stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Totuuden vastaavuusteoria
Arvostelu > Linkoargumentit

Linkoargumentin (engl. "slingshot") esittäjä yrittää osoittaa, että tosiasiaontologiassa on jotakin vialla: tosiasian käsite, kuten se korrespondenssiteoreetikkojen keskustelussa ymmärretään, on sellainen, ettei voi olla olemassa kuin yksi tosiasia, joten korrespondenssiteoreettinen ajattelu on vähintään filosofisesti hyödytöntä, ellei sekavaa. Argumentin ajatuksena voidaan nähdä olevan, että vastaavusteorian edellyttämä käsitteistö on paljon monimutkaisempi kuin korrespondenssiteoreetikot ehkä antavat ymmärtää. Argumentilla on matemaattinen runko, se perustuu tiettyihin formaalin tosiasiaontologian piirteisiin joihin argumentin esittäjä väittää korrespondenssiteoreetikon sitoutuneen.
Kirjallisuutta > Yleisesityksiä

Niiniluoto, Ilkka: Johdatus tieteenfilosofiaan: Käsitteen- ja teorianmuodostus, s. 108-115.  (2. painos 1984. – 3. painos 2002)  Helsinki:  Otava, 1980.  ISBN 951-1-05435-X
Niiniluoto, Ilkka: Tiede, filosofia ja maailmankatsomus: Filosofisia esseitä tiedosta ja sen arvosta.  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-1-08016-4
Niiniluoto, Ilkka: Critical Scientific Realism.  Oxford:  Oxford University Press, 1999.
O'Connor, Daniel John: The Correspondence Theory of Truth.  London:  Hutchinson, 1975.
Wittgenstein, Ludwig: Tractatus logico-philosophicus eli loogis-filosofinen tutkielma.  Porvoo:  WSOY, 1971.
Kirjallisuutta > Vasta-argumentteja ja niiden käsittelyjä

Church, Alonzo: Introduction to Mathematical Logic, s. 24-25.  Princeton, Princepton, 1956.
Künne, Wolfgang: Conceptions of Truth, s. 126-145.  Oxford, Oxford, 2003.
Neale, Stephen: Facing Facts.  Oxford, Oxford, 2001.
Niiniluoto, Ilkka: Truthlikeness.  Reidel, Dordrecht, 1987.
Niiniluoto, Ilkka: Is Science Progressive?.  Reidel, Dordrecht, 1984.
Searle, John: Construction of Social Reality.  New York:  Free Press, 1995.
Aiheesta muualla

David, Marian: The Correspondence Theory of Truth The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Taitopeli.com

Taitopeli.com oli suomalainen, sanapeli-aiheinen TV-ohjelma ja www-sivusto. Taitopelejä pelattiin katsomalla TV-lähetystä kanavilta Nelonen ja Jim. Lisäksi samoja pelejä pystyi pelaamaan saman nimisellä verkkosivulla. Sekä TV:ssä että verkkosivuilla järjestettiin finaaleja, joissa oli rahapalkintoja. Internetissä Taitopelejä pystyi pelaamaan ilmaiseksi rekisteröitymällä. Ainoastaan SanaSambaa pystyi pelaamaan ilman tunnusta. Taitopelejä olivat SanaKasi (aiemmin Sanaseppä), SanaSeiska (aiemmin Sanaseppä8), SanaPala, SanaKuutio, SanaSamba, SanaTavu, Vauhtipala, Vauhtiseiska, VauhtiKuutio, Wordcoiner ja jo SanaKasiksi ja Sanaseiskaksi muutetut Sanaseppä ja Sanaseppä8. TV-ohjelmaa juonsivat Christian Sandström, Petri Liski ja Mikko Kivinen. TV-ohjelman ja nettisivun tuotti RedLynx.
Taitopelit ovat nykyään lopetettuja. TV-ohjelma lopetettiin 6. syyskuuta 2009. Ohjelman korvasivat Älypää-TV ja Älypää kuvavisa. Vuoden 2014 alussa myös www-sivusto suljettiin. Nykyään Taitopelejä ei voi pelata missään.
Aiheesta muualla

