stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henrik Borgström
Muu toiminta

Borgström oli 1831–1842 Tanskan varakonsulina Helsingissä, Loviisassa, Porvoossa ja Tammisaaressa. Hän sai 1851 kauppaneuvoksen arvonimen. Hän oli yksi Suomen porvarissäädyn edustajista tsaari Aleksanteri II:n kruunajaisissa 1856. Borgström kuului 1857 tullitaksantarkastuskomiteaan ja Suomen ensimmäiseen rautatiejohtokuntaan sekä 1862 rahanuudistuskomiteaan.
Puutarhanhoidosta kiinnostunut Borgström perusti useita Helsingin puistoja. Hän vuokrasi vuonna 1834 kaupungin eteläpuolella sijainneen nykyisen Kaivopuiston alueen kaupungilta 50 vuodeksi ja perusti yhtiön, joka rakennutti alueelle puiston, suositun Ullanlinnan kylpylän ja ravintola Kaivohuoneen. Vuonna 1851 perustettiin Borgströmin johdolla Eläintarhan puistoyhtiö, joka rakennutti kaupungin pohjoispuolelle nykyiset Eläintarhan ja Alppipuiston puistoalueet. Suunnitelmat eläintarhan tai terveyskylpylän perustamisesta tälle alueelle eivät toteutuneet ja vuonna 1862 valmistunut rautatie halkaisi puiston kahtia, mutta Borgström rakennutti Alppipuistoon vuonna 1870 ravintola Alppilan. Alppipuisto siirtyi vuonna 1875 Suomen Puutarhayhdistykselle. Eläintarhan alueen Borgström luovutti kaupungille 1877.[lähde? ] Hän kunnostutti puistoksi myös Helsingin kaupungilta vuokraamansa Tullisaaren kartanon ympäristön.
Borgström oli myös merkittävä tieteen, taiteen ja kulttuurin suosija ja mesenaatti. Hänen ystäviinsä kuuluivat muun muassa J. V. Snellman, joka toimi 1850-luvulla jonkin aikaa hänen kirjanpitäjänään, sekä Zachris Topelius, joka asui jonkin aikaa alivuokralaisena Borgströmin talossa Mariankadulla. Borgströmin ystäväpiiriin lukeutuivat myös Johan Ludvig Runeberg ja Fredrik Pacius. Borgströmin kaupunkikoti sekä hänen kesäpaikkansa Tullisaari olivat pääkaupungin kirjailijoiden ja taiteilijoiden tärkeitä kokoontumispaikkoja. Hän toimi Finska Konstföreningenissä ja oli Konstnärsgilletin puheenjohtaja.
Borgström toimi Tanskan varakonsulina Helsingissä.
Muistaminen

Eläintarhan puistoalueella sijaitsevan Talvipuutarhan vieressä paljastettiin 27. toukokuuta 1888 Walter Runebergin veistämä Borgströmin pronssinen rintakuvapatsas, jonka jalustassa lukee etupuolella Henrik Borgström, Tölö parks och Trädgårdsföreningens grundläggare (”Töölön puiston ja puutarhayhdistyksen perustaja”) sekä takana Af tacksamme medborgare 1887 (”Kiitollisilta kansalaisilta 1887”). Laajasalossa sijaitsee Borgströmin muistoksi 1953 nimetty tie ja polku. Borgströmin tupakkatehtaan rakennukset Helsingin Kruununhaassa Meritullinkadun ja Pohjoisrannan kulmassa ovat yhä jäljellä.
Perhe

Borgström nai 1827 varakkaan kokkolalaisen kauppaneuvoksen tyttären Carolina Christina Kjemmerin (1807–1885) ja he saivat yksitoista lasta. Pojista Henrik Borgström nuorempi (1830–1865) toimi Suomen Yhdyspankin ensimmäisenä toimitusjohtajana, Johan Leonard Borgström (1832–1907) jatkoi 1865 isänsä seuraajana Forssa Oy:n johdossa ja kohosi myöhemmin valtiopäiväedustajaksi, Carl Emil Borgström (1838–1876) toimi kauppiaana ja Ranskan varakonsulina Helsingissä, Georg Borgströmistä (1842–1920) tuli maanviljelysneuvos ja August Borgströmistä (1844–1899) Forssa Oy:n toimitusjohtaja ja kauppaneuvos. Lisäksi kaksi poikaa kuoli jo lapsena ja Gustaf Wilhelm Borgström (1834–1853) opiskeluaikanaan. Tyttäristä Henrietta Carolina Borgström (1828–1893) kunnostautui sosiaalityössä, Maria Emelie (1840–1881) avioitui serkkunsa, myöhemmin kenraali Julius af Lindforsin kanssa ja Adelaide (1846–1889) arkkitehti Theodor Deckerin kanssa. Decker suunnitteli myös Borgströmin rintakuvan graniittisen jalustan.
Ritarikunnat

