stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kollaan taistelu
Kollaan taistelut tammikuussa 1940

12. divisioonan esikunta siirsi osan Kollaan alueen joukoista divisioonan vastuualueen eteläosaa. Kollaalle jäi suomalaisjoukkoja enää neljä pataljoonaa ja kaksi patteristoa. Joukot nimettiin 14. tammikuuta taisteluosasto Räiskäksi. Sen komentajaksi määrättiin everstiluutnantti Harry Kinnunen. Tästä joukkojen vähentämisestä huolimatta suomalaiset jatkoivat aktiivista toimintaansa. Muun muassa 5.–6. tammikuuta suomalaiset hyökkäsivät ja saivat hallintaansa jälleen Kollaanjoen itärannalla olevia asemia rautatien ja Koivujärven lohkoilla. Seuraavan viikon aikana neuvostojoukot pyrkivät toistuvilla hyökkäyksillään ajamaan suomalaisjoukot takaisin joen länsirannalle siinä kuitenkaan onnistumatta.
15.–20. tammikuuta neuvostojoukkojen toimeliaisuus alkoi lisääntyä, ja suomalaisjoukot saivat varmistuksen siitä, että alueelle oli saapunut uusi neuvostoyhtymä. Alueelle todettiin saapuneen puna-armeijan 164. divisioonan. Uusi hyökkäys oli siis odotettavissa.
21. tammikuuta klo 8.50 puna-armeijan uusi hyökkäys alkoi aiempaa voimakkaammalla tykistötulella. Koko päivän neuvostojoukot hyökkäilivät suomalaisten etulinjaa vastaan tykistön ja noin kahdenkymmenen hyökkäysvaunun tukemina. Päivän aikana neuvostojoukot saivat haltuunsa muutaman suomalaisjoukkojen hallitseman tukikohdan, jotka kuitenkin seuraavan yön kuluessa saatiin vallattua takaisin suomalaisjoukkojen vastahyökkäyksillä. Seuraavana päivänä puna-armeijan tykistön tulitus etulinjaa vastaan jatkui, mutta neuvostojoukkojen aktiivisuuden todettiin kuitenkin suuntautuneen erityisesti Kollaanjoen rintaman sivustoihin.
24. tammikuuta neuvostojoukot saivat haltuunsa yhden tukikohdan taistelualueen pohjoisosassa. Suomalaiset saivat sen kuitenkin vallattua takaisin raskain tappioin iltapäivällä 25. tammikuuta. Jälkimmäisenä päivänä taisteluosasto Räiskän nimi vaihtui Taisteluosasto Haiksi. Päämaja siirsi alueelle länsi-Kannakselta Jääkäripataljoona 1:n komentajan ja 1. komppanian. Nämä saapuivat Kollaanjoen rintaman pohjoisosaan. Samaan aikaan puna-armeijan joukkojen aktiivisuus lisääntyi Kollaanjoen rintaman eteläosassa, Sinne ryhdyttiin keskittämään suomalaisten lisäjoukkoja. Seuraavien päivien aikana alueelle saapui muun muassa SissiP 4 ja 12. divisioonan oman kevyen osaston eskadroona.
Tammikuun lopulla neuvostojoukkojen aiheuttama paine Kollaanjoen rintaman pohjoisosassa alkoi helpottaa, mutta taistelualueen eteläosassa puna-armeijan joukkojen todettiin muun muassa rakentavan tietä suomalaisjoukkojen eteläpuolitse suomalaisten selustaa kohden. 31. tammikuuta Jääkäripataljoona 1:n joukot yrittivät hyökkäystä tietä tekevien joukkojen kimppuun. Suomalaisjoukot törmäsivät kuitenkin vahvoihin varmistusjoukkoihin, ja hyökkäys pysähtyi.
Kollaan taistelut helmikuussa 1940

