stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Autuansaari
Aiheesta muualla

Autuansaari Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
| n k Pietarin hallinnollinen jako |
| --- | --- | --- |
 Liittovaltiokaupunki  Leningradin alue 
| Amiraliteetti |  Kolomna  Sennoi  Amiraliteetti  Semjonovski  Izmailovskoje  6. kunnallishallintoalue  |  |
| Vasilinsaari |  7. kunnallishallintoalue  Gavan  Vasiljevski  Morskoi  Alaissaari  |  |
| Viipuri |  Levassova  Parkala  Sampsonijevskoje  Svetlanovskoje  Sosnovskoje  15. kunnallishallintoalue  Parnas  Suvala-Ozerki  |  |
| Kalinin |  Rastaala  Akademitšeski  Suomi  21. kunnallishallintoalue  Piskarjovka  Severnyi  Prometei  |  |
| Kirov |  25. kunnallishallintoalue  Uljaala  Taasnoi  Autuansaari  Narva  Krasnenkaja retška  Morskije vorota  |  |
| Kolpina |  Kolpina  Metallostroi  Petro-Slavjanka  Pontonnyi  Sapjornyi  Ust-Ižora  |  |
| Krasnogvardeiski |  Polsteri  Suuri-Ohta  Pieni-Ohta  Ruutmylly  Orskoi  |  |
| Kraassela |  Kraassela  Eteläinen Primorje  Sosnovaja Poljana  Liiha  Rötsänsilta  Jugo-Zapad  Konstantinovskoje  |  |
| Kronstadt |  Kronstadt  |  |
| Kurort |  Siestarjoki  Terijoki  Valkeasaari  Kellomäki  Metsäkylä  Raavski  Kuokkala  Vammelsuu  Lautaranta  Ollila  Tyrisevä  |  |
| Moskova |  Moskovskaja Zastava  Gagarinskoje  Novoizmailovskoje  47. kunnallishallintoalue  Zvjozdnoje  |  |
| Neva |  Nevskaja zastava  50. kunnallishallintoalue  Obuhovo  Tuntia  53. kunnallishallintoalue  54. kunnallishallintoalue  Neva  Okkervil  57. kunnallishallintoalue  |  |
| Petrograd |  Korpisaari  Koivusaari  Kronverkskoje  Posadski  Tškalovski  Vvedenski  |  |
| Pietarhovi |  Lomonosov  Pietarhovi  Strelna  |  |
| Primorje |  Lahti-Olkina  65. kunnallishallintoalue  Tšornaja retška  Komendantski aerodrom  Ozero Dolgoje  Juntolovo  70. kunnallishallintoalue  Revonnenä  |  |
| Puškin |  Aleksanskoi  Pauluskoi  Puškin  Suosaari  Tärölä  |  |
| Frunze |  Volkovskoje  72. kunnallishallintoalue  Kupsila  Georgijevski  75. kunnallishallintoalue  Balkanski  |  |
| Pietarin keskusta |  Dvortsvyi  78. kunnallishallintoalue  Liteinyi  Smolninskoje  Ligovka-Jamskaja  Vladimirski  |  |
Australiankääpiöpussiliitäjä

| Australiankääpiöpussiliitäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Osaluokka::  Pussieläimet Marsupialia
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Phalangeriformes
Yläheimo::  Petauroidea
Heimo::  Pussiliitäjät Acrobatidae
Suku::  Pussiakrobaatit Acrobates  Desmarest, 1818
Laji::  pygmaeus
Kaksiosainen nimi
 Acrobates pygmaeus  (Shaw, 1793) 
 Australiankääpiöpussiliitäjän levinneisyys
Katso myös
   Australiankääpiöpussiliitäjä Wikispeciesissä   Australiankääpiöpussiliitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Australiankääpiöpussiliitäjä eli kääpiöpussiakrobaatti (Acrobates pygmaeus) on Australiassa elävä maailman pienin liitävä nisäkäs. Sen häntä on pitkän höyhenen muotoinen, jonka perusteella se on saanut myös englanninkielisen nimensä (engl. Feathertail glider). Pienestä koostaan huolimatta australiankääpiöpussiliitäjä voi loikata ja liitää pitkiäkin matkoja puusta puuhun, aina 25 metriin asti.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on pussiakrobaatti.
Tuntomerkit

