stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen sotilasmusiikkimuseo
Muu toiminta

Suomen sotilasmusiikkimuseo on kesään 2010 mennessä järjestänyt 35 esitelmä- tai vastaavaa tilaisuutta. Museossa ovat esiintyneet muiden muassa: Riitta Uosukainen (Kulttuuri – elämän suola), Aarno Cronvall (Musiikki mediassa), Heikki Talvitie (Kansojen kulttuurien eroja), Erkki Toivanen (Suomi-kuva, kulttuuri ja Lahti EU:ssa), Arvo Kuikka (Sotilasmusiikki), Lasse Lehtinen (Jatkosodan viihde- ja propagandatoiminta), kaikki esitykset ovat tavalla tai toisella liittyneet kulttuuriin. Esitelmätilaisuudet on järjestetty yhteistyössä Sotilasmusiikkikoulun Tuki ry:n kanssa.
Kesäisinä keskiviikkoina yhteensä jo lähes 40 kertaa on Sotilasmusiikkimuseon puistossa soitettu sotilasmusiikkia. Useimmin, kahdesti tai kolmasti kesässä, on esiintynyt Varusmiessoittokunta. Soittajat tosin ovat vaihtuneet, koska uusi varusmieserä astuu palvelukseen aina tammikuussa. Joka kesä puistossa on vieraillut myös 1-2 muuta sotilassoittokuntaa, mm. Kaartin soittokunta Helsingistä, Rakuunasoittokunta Lappeenrannasta ja Panssarisoittokunta Parolasta. Lisäksi vieraina ovat olleet Veteraanisoittokunta Lahdesta kaikkina kolmena kesänä sekä Hollolan – Kärkölän Puhallinorkesteri. Nämäkin tilaisuudet on järjestetty yhdessä Sotilasmusiikkikoulun Tuki ry:n kanssa. Konserteissa on ollut kuulijoita enimmillään lähes 400, yhteensä yli 6000 henkeä. Samalla Sotilasmusiikkimuseo on ollut avoinna konserttiyleisölle. Usein myös Sotilaslääketieteen museoon on ollut mahdollista tutustua konsertin yhteydessä.
Yhteistyön tuloksena Varusmiessoittokunnan kanssa ovat syntyneet kirkkokonsertit sekä Ristinkirkossa että muuallakin maakunnassa. Kaikissa kirkkokonserteissa on kuulijoita ollut satamäärin. Nämä konsertit ovat olleet rakenteeltaan hillitympiä kuin puistokonsertit. Sekä puisto- että kirkkokonserteissa on Sotilasmusiikkikoulun Tuki ry:n Naisjaoston osa ollut erittäin merkittävä. Tuki ry on lahjoittanut 50 % saamistaan konserttien pääsylipputuloista (5 €/aluelippu) Sotilasmusiikkimuseolle. Soittokunnat ovat esiintyneet kaikissa konserteissa ilmaiseksi ja ovat näin tukeneet sekä Tuki ry:n että Sotilasmusiikkimuseon toimintaa.
Talkoot