Taitopeli.com (sivusto on suljettu) (Arkistoitu – Internet Archive)
Arvontasivut.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Arcade.fi[vanhentunut linkki]
Transports publics fribourgeois

| Transports publics fribourgeois (TPF) |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö  (société anonyme, SA)
Perustettu:  2000
Kotipaikka:  Fribourg, Fribourgin kantoni, Sveitsi
Toiminta-alue:  Fribourgin kantoni
Toimiala:  julkinen liikenne
Tuotteet:  rautatieliikenne, linja-autoliikenne
Liikevaihto:  131 milj. Sfr (2015)
Henkilöstö:  850 (31.12.2015)
Emoyhtiö:  TPF Holding
Tytäryhtiöt:  TPF Trafic, TPF Inno
Omistaja:  Fribourgin kantoni 75 %,  Fribourgin kaupunki 16 %,  SBB 5 %
Kotisivu:  tpf.ch
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
TPF:n Flirt-juna Fribourgissa.
TPF:n trolleybussi.
TPF:n funikulaari Fribourgissa.
Transports publics fribourgeois Holding (TPF) SA, saks. Freiburgische Verkehrsbetriebe Holding (TPF) AG on sveitsiläinen, julkista liikennettä Fribourgin kaupungissa, Fribourgin kantonissa ja sen lähialueilla tuottava yritysryhmä. TPF:llä on linja-auto-, juna- ja funikulaariliikennettä.
Yhtiörakenne

Yhtiöihin kuuluvat liikennettä hoitava Transports publics fribourgeois Trafic (TPF TRAFIC) SA, toimintaan liittyvän infrastruktuurin omistava Transports publics fribourgeois Infrastructure (TPF INFRA) SA ja kiinteistöt omistava Transports publics fribourgeois Immobilier (TPF IMMO) SA.
TPF Holding omistaa TPF Traficin ja TPF Immon kokonaan, mutta TPF Infrassa on liittovaltio pääomistaja 66,5 prosentilla. TPF Holdingin pääomistajia ovat Fribourgin kantoni (75 %), Fribourgin kaupunki (16 %) ja valtion rautatieyhtiö SBB (5 %).
Liikenne > Linja-autoliikenne

TPF:llä on paikallisliikennettä Fribourgissa (10 reittiä) ja Bullessa (3 reittiä) sekä aluellista liikennettä koko kantonin alueella (yli 40 reittiä).
Liikenne > Raideliikenne

TPF omistaa rataverkkoa ja sillä on junaliikennettä koko kantonin alueella. Pohjoisosassa on SBB:n ja BLS:n rautateihin liittyvä normaalilevyinen rataosuus Fribourg–Murten–Ins. Kantonin eteläosassa Bulle on TPF:n rautatieliikenteen keskus. Sieltä lähtee normaalilevyinen rata Romontiin sekä kapearaiteinen yhteys kolmeen suuntaan: lounaaseen Plaézieux’hön, itään Broc’hon ja etelään Montbovoniin, jossa rata yhdistyy MOBin rataverkkoon. Lisäksi Fribourgissa on lyhyt funikulaariyhteys.
| Rataosuus | pituus  km | raideleveys | käyttövoima | käyttöönotto |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Fribourg–Murten–Ins | 32,2 | 1 435 mm | 15 kV, 16,7 Hz | 1898–1903 |
| Bulle–Romont | 18,2 | 1 435 mm | 15 kV, 16,7 Hz | 1868 |
| Bulle–Palézieux | 19,5 | 1 000 mm | 900 Vdc | 1901–04 |
| Bulle–Broc | 5,4 | 1 000 mm | 900 Vdc | 1912 |
| Bulle–Montbovon | 36,7 | 1 000 mm | 900 Vdc | 1903–04 |
| funikulaari Neuveville – St. Pierre | 0,121 | 1 200 mm | painovoima | 1899 |
| yhteensä | 112,1 |  |  |  |
Liiketoiminta