Kooltaan australiankääpiöpussiliitäjä on noin 65–80 mm pitkä ja painaa 10–14 grammaa. Kuten muillakin liitoeläimillä, tälläkin on liitopoimuksi kutsuttu ihokalvo etu- ja takajalkojen välillä. Se on paksumpi, kuin muilla pussieläimillä, mutta pienempi kooltaan; ihokalvo on vain kyynärpäistä polviin.
Selvin tuntomerkki on kuitenkin australiankääpiöpussiliitäjän häntä. Se on yhteensä suurin piirtein samanpituinen kuin eläimen vartalo, pää mukaan laskettuna. Häntä on ohut ja lähes karvaton lukuun ottamatta kahta hyvin näkyvää riviä pitkiä, tuuheita karvoja hännän molemmilla puolilla. Häntä näyttää suorana ollessaan kaksipuoliselta kammalta. Häntää australiankääpiöpussiliitäjä käyttää tarttumiseen sekä liidon ohjaukseen ja jarruttamiseen.
Turkki on muuten harmaa, mutta silmien ympärillä on tummat laikut ja korvien takana vaaleat laikut. Mahanpuoleinen karvoitus on hieman vaaleampaa harmaata. Australiankääpiöpussiliitäjän korvat ovat melko suuret ja pyöreät.
Levinneisyys

Australiankääpiöpussiliitäjän luonnollinen elinympäristö on Australian itärannikko ja se on levinnyt Pohjois-Queenslandista Victoriaan.
Ravinto

Ruokavalio koostuu medestä ja niveljalkaisista.
Australiankääpiöpussiliitäjä on hyvin pienikokoinen.
Avalonin luodit

| Avalonin luodit> The Guns of Avalon |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Roger Zelazny
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Doubleday
Julkaistu:  1972
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  180
Suomennos
Suomentaja:  Mervi Hämäläinen
Kansitaiteilija:  Jarno Kantelinen
Kustantaja:  Vaskikirjat
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  236
ISBN:  978-952-5722-07-9
Sarja: Amberin kronikat
Edeltävä:  Amberin yhdeksän prinssiä
Seuraava:  Sign of the Unicorn
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Avalonin luodit (engl. The Guns of Avalon) on Roger Zelaznyn vuonna 1972 ilmestynyt fantasiaromaani. Teos on viisiosaisen Amberin kronikat -sarjan toinen osa ja suoraa jatkoa sarjan edelliselle teokselle Amberin yhdeksän prinssiä.
Vastaanotto

Romaani oli Mythopoeic-palkinnon ehdokkaana vuonna 1973. Legolas-fantasialehden arvostelijan mukaan ”Avalonin luodit on samanlaista mestarillista tarinankerrontaa kuin Amberin yhdeksän prinssiäkin. Teos on rytmitetty lähes täydellisesti eikä suvantokohtia juurikaan ole.” Tähtivaeltaja-lehden Toni Jerrmanin mukaan teoksesta puuttuu kekseliäisyys ja kielellinen irrottelu, toisin kuin sarjan ensimmäisestä osassa.
Australiansuula

| Australiansuula |
| --- | --- |
 Australiansuulakoiras kantamassa merilevää pesäänsä Uudessa-Seelannissa.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Suliformes
Heimo::  Suulat Sulidae
Suku::  Valkosuulat Morus
Laji::  serrator
Kaksiosainen nimi
 Morus serrator  (G.R. Gray, 1843) 
Synonyymit
 Sula serrator 
Katso myös
   Australiansuula Wikispeciesissä   Australiansuula Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Australiansuula (Morus serrator) on australaasialainen suulalaji. Se pesii tiheinä yhdyskuntina Australian kaakkoisrannikolla, Tasmaniassa, Norfolkinsaarella ja Uudessa-Seelannissa. Laji liikkuu pääasiassa rannikkovesillä ja kalastaa ravinnokseen muun muassa sardelleja ja kalmareita. Australiansuula muistuttaa suuresti kapinsuulaa ja joskus myös risteytyy sen kanssa. George Robert Gray kuvaili lajin Tasmaniasta peräisin olevan tyyppiyksilön perusteella vuonna 1843.
Koko ja ulkonäkö

