stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Balkan toisessa maailmansodassa
Italian–Kreikan sota

Italia hyökkäsi 28. lokakuuta 1940 Kreikkaan. Hyökkäys ei edennyt toivotulla tavalla ja kreikkalaisjoukkojen vastahyökkäys työnsi hyökkääjät takaisin Albaniaan, jossa italialaiset kaivautuivat puolustukseen halliten vain kahta kolmasosaa Albaniasta. Seuraavan maaliskuussa 1941 tehdyn hyökkäyksen tultua torjutuksi Italian hallitus pyysi Saksalta apua.
Jugoslavian miehitys

Jugoslavia liittyi kolmen vallan sopimukseen 25. maaliskuuta ja kenraali Simovic teki 27. maaliskuuta sotilasvallankaappauksen ottaen vallan. Saman päivän iltana Adolf Hitler allekirjoitti yleisohjeensa numero 25, jonka ensimmäisessä kohdassa todettiin poliittisen tilanteen muutos Balkanilla ja Jugoslavia määriteltiin viholliseksi. Hyökkäykseen tarvittavien joukkojen ja materiaalin kokoaminen siirsi samalla operaatio Barbarossan aloittamisen toukokuulta kesäkuulle. Hyökkäys Jugoslaviaan alkoi 6. huhtikuuta 1941 ja se päättyi ehdottomaan antautumiseen 17. huhtikuuta. Hyökänneet Saksan, Italian, Unkarin ja Bulgarian joukot miehittivät maan ja lakkauttivat Jugoslavian kuningaskunnan. Yhdistämällä Bosnia-Herzegovinaan alueita Kroatiasta ja Sremista perustivat Saksa ja Italia itsenäinen Kroatian valtion (Nezavisna Država Hrvatska, NDH). Kroatiaa hallitsivat kiihkokansalliset kroaatit Ante Pavelićin johdolla, ja maassa vainottiin serbejä. Saksa muodosti osasta entistä Serbian kuningaskuntaa ja Baanaatin alueesta miehittämänsä sotilashallinnon alaisen Serbian territorion. Saksan valvomille alueille perustettiin Milan Nedićin johtama nukkehallinto, Kansallisen pelastuksen hallitus. Italia perusti Montenegrosta valvomansa itsenäisen valtion.
Manner-Kreikan valtaus

Hitler aloitti Kreikan valtauksen suunnittelun marraskuussa 1940 Britannian miehitettyä Kreetan ja Lemnoksen. Hän antoi 13. joulukuuta määräyksen maaliskuussa 1941 toteutettavasta operaatiosta (saks. Unternehmen Marita). Operaation tavoitteeksi oli määritetty lentotukikohtien, joilta kyettäisiin toimimaan Romanian öljykentille, käytön estäminen liittoutuneilta.lähde?
Saksan joukot aloittivat hyökkäyksen 6. huhtikuuta 1941 saman aikaisesti Jugoslaviaan tehdyn hyökkäyksen kanssa. Jugoslavian puolustuksen romahtaminen mahdollisti lisävoimien siirtämisen Pohjois-Kreikkaan. Kreikkalaisten Metaxas-linja kierrettiin ja Kreikan tueksi siirrettyjen brittijoukkojen avusta huolimatta saksalaisjoukot etenivät Etelä-Kreikkaan. Taistelu Kreikasta päättyi saksalaisten edettyä Ateenaan ja vallattua Peloponnesoksen. Noin 40 000 liittoutuneiden sotilasta evakuoitiin Kreetalle.
Bulgarian osallistuminen sotatoimiin