Helmikuun alussa puna-armeijan painostus Kollaanjoen etulinjaa vastaan jatkui. Lisäksi 3. helmikuuta taistelualueen pohjoisosassa havaittiin jälleen neuvostojoukkoja etenemässä länteen kohti suomalaisjoukkojen selustaa. Alueelle keskitetyt suomalaisten lisäjoukot pystyivät kuitenkin estämään vastustajan etenemisen. Puna-armeijan yksiköiden todettiin vetäytyvän takaisin lähtöasemiinsa 5. helmikuuta alkaen.
Neuvostojoukkojen aktiivinen toiminta Kollaanjoen alueella väheni helmikuun ensimmäisen viikon jälkeen, ja loppukuu oli hieman rauhallisempi. 11. helmikuuta päämajan alisti 23. divisioonan IV armeijakunnalle. Sodan alusta asti rintamataisteluissa palvelleet 12. divisioonan joukot päätettiin vapauttaa pois rintamasta.
13. helmikuuta päämaja käski kuitenkin Karjalankannaksen tapahtumien vuoksi 23. divisioonan siirtyä pois Laatokan Karjalasta. Alueelle jätettiin kuitenkin JR 69 ja KevOs 23. JR 69:n siirtyminen Kollaanjoen rintamaan alkoi helmikuun 18. päivän vastaisena yönä, kun yksi JR 69:n pataljoonista vapautti JR 34:n yhden pataljoonan.
Seuraavien öiden kuluessa vaihdettiin pois muutkin alueella sodan alusta asti rintamassa taistelleet pataljoonat. Itse Kollaanjoen rintamassa tilanne pysyi rauhallisena aina kuun loppuun asti. Sivustoilla neuvostojoukkojen todettiin kuitenkin rakentavan teitä korpialueiden halki, joten uusi hyökkäys Kollaanjoen alueella oli odotettavissa.
Alueella jo todettujen joukkojen lisäksi Neuvostoliiton 8. armeija keskitti Kollaanjoen rintamaa vastaan myös 128. divisioonan sekä osia 75. divisioonasta, joka oli aiemmin taistellut hieman pohjoisempana. Ensimmäiset tiedot 75. divisioonan etenemisestä Kollaanjoen pohjoispuolisilla korpialueilla saatiin 21. helmikuuta. Puna-armeijan 128. divisioonan etenemisestä eteläisillä korpialueilla saatiin tietoja 27. helmikuuta alkaen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kollaan taistelu Wikimedia Commonsissa
Antti Maunuksela: Taisteluita Laatokan Karjalassa talvi- ja jatkosodassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Talvisota 70v Näytelmä (Arkistoitu – Internet Archive)
Puna-armeijan T-26-hyökkäysvaunu Kollaanjoen länsirannalla joulukuussa 1939
Kollaan taistelujen suomalaisia johtajia.
Osuusliike Koitto

Osuusliike Koiton uusi toimitalo vuonna 1940
Osuusliike Koiton päämyymälän lihaosasto 1940-luvulla.
Osuusliike Koiton Antinniemen myymälä 1940-luvulla.
Osuusliike Koiton kamreeri Kalle Vuorinen
Osuusliike Koiton auton kuljettajineen 1940-luvulla.
Osuusliike Koiton myymälä, seinällä Rengas-kahvi mainos.
Osuusliike Koitto, oli Valkeakoskella vuosina 1925-1983 toiminut edistysmielinen osuuskauppa.
Alkuvaiheet

Vuosina 1899-1921 Valkeakoskella toimi Walkiakosken Työläisten Kauppa-Osakeyhtiö eli yhtiökauppa. Pääosakkaana oli tehtaan työnjohtaja. Tehdas tuki toimintaa. Tästä syystä kulutusosuustoiminta alkoi vasta, kun Kauppa-Osakeyhtiön toiminta päättyi. Valkeakosken Työväenyhdistyksessä lokakuussa 1921 käydyn keskustelun perusteella KK teki kauppaosakeyhtiön toimitalon huutokauppatilaisuudessa korkeimman tarjouksen perustettavaa osuusliikettä varten. Tontin ja liiketalon omistaja Ab Walkiakoski ei hyväksynyt tarjousta, koska tehtaan johto ei halunnut myydä omaisuuttaan vasemmistolaiselle järjestölle. Sen sijaan se hyväksyi hämeenlinnalaisen Tmi A. Gust. Skogsterin tarjouksen ja kiinteistöön sijoittui Skogsterin sivuliike.
Joulukuussa 1922 Valkeakosken Työväenyhdistyksen johtokunnan kokouksessa valittiin toimikunta suunnittelemaan osuuskaupan perustamista. Toimikunnan ja KK:n suorittaman valmistelun perusteella pidettiin perustava kokous työväentalossa 25.1.1925.  Nimeksi hyväksyttiin Osuusliike Koitto. Perustamisasiakirjan allekirjoitti 24 henkilöä. Ensimmäiseksi hallituksen puheenjohtajaksi valittiin Kalle Vuorinen.
Osuusliike Koitto rl:n ensimmäinen myymälä avattiin kesäkuussa 1925 Pohjanheimon talossa Aarniolta vuokratussa liiketilassa. Lokakuussa 1926 avattiin myymälä n:o 2 Kirkkaan talossa ja vuonna 1927 kolmas myymälä Särpyänmäen rinteessä. Henkilökuntaa näissä liikkeissä oli yhteensä kuusi henkilöä. Jäsenmäärä oli vuoden 1925 lopussa 217 henkilöä.
Osuusliike järjesti jo ensimmäisenä toimintavuonna liiketoiminnan lisäksi mm. osuuskauppajuhlia, lastenjuhlan ja jäsenhankintakilpailun. Liikevaihdon ylitettyä vuonna 1926 alussa miljoonan markan rajan, pidettiin työväentalossa ”miljoonajuhla”, johon toimitettiin Koitto-lehti konekirjoitusasuisena.
Osuusliikkeen toiminta kohtasi myös vastustusta. 1930-luvulla suojeluskuntalaiset ja tehdasyhtiön useat työnjohtajat kielsivät työntekijöitä asioimasta Koitossa, josta oikeistolaiset käyttivät pilkkanimeä ”Moskova”. Osa asiakkaista tuli ostoksille salavihkaa kiertotietä peläten seurauksia.
Osuusliikkeen hallinto

