stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ehtoollinen
Ehtoollinen eri kirkkokunnissa > Reformoitu ehtoolliskäsitys

Uskonpuhdistuksessa syntynyt reformoitu ehtoolliskäsitys ei hyväksy käsitystä, että ehtoollisessa Kristuksen ruumis ja veri olisi jollakin erityisellä tavalla läsnä. Ulrich Zwingli opetti, että ehtoollinen mahdollistaa kristitylle Kristuksen hengellisen läsnäolon. Jean Calvin, jonka kanta oli lähempänä Martti Lutherin kantaa, opetti Kristuksen ”todellista mutta hengellistä läsnäoloa” ehtoollisessa, mutta pikemminkin ehtoollisen sakramentaalisessa toiminnassa kuin leivässä ja viinissä.
Reformoidun käsityksen taustalla on Jumalan olemusta koskeva periaate, että äärellinen ei voi sisältää itseensä ääretöntä (lat. finitum non capax infinitum). Käsityksen mukaan ääretön Jumala ei voi sitoutua äärelliseen elementtiin, esimerkiksi leipään tai viiniin. Jumala tosin ylläpitää koko luotua todellisuutta ja on Pyhän Henkensä välityksellä läsnä kaikkialla maailmassa.
Reformoidussa ehtoolliskäsityksessä ehtoollista voidaan kutsua sakramentiksi, mutta se ei sisällä käsitystä Kristuksen erityisestä läsnäolosta ehtoollisaineissa eli reaalipreesensistä. Tämän vuoksi ehtoollinen ymmärretään Kristuksen käskyn kuuliaisena toteuttamisena sekä muistoateriana. Tätä käsitystä kutsutaan usein myös symboliseksi eli vertauskuvalliseksi ehtoolliskäsitykseksi. Martti Luther huomautti reformoidusta ehtoollisopista, että reformoidut voisivat leivän ja viinin syömisen sijasta kajauttaa laulun Kristuksen taivaaseen astumisesta. Hän ei suostunut yhteistyöhön reformoitujen kanssa, jotka olivat hänen mielestään sakramentin vihollisia.
Reformoitua ehtoolliskäsitystä edustavat Suomessa yleensä niin sanottujen vapaiden suuntien seurakunnat, kuten Vapaakirkko ja Helluntaiherätys.
Ehtoollinen eri kirkkokunnissa > Anglikaaninen ja metodistinen ehtoolliskäsitys

Anglikaanisen kirkon uskontunnus 39 artiklaa vuodelta 1563 kuvaa ehtoollisen sakramentiksi, jonka osallistujat tulevat hengellisesti osallisiksi Kristuksen ruumiista ja verestä. Artiklojen mukaan tätä osallisuutta ei pidä ymmärtää katolisen transsubstantiaatio-opin mukaisesti. Sen sijaan artikloissa julistetaan, että ehtoollisen leivän ja viinin olemus ei muutu. Pikemminkin osallistujat saavat ravinnokseen Kristuksen ruumiin uskon kautta. Ehtoollinen on tarkoitettu syötäväksi ja juotavaksi, ei palvottavaksi. Ehtoollista vietetään messun yhteydessä. Anglikaanikirkon korkeakirkollinen ja anglokatolinen suuntaus ovat ehtoolliskäsityksessään lähempänä katolista kirkkoa.
Anglikaanikirkosta irtautuneen metodistiliikkeen Articles of Religion -uskontunnustus vuodelta 1784 kuvaa ehtoollista 39 artiklan tapaan. Metodistit voivat käyttää ehtoollisella viinirypälemehua viinin sijaan. Käymättömän viinirypälemehun valmistusmenetelmän keksi metodistipastori ja raittiusaatteen kannattaja Thomas Bramwell Welch.
Ehtoollinen eri kirkkokunnissa > Evankelis-luterilainen kirkko > Evankelis-luterilainen oppi ehtoollisesta

