stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wallace & Gromit: Kanin kirous
Ääninäyttelijät > Suomenkieliset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Juha Muje  | … |  Wallace, Pupsi   |
|  Heikki Sankari  | … |  Victor Quatermaine   |
|  Anna Hultin  | … |  Lady Tottington   |
|  Tom Pöysti  | … |  konstaapeli Albert Mackintosh   |
|  Aarre Karén  | … |  kirkkoherra Hedges   |
|  Maija-Liisa Peuhu  | … |  rouva Turve   |
|  Pasi Ruohonen  | … |  herra Turve  |
|  Antti Pääkkönen  | … |  herra Windfall, herra Caliche   |
|  Rauno Ahonen  | … |  herra Dibber   |
|  Veikko Honkanen  | … |  herra Ruohola, herra Crock   |
|  Annamari Metsävainio  | … |  sivuäänet   |
|  Jaana Bister  | … |  sivuäänet   |
|  Liisa Paatso  | … |  sivuäänet   |
|  Ari Parviainen  | … |  sivuäänet   |
|  Vaula Hyry  | … |  sivuäänet   |
|  Hannele Karppinen  | … |  sivuäänet   |
|  Tiia Louste  | … |  sivuäänet   |
|  Sini Ravander  | … |  sivuäänet   |
|  Teuvo Matala  | … |  sivuäänet   |
|  Tommi Varis  | … |  sivuäänet   |
Suomenkielisen version ohjasi ja käänsi Annamari Metsävainio.
Palkinnot

Paras animaatioelokuva
9 Annie-palkintoa
Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mukaan mies ja koira -parivaljakon ensimmäinen täyspitkä seikkailu pysyy yllättävänkin hyvin kasassa. Se jaksaa viihdyttää myös aikuista katsojaa juurevilla hahmoillaan, mainiolla alkuperäisdialogilla ja roisilla huumorilla, jossa ei ole kuitenkaan mitään pahantahtoista ja ilkeää. Vaha-animaation rinnalle otettu uusi 3D-tekniikka ei Valotien mielestä vähennä käsityön tuntua, vaan lähikuvissa näkyy yhä tekijöiden sormenjälkiä.
Aku Ankka -lehdessä Jukka Heiskanen kuvailee elokuvaa "vanhojen brittiläisten kauhuelokuvien lempeäksi parodiaksi", jossa kauhuaineksia on ehkä vähän liikaa pienimmille katsojille ja pitää elokuvaa muille katsojille "kekseliäisyydessään ratkihauskana vauhtielämyksenä".
Muu media

Frontier Developments on tehnyt elokuvaan liittyvän videopelin.
Bootleg

Bootleg on luvattomasti tehty ja julkaistu musiikkiäänite tai video, joka sisältää useimmiten jonkin tietyn yhtyeen julkaisemattomia konsertti- tai studionauhoituksia. Bootlegejä tehdään sekä yksityiskäyttöön että taloudellisen hyödyn toivossa. Melkein kaikkien kuuluisien rockyhtyeiden esiintymisiä sisältäviä bootlegejä on julkaistu. Esimerkiksi Led Zeppelinin ja Jimi Hendrixin muiston ympärillä on toiminut mittava bootleg-teollisuus.
Bootlegeja on käytetty myös itse yhtyeen hyväksyminä julkaisuina. Tästä hyvänä esimerkkinä on Tangerine Dream, jonka johtohahmo Edgar Froese kokosi poikansa Jerome Froesen kanssa laillisesti myytävän bootlegkokoelman.
Historia

