stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
20 suosikkia – Prinsessa 65

| 20 suosikkia – Prinsessa 65 Seppo Närhi |
| --- | --- | --- |

 Levymerkki: Fazer Records
Seppo Närhen muut julkaisut
| Vieraat huoneet 1979 | 20 suosikkia – Prinsessa 65 1996 | Voittamaton 2006 |
20 suosikkia – Prinsessa 65 on Seppo Närhen levyttämistä kappaleista koottu kokoelma-albumi vuodelta 1996.
Kappaleet

Prinsessa -65 – 3.31 (Queen of 1964, säv. Howard Greenfield, Neil Sedaka, san. Hector, sov. Nono Söderberg)
Ekan luokan randevuu – 3.18 (Third Rate Romance, säv. Russell Smith, san. Hector)
Koivu ja tähti – 4.35 (Hotel California, säv. Don Felder, Don Henley, Glenn Frey, san. Hector)
Jessie – 3.52 (Jesse, säv. Janis Ian, san. Bugaluu)
Kujakissa – 3.04 (säv. ja san. Hector, sov. Nono Söderberg)
Enkelit on harvinaista riistaa – 3.40 (If I Just Knew What to Say, säv. Stuart Wright, san. Irina Milan)
Kuukoira – 2.35 (Moonshadow, säv. Cat Stevens, san. Hector, sov. Antero Jakoila)
Kupin kahvia kai jois – 4.00 (One More Cup Of Coffee, säv. Bob Dylan, san. Irina Milan)
Vanha Aatami – 4.17 (Hey Mr. Dream Maker, säv. Bruce Welch, san. Bugaluu)
Vielä keikkaa monta teen – 2.48 (One More Rodeo, säv. Phillip Goodhand-Tait, san. Pertti Reponen, sov. Nono Söderberg)
Soittaja – 4.57 (The Gypsy, säv. Jose Feliciano, Benny Cropper, san. Bugaluu, sov. Antero Jakoila)
Minä sekä toi kuu – 4.10 (Silver Moon, säv. Michael Nesmith, san. Hector)
Takki pois – 4.03 (Overcoats, säv. John Hiatt, san. Jukka Virtanen)
Ammuit mua siipeen – 3.18 (Heartaches in Heartaches, säv. Andrew Gold, san. Hector)
Vieraat huoneet – 4.12 (It's a Heartache, säv. Scott & Wolfe, san. Pertti Reponen, sov. Veikko Samuli)
Naisen verran – 2.36 (Arms of Mary, säv. Iain Sutherland, san. Irina Milan)
Riita halki ja voita väliin – 3.14 (säv. ja san. Hector, sov. Nono Sderberg)
Samapa tuo – 3.00 (Promises, säv. Richard Feldman, Roger Linn, san. Juice Leskinen, sov. Veikko Samuli)
Pelimanni-Sanni – 2.11 (Bad Eye Bill, säv. Hazel Smith, san. Tapio Rantanen, Eki Vesterinen)
Kuulut taivaalle vain – 3.50 (If You Can't Give Me Love, säv. Nicky Chinn, Mike Chapman, san. Tommi Liuhala, sov. Kassu Halonen)
15. arrondissementti (Pariisi)

| 15>  arrondissementti (Pariisi) (Paris) Vaugirard |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 15. arrondissementti (Pariisi)
 Koordinaatit: 48°51′24″N, 002°21′04″E 
Valtio:   Ranska
Alue:  Île-de-France
Departementti:  Pariisi (75015)
Alueet:  
Hallinto:  
 – Pormestari:  
Korkeus:  28–130 m
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  75015
Lempinimi::  Valon kaupunki
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
15. arrondissementin sijainti
Pariisin 15. arrondissementti (ransk. 15e arrondissement de Paris) on yksi Pariisin kahdestakymmenestä arrondissementista, joka tunnetaan myös nimellä arrondissement de Vaugirard. Se jaetaan edelleen neljään kortteliin (ransk. quartiers), jotka ovat Saint-Lambert, Necker, Grenelle ja Javel.
Arrondissementin pinta-ala on 8,48 km² ja väkiluku oli 238 395 henkeä vuonna 2011. Määrinä toimii UMP-puolueen Philippe Goujon vuodesta 2008 alkaen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pariisin 15. arrondissementti Wikimedia Commonsissa
15. arrondissementin kotisivut
Aarni Erä-Esko

