stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jerry Springer
Ura toimittajana > Jerry Springer Show

Jerry Springer Show alkoi 20. syyskuuta 1991. Aiheet olivat aluksi poliittisia ja vieraina olivat muiden muassa Oliver North ja Jesse Jackson. Katsojaluvut jäivät kuitenkin alhaisiksi ja uuden tuottajan myötä ohjelmaa muutettiin radikaalisti. Myöhempi suosio perustuukin lähinnä ohjelman vieraiden väkivaltaiseen käytökseen ja jaksoissa käsiteltäviin kiistanalaisiin aiheisiin, joita olivat aviorikokset, homoseksuaalisuus, prostituutio ja transvestismi.
Jotkut poliitikot ja paikalliset vaikuttajat leimasivat Springerin keskusteluohjalman roskaksi, ja ohjelmaa syytettiin myös joidenkin kohtausten lavastamisesta. Tästä huolimatta ohjelma oli hyvin suosittu. Suurimmillaan suosio oli vuonna 1998, jolloin sitä seurasi 12 miljoonaa katsojaa eli enemmän kuin esimerkiksi The Oprah Winfrey Show'ta. Ohjelma lopetettiin vuonna 2018 ja sitä ehdittiin 27 vuoden aikana tehdä yli 4 000 jaksoa. Yhdessä jaksossa esiteltiin missourilaismies Mark, joka väitti avioituneensa ja harrastavansa seksiä Pixel-poninsa kanssa.
Ohjelmaa on parodioitu muun muassa Austin Powers -elokuvissa ja Simpsoneissa. Koomikko Stewart Leen ja muusikko Richard Thomasin tekemä musikaali Jerry Springer – The Opera perustuu Springerin ohjelmaan. Se sai suuren suosion Edinburghissa vuonna 2002, jonka jälkeen sitä on esitetty muun muassa Lontoon West Endissä. Ooppera palkittiin Britanniassa parhaan uuden musikaalin Olivier-palkinnolla, ja sitä esitettiin myös Yhdysvalloissa.
Springer pääsi mukaan myös elokuviin, ja hän esitti Sekopäiden sirkuksessa (1998) hyvin paljon oman oikean show'nsa tapaisen ohjelman vetäjää. Springer näytteli lisäksi muun muassa elokuvissa Citizen Verdict (2003) ja The Defender (2004) sekä useassa tilannekomediassa. Springer toimi myös vuosina 2007–2008 America’s Got Talentin ja vuonna 2008 Miss Universum -kilpailun juontajana.
Yksityiselämä

Springer oli vuodesta 1973 naimisissa Micki Veltonin kanssa. He saivat liittonsa aikana yhden lapsen.
Springer kuoli huhtikuussa 2023 lyhyen sairastelun jälkeen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jerry Springer Show'n viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  SNAC
Dina (elokuva)

| Dina> Jeg er Dina |
| --- | --- |
 Elokuvan ruotsinkielinen elokuvajuliste.
Ohjaaja:  Ole Bornedal
Käsikirjoittaja:   Ole Bornedal  Jonas Cornell 
Perustuu:  Herbjørg Wassmon romaaniin Dinan kirja
Tuottaja:   Paulo Brancko  Axel Helgeland  Per Holst 
Säveltäjä:  Marco Beltrami
Kuvaaja:  Dan Lausten
Leikkaaja:  Thomas Krag
Tuotantosuunnittelija:  Steffen Aarfing
Pääosat:   Maria Bonnevie  Gérard Depardieu 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Norja, Tanska
Levittäjä:  Sony Pictures Motion Picture Group Netflix
Ensi-ilta:  Suomi 23. elokuuta 2002
Kesto:  125 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dina (norj. Jeg er Dina, eng. I Am Dina) on norjalainen elokuva vuodelta 2002. Se kertoo Dina-nimisestä naisesta, joka varttuu 1800-luvun Norjassa. Lapsena Dina aiheuttaa onnettomuuden, jossa hänen äitinsä menehtyy, eikä tytön isä ole valmis antamaan tätä anteeksi.
Englanniksi tehdyssä elokuvassa on lähinnä ruotsalaisia, norjalaisia ja tanskalaisia näyttelijöitä, joskin siinä esiintyy myös maineikas ranskalaisnäyttelijä Gérard Depardieu. Ilmestymisaikaan se oli kallein Pohjoismaissa tehty elokuva, ja sen budjetti oli 160 miljoonaa kruunua. Elokuvaa on kuitenkin pidetty osittain floppina, sillä se ei menestynyt toivotulla tavalla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maria Bonnevie  | … |  Dina   |
|  Gérard Depardieu  | … |  Jacob   |
|  Christopher Eccleston  | … |  Leo Zhukovsky   |
|  Pernilla August  | … |  Hjertrud   |
|  Bjørn Floberg  | … |  Dinan isä   |
Lähde:
Kristillisdemokraattien Lapin piiri

