stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Friedrich Stolberg

| Friedrich Stolberg |
| --- | --- |
 Friedrich Stolberg
Henkilötiedot
Koko nimi:  Friedrich Leopold, grefve zu Stolberg-Stolberg
Syntynyt: 7. marraskuuta 1750 Bramstedt, Holstein
Kuollut: 5. joulukuuta 1819 (69 vuotta) Osnabrück
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Friedrich Stolberg eli Friedrich Leopold zu Stolberg-Stolberg (7. marraskuuta 1750 Bramstedt, Holstein – 5. joulukuuta 1819 Osnabrück), kreivi, oli saksalainen kirjailija.
Stolberg opiskeli veljensä Christian Stolbergin tavoin Göttingenin yliopistossa ja kuului Göttingenin runoilijaliittoon (Göttinger Heinbund). Stolberg oli jo nuorena Kööpenhaminassa innokas Friedrich Gottlieb Klopstockin ihailija ja liittyi joksikin aikaa J. W. Goethen, Johann Kaspar Lavaterin ja Friedrich Maximilian Klingerin piiriin, mutta Klopstockin neuvosta kieltäytyi jäämästä kamariherraksi Weimariin. 1776 hänet nimitettiin Lyypekin ruhtinaspiispan lähettilääksi Kööpenhaminaan ja 1789 Tanskan lähettilääksi Berliiniin, mutta hän erosi virasta 1800 ja kääntyi samana vuonna perheensä kanssa vanhinta tytärtä lukuun ottamatta Münsterissä katolisuuteen. Askel herätti suurta hämmästystä ja sai hänen lapsuudenystävänsä Johann Heinrich Voßin paheksumaan tekoa. Hän asettui Westfaleniin ja teki siellä kirjallisia töitä, jotka laajenivat hänen uuden vakaumuksensa alueelle.
Veljen kanssa julkaistujen teosten Gedichte, Schauspiele mit Chören ja Vaterländische Gedichte lisäksi Stolberg kirjoitti Jamben (1784), joka on satiirikokoelma aikakauden ongelmista ja ennakkoluuloista, romaanin Die Insel (1788), Reise in Deutschland, der Schweiz, Italien und Sicilien (1794), Leben Alfreds des Grossen (1815) ja Geschichte der Religion Jesu Christi (1807–1818). Lisäksi hän käänsi Iliaan (1778), muutamia Platonin dialogeja ja Aiskhyloksen tragedioita (1783; painettu 1802) ja myös Ossianin lauluja. Veljesten Werke der Brüder Stolberg (1820–1825) sisältää enemmän hänen teoksiaan.
Stolberg oli veljeään rohkeampi ajatusten ja kuvien esittäjänä, ja laulurunoilijana hän kohoaa dityrambiseen lentoon. Luonnon ja vapauden ihannoinnillaan hän vaikutti aikalaisiinsa voimakkaasti. Stolbergin kirjeet Voßille julkaistiin 1891.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Friedrich Stolberg Wikimedia Commonsissa
Germaine de Randamie

| Germaine de Randamie |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1984 (ikä 40) Utrecht, Alankomaat
Kansalaisuus:   Alankomaat
Vapaaottelija
Lempinimi:  The Iron Lady
Aktiivisena:  2008–
Pituus:  175 cm
Paino:  61 kg
Painoluokka:  kääpiösarja (2008–) höyhensarja (2011–2012, 2017)
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  thainyrkkeily, potkunyrkkeily, nyrkkeily
Seura:  CSA Holland
Tilastot
Ottelut:  11
Voitot:  8
– tyrmäyksellä:  3
– päätöksellä:  5
Tappiot:  3
– tyrmäyksellä:  1
– luovutuksella:  1
– päätöksellä:  1
|  |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1984 
Potkunyrkkeilijä
Aktiivisena:  2000–2008, 2011
Tilastot
Ottelut:  37
Voitot:  37
– tyrmäyksellä:  14
– päätöksellä:  23
Tappiot:  0
Germaine de Randamie (s. 24. huhtikuuta 1984 Utrecht) on alankomaalainen vapaaottelija ja entinen thainyrkkeilijä. Hän on entinen UFC:n höyhensarjan mestari ja on voittanut thainyrkkeilyssä WPKL-, WIKBA-, IMTF- ja IKCC-liiton maailmanmestaruudet.
Thainyrkkeily

