stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henry Purcell
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henry Purcell Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henry Purcell musiikkinäytteitä Wikimedia Commonsissa
Henry Purcell International Music Score Library Project (englanniksi) (englanniksi)
Henry Purcell Biography (BBC) BBC – Music. Viitattu 19.11.2018. (englanniksi)
Henry Purcell – Biography Faber Music. Viitattu 19.11.2018. (englanniksi)
Music Listing – without preview images Mutopia Project. Viitattu 19.11.2018. (englanniksi) Purcellin partituureja.
Tuohiniemi, Jaakko: Jaakko Tuohiniemi: Yhtenäistetty Henry Purcell Musiikkikirjastot.fi. 2009. Viitattu 19.11.2018.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Lea Desandre ja Les Arts Florissants, aaria oopperasta Dido ja Aeneas.
US Airwaysin lento 1549

| US Airwaysin lento 1549 |
| --- | --- |
 Pakkolaskun tehnyt Airbus A320 Hudsonjoessa.
Yhteenveto
Päivämäärä:  15. tammikuuta 2009
Onnettomuustyyppi:  törmäys lintuparveen, josta seurannut moottoreiden tehon menetys ja pakkolasku
Tapahtumapaikka:  Hudsonjoki, New York, Yhdysvallat
 :  46°46′10″N, 074°00′17″W
Lähtöpaikka:  LaGuardian lentoasema, New York, Yhdysvallat
Välilaskupaikka:  Charlotte/Douglasin kansainvälinen lentoasema, Charlotte, Pohjois-Carolina
Määränpää:  Seattle-Tacoman kansainvälinen lentoasema, Seattle
Kuolleita:  0
Loukkaantuneita:  78
Eloonjääneitä:  155 (kaikki)
Lentokone
Konetyyppi:  Airbus A320-214
Lentoyhtiö:  US Airways
Rekisteritunnus:  N106US
Matkustajia:  150
Miehistöä:  5
US Airwaysin lento 1549 oli US Airwaysin Yhdysvaltain sisäinen reittilento New Yorkin LaGuardian lentoasemalta Charlotten Charlotte-Douglasin kansainväliselle lentoasemalle, josta sen oli tarkoitus jatkaa Seattlen kansainväliselle lentoasemalle. Lennolla 15. tammikuuta 2009 käytetty Airbus A320 teki pakkolaskun Hudsonjokeen nousun jälkeen LaGuardiasta. Se lensi lintuparven läpi ja menetti tehot molemmista moottoreistaan.
Kaikki lennon 155 matkustajaa ja miehistön jäsentä selvisivät hengissä pakkolaskusta. Heistä suuri osa kärsi hypotermiasta, koska jokiveden lämpötila oli nollan tienoilla. Viisi ihmistä loukkaantui vakavammin.
Tausta > Lentokone

Onnettomuuskone oli malliltaan Airbus A320-214 ja rekisteritunnukseltaan N106US. Kone oli valmistunut kesäkuussa 1999, ja se oli toimitettu US Airwaysille saman vuoden elokuussa. Onnettomuuspäivään mennessä lentokoneella oli lennetty 25 241 tuntia ja 16 299 lentoa. Kone oli varustettu kahdella CFM Internationalin CFM56-5B4/P-suihkuturbiinimoottorilla.
Tausta > Miehistö