Luterilainen teologia ei juuri muodosta tulkintoja Jeesuksen sanoista ”tämä on minun ruumiini” ja ”tämä on minun vereni” (Matt. 26:26). Luterilainen kirkko ei kuitenkaan opeta katolisen kirkon tavoin leivän ja viinin muuttuvan ehtoollisessa oman olemuksellisen luontonsa puolesta Kristuksen ruumiiksi ja vereksi. Leipä säilyy leipänä ja viini viininä, mutta niiden mukana ja ohella ehtoollisen nauttija saa todella Kristuksen ruumiin ja veren. Toisin kuin monissa muissa protestanttisissa suuntauksissa, luterilaisen teologian mukaan leipä ja viini eivät symboloi Kristuksen ruumista ja verta eivätkä muutu niiksi vaan ovat ne. Toisin sanoen Kristus on läsnä leivässä ja viinissä (reaalipreesens-oppi). Ehtoollisessa ihminen saa syntinsä anteeksi. Ehtoollisen ajatellaan samalla olevan kiitosateria, jossa kiitetään Jumalaa hänen lahjoistaan. Myöskin ehtoollisen ajatellaan olevan rakkauden ateria, jossa koko seurakunta kokoontuu yhteen . Paavali kirjoittaa: ”Siunauksen malja, jonka me siunaamme, eikö se ole osallisuus Kristuksen vereen? Se leipä, jonka murramme, eikö se ole osallisuus Kristuksen ruumiiseen?” Luterilaiset katsovat, että Paavalin kuvaama osallisuus Kristuksesta on samaa kuin osallisuus syntien anteeksiantamuksesta. Niinpä he hakevat ehtoolliselta syntien anteeksiantamusta uskon vahvistukseksi. Luterilaisten mukaan leivässä ja viinissä itsessään ei ole mitään maagista voimaa, vaan niihin liittyy vaikuttava Jumalan sana.
Kirkkoisä Augustinuksen sanat kuvaavat luterilaista sakramenttioppia: ”Sakramentti syntyy, kun Jumalan sana liittyy aineeseen.” Tällä tavalla määriteltynä Raamatusta löytyy monia sakramentteja, esimerkiksi vaskikäärme oli väliaikainen sellainen, ja Jordan-joen vesi toimi henkilökohtaisena sakramenttina sotapäällikkö Naemanille. Sekä vaskikäärmeeseen että Jordanin veteen liittyi Jumalan sana, joka lupasi israelilaisille parantumisen käärmeen puremasta Siinailla ja Naemanille parantumisen spitaalista. Samalla tavalla ehtoollisen leipään ja viiniin liittyy Jumalan sana, joka vaikuttaa sen, mitä se sanoo.
Luterilaiset eivät opeta, että Kristus uhrataan uudestaan joka ehtoollisella syntien anteeksiantamiseksi, kuten katolinen kirkko opettaa puhuen messu-uhrista. Luterilainen osallisuus syntien anteeksiantamuksesta eli Kristuksesta ehtoollisella on osallisuutta Kristuksen Golgatalla suorittamasta sovituksesta. Muita uhreja ei tarvita kuin ainoastaan tämä historiassa kerran tapahtunut Jeesuksen uhraaminen Golgatalla.
Luterilaisessa kirkossa ollaan erimielisiä siitä, säilyykö ehtoollisen konsekraatio myös messun jälkeen, vai ovatko ehtoollisaineet messun jälkeen jälleen vain tavallista leipää ja viiniä. Luterilaisessa in usu -opissa on tähdennetty, että ehtoollinen on ehtoollinen vain käytössään. Se on siis tarkoitettu syötäväksi ja juotavaksi, ei esimerkiksi palvottavaksi messun ulkopuolella.
Ehtoollinen eri kirkkokunnissa > Evankelis-luterilainen kirkko > Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ehtoolliskäytäntö

Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa ehtoollinen toimitetaan pääjumalanpalveluksessa tai erillisessä ehtoollisjumalanpalveluksessa. Sairaalle ehtoollinen voidaan jakaa kotona tai sairaalassa. Luterilainen kirkko ei muutoin hyväksy yksityisehtoollista. Ehtoollisen sisältävän jumalanpalveluksen nimitys on tavallisesti messu.
Ehtoollisen toimittaa periaatteessa aina pappi. Ehtoollisella voi avustaa kirkkoherran kutsuma maallikko, joka tavallisesti jakaa viinin. Jos joku on kuolemanvaarassa tai muuten erityisessä hätätilassa, saa jokainen kristitty antaa hänelle ehtoollisen, jos pappia ei ole saatavissa. Ehtoollisella voi käydä jokainen rippikoulun käynyt ja konfirmoitu kirkon jäsen, mutta myös konfirmoimaton kastettu lapsi voi osallistua ehtoolliselle yhdessä vanhempansa tai muun hänen kristillisestä kasvatuksestaan huolehtivan konfirmoidun kirkon jäsenen kanssa.
Ehtoolliselle osallistumisen oikeudesta säädetään kirkkojärjestyksessä (KJ 2: 11). Itsenäisesti ehtoolliselle voi osallistua konfirmoitu luterilaisen kirkon jäsen. Lasten ehtoollinen tuli Suomen luterilaisessa kirkossa mahdolliseksi vuonna 1979. Nykyään ehtoolliselle voi osallistua myös rippikoulun aikana opettajan johdolla. Ehtoollisesta vastaavan tehtävänä ei kuitenkaan ole tarkastaa, onko ehtoolliselle halukas myös oikeutettu osallistumaan siihen. Ehtoollispöydän avoimuus merkitsee sitä, että ehtoollisvieras itse päättää osallistumisestaan. Ehtoollinen voidaan antaa myös henkilölle, joka ei ole siihen muutoin oikeutettu, jos hän on sairaana tai hätätilassa ja käsittää ehtoollisen merkityksen. Sen arvioiminen, miten hyvin ehtoollisen pyytäjä ymmärtää ehtoollisen merkityksen, on vaikea tehtävä. Voidaan kuitenkin ajatella, että jo pyyntö saada sakramentti kertoo ehtoollisen merkityksen tajuamisesta. Kyseistä käytäntöä noudatetaan erityistilanteessa.
Kristillisperäiset yhteisöt > Jehovan todistajat

Jehovan todistajissa ehtoollista kutsutaan muistojuhlaksi. Liikkeen ainoa vuotuinen uskonnollinen juhla on Jeesuksen kuoleman muistojuhla, jota Jeesus on yhteisön mukaan Raamatussa kehottanut kristittyjä viettämään. Muistojuhlaa vietetään kerran vuodessa juutalaisen kalenterin mukaan 14. päivänä nisankuuta (eli abibkuuta) auringonlaskun jälkeen joka yleensä sattuu täydeksikuuksi. Aluksi lauletaan laulu ja pidetään rukous, minkä jälkeen seuraa puhe, jossa selitetään Jeesuksen kuoleman ja muistoaterian merkitystä. Sen jälkeen jaetaan ”vertauskuvat” eli leipä ja viini. Nimitys ”vertauskuvat” perustuu siihen, että Jehovan todistajat uskovat leivän ja viinin vertauskuvaavan Jeesuksen verta ja lihaa: ne eivät muutu Jeesuksen ruumiiksi ja vereksi. Jehovan todistajat uskovat, että Jeesuksen olinpaikka on nykyaikana taivas, jossa hän hallitsee kuninkaana.
Leipää ja viiniä muistojuhlassa nauttivat vain ne, jotka tuntevat kuuluvansa 144 000:een hengestä siinneeseen, joilla on taivaallinen toivo. Heidän joukossaan on muutamia suomalaisia, mutta heistä ei tehdä maakohtaista tilastoa. Suurin osa läsnäolijoista ei osallistu ehtoolliseen, vaan he seuraavat tilaisuutta ”kunnioittavina tarkkailijoina”, jotka eivät syö leipää tai juo viiniä vaan ojentavat heille tarjotun leivän ja viinin eteenpäin niistä kieltäytyen. Vuoden 2020 muistojuhlassa leipään ja viiniin otti osaa 21 182 henkilöä ympäri maailman ja kaiken kaikkiaan muistojuhlassa oli läsnä 17 844 773 henkilöä.
Kristillisperäiset yhteisöt > Mormonismi