Bob Dylanin yksityisäänitteiden ja konserttien laittomien nauhoitusten myynti kehittyi 1960-luvun jälkipuoliskolla Yhdysvalloissa teollisuudeksi. Sen jälkeen myös The Beatlesin ja The Rolling Stonesin laittomia nauhoituksia tuli myyntiin. Esimerkiksi kalifornialaisen Rubber Dubber -piraattiryhmän palveluksessa oli viisikymmentä tuotantohenkilöä ja satoja myyjiä. Äänilevyteollisuus ei voinut puolustautua laitonta kilpailua vastaan ennen kuin äänilevyt saivat liittovaltion tekijänoikeuslain suojan vuonna 1972.
Kaimaoja

| Kaimaoja Гаймоя, Gaimoja |
| --- | --- |
 Kaimaoja
 Koordinaatit: 62°23′33″N, 34°8′53″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kontupohjan piiri
Kunta:  Tedjärvi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen asutus
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaimaoja (ven. Гаймоя, Gaimoja; kartalla myös Гаймал, Gaimal) on entinen metsätyöläisasutus Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Tedjärven kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Sandaljärven itärannalla 18 kilometriä Tedjärveltä linnuntietä länteen.
Talvisodan aikana Kaimaojalle internoitiin osa Neuvostoliiton miehitysalueelle jääneistä Suojärven ja Salmin asukkaista, yhteensä 481 henkilöä. Sodan päätyttyä valtaosa heistä palasi Suomeen. Venäläisessä kirjallisuudessa internointipaikaksi mainitaan usein lähellä sijainnut Kautvaaran lyydiläiskylä. Selkien kyläneuvostoon kuulunut Kaimaojan asutus lakkautettiin autioksi jääneenä vuonna 1960. Paikalle on pystytetty suomalaisista kertova muistoristi.
Martti Vainaa & Sallitut aineet

| Martti Vainaa & Sallitut aineet> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2001–2014
Tyylilaji:  pop
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Max Poster,  laulu, kitara   Dan Suker,  kitara, taustalaulu   Wolf Gustav,  basso, taustalaulu   Dick Burner,  koskettimet, taustalaulu   Lazy Diamond,  rummut, taustalaulu  
Levy-yhtiö:  UHO Production  
Aiheesta muualla
www.marttivainaa.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Martti Vainaa & Sallitut aineet oli vuonna 2001 perustettu  pop-yhtye. Se oli alun perin trio, kunnes laajeni viisimiehiseksi vuonna 2005. Uransa alkuaikoina yhtye keskittyi cover-kappaleiden soittamiseen, mutta laati niihin myös omia sanoituksiaan ja sovituksiaan. Viimeisessä kokoonpanossaan yhtye keskittyi oman tuotannon laatimiseen.
Historia

Vuonna 2003 yhtye teki jyväskyläläiselle salibandyseura Happeelle kannustuslaulun ”Pelimies”, josta tuli kesän 2005 kesähitti. Se nousi välittömästi julkaisunsa jälkeen singlelistan ykköseksi viikolla 28 ja saavutti TOP20-listalla yhteensä 26 listaviikkoa. Ylen virallisten viikoittaisten myyntiraporttien 2005 mukaan Pelimies-single oli myydyin single Suomessa vuonna 2005. Toiminta ei virallisesti koskaan päättynyt, mutta yhtyeen jäsenet siirtyivät elämässään eteenpäin kukin omalla urallaan. Viimeisin julkinen keikka oli Happee-salibandyseuran SM-kultajuhlissa Jyväskylän Hippos-hallissa 20. huhtikuuta 2014. Yhtyeen jäsenet käyttivät salanimiä todellisten henkilöllisyyksien suojelemiseksi.
Diskografia > Albumit

Onnellinen nyt (2005)
Diskografia > Demot ja singlet

Pakko piikittää (demo, 2002)
Pelimies / Toyotan takana (single, 2005)
Playboy-Hanna (radio-/promosingle, 2005)
Playboy-Hanna / Pelimies 2006 Dance Remix (single, 2006)
Onnellinen nyt (nettisingle, 2006)
Toinen Nainen (single, 2007)
Kokoonpano