Lennon kapteenina toimi 57-vuotias Chesley ”Sully” Sullenberger. Hän oli aloittanut uransa lentäjänä helmikuussa 1980 Pacific Southwest Airlinesilla (myöh. US Airways). Ennen liikennelentäjän uraansa hän lensi Yhdysvaltain ilmavoimissa McDonnell Douglas F-4 Phantom II -hävittäjäpommittajaa. Hän oli suorittanut elokuussa 2002 liikennelentäjän lupakirjan, ja hänellä oli tyyppikelpuutus lentokonemalleille Airbus A320, Boeing 737, McDonnell Douglas DC-9, Learjet ja BAe 146. Hän oli käynyt joulukuussa 2008 viimeisimmässä terveystarkastuksessaan, jossa hänet todettiin täysin toimintakykyiseksi. Kapteeni oli lentänyt onnettomuuspäivään mennessä 19 663 tuntia, joista 8 930 kapteenina. Niistä 4 765 hän oli lentänyt onnettomuuskonetyypillä.
Lennon perämiehenä toimi 49-vuotias Jeffrey Skiles. Hän oli ollut US Airwaysin palveluksessa huhtikuusta 1986. Hän oli suorittanut joulukuussa 2008 liikennelentäjän lupakirjan, ja hän oli pätevä lentämään konemalleja Airbus A320, Boeing 737 ja Fokker 100. Hän oli käynyt viimeisimmässä terveystarkastuksessaan lokakuussa 2008, ja hänet määrättiin käyttämään näköä korjaavia linssejä. Perämies oli lentänyt onnettomuuspäivään mennessä 15 643 tuntia, joista 8 977 perämiehenä. Onnettomuuskonemallilla hän oli lentänyt vain 37 tuntia.
Lennolla oli kolme matkustamohenkilökunnan jäsentä.
Onnettomuus > Ensimmäiset minuutit

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Lento 1549 nousi LaGuardian lentoaseman kiitotieltä 04 noin kello 15.25 (EST) kohti Charlotte-Douglasin kansainvälistä lentoasemaa. Sieltä sen oli tarkoitus jatkaa edelleen Seattle-Tacoman kansainväliselle lentoasemalle. Perämies oli lentovuorossa. Kyydissä oli yhteensä 150 matkustajaa, joista yksi oli sylivauva. Lisäksi lennolla oli viisi miehistön jäsentä.
Mustan laatikon äänitallenteiden mukaan kapteeni varoitti perämiestä kanadanhanhista kello 15.27.10. Sekunti myöhemmin äänitallenteelta kuului, kun linnut iskeytyivät moottoreihin. Koneella oli törmäyshetkellä korkeutta vain 914 metriä, ja se oli 7,2 kilometrin päässä LaGuardian lentoasemalta.
Molemmat moottorit sammuivat lähes välittömästi, mutta lentokone jatkoi nousuaan vielä 19 sekuntia. Kapteeni käynnisti kriittisille järjestelmille virtaa antavan APU:n ja otti lentokoneen hallintaansa kello 15.27.23. Perämies yritti samaan aikaan käynnistää moottoreita uudelleen.
Kapteeni ilmoitti hätätilasta lennonjohtoon kello 15.27.33 ja kertoi koneen palaavan lentokentälle. Lennonjohto ohjeisti konetta kääntymään vasemmalle suuntaan 220 astetta. Lentäjät huomasivat, että palaaminen lentokentälle olisi mahdotonta. Kapteeni ilmoitti matkustamoon hätätilasta kello 15.29.11, ja kolme sekuntia myöhemmin maan läheisyydestä varoittava GPWS-järjestelmä ilmoitti koneen olevan tuhannen jalan (noin 300 metrin) korkeudella maanpinnasta. Kapteeni kysyi lennonjohdolta joen New Jerseyn puoleisella rannalla olevista mahdollisista laskeutumispaikoista, kuten Teterboron lentoasemasta. Miehistölle annettiin lupa laskeutua Teterboron kiitotielle 1, mutta myös tämä vaihtoehto osoittautui mahdottomaksi. Kapteeni kertoi lennonjohdolle yrittävänsä pakkolaskua Hudsonjokeen.
Onnettomuus > Pakkolasku

