stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ihmisaivot
Aivojen häiriöt > Verenkierron häiriöt

Aivojen verenkierto estyy osittain aivoinfarktissa, joka on kansantaloudellisesti merkittävimpiä sairauksia. Siksi sitä pyritään ennalta ehkäisemään aktiivisesti, kun riskitekijöitä on tiedossa, ja pyritään myös mahdollisimman nopeaan suonensisäiseen kirurgiaan tai liuotushoitoon sekä aktiiviseen kuntoutukseen. Aivoinfarktia voi edeltää TIA eli ohimenevä aivoverenkierron häiriö. Migreeni on myös aivoverisuonten supistelua, mutta ei vaikeanakaan ole yleensä vakavan aivohalvauksen esioire.
Aivoverenvuotoja on useita tyyppejä. Usein vammojen aiheuttamia ovat kovakalvon päällinen eli epiduraalivuoto ja kovakalvon alainen eli subduraalivuoto. Epiduraalivuoto on yleensä valtimovuoto ja subduraalivuoto laskimon vuoto. Nämä ovat nopeasti kuolemaan johtavia tiloja ilman aggressiivista hoitoa, ei niinkään verenhukan vaan aivopaineen nousun takia. Lukinkalvon alainen eli subaraknoidaalivuoto puolestaan voi johtua myös valtimon ja laskimon välisestä epämuodostumasta tai valtimonpullistumasta eli aneurysmasta, joten synty ilman vammaa on tavallinen. Aivojen sisäinen eli intrakerebraalivuoto on käytännössä mahdoton hoitaa operaatiolla.
Laskimopuolen häiriöistä on huomioitava harvinainen mutta vakava suurten veriviemärien laskimontukkotulehdus eli tromboflebiitti, joka on henkeä uhkaava tila.
Aivojen häiriöt > Aivopaineen nousu ja lasku

Aivopaineella tarkoitetaan kallon sisäistä painetta, ei verenpainetta. Aivopaineen kohoaminen voi johtua aivokudoksen turpoamisesta esimerkiksi kasvainten tai vammojen vaikutuksesta, verenvuodosta tai likvoritilan paineen noususta. Se vaikuttaa nopeammin aikuiseen kuin pikkulapseen luutuneen kallon vuoksi. Päänsärkyä aiheuttava aivopaineen lasku voi aiheutua esimerkiksi lannepistosta.
Aivojen häiriöt > Aivokasvaimet

Aivokasvaimille on tyypillistä, että ne voivat johtua mistä tahansa aivokudoksesta kuten hermo- ja tukikudoksesta. Ne voivat johtua myös etäpesäkkeistä eli metastaaseista. Lisäksi on aivan oleellista, että kaikki kallonsisäinen kasvu johtaa aivopaineen nousuun ja on siksi pahanlaatuista, vaikka itse kasvaimen kasvutapa olisi benigni eikä syöpä. Tavallisimpiin kallonsisäisiin kasvaimiin kuuluvat aivokalvon hyvänlaatuinen kasvain meningeooma sekä aivolisäkkeen kasvaimet. Aivojen ensisijaisia eli metastasoimattomia syöpiä tavataan eniten yleensä lapsilla.
Aivotutkimus

Neurotiede on perustunut 1970- ja 1980-luvuilta lähtien kuvantamismenetelmiin. Toiminnallisen magneettikuvauksen ja aivosähkökäyrän kaltaisten menetelmien avulla voidaan seurata elävän ihmisen aivojen sähköistä toimintaa, kun koehenkilö suorittaa erilaisia tehtäviä tai ajatusprosesseja. Aiemmin tietoa aivokudoksesta saatiin esimerkiksi tutkimalla rottien tai muiden sellaisten eläinten aivoja, joiden aivot muistuttavat ihmisaivoja. Aivojen eri osien tehtävistä on saatu tietoa myös erilaisten aivovaurioiden yhteydessä. Aivovaurio jollakin tietyllä alueella pään sisässä on liittynyt jonkinlaiseen toimintahäiriöön, mistä on ollut mahdollista päätellä mikä aivojen alue vaikuttaa mihinkin.
Aivokuvausmenetelmät jaetaan anatomiseen kuvaukseen ja toiminnalliseen kuvaukseen. Anatominen kuvaus antaa tietoa aivojen rakenteesta, ja toiminnallinen kuvaus näyttää, miten aivot toimivat.
Human Brain -hanke on vuonna 2013 käynnistynyt Genevestä johdettu kansainvälinen tutkimushanke, jonka tavoitteena on luoda ihmisaivojen digitaalinen kopio ennen vuotta 2023. Digitaalisissa aivoissa impulssien pitäisi kulkea täsmälleen samalla tavalla kuin oikeissa aivoissa. Hankkeen ensimmäinen tavoite on tutkia ihmisaivot niin hyvin, että ymmärretään, miten aivojen osat toimivat ja millainen niiden rakenne on. Valmiin mallin toivotaan näyttävän ensimmäistä kertaa, miten ajatukset aivoissa syntyvät ja missä tietoisuus sijaitsee. Digitaalisten ihmisaivojen toimiminen edellyttää nykyisiä huomattavasti tehokkaampaa tietokonetta. Digitaaliset aivot antavat teoriassa mahdollisuuden luoda ihmiselle ikuinen virtuaalinen elämä.
Aivojen kytkeminen ulkopuolisiin laitteisiin

