stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Esko Hjelt

| Esko Hjelt |
| --- | --- |
 Esko Hjelt 1930-luvun lopulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. marraskuuta 1914 Lapua
Kuollut: 25. heinäkuuta 1941 (26 vuotta) Kitee
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Jekku
Pituus:  kreikkalais-roomalainen paini
Seura:  Lapuan Virkiä (-1936,1938-) Hallan Visa (1937)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia |  Kööpenhamina 1935 | 56 kg |  |
Esko Uolevi Hjelt (24. marraskuuta 1914 Lapua – 25. heinäkuuta 1941 Kitee) oli suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän ylsi EM-pronssille vuoden 1935 kisoissa. Loukkaantumisen vuoksi Berliinin olympialaiset 1936 jäivät häneltä käymättä, ja seuraavat kisat peruuntuivat sodan myrskyissä. Kotimaassa hän edusti Lapuan Virkiää ja Hallan Visaa voittaen viisi Suomen mestaruutta.
Hjelt haavoittui jatkosodassa 23. heinäkuuta 1941 ja kuoli kenttäsairaalassa 25. heinäkuuta 1941. Sotilasarvoltaan hän oli luutnantti. Hänet on haudattu Lapualle.
Saavutuksia

EM-pronssia 1935 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 56 kg)
Suomen mestari 1934–1936 (kreikkalais-roomalainen paini, 56 kg), 1938–1939 (kreikkalais-roomalainen paini, 61 kg)
Etelä-Pohjanmaan vuoden urheilija 1939, palkintona Vaasa-lehden kultamitali
Aiheesta muualla

Profiili FILA:n tietokannassa (englanniksi)
Veera Hokka

Veera Hokka (s. 1998) on suomalainen kilpapurjehtija. Hän kilpailee 49er FX -luokassa. Hän edustaa Helsingfors Segelsällskapia.
Hokka voitti 29er-luokassa juniorien maailmanmestaruuden vuonna 2015. Hän on kilpaillut 49er FX -luokan yleisen sarjan arvokilpailuissa vuodesta 2019 alkaen. Vuonna 2020 hän sijoittui Ronja Grönblomin kanssa Euroopan-mestaruuskilpailuissa 12:nneksi ja seuraavana vuonna maailmanmestaruuskilpailuissa neljänneksi. Vuonna 2022 EM-kilpailuista tuli kuudes sija ja vuonna 2023 MM-kilpailuista 11. sija. Huhtikuussa 2024 Hokka ja Grönblom hankkivat maapaikan saman vuoden Pariisin olympialaisiin.
Histiaiotis

Histiaiotis ja muut antiikin Thessalian ja keskisen Kreikan alueet kartalla.
Histiaiotis (m.kreik. Ἱστιαιῶτις, Histiaiōtis) eli Hestiaiotis (Ἑστιαιῶτις, Hestiaiōtis) (lat. Histiaeotis/Hestiaeotis) oli antiikin aikainen Thessalian maakunnan osa Kreikassa. Se käsitti Ylemmän Thessalian pohjoisosan.
Maantiede ja historia

Histiaiotis oli yksi Thessalian neljästä tetrarkiasta eli heimoyhteisöstä Thessaliotiin, Pelasgiotiin ja Fthiotiin ohella. Se ulottui pohjoisessa Olympos-vuoren soliin ja lännessä Pindos-vuoristoon. Alueen etelärajana voidaan pitää Peneios-jokea.
Strabonin mukaan Histiaiotis tunnettiin jossakin vaiheessa myös nimellä Doris. Herodotoksen mukaan doorilaiset olisivat asuneet alun perin tällä seudulla Ossa- ja Olympos-vuorten juurella ennen siirtymistään myöhemmin Doriina tunnetulle alueelle. Nimen Histiaiotis alueen kerrotaan saaneen samannimisestä alueesta Euboialla, josta perrhaibit ajoivat asukkaat Thessaliaan. Näin nimi olisi sukua Euboian pohjoisosan Histiaian kaupungin nimelle. Tämä selitys on kuitenkin voinut syntyä myöhemmin pelkästään nimien perusteella.
Histiaiotiin alueeseen kuului Perrhaibia, jossa asui perrhaibien heimo. Perrhaibit mainitaan jo Homeroksella, mutta heidän alueestaan ei koskaan tullut yhtä Thessalian tetrarkioista. Perrhaibit asuttivat alun perin mahdollisesti koko Histiaiotista, mutta Thesprotiasta Epeiroksesta tulleiden thessalialaisten vallattua alueen perrhaibit siirtyivät seudun vuoristoisempaan osaan. Homeros mainitsee myös toisen alueella asuneen varhaisen heimon nimeltä Aithikes.
Nykyinen Trípolin kunnan osa Estiaiótidan kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on nimetty antiikin aikaisen alueen mukaan.
Maantiede ja historia > Polikset

