stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ajan valtiaat

| Ajan valtiaat/Langolieerit/Välitila> The Langoliers |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tom Holland
Käsikirjoittaja:  Tom Holland
Perustuu:  Stephen Kingin pienoisromaaniin Langolieerit
Tuottaja:  Mitchell Galin David R. Kappes Richard P. Rubinstein
Säveltäjä:  Vladimir Horunzhy
Leikkaaja:  Ned Bastille
Pääosat:  Patricia Wettig Dean Stockwell David Morse Mark Lindsay Chapman Bronson Pinchot
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Worldvision
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1995
Kesto:  180 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ajan valtiaat (engl. The Langoliers; Suomessa myös nimillä Langolieerit ja Välitila) on vuonna 1995 tehty kaksiosainen minisarja, joka perustuu kirjailija Stephen Kingin pienoisromaaniin Langolieerit, joka löytyy kokoelmasta Sydänyö. Minisarjan on ohjannut Tom Holland, joka tunnetaan muun muassa kauhuelokuvista Kauhun yö, Child’s Play ja Vainottu. Niistä viimeksi mainittu perustuu sekin Kingin teokseen.
Juoni

Yölento lähtee Los Angelesista kohti Bostonia, jolloin se joutuu ylittämään Mojaven autiomaan. Lentokapteeni Brian Engle, joka on matkustajana koneessa, herää sokean pikkutytön, Dinahin, kiljuntaan. Hän ymmärtää syyn hätään: tytön täti on kadonnut jäljettömiin, mutta niin on suurin osa muistakin matkustajista – jopa lentäjät. Jäljellä on vain kymmenen matkustajaa ja kone lentää ilmassa automaattiohjauksen ansiosta. Matkustajien suureksi helpotukseksi mukana on Engle, joka voi saada lentokoneen turvallisesti maan kamaralle. Lisää pelottavia asioita käy kuitenkin pian ilmi: yhteydet lentokenttiin ovat poikki ja ikkunoista näkyvä maailma näyttää kuolleelta. Kun matkustajat suunnittelevat pakkolaskua polttoaineen hupenemisen vuoksi, he ymmärtävät jonkin olevan pahasti pielessä – eikä tilannetta helpota lainkaan liikemies Craig Toomey, jossa ilmenee mielipuolisuuden merkkejä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Patricia Wettig  | … |  Laurel Stevenson   |
|  Dean Stockwell  | … |  Bob Jenkins   |
|  David Morse  | … |  Kapteeni Brian Engle   |
|  Mark Lindsay Chapman  | … |  Nick Hopewell   |
|  Frankie Faison  | … |  Don Gaffney   |
|  Baxter Harris  | … |  Rudy Warwick   |
|  Kimber Riddle  | … |  Bethany Simms   |
|  Christopher Collet  | … |  Albert Kaussner   |
|  Kate Maberly  | … |  Dinah Catherine Bellman   |
|  Bronson Pinchot  | … |  Craig Toomey   |
Vastaanotto

Entertainment Weeklyn Ken Tucker kuvaili sarjaa "neljään tuntiin venytetyksi The Twilight Zonen jaksoksi, jolla kuitenkin on hetkensä".
Rölli (hahmo)

Rölli jaksossa Robotti Ruttunen vuonna 1986.
Rölli on näyttelijä Allan ”Allu” Tuppuraisen luoma ja näyttelemä satuhahmo. Vuonna 2006 Rölli valittiin Suomen suosituimmaksi satuhahmoksi Yleisradion järjestämässä Satusuomalainen-äänestyksessä.
Röllin historia

