stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mustapäiden talo (Tallinna)

Mustapäiden talo Tallinnassa.
Mustapäiden talon ovi.
Killan suojeluspyhimyksen maurilaisen Pyhä Mauritiuksen kuva.
Mustapäiden talo (vir. Mustpeade maja) on renessanssityylinen rakennus Pikk -kadulla Tallinnassa, Viron pääkaupungissa. Rakennuksen nimi juontuu sen rakennuttajasta, Mustapäiden veljeskunnasta, joka oli Baltian hansakaupungeissa toiminut ulkomaalaisten, naimattomien kauppiaiden järjestö.
Tallinnan Mustapäiden talon edeltäjä oli keskiaikainen rakennus, jonka veljeskunta osti varhaisella 1500-luvulla. Veljeskunta toteutti rakennuksessa suuria uudelleenrakennustöitä 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa, jolloin se sai renessanssihenkisen ulkonäkönsä. Vuonna 1908 rakennusta uudistettiin jälleen. Tuolloin sen sisätiloja uusittiin uusklassiseen tyyliin, ja samalla turmeltiin goottilaista tyyliä olevia sisätiloja. Talon ulko ovi on maalattu punaisen, vihreän ja kullan väreillä, ja oven päällä on killan suojeluspyhimyksen maurilaisen Pyhä Mauritiuksen kuva.
Mustapäiden talo on Tallinnan vanhimpia taloja ja nykyisin Tallinnan filharmoonikot järjestää siellä konsetteja. Kun Neuvostoliitto miehitti Viron 1940-luvun loppupuolella se otti Mustapäiden talon hallintaansa ja Viron itsenäistyttyä toisen kerran se siirtyi Tallinnan kaupungille. Mustapäiden veljeskunta, joka on edelleen olemassa, on vaatinut rakennuksen palauttamista takaisin itselleen ja siitä on käyty oikeutta Viron korkeimassa oikeudessa asti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virtuaalinen kierros Mustapäiden talossa
Keskiaika -blogi: Kaupunginraati ja killat
Anna -lehti: Riika – Arkkitehtuurin aarrearkku (Arkistoitu – Internet Archive)
Rikkaruohoelämää -blogi: Päivä Tallinnassa, vol 2
3040 Kultuurimälestiste riiklik register: Tallinna Oleviste gildi ja Mustpeade vennaskonna hooned, 14.saj., 15.saj., 16.-20.saj. (viroksi)
Mullutu-Suurlaht

| Mullutu-Suurlaht |
| --- | --- |
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Saarenmaa
Kunnat:  Saarenmaan kunta
Koordinaatit:  58°15′24″N, 22°21′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Nasva jõgi
Järvinumero:  VEE2088600 VEE2088610, VEE2088600
Mittaustietoja
Rantaviiva:  35,7 km
Pinta-ala:  9,60 km2 
Keskisyvyys:  1 m
Suurin syvyys:  2,1 m
Saaria:  yli 7
 fiMullutu-Suurlaht 
Mullutu-Suurlaht  on Virossa Saarenmaalla sijaitseva luonnollinen järvi, joka muodostuu kahdesta järvialtaasta Mullutu laht ja Suurlaht. Järveltä on Kuresaareen pari kilometriä matkaa.
Maantietoa