Histiaioitiin poliksia eli kaupunkivaltioita olivat:
Azoros
Dolikhe
Ereikinion
Faloria
Falanna
Farkadon
Gomfoi
Gonnos
Khyretiai
Malloia
Metropolis
Mondaia
Mylai
Oksynion
Oloosson
Orthe
Pelinnaion
Pythion
Trikka
Maantiede ja historia > Muut kaupungit

Muiksi kaupungeiksi tai asutuksiksi mainitaan muun muassa:
Aiginion
Elone
Erition
Faistos
Feka
Ithome
Lapathos
Limnaia
Oikhalia
Pialia
Silana
Samuel Hoffenstein

| Samuel Hoffenstein> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. lokakuuta 1890 Liettua, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 6. lokakuuta 1947 (56 vuotta)
Ammatti:  elokuvasäveltäjä ja -käsikirjoittaja
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Samuel Goodman Hoffenstein (8. lokakuuta 1890 Liettua, Venäjän keisarikunta – 6. lokakuuta 1947) oli venäläissyntyinen elokuvasäveltäjä ja -käsikirjoittaja. Hän muutti Yhdysvaltoihin vanhempiensa mukana 1894.
Hoffenstein oli kolme kertaa Oscar-ehdokkaana. Parhaan sovitetun käsikirjoituksen ehdokkaana hän oli elokuvasta Tri Jekyll & Mr. Hyde (1931). Toisen kerran hän oli palkintoehdokkaana alkuperäiskäsikirjoituksesta elokuvaan Laura (1944).
Aiheesta muualla

Samuel Hoffenstein Elonetissä.
Samuel Hoffenstein Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
HMG-CoA-reduktaasi

Malli ihmisen HMG-CoA-reduktaasin rakenteesta
HMG-CoA-reduktaasi eli HMG-KoA-reduktaasi eli 3-hydroksi-3-metyyliglutaryylikoentsyymi-A-reduktaasi on entsyymi, joka katalysoi mevalonihapon muodostumista 3-hydroksi-3-metyyliglutaryylikoentsyymi-A:sta ja pelkistimenä reaktiossa toimii NADPH-molekyyli. Entsyymi on erittäin tärkeä eliöille, koska se on steroidien ja muiden isoprenyylirakenteisten yhdisteiden biosynteesin nopeuden määräävä entsyymi niin arkeoneissa, esitumallisissa kuin aitotumaisissakin. HMG-CoA-reduktaasin estäjiä eli statiineja käytetään kolesterolilääkkeinä. Entsyymin EC-numero on EC 1.1.1.34.
Rakenne ja toiminta