Allu Tuppurainen loi Röllin alun perin vuonna 1985 radioon kuunnelmien ja lastenlaulujen hahmoksi. Lauluja julkaistiin C-kaseteilla, LP-levyillä ja myöhemmin myös CD-levyillä. Laulujen pohjalta kehitettiin televisiosarja Rölli, jonka ensimmäinen esitys oli vuonna 1986. Sitä esitettiin Pikku Kakkonen -ohjelmassa. Myöhemmin Rölli on esiintynyt myös viidessä elokuvassa.
Tuppurainen ilmoitti vuonna 2002 lopettavansa Röllin esittämisen, mutta hän on myöhemmin palannut rooliin vielä kahdessa röllielokuvassa ja dubbaajana yhdessä animaatioelokuvassa.
Alahärmässä sijaitsevassa Powerparkin monitoimipuistossa on Röllikylä-niminen teemapuisto. Röllin sydän -elokuvaan perustuva teemapuisto avattiin 1. kesäkuuta 2009. Kylän suunnitelman on tehnyt Janne Kopu.
Röllistä ilmestyi lokakuussa 2024 Allu Tuppuraisen tyttären Heta Tuppuraisen kirjoittama, Docendon kustantama kirja Isäni, Rölli.
Ulkonäkö ja luonne

Tuppurainen sanoi, että alun perin Röllin hahmossa olivat yhdistyneenä uhmaikäinen pikkupoika ja kärttyinen vanha ukko, myöhemmin särmät ovat kuulemma hioutuneet pyöreämmiksi. Tuppuraisen mukaan Rölli ei ole peikko, vaan kuuluu röllien lajiin. Hahmon kutsuminen peikoksi on yleinen väärinkäsitys. Rölli on kuitenkin peikkomainen hahmo, joka asustelee yksin pienessä puumökissä keskellä Röllimetsää. Röllillä on repaleiset vaatteet ja sotkuinen hiuspehko. Suussa on vain yksi iso hammas.
Rölli viettää päivänsä ihmettelemällä maailman kummallisuuksia ja ”ihmisotusten” käytöstä. Rölli yrittää kovasti esittää pelottavaa ja lapsia säikyttelevää ilkimystä, mutta se ei meinaa oikein onnistua: Omien sanojensa mukaan Rölli on hirmuinen ja tuhma, kuten Röllien kuuluisi olla mutta tosiasiassa hän on ujo, kiltti ja hyväsydäminen. Toisinaan Rölli syyllistyy hölmöilyyn ja ajattelemattomuuteen, mutta se johtuu innostuksesta eikä niinkään pahuudesta.
Röllin toistuvia hokemia ovat Kautta likaisten varpaitteni! ja Tilipitappi tippi tappi.
Teemat

Yksi Röllin lauluissa ja tv-ohjelmissa esiin nouseva teema on oman erilaisuuden hyväksyminen. Omituisten otusten kerho -kappaleessa se ilmaistaan muun muassa näin:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Niinhän se on, että jokaista maailmassaJoku toinen voi pitää omituisenaSilloin kannattaa liittyä kerhoon tähänMeitä ei olekaan aivan vähän | ” |

Muita Röllin lauluissa, tv-sarjassa ja elokuvissa toistuvia teemoja ovat luonnon arvostaminen, uteliaisuuteen kannustaminen sekä omien pelkojen kohtaaminen.
Rölli-musiikkialbumit

| Musiikkialbumit> Albumi | Musiikkialbumit> Vuosi | Musiikkialbumit>  |
| --- | --- | --- |
| Tässä tulee Rölli - Rölli seikkailee 1 | 1985 |  |
| Röllimetsän syksyn sävel - Rölli seikkailee 2 | 1985 |  |
| Röllin laulut 1 | 1986 |  |
| Rölli ja kaverit - Rölli seikkailee 3 | 1986 |  |
| Rölli ja omituisten otusten kerho - Rölli seikkailee 4 | 1987 |  |
| Röllin laulut 2 | 1987 |  |
| Rölli ja Usvametsän neito - Rölli seikkailee 5 | 1988 |  |
| Rölli onnea etsimässä - Rölli seikkailee 6 | 1990 |  |
| Rölli – hirmuisia kertomuksia -elokuvan soundtrack | 1991 |  |
| Rölli ja vajonnut kaupunki - Rölli seikkailee 7 | 1992 |  |
| Röllin laulut 3 | 1993 |  |
| Röllin suosituimmat laulut | 1995 |  |
| Röllin parhaat laulut | 2000 |  |
| 40 kaikkien aikojen Rölli-laulua | 2001 |  |
| Musiikkia elokuvasta Rölli ja metsänhenki | 2001 |  |
| Hirmuinen Rölli seikkailee | 2002 |  |
| Rölli ja kultainen avain | 2013 |  |
| Rölli - Omitusten otusten kerho (Hitit ja tarinat) | 2015 |  |
| Rölli - Röllin Tahdissa | 2015 |  |
Rölli-televisiosarjat ja -elokuvat