TPF Holdingin liikevaihto oli vuonna 2015 noin 131 milj. Sfr. Yhtiön kulkuneuvoilla kulki yhteensä noin 29 milj. matkustajaa, joista 17 miljoonaa oli Fribourgin paikallisessa linja-autoliikenteessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Transports publics fribourgeois Wikimedia Commonsissa
Town-luokka (risteilijä, 1910)

Town-luokan risteilijä HMS Gloucester.
Town-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ja Australian laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut kevyt risteilijäluokka, jonka muodosti viisi alaluokkaa ja yhteensä kaksikymmentäyksi alusta. Alukset oli suunniteltu merireittien valvontaan brittiläisen imperiumin osien välillä. Ne oli alun perin luokiteltu toisen luokan risteilijöiksi.
Bristol-luokka

Bristol-luokan viisi alusta tilattiin osana vuoden 1909 laivasto-ohjelmaa, ja ne otettiin palveluskäyttöön vuoden 1910 lopulla. Alukset olivat 138 metriä pitkiä, ja niiden uppouma oli 5300 tonnia. Alusten mataluus korjattiin seuraavissa luokissa.
Luokan alusten pääaseina oli kaksi kuuden tuuman tykkiä, joista toinen oli sijoitettu keulaan ja toinen perään. Apuaseina oli kymmenen nelituumaista yksittäin torneihin asennettuina. Ilmatorjunta-aseistuksena aluksilla oli neljä kolminaulaista tykkiä ja neljä Maxim-konekivääriä.
Ensimmäisen maailmansodan aikana aluksille asennettiin yksi kolmen tuuman QF 20 cwt -tykki.
Weymouth-luokka

Weymouth-luokan neljä alusta tilattiin osana vuoden 1910 laivasto-ohjelmaa, ja ne otettiin palveluskäyttöön 1911-1912. Alukset poikkesivat edeltäneestä luokasta ainoastaan hieman. Aluksille asennettiin kahdeksan kuuden tuuman tykkiä ja niiden apuaseina oli neljä kolmennaulan tykkiä.
Luokan alukset kokivat sodan aikana runsaasti muutoksia. Aluksille muun muassa asennettiin kolmen tuuman QF-ilmatorjuntatykki. Samoin luokka oli ensimmäinen, jolle asennettiin lentokoneet, vaikkakin ainoastaan lentoonlähtö oli mahdollista.
Chatham-luokka

Chatham-luokan kuusi alusta tilattiin osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa ja ne otettiin palvelukseen 1912-1916. Luokan aluksista kolme siirrettiin Australian laivastolle, jossa luokan alukset muodostivat Sydney-luokan. Luokan alusten kannen panssarointia heikennettiin, jotta niihin voitiin asentaa panssarivyöt kylkiin. Alusten aseistuksena oli kahdeksan kuuden tuuman tykkiä. Aluksille ei asennettu varsinaisesti apuaseita, vaan niille asennettiin neljä kolmennaulan ilmatorjuntatykkiä.
Luokan aluksille asennettiin lisäksi toiset neljä kolminaulaista sodan aikana.
Birmingham-luokka

Birmingham-luokan neljä alusta tilattiin osana vuoden 1912 laivasto-ohjelmaa ja ne otettiin palvelukseen 1914. Luokan aluksista yksi siirrettiin Australian laivastolle. Luokan alukset olivat toisinto edeltäneestä Chatham-luokasta lukuun ottamatta toisen 6 tuuman tykin asentamista etukannelle tulivoiman kasvattamiseksi keulan suuntaan. Lisäksi keulan kulmaa muutettiin roiskeiden vähentämiseksi.
Birkenhead-luokka

