stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Siikajoen vesistö

| Siikajoen vesistö  (Suomen päävesistö: 57) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Pohjanmaa, Kainuu
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Siikajoen vesistö (57)
Vesistöjako:  Siikajoen alaosan alue (57.01), Siikajoen keskiosan alue (57.02), Siikajoen yläosan alue (57.03), Neittävänjoen valuma−alue (57.04), Mulkuanojan valuma-alue (57.05), Lamujoen valuma-alue (57.06), Savalojan valuma-alue (57.07), Luohuanjoen valuma-alue (57.08), Ohtuanojan valuma-alue (57.09)
Laskujoki:  Siikajoki
Laskupaikka:  Siikajoenkylä, Perämeri 
Koordinaatit:  64°51′40″N, 24°41′20″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  4 318,01 km²  
Järvisyys:  2,18 % 
Alueen pituus:  135 km  
Alueen leveys:  65 km  
Pääuoma:  noin 160 km
Keskiylivirtaama:  411,6 m³/s  
Keskivirtaama:  35,7 m³/s  
Keskialivirtaama:  2,3 m³/s  
 fiJoki laskee Perämereen Siikajoenkylässä. 
Siikajoen vesistö (vesistöaluetunnus 57) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Siikajoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 4318,01 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 2,18 %.
Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Siikajoen alaosan alue (57.01)
Ohtuanojan valuma-alue (57.09)
Luohuanjoen valuma-alue (57.08)
Siikajoen keskiosan alue (57.02)
Savalojan valuma-alue (57.07)
Lamujoen valuma-alue (57.06)
Siikajoen yläosan alue (57.03)
Neittävänjoen valuma-alue (57.04)
Mulkuanojan valuma-alue (57.05)
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Siikajoen vesistöalue, vesi.fi
Sielun kykyjen riippuvaisuus ruumiin sekoituksista

| Sielun kykyjen riippuvaisuus ruumiin sekoituksista> Ὅτι ταῖς τοῦ σώματος κράσεσιν αἱ τῆς ψυχῆς δυνάμεις ἕπονται.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Galenos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofinen psykologia
Julkaistu:  100-luku jaa.
Suomennos
Suomentaja:  Marke Ahonen
Kustantaja:  Basam Books
Julkaistu:  2019
ISBN:  978-952-7240-52-6

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sielun kykyjen riippuvaisuus ruumiin sekoituksista (m.kreik. Ὅτι ταῖς τοῦ σώματος κράσεσιν αἱ τῆς ψυχῆς δυνάμεις ἕπονται, Hoti tais tū sōmatos krasesin hai tēs psykhēs dynameis hepontai, lat. Quod animi mores corporis temperamenta sequantur) on Galenoksen 100-luvulla kirjoittama antiikin kreikkalainen filosofinen psykologinen tutkielma.
Historia

Galenos eli ja kirjoitti 100-luvulla jaa. erityisesti keisari Marcus Aureliuksen aikana. Hänen teostaan Sielun kykyjen riippuvaisuus ruumiin sekoituksista ei ole kyetty ajoittamaan tarkasti. Joskus sitä on pidetty hänen myöhäisteoksenaan ja hänen sielua koskevien ajatustensa eräänlaisena yhteenvetona, mutta se voi olla myös hänen muita samaa aihepiiriä käsitelleitä teoksia varhaisempi. Galenos käsitteli sieluun liittyviä asioita myös muun muassa teoksissaan Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta ja Sielun erehdysten tunnistamisesta ja parantamisesta.
Sisältö

