stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Torium
Fysikaaliset ominaisuudet

Puhtaassa muodossaan torium on hopeinen, valkoinen metalli. Sitä voidaan muotoilla, venyttää, takoa ja saostaa muihin metalleihin. Se säilyttää kiiltonsa useita kuukausia. Oksidoituessaan ilman vaikutuksesta se saa pinnalleen oksidikerroksen muuttaen samalla värinsä harmaaksi ja lopulta mustaksi. Yli 130 asteen lämpötilassa hienojakoinen torium syttyy itsestään palamaan. Toriumilla on kaikista aktinoideista korkein sulamispiste, 1 750 °C mutta sen tiheys 11,724×103 kg/m3 on aktinoidisarjan toiseksi alhaisin, aktiniumin jälkeen.
Toriumista tulee suprajohtavaa alle 1,368 K:n lämpötilassa. Yhdisteistä toriumhydridi Th4H15 on suprajohtavaa alle 7,5–8 K:n lämpötilassa. Huoneenlämpötilassa se johtaa sähköä kuten metalli. Torium on paramagneettista ja sen magneettinen suskeptibiliteetti huoneenlämmössä on 0,412×4π×10−9 m3/kg.
Kemialliset ominaisuudet ja yhdisteet

Valkoinen toriumdioksidi ThO2 on eniten tutkittu ja tärkein toriumin yhdiste. Pelkästään sitä käsitteleviä patentteja on myönnetty yli 430, joista 53 liittyy yhdisteen käyttämiseen katalyyttinä. Myös toriummonoksidin ThO olemassaolosta on viitteitä, vaikkakin metallisen toriumin pinnalle muodostuva musta oksidikerros on koostumukseltaan lähinnä ThO(OH,Cl)H, jossa torium esiintyy +IV hapetusluvulla.
Toriumilla on halideja kaikkien halogeenien kanssa: toriumfluoridi ThF4, toriumbromidi ThBr4, toriumkloridi ThCl4 ja toriumjodidit ThI4, ThI3 ja ThI2. Kaikki hapetusluvun +IV tetrahalidit ovat hygroskooppisia aineita, jotka liukenevat hyvin poolisiin liuottimiin kuten veteen. Myös oksyhalideja kuten ThOF2 ja ThOCl2 tunnetaan.
Muita toriumyhdisteitä on mm. toriumnitraatti, toriumkarbidi ja toriumoksalaatti. Torium reagoi vedyn kanssa muodostaen hydridit ThH2 ja Th4H15. Useita binäärisiä toriumin kalkogeenejä ja oksykalkogeenejä tunnetaan rikin, seleenin ja telluurin kanssa.
Isotoopit