Aivot kyetään nykyisin kytkemään sähkölaitteisiin, joiden avulla niiden toimintoihin voidaan vaikuttaa. Aivojen lähettämiä sähköisiä hermoimpulsseja voidaan myös ohjata elimistön ulkopuolisiin laitteisiin ja järjestelmiin, jolloin konetta voidaan oppia ohjaamaan ajatuksen voimalla.
Yleinen esimerkki aivojen ohjaamasta keinotekoisesta laitteesta on raajaproteesi. Se liitetään hermostoon sähköjohdoilla, joita pitkin käskyt siirtyvät pieniin sähkömoottoreihin, jotka liikuttavat muun muassa niveliä. Johdot voidaan yhdistää implantista myös suoraan tarvittavia toimintoja ohjaaviin hermosoluihin. Myös aivosähkökäyrän antamia tietoja aivojen sähköisistä ilmiöistä voidaan käyttää raajan ohjaamisessa. Tietokonettakin voidaan ohjata ajatuksen voimalla eri tavoin, kuten aivojen pinnalle kiinnitettyjen mikrosirujen avulla. Näin voidaan ohjata esimerkiksi pelihahmoja tai pyörätuolia.
Kuurojen ja sokeiden avuksi on kehitetty sähkötoimisia istutteita, jotka lähettävät valoärsykkeitä näköhermon tai kuuloärsykkeitä kuulohermon kautta aivoihin. Parkinsonin tautia voidaan hoitaa syvälle aivojen sisäosiin yhteydessä olevalla tahdistimella, joka ärsyttää sähköisesti tietyn alueen hermosoluja.
Kirjallisuutta