Bulgarian hallitus pysyi Balkanin taisteluiden alettua 6. huhtikuuta passiivisena, vaikka se virallisesti olikin akselivaltojen liittolainen. Saksan, Italian ja Unkarin joukkojen hyökättyä Jugoslaviaan ja Kreikkaan Bulgarian joukot pidättäytyivät sotatoimista, kunnes 20. huhtikuuta aloitti joukkojen siirrot Kreikkaan pyrkien palauttamaan ensimmäisessä maailmansodassa menettämänsä Traakian hallintaansa ja samalla saamaan yhteyden Egeanmerelle. Bulgarian joukot myös miehittivät Makedonian itäosat sekä suuren osan Serbian itäosista. Niin sanottu Vardar Banovinan alue jaettiin lopulta Italian ja Bulgarian kesken.
Kreetan taistelu

Saksan laskuvarjojoukot aloittivat 20. toukokuuta hyökkäyksen Kreetan pohjoisrannikon lentotukikohtiin (saks. Unternehmen Merkur) miehittääkseen saaren. Hyökänneet joukot kohtasivat kovaa vastarintaa, mutta lopulta puolustajat pakotettiin vetäytymään. Britannian hallitus määräsi 27. toukokuuta saaren evakuoinnin aloitettavaksi ja saarelle jääneet joukot antautuivat 1. kesäkuuta.
Seuraukset

Kesäkuun alussa 1941 Albania, Jugoslavia ja Kreikka olivat akselivaltojen hallussa. Kreikka oli kolmen maan valvoma ja Jugoslavia lakkautettiin ja sen osista muodostettiin miehittäjien hallinnoimia valtioita. Saksa sai merkittävän strategisen edun päästessään Välimerelle. Liittoutuneet pelkäsivät Kreikan ja erityisesti Kreetan käyttöä hyökkäyksen jatkamiseksi Egyptiin tai Kyprokselle. Saksa kuitenkin luopui suunnitelmasta aloitettuaan hyökkäyksen Neuvostoliittoon (operaatio Barbarossa) 22. kesäkuuta.
Seuraukset > Vastarintaliikkeet

Sodan loppuun saakka alueen vastarintaliikkeet kävivät sotaa miehittäjiä vastaan, mikä pakotti pitämään alueella vahvoja tukikohtia ja estäen joukkojen siirrot muille rintamille. Erityisesti vuoden 1943 jälkeen Jugoslaviassa pelko liittoutuneiden maihinnoususta ja vastarintaliikkeen kannatuksen kasvu pakotti koviin otteisiin vastarintaliikkeen toiminnan rajoittamiseksi ja alueelle sijoitettiin muun muassa vuoristojääkäreitä.
Seuraukset > Dodekanesia

Vuonna 1943 Italian antauduttua ja liityttyä liittoutuneisiin kävivät Saksa ja Britannia kilpajuoksun Italialle kuuluneen strategisesti merkittävän Dodekanesian miehittämisestä. Saksalaisjoukot riisuivat Rodoksen varuskunnat aseista, mutta britit miehittivät Samoksen, Leroksen ja Kosin. Saksa aloitti ilmavoimien tukeman maihinnousun saarille ja karkottivat liittoutuneet.
Alueen vapauttaminen ja tapahtumat sodan jälkeen

Italian antauduttua Saksa valtasi Italian miehittämät alueet Balkanilla syyskuussa 1943. Saksa vetäytyi Albaniasta ja Kreetalta seuraavana vuonna, mutta Jugoslavia vapautui kokonaisuudessaan vasta sodan päätyttyä 1945.
Neuvostoliitto jäi useaksi vuodeksi miehittämään Romaniaa, Unkaria ja Bulgariaa, sulkien ne siten nk. rautaesiripun taakse. Myös Jugoslaviassa ja sen vaikutuspiiriin kuuluneessa Albaniassa kommunistit nousivat valtaan, mutta maa valitsi pian liittoutumattomuuden. Kreikassa puolestaan syttyi miehittäjien vetäydyttyä sisällissota suuria maa-alueita hallinnoineiden kommunistien ja sotaa edeltänyttä hallintoa edustaneiden kansallismielisten välillä. Useita vuosia kestänyt sisällissota päättyi Yhdistyneen kuningaskunnan tukemien kansallismielisten joukkojen voittoon syksyllä 1949.
Hyökkäys Jugoslaviaan
Akselivaltojen hyökkäys Balkanille 1941
Kreetan sijainti suhteessa mantereeseen
Eurooppa 1941 ennen operaatio Barbarossan alkamista
Kazakstanin kansalliskirjasto

