stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Raimo Seppälä
Aiheesta muualla

Seppälä, Raimo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Raimo Seppälän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Victor Serge

| Victor Serge |
| --- | --- |
 Nuori Victor Serge, pidätyskuva vuodelta 1912.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. joulukuuta 1890 Bryssel, Belgia
Kuollut: 17. marraskuuta 1947 (56 vuotta) México, Meksiko
Kirjailija
Salanimi: Le Rétif
Tuotannon kieli: ranska
Tyylilajit:  poliittinen
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Victor Serge (30. joulukuuta 1890 – 17. marraskuuta 1947), alkuperäiseltä nimeltään Victor Lvovitš Kibaltšitš (ven. Виктор Львович Кибальчич), oli belgialaissyntyinen venäläinen anarkisti, kriittinen bolševikkivallankumouksellinen ja kirjailija.
Kirjallinen tuotanto

Serge kirjoitti aktiivisesti koko elämänsä ajan. Hänen tuotantonsa koostuu historiankirjoista, poliittisista teksteistä, romaaneista ja runoudesta sekä lukuisista sanomalehtiartikkeleista. Sergen kirjallinen tuotanto on teemoiltaan lähellä hänen ja hänen ystäväpiirinsä kokemuksia 1900-luvun poliittisesti epävakaassa maailmassa.
Sergen vankilatuomio vuosina 1912–1917 oli raskas kokemus, jonka vaikutus jatkui pitkään vapautumisen jälkeen. Serge kirjoittaa muistelmissaan, että hänen ensimmäisen romaaninsa, Les Hommes dans la Prison (suom. Miehet vankilassa), kirjoitusprosessi oli hänelle keino käsitellä vankilatuomioon liittyviä kokemuksia ja tuntemuksia.
Sergen kaunokirjallisuus oli osa hänen vallankumouksellista toimintaansa. Hän pyrki purkamaan kirjallisuuden porvarillista perinnettä jättämällä romaaneistaan pois sankarihahmon tai yksittäisen päähenkilön. Hänen romaaneissaan yksittäinen päähenkilö on korvattu joukolla hahmoja, jotka yhdessä muodostavat romaanin kollektiivisen sankarin.
Toimiessaan Kominternin toimittajana Serge kirjoitti ranskankieliselle vasemmisto- ja anarkistilehdistölle lukuisia artikkeleita, joissa hän puolusti ja perusteli Venäjän vallankumousta. Sisällissodan aikana kirjoitetut artikkelit ja esseet ovat tulkittavissa neuvostoliittolaiseksi propagandaksi.
Myöhemmin Sergen poliittiset kirjoitukset keskittyivät kritisoimaan kommunistisen puolueen toimintaa ja paljastamaan Stalinin diktatuurin korruption.
Sergen tuotantoa ei ole käännetty suomeksi.
Teokset

L'An 1 de la révolution russe (1930)
Destin d'une révolution (1932)
Littérature et révolution (1932)
Seize fusillés: où va la révolution (1936)
De Lénine à Staline (1937)
Réflexions sur l’anarchisme (1937)
Portrait de Staline (1940)
Le Nouvel Impérialisme russe (1947)
Mémoires d'un révolutionnaire 1901–1941 (1951)
Vie et Mort de Léon Trotsky (1951)
Mémoires d'un révolutionnaire et autres écrits politiques 1908–1947 (2001)
Les Hommes dans la prison (1930)
Naissance de notre force (1931)
Ville conquise (1932)
Résistance (1938)
S'il est minuit dans le siècle (1939)
L'Affaire Toulaev (1948)
Les Années sans pardon (1971)
Le Tropique et le Nord (1972), sisältää novellit "Mer Blanche", "L'Impasse St. Barbabe", "La folie d'louriev" sekä "Le Séisme"
Aiheesta muualla