Toriumin kaikki isotoopit ovat radioaktiivisia. Luonnossa (lähes 100 %) esiintyvä 232Th-isotooppi on heikosti radioaktiivinen alfasäteilijä. Sen puoliintumisaika on yli 14 miljardia vuotta, mikä on enemmän kuin maapallon ikä ja hieman suurempi kuin arvioitu maailmankaikkeuden ikä. Muita toriumin isotooppeja esiintyy radioaktiivisissa mineraaleissa vain hivenmääriä, ja ne ovat syntyneet radioaktiivisten hajoamisten seurauksena, yleensä uraanin isotoopeista 235U ja 238U, sillä ne ovat näistä alkavien pitkien hajoamissarjojen välijäseniä. 232Th:sta alkava hajoamissarja tunnetaankin nimellä toriumsarja. 232Th alfahajoaa radioaktiiviseksi radium-228:ksi, jonka puoliintumisaika on 5,7 vuotta. Tämä hajoaa välijäsenten kuten toisen toriumisotoopin 228Th ja huoneilmastakin mahdollisesti löytyvän radon-220:n kautta pysyväksi lyijyn isotoopiksi. Toriumsarjan loppupään hajoaminen on nopeaa, koska kaikkien muiden kuin 228Ra:n ja 228Th:n yhteenlasketut puoliintumisajat ovat alle 5 päivää.
Eri toriumin isotoopin käyttäytyvät kemiallisesti identtisesti, mutta niiden fysikaaliset ominaisuuksissa on jonkin verran vaihtelua: Esimerkiksi isotooppisesti puhtaiden 228Th, 229Th, 230Th, ja 232Th tiheydet ovat 11,52, 11,58, 11,63, ja 11,73 g/cm3. Isotoopin 229Th odotetaan olevan fissiili niin, että sen kriittinen massa olisi 2 839 kg, tosin teräksestä valmistettua neutroniheijastinta käytettäessä se putoaisi 994 kg:aan. Vaikka 232Th ei ole fissiili, se on fertiili nuklidi, joka voidaan muuttaa fissiiliksi 233U:ksi neutronisieppauksella.
Isotooppien atomimassat:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Isotooppi | 227Th | 228Th | 229Th | 230Th | 231Th | 232Th | 234Th |
| Atomimassa, u | 227,027703 | 228,028715 | 229,031755 | 230,033127 | 231,036298 | 232,038054 | 234,043593 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Luettelo toriumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
Periodictable: Technical data for Thorium (englanniksi)
The potential of thorium as a nuclear fuel (Arkistoitu – Internet Archive)
American elements: Thorium Technical and Safety Data (englanniksi)
Argonne National Laboratory: Radiological and Chemical Fact Sheets to Support Health Risk Analyses for Contaminated Areas, Thorium, sivut 52–53 (englanniksi) (pdf)
Webmineral: Mineral Species containing Thorium (Th) (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Thorium (englanniksi)
Mindat: Thorium (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Thorium (englanniksi)
PeriodicTable: Thorium (Th) (englanniksi)
PubChem: Thorium (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Thorium (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Thorium (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Thorium (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Thorium (englanniksi)
Tulevaisuuden ydinvoimalan voi sammuttaa nappia painamalla (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin Sanomat 1.6.2013.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Toriumia
Monatsiittihiekkaa
Vanha toriumdioksidilla käsitelty kaasulyhdyn hehkusukka.
Toriumdioksidia sisältäviä linssejä. Vasemmanpuoleinen on kellastunut radioaktiivisuuden vaikutuksesta vuosien aikana.
Juhani Riekkola

Juhani Riekkola (s. 9. maaliskuuta 1932 Viipuri) on suomalainen valokuvaaja sekä fotograafikko. Tärkeä osa-alue hänen työssään on ollut Tampere ja tamperelaisuuden kuvaaminen. Riekkola toimi ensimmäisenä valokuvaajana  Hämeen läänin läänintaiteilijana 1974–1976. Hänet palkittiin valtionpalkinnolla 1971 ja valtion ylimääräisellä taiteilijaeläkkeellä 1988.
Juhani Riekkola on julkaissut kaksi valokuvateosta; Amuri (Tammi 1975) ja Pispala (Tampere-seura 1976) sekä yhden omaelämänkerrallisen teoksen nimeltä Jättää jälkeensä (Pilot 2005). Amuri keskittyy 1970-luvun Tampereen Amurin asuinympäristön murrokseen, jolloin lähes kaikki vanhat puutalot purettiin ja tilalle rakennettiin elementtitaloja. Pispala-teoksessaan Juhani Riekkola kuvaa Tampereen Pispalan elämää 1970-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuusi kuvaa valokuvaaja Juhani Riekkolan elämästä, Yle Radio 1, 11.3.2023
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Muut:  IdRef
Retkeily

Lumikenkävaellusta Suomessa.
Retkeily tai vaellus on luonnossa tapahtuva vapaa-ajan ulkoiluharrastus. Erotuksena pelkästä luonnossakävelemisestä retkeilyyn liittyy yleensä maastossa ruokailua ja yöpymistä. Yksinkertaisimmillaan retki voi olla vain metsässä tehty kävelymatka ja vaativimmillaan vaikkapa Mount Everestin valloitus.
Retkiä tehdään myös autolla ja veneellä. Asuntovaunulla ja matkailuautolla retkeily on paljolti syrjäyttänyt vielä 1960-luvulla harrastetun leirintäalueretkeilyn.
Retket