Toimitusjohtajina toimivat Santeri Vornanen 1925-1926, Armas Laitiainen 1927-1928, Onni Ylönen 1929-1931, Lauri Pystynen 1932, Toivo Puumalainen 1933- 1938, Unto Louhi vuosina 1938-1954, Jaakko Laakso vuosina 1954-1959, Paavo Salonen vuosina 1960-1979, Kalevi Rautiainen 1980-1983. Hallituksen/hallintoneuvoston puheenjohtajana toimi 1925 sekä vuosina 1934-1971 Kalle Vuorinen, jolle myönnettiin vuonna 1958 Rochdale-mitali. Vuodesta 1971 hallintoneuvoston puheenjohtajana toimi puhelinmestari Huugo Särkisilta.
Jatkovaiheet

Osuusliike Koitto oli 1960-luvulla Valkeakosken suurin vähittäismyyntiliike. Koiton viettäessä 50-vuotisjuhliaan vuonna 1975 sillä oli n. 4400 jäsentä, toimipaikkoja oli 35, henkilökuntaa lähes 200 ja liikevaihto vuodessa yli 20 mmk. Sen kannattavuus kuitenkin heikkeni vähitellen. Muiden osuusliikkeiden tapaan Koitto oli joutunut kiinteään kytkentään OTK:n kanssa. Sen ja KK:n vaatimuksesta oli lakkautettava leipomo, sikala, puutarha ja huoltoasema sekä toistakymmentä myymälää. Myös organisaatiota muutettiin.  Myymäläneuvostot korvattiin E-Kiltatoimikunnalla ja Naiset Mukaan -toimikunta lakkautettiin. Siirtyminen viisipäiväiseen työviikkoon ja palkkojen nousu naisvaltaisilla aloilla söi etenkin pienten liikkeiden kannattavuutta.
Vuonna 1982 päätettiin organisaation muutoksesta. 39 paikallista osuusliikettä fuusioitiin OTK:n kanssa E-osuuskunta EKA:ksi. Osuusliike Koitto oli näistä yksi. E-liike jaettiin valtakunnallisesti eri toimialoihin. Päivittäistavarakaupoista muodostettiin Siwa-myymälöitä, Centrumit korvattiin Eka-Marketeilla. Nimiä vaihdeltiin taajaan. 1980-luvulla tulivat Sateenkaaret ja seuraavalla vuosikymmenellä Tennat ja Mistot. Vuonna 1992 aloitti Tennan entisissä tiloissa Valintatalo, sillä Eka-yhtymä oli ostanut tämän ketjun 1986. Siwa-myymälöitä oli Valkeakoskella vuoden 2013 alussa kolme: Mäntylässä, Sointulassa ja Jyräänmäen-Naakan alueella. Centrumin entisiin tiloihin asettui Valintatalo ja Koiton talon ravintolatilat osti ravintoloitsija Seppo Koskinen. Eka-yhtymä ajautui yrityssaneeraukseen vuonna 1993. Sen yhteydessä päivittäistavarakauppaa hoitanut osuuskunta Tradeka muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1995.
Anders Jahan Retzius