Kauan ennen kuin itse rakennuksen korjaaminen alkoi, tehtiin melkoisesti talkootyötä. Diplomi-insinööri Lasse Eerolan Geoykkönen Oy suoritti tarvittavat maaperätutkimukset. Tutkimukset osoittivat, että maaperä tie- ja pysäköintialueella ei olisi kestänyt liikennettä. Siten pihan koko liikennöitävä alue kaivettiin metrin syvyydeltä auki, pohjalle pantiin eristemuovi ja kaivanto, noin 1000 m3, täytettiin routimattomalla soralla.
Koulutuskeskus Salpauksen lehtori Risto Rantasalo teki mm. tarvittavat kosteusmittaukset sekä valokuvasi rakenteet. Myös Lahden ammatti-instituutin oppilaita osallistui talkoisiin. Talkoolaisista kuitenkin kaikkein eniten aikaansa on antanut Sotilasmusiikki-museolle maisteri Hannu Posti. Hän on intendentti Ulla Aaltion kanssa suunnitellut ja korvauksetta valmistanut kaikki Sotilasmusiikkimuseon erilaisten tiedostojen tallentamiseen tarvitsemat access- pohjaiset tietokannat (nuottiarkisto, kuva-arkisto, äänitearkisto, kirja-arkisto ja kokoelmat). Muista talkoolaisista voidaan mainita Sotilasmusiikkikoulun Tuki ry:n naisjaosto.
Kesällä 2004 valmistettiin Sotilasmusiikkimuseon puistoon esiintymislava. Kaikki siihen tarvittavat aineet saatiin lahtelaisilta yrityksiltä lukuun ottamatta Fiskars Oyj:ltä saatuja saranoita (350 kpl). Lavan suunnittelusta ja myös pääosin kokoamisesta vastasi Koulutuskeskus Salpauksen opettaja Aimo Leppänen sekä osittain myös aikuisopiskelijat Reima Kärnä ja Kari Lyytinen. Myös muita Aimo Leppäsen oppilaita on ollut Sotilasmusiikkimuseolla talkoilemassa, mm. penkkien pukit ovat osittain heidän kasaamiaan.
Talkootöiden kokonaisarvo rahaksi muutettuna on kohtuullisen arvion mukaan noin 70 000 euroa.
Suunnitelmat

Suomen sotilasmusiikkimuseo on syksystä 2004 lähtien pyrkinyt valtionavun piiriin. Museovirasto totesi syksyllä 2005, että Sotilasmusiikkimuseo on valtionapukelpoinen.
Lahden kaupungin kanssa käytiin neuvotteluja museon siirtämiseksi Lahden kaupunginmuseon alaisuuteen. Sotilasmusiikkimuseota hallinnoi kesällä 2010 perustettu Suomen sotilasmuseosäätiö. Myös Sotilasmusiikkikoulun Tuki ry jatkaa Sotilasmusiikkikoulun ohella resurssiensa rajoissa Sotilasmusiikkimuseon tukemista.
Museo suljettiin elokuun lopussa 2014. Syyskuussa 2016 museon entisiin tiloihin avattiin Apulanta-yhtyeen museo.
Suovanlahden työväentalo

| Suovanlahden työväentalo> Suovanlahden työväentalo (Tommin työväentalo) |
| --- | --- |
Osoite:  Kallio, 44670 Suovanlahti
Sijainti:  Viitasaari
Valmistumisvuosi:  1925?
Rakennuttaja:  Suovanlahden työväenyhdistys
Omistaja:  Pentti Paaval Virtanen
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suovanlahden työväentalo on Viitasaarella Suovanlahdessa Kallion kylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti arvokas. Talo edustaa työväentalorakentamistyyppiä ja aikakaudelle ominaista hirsirakentamista.
Historia

Suovanlahden työväenyhdistys on perustettu vuonna 1906. Aluksi yhdistys piti iltamia Järvenpäässä, Nevalahdessa ja Suovanniemellä. Yhdistys vuokrasi Otto Puttoselta maapalan. Taloa rakennettiin ensin Pitkällejärvelle vanhasta asuinrakennuksesta. Talon kehikko siirrettiin talkoilla Puttoselta vuokratulle tontille. Työväentalon vihkiäiset pidettiin vuonna 1925. Vuonna 1930 taloa laajennettiin rakentamalla ravintola, eteinen ja vahtimestarin huone. Myös nämä tehtiin vanhasta rakennuksesta.
Sota-aikana talolle majoitettiin venäläisiä sotavankeja, jotka olivat lähistöllä metsätöissä.
Yhdistyksen toiminta hiipui väen muuttaessa pois paikkakunnalta, ja työväentalo rappeutui. Talo myytiin vuonna 1974 Pentti Paaval Virtaselle, jonka omistaman tilan vieressä työväentalo on. Lähistöllä sijaitsee Tommin talo, josta työväentalo on saanut nimen Tommin työväentalo.
Rakennus