Järven vesialueen pinta-ala on 960 hehtaaria (ha) ja siinä on yli 7 saarta, joiden yhteinen pinta-ala lisää järven alaa vielä 7,4 ha. Järven laskujoki on vain 3 kilometriä pitkä Nasva jõgi, joka laskee Itämereen Kuresaaren länsipuolella. Järven vedenpinnankorkeus vastaa meren vedenpinnan korkeutta. Korkeanveden aikana vesi virtaa Nasvaa pitkin järveen ja matalanveden aikana takaisin mereen. Tämän vuoksi järven vesi on suolaista. Järvessä on kaksi toisiinsa yhteydessä olevaa järviallasta.
Itäpuolinen järviallas on Suurlaht (myös Kellamäe laht), jonka vesialueen pinta-ala on 538 ha ja johon tulee lisätä saarten osuus 5 ha. Suurin saarista on Rahinu saar, jonka pinta-ala on noin 3 ha. Järveen laskee Unimäe jõgi ja muita järveen johdettuja ojia. Vettä tulee myös pohjassa olevista lähteistä. Järvialtaan keskisyvyys on 1,2 metriä ja suurin syvyys 2,1 metriä. Järven rantaviivan pituus on 16,2 kilometriä. Yhteistä kaikille rannoille on mataluus ja kivisyys, mutta paikoin ne ovat myös savisia ja mutaisia.
Länsipuolella sijaitsee Mullutu laht (myös Suur Mullutu laht). Sen pinta-ala on 413 ha, johon lisätään vielä 6 saaren yhteispinta-ala 2,4 ha. Suurin saari on Rombirahu, jonka pinta-ala on hehtaarin suuruinen. Järveen laskevat Kaarmise- ja Kärla jõgi ja järven eteläpäästä alkaa laskujoki Nasva jõgi. Altaan keskisyvyys on 0,9 metriä ja suurin syvyys 1,7 metriä. Sen rantaviivan pituus on 19,5 kilometriä ja rannat ovat samanlaisia kuin Suurlahdessakin.
Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Viron järviluokituksen mukaan ”rantajärvi” (vir. rannajärv), joka on siis kuroutunut erilleen merestä geologisesti ajatellen varsin hiljattain. Tällaiset järvet muodostavat muutaman sadan vuoden ajan murtovesialtaan, jossa menestyvät sekä makean- että suolaisen veden lajisto. Yleisesti näitä järviä voidaan kutsua halotrofisiksi järviksi.
Järvi on lievästi rehevöitynyt tai rehevöitynyt ja matalana järvenä valoa riittää hyvin järven pohjalle asti. Järven happitilanne on hyvä paitsi talvella jään alla, jolloin happitilanne heikkenee. Yhtyeys merenlahteen on avoin kaloille, mikä näkyy järven kalastosta. Yleisesti tavattavia kalalajeja ovat salakka, made, ruutana, seipi, ankerias, törö, säyne, ahven, hauki, kiiski, särki, sorva ja suutari.
Järvelle tehtiin vasta 2007 ensimmäinen eliöstön tilaa kartoittava tutkimus osana laajempaa 20 Viron rannikkojärven kartoitusta.
Natalee Hollowayn katoamistapaus

| Natalee Ann Holloway> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. lokakuuta 1986 Clinton, Mississippi, Yhdysvallat
Vanhemmat:  David ja Beth Holloway
Natalee Hollowayn katoamistapaus sattui Aruballa 30. toukokuuta 2005. 18-vuotias yhdysvaltalainen Natalee Ann Holloway oli 124 muun Mountain Brook High Schoolista vasta valmistuneen ja seitsemän valvojan kanssa matkalla, kun hän katosi lähdettyään Carlos ’n Charlie’s -baarista Oranjestadista. Viimeinen varmistettu havainto Hollowaysta oli puoli kahdelta yöllä, jolloin hän lähti autoon kolmen paikallisen miehen kanssa.
Hollowayn katoamisen tutkimukset aloitettiin, kun nuorta naista ei kuulunut paluulennolle. Hollowayn pakattu matkalaukku ja passi olivat vieläkin hänen hotellihuoneessaan. Poliisi löysi heti muutamia epäiltyjä, mutta neljä henkirikoksesta epäiltyinä pidätettyä henkilöä vapautettiin saman vuoden syksyllä todisteiden puutteessa.
Läpimurto tapahtui, kun poliisi sai käsiinsä salaa kuvatun videon, jolla epäilty Joran Van der Sloot kertoo, kuinka hän oli Nataleen kanssa rannalla. Rannalla Natalee oli alkanut täristä ja Van der Sloot pyysi tuttavaansa viemään veneellä ruumiin merelle. Ruumista ei kuitenkaan laajoista etsinnöistä huolimatta löydetty. Tuomari ei antanut syytettä videon takia, koska Joran oli valehdellut aiemminkin.
18. lokakuuta 2023 Joran van der Sloot tunnusti oikeudenkäynnissä tappaneensa Nataleen. Ruumista ei ole löydetty. Holloway oli syntynyt 21. lokakuuta 1986 ja kotoisin Alabaman Birminghamista. Holloway julistettiin kuolleeksi tammikuussa 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Natalee Hollowayn katoamistapaus Wikimedia Commonsissa
Mullsjö AIS

| Mullsjö AIS |
| --- | --- |

Paikkakunta:  Mullsjö
– Kapasiteetti:  2 100
Miesten sarjataso:  Svenska Superligan
Kotisivut:  http://www.mullsjoais.se
Mullsjö Allmänna Innebandysällskap  (lyh. MAIS) on ruotsalainen salibandyn erikoisseura Mullsjöstä. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2016-2017 Ruotsin korkeinta sarjatasoa Svenska Superligania. Seuralla oli kaudella 2013-2014  noin 200 jäsentä.
Kuuluisia pelaajia

Andreas Elf
Andreas Hedlund
Per Svensson
Alexander Bergström
David Gillek
Mats Pettersson
Anton Lindkvist
Aiheesta muualla