| Anders Jahan Retzius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. lokakuuta 1742 Kristianstad, Ruotsi
Kuollut: 6. lokakuuta 1821 (79 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Koulutus ja ura
Oppilaat:  Carl Adolph Agardh, Sven Nilsson, Carl Fredrik Fallén ja Johan Wilhelm Zetterstedt
Tutkimusalue:  kasvitiede, eläintiede, kemia
Anders Jahan Retzius (3. lokakuuta 1742 – 6. lokakuuta 1821) oli ruotsalainen eläin- ja kasvitieteilijä sekä professori.
Retzius syntyi Kristianstadissa ja hänen isänsä oli Nils Retzius ja äiti Lovisa Catharina Schreiber. Retziuksen isä oli vanhaa pappissukua ja toimi maakuntalääkärinä Skånessa, mutta hänellä oli vastaanotto myös Kristianstadissa, jossa Anders Jahan Retzius syntyi ja kävi koulua. Anders Jahan Retzius oli tarkka Jahan-nimensä kanssa ja muutti sen toisinaan muotoon Johannes.
Retzius kävi Kristianstadin triviaalikoulua ja tuohon aikaan latina oli hallitseva oppiaine kouluissa. Retzius oli kuullut latinaa paljon myös kotioloissa ja hän etsi sekä luki itse paljon luontoa käsitteleviä tekstejä. Vergiliuksen Bucolican ja Georgican tekstit olivat hänen suosikkejaan. Retziuksen oli kuitenkin hankalaa syventyä häntä oikeasti kiinnostaneisiin aiheisiin, sillä kukaan opettaja ei ollut innokas ohjaamaan häntä eteenpäin kiinnostustensa kanssa, eikä hänen kotiseutunsa kirjastoissa ollut sopivanlaista valikoimaa. Niinpä Retziuksen täytyi opiskella häntä kiinnostaneita aiheita suurelta osin itsenäisesti.
Retziuksen isä kuoli Retziuksen ollessa vain 15-vuotias. Isänsä kuoleman jälkeen Retzius hakeutui oppipojaksi Lundissa sijainneeseen apteekkiin, jota piti hänen sukulaisensa David Fredrik Kehler. Vuotta myöhemmin joulukuussa 1758 Retzius kirjautui sisään Lundin yliopistoon. Oltuaan lyhyen aikaa laboranttina apteekissa Karlshamnissa Retzius muutti vuonna 1760 Tukholmaan, jossa hän suoritti apteekkaritutkinnon. Sitten Retzius palasi Lundiin, jossa hänestä tuli kemian professori Christian Wollinin opiskelija. Lundin yliopistossa Retzius valmistui maisteriksi vuonna 1764 tutkielmallaan De natura et indolas chemise purae. Vuonna 1768 Retzius hakeutui jälleen Tukholmaan opiskelemaan lisää.
Vuonna 1772 Retzius palasi jälleen Lundiin, jossa hänet nimitettiin kasvitieteen havainnollistajaksi sekä luonnonhistorian yliopistonlehtoriksi. Retziuksen vastuulla olivat yliopiston puutarha ja luonnontieteelliset kokoelmat sekä suuri opetusmäärä. Retzius tekikin pitkän uran yliopistossa ja yleni professoriksi eri oppiaineisiin. Hänet nimitettiin vuonna 1786 ekonomian professoriksi, vuonna 1795 luonnonhistorian ja maataloustieteiden professoriksi sekä vuonna 1798 vielä kemian professoriksi.
Vuonna 1792 Retzius meni naimisiin Ulrica Beata Prytzin kanssa Önnestadissa.
Retzius työskenteli yliopistolla vuoteen 1812 eli 70-vuotiaaksi saakka, mutta puutarha oli hänen vastuullaan vuoteen 1818 saakka. Viimeisenä elinvuotenaan Retzius palasi Tukholmaan poikansa Anders Adolph Retziuksen luo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anders Jahan Retzius Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat 
Tieteilijät:  International Plant Names Index  Leopoldina 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Viktor Vilhelm Söderholm