Aarni Erä-Esko (3. elokuuta 1923 Lappee – 31. elokuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen arkeologi, taidehistorioitsija ja filosofian tohtori.
Lappeella syntynyt Erä-Esko muutti pian perheensä kanssa Viipuriin. Hän kävi Viipurin suomalaista lyseota, mutta opiskelu keskeytyi talvisotaan. Vuonna 1941 Erä-Esko astui vapaaehtoisena 17-vuotiaana asepalvelukseen ja haavoittui Lampaalanjärven ja Viipurinlahden taisteluissa. Hän pääsi ylioppilaaksi Lappeenrannan lyseosta 1945 ja opiskeli aluksi Taideteollisuuskoulussa piirustuksenopettajaksi, mutta siirtyi pian Helsingin yliopistoon opiskelemaan arkeologiaa, taidehistoriaa ja kansatiedettä. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1954 ja lisensiaatiksi 1964 ja väitteli tohtoriksi 1965 skandinaavisesta eläinornamentiikasta (Germanic Animal Art of Salin’s Style I in Finland). Erä-Esko nimitettiin dosentiksi Helsingin yliopistoon 1968 ja Turun yliopistoon 1973.
Erä-Esko aloitti 1940-luvulla työskentelyn Museovirastoa edeltäneessä muinaistieteellisessä toimikunnassa, jossa hän eteni intendentiksi ja toimistopäälliköksi. Ura jatkui Museovirastossa vuoteen 1988 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle. 1960-luvulla Erä-Esko oli useampaan otteeseen virkavapaana ja teki omaa tutkimustyötään muun muassa saksalaiselta Alexander von Humboldt -säätiöltä saadun kolmivuotisen stipendin turvin.
Vuonna 1953 Erä-Esko nimitettiin Pohjois-Suomen voimalaitosrakentamisen edellä toteutettujen laajojen arkeologisten inventointien vastuuhenkilöksi. Tässä hankkeessa hän työskenteli läpi 1950-luvun, ja siinä kerättyä laajaa tutkimusaineistoa on hyödynnetty muun muassa opinnäytetöissä, tieteellisissä artikkeleissa ja paikallishistorian tutkimuksissa. Erä-Eskon johtamissa tutkimuksissa löydettiin satoja aiemmin tuntemattomia kivikautisia asuinpaikkoja. Aineiston pohjalta koottiin vuonna 1974 Rovaniemelle näyttely Kemijoki 8000, jonka nimi viittasi pohjoisen asutuksen ikään. Näyttely pystytettiin myöhemmin myös Helsinkiin ja Tukholmaan.
Erä-Esko nimitettiin vuonna 1968 Suomen edustajaksi Slaavilaisen arkeologian unionin pysyvään neuvostoon ja toimenpanevaan komiteaan. Hän oli myös muun muassa Lapin tutkimusseuran työjäsen vuodesta 1959, Tieteellisten seurain valtuuskunnan jäsen 1963–1965, Kansainvälisen museoneuvoston Suomen osaston hallituksen jäsen 1968–1976, Deutsches Archäologisches Institutin jäsen vuodesta 1974, Suomen ja Neuvostoliiton välisen tieteellis-teknillisen yhteistoimintakomitean arkeologiatyöryhmän jäsen 1975–1992 ja Union Internationale des Sciences Préhistoriques et Protohistoriques -järjestön pysyvän neuvoston jäsen vuodesta 1976. Erä-Esko toimi Suomen Muinaismuistoyhdistyksen sihteerinä 1959–1965 ja johtokunnan jäsenenä 1969–1989.
Aarni Erä-Esko oli naimisissa histo­rianopettaja Pirkko Erä-Eskon ja vuodesta 1975 arkeologi Liisa Erä-Eskon kanssa. Hänellä oli kaksi poikaa ensimmäisestä avioliitosta.
Lando Calrissian

