Nikolai II
Vankeus ja kuolema

Vallasta luopumisen jälkeen Venäjän väliaikainen hallitus suojeli keisariperhettä. Ensin heitä pidettiin kotiarestissa Aleksanterin palatsissa Tsarskoje Selossa, jossa he saivat elää täysin normaalisti ja tehdä vartioiden läsnäollessa mm. puutarhatöitä, mutta eivät saaneet poistua alueelta. Vartiojoukkojen karattua pääministeri Aleksandr Kerenski siirsi elokuussa 1917 perheen turvaan entiseen kuvernöörin taloon Tobolskiin Länsi-Siperiaan. Tobolskissa perhe eli vielä suhteellisen normaalia elämää, ja he saivat jopa kävellä sunnuntaisin kirkkoon, mutta bolševikkien kaapattua vallan lokakuun vallankumouksessa otteet heitä kohtaan kovenivat maaliskuussa 1918: kahvi ja voi kiellettiin ja 12 palvelijaa lähetettiin pois. Myös ulkoilua rajoitettiin. Ensin keisari, keisarinna ja tytär suuriruhtinatar Marija siirrettiin huhtikuun 1918 lopulla Ipatjevin taloon Jekaterinburgiin Uralille.
Tsarevitš Aleksei oli edelleen verenvuotokohtauksen jälkeen huonossa kunnossa, ja hänen kolme sisartaan Olga, Tatjana ja Anastasia sekä osa palveluskunnasta jäivät hoitamaan häntä Tobolskiin. Aleksein toivuttua myös heidät siirrettiin toukokuun 1918 lopulla Jekaterinburgiin. Jekaterinburgissa perhe alistettiin vankien asemaan: ainoastaan venäjän puhuminen sallittiin, kamerat takavarikoitiin, heidän tavaransa käytiin lävitse ja vietiin lukkojen taakse, lisää palvelijoita lähetettiin pois. Ikkunat maalattiin umpeen, ulkona liikkumista rajoitettiin tiukasti ja talo ympäröitiin korkealla aidalla. He eivät päässeet kirkkoon tai saaneet vastaanottaa vieraita, sanomalehdet ja kirjeiden kirjoittaminen kiellettiin. Ruoka-annoksia rajoitettiin.
Ajan kuluessa vartijat muuttuivat myötämielisemmiksi vankejaan kohtaan, jolloin bolševikkihallinto vaihtoi vartijat. Uudet vartijat kuuluivat pahamaineiseen salaiseen poliisiin Tšekaan. Kuusi heistä oli bulgarialaisia ja unkarilaisia sotavankeja, joita käytettiin likaisimpiin töihin. Robert K. Massien mukaan keisariperhe tiesi kohtalonsa näiden miesten saavuttua. Vartijoiden kylmän asiallinen käytös kertoi varsin selvästi heidän olevan pyöveleitä.
Nikolai II:n ja hänen perheensä teloittamisen syynä on pidetty Venäjän sisällissodan poikkeuksellisia olosuhteita. Entisen keisarin ei tahdottu pääsevän vapaaksi ja päätyvän bolševikkeja vastaan taistelevan valkoisen armeijan eläväksi symboliksi. Teloituksen ajankohdan määräsi sotatilanne. Siperiassa toimiva 45 000 miehen tšekkiläislegioona, jonka vahvistuksena oli valkoisen armeijan venäläisiä sotilaita ja upseereita, oli edennyt etelässä Jekaterinburgin kaupungin rajoille asti. Punaisen sotavoiman komentajan mukaan kaupunkia pystyttäisiin puolustamaan kolmen päivän ajan. On yleisesti uskottu, että Nikolai II:n murhakäsky annettiin Moskovasta. Myös Romanov-asiantuntijana tunnettu Robert K. Massie tulkitsee asian näin. Venäjänkielentaitoisen historioitsija Helen Rappaportin mukaan kirjallista todistusaineistoa V. I. Leninin osuudesta ei olisi olemassa. Sitä ei alun alkaen laadittukaan tai se on kätketty taitavasti. Perinteisen käsityksen mukaan Moskovasta tulleen käskyn antoi bolševikkipuolueen keskuskomitea.
Vangeille ilmoitettiin, että Moskovasta haluttiin valokuva todisteeksi heidän hyvinvoinnistaan. Heidät kerättiin yhteen, mutta kuvaajan sijasta paikalle saapui aseistautuneita vartijoita. Yöllä 16.–17. heinäkuuta 1918 pian puolenyön jälkeen miehet teloittivat koko keisariperheen ja heitä vankeuteen vapaaehtoisesti seuranneet kamarineiti Anna Demidovan, perhelääkäri Jevgeni Botkinin, pääkokki Ivan Haritonovin ja miespalvelija Aleksei Truppin. Teloitus tapahtui Ipatjevin talon kellarissa. Teloittajat olivat etukäteen sopineet siitä kuka kenetkin ampuisi – Nikolai II kuului Pjotr Jermakoville ja keisarinna Aleksandra Jakov Jurovskille. Teloitusryhmää johti Jakov Jurovski.
Komissaari Pjotr Jermakov väitti olleensa Ipatjevin talon vartioston päällikkö. Jermakovin kertomus teloituksesta ja ruumiiden hävittämisestä poikkeaa täysin kapteeni Jurovskin kertomuksesta. Jermakov väitti itse polttaneensa ruumiit Neljän veljeksen kaivosalueella kolmen halkokasan päällä niin perusteellisesti, ettei kynnen palastakaan jäänyt jäljelle. Lisäksi Jermakov kertoo levittäneensä tuhkat kuorma-auton lavalta myrskytuuleen, jolloin ne levisivät pelloille ja metsiin. Moskova ilmoitti ainoastaan, että Nikolai oli teloitettu ja että perhe oli evakuoitu luotettavaan paikkaan. Sen jälkeen Moskova kiisti vielä kahdeksan vuotta tietävänsä mitään perheen olinpaikasta.
Teloituspaikka Ipatjevin talo purettiin vuonna 1977, koska neuvostojohtajat pelkäsivät, että paikasta tulee keisarivaltaa kannattavien muistopaikka. Paikalle alettiin vuonna 2000 rakentaa kirkkoa, joka sai nimen Kirkko veren päällä. Se on Venäjän suurimpia kirkkoja, ja kirkossa oleva ikoni on maan kalleimpia.lähde? Kirkkorakennuksessa on kaksi erillistä kirkkosalia, joista alempi on pyhitetty keisariperheelle.