Max Poster / Kimmo Rantamäki (laulu, kitara)
Dan Suker (kitara, taustalaulu)
Wolf Gustav (basso, taustalaulu)
Dick Burner (koskettimet, taustalaulu)
Lazy Diamond / Mikko Kekäläinen (rummut, taustalaulu)
Aiheesta muualla

Yhtyeen virallinen sivusto
Martti Vainaa & Sallitut aineet Last.fm:ssä (englanniksi)
Ernst Linder

Ernst Linder ruotsalaisena upseerina.
Linder Suomen sisällissodan aikana.
Ernst Linder (25. huhtikuuta 1868 Pohja – 14. syyskuuta 1943 Tukholma) oli suomalaissyntyinen ruotsalainen ratsuväenkenraali, joka osallistui vapaaehtoisena vuoden 1918 Suomen sisällissotaan ensin valkoisen armeijan Satakunnan Ryhmän ja myöhemmin Länsiarmeijan Linderin ryhmän komentajana. Linder oli marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin läheinen ystävä. Hän toimi talvisodassa ruotsalaisista vapaaehtoisista kootun Svenska Frivilligkårenin komentajana. Talvisodan aikana hänestä tuli Ruotsista tulleiden vapaaehtoisten komentaja ja viime vaiheessa Lapin Ryhmän komentaja helmikuun 1940 lopulla. Linder oli myös kilpatason ratsastaja, joka voitti olympiakultaa kouluratsastuksessa vuoden 1924 Pariisin kesäolympialaisissa.
Ennen Suomen sisällissotaa

Linderin aatelissukuun kuuluneen Ernst Linderin isä oli toimittaja ja poliitikko Ernst Linder vanhempi, joka kuoli lavantautiin vain muutamaa viikkoa poikansa syntymän jälkeen. Hänen äitinsä oli Maria Lavonius ja äidinisänsä Oulun läänin kuvernööri Alexander Lavonius. Linder syntyi Åminnen kartanossa Pohjan kunnassa, mutta hänen äitinsä meni vuonna 1872 toisiin naimisiin ruotsalaisen suurliikemiehen Oscar Ekmanin kanssa, jolloin perhe muutti Tukholmaan. Linder säilytti kuitenkin yhteyden myös synnyinmaahansa Suomeen ja oppi myöhemmin auttavan suomen kielen taidon. Mannerheimiin hän tutustui jo lapsena, ja heidän ystävyytensä muodostui elinikäiseksi.
Linder suoritti vuonna 1887 Ruotsissa yksityisoppilaana ylioppilastutkinnon ja värväytyi samana vuonna vapaaehtoisena Ruotsin ratsastavaan henkikaartiin. Hän opiskeli Karlbergin sotakoulussa 1888–1889, Hannoverin sotilasratsastuskoulussa 1893–1895 ja Ruotsin sotakorkeakoulussa 1900–1902. Linder oli ratsastavassa henkikaartissa aliluutnanttina vuodesta 1889, luutnanttina vuodesta 1895 ja rykmentin majoitusmestarina 1902–1903. Oltuaan välillä kokelaana Ruotsin yleisesikunnassa hän sai 1905 ylennyksen ratsumestariksi. Vuosina 1909–1911 Linder oli Ruotsin sotilasattaseana Pariisiissa ja Lontoossa. Sen jälkeen hän oli majuriksi ylennettynä 1912–1915 Strömsholmin ratsastuskoulun johtajana, kunnes palasi everstiluutnanttina vanhaan rykmenttiinsä.
Suomen sisällissodassa