Australiansuulan ruumiinpituus on 84–95 senttimetriä ja paino noin 2,3 kilogrammaa. Siipiväli on noin 1,7 metriä. Autraliansuulan höyhenpeite on pääosin valkoinen, mutta siivenkärjet ja sisemmät pyrstösulat ovat mustat. Pää on ruskeankeltainen. Vaaleata, sinertävänharmaata nokkaa ympäröi tyven kohdalla musta reunus. Jalat ovat harmaat.
Nuorten yksilöiden pää ja selkäpuoli ovat pääosin ruskeat, mutta niissä on myös hajanaisia valkoisia pilkkuja. Australiansuula muistuttaa hyvin paljon lähisukuista kapinsuulaa, mutta australiansuulan pää on oranssimpi ja huudot kovaäänisempiä kuin kapinsuulalla. Lisäksi sen kurkkupussin pituus on vain kolmannes kapinsuulan vastaavasta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Australiansuula pesii Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Australiassa lajin pesimäyhdyskuntia on vain Victorian ja Tasmanian osavaltioissa. Uuden-Seelannin rannikolla pesivien australiansuulien yhdyskunnat sijaitsevat enimmäkseen Pohjoissaarella. Pieni yhdyskunta pesii myös Norfolkinsaarella. Pesinnän jälkeen suulat levittäytyvät ympäri Tasmaninmerta sekä Australian rannikkoa ja vaeltavat Kauriin kääntöpiirille saakka. Harhailevia lintuja on havaittu myös Ranskan eteläisten ja antarktisten alueiden territoriossa, Etelä-Afrikassa, Namibiassa ja Brasiliassa. Aikuisten australiansuulien lukumääräksi arvioidaan noin 110 000 yksilöä.
Elintavat

Australiansuulat kalastavat lähinnä rannikolla ja liikkuvat vain harvoin kaukana maa-alueista. Niiden ravinto koostuu lähinnä sardiineista, sardelleista ja makrilleista. Ne syövät myös kalmareita, nokkakaloja ja makrillihaukia. Kalastaessaan suulat lentävät noin 10–20 metrin korkeudessa merenpinnasta ja paimentavat kalat tiiviimpään parveen. Sitten ne taittavat siipensä taakse ja syöksyvät veteen nappaamaan kalan. Australiansuula pysyy vedessä vain noin kymmenen sekuntia, mutta ehtii yleensä nielemään saaliin ennen pinnalle nousua.
Australiansuulat pesivät loka–toukokuussa pienissä mutta tiheissä yhdyskunnissa. Suulaparin pariside on yleensä elinikäinen. Kumppanin löytymisen jälkeen koiras alkaa kerätä pesään merilevää sillä välin kun naaras vartioi parin pesäpaikkaa. Hautovien suulien ulosteet tekevät pesästä ajan mittaan lujemman. Eri suulien pesät ovat vain juuri ja juuri nokkimisetäisyyden päässä toisistaan. Naaras munii kerralla vain yhden sinertävänvalkean munan, mutta mikäli muna rikkoutuu tai vierii pesästä ulos, naaras voi munia sen tilalle toisen. Sekä koiras että naaras hautovat. Haudonta-aika kestää 42–44 vuorokautta. Poikanen on kuoriutuessaan höyhenetön ja sokea. Molemmat vanhemmat osallistuvat ruokintaan. Vuorotellen toinen vanhemmista vartioi pesässä toisen hakiessa ruokaa poikaselle. Poikanen viipyy pesässä noin 100 vuorokautta. Se saavuttaa sukukypsyyden 6–7 vuoden ikäisenä ja voi elää arviolta 25–38-vuotiaaksi.
Nuori australiansuula.
Avaruusblues

| Avaruusblues: Muuan rakkauslaulu> Spaceman blues: A love song |
| --- | --- |
 Alkuperäinen kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Brian Francis Slattery
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Tor Books
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  219
ISBN:  0765316102
Suomennos
Suomentaja:  J. Pekka Mäkelä
Kansitaiteilija:  Ilkka Kukko
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  232
ISBN:  978-951-23-5012-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Avaruusblues: Muuan rakkauslaulu (engl. Spaceman blues: A love song) on Brian Francis Slatteryn vuonna 2007 ilmestynyt romaani.
Aiheesta muualla