HMG-CoA-reduktaasi on ihmisillä ja muilla aitotumaisilla sitoutuneena solujen solulimakalvostoon. Kooltaan ihmisen entsyymi on 96 kDa. Entsyymi sitoutuu 3-hydroksi-3-metyyliglutaryylikoentsyymi-A ja kaksi NADPH-molekyyliä. HMG-CoA-reduktaasin katalysoiman reaktion reaktiomekanismin ensimmäinen vaihe on nukleofiilinen asyylisubstituutio, jossa 3-hydroksi-3-metyyliglutaryylikoentsyymi-A:n tioesterisidos pelkistyy hemitioasetaaliksi. Pelkistimenä toimii NADPH, joka luovuttaa protonin. Reaktio vaatii happaman katalyytin, jona voi toimia lysiiniaminohapon protonoitunut sivuketju. Tämän jälkeen hemitioasetaalimuodossa oleva 3-hydroksi-3-metyyliglutaryylikoentsyymi-A ottaa vastaan histidiiniaminohapolta protonin ja hemitioasetaali hajoaa mevaldehydiksi ja koentsyymi-A:ksi. Viimeisessä vaiheessa NADPH pelkistää mevaldehydin mevalonihapoksi ja reaktio on mekanismiltaan samanlainen ensimmäisen pelkistysreaktion kanssa.
HMG-CoA-reduktaasin toimintaa säätelevät useat mekanismit. Entsyymin synteesiä ohjaavat lyhyt DNA-pätkä nimeltään sterolisäänsäätöinen elementti, sterolisäätöiseen elementtiin sitoutuva proteiini ja sterolisäätöiseen elementtiin sitoutuvan proteiinin vapautumista säätelevä proteiini. Kun sterolipitoisuudet soluissa ovat korkeat, estyy sterolisäätöiseen elementtiin sitoutuvan proteiinin vapautuminen ja HMG-CoA-reduktaasia ei muodostu soluissa. Entsyymin synteesiä säätelevät myös eräät hormonit. insuliini ja tyroksiini lisäävät entsyymin muodostumista ja glukagoni ja glukokortikoidit vähentävät sitä. Myös HMG-CoA-reduktaasi itsessään on herkkä sterolien pitoisuuksille ja niiden ollessa korkeat entsyymi sitoutuu insig-proteiinieihin ja ubikitiiniin. Neljäs HMG-CoA-reduktaasin säätelymekanismi soluissa on fosforylaatio. adenosiinimonofosfaattiaktivoitu proteiinikinaasi fosforyloi entsyymin ja siten inaktivoi sen. Kun ATP-taso soluissa on matala myös sterolisynteesi estyy. Fosfoproteiinifosfataasi kykenee defosforyloimaan fosforyloituneen proteiinin ja siten uudelleenaktivoimaan sen.
HMG-CoA-reduktaasin inhibiittorit

HMG-CoA-reduktaasin inhibiittoreita eli statiineja käytetään korkean veren kolesterolipitoisuuden laskuun. Statiinit muistuttavat rakenteeltaan -hydroksi-3-metyyliglutaryylikoentsyymi-A:ta ja sitoutuvat entsyymiin sen tilalle sitoutumiskohtaan ja lisäksi molekyylit vuorovaikuttavat katalyyttisesti tärkeän β,δ-dihydroksihapposivuketjun kanssa. Tämä johtaa entsyymin inaktivoitumiseen ja kolesterolipitoisuuden laskuun.
HMG-CoA-reduktaasin ja substraattien muodostama kompleksi. Koentsyymi-A merkitty punaisella, 3-hydroksi-3-metyyliglutaryyliosa vihreällä ja NADPH sinisellä
Statiineihin kuuluva mevastatiini sitoutuneena HMG-CoA-reduktaasiin
Hirssisara

| Hirssisara |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sarat Carex
Laji::  panicea
Kaksiosainen nimi
 Carex panicea  L. 
Katso myös
   Hirssisara Wikispeciesissä   Hirssisara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hirssisara (Carex panicea) on sarakasvien heimoon kuuluva monivuotinen kasvi. Tuppisara (Carex vaginata) on hirssisaran hyvin läheinen sukulainen.
Ulkonäkö ja koko

Hirssisaran varsi on 10–30 senttimetriä korkea ja varren latvassa on yksi hedetähkä. Hedetähkän alapuolella on 1–3 harvakukkaista emitähkää, joiden tähkäsuomut ovat väriltään tummanvihreitä. Pullakot ovat kellanvalkoisia, pitkänomaisia, palleromaisia ja epämukaisia. Kasvin lehdet ovat väriltään vaalean harmaanvihreät.
Hirssisaralla voi esiintyä hirssisarannoki (Anthracoidea paniceae) -nokisientä.
Levinneisyys

Suomessa hirssisaraa tavataan melko yleisesti Satakunnassa, Lounais-Suomessa, joissain osissa Etelä-Savoa, Etelä-Hämettä sekä Kuusamon, Tervolan ja Ylitornion seuduilla. Muissa osissa Suomea kasvia tavataan hajallisesti. Karuilla alueilla se ei kasva lainkaan. Suomen lisäksi kasvia tavataan muun muassa Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Islannissa, Färsaarilla, Grönlannissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa, Länsi-Euroopassa, Britteinsaarilla, Italiassa, Itä-Euroopassa, Venäjällä ja Kaukasuksella.
Elinympäristö