| Kazakstanin kansalliskirjasto> Қазақстан Республикасы Ұлттық кітапханасы, Национальная библиотека Республики Казахстан |
| --- | --- |
 Kazakstanin kansalliskirjaston rakennus (2017).
Osoite:  Almaty, Kazakstan
Sijainti:  Almaty, Kazakstan
nlrk.kz
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kazakstanin kansalliskirjasto (kaz. Қазақстан Республикасы Ұлттық кітапханасы, ven. Национальная библиотека Республики Казахстан) on Almatyn kaupungissa toimiva Kazakstanin kansalliskirjasto.
Aiheesta muualla

IFLA World Report - Kazakhstan (The International Federation of Library Associations and Institutions) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ifla-world-report.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 2 
Muut:  IdRef
Investor

| ABB |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Pörssiyhtiö
Osake:  Nasdaq Stockholm INVE B  OMXS30
ISIN:  SE0000107419
Perustettu:  1916
Toimitusjohtaja:  Johan Forssell
Avainhenkilöt:  Jacob Wallenberg (hallituksen puheehjohtaja)
Kotipaikka:   Tukholma, Ruotsi
Toimiala:  Ydinsijoitukset, pääomasijoitukset, toiminta- ja rahoitussijoitukset
Liikevaihto:  227,97 miljardia kruunua
Liikevoitto:  795,54 miljardia kruunua
Nettotulos:  682,61 miljardia kruunua
Henkilöstö:  73
Omistaja:  Wallenberg-suku (23,3 % omasta pääomasta, 50,0 % äänistä)
Kotisivu:  abb.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Investor AB on ruotsalainen sijoitusyhtiö. Se on perustettu vuonna 1916, ja sitä on alusta asti hallinnut Wallenbergin suku. Yhtiö omistaa merkittäviä osuuksia lukuisissa ruotsalaisissa yrityksissä. Sen pääkonttori sijaitsee Tukholmassa, toimitusjohtajana toimii Börje Ekholm sekä hallituksen puheenjohtajana Jacob Wallenberg.
Investorin globaali pääkonttori Tukholmassa
Omistukset

| Yhtiö | Toimiala | Omistuspääoma/äänet (%) |
| --- | --- | --- |
| ABB | sähköistystuotteet ja robotiikka, teollisuusautomaatio ja sähköverkkot | 20,5/32,5 |
| AstraZeneca | biofarmasia | 3,3/3,3 |
| Atlas Copco | kompressorit, tyhjiö- ja ilmankäsittelyjärjestelmät, rakennuslaitteet, sähkötyökalut ja kokoonpanojärjestelmät. | 17,0/22,3 |
| Electrolux | kodinkoneet | 17,9/30,4 |
| Electrolux Professional | ruokapalvelut, | 20,5/32,5 |
| Epiroc | kaivostoiminta, infrastruktuuri ja luonnonvarat. | 17,1/22,7 |
| Ericsson | viestintätekniikan palvelut | 9,3/24,5 |
| Husqvarna | sähkölaitteet | 16,8/33,8 |
| Nasdaq | rahoituspalvelut | 10,1/10,1 |
| Saab | puolustusteollisuus | 30,2/39,7 |
| Skandinaviska Enskilda Banken | finanssipalvelut | 21,7/21,8 |
| Sobi | Biofarmaseutiikka | 34,5/34,5 |
| Wärtsilä | meri- ja moottoritekniikka. | 17,7/17,7 |
Omistukset > Patricia Industries

