stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Songwriters Hall of Fameen valituista lauluntekijöistä
Varhaiset amerikkalaislaulut (1600–1879) > Siirtomaa-aika

Katharine Lee Bates (valittu 1970)
Yhdysvaltalainen runoilija Katharine Lee Bates (1859–1929) työskenteli kirjallisuuden opettajana, julkaisi runoja ja näytelmiä sekä kirjoitti useita kirjoja englantilaisesta näytelmäkirjallisuudesta. Hänet tunnetaan parhaiten runostaan ”America the Beautiful”, josta on tullut tunnettu isänmaallinen laulu Samuel A. Wardin säveltämällä melodialla laulettuna.
John Howard Payne (valittu 1970)
Yhdysvaltalainen teatterinäyttelijä ja näytelmäkirjailija John Howard Payne (1791–1852) kirjoitti tai käänsi ranskasta urallaan noin 60 näytelmää. Hän näytteli 1800-luvun alkupuolella teatterissa ja toimi 1840- ja 1850-luvulla Yhdysvaltain konsulina Tunisissa. Tunnetuin hänen sanoittamansa kappale on Henry Bishopin säveltämä ”Home, Sweet Home!” vuodelta 1823.
Samuel A. Ward (valittu 1970)
Yhdysvaltalainen säveltäjä Samuel Augustus Ward (1848–1903) ansaitsi elantonsa pianoja ja musiikkitarvikkeita myymällä. Nykyisin hänet tunnetaan vuonna 1892 julkaistusta hymnisävellyksestään ”Materna”, joka 1910-luvulla yhdistettiin Katharine Lee Batesin kirjoittamaan runoon ”America the Beautiful”. Kappaleesta on tullut yleisesti tunnettu Yhdysvalloissa isänmaallisena lauluna ja maan eräänlaisena epävirallisena kansallislauluna.
Varhaiset amerikkalaislaulut (1600–1879) > Vapaussota

William Billings (valittu 1970)
Yhdysvaltalainen säveltäjä William Billings (1746–1800) julkaisi 1770-luvulta 1790-luvulle joukon merkittäviä hymnejä ja kuorosävellyksiä. Häntä pidetään Yhdysvaltojen ensimmäisenä ammattisäveltäjänä ja tärkeimpänä maassa 1700-luvulla vaikuttaneista säveltäjistä. Hän perusti Yhdysvaltojen ensimmäisen kirkkokuoron. Noin 350 sävellystä julkaisseen Billingsin merkittävimpiin teoksiin kuuluvat ”Chester”, ”David’s Lamentation”, ”I Am the Rose of Sharon”, ”Lamentation over Boston” sekä ”Modern Music”.
Julia Ward Howe (valittu 1970)
Yhdysvaltalainen kirjailija Julia Ward Howe (1819–1910) julkaisi 1800-luvun puolivälin jälkeen useita runokirjoja ja 1860-luvulta eteenpäin hänet tunnettiin merkittävänä naisten äänioikeuden ja orjuuden lakkauttamisen puolestapuhujana. Hän perusti New England Women’s Club- ja New England Woman Suffrage Association -järjestöt ja toimi 1870–1890 Woman’s Journalin päätoimittajana. Tunnetuin hänen sanoittamansa laulu on vuoden 1862 ”The Battle Hymn of the Republic”.
Francis Scott Key (valittu 1970)
Yhdysvaltalainen lakimies Francis Scott Key (1779–1843) tunnetaan hänen vuonna 1814 kirjoittamastaan isänmaallisesta runosta ”The Star-Spangled Banner”, jonka hän sovitti John Stafford Smithin säveltämään melodiaan. Kappaleesta tuli Yhdysvaltain kansallislaulu vuonna 1931.
Tin Pan Alley (1880–1953) > Blues ja varhainen folk