Hirssisara kasvaa letoilla sekä rehevillä ja kosteilla niityillä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Hirssisara (Carex panicea)
Kasviatlas 2020: Hirssisaran (Carex panicea) levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Hirssisara (Carex panicea)
Den virtuella floran: Hirsstarr (Carex panicea L.) (ruotsiksi)
ITIS: Carex panicea (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q126235  Wikispecies: Carex panicea  APDB: 156626  BioLib: 42336  BOLD: 204148  CoL: 5XCQB  EoL: 1123733  EPPO: CRXPA  EUNIS: 187248  FNA: 242357384  GBIF: 2724609  GRIN: 402803  iNaturalist: 160056  IPNI: 3014231-1  IRMNG: 11046986  ISC: 112993  ITIS: 39739  NatureServe: 2.148153  NBN: NBNSYS0000002436  NCBI: 241224  Observation.org: 6550  Open Tree of Life: 273160  PalDat: Carex_panicea  PFI: 7936  Plant List: kew-229462  PLANTS: CAPA30  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:301423-1  RHS: 69184  Tropicos: 9901680  VASCAN: 5018  WFO: wfo-0000349728  Laji.fi: MX.40352
François Carpot

François Carpot (11. toukokuuta 1862 Saint-Louis – 4. marraskuuta 1936 Asnières) oli Senegalin edustaja Ranskan kansalliskokouksen edustajainkamarissa vuosina 1902–1914.
Carpot syntyi vaikutusvaltaiseen kreoliperheeseen. Hän valmistui juristiksi Pariisin yliopistosta ja työskenteli Ranskassa ennen paluutaan Senegaliin 1880-luvulla. Carpot nimitettiin Corrèzen prefektuurineuvoston jäseneksi vuonna 1889.
Carpot osallistui kansalliskokousvaaleihin vuonna 1898, mutta hävisi kreivi Hector d’Agoultille. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuosina 1902, 1906 ja 1910. Carpot oli ensimmäinen Senegalia edustanut kreoli Barthélémy Durand Valantinin jälkeen. Hänen valintansa merkitsi edustajanpaikkaa vuodesta 1871 hallinneiden Bordeaux’n kauppiaspiirien syrjäyttämistä ja lyhyttä kreoliyhteisön valtakautta Senegalin politiikassa. Kansalliskokouksessa Carpot kuului radikaalisosialisteihin.
Carpot oli aktiivinen siirtomaita koskeneissa asioissa ja pyrki edustamaan maansa koko väestöä. Hän kampanjoi muun muassa Senegalista karkotetun muridismin perustajan Ahmadou Bamban palauttamiseksi kotimaahansa. Carpot hävisi vuoden 1914 vaalit ensimmäiselle afrikkalaiselle kansanedustajalle Blaise Diagnelle.
Jacobus Henricus van ’t Hoff