Kreikan laivaston brittiläinen esikuntapäällikkö kontra-amiraali Sir Mark Kerr ehdotti 1912 ajanmukaisen laivueen luomista pitkien rannikkojen sekä suuren kauppalaivaston  suojaksi. Kerrin ehdotus sisälsi hävittäjiä sekä sukellusveneitä suojaamaan saaristoa sekä niiden tueksi ilmavoimat tiedustelijoiksi ja kevyet risteilijät tykistöaluksiksi tukemaan maavoimia. Tästä kaukonäköisestä esityksestä huolimatta Kreikan hallitus päätti tilata Saksasta taisteluristeilijän ja Ranskasta taistelulaivan. Tilauksista huolimatta 1914 alussa tehtiin uusi tilaus Britannialle kahdesta risteilijästä ja neljästä hävittäjästä. Tilaus kohdistettiin vastaperustetulle Coventry Syndikaatille, joka oli John Brownin, Fairfieldin, Cammell Lairdin ja Coventry Ordnance Worksin liittoutuma.
Risteilijät perustuivat Chatham- ja Birmingham-luokkien aluksiin, mutta niiden pääaseiksi valittiin Coventry Ordnance Worksin 5,5 tuuman 50 kaliiperin tykit. Tykit olivat noin 13 cwt:tä keveämpiä kuin Kuninkaallisen laivaston käyttämät 6 tuuman Mk XII -tykit, jolloin niitä voitiin asentaa kymmenen. Tykkien 85-paunaiset kranaatit olivat helpompia käsitellä, mikä lisäsi tulinopeutta ja niiden kantama ja läpäisykyky olivat ainoastaan hieman heikommat kuin kuusituumaisilla. Toinen uudistus oli 12-naulaisten ilmatorjuntatykkien asentaminen, jolloin aluksista tuli maailman ensimmäiset ilmatorjunta-asein varustetut pinta-alukset. Nopeusvaatimuksen (26,5 solmua) täyttämiseksi alukset muutettiin puhtaasti öljyä polttaviksi.
Kreikan hallitus maksoi alusten varustamista alkuvuoteen 1915, jolloin Antinavarhos Kontoutiotis oli laskettu vesille ja brittihallituksen toiveet nopeasta voitosta oli haihtuneet. Amiraliteetin hankintaosastonpäällikkö suositti, että hallitus lunastaisi puolivalmiit alukset sekä 38 kappaletta 5,5 tuuman tykkejä ammuksineen. Aluksille määrättiin uudet nimet ja määräys lähetettiin Cammell Lairdille siirtää piirustukset ja suunnitelmat.
Alusten vastatessa aseistusta lukuun ottamatta lähes täysin Amiraliteetin vaatimuksia ei ollut tarvetta aloitta suuria muutostöitä. Muutostöistä merkittävin oli kahden vedenalaisen Elswick-tyyppisen torpedoputken vaihtaminen Amiraliteetti-mallisiksi. Samoin 12 naulan ilmatorjuntatykkiä ei ollut saatavilla, joten sen tilalle asennettiin Vickersin kolminaulainen.
HMS Birkenhead varustettiin 1918 lentoonlähtöalustalla, joka asennettiin sillan etupuolelle. Samoin alukselle asennettiin valvontapalloa varten vinssi sillan takapuolelle. HMS Chester varustettiin 1918 miinanraivauskalustolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Town-luokka (risteilijä, 1910) Wikimedia Commonsissa
Town-luokan risteilijät
Britannian Kuninkaallisen laivaston alusluokat I maailmansodassa
| --- | --- |
Vesilentokoneiden emälaivat  ja lentotukialukset:  HMS Anne • HMS Argus • HMS Ark Royal • HMS Ben-my-Chree • HMS Campania • HMS Empress • HMS Engadine • HMS Furious • HMS Manxman • HMS Nairana • HMS Pegasus • HMS Raven II • HMS Riviera • HMS Vindex • HMS Vindictive
Dreadnought taistelulaivat:  HMS Dreadnought • Bellerophon • St. Vincent • HMS Neptune • Colossus • Orion • King George V • HMS Erin • HMS Agincourt • Iron Duke • HMS Canada • Queen Elizabeth • Revenge
Linjalaivat:  Royal Sovereign • Majestic • Canopus • Formidable • Duncan • King Edward VII • Swiftsure • Lord Nelson
Taisteluristeilijät:  Invincible • Indefatigable • Lion • HMS Queen Mary • HMS Tiger • Renown • Courageous • Admiral
Panssariristeilijät:  Cressy • Drake • Monmouth • Devonshire • Duke of Edinburgh • Minotaur
Raskaat risteilijät:  Hawkins
Kevyet risteilijät:  Town • Arethusa • C • Danae • Emerald
Panssarikansiristeilijät:  Apollo • Astraea • Eclipse • Blake • Pearl • Edgar • Powerful • Diadem • Arrogant • Pelorus • Highflyer • Challenger • Topaze
Tiedusteluristeilijät:  Adventure • Forward • Pathfinder • Sentinel • Boadicea • Blonde • Active
Laivueenjohtajat:  HMS Swift • Faulknor • Marksman • Shakespeare • Scott • Parker
Hävittäjät:  A • B • C • D • E • F • G • H • I • K • L • Amiraliteetin M • Hawthornen M • Thornycroftin M • Yarrowin M • R • S • Talisman • V&W
Monitorit:  Marshal Ney • Abercrombie • Lord Clive • Humber • Gorgon • M15 • M29 • Erebus
Sluupit:  Flower • Racecourse • Hunt • 24
Sukellusveneet:  A • B • C • D • E • F • G • H • J • K • L • M • HMS Nautilus • R • S • V
Muut: 
HMS Gloucester, Brindisi 1917
HMS Glasgow, Valparaiso (Chile), 1914
Tramadoli