| Yhtiö | Ttoimiala | Omistuspääoma/äänet (%) |
| --- | --- | --- |
| BraunAbility | autoteollisuus | 93,6 |
| Laborie | urologia ja gastroenterologia | 98,4 |
| Mölnlycke Health Care | hoitotuotteet | 99,6 |
| Permobil | hoitotuotteet | 98,3 |
| Piab | valmistus- ja logistiikka | 97,7 |
| Sarnova | terveydenhuoltotuotteet | 95,7 |
| Advanced Instruments | kliininen  biofarmaseuttiikka ja elintarvikkeet | 98,4 |
| Vectura | kiinteistöt | 99,8 |
| 3 Skandinavia | mobiilipuhelimet ja laajakaista-palvelut | 40/40 |
Omistukset > Sijoituksia EQT:hen

| Yhtiö | Tietoa | Omistuspääoma/äänet (%) |
| --- | --- | --- |
| EQT AB | EQT hallinnoi ja neuvoo erilaisia ​​erikoistuneita sijoitusrahastoja ja muita sijoitusvälineitä, jotka sijoittavat kaikkialla maailmassa. Yhtenä EQT:n perustajista vuonna 1994 Investor on sijoittanut useimpiin rahastoihinsa. | 14,0/14,0 |
Omistukset > Aiempia omistuksia

IBX ostopalvelut (myyty Capgeminille vuonna 2010)
WM-data IT-palvelut (myyty elokuussa 2006)
Saab Automobile General Motors osti vuonna 2000
Scania myyty omistukset Volkswagen-konsernille vuonna 2008
Bredbandsbolaget – laajakaista- ja televiestintäpalvelut . Myyty  vuonna 2005 Telenorlle.
OMX rahoituspalveluyritys (myyty toukokuussa 2007 Nasdaqlle)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
| n k  OMX Stockholm 30 |
| --- | --- |
 ABB  Alfa Laval  Assa Abloy  Astra Zeneca  Atlas Copco  Autoliv  Boliden  Electrolux  Ericsson  Essity  Evolution  Getinge  Hexagon  Hennes & Mauritz  Investor  Kinnevik  NIBE Industrier  Nordea Bank  Sandvik  SBB  SCA  SEB  Sinch  Sv. Handelsbanken  SKF  Swedbank  Tele2  Telia Company  Volvo 
Päivitetty: 5. tammikuuta 2024
| n k OMX Nordic 40 |
| --- | --- |
 ABB  Alfa Laval  Assa Abloy  Atlas Copco  Astra Zeneca  Boliden  Carlsberg  Coloplast  Danske Bank  DSV  EQT  Ericsson  Essity  Evolution  Genmab  Hexagon  Hennes & Mauritz  Investor  Kone  A. P. Møller-Mærsk  Nordea Bank  Neste  Nibe Insdustrier  Nokia  Novo Nordisk  Novozymes  Ørsted  Pandora  Sampo  Sandvik  SCA  SEB  Sv. Handelsbanken  Stora Enso  Swedbank  UPM-Kymmene  Volvo  Vestas Wind Systems 
Päivitetty: 5. tammikuuta 2024
Carl Bildt

| Carl Bildt |
| --- | --- |
 Carl Bildt vuonna 2016.
Ruotsin ulkoministeri
 Reinfeldtin hallitus 6.10.2006–3.10.2014  
Edeltäjä:  Jan Eliasson
Seuraaja:  Margot Wallström
Ruotsin pääministeri
 4.10.1991–7.10.1994  
Monarkki:  Kaarle XVI Kustaa
Varapääministeri:  Bengt Westerberg
Edeltäjä:  Ingvar Carlsson
Seuraaja:  Ingvar Carlsson
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1949 (ikä 75) Halmstad, Halland, Ruotsi
Puoliso:  Kerstin Zetterberg (vih. 1974–75) Mia Bohman (vih. 1984–97) Anna Maria Corazza (vih. 1998)
Tiedot
Puolue:  Maltillinen kokoomus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.bildt.net
Nils Daniel Carl Bildt  kuuntele ääntämys (ohje) (s. 15. heinäkuuta 1949 Halmstad, Halland, Ruotsi) on ruotsalainen poliitikko. Bildt oli Ruotsin pääministeri 1991–1994 ja toimi Maltillisen kokoomuksen puheenjohtajana vuosina 1986–1999. Myöhemmin hän oli ulkoministerinä Fredrik Reinfeldtin hallituksessa vuosina 2006-2014.
Poliittinen ura

