stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Prora
Sodan jälkeen

Prora sijaitsi Saksan demokraattisen tasavallan alueella. Sodan jälkeen vuonna 1950 alue määritettiin sotilasalueeksi, ja yleisön pääsy Proraan kiellettiin vuoteen 1991 asti. Nykyisin keskeneräiset rakennukset on julistettu muistomerkiksi ja alueella toimii museo Dokumentationszentrum Prora. Säätiö Neue Kultur ylläpitää rakennuksia. Kohteessa vierailee vuosittain satojatuhansia kävijöitä.
Saksojen yhdistymisen jälkeen Seebad Prora jäi tyhjilleen. Taloja on kunnostettu lähes 30 miljoonalla eurolla Euroopan unionin tuella. Niihin valmistuu luksusasuntoja, ja töiden odotetaan tulevan valmiiksi vuonna 2016.päivitettävä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Museon sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Satelliittikuva alueesta (Google Maps)
Kestilän kirkko

| Kestilän kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Siikalatva
Seurakunta:  Siikalatvan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1856
Suunnittelija:  Ernst Lohrmann
Materiaali:  puu
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kestilän kirkko on Siikalatvan seurakunnan kirkko Kestilän taajamassa. Kestilän kirkko on puinen ristikirkko, mutta sen pohjois- ja eteläsakarat on vain hieman yli puolet itä- ja länsisakaroista. Kirkko vihittiin käyttöön 24. elokuuta 1856.
Kirkko rakennettiin vuosina 1854–1855. Sen on suunnitellut arkkitehti Ernst Lohrmann, joka toimi tuolloin Yleisten rakennusten intendentinkonttorin intendenttinä.
Esineistö

Vanhat 6-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1908. Vanhat urut kunnostettiin 2001 ja ne ovat edelleen käytössä. Samana vuonna kirkkoon saatiin Veikko Virtasen rakentamat uudet 13-äänikertaiset urut. Alttaritaulun Kristus ristillä on maalannut taiteilija Paavo Leinonen. Alttaritaulu on vuodelta 1946. Juho Myllyojan vuonna 1895 veistämä vaivaisukko on kirkon eteisessä, jonne se on siirretty turvaan vahingonteoilta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kestilän kirkko Wikimedia Commonsissa
Kestilän kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Vilmusenaho, Risto: Kestilän kirkon rakentaminen  2001. KirjastoVirma. Viitattu 3.7.2008.[vanhentunut linkki]
| n k Pohjois-Pohjanmaan kirkot |
| --- | --- |
Oulu:  Haukipudas  Karjasilta  Kastelli  Kiiminki  Maikkulan kappeli  Nasaretin pyhän perheen kirkko  Oulujoki  Oulunsalo  Pateniemi  Pyhän Andreaan kirkko  Pyhän Kolminaisuuden katedraali  Pyhän Luukkaan kappeli  Pyhän Tuomaan kirkko  Tuira  Tuomiokirkko  Turkansaari  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Muut kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Hailuodon vanha kirkko  Himanka  Ii  Kalajoki  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kempele)  Kempeleen vanha kirkko  Kestilä  Kuivaniemi  Käylän rajaseutukirkko  Pyhän Ristin kirkko (Kuusamo)  Kylmälänkylän kappeli  Kärsämäki  Kärsämäen paanukirkko  Liminka  Lumijoki  Maakalla  Merijärvi  Muhos  Nivala  Olkkola  Oulainen  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pudasjärvi  Pulkkila  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ylivieska)  Pyhän Matteuksen kappeli  Pyhäntä  Raahe  Rantakylän kappeli  Rantsila  Rautio  Reisjärvi  Revonlahti  Saloinen  Sarakylän kappeli  Sievi  Siikajoki  Säräisniemi  Taivalkoski  Temmes  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Vihanti  Ylivieskan vanha kirkko 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kestilän kirkko (Q11871146)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko, puukirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Siikalatva
sijainti: Kestilä
katuosoite: Keskustie 3, 92700 Kestilä
koordinaatit: 64°21′06″N 26°17′01″E﻿ / ﻿64.35153°N 26.28361°E﻿ / 64.35153; 26.28361
Abdissa Assefa

