Tiwanaku
Tiwanakun historia

Tiwanakun vaiheitten kronologiasta ei ole yksimielisyyttä tiedonpuutteen vuoksi. Yksi ensimmäisistä arkeologeista alueella, Wendell Bennett, on kuitenkin nimennyt viisi eri ajanjaksoa Tiwanaku I–V. Vuosina 5700–1500 eaa. oli Altiplanolla kuivaa, ja Titicacajärvi nykyistä pienempi ja alueen asutus liikkuvaa ja hajanaista. Noin 1500 eaa. ilmasto kostui, ja seudulle syntyi kiinteitä viljelykyliä. Tällöin rannikolla vallitsi alkujakson keraaminen kulttuuri. Kosteus mahdollisti tehokkaan viljelyn, ja sen vaihteluilla oli merkitys alueen kohtaloihin.
Tiwanakun alkuvaihetta sanotaan muodostavaksi tai talonpoikaiseksi vaiheeksi, silloin keskus oli pieni maanviljely-yhdyskunta tai näiden joukko. Aemman arkeologiakäsityksen mukaana lkuvaiheeseen liittyvät kerrostumat Tiwanaku I ja II, ja jonkin kokoinen keskus alueelle olisi ilmestynyt joskus 400–200 eaa.
Noin vuonna 1 Tiwanakuun levisi pohjoisesta silloisen johtavan alueellisen keskuksen Pucaran kulttuurin vaikutus, sekä etelästä Chiripan vaikutteita. Uuden käsityksen mukaan Tiwanaku olisi asutettu vasta tässä vaiheessa.
Tiwanaku III eli Qyeayan Keyakaudella 100 jaa. - kaupunki alkoi kasvaa. Kalasasayan ja Akapanan rakentaminen aloitettiin. Samaan aikaan kukoistivat Perun rannikon paikalliset kulttuurit, joita oli muun muassa Moche. Joidenkin mielestä seuraava Tiwanakun vaihe syntyi Keyan ja Bolivian Cochabamban Andien itäpuolisten laaksojen Tupurayan vaikutuksesta.
Tiwanaku IV -suurvaltakaudella 350–400 alkaen kulttuuri levisi jonkin matkaa laakson ulkopuolelle. Tiwanakun johtajat alkoivat vallata ympäröiviä alueita noin 350 jaa. Noin 350 jaa. läheinen kilpaileva keskus Pucara romahti. On arvioitu että kulttuuri IV olisi levinnyt pian syntymänsä jälkeen n. 400 Etelä-Peruun, Pohjois-Chileen ja Luoteis-Argentiinaan. Wari olisi levinnyt pian Tiwanakun jälkeen. Noin 400 Tiwanakun vaikutus levisi 45 km:n päähän Nazacaraan. Titicacajärven pinta oli nykyistä korkeammalla 350–500. Vuoden 600 jälkeen pengerviljely laajeni yli soiden.
Noin 600 jaa. alkoi uusi vaihe, keskihorisontti. 540–610 oli kuivaa, vuosina 610–650 oli kostea kausi, ja 650–760 taas kuivaa.
Uuden temppelin rakentamiseen liittyvä laajeneminen alkoi voimakkaana noin vuonna 600, jolloin Akapana suljettiin ja Puma Punku rakennettiin. Suurvaltakauden eli keskihorisontin aikana Tiwanaku hallitsi koko ylätasankoa, Altiplanoa. Valtakunta ulottui Boliviaan, Etelä-Peruun, Pohjois-Chileen ja Luoteis-Argentiinaan. Pohjoisempana oli Warin valtio, joka oli luultavasti Tiwanakun kilpailijavaltio.
Tiwanakulainen vaikutus levisi Pohjois-Chilen Aricaan asti. Jotkut tutkijat ovat väittäneet pohjoisen Warin jo noin 550-700 jaa. vallanneen Tiwanakun ja vieneen sieltä työvoimaa rakennustöihin, koska silloin Wariin ilmestyi Tiwanakun arkkitehtuurin piirteitä. Warissa on monia Tiwanakun kulttuurin piirteitä, muun muassa niin sanottu sauvajumala
Tiwanakun suuruudenaika oli Chen Chen-aika Tiwanaku V noin 725–1000 jaa. jolloin Tiwanaku levisi varsinkin itään. Omoon rakennettiin suuri temppeli. Noin 800 jaa. Tiwanaku oli levinnyt koko Titicacajärven ympärille. Näihin aikoihin noin 800–900 Titicacajärven pinta oli nykytasolla. Kosteus mahdollisti viljelyn ja kulttuurin loiston. Tiwanakun väkiluku lienee saavuttanut huippunsa noin 800 jaa., alueella asui tuolloin noin 10 000 - 20 000 asukasta.
Noin 800–1000, jolloin Tiwanaku laajeni eniten, Omoon ilmestyi Tiwanaku-tyylinen temppeli. Tuolloin ilmestyi merkkejä Wari-valtion laajenemisesta Morequan laaksoon. Koko Morequaa Warin ei kuitenkaan saanut valvontaansa. Luultavasti Tiwanaku ja Wari ovat olleet toistensa kilpailijoita.
Noin vuonna 920 lakkasivat hautoihin tehdyt hautaukset. Vainajiin ilmestyi merkkejä väkivaltaisista kuolemista. 900-luvulla paranneltiin joitain Tiwanakun rakennelmia. Ajalta on merkkejä kuivuudesta. Tiwanaku hylättiin noin 1010 - 1050 eaa. Tiwanaku autioitui ehkä kuivuuden, keskusvallan romahduksen tai ulkoisen hyökkäyksen takia..
Jossain määrin Tiwanakun ajoitukset ovat kiistanalaisia niin kuin ajoitukset koko Etelä-Amerikassa.