Churchland, Patricia Smith: Neurofilosofia.  ((Brain-wise: Studies in neurophilosophy, 2002.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2004.  ISBN 952-5202-81-X
Dennett, Daniel C.: Tietoisuuden selitys.  ((Alkuteos: Consciousness explained, 1991.) Suomentanut Tiina Kartano)  Helsinki:  Art house, 1999.  ISBN 951-884-190-X
Eagleman, David: Incognito: Aivojen salattu elämä.  ((Incognito: The secret lives of the brain, 2011.) Suomentanut Jaakko Kankaanpää)  Helsinki:  Avain, 2012.  ISBN 978-951-692-911-1
Gazzaniga, Michael S.: Eettiset aivot.  ((The ethical brain, 2005.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2006.  ISBN 952-5202-97-6
Järvilehto, Timo: Missä sielu sijaitsee? Psyykkisen toiminnan hermostollinen perusta.  Oulu:  Pohjoinen, 1987.  ISBN 951-749-180-8
LeDoux, Joseph: Synaptinen itse: Miten aivot tekevät minusta minut.  ((Synaptic self: How our brains become who we are, 2002). Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2003.  ISBN 952-5202-57-7
Paavilainen, Petri: Toimivat aivot: Kognitiivisen neurotieteen perusteita.  Helsinki:  Edita, 2016.  ISBN 978-951-37-6860-7
Soinila, Seppo: Aivot: Pidä huolta pääomastasi.  (Aikaisempi nimeke: Ajattele aivojasi (2003))  Helsinki:  Duodecim, 2009.  ISBN 978-951-656-269-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ihmisaivot Wikimedia Commonsissa
Aivot ja muisti / Muistiliitto (Arkistoitu – Internet Archive)
Scholarpedia: Brain (englanniksi)
Tiestitkö tämän aivoista -testi Yle.fi
| n k Hermosto |
| --- | --- |
Keskushermosto:  Aivo- ja selkäydinkalvot  Selkäydin  Aivot Ydinjatke  Aivosilta  Pikkuaivot  Keskiaivot  Väliaivot  Verkkokalvo  Näköhermo  Isoaivot  Limbinen järjestelmä 
Ääreishermosto:  Somaattinen hermosto Tuntohermo  Liikehermo  Aivohermo  Selkäydinhermo  Autonominen hermosto Sympaattinen hermosto  Parasympaattinen hermosto  Enteerinen hermosto 
Isoaivojen neljä lohkoa: otsa- eli frontaalilohko (keltaisella), päälaen- eli parietaalilohko (punaisella), ohimo- eli temporaalilohko (vihreällä) sekä takaraivo- eli oksipitaalilohko (sinisellä). Isoaivojen alapuolella takana ovat pikkuaivot (cerebellum).
Aivokurkiainen, joka yhdistää vasemman ja oikean aivopuoliskon hermosäikein. Heti sen alapuolella sijaitsevat aivo-selkäydinnesteen täyttämät sivukammiot.
Animaatio ihmisen aivojen anatomiasta ja fysiologiasta: aivopuoliskot, aivorunko ja pikkuaivot
Aivojen valtimokehä.
Kallonpohjan reikiä ylhäältä katsoen. Foramen magnum on niska-aukko, josta ydinjatke kulkee.
Kuusiviikkoisen sikiön hermosto. Isoaivojen sikiöaikainen kehitysvaihe on telencephalon ja väliaivot diencephalon. Aivohermot ovat jo kuvassa kehittyneinä numeroin 1–14, joskin ne muuttuvat hieman sikiönkasvun aikana. Numerolla 15 on merkitty ääreishermostoa.
Normaali unirytmi.
PET-kuva aivoista, mistä näkyy aivojen aktiivisuustaso (punainen aktiivisempi)
Benoît Duteurtre

Benoît Duteurtre, 2015.
Benoît Duteurtre (20. maaliskuuta 1960 Normandia – 16. heinäkuuta 2024) oli ranskalainen romaanikirjailija, esseisti ja musiikkikriitikko.
Elämäkerta > Nuoruus

Benoît Duteurtre syntyi Sainte-Adressen kaupungissa, joka on osa Le Havren kaupunkialuetta. Tässä normandialaisessa maisemassa hän vietti lapsuutensa. Hänen vanhempansa olivat Jean-Claude Duteurtre ja Marie-Claire Georges, ja hänen äitinsä isoisä oli Ranskan neljännen tasavallan viimeinen presidentti René Coty. Hän kävi yksityistä katolista Sain-Josephin koulua. Hän aloitti kirjoittamisen erittäin nuorena, ja viidentoista ikäisenä hän esitteli tekstejään Le Havressa asuvalle näytelmäkirjailija Armand Salacroulle, joka innosti häntä jatkamaan ponnisteluja.
Tuolloin, Dutrertren nuoruudessa, Le Havre oli vielä toisen maailmansodan jäljiltä melkoisen runneltu kaupunki, jonka rakenteita voimakkaasti uudistettiin, ja se näkyi nuoren miehen teksteissä ja ilmenee myös myöhemmässä tuotannossakin.
Elämäkerta > Musiikkikoulutus

Vuonna 1977 Duteurtre aloitti musikologian opinnot Rouenin yliopistossa. Samana vuonna hän kohtasi myös säveltäjä Karlheinz Stockhausenin ja seuraavana vuonna Iánnis Xenákisin, joilla oli merkittävä rooli hänen kehityksessään musiikkikriitikoksi. Vuonna 1979 Duteurtre opiskeli kuukauden György Ligetin johdolla. Samana vuonna hän sai nykyisen kandidaatin tason opinnot päätökseen.
Elämäkerta > Ensimmäiset julkaisut

