stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kevin Durant
Ura

Durant syntyi Washingtonissa yksinhuoltajaperheeseen. Hän asui kaupungin huonomaineisessa osassa mutta innostui nuorena koripallosta. Durantilla oli hyvä hyppyheitto, joka erotti hänet muista samanikäisistä pelaajista. 16-vuotiaana Durantin valmentaja ammuttiin, minkä vuoksi hän kadotti joksikin aikaa mielenkiintonsa koripalloon. Valmentaja oli kuollessaan 35-vuotias, minkä takia Durantin pelinumero on 35.
Vuosina 2006–2007 Durant pelasi yliopistokoripalloa Texasin yliopistossa. Hän teki 25,8 pistettä ottelua kohden ja osallistui NBA:n vuoden 2007 varaustilaisuuteen, jossa Seattle SuperSonics (nykyinen Oklahoma City Thunder) varasi hänet tilaisuuden toisena pelaajana. Ensimmäisellä NBA-kaudellaan Durant valittiin vuoden tulokkaaksi. Kausina 2009–2010, 2010–2011, 2011–2012, 2012–2013 ja 2013–2014 hän voitti sarjan pistekuninkuuden. Tammikuussa 2013 Durant teki 52 pistettä Dallas Mavericksia vastaan. Nykyisen NBA:n piste-ennätyksensä, 54 pistettä, hän teki tammikuussa 2014 Golden State Warriorsia vastaan.
Kesäkuussa 2016 Durant valittiin Yhdysvaltain olympiajoukkueeseen Rio de Janeiroon, missä maa voitti kultaa. Heinäkuussa hän ilmoitti siirtyvänsä Golden State Warriorsiin. Durant voitti vuonna 2017 Warriorsissa NBA:n mestaruuden, ja hänet nimettiin finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Warriorsin mestaruus ja Durantin finaalien MVP-valinta toistuivat myös kaudella 2017–2018.
NBA-kaudella 2018–2019 Durant pelasi runkosarjassa 78 ottelua 34,6 minuutin keskiarvolla ja teki ottelua kohden 26,0 pistettä, antoi 5,9 syöttöä ja otti 6,4 levypalloa. Hän loukkaantui pudotuspelien toisella kierroksella Houstonia vastaan ja joutui noin kuukaudeksi kokonaan syrjään peleistä. Viidennessä loppuottelussa hän palasi kentälle mutta pystyi pelaamaan vain noin 12 minuuttia, jona aikana hän teki 11 pistettä. Heinäkuussa 2019 hänet kaupattiin Brooklyn Netsiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kevin Durant Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu (englanniksi)
NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
Miesten koripallon MM-kilpailujen arvokkaimmat pelaajat
Yhdysvaltain joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2010
4 Billups |
5 Durant |
6 Rose |
7 Westbrook |
8 Gay |
9 Iguodala |
10 Granger |
11 Curry |
12 Gordon |
13 Love |
14 Odom |
15 Chandler |
Valmentaja Krzyzewski
Yhdysvaltain joukkue – Kesäolympialaiset 2012
4 Chandler |
5 Durant |
6 James |
7 Westbrook |
8 Williams |
9 Iguodala |
10 Bryant |
11 Love |
12 Harden |
13 Paul |
14 Davis |
15 Anthony |
Valmentaja Krzyzewski
Yhdysvaltain joukkue – Kesäolympialaiset 2016
4 Butler |
5 Durant |
6 Jordan |
7 Lowry |
8 Barnes |
9 DeRozan |
10 Irving |
11 Thompson |
12 Cousins |
13 George |
14 Green |
15 Anthony |
Valmentaja Krzyzewski
Golden State Warriors – NBA:n mestari 2017
0 Patrick McCaw ·
1 JaVale McGee ·
3 David West ·
5 Kevon Looney ·
9 Andre Iguodala ·
11 Klay Thompson ·
15 Damian Jones ·
20 James Michael McAdoo ·
21 Ian Clark ·