Bildt on syntyisin Halmstadista, Hallandista. Hänet valittiin puolueensa johtoon 1986 Ulf Adelsohnin jälkeen.
Poliittinen ura > Pääministerinä

Rahoitusmarkkinoiden vapauttaminen 1980-luvulla oli osasyynä talouskriisiin, joka puhkesi Ruotsissa 1990. Talouskriisi ajoi Ingvar Carlssonin johtaman sosiaalidemokraattien hallituksen vaikeuksiin. Vuoden 1990 lokakuussa Bildt oli yhdessä kansanpuolueen Bengt Westerbergin kanssa esitellyt mallin porvaripuolueiden yhteistyölle, jolle annettiin nimi Uusi alku Ruotsille (ruots. Ny start för Sverige). Porvaripuolueiden vaatimuksiin lukeutuivat Ruotsin EU-jäsenyysneuvotteluiden nopea loppuunvieminen, veronalennuksia, sääntelyn purkamista ja julkisen talouden tasapainottaminen. Maltillisen kokoomuksen ja kansanpuolueen porvariyhteistyöhön liittyivät pian myös kristillisdemokraatit ja keskustapuolue.
Porvaripuolueet voittivat syyskuun 1991 vaalit, mutta eivät kuitenkaan saaneet enemmistöä valtiopäiville. Carl Bildt nousi pääministeriksi, tehtävään jota hänen isoisoisoisänsä, vapaaherra Gillis Bildt, oli hoitanut vuosina 1888–1889. Bildtin hallitus joutui turvautumaan vastaperustetun, uusliberalistisen ja oikeistopopulistisen, Uusi demokratia -puolueen passiiviseen tukeen. Muut porvaripuolueet suhtautuivat yhteistyöhön Uuden demokratian kanssa nihkeästi, mutta Bildtin itse kerrotaan ottaneen asia rauhallisesti ja muun muassa todenneen puolueen ohjelman vastaavan "90-prosenttisesti Maltillista kokoomusta".
Carl Bildtin hallitus toteutti kautensa alussa varsin klassista porvaripolitiikkaa vähentämällä sääntelyä ja yksityistämällä valtionyhtiöitä. Hallitus myös johti ja vei loppuun Ruotsin EU-jäsenyysneuvottelut. Bildtin pääministerikausi muistetaan kuitenkin parhaiten juuri talouskriisistä. Hallituksen oli peräti kaksi kertaa turvauduttava sosiaalidemokraatteihin saadakseen läpi kaksi suurta kriisipakettia valtiopäivillä. Ruotsi joutui kriisiaikana luopumaan kruunun kiinteästä kurssista, mitä Bildt kutsui suoraan epäonnistumiseksi.
Poliittinen ura > Oppositiosta kansainvälisiin tehtäviin