Lento 1549 ylitti George Washington Bridgen 274 metrin korkeudelta ja laskeutui jokeen noin kello 15.31 vain noin kuuden minuutin lennon jälkeen. Laskeutumispaikka oli joen pohjoisosa suunnilleen West 50th Streetin kohdalla. Koneen evakuointi aloitettiin muutamassa sekunnissa laskeutumisesta. Evakuointi tapahtui hätäliukumäkien ja siipien päälle. Sitä vaikeutti takaosan avoimesta ovesta ja rungon vaurioitumisesta koneen sisälle päässyt vesi. Vain osittain täynnä olleiden polttoainesäiliöiden myötä kone pysyi pinnalla. Koneen vasen moottori irtosi laskussa.
Pakkolaskupaikan läheisyydessä liikennöineet lautat ja pelastuslaitos olivat paikalla muutamissa minuuteissa. Kaikki matkustajat oli pelastettu koneesta 24 minuutin sisällä laskeutumisesta. Kaikki koneen 155 matkustajaa ja miehistön jäsentä selviytyivät. Monet matkustajat kärsivät hypotermiasta, sillä New Yorkissa oli pakkolaskun aikaan seitsemän astetta pakkasta ja jokiveden lämpötila nollan vaiheilla. Viisi ihmistä loukkaantui vakavammin.
Tutkinta

Onnettomuuden tutki Yhdysvaltain kansallinen liikenneturvallisuuslautakunta (NTSB). Todennäköiseksi syyksi todettiin suurten lintujen iskeytymisen moottoreihin, minkä seurauksena kumpikin moottori menetti lähes täydellisesti työntövoimansa. Tutkinnassa todettiin, että lintujen väistö olisi ollut mahdotonta.
Onnettomuuden jälkeen tilanteesta tehtiin useita simulaattoritoisintoja, joissa tarkasteltiin koneen mahdollisuuksia palata LaGuardialle tai laskeutua Teterborolle. Tilanteet onnistuivat simulaattorissa osittain, kun lentäjän reaktioaikaa ei otettu huomioon. Kun lentäjien reaktioaikaa vastaava viive lisättiin simulaatioon ennen käännöksen aloittamista, paluu lentoasemille ei onnistunut. Niinpä tutkinnassa todettiin, että kapteeni Sullenbergerin päätös pakkolaskusta Hudsonjokeen oli oikea. Myös APU:n käynnistäminen oli ratkaisevassa asemassa, koska se antoi järjestelmille lisävirtaa. Sullenberger teki tämän heti lintuihin osumisen jälkeen, vaikka molempien moottorien menettämisen tarkastuslistassa APU:n käynnistäminen oli kirjattu vasta myöhempään vaiheeseen.
Pakkolaskun onnistumiseen vaikuttavia tekijöitä olivat esimerkiksi hyvä sää, lentäjien nopea ja asianmukainen toiminta, vesilaskuun kykenevä lentokone, matkustamomiehistön nopea toiminta ja lähistöllä olleiden veneiden tarjoama apu.
Tutkinta > Suositukset

NTSB antoi onnettomuudesta johtuen yhteensä 34 turvallisuusparannussuositusta, joita olivat muun muassa:
Muutoksia moottoreiden lintutörmäystestaukseen ja moottoreiden sertifiointiin.
Lintutörmäyksiä ehkäisevän teknologian kehittäminen ja käyttöönotto.
Myös matalalla tapahtuvalle moottorihäiriölle tuli tehdä oma tarkastuslista. US Airwaysin lennolla käytetty tarkastuslista oli tarkoitettu tilanteisiin, joissa kone lentää korkealla, jolloin miehistöllä on enemmän aikaa toimia.
Koneen turvavarusteisiin tehtiin muutoksia, ja pelastusliivit suositeltiin sisällytettäväksi kaikkien lentokoneiden varustukseen riippumatta siitä, lentävätkö ne reittejä suurten vesialuiden yli vai eivät.
Miehistön koulutukseen lentoonlähdön jälkeen tapahtuvaan monimoottorihäiriöön ja ilman moottoreita veteen tehtävään laskeutumiseen panostettiin.
Tutkinta > Mahdolliset muut viat