| Jacobus Henricus van 't Hoff |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. elokuuta 1852 Rotterdam, Alankomaat
Kuollut: 1. maaliskuuta 1911 Steglitz, Saksa
Kansalaisuus:   Alankomaalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Utrecht-yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Eduard Mulder
Oppilaat:  Ernst Julius Cohen
Tutkimusalue:  Fysiikka Kemia
Tunnetut työt:  Kemiallinen dynamiikka
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1901)
Jacobus Henricus van 't Hoff (30. elokuuta 1852 – 1. maaliskuuta 1911) oli alankomaalainen fyysikko ja kemisti. Hän sai vuonna 1901 myönnetyn ensimmäisen Nobelin kemianpalkinnon työstään kemiallisen dynamiikan ja osmoottisen paineen parissa. Lisäksi hän tutki stereokemiaa ja kemiallista tasa­painoa, määritellen mm. tasapainovakion käsitteen.. Van 't Hoff oli myös perustamassa nykyaikaista fysikaalista kemiaa. Häntä pidetään yhtenä suurimmista kemisteistä Antoine Lavoisierin, Louis Pasteurin ja Friedrich Wöhlerin rinnalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacobus Henricus van ’t Hoff Wikimedia Commonsissa
| n k Nobelin kemianpalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: van ’t Hoff  1902: H. E. Fischer  1903: Arrhenius  1904: Ramsay  1905: von Bayer  1906: Moissan  1907: Buchner  1908: Rutherford  1909: Ostwald  1910: Wallach  1911: M. Curie  1912: Grignard, Sabatier  1913: Werner  1914: Richards  1915: Willstätter  1918: Haber  1920: Nernst  1921: Soddy  1922: Aston  1923: Pregl  1925: Zsigmondy 
1926–1950:  1926: Svedberg  1927: Wieland  1928: Windaus  1929: Harden, von Euler-Chelpin  1930: H. Fischer  1931: Bosch, Bergius  1932: Langmuir  1934: Urey  1935: F. Joliot-Curie, I. Joliot-Curie  1936: Debye  1937: Haworth, Karrer  1938: Kuhn  1939: Butenandt, Ružička  1943: de Hevesy  1944: Hahn  1945: Virtanen  1946: Sumner, Northrop, Stanley  1947: Robinson  1948: Tiselius  1949: Giauque  1950: Alder, Diels 
1951–1975:  1951: McMillan, Seaborg  1952: Martin, Synge  1953: Staudinger  1954: Pauling  1955: du Vigneaud  1956: Hinshelwood, Semjonov  1957: Todd  1958: Sanger  1959: Heyrovský  1960: Libby  1961: Calvin  1962: Perutz, Kendrew  1963: Ziegler, Natta  1964: Hodgkin  1965: Woodward  1966: Mulliken  1967: Eigen, Norrish, Porter  1968: Onsager  1969: Barton, Hassel  1970: Leloir  1971: Herzberg  1972: Anfinsen, Moore, Stein  1973: E. O. Fischer, Wilkinson  1974: Flory  1975: Cornforth, Prelog 
1976–2000:  1976: Lipscomb  1977: Prigogine  1978: Mitchell  1979: Brown, Wittig  1980: Berg, Gilbert, Sanger  1981: Fukui, Hoffmann  1982: Klug  1983: Taube  1984: Merrifield  1985: Hauptman, Karle  1986: Herschbach, Lee, Polanyi  1987: Cram, Lehn, Pedersen  1988: Deisenhofer, Huber, Michel  1989: Altman, Cech  1990: Corey  1991: Ernst  1992: Marcus  1993: Mullis, Smith  1994: Olah  1995: Crutzen, Molina, Rowland  1996: Curl, Kroto, Smalley  1997: Boyer, Walker, Skou  1998: Kohn, Pople  1999: Zewail  2000: Heeger, MacDiarmid, Shirakawa 
2001–:  2001: Knowles, Noyori, Sharpless  2002: Fenn, Tanaka, Wüthrich  2003: Agre, MacKinnon  2004: Ciechanover, Hershko, Rose  2005: Grubbs, Schrock, Chauvin  2006: Kornberg  2007: Ertl  2008: Shimomura, Chalfie, Tsien  2009: Ramakrishnan, Steitz, Yonath  2010: Heck, Suzuki, Negishi  2011: Shechtman  2012: Lefkowitz, Kobilka  2013: Karplus, Levitt, Warshel  2014: Betzig, Hell, Moerner  2015: Lindahl, Modrich, Sancar  2016: Sauvage, Stoddart, Feringa  2017: Dubochet, Frank, Henderson  2018: Arnold, Smith, Winter  2019: Goodenough, Whittingham, Yoshino  2020: Charpentier, Doudna  2021: List, MacMillan  2022: Bertozzi, Meldal, Sharpless  2023: Bawendi, Brus, Jekimov  2024: Baker, Hassabis, Jumper 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Hōjicha