Mormonismissa ehtoollisesta käytetään nimitystä sakramentti. Viinin sijaan siinä nautitaan vettä ja lisäksi leipää. Veden juominen perustuu Viisauden sanaan (Opin ja liittojen 89. luku), joka kehottaa välttämään viiniä, väkijuomia ja tupakkaa. Jae 89:5 tosin nimenomaisesti sallii viinin juomisen, ”kun kokonnutte yhteen antamaan uhriksi sakramenttinne [Herran edessä]”. Viisauden sanaa ei vielä mormonismin perustajan Joseph Smithin (1805–1844) aikaan noudatettu ehdottomasti, mutta sen tulkinta tiukkeni 1900-luvulla.
Sakramentin yhteydessä mormonit muistavat Jeesuksen sovitusuhria ja uudistavat upotuskasteessa antamansa lupaukset. Sakramenttikokous järjestetään sunnuntaisin ja kestää noin tunnin. Se on seuraukuntien jokaviikkoisten kokoontumisten tärkein tilaisuus ja vastaa jumalanpalvelusta. Ohjelmaan kuuluu eukäteen valmisteltuja puheita, yhteislaulua, rukoilua ja ehtoollisen nauttiminen. Sakramentin toimittamisen valtuus kuuluu Aaronin pappeuteen eli käytännössä kaikille kirkon oppien mukaan eläville vähintään 12-vuotiaille miespuolisille jäsenille.
Sakramenttileipä ja -vesi siunataan ennen nauttimista. Rukouksella on tarkka sanamuoto, joka perustuu Opin ja liittojen 20. lukuun (jakeet 77 ja 79). Sakramenttikokouksessa siunaaminen on yleensä noin 15–18-vuotiaiden poikien vastuulla. Hieman heitä nuoremmat diakonipojat jakavat veden ja leivän seurakuntalaisille.
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon julkaisema Evankeliumin periaatteet pitää sakramenttia eräänä korotuksen kannalta keskeisistä toimituksista: ”Herra käskee meitä kaikkia – – käymään kirkkomme kokouksissa mahdollisimman säännöllisesti, jotta voimme uudistaa kasteenliittomme nauttimalla sakramentin”.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ehtoollinen suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
Eukaristia katolisessa kirkossa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Paavi Johannes Paavali II: Kiertokirje Ecclesia de Eucharistia.
Ehtoollinen. Ortodoksi.net.
Martti Luther, Iso katekismus: Alttarin sakramentti (Arkistoitu – Internet Archive)
Katekismus: Ehtoollisen lahja (Arkistoitu – Internet Archive)
Katekismus: Ehtoollisen merkitys (Arkistoitu – Internet Archive)
Katekismus: Herran pyhä ehtoollinen (Arkistoitu – Internet Archive)
Markku Särelä: Vakavia asioita, sekä pyhän ehtoollisen sakramentista. Luterilainen 2/2001. STLK. (Arkistoitu – Internet Archive)
Vanha Svebiliuksen katekismus: Herran ehtoollisesta eli alttarin sakramentista (Arkistoitu – Internet Archive)
Juan de Juanes, Kristus eukaristisena vapahtajana, 1500-luku.
Leivän murtaminen.
Kalkki eli ehtoollismalja.
Mehdi Nebbou

| Mehdi Nebbou |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. tammikuuta 1971 Bayonne, Ranska
Aiheesta muualla
IMDb
Mehdi Nebbou (s. 10. tammikuuta 1971 Bayonne, Ranska) on ranskalainen näyttelijä.
Varhaiset vaiheet