20. tammikuuta uutisoitiin, että samalla koneella olisi ollut ongelmia jo pari päivää ennen turmaa. Muutamat matkustajat ovat kertoneet, että koneen moottoreista kuului tällöin voimakkaita pamahduksia. Myöhemmin tutkijalautakunta kertoi, että vika oli johtunut viallisesta lämpötila-anturista, joka oli vaihdettu tapahtuman jälkeen.
Onnettomuuden jälkeen

Kapteeni Sullenberger sai paljon kiitosta koneen matkustajilta, ja New Yorkin pormestari Michael Bloomberg osoitti kunnioituksensa Sullenbergerin suoritukselle. Kapteeni ja muu miehistö palkittiin myöhemmin New Yorkin kaupungin avaimilla. Pakkolaskua pidetään ilmailun historian parhaimpina.
Onnettomuuskone on ollut vuodesta 2011 esillä Carolinan ilmailumuseossa Pohjois-Carolinan osavaltiossa Charlotten kaupungissa, joka oli lennon alkuperäinen määränpää.
New Yorkin viranomaiset alkoivat järjestelmällisesti vähentää kaupungin lintukantaa. Vuoteen 2017 mennessä lintuja oli tapettu noin 70 000.
Populaarikulttuurissa

Clint Eastwood ohjasi vuonna 2016 tapahtuneesta elokuvan Sully – uroteko Hudson-joella, jossa Sullenbergeria näyttelee Tom Hanks. Elokuvassa käsitellään hätälaskun tapahtumia sekä NTSB:n onnettomuustutkintaa. Onnettomuutta käsiteltiin myös Lentoturmatutkinnassa jaksossa ”Hudson-joen kiitorata” (Hudson River Runway).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta US Airwaysin lento 1549 Wikimedia Commonsissa
Koneen reitti.
Ensimmäinen lautta tulossa onnettomuuspaikalle.
Koneen vasemmasta moottorista onnettomuuden jälkeen löytynyt hanhen höyhen.
N106US esillä Carolinan ilmailumuseossa.
Pérez Prado

Pérez Prado vuonna 1954.
Dámaso Pérez Prado (11. joulukuuta 1916 Matanzas, Kuuba – 14. syyskuuta 1989 México, Meksiko) oli kuubalainen orkesterinjohtaja, muusikko ja säveltäjä. Häntä kutsutaan usein ”mambon kuninkaaksi”. Pradon tunnetuimpia sävellyksiä on ”Mambo No. 5 (A Little Bit Of...)” vuodelta 1950, jonka versiosta myös Lou Bega sai maailmanlaajuisen latin pop -hitin vuonna 1999.
Pradon orkesterisovitukset perustuvat usein kirkuvien trumpettien ja pehmeämpien saksofonien väliseen kontrastiin sekä yllättäviin kenraalitaukoihin ja niissä kuultaviin Pradon huudahduksiin.
Häneltä on julkaistu muun muassa kokoelma-albumi Latin Dance Party Featuring Perez Prado.
Säteilyn havaitseminen

Geigerputki – perinteinen säteilyilmaisin
Ionisoivan säteilyn havaitseminen tapahtuu tarkoitusta varten rakennetuilla instrumenteilla, koska ionisoivaa säteilyä ei voi ihmisaistein havaita. Tavallisimpia säteilyilmaisimia eli -detektoreita ovat Geiger-putket, puolijohdeilmaisimet, tuikeilmaisimet ja verrannollisuuslaskurit. Riippuen sovelluksesta ja havaitsemistavasta, säteilystä voidaan havaita vain sen määrä (esim. Geiger-putkella) tai tutkia tarkemmin sen energiasisältöä eli mitata sen spektri (esim. puolijohdeilmaisimella).
Geiger–Müller-putki