| Abdissa Assefa |
| --- | --- |
 Abdissa Assefa Ilosaarirockissa vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1973 Wollega, Etiopia
Ammatti:  rumpali
Muusikko
Taiteilijanimi:  Mamba
Tyylilajit:  hip hop, dub, funk, rock
Soittimet:  rummut, perkussiot
Yhtyeet:  Giant Robot Mikko Kuustonen Sami Saari
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Abdissa "Mamba" Assefa (s. 1973 Wollega, Etiopia) on suomalainen, etiopialaissyntyinen lyömäsoittaja ja rumpali. Hän on yksi kysytyimmistä lyömäsoittajista suomalaisen kevyen musiikin alalla.
Opiskeluaika

Assefan vanhemmat tulivat Suomeen vuonna 1975 opiskelemaan Helsingin yliopistoon. Assefa kiinnostui musiikista ala-asteikäisenä. Hän aloitti rumpujen soiton 11-vuotiaana käyden aluksi yksityistunneilla, ja ensimmäisen rumpusettinsä hän sai vuotta myöhemmin. 15-vuotiaana hän aloitti neljän vuoden opinnot Oulunkylän Pop & Jazz Konservatoriossa opettajinaan muun muassa Upi Sorvali ja Miri Miettinen. Valmistuttuaan musiikkiopistosta Assefa matkusti Gambiaan, missä hän innostui etnisestä musiikista, djembe-rummusta ja polyrytmiikasta. Palattuaan Suomeen hän alkoi ottaa yksityistunteja gambialaiselta lyömäsoittaja Daniel Ifidionilta.
Yhtyeet ja projektit

1990-luvun alusta lähtien Assefa on soittanut lyömäsoittimia ja rumpuja useiden eri musiikkityylejä edustavien suomalaisartistien yhtyeissä ja levyillä. Ensimmäisiä tunnettuja artisteja, joiden yhtyeissä Assefa soitti, olivat Mikko Kuustonen ja Sami Saari. Ensimmäinen jazzkokoonpano Assefalle oli Rinneradio 1990-luvun loppupuolella, ja hän soitti myös Wimme Saaren vuonna 2000 julkaistulla Cugu-albumilla. Vuodesta 1998 hän on soittanut Nuspirit Helsingissä, ja yhtyeen ympärille syntyneen muusikkoyhteisön jäsenten yhtyeissä, kuten The Five Corners Quintetin albumilla sekä Teppo Mäkysen Teddy Rok Seven -yhtyeen albumilla ja keikkakokoonpanossa. Vuonna 2002 Assefa soitti Kimmo Pohjosen Kalmukkisinfoniassa yhdessä Tapiola Sinfoniettan ja lyömäsoittaja Samuli Kosmisen kanssa. Hän soitti ajoittain myös Pohjosen ja Kosmisen Kluster-yhtyeessä. 2000-luvulla Assefa on soittanut lisäksi muun muassa Sami Pitkämön orkesterissa,  Tuomo Prättälän keikoilla sekä laulaja Eivør Pálsdóttirin rumpalina. 2019 Assefa hyppäsi GG Caravanin riveihin.
Muita suomalaisia jazz- ja rytmimuusikkoja, joiden albumeilla Assefa on soittanut, ovat muun muassa Pentti Lahti, Eero Koivistoinen, Johanna Iivanainen, Quintessence, MP4 ja Joonatan Rautio. Hän on ollut Fat Beat Sound Systemin jäsen 1990-luvun puolivälistä lähtien ja kuulunut Giant Robot -yhtyeeseen vuodesta 2001. Muita musiikkityylejä edustavista suomalaisartisteista Assefa on soittanut muun muassa Hanoi Rocksin, The 69 Eyesin, Pepe Deluxén, The Rasmuksen, Tuomari Nurmion ja Bomfunk MC’s -yhtyeen levyillä tai keikkakokoonpanoissa. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Ricky Martinin, brasilialaisen Azymuthin ja brittiläisen Brand New Heaviesin keikoilla Helsingissä, ja soittanut rumpuja norjalaisen laulaja Annien yhtyeessä huhtikuusta 2005.
Vuonna 1998 Assefa oli mukana edustamassa Suomea Eurovision laulukilpailuissa Edea-yhtyeessä. Hän on säveltänyt ja soittanut useissa eri tanssi-, teatteri-, elokuva- ja TV-tuotannoissa.
Homel