Woody Guthrie (valittu 1970)
W. C. Handy (valittu 1970)
James Weldon Johnson (valittu 1970)
Leadbelly (valittu 1970)
Jimmie Rodgers (valittu 1970)
Pete Seeger (valittu 1972)
Hank Williams (valittu 1970)
Maalahden vaakuna

Maalahden kunnanvaakuna 9.7.1982 alkaen
Maalahden kunnanvaakuna on Maalahden tunnus, ja sen on suunnitellut Karl-David Långbacka. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä aaltokoroinen tyviö ja kolme lukkopeltiä asetettuina 2:1, kaikki hopeaa”, ja Maalahden kunnanvaltuusto hyväksyi sen 16. huhtikuuta 1982. Sisäasiainministeriö vahvisti päätöksen 1. heinäkuuta ja vaakuna otettiin käyttöön 9. heinäkuuta samana vuonna. Vaakunan aiheen kolme lukkopeltiä kuvaavat säästäväisyyttä ja yhdistettyjä Maalahden, Petolahden ja Pohjois-Pirttikylän kuntia, ja tyviön aaltokuvio Bergön saaristoa. Aiheella on myös historiallinen tausta; Kaarle IX:n perustettua Maalahden kunnan 9. lokakuuta 1607, sen sinetti asetettiin kolmen lukon taakse, joiden avaimia säilyttivät eri henkilöt; yhtä maalahtelaiset, toista sulvalaiset ja kolmatta kirkkoherra.
Maalahden kunnanvaakuna (1965–1982)
Alkuperäinen Maalahdelle 4. helmikuuta 1965 sisäasiainministeriön vahvistama ja Maalahden kunnanvaltuuston 29. lokakuuta 1964 hyväksymä vaakuna oli Gustaf von Numersin suunnittelema. Vaakunan aihe muistuttaa vanhasta rakennuskulttuurista ja erityisesti kyläseppien käsityötaidoista. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kaksi vastapielestä ulkonevaa saranarautaa; kaikki hopeaa.”
Pieris (Traakia)

Pieris ja muut Makedonian valtakunnan alueet (n. 334–323 eaa.) kartalla.
Pieris (m.kreik. Πιερίς) oli antiikin aikainen alue ja myöhempi Makedonian valtakunnan osa Traakiassa Egeanmeren pohjoisrannikolla, nykyisen Kreikan koillisosassa.
Maantiede

Pieris käsitti Strymon- ja Nestos-jokien välisen rannikkoalueen Strymoninlahden pohjoisrannalla sen ja Pangaion-vuoren välissä, Chalkidikína nykyisin tunnetun niemimaan koillispuolella. Thukydideen mukaan alue tunnettiin myös ”Pierian laaksona”. Sisämaassa sijaitsi Edoniin alue ja lännempänä muu Traakia. Rannikon edustalla hieman itään sijaitsi Thassoksen saari.
Maantiede > Polikset

Pieriin polikset eli kreikkalaiset kaupunkivaltiot olivat:
Apollonia
Fagres
Galepsos
Historia

Pieristä asutti traakialainen pierien (Pieres, Πίερες) heimo. Heimo siirtyi alueelle sen jälkeen kun se oli karkotettu idempää Makedonian Pierian alueelta, jonka nimi on samaa juurta, kuningas Perdikkas I:n aikana 600-luvulla eaa. Alueen polikset olivat joonialaisten kreikkalaisten siirtokuntinaan 600–400-luvuilla eaa. perustamia.
Nykyinen samalla seudulla sijaitseva Pangaíon kunnan osa Piereíksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on ottanut nimensä alueesta.
Pietniemi