Greeman, Richard: Serge and the Chinese Revolution
Marxists' Internet Archive: Victor Serge
The Guardianin kirja-arvostelu teoksesta "Memoirs of a Revolutionary"
Spartacus Educational: Victor Serge
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Seraminluri

| Seraminluri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Punalurit Eos
Laji::  semilarvata
Kaksiosainen nimi
 Eos semilarvata  (Bonaparte, 1850) 
Katso myös
   Seraminluri Wikispeciesissä   Seraminluri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Seraminluri (Eos semilarvata) on punalurien sukuun kuuluva kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 24 cm. Se on selvästi pienempi kuin muut punalurit. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään punainen. Vatsa ja pyrstön alapeitinhöyhenet ovat siniset. Käsisulat ja kyynärsulkien kärjet ovat mustat. Isojen peitinhöyhenten reunat ovat sinimustat, tertiaalit ovat sinihohtavan mustat ja pyrstö on yläpuolelta punaruskea ja alapuolelta himmeän punainen. Poski, korvan peitinhöyhenet ja kaulan sivu ovat siniset. Nokka on oranssinpunainen, iiris oranssinpunainen ja koivet harmaat.
Nuoret linnut ovat himmeämmän punaisia, vartalon höyhenissä on harmaanruskeaa sävyä, korvan peitinhöyhenissä ja poskissa sinistä on vain vähän. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Esiintyminen

Seraminluri esiintyy Indonesian kaakkoisnurkassa Seramin saarella. Se elää yleisenä ylhäällä vuoristossa, missä se korvaa punalurin, joka elää alavilla mailla ja alarinteillä.
Seraminlurin esiintymisalue on 20 000–50 000 neliökilometriä ja sen kanta on silmälläpidettävä.
Elinympäristö

Seraminlurit elävät vuoristometsissä.
Lisääntyminen

Ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.
Ravinto

Seraminlurit liikkuvat meluisissa parvissa ja ne ruokailevat enimmäkseen puiden latvustoissa. Ne syövät kukkia, siitepölyä, mettä, hedelmiä ja hyönteisiä, ja niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja.
Ulompi kaulavaltimo

Ulompi kaulavaltimo on parillinen valtimo, joka haarautuu yhteisestä päänvaltimosta. Se tuo hapekasta verta muunmuassa kilpirauhaasen, kaulaan, suuhun, korviin ja päänahkaan. Kielivaltimo, kasvovaltimo ja päälaenvaltimo ovat ulomman kaulavaltimon haaroja.
Islanninkampasimpukka

| Islanninkampasimpukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Simpukat Bivalvia
Alaluokka::  Pteriomorphia
Lahko::  Pectinida
Heimo::  Kampasimpukat Pectinidae
Suku::  Chlamys
Laji::  islandica
Kaksiosainen nimi
 Argopecten islandica  (Müller, 1776) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Islanninkampasimpukka (Chlamys islandica) on subarktinen kampasimpukkalaji, jota esiintyy Pohjois-Atlantilla, muun muassa Norjassa Lofoottien pohjoispuolella ja Jan Mayenin, Karhusaaren ja Huippuvuorten merialueilla. Simpukan kuori on poimullinen ja väriltään lähinnä oranssi, kooltaan jopa 10 cm:n levyinen.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q149114  ADW: Chlamys_islandica  BOLD: 82823  CoL: 69X4D  EoL: 46467714  EUNIS: 60692  GBIF: 5188891  iNaturalist: 458935  IRMNG: 10837270  ITIS: 79619  NatureServe: 2.926451  NBN: NHMSYS0021055135  NCBI: 27808  OBIS: 140692  Open Tree of Life: 945747  Paleobiology Database: 102617  SeaLifeBase: 47720  WoRMS: 140692
Aivojen valtimokehä

Aivojen valtimokehä. A. carotis interna on sisempi kaulavaltimo, A. vertebralis on nikamavaltimo, A. basilaris on kallonpohjan valtimo, A. cerebri anterior, A. cerebri media ja A. cerebri posterior ovat aivovaltimot. Muut kohteet ovat aivorungon, pikkuaivojen ja yhdysvaltimoita.
Aivojen valtimokehä eli Willisin valtimokehä (lat. circulus arteriosus cerebri) muodostuu aivojen alapuolelle ja se tuo hapekasta verta aivoille. Aivojen valtimokehän muodostavat yhteisestä päänvaltimosta haarautuva sisempi päänvaltimo ja nikamavaltimosta haarautuva kallonpohjavaltimo.  Aivojen valtimokehän monihaarainen rakenne varmistaa aivojen verensaannin, koska vaikka jokin verisuonista tukkeutuisikin, veri pystyy kulkemaan aivoille muita verisuonia pitkin.
Kallonpohjavaltimo

