbacka: 
Keskisuomalainen: 
Me Naiset MK: 
Seiska TK: 

Arvostelut jakautuivat ääripäihin, ja mediassa kiinnostusta herätti etenkin livvinkarjala elokuvan yhtenä kielivalintana. Ohjaaja-käsikirjoittaja Annika Grof sanoo kuitenkin tehneensä elokuvan ensisijaisesti pakolaisuudesta ja siirtolaisuudesta, jotka nousivat myös tuttuina 1940-luvun siirtolaistarinoina keskusteluihin. Pidemmissä analyyseissä elokuvaa on luonnehdittu vahvaksi, vaikuttavaksi ja runolliseksi sekä verrattu muun muassa Rauni Mollbergin Maa on syntinen laulu- ja Milka-elokuviin. Näyttelijöiden roolisuoritukset keräsivät kehuja, varsinkin pääosaa näyttelevä Asta Sveholm. Jussi Virratvuori muun muassa kuvaili Karjalaisessa Sveholmin taiturimaista antautumista roolilleen selittämättömän huikeaksi.
Careeria

| Careeria |
| --- | --- |
Sijainti:  Porvoo, Helsinki, Vantaa ja Kerava
Rehtori:  Pasi Kankare
Oppilaita:  n. 11 000 vuodessa
Verkkosivut
Careeria järjestää ammatillista koulutusta Porvoossa, Helsingissä, Vantaalla ja Keravalla. Toimitusjohtajana ja rehtorina toimii Pasi Kankare.
Careerialla on useita toimipisteitä itäisellä Uudellamaalla ja pääkaupunkiseudulla. Careeria järjestää ammatillista peruskoulutusta, aikuiskoulutusta, oppisopimuskoulutusta sekä toimii työelämän kehittäjänä.
Careerian kampukset sijaitsevat Porvoossa, Helsingissä, Vantaalla, Keravalla. [vanhentunut linkki]
Careeria on toiminut jo yli 60 vuotta. Careeria-nimellä se on toiminut Careerian edeltäjien Edupolin ja Point Collegen yhdistyttyä 1.1.2019 lähtien. Careerian omistajakunnat ovat Porvoo, Sipoo, Loviisa, Askola ja Lapinjärvi ja toimialueena koko itäinen Uusimaa ja pääkaupunkiseutu. [vanhentunut linkki]
Opiskelijoita on n. 11 000 vuodessa, ja liikevaihto on n. 38 milj. euroa . Konserniin kuuluu myös tytäryhtiö CareeriaPlus Oy , joka vastaa maahanmuuttajakoulutuksen palveluista. Careerian henkilöstömäärä on n. 400. [vanhentunut linkki]
Koulutusaloja

Auto ja logistiikka-ala
Hius-, kauneus- ja hyvinvointiala
ICT- ja media-ala
Kasvatus- ja ohjausala
Liiketoiminta
Puhtaus- ja kiinteistöpalveluala
Kone- ja tuotantotekniikka
Kylmä- ja putkiasennus
Matkailuala
Prosessiteollisuus
Rakentaminen ja pintakäsittely
Ravitsemis- ja elintarvikealat
Sosiaali- ja terveysala
Sähkö- ja automaatiotekniikka
Turvallisuusala
Ympäristöala
Yrittäjyys ja innovointi
Toimipisteet