| --- | --- |

Tramadoli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(±)-cis-2-[(dimetyyliamino)metyyli]-1-(3-metoksifenyyli)sykloheksanoli
Tunnisteet
CAS-numero: 27203-92-5
ATC-koodi: N02AX02
PubChem CID: 33741
DrugBank: APRD00028
Kemialliset tiedot
Kaava: C16H25NO2 
Moolimassa: 263,4
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 68–72 %
Proteiinisitoutuminen: 20 %
Metabolia: Hepaattinen. Demetylaatio, glukuronidaatio ja sulfaatio CYP2D6, CYP2B6 ja CYP3A4 välityksellä.
Puoliintumisaika: 5–7 tuntia
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  C(AU) C(US) 
Reseptiluokitus:  PKV-a
Antotapa: oraalinen, intramuskulaarinen, intravenoosinen
Tramadoli on synteettinen opioidi, jota käytetään lääkkeenä kohtalaisen ja kohtalaisen vaikean kivun hoitoon. Tramadolin kehitti saksalainen lääkeyhtiö Grünenthal 1970-luvun lopulla lääkenimellä Tramal. Suomessa tramadolia myydään Tramalin lisäksi mm. kauppanimillä Dolatramyl, Tradolan, Tramadin ja Tramium sekä englanninkielisissä maissa kauppanimellä Ultram.
Tehokkuus

Tramadolin teho on äärimmäisen yksilöllistä. Tramadolia päivittäin kolme kuukautta nauttineet nivelrikkopotilaat raportoivat kipunsa lievittyneen keskimäärin vain kolmekymmentä prosenttia samalla kun lumelääkekin lievitti kipua keskimäärin 23 prosenttia. Opioidien pitkäaikaiskäyttö aiheuttaa osalle potilaista pelkkiä haittavaikutuksia ilman kivunlievitystä ja yli puolet potilaista lopettaa opioidilääkityksen 6-24 kuukauden kuluttua osittain kipua lievittävän tehon heikkenemisen vuoksi.
Vaikutusmekanismi