Toni Jerrman: Unia Manhattanista ja kadonneesta Manuelista. Helsingin sanomat 6.1.2009.
Vesa Sisättö: Rakkautta apokalypsin aikaan. Kiiltomato.net 16.2.2009.
Eduard Ausfeld

| Ernst Wilhelm Eduard Ausfeld |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1885 Wiesbaden
Kuollut: 31. elokuuta 1946 (61 vuotta) Potsdam
Ammatti:  ylihallitusneuvos
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksan keisarikunta  Suomi
Palvelusvuodet:  – 1918
Komentajuudet:   Jääkäripataljoona 27  1. jääkäriprikaati  Riihimäen varuskunta 
Taistelut ja sodat:   Ensimmäinen maailmansota  Suomen sisällissota  Tampereen taistelu  Viipurin taistelu 
Sotilasarvo:  Eversti
Kunniamerkit:  1. lk:n Vapaudenristi miekkojen kera
Suomalaisen jääkäripataljoonan päällystöä Libaussa syksyllä 1917. Ausfeld keskirivissä viidentenä vasemmalta.
Ernst Wilhelm Eduard Ausfeld  (myös Ausfelt; 18. elokuuta 1885 Wiesbaden – 31. elokuuta 1946 Potsdam) oli saksalainen eversti, joka komensi suomalaisia joukkoja Suomen sisällissodassa vuonna 1918. Saksassa Ausfeld oli suomalaisten jääkärien kolmas komentaja.
Ensimmäinen maailmansota

Länsirintaman taisteluihin osallistunut yliluutnantti Ausfeld oli siirretty joulukuussa 1915 kouluttajaksi Lockstedtin harjoitusleirille, jossa koulutettiin Suomesta tulleita vapaaehtoisia. Samana vuonna hänet ylennettiin kapteeniksi. Ausfeld nimitettiin suomalaisista muodostetun Jääkäripataljoona 27:n komentajaksi 29. syyskuuta 1917 kiistoihin ajautuneen kapteeni Julius Knatshin tilalle. Kun jääkärien pääjoukko lähetettiin Suomeen, jossa oli puhjennut sisällissota, hän pyysi eroa Saksan armeijasta voidakseen seurata miehiään.
Suomen sisällissota

Ausfeld saapui miestensä kanssa Suomeen 25. helmikuuta 1918, ja noin kuukautta myöhemmin hänet nimitettiin valkoisten itäarmeijan 1. jääkäriprikaatin komentajaksi. Suomen armeijassa hän sai everstin arvon. Hän osallistui maalis–huhtikuun vaihteessa Tampereen taisteluun, jossa hän johti valkoisten läpimurtoa kaupungin keskustaan. Tampereen taistelujen jälkeen hän oli vastuussa sotavankien käsittelystä. Huhtikuun lopussa Ausfeldin johtamat joukot osallistuivat Keski-kannaksen rintamalla Viipurin saartamiseen katkaisemalla Pietariin johtaneen rautatien Raivolassa. Hänen joukkonsa myös miehittivät Karjalankannaksella sijainneen Inon linnoituksen koko sisällissodan viimeisenä sotatoimena 14. toukokuuta.
Suomen sisällissodan jälkeen

Sisällissodan jälkeen Ausfeld jäi Suomen armeijaan kouluttajaksi. Heinäkuussa 1918 hän toimi Riihimäen varuskunnan komentajana. Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan Ausfeld joutui eroamaan Suomen armeijasta, mutta hän jatkoi suojeluskuntajärjestön palveluksessa. Hän toimi kesäkuusta syyskuuhun 1920 suojeluskuntien yliesikunnan esikuntapäällikkönä. Vaikka Ausfeld sai samana vuonna Suomen kansalaisuuden, kielitaidottomuus haittasi hänen työtään. Ausfeld oli mennyt vuonna 1918 naimisiin jääkäripataljoona 27:n sairaanhoitajattaren, vapaaherratar Ruth Munckin kanssa, joka oli myös osallistunut sotaan Suomessa. Liitto päättyi eroon vuonna 1921. Avioeron jälkeen Ausfeld palasi Saksaan. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Saksan valtakunnantyöministeriön ylihallitusneuvoksena.
Aufeldille myönnettiin vuonna 1942 1. lk:n Vapaudenristi miekkojen kera.lähde?
Kirjallisuutta