Pyhän Annan ritarikunta kolmannen luokan ritarimerkki
Pyhän Stanislauksen ritarikunta toisen luokan ritarimerkki
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henrik Borgström Wikimedia Commonsissa
Borgström, Henrik hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Walter Runebergin veistämä Borgströmin rintakuva Helsingin Eläintarhassa.
Helen Dunmore

| Helen Dunmore |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. joulukuuta 1952 Yorkshire, Englanti
Kuollut: 5. kesäkuuta 2017 (64 vuotta) Bristol, Englanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  runous, lasten- ja nuortenkirjallisuus
Esikoisteos:  Zennor in Darkness
Palkinnot
 Whitbread-Award, Orange-palkinto 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Helen Dunmore (12. joulukuuta 1952 Yorkshire, Englanti – 5. kesäkuuta 2017) oli brittiläinen runoilija sekä lasten- ja nuortenkirjailija.
Elämä ja ura

Dunmore opiskeli englannin kieltä Yorkshiren yliopistossa. Ennen ensimmäisen kirjansa julkaisua hän asui kaksi vuotta Suomessa. Dunmore työskenteli englannin opettajana Turussa. Hänen teoksensa House of Orphans sijoittuu Suomen sortovuosien aikaan.
Dunmore sai Orange-palkinnon romaanistaan A Spell of Winter vuonna 1996. Hänen teoksensa The Siege oli ehdolla Whitbread-palkinnon ja Orange-palkinnon saajaksi. Hän matkusti ja luennoi monissa paikoissa ympäri maailmaa, myös Suomessa.
Dunmore kertoi maaliskuussa 2017 sairastavansa syöpää, johon hän kuoli 5. kesäkuuta 2017.
Teoksista

Dunmore aloitti kirjailijanuransa 1980-luvun alussa julkaisemalla ensimmäisen runokirjansa The Apple Fall (1983). Ensimmäinen romaani Zennor in Darkness ilmestyi kymmenen vuotta myöhemmin. Se kertoo kirjailija D. H. Lawrencen ja hänen saksalaissyntyisen vaimonsa Friedan elämästä toisen maailmansodan aikana Zennor-nimisessä kaupungissa. Dunmore kertoi olevansa kiinnostunut D. H. Lawrencen, Katherine Mansfieldin ja Virginia Woolfin kaunokirjallisesta tuotannosta.[lähde? ]
Dunmoren ensimmäinen suomennettu romaani oli Keskustelua kuolleiden kanssa (Talking to the Dead, 1996), jossa nuori taiteilija, valokuvaaja Nina, matkustaa sisarensa kutsusta tämän luokse maaseudulle. Sisar Isabel on toipumassa keisarinleikkauksesta ja haluaa Ninan auttavan taloustöissä. Kuumin kesä miesmuistiin ei ole ainoa tekijä, joka aiheuttaa ahdistusta ja pahaa oloa. Sisarusten menneisyydestä käy ilmi seikkoja, jotka kumpikin haluaisi unohtaa ja vaientaa kuoliaaksi. Tapahtumat etenevät omalla voimallaan eteenpäin kohti lopullista, yllättävää päätöstään.
Dunmoren runoutta on ilmestynyt suomennettuna Kuuna päivänä -kokoelmassa (2003).
Aiheesta muualla