Geiger–Müller-putkia (lyh. Geiger-putki) käytetään säteilyn havaitsemiseen perinteisissä Geigermittareissa. Geiger-putki havaitsee säteilyä, kun säteilykvantti (esim. fotoni tai alfahiukkanen) ionisoi kaasua, jolla putki on täytetty. Putkessa on erittäin voimakas sähkökenttä, jonka johdosta irronnut elektroni kiihtyy ja saavuttaa riittävästi energiaa ionisoidakseen lisää kaasun atomeja (tai molekyylejä). Vastaavasti näistä ionisaatioista syntyvät elektronit rupeavat ionisoimaan lisää atomeja, ja tämä ionisaatiovyöry päättyy vasta kun tietty määrä atomeja on ionisoitu. Tämän ominaisuuden ansiosta kukin säteilykvantti aiheuttaa aina samanlaisen pulssin, ja siksi Geiger-putkea voidaan käyttää säteilyn määrän mittaamiseen.
Puolijohdeilmaisin

Puolijohdeilmaisin on sähköteknisiltä ominaisuuksiltaan estosuuntaan kytketyn diodin kaltainen. Puolijohdemateriaalin miltei kaikki elektronit ovat valenssielektroneja eli ne ovat yksittäiseen atomiin sitoutuneita. Kun valenssielektroni saa tarpeeksi energiaa, voi se siirtyä johtavuusvyölle, jota myöten se pääsee liikkumaan kiteessä. Puolijohdeilmaisimessa tarvitun energian lähde on yleensä havaitun hiukkasen tai kvantin, aiheuttama ionisaatio, joskin energia voi tulla myös lämpöliikkeestä. Diodeissa on p- ja n-tyypin puolijohteiden rajapinta eli tyhjennysalue. Tyhjennysalueella syntynyt elektroni-aukko-pari ohjautuu sekä rajapinnan itsensä että ulkoisesti aiheutetun sähkökentän ansiosta pois tyhjennysalueelta. Kun diodi on kiinnitetty virtapiiriin, elektroni-aukko-parin ajautuminen aiheuttaa havaittavan virtasignaalin. Tavallisia säteilymittareissa käytettäviä puolijohteita ovat pii ja germanium. Suurta tarkkuutta vaativissa säteilymittauksissa puolijohdeilmaisimia joudutaan jäähdyttämään erittäin mataliin lämpötiloihin esimerkiksi nestemäisen typen avulla lämmöstä aiheutuvan kohinan pienentämiseksi.
Tuikeilmaisin

Tuikeilmaisimien toiminta perustuu säteilypulssien tuikeaineessa aiheuttamiin heikkoihin valovälähdyksiin, jotka syntyvät, kun säteilykvantti virittää tuikemateriaalin molekyylien elektroneja. Perinteisesti välähdykset on havaittu valomonistinputkilla, joissa valoherkästä fotokatodista irtoaa elektroneja valon osuessa siihen. Elektronit kiihdytetään sarjalla dynodeja, joita on tavallisesti 10–14 kappaletta. Elektronin osuessa dynodiin, emittoi se joukon uusia elektroneja, joten pulssin voimakkuus voimistuu joka askelella. Anodille saapuva elektronipulssi on verrannollinen havaitun säteilypulssin energiaan. Tuikeilmaisimen lähettämät heikot virtapulssit ohjataan esivahvistimelle, joka muuntaa sen jännitepulssiksi. Uudempi tapa havaita tuikeaineessa syntyvä valo on erilaisten puolijohdeilmaisimien avulla.
Verrannollisuuslaskuri

Kuten Geigermittari, myös verrannollisuuslaskuri koostuu kaasutäytteisestä säiliöstä ja sen sisään tuotetusta sähkökentästä. Erona Geiger-putkeen verrannollisuuslaskurissa käytettävä sähkökenttä on heikompi, jolloin elektronivyöry ei ole yhtä voimakas. Ensimmäisessä ionisaatiossa syntyneet elektronit saavuttavat riittävästi energiaa uusien ionisaatioiden aiheuttamiseen vasta saavuttuaan elektrodin lähelle. Elektronivyöry ei ole yhtä suuri jokaiselle säteilytapahtumalle, vaan se riippuu ilmaisimelle saapuneen säteilyn energiasta. Verrannollisuuslaskureissa kuitenkin myös heikot säteilytapahtumat ovat havaittavissa, toisin kuin ionisaatiokammiossa, jossa sähkökenttä on vielä heikompi.
Kaaviokuva säteilyn havaitsemisesta tuikeilmaisimen ja valomonistinputken avulla. Säteily saapuu vasemmalta.
Jonas Sjöstedt

