stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shirley

| Shirley |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Charlotte Brontë
Julkaistu:  1849
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kirjailija Charlotte Brontë
Shirley (engl. Shirley) on englantilaisen kirjailijan Charlotte Brontën kirjoittama romaani vuodelta 1849. Se on Brontën toinen julkaistu romaani. Kirjalla ei ole yhtä selkeää päähenkilöä, vaan se kertoo kahdesta naisesta, Shirley Keeldarista ja Caroline Helstonesta, ja kahdesta miehestä, Robert ja Louis Mooresta. Shirley on rikas, Caroline köyhä, Robert on tehtailija ja kamppailee sodan aiheuttamien ongelmien kanssa, hänen veljensä Louis on Shirleyn entinen kotiopettaja. Teos sijoittuu kirjailijan kotiseudulle Yorkshireen Napoleonin sotien ja luddiittien aikaan. Carolinen hahmon uskotaan perustuvan Brontën sisareen Anneen, joka kuoli Brontën kirjoittaessa kirjaa. Myös Brontën toinen sisar Emily ja veli Branwell kuolivat kirjan kirjoittamisen aikana.
Ensijulkaisunsa aikaan vuonna 1849 useat arvostelijat pitivät Shirleyta pettymyksenä Brontën ensimmäisen ja kehutun teoksen Kotiopettajattaren romaanin jälkeen. Myöhemmät arvostelijat ovat kuitenkin kehuneet teoksen feministisyyttä.
Suomennos

Brontë, Charlotte: Shirley.  (Shirley, 1849.) Suomentanut Kaarina Ruohtula (1. painos 1969)  Hämeenlinna:  Karisto, 1988.  ISBN 951-23-2498-9
Aiheesta muualla

Shirley (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Vivien Alcock

Vivien Alcock (1924 Worthing, West Sussex, Englanti – 2003) oli lasten- ja nuortenkirjailija. Alcockin ensimmäinen teos oli Cassie Palmer – selvänäkijän sukua vuonna 1980.
Teokset

Cassie Palmer – selvänäkijän sukua.  ((The Haunting of Cassie Palmer, 1980). Suomentanut Minna Vuorinen)  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-1-07980-8
Travellers by Night (1985)
The Cuckoo Sister (1985)
The Stonewalkers (1981)
The Mysterious Mr. Ross (1987)
The Monster Garden (1988)
A Kind of Thief (1988)
The Trial of Anna Cotman (1989)
The Face at the Window (1994)
Time Wreck (1996)
The Red-Eared Ghost (1997)
Ticket to Heaven (2000)
Aiheesta muualla

Obituaries: Vivien Alcock The Guardian. (englanniksi)
Vivien Alcock Fantasticfiction. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Adolfo Bioy Casares

| Adolfo Bioy Casares |
| --- | --- |
 Adolfo Bioy Casares 1940-luvulla
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1914 Buenos Aires
Kuollut: 8. maaliskuuta 1999 (84 vuotta) Buenos Aires
Kansalaisuus:  argentiinalainen
Ammatti:  kirjailija, toimittaja, kääntäjä
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Tuotannon kieli: espanja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Adolfo Bioy Casares (25. syyskuuta 1914 – 8. maaliskuuta 1999) oli argentiinalainen kirjailija. Hänellä oli suuri vaikutus latinalaisen Amerikan kirjallisuuteen. Bioy Casaresin tunnetuin teos on Morelin keksintö (1940). Teos on omistettu Jorge Luis Borgesille, joka on myös kirjoittanut kirjaan esipuheen.
Suomennettu teos

Morelin keksintö.  ((La invención de Morel, 1940.) Suom. Satu Ekman)  Kookos kustannus, 2002.  ISBN 951-98462-1-2
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
James Herbert

James Herbert (s. 8. huhtikuuta 1943 Lontoo – 20. maaliskuuta 2013) oli englantilainen kauhukirjailija. Häneltä on suomennettu kaksi katastrofiromaania, Rotat (1974) ja Usva (1975), sekä yliluonnollista kauhua edustava Yön aaveet (1988).
Suomennetut teokset