Päiväretkeksi kutsutaan lyhyttä retkeä, jossa ei ole tarvetta maastossa yöpymiseen. Päiväretki voi olla esimerkiksi lasten kanssa tehty makkaranpaistomatka tai kesken vaelluksen tehty tunturinhuiputus, jolloin painavimmat varusteet jätetään tilapäisesti yöpymispaikkaan.
Hiihtoretkeily, tai retkihiihto, on retkeilyä, jossa edetään suksin ja *pyöräretkeilyssä/retkipyöräilyssä polkupyörällä. Vastaavalla tavalla voidaan kulkuvälineen mukaan käyttää esimerkiksi nimityksiä soutuveneretkeily, *kanoottiretkeily (retkimelonta), retkiluistelu tai *moottoripyöräretkeily.
Kaupunkiretkeilystä voidaan puhua kun liikutaan kaupunkiolosuhteissa.
Eräretki

Eräretkeily tulee sanana vanhasta suomalaisesta eräkulttuurista ja liittyy alun perin metsästys- ja kalastuskulttuuriin. Erä oli metsästäjän ansakierros, jonka hän kävi säännöllisin välein tarkastamassa.
Nykyään eräretkeily mielletään harrastukseksi, jossa kuljetaan pääosin omin voimin asumattomalla alueella kuljettaen mukana tarvittavat varusteet ja yövytään maastossa. Kun retkeen ei liity varsinaista eränkäyntiä (metsästys ja kalastus), käytetään eräretkestä nykyään myös nimeä ”vaellus”. Eräretkeilyyn sisältyy laaja-alaista tietämystä luonnosta ja selviytymisestä erilaisissa luonnonoloissa mukana olevilla varusteilla. Ravinnon ottaminen luonnosta on perinteisesti osa retkeilyä, mutta on jäänyt viime vuosina vähemmäksi.
Vaellukset

Vaellus on pidempikestoinen retki, jossa yövytään maastossa, mahdollisesti autiotuvissa, useita kertoja yhden matkan aikana. Tyypillinen vaellus kestää 5–8 vuorokautta. Vaelluksen pidemmän keston takia se edellyttää varusteilta ja harrastajalta hieman enemmän kuin tavallinen retkeily. Vaelluksella on mukana yleensä rinkka, johon pitää mahtua kaikki vaelluksella tarvittavat varusteet. Yleensä välttämättömiä tarvikkeita ovat ainakin ruoka, ruoanlaittovälineet, kartta, vaatteet, teltta tai muu yöpymisväline, makuupussi sekä ensiapuvälineet. Nykyään on saatavilla todella monipuolisesti erityisesti vaeltajille tarkoitettuja varusteita, kuten vaellustelttoja, vaelluskenkiä, vaellussaappaita, vaelluspukuja ja vaellussauvoja.
Kalastusvaelluksesta voidaan puhua, jos kalastaminen on oleellinen osa vaellusta.
Hiihtovaellus on talvisin suksilla tapahtuvaa vaellusta. Rinkan sijasta, tai yhdessä repun tai rinkan kanssa, voidaan varusteita   kuljettaa ahkiossa.
Vuoristovaellus on vuoristossa tapahtuvaa vaellusta. Rajat vaelluksen, vuoristovaelluksen ja vuorikiipeilyn välillä eivät ole tarkkoja.
Pyhiinvaelluksessa kulkemisella on uskonnollinen päämäärä.
Suomessa vaellusta harrastetaan erityisesti Lapin kansallispuistoissa ja erämaa-alueilla.
Kirjallisuutta