| Hōjicha |
| --- | --- |

Tyyppi:  vihreän teen luokka
Alkuperä:  Japani
Kuvaus:  Korkeassa lämpötilassa lyhyesti paahdettua, väriltään ruskeaksi muuttunutta banchaa tai senchaa, ei enää muistuta tyypillistä japanilaista vihreää teetä. Teetyyppi kehitetty 1920-luvulla. Matala kofeiinipitoisuus.
Kuppi hōjichaa.
Hōjicha (jap. 焙じ茶, ’paahdettu tee’) on japanilainen vihreän teen luokka. Väriltään ruskea tee on valmistettu paahtamalla noin 200 °C:n lämpötilassa banchaa, joskus senchaa tai kukichaa muutaman minuutin ajan.
Juoma on kehitetty Japanin Kiotossa 1920-luvulla. Tarinan mukaan paikallisella kauppiaalla oli varasto vanhoja vihreän teen lehtiä. Kauppias paahtoi ne ja näin otti lehdet jatkokäyttöön eikä heittänyt niitä menemään.
Hōjichan haudutukseen sopii 80–90 °C:n vesi, aika 1 minuutti. Tee sopii 2-3 haudutukseen. Toisen lähestymisen mukaan teelehtiä haudutetaan 100 °C:n vedessä 15–30 sekuntia.
Väriltään punaruskehtavassa, lempeäluonteisessa teejuomassa on lievä pähkinäinen, hunajainen tai paahteinen maku. Maun paahteisuus riippuu paahdon voimakkuudesta. Kitkeryys on käytännössä poissa. Kofeiinipitoisuus (teiini) on matala, ja se sopii jääteeksi ja ruokajuomaksi. Tee käy lapsille ja iäkkäämmille. Teen kerrotaan sisältävän runsaasti verisuonia vahvistavaa P-vitamiinia, ja sitä voidaan juoda lääkkeidenkin kanssa, ja siksi juomaa suositaan japanilaisissa sairaaloissa.  Teelehtien paahtaminen tosin vähentää monia vihreän teen terveellisenä pidettyjä ominaisuuksia.
Aiheesta muualla

Liz Clayton: Tea Time: All About Hojicha (englanniksi) (seriouseats.com)
Components (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ippodo-tea.co.jp)
Hippiäinen

| Hippiäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Hippiäiset Regulidae
Suku::  Hippiäiset Regulus
Laji::  regulus
Kaksiosainen nimi
 Regulus regulus  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Hippiäinen Wikispeciesissä   Hippiäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hippiäinen (Regulus regulus) on pienikokoinen varpuslintu.
Tuntomerkit

Hippiäinen on Suomen ja koko Euroopan pienikokoisin lintu: sen pituus on vain noin 8,5–9,5 cm. Hippiäisen ruumis on pallomainen ja sillä on lyhyt niska ja suhteellisen suuri pää. Nokka sillä on hento ja musta. Hippiäinen on yläpuolelta harmaanvihertävä ja alapuolelta vaaleanharmaa. Päälaella kulkee mustareunainen pitkittäisjuova, joka koiraalla on oranssi ja naaraalla keltainen. Siivillä on kaksi valkoista juovaa. Poikaspuvussa hippiäisen päälaki on yksivärisempi eikä siinä ole keltaista juovaa. Lisäksi nokka on vaalea. Nuori hippiäinen saa aikuispuvun loppukesällä. Kanariansaarilla elävällä alalajilla teneriffae on musta otsa ja sen vatsapuoli on voimakkaamman punertavanbeige kuin Manner-Euroopan hippiäisillä.
Hippiäisen tavallisin ääni on ohut ja hyvin korkea, kolmi- tai nelitavuinen sirinä. Varoitusääni on puukiipijän kutsuääntä muistuttava terävä ja korkea tsiih. Hippiäisen laulu on hyvin korkea, rytmiltään veivaava sävelkuvio.
Levinneisyys

Hippiäistä tavataan Euroopassa ja osassa Aasiaa. Suomessa se pesii koko maassa Keski-Lappiin saakka. Suomen pesimäkanta on 0,6–1,6 miljoonaa paria. Hippiäiskannat vaihtelevat suuresti eri vuosien välillä talven ankaruudesta riippuen.
Hippiäinen on osittaismuuttaja. Suomen hippiäisistä osa muuttaa syys–lokakuussa Länsi- ja Keski-Eurooppaan. Noin puolet Suomen hippiäisistä talvehtii Suomessa. Muuttavat yksilöt ovat lähinnä nuoria lintuja, kun taas vanhat yksilöt jäävät pääosin Suomeen.
Elintavat