Linder erosi Ruotsin armeijasta helmikuussa 1918 liittyäkseen vapaaehtoisena Suomen valkoiseen armeijaan ja sai eronsa yhteydessä everstin arvon. Hän oli merkittävin Suomen sisällissotaan vapaaehtoisina osallistuneista ruotsalaisista ja ylipäällikkö Mannerheimin tärkeä luottomies. Linder saapui Seinäjoelle 10. helmikuuta, ja Mannerheim nimitti hänet Satakunnan Ryhmän komentajaksi. Satakunnassa Linder piti asemansa punaisten hyökkäyksiä vastaan ja osallistui Mannerheimin kanssa Tamperetta vastaan suunnatun suuren operaation suunnitteluun. Tampereen valtauksen yhteydessä Linderin ryhmä sai tehtäväkseen saartaa kaupungin lännestä. Varsinaisessa valtausoperaatiossa se ei kuitenkaan näytellyt keskeisintä osaa. Tampereen antautumispäivänä 6. huhtikuuta Linder ylennettiin Suomen armeijassa kenraalimajuriksi. Tampereen kukistumisen jälkeen Satakunnan Ryhmä eteni lounaaseen ja valtasi Porin 13. huhtikuuta.
Sisällissodan loppuvaiheessa Linder nimitettiin 29. huhtikuuta Savon Ryhmän komentajaksi. Hän sai tehtäväkseen vallata Kymenlaakso sodan viimeisenä merkittävänä operaationa. Nopea operaatio päättyi 4. toukokuuta Kotkan ja Haminan valtaukseen. Linder erosi Suomen armeijasta yhtä aikaa protestiksi eronneen Mannerheimin kanssa toukokuun lopussa 1918. Mannerheimin tultua saman vuoden lopulla Suomen valtionhoitajaksi myös Linder palasi Suomen armeijaan, ja hänet nimitettiin 12. joulukuuta Suomen ratsuväen tarkastajaksi. Hän erosi uudelleen Mannerheimia seuraten 24. heinäkuuta 1919 ja matkusti yhdessä tämän kanssa Länsi-Eurooppaan.
Myöhemmät vaiheet

Linder erosi myös Suomen armeijan reservistä kesäkuussa 1920 ja siirtyi Ruotsin armeijan reserviin. Pettymyksekseen hän ei saanut tehtäviä aktiivipalveluksessa. Suomalaistaustainen Linder ohitettiin ratsastavan henkikaartin komentajaa nimitettäessä vuonna 1920 mahdollisesti siksi, että Ahvenanmaan kiista kiristi tuolloin Ruotsin ja Suomen välejä. Hänet kuitenkin ylennettiin kenraaliluutnantiksi Ruotsin reservissä 1927 ja Suomen reservissä 1938. Linder pyrki maailmansotien välisenä aikana kehittämään Suomen ja Ruotsin suhteita ja edistämään pohjoismaista puolueettomuussuuntausta Suomessa. Hän toimi vuodesta 1920 kuolemaansa asti ystävyysseura Samfundet Sverige-Finlandin puheenjohtajana. Linder julkaisi useita Suomea ja Suomen sisällissotaa käsitelleitä teoksia, joista suomennettiin Muistelmia Suomen vapaussodasta (1921) ja Kuudentoista vuoden takaa (1936). Hän osallistui myös 1920- ja 1930-luvulla käytyyn keskusteluun Ruotsin maanpuolustuksesta.
Talvisodan sytyttyä 71-vuotias Linder nimitettiin johtamaan ruotsalaista vapaaehtoisjoukkoa Svenska Frivilligkårenia, joka saapui Tornioon 6. tammikuuta 1940 ja siirtyi Sallan rintamalle. Linder sai 28. helmikuuta vastuulleen koko Pohjois-Suomen puolustuksen Oulu–Paanajärvi-linjan pohjoispuolella eli johtaen Lapin Ryhmää kenraalimajuri Walleniuksen siirryttyä siihen asti pohjoisessa olleiden suomalaisjoukkojensa kanssa Viipurinlahdelle. Sota kuitenkin päättyi jo kahta viikkoa myöhemmin. Linder ylennettiin talvisodan jälkeen Suomen armeijassa ratsuväenkenraaliksi. Jatkosotaan Linder ei enää osallistunut ja hän oli huolissaan Suomen tulemisesta riippuvaiseksi Saksasta.
Linder kuoli vuonna 1943 ja hänet haudattiin Norra begravningsplatsenin hautausmaalle Tukholmassa.
Ratsastajana