Rotat.  ((The Rats, 1974.) Suom. Jukka Heiskanen. Fan-sarja)  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18941-3
Usva.  ((The Fog, 1975.) Suom. Ilkka Äärelä. Fan-sarja)  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-18376-8
Yön aaveet.  ((Haunted, 1988.) Suom. Tarmo Haarala)  Gummerus, 1989.  ISBN 951-20-3370-4
Binäärioperaatio

Joukon A binäärioperaatio tai binäärinen operaatio on funktio  *:A\times A\rightarrow A. Pohjimmiltaan se on abstrakti laskutoimitus.
Alkion  (x,y)\in A\times A kuva-alkiolle on yleinen merkintätapa  x*y.\ . Koska relaatio  * on funktio, täytyy päteä, että alkio  x*y\in A on yksikäsitteinen.
Ominaisuuksia

Joukon A binäärioperaatio  *\  on
ykkösellinen, jos on olemassa sellainen alkio  e\in A (neutraalialkio), jolle pätee  a*e=e*a=a\  kaikilla  a\in A,
kommutatiivinen, jos  x*y=y*x\  kaikilla  x,y\in A. ja
assosiatiivinen, jos  (x*y)*z=x*(y*z)\  kaikilla  x,y,z\in A.
Viimeisessä kohdassa merkintä  (x*y)*z\  tarkoittaa parin  ((x*y),z)\  kuva-alkiota.
Esimerkkejä

Kokonaislukujen yhteenlasku (+) ja kertolasku ovat kommutatiivisia ja assosiatiivisia binäärioperaatiota. Yhteenlaskun neutraalialkio on 0 ja kertolaskun neutraalialkio on 1. Vastaavasti myös esimerkiksi rationaalilukujen ja reaalilukujen yhteen- ja kertolaskut ovat binäärioperaatioita.
Nollasta eroavien kokonaislukujen jakolasku (/) ei ole binäärioperaatio, koska esimerkiksi parin  (1,2) kuva  1/2 ei kuulu kokonaislukuihin. Toisaalta nollasta eroavien rationaalilukujen jakolasku on binäärioperaatio, joka ei ole kommutatiivinen, koska esimerkiksi  2/1\not =1/2.
Merkitys algebrassa

Binäärioperaatiolla on merkittävä osa useassa abstraktin algebran rakenteessa. Esimerkiksi magma on pari  (A,*)\ , missä A on joukko ja  *\  on joukon A binäärioperaatio. Magman johdannaisissa rakenteissa binäärioperaatiolta vaaditaan lisää ominaisuuksia. Esimerkiksi puoliryhmä on magma, jonka binäärioperaatio on assosiatiivinen. Muita magmasta lähteviä rakenteita ovat esimerkiksi monoidi, kvasiryhmä, luuppi ja ryhmä. Rengas, kokonaisalue ja kunta ovat taas kolmikkoja  (A,+,*)\ , missä A on joukko sekä  +\  ja  *\  ovat joukon A binäärioperaatiota tietyin lisäehdoin.
Kirjallisuutta

Häsä, Jokke; Rämö, Johanna: Johdatus abstraktiin algebraan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-361-0
Susanna Clarke