| Lando Calrissian |
| --- | --- |
Luoja(t):   George Lucas  Lawrence Kasdan 
Elokuva:  Imperiumin vastaisku (1980) Jedin paluu (1983) Solo: A Star Wars Story (2018) Star Wars: The Rise of Skywalker (2019)
Elokuvasarja:  Tähtien sota
Näyttelijä(t):  Billy Dee Williams (Episodit V–VI ja IX, Rebels ja Battlefront II (2017)) Donald Glover (Solo)
Lando Calrissian, koko nimeltään Landonis Balthazar Calrissian III, on Tähtien sota -elokuvissa esiintyvä kuvitteellinen hahmo. Billy Dee Williams esittää häntä elokuvissa Imperiumin vastaisku, Jedin paluu ja Star Wars: The Rise of Skywalker ja animaatiosarjassa Star Wars Rebels, Donald Gloverin esittäessä nuorempaa Landoa antologiaelokuvassa Solo: A Star Wars Story. Calrissian esiintyy myös hahmona Star Wars Legends -jatkumoon kuuluvissa kirjoissa, sarjakuvissa ja videopeleissä.
Esiintymiset > Elokuvat > Alkuperäinen trilogia

Lando Calrissian teki ensiesiintymisensä elokuvassa Imperiumin vastaisku. Hän oli planeetta Bespinillä sijaitsevan Pilvikaupungin käskynhaltija. Kun Han Solo saapui prinsessa Leian, Chewbaccan ja C-3PO:n kanssa Pilvikaupunkiin vaurioittuneella Millennium Falconilla (jonka entinen omistaja Lando oli), Darth Vaderin palkkaama palkkionmetsästäjä Boba Fett jäljitti heidät sinne. Pian ennen Solon ryhmää, Vader ja Imperiumin joukot saapuvat Bespiniin. He uhkaavat vallata kaupungin, jolloin Lando vastahakoisesti pettää vanhan ystävänsä ja luovuttaa tämän karboniittiin jäädytettynä Boba Fettille. Kun Vader päättää pitää Leian ja Chewbaccan vankeina, Lando päättää auttaa nämä pakoon. Chewbacca kuitenkin uhkaa kuristaa Landon, eikä Leia huoli tämän apua. Pilvikaupungin evakuoinnin aikana hän auttaa Leiaa, Chewbaccaa, C-3PO:ta ja R2-D2:ta pakenemaan. Lisäksi hän auttaa näitä pelastamaan kaupungin alapuolelta Luke Skywalkerin, joka oli joutunut Vaderin ansaan ja menettänyt toisen kätensä valosapelitaistelussa. Lando liittyy Kapinaliittoon ja lähtee Chewbaccan kanssa Millennium Falconilla etsimään Hania.
Jedin paluussa Lando soluttautui hutt Jabban palatsiin osana Luken toteuttamaa operaatiota Hanin pelastamiseksi. Taistelun aikana Han pelastaa Landon, estäen tätä joutumasta sarlacc-hirviön ruuaksi. Jabban huvipurren tuhon jälkeen, hän lähtee muiden kapinallisten luokse, jotka antavat hänelle kenraalin arvon. Lando saa ohjaukseensa Millennium Falconin ja johtaa hyökkäystä Toisen Kuolemantähden tuhoamiseksi. Hän lopulta tuhoaa avaruusaseman ytimen, aiheuttaen ketjureaktion, joka tuhoaa Kuolemantähden.
Esiintymiset > Elokuvat > Jatko-osatrilogia