Galenos esittää teoksessaan sen nimen mukaisesti, että sielun kyvyt riippuvat ruumiista ja erityisesti ruumiin sekoituksista (krasis) eli aineellisesta tilasta. Näkemystä on kuvattu ”humoraalioppiin perustuvaksi materialismiksi” tai ”lääketieteelliseksi materialismi”.
Galenos lainaa teoksessaan filosofeja, erityisesti Platonia ja Aristotelesta, sekä Hippokratesta, ja runoilijoita, kuten Homerosta ja Theognista. Hän hyökkää erityisesti oman aikansa platonisteja eli niin kutsuttuja keskiplatonisteja kohtaan, sillä nämä katsoivat, Galenoksen mukaan jopa vastoin Platonin itsensä näkemystä, että sielu olisi ruumiista täysin itsenäinen ja riippumaton. Galenos itsekin jättää auki sen mahdollisuuden, että sielun ylin osa järkisielu voisi olla kuolematon ja säilyä olemassa ruumiista riippumatta, mutta vetoaa muuten siteeraamiensa lähteiden auktoriteettiin ja omaan lääkärinkokemukseensa pyrkiessään osoittamaan sielun tilojen olevan monella tavalla riippuvaisia ruumiista. Tämän osoittavat niin esimerkit lääketieteestä, kuten sairaudet ja lääkkeiden vaikutus, kuin arkielämästä, kuten ympäristön ja alkoholin vaikutus sieluun.
Galenos vaikuttaa esittävän, että sielu voidaan jopa samastaa ruumiin fysikaalisiin sekoituksiin. Tästä seuraa muun muassa, että sielullisia ongelmia voidaan hoitaa ruokavalion ja muiden ruumiin tasapainoa säätelevien asioiden avulla. Näin Galenos esittää varsin materialistisen ja deterministisen näkemyksen sielun ja ruumiin suhteesta ja siitä, kuinka sielun toiminnot riippuvat ruumiin sekoituksista. Teos on kuitenkin monin tavoin retorinen, ja siitä on hankala nähdä, mikä on Galenoksen omaa väitettä ja mikä lähinnä argumentointia, joka haluaa osoittaa, mitä hänen aikansa filosofioiden väittämistä sielun ja ruumiin suhteen kannalta seuraa.
Galenos käsittelee myös determinisminsä suhdetta moraaliin ja moraaliseen vastuullisuuteen: voidaanko ketään kiittää tai moittia teoistaan, jos ne ovat seurausta vain siitä, miten hänen ruumiinsa sekoitukset ovat järjestäytyneet, ja nämä ovat tulleet hänen osakseen ulkopuolisista syistä? Galenoksen vastaus on, että kiitämme hyvää itsessään ja moitimme pahaa itsessään aina sellaista kohdatessamme, riippumatta siitä, mikä on hyvän tai pahan syynä.
Teoksen sisältö voidaan jakaa seuraavasti:
Pääväite: sielun kyvyt seuraavat ruumiin sekoituksista (767–768)
Pikkulapsissa ilmenevät erot (768–769)
”Kyvyn” (dynamis) käsite (769–772)
Kysymys sielun kuolemattomuudesta (772–774)
Ruumiin vaikutus sieluun; miten sielu voisi olla aineeton (774–779)
Kuivuuden ja kosteuden vaikutukset sieluun (780–783)
Stoalainen käsitys sielusta (783–784)
Aineellisen todellisuuden luonne ja älykkyyden syy (785–787)
Sielu on alisteinen ruumiille (787–791)
Aristoteles ja veren vaikutus (791–794)
Aristoteleen fysiognomiset huomiot (795–798)
Hippokrates ja ympäristön vaikutus (798–805)
Platon itse osoittaa ”platonistien” olevan väärässä (805–814)
Voidaanko sekoituksen aiheuttamia ominaisuuksia kiittää tai moittia? (814–816)
Stoalainen käsitys pahasta (816–819)
Poseidonioksen poikkeava näkemys (819–820)
Yhteenveto (821–822)
Kirjallisuutta > Suomennos

Galenos: Sielun kykyjen riippuvaisuus ruumiin sekoituksista. Teoksessa Galenos: Lääkärin kirjoituksia sielusta.  (Kirjoittanut ja suomentanut Marke Ahonen)  Helsinki:  Basam Books, 2019.  ISBN 978-952-7240-52-6
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Galenos: Quod animi mores corporis temperamenta sequantur, ed. I. Müller, SM II, 1891.
Galenos: The Capacities of the Soul Depend on the Mixture of the Body. Teoksessa Singer, P. N.: Galen: Selected Works.  Oxford:  Oxford University Press, 1997.  ISBN 978-0192824509
Galenos: The Capacities of the Soul Depend on the Mixture of the Body. Teoksessa Singer, P. N. (ed.): Galen: Psychological Writings.  Cambridge:  Cambridge University Press, 2013.  ISBN 978-0521765176
Γαληνός: Ότι ταις του σώματος κράσεσιν αι της ψυχής δυνάμεις έπονται.  (Συγγραφέας: Αθηνά Δ. Μπάζου)  Αθήνα:  Ακαδημία Αθηνών, Κέντρο Ερεύνης της Ελληνικής και Λατινικής γραμματείας, 2011.  ISBN 978-960-404-136-7
Rolf Siilasvuo