De Randamie aloitti kamppailu-uransa aikuisten tasolla thainyrkkeilyn parissa 16-vuotiaana. Hän voitti Alankomaiden mestaruuden Marja Vonkia vastaan.
Thainyrkkeily > WPKL:n mestaruus ja IMTF turnasmestaruus

Sittemmin De Randamie voitti ensimmäisen Euroopan-mestaruutensa 2002 WPKL-liitossa. Hän voitti Marjolein Hulshofin Muay Thai Hoofddorp -tapahtumassa tuomariäänin. De Randamie puolusti ensimmäisen kerran mestaruuttaan helmikuussa 2003 Brenda Duijneveldia vastaan, voittaen kamppailun tuomariäänin. Toisen kerran hän puolusti mestaruuttaan Englannissa Fiona Hayesia vastaan. De Randamie voitti kamppailun tyrmäyksellä.
2003 de Randamie saavutti Thaimaassa IMTF-liiton thainyrkkeilyn turnausmestaruuden.
Thainyrkkeily > WPKL:n, WIKBA:n ja IMTF:n mestaruudet

9. huhtikuuta 2005 de Randamie otteli WPKL-liiton maailmanmestaruudesta Asako Saiokaa vastaan. Hän voitti mestaruuden tuomariäänin.
10. marraskuuta 2005 de Randamie kohtasi Angela Rivera-Parrin WIKBA-liiton mestaruudesta, samalla hänen IMTF-liiton mestaruus oli kamppailun panoksena. De Randamie onnistui voittamaan kamppailun tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.
3. kesäkuuta 2006 de Randamie puolusti ensimmäisen kerran WIKBA:n mestaruuttaan Sonia Mirabellia vastaan. Hän onnistui puolustamaan mestaruuttaan ensimmäisen erän tyrmäyksellä.
20. kesäkuuta 2008 de Randamie kohtasi menestyneimmän vastustajansa Julie Kitchenin, joka oli voittanut aiemmin useita mestaruuksia thainyrkkeilyssä ja potkunyrkkeilyssä muun muassa WIKBA- ja WKA-liiton mestaruudet. Ottelu käytiin Jamaikassa, jossa de Randamie puolusti WIKBA:n mestaruuttaan ja samalla käytiin IKCC-liiton mestaruus. De Randamie onnistui saavuttamaan molemmat mestaruudet voitettuaan kamppailun tuomariäänin. Mestaruuden jälkeen de Randamie siirtyi vapaaotteluun 2008, mutta teki vielä yhden ottelun paluun K-1 potkunyrkkeilyn säännöin The Next Generation Warriors 5 -tapahtumassa toukokuussa 2011. Hän voitti kolmieräisen kamppailun tuomariäänin Lena Buytendijkiä vastaan ja päätti pystyottelu-uransa ilman tappioita.
Vapaaottelu

De Randamie siirtyi vapaaottelun pariin 2008 ja otteli uransa alussa Yhdysvalloissa pienemmissä organisaatioissa. Hänen ensimmäinen vastustaja oli Vanessa Porto, joka oli aiemmin haastanut Fatal Femmes Fighting -organisaation mestaruudesta. De Randamie hävisi joulukuussa 2008 käydyn kamppailun ensimmäisessä erässä käsilukolla. Seuraavan kerran de Randamie otteli syyskuussa 2010 Nikohl Johnsonia vastaan Playboy Fight Night organisaatiossa, jossa hän voitti uransa ensimmäisen vapaaottelunsa tuomariäänin.
Vapaaottelu > Strikeforce