Kallonpohjavaltimo (arteria basilaris) on pariton päässä aivojen alapuolella sijaitseva valtimo, joka saa alkunsa vasemmasta ja oikeasta nikamavaltimosta sekä pienen selkäydinvaltimon etuhaarasta. Veri virtaa tätä valtimoa eteenpäin kohti aivojen valtimokehää ja kuutta aivovaltimoa. Erityisesti aivojen takaraivolohkot mutta myös osittain ohimolohkot saavat tätä kautta valtimosuonituksensa. Kallonpohjavaltimosta eroavat matkalla aivosiltaan kulkevat valtimot sekä etummaiset pikkuaivovaltimot.
Sekarotuinen koira

Sekarotuinen saksanpaimenkoiran ja collien risteytys, jolla on molempien puhdasrotuisten vanhempiensa piirteitä: saksanpaimenkoiran tumma naamio ja kookkaat pystyt korvat sekä collien pitkä turkki.
Sekarotuinen koira on kahden tai useamman koirarodun sekoitus. Sekarotuisiin lasketaan usein myös risteytykset, joissa vanhemmat ovat erirotuisia rotukoiria. Virallisesti sekarotuiseksi määritellään myös puhdasrotuinen koira, jos sitä ei ole rekisteröity roturekisteriin sekä ne rodut, joita ei ole virallisesti tunnustettu kyseisen maan kennelliitossa. Sekarotuisesta koirasta käytetään myös nimityksiä bastardi, monirotuinen, x-rotuinen, montteri sekä seropi.
Sekarotuiset koirat voivat olla joko vahinkopentuja tai tarkoituksella teetettyjä. Myös sukutaustaltaan tuntemattomat löytö- tai rescuekoirat luetaan sekarotuisiksi, vaikka ne muistuttaisivatkin jotain tunnettua rotua.
Sekarotuiset koirat eivät voi osallistua virallisiin näyttelyihin, mutta niille järjestetään epävirallisia match show-tapahtumia, joihin rekisteripapereita ei tarvita. Koiran rokotusten tulee kuitenkin olla kunnossa ja koira tulee rokottaa Suomen Kennelliiton säännösten mukaisesti. Rokotusten ajantasaisuus todistetaan rokotustodistuksella. Sekarotuisilla koirilla ei ole osallistumisoikeutta agilityn arvokisoihin, mutta ne saavat osallistua kaikille roduille avoimiin sekarotuisten MM-kilpailuihin.
Useimmat nykyiset koirarodut on luotu risteyttämällä eri rotuja keskenään tavoitteena tietyt halutut ominaisuudet. Esimerkiksi saksanpaimenkoira saatiin aikaan risteyttämällä lukuisia eri saksalaisia paimen- ja palveluskoiria.
Sekarotuisten jalostus käyttöominaisuuksien vuoksi

Käyttökoiraharrastajat, erityisesti metsästäjät, tekevät toisinaan roturisteytyksiä parantaakseen haluttuja ominaisuuksia. Tällaisiin risteytyksiin lukeutuvat muun muassa Suomessakin opaskoirana suosittu labradorinnoutaja-kultainennoutaja-yhdistelmä, molossityyppiset bullboxer (bokseri x staffordshirenbullterrieri) ja amerikanbandoggi (amerikanpitbullterrieri x napolinmastiffi, amerikanpitbullterrieri x mastiffi tai amerikanbulldoggi x mastiffi) sekä Britteinsaarilla metsästykseen käytetyt lurcher (vinttikoira x paimenkoira) ja longdog (kahden eri vinttikoiran risteytys). Rekikoiraristeytyksiin lukeutuvat Yhdysvalloissa nopeutensa vuoksi jalostettu alaskanhusky ja tämän alamuunnos aurorahusky sekä Norjassa skandinaviankoira (alaskanhusky x pointteri) ja greyster (seisoja x vinttikoira). Italiassa kahden eri rodun välisiä, käyttöominaisuuksien vuoksi tehtyjä risteytyksiä kutsutaan nimellä mezzo. Niihin lukeutuvat mezzoangue (italianajokoira x cane corso), mezzocorso (cane corso x maremmano-abruzzese) ja mezzolevriero (englanninvinttikoira x cane corso)..
Rekisteröimättömät puhdasrotuiset koirat