Källman, Stefan & Sepp, Harry: Selviydy luonnon ehdoilla: Retkeilijän turvallisuusopas.  ((Överleva på naturens villkor, 1986.) Suomentaneet Riikka Toivanen ja Sari Toropainen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2001.  ISBN 951-23-4202-2
Nurmi, Juhani & Laaksonen, Jouni (toim.): Suomen retkeilyopas: Retkeilyreittejä ja -alueita, luontopolkuja, erämaa-alueita, kansallispuistoja, luonnonpuistoja, päivätupia, autiotupia, varaustupia, ympäristöä säästävä retkeily.  (5. uudistettu painos)  Helsinki: Vantaa:  Edita: Metsähallitus, 2007.  ISBN 978-951-37-4740-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Päiväretkiä Espanjan vuoristoissa
Monipuolisesti asiaa vaellukseen ja retkeilyyn liittyen
Helsingin Latu järjestää erilaisia retkiä ympäri vuoden (Arkistoitu – Internet Archive)
Laavuja Suomessa
Suomen Ladun retkeilyyn erikoistunut jäsenjärjestö Tunturilatu ry
Vinkit ja oppaat retkeilyyn ja vaellukseen
Metsähallituksen sivuilla on tietoa retkeilystä, mm. vaellus- ja retkeilyalueita ja varustetietoa
Vaellusnetissä on linkkejä vaellusharrastajien sivuille
Petri Mäkelä ja Petri Vuorenmaa tekivät yli kuukauden mittaisen hiihtovaelluksen Grönlannin halki (Arkistoitu – Internet Archive)
Yhdysvaltalaisia partiolaisia lähdössä vaellukselle.
Riachuelo (1883)

| Riachuelo |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Samuda Brothers, Cubitt Town, Lontoo
Kölinlasku:  31. elokuuta 1881
Laskettu vesille:  7. kesäkuuta 1883
Palveluskäyttöön:  19. marraskuuta 1883
Poistui palveluskäytöstä:  1910
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 610 t 6 100 t (kuormattu)
Pituus:  92,96 m
Leveys:  15,85 m
Syväys:  5,99 m
Koneteho:  7 300 ihp
Nopeus:  16,7 solmua
Miehistöä:  367
Aseistus
Aseistus:  4 x 9,2" Armstrong 20 tonnin BL tykkiä kaksoistorneissa 6 x 5,5" Armstrong 70 naulan tykkiä 15 x 1 naulan tykkiä 5 x 14" torpedoputkea
Riachuelo oli Brasilian laivaston 1883 palvelukseen otettu ironclad taistelulaiva. Alus nimettiin vuoden 1865 Riachuelon taistelun mukaan.
Valmistus

Brasilian laivastoministeri amiraali Jose Rodrigues de Lima Duerte esitti kansanedustuslaitokselle laivaston modernisoinnin tarpeen ja siihen liittyen kahden uuden taistelulaivan hankintaa. Tilaukset lähetettiin kahdelle brittiläiselle telakalle, joista Samuda Brothers Lontoosta sai valmistettavakseen Riachuelon. Sen köli laskettiin 31. elokuuta 1881 ja alus laskettiin vesille 7. kesäkuuta 1883. Brasilian laivasto otti aluksen palvelukseensa 9. marraskuuta 1883. Tilatut taistelulaivat tekivät Brasilian laivastosta läntisen pallonpuoliskon voimakkaimman, mikä pakotti Yhdysvaltain laivaston hankkimaan itselleen ensimmäiset taistelulaivat USS Mainen (1889) ja USS Texasin (1892).
Suunnittelu

Aluksessa oli teräsrunko, ja se oli ensimmäinen panssarivyöllä varustettu alus. Sen tykit oli asennettu aluksen keskilaivaan rintamaan niin, että etummainen torni oli enemmän vasemmalla ja takimmainen enemmän oikealla. Aluksen kansirakenteet olivat aluksen koko pituudella, ja siinä oli kaksi savuhormia sekä kolme täystakiloitua mastoa.
Palvelus

Alus modernisoitiin 1893–1895 La Seynen telakalla Ranskassa, jolloin sen aseistus muutettiin. Tämän jälkeen aluksen pääaseina olivat neljä 9,4 tuuman 40 pituuskaliiperin tykkiä torneihin asennettuna. Apuaseina oli kuusi 4,7 tuuman 45 pituuskaliiperin ja kuusi 47 millimetrin pikatykkiä. Lisäksi alukselle asennettiin kaksi tulenjohtotornia, jotka poistettiin 1904 modernisoinnin aikana. Alukselle asennettiin jälkimmäisen modernisoinnin aikana uudet kattilat.
Alus romutettiin 1910.
Rhoo