Landon kaavailtiin alun perin esiintyvän Star Wars: The Force Awakensissa ja Billy Dee Williams oli ilmaissut halunsa palata Landon rooliin. Mutta hahmo jätettiin pois elokuvasta, koska Williamsin mukaan tämä ei mahdollisesti sopinut elokuvan tarinaan. Lando ei esiintynyt myöskään elokuvassa Star Wars: The Last Jedi, johon häntä oli alun perin harkittu Finnin ja Rose Ticon etsimäksi koodinmurtajaksi ennen kuin tilalle kirjoitettiin Benicio del Toron näyttelemä uusi hahmo DJ. Lando kuitenkin lopulta palasi elokuvassa Star Wars: The Rise of Skywalker ja Williams palasi näyttelemään hahmoa.
Vuosia Galaktisen sisällissodan jälkeen Lando yritti perustaa perheen ja sai tyttären. Mutta kun tytär oli vasta kaksivuotias, Ensimmäinen ritarikunta sieppasi tytön ja muita entisten Kapinaliiton jäsenten lapsia. Lando yritti myös auttaa Luke Skywalkeria sithien kätketyn planetaan, Exegolin, sijainnin selvittämisessä, mutta jäi lopulta elämään erakkona aavikkoplaneetta Pasaanalle. Noin vuosi Craitin taistelun jälkeen Rey, Finn, Poe Dameron, Chewbacca ja C-3PO tulivat tapaamaan häntä ja saivat kuulla Landolta, että tikari, joka paljastaisi Exegolille vievän tiennäyttäjän sijainnin, oli viimeksi nähty reliikinmetsästäjä Ochin hallussa. Lando kieltäytyy kohteliaasti liittymästä Vastarintaan. Myöhemmin, kun muuttaa mielensä ja saapuu Vastarinnan tukikohtaan viidakkokuu Ajan Klossille kuultuaan Leian kuolemasta. Kun Poe uskoi, ettei ollut valmis Vastarinnan uudeksi johtajaksi, Lando sanoi, etteivät hän, Luke, Han ja Leia olleet itsekään valmiita, mutta että heillä oli toisensa. Tämän inspiroimana Poe johtaa Vastarinnan hyökkäyksen Exegoliin, jonka sijainnin Rey saa selville, ja Lando ja Chewbacca lähtevät Millennium Falconilla pyttämään keskusmaailmoissa useita Vastarinnan tukijoita osallistumaan taisteluun. Myöhemmin he saapuvat Exegolille mukanaan Wedge Antilles, Zorii Bliss, Babu Frik ja muita Vastarinnan tukijoita, veteraaneja ja liittolaisia, tuhoten kokonaan kuolleista palanneen Palpatinen muodostamaan Viimeisen ritarikunnan laivaston. Lando ja Chewbacca pelastavat lopuksi Finnin ja Jannahin, jotka olivat tuhonneet Steadfastin, liittokenraali Enric Pryden tähtihävittäjän, ja sen mukana laivaston navigaatiosignaalin. Kun Vastarinta palaa Ajan Klossille, Jannah lähestyy Landoa ja kertoo haluavansa tietää mistä on kotoisin. Lando tarjoutuu auttamaan häntä.
Esiintymiset > Elokuvat > Solo: A Star Wars Story

21. lokakuuta 2016 Lucasfilm ilmoitti Donald Gloverin olevan valittu näyttelemään Lando Calrissiania elokuvaan Solo: A Star Wars Story, joka sai ensi-iltansa 25. toukokuuta 2018.
Lando esitettiin uhkapelaamista harrastavana entisenä salakuljettajana, joka omisti Millennium Falconin, nopeimman aluksen, joka voisi viedä Han Solon, Tobias Beckettin ja Qi’ran kaivosplaneetta Kesseliin ryöstämään coaxiumia. Han yritti ennen ryöstöretkelle lähtöä voittaa sabacc-korttipelissä Falconin omistajuuden, mutta Lando voittaa huijaamalla. Lando suostuu osallistumaan ryöstöön perämiehensä droidi L3-37:n kanssa pyytäen vastineeksi osan saaliista. Ryöstön aikana Lando kuitenkin haavoittuu ja L3 vahingoittuu korjauskelvottomaksi. L3:n navigointitietokanta ladataan Falconiin, jonka Han ohjaa turvallisesti Kesselin reitin läpi noin 12 parsekissa. Falcon kärsi kuitenkin vakavia vaurioita ja tästä tuohtuneena Lando jättää Hanin ja muut oman onnensa nojaan heti kun he saapuvat planeetta Savareenille. Myöhemmin Han jäljittää Landon olinpaikan viidakkoplaneetta Numidian Primeen, missä hän ottaa salaa kortin, jolla Lando oli huijannut ja voittaa Falconin omistajuuden.
Esiintymiset > Televisio

