Apologeticum
Sisältö > Vastaus suoranaisiin rikossyytteisiin (luvut 10–45)

Suoranaisia rikossyytteitä käsitellessään Tertullianus käsittelee ensin syytteitä pyhäinhäväistyksestä. Hän sanoo, etteivät kristityt palvo pakanallisia jumalia, koska ne eivät ole todellisia eivätkä ole olemassa, eikä niillä näin ole voimaa eikä kykyä hallita mitään. Saturnus oli kerran pelkkä ihminen, kuten roomalainen tarusto osoittaa. Tertullianus kumoaa myös väitteet, että jumalat olisivat saaneet asemansa kuoleman kautta. Tämänkaltaiset voimattomat olennot eivät myöskään voi olla vastuussa Rooman valtakunnan noususta ja menestyksestä. Lisäksi jumalten luonne jättää paljon toivomisen varaa: jumalat ovat täynnä raivoa, insestisiä ajatuksia, kateutta ja mustankipeyttä. Miksi tällaiset häijyt olennot olisivat ylistämisen arvoisia? Tertullianus viittaa pakanallisiin jumaliin demoneina, joiden ainoana päämääränä on ihmiskunnan tuhoaminen. Ne turmelevat ihmisten sielut himoilla ja estävät ihmisiä kääntymästä todellisen Jumalan puoleen. Kuitenkin myös demonit tunnustavat Jumalan voiman.
Tertullianuksen mukaan roomalaiset syyllistyvät siis väärän uskonnon noudattamiseen todellisen Jumalan uskonnon sijasta. Mutta jos jumalat ovat todellisia ja kristityt syyllistyvät pyhäinhäväistykseen, mitä tämä kertoo Roomasta? Ihmiset palvelevat erilaisia jumalia ja kohtelevat näiden kuvia usein epäkunnioittavasti. Tertullianus arvostelee myös pakanallista kirjallisuutta, käytäntöjä ja uskonnollisia menoja, sekä filosofien toimintaa: Sokrates vannoi koirien kautta, Diogenes ja Varro tekivät jumalista epäkunnioittavia huomautuksia. Myös näytelmät pilkkaavat usein jumalia. Näin roomalaiset itse ovat syyllisiä pyhäinhäväistyksiin.
Kristityt sen sijaan eivät palvo näitä vääriä ja kuolleita jumalia, mutta eivät myöskään suhtaudu niihin niin huolettomasti. He palvovat yhtä Jumalaa, maailmankaikkeuden luojaa. Päin vastoin kuin pakanajumalat, hän on todellinen ja hänen olemassaolonsa todistaa jo sielukin, joka huutaa Jumalan puoleen heikkoudestaan ja langenneesta tilastaan huolimatta. Hänen profeettojensa teokset ovat säilyneet Mooseksesta saakka, joka eli tuhat vuotta ennen Troijan sotaa ja ennen Saturnusta ja roomalaista kirjallista perinnettä.
Tämän jälkeen Tertullianus käsittelee Jumalan ilmestymistä Kristuksessa ja kuvaa Kristuksen luontoa ja jumaluutta. Hän aloittaa juutalaisen kansan ja Jumalan välisestä suhteesta; juutalaiset olivat kerran Jumalan suosiossa, mutta he sortuivat niin julkeaan luottamukseen omiin esi-isiinsä, että eksyivät heidän opetuksistaan maailmalliseen elämään. Kristus on tullut palauttamaan oikean opin. Hän on lihaksi tullut Sana ja Järki (Logos), joka on saanut alkunsa Jumalasta ja joka siksi kantaa nimeä Jumalan Poika. Jumala tuli lihaksi erään neitsyen kohdussa ja syntyi ihmiseksi, joka oli yhdistynyt Jumalan kanssa.
Tämän jälkeen Tertullianus siirtyy käsittelemään syytteitä maanpetoksesta. Syytteisiin siitä, etteivät kristityt uhraa keisarille, Tertullianus vastaa, että tämä olisi hyödytöntä, koska heidän vallassaan ei ole antaa keisarille terveyttä, vaurautta ja valtaa. Sen minkä he voivat tarjota hänelle he tekevät rukouksissaan, koska vain Jumalalla on täydellinen valta. Vain hän nostaa ja laskee valtakunnat ja antaa keisarille vallan. Kristityt rukoilevat keisarille pitkää elämää, häiriötöntä valtaa, rohkeaa armeijaa, uskollista senaattia ja kaikkea muuta mitä keisari haluaa. Tertullianus sanoo, että näin tehdessään kristityt antavat Rooman asian ja keisarin Jumalan haltuun. Heidän kokoontumisensa eivät millään tavalla vaaranna valtiota eivätkä he juonittele keisaria, senaattia tai valtakuntaa vastaan. Kristittyjen suhtautuminen valtakuntaa kohtaan on yhtä kunnioittava ja hyväntahtoinen kuin heidän suhtautumisensa omia naapureitaan kohtaan. Minkäänlainen muu käytös ei olisi kristillistä.
Näin Tertullianus katsoo osoittaneensa, että kristittyjä vastaan esitetyt syytökset perustuvat valheeseen ja huhuihin, eikä mitään syytetyn kaltaista ole tapahtunut. Siitä huolimatta pakanalliset syyttäjät väittävät, että kristittynä oleminen on rikos valtakuntaa vastaan. Kristinusko ei kuitenkaan muodosta uhkaa yleiselle järjestykselle ja siksi kristittyjen tulisi olla vapaita kokoontumaan ja elämään rauhassa.