Koskimies, Tiia: Kirjailija Helen Dunmore Suomessa Umami.fi.  14.5.2009. Arkistoitu 31.10.2016. Viitattu 30.10.2016.
3. algerialainen jalkaväkidivisioona

| 3>  algerialainen jalkaväkidivisioona |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1943 - 1946
Valtio:   Ranska
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Koko:  divisioona
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
3. algerialainen jalkaväkidivisioona (ransk. 3e Division d'Infanterie Algérienne, 3e DIA) oli Ranskan maavoimien Afrikan armeijan (ransk. Armée d'Afrique) yhtymä, joka osallistui toiseen maailmansotaan.
Ranskan hallinnoiman Pohjois-Afrikan vapauttamisen jälkeen divisioona osallistui 1944 Italian taisteluihin kenraali Juinin komentamassa Ranskan Italian siirtoarmeijakunnassa (ransk. Corps expéditionnaire français en Italie (CEFI)). Divisioona rantautui Provenceen, minkä jälkeen se osallistui Toulonin ja Marseillen vapauttamiseen, Vosgesin taisteluihin ja vaikeisiin taisteluihin Basse-sur-le-Ruptin, Cornimontin ja Alsacen vapauttamiseksi. Ranskassa käydyissä taistelussa divisioona kuului kenraali Jean de Lattre de Tassignyn komentamaan Ranskan 1. armeijaan.
Divisioona palkittiin neljällä maininnalla päiväkäskyissä ja se oli Vapaan Ranskan 1. divisioonan kanssa eniten mainintoja saanut ranskalainen yhtymä toisessa maailmansodassa. Divisioonan perinteitä jatkaa vuonna 2016 perustettu 3. divisioona.
Historia

Divisioona perustettiin 1. toukokuuta 1943 Constantinessa Algeriassa komentajanaan kenraali Goislard de Monsabert. Divisioona nousi maihin Italiassa joulukuussa.
Divisioona nousi 15. elokuuta 1944 maihin Provencessa.
Divisioona lakkautettiin 15. huhtikuuta 1946.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:3rd Algerian Infantry Division
Käännös suomeksi
Hr. Ms. Tydeman (A906)

| Hr>  Ms. Tydeman |
| --- | --- |
 MV Plancius Huippuvuorilla

Aluksen vaiheet
Kölinlasku:  29. huhtikuuta 1975
Laskettu vesille:  18. joulukuuta 1975
Palveluskäyttöön:  10. marraskuuta 1976
Poistui palveluskäytöstä:  3. kesäkuuta 2004
Loppuvaihe:  myyty tammikuussa 2007 Oceanwide Expeditionsille Plancius
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 175 t
Pituus:  90,2 m
Leveys:  14,4 m
Syväys:  4,7 m
Koneteho:  3 x dieselmoottoria
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  62+15 tiedemiestä
Hr. Ms. Tydeman (runkonumero A906, IMO 7432044) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston merentutkimusalus.
Valmistus

Aluksen köli laskettiin 29. huhtikuuta 1975. Se laskettiin vesille saman vuoden lopulla 18. joulukuuta ja valmistui 10. marraskuuta 1976.
Palvelus

Alus muodosti Hr. Ms. Buyskesin ja Hr. Ms. Blommendalin kanssa niin sanotun Alankomaiden merentutkimusosaston valkoisen laivaston. Osasto korvattiin 2003 ja 2004 palvelukseen otetuilla Hr. Ms. Snelliuksella ja Hr. Ms. Luymesillä.
Alus poistettiin palveluksesta 3. kesäkuuta 2004 ja myytiin Nigerialle, joka ei kuitenkaan maksanut alustaan. Tammikuussa 2007 Oceanwide Expeditions lunasti aluksen 900 000 eurolla. Vuonna 2008 Reimerswaalin telakka Hansweertissä kunnosti aluksen. Se nimettiin 14. marraskuuta 2009 uudelleen MV Planciukseksi alankomaalaisen kartoittajan Petrus Planciuksen (1552-1622) mukaan. Alankomaiden lipun alla purjehtiva alus tekee risteilyjä eteläiselle ja pohjoiselle napa-alueelle. Sillä on 53 hytissä majoitustilat 114 hengelle, minkä lisäksi aluksella on tilat 45 hengen miehistölle. Miehistöön kuuluu 17 merenkulusta ja 19 majoituksesta vastaavaa, joiden lisäksi on kahdeksan opasta ja lääkäri. Toukokuussa 2011 alus oli kaksi viikkoa huollettavana Haneweertissä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:HNLMS Tydeman (A906)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
myship.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Käännös suomeksi
Aasiankalliokyyhky