| Susanna Clarke |
| --- | --- |
 Susanna Clarke vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1959 Nottingham, Englanti
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  fantasia
Esikoisteos:  Jonathan Strange & herra Norrell (2004)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Susanna Clarke (s. 1959 Nottingham, Englanti) on brittiläinen kirjailija. Clark palkittiin viidesti vuonna 2005 ilmestyneestä  esikoisromaanistaan Jonathan Strange & herra Norrell. Kyseistä vaihtoehtohistorialliseen 1800-luvun Englantiin sijoittuvaa fantasiaromaania on myyty neljä miljoonaa kappaletta ja sen oikeudet on myyty yli 30 maahan.
Clarken toinen kirja The Ladies of Grace Adieu and Other Stories (2006) sisälsi kymmenen lyhyttä tarinaa, jotka sijoittuivat samaan maailmaan kuin Jonathan Strange & herra Norrell. Teos voitti World Fantasy Award -novellipalkinnon.
Clark suunnitteli esikoisromaaninsa jatko-osan kirjoittamista vuonna 2006. Hän sairastui kuitenkin samana vuonna ME-tautiin. Clark on ollut niin huonossa kunnossa, ettei ole kyennyt vieläkään tarttumaan jatko-osan kirjoittamisen vaatimaan historialliseen tutkimustyöhön.
Clark ryhtyi kuitenkin myöhemmin kirjoittamaan romaania uudesta aiheesta. Teoksen kirjoittaminen kesti useita vuosia, ja se julkaistiin lopulta vuonna 2020 nimellä Piranesi. Päiväkirjan muotoon kirjoitetun tiiviin teoksen päähenkilö viettää eristettyä elämää suurten salien muodostamassa Talossa. Teosta on kuvattu muun muassa kummalliseksi ja hiljaiseksi kirjaksi, jonka sisällöstä iso osa asuu rivien välissä jatkaen myllerrystään jopa kuukausien ajan. Piranesi voitti Women’s Prize for Fiction -palkinnon vuonna 2021, jolloin se julkaistiin myös suomeksi.
Susanna Clarke asuu Cambridgessa puolisonsa, kirjailija Colin Greenlandin kanssa.lähde?
Suomennetut teokset

Jonathan Strange & herra Norrell.  (Jonathan Strange & Mr Norrell, 2005)  Suomentanut Helene Bützow. WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30919-2
Piranesi.  (Piranesi, 2020)  Suomentanut Helene Bützow. Helsinki:  WSOY, 2021.  ISBN 978-951-0-45501-2
Kirjallisuutta

Sisättö, Vesa & Halme, Jukka & Jerrman, Toni (toim.): Ulkomaisia fantasiakirjailijoita 2.  Helsinki:  BTJ, 2009.  ISBN 978-951-692-732-2
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Kate Greenaway

Kate Greenaway
Näyte Greenawayn kuvituksista Robert Browningin tulkintaan Hamelnin pillipiiparista vuodelta 1888. Painokuvan on kaivertanut Edmund Evans.
Kate Greenaway (17. maaliskuuta 1846 – 6. marraskuuta 1901) oli englantilainen lastenkirjailija ja kuvittaja. Greenawayn kuvitusten idylliset lapsihahmot saavuttivat omana aikanaan suuren suosion. Hahmojen kuvitteellinen, 1700-luvun tyylistä ideoita ammentava vaatetus sai 1800-luvun lopulla aikaan uuden lastenvaatemuodin. Vuonna 1955 Greenawayn kunniaksi perustettiin englanninkielisten lasten- ja nuortenkirjojen kuvittajille suunnattu kuvittajapalkinto Kate Greenaway -mitali.
Kate Greenaway syntyi Hoxtonissa, Lontoossa, ristimänimenään Catherine. Tätä nimeä hänestä ei kuitenkaan koskaan käytetty. Hänen isänsä John Greenaway oli painokuvien kaivertaja. Pian tyttärensä syntymän jälkeen hän sai tehtäväkseen kaivertaa Dickensin tarinoiden uuden laitoksen kuvitukset. Saadakseen työrauhan John Greenaway lähetti perheensä Lontoosta maaseudulle – joskin turhaan, sillä lopulta tilauksen tehnyt yritys päätyi konkurssiin ja hänen työnsä meni hukkaan. Joka tapauksessa Kate Greenaway vietti äitinsä ja sisarustensa kanssa kaksi vuotta lapsuudestaan sukulaisten luona Rollestonin kylässä Nottinghamshiressä. Rollestonin kylä maatöineen, hivenen vanhanaikaisine pukuineen ja vehreine luontoineen teki tyttöön suuren vaikutuksen ja vaikutti merkittävästi hänen myöhempään taiteeseensa.
12-vuotiaana Greenaway aloitti ensimmäiset taideopintonsa National Course of Art Instructionissa. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan South Kensingtonin Female School of Artissa sekä Slade Schoolissa. Greenawayn töitä oli ensimmäisen kerran näytteillä hänen ollessa 22-vuotias. Ensimmäiset maksetut työt olivat joulu- ja ystävänpäiväkortteja sekä kirjankuvituksia. Joitakin mustavalkoisia kuvituksia kaiversi painettavaksi hänen isänsä. Jo varhaisissa töissään Greenaway alkoi kehitellä omia vaatemallejaan. Hän piirsi yleensä elävästä mallista ja ompeli itse mallien vaatteet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kate Greenaway Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  Discography of American Historical Recordings  Scientific illustrators  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  Victoria  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Brian Sibley