| Rolf Siilasvuo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1923
Kuollut: 1998
Ammatti:  rehtori
Puoliso:  Viesti Siilasvuo
Rolf Torsten Erland Siilasvuo (1923–1998) oli Limingan kansanopiston ja myöhemmin Limingan taidekoulun rehtori 1953–1990. Hän myös kirjoitti Limingan kansanopiston historiikin.
Siilasvuon isä oli kenraali Hjalmar Siilasvuo. Hänen veljestään Ensiosta tuli myös kenraali ja sisarestaan Rakel Siilasvuosta Oulun tyttölyseon rehtori. Rolf Siilasvuo osallistui Lapin sotaan ja oli mukana veljensä kanssa isänsä johtamassa sotilasoperaatiossa Tornion maihinnousussa lokakuussa 1944. Sodan jälkeen hän opiskeli valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistossa ja kirjoitti pro gradunsa 1952.
Seuraavana vuonna Siilasvuosta tuli Limingan kansanopiston rehtori. Vuodesta 1963 alkaen kansanopistossa järjestettiin kuvataiteen kesäkursseja ja mallipiirustuskerhoja ensin Liisa Rautiaisen ja myöhemmin Matti Mikkolan johdolla. 1966 alkaen kouluun perustettiin pysyvä kuvataidelinja, ja koulu muuttui vähitellen taidekouluksi. Siilasvuo kuvaili prosessia kirjassaan seuraavasti: "Taidekoulu oli kuin käenpoika, joka kasvaessaan työntää muut pesästä ja niin kävi, taidekoulutus tuli, jäi ja voitti". Siilasvuon Limingassa ollut koti oli avoin oppilaille, jotka kävivät hänen luonaan kylässä vaikkapa kuuntelemassa äänilevyjä.
Rolf Siilasvuon jäätyä eläkkeelle 1990 taidekoulun rehtoriksi valittiin Ari Karvonen.
Teokset

Vanha opisto, uusi koulu : jo sata vuotta ensimmäisenä Pohjois-Pohjanmaalla.  Limingan kansanopisto (painettu: Kalevan kirjapaino, Oulu), 1993.  ISBN 952-90-5206-5
Suomen kansalaisten yleiset oikeudet ja oikeusturva sotapalveluksen aikana (Pro gradu).  Helsingin yliopisto, 1952.
Feliks Siimes

Feliks Edvard Siimes (5. kesäkuuta 1901 Asikkala – 4. tammikuuta 1997 Muurame) oli suomalainen professori ja jääpalloilija.
Siimes valmistui ylioppilaaksi keväällä 1920 ja diplomi-insinööriksi teknillisessä korkeakoulussa koneinsinööriosaston puun mekaanisen teknologian ja koneenrakennuksen opintosuunnalta vuonna 1925. Vuonna 1927 hän valmistui ekonomiksi. Vuonna 1938 hän väitteli tekniikan tohtoriksi.
Feliks Siimes toimi teknillisen korkeakoulun assistentina 1926 ja 1932-1936. Puuteknillisen tutkimuslaitoksen turkimusinsinöörinä 1931 ja 1935-1941. General Electricin piirtäjänä hän työskenteli 1928 ja 1930 sellu- ja paperiyhtiön EB Eddy Companyn palveluksessa Kanadan Quebeckissä. Vuosina 1932-1947 hän toimi teknillisen korkeakoulun teollisuuskirjanpidon opettajana. Vuodesta 1939 hän toimi teknillisessä korkeakoulussa puun raaka-aineopin erikoisopettajana ja dosenttina. Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen puuteknisen osaston johtajana ja professorina vuodesta 1944.
Siimes pelasi 1920-luvulla jääpalloa puolustajana Helsingin Jalkapalloklubin joukkueessa, jossa saavutti Suomen mestaruuden 1921, 1923, 1924 sekä hopean 1925. A-maaotteluja Siimekselle kertyi neljä, joista yksi 1922 voitolla Ruotsista.
Saavutukset urheilijana