”Ausfeld, Eduard (1885-1946) : överste (kirj. Risto Marjomaa)”, Biografiskt lexikon för Finland. 2, Ryska tiden, s. 72–73.  Helsingfors:  Svenska litteratursällskapet i Finland, 2009.  ISBN 978-951-583-185-9  Teoksen verkkoversio. (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo
Australianpääsky

| Australianpääsky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pääskyt Hirundinidae
Suku::  Keijupääskyt Petrochelidon
Laji::  nigricans
Kaksiosainen nimi
 Petrochelidon nigricans  (Vieillot, 1817) 
Katso myös
   Australianpääsky Wikispeciesissä   Australianpääsky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Australianpääsky (Petrochelidon nigricans syn. Hirundo nigricans) on Australiassa, Timorissa ja Salomonsaarilla tavattava pääskyihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan australianpääsky on 12–13 cm. Australianpääskyn pää ja selkä ovat väritykseltään kiiltävän sinertävän mustat. Alaperä on vaalea ja siinä on mustia viiruja, yläperä on ruskean ja mustan kirjava. Pyrstö on haarapäinen. Rinta ja vatsa ovat väriltään kellertävän valkoiset ja niissä on heikkoa raidoitusta. Australianpääsky muistuttaa ulkonäöltään keijupääskyä (Petrochelidon ariel)
Levinneisyys ja elinympäristö

Australianpääsky pesii Australiassa, Timorissa ja Salomonsaarilla. Muuttoaikoina sitä tavataan myös Uudessa-Seelannissa ja Uudessa-Kaledoniassa. Lajin elinympäristöä ovat avoimet metsät ja aukiot metsissä sekä maatalousmaat, joilla kasvaa myös puita. Lajia tavataan usein vesialueiden lähettyviltä.
Elintavat

Australianpääskyt muodostavat usein pieniä kolonioita suurten puiden läheisyyteen. Iltaisin linnut kokoontuvat suuremmiksi ryhmiksi ja menevät yöpymään puiden koloihin. Laji kerääntyy myös suuremmiksi ryhmiksi muuttoaikoina. Linnut saapuvat talvehtimisalueiltaan elo-syyskuussa ja lähtevät maalis-huhtikuussa.
Ravinnokseen australianpääsky saalistaa ilmassa lentäviä hyönteisiä. Laji on taitava lentäjä ja syöksyy hyönteisen havaitessaan sen kimppuun.
Australianpääskyn pesimäkausi kestää yleisimmin elokuusta joulukuulle. Pesä rakennetaan puunkoloon heinistä ja lehdistä ja samaa pesää voidaan käyttää useana vuonna. Naaras munii kolmesta viiteen munaa. Myös koiras osallistuu munien hautomiseen.
Juhani Avellan

Juhani Kari Kalervo Avellan (31. joulukuuta 1945 Riihimäki – 28. heinäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen painonnostaja.
Avellan edusti Suomea kolmien olympiakisojen painonnostokilpailuissa. Münchenissä 1972 hän sijoittui alle 82,5 kilogramman sarjassa kahdeksanneksi kolmen työntömuodon yhteistuloksella 467,5 kg, Montréalissa 1976 viidenneksi kahden työntömuodon yhteistuloksella 330 kg sekä Moskovassa 1980 kahdeksanneksi tuloksella 332,5 kg. Hän saavutti yhteistuloksen MM- ja EM-pronssia Moskovassa vuonna 1975. Lisäksi hän sijoittui MM-kilpailujen yhteistuloksissa kahdeksanneksi vuonna 1971, kuudenneksi vuonna 1974 sekä viidenneksi vuonna 1977. Avellanin viides sija 1977 oli kisojen paras suomalaissijoitus. EM-kilpailujen yhteistuloksissa hän sijoittui neljänneksi vuonna 1974. Hän saavutti EM-mitaleja myös yksittäisissä nostomuodoissa.
Avellan voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuosina 1971, 1973 ja 1977. Hän nosti työnnön maailmanennätyksen 192,5 kg vuonna 1970 ja 193,5 kg vuonna 1971 sekä tempauksen maailmanennätyksen 153,5 kg vuonna 1971.
Avellanin edustamia seuroja olivat Kauhajoen Karhu, Porin Pyrintö, Oikaraisen Isku, Helsingin Atleettiklubi, Herakles ja Helsingin Tarmo. Hän voitti yhdeksän Suomen mestaruutta vuosina 1970–1982.
Avellan valittiin Työväen Urheiluseurojen Keskusliiton (TUK) parhaaksi urheilijaksi vuosina 1974, 1975 ja 1977.
Auringon säteily