Seuraavissa vaaleissa 1994 sosiaalidemokraatit palasivat takaisin valtaan, ja vuonna 1999 Bildt jätti Maltillisen kokoomuksen puheenjohtajuuden hävittyään seuraavatkin valtiopäivävaalit sosiaalidemokraateille Göran Perssonin noustessa pääministeriksi. Bo Lundgren valittiin Maltillisen kokoomuksen johtoon Bildtin seuraajaksi.
Jätettyään pääministerin tehtävät Bildt alkoi toimia aktiivisemmin kansainvälisissä tehtävissä. Hänet nimitettiin 1995 EU:n neuvottelijaksi Balkanin konfliktissa, ja Bildt toimi välittömästi Bosnian sodan jälkeen Bosnia ja Hertsegovinassa kansainvälisen yhteisön High Representative -tehtävässä. Vuosina 1999–2001 hän oli YK:n pääsihteerin Kofi Annanin erityislähettiläänä Balkanilla.
Öljy-yhtiö Lundin Oil (vuodesta 2001 Lundin Petroleum) valitsi Bildtin toukokuussa 2000 yhtiön hallitukseen. Yhtiötä syytettiin myöhemmin osuudesta ihmisoikeusrikkomuksiin Etiopiassa ja Sudanissa, minkä sekä Lundin Petroleum että Bildt kielsivät. Lundin Petroleumin hallituspaikasta Bildt luopui lokakuussa 2006 ulkoministerin tehtävien myötä. Human Rights Watch kritisoi Bildtiä marraskuussa 2006 tämän osakeomistuksesta Lundin Petroleumissa, jota se oli puolestaan syyttänyt yhtiön läheisistä suhteista Sudanin hallitukseen.
Bildt oli nimitetty myös sijoitusyhtiö Vostok Naftan hallitukseen vuonna 2002. Vostok Naftan omistukset koostuivat 90 prosenttisesti venäläisen kaasuyhtiö Gazpromin osakkeista. Omistuksensa yhtiöstä Bildt myi lokakuussa 2006 aloitettuaan ulkoministerinä. Hän myi myös osto-optionsa joulukuussa saatuaan niistä voimakasta kritiikkiä niin medialta kuin oppositiosta. Aloitettuaan ulkoministerinä Bildt luopui myös neuvonantajan tehtävistään East Capital -rahastoyhtiössä ja viestintätoimisto Kreabissa.
Ruotsalainen iltapäivälehti Expressen julkaisi artikkelin, minkä mukaan Irakin vapautuksen komitea olisi värvännyt Carl Bildtin vuonna 2002 edistämään Turkin osallistumista Irakin sotaan yhdysvaltalaisella rahoituksella.
Poliittinen ura > Paluu hallitukseen

Maltillisen kokoomuksen johtaman Allianssin voitettua vuoden 2006 valtiopäivävaalit Bildt nimitettiin Fredik Reinfeldtin hallituksen ulkoministeriksi. Valintaa pidettiin yllättävänä, sillä Bildt ja Reinfeldt eivät olleet aiemmin tulleet toimeen keskenään. Lisäksi Bildt oli aiemmin itse toiminut pääministerinä ja kokoomuksen puheenjohtajana. Hän jatkoi ulkoministerinä myös vuoden 2010 vaalien jälkeen.
Yksityiselämä

Bildt on ollut naimisissa kolmesti. Ensimmäisen avioliittonsa hän solmi 25-vuotiaana tuolloin 27-vuotiaan Kerstin Zetterbergin kanssa. He olivat tutustuneet toimiessaan opiskelijapolitiikassa. Avioliitto kesti kuitenkin lopulta vain hiukan yli vuoden, ja jäi lapsettomaksi.
Myöhemmin, vuonna 1981 tuolloin valtiosihteerinä työskennellyt Bildt tapasi Mia Bohmanin, kokoomuksen entisen puheenjohtajan Gösta Bohmanin tyttären. Pariskunta meni naimisiin vuonna 1984, ja he saivat kaksi lasta: Gunnel Blanceflor syntyi marraskuussa 1989 ja Nils marraskuussa 1991. Bildtin toinenkin avioliitto päättyi eroon. Pariskunta jätti avioerohakemuksen helmikuussa 1996 ja ero sai lainvoiman seuraavana vuonna.
Nykyiseen puolisoonsa, italialaissyntyiseen Anna Maria Corazzaan, Bildt tutustui entisessä Jugoslaviassa, ja he menivät naimisiin vuonna 1998. Bildtistä tuli isä kolmannen kerran vuoden 2004 alussa, kun heille syntyi poika.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alla dessa dagar – Carl Bildtin blogi (ruotsiksi)
Carl Bildt Twitterissä
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ingvar Carlsson | Ruotsin pääministeri 1991–1994 | Seuraaja: Ingvar Carlsson |
| n k Ruotsin pääministerit |
| --- | --- | --- |
:  De Geer  Posse  Thyselius  Themptander  Bildt  Åkerhielm  Boström  von Otter  Boström  Ramstedt  Lundeberg  Staaff  Lindman  Staaff  Hammaskjöld  Swartz  Edén  Branting  De Geer  von Sydow  Branting  Trygger  Branting  Sandler  Ekman  Lindman  Ekman  Hamrin  Hansson  Pehrsson-Bramstorp  Hansson  Erlander  Palme  Fälldin  Ullsten  Fälldin  Palme  Carlsson  Bildt  Carlsson  Persson  Reinfeldt  Löfven  Andersson  Kristersson 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 2 
Ulkoministeri Bildt tapaamassa Yhdysvaltain ulkoministeri Condoleezza Ricea lokakuussa 2006.
William Burges