| Aasiankalliokyyhky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkylinnut Columbiformes
Heimo::  Kyyhkyt Columbidae
Suku::  Kyyhkyt Columba
Laji::  rupestris
Kaksiosainen nimi
 Columba rupestris  Pallas, 1811 
Katso myös
   Aasiankalliokyyhky Wikispeciesissä   Aasiankalliokyyhky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aasiankalliokyyhky (Columba rupestris) on Keski-Aasiassa (alalaji turkestanica) ja Itä-Aasiassa (nimialalaji rupestris) elävä kyyhkylintu, jonka holotyypin Pallas kuvaili Dauriasta.
196

| --- | --- |
Vuosisadat: I vuosisata eaa. · I vuosisata · 100-luku · 200-luku · 300-luku
Vuosikymmenet: 90-luku · 100-luku · 110-luku · 120-luku · 130-luku · 140-luku 150-luku · 160-luku · 170-luku · 180-luku · 190-luku · 200-luku
Vuodet: 90 · 91 · 92 · 93 · 94 · 95 · 96 · 97 · 98 · 99 100 · 101 · 102 · 103 · 104 · 105 · 106 · 107 · 108 · 109 110 · 111 · 112 · 113 · 114 · 115 · 116 · 117 · 118 · 119 120 · 121 · 122 · 123 · 124 · 125 · 126 · 127 · 128 · 129 130 · 131 · 132 · 133 · 134 · 135 · 136 · 137 · 138 · 139 140 · 141 · 142 · 143 · 144 · 145 · 146 · 147 · 148 · 149 150 · 151 · 152 · 153 · 154 · 155 · 156 · 157 · 158 · 159 160 · 161 · 162 · 163 · 164 · 165 · 166 · 167 · 168 · 169 170 · 171 · 172 · 173 · 174 · 175 · 176 · 177 · 178 · 179 180 · 181 · 182 · 183 · 184 · 185 · 186 · 187 · 188 · 189 190 · 191 · 192 · 193 · 194 · 195 · 196 · 197 · 198 · 199 200 · 201 · 202 · 203 · 204 · 205 · 206 · 207 · 208 · 209
Tapahtumia

Septimius Severuksen joukot valtaavat Byzantionin piirityksen jälkeen. Byzantionilaiset olivat tukeneet Severuksen vastustajaa Pescennius Nigeriä, joka oli kuollut jo vuonna 194.
3. Valko-Venäjän rintama

| --- | --- |
 Puna-armeijan rintamat toisessa maailmansodassa 
Baltian rintamat: 
Baltian rintama: 
1. Baltian rintama: 
2. Baltian rintama: 
3. Baltian rintama: 
Brjanskin rintama: 
Luoteisrintama: 
Orjolin rintama : 
Valko-Venäjän rintamat: 
Valko-Venäjän rintama: 
1. Valko-Venäjän rintama: 
2. Valko-Venäjän rintama: 
3. Valko-Venäjän rintama: 
Keskustan rintama: 
Kurskin rintama: 
Lännen rintama : 
Ukrainan rintamat: 
1. Ukrainan rintama: 
2. Ukrainan rintama: 
3. Ukrainan rintama: 
4. Ukrainan rintama: 
Arorintama: 
Etelän rintama: 
Lounaan rintama: 
Voronežin rintama: 
Reservirintama : 
Kaukoidän rintamat: 
Kaukoidän rintama: 
1. Kaukoidän rintama: 
2. Kaukoidän rintama: 
Transbaikalin rintama : 
Moskovan rintamat: 
Moskovan puolustuslinja: 
Moskovan reservirintama: 
Možaiskin puolustuslinja: 
Kalininin rintama: 
Reservirintama : 
Pohjoiset rintamat: 
Karjalan rintama: 
Leningradin rintama: 
Pohjoinen rintama: 
Olhavan rintama : 
Kaukasuksen rintamat: 
Kaukasuksen rintama: 
Pohjois-Kaukasuksen rintama: 
Transkaukasian rintama: 
Krimin rintama : 
Stalingradin rintamat: 
Donin rintama: 
Kaakon rintama: 
Stalingradin rintama: 
3. Valko-Venäjän rintama  oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin  24. huhtikuuta 1944 osasta Lännen rintaman  joukoista. 15. elokuuta 1945 siitä muodostettiin Baranavitšyn sotilaspiiri.
Operaatio Bagrationissa 1., 2. ja 3. Valko-Venäjän rintama sekä 1. Baltian rintama hyökkäsivät Saksan Keskustan armeijaryhmää vastaan 700 km leveän kaistan kautta, joka ulottui Polatskista Bobruiskiin. Kesäkuun loppupuolella 3. Valko-Venäjän rintaman joukot murtivat Vitebskiin mottiin jääneiden Saksan 53. armeijakunnan rintamalinjan ja 28 000 saksalaista sotilasta kaatui tai joutui sotavankeuteen. Samanaikaisesti 3. Valko-Venäjän rintama vapautti myös Oršan kaupungin. 1. elokuuta 1944 se valloitti Kaunasin kaupungin, joka käytännössä katkaisi reitin Baltiasta Itä-Preussiin ja motitti Pohjoisen armeijaryhmän Kuurinmaalle.
Komentajat