De Randamie teki moniotteluisen sopimuksen Strikeforcen kanssa ja kohtasi ensimmäiseksi tammikuussa 2011 Stephanie Webberin Strikeforce: Diaz vs. Cyborg -tapahtumassa. Hän voitti kamppailun tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Kesäkuussa de Randamie kohtasi myös entisen potkunyrkkeilijän Julia Buddin, joka oli hiljattain siirtynyt vapaaottelun pariin. Ottelu käytiin höyhensarjassa, jonka de Randamie hävisi tuomariäänin.
De Randamie otteli vielä yhden ottelun Strikeforcessa elokuussa 2012. Hän kohtasi höyhensarjassa Hiroko Yamanakan, joka oli otellut Strikeforcen höyhensarjan mestaruudesta Cris Cyborgia vastaan. De Randamie voitti kamppailun tuomariäänin (30-27, 30-27, 30-27).
Vapaaottelu > UFC

Kuuden ottelun jälkeen de Randamie sai sopimuksen UFC:hen, kun huhtikuussa 2013 hänen ilmoitettiin ottelevan ensimmäisen ottelunsa Julie Kedzieta vastaan kääpiösarjassa. Kamppailu käytiin heinäkuussa 2013 UFC on Fox: Johnson vs. Moraga -tapahtumassa, jossa de Randamie voitti kamppailun hajaäänin (30–27, 28–29, 29–28). Marraskuussa de Randamie kohtasi hieman kokeneemman Amanda Nunesin. UFC: Fight for the Troops 3 -tapahtumassa käyty kamppailu päättyi de Randamien tappioon teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.
De Randamie palasi tappio-ottelun jälkeen seuraavan kerran kehään maaliskuussa 2015, jolloin hän kohtasi Larissa Pachecon. Kamppailu käytiin UFC 185 -tapahtumassa, jossa de Randamie onnistui voittamaan ottelun teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
2016 de Randamie otteli ensimmäistä kertaa kotimaassaan Alankomaissa, jossa pidettiin UFC Fight Night: Overeem vs. Arlovski -tapahtuma. Hän pääsi ottelemaan samalla myös ensimmäistä kertaa tapahtuman pääkortilla. De Randamie onnistui voittamaan vastustajansa Anna Elmosen ensimmäisessä erässä teknisellä tyrmäyksellä polvipotkuin kehoon. Hänet palkittiin voitosta illan suoritus bonuksella.
Vapaaottelu > UFC > Höyhensarjan mestaruus

De Randamie sai tilaisuuden otella naisten ensimmäisestä UFC:n höyhensarjan mestaruudesta 11. helmikuuta 2017. Hän sai vastaansa entisen kääpiösarjan mestarin Holly Holmin UFC 208 -tapahtumassa. Ottelu oli samalla illan pääottelu, jossa de Randamie voitti mestaruuden tuomariäänin (48–47, 48–47, 48–47). Ottelu aiheutti negatiivista puheenaihetta, kun de Randamie löi Holmia toisen ja kolmannen erän lopussa erien päättymisen jälkeen. Lyönnit vaikuttivat Holmiin, joka huojui ensimmäisen kerran lopetettuaan itse ottelemisen. Tuomari ei myöskään katsonut tapahtumassa olleen virhettä, eikä näin vähentänyt pistettä de Randamielta. Ottelun jälkeen de Randamie kertoi ettei hänen lyönnit olleet tahallisia, kun puolestaan hänen vastustajansa Holm katsoi niiden olleen tahallisia ja teki valituksen NYSAC:lle tarkastaakseen tuomarin päätöstä ja päättämään selkeämpää tulosta. 28. helmikuuta NYSACin johtoporras hylkäsi Holmin valituksen perusteltuaan etteivät he löytäneet selkeää virhettä tai sääntörikettä.
Vapaaottelu > UFC > Höyhensarjan mestaruus > Mestaruuden menettäminen

De Randamien oli määrä puolustaa mestaruuttaan Cris Cyborgia vastaan, mutta toukokuussa 2017 hän antoi lausunnon, jossa kertoi muun muassa kieltäytyvänsä ottelemasta Cyborgia vastaan, koska hän oli jäänyt dopingrikkomuksista kiinni. Lisäksi de Randamien oli määrä mennä lääkärille kesäkuussa tarkistuttamaan kätensä mahdollista leikkausta varten. Hän antoi julkisen lausunnon myös siksi, koska sai kritiikkiä medialta, jossa hänen väitettiin välttelevän Cyborgia pelon vuoksi. UFC riisti de Randamielta mestaruuden ja antoi hänen palata takaisin omaan painoluokkaansa kääpiösarjaan.
Vapaaottelu > UFC > Paluu kääpiösarjaan