Musiikin opiskelun kanssa samaan aikaan Duteurtre jatkoi kirjoittamista. Vuonna 1982 hän lähetti Samuel Beckettille erään tekstinsä, jolla oli nimi Nuit, ja Beckett pyysi nuorta miestä julkaisemaan tekstin Revue des Editions de Minuit -lehdessä. Juuri tällöin Duteurtre matkusti Pariisiin. Vuonna 1987 hän julkaisi teoksen Les Vaches (uudistettu painos teoksesta ilmestyi vuonna 2000 nimellä À propos des Vaches). Kirja kertoo nuoren pojan elämästä Le Havren koulussa ja vuoristossa vietetyistä lomista. Aikakauslehti L'Infini julkaisi eräitä hänen novellejaan. Eräässä elämänvaiheessa hän kirjoitti myös Playboy-lehden ranskankieliseen painokseen.
Nuori kirjailija ”löysi” New Yorkin vuonna 1990 ja oli myyty kaupungin charmille. Hän selitti tämän kokemuksen kautta ymmärtävänsä entistä paremmin Ranskan toimintaa ja käyttäytymistä suhteessaan Yhdysvaltoihin.
Benoît Duteurtre tuli vuonna 1991 Lyonin ranskalaisen musiikin biennaalin musiikilliseksi neuvonantajaksi, ja hän otti ensimmäiset askeleensa radion musiikkiohjelmissa. Hänen romaaninsa L'amoureux malgré lui julkaistiin vuonna 1989 ja sen jälkeen teos Tout doit disparaître vuonna 1992. Tässä teoksessa hän kohtaa oman minänsä, nuoren miehen, joka on epäonnistunut pyrkimyksissään ruveta kirjailijaksi ja on joutunut toimittajaksi. Nämä ovat hänen omakohtaisia kokemuksiaan musiikkikriitikkona ja toimittajana. Hän toimitti tämän teoksen kirjailija Guy Debordelle, joka vastasi ystävällisesti: Teille on riittänyt yhden vuosisadan näkeminen ja sen taiteen kokeminen, ja te olette osuneet oikeaan. Tout doit disparaître -teos nostaa esille myös kysymyksen kirjoittajan suhteesta nykymusiikkiin ja eritoten sen kehitykseen Ranskassa 1900-luvun lopulla. Hän pohtii, miksi tämä musiikki ei ole suuren yleisön suosiossa. Hän esittää ajatukset myös myöhemmin teoksessaan Requiem pour une avant-garde.
Elämäkerta > Requiem pour une avant-garde

Essee Requiem pour une avant-garde ilmestyi 1995. Se on nykymusiikin analyysia ja kritiikkiä sekä sen institutionalisoitumisesta Ranskassa. Teos synnytti vilkkaan keskustelun ranskalaisessa lehdistössä. Sanomalehti Le Monde vertasi Duteurtrea Robert Faurissoniin (négationisti, joka oli antisemitisti ja kielsi natsien toimeenpaneman juutalaisten joukkotuhon). Duteurtre vastasi hyökkäykseen vastahyökkäyksellä, ja lehti hävisi syntyneen oikeudenkäynnin, sillä se oli kieltäytynyt julkaisemasta hänen vastinettaan kirjoitukseen. Muu kansallinen lehdistö Le Point, Le Monde de la Musique, Diaspason, mutta myös Atlantin takaiset, kuten International Herald Tribune, julkaisivat kirjailijan työtä tukevia artikkeleita.
Säveltäjä ja orkesterinjohtaja Pierre Boulezin ja Duteurtren kirjoittamien kritiikkien vaikutus ovat teoksessa merkittäviä. Kuitenkin Duteurtre on kiinnostunut ajankohtaisesta nostalgisesta suhtautumisesta Belle époqueen ja sen vaikutukseen Ranskassa. Tämä ajatus esiintyy hyvin usein myös kirjailijan myöhemmissä teoksissa.
Elämäkerta > Vuoden 1990 jälkeen