Suomen Kennelliitto pitää X-rotuisina eli sekarotuisina myös kaikkia rekisteröityjen puhdasrotuisten koirien jälkeläisiä, joita ei ole rekisteröity Suomen Kennelliiton FIN-koirarekisteriin. Näillä x-rotuisilla koirilla on samat oikeudet kuin muillakin seka- ja monirotuisilla koirilla: ne eivät voi osallistua virallisiin näyttelyihin tai muihin koirakokeisiin kuin tottelevaisuus-, agility-, BH- ja pelastuskoirakokeisiin. Näihinkin kokeisiin osallistuakseen koira tarvitsee kuitenkin FIX-eläinnumeron, omistajantodistuksen sekä rokotustodistuksen.
Luonne ja terveys

Sekarotuisen koiran viettipohja riippuu sen suvussa esiintyvien koirien roduista ja koiratyypeistä. Monilla puhdasjalostetuilla roduilla ulkonäkökeskeinen jalostus on johtanut kannan sisäsiittoisuuteen ja periytyvien vikojen yleisyyteen. Toisaalta on myös rotuja, joissa kannan laajuus, käyttöominaisuuksien vaaliminen, rodun liioittelematon rakenne ja vastuullinen jalostus ovat mahdollistaneet kannan säilymisen niin sanotusti perusterveenä. Rotukoirien kasvatuksessa terveys- ja geenitestit ovat yhä tärkeämmässä osassa ja kasvattajat ovat heränneet perinnöllisen monimuotoisuuden säilyttämiseen. Suljettu rotukanta johtaa kuitenkin väistämättä jonkinasteiseen sisäsiitokseen, geenipohjan kapenemiseen ja sitä kautta virheellisten geenien rikastumista rodun geenipooliin.
Rotustatuksesta riippumatta koiran perinnöllinen terveys riippuu ainoastaan geeneistä, jotka se vanhemmiltaan perii. Suvultaan ja terveydeltään tunnetuista vanhemmista saatava sekarotuinen pentue voi olla perimältään tyypillistä rotukoiraa monipuolisempi (suurempi diversiteetti) ja näin ollen todennäköisesti vähemmän altis rotukoirille tyypillisille vioille. Toisaalta mikäli vanhemmat kantavat samoja sairauksia aiheuttavia geenimuunnoksia, voivat niiden jälkeläiset olla sairaita riippumatta siitä, mitä rotua tai taustaa vanhemmat ovat. Jos vanhempien sukua ei tunneta eikä niille ole tehty laajamittaisia terveys- ja DNA-tutkimuksia, voivat jälkeläiset teoriassa periä mitä tahansa vikoja. Sekarotuisetkin koirat voivat olla sisäsiittoisia, erityisesti vahinkopentueista syntyneet, tai katukoiralaumoista tai pentutehtaista peräisin olevat yksilöt. Sekarotuisten koirien terveys vaihteleekin taajaan.
Geenitutkimusryhmä vahvistaa, että kahden keskenään erirotuisen koiran risteytys on todennäköisesti puhdasrotuista terveempi, koska rotukoira on aina sisäsiittoinen, sukulaiskeskeisen jalostuksen tulos.  Kun rodulle määritellään tietty ilmiasu, sille samalla rajautuu tavallista kapeampi geenivaranto, mikä voi vaarantaa rotujen elinvoimaisuutta, laskea lisääntymiskykyä ja rikastaa tautigeenejä kantaan. Muiden muassa yhdysvaltalainen biologian professori Raymond Coppinger on todennut, että liian kapea geenivaranto ja sisäsiittoisuus tekevät roduista ennen pitkää sairaita. Coppinger on myös esittänyt, että nykyisistä koiraroduista olisi luovuttava ihmisen määrittelemien rotuvaatimusten ajaessa niitä umpikujaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Etelä-Suomen Seropit ry
Pirkanmaan Seropit ry
Sekarotuiset.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Costaricalaiselle kadulle hylätty sekarotuinen, jolle on annettu rescue-koiria tukevan kampanjan ajaksi "rotunimi" pastor salchispaniel.
Carl Gottfried Seuerling