Nebboun isä on algerialainen ja äiti saksalainen. Hän vietti varhaislapsuutensa Baskimaan Bayonnessa. Yhdeksänvuotiaana hän muutti asumaan isänsä luo Lyoniin. 18-vuotiaana hän päätti muuttaa Berliiniin, jossa hän työskenteli baarimikkona useissa klubeissa. Kolme vuotta myöhemmin hän meni Milanoon opiskelemaan puusepän ammattia. Nebbou kuitenkin huomasi nopeasti, ettei puusepäntyö ollut häntä varten, ja palasi Saksaan vuonna 1994 mennäkseen elokuva-akatemiaan. Hän oli tuolloin 23-vuotias.
Ura

Hän opiskeli elokuva-akatemiassa ohjaamista viisi vuotta. Siellä hän tapasi ohjaaja Filipos Tsitosin, joka tarjosi hänelle ensimmäisen roolin elokuvassa My Sweet Home. Tämä avasi hänelle ovia elokuva-alalle. Vuonna 2004 hän sai roolin Samir Nasrin elokuvassa Presumé Guilty, joka voitti Golden Gate -palkinnon (paras elokuva) San Franciscon elokuvajuhlilla. Seuraavana vuonna Nebbou oli Benjamin Heisenbergin elokuvassa Schläfer, joka esitettiin vuonna 2005 Cannesin elokuvajuhlilla Un certain regard -kategoriassa. Vuonna 2005 hän esitti Steven Spielbergin elokuvassa München Mustan syyskuun terroristijärjestön väitetyn päällikön Ali Hassan Salamehin roolia. Vuonna 2008 hän näytteli Leonardo DiCaprion ja Russell Crowen tähdittämässä Ridley Scottin elokuvassa Body of Lies. Nebbou on näytellyt elokuvissa ja TV-sarjoissa useissa maissa, koska hän kielitaitoisena pystyy näyttelemään englanniksi, saksaksi, ranskaksi ja italiaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mehdi Nebbou Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Whig-puolue (Yhdysvallat)

| Yhdysvaltain Whig-puolue> Whig Party |
| --- | --- |
Perustettu:  1834
Lopetti:  1856
Johto:   Henry Clay William Henry Harrison Daniel Webster Horace Greeley 
Ideologia:  Amerikkalainen nationalismi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Whigien vuoden 1837 työttömyyttä esittävä juliste.
Yhdysvaltain Whig-puolue toimi vuosina 1834–1856. Se jatkoi federalistisen puolueen perinnettä. Whig-puolueen perustajat vastustivat presidentti Andrew Jacksonin politiikkaa, jota he pitivät liian itsevaltaisena, ja he antoivat presidentille pilkkanimen ”Kuningas Andrew”. Kaikkein yhtenäisimmin whigit äänestivät kongressissa intiaanipolitiikkaa koskevissa kysymyksissä. He vastustivat Jacksonin ja tämän seuraajan Martin Van Burenin linjaa, johon kuuluivat muun muassa pakkosiirrot.
Orjuuskysymys ja erityisesti vuoden 1850 kompromissi aiheuttivat puolueen hajaantumisen. Pohjoisvaltioissa sen kannattajat perustivat nykyisinkin toimivan republikaanisen puolueen. Myös Know Nothing -puolue sai kannattajia entisistä whigeistä, ja sisällissodan jälkeen heitä liittyi Etelävaltioiden demokraatteihin. Konservatiivisia whigejä oli liittynyt demokraatteihin jo ennen sotaa.
Yhdysvaltain nykyisessä poliittisessa keskustelussa viitataan joskus whigeihin esimerkkinä puolueesta, joka menetti kannattajansa ja olemassaolon syynsä. Tällöin pohditaan yleensä sitä, voisiko vastaavaa tapahtua nykyaikana. Kyseistä rinnastusta käytti jo filosofi Nicholas Butler 1930-luvulla.
Yhdysvaltain Whig-presidentit