| Homel (Гомель) Gomel |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Homel
 Koordinaatit: 52°25′26″N, 31°00′46.23″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Homelin alue
Piiri:  Homelin kaupunkipiiri
Kirjallinen maininta:  1142
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  113 km²
Korkeus:  110-145 m
Väkiluku (2009):  482 136
Aikavyöhyke:  UTC+3
Postinumero:  246000–246051, 247004, 247010
Suuntanumero(t):  +375 23(2)
 
 www.gorod.gomel.by/Home_New.aspx 
 Homelin alueen pääkaupunki 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Homel (valkoven. Го́мель, Homiel) eli Gomel (ven. Го́мель, puol. Homel, liett. Gomelis) on Valko-Venäjän toiseksi suurin kaupunki ja Homelin alueen keskus. Vuonna 2009 kaupungin asukasluku oli 482 136. Homel sijaitsee maan kaakkoisosassa Dneprin sivuhaaran, Sožjoen rannalla. Maanteitse (valtatietä M5 eli eurooppatietä E271) pääkaupunki Minskistä on matkaa Homeliin noin 310 kilometriä.
Historia > Kiovan Rusjin, Liettuan ja levottomuksien aika

Kaupungin syntyvaiheet eivät ole täysin selvät, mutta se mainitaan kronikoissa 1100-luvulla ja perustamisvuotena pidetään vuotta 1142. Tällöin paikkakunta mainitaan linnoitettuna asuinpaikkana ruhtinas Mstislavin perustamassa Kiovan Rusin Tšernihivin (Tsernigov) ruhtinaskunnassa. Seuraavien vuosisatojen aikana paikkakunta oli toisinaan niin valtakunnan sisäisten kuin eri valtakuntien välisenä taistelun kohteena. Vuodesta 1335 lähtien paikkakunta liitettiin osaksi Liettuan suurruhtinaskuntaa, myöhemmin 1385 solmitun Krevan unionin tuloksena osaksi laajempaa Puola-Liettuaa. 1500-1503 käydyn sodan seurauksena Gomel siirtyy kuitenkin 1535 saakka osaksi Moskovan Venäjää. Liettuan suuriruhtinaskunnan hetmanni Mikalojus Radvila Mustan johdolla käytyjen taistelujen seurauksena Gomel liitetään takaisin Liettuan. Vuodesta 1569 lähtien se oli yli 200 vuotta Liettuan Minskin "maakunnan" Retšytsan piirikuntaan. Liivinmaan sodan vuosina 1558–1583 venäläiset kuitenkin useasti valloittavat Gomelin. Vuonna 1560 paikkakunta saa ensimmäisen vaakunansa. Toukokuussa 1581 venäläisjoukkojen hyökkäyksen seurauksena taajama poltetaan. Vuonna 1670 Gomel sai Magdeburgin lain mukaiset kaupunkioikeudet. 1737 kaupunki palaa jälleen, vain Pyhän Nikolain kirkko säästyy. Vuoteen 1765 mennessä Gomeliin nousee kuitenkin jo 206 taloa.
Historia > Venäjän keisarikunnan osana