Rhoo (isona kirjaimena Ρ, pienenä ρ tai ϱ, m.kreik. ῥο, kreik. ρο, ro) on kreikkalaisen kirjaimiston 17. kirjain. Sen äännearvo oli muinaiskreikassa [r] tai [r̥] (rh) ja nykykreikassa [r]. Kreikkalaisissa numeroissa rhoon lukuarvo on 100.
Latinalaisessa kirjaimistossa rhoota vastaa kirjain R/r ja kyrillisessä kirjaimistossa kirjain Р/р. Suomen kieleen rhoo translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta r.
Muoto ja sen historia

Rhoo on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (reš).
Arkaaisissa kirjaimistoissa rhoo oli usein foinikialaisen esikuvan tapaan peilikuva nykyiseen nähden. Rhoo esiintyi kaikissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, mutta sen muodossa oli vaihtelua. Useissa kirjaimistoissa rhoossa oli lisäviiva, joka sai sen näyttämään nykyiseltä R-kirjaimelta latinalaisessa kirjaimistossa, johon se on kopioitunut juuri tässä muodossa. Joissakin kirjaimistoissa rhoo muistutti puolestaan nykyistä D-kirjainta.
Epigrafisissa lähteissä rhoosta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Merkityksiä

Fysiikassa
ρ on ominaisvastuksen tunnus.
ρ on tiheyden tunnus.
Muita merkityksiä
ρ´ on kreikkalaisissa numeroissa luku 100.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rhoo Wikimedia Commonsissa
Res gestae Divi Augusti

Osa piirtokirjoituksesta.
Res gestae Divi Augusti (lat. "Jumalaisen Augustuksen urotyöt") eli Monumentum Ancyranum ("Ankaran monumentti") on Rooman ensimmäisen keisarin Augustuksen teettämä piirtokirjoitus, jossa hän kertoo ensimmäisessä persoonassa elämästään ja saavutuksistaan. Alkuperäinen teksti sijaitsi Roomassa, Augustuksen mausoleumin edessä, mutta se ei ole säilynyt nykypäivään. Tekstin kopio on kuitenkin löydetty Ankarasta. Vaikka Res gestae on pääasiassa Augustuksen propagandaa, pidetään sitä tärkeänä lähteenä hänen hallituskaudelleen.
Historia

Suetonius kertoo että Augustus luovutti ennen kuolemaansa Vestan neitsyille testamenttinsa lisäksi myös yhteenvedon teoistaan keisarina, jonka hän halusi luettavan senaatille kuolemansa jälkeen. Augustus halusi myös että tämä teksti kaiverrettaisiin pronssitauluille ja laitettaisiin esille hänen Campus Martiuksen lähellä sijaitsevan mausoleuminsa eteen. Nämä pronssitaulut ovat kuitenkin hävinneet aikojen saatossa.
Res gestaen kirjoitusaika on kiistelty. Erään käsityksen mukaan Augustus kirjoitti tekstiä koko elämänsä ajan ja laajensi sitä ajoittain. Toisen käsityksen mukaan hän kirjoitti sen hallituskautensa keskivaiheilla ja teki siihen myöhemmin lisäyksiä. Kolmannen käsityksen mukaan Res gestae puhuu puolestaan: "Olin 76-vuotias tätä kirjoittaessani". Tämän mukaan Res gestaen kirjoitushetken voi ajoittaa Augustuksen viimeisen syntymäpäivän (23. syyskuuta 13 jaa.) ja kuoleman (19. elokuuta 14 jaa.) välille. Nykypäivään säilynyt tekstin esipuhe ei voi kuitenkaan olla alkuperäinen. Siinä esiintyvät viittaukset Roomaan on selvästi lisätty koska lukijat olivat provinssien asukkaita. Esipuhe oli ehkä Tiberiuksen käsialaa tai ainakin tämän käskystä kirjoitettu.
Löytyminen ja julkaisu