22 Matt Barnes ·
23 Draymond Green ·
27 Zaza Patšulia ·
30 Stephen Curry ·
34 Shaun Livingston ·
35 Kevin Durant

Päävalmentaja Steve Kerr 

Apuvalmentajat Ron Adams · Mike Brown · Jarron Collins · Bruce Fraser · Willie Green
Golden State Warriors – NBA:n mestari 2018
0 Patrick McCaw ·
1 JaVale McGee ·
2 Jordan Bell ·
3 David West ·
4 Quinn Cook ·
5 Kevon Looney ·
6 Nick Young ·
9 Andre Iguodala ·
11 Klay Thompson ·
15 Damian Jones ·
23 Draymond Green ·
25 Chris Boucher ·
27 Zaza Patšulia ·
30 Stephen Curry ·
34 Shaun Livingston ·
35 Kevin Durant

Päävalmentaja Steve Kerr 

Apuvalmentajat Ron Adams · Mike Brown · Jarron Collins · Bruce Fraser · Willie Green
Yhdysvaltain joukkue – Kesäolympialaiset 2020
4 Johnson ·
5 LaVine ·
6 Lillard ·
7 Durant ·
8 Middleton ·
9 Grant ·
10 Tatum ·
11 McGee ·
12 Holiday ·
13 Adebayo ·
14 Green ·
15 Booker ·
Valmentaja Popovich
Jack Carlson

| Jack Carlson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. elokuuta 1954 (ikä 70) Virginia, Minnesota
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  The Big Bopper
Pelipaikka:  hyökkääjä
Pituus:  191 cm
Paino:  93 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1974–1987
Seurat:  Minnesota Rangers (USHL), Marquette Iron Rangers (USHL), Johnstown Jets (NAHL), Minnesota Fighting Saints (WHA), Edmonton Oilers (WHA), New England Whalers (WHA), Minnesota North Stars (NHL), St. Louis Blues (NHL)
NHL-varaus:  117. varaus, 1974 Detroit Red Wings
Jack Anthony Carlson (s. 23. elokuuta 1954 Virginia, Minnesota) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL:ssä 236 peliä, ja WHA:ssa 272 peliä. Carlson oli yksi pelätyimmistä tappelijoista koko NHL:n historian aikana.
Junioriura

Carlson pelasi juniorijääkiekkoa USHL:n Minnesota Rangersissa ja Marquette Iron Rangersissa. Hänet varasi kesällä 1974 sekä NHL:n Detroit Red Wings (vuorolla 117) että WHA:n Minnesota Fighting Saints (vuorolla 132). Kaudeksi 1974–75 Carlson siirtyi kahden veljensä kanssa Marquettesta NAHL:n Johnstown Jetsiin.
Elokuvaura

Carlson pelasi Johnstownissa veljiensä Steven ja Jeffin kanssa samassa ketjussa kaudella 1974–75. Johnstown Jets oli esikuvana Lämäri-elokuvan Charlestown Chiefsille. Elokuvan Hansonin veljekset, jotka terrorisoivat koko liigaa kovilla otteillaan, perustuivat Carlsonin veljeksiin. Jack Carlsonin oli tarkoitus näytellä Jack Hansonia elokuvassa, mutta Edmonton Oilers tarjosi hänelle WHA-sopimusta ennen kuvausten alkua. Carlson hyväksyi tarjouksen ja elokuvan kuvausten alkaessa hän pelasi WHA:n pudotuspelejä. Jack Hansonin osan sai Johnstownin toinen pelaaja Dave Hanson.
WHA-ura

Kaudella 1974–75 Carlson pelasi WHA:n Minnesota Fighting Saintsissa jo 32 peliä, ja seuraavalla kaudella hän kuului joukkueen vakiokokoonpanoon. Minnesota lopetti kuitenkin toimintansa kesken kauden 27. helmikuuta 1976. Edmonton Oilers tarjosi 10. maaliskuuta Carlsonille uutta sopimusta, jonka hän hyväksyi. Kesäkuussa 1976 Carlson vaihtoi seuraa WHA:n sisäisessä draftissä ja päätyi Cleveland Crusadersiin. Cleveland muutti heinäkuussa 1976 Saint Pauliin ja otti nimekseen Minnesota Fighting Saints. Uusikin Minnesota joutui taloudellisiin vaikeuksiin kesken kauden ja myi tukun pelaajia, Carlson mukana, Edmontoniin ennen kuin lopetti toimintansa tammikuussa 1977. Edmonton myi saman tien osan ostamistaan pelaajista edelleen New England Whalersiin, jossa myös Carlsonin ura jatkui. Kaudella 1978–79 Carlson joutui selkä- ja olkapääloukkaantumisten vuoksi jättämään osan kaudesta väliin. Helmikuussa 1979 New England myi Carlsonin NHL:n Minnesota North Starsiin, joka oli ostanut hänen NHL-oikeutensa heinäkuussa 1978 Detroitilta.
NHL-ura