Mullsjö AIS - Seuran kotisivu (ruotsiksi)
Nauklér

Nauklér on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Fredrik Nauklér (1857–1902), suomalainen pappi, opettaja, valtiopäivämies ja lääninrovasti
Karl Johan Nauklér (1846–1868), suomalainen runoilija
Elisabeth Nauclér (s. 1952), Borgerlig Allians -yhteislistan kansanedustaja vuosina 2007–2015
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Mustapäiden talo (Riika)

Uudelleen rakennettu Mustapäiden talo Riiassa.
Alkuperäinen rakennus 1900-luvun alussa.
Mustapäiden talo (latv. Melngalvju nams, saks. Schwarzhäupterhaus) on historiallinen rakennus Riian vanhassakaupungissa, Latviassa. Gotiikan tyylisuuntaa edustava rakennus rakennettiin alun perin vuonna 1334 Riian suurelle killalle. Mustapäiden killan, ulkomaisten kauppiaiden veljesjärjestön, käyttöön rakennus päätyi 1400-luvulla, mutta kilta osti rakennuksen itselleen vasta varhaisella 1700-luvulla.
Rakennusta uudistettiin vuosina 1580 ja 1886. Se kärsi merkittäviä vaurioita toisessa maailmansodassa,[lähde? ] kun kaupunkia pommitettiin 28. kesäkuuta 1941. Vuonna 1948 neuvostomiehittäjät purkivat rakennuksen kokonaan. Se kuitenkin rakennettiin uudelleen 1990-luvulla Riian kaupungin 800-vuotisjuhliin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mustapäiden talo Wikimedia Commonsissa
Muunnossävellaji

Muunnossävellajit C-duuri (yllä) ja c-molli (alla). Asteikkojen yhteiset nuotit on osoitettu pystyviivoilla.
Muunnossävellaji on musiikin teoriassa termi, joka kuvaa samaa toonikasäveltä käyttäviä erityyppisiä sävellajeja.
Määritelmän perusteella voidaan molli nimetä duurin muunnossävellajiksi, joka saadaan alentamalla asteikon kolmas, kuudes ja seitsemäs sävelaste, toisin sanoen lisäämällä etumerkintään kolme alennusta tai poistamalla kolme ylennystä. Esimerkiksi C-duuriasteikon muunnossävellaji on c-molli. Käänteisesti taas duuria voidaan pitää luonnollisen molliasteikon muunnossävellajina, kun  asteikon kolmas, kuudes ja seitsemäs sävelaste ylennetään eli lisätään kolme ylennystä tai poistamalla kolme alennusta sävellajimerkintään. Näin esimerkiksi a-mollin muunnossaävellaji on A-duuri.
Naujoji Akmenė

| Naujoji Akmenė |
| --- | --- |
 Kaupungin keskustaa
 lippu:  vaakuna
 Sijainti kartalla
Valtio:   Liettua
Lääni:  Šiauliai
kunnallispiiri:  Akmenėn kunnallispiiri
Väkiluku (2010):  11 096
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Naujoji Akmenė on pohjoisessa Liettuassa, Šiauliain läänissä ja Akmenėn kunnallispiirissä sijaitseva kaupunki. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 11 096 asukasta.
Kaupungin nimi tarkoittaa suomennettuna "uutta Akmenėa", joka myös on kaupunki Liettuassa.
Naujoji Akmenė nimenä otettiin käyttöön 1940-luvun lopulla. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1965.
Namibian evankelisluterilainen kirkko

| The Evangelical Lutheran Church in Namibia Namibian evankelisluterilainen kirkko |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Hallinto:  Episkopaalisuus
Johtaja:  Piispa Shekutamba V. V. Nambala
Yhteistyötahoja:  Kirkkojen maailmanneuvosto Luterilainen maailmanliitto
Toiminta-alue:  Namibia
Perustettu:  1954
Hiippakuntia:  2
Seurakuntia:  123
Jäseniä:  703 893 (2010)
Kotisivu:  http://www.elcin.org.na/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Namibian evankelisluterilainen kirkko (Ongeleki Onkwaevangeli Paluther Yomu Namibia, engl.  Evangelical Lutheran Church in Namibia, ELCIN) on Namibiassa toimiva luterilainen kirkkokunta. Kirkolla on 703 893 jäsentä (2010). Kirkko on perustettu Ambomaalle nimellä Owambokavangon evankelisluterilainen kirkko vuonna 1954 ja se organisoitui valtakunnalliseksi ottaen nykyisen nimensä vuonna 1984.
Historia