Rölli-sarjan ensimmäiset 10 jaksoa tuotti Porin teatteri ja kaikki muut jaksot Vaasan kaupunginteatteri. Sarjaa on esitetty Yle TV2:n Pikku Kakkonen -ohjelmassa useita kertoja uusintana. Rölliä voi hyvin pitää yhtenä Pikku Kakkosen tunnetuimmista hahmoista. Sen lisäksi Röllistä on tehty yksi erikoisjakso Röllin jouluseikkailu ja viisi elokuvaa. Röllin sydän on animaatioelokuva, muut näytelmäelokuvia. Allu Tuppurainen on näytellyt Röllin roolin kaikissa elokuvissa.
Friitala (yritys)

Friitala Oy on suomalainen nahka-alan monitoimiyritys, joka oli aikoinaan Pohjoismaiden suurin nahka- ja nahkapukinetehdas sekä yksi suomalaisen muodin edelläkävijöistä usean vuosikymmenen ajan.
Historia > Perustaminen

Yhtiö sai alkunsa Huittisista kotoisin olleen 18-vuotiaan nahkurin Arthur Hellmanin vuonna 1892 Ulvilan Friitalasta ostamasta verstaasta. Hän oli toiminut isäpuolensa oppipoikana sekä myynyt äitinsä nahkurinverstaan tuotteita muun muassa Porin ja Turun kauppatoreilla. Erimielisyydet isäpuolen kanssa johtivat siihen, että Hellman halusi aloittaa oman yrityksen. Käytyään katsomassa useita eri kohteita Hellman allekirjoitti 2. marraskuuta 1892 kauppakirjan Friitalassa Finnebäckin ojan varrella sijainneesta, tyhjillään olleesta Elias Tähtisen nahkurinverstaasta. Paikan valintaa vaikutti hyvän maantieyhteyden lisäksi suunnitteilla ollut Tampere–Pori-rata, joka valmistui 1895. Friitalan pysäkiltä vedettiin tehtaalle oma raide 1923. Hellman tähtäsi alusta asti omaa maakuntaa laajempaan toimintaan. Nahanvalmistuksessa tarvittava vesi saatiin Finnebäckin ojasta, mutta kuivina aikoina jouduttiin turvautumaan lähes kilometrin päässä virtaavan Kokemäenjoen vesivaroihin.
Historia > Ensimmäiset vuosikymmenet