Linder menestyi sotilasuran lisäksi urheilijana. Hän toimi Tukholman kenttäratsastusklubin puheenjohtajana 1896–1900 ja osallistui Ruotsissa moniin ratsastuskilpailuihin. Hän voitti 56-vuotiaana olympiakultaa hevosensa Piccolominin kanssa kouluratsastuksessa Pariisin kesäolympialaisissa vuonna 1924.
Perhe

Linder oli kolmesti naimisissa ja hänen kaikki vaimonsa olivat ruotsalaisista ylimyssuvuista. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli 1894–1904 vapaaherratar Augusta Wrangel von Brehmer, mutta tämä liitto päättyi eroon. Toinen puoliso oli vuodesta 1905 vapaaherratar Märta Johanna Fredrika Cederström, joka kuoli 1925. Kolmas puoliso oli vuodesta 1927 Ylva Wiveka Trolle.
Suomalainen senaattori Constantin Linder oli Ernst Linderin setä. Hänen serkkujaan olivat kartanonomistaja ja Mannerheimin lanko Hjalmar Linder, Mannerheimin ystävätär Kitty Linder ja eversti Paul Linder.
Teoksia

Från Finlands frihetskrig, 1920 (suom. Muistelmia Suomen vapaussodasta, 1921)
Om kavalleriet: Några krigserfarenheter sammanställda, 1930
Problemet Sverige-Finland: Några uttalanden, 1930
Några synpunkter på språkfrågan i Finland, 1934
Kavalleriet kan icke undvaras, 1935
Efter sexton år: En återblick på mitt deltagande i Finlands frihetskrig, 1935 (suom. Kuudentoista vuoden takaa, 1936)
Mongolinvasionen i Central-Europa 1241: Ett sjuhundraårsminne, 1941
Kring Finlands andra frihetskrig: Strödda minnen från min verksamhet, 1942
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ernst Linder Wikimedia Commonsissa
Ernst Linder : Suomen herrat sudenajossa v. 1911, Suomen Kuvalehti, 30.10.1937, nro 44, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Ruotsi 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Svenska Frivilligkårenin komentaja kenraaliluutnantti Ernst Linder (oik.) ja hänen esikuntapäällikkönsä everstiluutnantti Carl August Ehrensvärd Torniossa talvisodan aikana 1940.
Juhani Valli

Juhani Valli (s. 1954 Rovaniemi) on suomalainen eräkirjailija.
Valli on asunut Rovaniemen ohella Kemijärvellä, Oulussa ja Skövdessä. Hän on koulutukseltaan ylioppilasmerkonomi. Valli, joka käyttää myös nimimerkkiä Nuro II, on kirjoittanut kaunokirjallisten teosten ohella tekstejä muun muassa Lapin Kansa-lehteen, blogeja sekä erätarinoita Eränkävijä-vuosikirjaan ja Metsästys ja Kalastus -lehteen aina vuodesta 1992. Hänen esikoisteoksensa Juuret kairassa ilmestyi 2007 Otavan julkaisemana. Vuoteen 2013 mennessä julkaistuissa kolmessa teoksessa on yhteensä 62 eränovellia.
Teokset

Juuret kairassa. Otava, 2007
Kirveeniskuja kairassa. Otava, 2011
Kairan kosketus. Otava, 2013
Aiheesta muualla