Carl Gottfried Seuerling (1727 Ortrand, Saksa – 14. toukokuuta 1795 Örebro, Ruotsi) oli saksalaissyntyinen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Taiteellisen uransa hän teki pääasiassa Ruotsissa, mukaan luettuna uraauurtava kiertueteatteritoiminta valtakunnan itäisissä maakunnissa eli nykyisessä Suomessa. Hänen johtamansa teatteriryhmä esitti ensi kertaa Suomessa useita teatteritaiteen klassikoita.
Ura

Carl Gottfried Seuerling syntyi pienessä Ortrandin kaupungissa nykyisen Brandenburgin osavaltion alueella. Hän oli mukana Pohjois-Saksaa kiertäneissä teatteriryhmissä 1750-luvulla. Seuerling asettui Ruotsiin vuoden 1760 tienoilla ja liittyi Peter Lindahlin seureeseen. Sittemmin Seuerling nai Lindahlin tyttären, näyttelijä Margaretha Lindahlin. Teatteriseurueen johtajana Seuerling aloitti vuonna 1768. Suomeen seurue suuntasi matkansa ensimmäisen kerran talvella 1767–1768. Aikakirjojen mukaan kiertue aloitettiin Turusta, missä teatteriryhmä esiintyi Uudellatorilla sijainneessa varastorakennuksessa. Kiertue jatkui Helsingin, Porvoon ja Loviisan kautta Venäjän puolelle Friedrichshafeniin eli nykyiseen Haminaan. Toisen kerran Seuerlingin seurue rantautui Turkuun ja Suomeen vuonna 1778.
Seuerlingin teatteriryhmä niitti mainetta koko Suomessa aina Oulua myöten. Ryhmä näytteli muun muassa Calderónin, Holbergin, Lessingin, Molièren, Racinen, Shakespearen ja Voltairen kirjoittamia näytelmiä. Mitään teatteritaloja Suomessa ei ollut, vaan kappaleet esitettiin hyvinkin vaatimattomissa puitteissa, ja kömmähdyksiä sattui tavan takaa.
Seuerling uudisti teatteria siten, että näyttämö jäi vain näyttelijöiden käyttöön, jolloin nuoret mieskatsojat eivät enää saaneet katsomopaikkaa näyttämöltä. Päinvastoin kuin useimmat kollegansa, Seuerling hallitsi taloudenpidon. Hän hankki vanhoilla päivillään talon Örebrosta. Näyttelijöihin ja teatteritoimintaan suhtauduttiin melko penseästi 1700-luvun Ruotsissa, mutta Seuerling onnistui hankkimaan itselleen arvostusta ja hän kuoli kunnioitettuna kansalaisena.
Perhe

Carl Gottfried Seuerlingin ensimmäinen aviopuoliso oli kapteeni Henrik Heidensköldin tytär Maria Ekman, jonka ensimmäinen aviopuoliso puolestaan oli ollut kapteeni Peter Ekman. Maria Ekman oli Seuerlingia neljännesvuosisadan vanhempi. Seuerlingin toinen puoliso oli näyttelijä Margaretha Lindahl, joka oli Seuerlingia 19 vuotta nuorempi. Margaretha Lindahlin isä Peter Lindahl ja veli olivat niin ikään näyttelijöitä. Seuerlingilla oli lapset Carolina Fredrica (Höijer) (1769–1821), Carl Fredric Seuerling (1770–1831), Gustaf Wilhelm Seuerling (1771–),  Gottfrid Ferdinand Seuerling (1775–1826), Augusta Sofia Seuerling (1776), Charlotta Albertina Seuerling (1777), Gustafva Margaretha (Gustafsson) (1780–1863), Charlotta Antoinetta Seuerling (1782–1828) ja Johan Petter Seuerling (1789–1799). Heistä näyttelijöinä työskentelivät Carolina Fredrica ja Gustaf Wilhelm.
Aiheesta muualla