24. huhtikuuta 1944–18. helmikuuta 1945 armeijankenraali Ivan Tšernjahovski (kaatui)
20. helmikuuta–26. huhtikuuta 1945 Neuvostoliiton marsalkka Aleksandr Vasilevski
27. huhtikuuta–15. elokuuta 1945 armeijankenraali Ivan Agramjan
Aasianjokipääsky

| Aasianjokipääsky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pääskyt Hirundinidae
Suku::  Jokipääskyt Pseudochelidon
Laji::  sirintarae
Kaksiosainen nimi
 Pseudochelidon sirintarae  Thonglongya, 1968 
 Aasianjokipääskyn levinneisyys
Katso myös
   Aasianjokipääsky Wikispeciesissä   Aasianjokipääsky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aasianjokipääsky (Pseudochelidon sirintarae syn. Eurochelidon sirintarae) on äärimmäisen uhanalainen, mahdollisesti sukupuuttoon kuollut, keskisessä Thaimaassa elävä pääsky. Lajista ei ole varmoja havaintoja vuoden 1978 jälkeen.
Kooltaan aasianjokipääsky on noin 15 cm. Lajin siivet, vatsa ja silmänympärystät ovat mustat. Pää on väriltään sininen ja selkä tumman vihreä. Selässä on valkoinen poikittaisjuova. Aasianjokipääskyn kaksi pyrstösulkaa ovat pidentyneet. Lajilla on valkoiset silmät ja silmärenkaat.
Aasianjokipääskyn elintavoista ei tiedetä juuri mitään. Lajia on tavattu sulkasatoaikaan ruovikossa. Aasianjokipääskykannan kooksi arvioidaan alle 50 yksilöä. Suurin uhka lajille on sen elinympäristön tuhoutuminen.
Achille Fortier

Achille Fortier (23. lokakuuta 1864 St-Clet – 19. elokuuta 1939 Viauville) oli kanadalainen säveltäjä ja pedagogi. Hänen opettajiaan olivat Montrealissa Guillaume Couture ja Dominique Ducharme. Hän pääsi vuonna 1885 Pariisin konservatorioon, jossa hänen opettajiinsa lukeutui Ernest Guiraud. Fortier palasi Montrealiin vuonna 1890 ja ryhtyi itse opettamaan erinäisissä laitoksissa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Jean-Noël Charbonneau, Gabriel Cusson ja Édouard LeBel.
Fortier toimi 1890-luvun alussa Notre-Damen kirkon kuoromestarina Montrealissa. Hänen omia teoksiaan esitettiin vuonna 1893 Guillaume Couturen johtamassa konsertissa. Vuodesta 1900 alkaen Fortier työskenteli hallitukselle kielenkääntäjänä, joka omisti jäljelle jääneen aikansa sävellystyölleen. Sävellyksiin kuuluvat muiden muassa messu neljälle miesäänelle, uruille ja orkesterille, Valssi orkesterille sekä kaksi Méditation-nimistä kappaletta. Fortier sävelsi myös lukuisia lauluja.
Katu Montrealissa nimettiin vuonna 1985 Fortierin mukaan. Hänen mukaansa nimetty yhtye perustettiin vuonna 1988. Kokoonpano koostui sopraano Liette Turnerista, sellisti Alain Aubutista ja pianisti Réjean Coallierista. Vuonna 1989 Turner ja Coallier tekivät baritoni Erik Olandin kanssa CD-levyn The Romanticism in Canada, johon kuuluu kymmenen Fortierin laulua.
Husbyn metroasema