De Randamien oli määrä tehdä paluu syyskuussa 2017 Marion Reneauta vastaan ja myöhemmin helmikuussa 2018 Ketlen Vieiraa vastaan, mutta molemmilla kerroilla hän joutui jättämään ottelut väliin käsivamman vuoksi. Lopulta marraskuussa 2018 hän teki paluun kohdattuaan Raquel Penningtonin, joka oli edellisessä ottelussaan otellut kääpiösarjan mestaruudesta Amanda Nunesia vastaan. Kamppailu käytiin UFC Fight Night: Korean Zombie vs. Rodríguez -tapahtumassa, jossa Pennington painoi yli sallitun painorajan. De Randamie voitti kamppailun tuomariäänin (30-27, 30-27, 30-27).
8. maaliskuuta 2019 de Randamie allekirjoitti kuuden ottelun jatkosopimuksen UFC:n kanssa.
Saavutukset > Thainyrkkeily

Alankomaiden mestaruus (kerran)
Euroopan mestaruus (kerran, puolusti kahdesti)
Maailmanmestaruus (kerran)
Maailmanmestaruus (kerran, puolusti kerran)
Maailmanmestaruus (kerran, puolusti kahdesti)
Maailmanmestaruus (kerran)
Saavutukset > Vapaaottelu

Höyhensarjan mestaruus (kerran)
Illan suoritus (kerran, vs. Anna Elmose)
Gaudenzio Binaschi

Gaudenzio Binaschi (29. tammikuuta 1883 – 23. toukokuuta 1968) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 1. toukokuuta 1906 ja nimitettiin Pinerolon hiippakunnan piispaksi 20. tammikuuta 1930. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Castelli, jota avustivat Nicolao Milone ja Quirico Travaini. Binaschi asetettiin virkaansa 11. toukokuuta.
Binaschi osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän kuoli 85-vuotiaana virassa.
Fløibanen

Fløibanenin Rødhette-vaunu
Fløibanen on Bergenissä sijaitseva vuonna 1918 avattu funikulaari. Se kuljettaa matkustajia kaupungin keskustan ja Fløyfjellet-vuoren näköalapaikan välillä. Radan pituus on 850 metriä, korkeusero 302 metriä ja raideleveys 1000 millimetriä. Välipysäkkejä on kolme. Nykyisin liikennöivien kahden vaunun nimet ovat Blåmann (sininen) ja Rødhette (punainen, nimi tarkoittaa Punahilkkaa).
Fløibanen on yksi Bergenin tunnetuimmista nähtävyyksistä. Vuonna 2021 sillä tehtiin noin kaksi miljoonaa matkaa.
Kuvia

Vanhanmallinen vaunu vuonna 1999.
Funikulaarin ala-asema.
Yläasema ja Fløyenin näköalatasanne.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fløibanen Wikimedia Commonsissa
Fløyen.no (norjaksi)
Friedrich Siegmund Voigt

| Friedrich Siegmund Voigt> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. lokakuuta 1781 Gotha Gotha
Kuollut: 10. joulukuuta 1850 (69 vuotta) Jena
Kansalaisuus:  sakasalainen
Arvonimi:  professori
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kasvitiede ja eläintiede
   
Friedrich Siegmund Voigtin hauta Jenassa.
Friedrich Siegmund Voigt (1. lokakuuta 1781 Gotha – 10. joulukuuta 1850 Jena) oli saksalainen kasvi- ja eläintieteilijä.
Voigt erikoistui siemenkasvien tutkimiseen ja nimesi joitakin kasveja. Hän tutki myös lintuja, matelijoita ja kaloja. Voigt toimi Jenassa lääketieteen professorina ja kasvitieteellisten puutarhojen johtajana.
Teoksia