Carlsonista tuli heti erittäin suosittu Minnesota North Starsissa. Met Centerin urkuri soitti Tappajahain teemaa aina, kun Carlson tuli jäälle ensi kerran pelissä. Carlson loukkasi selkänsä vakavasti 4. huhtikuuta 1979, kun oli pelannut vain 16 peliä. Minnesotan harjoitusleirin aikaan, syyskuussa 1979, Carlsonille tehtiin selkärangan jäykistysleikkaus Mayo Clinic -sairaalassa. Carlson oli vamman vuoksi sivussa koko kauden 1979–80. Ensimmäisen pelinsä hän pelasi 7. marraskuuta 1980, puolitoista vuotta loukkaantumisen jälkeen. Uudestaan Carlson loukkaantui 26. marraskuuta (alaselän venähdys), mutta kokonaisuudessaan hän pelasi kaudella 1980–81 43 peliä. Myös seuraavalla kaudella (1981–82) Carlson oli sivussa loukkaantumisten vuoksi. Kaudella 1982–83 Carlson loukkasi olkapäänsä harjoituspelissä syyskuussa. Vamma vaati leikkauksen, josta hän ei ehtinyt toipua ennen kauden alkua pelikuntoon. Lokakuussa 1982 Minnesota jätti Carlsonin suojaamatta ennen kauden alkua pidettävässä waiver draftissä, ja St. Louis Blues valitsi hänet. St. Louisissa hän pelasi kaksi kautta, kunnes heinäkuussa 1984 St. Louis purki Carlsonin sopimuksen.
Carlson lopetti uransa 1984, mutta hän oli tyytymätön rahtilentoyhtiön myyntimiehenä ja jääkiekon pelaamiseksi ei riittänyt pelailu kahdesti viikossa. Hän päätti palata kaukaloon. Carlson solmi uuden pelaajasopimuksen Minnesota North Starsin kanssa marraskuussa 1986. Hän pelasi kahdeksan peliä ennen kuin lopetti uransa lopullisesti.
Kiovan tekojärvi
Kuvia

Kiovan tekoallas.
Kiovan tekoallasta (yläosassa), voimalapato (keskiosassa) ja Dnepriä ympäristöineen.
Jollapurjehtija Kiovan tekojärvellä, taustalla näkyy Kiovan vesivoimalan rakenteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiovan tekojärvi Wikimedia Commonsissa
Kiovan vesivoimala (Kyjivska HES) (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (uge.gov.ua)
Radiation continues to ‘muddy the waters’ in the Sea of Kyiv (22.4.2016) (englanniksi) (euronews.com/)
Isle of Wight

| Isle of Wight |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Isle of Wight kuvattuna Kansainväliseltä avaruusasemalta.
  
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Maa:  Englanti
Alue:  Kaakkois-Englanti
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Newport
 – suurin kaupunki:  Newport (25 000 as.)
Pinta-ala:  380 km²
Väkiluku (2021):  140 000
 – väestötiheys:  369 as./km²
  Isle of Wight Council  
Isle of Wight on Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluva saari Southamptonin edustalla, Englannin etelärannikolla. Aluehallinnon näkökulmasta saari toimii itsenäisenä yhtenäishallintopiirinä, jonka valtuusto kokoontuu Newportin kaupungissa. Se muodostaa myös oman muodollisen kreivikuntansa, jolle kuningas nimittää lordiluutnantin edustamaan itseään. Vuoden 2021 väestönlaskennassa saarella oli noin 140 000 asukasta.
Isle of Wight on yksi Euroopan tärkeitä paleontologisia tutkimuskohteita, sillä sieltä on löydetty runsaasti dinosaurusten fossiilisia jäänteitä. Saarella on vuosina 1968–1970 sekä taas vuodesta 2002 alkaen pidetty Isle of Wight Festival -rockfestivaali, joka keräsi vuonna 1970 yleisöä 500 000 henkeä.
Maantiede