Rakennus on hirsirunkoinen ja taitekattoinen. Katteena on huopa. Perusta ovat harmaakivestä. Rakennuksen toisessa päädyssä on siihen kiinteästi rakennettu lisärakennus, joka on toiminut putkana.
Talossa oli sen valmistuessa sali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja vahtimestarin huone sekä näyttämöosan takaseinään kiinni ulkopuolelle rakennettu putkarakennus.
Toimintaa työväentalolla

Talo oli vuonna 1979 yksityisasuntona ja autiona ja se oli purku-uhan alla.
Takuya Jinno

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Takuya Jinno
Syntymäaika: 1. kesäkuuta 1970 (ikä 54)
Syntymäpaikka: Saitama, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 180 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1989–1995 1996–1998 1999 2000 2001 2001–2003 | Yokohama Marinos Vissel Kobe Oita Trinita FC Tokyo Oita Trinita Yokohama FC | 113 (12) 87 (13) 36 (19) 18 (4) 9 (0) 75 (16) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Takuya Jinno (jap. 神野 卓哉, Jinno Takuya; s. 1. kesäkuuta 1970 Saitama) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Jinno kuului Japanin joukkueeseen myös AM-kilpailuissa 1992.
Aiheesta muualla

worldfootball.net
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1992
1 Matsunaga |
2 Ōtake |
3 Katsuya |
4 Horiike |
5 Hashiratani |
6 Tsunami |
7 Ihara |
8 Fukuda |
9 Takeda |
10 Ramos |
11 Miura |
12 Yamada |
13 Sakakura |
14 Kitazawa |
15 Yoshida |
16 Nakayama |
17 Moriyasu |
18 Jinno |
19 Maekawa |
20 Takagi |
Valmentaja Ooft
Armas Sandelin

Jaakko Armas Sandelin (25. heinäkuuta 1890 Lohtaja – 24. marraskuuta 1959 Kokkola) oli suomalainen lehtori ja oppikirjan tekijä.
Sandelinin vanhemmat olivat opettaja, Getan kirkkoherra Johan Fredrik Sandelin (1862–1950) ja Lydia Josefina Sandelin (1866–1938). Hän oli naimisissa vuodesta 1917 Elsa Vuorelan (1894–1977) kanssa.
Sandelin oli opettajana Hangon suomalaisessa yhteiskoulussa ja toimi koulun rehtorina 1926–1931. Hän oli myös Hangon Sanomien päätoimittajana 1931–1940.
Sandelin asui 1930-luvulla Villa d’Angleterren huvilassa Hangossa. Hän oli tunnettu keräämästään lakkasinettikokoelmasta. Sandelin keräsi myös vanhoja huonekaluja ja maalasi öljyväritauluja.
Julkaisuja

Hangon suomalaisen yhteiskoulun oppilaitten saavutukset eri aineissa v. 1906-1925 tilaston valossa. Liite Hangon suomalaisen yhteiskoulun vuosikertomukseen 1925-1926. Hanko 1926
Onni matemaattisena probleemana. Liite 2 Hangon suomalaisen yhteiskoulun vuosikertomukseen 1927. Hanko 1927
Algebran oppikirja : oppikouluja varten. Otava 1928
Katsaus Hangon suomalaisen yhteiskoulun toimintaan 1906-1931 teoksessa Hangon suomalainen yhteiskoulu 1930-1931. Hanko 1931
Kirjoitelmia Hangon sanomissa 1934. Tekijä, Turku 1934
Toimitustöitä