Yritys työllisti aluksi Hellmannin lisäksi kaksi työntekijää ja seuraavan kahden vuoden kuluessa heitä palkattiin kaksi lisää.
Jo ennen nahkurinverstaan hankintaa Hellman oli pohtinut nahkakaupan avaamista. Ajatus toteutui, kun hän maaliskuussa 1894 avasi vuokratiloissa Porin Yrjönkadulle nahkakaupan vaimonsa Hilman nimissä. Vuonna 1915 Hellman saattoi ostaa saman kadun varrelta oman liikehuoneiston. Tästä kasvoi merkittävä Friitalan Myymälät, Hellemaat Oy -niminen kauppaketju, jossa myytiin kaikkia nahka-alan tuotteita, myös asiakkaina olevien kenkätehtaiden valmistamia jalkineita.
Vuonna 1896 valmistui verstaan vieressä sijainneeseen Uotilan talon navettaan nahkatehdas, jonka koneet saivat käyttövoimansa höyrykoneesta. Yrityksen ensimmäisiä tuotteita olivat paikallisista materiaaleista muokatut päällis- ja pohjanahat. Myös lampaannahan valmistuksesta tuli huomattava tuotannonhaara, sitä käyttivät muun muassa lakkitehtaat, kirjansitojat sekä pukinevalmistajat.
1900-luvun ensimmäisinä vuosina Hellmanin yritys laajensi tuotantoaan valjaisiin, satuloihin sekä muihin hevosvarusteisiin. Vuonna 1904 valmistui nahkatehtaalle uusi kolmikerroksinen lisärakennus, johon hankittiin myös uutta koneistoa. Ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista tehdas laajeni vielä muun muassa uudella konttorirakennuksella, jonka yhteydessä oli myös Hellmanin perheen asunto. Vuonna 1913 nahkatehdas vaihtoi höyryvoiman sähköön. W. Rosenlew & Co oli rakentanut oman voimalaitoksen Poriin, josta sähkölinja vedettiin myös vajaan kymmenen kilometrin päässä sijainneelle Friitalan nahkatehtaalle. Kolmikerroksinen puu- ja tiilirakenteinen lisärakennus valmistui Friitalaan vuonna 1916.
Liikkeen toiminta oli kasvanut jo niin suureksi, että syksyllä 1917 Arthur Hellman päätti muuttaa sen osakeyhtiöksi, jonka omistajiksi tuli koko hänen perheensä. Yhtiö aloitti toimintansa nimellä Friitalan Nahkatehdas Osakeyhtiö. Tehdas oli käynnissä myös vuoden 1918 sisällissodan aikana, mutta se toimi punaisten valvonnassa. Arthur Hellman koki sodan aikana myös henkilökohtaisen mentyksen, kun hänen valkoisten puolella sotinut poikansa Antero Hellman kuoli Pomarkun taistelussa.
Sisällissodan jälkeen Friitalan Nahkatehdas jatkoi laajenemistaan, ja sen toiminta alkoi myös kansainvälistymään. Yhtiössä prokuristina työskennellyt Artturi Hellman matkusti parin vuoden ajan Pohjois-Amerikassa, Englannissa ja Saksassa hakemassa oppia sekä uusia ideoita. Hän oli jo aikaisemmin vuosina 1914–1917 tehnyt useita matkoja Venäjälle, työskennellen muun muassa pietarilaisessa nahkatehtaassa. Vuosina 1920–1922 valmistui uusi 4-kerroksinen tillirakennus, joka on nykyäänkin osa Friitalan nahkatehtaan rakennusta. Artturi Hellman hankki tehtaaseen uudet koneet Saksasta. Tehtaalle valmistui myös ajanmukainen laboratorio sekä vieressä kulkevalta rautatieltä vedetty teollisuusraide. 1920-luvun alkuun mennessä oli rakennettu lisäksi kahdeksan asuntoa tehtaan työntekijöille. Hellman oli ostanut myös Kokemäellä sijaitsevan maatilan turvatakseen työläistensä elintarvikehuollon pula-aikana. Henkilökuntaa tehtaalla oli vuosikymmenen alussa noin 60.
Historia > Nahkapukineiden ja lammasturkkien valmistus käynnistyy

Kun Friitala 1928 aloitti oman nahkapukinevalmistuksen, se oli jo lähes koko maassa laadukkaista tuotteistaan tunnettu nahkatehdas. Pukinetuotantoa suunnittelemaan taloon tuli 1.4.1928 vaatturi Uuno Tamminen. Ensimmäiset tuotteet valmistuivat saman vuoden syksyllä. Tavallisten käyttövaatteiden lisäksi valikoimaan kuului muun muassa autoilijoille, lentäjille ja sotilaille, ts. kylmissä oloissa työskenteleville tarkoitettuja nahka- ja turkisasuja. Pian tuli tuotantoon myös naisten nahkapukineet ja mokkaturkit. Arthur Hellman luopui toimitusjohtajan tehtävistä vuonna 1928 ja siirtyi johtokunnan puheenjohtajaksi. Toimitusjohtajaksi nimitettiin Arthurin vanhin poika, Hellemaaksi nimensä muuttanut Artturi. Yhtiön teknisenä johtajana toimi vuodesta 1924 Artturi Hellemaan nuorempi veli Arvi Helleranta, joka vastasi myöhemmin nahkatehtaan tuotannosta ja sen kehittämisestä aina 1950-luvun lopulle asti.
Yhtiö alkoi entistä enemmän suuntautua ulkomaille, se osallistui muun muassa Leipzigin messuille Saksassa vuonna 1930. Friitalan tuotteet saavuttivat suurta arvostusta kotimaassa, ja Friitalan nahalla verhoiltiin esimerkiksi vuonna 1931 valmistuneen Eduskuntatalon tuolit. Lisäksi Friitalan nahalla on myöhempinä vuosikymmeninä verhoiltu muun muassa Finlandia-talon sekä Helsingin kaupunginteatterin istuimet. Vuonna 1936 valmistui suuri tiilirakenteinen nahkatehdas, jonka laajennus valmistui kesällä 1950-luvulla. Se tunnetaan nykyisin Friitala-talona.
Arthur Hellman kuoli 24.3.1937 Hiivolan tilallaan 63-vuotiaana.
Historia > Sotavuodet ja 1950-luku