Vuonna 1995 Marcel Landowski ja Duteurtre perustivat yhdistyksen Musique nouvelle en liberté, jonka tarkoituksena on tukea uusia säveltäjiä ja edistää heidän uraansa.
Romaani Gaieté Parisienne ilmestyi vuonna 1996, ja se kertoo Pariisin homoyhteisöstä. Teoksen keskushenkilö on kohta kolmekymppinen mies, joka on huolestunut elämänsä yksitoikkoisuudesta. Novellikokoelma Drôle de temps ilmestyi 1997, ja se sai Ranskan akatemian novellipalkinnon. Milan Kundera kirjoitti teokseen esipuheen ja julkaisi erittäin myönteisen kritiikin Le Nouvel Observateur -lehdessä. Philippe Muray kirjoitti myös artikkelin, jossa hän terävänäköisesti huomasi henkilöiden ja Duteurtren tilanteiden samankaltaisuuden, mutta hän kuitenkin korosti kirjailijan roolia yhteiskunnassa.
Les malentendus ilmestyi vuonna 1999 ja toi esille nuoren arabin, teollisuusjohtajanaisen, nuoren opiskelijapojan Pariisin eliittikoulusta Sciences-Politiques sekä vammaisen homon. Näiden henkilöiden tiet kohtaavat, ja heidän vaikutuksensa toisiinsa on kirjan keskeinen teema. Vuonna 2001 teos Le Voyage en France sai Prix Médicis -kirjallisuuspalkinnon. Tässä teoksessa amerikkalainen nuorukainen, jonka intohimona on 1800-luvun lopun Pariisi, löytää myös nykyajan Pariisin. Hänen oppaanaan tällä ”risteilyllä” toimii Pariisissa elävä nelikymppinen lehtimies, jonka elämässä vaihtelevat masennuksen ja euforian kaudet.
Service Clientéle ilmestyi 2003, ja se koostuu lyhyistä luvuista, jotka kertovat jokaisen mahdollisesti kohtaamista vaikeuksista kännyköiden, lentolippujen, internetyhteyksien kaupallisen tai teknisen avun saamisessa. Tämä teos sai suopean vastaanoton L'Humanité-lehden kriitikolta François Taillandierilta. La Rebelle ilmestyi 2004, ja sen keskushenkilö on television vasemmistolainen ja uratietoinen naisjuontaja, jonka olosuhteet saattavat kohtaamaan nuoren egyptiläisen informaatikon ja homon, ja tämän lisäksi nainen kohtaa myös huijarin ja suuren ranskalaisen yrityksen pääjohtajan.
Säveltäjä Jérôme Savaryn musiikkikomedia Vive l'Opéra-Comique, jonka tekstit Benoît Duteurtre on kirjoittanut, sai ensi-iltansa Pariisin Théâtre national de l'Opéra-Comique -näyttämöllä maaliskuussa 2004. Vuonna 2005 Duteurtre julkaisi romaanin La petite fille et la cigarette, jossa seurataan virkamiehen laskeutumista helvettiin ja seurauksia, joita saadaan kuolemaantuomitun viimeisestä toiveesta.
Duteurtren romaani Chemin de fer ilmestyi 2007, ja se on viisikymppisen naisen intiimi päiväkirja. Nainen jakaa elämänsä loistavan pariisilaisen uran ja pienen maalaismökin välillä. Mökki sijaitsee kaukana vuoristossa, ja siellä hän yrittää päästä kauas nykyisestä yhteiskunnasta. Tämä teos on myös heijastumaa nyky-yhteiskunnasta sekä pakollisesta edistyksestä, joka toisaalta näyttää johtavan moniin takautumiin.
Elämäkerta > Loppuvuodet

Benoît Duteurtren teoksia on käännetty viidelletoista kielelle. Hän oli Marianne-aikakauslehden toimittaja, mutta kirjoitti myös Le Figaro- ja Paris-Match -lehtiin. Hän oli mukana kirjallisuuslehti L'Atelier du Roman toimituksessa yhdessä Milan Kunderan ja Michel Houellebecqin kanssa. Hän tuotti radio-ohjelman Étonnez-moi Benoît, jonka lähettäjänä toimi France Musique. Hän oli myös kustantaja Denoëlin esilukijaraadin jäsen.
Teokset > Romaanit

Sommeil Perdu (1985)
Les vaches (1987)
L'amoureux malgré lui (1989)
Tout doit disparaître (1992)
Gaieté parisienne (1996)
Drôle de temps (1997)
Les malentendus (1999)
À propos des vaches (2000)
Le voyage en France (2001)
Service Clientèle (2003)
La Rebelle (2004)
La petite fille et la cigarette (2005)
Chemin de fer (2006)
Les Pieds dans l'eau (2008)
Ballets roses (2009)
Le Retour du Général (2010)
L'Été 76 (2011)
À nous deux, Paris ! (2012)
L'Ordinateur du Paradis (2014)
Livre pour adultes (2016)
En marche! (2018)
Teokset > Esseet