Tramadoli on μ-opioidireseptorien agonisti. Tramadolin kipua lievittävään vaikutukseen vaikuttaa myös aineen kyky vapauttaa keskushermostossa serotoniinia ja toiminta noradrenaliinin takaisinoton estäjänä. Opioidireseptorin antagonisti naloksoni ei kumoa kaikkia tramadolin kipua lievittäviä vaikutuksia, mikä puhuu sen puolesta että tramadolilla on useita eri vaikutusmekanismeja.
Tramadoli on myös NMDA, 5-HT2C. (α7)5, M1 ja M3 -reseptoreiden antagonisti. Näiden ominaisuuksien osuus kivunlievitykseen on epäselvää. NMDA-antagonismi saattaa vaikuttaa tramadolin kykyyn helpottaa hermosärkyä.
Tramadolia markkinoidaan (1R,2R)- ja (1S,2S)-enantiomeerien raseemisena seoksena. (1R,2R)-(+)-enantiomeeri on noin neljä kertaa voimakkaampi μ-opioidireseptorin agonisti ja serotoniinin vapauttaja verrattuna (1S,2S)-(–)-enantiomeeriin, kun taas (1S,2S)-(–)-enantiomeeri on vastuussa noradrenaliinin takaisinoton estämisestä. (1R,2R)-(+)-tramadoli on kymmenen kertaa voimakkaampi analgeetti verrattuna toiseen enantiomeeriin. Näillä kahdella enantiomeerillä on synergistisiä vaikutuksia. Tramadoli sitoutuu opioidireseptoreihin 1/6000 morfiiniin verrattuna. Lisäksi tramadoli muuntuu maksassa O-desmetyylitramadoliksi, opioidiksi jolla on voimakkaampi affiniteetti μ-opioidi reseptoriin.
Käyttökohteet

Tramadolia käytetään kohtalaisen kivun ja hermosäryn (myös kolmoishermosäryn) hoitoon aikuisilla. Tramadolia käytetään yleensä hydrokloridimuodossa, koska sitä voidaan käyttää sekä oraalisesti eli suun kautta että intravenoosisesti eli suonensisäisesti (IV) ja intramuskulaarisesti eli lihakseen (IM). Oraaliannokset ovat 50–600 mg päivässä ja 400 mg annettuna IV/IM.
Haittavaikutukset

Tramadolin haittavaikutuksia ovat väsymys, oksentelu, hikoilu ja ummetus. Harvinaisissa tapauksissa saattaa myös esiintyä epileptisiä oireita. Tramadolin pitkäaikaiskäyttö johtaa naisilla estrogeeninerityksen heikkenemiseen.
Riippuvuus