3 SM-kultaa 1921, 1923 ja 1924 sekä hopeaa 1925 HJK:n riveissä.
HMS Sigrid

| HMS Sigrid |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Nyköpingin telakka
Laskettu vesille:  joulukuu 1862
Palveluskäyttöön:  10. heinäkuuta 1863
Poistui palveluskäytöstä:  15. marraskuuta 1901
Tekniset tiedot
Uppouma:  185 t
Pituus:  30,4 m
Leveys:  6,7 m
Syväys:  2,1 m
Koneteho:  1 x 2-sylinterinen Motala-höyrykone 130 hv
Nopeus:  8 solmua
Miehistöä:  40
Aseistus
Aseistus:  2 x 226 mm tykkiä 10 x 41 mm reelinkitykkiä
HMS Sigrid oli Ruotsin laivaston vuonna 1862 vesillelaskettu 2. luokan tykkivene.
Valmistus

Alus laskettiin vesille joulukuussa 1862 Nyköpingin  telakalta ja se otettiin palveluksen 10. heinäkuuta 1863. Puusta ja teräksestä valmistettu alus oli varustettu kahdella mastolla, joihin oli mahdollista nostaa 270 neliömetrin purjeet.
Palvelus

Vuosina 1866-1867 aluksen pääaseet korvattiin yhdellä 96 millimetrin tykillä ja lisäksi mastot poistettiin. Muutostöiden jälkeen alus luokiteltiin tykkiskuunertiksi ja sen miehistön tarve laski 31:een. Alus kuului Tukholman alueen rannikkotykistöön. Se poistettiin palveluksesta 15. marraskuuta 1901.
Sielunvaras

| Sielunvaras> Sjæletyven |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Holger-Madsen
Käsikirjoittaja:  Fritz Magnussen
Kuvaaja:  Marius Clausen
Pääosat:  Gunnar Tolnæs, Charles Wilken, Johanne Fritz-Petersen, Philip Bech
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tanska
Tuotantoyhtiö:  Nordisk Films Kompagni
Ensi-ilta:  10. elokuuta 1916 (Tanska) 18. joulukuuta 1916 (Suomi)
Kesto:  953 metriä (42 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sielunvaras (tansk. Sjæletyven) on vuonna 1916 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. Holger-Madsenin ohjaaman rikoselokuvan pääosaa esittää Gunnar Tolnæs.
Juoni

Perintöjalokiviensä varastamista pelkäävä kreivi Coltenberg kutsuu kotiinsa salapoliisi Foxin. Pian käy ilmi, että tohtori Harmodi on hypnotisoinut kreivin tyttären Judithin varastamaan jalokivet. Poliisin saapuessa paikalle Harmodi ampuu itsensä ja Judith vapautuu lumouksesta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gunnar Tolnæs  | … |  salapoliisi Jurian Fox   |
|  Charles Wilken  | … |  kreivi Maximilian Coltenberg   |
|  Johanne Fritz-Petersen  | … |  Judith, kreivin tytär   |
|  Philip Bech  | … |  tohtori Anthelmus Harmodi   |
|  Franz Skondrup  | … |  Senkra, tohtorin neekeripalvelija   |
|  Doris Langkilde  | … |     |
Tuotanto

Nordisk Films Kompagnin tuottama Sielunvaras on ohjaaja Holger-Madsenille tyypillinen synkkä tarina, jonka ansioihin kuuluvat taitava valaistus ja kuvan syvyyssommittelu. Sitä esitettiin Suomessa loppuvuodesta 1916. Tanskan ja Alankomaiden elokuvamuseoiden yhteistyönä restauroitu elokuva on nähtävissä Tanskan elokuvamuseon sivustolla.
Aiheesta muualla

Sielunvaras Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sieppomonarkit

| Sieppomonarkit |
| --- | --- |
 Keijusieppo (Stenostira scita)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sieppomonarkit Stenostiridae  Beresford, F.K. Barker, Ryan & Crowe, 2005
Katso myös
   Sieppomonarkit Wikispeciesissä   Sieppomonarkit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sieppomonarkit (Stenostiridae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon taksonominen asema on osittain epäselvä. DNA-tutkimusten perusteella siihen on liitetty lajeja, jotka ovat aikaisemmin kuuluneet sieppojen, kerttujen, monarkkien, ja viuhkojen (viuhkamonarkkien) heimoihin. Sieppomonarkkilajeja tavataan Saharan eteläpuoleisesta Afrikasta ja Kaakkois-Aasiasta. Useat heimon lajeista ovat värikkäitä ja ne elävät pensaikoissa ja metsissä. Niiden ravintoa ovat hyönteiset.
BirdLifen luokituksen mukaan sieppomonarkkeihin kuuluu 4 sukua ja 9 lajia.
Sieppomonarkkilajit > Töyhtömonarkit Elminia