Puolan ensimmäisessä jaossa 1772 kaupunki liitettiin Venäjän keisarikuntaan. Hallinnollisesti se oli vuosina 1773—1777 ja 1852—1926 se oli Venäjän Mogiljovin kuvernementtiin kuuluva kihlakuntakaupunki, ja oli yksityisesti omistettu Belitsan kihlakunnan kaupunki vuosina 1777-1852. (Belitsan kihlakuntakaupungissa asui 1840 väestönlaskennan mukaan 2762 henkeä).
Vuonna 1775 tsaaritar Katariina Suuri lahjoitti kaupungin kreivi, sotamarsalkka Pjotr Rumjantseville (1725–1796), joka oli paitsi taitava sotapäällikkö, myös keisarinnan suosiossa. Keisarinna antoi Rumjantseville myös arvokkaita koruja, sotilasarvomerkkejä, taideteoksia ja 100 000 tuolloista ruplaa palatsin rakentamista varten. Vuosina 1777-1782 Rumjantsev rakennutti aiemman puulinnoituksen tilalle Sožjoen lähelle kivisen palatsiasunnon, jonka suunnitteli Pietarin Talvipalatsin arkkitehtina tunnettu Rastrelli. Vuonna 1778 Novabelizan asemakaava hyväksyttiin. Rakennettavasta taajamasta, joka on nykyään Gomelin kaupunginosa, kehittyi nopeasti arkkitehtuuriltaan eurooppalainen kaupunki. 1781 se sai uuden vaakunan. 1793 rakennettiin puinen Eliaan kirkko.
Palatsialueen peri Pjotorilta hänen poikansa Nikolai Rumjantsev (1754–1826). Vuonna 1804 avattiin pellavatehdas ja uskonnollinen koulu. Nikolain kirkko rakennettiin 1805 ja Pietarin ja Paavalin kirkko vuosina 1809-1819. Empiretyylinen Metsästäjien talo nousi 1820. Naisten koulu (naisten esigymnasium), josta myöhemmin kehittyy lukio, käynnistyi 1822.
Nikolai Rumjantsevin jälkeen hänen veljensä Sergei sai palatsin, mutta myi sen kreivi Ivan Paskevitšille 1834. Vuosina 1837-48 Paskevitš laajensi palatsia rakennuttamalla siihen torniosan. Kaupungin kynttilätehdas perustettiin 1840. Avoin opistotason koulutus käynnistyi 1841. Palatsin puistoalueelle rakennettiin 1889 Paskevitšien hautakappeli. Palatsi vaurioitui pahoin vuonna 1919 ja perusteellisemmin toisen maailmansodan aikana ("vain seinät säästyivät"), mutta kunnostettiin. Nykyään siellä on esimerkiksi museotoimintaa.
Venäjän ensimmäinen lennätinlinja vedettiin vuonna 1850 pääkaupunki Pietarista Krimin Simferopoliin. Samoihin aikoin valmistui uusi Pietarin ja Kiovan välinen maantie, joka sekin kulki Gomelin kautta. Vuonna 1854 Sožjoen oikealla rannalla sijainneeseen kaupunkiin liitettiin vasemman rannan Belitsa.lähde? Vuonna 1857 valmistui silta Sožjoen yli. Vuonna 1888 kaupungista tuli tärkeä rautateiden risteyspaikkakunta. Kehittyvä kaupunki vaurastui, sen teollisuus ja kulttuurielämä kehittyivät.
Homel oli aiemmin tärkeä juutalaiskulttuurin keskus. 1800-luvulla väestöstä puolet oli juutalaisia ja kaupungissa oli 24 synagogaa.
Historia > Neuvostoliiton, maailmansodan ja itsenäisen Valko-Venäjän aika

(ajanjakso 1800-luvun alkupuolelta eteenpäin vajavainen, kesken)

Ennen toista maailmansotaa juutalaisia oli vielä kolmannes, noin 50 000 henkeä. Vaikka jotkut onnistuvat pakenemaan sodan alkukuukausina, suurin osa suljettiin saksalaismiehityksen aikana ghettoihin ja lopulta tuhottiin.
Vuonna 1986 Tšernobylin ydinvoimalakatastrofin pahimmat laskeumat osuivat aivan kaupungin läheisyyteen, mutta itse kaupunkia ei tässä yhteydessä evakuoitu.
Historia > Asukasluvun kehitys