Husbyn metroasema on asema Tukholman metron sinisellä linjalla (linja 3). Metroasema otettiin käyttöön 5. kesäkuuta 1977. Asema sijaitsee kalliotunnelissa Husby centrumin alapuolella Kistan ja Akallan metroasemien välissä. Kungsträdgårdenin metroasemalle on asemalta etäisyyttä noin 17 kilometriä.
Aiheesta muualla

| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Akallan metroasema (päätepiste) |  |  Linja 11 |  | Kistan metroasema ▷ Kungsträdgårdenin metroasema |
muokkaa wikidataa
Achille De Bassini

Achille De Bassinin muotokuva
Achille De Bassini (oikeasti Bassi; 5. toukokuuta 1819 Milano – 3. heinäkuuta 1881 Cava de’ Tirreni) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.
Bassini opiskeli Natale Perellin johdolla ja teki oopperadebyyttinsä vuoden 1837 paikkeilla Vogherassa. Hän sai osakseen Giuseppe Verdin arvostuksen. Verdi valitsi hänet luomaan seuraavat roolit oopperoissaan: Francisco (I due Foscari, 1844), Pasha Seid (Il corsaro, 1848), Miller (Luisa Miller, 1849) ja Melitone (Kohtalon voima, 1862). Bassini lauloi vuonna 1859 Covent Gardenissa. Verdin lisäksi hän tulkitsi osia muiden muassa Vincenzo Bellinin ja Gaetano Donizettin oopperoissa.
Bassini meni naimisiin oopperalaulaja Rita Gabussin kanssa. Myös pariskunnan pojasta Alberto De Bassinista tuli laulaja.
.ac

.ac on eteläisellä Atlantilla sijaitsevan, Britannian alaisuuteen kuuluvan Ascensionin saaren Internet-maakoodi verkkotunnuksia varten. Tunnus otettiin käyttöön vuonna 1997 ja sitä hallitsee NIC.AC.
Tämän tunnuksen rekisteröinti on avoin kaikille ja se hyväksyy kansainväliset tunnukset.
Toisen tason aliverkkotunnukset

Toisen tason aliverkkotunnuksia on viisi:
com.ac - kaupalliset yhteisöt
net.ac - verkkopalvelutarjoajat
gov.ac - hallitus
org.ac - ei-kaupalliset yhteisöt
mil.ac - armeija
Muu käyttö

.ac on myös joidenkin oppilaitosten nettisivujen tunnus.
Aiheesta muualla

IANA.ac (Arkistoitu – Internet Archive)
.AC Domain Name Registry (Arkistoitu – Internet Archive)
Internet-maatunnukset
| --- | --- |
Aktiiviset:   .ac  .ad  .ae  .af  .ag  .ai  .al  .am  .ao  .aq  .ar  .as  .at  .au  .aw  .ax  .az  .ba  .bb  .bd  .be  .bf  .bg  .bh  .bi  .bj  .bm  .bn  .bo  .br  .bs  .bt  .bw  .by  .bz  .ca  .cc  .cd  .cf  .cg  .ch  .ci  .ck  .cl  .cm  .cn  .co  .cr  .cu  .cv  .cx  .cy  .cz  .de  .dj  .dk  .dm  .do  .dz  .ec  .ee  .eg  .er  .es  .et  .eu  .fi  .fj  .fk  .fm  .fo  .fr  .ga  .gd  .ge  .gf  .gg  .gh  .gi  .gl  .gm  .gn  .gp  .gq  .gr  .gs  .gt  .gu  .gw  .gy  .hk  .hm  .hn  .hr  .ht  .hu  .id  .ie  .il  .im  .in  .io  .iq  .ir  .is  .it  .je  .jm  .jo  .jp  .ke  .kg  .kh  .ki  .km  .kn  .kp  .kr  .kw  .ky  .kz  .la  .lb  .lc  .li  .lk  .lr  .ls  .lt  .lu  .lv  .ly  .ma  .mc  .md  .mg  .mh  .mk  .ml  .mm  .mn  .mo  .mp  .mq  .mr  .ms  .mt  .mu  .mv  .mw  .mx  .my  .mz  .na  .nc  .ne  .nf  .ng  .ni  .nl  .no  .np  .nr  .nu  .nz  .om  .pa  .pe  .pf  .pg  .ph  .pk  .pl  .pm  .pn  .pr  .ps  .pt  .pw  .py  .qa  .re  .ro  .ru  .rw  .sa  .sb  .sc  .sd  .se  .sg  .sh  .si  .sk  .sl  .sm  .sn  .sr  .st  .sv  .sy  .sz  .tc  .td  .tf  .tg  .th  .tj  .tk  .tl  .tm  .tn  .to  .tr  .tt  .tv  .tw  .tz  .ua  .ug  .uk  .us  .uy  .uz  .va  .vc  .ve  .vg  .vi  .vn  .vu  .wf  .ws  .ye  .yt  .za  .zm  .zw  .рф
Varatut/osoittamattomat:   .eh  .me  .rs  .um 
Varatut/käyttämättömät:   .bv  .gb  .sj  .so 
Poistumassa:   .su 
Poistetut:   .an  .bu  .cs  .dd  .nato  .tp  .yu  .zr 
Katso myös:  Ylätason verkkotunnukset ja Luettelo Internetin maatunnuksista
20 Super-Hits