Brian Sibley
Brian Sibley (s. 14. heinäkuuta 1949 Lontoo) on englantilainen kirjailija ja radiotoimittaja. Hän on kirjoittanut etenkin fantasiakirjallisuutta ja -elokuvia sivuavia teoksia.
Vuonna 1981 Sibley kirjoitti yhdessä Michael Bakewellin kanssa BBC:n Radio 4:lle radiokuunnelma-adaptaation J. R. R. Tolkienin Tarusta sormusten herrasta. Sibley on mukaillut radiokuunnelmat myös muun muassa C. S. Lewisin Narnian tarinoista ja Mervyn Peaken romaaneista Titus Groan ja Gormenghast. Viimeksi mainitusta hänet palkittiin Sony Radio Awardilla vuonna 1985.
Sibley on kirjoittanut useita oheisteoksia Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiasta sekä Jacksonin elämäkerran Peter Jackson: A Film-maker's Journey.
Teoksia

Sibley, Brian: Harry Potter film wizardry.  London:  HarperCollins, 2010.  ISBN 978-0-593-06648-5  (englanniksi)
Teoksia > Suomennettuja teoksia

Varjojen maa: C. S. Lewisin ja Joy Davidmanin tarina. Kirjaneliö, 1990.
Eläköön Nalle Puh! Juhlakirja koko maailman parhaalle karhulle. Suomentanut Pirkko Biström. WSOY, 2001.
Taru sormusten herrasta: Elokuva ja sen synty.  ((The lord of the rings official movie guide, 2001.) Valokuvat: Pierre Vinet. Suomentanut Kari Salminen)  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-26077-0
Näin tehtiin elokuvasarja Taru sormusten herrasta.  ((The lord of the rings: The making of the movie trilogy, 2002.) Suomentanut Kari Salminen)  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27192-6
Tolkienin maailman kartat.  ((The maps of Tolkien’s Middle-Earth, 2003.) Kuvittanut John Howe. Suomentanut Kersti Juva)  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32279-2
Aiheesta muualla

Deborah J. Brannon: Review: The Maps of Tolkien’s Middle-Earth by John Howe and Brian Sibley (Arkistoitu – Internet Archive). Green Man Review 4.7.2004. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Kiinanbulbuli

| Kiinanbulbuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Bulbulit Pycnonotus
Laji::  sinensis
Kaksiosainen nimi
 Pycnonotus sinensis  (Gmelin, 1789) 

Katso myös
   Kiinanbulbuli Wikispeciesissä   Kiinanbulbuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kiinanbulbuli (Pycnonotus sinensis) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kiinanbulbulia tavataan Aasian itäosissa. Lajin kokonaiskannan kokoa ei tiedetä, mutta sen on kuvattu olevan runsaslukuinen monilla alueilla. Kiinassa arvioidaan pesivän 10 000–100 000, Taiwanissa 100 000–1 000 000 ja Japanissa 100–100 000 paria. Kiinanbulbulin kannankehitys on nouseva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ado Birk

