Suomen Muurarien Liitto
Historia > 1920-luku

Monet SML:n aktiivit osallistuivat sisällissotaan punaisten puolella. Rintamalla, teloituksissa ja vankileireillä kuoli yli sata jäsentä. Liittotoimikuntaan kuuluneista Edvard Nyqvist sai kymmenen vuoden tuomion. Liiton toiminta alkoi uudelleen vähitellen vuoden 1919 aikana. Liiton viides edustajakokous pidettiin huhtikuussa 1922. Enemmistön edustajista muodostivat Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen kannattajat. Sihteeriksi valittiin Erkki Härmä, joka voitti vastaehdokkaana olleen SDP:n kannattaman edeltäjänsä äänin 21–11. Koska työnantajat eivät suostuneet sopimuksiin, liitto julisti (jo aiemminkin käytetyn) yksipuolisen palkka- ja urakkahinnoittelun, jota valvoivat työmaaluottamusmiehet. Liiton palkkanormit pitivät varsin hyvin. 1920-luvun puolivälissä alkanut noususuhdanne nosti alan palkkoja ja liiton jäsenmäärä ylitti kolme tuhatta. Yli puolet järjestäytyneistä muurareista työskenteli Helsingissä, jossa työnantajat suostuivat sopimuksiin liiton kanssa jälleen vuonna 1927.
Vuoden 1922 liittokokous päätti yhdistymisestä suunnitteluvaiheessa olleeseen teollisuusliittopohjaiseen Suomen Rakennustyöväen Liittoon. Hankkeen aktualisoiduttua liitto järjesti fuusiosta jäsenäänestyksen, jossa enemmistö kannatti jatkamista itsenäisesti. Alhaisesta äänestysaktiivisuudesta huolimatta liittohallinto päätti kunnioittaa tulosta ja sitovuus vahvistettiin vuoden 1927 liittokokouksessa. Kokous päätti lyhentää nimen takaisin Suomen Muurarien Liitoksi. Sovinnollisissa merkeissä sujunut kokous päästi muun muassa entisen puheenjohtajan takaisin liittotoimikuntaan. SML liittyi Skandinavian muurarien avustusrahastoon vuoden 1929 alusta alkaen. Liiton säännöllinen urheilu- ja retkeilytoiminta alkoi.
SAJ hajosi vuoden 1929 edustajakokouksen jälkeen ja sosialidemokraatit kehottivat hallitsemiaan osastoja eroamaan keskusjärjestön alaisista liitoista. Muurariliiton sosialidemokraattisenemmistöiset osastot eivät kuitenkaan liittyneet Ammatillisten järjestöjen valtuuskuntaan. Entinen puheenjohtaja Hautala ehdotti jättäytymistä molempien keskusten ulkopuolelle. Lokakuussa SML teki SAJ:n toimikunnalle ehdotuksen ylimääräisen liittokokouksen koollekutsumisesta. Muurareita tuki kuusi SAJ:n (ja kaksi AJV:n) liittoa, mutta enemmistön SAJ:ssa muodostaneet suuret teollisuusliitot vastustivat aloitetta ja se raukesi. Liiton sihteeri Erkki Härmä kuului SAJ:n jyrkkää linjaa vastustaneeseen ja yhteistyötä sosialidemokraattien kanssa kannattaneeseen Suomen työväen vasemmistoryhmään, jonka kannattajia SAJ:ta johtaneet kommunistit pitivät ”hoipertelijoina”.
Alkuvuonna 1930 liitto järjesti äänestyksen SAJ:sta eroamisesta, mutta 55 prosenttia osallistujista kannatti jäsenyyden säilyttämistä. Kesäkuussa 1930 liitto allekirjoitti työehtosopimukset Tampereella ja Helsingissä. Niiden toimeenpano keskeytyi pian, kun SAJ:n ja sen alaisten liittojen toiminta estettiin Lapuan liikkeen painostuksen myötä syntyneillä kommunistilaeilla. Lakkauttamisten alettua liittotoimikunta päätti toimintamahdollisuudet pelastaakseen erota SAJ:sta heinäkuun alussa. Päätöstä tuki elokuussa pidetty osastojen neuvottelukokous, joka päätti myös hakeutua yhteistyöhön SAK:ta perustamassa olleiden kanssa. Keskusliittoa perustettaessa liitto oli kuitenkin toimintakiellossa.