Viktor Vilhelm Söderholm  (15. syyskuuta 1838 Kemiö – 24. tammikuuta 1901 Kemiö) oli suomalainen merikapteeni, maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Söderholmin vanhemmat olivat Reinhold ja Carolina Söderholm ja puoliso  Gustava Carolina Lindqvist. Entinen merikapteeni, talollinen Söderholm oli talonpoikaissäädyssä Piikkiön tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1882. Hän oli valtiopäivillä pankkivaliokunnan varajäsen. Söderholm esiintyi valtiopäivillä vain yhden kerran.
Norra Åsum

| Norra Åsum |
| --- | --- |
 Norra Åsumin kirkko
 Norra Åsum
 Koordinaatit: 55°59′00″N, 14°09′00″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Kristianstad
Norra Åsum on asuinalue Kristianstadin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Se muodosti oman taajamansa vuoteen 2015, jolloin se kasvoi yhteen Kristianstadin kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Norra Åsum Wikimedia Commonsissa
Degeberga

| Degeberga |
| --- | --- |
 Katunäkymää vuonna 2006.
 Degeberga
 Koordinaatit: 55°49′35″N, 14°05′01″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Kristianstad
Väkiluku (31.12.2023):  1 350
Degeberga on taajama Kristianstadin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 1 350 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Degeberga Wikimedia Commonsissa
JP/Politikens Hus

| JP/Politikens Hus |
| --- | --- |

Perustettu:  1. tammikuuta 2003
Toimitusjohtaja:  Stig Kirk Ørskov
Puheenjohtaja:  Peter Bartram
Kotipaikka:  Viby, Tanska
Tuotteet:  mediatuotteet
Kotisivu:  jppol.dk
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Politikens Husin toimitalo Kööpenhaminassa.
JP/Politikens Hus A/S on tanskalainen mediakonserni. Yritys perustettiin vuonna 2003 Politikens Husin ja Jyllands-Postenin yhdistyessä. Yhtiö on yksi Tanskan suurimmista mediayhtiöistä. Yhtiö julkaisee uutismediaa mm. Ekstra Bladet, Jyllands-Posten ja Politiken-lehtiä. Konserniin kuuluu myös kustantamot, viikkolehdet ja niche-median toiminnot. Konsernin toimitusjohtaja on Stig Kirk Ørskov ja hallituksen puheenjohtaja on Peter Bartram.
Mette Schjoldager

| Mette Schjoldager> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1977 (ikä 47) Viby, Roskilden kunta
Kansalaisuus:   Tanska
Sulkapalloilija
Pituus:  168 cm
Paino:  61 kg
Kätisyys:  Oikea
| Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten sulkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten sulkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten sulkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Naisten sulkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ateena 2004 | Sekanelinpeli |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Sevilla 2001 | Sekanelinpeli |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Malmö 2002 | Sekanelinpeli |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2000 | Sekanelinpeli |  |
|  Hopeaa | Malmö 2002 | Nelinpeli |  |
|  Hopeaa | Den Bosch 2006 | Sekanelinpeli |  |
|  Pronssia | Geneve 2004 | Sekanelinpeli |  |
|  Pronssia | Geneve 2004 | Nelinpeli |  |
Mette Schjoldager (21. huhtikuuta 1977 Roskilden kunta) on tanskalainen kilpauransa lopettanut sulkapalloilija ja olympiamitalisti.
Schjoldager osallistui urallaan kahdesti olympialaisiin. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Sydneyn olympialaisissa 2000, jolloin hän pelasi naisten nelinpelissä ja sekanelinpelissä. Nelinpeliin hän osallistui Ann-Lou Jørgensenin parina. He voittivat ensimmäisellä kierroksella ukrainalaisparin Elena Nozdran-Viktoriya Evtushenkon, mutta toisella kierroksella he kärsivät tappion indonesialaisille Etty Tantrille ja Cynthia Tuwankottalle erin 2–0. Sekanelinpeliin hän osallistui Jens Eriksenin parina. He aloittivat toiselta kierrokselta, jossa he kohtasivat saksalaisparin Michael Keck-Nicol Pitron. Tanskalaiset voittivat tuon ottelun, mutta kärsivät puolivälierissä tappion indonesialaisille Tri Kusharjantolle ja Minarti Timurille. Ateenan olympialaisten naisten nelinpeliin hän osallistui Pernille Harderin kanssa. He voittivat ensimmäisellä kierroksella australialaiset Jane Crabtreen ja Kate Wilson-Smithin, mutta toisella kierroksella eteläkorealaiset Lee Kyung-won ja Ra Kyung-min voittivat Harderin ja Schjoldagerin. Sekanelinpeliin Schjoldager osallistui jälleen Eriksenin parina. Ensimmäisellä kierroksella he voittivat ranskalaiset Svetoslav Stoyanovin ja Victoria Wrightin. Toisella kierroksella tanskalaispari voitti eteläkorealaisparin Kim Yong-hyun-Lee Hyo-jungin erin 2–1. Puolivälierissä Schjoldager ja Eriksen voittivat Nova Widianton ja Vita Marissan. Välierissä kiinalaispari Zhang Jun-Gao Ling oli parempi erin 2–0. Pronssiottelussa Schjoldager ja Eriksen kohtasivat toisen tanskalaisparin Jonas Rasmussen-Rikke Olsenin. Schjoldager ja Eriksen olivat parempia erin 2–0.
Schjoldager saavutti urallaan myös yhden MM-mitalin, kun hän saavutti pronssia Jens Eriksenin kanssa sekanelinpelissä vuonna 2001. Hänellä on myös Eriksenin kanssa Euroopan-mestaruus vuodelta 2002. Hänellä on myös kolme EM-hopeaa vuosilta 2000 ja 2006 sekanelinpelistä ja vuodelta 2002 nelinpelistä sekä vuodelta 2004 EM-pronssia sekanelinpelistä ja nelinpelistä.
Tampereen Luther-talo