Isle of Wightin pinta-ala on 380 neliökilometriä. Suurin leveys lännestä itään on 37 kilometriä ja pituus etelästä pohjoiseen 21 kilometriä. Saari sijaitsee Englannin kanaalissa Hampshiren kreivikunnan edustalla, josta sen erottaa syvä Solentinsalmi.
Isle of Wightin geologia ja maisemat ovat monimuotoiset. Saaren poikki kulkee liitukiviharjanne Culver Cliffistä idässä Needlesiin lännessä. Harjanteen rinteet laskeutuvat jyrkkinä kohti pohjoista ja loivempina kohti etelää. Needles käsittää kolme kalkkikivestä muodostunutta kalliota, jotka kohoavat 30 metrin korkeuteen merenpinnasta saaren länsirannikolla. Saaren pohjoisosissa maaperä on savipitoinen ja siellä kasvaa laajoja tammimetsiä. Saaren eteläosissa kohoaa vielä toinenkin kukkulajono. Etelärannikko on enimmäkseen kallioinen.
Isle of Wightilla on kolme isompaa jokea, jotka virtaavat kaikki pohjoiseen ja laskevat vetensä Solentinsalmeen: Eastern Yar, Medina ja Western Yar. Medina jakaa saaren lähes kahtia ja Western Yar erottaa läntisimmän osan muusta saaresta.
Isle of Wight sijaitsee Etelä-Englannissa, jonne kulkeutuu Manner-Euroopasta ajoittain mantereista ilmaa. Se voi tehdä säästä kylmän talvella ja kuuman ja kostean kesällä. Saari on myös kaukana Pohjois-Atlantin matalapaineiden kulkureiteiltä, minkä vuoksi siellä sataa suhteellisen vähän verrattuna Ison-Britannian länsi- ja pohjoisosiin. Kanaalin rannikon ohella Isle of Wight on yksi Britannian aurinkoisimmista paikoista. Kesällä pitkien hellejaksojen aikana voi esiintyä trooppisia öitä, ja esimerkiksi Ventnorissa lämpötila ei laskenut yöllä alle 23,2 celsiusasteeseen 10. elokuuta 2003.
Historia

Vuonna 686 saaresta tuli viimeinen Britannian osa, jonka asukkaat käännytettiin kristinuskoon.
Viktoriaaniselta ajalta lähtien suosittuna lomakohteena toiminut saari tunnetaan vuosittaisesta purjehduskilpailusta, regatasta. Saarella asui suosittu englantilainen runoilija Alfred Tennyson, naapurinaan 1860-luvulla valokuvauksen pioneeri Julia Margaret Cameron. Saarella sijaitsi kuningatar Viktorian suuresti rakastama kesäasunto Osborne House, jossa kuningatar myös kuoli. Saaren historiaa siivittää laivanrakennus ja purjehdus, ja saarella on valmistettu myös lentoveneitä sekä maailman ensimmäinen ilmatyynyalus.
Ennen Rutlandin, Englannin pienimmän kreivikunnan, perustamista uudelleen vuonna 1997, Isle of Wight oli Englannin pienin county. Yhdellä kansanedustajallaan se on pienin kreivikunta, jolla on edustusta Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentissa.
Hallinto

Isle of Wightin paikallishallinto on ollut kaksitasoinen vuodesta 1995, jolloin kreivikunnanvaltuusto sekä Medinan ja South Wightin kaupunkipiirit lakkautettiin ja saaresta muodostettiin yhtenäishallintopiiri. Newportissa kokoontuva valtuusto käyttää ylintä päätösvaltaa saarella ja vastaa lakisääteisten palveluiden tuottamisesta sen asukkaille.
Office for National Statisticsin mukaan Isle of Wightilla oli joulukuussa 2023 yhteensä 33 kuntaa, joista kaikilla oli oma vaaleilla valittu kunnanvaltuustonsa. Kunnilla on ylempiin tasoihin nähden varsin vähän päätäntävaltaa: ne osallistuvat neuvoa-antavassa asemassa kaavoitukseen ja päättävät itsenäisesti muun muassa kuntien leikkipaikoista, hautausmaista ja yhteisötiloista. Isle of Wightin kaikki alueet kuuluvat johonkin kuntaan.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija nimittää kaikkiin muodollisiin kreivikuntiin edustajikseen lordiluutnantin ja suurseriffin. Isle of Wightin lordiluutnanttina on toiminut huhtikuusta 2019 lähtien Susie Sheldon. Lordiluutnantin tehtäviin kuuluu järjestää kuninkaallisten vierailuja kreivikuntaan, myöntää monarkin puolesta tiettyjä kunniamerkkejä, arvonimiä ja palkintoja ja toimia armeijan yhteyshenkilönä. Lordiluutantti jatkaa tehtävässä tavallisesti 75-vuotiaaksi asti, ja hän voi nimittää itselleen varaluutantin ja useita apulaisluutnantteja. Suurseriffi nimitetään yhdeksi vuodeksi kerrallaan, ja hänen päätehtäviään ovat ylioikeuden tuomareiden palveleminen näiden Isle of Wightille suuntautuvilla työmatkoilla ja lordiluutnantin avustaminen kuninkaallisten vierailujen järjestämisessä. Lisäksi hän tukee ja edistää aktiivisesti eri oikeusistuinten, viranomaisten ja vapaaehtoisjärjestöjen toimintaa.
Talous