| KD Lappi |
| --- | --- |


Alue:  Lapin vaalipiiri Lappi
Johto:  Outi Kurkela (pj)  Erkki Hurtig (vpj)
Jäseniä:  142 (2020)
Kansanedustajia:  0 / 7 (2019)
Aluevaltuutettuja:  1 / 59 (2022)
Kunnanvaltuutettuja:  9 / 499 (2021)
Aiheesta muualla
Sivusto
Suomen Kristillisdemokraattien Lapin piiri on Suomen Kristillisdemokraattien Lapin vaalipiirissä toimiva piirijärjestö. Puolue ei ole koskaan saanut kansanedustajia Lapista. Piirijärjestöön kuuluu viisi paikallisosastoa ja naisjaosto.
Kristillisdemokraattien Lapin piiri on ollut perinteisesti vaaliliitossa Keskustan Peräpohjolan piirin ja Keskustan Lapin piirin kanssa osana keskiryhmien vaaliyhteistyötä. Eduskuntavaaleissa 2003 yhteistyö keskeytyi, koska Suomen Kristillisdemokraatit solmi valtakunnallisen vaaliliiton kokoomuksen kanssa. Vaaliliitto, johon kuuluivat myös Perussuomalaiset ja Liberaalit, varmisti Jari Vilénin uudelleen valinnan Lapista. Eduskuntavaaleissa 2007 kristillisdemokraateilla oli jälleen vaaliliitto keskustan kanssa.
Aluevaltuutetut

Timo Alaräisänen (2022→)
Paikallisosastot

Kristillisdemokraattien Lapin piirillä on neljä paikallisosastoa.
Meri-Lappi: Kemi, Keminmaa, Pello, Simo, Tervola, Tornio, Ylitornio
Rovaniemi: Rovaniemi, Ranua
Tunturi-Lappi: Enontekiö, Inari, Kittilä, Kolari, Muonio, Sodankylä, Utsjoki
Itä-Lappi: Kemijärvi, Pelkosenniemi, Salla, Savukoski
Vaalihistoria > Eduskunta

| Vaalit | Kannatus> Äänet | Kannatus>  % | Paikat | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 | 1 090 | 0,9 % |  |  |
| 1987 | 1 375 | 1,2 % |  |  |
| 1991 | 1 177 | 1,0 % |  |  |
| 1995 | 1 571 | 1,4 % |  |  |
| 1999 | 1 315 | 1,3 % |  |  |
| 2003 | 844 | 0,8 % |  |  |
| 2007 | 941 | 1,0 % |  |  |
| 2011 | 1 626 | 1,6 % |  |  |
| 2015 | 1 112 | 1,1 % |  |  |
| 2019 | 1 077 | 1,1 % |  |  |
Vaalihistoria > Kuntavaalit

| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1976 | 6 | 1 428 | 1,3 % |
| 1980 | 4 | 1 772 | 1,6 % |
| 1984 | 2 | 1 096 | 1,0 % |
| 1988 | 2 | 1 031 | 0,9 % |
| 1992 | 3 | 1 372 | 1,3 % |
| 1996 | 3 | 1 029 | 1,1 % |
| 2000 | 6 | 1 367 | 1,6 % |
| 2004 | 1 | 327 | 0,4 % |
| 2008 | 5 | 1 241 | 1,4 % |
| 2012 | 3 | 1 199 | 1,3 % |
Vaalihistoria > Eurovaalit

| Vuosi | Äänet | Äänet |
| --- | --- | --- |
| 1996 | 1 010 | 1,1 % |
| 1999 | 406 | 0,9 % |
| 2004 | 790 | 1,4 % |
| 2009 | 1 152 | 2,2 % |
Kivisaaren palatsi