Handwörterbuch der botanischen Kunstsprache (1803 ja 1824).
System der Botanik herausgegeben (1808, Jena).
Catalogus plantarum, quae in hortis ducalibus botanicis Jenensi et Belvederensi coluntur (1812).
Flora des botanischen Gartens zu Jena (1819).
Lehrbuch der zoologie. (1837, Stuttgart).
Handbuch der Praktischen Botanik, enthaltend die Geschichte, Beschreibung und Anwendung sämmtlicher in Deutschland wildwachsenden und in den Gärten und Gewächshäusern cultivirten Pflanzen (1850).
Friedrich Spitta

| Friedrich Spitta |
| --- | --- |
 Friedrich Adolf Wilhelm Spitta
Henkilötiedot
Koko nimi:  Friedrich Adolf Wilhelm Spitta
Syntynyt: 10. tammikuuta 1852 Wittingen, Niedersachsen
Kuollut: 7. kesäkuuta 1924 (72 vuotta) Göttingen
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Friedrich Adolf Wilhelm Spitta (10. tammikuuta 1852 Wittingen, Niedersachsen – 7. kesäkuuta 1924 Göttingen) oli protestanttinen saksalainen teologi ja virsirunoilija.
Oltuaan parissa pappistehtävässä Spitta sai 1887 nimityksen Uuden testamentin eksegetiikan ja käytännöllisen teologian professoriksi Strassburgin yliopistoon. Hän kirjoitti useita eksegetiikan, hymnologian ja liturgiikan alan kirjoituksia. Teoksessa Die synoptische Grundschrift in ihrer Überlieferung durch das Lukas Evangelium (1912) hän vastoin perinteistä kantaa, että Markuksen evankeliumi on vanhin, esittää että vanhin olisi Luukaksen evankeliumi. Spitta julkaisi aikakauskirjaa Monatsschrift für gottesdienst und kirchliche kunst (1896 alkaen). Hän oli myös virsirunoilija, ja hänen rukousvirtensä keisarin puolesta  ("Gott und herr, in deinem sohne", 1897) oli aikanaan yleisesti käytössä Saksan kirkossa.
Spittan veli oli musiikkitieteilijä Philipp Spitta ja heidän isänsä oli virsirunoilija Philipp Spitta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Friedrich Spitta Wikimedia Commonsissa
Gamil Ratib

Gamil Ratib (arab. جميل راتب‎, s. 1926 – 19. syyskuuta 2018) oli egyptiläinen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa David Leanin ohjaamassa Arabian Lawrencessa (1962).
Ratib kasvoi Ranskassa ja vietti siellä suurimman osan elämästään.
Aiheesta muualla

Gamil Ratib Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ratib Gamil lesgensducinema.com (ranskaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Gamil Ratib
Käännös suomeksi
Frode Nør Christensen

| Frode Nør Christensen> Tanskan liikenneministeri |
| --- | --- |
 Poul Schlüterin II hallitus 10. syyskuuta 1987 – 3. kesäkuuta 1988  
Edeltäjä:  aiemmin julkisten töiden ministeri
Seuraaja:  Hans Peter Clausen
Tanskan julkisten töiden ministeri
 Poul Schlüterin I hallitus 14. elokuuta 1986 – 10. syyskuuta 1987  
Edeltäjä:  Arne Melchior
Seuraaja:  virkanimikkeeksi liikenneministeri
Kansankäräjäedustaja
 1981–1991  
Euroopan parlamentin jäsen
 Tanska 1989–1994  
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1948 (ikä 76) Hvejsel, Tanska
Tiedot
Puolue:  Keskustademokraatit (vuoteen 1995)
Frode Nør Christensen (s. 9. lokakuuta 1948 Hvejsel) on tanskalainen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä 1981–1991, toimi Tanskan julkisten töiden ministerinä 1986–1987 ja liikenneministerinä 1987–1988 sekä oli Euroopan parlamentin jäsen 1989–1994. Hän kuului aiemmin Keskustademokraatteihin, mutta erosi puolueesta 1990-luvulla ja yritti nousta uudelleen kansankäräjille Konservatiivisen kansanpuolueen ehdokkaana.
Yksityiselämä

Nør Christensen on sairastanut 1990-luvulta saakka Ménièren tautia, minkä johdosta hän jäi eläkkeelle vuonna 1996.
Aiheesta muualla