Isle of Wightin tärkein elinkeino on matkailu, mutta saarella on myös vahvat perinteet maanviljelyssä. Ilmasto on suotuisampi kuin muualla Englannissa ja kasvukauden pituus on etu paikallisille maanviljelijöille, joiden on myytävä tuotteitaan kalliimmalla muualle maahan korkeiden kuljetuskustannusten vuoksi. Nykyisin saarella vietetään jopa valkosipulifestivaalia menestyneen sadon ja myynnin vuoksi. Isle of Wightilla on myös yksi Britteinsaarten vanhimpia viinitiloja.
Väestö

Vuonna 2021 Isle of Wightin muodollisessa kreivikunnassa oli noin 140 000 asukasta ja suurimpia asutuskeskuksia olivat:
| Asutuskeskus | Hallinnollinen alue | Väkiluku (2021) | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
| Newport | Isle of Wight | 25 000 |  |
| Ryde | Isle of Wight | 24 000 |  |
| Cowes | Isle of Wight | 14 000 |  |
| Sandown | Isle of Wight | 12 000 |  |
| Shanklin | Isle of Wight | 9 000 |  |
Tunnukset > Nimikkokukka

Isle of Wightin nimikkokukaksi valittiin Plantlife International -järjestön vuonna 2004 pitämässä yleisöäänestyksessä kartiokalkkikämmekkä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isle of Wight Wikimedia Commonsissa
Isle of Wightin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Rantakallioita St. Lawrencen kylässä.
Isle of Wightin valtuuston toimitilat Newportissa.
Isle of Wightin kunnat.
Kukka-Maaria Rajalin

Kukka-Maaria Rajalin (o.s. Ahonen)  (s. 1976) on suomalainen laulaja.
Hän on valmistunut laulaja-laulupedagogiksi vuonna 2005 Helsingin Ammattikorkeakoulusta. Hänellä on myös musiikkipedagogin Ylempi AMK-tutkinto Helsingin Ammattikorkeakoulu Metropoliasta. Rajalin on ollut solistina eri orkestereissa. Mistura Fina (1994–1998), Grupo Café (solisti 1998–) Las Chicas del Tango 2000- , Lohjan kaupunginorkesteri, Niinisalon varuskuntasoittokunta, Espoo Big Band, Martti Metsäkedon orkesteri, Seinäjoen kaupunginorkesteri, Einö Grön & Heimo Mäntysen Orkesteri jne.
Hänen erityinen mielenkiinnon kohteensa on eteläamerikkalainen musiikki. Rajalin onkin asustellut Brasiliassa ja opiskellut siellä maan kulttuuria, sambatanssia ja brasilialaisen samban rytmiikkaa useiden vuosien ajan. Näitä oppeja hän on jakanut suomalaiseen laulun- ja tanssin sambamusiikin kulttuuriin merkittävällä tavalla laajalla rintamalla. Hän on toiminut Helsingin Sambakoulu Imperio Do Papagaion jäsenenä vuodesta 1993.
Vuonna 2002 Rajalin osallistui Seinäjoen Tangomarkkinoille ja hänet kruunattiin tangoprinsessaksi. Vuonna 2003 Kukka-Maaria kruunattiin Helsingin karnevaalikuningattareksi.
Maailmanmusiikin saralla Kukka-Maaria on esiintynyt  lukuisilla maailmanmusiikkifestivaaleilla, muun muassa Ruotsissa, Norjassa, Belgiassa, Ranskassa, Espanjassa, Yhdysvalloissa, Chilessä, Argentiinassa ja Brasiliassa. Hän on esittänyt Lumikin lauluosuudet Walt Disneyn piirroselokuvan Lumikki ja seitsemän kääpiötä suomenkielisessä vuoden 1993 dubbauksessa.
Rajalin on toiminut Metropolia Ammattikorkeakoulun lehtorina ja työskennellyt laulupedagogina Sibelius-Akatemiassa.
Vuodet 2015–2020 Rajalin on asunut Espanjassa ja työstänyt keikkojen ohella uutta albumia. Hän on säveltänyt levyllisen Edith Södergranin runoja. Levy Kukka Rajalin – Olemisen riemu julkaistaan vuonna 2021. Levyllä soittaa argentiinalainen huippupianisti Juan Esteban Cuacci ja haitarivirtuoosi Johanna Juhola.
Levytykset ja dubbaukset