Suomen opettajisto : elämäkerrallisia tietoja. 1.1, Kouluhallitus, oppikoulut, seminaarit ; toim. Toivo Heikari, Armas Sandelin. Toimittajat, Hanko 1933
Oppikoulujen opettajat – Läroverkslärarena 1955. Tekijä, Turku 1955
Arvi Tikkala 1936–1939

| Arvi Tikkala 1936–1939 Arvi Tikkala |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2015
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 76.54
 Levy-yhtiö: Salix
Arvi Tikkalan muut julkaisut
| Sävelhurmaa 2010 | Arvi Tikkala 1936–1939 2015 |   |
Arvi Tikkala 1936–1939 on suomalaisen Arvi Tikkalan kokoelma-albumi vuodelta 2015.
Kappaleet

Elon onni – 2.53
Iloinen merimies – 2.54
Kaukomailla on armahin – 3.08
Perämies-Kallen valssi – 3.10
Ota minkä onni tuo – 2.50
Sä kaunehin oot – 2.56
Kuutamojenkka – 2.41
No pitikös mun – 2.58
Taas kun saapuvi – 3.16
Kaunein satu – 2.36
Oi armas – 3.01
Oi Juliska – 3.00
Hiljainen yö – 3.15
Napolilainen katulaulaja – 2.47
Unhoitin aivan Mirjamin – 2.53
Haasta mitä haastat – 2.48
Ethän voi kieltää – 3.00
Syksyn tuulet – 2.53
Laulan mä vain – 2.56
Sua pyydän rukoilen – 2.56
Pikku pupu – 2.36
Tahvo ja Tiltu – 2.45
Sua seuraan – 3.08
Kyyneleet – 3.12
Häävalssi – 3.09
Milloin sinut kohtaan jälleen – 3.15
Taistelu joesta

| Taistelu joesta |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Maria Lappalainen
Käsikirjoittaja:  Maria Lappalainen
Tuottaja:  Mika Ritalahti Niko Ritalahti
Säveltäjä:  Miika Snåre
Kuvaaja:  Jyri Hakala Marita Hällfors
Leikkaaja:  Annukka Lilja
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Silva Mysterium Yleisradio
Ensi-ilta:  2010
Kesto:  60 minuuttia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taistelu joesta on Maria Lappalaisen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2010.
Elokuvan aiheena on Metsä-Botnian Uruguayn Fray Bentosiin perustama sellutehdas. Elokuvassa seurataan tehdasta vastustavaa kansanliikettä ja tehtaan rakentamisen vuoksi Argentiinan ja Uruguayn välille muodostunutta konfliktia.
Armas Takala

Armas Aate Takala  (16. helmikuuta 1887 Suursaari – 21. heinäkuuta 1959 Porvoo) oli kouluneuvos, opettaja, rehtori ja tietokirjailija.
Henkilöhistoria

Armas Takalan vanhemmat olivat kirkkoherra Matthias Takala ja Adolfina Lovisa Sivenius ja puoliso vuodesta 1908 Hilma Niemelä. Takala tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1904 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1907. Opintojaan hän täydensi Saksassa 1908 ja 1909–1910. Takala toimi Porvoon yhteislyseossa opettajana vuodesta 1911 ja rehtorina vuodesta 1912, aina vuoteen 1958 asti. Porvoossa hän oli muun muassa kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen, samoin kuin hoiti seurakunnallisia luottamustehtäviä. Kirkolliskokouksen jäsen Takala oli kolmeen otteeseen. Hän sai kouluneuvoksen arvonimen vuonna 1951.
Julkaisuja