Lando esiintyy animaatiosarjan Star Wars Rebels ensimmäisellä tuotantokaudella jaksossa ”Kovan onnen kuljetus” sekä toisen tuotantokauden ensimmäisessä erikoispitkässä jaksossa ”Lothalin piiritys”.
Hahmoa näytelleitä

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Videopelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1980– | Billy Dee Williams | Star Wars Rebels Lego Star Wars: Droid Tales Lego Star Wars: The Resistance Rises Lego Star Wars: The Freemaker Adventures Lego Star Wars Holiday Special | Imperiumin vastaisku Jedin paluu The LEGO Movie Star Wars: The Rise of Skywalker | Star Wars Jedi Knight II: Jedi Outcast Star Wars: Battlefront Star Wars: Battlefront II |
| 1999 | Dave Fennoy |  |  | Star Wars: X-Wing Alliance |
| 2000 | Kevin Michael Richardson |  |  | Star Wars: Demolition |
| 2001, 2003 2012, 2015 | Obba Babatunde |  |  | Star Wars: Rogue Squadron II: Rogue Leader Star Wars: Galactic Battlegrounds Star Wars: Rogue Squadron III: Rebel Strike Kinect Star Wars Disney Infinity 3.0 |
| 2006 | Tom Kane |  |  | Lego Star Wars II: The Original Trilogy |
| 2013 | Tabitha St. Germain | Lego Star Wars: The Yoda Chronicles |  |  |
| 2018 | Zeno Robinson | Lego Star Wars: All-Stars |  |  |
| 2018 | Donald Glover |  | Solo: A Star Wars Story |  |
| 2018 | Chris Jai Alex |  |  | Star Wars: Battlefront II |
Aiheesta muualla

Lando Calrissian Star Wars Databankissä (englanniksi)
Lando Calrissian Wookieepediassa (englanniksi)
Lando Calrissian Jedipediassa (englanniksi)
126

| --- | --- |
Vuosisadat: I vuosisata eaa. · I vuosisata · 100-luku · 200-luku · 300-luku
Vuosikymmenet: 90-luku · 100-luku · 110-luku · 120-luku · 130-luku · 140-luku 150-luku · 160-luku · 170-luku · 180-luku · 190-luku · 200-luku
Vuodet: 90 · 91 · 92 · 93 · 94 · 95 · 96 · 97 · 98 · 99 100 · 101 · 102 · 103 · 104 · 105 · 106 · 107 · 108 · 109 110 · 111 · 112 · 113 · 114 · 115 · 116 · 117 · 118 · 119 120 · 121 · 122 · 123 · 124 · 125 · 126 · 127 · 128 · 129 130 · 131 · 132 · 133 · 134 · 135 · 136 · 137 · 138 · 139 140 · 141 · 142 · 143 · 144 · 145 · 146 · 147 · 148 · 149 150 · 151 · 152 · 153 · 154 · 155 · 156 · 157 · 158 · 159 160 · 161 · 162 · 163 · 164 · 165 · 166 · 167 · 168 · 169 170 · 171 · 172 · 173 · 174 · 175 · 176 · 177 · 178 · 179 180 · 181 · 182 · 183 · 184 · 185 · 186 · 187 · 188 · 189 190 · 191 · 192 · 193 · 194 · 195 · 196 · 197 · 198 · 199 200 · 201 · 202 · 203 · 204 · 205 · 206 · 207 · 208 · 209
Tapahtumia