Mustatöyhtömonarkki (Elminia albonotata)
Pikkutöyhtömonarkki (Elminia nigromitrata)
Sinitöyhtömonarkki (Elminia longicauda)
Tuhkatöyhtömonarkki (Elminia albicauda)
Valkovatsamonarkki (Elminia albiventris)
Sieppomonarkkilajit > Viitasiepot Culicicapa

Filippiinienviitasieppo (Culicicapa helianthea)
Viitasieppo (Culicicapa ceylonensis)
Sieppomonarkkilajit > Lajeja, joilla on oma sukunsa

Keijusieppo (Stenostira scita)
Keltavatsamonarkki (Chelidorhynx hypoxanthus)
Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band

| Sgt>  Pepper’s Lonely Hearts Club Band The Beatles |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 6. joulukuuta 1966 – 1. huhtikuuta 1967
 Studio : Abbey Road Studios, Lontoo
 Julkaistu:  1. kesäkuuta 1967    2. kesäkuuta 1967
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: psykedeelinen pop, poprock, taiderock, psykedeelinen rock, kamaripop, sunshine pop
 Kesto: 39.42
 Levy-yhtiö:  Parlophone    Capitol Records
Listasijoitukset
  1. (1967)    1. (kesäkuu 1967)    1. (22 viikkoa, kesäkuu 1967)    1. (1967)    1. (heinäkuu 1967)    1. (1967)    14. (15. syyskuuta 1978)    96. (9. heinäkuuta 2006)  
The Beatlesin muut julkaisut
| Revolver 1966 | Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band 1967 | Magical Mystery Tour 1967 |
Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band on The Beatlesin 1. kesäkuuta 1967 julkaisema albumi. Levyä pidetään yleisesti yhtenä popmusiikin historian merkittävimmistä julkaisuista ja monesti sitä pidetään yhtyeen magnum opuksena. Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band on myös yksi ensimmäisistä niin sanotuista konseptialbumeista.
Albumi vaikutti voimakkaasti popmusiikin kehitykseen. Progressiivinen rock on saanut innoitusta albumista. Sekä levy, sen tuottaminen että kansi on palkittu useita kertoja. Levy on säännöllisesti kärkisijoilla valittaessa historian parhaita populaarimusiikkilevyjä.
Albumilla Beatles jatkoi edellisen albuminsa Revolverin kokeellisempaa linjaa. Tyylillisesti albumi edustaa psykedeelistä rockia, mutta siinä on myös paljon aikaisempien albumien tapaan poppia sekä perinteisiä rocklauluja.
Albumi äänitettiin Lontoon Abbey Roadin studioilla joulukuun 1966 ja huhtikuun 1967 välillä. Sen tuotti George Martin.
Taustaa

Sgt. Pepperin yksi tärkeimmistä vaikutteista oli yhdysvaltalaisen The Beach Boysin albumi Pet Sounds, joka julkaistiin toukokuussa 1966. Paul McCartney on sanonut: ”Ilman Pet Soundsia Sgt. Pepperiä ei olisi syntynyt ... Sgt. Pepperin tavoitteena oli olla yhtä hyvä kuin Pet Sounds.” McCartneya kiehtoi Pet Soundsissa sen monimutkaiset sovitukset, lauluharmoniat ja erikoiset äänitehosteet. Beatles oli jo aloittanut musiikilliset kokeilut hiukan ennen Pet Soundsin ilmestymistä, kun he äänittivät John Lennonin ensimmäisen psykedeelisen laulun ”Tomorrow Never Knows”, joka julkaistiin Revolver-albumilla.
Beatles lopetti konsertoinnin lopullisesti elokuun 1966 jälkeen ja päätti keskittyä yksinomaan studiolevytysten tekemiseen. Yhtyeen jäsenet uudistivat myös ulkonäkönsä: he kasvattivat viikset ja alkoivat pukeutua värikkäisiin ja kukkakuvioisiin vaatteisiin, jollaisista tuli vuoden 1967 tunnusmerkkejä.
Kipinä Sgt. Pepperin tekoon syntyi Beatlesin vuoden 1966 esiintymismatkalla Yhdysvaltain länsirannikolle. McCartney keksi: ”Mitäpä jos naamioitaisiin itsemme ja hankittaisiin yhtyeellemme joku toinen nimi!” Albumin poikkeuksellisen pitkän nimen McCartney keksi Lennonin mukaan Yhdysvaltain länsirannikon yhtyeiden pitkistä nimistä. McCartney itse kertoi nimen tulleen hänelle, kun hän ajatteli hauskoja sanoja kuten ”Sergeant Pepper” ja ”Lonely Hearts Club”, ja ne vain liittyivät yhteen ilman erityistä syytä. Yhtyetoverit John Lennon ja George Harrison suhtautuivat McCartneyn ideaan varauksellisesti, mutta kummallakaan ei ollut esittää parempaakaan vaihtoehtoa.
Alkuperäinen ajatus albumin konserttimaisesta formaatista ei kuitenkaan toteutunut aivan sellaisenaan, vaikka Sgt. Pepperin avauskappaleessa onkin kuultavissa yleisön hälinää ja orkesterin viritysääniä.
Albumin teko > Studiotekniikka