Suomen yliopisto ja suomalaisuus, 1908, Suomalaisen nuijan julkaisuja 3.
Suomalainen kirjallisuus ulkomaiselle yleisölle esiteltynä, 1909, julkaisussa  Aika, ss. 592–602
Suomalaisuuden työ ja suomalainen talonpoika, 1910, julkaisussa  Aika, ss. 505–524
Jumala ja ihmiselämä: kirjeitä uskonnosta pojalleni, 1916
Kristillisyys ja taide: kristillisen taideseuran esitelmiä 2, 1920, Ilmari Krohn, Sylvi Laaksovirta, Armas Takala
Porvoon suomalaisen kansakoulun vaiheita 1882–1939, 1932
Porvoon raittiusseuran 50-vuotistaipaleelta 25.11.1934: juhlapuhe, 1934
Karjalan pakolaisten joulu, 1937, toim. P. Palosaari, A. Takala.
Jeesus historian henkilönä, 1938
Erään runoilijan yksityiskatekismus, 1957
Sébastien Tellier

| Sébastien Tellier |
| --- | --- |
 Tellier Printemps de Bourges -musiikkifestivaaleilla vuonna 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1975 (ikä 49)
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  2001–
Tyylilajit:  pop, elektroninen musiikki, nu-disco, synthpop, electronica, uusi aalto
Levy-yhtiöt:  Ed Banger, Record Makers
Aiheesta muualla
www.sebastientellier.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Sébastien Tellier (s. 22. helmikuuta 1975, Le Plessis-Bouchard, Ranska) on ranskalainen muusikko ja lauluntekijä. Air-yhtye löysi Tellier’n ja otti hänet Record Makers -levymerkilleen.
Tellier’n kotikutoista tyyliä on verrattu muun muassa Syd Barrettiin ja Serge Gainsbourgiin. Hänen esikuviinsa kuuluvat The Bee Gees, The Eagles, The Beach Boys, Michael Jackson, Prince sekä Robert Wyatt. Kappale ”Fantino” (albumilta L’incroyable Vérité) on osa Sofia Coppolan elokuvan Lost in Translationin (2003) elokuvamusiikkia. Vuonna 2004 Sébastien Tellier sävelsi myös Narco-elokuvan elokuvamusiikin.
Tellier soittaa levyillään itse useimmat instrumenttiosuudet ja laulaa, useimmin englanniksi. Toisella albumillaan Politics sovitukset ovat saaneet täydennystä jousista ja puhallinsoittimista. Tellier’n albumia Sexuality on ollut tuottamassa Daft Punk -yhtyeen Guy-Manuel de Homem-Christo.
Hänen tavaramerkkinsä on mustat aurinkolasit.
Eurovision laulukilpailu 2008

Sébastien Tellier edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa Belgradissa toukokuun 24. päivänä kappaleella ”Divine”, joka julkaistiin hänen albumiltaan Sexuality. Kappale sijoittui sijalle 18. ja sai 47 pistettä. Aluksi se levytettiin kokonaan englanniksi, mutta tämä herätti kuitenkin vastustusta Ranskan parlamentissa. Tämän takia uuteen versioon lisättiin 13 ranskankielistä sanaa.
Diskografia > Albumit

L’incroyable Vérité (2001)
Politics (2004)
Narco (2004), elokuvamusiikki
Sessions (2006)
Universe (2006)
Steak (2007), elokuvamusiikki
Narco (2007), elokuvamusiikki
Sexuality (2008)
My God is Blue (2012)
Confection (2013)
L’Aventura (2014)
Marie et les naufragés (2016), elokuvamusiikki
Aiheesta muualla

Sébastien Tellier Myspacessa (englanniksi)
Sébastien Tellier Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Svend Erik Hovmand