Pyhä Telesforus aloittaa paavina
Syntyneitä

Pertinax, Rooman keisari
Kuolleita

paavi Pyhä Sixtus I (epävarma tieto)
467

| --- | --- |
Vuosisadat: 200-luku · 300-luku · 400-luku · 500-luku · 600-luku
Vuosikymmenet: 390-luku · 400-luku · 410-luku · 420-luku · 430-luku · 440-luku 450-luku · 460-luku · 470-luku · 480-luku · 490-luku · 500-luku
Vuodet: 390 · 391 · 392 · 393 · 394 · 395 · 396 · 397 · 398 · 399 400 · 401 · 402 · 403 · 404 · 405 · 406 · 407 · 408 · 409 410 · 411 · 412 · 413 · 414 · 415 · 416 · 417 · 418 · 419 420 · 421 · 422 · 423 · 424 · 425 · 426 · 427 · 428 · 429 430 · 431 · 432 · 433 · 434 · 435 · 436 · 437 · 438 · 439 440 · 441 · 442 · 443 · 444 · 445 · 446 · 447 · 448 · 449 450 · 451 · 452 · 453 · 454 · 455 · 456 · 457 · 458 · 459 460 · 461 · 462 · 463 · 464 · 465 · 466 · 467 · 468 · 469 470 · 471 · 472 · 473 · 474 · 475 · 476 · 477 · 478 · 479 480 · 481 · 482 · 483 · 484 · 485 · 486 · 487 · 488 · 489 490 · 491 · 492 · 493 · 494 · 495 · 496 · 497 · 498 · 499 500 · 501 · 502 · 503 · 504 · 505 · 506 · 507 · 508 · 509
Tapahtumia

Anthemius Länsi-Rooman keisariksi 12. huhtikuuta.
Yhdysvaltain laivaston historia

Yhdysvaltain laivaston historia jakautuu kahteen pääaikakauteen: vanhaan laivastoon (Old Navy), joka oli pieni, mutta arvostettu purjealusten muodostama joukko sekä tunnettu myös Yhdysvaltain sisällissodan aikaisesta edistyneestä panssaroitujen laivojen käytöstä; sekä uuteen laivastoon (New Navy), joka syntyi 1880-luvun modernisointiohjelman tuloksena ja lopulta nosti Yhdysvaltain laivaston voimakkaimmaksi maailmassa.
Vapaussota ja siirtokuntien laivasto

Laivasto on itse asiassa vanhempi kuin Yhdysvallat valtiona, sillä vuonna 1775 siirtokuntien kongressi antoi päätöslauselman, jossa siirtokuntia kehotettiin rakentamaan ja varustamaan laivastoja. Tätä seurasi 26. elokuuta Rhode Islandin päätöslauselma, jossa päädyttiin Siirtokuntien laivaston perustamiseen. Sillä aikaa George Washington oli aloittanut laivojen hankkimisen, joista ensimmäinen oli kuunari Hannah, jonka oston Washington kustansi omista varoistaan. Hannah otettiin käyttöön 5. syyskuuta 1775 Beverlyn satamassa Massachusettsissä. Kongressi päätti 13. lokakuuta ryhtyä varustamaan omia laivoja, joista ensimmäinen oli USS Alfred Philadelphiassa.
Vuoden 1776 puoliväliin mennessä useita laivoja aina fregatteja myöten oli rakenteilla. Mutta niiden tehokkuus oli rajallinen, eikä niillä ollut mahdollisuuksia Royal Navyä vastaan ja lähes kaikki laivat upotettiin tai vallattiin vuoteen 1781 mennessä. Kaapparilaivat menestyivät hiukan paremmin ja 1 697 kaapparilupaa myönnettiin. Tunnetuimpia amerikkalaisia vapaussodan laivastosankareita oli John Paul Jones, jonka laiva USS Bonhomme Richard valtasi brittiläisen HMS Serapisin Flamborough Headin taistelussa.
Aseidenriisunta 1784–1794

Vapaussodan päätyttyä Siirtokuntien laivasto hajotettiin täydellisesti osavaltioiden liiton hajanaisuuden ja rahanpuutteen takia sekä tavoitteiden siirtymisen sodasta rauhaan ja ulkopolitiikasta sisäpolitiikkaan. Vasta myöhemmin huomattiin tarve pystyä puolustamaan kauppalaivastoa erilaisia uhkia kuten barbareskivaltioiden merirosvoja ja brittejä vastaan.
Liittovaltion laivasto