Kairan kosketus -teoksen arvostelu Lapin Kansassa (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 26.10.2013)
Juhani Vallin reviiri -blogi
Kaiapoi

| Kaiapoi |
| --- | --- |
 Ilmakuva Kaiapoista punaisenvyöhykkeen asuinalueesta vuodelta 2015.
 Kaiapoi
 Koordinaatit: 43°22′54″S, 172°39′26″E 
Valtio:  Uusi-Seelanti
Hallintoalue:  Canterbury
Piirikunta:  Waimakariri
Väkiluku (2006):  10 200
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaiapoi on pieni kaupunki Kaiapoi-joen varrella Canterburyn alueella, Uuden-Seelannin Eteläsaarella. Kaupunki sijaitsee lähellä Pegasuksenlahteen laskevan Waimakariri-joen suuta, noin 15 kilometriä Christchurchista pohjoiseen. Vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan Kaiapoissa asuu hieman yli 10 000 asukasta. Suuri osa kaiapoilaisista käy töissä Christchurchissa.
Kaiapoissa sijaitsee Uuden-Seelannin kansallinen partiolaismuseo.
Vuoden 2010 maanjäristys

Kaiapoissa sattui aamuyöllä 4:35 paikallista aikaa 4. syyskuuta 2010 maanjäristys jonka magnitudi oli 7,1 richterin asteikolla. Koko kaupunki vaurioitui pahasti. Infrastruktuuri hajosi kokonaisuudessaan, maanjäristys rikkoi vesi- ja viemäriputket sekä sähköverkon. Maanjäristyksen jälkeen taloja luokiteltiin värikoodeilla vihreä – turvallinen, keltainen – rajoitettu pääsy ja punainen – ei turvallinen. Arvioitiin vievän vuosia ennen kuin vauriot saadaan korjatuksi.
Aiheesta muualla

Kaiapoi Visit the Waimakariri. Viitattu 10.12.2018 (englanniksi).
Kaiapoin rautatieasema 4. syyskuuta 2010 sattuneen maanjäristyksen jälkeen.
Ari-Pekka Selin

| Ari-Pekka Selin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. toukokuuta 1963 (ikä 61) Pori, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Seura
Seura:  HPK
Tehtävä:  apuvalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1984–1993
Seurat:  Peliitat (I-div) Kiruna AIF (1 divisioona) SaPKo (I-div)
Valmennusura
Vuodet:  1992–
Seurat:  SaPKo (pelaajav. 1992–1993) SaPKo U20 (pääv. 1993–1995) SaPKo (pääv. 1995–1999) Ilves (apuv. 1999–2001) Ilves (pääv. 2001–2002) SaPKo (pääv. 2003–2005) SaiPa (apuv. 2005–2008) SaiPa (pääv. 2008–2012) HPK (pääv. 2012–2013) Barys Astana (pääv. 2013–2014) TPS (pääv. 2015–2017) HIFK (pääv. 2017–2019) Ässät (pääv. 2019–2021) HPK (apu. 2024–)
Ari-Pekka Untamo Selin (s. 17. toukokuuta 1963 Pori) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura > Pelaajana

Selin ei noussut urallaan kertaakaan pelaajana jääkiekon SM-liigaan. Hän pelasi Ässien juniorijoukkueissa aina edustusjoukkueen kynnykselle, mutta ei mahtunut liigajoukkueen kokoonpanoon. Vuonna 1984 Selin siirtyi I-divisioonaan Peliittoihin, jossa hän pelasi kaksi kautta, minkä jälkeen hän siirtyi vuodeksi Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Kiirunaan. Suomeen palattuaan Selinin uusi seura oli SaPKo, jossa hän pelasi sekä I- että II-divisioonaa. Pelaajauransa Selin lopetti keväällä 1992.
Ura > Valmentajana