| Svend Erik Hovmand |
| --- | --- |
 Svend Erik Hovmand vuonna 2003.
Tanskan veroministeri
 Anders Fogh Rasmussenin I hallitus 27. marraskuuta 2001 – 2. elokuuat 2004  
Edeltäjä:  Frode Sørensen
Seuraaja:  Kristian Jensen
Tanskan asuntoministeri
 Poul Schlüterin IV hallitus 18. joulukuuta 1990 – 15. tammikuuta 1993  
Edeltäjä:  Agnete Laustsen
Seuraaja:  Flemming Kofod-Svendsen
Tanskan energiaministeri
 Poul Schlüterin I ja II hallitus 12. maaliskuuta 1986 – 2. kesäkuuta 1988  
Edeltäjä:  Knud Enggaard
Seuraaja:  Jens Bilgrav-Nielsen
Kansankäräjäedustaja
 1975–2007  
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. joulukuuta 1945 (ikä 78) Sakskøbing, Tanska
Tiedot
Puolue:  Venstre
Svend Erik Hovmand (s. 8. joulukuuta 1945 Sakskøbing) on tanskalainen Venstre-puolueen poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1975–2007 ja toiminut Tanskan energiaministerinä 1986–1988, asuntoministerinä 1990–1993 ja veroministerinä 2001–2004.
Aiheesta muualla

Svend Erik Hovmand Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svend Erik Hovmand Wikimedia Commonsissa
Annapurnan suojelualue

Annapurnan massiivin vuoria Pokharan suunnasta
| --- | --- |
Sijainti:  Nepal
Pinta-ala:  7629 km²
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  अन्नपूर्णा संरक्षण क्षेत्र
Tyyppi:  Luonnonsuojelualue 
Perustettu:  1992
Hallinto:  Kansallispuistojen ja villieläinten suojelusta vastaava ministeriö (Nepal)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Annapurnan suojelualue (7 629 neliökilometriä) Himalajan vuoristossa Nepalin luoteisosassa on pinta-alaltaan maan laajin suojelualue. Se on myös koko Himalajan alueen ensimmäinen ja suurin suojelualue, joka kattaa Annapurnan massiivin vuoriston ja ulottuu 790 metrin korkeudelta yli 8 000 metriin merenpinnasta. Suojelualueella asuu yli 100 000 asukasta.
Vaihtelevan luonnon vuoksi suojelualueen biodiversiteetti on erittäin rikas. Annapurnan suojelualue onkin Nepalin suosituin retkeilykohde, jonne matkustaa noin 60% kaikista maahan saapuvista ulkomaisista retkeilijöistä.
Historia ja hallinto

Annapurnan suojelualue perustettiin hallitsemaan lisääntynyttä matkailua vuonna 1986. Vuonna 1992 siitä tuli virallinen luonnonsuojelualue. Suojelualue ei saa tukea Nepalin valtiolta. Kaikki hallinnoimiseen tarvittavat varat saadaan alueella vierailevilta matkailijoilta kerätyistä pääsymaksuista ja ulkomaisista lahjoituksista.
Suojelualue

Annapurnan suojelualue (7 629 neliökilometriä) rajoittuu pohjoisessa Himalajan vuoristossa Kiinan hallinnoimaan Tiibetin autonomiseen alueeseen. Suojelualueen rajaa lännessä todennäköisesti maailman syvin (5 571 metriä) rotkolaakso, jonka Kali Gandaki-joki on kaivertanut Annapurnan massiivin ja läheisen Dhaulagirin massiivin väliin. Pohjoisessa suojelualueen rajautuu kuiviin Mustangin ja Tiibetin vuoristoaavikoihin. Idässä alueen rajaa Marshyangdi-joen laakso. Etelässä suojelualueeseen kuuluu Pokharan laakson pohjoisosia ja ylänköä.
Alueeseen kuulu osia Lamjungin, Myagdin, Kaskin, Mustangin ja Manangin (मनाङ) piirikunnista Gandakin maakunnassa.
Suojelualueella on saanut nimensä 55 kilometriä pitkältä vuorijonolta Annapurnan massiivilta. Massiivin korkein huippu Annapurna I (8 091 metriä) on maailman 10. korkein vuori. Annapurnan massiivin alueeseen kuuluu yli 8 000 metrin korkeuteen yltävän Annapurna I:n lisäksi 13 yli 7 000 metriin yltävää huippua ja 16 muuta yli 6 000 metrin korkeuteen kohoavaa huippua. Annapurnan massiivin alueella on myös suuria jäätiköitä.
Luonto