| Presidentti | Toimikausi |
| --- | --- |
William Henry Harrison: 1841
John Tyler: 1841–1845
Zachary Taylor: 1849–1850
Millard Fillmore: 1850–1853
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Whig-puolue (Yhdysvallat) Wikimedia Commonsissa
| n k  Yhdysvaltain puolueet |
| --- | --- |
Pääpuolueet:  Demokraatit  Republikaanit 
Muut puolueet:  Kommunistit  Libertaaripuolue  Marihuana-puolue  Perustuslakipuolue  PSL  Sosialistinen työväenpuolue (Marxilainen)  Sosialistinen työväenpuolue (Trotskilainen)  Reformipuolue  Vihreä puolue  American Independent 
Entiset puolueet:  Vapaamuurarien vastustajat  Demokraattis-republikaanit  Federalistit  Whigit  Dixiecrat  Free Soil Party  Know Nothing  Liberaalirepublikaanit  Mustat pantterit  Natsi-puolue  Perustuslaillinen liittovaltiopuolue  Sosialistipuolue  Kansanpuolue (1892–1909)  Edistyspuolue (1912–1920)  Edistyspuolue (1924–1927)  Edistyspuolue (1948–1955)
Mira Kasslin

Mira Kristiina Kasslin (s. 26. tammikuuta 1978 Helsinki) on suomalainen ratapyöräilijä ja kiinteistönvälittäjä.
Kilpailu-ura

Kasslin saavutti Suomen pyöräilyhistorian ensimmäisen arvokisamitalin voittamalla nuorten MM-kisoissa pronssia 500 metrin aika-ajossa vuonna 1995 ja kultaa 500 metrin aika-ajossa sekä eräajossa vuonna 1996. 500 metrin aika-ajossa Kasslin ajoi kaksi nuorten maailmanennätystä; 36,376 vuonna 1994 ja 35,660 vuonna 1995, mikä oli voimassa seuraavat kuusi vuotta.
Aikuisten MM-kisoissa Kasslinin parhaat sijoitukset ovat vuodelta 1995, jolloin hän 17-vuotiaana oli kahdeksas eräajossa ja kuudes 500 metrin aika-ajossa. 18-vuotiaana Atlantan olympialaisissa hän oli eräajossa yhdestoista ja Sydneyn olympialaisissa eräajossa yhdestoista ja 500 metrin aika-ajossa 17:s. Kasslin voitti maailmancupin osakilpailun 16-vuotiaana linja-ajossa vuonna 1994 Colorado Springsissä.
Heinäkuussa 1998 Kasslin joutui Saksassa onnettomuuteen auton törmättyä häneen harjoituslenkillä. Onnettomuuden jälkeen hän pystyi jatkamaan harjoittelua vasta vuonna 1999. Elokuussa 1999 Kasslin päätti jättää pyöräilyn hetkeksi, kun pääsy MM-kisoihin näytti mahdottomalta. Lokakuussa hän kuitenkin sai yllättäen villin kortin Berliinin MM-kisoihin.
Sydneyn olympialaisten jälkeen Kasslin lopetti uransa, mutta hän teki paluun kilpapyöräilijäksi vuonna 2008. Kasslin edustaa Cycle Club Helsinkiä. Kasslinin isosedät Onni Kasslin ja Veikko Kasslin olivat myös pyöräilijöitä.
Muuta