William Burges
William Burges (2. joulukuuta 1827 Lontoo – 20. huhtikuuta 1881 Lontoo) oli englantilainen arkkitehti, joka vaikutti uusgotiikassa. Hänen töihinsä lukeutuu muun muassa Pyhän Fin Barren katedraali Irlannissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Burges Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Archaeology Data Service  Irlanti  Deutsche Biographie  DDB  Structurae 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Kay O’Neill

Kay O’Neill eli Katie O’Neill on uusiseelantilainen sarjakuvantekijä ja kuvittaja. Hänet tunnetaan parhaiten The Tea Dragon Society -sarjakuvastaan, joka on voittanut kaksi Eisner-palkintoa.
O’Neillin fantasiahenkiset sarjakuvat käsittelevät usein luontoa ja suvaitsevaisuutta, ja yleensä niissä on hahmojen joukossa seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen edustajia. Monet hänen teoksistaan on suunnattu nuoremmille lukijoille.
O’Neillin tuotantoa ei ole toistaiseksi käännetty suomeksi.
Verkkosarjakuvat

Counting Stars (2012).
Song of the Wheel (2012).
The Girl from Hell City (2013).
The Girl With Eyes Like a Cat (2013).
Don't Let Go (2013).
Below the Waves (2014).
Mushrooms (2014).
Sarjakuva-albumit

Princess Princess Ever After, 2016, Oni Press. ISBN 978-162-010-340-1. Julkaistu alun perin verkkosarjakuvana vuonna 2014 nimellä Princess Princess.
The Tea Dragon Society, 2017, Oni Press. ISBN 978-1-62010-441-5.
Aquicorn Cove, 2018, Oni Press. ISBN 978-162-010-529-0.
The Tea Dragon Festival, 2019, Oni Press. ISBN 978-162-010-655-6.
Dewdrop, 2020, Oni Press. ISBN 978-1-62010-689-1.
The Tea Dragon Tapestry, 2021, Oni Press. ISBN 978-162-010-774-4.
The Moth Keeper, 2023, RH Graphic. ISBN 978-059-318-226-0.
Aiheesta muualla

Kay O’Neillin kotisivut
Uusitalo, Emilia: Kirja-arvostelu: Katie O’Neill: The Tea Dragon Society. Nörttitytöt. 9.1.2020.
Katie O'Neill: The Tea Dragon Society. Kirjahilla-blogi. 9.11.2019
Horne, Karama: Indie Comics Spotlight: Eisner Winner Katie O'Neill on Tea Dragons, Princesses, and saving all the animals. SyFy.com 16.11.2018. (Arkistoitu – Internet Archive).
Ligia: 5 minutes with Kay O’Neill — from ComicFest 2019 (Arkistoitu – Internet Archive). Wellington City Libraries: Library Blog. 10.4.2019.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Yhdysvallat  Tšekki
Sirkkalankatu