Alueen luonto voidaan jakaa karkeasti kahteen osaan. Ilmasto vaihtelee eteläisten jokilaaksojen subtrooppisesta Himalajan ylänköjen arktiseen ilmastoon. Suojelualueen korkeus vaihtelee eteläisten osien 790 metrin korkeudesta Annapurnan massiivin huippujen yli 8 000 metriin. Hedelmätöntä, karua aluetta on 49,67% maaperästä, ruohikkoalueita 21,27%, metsiä 15,21%, jäätikköjä 4,45% ja maatalousalueita 3,07%.
Alueella on kaksi selvästi erottuvaa ilmastollista aluetta. Vuorten eteläpuoli on huomattavasti kosteampi kuin vuorijonojen pohjoispuoli. Vuosittainen monsuuni tuo eteläosiin runsaimmat sateet kesäkuun ja syyskuun välillä. Ääripäissä vuorten eteläpuolella 2 950 metrin korkeudessa sataa 5 032 mm vuodessa, kun huippujen pohjoisrinteellä 2 760 metrin korkeudessa sataa vain 1 099 mm vuodessa. Sade kasautuu lumeksi 2 000–3 000 metrin korkeudelle vuoristoon.
Luonto > Eläimistö ja kasvillisuus

Alueella on laskettu olevan 29 erilaista ekosysteemialuetta ja 22 erilaista metsätyyppiä. Metsätyypit vaihtelevat eteläosien subtrooppisista metsistä rinteiden vuoristoketoihin,  mäntymetsiin ja vuoristoaavikkojen tundraan. Suojelualueeseen kuuluu esimerkiksi Ghorepanin maailman laajin alppiruusumetsä. Vaihtelevan luonnon ja runsaiden erilaisten ekosysteemityyppien vuoksi alueen biodiversiteetti on mittava. Alueelta on tunnistettu ainakin 1 352 kasvilajia, 128 nisäkäslajia, 518 lintulajia, 348 perhoslajia, 40 liskolajia ja 23 sammakkolajia.
Alueen nisäkkäät vaihtelevat kooltaan aasiannorsusta etruskipäästäiseen, joka on maailman kevyin tunnettu nisäkäs. Lajeja, jotka on löydetty suojelualueelta ensimmäisenä maailmassa ovat arohilleri, kashmirinmyskihärkä, tiibetingaselli, arokissa, kiangi, himalajansusi ja tiibetinargaali. Alueella asuu erittäin uhanalaisiksi luokiteltuja lajeja kuten kiinanmuurahaiskäpy, valkovartinen myskihirvi, chiru-antilooppi ja kultapanda, ja uhanalaisia lajeja kuten kauluskarhu ja puuleopardi. Alueelle endeemisiä lajeja ovat himalajanpeltohiiri ja csorbainaitosiippa.
Asutus

Suojelualueella asuu yli 100 000 asukasta. Suojelualueen pohjoisosassa asuu gurungeja ja magareita, ja eteläosissa thakaleita, manangeja ja lobia, jotka kaikki puhuvat omia kieliään ja noudattavat omia perinteitään. Alueella vallitsevat uskonnot ovat hindulaisuus, buddhalaisuus ja Bön-uskonto. Alueen tunnetuimpia asutuskeskuksia ovat Chomrongin, Ghorepanin ja Ghandrukin kylät.
Retkeily

Annapurnan suojelualue on Nepalin suosituin retkeilykohde, jonne matkustaa 60% kaikista maahan saapuvista ulkomaisista retkeilijöistä. Alueella vierailee vuosittain noin 120 000 matkailijaa. Kaikkien alueella retkeilevien on hankittava maksullinen lupa. Alueen tunnetuimmat retkeilyreitit ovat vaellus Annapurnan perusleirille, 14–18 päivää kestävä Annapurnan kierros ja Ghorepanin-Poonin ylänkövaellus.
Retkeily > Vuoden 2014 retkeilyonnettomuus