Abbey Roadin uusimman studioteknologian mukana tulleet monipuoliset menetelmät tarjosivat yhtyeelle loputtomasti mahdollisuuksia rikkoa pop-musiikin tekemisen raja-aitoja. Kaikulaitteiden ja efektikoneiden luova käyttö yhdistettynä eri soittimiin tuotti mielenkiintoisen soundimaailman, joihin Beatles onnistui lisäämään monia vaikutteita eri musiikkilajeista, kuten klassisesta ja aikakauden vakiintuneita rajoja murskaavasta avantgardistisesta musiikista, sekä myös varietee-taiteesta.
Abbey Roadin studioiden hienoista laitteista huolimatta McCartney sen enempää kuin Lennonkaan eivät olleet täysin tyytyväisiä käytössään olevaan neliraitatekniikkaan, jonka avulla oli vaikeaa toteuttaa Beatlesin visioita ja ideoita. Tuottaja George Martin piti koko äänityssessiota ”painajaismaisena aikana”. Yhtye halusi Sgt. Pepperillä kaiken kuulostavan erilaiselta, ja sen eteen nähtiin paljon vaivaa. Mikrofoneja laitettiin puhallinsoittimien sisään ja lauluosuuksia peiteltiin erilaisilla kaikuäänillä, jotka kierrätettiin Hammond-urkujen kanssa käytetyn pyörivän Leslie-kaiuttimen kautta. Erityisesti Lennonin oli vaikea saada päästään ulos niitä kaikkia ääniä, joita hän olisi halunnut levytyksessä käyttää.
Julkaisu

Albumi julkaistiin virallisesti 1. kesäkuuta 1967. Sitä ennen jo huhtikuussa McCartney oli jaellut levyn näytenauhoja Yhdysvalloissa muusikkotuttavilleen. Lontoossa yhtyeen jäsenet veivät nauhat laulaja Cass Elliotin asuntoon ja huudattivat albumia avoimista ikkunoista koko Chelsean kaupunginosaa halkovan King’s Roadin kuultavaksi. Piraattiradioasema Radio London sai luvan esittää koko albumin 12. toukokuuta. Yhtyeen manageri Brian Epstein järjesti medialle albumin julkaisujuhlan 19. toukokuuta kotonaan Lontoossa, ja myös Beatlesin jäsenet osallistuivat tilaisuuteen. Viimeisenä viikkona ennen julkaisua Epsteinkin jakeli levyä.
Vastaanotto

