Missa solemnis
Teoksen rakenne

Useimpien messujen tapaan Beethovenin Missa solemnis voidaan jakaa viiteen pääosaan (Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus ja Agnus Dei). Tässä teoksessa nämä ovat kuitenkin myös itsessään yhtäjaksoisia osia, siinä missä muissa messuissa nämä viisi osaa on yleensä jaettu edelleen useampiin jaksoihin.
Kyrie: Messun aloittava Kyrie on lyhyin osa (yleensä runsaat kahdeksan minuuttia), ja se on myös tavanomaisin ja vailla muiden osien monimutkaisuutta. Kyrie noudattaa perinteistä ABA-muotoa. A-taitteessa kuoro laulaa "Kyrie eleison" juhlalliseen eikä hartaaseen sävyyn kuten useimpien messujen alussa. B-taitteessa siirrytään molliin, kun solistit laulavat "Christe eleison".
Gloria: Seuraavat kaksi osaa, Gloria ja Credo, muodostavat Missa solemniksen selkärangan. Ne ovat molemmat noin seitsemäntoista minuuttia pitkiä. Yleisesti ottaen sekä Gloriassa että Credossa nopeaa alkuosaa (jossa itsessään on välillä myös hitaita kohtia) seuraa pidempi hidas osio, josta siirrytään hetkeksi taas nopeaan ja juhlavaan vaiheeseen, jota seuraa pitkä yhden lauseen ympärille rakennettu fuuga. Fuuga puolestaan kehittyy erittäin mahtipontiseksi finaaliksi. Gloriassa finaalin viimeisissä tahdeissa kuoro joutuu suorastaan huutamaan "gloria". Tässä osassa käytetään myös runsaasti 3/4-tahtilajia.
Credo: Heti Credon alussa on Beethovenin tuotannolle tyypillinen vahva melodia, joka kuitenkin hylätään varsin nopeasti. Melodian alku toistuu kuitenkin myöhemmissä kohdissa. Credon hitaat kohdat ovat vielä Gloriaa hiljaisempia, ja ne synnyttävät mystisen tunnelman. Hitaan osuuden ja fuugan välissä pitkä pätkä messutekstiä lausutaan resitatiivinomaisesti samalla kun muu kuoro toistaa samaan aikaan sanaa "credo". Tämä tekstin kohta luetaan vain kerran, ja se on hukkua kuoron alle. Tällainen messutekstin kohtelu on herättänyt monia pohdintoja teosta kommentoineiden kirjoittajien keskuudessa. Credon loppuosaa pidetään hyvin vaativana, koska kuoro joutuu laulamaan hyvin nopeasti. Aivan lopussa solistit pääsevät taas ääneen hitaassa tempossa, ja Credo päättyy paljon levollisemmin kuin Gloria.
Sanctus: Sanctus alkaa hiljaisesti ja kiihtyy pian yllättäen. Sen jälkeen tulee kahden minuutin mittainen matalien jousien soittama jakso, jonka jälkeen sooloviulu laskeutuu korkealta alemmas (symboloiden Pyhän hengen laskeutumista). Näin alkaa kymmenen minuutin pituinen kaunis duuriteema, jonka ajan konserttimestari soittaa lähes taukoamatonta viulusooloa.
Agnus Dei: Viimeinen osa alkaa noin viiden minuutin mittaisella surullisella teemalla, josta seuraa teoksen loppuun asti kestävä valoisa "dona nobis pacem" -lauseen ympärille rakennettu teema. Teeman keskeyttävät ensin "dramaattisen" kuuloinen osio, joka muistuttaa tuon ajan sotaväen käyttämää varoitussignaalia. Myöhemmin ennen päättymistään teema keskeytyy vielä yllättävään orkesterijaksoon. Teoksen loppuun ei ole sävelletty mahtipontista huipentumaa (sellainenhan koettiin jo Glorian lopussa), vaan se päättyy levollisesti kahteen vaatimattomaan sointuun. Ajan kontekstiin sijoitettuna tämä "dona nobis pacem" -teema ("anna meille rauha") saa dramaattisia piirteitä: Euroopassa oli tuolloin käyty veristä sotaa usean vuosikymmenen ajan.