Frode Nør Christensen Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Frode Nør Christensen Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Gilhoc-sur-Ormèze

Château des Boscs
Gilhoc-sur-Ormèze on kunta Ardèchen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 387 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Gilhoc-sur-Ormèzen pinta-ala on 21 neliökilometriä.
Gilhoc-sur-Ormèzen kunnassa on useita vanhoja linnoja: Château de Solignac (rauniot), Château des Boscs, Château de Dol ja Château de Bessin.
Gerry Cheevers

Gerry Cheevers vuonna 1983
Gerald Michael "Gerry" Cheevers (s. 7. joulukuuta 1940 St. Catharines, Ontario, Kanada) on entinen National Hockey League ja World Hockey Association -liigoissa pelannut jääkiekkoilija. Vuosina 1961–1980 ammattilaisena pelanneen Cheeversin pelipaikka oli maalivahti. Pelaajauransa jälkeen hän valmensi muutaman vuoden ajan.
16 vuoden ikäisenä 1956 hän pelasi St. Michael's Majors -joukkueessa Ontario Hockey Association -sarjassa. NHL:ssä Toronto Maple Leafs omisti hänen oikeutensa, kunnes Boston Bruins varasi Cheeversin 1965. Vuonna 1967 hän saavutti ykkösmaalivahdin aseman. Gerry Cheevers oli keskeisessä roolissa Bruinsin voittaessa Stanley Cupin 1970 ja 1972. Kaudella 1971–1972 hän pelasi 33 peräkkäisen tappiottomien ottelujen putken.
Vuonna 1972 hän siirtyi kilpailevan World Hockey Association -liigan leipiin ja pelasi kolme ja puoli kautta Cleveland Crusadersissa ja oli koko ajan liigan parhaita vahteja. Crusadersin ajauduttua talousvaikeuksiin Cheevers palasi Bostoniin 1976 ja pelasi siellä kauden 1980 loppuun, jolloin päätti pelaajauransa.
Cheevers pelasi 1974 Team Canadan joukkueessa Summit-74 series -sarjassa Neuvostoliittoa vastaan. 1976 hän oli varamaalivahti Kanada-cupissa. Vuonna 1979 Gerry Cheevers pelasi NHL All Starsin riveissä Challenge Cupissa.
Maalivahtina Cheevers oli tyyppiä "kolmas puolustaja"; rohkeasti ulos tuleva pelaaja. Hän oli aggressiivinen alueelleen tunkeilevia vastustajan pelaajia kohtaan. Hän meni usein polvilleen tai jopa kyljelleen torjuessaan.
Hänen NHL:ssä päästämiensä maalien ottelukeskiarvo on 2,89. Hän saavutti liigassa 230 voittoa kaikkiaan 419 ottelussa. Nollapelin hän pelasi NHL:ssä 26 kertaa.
1980–1985 hän oli Boston Bruinsin päävalmentaja. Sittemmin hän siirtyi Bruinsin kykyjenetsintäorganisaatioon ja omistautui intohimolleen hevosurheilulle.
Saavutuksia

1964–65 Harry (Hap) Holmes Memorial Award -palkinto AHL-liigan parhaalle maalivahdille
Pelasi 1969 NHL:n tähdistöottelussa
1973 WHA:n ykköstähtikentällisessä ja Ben Hatskin Awardin saaja liigan parhaana maalivahtina
1974 ja 1975 WHA:n kakkostähtikentällisessä
1979–80 ehdolla NHL:n Vezina Memorial Trophyn saajaksi (paras maalivahti)
Hyväksyttiin Hockey Hall of Fameen 1985
Filip Đuričić