Kivisaaren palatsi.
Kivisaaren palatsi, Semjon Štšedrin 1803
Kivisaaren palatsi (ven. Каменноостро́вский дворе́ц, Kamennoostrovski dvorets) on Pietarin pohjoisosan Kivisaarella sijaitseva uusklassista arkkitehtuurina edustava rakennus.
Palatsi rakennettiin vuosina 1776–1781 Katariina II:n perillistä, suuriruhtinas Paavalia varten. Sen suunnittelija on tuntematon. Rakennustöitä johti arkkitehti Juri Felten vuoteen 1777 asti.
Kivisaaren palatsi, Benjamin Patersson n. 1800
Arkkitehtuuri

Palatsi muistuttaa 1700-luvun lopun maaseutukartanoa. Puutarhan ympäröimää sisäpihaa reunustaa kaksi sivurakennusta. Siinä on kuuden toskanalaisen pylvään reunustama portiikki ja avara cour d'honneur, kunniapiha eli sisääntulopiha. Suomalaisesta graniitista valmistetut portaat johtavat etuovelle. Pääsisäänkäyntiä ja Pienelle Nevkalle avautuvaa vastakkaista julkisivua koristavat doorilaiset pylväiköt. Rakennuksessa on säilynyt osa Vincenzo Brennan 1700-luvun lopussa suunnittelemasta sisustuksesta, joka on saanut innoituksensa Giovanni Piranesin Roomaa kuvaavista maisemamaalauksista. Giacomo Quarenghi päivitti suunnittelua rakennustöiden jatkumisen jälkeen, jotka olivat keskeytyneet tulvan vuoksi vuonna 1777.
Palatsi on pitkänomaisen P-kirjaimen muotoinen, jonka keskusrakennus ja siipirakennukset (G. Quarenghi) on asetettu suorassa kulmassa siihen nähden. Palatsin keskusrakennuksessa sijaitsivat eteishalli, suuri sali, galleria, merisalonki, kuvasali ja kabinetti eli työhuone. Toisessa siivessä sijaitsivat asuintilat ja toisessa palatsiteatteri.
Palatsikompleksiin kuuluvat myös invaliditalo, keittiörakennus, talous- ja halkopihat, kivinen hevostalli, maneesi, vartiotupa, puutarha ja puutarhamestarin talo.
Arkkitehtuuri > Puisto

Ympäröivän maisemapuiston on suunnitellut Jean-François Thomas de Thomon. Palatsin lähellä sijaitsee Juri Feltenin vuosina 1776–1778 suunnittelema uusgoottilainen, Johannes Kastajalle pyhitetty ristikirkko, jossa kastettiin Aleksandr Puškinin kaksi lasta. Kirkkorakennus on Venäjälle melko epätavallinen, koska se jäljittelee Länsi-Euroopan arkkitehtuuria. Puistossa on puinen teatteri, joka rakennettiin vain 40 päivässä.
Arkkitehtuuri > 1700-luku

Keisari Paavali lahjoitti palatsin entiselle Puolan kuningas Stanisław August Poniatowskille vuonna 1797. Arkkitehti Vincenzo Brenna tilattiin sisustamaan sisätiloja uudelleen. Merisalonki muutettiin vadelmanpunaiseksi salongiksi, suuri sali peilisaliksi, ja salin esihuoneeseen maalattiin freskoja, joissa oli maisemia Roomasta. Brenna maalasi ne yhdessä F. Labenskin kanssa Giovanni Piranesin kaiverrusten perusteella.
Arkkitehtuuri > 1800-luku

Vuosina 1808-1811 palatsiin lisättiin arkkitehti Luigi Ruscan suunnitelman mukaan kolmas kerros, jonne sijoitettiin Aleksanteri I:n työhuone Vasili Stasovin suunnitelman mukaan vuonna 1824 valmistuneen asuinrakennuksen toisen kerroksen yläpuolelle. Samaan aikaan puutarhamestari F. F. Limin suunnitteli puutarhan uudelleen ja muutettiin maisemapuutarhasta muotopuutarhaksi. 1820-luvulla monet palatsin huoneet maalasi uudelleen koristetaiteilija Giovanni Battista Scotti. Vuosina 1824-1828 arkkitehti Z. F. Dildin rakensi teatterisiiven uudelleen.
Palatsin kuuluisin asukas oli Aleksanteri I, jonka suosikkiasunto se oli. Hänen kuolemansa jälkeen kartanon perivät hänen veljensä suuriruhtinas Mihail Pavlovitš Romanov. Vuosina 1834-1836 Aleksandr Puškin vieraili heidän luonaan. Vuonna 1849 omistajaksi tuli suuriruhtinas Mihailin leski suuriruhtinatar Jelena Pavlovna. Hänen yhteistyökumppaninsa säveltäjä Arthur Rubinstein asui palatsissa vuosina 1852-1854. Vuonna 1845 arkkitehti Andrei Stackenschneider lisäsi palatsin Nevan puoleiselle julkisivulle suljetun terassin, suunnitteli vadelmanpunaisen salongin tilalle musiikkisalongin ja uudisti palatsin viemäröintijärjestelmän.
Viimeinen omistaja oli Mihail Pavlovitš Romanovin ja suuriruhtinatar Jelena Pavlovnan tytär, suuriruhtinatar Jekaterina Mihailovna. Hänen jälkeläisensä saivat palatsiin käyttöoikeuden vain elinajakseen eli se ei enää periytytynyt heidän jälkeläisilleen.
Arkkitehtuuri > 1900-luku

1900-luvun alusta lähtien palatsi oli asumaton ja hoitamatta aina 1920-luvun puoliväliin asti. Joidenkin arkistotietojen mukaan vuosina 1920-1924 viranomaiset sijoittivat palatsiin Anatoli Lunatšarskille nimetyn Petrogradin katulasten siirtolan. Toisen maailmansodan aikana se toimi sotasairaalana. Sodan jälkeisinä vuosina alettiin entisöidä palatsin eteisaulan koristemaalauksia, jotka ylimaalattin öljymaalilla vuonna 1935. Suuressa peilisalissa entisöitiin karyatidit ja medaljongeissa olevat kohokuvat.
Palatsi oli käytössä sotilaiden ja armeijan lentäjien toipilaskotina koko Neuvostoliiton ajan. Tuon ajan sanomalehdissä kirjoitettiin, että "tuhannet sotilaslentäjät tulevat tänne eri puolilta maata paitsi parantamaan terveyttään myös katsomaan kuuluisaa kaupunkia". Neuvostoliiton ja sen jälkeen Venäjän syrjäisimpien kolkkien upseereilla oli mahdollisuus vierailla pohjoisessa pääkaupungissa koko perheensä kanssa. Vuosittain hoidettiin noin 2 500 lentäjää.
Arkkitehtuuri > 2000-luku

Vuoden 2008 alussa kerrottiin, että Lapin Enterprise niminen yritys tutki palatsin kuntoa, jonka jälkeen yhtiön asiantuntijat laativat tekniset erittelyn ja valmistelivat kunnostusprojektin. Oletuksena oli, että vuoden loppuun mennessä kellarin ja perustusten vesieristys kunnostetaan ja julkisivut saadaan kuntoon. Tämä työ tehtiin valtion 100 000 000 ruplan arvoisen sopimuksen nojalla. Palatsin entisöinti kesti useita vuosia.
Johannes Kastajan uusgoottilainen tiilikirkko restauroitiin vuonna 2016.
Kivisaaren palatsi on muiden Pietarin keisarillisten palatsien ohella osa maailmanperintöluetteloon kuuluvaa Pietarin historiallista keskustaa ja siihen liittyviä monumentteja. Se kuuluu Pietarin kaupungille ja on tällä hetkellä laajojen korjausten vuoksi. Sinne suunnitellaan käytettäväksi edustustilana, jonne voidaan majoittaa Pietarin kaupungin vieraita. Tämänhetkinen suunnitelma on käyttää palatsia Pietarin kuvernöörin virka-asuntona.
Kivisaaren palatsin osoite on Pienen Nevkan rantakatu 1. Lähin metroasema on Tšornaja retška.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kivisaaren palatsi Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Kivisaaren palatsi, joen puoleinen julkisivu
Kivisaaren palatsi, pääjulkisivu puutarhan puolella
Johannes Kastajan kirkko
Tertin kartano

Tertin kartano on Mikkelin Visulahdessa sijaitseva matkailuun erikoistunut kartano. Kartano sijaitsee noin seitsemän kilometriä Mikkelin keskustasta itään, entisen valtatie 5:n, nykyisen Kuopiontien pohjoispuolella. Kartanon palveluihin kuuluvat ravintola, kahvila, herkkumyymälä sekä mahdollisuus majoitukseen. Kartanoalueella on muun muassa arboretum, muuripuutarha ja yrttitarha.
Kartanon ravintola on ollut useana vuonna Suomen parhaiden ravintoloiden listalla.  ja sille on myönnetty mm. Chaîne des Rôtisseurs -kilpi. Vuonna 2024 National Geographic valitsi Tertin 21 ravintolan ja ruokakohteen maailmanlaajuiselle listalleen.
Kartano sai postimerkin vuonna 2014. Merkki on myynnissä Mikkelin seudulla.
Historia

Tertin historia alkaa jo 1540-luvulta, jolloin kartano tunnettiin Hintsalan rusthollina. Nykyään kartanoa ylläpitää Pylkkäsen suku, jonka omistuksessa kartano on ollut vuodesta 1894. Vuonna 2023 kartanon mailta löydettiin viikinkiaikaisia hautapaikkoja.
Aiheesta muualla

Tertin kartano
Sairilan seudun historiaa perinnettä ja nykyaikaa Tertti: s.185
Euroopan ihmisoikeussopimus

| Euroopan ihmisoikeussopimus> Yleissopimus ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi |
| --- | --- |

Allekirjoitettu:  4. marraskuuta 1950
Osapuolet
Alkuperäiset allekirjoittajat:  Euroopan neuvoston jäsenmaat
Euroopan ihmisoikeussopimus (yleissopimus ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi) on Euroopan neuvoston puitteissa tehty yleissopimus ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamisesta. Siihen ovat liittyneet Euroopan neuvoston 46 jäsenmaata. Alkuperäisessä muodossaan sopimus tehtiin 4. marraskuuta 1950 Euroopan neuvoston silloisten jäsenmaiden kesken. Suomi liittyi sopimukseen toukokuussa 1989 ja se tuli Suomea sitovana voimaan vuotta myöhemmin. Sopimuksen 1 artiklan mukaan siihen liittyneet maat sitoutuvat takaamaan sopimuksessa mainitut oikeudet kaikille, siis myös valtion lainkäyttövallan piiriin kuuluville ulkomaalaisille.
Ihmisoikeussopimuksen jäsenmaat sitoutuvat turvaamaan lainsäädännössään ja oikeuskäytännössään sopimuksessa jokaiselle yksilölle taatut oikeudet. Velvollisuus noudattaa ihmisoikeussopimuksen määräyksiä on niin viranomaisilla kuin tuomioistuimillakin. Jos yksilö kokee oikeuksiaan loukatun, hän voi valittaa loukkauksesta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen, joka on Euroopan neuvoston alainen organisaatio. Jos ihmisoikeustuomioistuin toteaa loukkauksen tapahtuneen, se voi määrätä sopimusvaltion maksamaan loukatulle hyvitystä. Valituksen edellytyksenä on kuitenkin, että loukattu on käyttänyt saatavillaan olevat kansalliset valitustiet esimerkiksi Suomen tapauksessa valittamalla aina korkeimpiin oikeusasteisiin asti.
Suojatut ihmisoikeudet

Ihmisoikeussopimuksessa ja sen lisäpöytäkirjoissa suojatut ihmisoikeudet ovat:
oikeus elämään (2 artikla)
kidutuksen kielto (3 artikla)
orjuuden ja pakkotyön kielto (4 artikla)
oikeus vapauteen ja turvallisuuteen (5 artikla)
oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin (6 artikla)
kielto tuomita teosta, jota ei ole tekohetkellä säädetty rikokseksi (7 artikla)
oikeus nauttia yksityis- ja perhe-elämän kunnioitusta (8 artikla)
ajatuksen-, omantunnon- ja uskonnonvapaus (9 artikla)
sananvapaus (10 artikla)
kokoontumisvapaus ja yhdistymisvapaus (11 artikla)
oikeus avioliittoon (12 artikla)
oikeus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon (13 artikla)
syrjinnän kielto (14 artikla)
omaisuuden suoja (1. lisäpöytäkirja, 1 artikla)
oikeus koulutukseen (1. lisäpöytäkirja, 2 artikla)
oikeus vapaisiin vaaleihin (1. lisäpöytäkirja, 3 artikla)
velkavankeuden kielto (4. lisäpöytäkirja, 1 artikla)
liikkumisvapaus (4. lisäpöytäkirja, 2 artikla)
kansalaisen karkottamisen kielto (4. lisäpöytäkirja, 3 artikla)
ulkomaalaisten joukkokarkotusten kielto (4. lisäpöytäkirja, 4 artikla)
kuolemanrangaistuksen kielto (6. ja 13. lisäpöytäkirja).
ne bis in idem, ei syytettä tai rangaistusta kahdesti samassa asiassa (7. lisäpöytäkirja, 4 artikla)
oikeus hakea muutosta rikosasiassa (7. lisäpöytäkirja 2 artikla)
Aiheesta muualla

Euroopan ihmisoikeussopimus sellaisena kuin se on muutettuna 11. ja 14. pöytäkirjalla sekä 1., 4., 6., 7., 12. ja 13. pöytäkirjalla
Euroopan ihmisoikeussopimus
Tietoa ihmisoikeuksista
Finlex: Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen päätökset
KKO:1998:33 Korkeimman oikeuden purkuratkaisu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Trove  Yle 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse
IUPAC:n orgaanisten yhdisteiden nimeämiskäytäntö

Erilaisia nelihiilisiä avoketjuisia hiilivetyjä ja niiden IUPAC:n nimeämiskäytännön mukaiset nimet (englanniksi)
IUPAC:n orgaanisten yhdisteiden nimeämiskäytäntö on kansainvälisen kemikaaliunionin luoma systemaattinen tapa nimetä orgaanisia yhdisteitä. Käytäntö pyrkii tilanteeseen, jossa jokaisella yhdisteellä on nimi, josta yhdisteen rakenne voidaan yksiselitteisesti päätellä.
IUPAC-nimeämiskäytännössä käytetään etuliitteitä, päätteitä, erilaisia numeroita, kirjaimia ja nimensisäisiä liitteitä kuvailemaan funktionaalisten ryhmien sijaintia yhdisteessä. Niinpä monet systemaattiset nimet ovat hyvinkin pitkiä; esimerkiksi C-vitamiinin IUPAC-nimeämiskäytännön mukainen systemaattinen nimi on (R)-3,4-dihydroksi-5-((S)-1,2-dihydroksietyyli)furan-2(5H)-oni.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kreikkalaiset numeeriset etuliitteet | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| Etuliite | mono- | di- | tri- | tetra- | penta- | heksa- | hepta- | okta- | ennea- | deka- |
Esimerkkejä tavallisista funktionaalisista ryhmistä ja niiden tunnuksista systemaattisissa nimissä:
| Funktionaalinen ryhmä | Tunnus |
| --- | --- |
alkaani: -aani
alkeeni (kaksoissidos): -eeni
alkyyni (kolmoissidos): -yyni
alkoholi: -oli
aldehydi: -aali
ketoni: -oni
hydroksyyliryhmä: hydroksi-
Esimerkki

Yksinkertaisista kovalenttisista sidoksista rakentuneista hiiliyhdisteistä käytetään nimeä alkaanit, ja ne tunnistetaan päätteestä -aani. Jos yhdiste on renkaan muotoinen, saa se etuliitteen syklo-. Sen jälkeen tulee hiiliatomien (C) lukumäärän ilmoittava liite:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hiiliatomien määrä | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| Etuliite | met- | et- | prop- | but- | pent- | heks- | hept- | okt- | non- | dek- | undek- | dodek- |
3-hiilinen avoin alkaani: propaani

5-hiilinen syklinen alkaani: syklopentaani
Erice

| Erice |
| --- | --- |
 Ericen kaupunkia.
 Erice
 Koordinaatit: 38°02′15″N, 12°35′13″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Sisilia
Maakunta:  Trapani
Väkiluku (31.12.2015):  28 291
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Erice (sisiliaksi Èrici) on historiallinen kaupunki ja kunta Italiassa Sisilian saaren länsiosassa Trapanin maakunnassa. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2015 lopulla 28 291.
Ericen kaupunki on rakennettu Erice-vuorelle noin 750 metriä meren pinnan yläpuolelle. Sieltä on näköala Trapanin kaupunkiin, alavalle länsirannikolle kohti Marsalaa, kohti Punta del Saracenoa ja Capo san Vitoa koillisessa sekä Egadisaarille Sisilian luoteisrannikolla. Ericeen pääsee myös köysiradalla.
Historia > Antiikki

Antiikin aikana kaupungin nimi oli Eryks, roomalaisella kaudella latinaksi Eryx. Se oli saaren alkuperäisväestöön kuuluneen elymien heimon kaupunki, mutta hellenisoitui eli kreikkalaistui ajan kuluessa. Kaupungin perustaminen yhdistettiin kreikkalaiseen Eryks-nimiseen heerokseen.
Eryks oli yleensä läheisissä yhteyksissä Karthagoon tai sen vallassa. Karthagolaiset tuhosivat kaupungin ensimmäisessä puunilaissodassa, ja sen jälkeen sen merkitys väheni. Roomalaiset saivat kaupungin lopullisesti valtaansa vuonna 241 eaa.
Eryks tunnettiin antiikin aikana erityisesti kaupungin korkeimmalla kohdalla sijainneesta Afroditelle omistetusta temppelistä. Se oli Sisilian merkittävimpiä kulttipaikkoja, ja sitä kunnioittivat niin karthagolaiset, kreikkalaiset kuin roomalaisetkin. Kaupungin karthagolais- eli puunilaisaikaisia muureja on säilynyt suhteellisen hyvin.
Historia > Myöhempi historia

Asutus säilyi ylhäällä vuorella antiikin aikaisen linnoituksen ja temppelin paikalla läpi keskiajan. Normannivallan aikana kaupunki sai nimen Monte San Giuliano. Normannit rakensivat Afroditen temppelin oletetulle paikalle linnan Castello di Vénere. Linnan ympärillä on puisto, jonka keskellä on torni, Torretta Pepoli. Monte San Giulianon kaupunki nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1934 italialaisessa nimimuodossa Erice.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erice Wikimedia Commonsissa
Ericen kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
Trapanin maakunta
Alcamo | Buseto Palizzolo | Calatafimi Segesta | Campobello di Mazara | Castellammare del Golfo | Castelvetrano | Custonaci | Erice | Favignana | Gibellina | Marsala | Mazara del Vallo | Paceco | Pantelleria | Partanna | Petrosino | Poggioreale | Salaparuta | Salemi | San Vito Lo Capo | Santa Ninfa | Trapani | Valderice | Vita
Ericen Castello di Vénere -linna.
Heiskasen staabi

S/S Equity
Heiskasen staabi oli S/S Equitylla 31. lokakuuta 1917 Vaasan pohjoispuolella Vesterön saaren Storsandvikeniin saapunut jääkärien etujoukko, johon kuuluivat zugführerit Juho Heiskanen ja Lauri Tiainen, gruppenführerit Juho Komonen ja Viljo Laakso, hilfsgruppenführerit Arvid Kokko (Kokkonen), Kalle Heikki Kuokkanen ja Reino Vuolle sekä jääkäri Einar Mäkinen.
Ennen jääkäreiden pääjoukkoa maihinnousseet kahdeksan jääkäriä organisoivat aseiden jakelun eteläisen Pohjanmaan suojeluskunnille ja muodostivat koulutusrenkaan, ryhmänjohtajan mukaan nimetyn ns. Heiskasen staabin. Sen toiminnan tuloksena Etelä-Pohjanmaalla oli vuoden 1918 alkaessa 2 500–3 000 peruskoulutettua miestä, mikä antoi Mannerheimille etulyöntiaseman, jonka turvin valkoinen armeija sai keväällä aikaan nopean sotilaallisen ratkaisun.
Lara Molinari

| Lara Molinari> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. joulukuuta 1970 (ikä 54) Milano, Italia
Kansalaisuus:  italialainen 
Taiteilija
Ala:  sarjakuvataiteilija
Kuuluisimpia töitä:  Aku Ankka -sarjakuvat
Lara Molinari (s. 16. joulukuuta 1970 Milano) on italialainen sarjakuvapiirtäjä.
Molinarin sarjakuvaura alkoi Disneyllä 1990-luvun alussa. Molinari tekee pääasiassa Ankka-tarinoita, mutta piirtää myös satunnaisesti Mikki Hiiri-tarinoita. Molinari toimii myös mainospiirtäjänä sarjakuvien ohella. Molinarin ensimmäinen piirtämä Ankka-tarina oli vuonna 1994 julkaistu tarina Paperino & Paperoga e il giorno del potere. Molinarin ensimmäinen Suomessa julkaistu tarina oli Kerran keksityt keksinnöt -tarina Aku Ankan taskukirjan numerossa 186.
Aiheesta muualla

Lara Molinari – Akupedia Akuankka.fi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Italia  Puola