Osa hippiäisistä muuttaa Keski-Eurooppaan talvehtimaan ja palaa sieltä huhtikuussa. Lähes puolet hippiäisistä jää kuitenkin talvehtimaan Suomeen, ja ankarat pakkastalvet saattavat johtaa koko talvehtijakannan menehtymiseen. Suomen pakkasiin jääminen kuitenkin hyödyttää talvehtijoita: ne saavat vallatuksi parhaat pesimäpaikat ennen muuttajia. Kylminä talviöinä hippiäinen voi pudottaa ruumiinlämpöään kymmenen astetta, mutta silti ero ulkoilmalämpötilaan voi olla jopa 50–70 °C. Energian saamiseksi tulipalopakkasilla hippiäisen täytyy löytää n. 3 grammaa ravintoa päivässä. Talvella hippiäiset lyöttäytyvät tiaisparvien matkaan.
Alati levottomana puustossa liikkuvaa hippiäistä on vaikea saada näkyviin. Mikäli se onnistuu, on tunnistaminen helppoa: vihreänharmaa, rauhattomana alituiseen korkeasti visertelevä pikkulintu ei pysy hetkeäkään aloillaan vaan pyrähtelee jatkuvasti oksalta toiselle. Hippiäinen on aito kuusimetsän laji, mutta muuttomatkoilla sitä saattaa tavata muunkinlaisissa ympäristöissä.
Lisääntyminen

Hippiäiset tekevät taidokkaan pallomaisen pesänsä kuusenoksan alapuolelle rakentaen sen hämähäkinseiteistä, sammalista ja jäkälistä. Toukokuussa naaras munii 8–12 munaa ja hautoo niitä 15–17 vuorokautta. Munat ovat 13,5 mm pitkiä, 10,5 mm halkaisijaltaan ja ne painavat noin gramman. Molemmat emot ruokkivat poikasia pesässä 17–22 vuorokautta. Pesän ulkopuolella ruokkimisesta vastaa koiras, kun naaras hautoo jo toista pesuetta.
Regulus regulus regulus
Regulus regulus azoricus
Regulus regulus inermis
Regulus regulus teneriffae
Ravinto

Suurimman osan ravinnostaan hippiäinen saa kuusesta. Sen ruokavalioon kuuluvat mm. hyönteiset, toukat, kotilot ja hämähäkit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Audiotiedostot hippiäisestä Wikimedia Commonsissa
Hippiäinen Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Hippiäinen (Regulus regulus)
ITIS: Regulus regulus (englanniksi)
Äänen metadata Macaulay Library
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q26657  Wikispecies: Regulus regulus  ADW: Regulus_regulus  Avibase: A7CC62D6BD333F25  BioLib: 8927  BirdLife: 22734997  BOLD: 73246  BOW: goldcr1  BTO: bob13140  CoL: 78SHD  eBird: goldcr1  EPPO: REGURE  EURING: 13140  Fauna Europaea: 97294  Fauna Europaea (new): 1cda146b-ad6c-447a-817f-d81973a2381e  GBIF: 2484596  iNaturalist: 793469  IRMNG: 10215761  ITIS: 562698  IUCN: 22734997  NBN: NHMSYS0000530579  NCBI: 68468  Observation.org: 99  Open Tree of Life: 3599889  TSA: 15512  WoRMS: 558583  Xeno-canto: Regulus-regulus  Laji.fi: MX.33954 
Hippiäisen laulua, nauhoitettu Surreyssa, Englanissa.
Hippiäinen
Hippiäinen (naaras)
Hirviö

Gustave Moreau: Pyhä Yrjö ja lohikäärme, (1880).
Hirviö on hirveä, pelottava, kauhistuttava tai luonnoton olento. Hirviö poikkeaa tavallisista eläimistä tai ihmisistä epänormaalin kokonsa, muotonsa tai pahuutensa vuoksi. Se on myös yleisnimitys monille taruolennoille, joita pidetään pelottavina ja vaarallisina.
Hirviöitä on yleensä kuviteltu tuntemattomille tai vaikeakulkuisille paikoille tai alueille. Keskiaikaisiin karttoihin hirviöitä piirrettiin meriin ja tuntemattomille maa-alueille. Renessanssin ja valistuksen aikana ihmisten kiinnostus tuntematonta kohtaan kasvoi. Hirviöistä tuli niiden tuntemattomuuden vuoksi tärkeitä tieteellisiä arvoituksia, joita tiede alkoi yrittää ymmärtää. Osa hirviöinä pidetyistä olennoista on ajan myötä paljastunut todellisiksi eläinlajeiksi. Esimerkiksi valaita ja jättiläiskalmareita pidettiin aiemmin merihirviöinä. Toiset hirviöt taas ovat jääneet taruolennoiksi. Nykyisin hirviöitä käytetään muun muassa fantasia- ja kauhugenressä.