| Tampereen Luther-talo |
| --- | --- |

Sijainti:  Pellavatehtaankatu 19, Kyttälä, Tampere
Koordinaatit:  61°29′55.8″N, 023°46′01.2″E
Seurakunta:  Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys
Materiaali:  kivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tampereen Luther-talo on Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistysksen (Sley) toimipiste ja kirkkorakennus Tampereella. Se sijaitsee Tampereen keskustassa, Kyttälän kaupunginosassa, osoitteessa Pellavatehtaankatu 19.
Viikonlopun mittaiset Tampereen evankeliumijuhlat järjestetään joka syksy Luther-talolla.
Cesare Maldini

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Cesare Maldini vuonna 1969.
Henkilötiedot
Koko nimi: Cesare Maldini
Syntymäaika: 5. helmikuuta 1932
Syntymäpaikka: Trieste, Italia
Kuolinaika: 3. huhtikuuta 2016 (84 vuotta)
Kuolinpaikka: Milano, Italia
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1952–1954 1954–1966 1966–1967 |  US Triestina  AC Milan  Torino FC | 32 (0) 347 (3) 33 (0) |
Maajoukkue
| 1960–1963 |  Italia | 14 (0) |
Valmennusura
1970–1972 1972–1974 1974–1976 1976–1977 1978–1980 1980–1986 1986–1996 1996–1998 2001 2002:  AC Milan (apuv.)  AC Milan  US Foggia  Ternana Calcio  Parma FC  Italia (apuv.)  Italia U21  Italia  AC Milan  Paraguay
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Cesare Maldini (5. helmikuuta 1932 Trieste – 3. huhtikuuta 2016 Milano) oli italialainen jalkapallovalmentaja ja pelaaja.
Maldini oli yksi Italian parhaista puolustajista 1950–60-luvuilla. Hän edusti menestysvuosinaan AC Milania, jossa voitti Euroopan Cupin mestaruuden vuonna 1963. Valmentajana Maldini oli yksi italialaisen tiiviiseen puolustuspelaamiseen ja miesvartiointiin perustuvan catenaccio-pelitavan kehittäjistä. Myös hänen poikansa Paolo Maldini pelasi myöhemmin huipputason jalkapalloa.
Ura pelaajana

Maldini aloitti peliuransa Triestinassa 1952 ja siirtyi 1954 AC Milaniin, jossa pelasi uransa kultaiset vuodet. Hän nousi 1950-luvulla joukkueen ehdottomien avainpelaajien joukkoon ja vuosikymmenten saatossa Maldinista tuli AC Milanin seuraikoni. Maldini voitti Milanin paidassa neljä Italian mestaruutta. Pelaajauran kruunasi kausi 1962/63, jolloin Maldini toimi Milanin kapteenina seuran voittaessa historiansa ensimmäisen Euroopan Cupin mestaruuden. Hän pelasi Milanissa 12 vuotta ja yli 300 liigaottelua, kunnes siirtyi vuonna 1966 Torinoon. Hän lopetti pelaajauransa seurassa vuonna 1967.
Meriitit pelaajana