Lokakuussa 2014 Nepalin kaikkien aikojen vakavimmassa retkeilyonnettomuudessa ainakin 43 ihmistä menehtyi ja 175 loukkaantui lumimyrskyissä ja lumivyöryissä Annapurnan ympäristössä. Retkeilijöiden joukossa oli matkailijoita Nepalista, Israelista, Kanadasta, Intiasta, Slovakiasta ja Puolasta. Lokakuun 18. päivään mennessä oli pelastettu 289 ihmistä. Viranomaisia kritisoitiin siitä, että he eivät olleet varoittaneet lähestyvästä erittäin pahasta säästä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Annapurnan suojelualue Wikimedia Commonsissa
Annapurnan suojelualueen sijainti Nepalin pohjoisrajalla.
Marshyangdin joki ja vuoristorinteitä.
Arokissa (Otocolobus manul) eli manuli tavataan Annapurnan luonnonpuiston alueella.
Näkymä Annapurna South -huipulle Ghandrukin kylästä.
Antti Virtanen (poliitikko)

Antti Virtanen (sukunimi aik. Lötjönen, 7. kesäkuuta 1888 Jaakkima – 28. helmikuuta 1972 Imatra) oli suomalainen vaatturi ja SKDL:n kansanedustaja.
Virtasen vanhemmat olivat talollinen Juhana Lötjönen ja Cecilia Majuri. Hän toimi vaatturina muun muassa Käkisalmessa, Viipurissa ja Antreassa ja oli vaatturinliikkeen harjoittajana ja työväentalon vahtimestarina Antreassa. Jatkosodan aikana Virtanen oli vankilassa poliittisista syistä 1941–1944. Sodan jälkeen hän oli vaatturinliikkeen harjoittajana Parikkalassa, Ruokolahdella ja Imatralla aina kuolemaansa saakka 1972.
Virtanen oli SKDL:n kansanedustajana 1946–1948 edustaen Kymen läänin itäistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan tammikuussa 1946 Suomen Pariisin-lähettilääksi nimetetyn Johan Helon tilalle. Virtanen oli myös Ruokolahden kunnanvaltuuston jäsenenä.
Anton Putsila

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Anton Kanstantsinavitš Putsila
Syntymäaika: 10. kesäkuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka:  Orša, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto (nykyään Valko-Venäjä)
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 senttimetriä
Lempinimi: Putsja (valkoven. Пу́ця, ven. Пу́тя, Putja)
Seura
Seura:  Volga Nižni Novgorod
Pelinumero: 16
Junioriseurat
2001–2003:  RUOR Minsk
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2010 |  Dinamo Minsk | 89 | (11) |
| 2008 | →  Hamburger SV | 3 | (0) |
| 2010–2013 |  SC Freiburg | 46 | (0) |
| 2013– |  Volga Nižni Novgorod | 11 | (0) |
Maajoukkue
| 2008– |  Valko-Venäjä | 35 | (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. toukokuuta 2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 11. kesäkuuta 2013.
Anton Kanstantsinavitš Putsila (valkoven. Анто́н Канстанці́навіч Пуці́ла, ven. Анто́н Константи́нович Пути́ло, Anton Konstantinovitš Putilo; s. 10. kesäkuuta 1987 Orša, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Venäjän valioliigassa pelaavaa Volga Nižni Novgorodia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Putsila pelasi vuosina 2004–2010 valkovenäläisessä Dinamo Minskissä 89 ottelua, joissa teki 11 maalia. Hän kävi vuonna 2008 lainalla saksalaisessa Hamburger SV:ssä pelaten kolme ottelua. Elokuussa 2010 Putsila siirtyi SC Freiburgiin, jota edusti kolmen kauden ja 46 ottelun ajan. Helmikuussa 2013 hän siirtyi venäläiseen Volga Nižni Novgorodiin.