Taivaallisen rauhan aukion mielenosoitus
Puoluelehden artikkeli kuumentaa tunteita

Muistotilaisuuden vetoomuksen jälkeen opiskelijat alkoivat eri tavoin protestoida muun muassa Shanghaissa ja Wuhanissa. Vaikka opiskelijat olivat yleensä rauhallisia, Xianissa ja Changshassa oli mellakoita.
Vastauksena opiskelijoiden vaatimuksiin puolue vahvisti vuoden 1987 liberalismin vastaisen kampanjan tuomiot.
Pääministeri kutsui puoluejohdon varta vasten koolle kutsutussa hätäkokouksessa opiskelijaliikettä ”sekasorroksi” eikä ”häiriöksi”, toisin kuin Deng vuoden 1987 liikettä.
Ainakin väitetysti Deng Xiaopingin ajatusten mukaan puolueen lehdessä oli 26. huhtikuuta julkaistu artikkeli otsikolla ”Meidän tulee ottaa selvä kanta häiriöitä vastaan”. Artikkeli tietenkin julisti opiskelijaprotestin ”sekasorroksi”, mikä toi mieleen kulttuurivallankumouksen. Artikkelissa sanottiin ”mellakoivien” opiskelijoiden ajavan vastavallankumousta ja edustavan ”pientä vähemmistöä”. Tämä raivostutti protestoivia opiskelijoita ja radikalisoi näitä entisestään. Opiskelijoiden autonominen liitto tuomitsi artikkelin, ja kutsui opiskelijoita isänmaallisiin marsseihin. Näissä sosialistisen järjestyksen mukaisissa joukkomarsseissa vastustettiin puoluejohtajien etuoikeuksia ja hallinnon korruptiota.
Seuraavana päivänä yli 40 yliopiston opiskelijat vastustivat muun muassa hallinnon korruptoituneisuutta ja puoluevirkailijoiden erityisetuja.
Muutenkin mielenosoitukset levisivät yhä useampaan kaupunkiin. Pekingissä oli suuri 30 000−200 000:n ihmisen marssi. Suuri määrä opiskelijoita marssi Taivaallisen rauhan aukiolle. Puoli miljoonaa muuta pekingiläistä kerääntyi reitin varrelle auttamaan opiskelijoita. Työläisjoukot estivät armeijaa toimimasta. Poliisi päästi lopulta rauhalliset opiskelijat jatkamaan marssiaan.
28. päivänä perustettiin Pekingin opiskelijoiden autonominen liitto.
29. päivänä Kiinan hallituksen edustaja tapasi opiskelijajärjestön perustajia. Zhao oli halunnut avata vuoropuhelun. Hän moitti opiskelijat tuominnutta artikkelia liian provosoivaksi. Kumpikaan osapuoli ei kuitenkaan halunnut neuvotella tosissaan. Keskustelussa oli mukana vain virallisen opiskelijaliiton edustajia, ja viranomaiset sanoivat artikkelin tuominneen vain "salaliittolaiset" eli epävirallisen opiskelijaliikkeen. Tämän vuoksi opiskelijaliikkeen johtaja Wuer Kaixi vetäytyi neuvotteluista.
70-vuotisen liikkeen kunniaksi 4. toukokuuta oli ainakin neljässä suurkaupungissa jättimielenosoitus. Tiananmenilla oli 150 000 mielenosoittajaa. Hallitus ei ollut suostunut virallistamaan opiskelijoiden itse perustamia liittoja. Zhao piti samana päivänä Aasian kehityspankin tapaamisessa maltillisen puheen, jossa hän muistutti, ettei opiskelijaliike ollut Kiinan järjestelmän vastainen. Zhaon mukaan opiskelijoiden ehdotuksiin tulisi reagoida laillisin keinoin, ja että viranomaisten tulisi olla pidättyviä ja järkeviä.
Mutta Zhaon puhe yllytti työläisiä ja toimittajia protestoimaan. Opiskelijoiden johtajat menettivät otteensa liikehdinnästä. Opiskelijaliike jakautui Chai Lingin edustamiin radikaaleihin ja neuvotteluja kannattaviin maltillisiin. Kun opiskelijaliikkeen yhtenäisyys hajosi, sen kannattajia alkoi häipyä aukiolta. Opiskelijaliike alkoi muuttua puolueen näkökulmasta yhä enemmän sen asemaa uhkaavaksi.
Opiskelijoiden kannattajiin liittyi puoluelehti Kansan päivälehden toimittajia ja Pekingin valtiontehtaan työläisiä.
Eri puolilla Kiinaa puhkesi mellakoita toukokuussa, mikä kiristi jännitteen äärimmilleen.
Protestiin liittyi työläisiä, lääkäreitä, kotirouvia jne ainakin 250 paikkakunnalla.
Li kannatti protestien kovaotteista pysäyttämistä, koska piti niitä uhkana puolueelle.