Lopetettuaan pelaajauransa Selin siirtyi valmennustehtäviin SaPKon kakkosvalmentajaksi. Vuodet 1993–1995 Selin toimi SaPKon A-juniorijoukkueessa päävalmentajana ja vuodet 1995–1999 SaPKon edustusjoukkueessa. Savonlinnan aikanaan Selin suoritti myös Jääkiekkoliiton ammattivalmentajakurssin. Syksyllä 1999 hän aloitti SM-liigan Ilveksen kakkosvalmentajana Heikki Mälkiän apulaisena. Kaudeksi 2001–2002 Selin nostettiin Ilveksen päävalmentajaksi.  Hän valmensi Ilvestä hieman runsaan vuoden, sillä hän sai potkut lokakuussa 2002 kesken kauden 2002–2003 Ilveksen huonon menestyksen vuoksi .
Vuonna 2003 Selin palasi SaPKon päävalmentajaksi Suomi-sarjaan. Vuonna 2005 hänet palkattiin Saimaan Pallon valmentajaksi Ilveksestä tutun Heikki Mälkiän apulaiseksi . Kesken kauden 2007–2008 Selinistä tuli SaiPan päävalmentaja Mälkiän jätettyä tehtävänsä. Selin jatkoi työssä kevääseen 2012 asti.
Keväällä 2012 Selin vahvisti kahden vuoden sopimuksen Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa. Selin valmensi HPK:ta lopulta vain yhden kauden, sillä hän siirtyi kesällä 2013 valmentamaan KHL-joukkue Barys Astanaa.
MTV3 uutisoi 30. tammikuuta 2015, että TPS on tehnyt Selinin kanssa 2+1 mallisen sopimuksen. Selin jätti TPS:n kauden 2016–2017 päätteeksi. Helsingin IFK ilmoitti 8. elokuuta 2017 tehneensä kaksivuotisen sopimuksen Selinin kanssa. HIFK irtisanoi Selinin sopimuksen tammikuussa 2019.lähde?
Liigakaudesta 2019–2020 kauteen 2021–2022 (23. marraskuuta 2021 asti) Selin valmensi Porin Ässiä.
Selin oli maajoukkueen apuvalmentaja, kun Suomi voitti kultaa talviolympialaisissa 2022 ja Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2022.
Varpaisjärven Vire

Varpaisjärven Vire  on Varpaisjärvellä toimiva urheilun yleisseura.
Seura on perustettu vuonna 1945. Vuonna 2025 seuran lajeina ovat yleisurheilu, ammunta, voimailu, hiihto ja palloilu. Vuonna 2015 seuran suurimmat menestyslajit olivat yleisurheilu ja voimanosto. Seuran puheenjohtajana toimii Petri Kynäkoski.
Seuraa on edustanut muun muassa kuulantyöntäjä Senja Mäkitörmä ja moukarinheittäjä Kiira Väänänen.
Maastokuorma-auto

Maastokuorma-auto on erikoisrakenteinen, vähintään neli- usein jokapyörävetoinen raskas moottoriajoneuvo. Maastokuorma-autoina voidaan pitää myös henkilö- ja tavarakuljetuksiin pystyviä tela- tai puolitela-ajoneuvoja. Maastokuorma-autoja käytetään tavaroiden ja ihmisten kuljetustehtäviin huonokuntoisilla teillä tai tiestön ulkopuolella. Niitä on erityisesti sotilaskäytössä, lisäksi niitä hyödynnetään pelastus- ja huoltotehtävissä sekä hinauskäytössä vaikeissa tieolosuhteissa. Maastokuorma-autoilla harrastetaan myös truck trial -maastoajokilpailuja.
Ominaisuuksia ja historiaa

Sotilaskäytössä maastokuorma-autoa käytetään erilaisissa tehtävissä, joihin käytettiin aiemmin muita moottoriajoneuvoja, kuten tavallisia kuorma-autoja, maastoautoja, traktoreita ja tykinvetäjiä, sekä vetohevosia. Materiaali- ja henkilökuljetusten ohella maastokuorma-autoja käytetään kaluston vetäjinä ja alustoina.
Ominaisuuksia ja historiaa > Ennen toista maailmansotaa