| Ado Birk |
| --- | --- |

Viron pääministeri
 28. heinäkuuta 1920 – 30. heinäkuuta 1920  
Edeltäjä:  Jaan Tõnisson
Seuraaja:  Jaan Tõnisson
Ulkoministeri
 18.11.1919 - 28.7.1920 30.7.1920 - 26.10.1920 23.10.1925 - 15.12.1925  
Edeltäjä:  Jaan Poska Kaarel Robert Pusta Kaarel Robert Pusta
Seuraaja:  Kaarel Robert Pusta Otto Strandman Ants Piip
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. marraskuuta 1883 Tarvastu, nykyinen Viro
Kuollut: 2. helmikuuta 1942 (58 vuotta) Sosva, Sverdlovskin alue
Tiedot
Puolue:  Kansanpuolue
Ado Birk (14. marraskuuta 1883 Tarvastu – 2. helmikuuta 1942 Sosva, Sverdlovskin alue) oli virolainen poliitikko, joka toimi Viron ulkoministerinä, Neuvostoliiton-lähettiläänä ja hetkellisesti myös pääministerinä. Birk sai syytteet Neuvostoliiton hyväksi vakoilusta vuonna 1927 paljon huomiota herättäneessä oikeudenkäynnissä. Lopulta syytteitä ei näytetty toteen. Neuvostoliiton miehitettyä Viron Birk pidätettiin vuonna 1941 ja siirrettiin vankileirille Sosvaan, jossa hän kuoli hieman ennen suunniteltua teloitustaan vuonna 1942.
Elämäkerta

Ado Birk syntyi Tarvastussa 14. marraskuuta 1883. Hän opiskeli ortodoksisessa seminaarissa Riiassa ja sittemmin teologisella akatemialla Pietarissa. Teologian opintojensa jälkeen Birk opiskeli lakia ensin Tarton yliopistossa ja sittemmin vielä Pietarissa ja Leipzigissa.
Vuonna 1911 Birk sai viran Tallinnasta tilastokeskuksesta, jossa työskennellessään hän tutustui myös vuodesta 1912 Tallinnan pormestarina toimineeseen Jaan Poskaan. Vuosien 1912 ja 1917 välillä Birk toimi Poskan apulaisena ja eteni urallaan tämän yhteyksien siivittämänä. Vuonna 1917 Birkistä tuli Maanõukogun eli maapäivien sihteeri. Maanõukogu oli uuden itsehallinnollisen Viron kuvernementin korkein hallinnollinen elin. Saksan miehitettyä Viron ensimmäisessä maailmansodassa Birk matkusti Helsinkiin yrittäen nostaa Viron asiaa esiin suomalaisten poliitikkojen keskuudessa.
Saksan miehityskauden jälkeen vuonna 1918 Birk jatkoi toimintaansa Maanõukogussa osallistuen esimerkiksi Viron perustavan kokouksen vaalien valmisteluun. Vuosien 1919 ja 1920 välillä Birk toimi kahdesti Viron ulkoministerinä ja hetkellisesti 28.–30. heinäkuuta 1920 myös pääministerinä. Lyhyen pääministerivirkansa jälkeen Birk nimitettiin Viron lähettilääksi Moskovaan.
Birk oleskeli Moskovassa vuoteen 1925 saakka, jolloin hänestä tuli jälleen Viron ulkoministeri. Hän alkoi kuitenkin ajautua kiistoihin muiden poliitikkojen kanssa. Jo saman vuoden lopulla Birkin korvasi Ants Piip ja Birk lähetettiin takaisin Moskovaan. Moskovassa keskusteltiin kauppasopimuksista Neuvostoliiton kanssa. Birk ja muut virolaiset poliitikot näkivät sopimusten hyödyt ja haitat hyvin eri tavoin. Birk kutsuttiin takaisin Viroon vuonna 1926, mutta hän päättikin jäädä Neuvostoliittoon. Neuvostoliitossa Birk päätyi GPU:n pidättämäksi. Pidätyksensä jälkeen Birkin onnistui palata Viroon vuonna 1927, jossa häntä vastaan nostettiin syyte vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi. Birkin vastainen oikeudenkäynti sai Virossa paljon julkisuutta. Häntä puolusti esimerkiksi Viron sosiaalidemokraattien johtaja August Rei. Syytöksiä vakoilusta ei kuitenkaan saatu näytettyä toteen, ja Birk vapautettiin marraskuussa 1927.
Birk toimi myöhemmin eri yrityksissä ja sosiaalityön parissa. Neuvostoliiton miehitettyä Viron toisen maailmansodan syttymisen jälkeen neuvostoviranomaiset pidättivät Birkin 14. kesäkuuta 1941. Birk kuljetettiin Sverdlovskin alueen Sosvassa sijainneelle vankileirille, jossa hän sai kuolemantuomion. Birk kuoli leirillä 2. helmikuuta 1942 muutamaa päivää ennen suunniteltua teloitustaan.
Bertel Bjugg