Suomen kansallisbiografia
Riksarkivet
Genealogia.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo
Šeremetjevon kansainvälinen lentoasema

Šeremetjevon kansainvälinen lentoasema (ven. Международный аэропорт Шереме́тьево)  (IATA: SVO, ICAO: UUEE) on Moskovan ja koko Venäjän toiseksi suurin kansainvälinen lentoasema. Šeremetjevo on Venäjän kansallisen lentoyhtiön Aeroflotin matkustajaliikenteen tukikohta ja sinne operoi myös Finnair. Lentoasema sijaitsee 28 kilometriä Moskovan keskustan ja 11 kilometriä Moskovan kehätien luoteispuolella.
Lentoasema käsittää kaksi erillistä asemakokonaisuutta lentokenttäalueen vastakkaisilla laidoilla, pohjoispuolella terminaalit B ja C, eteläpuolella terminaalit D, E ja F. Ne toimivat osaksi kuin kaksi erillistä lentoasemaa, jotka käyttävät samoja kiitoteitä. Asemakokonaisuudesta toiselle päästäkseen on kierrettävä kentän ympäri sen ulkopuolisia teitä pitkin; terminaalien välillä on bussiyhteys.
Historia ja terminaalit > Terminaalit B ja C

Kentän pohjoispuolella sijaitseva Šeremetjevo-1 avattiin 11. elokuuta 1959. Sen ensimmäinen kansainvälinen lento lähti 1. kesäkuuta 1960 Berliinin Schönefeldin lentoasemalle. Šeremetjevo-1 joka oli alun perin Neuvostoliiton sisäisten lentojen terminaali, tunnetaan nyt nimellä terminaali B, ja sen viereen valmistui  terminaali C vuonna 2007. Nykyisin tältä alueelta lennetään lähinnä Valko-Venäjän ja Ukrainan lentoja itäeurooppalaisilla lentoyhtiöillä sekä halpalentoja ja rahtiliikennettä.
Historia ja terminaalit > Terminaalit D, E, F

Kentän eteläpuolella oleva ulkomaan lentojen terminaali Šeremetjevo-2 avattiin vuoden 1980 alussa Moskovan olympialaisia varten. Sen nykynimi on Terminaali F, ja se on yhteydessä uudempiin D- ja E-terminaaleihin. Yhdessä näiden kolmen terminaalin vuosikapasiteetti on 25 miljoonaa matkustajaa vuodessa, ja lähes kolminkertainen pohjoisten B- ja C-terminaalien kapasiteettiin verrattuna. Erillinen rahtiterminaali sijaitsee noin kilometri F-terminaalin itäpuolella.
Paikallisyhteydet

Vuodesta 2008 alkaen AeroExpress-juna on liikennöinyt säännöllisesti lentoaseman F-terminaalin läheisyydestä  Moskovan kantakaupunkiin Valko-Venäjän asemalle, josta voi jatkaa Moskovan metroa käyttäen. Lisäksi kentältä lähtee bussireittejä. Lentokentältä lähtevien ja sinne ajavien taksien hinnottelua varten Moskovan seutu on jaettu maksuvyöhykkeisiin.lähde?
Kuvia