Alkuperäinen teksti oli kaiverrettu pronssipilareihin Augustuksen mausoleumin edessä, mutta se ei ole säilynyt. Tekstistä on kuitenkin löydetty lukuisia kopioita, huomattavin näistä Galatian provinssin pääkaupungista Ankarasta, jonka mukaan teksti sai vaihtoehtoisen nimensä "Monumentum Ancyranum". Piirtokirjoitus sijaitsi Rooman ja Augustuksen temppelin pronaoksessa. Ankaran versio oli lähes täydellinen, mutta osittain vaurioitunut. Tämä teksti tuli länsimaalaisten tietoon ensimmäisen kerran 1500-luvulla, kun kirjailija ja diplomaatti Ogier Ghiselin de Busbecq julkaisi siitä osia. Ferdinand I oli lähettänyt Busbecqin lähettilääksi Suleiman Suuren hoviin. Ankaran temppelin cellasta löytyy myös kreikankielinen versio Res gestaesta. Kreikankielistä versiota on käytetty latinankielisen version vaikeaselkoisten kohtien korjaamiseen. W. M. Ramsay löysi vuonna 1914 Pisidian Antiokiasta toisen version Res gestaesta. Tämä, niin sanottu "Monumentum Antiochenum", on kirjoitettu latinaksi ja kreikaksi. Tämä versio on myös vaurioitunut, mutta sen latinankielinen versio sisältää osia, joita ei löydy Ankaran tekstistä. Ankaran ja Antiokian tekstit eivät kuitenkaan ole täysin identtisiä. Kreikankielisestä tekstistä on löydetty katkelmia myös Pisidian Apolloniasta, joka myös sijaitsi Galatian provinssissa. Eri versiot yhdisti ensimmäisen kerran Theodor Mommsen vuonna 1883.
Merkitys

Res gestaeta pidetään hyvin merkittävänä lähteenä Augustuksen hallituskaudelle. Se on kuitenkin Augustuksen propagandaa ja sisältää vain sen mitä Augustus halusi säilyttää jälkipolville. Res gestaen sisältöä tulee verrata muiden aikalaislähteiden kanssa, kuten Suetoniuksen, Tacituksen, Dion Kassioksen, Velleius Paterculuksen ja Plutarkhoksen kanssa.
Theodor Mommsen kuvaili Res gestaeta "piirtokirjoitusten kuningattareksi", ei ehkä teoksen laadun vaan sen aiheuttaman kiinnostuksen takia. Res gestae Divi Augustia pidetään yleisesti propagandan mestariteoksena. Ilman sitä tietomme Augustuksen hallituskauden historiasta olisivat paljon pienemmät.
Kirjallisuutta

Keisari Augustus: Yksinvaltiaan elämä ja teot.  (Suomentanut Pekka Tuomisto)  Basam Books, 2009.  ISBN 978-952-5534-81-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Res gestae LacusCurtiuksessa (latinaksi), (muinaiskreikaksi), (englanniksi)
Rooman ja Augustuksen temppelin rauniot Ankyrassa.
Augustuksen mausoleumin rauniot. Res gestaen alkuperäinen teksti oli kaiverrettu pronssitauluihin, jotka oli kiinnitetty mausoleumin edessä olleisiin pilareihin.
Res gestaen tekstin kopio Roomassa, Ara Pacis -museon yhteydessä, joka sijaitsee Augustuksen mausoleumia vastapäätä.
Rigault de Genouilly -luokka

| Rigault de Genouilly -luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 772-1 800 t
Pituus:  73,91 m (vesiraja)
Leveys:  10,80 m
Syväys:  5,36-5,49 m
Koneteho:  2 400 ihp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  194
Aseistus
Meritorjunta:  8 × 140 mm Mle 1870 -tykkiä 6-8 × 37 mm tykkiä
Rigault de Genouilly -luokka oli Ranskan laivaston kahden aluksen muodostama rautakaarinen ja puuverhoiltu  risteilijäluokka, jonka alukset oli varustettu purjein.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmistui | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rigault de Genouilly | Arsenal de Brest | 1873 | 1876 | 1878 | hiiliproomuksi 1899 |
| Éclaireur | Arsenal de Toulon | 1874 | 1877 | 1879 | 1902 |
Gennaro Righelli