Porvoo, Perämiehentie 6 

Porvoo, Hevosenkengänkatu 2 

Porvoo, POMO-talo, Aleksanterinkatu 20 

Porvoo, Ammattitie 1 

Helsinki, Lämmittäjänkatu 2 A 

Vantaa, Virnatie 5 A 

Kerava, Kumitehtaankatu 5 B
Aiheesta muualla

www.careeria.fi
Keisarillisen Japanin laivaston sukellusveneet

Keisarillisen Japanin laivaston sukellusveneet kehittyivät viidestä vuonna 1904 Yhdysvalloista ostetusta Holland-tyyppisestä sukellusveneestä. Japanin sukellusvenease kehittyi toiseen maailmansotaan mennessä määrän ja tietotaidon kasvaessa yhdeksi voimakkaimmista ja monipuolisimmasta maailmassa.
Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisessä maailmansodassa Japanin laivasto kuten monet muutkin vaikuttui Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneiden toiminnasta kauppamerenkulkua vastaan. Tämän seurauksena sisällytettiin vuoden 1917 hankintoihin kahdeksantoista merikelpoista sukellusvenettä. Sodan päätyttyä Japani vastaanotti yhdeksän saksalaista sukellusvenettä sotakorvauksena, mitä käytettiin saksalaisen teknologian tutkimiseen.
| Kuva> Ha-7-luokka 290 t (hankinta 1915) | Nimi> Ha-7-luokka 290 t (hankinta 1915) | Vesillelasku> Ha-7-luokka 290 t (hankinta 1915) | Palvelukseen> Ha-7-luokka 290 t (hankinta 1915) | Huom> Ha-7-luokka 290 t (hankinta 1915) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Ha-7 ex-No. 16 | 15. maaliskuuta 1916 | 1. marraskuuta 1916 | poistettu 1. joulukuuta 1928 |
|  | Ha-8 ex-No. 17 | 15. maaliskuuta 1916 | 2. helmikuuta 1917 | poistettu 1. joulukuuta 1928 |
Ro-1-luokka 689 t (hankinta 1915)
|  | Ro-1 ex-No. 18 | 28. heinäkuuta 1919 | 31. maaliskuuta 1920 | poistettu 1930 |
|  | Ro-2 ex-No. 21 | 22. marraskuuta 1919 | 20. huhtikuuta 1920 | poistettu 1930 |

L-luokka (jap. L型潜水艦, L-gata sensuikan) oli keisarillisen Japanin laivaston kaksoisrunkoisten keskikokoisten sukellusveneiden muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat 1920-luvulta toiseen maailmansotaan. Luokan alusten valmistaminen tapahtui Vickersin opastamana ja kaikki alukset valmistettiin Mitsubishin Koben telakalla. Ensimmäinen alaluokista tilattiin vuoden 1917 hankinnoissa valmistui vuoden 1920 lopulla. Neljäs ja viimeinen alaluokka tilattiin vuosien 1921-1928 hankinnoissa. Yhteensä veneitä oli 18 kappaletta.
Seuraavaksi laivasto hankki Kaichū tyyppisiä eli keskikokoisia sukellusveneitä, joista ensimmäinen alaluokka tilattiin vuoden 1916 hankintaohjelmassa. Viimeinen ja viides alaluokka tilattiin sodan ajan hankintoina vuosien 1940-1942 hankintaohjelmissa 4. ja 5. laivaston täydennyslaissa. Yhteensä tämän tyyppisiä aluksia hankittiin 41 kappaletta, mihin sisältyy neljä erityiskäyttöön suunniteltua versiota Kaitokū, joissa oli raskaampi aseistus.
Toinen maailmansota

Vuodesta 1925 vuoteen 1940 Japanin laivasto valmisti sukellusvenelaivastoaan perustuen kolmeen päätyyppiin: Junsen (risteilijätyyppi), Kaidai (laivasto) ja Kaichū (keskiraskas). Näistä Junsen-tyypin perustana oli Britannian kuninkaallisen laivaston K-luokan sukellusveneet ja Saksan keisarikunnan laivaston U 139 -luokan sukellusveneet. Niitä käytettiin tiedusteluun ja operaatioihin kaukana tukikohdista eli aivan kuten risteilijöitä. Pitkän matkan eli laivasto tyypin Kaidai-veneet valmistettiin Junsen-tyypin veneitä suurentamalla ja operoivat laivastojen mukana ja partioivat vihollisen laivareiteillä. Keskiraskaat Kaichū-tyypin veneet perustuivat Ranskan merivoimien Schneider-Laubeuf-veneisiin ja suunniteltu kotisaarten puolustukseen.
Osassa Junsen tyypin aluksia oli kellukekone tiedusteluun. Veneet oli suunniteltu toimimaan itsenäisesti ja vastaavasti Kaidai tyypin veneet laivueittain laivastojen osana. Veneiden suuri koko teki niistä helppoja maaleja Yhdysvaltain laivaston kehittyneelle sukellusveneiden torjuntajärjestelmälle.
Joulukuussa 1941 Japanin hyökätessä Pearl Harboriin laivastolla oli noin 64 sukellusvenettä, joista 41 oli Junsen ja Kaidai tyyppisiä ja vain kaksi Kaichū tyyppisiä. Veneistä 21 oli vanhentuneita malleja, joiden käyttöarvo oli vähäinen. Näiden lisäksi 20 alusta oli telakoilla valmisteilla.
Valko-Venäjän miehitys toisessa maailmansodassa