Syksyllä 2010 Kasslin voitti Diili-ohjelman kolmannen tuotantokauden, joka esitettiin MTV3-kanavalla. Kasslin työskenteli voittonsa jälkeen Hangon Rantakiinteistöjen toimitusjohtajana marraskuulle 2011 saakka, kunnes hän irtisanoutui tehtävästään yrityksen omistajuuden vaihtuessa.
Maaliskuussa 2013 Kasslin juonsi Kotia kohti -televisiosarjaa yhdessä sisustussuunnittelija Tea-Mariia Pyykösen kanssa. Sarjassa Kasslin ja Pyykönen auttoivat ihmisiä löytämään ja sisustamaan uuden asunnon. Keväällä 2015 Kasslin esiintyi omassa sarjassaan Mira ja miljoonakodit, jossa seurattiin hänen arkeaan kiinteistönvälittäjänä.
Kasslin on toiminut yrittäjänä omistamassaan Kasslin LKV:ssä. Heinäkuussa 2019 hän kertoi siirtyvänsä Töölön Huoneistokeskuksen myyntijohtajaksi.
Keväällä 2024 Kasslinilla diagnosoitiin aggressiivinen rintasyöpä.
Saavutuksia

Atlanta 1996: 11:s eräajossa
Sydney 2000: 11:s eräajossa ja 17:s 500 metrin aika-ajossa
1995: kahdeksas eräajossa ja kuudes 500 metrin aika-ajossa
1996: kymmenes 500 m aika-ajo, 13:s eräajo
1997: 16:s 500 m aika-ajo, 15:s eräajo
1999: 19:s eräajo
1994: linja-ajon osakilpailuvoitto, Colorado Springs
1994: 4. sija erä-ajo, 4. sija piste-ajo
1995: pronssia 500m aika-ajossa ja takaa-ajossa
1996: kultaa 500 m aika-ajossa ja eräajossa
1995: hopeaa 500 m aika-ajo ja eräajo
1996: hopeaa 500 m aika-ajo ja kuudes eräajo
13 kultaa rata- ja maantiepyöräilyn eri lajeissa 1992–2000
Aiheesta muualla

Mira Kasslin radio-ohjelmassa Kuusi kuvaa, 15.2.2017 Yle
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Konekääntäminen

Konekääntäminen tarkoittaa tietokoneohjelman suorittamaa kielenkääntämistä. Konekääntimet ovat perinteisesti perustuneet tilastoihin tai sääntöihin, ja ne ovat kääntäneet tekstiä muutama sana kerrallaan. Neuroverkkoihin perustuvia konekääntimiä alettiin ottaa käyttöön vuoden 2015 jälkeen. Ne tuottavat aiempaa laadukkaampia käännöksiä, mutta eivät toistaiseksi kuitenkaan yhtä virheettömiä kuin ammattimaiset ihmiskääntäjät. Ammattikääntäjätkin kuitenkin nykyisin hyödyntävät konekääntimien tekemiä raakakäännöksiä käännösprosessin ensimmäisessä vaiheessa.
Konekääntimen tyypit > Perinteiset konekääntimet

Perinteisiä konekääntimiä ovat tilastopohjaiset ja sääntöpohjaiset konekääntimet. Tilastopohjainen konekäännin kääntää tekstiä vasemmalta oikealle muutama sana kerrallaan. Se koulutetaan syöttämällä sille suuri määrä lähdekielistä tekstiä ja sitä vastaavaa kohdekielistä tekstiä. Niiden pohjalta se tunnistaa sen, mikä on minkäkin käännös. Se käyttää algoritmeja todennäköisyyksien luomiseen alku- ja kohdekielisten dokumenttien välillä, ja ehdottaa käännöstä sen pohjalta.
Sääntöpohjainen konekäännin käyttää algoritmeja, jotka analysoivat lähtötekstin syntaksin, ja se käyttää oppimiaan leksikaalisia ja kielioppisääntöjä kohdekielisen lauseen rakentamiseen. Se ei vaadi koulutusta tietyllä tekstimassalla kuten tilastopohjainen konekäännin, mikä tekee siitä monipuolisemman. Toisaalta se tarvitsee sanakirjojen apua.
Konekääntimen tyypit > Neuroverkot