Sgt. Pepper myi Britanniassa ensimmäisellä viikollaan 250 000 kappaletta ja nousi albumilistan kärkeen 23 viikoksi. Yhdysvalloissa albumi nousi 24. kesäkuuta Billboardin listan sijalle kahdeksan ja seuraavalla viikolla listakärkeen 15 viikoksi. Kolmessa kuukaudessa albumia oli myyty koko maailmassa 2,5 miljoonaa kappaletta, paljon enemmän kuin Beatlesin aikaisempia albumeja.
Jotkut uskoivat osan Sgt. Pepperin kappaleista kertovan huumeista tai rohkaisevan niiden käyttöön, minkä vuoksi esimerkiksi BBC kieltäytyi soittamasta ”A Day in the Lifea”.
Julkaisuaikanaan Sgt. Pepper sai lehdistöltä yleisesti ottaen ylistävät arviot. The Timesin kriitikko Kenneth Tynan kutsui sitä ”ratkaisevaksi hetkeksi länsimaisessa korkeakulttuurissa”. Time kutsui albumia ”historialliseksi irtiotoksi kaiken musiikin kehityksessä”. Joitain soraääniäkin kuului: esimerkiksi The New York Timesin Richard Goldstein arvosteli albumin liiallisina pitämiään erikoisefektejä ja kutsui albumia ”vilpilliseksi”.
Arvostettu Rolling Stone -lehti sijoitti vuonna 2003 Sgt. Pepperin ykköseksi kaikkien aikojen 500 parhaan albumin listallaan. Muutkin tahot ovat vuosien varrella nimenneet albumin yhdeksi kaikkien aikojen albumeista.
Moni tunnettu muusikko on nimennyt Sgt. Pepperin suosikikseen Beatlesin albumeista. Toisaalta esimerkiksi Keith Richards kutsui sitä ”potaskan sekamelskaksi”.
Sgt. Pepper on vielä vuonna 2017 Britannian kaikkien aikojen myydyin studioalbumi. Britanniassa albumia on myyty 5 miljoonaa kappaletta ja koko maailmassa 13 miljoonaa.
Musiikki

Tyylillisesti Sgt. Pepper edustaa psykedeelistä rockia (”Lucy in the Sky with Diamonds”, ”Being for the Benefit of Mr. Kite!”, ”Within You Without You”), mutta siinä on myös aikaisempien albumien tapaan paljon poppia (”Getting Better”, ”She’s Leaving Home”, ”When I’m Sixty-Four”) sekä perinteisiä rocklauluja (”Fixing a Hole”, ”Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band”).
Albumilla yhtye jatkoi edellisen albuminsa Revolverin (1966), kokeellisempaa linjaa. Esimerkiksi kappalessa ”Within You Without You” olivat aikaisemman albumin kappaleen ”Love You To” tapaan George Harrisonin intialaisvaikutteet selkeästi esillä. ”Lucy in the Sky with Diamonds” oli ensimmäinen Beatlesin levytys, joka sisälsi wah-wah-pedaalilla väritettyä kitaran soittoa.
McCartney totesi myöhemmin George Martinille, että Sgt. Pepper oli ”huumealbumi”, sillä yhtyeen jäsenet olivat olleet ”koko ajan” pilvessä albumia tehdessään. Joidenkin mukaan etenkin LSD:llä oli suuri vaikutus albumin kappaleisiin. Lennon käytti ainetta albumin tekemisen aikaan niin paljon, että sen minää hajottava vaikutus sai hänet toisinaan tuntemaan katoavansa niin yhtyeestä kuin itsestäänkin.
Kitaristi George Harrison ja rumpali Ringo Starr ovat kertoneet tunteneensa itsensä usein joutilaiksi McCartneyn hallitsemissa äänityksissä, ja he vain odottivat päästä soittamaan mitä heiltä pyydettiin.
Sgt. Pepper on ensimmäinen albumi, jonka laulut on miksattu kiinni toisiinsa niin, että musiikki jatkuu ilman taukoa.
Muutamia albumin lauluja käytettiin Beatles-animaatioelokuvassa Keltainen sukellusvene (1968).
Kansikuva

Sgt. Pepperin kansikuva oli aikanaan vallankumouksellinen. Sen idean keksi taiteilija Peter Blake. Kansi on 57 valokuvan kollaasi, minkä lisäksi valokuvaaja Michael Cooper kuvasi siihen vahanukkeja ja Beatles-jäsenet värikkäissä univormuissa. Kuvat otettiin Chelsea Manor Studiosin tiloissa 30. maaliskuuta 1967. Henkilögalleriaan kuuluneet kasvot valitsivat pääosin McCartney ja Lennon. Harrisonin listalta kanteen valittiin neljä gurua, ja Starr jätti valinnat väliin. Vaikka jotkut olivatkin pettyneet valmiin kannen tekniseen laatuun, kansi voitti parhaan albumikannen Grammy-palkinnon.
Sgt. Pepper on musiikkihistorian ensimmäisiä levyjä, jonka kansilehteen on painettu levyn sisältämien kappaleiden sanoitukset.