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 30. tammikuuta 1992
Syntymäpaikka: Obrenovac, Jugoslavia
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 182 cm
Seura
Seura:  Sassuolo
Junioriseurat
:  Obrenovac 1905
:  Punainen tähti
2007–2008:  Olympiakos
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2010 |  Radnički Obrenovac | 15 | (3) |
| 2010–2013 |  Heerenveen | 99 | (20) |
| 2013–2016 |  Benfica | 11 | (0) |
| 2014–2015 | →  Mainz | 11 | (0) |
| 2015 | →  Southampton | 9 | (0) |
| 2016 | →  Anderlecht | 17 | (1) |
| 2016–2018 |  Sampdoria | 20 | (0) |
| 2018 | →  Benevento | 15 | (0) |
| 2018– |  Sassuolo | 42 | (6) |
Maajoukkue
| 2009–2015 |  Serbia U21 | 19 | (4) |
| 2012– |  Serbia | 25 | (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. kesäkuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 22. kesäkuuta 2020.
Filip Đuričić (serb. Филип Ђуричић, yleinen kirjoitusasu Filip Djuričić) (s. 30. tammikuuta 1992 Obrenovac, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssassa pelaavaa Sassuoloa. Pelipaikaltaan molempijalkainen Đuričić on hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Serbian jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura

Đuričićin ensimmäinen ammattilaisseura oli hänen kotikaupunkinsa Radnički Obrenovac, jonka paidassa hän pelasi Serbian superliigassa vuosina 2008-2010 15 ottelua.
Tammikuussa 2010 Đuričić siirtyi Alankomaiden Eredivisien SC Heerenveeniin, jonka paidassa hän debytoi saman vuoden helmikuussa RKC Waalwijkiä vastaan. Avausmaali seuran paidassa ja samalla myös koko ammattilaisuran avausosuma syntyi AZ Alkmaaria vastaan maaliskuussa 2010. Jokaisella kolmella täydellä kaudellaan seurassa Đuričić oli avauskokoonpanon pelaaja, pelaten parhaimmillaan 34 ottelua kaudella 2011-2012 tehden silloin myös kymmenen osumaa. Kaudella 2012-2013 Đuričić debytoi myös Eurooppa-liigassa. Kaiken kaikkiaan hän pelasi Heerenveenissä 99 ottelua ja teki 20 maalia.
Heinäkuussa 2013 hän siirtyi Portugalin Primeira Ligan Benficaan. Debyytti seuran paidassa tapahtui elokuussa 2013 CS Marítimoa vastaan. Hän debytoi kauden aikana myös Mestareiden liigassa, jossa kolmessa pelissä syntyi yksi maali. Kaudella 2013-2014 Đuričić voitti Benfican kanssa Portugalin mestaruuden, cupin ja liigacupin. Heinäkuussa 2014 Đuričić lainattiin Bundesliigan Mainziin. Hän pelasi syyskauden aikana 11 ottelua onnistumatta kertaakaan maalinteossa. Helmikuussa 2015 Đuričić siirtyi jälleen lainalle, tällä kertaa Valioliigan Southampton FC:hen loppukauden kestävällä lainasopimuksella. Kevätkauden 2016 hän oli lainalla belgialaisseura Anderlechtissa.
Kesällä 2016 Đuričić siirtyi italialaisseura Sampdoriaan, aluksi lainalle ja tammikuusta 2017 uuden seuransa omistukseen. Kevätkauden 2018 hän pelasi lainalla Beneventossa, ja kesällä 2018 hän siityi Sassuoloon.
Maajoukkueura

Đuričić on pelannut käytännössä kaikissa Serbian nuorten maajoukkueissa. Debyytti Serbian jalkapallomaajoukkueessa tapahtui helmikuussa 2012 ystävyysottelussa Kyprosta vastaan. Avausmaali syntyi saman vuoden syyskuussa MM-karsintaottelussa Walesin verkkoon.
Aiheesta muualla

http://www.national-football-teams.com/player/46758/Filip_Djuricic.html
Serbian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Dmitrović |
2 Pavlović |
3 Eraković |
4 Milenković |
5 Veljković |
6 Maksimović |
7 Radonjić |
8 Gudelj |
9 A. Mitrović |
10 Tadić |
11 Jović |
12 Rajković |
13 S. Mitrović |
14 Živković |
15 Babić |
16 Lukić |
17 Kostić |
18 Vlahović |
19 Račić |
20 S. Milinković-Savić |
21 Đuričić |
22 Lazović |
23 V. Milinković-Savić |
24 Ilić |
25 Mladenović |
26 Grujić |
Valmentaja Stojković
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi