stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ravintolalaiva
Etuja ja haittoja

Vanhan laivan ja sille sijaintipaikan hankinta voi olla edullinen tapa luoda matkailijoita ja paikallisia asukkaita kiehtova uudenlainen ravintolakokemus maisemineen ja mielenkiintoisine sisätiloineen. Kalliissa suurkaupungeissa merenpinnan hyödyntäminen voi olla halvempaa kuin maalle rakentaminen tai ravintolatilojen vuokraaminen katutasosta. Kalaa ja äyriäisiä voi olla helposti saatavana tuoreina suoraan kalastajilta. Ravintolalaiva voi olla siirrettävissä uuteen liikepaikkaan tarvittaessa. Liiketoimintamallina voi olla ruokaravintolan sijasta kahvila, pubi, baari tai yökerho.
Toisaalta vedelle ja säälle jatkuvasti alttiina oleva ravintolalaiva voi olla kallis ylläpidettävä ja aiheuttaa yllättäviä kustannuksia. Monet ravintolalaivat ovat palaneet ja uponneet, ja riskejä voivat olla myös aallokko, vuorovesi, virtaukset ja keväiset ajojäät.
Viranomaismääräykset ja tarjolla olevat palvelut kuten yhdyskuntatekniikka (jätehuolto, vesi, sähkö jne.) voivat vaihdella alueittain. Keskeisille paikoille aiotuille ravintolalaivoille voidaan asettaa erityisiä vaatimuksia. Esimerkiksi vuonna 1995 Helsingin kaupunki edellytti Kauppatorin rantaan halutulta, moititun Margonan korvaavalta uudelta ravintolalaivalta, että aluksen tulee olla torin tyyliin ja maisemaan sopiva, Suomen merenkulkuhistoriaan liittyvä, tyylilajissaan puhdas, merikelpoinen, ympäri vuoden avoinna pidettävä ja enintään 34 metriä pitkä ja 7 metriä leveä. Ravintolatoiminnan nykykriteerit ja historiallisten alusten museaaliset kriteerit ovat kuitenkin usein ristiriidassa keskenään.
Ahtaat, monessa tasossa olevat ja muodoltaan erikoiset tilat asettavat ravintolalaivan suunnitelussa haasteita kannattavan asiakaspaikkamäärän saavuttamiselle, sisustuksen räätälöinnille ja asiakasturvallisuudelle. Purjelaivoissa ei perinteisesti ole katettua kantta, eikä alas ruumaan tehty ravintolasali tarjoa näkymiä ulos. Parhaita lähtökohtia toimivalle ravintolalaivalle ovat asiantuntijoiden mukaan vanhat höyrylaivat, joissa voi olla useitakin katettuja yläkansia, tai tasapohjaiset proomut, joiden kansirakenteet voi rakentaa alkuperäistä ”laivamaisemmiksi”.
Ravintolalaivojen historiaa Suomessa

Suomen ensimmäinen rannassa pysyvä ravintolalaiva, oikeammin kahvila, oli Lappeenrantaan vuonna 1959 avattu Prinsessa Armaada, entinen Rauma-Repolan tervahöyry Pikisaari 2, joka romutettiin 1967. Se sai pian seuraajakseen Pikisaari 4:n, josta tehtiin uusi Prinsessa Armaada -kahvila ja keskiolutoikeuksien myötä vuonna 1980 yhä toimiva ravintolalaiva.
Oulun kauppatorille 1960-luvun lopulla nostettu kahvilalaiva Hailuoto siirrettiin 1990-luvun lopulla kesäkahvilaksi Lumijoen Varjakkaan. Jörn Donnerin 1970-luvun taitteessa omistamaan lomakeskukseen Kustaviin hankittu Helena upposi 1973 ennen kuin se ehti valmistua ravintolaksi. Uusien omistajien myötä se pengerrettiin kuivalle maalle ja kunnostettiin kahvila-ravintolaksi.
Ravintolalaivat alkoivat Suomessa yleistyä alkoholin anniskelusääntöjen lieventyessä ja ravintolakulttuurin vapautuessa 1980-luvulla. Monet niistä toimivat vain kesäisin, mutta etenkin ruokaravintolat mahdollisuuksien mukaan ympäri vuoden. Ensimmäinen tasokas ruokaravintolalaiva oli vuonna 1981 turkulaisen ravintoloitsija Dennis Rafkinin ja ranskalaiskokki Claude Rousselin Myllysillan kupeeseen avaama Le Pirate, entinen Pikinytky-kahvilalaiva Helsingistä ja sitä ennen Ahjo-nimellä Saimaata seilannut höyryalus. Syksyllä 1992 uusille omistajille siirtynyt puurunkoinen laiva paloi ja upposi Aurajokeen. Muita 1980-luvulla Suomessa avattuja ravintolalaivoja ovat Margona Helsingissä (1982–1996), Glückauf (Porvoo 1987–1993, Helsinki 1993–1996, sen jälkeen taas Porvoossa), Svarte Rudolf (Inkoossa 1988–1991, nykyisin Turussa), kahvilalaiva Katarina Pernajan Kabbölessä, Kotkan Kerttu Kotkan Sapokanlahdessa, Hangon Helmi Hangossa ja s/s Hopeasalmi Savonlinnassa.
Myöhempiä suomalaisia ravintolalaivoja ovat muun muassa Toivo (2001–2007 Oulussa, 2007–2021 Mikkelissä, nyt Kuopiossa), S/S Suur-Saimaa Savonlinnassa 2000–2011, Neptunus ja Bootti Oulussa, Cafe Lossi Puumalassa, Elina ja Romeo Joensuussa, Wäinämöinen Helsingin Hietalahdessa (1991, eri alus kuin nykyinen Wäiski) Flying Dutch ja Maria Helsingin Hakaniemessä sekä M/S Teemu ja M/S Tyyne Hämeenlinnassa. Lahdessa ovat toimineet ainakin ravintolalaivat Arla, Laitiala sekä Kaunis Veera ja Ilona. Porissa on toiminut Barco, Raumalla Gerda ja Muikku, Tampereella Players Boat ja Little Joe, Vaasassa Faros, Kemissä Lumikki (2016–2018) ja Jyväskylässä Gaia,  Musta Magia ja Kavaljeeri II.
Turkuun Aurajoen molemmin puolin on syntynyt Suomen tihein ravintolalaivakeskittymä. Le Piraten jälkeisiä laivoja olleet muun muassa Aurajoessa Förin vieressä 1980-luvun lopulta asti pidetty ja vuonna 2024 uponnut Esposito ja sen tilalle tullut Rosita. Joen itärannalla kelluvat Wanha rahtilaiva, Katarina ja ruokaravintola Bruno II, palaneen Lulun tilalle rakennettu Aussie Bar eli nykyinen Jenny, palaneen L’Escalen (oik. Pikimylly) paikalle Martinsillan pieleen vuonna 1995 tuotu Majland, nykyinen Auråra, sekä 1990-luvulta asti Myllysillan ja Teatterisillan välissä peräkkäin kelluneet Donna, Svarte Rudolf, Papa Joe ja Cindy. Lisäksi Bore-hostellilaivassa on anniskeluravintola.
Muualla maailmassa

Maailman suurin ravintolalaiva oli Hongkongin Aberdeen-satamassa vuodet 1976–2020 toiminut kiinalaistyylinen Jumbo Kingdom, johon mahtui kerrallaan pari tuhatta asiakasta. Se upposi kesäkuussa 2022 yli kilometrin syvyyteen Etelä-Kiinan merellä, kun sitä oltiin hinaamassa telakalle. Samanlainen kiinalaistyylinen kolossi on Amsterdamissa vuonna 1984 avattu kolmikerroksinen Sea Palace. Se mitoitettiin 900 asiakkaalle, mutta avajaisiin uskallettiin kutsua vain 700 koska rakennelman kelluvuus ei ollutkaan aivan odotetunlainen..
Vuonna 1904 valmistunut ja vuodet 1935–1970 suomalaisomistuksessa ollut nelimastoparkki Moshulu toimii nykyisin ravintolalaivana Philadelphiassa Yhdysvalloissa..
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ravintolalaiva Wikimedia Commonsissa
Auriculariales

| Auriculariales |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Auriculariales
Katso myös
   Auriculariales Wikispeciesissä   Auriculariales Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Auriculariales on varsinaisiin avokantaisiin kuuluva lahko.
Luokitus

heimo Aporpiaceae
suku rustikat Aporpium
heimo Auriculariaceae
suku puunkorvat Auricularia
heimo Exidiaceae
suku orahytyt Pseudhydnum
suku sukatalit Stypella
suku liekotalit Basidiodendrum
suku oratalit Eicheriella
suku oksahytykät Exidia
suku puuntalit Exidiopsis
suku suppilohytykät Guepinia
Aiheesta muuala

UniProt: Taxonomy - Auriculariales (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Auriculariales (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q892462  Wikispecies: Auriculariales  AusFungi: 60013221  CoL: 62295  EoL: 5962  EPPO: 1AURIO  GBIF: 1062  iNaturalist: 50815  IndexFungorum: 90527  IRMNG: 11045  ITIS: 14108  MycoBank: 90527  NBN: NHMSYS0001475396  NCBI: 5226  NZOR: 5fe763de-bd1b-462c-8f03-509ca2ee72a8  Open Tree of Life: 741000  SpeciesFungorum: 90527  Tropicos: 100370521  WoRMS: 345832
Sulevi Peltola

| Sulevi Peltola |
| --- | --- |
 Apulaisohjaaja-näyttelijä Sulevi Peltola (keskellä) ja taustalla ohjaaja Rauni Mollberg työssä tekemässä Yleisradion televisio-ohjelmaa "Tehtaan varjossa" vuonna 1968.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. joulukuuta 1946 Viljakkala
Kuollut: 28. tammikuuta 2025 (78 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Lapset:  Suvi-Sini Peltola
Sukulaiset:  Sirkku Peltola (sisar)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1968–2020
Merkittävät roolit:   Täällä Pohjantähden alla  Kotikatu  Haaveiden kehä  Paha maa  Katsastus 
Palkinnot
  Parhaan miespääosan Jussi  2002 Haaveiden kehä  Parhaan miessivuosan Jussi  2005 Paha maa  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Näyttelijä Sulevi Peltola soittaa pianoa Yleisradion radio-ohjelmaan "Pitkänmatkanpianisti" vuonna 1971.
Näyttelijät Eriikka Magnusson ja Sulevi Peltola studiossa Yleisradion radio-ohjelman "Avioliitto afrikkalaiseen tapaan" nauhoituksissa vuonna 1967.
Sulevi Antero Peltola (7. joulukuuta 1946 Viljakkala – 28. tammikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän valmistui vuonna 1968 Suomen Teatterikoulun näyttelijä­kurssilta ja toimi sen jälkeen muun muassa Rauni Mollbergin ja Mikko Niskasenkin avustajana. Uransa alku­aikoina Peltola oli perustamassa KOM-teatteria. Hän teki toistuvasti yhteis­työtä ohjaaja Matti Ijäksen kanssa.
Nuoruus

Nuoruutensa Peltola vietti Kangasalla. Siellä hän rakensi kirvesmiesisänsä kanssa huviloita ja veisti veneitä. Hänen näyttelijälahjansa tulivat ilmi, kun hän esiintyi iltamissa Suoraman työväentalolla ja lausui runoja Kangasalan yhteiskoulun juhlissa.
Tampereen työväenopistossa Peltola pääsi Veikko Sinisalon lausuntaoppilaaksi. Se selkeytti ammatinvalinnan ja ylioppilaaksi tultuaan hän pääsi teatterikouluun Helsinkiin.
Peltolan oma tyyli alkoi hahmottua Ylioppilasteatterissa. Siellä hän sai teatterikoulua syvempää oppia Ylioppilasteatterin ohjaajilta Kalle Holmbergilta ja Kaisa Korhoselta.
Ura

Peltola ohjasi Yleisradiolle muun muassa televisio­sarjoja Tytöt, Enkelten siipi, Pudonneita ja Pankkiherroja.
Peltola oli yksi Yle Draaman pitkä­aikaisimmista työn­tekijöistä, aluksi televisio­teatterin näyttelijänä ja sittemmin ohjaajana. Vuodesta 2008 Peltola toimi freelancerina. Tuoreempia elokuvarooleja oli muun muassa Preeti Leppäsen rooli Timo Koivusalon elo­kuvassa Täällä Pohjan­tähden alla (2009). Peltola nähtiin myös Aku Louhimiehen elokuvassa Vuosaari (2012). lähde?
Vuodesta 1999 asti Peltola näytteli Onni Partasta TV1:n draama­sarjassa Kotikatu. Keväällä 2009 Peltola jäi sairaus­lomalle, ja hänen rooli­hahmonsa kirjoitettiin ulos sarjasta. Maalis­kuussa 2010 uutisoitiin Peltolan olevan jälleen työ­kykyinen. Peltola palasi sarjaan takaisin vuoden 2011 lopulla.
Vähäsanainen eleettömyys ja minimalismi olivat Peltolan näyttelijätyön peruskiviä. Hän onkin todennut:
"Oikein mitoitettu kulmakarvan värähdys voi vaikuttaa myrskyn lailla."
Yksityiselämä

Sulevi Peltolan tytär on näyttelijä Suvi-Sini Peltola. Kirjailija Sirkku Peltola on Sulevi Peltolan sisar.
Sairastuttuaan vakavasti Peltola asui viimeiset vuotensa hoitokodissa. Hän kuoli 28. tammikuuta 2025.
Aiheesta muualla

Paukkunen, Kari: Taiteilija­elämää: Sulevi Peltola (video­haastattelu) Yle Elävä arkisto. 3.10.2007 (päivitetty 21.11.2011).
| n k Parhaan miespääosan Jussit |
| --- | --- |
1944–1959:  Joel Rinne (1944)  Rauli Tuomi (1945)  Tauno Palo (1946)  Rauli Tuomi (1947)  Leif Wager (1948)  Martti Katajisto (1949)  Tauno Palo (1950)  Hannes Häyrinen (1951)  Tauno Palo (1952)  Kaarlo Halttunen (1953)  Sakari Jurkka (1954)  Heimo Lepistö (1955)  ei jaettu (1956)  ei jaettu (1957)  ei jaettu (1958)  Holger Salin (1959) 
1960–1979:  ei jaettu (1960)  ei jaettu (1961)  Helge Herala (1962)  Joel Rinne (1963)  Matti Oravisto (1964)  ei jaettu (1965)  Pekka Autiovuori (1966)  Jukka Sipilä (1967)  ei jaettu (1968)  Kalevi Kahra (1969)  Eero Melasniemi (1970)  Jussi Jurkka (1971)  Mikko Niskanen (1972)  ei jaettu (1973)  Aimo Saukko (1974)  ei jaettu (1975)  Vesa-Matti Loiri, Antti Litja (1976)  Erkki Pajala, Lasse Pöysti, Vilho Siivola (1977)  Martti Kainulainen, Toivo Mäkelä (1978)  ei jaettu (1979) 
1980–1999:  Lasse Pöysti (1980)  Martti Kainulainen, Pertti Palo (1981)  Hannu Lauri, Martti Pennanen (1982)  Vesa-Matti Loiri, Kari Väänänen (1983)  Paavo Pentikäinen (1984)  ei jaettu (1985)  Paavo Liski, Risto Tuorila (1986)  Lasse Pöysti (1987)  Hannu Lauri (1988)  Kari Sorvali (1989)  Taneli Mäkelä (1990)  Matti Pellonpää (1991)  Silu Seppälä (1992)  Paavo Pentikäinen (1993)  Hannu Kivioja (1994)  Juha Veijonen (1995)  ei jaettu (1996)  Jorma Tommila (1997)  Kari Heiskanen (1998)  Pertti Koivula (1999) 
2000–2019:  Martti Suosalo (2000)  Janne Reinikainen (2001)  Martti Suosalo (2002)  Sulevi Peltola (2003)  Mikko Leppilampi (2004)  Peter Franzén (2005)  Hannu-Pekka Björkman (2006)  Janne Virtanen (2007)  Tommi Korpela (2008)  Tommi Korpela (2009)  Heikki Nousiainen (2010)  Ville Virtanen (2011)  Joonas Saartamo (2012)  Eero Ritala (2013)  Eero Aho (2014)  Antti Litja (2015)  Tommi Korpela (2016)  Jarkko Lahti (2017)  Eero Aho (2018)  Hannu-Pekka Björkman (2019) 
2020–2039:  Pekka Strang (2020)  Shahab Hosseini (2021)  Petri Poikolainen (2022) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Ritva  Elonet  Yle
Oš

| Oš Ош |
| --- | --- |
 Ošin taivaanrantaa
 lippu:  vaakuna
 Oš
 Koordinaatit: 40°31′48″N, 72°48′0″E 
Valtio:   Kirgisia
Alue:  Ošin alue
Väkiluku (2017)  ():  281 900
 
 oshcity.kg 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Näkymä Ošiin Sulaimanvuorelta.
Oš on kaupunki Ferganan laaksossa, eteläisessä Kirgisiassa. Se on 1,26 miljoonan asukkaan Ošin alueen hallinnollinen keskus, vaikkei olekaan osa tätä aluetta.
Ošin väkiluku on noin 281 900 (2017), ja se on Kirgisian toiseksi suurin kaupunki. Kaupungin etnisistä ryhmistä merkittävimmät ovat kirgiisit, uzbekit ja tadžikit. Kaupunki on ollut olemassa vähintään 3 000 vuotta .
Ošissa on lentoasema ja vuonna 1992 avattu valtionyliopisto.
Levottomuudet

Ošissa on neuvostovallan päättymisen jälkeen kärsitty jännitteistä etnisten ryhmien, lähinnä kirgiisien ja uzbekkien välillä. Kiistoja ovat aiheuttaneet erimielisyydet maanjaosta ja asunnoista. Vuonna 1990 yhteenotot aiheuttivat satoja kuolonuhreja.
Kurmanbek Bakijevin syrjäyttäminen vallasta huhtikuussa 2010 aloitti uuden etnisen kuohunnan aallon. 10. kesäkuuta 2010 alueella alkoivat uudet väkivaltaisuudet. Kaupunkiin julistettiin hätätila ja ulkonaliikkumiskielto, kun väkivaltaisuudet Ošissa ja Žalal-Abadissa olivat jälleen kiihtyneet vaatien yli 90 uhria. Tuhopoltot ja tulitus ajoivat tuhansia asukkaita pakoon kohti Uzbekistanin rajaa, mutta naapurimaihin johtavat ylityspaikat suljettiin. Suurimmat vahingot ovat kohdanneet uzbekkien omaisuutta. Venäjällä ja Yhdysvalloilla on maassa tukikohtia.
Kirgisialaisten lähteiden mukaan jopa 70 % kaupungista poltettiin levottomuuksissa.
Teemu Vuorela

| Teemu Vuorela> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1994 (ikä 30) Jyväskylä
Uimari
Seurat:  Jyväskylän Aalto
Teemu Vuorela (s. 24. maaliskuuta 1994 Jyväskylä) on suomalainen kilpauimari ja somevaikuttaja.
Vuorela edustaa seuratasolla Jyväskylän Aaltoa. Heinäkuussa 2013 järjestetyissä pitkän radan SM-uinneissa hän oli voittamassa Swimming Jyväskylän ykkösjoukkueessa 4 × 100 metrin vapaauintiviestin SM-kultaa seurajoukkueiden Suomen-ennätysajalla 3.24,73. Joukkueeseen kuuluivat hänen lisäkseen Severi Allonen, Jere Hård ja Ari-Pekka Liukkonen. Vuorela voitti samoissa kilpailuissa SM-kultaa myös 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.53,61.
F1 Academy -kausi 2024

| F1 Academy kausi 2024 |
| --- | --- |
Järjestyksessä oleva kausi:  2.
Kilpailuja:  7
Kuljettajia:  20
Valmistajia:  5
F1 Academy -kausi 2024 on F1 Academy -sarjan toinen kausi. Kaudella on seitsemän kilpailuviikonloppua.
Prema Racing aloitti kauden puolustavana mestarina voitettuaan kaudella 2023 mestaruuden Marta Garcían kanssa.
Kilpailijat

| Koko kaudelle osallistuvat> Talli | Koko kaudelle osallistuvat> Nro | Koko kaudelle osallistuvat> Kuljettaja | Koko kaudelle osallistuvat> Tukijatalli | Koko kaudelle osallistuvat>  | Koko kaudelle osallistuvat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Rodin Motorsport | 3 |  Lola Lovinfosse | — |  |  |
|  Rodin Motorsport | 9 |  Abbi Pulling |  Alpine |  |  |
|  Rodin Motorsport | 17 |  Jessica Edgar | — |  |  |
|  MP Motorsport | 7 |  Emely de Heus | — |  |  |
|  MP Motorsport | 8 |  Hamda Al Qubaisi |  Red Bull Racing |  |  |
|  MP Motorsport | 88 |  Amna Al Qubaisi |  RB |  |  |
|  Campos Racing | 14 |  Chloe Chambers |  Haas |  |  |
|  Campos Racing | 15 |  Carrie Schreiner |  Sauber |  |  |
|  Campos Racing | 30 |  Nerea Martí | — |  |  |
|  ART Grand Prix | 16 |  Bianca Bustamante |  McLaren |  |  |
|  ART Grand Prix | 22 |  Aurelia Nobels | — |  |  |
|  ART Grand Prix | 57 |  Lia Block |  Williams |  |  |
|  Prema Racing | 19 |  Tina Hausmann |  Aston Martin |  |  |
|  Prema Racing | 28 |  Doriane Pin |  Mercedes |  |  |
|  Prema Racing | 64 |  Maya Weug |  Ferrari |  |  |
Villillä kortilla osallistuvat
|  Prema Racing | 4 |  Nina Gademan | — |  |  |
|  Prema Racing | 5 |  Ella Lloyd | — |  |  |
|  Prema Racing | 6 |  Alisha Palmowski | — |  |  |
|  Prema Racing | 18 |  Reema Juffali | — |  |  |
|  Prema Racing | 77 |  Courtney Crone | — |  |  |

Villillä kortilla osallistuvat kilpailijat
Saudi-Arabialainen GT-kuljettaja Reema Juffali oli villillä kortilla mukana kauden ensimmäisessä osakilpailussa Jeddassa.
Yhdysvaltalainen LMP3- ja GT-kuljettaja Courtney Crone vahvistettiin kauden toiseen osakilpailuun Miamissa QVC:n tukemana.
Hollantilainen kuljettaja Nina Gademan, joka kilpailee myös Britannian F4-mestaruussarjassa kaudella 2024, valittiin neljänteen osakilpailuun Zandvoortissa The Female Quotientin tukemana.
Brittiläinen F4-kuljettaja Ella Lloyd julkistettiin viidenteen osakilpailuun Singaporessa, jossa hän kilpailee F1 Academy Discover Your Drive -väreissä.
Brittiläinen GB4-sarjan kakkonen Alisha Palmowski julkistettiin Qatariin kuudenteen osakilpailuun.
Kilpailukalenteri

Kauden 2024 kalenteri julkaistiin lokakuussa 2023, tänä vuonna ajetaan 2 kilpailua viikonloppuna entisen kolmen sijaan ja ajetaan erilliset aika-ajot kumpaankin kilpailuun.
| Nro | Rata | Päivämäärä |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Jeddah Corniche Circuit, Jeddah | 7.-9.3 |
| 2. |  Miami International Autodrome, Miami | 3.-5.5 |
| 3. |  Circuit de Barcelona-Catalunya, Barcelona | 21.-23.6 |
| 4. |  Circuit Zandvoort, Zandvoort | 23.-25.8 |
| 5. |  Marina Bay Street Circuit, Singapore | 20.-22.9 |
| 6. |  Lusail International Circuit, Lusail | 29.-1.12 |
| 7. |  Yas Marina Circuit, Abu Dhabi | 6.-8.12 |
Kitt Peak National Observatory

| Kitt Peak National Observatory |
| --- | --- |

Järjestö:  Association of Universities for Research in Astronomy (en)
Sijainti:  Kitt Peak, Arizona, Yhdysvallat
Koordinaatit:  31°57′30″N 111°35′48″W﻿ / ﻿31.9583°N 111.5967°W﻿ / 31.9583; -111.5967
Korkeus merenpinnasta:  2 096  m
Tyyppi:  tähtitorni (en)
Teleskoopit:  Mayall-teleskooppi (en), ARO 12m radioteleskooppi (en), McMath–Pierce aurinkoteleskooppi (en) ja WIYN-teleskooppi (en)
IAU-tunnus:  695
Perustettu:  1958
Avattu:  1958
Kotisivu:  noirlab.edu/public/programs/kitt-peak-national-observatory
Kitt Peak National Observatory on Kitt Peak -vuorella Arizonan osavaltiossa Yhdysvalloissa sijaitseva observatorio. Se on perustettu vuonna 1958. Observatorion yhteydessä toimii yleisölle avoin vierailukeskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kitt Peak National Observatory Wikimedia Commonsissa
Isänmaallinen Kansanrintama

| Isänmaallinen Kansanrintama |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1976
Lakkautettu:  1977
Johtaja:  Pekka Siitoin
Pääsihteeri:  Seppo Lehtonen
Puoluesihteeri:  Jari Hyvärinen
Varapuheenjohtajat:  Tapani Pohjola
Ideologia:  uusnatsismi
Poliittinen kirjo:  äärioikeisto
Äänenkannattaja:  Pohjantähti
Jäsenmäärä:  100
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isänmaallinen Kansanrintama (IKR) oli uusnatsijärjestö, jonka perusti Pekka Siitoin.
Entinen Ranskan muukalaislegioonan sotilas Timo Pekkala järjesti ryhmälle ampumaharjoituksia. IKR:n jäsenet olivat vastuussa Kursiivi-painotalon tuhopoltosta.
Tausta

Tiedonantaja väitti Boris Popperin rahoittaneen Siitointa ja hankkineen armeijan varastoista aseita ja ammuksia Siitoimen ryhmien käyttöön. IKR:n perustajajäsen, kalankuljetusyrityksen johtajan poika Tapio Saarni rahoitti ryhmää.
Siitoin piti yhteyttä samanmielisiin National Renaissance Partyn James Hartung Madoleen, joka myös sekoitti natsismia ja satanismia ja Matthew Koehlin American Nazi Partyyn joka kannatti esoteerista natsismia. IKR julkaisi National Renaissance Party:n materiaalia suomeksi, ja Siitoin esiintyi NRP:n julkaisuissa. IKR ylläpiti myös yhteyksiä Ku Klux Klanin suurvisiiriin David Dukeen ja J. B. Stoneriin Yhdysvalloissa sekä Fédération d'action nationale et européenneen Ranskassa. IKR rekrytoi lehdessään suomalaisia Rhodesian sisällissotaan. IKR myös piti yhteyttä CEDADE:en jonka jäseniin kuului Leon Degrelle. IKR teki yhteistyötä belgialaiseen Vlaamse Militanten Orden kanssa jota johti puoliksi suomalainen Bert Eriksson ja joka teki lukuisia palopommi-iskuja vähemmistöjä vastaan.
Siitoin myös kutsui saksalaisen uusnatsien Wiking-Jugendin luokseen, ja tämä järjesti Suomessa kesäleirin 1976 ja aiheutti hämmennystä liimailemalla julisteita jotka vaativat Rudolf Hessin vapauttamista.
Kun IKR:n jäsenet olivat lähettäneet useita kirjepommeja poliittisille vihollisille ja pitäneet paraatin natsiunivormuissa, auktoriteettien kärsivällisyys loppui. IKR kiellettiin vuonna 1977 vedoten Pariisin rauhansopimukseen, joka kieltää fasistiset järjestöt. Siitoin perusti kuitenkin heti uuden järjestön nimeltä Kansallis-Demokraattinen Puolue.
Järjestöllä oli oma kirjapaino, joka julkaisi lehteään suomenkielistä käännöstä Siionin Vanhimpien pöytäkirjoista ja kirjoja holokaustin kieltämisestä. Siitoimelta takavarikoidun jäsenluettelon mukaan järjestöllä oli noin 100 ydinjäsentä. Henkilöitä liikkeen reunoilla jotka olivat osallisia materiaalin levitykseen ynnä muuhun oli jopa 1600.
Mies Ilman Nimeä

Mies Ilman Nimeä (italiaksi: Uomo senza nome) on Clint Eastwoodin esittämä antisankarihahmo Sergio Leonen "Dollaritrilogiassa", eli italialaisissa spagettiwesternelokuvissa: Kourallinen Dollareita (1964), Vain Muutaman Dollarin Tähden (1965) ja Hyvät, Pahat ja Rumat (1966). Hänet tunnistetaan ponchosta, ruskeasta hatusta, ruskeista cowboysaappaista, intohimosta pikkusikareihin ja siitä, että hän puhuu harvoin.
"Mies ilman nimeä" -konseptin keksi yhdysvaltalainen jakelija United Artists. Eastwoodin hahmolla on nimi tai lempinimi, joka on erilainen jokaisessa elokuvassa: "Joe", "Manco" ja "Blondie", vastaavasti.
Esiintymiset

Kourallinen Dollareita
Vain muutaman dollarin tähden
Hyvät, pahat ja rumat
Konsepti ja luominen

Kourallinen Dollareita on sovitettu suoraan Akira Kurosawan Yojimbosta (1961). Se oli Yojimbon tuottajien oikeusjutun aiheena.[6] Yojimbon päähenkilö, epätavallinen rōnin (samurai vailla isäntää), jota näyttelee Toshiro Mifune, muistuttaa silmiinpistävästi Eastwoodin hahmoa: molemmat ovat hiljaisia, töykeitä, omalaatuisia muukalaisia, joilla on vahva mutta epätavallinen oikeudentunto ja poikkeuksellisen aseenkäsittelytaito (Mifunella Katana, Eastwoodilla Revolveri).
Eastwoodin länsimaisen hahmon tavoin Mifune esittää roninia, jolla ei ole nimeä. Painettaessa hän antaa salanimen Sanjuro Kuwabatake , viitatakseen ikään ja johonkin, jonka hän näkee ikkunasta. Käytäntö piilottaa hahmon käsivarret näkyvistä on myös yhteinen, sillä Mifunen hahmolla on tyypillisesti käsivarret kimonon sisällä jättäen hihat tyhjäksi. Ennen kirjautumista Fistfuliin Eastwood oli nähnyt Kurosawan elokuvan ja oli vaikuttunut hahmosta. Kuvaamisen aikana hän ei jäljitellyt Mifunen suorituskykyä käsikirjoituksessa jo olevaa pidemmälle. Hän vaati myös osan dialogista poistamista alkuperäisestä käsikirjoituksesta, mikä teki hahmosta hiljaisemman ja lisäsi siten hänen mysteeriään. Trilogian edetessä hahmosta tuli entistä hiljaisempi ja tyynempi.
"Mies ilman nimeä" -lempinimeä käytettiin itse asiassa elokuvien tekemisen jälkeen, ja se oli markkinointiväline, jota jakelija United Artists käytti mainostaakseen kolmea elokuvaa yhdessä Yhdysvaltojen elokuvamarkkinoilla. Elokuvan tulosteista leikattiin kaikki kohtaukset, joissa mainittiin hänen nimensä.