| Vuosi | 1755 | 1854 | 1860 | 1880 | 1897 | 1910 | 1913 | 1926 | 1939 | 1940 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2009 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&&05000.&&&&005 000 | &&&&&&&&&&014000.&&&&0014 000 | &&&&&&&&&&017000.&&&&0017 000 | &&&&&&&&&&023600.&&&&0023 600 | &&&&&&&&&&036775.&&&&0036 775 | &&&&&&&&&&079100.&&&&0079 100 | &&&&&&&&&0104500.&&&&00104 500 | &&&&&&&&&&086400.&&&&0086 400 | &&&&&&&&&0139000.&&&&00139 000 | &&&&&&&&&0144200.&&&&00144 200 | &&&&&&&&&0168270.&&&&00168 270 | &&&&&&&&&0272253.&&&&00272 253 | &&&&&&&&&0382785.&&&&00382 785 | &&&&&&&&&0500846.&&&&00500 846 | &&&&&&&&&0482136.&&&&00482 136 |
Homelin kaupunkipiiri ja kaupungin piirijako

Homelin kaupunki on keskeisin osa maakuntahallinnon ohjauksessa olevaa Homelin kaupunkipiiriä (ven. Гомельский горсовет, Gomelski gorsovet), jossa asui 2009 väestönlaskennan mukaan yhteensä 492 136 ihmistä. Homelin kaupungin (482 136 as.) lisäksi kaupunkipiiriin kuuluu kaupungin luoteispuolella sijaitseva työläisten taajama Kastsjukouka (ven. рп Костюковка) (9 484 as.).
Sisäisesti Homelin kaupunki jakautuu neljään hallintopiiriin:
Tšyhunatšny (rautatiepiiri) (valkoven. Чыгуначны, ven. Железнодорожный, Železnodorožnyi): 169 774 as.
Navabelitski (uuden Belitsan piiri) (valkoven. Навабеліцкі, ven. Новобелицкий,  Novobelitski): 48 344 as.,
Savetski (neuvostopiiri) (valkoven. Савецкі, ven. Советский, Sovetski): 173 024 as.,
Tsentralny (keskuspiiri) (valkoven. Цэнтральны, ven. Центральный, Tsentralnyi): 91 510 as.
Ilmasto

Oheinen taulukko kuvaa Homelin ilmastoa. Tiedot ovat kaudelta 1961–1990. Alueella ja myös Homelissa on sittemmin mitattu useita taulukon normaalijakson lämpötiloja äärevämpiä lukemia. Esimerkiksi ilman lämpötila kohosi +38,9 celsiusasteeseen elokuun 2010 helteiden aikana.
| Homelin ilmasto | Tam | Hel | Maa | Huh | Tou | Kes | Hei | Elo | Syy | Lok | Mar | Jou | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ylin lämpötila vuosina 1961–1990 (°C) | 8,4 | 15,8 | 20,7 | 25,9 | 31,8 | 33,7 | 33,7 | 34,0 | 28,9 | 26,0 | 17,8 | 10,5 | 34,0 |
| Vrk:n ylin lämpötila keskimäärin (°C) | −4,1 | −2,4 | 3,1 | 12,1 | 19,8 | 22,8 | 23,8 | 23,1 | 17,9 | 10,9 | 3,5 | −1,1 | 10,8 |
| Keskilämpötila (°C) | −7,3 | −5,7 | −0,8 | 7,4 | 14,3 | 17,4 | 18,4 | 17,5 | 12,6 | 6,6 | 0,9 | −3,6 | 6,5 |
| Vrk:n alin lämpötila keskimäärin (°C) | −10,5 | −9,0 | −4,2 | 3,4 | 9,1 | 12,2 | 13,5 | 12,4 | 8,0 | 3,1 | −1,1 | −6,3 | 2,6 |
| Alin lämpötila vuosina 1961–1990 (°C) | −35,0 | −35,1 | −33,7 | −9,2 | −2,5 | −0,2 | 6,0 | 1,2 | −3,2 | −9,3 | −18,2 | −27,6 | −35,1 |
| Keskimääräinen sademäärä (mm) | 36 | 28 | 32 | 39 | 48 | 84 | 82 | 59 | 48 | 43 | 45 | 44 | 589 |
| Sadepäivät (kpl, sadetta ≥ 1,0 mm) | 9,4 | 7,3 | 7,7 | 7,8 | 8,0 | 10,3 | 9,4 | 8,0 | 8,0 | 7,5 | 9,3 | 10,1 | 102,8 |
| Auringonpaiste (h) | 54 | 74 | 131 | 176 | 264 | 264 | 261 | 246 | 168 | 115 | 44 | 31 | 1828 |
Lähde: NOAA. Tiedot normaalikaudelta 1961–1990 sääasemalta 33041 Gomel.
Talous ja liikenne