Gennaro Righelli vuonna 1930.
Gennaro (Salvatore Gennaro) Righelli (12. joulukuuta 1885 Salerno – 6. tammikuuta 1949 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Isänsä kanssa napolilaisteatterin näyttelijänä toiminut Righelli työskenteli vuodesta 1909 lähtien Cinesin käsikirjoittajana ja vuodesta 1911 ohjaajana. Hän ohjasi muun muassa napolilaiselle Vesuvio Filmille kolmisenkymmentä elokuvaa, joiden pääosia esitti usein hänen vaimonsa Maria Jacobini. Italian elokuvateollisuuden lamavuosina Righelli työskenteli ohjaajana Saksassa.
Stefano Pittaluga kutsui Righellin vuonna 1929 takaisin Cinesille, jossa hän ohjasi Italian ensimmäisen äänielokuvan La canzone dell’amore (”Rakkauden laulu”, 1930). Jatkossa hän teki useita melodraamoja ja komedioita, joissa esiintyivät muun muassa sisilialainen Angelo Musco sekä Anna Magnani. Righellin viimeinen elokuva oli Il corriere del re (”Kuninkaan sanansaattaja”) vuonna 1947. Hänen tyttärensä Lean pojat Luciano ja Sergio Martino ovat myös elokuvaohjaajia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gennaro Righelli Wikimedia Commonsissa
Gennaro Righelli Elonetissä.
Gennaro Righelli Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet
Rhodope (provinssi)

| Rhodope Provincia Rhodope> Rooman provinssi |
| --- | --- |

Valtio:  Rooman valtakunta Itä-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Oriens (300-luku–)
Diokeesi:  Thracia
Nykyinen valtio/alue:  Kreikka (Länsi-Traakia), Bulgaria
Perustettu:  n. 293
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Ainos ja Traianopolis
Rhodope (lat. Provincia Rhodope; m.kreik. Ἐπαρχία Ῥοδόπης, Eparkhia Rhodopēs) oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Traakiassa nykyisten Kreikan ja Bulgarian alueilla.
Maantiede

Rhodopen provinssi käsitti suunnilleen nykyisen Länsi-Traakian Kreikassa sekä Bulgarian eteläosan. Se sai nimensä seudun Rhodopevuorista, ja käsitti erityisesti vuorten eteläpuolta sekä osan Traakian Egeanmeren puoleisesta rannikosta. Provinssin länsipuolella sijaitsivat Macedonia priman ja Macedonia secundan provinssit, pohjoispuolella Thracian provinssi, koillispuolella Haemimontuksen provinssi ja itäpuolella Europan provinssi. Provinssin hallinnollisia keskuksia olivat Ainos (lat. Aenus) ja Traianopolis (lat. Trajanopolis).
Maantiede > Kaupunkeja

Rhodopen roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Ainos (Aenus)
Maksimianopolis (Maximianopolis)
Maroneia (Maronea)
Nikopolis (Nicopolis)
Traianopolis (Trajanopolis)
Historia

Rhodopen alue oli aiemmin osa Thracian provinssia. Rhodopen provinssi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin. Provinssi kuului Thracian diokeesiin. 300-luvulta lähtien se oli osa Oriensin prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului edelleen samoihin prefektuuriin ja diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Itä-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Thracia vuodesta 44/46 jaa. | Thracia vuodesta 44/46 jaa. | Thracia vuodesta 44/46 jaa. | Europa | Europa | (Turkin Euroopan puoleinen osa) |
| Thracia vuodesta 44/46 jaa. | Thracia vuodesta 44/46 jaa. | Thracia vuodesta 44/46 jaa. | Thracia | Thracia | (Bulgaria eteläinen) |
| Thracia vuodesta 44/46 jaa. | Thracia vuodesta 44/46 jaa. | Thracia vuodesta 44/46 jaa. | Haemimontus | Haemimontus | (Bulgaria kaakkoinen) |
| Thracia vuodesta 44/46 jaa. | Thracia vuodesta 44/46 jaa. | Thracia vuodesta 44/46 jaa. | Rhodope | Rhodope | (Kreikka pohjoinen) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.  
Thracian diokeesi vuonna 400, mukaan lukien Rhodopen provinssi.