Sotavuosina Friitalan tuotanto meni lähes kokonaan armeijan tarpeisiin. Tehtaan toimintaa vaikeuttivat ulkomaisen raakanahan, kemikaalien, laitteiden ja koneiden tuontirajoitukset. Myös suuri osa tehtaan työntekijöistä oli joutunut rintamalle. Jatkosodan loppuvaiheen aikana Friitala sai kuitenkin lisättyä tuotantoaan hankkimalla raakanahkoja ja vuotia Saksan kautta ja Turkista.
Vuonna 1946 yhtiö lyhensi nimensä muotoon Friitalan Nahka Oy. Sodan loputtua toiminta joutui suuriin vaikeuksiin, kun tuonti ulkomailta oli tyrehtynyt käytännössä kokonaan. Puutetta oli erityisesti nahkanvalmistusprosesseissa vaadittavista kemikaaleista, ja niiden sijasta piti käyttää heikkolaatuisia korvikkeita. Vuonna 1949 tehtaan tuotanto pysähtyi useaksi kuukaudeksi, kun vanha nahkatehdas tuhoutui tulipalossa. Uuden tehdasrakennuksen laajennukset otettiin käyttöön vuotta myöhemmin.
Pysähdyksissä ollut vientitoiminta pääsi käynnistymään uudelleen 1950-luvun alussa. Seuraavaksi ongelmia aiheutti vuonna 1953 syttynyt Korean sota, joka vaikeutti raaka-aineiden ja muiden tarvikkeiden saantia. Helpotusta tilanteeseen toi kuitenkin Länsi-Saksan talouden elpyminen, jonka ansiosta eri kemikaalien saatavuus jälleen parani. 1950-luvun loppuun mennessä Friitalan Nahka oli kehittynyt Suomen suurimmaksi nahkateollisuusyritykseksi, joka työllisti yli tuhat henkeä.
Historia > Nousu kansainväliseksi toimijaksi