| 20 Super-Hits Heino |
| --- | --- | --- |

20 Super-Hits
Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1976
 Formaatti: LP-levy
 Tyylilaji: schlager
 Levy-yhtiö: EMI
Heino muut julkaisut
| Heino und die lustigen Musikanten 1976 | 20 Super-Hits 1976 | Die Allerbesten von Heino 1976 |
20 Super-Hits on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1976.
Kappaleet

Die lustigen Holzhackerbub'n
Blau blüht der Enzian
Die schwarze Barbara
Polenmädchen
La Montanara
Karamba, Karacho, ein Whisky
Hey Capello (Es lebt eine Frau in Spanien)
Tampico
Die Sonne von Mexico
Mohikana Shalali
Carneval in Rio
... und sie hieß Lulalei
Komm in meinen Wigwam
In einer Bar in Mexico
Im Rosengarten
Edelweiß
Treue Bergvagabunden
Von den Bergen rauscht ein Wasser
Teure Heimat
Marleen, Marleen, Marleen
3. arrondissementti (Pariisi)

3. arrondissementin sijainti
3. arrondissementin kaupungintalo
Pariisin 3. arrondissementti (ransk. 3e arrondissement de Paris) on yksi Pariisin kahdestakymmenestä arrondissementista. Se tunnetaan myös nimellä arrondissement du Temple. Se jaetaan edelleen neljään kortteliin (ransk. quartiers), jotka ovat Arts-et-Métiers, Enfants-Rouges, Archives ja Sainte-Avoye.
Arrondissementti sijaitsee Seinen oikealla rannalla ja sitä ympäröivät 2., 10., 11., 4. ja 1. arrondissementit. Le Marais’n alue sijaitsee osaksi arrondissementissa.
Arrondissementin määrinä on toiminut vuodesta 1995 lähtien sosialistipuolueen Pierre Aidenbaum. Arrondissementin pinta-ala on 1,17 km² ja väkiluku 36 120 vuonna 2011.
Nähtävyydet

Musée Picasso
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pariisin 3. arrondissementti Wikimedia Commonsissa
3. arrondissementin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
100 metrin aitajuoksu olympialaisissa

| Yleisurheilu olympialaisissa 100 metrin aitajuoksu  |
| --- | --- |
Laji:  Yleisurheilu
Olympialajina:  1972–
Olympiaennätykset
Naiset:   Jasmine Camacho-Quinn 12,26 (2021)
Naisten pika-aidat eli 100 metrin aitajuoksu on ollut kesäolympialaisten lajivalikoimassa vuodesta 1972. Tätä ennen naisten pika-aitamatkana oli 80 m aitajuoksu. Lajin menestyneimmät maat olympialaisissa mitalimäärällä mitattuna ovat olleet Australia, Yhdysvallat, Itä-Saksa ja Neuvostoliitto. Miesten 110 metrin aitajuoksu on ollut olympialajina ensimmäisistä nykyaikaisista olympialaisista lähtien, vuodesta 1896.