Etenemiskykyä parantava neliveto tai jokapyöräveto on keskeisiä maastoauton, myös maastokuorma-auton ominaisuuksia. Jo ensimmäisessä maailmansodassa oli käytössä nelivetoisia ajoneuvoja, joita käytettiin rintamalle suuntautuviin tavarakuljetuksiin. Four Wheel Drive Auto Companyn valmistaman 3-tonnisen FWD Model B Ammunition Carrierin nimi viittaa ammusten kuljettamiseen. FWD:n vuoden 1920 mallia tuotiin kaksi myös Suomeen.
Varhaisia monipyörävetoja kuorma-autoihin tehtiin myös muuntamalla kaksivetoisen (4x2) kuorma-auton rakenteita ja voimansiirtoa. Rakenteeseen lisättiin yksi vetävä pyöräpari, jolloin syntyi 6x4-vetotapa. Tällainen rakenne oli DAF:illa työskennelleen Hub van Doornen ja eversti Piet van der Trappenin yhteistyönä vuodesta 1937 kehittelemä "Trado". Trado-konstruktio oli käytössä vielä kuusipyörävetoisessa DAF YA 328:ssa, jonka tuotanto alkoi 1952.
Ominaisuuksia ja historiaa > Toisen maailmansodan aika

Toisen maailmansodan aikaisista nelivetoisista kuorma-autoista tunnettuja ovat mm. Studebaker US6, GMC CCKW-352, International M-5-6 sekä Chevrolet G 7100, jonka kaksiakselista nelivetoversiota kutsuttiin vain Chevyksi. 6 x 6-versio puolestaan tunnettiin nimellä Jimmy.
II maailmansodan nelivetoisia kuorma-autoja
Chevrolet G7100
GMC CCKW-352
Studebaker US6 ja Katjusa-raketinheitin
Opel Blitz Kastenwagen
Studebakeria, GMC:tä ja Internationalia vietiin lend & lease- eli lainaus- ja vuokrausohjelman puitteissa Neuvostoliittoon, missä niiden pohjalta kehitettiin mm. GAZ-63:een ja ZIS-151:een johtaneet prototyypit.
Saksan armeijan käyttämää Opel Blitz-36-6700A -nelivetokuormuria valmistettiin vuosina 1937-1944.
Ensimmäisiä maastokuorma-autoja Suomessa

Heinäkuussa 1941 ostettujen International D-246F -kuorma-autojen kantavuus oli 9 tonnia ja vetotapa 6 x 4. Niitä käytettiin tykinvetäjinä ja lavalla kulki tykkien maastovetäjä, McCormick TD-14 -telatraktori.
Saksasta 1944 hankittujen Sturmgeschütz III-rynnäkkötykkien mukana Suomeen tuli nelivetoisia Bussing-Nag 4500 A -korjaamoautoja sekä panssareiden hinaamiseen tarkoitettuja raskaita Sd.Kfz.9 -puolitela-ajoneuvoja, jotka Suomessa tunnettiin nimellä Famo.
Ensimmäisiä maastokuorma-autohankintoja Suomessa
Raskas puolitela-ajoneuvo Sd.Kfz. 9 (Famo)
Puutavara-autoksi muunnettu White M 2. Ohjaamo on Citroën T-45:stä
Zil-157
Sodan jälkeen Suomi osti liittoutuneiden ylijäämästä kevyempiä, White M2-puolitela-ajoneuvoja. Puolustusvoimat käytti niitä tykinvetäjinä, mistä ne suoriutuivat 1950-luvun vaihtoehtoihin nähden hyvin, mutta niiden käyttöaika jäi lyhyeksi. Osa Whiteista  muunnettiin heti niiden maahan tultua Vanajan Hämeenlinnan tehtailla siviilikäyttöön.
Suomi käynnisti sotamateriaalihankinnat Neuvostoliitosta vuonna 1959 puolustusvoimain komentaja Sakari Simeliuksen tehtyä niitä koskevan aloitteen. Maastokuorma-autojen osalta tämä merkitsi aluksi 86 kappaletta Zil-157-mallia, jotka saapuivat vuonna 1962.