Universaalikiista
Universaalikiistan myöhempi kehitys > Konseptualismi

Pierre Abélard (Petrus Abelardus) kritisoi erityisesti Vilhelm Champeauxlaisen äärimmäistä realismia. Abélard muodosti universaalikiistaan kompromissiratkaisun, joka sijoittui käsiterealismin ja nominalismin välille. Koko universaalikiistan luonteen voi katsoa muuttuneen hänen jälkeensä.
Abélardin ratkaisu oli lähestymistavaltaan sekä ontologinen, looginen että psykologinen. Hän otti lähtökohdakseen Porfyrioksen jaottelun erilaisista tavoista käsittää universaalit suvut ja lajit, mutta lisäsi siihen neljännen kysymyksen: täytyykö universaalien subjektina olla jotain sellaista, jonka ne nimeävät, ja voisivatko universaalit koostua käsitteestä silloinkin, jos nämä subjektina olevat asiat poistettaisiin olemasta? Vastauksensa lähtökohdaksi Abélard otti siis sanat, joiden viittaussuhteisiin hän kiinnitti huomionsa.
Abélardin mukaan universaalius on kyllä sanojen ominaisuus, niin kuin nominalismi oli katsonut, mutta hän ei kuitenkaan väittänyt nominalistien tavoin, että sanat itsessään olisivat universaaleja. Sen sijaan hän katsoi universaalien olevan mielen muodostamia käsitteitä, joita sanat osoittavat. Hän yhtyi nominalisteihin siinä, etteivät nämä universaalit käsitteet viittaa mihinkään yhteen erilliseen olemassa olevaan olioon, ja siinä, että katsoi kaiken mitä on olemassa olevan partikulaareja. Tästä ei kuitenkaan seurannut, että universaalit käsitteet olisivat merkitykseltään tyhjiä: vaikka universaalit eivät olleet olemassa aistittavista asioista erillisinä, ne olivat ymmärrettävissä niistä erillisinä.
Abélardin ratkaisu oli tavallaan nominalistinen, mutta loppujen lopuksi sitä voidaan pitää kantana, jota nykyään kutsutaan yleensä konseptualismiksi. Sekin, että hän oli valmis puhumaan universaaleista, osoittaa, ettei hän halunnut kieltää niiden olemassaoloa sinällään nominalistien tavoin. Ero konseptualismin ja maltillisen realismin välillä on kuitenkin sekin usein epäselvä. Kumpikin salli sen, että universaalien käsitettä ei tarvinnut hylätä kokonaan, mutta universaaleja ei kuitenkaan tulkittu jyrkän nominalismin tavoin pelkiksi sanoiksi.
Konseptualismi tavoitti pitkälti sen ajatuksen, mikä Aristoteleella oli ollut universaalien suhteen. Aristoteleen mukaan universaalit olivat olemassa partikulaareissa, eivät itsenäisinä, mutta ne eivät kuitenkaan olleet myöskään olemassa pelkästään mielessä: sen sijaan mieli abstrahoi ne partikulaareista. Universaali ei Aristoteleella eikä Abélardilla viitannut platoniseen muotoon, vaan käsitteeseen, merkityssisältöön jonka ajatus on muodostanut ja jolla on objektiivinen perusta olemassa olevassa todellisuudessa. Koska keskiajan ajattelijat olivat vielä Abélardin aikana enimmäkseen tietämättömiä Aristoteleen ajattelusta, konseptualismin saavutusta voidaan kuitenkin pitää itsenäisenä.
Frederick Coplestonin mukaan Abélardin voidaan katsoa olleen se henkilö, joka lopulta tappoi äärimmäisen realismin. Abélard osoitti, että realismi oli mahdollista kumota ilman, että samalla olisi myönnettävä kaikkien universaalien käsitteiden subjektiivisuus. Samalla uusi näkökulma siirsi painopisteen metafysiikasta logiikkaan ja psykologiaan.
Johannes Salisburylainen arvosti Aristoteleen ajattelua ja pyrki tulkitsemaan Abélardin konseptualismia vielä selkeämmin aristoteelisen ajattelun käsitteistöllä. Hänen mukaansa lajit ja suvut eivät ole olioita vaan olioiden muotoja, jotka ajattelu muodostaa vertailun ja abstrahoinnin avulla. Sukujen ja lajien yleiskäsitteet ovat mentaalisia konstruktioita (figurata rationis), koska ne eivät eksistoi tai subsistoi universaaleina olioina mielen ulkopuolisessa todellisuudessa. Myös Johannes siis katsoi, etteivät suvut ja lajit olleet olioita vaan olioiden muotoja, jotka mieli abstrahoi.
Toinen paljolti samalla tavalla ajatellut henkilö oli Gilbertus Porretanus, jonka kantaa pidetään maltillisena realismina. Hän katsoi, että mieli erottaa abstrahoimalla universaalit muodot yksilöolioista, siitä aineesta johon ne ovat materialisoituneet, ja kokoaa yhteiset piirteet yhden idean alle, muodostaen näin lajin. Lajeista taas voidaan koota joitakin yhteisiä piirteitä, ja muodostaa edelleen suku. Universaalit muodot ovat jotain aistittavaa, joka on aistittavissa olioissa, mutta niiden muodostaminen tapahtuu pelkästään mielessä erossa aisteista, eli aineettomasti. Vaikka muoto on yksilöllinen jokaisessa yksilössä, se on kuitenkin yhteinen ja yleinen, tai samanlainen, kaikissa saman lajin tai suvun jäsenissä.