Requiem pour une avant-garde (1995)
L'opérette en France (1997)
Le grand embouteillage (2002)
Ma belle époque (2007)
Polémiques (2013)
La nostalgie des buffets de gare (2015)
Pourquoi je préfère rester chez moi (2017)
Teokset > Lehdet joissa novelleja

Revues Minuit
L'Infini
L'Atelier du roman
Nouvelle revue française
Le débat
Revue des deux mondes
NRV
Commentaire
Teokset > Julkaisut joissa toimittajana

50 ans de musique française (1991)
Un siècle d'Opéra (2002)
Paris, capitale de la musique, 1850-1950 (2003)
André Messager (2003)
Aiheesta muualla

Benoît Duteurtren haastattelu (ranskaksi)
Benoît Duteurtren haastattelu aiheensa Requiem pour une avant-garden uusin painos (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Benoît Duteurtren haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Benoît Duteurtren haastattelu aiheesta l'Atelier du Roman (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Anne Michaud haastattelee Duteurtreta 21. ja 22. huhtikuuta 2007. (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Toni Jerrman: Tyttö ja tupakka (Arkistoitu – Internet Archive). Tähtivaeltaja 2/2006.
Mäkiranta, Päivi: Keski-ikäisen miehen puolustuspuhe. Turun Sanomat. 10.4.2006. Arkistoitu 30.4.2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Steele

Steele voi tarkoittaa:
Steela, antiikin ajan monumentti
Virgin Steele, yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye
Steele Justice, Robert Boriksen elokuva vuodelta 1987
Sukunimenä:
Alfred N. Steele (1901–1959), yhdysvaltalainen liikemies ja yritysjohtaja
Barbara Steele (s. 1937), brittiläinen elokuvanäyttelijä ja -tuottaja
Bob Steele (1911–2002), yhdysvaltalainen radiotoimittaja
Cassie Steele (s. 1989), kanadalainen näyttelijä
Christopher Steele (s. 1964), brittiläinen entinen tiedusteluviranomainen
Edino Steele (s. 1987), jamaikalainen 400 metrin juoksija
Gile Steele (1908–1952), yhdysvaltalainen puvustaja
Karen Steele (1931–1988), yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli
Lexington Steele (s. 1969), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä ja ohjaaja
Mary Q. Steele (1922–1992), yhdysvaltalainen kirjailija ja luonnontieteilijä
Michael Steele (s. 1958), yhdysvaltalainen poliitikko
Michael Steele (s. 1955), yhdysvaltalainen muusikko ja säveltäjä
Nick Steele (s. 1980), australialainen näyttelijä ja malli
Peter Steele (1962–2010), heavy metal -yhtye Type O Negativen muusikko
Richard Steele (1672–1729), englantilainen kirjailija
Selena Steele (s. 1961), yhdysvaltalainen strippari ja pornonäyttelijä
Tommy Steele (s. 1936), brittiläinen rock-laulaja
William O. Steele (1917–1979), yhdysvaltalainen kirjailija
Willie Steele (1923–1989), yhdysvaltalainen pituushyppääjä ja olympiavoittaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Steele”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Suomen Tanssiurheiluliitto

| Suomen Tanssiurheiluliitto |
| --- | --- |

Perustettu:  1976
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminnanjohtaja:  Pirjo Koivula
Puheenjohtaja:  Leena Liusvaara
Varapuheenjohtaja:  1. varapuheenjohtaja Niklas Hagel, 2. varapuheenjohtaja Anton Kurttila
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Tanssiurheiluliitto on suomalaisten tanssiurheiluseurojen keskusjärjestö. Tanssiurheiluliitolla on harraste-, koulutus-, kilpailu- ja maajoukkuetoimintaa. Liitto on voittoa tavoittelematon, ja sen tarkoituksena on edistää ja ylläpitää tanssiurheilua ja -liikuntaa Suomessa sekä toimia jäsenseurojensa keskusjärjestönä. Liitolla on noin 80 jäsenseuraa ja 13 000 henkilöjäsentä.
Suomen Tanssiurheiluliiton alaisia lajeja ovat vakio- ja latinalaistanssit, rock'n'swing-tanssit, paratanssi, sports aerobic, rivitanssi, breaking, salsa, Bailatino ja Easy Dance Club (EDC) sekä jäsenseuransa Finnish Dance Organization ry:n eli FDO:n hallinnoimat street dance, performing arts, disco dance ja latino show.
Historia