| Jonas Sjöstedt |
| --- | --- |

Vasemmiston puheenjohtaja
 6.1.2012–31.10.2020  
Edeltäjä:  Lars Ohly
Seuraaja:  Nooshi Dadgostar
Ruotsin valtiopäivien kansanedustaja Västerbottenista
 2010–2020  
Euroopan parlamentin edustaja Ruotsista
 9.10.1995–26.9.2006 16.7.2024–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. joulukuuta 1964 (ikä 60) Göteborg, Ruotsi
Tiedot
Puolue:  Vasemmistopuolue
Aiheesta muualla
www.jonassjostedt.se
Jonas Sjöstedt.
Tor Jonas Sjöstedt, (s. 25. joulukuuta 1964 Göteborg) on ruotsalainen poliitikko ja kirjailija. Hän toimi vasemmistopuolueen puheenjohtajana vuosina 2012–2020. Sjöstedt on työskennellyt pitkään myös Volvon autotehtaalla Uumajassa.
Göteborgissa syntynyt Sjöstedt varttui isänsä ammatin vuoksi eri puolilla Ruotsia, muun muassa Sundsvallissa ja Västeråsissa. Hän oli Europarlamentin jäsen 1995–2006. Vuoden 2010 vaaleissa Sjöstedt palasi valtiopäiväedustajaksi valtiopäiville. Vuonna 2006 Sjöstedt muutti New Yorkiin, jossa hänen vaimonsa Ann Måwe oli diplomaattina Ruotsin pysyvässä edustustossa Yhdistyneissä kansakunnissa.
Yhdysvalloissa asuessaan Sjöstedt oli mukana Yhdysvaltain sosialistisen puolueen toiminnassa ja julkaisi kaunokirjallisen esikoisteoksensa. Yhteensä hän on kirjoittanut kahdeksan teosta, joista kolme on Europarlamenttiin sijoittuvia rikosromaaneja. Tammikuussa 2012 Sjöstedt valittiin vasemmistopuolueen puheenjohtajaksi. Hän luopui puheenjohtajan paikasta vuonna 2020 ja kertoi muuttavansa perheensä luokse Vietnamiin, jossa hänen vaimonsa työskentelee suurlähettiläänä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jonas Sjöstedt Wikimedia Commonsissa
Jonas Sjöstedt Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| n k  GUE/NGL-ryhmän Euroopan parlamentin jäsenet (2024–2029) |
| --- | --- |
Saksa:  Demirel  Everding  Rackete  Schirdewan 
Ranska:  Aubry  Carême  Chaibi  Fourreau  Hassan  Mesure  Omarjee  Saeidi  Smith 
Italia:  Antoci  Della Valle  Furore  Lucano  Morace  Valentina Palmisano  Pedulla'  Salis  Tamburrano  Tridico 
Espanja:  Barrena Arza  Galán  Morreno  Serra Sánchez 
Alankomaat:  Hazekamp 
Belgia:  Botenga  Kennes 
Kreikka:  Arvanítis  Farantoúris  Kountourá  Pappás 
Portugali:  Martins  Oliveira 
Ruotsi:  Gedin  Sjöstedt 
Tanska:  Clausen 
Suomi:  Andersson  Kyllönen  Saramo 
Irlanti:  Boylan  Flanagan  Funchion 
Kypros:  Georgíou 
Ruotsin europarlamentaarikot
| n k   Ruotsin Euroopan parlamentin jäsenet (1995–1999) |
| --- | --- |
EPP-ED:  Burenstam Linder  Carlsson  Cedershiöld  Stenmarck  Virgin 
ELDR:  Cars  Lindqvist  Olsson 
G:  Gahrton  Holm  Lindholm  Schörling 
PES:  Ahlqvist  Andersson  Hulthén  Lööw  Theorin  Waidelich  Wibe 
GUE/NGL:  Eriksson  Sjöstedt  Jörn Svensson 
| n k   Ruotsin Euroopan parlamentin jäsenet (1999–2004) |
| --- | --- |
EPP-ED:  Arvidsson  Burenstam Linder  Carlsson  Cedershiöld  Sacrédeus  Stenmarck  Wijkman 
ELDR:  Malmström  Olsson  Paulsen  Schmidt 
G-EFA:  Gahrton  Schörling 
PES:  Andersson  Färm  Hulthén  Hedkvist Petersen  Schori  Theorin 
GUE/NGL:  Eriksson  Schmid  Sjöstedt 
| n k   Ruotsin Euroopan parlamentin jäsenet (2004–2009) |
| --- | --- |
EPP-ED:   Cedershiöld  Fjellner  Hökmark  Ibrisagic  Wijkman 
ALDE:  Carlshamre  Ek  Malmström (2004–2006)  Schmidt (2006–2009) 
G-EFA:  Schlyter 
PES:  Andersson  Färm (2007–2009)  Hedh  Hedkvist Petersen (2004–2007)  Segelström  Westlund 
IND/DEM:  Goudin  Lundgren  Wohlin 
GUE/NGL:  Holm (2006–2009)  Sjöstedt (2004–2006)  Svensson 
| n k   Ruotsin Euroopan parlamentin jäsenet (2024–2029) |
| --- | --- |
EPP:  Kokalari  Polfjärd  Teodorescu Måwe  Tobé  Warborn 
Renew:  Al-Sahlani  Karlsbro  Wiesner 
G-EFA:  Holmgren  Kuhnke  Lövin 
S&D:  Danielsson  Dibrani  Eriksson  Fritzon  Incir 
ECR:  Erixon  Timgren  Weimers 
GUE/NGL:  Gedin  Sjöstedt 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Ruotsi 
Henkilöt:  MEP-hakemisto
Seurakuntien talo (Tampere)