Lumikki ja seitsemän kääpiötä (dubbaus 1993)
Meu Samba (1998), kappale Rio
Tangomarkkinat 15 (2002), kappale Odotin pitkän illan
La Voz Femenina (2007), Las Chicas del tango
Tango de norte a sur (2012), Las Chicas del tango
Kukka Rajalin – Olemisen riemu (julkaistaan 2021)
Kongonkaija

| Kongonkaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Afrikankaijat Poicephalus
Laji::  gulielmi
Kaksiosainen nimi
 Poicephalus gulielmi  (Jardine, 1849) 
Katso myös
   Kongonkaija Wikispeciesissä   Kongonkaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kongonkaija (Poicephalus gulielmi) on afrikkalainen papukaija, joka elää päiväntasaajan seudulla Liberiasta Kamerunin ja Pohjois-Angolan kautta Keniaan ja Tansaniaan ulottuvalla alueella. Sen holotyypin kuvaili William Jardine Kongojoelta vuonna 1849. Lajista tunnetaan kolme alalajia.
Koko ja ulkonäkö

Kongonkaija on isomman puoleinen Poicephalus-suvun edustaja, ollen noin 28 cm pitkä ja painaen noin 200-230 grammaa.
Kongonkaija on mielenkiintoisen värinen: sen vihreä höyhenpuku näyttää kimmeltävän valossa, ja siivissä on selkeästi erottuvaa suomukuviota vihreän ja mustan värin vaihdellessa sulissa. Silmän ympärillä on vaalea höyhenetön alue, ja silmän väri vaihtelee tummasta ruskeaan. Alalajista ja iästä riippuen linnulla voi olla oransseja tai punaisia kuvioita otsassa, siipitaipeessa ja jalkahöyhenten päässä. Sukupuolten välillä selkeitä ulkoisia eroja ei ole.
Kostonjoki

Kostonjoki on noin 25 kilometriä pitkä Iijoen pohjoinen sivujoki, joka sijaitsee kokonaan Taivalkosken kunnan alueella Koillismaalla. Joki on vesimäärältään suhteellisen suuri. Se saa alkunsa Taivalkosken koillisnurkassa sijaitsevasta suurehkosta säännöstellystä Kostonjärvestä. Osa valuma-alueesta on Posion ja Kuusamon kuntien alueella. Joessa on runsaasti koskipaikkoja, kuten Ulmajankoski sekä Korpuan ja Koitilan koskialueet. Noin puolivälissä jokea sijaitsee pienehkö Koitijärveksi nimetty poukamajärvi. Iijokeen Kostonjoki laskee Taivalkosken kirkonkylän seutuvilla.
Kostonjoki on ollut tärkeä tukinuittoväylä, mutta nykyään rakenteet on tältä osin ennallistettu, ja joesta on tullut perhokalastajien suosima. Joesta saa muun muassa taimenta , haukea ja harjusta.
Aiheesta muualla