Gomselmašin leikkuupuimurit tunnetaan Valko-Venäjän ulkopuolellakin.
Belorusneft vastaa maan suurimmasta huoltoasemaketjusta.
Belrusneft-huoltamot tunnetaan myös emoyhtiö Belneftehimin nimellä.
Homelin rautatieasema.
Homelin linja-autoasema.
Homel on tärkeä liikenteen solmukohta Ukrainan ja Venäjän rajojen läheisyydessä. Kaupungissa tai aivan sen välittömässä läheisyydessä risteää sekä keskeisiä valtateitä että junanratoja; kaupunki on Minskin ja Kiovan ratayhteyden puolivälissä ja Pietarista Kiovaan johtavalla radalla. Homelin rautatieasema kuuluu Valko-Venäjän keskeisimpiin asemiin. Paikalliset joukkoliikenneyhteydet ovat melko kattavia. Homelia ympäröivässä Homelin piirissä sijaitsee kansainvälinen lentokenttä ja Neuvostoliiton aikana rakennettu Pribytkin lentotukikohta. Suuret Venäjältä länteen jotavat maakaasun ja öljyn siirtoputket Homelin seudun kautta.
Kaupungissa on konepaja-, elintarvike- sekä kemian ja sähkötekniikan teollisuutta. Suuria teollisuusyrityksiä ovat esimerkiksi maatalouskoneita valmistava Gomselmaš, maan laajimmasta huoltamoketjusta vastaava Belorusneft, kemiantehdas Gomelski himitšeski zavod, sekä Keski-Eurooppaan kulkevan öljyputken valkovenäläisen osuuden toiminnasta vastaava Gomeltransneft Družba.
Kulttuuria ja nähtävyyksiä

Homelin nähtävyyksiin kuuluu esimerkiksi Rumjantsevien ja Paskevitšien rakennuttama palatsi laajoine, 25 hehtaarin puistoalueineen keskustassa Sožjoen äärellä.
Pietarin ja Paavalin katedraali (1809-1819) sekä Paskevitšin perheen hautakappeli.
Metsästäjien talo (1820, nykyisin kahvila-ravintola).
Paskevitšien hautakappeli (1889).
Postitoimiston klassista tyyliä.
Teatterirakennus joulunaikaan.
Konserttisali.
Suositun nukketeatterin rakennus.
Korkeakouluja Homelissa

Homel on tärkeä koulutuksen keskus. Kaupunki on ainakin kuuden yliopiston tai korkeakoulun kotipaikka. Yliopistoja ovat Homelin Frantsysk Skarynan valtionyliopisto,  Homelin lääketieteellinen valtionyliopisto, Homelin Pavel Suhoin teknillinen valtionyliopisto, Valko-Venäjän kuluttajaosuuskuntien kaupan ja kauppatieteen yliopisto (yksityinen yliopisto),  Valko-Venäjän kuljetusalan valtionyliopisto ja Valko-Venäjän tasavallan hätätilaministeriön Homelin tekninen instituutti.  Tämän lisäksi kaupungissa on muutamien korkeakoulujen, kuten yksityisen korkeakoulun, A. M. Širokovin nykytiedon instituutin (päätoimipiste Minskissä) sivutoimipisteitä.
Homelin lääketieteellisen valtionyliopiston päärakennus
Homelin Frantsysk Skarynan valtionyliopisto
Pavel Suhoin nimeä kantavan teknillisen valtionyliopiston päärakennus
Valko-Venäjän kuluttajaosuuskuntien kaupan ja kauppatieteen yliopiston päärakennus
Valko-Venäjän kuljetusalan valtionyliopisto
Valko-Venäjän tasavallan hätätilaministeriön Homelin teknisen instituutin rakennus
Urheilu