Vuonna 1794 kongressi antoi valtuutuksen rakennuttaa kuusi fregattia, joista yksi oli myöhemmin kuuluisa "Old Ironsides" USS Constitution, joka laskettiin vesille 1797. Fregateille löytyi pian käyttöä, kun Yhdysvaltain ja Ranskan suhteet kiristyivät julistamattomaksi merisodaksi (Quasi-War). Samaan aikaan barbareskivaltiot kaappasivat amerikkalaisia kauppalaivoja tai niille oli maksettava lunnaita.
Selkkaus Ranskan kanssa sovittiin, mutta barbareskiongelma jatkui. Ensimmäisessä barbareskisodassa USS Philadelphia menetettiin maureille, mutta yhdysvaltalaiset onnistuivat räjäyttämään sen myöhemmin Stephen Decaturin johdolla. Merijalkaväki teki maihinnousun "Tripolin rannoille" (viittaa merijalkaväen hymniin) vuonna 1805 vallaten Dernan kaupungin (ensimmäinen Yhdysvaltain koskaan valloittama kaupunki). Tämä vakuutti barbareskihallitsijat rauhanneuvotteluihin.
Myöhemmin laivastoa supistettiin taloudellisista syistä ja suuremmista laivoista siirryttiin rannikkokäyttöön tarkoitettuihin tykkiveneisiin. Tämä ratkaisu osoitti huonot puolensa vuosikymmenen kuluessa.
Vuoden 1812 sota

Vuoden 1807 Cheasapeake-Leopardin selkkauksessa HMS Leopard vaati, että USS Chesapeaken olisi suostuttava tarkastukseen. Epäiltiin laivalla olevan Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisia, jotka voitaisiin pakko-ottaa Kuninkaalliseen laivastoon. Leopard aiheutti Chesapeakelle pahoja vaurioita tämän kieltäytyessä tarkastuksesta. Samankaltaisten selkkausten toistumisen seurauksena maiden välit kiristyivät ja kesäkuussa 1812 Yhdysvallat julisti sodan Yhdistyneelle kuningaskunnalle.
Sotaa odotettiin käytävän enimmäkseen merellä ja alun epäröinnin jälkeen Yhdysvaltain pienikokoinen laivasto lähti merelle kohdakseen 50 kertaa suuremman vastustajansa. Kahden kuukauden kuluttua Constitution kohtasi HMS Guerrieren ja tuhosi sen taistelussa, jossa Guerrieren miehistö tyrmistyi huomatessaan, että tykinkuulat kimposivat Constitutionin epätavallisen vahvasta tammirungosta, josta seurasi lempinimi "Vanha rautakylki" ("Old Ironsides"). Muitakin yksittäisten laivojen voittamia taisteluja seurasi ja lopulta brittifregattien kapteeneja käskettiin olemaan ryhtymättä taisteluun yhdysvaltalaisten kanssa.
Yhdysvaltalaiset voittivat myös Erie-järven taistelun, mutta laivasto ei silti pystynyt estämään brittien maihinnousua ja Washingtonin polttamista.
Byrokratialaivasto

Sodan jälkeen laivaston saavutukset realisoituivat parempana rahoituksena ja useiden uusien laivojen rakentamiseen ryhdyttiin, kuten ensimmäinen ja ainoa linjalaiva USS Independence. Suurten laivojen kustannukset olivat kuitenkin kohtuuttomia ja monet laivat odottivat puolivalmiina telakoilla seuraavaa sotaa kunnes lopulta purjelaivojen aikakausi päättyi. Laivaston pääkalustona oli edelleen fregatit seuraavat 30 vuotta kestäneen rauhan ajan.
Ensimmäiset höyryvoimakokeilut sijoittuvat tälle ajanjaksolle ja vuonna 1845 perustettiin Yhdysvaltain laivastoakatemia.
Laivasto osallistui kahteen operaatioon Meksikon–Yhdysvaltain sodassa: maihinnousujoukkojen kuljetukseen Veracruzin ja Méxicon valtauksissa sekä sen laivat osallistuivat Kalifornian alueen vaatimiseen.
Huomattava tapahtuma oli myös laivaston kommodori Matthew Perryn johdolla Japaniin vuonna 1853 tekemä vierailu, jonka seurauksena japanilaiset lopettivat 300 vuotta kestäneen eristäytymisensä ja allekirjoittivat ystävyyssopimuksen Yhdysvaltain kanssa.
Paraguayn retki vuonna 1858 vei laivaston vaatimaan hyvitystä ja pahoittelua Paraguayan hallitukselta vuonna 1855 tapahtuneesta USS Water Witchin tulituksesta.
Yhdysvaltojen sisällissota