Euroopan Cup: 1963
Italian mestaruus (4): 1955, 1957, 1959, 1962
Latin Cup: 1956
Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Maldini toimi Nereo Roccon apuvalmentajana AC Milanissa. Roccon siirryttyä vuonna 1972 tekniseksi johtajaksi tuli Maldinista seuran päävalmentaja. Nuori valmentaja johdatti tiiviisti puolustaneen Milanin Coppa Italian ja Cup-voittajien Cupin mestariksi heti debyyttikaudellaan. Hän sai potkut seurasta kauden 1973/74 lopulla. Sittemmin Maldini valmensi US Foggiaa, Ternana Calciota ja Parmaa, jonka hän nosti Serie B:hen.
Vuonna 1980 Maldini siirtyi Italian jalkapallomaajoukkueen valmennustiimiin. Hän työskenteli Enzo Bearzotin apuvalmentajana kuusi vuotta ja oli mukana voittamassa maailmanmestaruutta 1982. Vuonna 1986 hän siirtyi Italian alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi ja luotsasi nuoret kolmeen perättäiseen Euroopan mestaruuteen vuosina 1992, 1994 ja 1996. Hän valmensi Italiaa myös olympiakisoissa 1992 ja 1996.
Menestys nuorten maajoukkueessa nosti Maldinin Italian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi vuonna 1996. Hän johdatti maan menestyksekkäästi MM-kisoihin 1998. Italia pelasi Maldinin alaisuudessa catenaccion hengessä tiiviisti puolustaen. Puolustuksen johtohahmona oli hänen poikansa, joukkueen kapteeni Paolo Maldini. Italia eteni turnauksessa puolivälieriin saakka, kunnes hävisi maalittoman ottelun jälkeen rangaistuspotkukilpailussa kisaisännälle Ranskalle. Maldini sai kisojen jälkeen kovaa kritiikkiä liian puolustusvoittoiseksi ja vanhanaikaiseksi haukutusta pelitavastaan. Hän erosi tehtävistään kisojen jälkeen.
Maaliskuussa 2001 Maldini palasi AC Milanin päävalmentajaksi loppukauden ajaksi. Kausi oli kokonaisuutena kehno Milanin jäätyä Mestarien liigan ulkopuolelle. Yksittäisenä suurena voittona Maldini luotsasi Milanin 6–0-voittoon paikallisvastustaja Internazionalesta. Voitto on seuran suurin Milanon paikallisottelussa.
Tammikuussa 2002 Maldinista tuli Paraguayn maajoukkuevalmentaja. Paraguay oli jo aiemmin varmistanut paikkansa MM-kisoissa 2002. Maldinista tuli pestinsä myötä 70-vuotiaana vanhin MM-kisoissa valmentanut päävalmentaja. Ennätyksen rikkoi vasta Otto Rehhagel MM-kisoissa 2010. Maldini luotsasi Paraguayn jatkoon alkulohkostaan, mutta turnaus päättyi pudotuspelien avauskierrokselle niukkaan tappioon Saksalle.
Meriitit valmentajana

Cup-voittajien Cup: 1973
Italian cup: 1973
U21 Euroopan mestaruus (3): 1992, 1994, 1996
MM-kilpailut
Puolivälierät: 1998
2. kierros: 2002
Valmennusuran jälkeen

Maldinin valmennusura loppui MM-kisoihin 2002, minkä jälkeen hän työskenteli AC Milanissa kykyjenetsijänä. Hän työskenteli myös beIN SPORTS- ja Al Jazeera -kanavilla jalkapalloasiantuntijana. Maldini kuoli huhtikuun 2. ja 3. päivien välisenä yönä 2016 Milanossa 84-vuotiaana.
Thun

| Thun |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna

Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Bern
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,7 km²
Väkiluku (31.12.2012):  43 500
 
 http://www.thun.ch/index.php 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Thun (ranskaksi Thoune) on kaupunki Bernin kantonissa Sveitsissä. Kaupunki sijaitsee Thuninjärven ja Aarejoen rannalla, 30 kilometriä Bernistä etelään. Kaupungissa sijaitsee vuonna 1190 valmistunut Thunin linna.
Historia

Ensimmäiset kirjalliset maininnat kaupungista ovat 700-luvulta. Thun sai kaupunkioikeudet vuonna 1264.