Kostonjoki perhokalastajien esittelemänä (Arkistoitu – Internet Archive)
Taivalkoski
| --- | --- |
Kyliä:  Inkee – Jokijärvi – Jurmu – Koitila – Kurtti – Loukusa – Metsäkylä – Parviainen – Pisto –  Taivalkosken kirkonkylä – Tyrävaara – Vaarakylä
Järviä, jokia ja muita vesistöjä:  Iijoki – Kostonjoki – Kostonjärvi – Korvuanjärvi – Kurtinjärvi
Nähtävyyksiä:  Kallioniemi – Kylmäluoman retkeilyalue – Päätalopäivät – Taivalkosken kirkko – Syötteen kansallispuisto
Muuta:  Mustavaaran kaivos – Korvuan rautatieasema – Kurtin rautatieasema – Taivalkosken rautatieasema – Taivalniskan seisake – Taivalvaaran rautatieasema
Kulkurin tango (Esko Rahkonen, 2011)

| Kulkurin tango Esko Rahkonen |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2011
 Formaatti: CD
 Kesto: 46.50
 Levy-yhtiö: VL-Musiikki
Esko Rahkosen muut julkaisut
| Laaksojen laulu 2011 | Kulkurin tango 2011 | 40 tuttua ja toivotuinta 2 2011 |
Kulkurin tango on suomalaisen Esko Rahkosen kokoelma-albumi vuodelta 2011.
Kappaleet

Kulkurin tango – 2.10
Budapestin yössä – 2.26
Käy tanssimaan – 2.20
Surujen kitara (Johnny Guitar) – 3.02
Katinka – 2.08
Kuin kristalli – 3.05
Ei auta lainkaan – 3.14
Tuuleen ja myrskyyn – 2.15
Portugalin huhtikuu – 3.26
Yö ikkunan takana – 2.55
Marianne – 2.47
Muistan Portofinon – 3.41
Vuoksi ja luode – 2.56
Kadotettu onni – 2.44
Paistettu kana kuudelle – 2.47
Anna anteeksi rakas – 4.48
Kongonkeltis

| Kongonkeltis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Rosales
Heimo::  Hamppukasvit Cannabaceae
Suku::  Keltikset Celtis
Laji::  mildbraedii
Kaksiosainen nimi
 Celtis mildbraedii  Engl. 
Katso myös
   Kongonkeltis Wikispeciesissä   Kongonkeltis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kongonkeltis (Celtis mildbraedii) on hamppukasvien (Cannabaceae) heimoon, keltisten (Celtis) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on aina- tai kausivihanta pensas tai puu, joka voi kasvaa 3–55 metriä korkeaksi. Runko on suurimmaksi osaksi oksaton ja voi olla halkaisijaltaan 30–100 cm.
Kongonkeltis kasvaa osittain kausivihannissa sademetsissä sekä alanko- ja vuortenalusmetsissä 200–1 600 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa. Sen levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Sierra Leonesta Ugandaan sekä Keniaan ja etelässä Angolaan, Mosambikiin ja Madagaskarille. Laajan levinneisyysalueensa myötä kongonkeltis luokitellaan elinvoimaiseksi (LC) lajiksi, vaikka joillakin alueilla se voi olla paikallisesti uhanalainen.
Kongonkeltiksen kaarnassa ja lehdissä on rauhoittavasti vaikuttavia aineita, ja lajia käytetään paikallisessa lääkinnässä. Sen lisäksi kongonkeltiksestä saadaan hyvälaatuista puutavaraa, ja sitä hakataan yleisesti luonnosta sekä myydään muualle maailmaan.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kongonkeltis (Celtis mildbraedii)
JSTOR Global Plants: Celtis mildbraedii (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Celtis mildbraedii (englanniksi)
Kostroma (joki)

| Kostroma |
| --- | --- |

Alkulähde:  Galitsian ylänkö
Laskupaikka:  Volga
Maat:  Venäjä
Pituus:  354 km
Virtaama:  71 m³/s
Valuma-alue:  16 000 km²
Kostroma (ven. Кострома́) on Volgan vasemmanpuoleinen sivujoki Keski-Venäjällä Kostroman ja Jaroslavlin alueilla. Kostromajoki on 354 kilometrin pituinen ja sen valuma-alue kattaa 16 000 neliökilometriä. Joki on jäässä marraskuulta huhti-toukokuun vaihteeseen. Kostroman kaupunki sijaitsee Kostroman ja Volgan yhtymäkohdassa.  Kostroman varrella sijaitsevat Buin ja Soligalitšin kaupungit.
Aiheesta muualla

Maantieteellisen kokoelmaverkkosanakirjan artikkelit joesta (venäjäksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kostroma (joki) Wikimedia Commonsissa