| Seurakuntien talo Taivaanlinna |
| --- | --- |
 Seurakuntien talo Hämeenkadun puolelta nähtynä.
Osoite:  Hämeenkatu 28 Näsilinnankatu 26 Kauppakatu 13
Sijainti:  Tammerkoski, Tampere
Koordinaatit:  61°29′51″N, 23°45′15″E
Rakennustyyppi:  liike- ja seurakuntatalo
Valmistumisvuosi:  1956
Suunnittelija:  Elma ja Erik Lindroos
Omistaja:  Tampereen seurakuntayhtymä
Tyylisuunta:  rationalismi
Julkisivumateriaali:  klinkkeri
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seurakuntien talo, josta käytetään myös kutsumanimeä Taivaanlinna, on Tampereen seurakuntien omistama liike- ja seurakuntatalo. Se sijaitsee Tampereen ydinkeskustassa Hämeenkadun, Näsilinnankadun ja Kauppakadun rajaamalla tontilla. Vuonna 1956 valmistuneen rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Elma ja Erik Lindroos.
Talon suunnittelusta järjestettiin aikoinaan arkkitehtikilpailu. Siinä ensimmäisen palkinnon sai Reino Koivulan ehdotus. Lopulta talo päätettiin kuitenkin rakentaa kilpailussa toiseksi sijoittuneen Lindroosien ehdotuksen pohjalta. Seurakuntien talon tieltä purettiin kaupunginarkkitehti F. L. Caloniuksen suunnittelema uusrenessanssityylinen kivitalo, joka oli rakennettu vuonna 1890.
Arkkitehtuuri ja status