Yhdysvaltojen sisällissodan alkaminen kiihdytti purjelaivoista muodostuvan laivaston loppua. Pohjoisvaltiot polttivat Norfolkissa olevat laivansa 20. huhtikuuta 1861 estääkseen niiden joutumisen Etelävaltioiden haltuun. Osa laivoista ei kuitenkaan tuhoutunut täydellisesti.
Fregatti USS Merrimack oli upotettu niin kiireellä, että sen runko ja höyrykone olivat lähes ehjiä, joten etelävaltiolaisen Stepen Malloryn ehdotuksesta se nostettiin ja sen ylärakenteet panssaroitiin. Tuloksena syntynyt laiva sai nimekseen CSS Virginia. Samaan aikaan pohjoisvaltiolainen John Ericsson sai rahoituksen samankaltaisen USS Monitor -aluksen rakentamiseen. Nämä kaksi laivaa kohtasivat Hampton Roadin taistelussa alkuvuodesta 1862, mutta tuntien taistelun jälkeen päätyivät molemmat vetäytymään lopputuloksen jäädessä ratkaisemattomaksi. Kuitenkin oli selvää, ettei yksikään puurakenteiden alus olisi selvinnyt taistelusta, joten taistelun kulku ja sen vaikutukset olivat ympäri maailman laivastoupseerien mielenkiinnon kohteena.
Sisällissodan laivasto-operaatiot koostuivat pääasiassa Pohjoisvaltioiden suorittamasta Etelävaltioiden satamien saarrosta sekä hyökkäyksistä linnoituksia vastaan. Joitakin operaatioita suoritettiin myös Mississippi-joella. Lisäksi Etelävaltiot suorittivat operaatioita kaapparialuksilla ja saarronmurtajilla, jotka pyrkivät välttelemään niitä jahtaavia pohjoisvaltiolaisia fregatteja. Etelävaltioiden käyttöönsä kaappaama sukellusvene H. L. Hunley oli ensimmäinen sukellusvene, joka upotti vihollisaluksen, kuitenkin itse tuhoutuen.
Laivaston taantuma

Sodan jälkeen laivasto päästettiin taantumaan ja sisällissotaan osallistuneet laivat romutettiin tai myytiin. Laivaston miesmäärä putosi nopeasti 2 000 upseeriin ja 10 000 miehistöön kuuluvaan. Suurimmaksi osaksi tämä oli odotettua. Paljon yhdysvaltalaisia kauppa-aluksia oli siirretty muiden valtioiden lippujen alle suojaan etelävaltiolaisilta kaappareilta ja loput yhdysvaltalaiset kauppalaivat nauttivat pax Britannicasta, joka oli tehnyt merirosvouden harvinaiseksi. Lisäksi maahanmuutto ja laajentuminen länteen jatkui jälleen ja kiinnittivät valtion huomion.
Myös ulkomaiden satamissa vierailevien upseerien ja miehistön moraali oli ymmärrettävästi alhainen, sillä heille oli selvää, etteivät heidän puiset laivansa selviäisi kauan mahdollisessa sodassa. Yksi taantuman pohjanoteerauksista oli vuonna 1879, kun Yhdysvallat yritti välittää Tyynenmeren sodassa Chilen, Perun ja Bolivian välillä, jolloin chileläinen amiraali uhkasi lähettää Yhdysvaltain laivat valtameren pohjaan. Chilen laivaston kahdella uudella brittiläisten rakentamalla taistelulaivalla se olisi ollut mahdollista.