| Pietniemi |
| --- | --- |
 Pietniementietä Pietniemen kaupunginosassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Läntinen Maa-Pori
Kaupunginosa nro:  29
Väkiluku:  1 493 (Pietniemi) + 555 (Pietniemen yksinäistalo) (2013)
Postinumero(t):  28660
Pietniemi (ruots. Petnäs) on Porin 29. kaupunginosa. Sen naapurikaupunginosia ovat idässä Viikinäinen sekä etelässä Tuorsniemi ja Leppäkorpi. Muita läheisiä kaupunginosia ovat Vähärauma, Preiviiki, Ulasoori ja Paarnoori. Pietniemi kuuluu Vähärauman koulupiiriin, ja sen postinumero on 28660. Kaupunginosaa halkovat etelästä pohjoiseen kulkeva Vanhakartanontie sekä idästä länteen kulkeva Pietniementie, joka jatkuu pohjoiseen, Mäntyluodontielle asti. Pietniemen eteläpuolella kulkee Kirkkokankaantie, jonka varrella sijaitsee vanha rälssi- ja säteritila, nimeltään Vanhakartano.
Aiheesta muualla

Pietniemi Pori-tiedossa (poritieto.com)
Avellan, Niilo J.: ”Entisen Ulvilan pitäjän maatilat II: Pietniemi”, Satakunta - Kotiseutututkimuksia III, s. 154–158.  (Toinen painos)  Satakuntalainen osakunta, 1928.  Näköisversio verkossa (pdf) (viitattu 24.9.2014).
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Simo Peura

| Simo Peura |
| --- | --- |
 Piispa Simo Peura.
Lapuan hiippakunnan piispa
 2004–2022 
Edeltäjä:  Jorma Laulaja
Seuraaja:  Matti Salomäki
Henkilötiedot
Koko nimi:  Simo Eerik Peura
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1957 (ikä 67) Laukaa, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Vanhemmat:  Eero Peura Anna Opas
Puoliso:  Anni Maija-Stiina Penttilä (vih. 1983)
Muut tiedot
Koulutus:  Teologian tohtori (1990)
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  luterilainen
Simo Eerik Peura (s. 15. kesäkuuta 1957 Laukaa) on Lapuan hiippakunnan entinen piispa. Hän on koulutukseltaan teologian tohtori (1990). Piispana hän toimi vuosina 2004–2022.
Tutkimustyö

Väitöskirjassaan Mehr als ein Mensch? Peura tutki Martti Lutherin käsitystä jumalallistumisesta vuosina 1513–1519. Peura osoitti, että vanhurskauttaminen oli Lutherille olemuksellista, vaikka tämä ei käyttänytkään samanlaisia käsitteitä kuin skolastikot. Lutherin mukaan jumalallistuminen oli todellista mutta ei selvästi havaittavissa.
Peura toimi Suomen Akatemian tutkimusavustajana ja tutkijana 1985–1990. Sen jälkeen hän oli Helsingin yliopiston ekumeniikan assistenttina ja vs. professorina 1989–1997. Hän on ollut Helsingin yliopiston ekumeniikan dosentti vuodesta 1994. Vuosina 1987–1995 hän oli Suomalaisen Teologisen Kirjallisuusseuran sihteeri.
Hän on julkaissut muun muassa Lutherin teologiaa käsitteleviä artikkeleita kansainvälisissä ja kotimaisissa kokoomateoksissa ja aikakauskirjoissa.
Kirkollinen ura

Vuosina 1994–1997 Peura oli jäsenenä kirkon diakonaattikomiteassa. Hän toimi Kirkon koulutuskeskuksen johtajana 1997–2004.
Vuonna 2003 Peura tuli Mikko Heikan jälkeen toiseksi uuden Espoon hiippakunnan piispanvaalissa. Seuraavana vuonna hänet valittiin Lapuan hiippakunnan piispaksi. Hän sai piispanvaalin toisella kierroksella hiukan enemmän ääniä kuin kirkkoherra Tapio Luoma. Peura aloitti piispana syyskuun alussa 2004.
Piispana aloittaessaan Peura korosti kotien arkisen kristillisyyden merkitystä. Kirkon äänen tuli olla uskon ja opin kysymyksissä hänen mukaansa selvä ja tunnistettava. Hänen mielestään moraalikysymykset kuuluivat yhteen uskon kanssa, mutta kirkosta ei saanut tulla lausuntoautomaattia. Piispuuskaudellaan Peura on johtanut muun muassa Kirkon Strategia 2015 -työryhmää (2006–2007), kirkon vastuullisen sijoittamisen neuvottelukuntaa (2008–2011) ja kirkolliskokouksen perustevaliokuntaa (2008–2012).
Syyskuussa 2015 sanomalehti Ilkka kertoi Lapuan hiippakunnan ostaneen piispa Peuralle lähes 900 000 euron arvoisen virka-asunnon Seinäjoen keskustasta. Uutisen aiheuttaman närkästyksen vuoksi poikkeuksellisen paljon ihmisiä erosi kirkosta Eroakirkosta.fi-palvelun kautta syyskuussa.
Kansainvälinen ja ekumeeninen toiminta