| Sirkkalankatu> Sirkkalagatan |
| --- | --- |
 Näkymä itään Sirkkalankadun ja Kotikadun risteyksestä.
Maa:  Suomi
Kaupunki:  Turku
Tieluokka:  Katu
Pituus:  1,5 km
Päällyste:  asfaltti
Kaistaluku:  yksikaistainen
Sirkkalankatu (ruots. Sirkkalagatan) on noin 1,5 kilometriä pitkä katu Turussa. Joukahaisenkadulta alkava katu kulkee I:n, II:n ja III:n kaupunginosan läpi päättyen Kivenhakkaajankadulle Turun Urheilupuiston kupeeseen.
Sirkkalankatu sai nykyisen nimensä 1920-luvulla. Sitä ennen katu tunnettiin Arseninkatuna (ruots. Arseniigatan). Kadun varrella on jonkin verran korkeuseroja, sillä se kulkee mäkisellä alueella. Julkisen liikenteen bussilinjoja kulkee ainoastaan Joukahaisenkadun ja Kerttulinkadun välisellä osuudella. Sirkkalankadun varrella sijaitsee muun muassa Sirkkalan entinen kasarmialue, Luostarinmäen museokortteli, Turunmaan sairaala sekä entinen synnytyssairaala Heideken.
Sijainti ja poikkikadut

Noin 1,5 kilometriä pitkä Sirkkalankatu sijaitsee Turun keskustassa Aurajoen eteläpuolella. Yksikaistainen katu alkaa Joukahaisenkadulta Kupittaan vanhan rautatieaseman luota. Katu kulkee länteen I:n, II:n ja III:n kaupunginosan läpi päättyen Kivenhakkaajankadulle Turun Urheilupuiston lähettyville. Katu nousee ensin Vartionvuorenmäelle ja laskeutuu sitten kohti Kaskenkatua. Loppupäässä katu nousee jälleen loivasti kohti Urheilupuiston mäkeä.
Sirkkalankadun poikkikadut idästä länteen ovat: Joukahaisenkatu, Lemminkäisenkatu, Kaivokatu, Kerttulinkatu, Kellonsoittajankatu, Uudenmaankatu, Kotikatu, Tähtitorninkatu, Vartiovuorenkatu, Kaskenkatu, Vuorikatu, Sepänkatu, Neitsytpolku ja Kivenhakkaajankatu.
Historia

Nykyisin Sirkkalankatuna tunnetun kadun nimi oli tiedettävästi vuodesta 1830 lähtien Arsenin poikkikatu (ruots. Arsenii Tvär Gatan). Poikkikadun nimi viittasi Arseninkatuun (nykyinen Uudenmaankatu), joka kulki Aurajoen ylittävältä sillalta Uudenmaan tulliin. Molemmat kadut saivat nimensä venäläisen kenraalikuvernööri Arseni Zakrevskin mukaan. Suomen kenraalikuvernöörinä Zakrevski johti vuoden 1827 Turun palon jälkeisiä ensiapu- ja jälleenrakennustoimia. Arsinin poikkikadun nimi muutettiin Arseninkaduksi (ruots. Arseniigatan) vuonna 1890, kun entinen Arseninkatu nimettiin Uudenmaankaduksi.
Turun katujen venäläisperäisistä nimistä pyrittiin eroon 1920-luvulla, ja myös Arseninkadun nimi päätettiin muuttaa Sirkkalankaduksi vuonna 1924. Sirkkala-nimeä perusteltiin sillä, että erään Arseninkadun varrella sijainneen kukkulan tai rinteen kutsumanimi oli pitkään ollut Sirkkalanmäki. Historiallisissa asiakirjoissa mainitaan myös 1700-luvulla elänyt porvari Henrik Sirkkala, jonka talosta Sirkkalanmäki lienee saanut nimensä. Turunmaan sairaalan kohdalla sijaitsi vielä vuonna 1905 Sirkkalan lähde -niminen kaivo.