Bertel Viking Alarik Bjugg (14. maaliskuuta 1924 Pernaja – 8. elokuuta 2012 Helsinki) oli hotelli- ja ravintola-alalla pitkään toiminut henkilö, joka sai ensimmäisenä Suomessa matkailuneuvoksen arvonimen, vuonna 1983.
Bjugg kävi kansakoulun ja toimi viinurina Hotelli Kämpissä 1940–1948, joskin osallistui myös sotaan. Suoritettuaan yksityisesti keskikoulun Bjugg jatkoi opintojaan ja valmistui merkonomiksi 1951. Hän opiskeli myös Liikkeenjohdon instituutissa 1974–1975. Bjugg työskenteli Helsingin Osuuskaupassa ensin hovimestarina ja sitten ravintolatarkastajana. Matkaravinto-yhtiön tarkastajan tehtävästä Bjugg siirtyi vuonna 1959 Helsingin Osuuskaupan ravintolalinjan osastopäälliköksi, toimien vuodesta 1963 johtajana ja johtokunnan jäsenenä ja vuosina 1982–1986 hotelli- ja ravintolalinjan johtajana. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä alan yhteistyöorganisaatioissa.
Bishopin rengas

Eyjafjallajökullin tulivuorenpurkauksen aikaansaama Bishopin rengas. Kuvauspaikka Leiden, Alankomaat 18.toukokuuta 2010.
Bishopin rengas on Auringon ympärillä näkyvä punainen rengas, joka syntyy, kun valo siroaa tulivuorten syöksemistä aerosoleista   Ilmiön tarkan kuvauksen antoi 5. syyskuuta 1883 ensimmäisenä Sereno Bishop Honolulussa Havaijilla Krakataun suuren tulivuorenpurkauksen (27.8.1883) jälkeen.
Aiheesta muualla

Näin tuhka näkyi paljain silmin Suomen taivaalla Tähdet ja avaruus 24.4.2010
Bilbon viimeinen laulu

| Bilbon viimeinen laulu> Bilbo’s Last Song |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  J. R. R. Tolkien
Kuvittaja:  Pauline Baynes
Kieli:  englanti
Genre:  runous, fantasia
Julkaistu:  1974 (juliste) 1990 (kirja)
Suomennos
Suomentaja:  Jukka Virtanen Mikael Ahlström (kuvaselostukset)
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  33
ISBN:  951-0-30265-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Bilbon viimeinen laulu (engl. Bilbo’s Last Song) on J. R. R. Tolkienin kirjoittama runo, joka on julkaistu pienenä Pauline Baynesin kuvittamana kirjana. Sen on suomentanut Jukka Virtanen. Runo kertoo Bilbo Reppulin näkökulmasta hänen lähdöstään elämänsä lopulla Keski-Maasta.
Tolkien-asiantuntijat Wayne G. Hammond ja Christina Scull ovat verranneet runoa sisällöltään ja tunnelmaltaan Alfred Tennysonin runoon ”Crossing the Bar” (1889), joka käsittelee merta kuoleman metaforana.
Runon tarina ja yhteys Taruun sormusten herrasta