Tramadolin voimakkuus on 10–20 prosenttia morfiinin voimakkuudesta, mutta se on kuitenkin kodeiinia voimakkaampaa. Tramadolin käyttö on helpompi lopettaa kuin useiden muiden vahvempien opioidien, mutta riippuvuus on mahdollinen erityisesti pitkään lääkettä käytettäessä. Pitkäaikaiskäytön jälkeen fyysiset oireet ovat oksentelu, ripuli, säryt, flunssan kaltainen olotila sekä väsymys ja äärimmäinen ahdistuneisuus. Useat opiaattien väärinkäyttäjät ottavat vieroitusoireisiin Tramalia, jos esimerkiksi buprenorfiinia tai muita vastaavia ei ole saatavilla. Monet myös kuvaavat tramadolin vieroitusoireiden olevan voimakkaampia kuin esim. buprenorfiinin, oksikodonin sekä muiden opiaattipohjaisten kipulääkkeiden. Lyhytaikaisessa käytössä ja lääkkeen asteittaisessa lopettamisessa ei vieroitusoireita useimmiten synny.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Terveysportti, metatesaurus: Tramadoli
KEGG: Tramadol (englanniksi)
ChemBlink: Tramadol (englanniksi)
Tramal 50 mg -lääkepakkaus
Tramal Retard 200 mg -depottabletteja
Tramal Retard 200 mg -depottabletteja
Tramal 50 mg -nopeavaikutteisia kapseleita
Tramadoli-injektioliuosta
Kipulääkkeet eli analgeetit
| --- | --- |
Tulehduskipulääkkeet:  asetyylisalisyylihappo |  deksibuprofeeni | diflunisaali |  diklofenaakki | etorikoksibi | flurbiprofeeni |  ibuprofeeni |  indometasiini |  ketoprofeeni | ketorolaakki | mefenaamihappo | meloksikaami |  naprokseeni | parekoksibi | piroksikaami | propyfenatsoni |  rofekoksibi |  selekoksibi | sulindaakki | tolfenaamihappo | valdekoksibi
Opioidit:  alfentaniili |  buprenorfiini |  dekstropropoksifeeni |  dihydrokodeiini |  endorfiini | etyylimorfiini |  fentanyyli |  heroiini |  hydrokodoni | hydromorfoni | karfentaniili |  kodeiini |  metadoni |  morfiini |  nalbufiini |  oksikodoni |  oksimorfoni | pentatsosiini |  petidiini | propoksifeeni |  remifentaniili |  sufentaniili |  tebaiini | tilidiini |  tramadoli
Muut:  parasetamoli |  kannabinoidit (lääkekannabis)
Henri de Toulouse-Lautrec

| Henri de Toulouse-Lautrec |
| --- | --- |
 Toulouse-Lautrec vuonna 1894
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. marraskuuta 1864 Albi, Tarn, Ranska
Kuollut: 9. syyskuuta 1901 (36 vuotta) Château Malromé, Saint-André-du-Bois, Gironde, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Taiteilija
Ala:  kuvataide
Taidesuuntaus:  postimpressionismi, art nouveau
 Nimikirjoitus
Henri de Toulouse-Lautrec (24. marraskuuta 1864 Albi, Tarn, Ranska – 9. syyskuuta 1901 Château Malromé, Saint-André-du-Bois, Gironde, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari. Hän kuvasi erityisesti Pariisin 1800-luvun lopun boheemielämää, sen kahviloita ja tanssijattaria. Häntä pidetään julistetaiteen suurena mestarina.
Elämä > Varhainen elämä

Henri Marie Raymond de Toulouse-Lautrec-Monfa syntyi 24. marraskuuta 1864 Albissa Etelä-Ranskassa vanhaan aristokraattisukuun. Henrin vanhemmat olivat ensimmäisiä serkuksia. Isä Alphonse oli omalaatuinen ja nautinnonhaluinen naissankari ja äiti Adèle hiljainen ja hurskas nainen. Perhe oli varakas ja omisti useita asuintaloja. Henri varttui pääosin Château du Boscissa lähellä Albia. Hänen lapsuuskodissaan oli paljon sukulaisia, ystäviä ja eläimiä, joita hän lapsena paljon piirsikin. Henri oli sairaalloinen lapsi. Perinnöllisen luukudossairauden seurauksena hän kärsi kivuista, vietti aikaa sairaalassa ja kävi kotikoulua. Kun Henri oli 13-vuotias, hänen vasen reitensä murtui, ja vuoden päästä murtui myös oikea. Jalat eivät parantuneet normaalisti perinnöllisen sairauden vuoksi ja jäivät lyhyiksi, minkä seurauksena hän joutui käyttämään kävelykeppiä ja jäi vain 154 senttimetrin pituiseksi.
Elämä > Taideopinnot