Seurakuntien talo on klinkkerillä päällystetty laatikkomainen rakennus, jossa on nauhaikkunoita ja paljon lasipintaa. Tyyliltään talo edustaa rationalismia. Lindroosit ovat selvästi saaneet siihen vaikutteita arkkitehti Viljo Revelliltä.
Seurakuntien talo on suojeltu asemakaavalla vuonna 2003. Se on määritelty rakennustaiteellisesti arvokkaaksi ja kaupunkikuvan säilymisen kannalta tärkeäksi rakennukseksi. Suojelumääräys koskee myös talossa olevan seurakuntasalin interiööriä ja porrashuoneita.
Royal Academy of Music

Royal Academy of Music
Royal Academy of Music on Lontoon yliopistoon kuuluva korkeakoulu (vuodesta 1999), joka on yksi johtavia musiikinalan oppilaitoksia maailmassa. Sen perusti lordi Burghersh vuonna 1822, ja vuonna 1830 Yrjö IV myönsi sille kuninkaallisen valtakirjan "musiikin tieteen vaalimisen edistämiseksi".
Oppilaitoksessa opiskelee nykyisin jazzia, esiintymistä, sävellystä, musiikkiteatteria ja oopperaa opiskelijoita yli 50 maasta. Yhteensä opiskelijoita on 730, heistä 310 perustutkinnon suorittajia ja 420 jatko-opiskelijoita.
Koulussa on laaja kirjasto, joka sisältää yli 160 000 nidettä ja laajan vanhojen alkuperäisnuottikäsikirjoitusten kokoelman, johon kuuluu muun muassa Henry Purcellin ja Thomas Tallisin teoksia. Akatemialla on omistuksessaan myös harvinaisia soittimia kuten satoja vuosia vanhoja stradivarius-viuluja.
Tunnettuja oppilaita

Harrison Birtwistle (säveltäjä)
Annie Lennox
Susanna Mälkki (sellisti, kapellimestari)
sir Simon Rattle (kapellimestari)
Arthur Sullivan
Tunnettuja nykyisiä opettajia

Simon Bainbridge (sävellys)
Sir Colin Davis (orkesteritutkimuksen kansainvälinen professuuri)
Nicolai Gedda (vieraileva professori, ooppera)
Christopher Hogwood (konsultoiva vieraileva professori)
György Pauk (Ede Zathureczsky-viuluprofessuuri)
Martin Roscoe (piano)
Jeremy Summerly (Akateemisten opintojen johtaja)
John Williams (vieraileva professori, kitara)
Mary Hammond (Laulu, musiikkiteatteri)
Merkittäviä entisiä opettajia ja taiteilijoita, joilla on läheiset suhteet akatemiaan

Harrison Birtwistle (säveltäjä)
Yehudi Menuhin
Anne-Sophie Mutter
Franz Liszt
András Schiff
Felix Mendelssohn
Nadia Boulanger
Pierre-Laurent Aimard (piano)
Ontologiset kategoriat

Ontologisilla kategorioilla tarkoitetaan kognitiivisessa psykologiassa ihmismieleen rakentuneita todellisuuden hahmottamisen ja jäsentämisen välineitä, jotka toimivat jo varhaisessa lapsuudessa. Kategorioita ovat persoona (tai ihmismieli), eläin, kasvi, luonnollinen (tai eloton) ilmiö ja työkalu-esine. Yhdessä ne toimivat perustana niin sanotulle kansanteoreettiselle päättelylle eli kansanfysiikalle, -biologialle ja -psykologialle, jotka ohjaavat ihmisen automaattista, ei-harkittua, nopeaa ajattelua.
Kategoriat

Pascal Boyer on kehittänyt kehityspsykologisiin tutkimuksiin pohjautuen luokittelun erilaisten oliolajien tunnistamiseen. Lapsi oppi jo varhain tunnistamaan erilaisia kategorioita ja niiden selitysperustoja.
Kategoriat > Kategoriat

persoona
eläin
kasvi
luonnonesine
artefakti eli tehty esine