Auringon säteilyn intensiteetin spektri heti Maan ilmakehän ulkopuolella sekä meren pinnan tasolla. Keltainen väri kuvaa säteilyä ilmakehän ulkopuolella ja punainen merenpinnan tasolla. Viiva kuvaa laskennallista 5 523 K mustan kappaleen säteilyä.
Andasolin aurinkovoimala Espanjassa.
Fysikaalisia perusteita
Aurinko
Auringon säteily
Absorptio
Valosähköinen ilmiö
Aurinkolämmitys
Aurinkokeräin
Aurinkokeitin
Aurinkosähkö
Aurinkokenno
Aurinkolämpövoima
Ilmavirtavoimala
Auringon säteily on Auringon säteilemää sähkömagneettista säteilyä. Tämän lisäksi Aurinko ”säteilee” hiukkasia muodostaen niin sanottua aurinkotuulta. Sähkömagneettinen säteily vapautuu Auringon ytimessä tapahtuvissa fuusioreaktioissa. Säteilyn spektri on lähellä 5 800 K mustan kappaleen säteilyä. Noin puolet säteilystä on näkyvää valoa ja toinen puoli infrapunasäteilyä. Siinä on myös jonkin verran ultraviolettisäteilyä ja vähäisissä määrin radiosäteilyä sekä röntgensäteilyä.
Auringon säteilyä mitataan pyranometrillä tai pyrheliometrillä.
Auringon säteilyn määrä tiettyyn maantieteelliseen paikkaan riippuu vuodenajasta ja vuorokauden ajasta. Tähän vaikuttaa merkittävästi Maan kallistuskulman asento Aurinkoon nähden ja pyöriminen Auringon ympäri. Alueen ilmakehän sisältämät yhdisteet ja pilvisyys vaikuttavat maahan saapuvaan säteilyn määrään. Auringon säteilyn määrällä on merkittävä vaikutus kasvien ja eläinten elinolosuhteisiin. Auringon säteilyn määrä vaikuttaa myös aurinkoenergian tuotantomääriin.
Säteilyn merkitys maapallolle ja ihmiskunnalle

Aurinko on maapallon merkittävin energianlähde, joka kasveissa tapahtuvan yhteyttämisen kautta tuottaa melkein kaiken eliökunnan kuluttamasta energiasta. Myös ihmisten fyysinen käyttövoima on Auringosta lähtöisin, sillä kaikki ravinto alkaen kasvikunnasta päättyen ravintoketjun ylimpiin lenkkeihin edustaa varastoitunutta aurinkoenergiaa. Ydinvoimaa sekä geotermistä ja vuorovesienergiaa lukuun ottamatta kaikki ihmiskunnan kuluttama energia on peräisin Auringon fuusioreaktioista eri väylien kautta.
Terveysvaikutukset

Auringonvalo on Suomessa kesällä merkittävin D-vitamiinin lähde. Auringon UVB-säteily muuttaa ihon 7-dehydrokolesterolia D3-vitamiinin esiasteeksi. Ihmisen fysiologisen tarpeen ylittävä määrä kuitenkin hajoaa iholla auringonvalon vaikutuksesta, joten D-vitamiinin yliannostus auringosta ei ole mahdollinen. D-vitamiinisynteesin määrä on suurimmillaan päiväntasaajan lähellä, mutta Suomen leveysasteilla sitä tapahtuu vain kesäkuukausina ja silloinkin vain keskipäivän tienoilla.
Auringonvalo vaikuttaa pimeähormoni melatoniinin eritykseen, joka on suurimmillaan öisin ja talvisin. Melatoniinilla on unettava vaikutus, joten auringonvalon puute päiväsaikaan voi aiheuttaa väsymystä ja häiritä uni-valverytmiä. Luonnollisen valon puute voi myös aiheuttaa kaamosmasennusta.
Auringonvalo voi olla välttämätöntä lapsen silmän kehitykselle. Liian vähäinen auringonvalon saanti voi aiheuttaa likinäköisyyttä vähentämällä dopamiinin eritystä. Australialaisen Sydneyn yliopiston tutkimusryhmän mukaan pienten lasten tulisi viettää vähintään 10 tuntia viikossa kirkkaassa auringonvalossa, jotta heidän silmämunansa kehittyisivät normaalinmuotoisiksi ja lapset välttyisivät erilaisilta näköongelmilta.
Voimakas auringonvalo voi paksuntaa ja ryppyynnyttää ihoa ajan myötä.
Liian voimakkaalle ja pitkäaikaiselle auringonpaisteelle altistuminen voi polttaa ihon, mikä lisää melanooman riskiä. Toisaalta joissain tutkimuksissa on havaittu, että melanoomasta selviävät todennäköisimmin ne potilaat, jotka ovat saaneet elämänsä aikana eniten auringonvaloa. Tämä viittaa siihen, että auringolla on myös syövältä suojaavaa vaikutusta.
Auringon säteilyltä suojautuminen > Silmien suojaaminen auringonvalolta

Aurinkoa voidaan havaita turvallisesti kaukoputkella heijastamalla sen kuva kaukoputken taakse tai käyttämällä himmentävää suodatinta, joka on objektiivin edessä. Auringonpimennystä katsottaessa käytetään tähän tarkoitettua himmennintä tai hitsaajan suojalaseja numero 14. Auringon katsominen suoraan kiikarin tai kaukoputken läpi ilman aurinkosuodatinta voi vahingoittaa näkökykyä. Jopa auringonpimennyksen yhteydessä auringon suora katsominen voi helposti vahingoittaa silmiä. Vaarallista on myös katsoa Aurinkoa aurinkolasien tai sellaisen tummentavan suojan läpi, jota ei ole tarkoitettu Auringon katsomiseen.
Auringon säteilyltä suojautuminen > Ihon suojaaminen UV-säteilyltä

Auringon voimakkaalle UV-säteilylle pitkäaikaisesti altistunut iho palaa, mikä lisää riskiä sairastua ihosyöpään. Palamisalttiutta kuvaamaan on kehitetty UV-indeksi. Myös ihon palamisherkkyys vaihtelee eri henkilöillä. Auringolta voi suojata ihonsa välttämällä keskipäivän aurinkoa, pukeutumalla peittävästi tai käyttämällä aurinkovoidetta. Vaaleilla henkilöillä ihoa suojaavan pigmentin muodostuminen on tummempia heikompaa, jolloin on käytettävä korkeamman suojakertoimen omaavia aurinkovoiteita tai valoa läpäisemätöntä suojavaatetusta.
Kirjallisuutta

Hannuksela, Matti: Hyvä, paha aurinko: nauti auringosta turvallisesti.  Duodecim, 2006.  ISBN 9516562191
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Solar radiation – Encyclopedia of Earth (englanniksi)
Helsingin yliopisto, Metsätieteiden laitos, Hiilipuu: Auringon säteily (Arkistoitu – Internet Archive)
Motiva: Auringonsäteilyn määrä Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive)
European Comission Joint Research Centre: Photovoltaic Geographical Information System - Interactive Maps (Arkistoitu – Internet Archive)
Meteorologinen data ja muuttujat
Auringon säteily
CAPE
helteen tukaluus
CIN
epävakaisuus
kastepiste
konvektio
kosteus
lämpötila
lifted-indeksi
näkyvyys
pakkasen purevuus
pilvi
salama
sade
tuuli
vesihöyry
Auringon fuusioreaktioiden energia on eri muodoissa ihmiskunnan huomattavin energianlähde. Merkittävistä energianlähteistä ainoastaan ydinvoima, geoterminen energia ja vuorovesivoima eivät ole peräisin Auringosta.