1960-luvun aikana yhtiö jatkoi kansainvälistymistään ja esitteli tuotteitaan muotimessuilla Pohjoismaissa, Keski-Euroopassa, USA:ssa, Japanissa sekä Neuvostoliitossa, myöhemmin Venäjällä. Friitalan tuotteita esittelivät muotikuvauksissa kotimaisten lisäksi myös ulkomaiset huippumallit, kuten saksalainen Veruschka von Lehndorff. Yrityksen nousujohteinen kehitys jatkui aina 1980-luvulle asti. Suunnittelijoinaan Friitala käytti kotimaisia ja ulkomaisia huippunimiä. 1960-luvun lopulla toimitusjohtaja Pertti Hellemaan puoliso Kaarina Hellemaa toi muodin Friitalaan. Hän suunnittelu ns. design-mallistot, jotka herättivät sekä kotimaisen että kansainvälisen asiakaskunnan ja median huomion. Friitalan nahkapukineet edustivat suomalaista muotia muun muassa ETYK-kongressin yhteydessä. Vankkaa perusmallistoa suunnitteli useita vuosia Marjukka Larsson. Friitalan pääsuunnittelijaksi tuli useiksi vuosiksi Jukka Rintala, joka oli aloittanut tytäryhtiö Frihansan suunnitteljana 1976 - suoraan Taideteollisesta korkeakoulusta.
Muita tunnettuja nimiä olivat muun muassa ranskalainen Charlotte Alaurent, Hillevi Aalto sekä myöhemmin yrityksen viimeisinä vuosina Kimmo Matias Kankaanpää, Ia Kurikka, Ritva Falla ja Minna Parikka. Friitala oli 1960- ja 1970-lukujen aikana noussut yhdeksi Suomen tunnetuimmista vaatetusalan merkeistä.
Kysynnän kasvaessa tuotanto laajentui myös Ulvilan ulkopuolelle muun muassa Huittisiin (Frihansa), Kokkolan Rimmiin, Harjavaltaan (Friina), Viialaan ja Saksan Lauterbachiin. Laajimmillaan yritys työllisti yli 1 300 henkilöä.
1980-luvun puolivälin jälkeen Friitala ajautui vähitellen vaikeuksiin muun muassa halpatuontimaiden kilpailun sekä Euroopassa vallinneen laskusuhdanteen vuoksi. Yritys joutui supistamaan tuotantoaan. Vuonna 1993 Ulvilassa lopetettiin nahan muokkaus. Samana vuonna Pertti Hellemaa luopui yhtiön omistuksesta. Uudeksi omistajaksi tuli Friitalan toimitusjohtajana työskennellyt Kalevi Kangas. Nahkapukineiden ja mokkaturkisten valmistusta jatkettiin nimellä Friitala Fashion, jolla nimellä oli toimittu jo vuodesta 1989.
Pukinemateriaalina käytettiin lähinnä kotimaisen Ahlskogin valmistamaa lammas- ja poromokkaa sekä islantilaista ja espanjalaista mokkaturkista ja jonkin verran italialaista nappanahkaa. Vuosikymmenen lopulla yritys avasi liikkeen Helsingin Kämp Galleriaan sekä uuden tehtaanmyymälän Friitalaan.
Yrittäjä Christian Jakovlew tuli yrityksen enemmistöosakkaaksi vuonna 2006 ja siirtyi seuraavana vuonna toimitusjohtajaksi. Toiminta virkistyi ja yritys sai uutta puhtia ja julkisuutta.lähde?
Friitalan entinen nahkatehdas Ulvilassa toimii nykyään Friitala-talo-nimisenä toimisto- ja yrityskeskuksena, jossa sijaitsee myös Friitalan nahkamuseo.
Aiheesta muualla

Friitala Fashion Oy:n kotisivut
Friitalan Nahkatehdasta koskevaa aineistoa digitoituna Kansallisarkistossa
Yrjö Raevuori: Friitalan Nahkatehdas 1892–1942. Helsinki 1942.
Uraauurtavaa nahkateollisuutta 1892–1952. 1952.
Friitalan yhtiöhistoriaa (porssitieto.fi)
Arthur Hellman
Friitalan nahkatehdas 1940-luvulla.
Vilijonkka