Toulouse-Lautrecin vanhemmat rohkaisivat nuorta poikaansa taiteilijanuralle ja varakkaina hankkivat hänelle parhaita mahdollisia opettajia. Hän opiskeli muun muassa arvostetun Léon Bonnatin ateljeessa ja sen jälkeen Fernand Cormonin opissa.
Elämä > Taiteilijanura

Toulouse-Lautrec muutti vuonna 1884 Pariisin Montmartren värikkääseen ja boheemiin kaupunginosaan, missä hän asui lopun ikäänsä. Hänestä tuli kaupunginosan tunnetuimpia hahmoja, ja hän ystävystyi kaikenlaisten ihmisten kanssa: niin taiteilijoiden ja älymystön kuin työläistenkin. Hän viihtyi erityisesti mallien, prostituoitujen ja kabareelaulajattarien kanssa. Mallinsa, taiteilija Suzanne Valadonin kanssa hänellä oli monivuotinen rakkaussuhde. Koska Toulouse-Lautrecilla oli rikkaat vanhemmat, hän ei ollut riippuvainen teostensa myynnistä. Hänen työnsä menivät kuitenkin kaupaksi lehtiin, niitä esiteltiin gallerioissa ja kriitikot antoivat niille hyvät arvostelut. Etenkin hänen julisteensa nauttivat suurta suosiota.
Elämä > Viimeiset vuodet

Toulouse-Lautrec eli epäterveellistä elämää, ja hän oli jo kolmikymmenvuotiaana alkoholisoitunut ja kärsi kupasta. Hänen äitinsä toimitti hänet alkoholistiparantolaan vuonna 1899. Parantolasta päästyäänkään Toulouse-Lautrecin ei onnistunut päästä kiinni elämään, vaan hänen tuotantonsa kärsi hänen elämänhalunsa hiipumisesta. Hän sai halvauskohtauksen kesällä 1901 ja kuoli sukulinnassaan Bordeaux’n lähellä 9. syyskuuta 1901 kolmenkymmenenkuuden vuoden ikäisenä. Hänet on haudattu läheisen Verdelais'n hautausmaalle.
Tuotanto

Toulouse-Lautrec luetaan merkittävimpiin jälki-impressionisteihin ja art nouveau -kuvittajiin. Toulouse-Lautrecin tuotanto on laaja: noin 737 maalausta, 275 akvarellia, 369 litografiaa ja 5 000 piirustusta. Hänen teoksensa esittävät lähes aina hänelle tuttuja ihmisiä Montmartren kaduilta, kahviloista, yökerhoista ja ilotaloista: eräitä heistä olivat laulajatar Yvette Guilbert ja Jane Avril. Sävyltään Toulouse-Lautrecin teokset ovat lämpimiä ja humoristisia mutta samalla surumielisiä ja karuja, joskus epätoivoisiakin.
Toulouse-Lautrecin litografiat ovat itsenäisiä taideteoksia tai kuvituksia, joita käytettiin esimerkiksi ravintoloiden ruokalistoissa tai julisteina. Vaikka hän teki vain noin 30 julistetta, häntä pidetään yhtenä julistetaiteen suurista mestareista.
Toulouse-Lautrecin töissä korostuvat linjat ja ääriviivat. Hän levitti usein maalia pitkillä ja ohuilla vedoilla, jotka jättävät taustan kuultamaan läpi. Muista taiteilijoista Toulouse-Lautrec ihaili erityisesti impressionisti Edgar Degas’ta ja otti tältä vaikutteita esimerkiksi kuvasommittelussa ja välittömyyden tavoittelussa.
Tuotanto > Tärkeimpiä teoksia

Sirkus Fernando, 1888
Tanssiaiset Moulin Rougessa, 1889−1990
La Goulue au Moulin Rouge, juliste, 1891
Aristide Bruant Ambassadeurissa, juliste, 1892
Punainen mylly, 1892−1895
Rue des Moulinsin salonki, 1894
Yksityissalonki, 1899