Jalkapallojoukkue FC Gomel pelaa Valko-Venäjän pääsarjassa. Joukkueen kotikenttänä toimii vuonna 2006 kunnostettu Homelin keskusstadion (Tsentralnyi stadion). Tällä 14 300 katsojalle varustetulla jalkapallostadionilla pelataan myös kansainvälisiä arvo-otteluita, kuten Suomen ja Valko-Venäjän maajoukkueiden välinen maaottelu 11. kesäkuuta 2013.
Muuta

Kaupungissa sijaitsee Valko-Venäjän ainoa naisvankila.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Homel (Gomel) Wikimedia Commonsissa
Lyhyt kaupunkikuvaus (englanniksi) (bycity.org)
Gomel (englanniksi) (belarustourism.by)
Kartta kaupungin keskustaan (venäjäksi) (bycity.org)
WikiMapia karttalinkki Homeliin, kohteiden selitykset pääosin (englanniksi) tai (venäjäksi)
Neuvostoliiton aikaista topografiakarttaa 1:100 000 ja 1:200 000 alueesta (venäjäksi)
Säätila, auringon nousu ja lasku yms. Gomelissa (pogoda.by) (venäjäksi)
Gomelin Rumjantsev- ja Paskevitš-sukujen palatsi
Gomelin palatsi on 20 000 Valko-Venäjän ruplan setelin kuva-aihe.
Leena Kirstinä

| Leena Kirstinä |
| --- | --- |
 Leena Kirstinä Aleksis Kiven palkinnon jakotilaisuudessa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1944 (ikä 80) Valkeala
Kansalaisuus:  Suomi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  filosofian tohtori, Tampereen yliopisto
Instituutti:  Jyväskylän yliopisto
Tutkimusalue:  suomalainen nykyproosa
Maria Leena Kirstinä (o.s. Horppu; s. 16. toukokuuta 1944 Valkeala) on suomalainen kirjallisuudentutkija ja suomentaja. Hänen tutkimusalansa on suomalainen nykyproosa, ja hän on Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden professori emerita. Hän oli Eino Leinon palkinnon palkintolautakunnassa vuosina 1996 ja 1999. Kirstinä on ollut myös ylioppilastutkintolautakunnan jäsen.
Leena Kirstinä avioitui Väinö Kirstinän kanssa vuonna 1966, ja heille syntyi tytär. Väinö Kirstinä kuoli vuonna 2007.
Teokset > Kirjoittajana

Hyvönen, Liisa & Kirstinä, Leena & Mörsäri, Hilja: Opetuksen käytäntöä 77.  (Toimittanut Hilja Mörsäri)  Helsinki:  Äidinkielen opettajain liitto, 1977.  ISBN 951-9062-05-X
Kirstinä, Leena & Nurmi, Helka: Vihjevihko Nuoreen runoon.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1980.  ISBN 951-26-1794-3
Aika, tarkastelukeskus ja kerronnan rakenne Claude Simonin romaanituotannossa – fenomenologinen rakenneanalyysi.  (Väitöskirja)  Tampereen yliopisto, 1981.  ISBN 951-44-1145-5
Epämääräisyyskohta teoksen rakenteen ominaisuutena Roman Ingardenin ja Wolfgang Iserin mukaan.  (Yleisen kirjallisuustieteen monistesarja)  Tampereen yliopisto, 1984.  ISSN 0356-4312
Abiturientit Pienen tulitikkutytön lukijoina.  Helsinki:  Äidinkielen opettajain liitto, 1987.
Kirstinä, Leena & Mörsäri, Hilja: Aikuisopiskelijan äidinkieli.  (Uudistettu laitos julkaistiin vuonna 1994)  Helsinki:  Otava, 1987.  ISBN 951-1-09460-2
Halkeamia: Tutkielmia lukijasta tekstin rakenteissa.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1988.  ISBN 951-717-532-9
Kirstinä, Leena & Lörincz, Judit: Manillaköysi ja Unkarilaisia lukijan kädessä: Romaanien vastaanotto Suomessa ja Unkarissa.  Tampereen yliopisto, 1991.  ISBN 951-44-2888-9
Sota-aihe keski- ja peruskoulun lukukirjoissa.  (Opetusmonisteita ja selosteita)  Oulun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunta, 1993.  ISBN 951-42-3650-5
Kirstinä, Leena & Panhelainen, Irmeli & Vähäpassi, Anneli: Kieli ja kirjallisuus 1. Kurssit 1, 2 ja 3.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1994.  ISBN 951-26-3660-3
Kirstinä, Leena & Kemppainen, Lasse & Uusi-Hallila, Tuula: Nykyopustin: Puhetta kirjallisuuden ja kielen opetuksesta.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1994.  ISBN 951-26-3794-4
Kirjallisuutemme lyhyt historia.  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-26-4513-0
Kansallisia kertomuksia: Suomalaisuus 1990-luvun proosassa.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-883-1
Kirsi Kunnas: Sateessa ja tuulessa.  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-40164-4
Teokset > Toimitteita