Pitkään konekääntimet olivat joko tilastopohjaisia tai sääntöpohjaisia, tai niiden yhdistelmiä. Vuoden 2015 jälkeen useat konekääntimet ovat alkaneet hyödyntää neuroverkkoja. Neuroverkko ei tulkitse tekstiä pelkkinä merkkijonoina vaan katsoo, minkälaisessa ympäristössä sana esiintyy ja etsii käännöskielestä vastaavassa ympäristössä olevan sanan. Vasta jos käännösohjelma ei löydä sanaa, se alkaa etsiä samankaltaisuutta merkkipohjaisesti. Koska neuroverkko käsittelee tekstiä lauseittain, se saattaa muuttaa lauseen alun käännöstä lopun perusteella.
Googlen käännösohjelma alkoi käyttää hyväkseen neuroverkkoja syksyllä 2016. Konekäännin hyödyntää voimakkaasti Googlen itse keräämiä hakutuloksia ja verkosta löytyvää tietoa. Googlen lisäksi neuroverkkoja ovat hyödyntäneet kääntämisessä myös esimerkiksi Facebook, Microsoft sekä yliopistot kuten Harvard ja Helsingin yliopisto. Neuroverkkoteknologia otetaan käyttöön kieli kerrallaan: esimerkiksi Google aloitti syväoppivan neuroverkkokääntämisen 12 kielellä. Alan tutkimus on laajaa ja kehitys nopeaa.
Käyttö

Konekäännöksiä hyödynnetään nykyisin hyvin paljon, ja verkossa on monia ilmaisia käännöskoneita. Vaikka käännöskoneet ovatkin 2010-luvulla kehittyneet selvästi, ne tekevät yhä virheitä, eivätkä ne ole korvanneet ihmiskääntäjiä. Korkealaatuisia konekäännöksiä pystytään tuottamaan hyvin rajoitetuissa käyttötilanteissa, joissa sanasto ja usein myös lauserakenteet voidaan määritellä tarkasti ja käännin räätälöidä niiden mukaisesti. Heikkolaatuisempikin konekäännös voi joskus auttaa lukijaa ymmärtämään tuntemattomalla kielellä kirjoitetun tekstin keskeisimmät sisällöt. Ihmiskääntäjä voi hyödyntää konekäännöstä raakakäännöksenä, josta hän korjaa valmiin käännöksen. Tällaisena työvälineenä kääntäjät ovat hyödyntäneet konekääntimiä yleisesti esimerkiksi suurissa organisaatioissa.
Ongelmat

Perinteisten konekääntimien ongelmia ovat esimerkiksi se, että tilastopohjainen konekäännin ei ymmärrä kontekstin merkitystä, ja sääntöpohjainen konekäännin ei ymmärrä metaforia. Erityisiä vaikeuksia perinteisille kääntimille aiheuttavat morfologisesti rikkaat kielet. Englanniksi kääntävän kääntimen on myös esimerkiksi vaikea päätellä, pitäisikö suomen kielen "hän" kääntää "he" vai "she". Vaikeuksia aiheuttaa sekin, että indoeurooppalaisissa kielissä käytetään paljon prepositioita, kun taas suomessa asiat ilmaistaan päätteiden avulla. Hankaluuksia tuottavat myös homonyymit eli sanat, jotka voivat tarkoittaa useampaa asiaa. Konekäännökset törmäävät samoin ongelmiin, kun kyse on kulttuurisidonnaisista tai erityisalojen teksteistä.
Konekääntäminen on sitä tarkempaa, mitä lähempänä lähtö- ja kohdekieli ovat toisiaan. Esimerkiksi rakenteeltaan samankaltaisten germaanisten kielten välillä konekäännin tekee vähemmän virheitä kuin suomesta germaanisiin kieliin tai toisin päin, sillä suomen rakenne on erilainen. Kääntäminen on myös sitä sujuvampaa, mitä suuremmat aineistot kääntimellä on ollut käytettävissään oppimisvaiheessa. Tämä suosii suuria kieliä kuten englantia ja espanjaa. Suuret kielet hyötyvät myös siitä, että niillä konekääntämiseen on enemmän tutkijoita ja resursseja kuin pienillä kielillä.
Runoutta on toistaiseksi mahdotonta kääntää koneella.