Simo Peura osallistui vuonna 1999 allekirjoitetun luterilais-katolisen ekumeenisen asiakirjan Yhteisen julistuksen vanhurskauttamisopista laatimiseen. Sekä Peuran tutkimukset että hänen toimintansa julistuksen tekstien muotoilemisessa vaikuttivat ratkaisevasti asiakirjan syntyyn. Hän on osallistunut myös asiakirjan teemojen myöhempään työstämiseen. Vuosina 2002–2010 hän oli jäsenenä Ruotsin ja Suomen luterilais-katolisessa dialogiryhmässä. Sen jälkeen hän on toiminut luterilaisena puheenjohtajana suomalaisessa luterilais-katolisessa dialogityöryhmässä.
Simo Peura on jäsenenä Kirkkojen maailmanneuvoston keskuskomiteassa ja eksekutiivikomiteassa sekä puheenjohtajana maailmanneuvoston yhteistyökomissiossa. Hän toimii Kirkon lähetystyön toimikunnan puheenjohtajana ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon edustajana Suomen Ekumeenisessa Neuvostossa. Hän on aiemmin ollut pitkään Kirkon ulkoasiain neuvoston jäsen sekä Suomen Ekumeenisen Neuvoston hallituksen jäsen ja opillisten kysymysten jaoston puheenjohtaja.
Yksityiselämä

Simo Peura on naimisissa hammaslääketieteen lisensiaatti ja filosofian tohtori Anni Peuran (o.s. Penttilän) kanssa. Heillä on kolme lasta.
Julkaisut > Monografiat

Mehr als ein Mensch?: die Vergöttlichung als Thema der Theologie Martin Luthers von 1513 bis 1519.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Veröffentlichungen des Instituts für europäische Geschichte Mainz 152)  Mainz:  Zabern, 1994.  ISBN 3-8053-1538-4
Pieni kirja sovituksesta.  Helsinki:  Kirjapaja, 1997.  ISBN 951-625-435-7
Teesejä ehtoollisesta.  (Uskonpuhdistuksen sanoma tänään 2)  Kauniainen:  Perussanoma, 2016.  ISBN 978-951-888-789-1
Julkaisut > Toimitetut teokset

Mannermaa, Tuomo & Ghiselli, Anja & Peura, Simo (toim.): Thesaurus Lutheri: auf der Suche nach neuen Paradigmen der Luther-Forschung: Referate des Luther-Symposiums in Finnland 11.-12. November 1986.  (Veröffentlichungen der Finnischen Theologischen Literaturgesellschaft 153)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1987.  ISBN 951-9111-65-4
Ghiselli, Anja & Peura, Simo (toim.): Tutkimuksia Lutherin ajattelumuodosta.  (Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 154)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1987.  ISBN 951-9111-66-2
Peura, Simo (toim.): Usko ja rakkaus: luterilaisen teologian mahdollisuudet tänään.  (Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran vuosikirja 1989)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1989.  ISBN 951-9111-77-8
Ghiselli, Anja & Peura, Simo (toim.): Luther und Theosis: Vergöttlichung als Thema der abendländischen Theologie: Referate der Fachtagung der Luther-Akademie Ratzeburg in Helsinki 30.3.-2.4.1989.  (Schriften der Luther-Agricola-Gesellschaft A 25 & Veröffentlichungen der Luther-Akademie Ratzeburg 16)  Helsinki & Erlangen:  Luther-Agricola-Gesellschaft & Luther-Akademie Ratzeburg, 1990.  ISBN 951-9047-24-7
Mustakallio, Hannu & Peura, Simo (toim.): Teologia kirkossa ja yhteiskunnassa.  (Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 180 & Suomen kirkkohistoriallisen seuran toimituksia 158)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura & Suomen kirkkohistoriallinen seura, 1992.  ISBN 951-9111-92-1
Jolkkonen, Jari & Peura, Simo (toim.): Saarnan käsikirja.  (Theologia practica)  Helsinki:  Kirjapaja, 2001.  ISBN 951-625-788-7
Jolkkonen, Jari & Kopperi, Kari & Peura, Simo & Raunio, Antti (toim.): Unitas visibilis: studia oecumenica in honorem Eero Huovinen episcopi Helsingiensis.  (Schriften der Luther-Agricola-Gesellschaft 57)  Helsinki:  Luther-Agricola-Gesellschaft, 2004.  ISBN 951-9047-67-0
Aiheesta muualla

Lapuan hiippakunnan piispan Simo Peuran sivut
Maanantai (lehti)

Maanantai oli Helsingissä vuosina 1924–1925 ilmestynyt sanomalehti.
Maanantai-aamuisin ilmestyneen uutislehden olemassaolon perusta oli ruotsinkielisen Nya Tidningenin tavoin se, että Helsingin suuret sanomalehdet tulivat maanantaisin ulos painosta vasta iltapäivällä. Viikonlopun tapahtumiin, urheiluun, taiteeseen ja kirjallisuuteen keskittyneen Maanantain linja oli suomalaiskansallinen ja oikeistoa myötäilevä. Lehti lakkasi jo neljän kuukauden kuluttua, kun pääkaupungin sanomalehdet siirsivät ilmestymisensä maanantai-aamuun. K. F. Puromiehen julkaiseman lehden päätoimittajina työskentelivät Erkki Ilmari Lehtonen (1924–1925) ja Heikki Soini (1925).
Hr. Ms. Pieter de Bitter (1936)

| Hr>  Ms. Pieter de Bitter |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  P. Smit, Rotterdam
Kölinlasku:  21. maaliskuuta 1936
Laskettu vesille:  29. lokakuuta 1936
Palveluskäyttöön:  26. toukokuuta 1937
Loppuvaihe:  miehistönsä upottama 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  525 t
Pituus:  56,69 m
Leveys:  7,77 m
Syväys:  2,11 m
Koneteho:  1 600 ihp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  45
Aseistus
Aseistus:  1 x 75 mm puoliautomaatti tykki 2 x kaksipiippuista .50" konekivääriä 40 x miinaa
Hr. Ms. Pieter de Bitter oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.
Valmistus

Alus tilattiin P. Smitiltä Rotterdamista ja sen köli laskettiin 21. maaliskuuta 1936. Alus laskettiin vesille 29. lokakuuta 1936 ja se otettiin palvelukseen 26. toukokuuta 1937.
Palvelus

Aluksen miehistö upotti aluksensa Surabayassa 6. maaliskuuta 1942. Japanilaiset eivät todennäköisesti koskaan nostaneet aluksen hylkyä.
Pieta

| Pieta |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Beata tai Pietari
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pieta on naisen etunimi. Se on muunnelma nimestä Beata, joka pohjautuu ’onnellista’ ja ’autuasta’ merkitsevään latinan sanaan beatus. Toisaalta Pieta-nimi voidaan yhdistää myös miehennimeen Pietari ja sen lyhentymään Pieti.
Pieta on tunnettu virallisena nimenä jo 1800-luvulla. Perinteisesti sitä on käytetty etunimenä Pohjois-Suomessa.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on elokuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 440 Pieta-nimistä naista.
Nimipäivä

Pietalla ei ole virallista nimipäivää almanakassa.
Kirjassaan Nimipäivättömien nimipäiväkirja Pentti Lempiäinen ehdottaa Pietan epäviralliseksi nimipäiväksi joulukuun 2. päivää. Suomenruotsalaisessa kalenterissa se on Beatan nimipäivä.
Tunnettuja Pietoja

Pieta van Dishoeck (s. 1972), alankomaalainen soutaja ja olympiamitalisti
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Pieta (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Maanantaikappale (autot)

Maanantaikappale on autoluokka, joka yleisesti ottaen tarkoittaa ajoneuvoja, joissa on selkeitä valmistusvikoja, kuten mekaanisia ongelmia tai muita laatua koskevia ongelmia. Käsite kuvastaa epäsymmetrisen informaation seurauksia käytettyjen autojen markkinoilla. Termin englanninkielistä vastinetta käytettiin alun perin kuvaamaan huonolaatuisia uusia autoja, ja se esiintyi muun muassa Volkswagenin mainoskampanjassa 1960-luvulla.
Maanmittausneuvos

Maanmittausneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 7. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 8 700 euroa tai 2 200 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1977. Vuosien 1918–2013 aikana maanmittausneuvoksen arvonimi on myönnetty 36 henkilölle.
Maaneuvos (arvonimi)

Maaneuvoksen nimi ja arvo (ruots. lantråd) on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 5. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 16 400 euroa tai 4 100 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1966. Maaneuvoksen arvonimi voidaan myöntää vain yhdelle ihmiselle kerrallaan. Vuosien 1918–2013 aikana maaneuvoksen arvonimi on myönnetty neljälle henkilölle.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Kotipaikka |  |
|  1.  | 9.9.1966  | Aarne Eskola | filosofian maisteri | Helsinki  |  |
|  2.  | 30.12.1982  | Paavo Pekkanen | toimitusjohtaja, varatuomari  | Helsinki |  |
|  3.  | 14.11.2003  | Jussi-Pekka Alanen | toimitusjohtaja, varatuomari | Helsinki |  |
|  4.  | 26.11.2004  | Simo Lämsä | toimitusjohtaja, varatuomari | Helsinki |  |

|     | 27.6.2018  | Timo Kietäväinen | toimitusjohtaja, valtiotiet. maisteri | Helsinki |  |
Pietarin suomalainen punakaarti

Pietarin suomalaisen punakaartin sotilaita odottamassa rintamalle lähtöä Suomen asemalla helmikuussa 1918.
Pietarin suomalainen punakaarti oli vuosina 1917–1918 toiminut Suomen punakaartien osasto, joka oli muodostettu Pietarissa asuneista suomalaisista työläisistä. Vuoden 1918 sisällissodan aikana se osallistui taisteluihin Karjalan rintamalla Raudussa sekä Hämeen rintamalla Vilppulassa, Ruovedellä, Tampereella ja Lempäälässä.
Perustaminen

Pietarin suomalainen punakaarti sai alkunsa vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen, jolloin kaupunkiin perustettiin noin sadan miehen vahvuinen suomalainen työväenmiliisi. Sen kaikki jäsenet olivat Pietarin suomalaisen työväenyhdistyksen jäseniä. Venäjän väliaikaisen hallituksen pääministeri Aleksandr Kerenski aikoi lakkauttaa työväenmiliisin kesäkuussa ja pidättää samalla sen päällikkönä toimineen Eino Rahjan, mutta miliisi ehti kuitenkin jo ennen sitä lopettaa itse toimintansa. Tämän jälkeen Eino ja Jukka Rahja piilottivat suomalaisen työväenmiliisin käytössä olleet aseet bolševikkien Pietarin neuvoston toimeenpanevan komitean päämajaan. Kesän aikana suomalaisia oli mukana Pietarin seudun vallankumouksellisessa toiminnassa, kuten heinäkuun epäonnistuneessa bolševikkien ja anarkistien kansannousussa. Suomalaisia toimi jo aiemmin myös Pietarin venäläisissä kaarteissa, esimerkiksi Johannes Heikkonen osallistui lokakuun vallankumouksen aikana muun muassa Talvipalatsin valtaukseen.
Varsinainen punakaarti perustettiin heti lokakuun vallankumouksen yhteydessä saman vuoden marraskuussa. Puuhamiehinä olivat Eino ja Jukka Rahjan lisäksi muun muassa Anton Uotinen sekä kaartin ensimmäiseksi päälliköksi valittu August Dufva ja hänen seuraajansa Väinö Turunen. Punakaartin esikunta toimi Suomen asemalla. Siihen hyväksyttiin vain henkilöitä, jotka pystyivät todistamaan olevansa joko ammattiyhdistyksen tai sosiaalidemokraattisen puolueen jäseniä.
Taistelut > 1. ja 2. komppania

Tammikuun 27. päivänä Pietarista lähti Suomea kohti ns. suuri asejuna, joka vei punaisille aseita ja ampumatarvikkeita. Sen saattajana oli Jukka Rahjan johtama Pietarin suomalaisen punakaartin 1. komppania. Raivolan ja Viipurin välissä sijaitsevalla Kämärän asemalla se joutui taisteluun jääkärieversti Urho Sihvosen johtamaa valkoisten osastoa vastaan. Sihvosen joukot pysäyttivät junan, jonka jälkeen syntyneessä tulitaistelussa kaatui neljä punakaartilaista ja noin 30 haavoittui. Valkoiset joutuivat kuitenkin vetäytymään ja juna pääsi jatkamaan matkaansa.
Asejunalla matkustanut 1. komppania osallistui perille saavuttuaan 7. helmikuuta Vilppulaa vastaan tehtyyn suurhyökkäykseen ja muutaman päivän kuluttua Ruovedellä Pekkalan ja Väärinmajan taisteluihin. Maaliskuun aikana komppania oli mukana vielä Lempäälän–Vesilahden sekä Tampereen taisteluissa, ennen kuin se 20. maaliskuuta lähetettiin takaisin Pietariin. Parin päivän levon jälkeen komppania siirrettiin Rautuun, jossa se korvasi rintamalta vedettyjä venäläisiä joukkoja. Taistelujen jatkuessa alkoi yksikössä esiintymään yleistä kurittomuutta ja epäjärjestystä. 1. komppania vaati saada siirron, jonka jälkeen osa miehistä pääsikin vaihdossa Pietariin. Raudun rintama sortui lopullisesti 4. huhtikuuta.
2. komppania oli koottu Tuprovan teollisuusyhteisön suomalaisista työläisistä ja sitä kutsuttiinkin paikkakunnan venäläisen nimen mukaan Dubrovkan suomalaiseksi punakaartiksi. Osaston kokoamisesta vastasi Paavo Turunen ja sen päällikköinä toimivat aluksi Kalle Ristseppä ja Anton Uotinen. Komppania saapui Tampereelle Viipurin ja Helsingin kautta 9. helmikuuta. Se osallistui Vilppulan rintaman taisteluihin Ruovedellä sekä myöhemmin myös Tampereen taisteluun. Kalle Ristseppä sai surmansa Enorannan kartanon miehityksen aikana oman vartiomiehen luodista ja myös Uotinen haavoittui Vilppulan rintamalla, jonka jälkeen komppanianpäälliköksi nousi Juho Vähä. Kaartiin kuului yhteensä 104 miestä ja yhdeksän naista. Mukana olivat muun muassa tuleva punaupseeri Vilho Rosendahl sekä myöhemmin KGB:n everstiksi noussut Toivo Vähä.