Kirstinä, Leena & Nurmi, Helka (toim.): Nuori runo.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1980.  ISBN 951-26-1788-9
Äidinkieli, koulu ja kulttuuri.  Helsinki:  Äidinkielen opettajain liitto, 1981.  ISBN 951-9062-09-2
Puhumalla paras: Omistettu oppilaskeskeiselle opetukselle.  Helsinki:  Äidinkielen opettajain liitto, 1986.  ISBN 951-9062-15-7
Kajannes, Katriina & Kirstinä, Leena (toim.): Kirjallisuus, kieli ja kognitio: Kognitiivisesta kirjallisuuden- ja kielentutkimuksesta.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2000.  ISBN 951-570-479-0
Stenberg, Eira: Runot 1966–2002.  Helsinki:  Tammi, 2003.
Kajannes, Katriina & Kirstinä, Leena & Waenerberg, Annika (toim.): Katkos ja kytkös: Modernismin ja postmodernismin suhde traditioon.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-579-3
Heinonen, Yrjö & Kirstinä, Leena & Kovala, Urpo (toim.): Ilmaisun murroksia vuosituhannen vaihteen suomalaisessa kulttuurissa.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-683-8
Teokset > Suomennoksia

André Bazin: Elokuvan lajit.  (Toimittanut Peter von Bagh)  Suomentanut Kirsi Kinnunen, Sakari Toiviainen ja Leena Kirstinä. Helsinki:  Love kirjat, 1990.  ISBN 951-8978-18-2
Balthasar Berg: Sydän ja miekka.  Hämeenlinna:  Karisto, 1970, 2. painos 1990.  ISBN 951-23-2911-5
Georges Bernanos: Mouchette.  Hämeenlinna:  Karisto, 1968.
Sterling North: Ystäväni pesukarhut.  Hämeenlinna:  Karisto, 1967.
José Pierre: Taiteen maailmanhistoria: Surrealismi.  Helsinki:  Ex libris, 1974. Uud. painos 1980.
Suzanne Prou: Terassilla.  WSOY, 1977.  ISBN 951-0-07881-6
George Sand: Hiidenlampi.  Hämeenlinna:  Karisto, 1970.  ISBN 951-23-2266-8
Nathalie Sarraute: Tropismeja.  Hämeenlinna:  Karisto, 1968.
Boris Vian: Päivien kuohu.  Hämeenlinna:  Karisto, 1972.  ISBN 951-23-0504-6
Kirjallisuutta

Helttunen, Anne & Uusi-Hallila, Tuula (toim.): Matkalla kirjallisuuteen: Juhlakirja Leena Kirstinän täyttäessä 60 vuotta 16.5.2004.  (Kuvitus: Anna Kirstinä)  Helsinki:  Äidinkielen opettajain liitto: Laatusana, 2004.  ISBN 951-9062-53-X
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef