stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yhdysvaltain demokraattinen puolue
Historia > Tausta

Demokraattinen puolue katsoo periytyvänsä 1700-luvun lopun demokraattis-republikaanisesta puolueesta, joka vastusti keskusvaltaa ja ajoi osavaltioille mahdollisimman suuria toimivaltuuksia. Demokraattinen puolue perustettiin virallisesti vuonna 1828. Vuoden 1828 vaaleissa presidenttiehdokas Andrew Jacksonin joukot eivät jättäneet mitään sattuman varaan. Vaalikampanja oli vaalikiertueineen, mainoslauseineen ja -julisteineen ensimmäinen nykyaikaisena pidetty presidentinvaalikampanja. Jacksonin vastustajat väänsivät hänen nimestään pilanimen Jackass ('Aasi'), mutta Jackson käänsi senkin edukseen ja omaksui aasin osaksi kampanjansa kuvastoa. Myöhemmin aasista tuli koko demokraattipuolueen tunnus.
Historia > Yhdysvaltain suurvalta-aika > Ennen ensimmäistä maailmansotaa (1865–1914)

1900-luvun alussa politiikassa vaikutti progressiivinen aikakausi joka oli peruja sosiaalisen evankeliumin vaikutuksesta ja modernista teologiasta. Vuonna 1908 annettiin päätös Mulle vastaan Oregon -tapauksessa, jossa annettiin valtiovallalle oikeus säätää lailla työaikojen pituudesta. Päätös oli ensiaskel tiellä, joka mahdollisti valtion puuttumisen markkinakapitalistiseen järjestelmään.
Demokraattipuolue voitti vuonna 1910 enemmistön kongressin edustajainhuoneessa ensimmäistä kertaa vuoden 1892 jälkeen. Kaksi vuotta myöhemmin se sai enemmistön myös senaattiin. Vuonna 1912 Woodrow Wilson valittiin Yhdysvaltain presidentiksi. Wilsonin kaudella demokraattinen puolue toimi läheisessä yhteistyössä uskonnollisen vasemmiston kanssa. Wilsson oli läpi akateemisen ja poliittisen uran liikkunut sosiaalisen evankeliumin piireissä ja kirjoitti paljon sekä sen että uuden liberalismin teoriasta ja opetti sosialismin teoriaa Princetonin yliopistossa. Päälinjan protestantit, katoliset ja refomijuutalaiset tukivat Wilsonin toimintaa.
Historia > Yhdysvaltain suurvalta-aika > Ensimmäinen maailmansota (1914–1918)

Lusitanian upottamisen jälkeen vuonna 1915 presidentti Wilson joutui oman puolueensa haastamaksi edustajainhuoneessa. Teksasin edustaja Jeff McLemoren ehdotus yhdysvaltalaisten matkustusvapauden rajoittamiseksi kuitenkin hävisi edustajainhuoneessa äänin 276–142, mikä oli voitto matkustusvapautta puolustaneelle Wilsonille. Istuva presidentti voitti seuraavana vuonna järjestetyt presidentinvaalit ja sai demokraateille harvinaisen jatkokauden. Liittyminen sotaan vuonna 1917 johti poliittisiin kiistoihin, jotka heikensivät demokraattista puoluetta ja vahvistivat republikaaneja. Demokraattinen puolue hävisi vuoden 1918 välivaalit.
Historia > Yhdysvaltain suurvalta-aika > Maailmansotien välinen aika (1918–1939)

Vuoden 1932 kongressivaaleissa New Yorkin kuvernööri Franklin D. Roosevelt oli demokraattisen puolueen ehdokas presidentiksi. Kampanjassaan Roosevelt kieltäytyi arvostelemasta kapitalistisen järjestelmän perusteita ja sai tiukkaa krittikkiä sosialistipuolueen teologi Reinhold Niebuhrilta. Presidentiksi valittu Roosevelt käynnisti ns. New Deal -uudistuspolitiikan, joka oli lähellä katolisten ja reformijuutalaisten etujärjestöjen linjauksia. Roosevelt itse oli progressiivisen liikkeen kasvatti eikä hyväksynyt sosialistien tai kommunistien linjauksia tavoitteilleen.
New Dealin keskiössä oli liberaalinen korporationistinen valtioteoria ja malli, jonka keskeinen ajatus oli markkinatalousjärjestelmän sääntely asiantuntijabyrokraattien hallinnoimilla liittovaltion komissioilla ja virastoilla. Rooseveltin kaudella luotiin virastoja valvomaan pankkitalletuksia ja luotonantoa, lisättiin pörssisääntelyä ja vahvistettiin ay-liikkeen asemaa. Roosevelt käynnisti myös julkisten töiden ohjelmia, loi Yhdysvaltain ensimmäiset työttömyys- ja vanhuuseläkejärjestelmät sekä korotti veroja. Franklin D Roosevelt on ainoa Yhdysvaltain presidentti, joka on valittu virkansa neljästi vuodesta 1933 alkaen.
Historia > Yhdysvaltain suurvalta-aika > Toisen maailmansodan jälkeen (1945–1990)

Roosevelt kuoli kesken 4. kauttansa aivoverenvuotoon huhtikuussa 1945. Sodan jälkeen, Rooseveltin kuoltua, hänen tilalleen demokraattiseksi presidentiksi nousi huhtikuussa 1945 varapresidentti Harry S. Truman (1945–1953). Vuosina 1961–1963 presidenttinä toimi John F. Kennedy. Katolinen Kennedy oli vaalikampanjassaan luvannut vastauksena katolisiin kohdistuviin epäilyksiin pitävänsä henkilökohtaisen vakaumuksen erossa viranhoidostaan. Kennedyn lupaus avasi demokraattisen puolueen samalla maallistuneille ja uskonnonvastaisille liikkeille.
1960-luvulla demokraatit tuki Lyndon B. Johnsonin kaudella aktiivisesti mustien kansalaisoikeuksia. Samoihin aikoihin mustien ja latinoiden enemmistö siirtyi demokraatteihin. Vuoteen 1972 mennessä demokraattisesta puolueesta tuli viimeistään koti amerikkalaiselle uusvasemmistolle, sekularisoituneelle kulttuuriradikalismille sekä varsinkin vapaata aborttia kannattaneelle feminismille sekä homoliikkeen aktiiveille.
Vuonna 1973 Roe vastaan Wade -oikeustapaus totesi abortin kieltämisen perustuslain vastaiseksi. Tuolloin demokraatit alkoi taktisesti kannattaa aborttia ja puolueen keskeiset henkilöt, kuten Ted Kennedy ja Al Gore ryhtyivät abortin kannattajiksi.
Kylmän sodan aikana demokraatit suosivat republikaaneja runsaammin asevarustelua ja puolue tuli tunnetuksi ”sotapuolueena”. Vuoden 1972 George McGovernin presidentinvaalikampanjassa demokraatit kääntyivät sotilasmenojen leikkaamisen kannalle. Myöhemmin tästä tuli puolueelle rasite ja puolue luopui asevarustelun vähentämiskannastaan 1990-luvulle mennessä.
Historia > Yhdysvaltain suurvalta-aika > Kylmän sodan jälkeen (1991–)

Erityisesti George W. Bushin valtakausi (2000–2008) oli yhdysvaltalaiselle vasemmistolle syvää turhautumista aiheuttanut aikakausi. Vuosina 2006–2010 uskonnollisella vasemmistolla oli huomattava edustus kongressissa.
Vuonna 2008 senaattori Barack Obama valittiin demokraattien ehdokkaana presidentiksi. Obamasta tuli Yhdysvaltain ensimmäinen musta presidentti. 2010-luvulla demokraattisesta puolueesta on tullut vasemmistolaisempi. Obaman on katsottu olleen uskonnollisen vasemmiston ”oma mies” Valkoisessa talossa. Vuonna 2010 demokraattinen puolue menetti enemmistöasemansa kongressissa. Vuoden 2016 presidenttiehdokaskampanjan yhteydessä tapahtuneessa tietovuodossa selvisi, että demokraattisen puolueen johto rikkoi omia sääntöjä ja toimi toista presidenttiehdokasta Bernie Sandersia vastaan pönkittäen Hillary Clintonin ehdokkuutta.
Vuoden 2020 presidentinvaaleissa puolueen ehdokas Joe Biden valittiin presidentiksi. Yhdysvaltain senaatin vaaleja pidettiin puolueen sisällä vasemmisto- ja edistyssiiven laajana voittona.
Tunnukset

Demokraattisen puolueen tunnuksena oli syyskuuhun 2010 asti aasi. Nyttemmin tunnus on sininen D-kirjain sinisen ympyrän sisällä. Aasia käytetään kuitenkin yhä usein demokraattisen puolueen symbolina.
Kannattajakunta

Puolueen kannattajia ovat perinteisesti olleet katoliset, maan koillisosan uudistusmielinen työväestö sekä eteläosien konservatiiviset protestantit. Lyndon B. Johnsonin kaudella 1960-luvulla demokraatit ryhtyi tukemaan aktiivisesti mustien kansalaisoikeuksia, minkä takia demokraattien kannatus on vanhoissa etelävaltioissa tippunut puoleen 1950-lukuun verrattuna. Samalla demokraattien kannatus kaupungeissa ja pohjoisessa asuvien mustien keskuudessa on kuitenkin kasvanut.
Demokraattinen puolue salli mustien osallistua puolue­kokouksiinsa vuodesta 1924 lähtien.
2010-luvulla puolueesta on tullut vasemmistolaisempi kuin se oli 1990-luvulla mutta myös kirjavampi. Ennen takana oli ay-liike ja pienituloisia, mutta 1960-luvun mustien kansalaisoikeustaistelun myötä mustien ja latinoiden enemmistö siirtyi demokraatteihin ja etelävaltioiden valkoiset republikaaneihin. Rannikoilla on koulutettuja vapaamielisiä. Kannattajista mustat ja latinosiirtolaiset ovat konservatiivisia.
Kannattajakunta > Ryhmittymät

Demokraattisen puolueen Yhdysvaltain liittovaltion kongressiedustajat jakaantuvat kolmeen merkittävään ryhmittymään poliittisen aseman perusteella, tosin yksi edustaja voi toimia useammassa ryhmässä eikä ryhmään kuuluminen ole välttämätöntä. 2019 aloittavassa kongressissa Congressional Progressive Caucus ja New Democratic Coalition ovat lähes tasaväkisiä, kun Blue Dog Coalition on taas niitä merkittävästi pienemmässä asemassa. Puolueen vasemmistosiiven kannatus on suurinta Yhdysvaltain koillisosassa ja länsirannikolla, ja maltillisten ja oikeistosiiven kannatus on vahvimmillaan Yhdysvaltain eteläosissa ja Keskilännessä.
| Ryhmittymä | Poliittinen linja | Muuta huomioitavaa |
| --- | --- | --- |
| Congressional Progressive Caucus | Keskusta-vasemmisto, Sosiaalidemokratia, Vihreä liike | Kannattaa Medicare for All -terveydenhuoltouudistusta |
| New Democratic Coalition | Sosiaaliliberalismi, Kolmas tie, Markkinatalous | Maltilliset demokraatit |
| Blue Dog Coalition | Keskusta-oikeisto, Liberalismi, Konservatiiviliberalismi, Markkinaliberalismi | Oikeistosiipi |
Lähde:
Vaalihistoria > Edustajainhuone

Puolueella on ollut enemmistö Yhdysvaltain edustajainhuoneessa:
1875–1881
1883–1889
1891–1895
1911–1917
1931–1947
1949–1953
1955–1995
2007–2011
2019–2023
Vaalihistoria > Senaatti

Puolueella on ollut enemmistö Yhdysvaltain senaatissa:
1823–1833
1835–1841
1845–1861
1879–1881
1893–1895
1913–1919
1933–1947
1949–1953
1955–1981
1987–1995
2001
2001–2002
2007–2015
2021–2025
Merkittäviä poliitikkoja > Edustajat

Demokraattipuolue onnistui voittamaan Georgian osavaltion molemmat senaattivaalit sekä yhden senaattoripaikan Arizonan ja Coloradon osavaltioista. Näin demokraattipuolueella on 48 edustajaa Yhdysvaltain senaatissa, mutta periaatteessa Vermontin senaattori Bernie Sanders ja Mainen senaattori Angus King tukevat demokraattipuoletta. Demokraattipuolue menetti 10 edustajapaikkaa edustajainhuoneessa, mutta onnistui pitämään niukan enemmistön. Demokraattien veteraaniedustaja Nancy Pelosi äänestettiin jatkokaudelle edustajainhuoneen puhemieheksi.
Merkittäviä poliitikkoja > Nykyinen puoluejohto

Yhdysvaltain presidentti: Joe Biden
Yhdysvaltain varapresidentti: Kamala Harris
Puolueen kansallisen komitean (puoluehallituksen) puheenjohtaja: Jaime Harrison
Senaatin demokraattiryhmän johtaja: Chuck Schumer
Edustajainhuoneen demokraattiryhmän johtaja: Hakeem Jeffries
Merkittäviä poliitikkoja > Presidentit

| Presidentti | Toimikausi |
| --- | --- |
Andrew Jackson: 1829–1837
Martin Van Buren: 1837–1841
James Knox Polk: 1845–1849
James Buchanan: 1857–1861
Andrew Johnson: 1865–1869
Grover Cleveland: 1885–1889 ja 1893–1897
Woodrow Wilson: 1913–1921
Franklin D. Roosevelt: 1933–1945
Harry S. Truman: 1945–1953
John F. Kennedy: 1961–1963
Lyndon B. Johnson: 1963–1969
Jimmy Carter: 1977–1981
Bill Clinton: 1993–2001
Barack Obama: 2009–2017
Joe Biden: 2021–2025
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltain demokraattinen puolue Wikimedia Commonsissa
Puolueen kotisivu (englanniksi) (espanjaksi)
| n k  Yhdysvaltain puolueet |
| --- | --- |
Pääpuolueet:  Demokraatit  Republikaanit 
Muut puolueet:  Kommunistit  Libertaaripuolue  Marihuana-puolue  Perustuslakipuolue  PSL  Sosialistinen työväenpuolue (Marxilainen)  Sosialistinen työväenpuolue (Trotskilainen)  Reformipuolue  Vihreä puolue  American Independent 
Entiset puolueet:  Vapaamuurarien vastustajat  Demokraattis-republikaanit  Federalistit  Whigit  Dixiecrat  Free Soil Party  Know Nothing  Liberaalirepublikaanit  Mustat pantterit  Natsi-puolue  Perustuslaillinen liittovaltiopuolue  Sosialistipuolue  Kansanpuolue (1892–1909)  Edistyspuolue (1912–1920)  Edistyspuolue (1924–1925)  Edistyspuolue (1948)
Kadonnut kaupunki

Machu Picchu Perussa tuli laajaan tietoisuuteen vuonna 1911.
Angkor Wat Kambodžassa löydettiin uudelleen vuonna 1860.
Kadonnut kaupunki on entinen urbaani asuinalue, joka on romahtanut lopullisesti ja muuttunut laajalti tai kokonaan asumattomaksi ja minkä seurauksena paikan entinen merkitys on vaipunut unholaan. Monien kadonneiden kaupunkien sijainnit on unohdettu, mutta tieteilijät ovat löytäneet osan uudelleen ja tutkineet niitä laajasti. Äskettäin hylättyjä kaupunkeja tai kaupunkeja, joiden sijaintia ei ole koskaan kyseenalaistettu, voidaan kutsua raunio- tai aavekaupungiksi. Eurooppalaisten tutkimusmatkailijoiden ja seikkailijoiden kadonneiden kaupunkien löytäminen 1400-luvulta lähtien Afrikassa, Amerikassa ja Kaakkois-Aasiassa johti arkeologian kehitykseen.
Kadonneet kaupungit jaetaan yleensä kahteen laajaan luokkaan: niihin, joissa kaikki tieto kaupungin olemassaolosta unohdettiin ennen kuin se löydettiin uudelleen, ja niihin, joiden muisto on säilynyt myyteissä, legendoissa tai historiallisissa asiakirjoissa, mutta joiden sijainti on kadonnut tai ainakaan ei enää laajalti tunnustettu.lähde?
Käännös suomeksi
HMS Georgetown

| HMS Georgetown |
| --- | --- |
 HMS Georgetown huhtikuussa 1942.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fore River Shipyard, Quincy, Massachusetts
Kölinlasku:  20. heinäkuuta 1918
Laskettu vesille:  27. lokakuuta 1918
Palveluskäyttöön:  23. syyskuuta 1940
Poistui palveluskäytöstä:  Kanadan laivastolle syyskuussa 1942 nimellä HMCS Georgetown palautettu joulukuussa 1943 Neuvostoliiton laivastolle 10. elokuuta 1944 nimellä Doblestnyi
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 060 t
Pituus:  95,83 m
Leveys:  9,65 m
Syväys:  2,59 m
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  101
Aseistus
Aseistus:  4 × 4″ tykkiä 2 × 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 12 × 21″ (533 mm) torpedoputkea
HMS Georgetown (viirinumero I40) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Town-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston Wickes-luokan hävittäjä USS Maddox, joka luovutettiin 23. syyskuuta 1940 Kuninkaalliselle laivastolle sopimuksen mukaisesti.
Valmistus

Yhdysvaltain laivasto tilasi aluksen Quincystä Massachusettsista Fore River Shipbuilding Companyltä, missä köli laskettiin 20. heinäkuuta 1918. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta kumminaan kapteeni William A. T. Maddoxin lapsenlapsi rouva Clarence N. Hinkamp ja otettiin palvelukseen 10. maaliskuuta 1919 ensimmäisenä päällikkönään Edward C. S. Parker ja se liitettiin Atlantin laivaston 21. viirikköön. Aluksen runkonumeroksi määrättiin 17. heinäkuuta 1920 DD-168.
Palvelus

Alus lähti 3. toukokuuta 1919 Bostonista Trepasseyyn Newfoundlandiin ja edelleen Azoreille, jossa se liittyi laivaston aluksista muodostettuun ketjuun turvaamaan Atlantin ylilentoa. Alus palasi 22. toukokuuta Bostoniin, mistä se lähti 26. elokuuta Eurooppaan. Alus saapui 19. syyskuuta Brestiin Ranskaan, missä se liitettiin George Washingtonin kunniavartioon matkalle Ostendiin Belgiaan, jossa aluksille saapuivat Belgian hallitsijapari matkalle Yhdysvaltoihin.
Alus vapautui tehtävästä 25. syyskuuta, jolloin se palasi saattajaksi. Alus saattoi aluksia sekä kuljetti matkustajia Doverista ja Harwichista Boulogneen ja Hook of Hollandiin. Maddox lähti 25. lokakuuta Harwichista Kielin kanavan kautta Itämerelle, jossa se teki laivastovierailuja.
Palattuaan Yhdysvaltoihin 12. helmikuuta 1920 alus oli kaksi seuraavaa vuotta Bostonissa, josta se lähti 25. helmikuuta 1922 Philadelphiaan. Alus poistettiin palveluksesta 14. kesäkuuta Philadelphian laivastontelakalla.
Alus palautettiin 17. kesäkuuta 1940 palvelukseen. Oltuaan hetken palveluksessa Keski-Atlantilla valvomassa puolueettomuutta alus lähti 16. syyskuuta Newportista Rhode Islandilta Halifaxiin Nova Scotiaan Kanadaan, jossa se poistettiin palveluksesta 23. syyskuuta.
Palvelus > HMS Maddox

Britannian kuninkaallinen laivasto vastaanotti aluksen 23. syyskuuta ja otti sen palvelukseensa vielä samana päivänä nimellä HMS Maddox. Alus purjehti 29. syyskuuta Newfoundlandiin valmistautuen matkaan Atlantin yli. Se saapui 1. lokakuuta St. John'siin vaurioiduttuaan törmäyksessä toisen luovutetun aluksen HMS Hamiltonin kanssa, minkä vuoksi se sai määräyksen palata Halifaxiin telakalle korjattavaksi.
Palvelus > HMS Georgetown

Alus nimettiin 4. lokakuuta uudelleen HMS Georgetowniksi. Korjausten valmistuttua se aloitti matkansa Plymouthiin. Alus saapui 13. marraskuuta Devonportiin, jossa se siirrettiin telakalle huollettavaksi. Se määrättiin 4. saattajaryhmään, minkä vuoksi se telakalta palatessaan siirtyi Scapa Flowhun koulutukseen. Alus siirtyi 17. joulukuuta ryhmäänsä Greenockiin, jossa se aloitti 20. joulukuuta saattuepalveluksen luoteisenreitin alaisuudessa.
Alus vaurioitui 26. helmikuuta 1941 lievästi kolaroituaan, mutta se kykeni jatkamaan palvelustaan. Alus siirrettiin kesäkuussa Tynessä telakalle, josta se siirrettiin heinäkuussa Clydeen. Alus siirrettiin 20. heinäkuuta palvelukseen palatessaan 3. saattajaryhmään. Alus suojasi 15. elokuuta Clydestä HMS Antelopen, HMS Castletonin, HMS Charlestownin, HMS Douglasin, HMS Intrepidin, HMS Leamingtonin ja HMS Saladinin kanssa Scapa Flowsta lähtenyttä saattuetta WS8C, mistä se erkani 17. elokuuta palaten Clydeen.
Syyskuussa alus suojasi ryhmän mukana saattueita SC44 ja SC48. Alus siirrettiin 27. saattajaryhmään. Se siirrettiin marraskuussa Clydeen telakalle, jossa sen muutostyöt saattajaksi saatettiin loppuun. Telakalla alukselle asennettiin tyypin 271 merivalvontatutka sekä sukellusveneentorjuntaheitin. Aluksen konehuoneessa syttyi 13. joulukuuta tulipalo, mikä viivästytti sen valmistumista. Palvelukseen huhtikuun 1942 alussa palattuaan alus suojasi 5. huhtikuuta HMS Badsworthin, HMS Lancasterin, HMS Lauderdalen ja HMS St. Marysin kanssa saattuetta WS18, mistä se erkani 20. huhtikuuta palaten Clydeen.
Georgetown, HMS Echo, Intrepid, HMS Salisbury, USS Lang ja USS Sterrett suojasivat toukokuussa taisteluristeilijä HMS Renownia ja Yhdysvaltain laivaston lentotukialus USS Waspia Gibraltarille. Osastoa täydennettiin 8. toukokuuta Gibraltarilta Force H:n lentotukialus HMS Eaglellä sekä kevyt risteilijä HMS Charybdiksellä sekä 13. hävittäjälaivueella lentokoneiden toimittamiseksi Maltalle operaatio Boweryssä. Kotimaasta saapuneet hävittäjät suojasivat 10. toukokuuta alkaneella kotimatkalla Renownin ja Waspin paluumatkan Scapa Flowhun, minkä jälkeen Georgetown siirrettiin telakalle.
Alus palasi palvelukseen kesäkuussa. Se suojasi 21. kesäkuuta Salisburyn, HMS Boadicean, HMS Ripleyn, HMS St. Albansin, HMS Videtten, HMS Wolverinen ja HMS Vansittartin kanssa saattuetta WS20, mistä se erkani 24. kesäkuuta palaten Clydeen. Alus suojasi 17. heinäkuuta HMS Buxtonin kanssa saattuetta WS21P, mistä se erkani 22. heinäkuuta palaten Clydeen. Elokuussa alus määrättiin suojaamaan 1. miinalaivueen pohjoisensulun rakentamista. Operaatioiden välillä aluksen saattueiden suojaaminen kuitenkin jatkui. Alus määrättiin lokakuussa siirrettäväksi Kanadan laivastolle läntiseen saattajaosastoon St. Johniin.
Palvelus > HMCS Georgetown

Marraskuussa alus siirtyi Newfoundlandiin, jossa se liittyi läntiseen saattajaosastoon. Alus suojasi joulukuussa HMS Lincolnin kanssa saattuetta HX218. HMCS Georgetown ja HMS Roxburgh suojasivat tammikuussa 1943 saattueen HX222 alkumatkalla Britteinsaarille. Alukset joutuivat 15. tammikuuta myrskyyn, jolloin Roxburgh vaurioitui liikuntakyvyttömäksi. Georgetown ei kyennyt jäämään vaurioituneen aluksen avuksi polttoaineen vähyyden vuoksi.
Maaliskuussa alus siirrettiin telakalle Charlestoniin Etelä-Carolinaan, mistä se palasi palvelukseen toukokuussa. Alus jatkoi saattueiden suojaamista St. John'sista, kunnes se marraskuussa purjehti kotimaahan siirrettäväksi reserviin. Matkan aikana alus tankattiin Azoreilla. Se poistettiin joulukuussa palveluksesta ja siirrettiin Hartlepoolissa reserviin.
Palvelus > Žostki

Alus makasi ankkurissa Hartlepoolissa, kunnes se toukokuussa päätettiin luovuttaa Neuvostoliitolle. Alus siirrettiin Middle Docksille Tynesideen huoltoon. Se vapautui heinäkuussa telakalta, minkä jälkeen Neuvostoliiton laivaston henkilöstö siirtyi alukselle. Alus nimettiin Žostkiksi (ven. Жёсткий), joka aloitti elokuussa matkansa saattueen JW59 mukana Murmanskiin, jossa se liitettiin Neuvostoliiton pohjoiseen laivastoon. Alus palveli Neuvostoliitossa, kunnes se elokuussa 1952 hinattiin Rosythiin.
Palvelus > HMS Georgetown jälleen

Aluksen nimeksi palautettiin 9. syyskuuta HMS Georgetown, joka sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin BISCOlle, joka siirsi sen T. W. Wardille romutettavaksi. Alus saapui 16. syyskuuta romutettavaksi.
Spermiini

| Spermiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N,N'-bis(3-aminopropyyli)butaani-1,4-diamiini
CAS-numero:  71-44-3
PubChem CID:  1103
SMILES:  C(CCNCCCN)CNCCCN
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H26N4
Moolimassa:  202,348 g/mol
Sulamispiste:  29 °C
Kiehumispiste:  130 °C
Tiheys:  0,937 g/cm3
Spermiini (C10H26N4) on polyamiini, joka esiintyy kaikissa aitotumaisissa soluissa ja myös viruksissa ja bakteereissa.
Synteesi

Nisäkkäät tuottavat spermiiniä biosynteettisesti lähtien arginiinista ja ornitiinista. Entsyymit muuntavat nämä ensin putreskiiniksi, josta muodostuu spermidiiniä spermidiinisyntaasin katalysoimana. Spermidiinistä muodostuu spermiiniä spermiinisyntaasin avustuksella. Sekä spermiinin että spermidiinin biosynteesissä tarvitaan aminopropyyliryhmän luovuttaja, joka muodostuu S-adenosyylimetioniinista adenosyylimetioniinidekarboksylaasin katalysoimana. Eräät bakteerit, kuten Escherischia coli, tuottavat näiden polyamiinien synteesissä tarvittavia yhdisteitä agmatiinista agmatinaasientsyymin katalysoimana.
Kemiallisesti spermiiniä voidaan syntetisoida jodipropyyliftalimidista ja putreskiinista eli 1,4-diaminobutaanista. Muodostuneen spermiinidiftalimidin emäshydrolyysin tuloksena saadaan spermiiniä.
Merkitys

Spermiiniä esiintyy useissa soluissa ja sitä on muun muassa nisäkkäiden spermassa. Solut tarvitsevat sitä ja muita polyamiineja kasvuunsa ja erikoistumiseensa. Spermiini sitoutuu nukleiinihappoihin DNA:han ja RNA:han ja stabiloi niiden kierrerakennetta. Spermiinin ja muiden polyamiinien on todettu parantavan nukleiinihappojen lämmön- ja kemikaalikestävyyttä. Spermiini sitoutuu DNA:han ja RNA:han vetysidoksilla.
Aiheesta muualla

Onki: Spermiini
DrugBank: Spermine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Spermine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Spermine (englanniksi)
ChemBlink: Spermine (englanniksi)
Jussi Mattila

Jussi Mattila on suomalainen muusikko, joka toimii laaja-alaisesti sekä taidemusiikin että rytmimusiikin kentällä.  Mattila on toiminut kuoronjohtajana useita vuosia johtaen lukuisia kuoroja. Tämän lisäksi hän on työskennellyt freelancer-muusikkona ja musiikkitoimittajana vuodesta 1998. Aiemmin Mattila on toiminut myös kanttorina ja soitonopettajana.
Nykyään Mattila toimii lauluyhtye- ja kuorokouluttajana sekä sovittajana Nomad Vocals-kollektiivissa, Savon Sanomien musiikkitoimittajana (freelance), sekä nuottieditoijana Savon soitannollisessa seurassa.
Mattilan johtama Kuopion Nuorisokuoro voitti Suomen paras kuoro -tittelin 2009. Lisäksi Mattila toimi kuoronjohtajana Kerkko Koskinen Kollektiivissa sekä Ultra Bra-yhtyeen paluukeikoilla Hartwall-areenalla 2017.
Venäjän kansojen vapautuskomitea

| Venäjän kansojen vapautuskomitea |
| --- | --- |
 Andrei Vlasov
Perustettu:  14. marraskuuta 1944
Lakkautettu:  10. toukokuuta 1945
Puheenjohtaja:  Andrei Vlasov
Infobox OKNimi-testi OK: 
Venäjän kansojen vapautuskomitea (ven. Комитет освобождения народов России, Komitet osvoboždenija narodov Rossii) oli venäläinen kommunismin vastainen liike toisen maailmansodan aikana. Järjestön 12 johtohenkilöä teloitettiin sodan jälkeen Moskovassa Neuvostoliiton korkeimman sotilasoikeuden tuomittua heidät maanpetoksesta kuolemaan. Heidät hirtettiin 2. elokuuta 1946.
Järjestön laatima poliittinen ohjelma oli lähes identtinen joulukuussa 1942 tehdyn 13. kohtaisen Smolenskin manifestin kanssa.