| Vilijonkka |
| --- | --- |
 Tove Janssonin piirtämänä.
Luoja(t):  Tove Jansson
Näyttelijä(t):  suomeksi:  Leena Uotila (mm. Muumilaakson tarinoita, Muumipeikko ja pyrstötähti)  Leena Rapola (Muumien maailma)  Carla Rindell (Muumilaakson tarinoita, 2017)  Saara Lehtonen (Muumien taikatalvi) ruotsiksi:  Lisa Bergström (Mumintrollet)  Chris af Enehielm (mm. I Mumindalen) japaniksi:  Sumi Shimamoto (mm. Tanoshii Mūmin Ikka) inarinsaameksi:  Suvi King
Ensi- esiintyminen:  Kuinkas sitten kävikään? (1952) Kuvitteluleikki (1956)
Henkilötiedot
Sukupuoli:  nainen
Asuinpaikka:  Muumilaakso
Luonteenpiirteet:  äkkipikainen, hienosteleva, järjestelmällinen, ylisuojeleva lapsiaan kohtaan
Suhteet
Muut sukulaiset:  kolme lasta
Tutut:  Muumilaakson asukkaat
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vilijonkka (ruots. Filifjonkan) on kuvitteellinen laji Tove Janssonin Muumi-teoksissa. Vilijonkat ovat järjestystä ja siisteyttä rakastavia naispuolisia hahmoja, joilla on taipumus hermostua herkästi. Ensimmäinen Vilijonkka esiintyy vuonna 1952 ilmestyneessä kuvakirjassa Kuinkas sitten kävikään?, jossa nimi tosin on suomennettu muotoon Vilivinkka. Tunnetuin Vilijonkka on Muumipeikko-sarjakuvassa ja Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjassa esiintyvä kolmen lapsen yksinhuoltajaäiti, johon usein viitataan nimellä "rouva Vilijonkka". Muita vilijonkkia ovat muun muassa Vaarallinen juhannus -kirjassa esiintyvät Vilijaana ja Emma, novellissa Vilijonkka joka uskoi onnettomuuksiin esiintyvä nimikkohahmo sekä Muumilaakson marraskuu -kirjassa tavattava Vilijonkka. Kuten Hemuli, nimi Vilijonkka esiintyy muumiteoksissa sekä yksittäisten hahmojen nimenä että lajinimenä.
Vilijonkat pukeutuvat aina mekkoon, ja heillä on usein päässään piippalakki ja kaulassaan pieni musta rusetti.
Rouva Vilijonkka

Muumilaaksossa asuva rouva Vilijonkka kolmine lapsineen esiintyy ensimmäisen kerran sarjakuvassa ”Kuvitteluleikki” (engl. Moominmamma's Maid, 1956). Vilijonkka on hieno rouva, joka pitää siisteydestä ja järjestyksestä, eikä siedä Muumiperheen leppoisaa elämänasennetta. Animaatiosarjassa Muumilaakson tarinoita Vilijonkan ensiesiintyminen tapahtui jaksossa 13 (Tiukka naapuri), joka perustuu löyhästi edellä mainittuun sarjakuvatarinaan.
Vilijonkka pukeutuu aina punaisiin vaatteisiin, ja päässään hänellä on suippo hattu. Hän on erittäin äkkipikainen. Hänellä on kolme keskenään identtistä lasta, joiden pukeutuminen on samanlaista. He kulkevat aina pituusjärjestyksessä eli Vilijonkka ensin, sitten lapsista pisin ja viimeisenä lyhin (tosin jaksossa Naamiaiset lyhin lapsi oli ensin ja viimeisenä pisin). Vilijonkan lapset ovat hyvätapaisia eivätkä leiki vaan lukevat kirjoja, koska Vilijonkka haluaa kasvattaa heidät niin. Joskus lapset saattavat tehdä hyväntahtoisia kepposia. Muutamassa jaksossa he kuitenkin seuraavat Muumipeikkoa tai Haisulia pahoille teille ja lähtevät leikkimään Muumien ystävien kanssa, mikä on heistä hauskaa. Vilijonkka on Muumien naapuri. Hän asuu suuressa omakotitalossa lastensa kanssa. Talo on erittäin siisti, ja sen isoa pihaa reunustaa ruskea aita.
Muumipeikko-sarjakuvissa Vilijonkalla on myös taloudenhoitaja nimeltä Mabel ja lehmä nimeltä Flora. Vilijonkan paras ystävä sarjakuvissa on Louska (tunnetaan myös Kampsuna). Hän esiintyy myös eräissä Tove Janssonin novelleissa Vilijonkan ystävänä.
Muumiteoksissa Vilijonkan lasten isästä ei koskaan sanottu mitään. Vuonna 1991 Tove Jansson kertoi eräässä lapsilukijan kirjeeseen lähettämässään vastauksessa, että Vilijonkan aviomies oli tutkimusmatkailija, joka lähti Borneolle eikä hänestä sen jälkeen ole kuultu mitään.
Vilijonkan suomenkieliset ääninäyttelijät