Valko-Venäjän miehitys toisessa maailmansodassa alkoi, kun Saksa aloitti hyökkäyksen Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941 ja päättyi Neuvostoliiton suorittamaan operaatio Bagrationiin. Valko-Venäjän läntisistä osista tuli osa Ostlandin valtakunnankomissariaattia vuonna 1941, mutta vuonna 1943 saksalaiset antoivat paikallisille yhteistyökumppaneille luvan luoda Valko-Venäjän keskusneuvoston joka kesti Neuvostoliiton paluuseen asti.
Tausta

Neuvostoliiton viranomaiset vangitsivat, tappoivat ja siirsivät Neuvostoliiton itä-osiin yli 100 000 ihmistä Länsi-Valko-Venäjällä ennen saksalaismiehitystä. NKVD tappoi yli 1 000 vankia vuoden 1941 kesä–heinäkuun välillä. Tapahtumat saivat osan valkovenäläisistä vastustamaan kommunismia ja kannattamaan kansallissosialismia.
Valko-Venäjän valtaus

Kahdenkymmenen kuukauden neuvostovallan jälkeen Länsi-Valko-Venäjä ja Länsi-Ukraina joutuivat akselivaltojen hyökkäyksen kohteeksi. Itäinen Valko-Venäjä kärsi taistelusta ja saksalaismiehityksestä rankasti. Elokuussa 1941 koko Valko-Venäjä oli Saksan valtaama.
Miehitys

Miehityksen alkuaikoina Valko-Venäjällä syntyi vahva partisaaniliike. Metsissä ja soissa piileskelleet partisaanit aiheuttivat raskaita tappioita saksalaisille. Yksi suurimmista partisaanihyökkäyksistä tapahtui 30. heinäkuuta 1943 Apsiovitšyssa, jossa partisaanit tuhosivat neljä saksalaisten junaa, joiden kyydissä oli Tiger-panssarivaunuja. 22 kesäkuuta 1944 Neuvostoliitto aloitti operaatio Bagrationin ja Valko-Venäjästä tuli taas osa Neuvostoliittoa.
Holokausti

Suurin juutalaisten ghetto Valko-Venäjällä oli Minskin getto. Melkein kaikki Valko-Venäjään jääneet juutalaiset ammuttiin.
Sotarikokset

Saksalaiset orjuuttivat 380 000 ja tappoivat satojatuhansia ihmisiä Valko-Venäjällä. Melkein koko väestö oli vaarassa tuhoutua. Yli 600 kylää kuten Hatyn tyhjennettiin kokonaan ihmisistä. Kolmen vuoden miehityksessä kuoli yhteensä 2 230 000 ihmistä.
Miehityksen jälkeen

Vuonna 1944 30 natsien kouluttamaa valkovenäläistä laskeutui lentokoneesta Neuvostoliiton puolelle aiheuttaakseen epäjärjestystä. Joukot tunnettiin ”Mustina kissoina”, joita johti Michał Vituška. Mustat kissat onnistuivat aiheuttamaan epäjärjestystä puna-armeijassa. Muita valkovenäläisjoukkoja liikkui Bialowiezan metsässä ja vuonna 1945 alkoi sissisota. NKVD eliminoi nämä joukot täysin vuoteen 1957 mennessä.
Valko-Venäjä menetti neljänneksen väestöstään toisessa maailmansodassa. Noin 9 200 kylää ja 1 200 000 taloa tuhottiin. Minskin ja Vitebskin suurkaupungit menettivät 80 % rakennuksistaan ja infrastruktuuristaan. Saksaa vastaan puolustautumisen vuoksi Valko-Venäjän pääkaupunki Minsk sai sankarikaupungin tittelin sodan jälkeen.