Halpalentoja ja Valko-Venäjän liikennettä palveleva B-terminaali.
Muun muassa Ukrainaan suuntautuvia ja Venäjän sisäisiä lentoja palveleva C-terminaali.
Vuonna 2009 valmistunut D-terminaali on Aeroflotin koti- ja ulkomaanlentojen terminaali.
AeroExpress-junat tarjoavat sujuvan yhteyden Moskovan kansainvälisiltä lentokentiltä kantakaupunkiin. Šeremetjevosta AeroExpress vie Moskovan Valko-Venäjän asemalle.
SVO Duty-free
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Šeremetjevon kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Šeremetjevon kansainvälisen lentoaseman kotisivut (venäjäksi)
Šeremetjevon kansainvälisen lentoaseman kotisivut (englanniksi)
Lentoyhtiöiden luettelo (englanniksi)
| n k Moskova |
| --- | --- | --- |
 Hallinnollinen jako  Liittovaltiokaupunki  Moskovan alue 
| Yleistä |  Historia Moskovan ruhtinaskunta  Vuoden 1918 kapina  |  |
| Maantiede |  Moskvajoki  Oka  Volga  Moskovan kanava  |  |
| Koulutus ja tiede |  Asevoimien yhteisakatemia  Ilmailuinstituutti  Moskovan valtionyliopisto  Teknillinen valtionyliopisto  Kansainvälisten suhteiden instituutti  Skolkovo  |  |
| Kulttuuri |  Elokuvajuhlat  Museot Asevoimien keskusmuseo  Kosmonautiikan museo  Kremlin asehuone  Kubinkan panssarimuseo  Leninin mausoleumi  RKK Energijan museo  Suuren isänmaallisen sodan museo  Tretjakovin galleria  Musiikki Konservatorio  Orkesteri  Teatteri Bolšoi-teatteri  Majakovski-teatteri  Teatteritaiteen akatemia  Puistot Bitsevskin puisto  Gorkin puisto  Ystävyydenpuisto  Urheilu Lokomotiv-keskusstadion  Lužniki  Megasport-urheilupalatsi  Novogorsk  Otkrytije Arena  VTB Arena  Dynamo Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Spartak Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  TsSKA Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Koripallo  |  |
| Liikenne |  Šeremetjevo  Domodedovo  Vnukovo  Ramenskoje  Metro  Ratayhteydet Leningradin asema  Kazanin asema  Kurskin asema  Kiovan asema  Riian asema  Paveletsin asema  Savjolovon asema  Jaroslavlin asema  Valko-Venäjän asema  Tiet Lefortovon tunneli  Kehätie  M10  Volokolamskin valtatie  |  |
| Hallinnollinen jako |  Keskinen piirikunta  Pohjoinen piirikunta  Koillinen piirikunta Ostankino  Itäinen piirikunta Sokolniki  Kaakkoinen piirikunta Lefortovo  Petšatniki  Eteläinen piirikunta  Läntinen piirikunta  Luoteinen piirikunta  Zelenograd  Novomoskovski Moskovski  Štšerbinka  Troitsk  |  |
| Nähtävyydet |  Aleksanteri II:n patsas  Edelweiss  Eläintarha  Federation Tower  GUM  Hotelli Ukraina  Kotelnitšeskaja Naberežnaja  Kristus Vapahtajan katedraali  Lubjanka  Moskovan Kreml Arkkienkelin katedraali  Kahdentoista apostolin kirkko  Kristuksen syntymän kirkko  Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko  Neitsyt Marian Ilmestyskirkko  Spasskaja-torni  Uspenskin katedraali  Novodevitšin nunnaluostari  Punainen tori Pyhän Vasilin katedraali  Riemukaari  Smolenskin tori  Štyki-muistomerkki  Työläinen ja kolhoosinainen  Valkoinen talo  Valtionkirjasto  Yleisvenäläinen näyttelykeskus  |  |
Serpentiinimittari

| Serpentiinimittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lehtimittarit Sterrhinae
Suku::  Kulmumittarit Idaea
Laji::  serpentata
Kaksiosainen nimi
 Idaea serpentata  (Hufnagel, 1767) 
Katso myös
   Serpentiinimittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Serpentiinimittari (Idaea serpentata) on pienikokoinen, lehtimittareihin kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Serpentiinimittari on Helposti tunnistettava pieni, lennossa voimakkaan oranssinsävyiseltä vaikuttava perhonen. Siipien pohjaväri on lämpimän kellanruskea, ja niissä on kolmesta neljään tummemman ruskeaa poikkiviirua. Naaraalla siipien pohjaväri on hieman vaaleampi, jolloin viirut erottuvat yleensä paremmin. Siipien ulkoreunan ripset ovat tummat. Takasiivissä on pieni, musta keskipilkku. Siipiväli on 18–20 mm.