| Vuosi | Elokuva / Sarja / Peli | Näyttelijä |
| --- | --- | --- |
| 1983 | Mumindalen | ? |
| 1991–1998 | Muumilaakson tarinoita | Leena Uotila |
| 1993 | Muumipeikko ja pyrstötähti  | Leena Uotila |
| 1997 | Muumit ja Taikurin hattu | Leena Uotila |
| 2007–2008 | Muumien maailma | Leena Rapola |
| 2008 | Muumi ja vaarallinen juhannus  | Leena Rapola |
| 2017 | Muumilaakson tarinoita | Carla Rindell |
| 2017 | Muumien taikatalvi | Saara Lehtonen |
| 2019–2025 | Muumilaakso  | Kristiina Halttu |
| 2020 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Hanna Kaila |
| 2022 | Joulu saapuu Muumilaaksoon | Sanna-Kaisa Palo |
Vilijonkan lasten suomenkieliset ääninäyttelijät

| Vuosi | Elokuva / Sarja / Peli | Näyttelijä |
| --- | --- | --- |
| 1991–1994 | Muumilaakson tarinoita ("vanhat" jaksot 1–76) | Aila Svedberg (pisin lapsi), Ulla Tapaninen (keskimmäinen lapsi), Marja Packalén (pienin lapsi) |
| 1997–1998 | Muumilaakson tarinoita ("uudet" jaksot 77–101) | Aila Svedberg (pisin lapsi), Leena Uotila (keskimmäinen lapsi), Ulla Tapaninen (pienin lapsi) |
| 2005–2006 | Muumien malliin | Ulla Tapaninen Aila Svedberg |
| 2017 | Muumilaakson tarinoita | Vaihtelee (pisin lapsi), Vaihtelee (keskimmäinen lapsi), Vaihtelee (pienin lapsi) (Carla Rindell, Katja Aakkula, Ella Pyhältö) |
Volewijckers

ASC de Volewijckers oli vuonna 1920 perustettu Amsterdam-Noordista kotoisin oleva jalkapalloseura. Pohjoisamsterdamilaisseura voitti Eredivisien mestaruuden vuonna 1944. Se oli menestyksekkäimpiä hollantilaisia sodan jälkeisiä jalkapalloseuroja. Vuonna 1972 seura kuitenkin yhdistyi Blauw-Wit Amsterdamin ja DWS Amsterdamin kanssa, jolloin muodostui FC Amsterdam. Fuusion syynä oli se, että se halusi nousta yhtä suosituksi ja isoksi seuraksi kuin Ajax ja Feyenoord. De Volewijckers siirtyi kuitenkin pelaamaan amatöörisarjoihin.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu (Arkistoituna)
FC Volendam

| FC Volendam |
| --- | --- |
Koko nimi:  Football Club Volendam
Lempinimet:  Het Andere Oranje (Toinen Oranje)
Perustettu:  1920
Kenttä:  Kras Stadion
– kapasiteetti:  6 200
Sarja:  Eerste divisie
Sarjataso:  2.
Puheenjohtaja:   Jan Smit
Päävalmentaja:   Regillio Simons
Infobox OKNimi-testi OK: 
FC Volendam on alankomaalainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on Volendam. Se pelaa kaudella 2022–2023 maan korkeimmalla sarjatasolla Eredivisiessä. Volendamin kotikenttä on Kras Stadion, jolle mahtuu 6 200 ihmistä. Seuran valmentajana toimii Frans Adelaar. FC Volendamin lempinimi on Toinen Oranje, joka viittaa Alankomaiden jalkapallomaajoukkueen lempinimeen Oranje.
FC Volendam on ollut Alankomaissa "hissijoukkueena", joka putoaa sarjatason alaspäin mutta nousee takaisin muutaman vuoden päästä vain pudotakseen jälleen. Volendam on pudonnut Eredivisiestä kymmenen kertaa vuodesta 1960 alkaen.
Entisiä pelaajia

Wim Jonk
Arnold Mühren
Gerrie Mühren
Michael Reiziger
Micky van de Ven
Edwin Zoetebier
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:FC Volendam
Käännös suomeksi