Tanssiurheilun Keskusliitto eli Finnish Union of Amateur Dancers FUAD ry perustettiin Turussa, maaliskuussa vuonna 1976. Liiton perustajina olivat kaksi seuraa kummastakin aikaisemmasta liitosta, Suomen Valtakunnallinen Tanssiliitto SVTL ja silloinen Suomen Tanssiurheiluliitto STUL. Liiton säännöt, nimi ja perustamisen käytännön toimenpiteet hyväksyttiin liittojen välisissä yhteistyöneuvotteluissa vuosina 1974-76.
Perustavan kokouksen puheenjohtajana toimi Christer Wilkman, josta tuli myös FUAD ry:n ensimmäinen puheenjohtaja. Sihteerinä perustamiskokouksessa toimi Olavi Kurko. Kokouksessa olivat edustettuina neljän perustajaseuran edustajien lisäksi muita seuroja.
Perustamissopimuksen allekirjoittivat:
Olavi Kurko ja Hannu Ylänen, Jyväskylän Terpsikhore ry
Tauno Rasanen ja Markku Karivaara, Tanssiklubi Star ry
Mikko Naulapää ja Juhani Kauhanen, Tanssiklubi Kotkan Hyrrät ry
Kaija Heiskanen ja Margot Mussalo, Tanssiurheiluseura Swing ry
Vanhat liitot lakkautettiin vuoden 1976 lopussa. Vuonna 1986 liiton nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa Suomen Tanssiurheiluliitoksi.
Historia > Lajeista

Vakiotanssit Valssi, Tango, Wieninvalssi, Foxtrot ja Quickstep sekä latinalaistanssit Samba, Rumba, Cha-Cha, Paso doble ja Jive ovat olleet mukana liiton toiminnassa perustamisesta lähtien. Vakio- ja latinalaistansseja on sittemmin harrastettu myös pyörätuolitanssina.
Rock’n’Roll hyväksyttiin mukaan virallisena lajina vuonna 1982 ja valmennustoiminta aloitettiin heti. Rock’n’Rollin kilpailusäännöt laadittiin paria vuotta myöhemmin ja itse kilpai- lutoiminta käynnistyi vuonna 1985. Diskotanssit hyväksyttiin mukaan epävirallisena erillislajina myös vuonna 1982, mutta myöhemmin diskotanssit jäivät pois liiton toiminnasta. Kuitenkin vuonna 2010 uuden jäsenseuransa Finnish Dance Organization ry:n myötä disco dance teki paluun liiton toimintaan.
Vuonna 1994 liiton lajiperhe kasvoi Boogie Woogie:lla ja sen jälkeen mukaan on tullut tasaiseen tahtiin lisää uusia lajeja kuten sports aerobic, rivitanssi, breaking, salsa sekä liitolle rekisteröidyt Bailatino ja Easy Dance Club (EDC). FDO:n hallinnoimat street dance, performing arts, disco dance ja latino show kuuluvat nykyään myös liiton lajiperheeseen.
Toiminta

Tanssiurheiluliiton harraste- ja koulutustoiminnalla edistetään kulttuurisesti moninaisten eri väestöryhmien:
yhdenvertaisia mahdollisuuksia liikkua ja harrastaa tanssiliikuntaa
hyvinvointia ja terveyttä
fyysisen toimintakyvyn ylläpitämistä ja parantamista
lasten ja nuorten kasvua ja kehitystä sekä kestävää kehitystä tukevaa seura- ja kansalaistoimintaa
Tanssiurheiluliiton kilpailutoiminnan tavoitteena on riittävien kilpailumahdollisuuksien takaaminen kaikille ikä- ja taitoluokille tanssilajista riippumatta.
Tanssiurheiluliiton maajoukkuetoiminnan tarkoitus on tukea kansallisesti tai kansainvälisesti kykynsä osoittaneita urheilijoita oman harjoittelunsa ja valmentautumisensa kokonaisvaltaisessa kehittämisessä ja sitä kautta kansainvälisen tulostasonsa nostamisessa.
Liiton jäsenseuroille myönnetään hakemusten perusteella vuosittain järjestettäväksi Suomen Tanssiurheiluliitto ry:n hallinnoimat seura- ja valtakunnalliset kilpailut, ranking- eli Grand Prix -kilpailut, suomenmestaruus kilpailut ja ikäkausimestaruus kilpailut liiton eri kilpailulajeissa.