Vaikka ”Bilbon viimeinen laulu” ei sisälly Taruun sormusten herrasta, se on sisällöltään kiinteästi yhteydessä tähän Tolkienin tunnetuimpaan teokseen – siinä määrin, että Brian Sibley ja Michael Bakewell sisällyttivät runon luontevasti 1980-luvun alussa julkaistuun BBC:n radiokuunnelmasovitukseen Tarusta sormusten herrasta.
”Bilbon viimeisen laulun” minäkertoja on Bilbo Reppuli, Hobitin päähenkilö, joka jättää Tarun viimeisessä luvussa Keski-Maan ja lähtee Frodon, Gandalfin ja haltioiden kanssa purjehtimaan kohti Amania, tarumaista lännen maata, joka on tavallisesti kuolevaisten tavoittamattomissa – Bilbo ja Frodo ovat kuitenkin saaneet erityisoikeuden lähteä kuolemattomien haltioiden matkaan. Runon säkeet ovat vanhan ja väsyneen Bilbon Harmaissa Satamissa laulun muodossa esittämät jäähyväiset Keski-Maalle, mutta toisaalta hän suhtautuu matkaan toiveikkaasti, uskoen saavuttavansa viimein rauhan purjehduksen määränpäässä.
»He lähtivät vasta auringon laskettua, mutta jos rannalla olisi ollut tarkkasilmäinen katsoja, hän olisi voinut todeta, etteivät laivat painuneet horisonttiin vaan siirtyivät koko ajan kauemmas, kunnes hävisivät hämärään: ne seurasivat suoraa reittiä todelliseen Länteen, eivät maan kaarevaa pintaa. Kadotessaan laiva poistui aineellisesta maailmasta.» 
(– Tolkienin kuvaus haltialaivojen purjehduksesta Amaniin, kirjeestä Roger Lancelyn Greenille)
Jotkut ovat tulkinneet runon myös Tolkienin omiksi jäähyväisiksi luomalleen fantasiamaailmalle, mutta runon syntyhistoria osoittaa tämän tulkinnan virheelliseksi.
Kirjoittaminen ja julkaisuhistoria

Tolkien kirjoitti runon ensimmäisen version joskus 1920- tai 1930-luvulla. Tuolloin sen nimi oli ”Vestr um haf” (muinaisnorjaa, engl. west over sea) eikä se liittynyt mitenkään Tolkienin omaan fantasiamytologiaan. Joskus Tarun sormusten herrasta kirjoittamisen aikana tai sen jälkeen, tarinan lopun hahmotuttua, Tolkien kirjoitti runosta uuden version, jonka päähenkilönä on Bilbo. Joka tapauksessa ”Bilbon viimeinen laulu” oli lopullisessa muodossaan, kun Tolkienin sihteerinä ja avustajana toiminut Joy Hill löysi sen järjestellessään hänen kirjojaan muuton jälkeen lokakuussa 1968. Runo oli kirjoitettu pieneen harjoitusvihkoon, jossa oli vain yksi sivu kansien välissä. Kaksi vuotta myöhemmin, 3. syyskuuta 1970, Tolkien lahjoitti runon ja sen julkaisuoikeudet Joy Hillille kiitoksena pitkäaikaisesta ystävyydestä ja avusta.
Runo julkaistiin julisteena hiukan Tolkienin kuoleman jälkeen. Ensimmäisenä se julkaistiin hollanninkielisenä käännöksenä Alankomaissa loppuvuodesta 1973. Yhdysvaltalaisen Houghton Mifflinin huhtikuussa 1974 julkaiseman version kuvituksena oli tunnelmallinen kuva joesta, Pauline Baynes oli puolestaan piirtänyt George Allen & Unwinin Britanniassa syyskuussa 1974 julkaisemaan versioon kuvan Samista, Merristä ja Pippinistä Harmaiden Satamien laiturilla laivan lipuessa kohti länttä. Baynes piirsi runsaan kuvituksen myös runosta tehtyyn kirjaversioon, joka julkaistiin englanniksi vuonna 1990.