Kirkko on syntynyt Suomen lähetysseuran työn tuloksena. Ensimmäiset suomalaiset lähetyssaarnaajat Martti Rautanen ja Pietari Kurvinen saapuivat Ambomaalle vuonna 1870. 13 vuoden työn jälkeen vuonna 1883 kastettiin ensimmäisen ambomaalaiset kristinuskoon. Ambomaa oli lähes koko 1900-luvun Suomen lähetysseuran päälähetyskenttä. Itsenäinen kirkkokunta perustettiin vuonna 1954 ja toiminta valtakunnallistettiin vuonna 1984, jolloin kirkon nimeksi tuli Namibian evankelisluterilainen kirkko (Evangelical Lutheran Church in Namibia). Kirkon ensimmäinen piispa Ambomaalla (1960-1978) oli Leonard Auala. Hänen pitkäaikainen seuraajansa (1978-2000) oli Kleopas Dumeni, josta tuli uuden yhdistyneen kirkon johtava piispa vuonna 1996. 2000-luvulla kirkon piispoina ovat palvelleet Apollos Kaulinge, Tomas Shivute ja Johannes Chiwembe Sindano.
Namibian itsenäisyystaistelun aikana kirkolla oli keskeinen rooli taistelussa Etelä-Afrikan miehitystä ja apartheid-järjestelmää vastaan. Erityisesti piispa Dumeni joutui johtamaan kirkkoa ja vastarintaa vaikeissa oloissa lähellä Angolan rajaa, jossa vapautusliike SWAPO ja Etelä-Afrikan armeija taistelivat.
Namibiassa luterilaisten kirkkojen historia liittyy kiinteästi lähetysseurojen työhön. Namibian kolme luterilaista kirkkoa perustivat
vuonna 2007 kirkkojen neuvoston, jonka toiminnan tavoitteena on yhdistää kirkot. ELCINin lisäksi neuvostoon kuuluvat Namibian tasavallan evankelisluterilainen kirkko (engl. Evangelical Lutheran Church in the Republic of Namibia, ELCRN) ja  Saksankielinen Namibian evankelisluterilainen kirkko (GELC).
Organisaatio

Namibian evankelisluterilaisessa kirkossa on 123 seurakuntaa, jotka jakautuvat kahteen hiippakuntaan. Kirkon palveluksessa toimii 143 pastoria, 91 diakonia ja kolme evankelistaa. Kirkon johtavana ja itäisen hiippakunnan piispana on toiminut Tomas Shivute ja läntisessä hiippakunnassa piispa Johannes Sindano. 16. joulukuuta 2010 kirkolle valittiin kaksi uutta piispaa, jotka korvaavat eläkkeelle jäävät piispat. Piispoiksi valitut ovat teologian tohtori, pastori Shekutamba V.V. Nambala, josta tulee itäisen hiippakunnan ja kirkkokunnan johtava piispa sekä läntisen hiippakunnan piispaksi teologian maisteri, pastori Josafat Shanghala. Kirkon päämaja sijaitsee Oniipassa Ondangwassa.
Kirkon toiminta

Seurakuntatyön lisäksi kirkon toimintaan kuuluvat kirjakustantamo, kuntoutuskeskus, museo, kaksi yläasteen koulua sekä seminaari diakoneille ja maallikkosaarnaajille. Kirkko vastaa myös kahden sairaalan, terveyskeskusten ja terveysohjelmien toiminnasta 5 000 terveydenhuollon ammattilaisen voimin.
Martti Rautanen Olukondassa 1899
Naantalin kirkko

| Naantalin kirkko Nådendals kyrka |
| --- | --- |

Koordinaatit:  60°28′16″N, 022°00′55″E
Seurakunta:  Naantalin seurakunta
Rakentamisvuosi:  todennäköisimmin 1480 jälkeen, mutta ennen vuotta 1500
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  noin tuhat
Avoinna yleisölle 2012:  joka päivä 10–18
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Naantalin kirkko (ruots. Nådendals kyrka) on Naantalin kaupungin keskiaikainen harmaakivikirkko ja Naantalin evankelis-luterilaisen seurakunnan kirkko. Se oli alun perin Naantalin luostarin kirkko ja on nykyään ainoa luostarista jäljellä oleva rakennus. Kaupunki ja luostari, jonka alueen nimi oli ruots. Nahdendaal, myöhemmin Nådendal, lat. Vallis gratiae eli 'Armon laakso', on perustettu 23. elokuuta 1443. Kaupunki perustettiin birgittalaisluostarin viereen luostarin ja pyhiinvaeltajien tarpeita varten. Kirkko on tiekirkko ja Naantalin kaupungin maamerkki ja tunnus. Kirkkoa käyttää Naantalin seurakunta ja sen omistaa Naantalin seurakuntayhtymä.
Kirkko on Naantalin Musiikkijuhlien pääkonserttipaikka. Siellä järjestetään myös musiikkijuhlien helmikuiset Talvikonsertit.
Historia

Naantalin birgittalaisluostarin perustamisasiakirja allekirjoitettiin Ruotsin Teljessä 1438, ja 1443 luostari päätettiin rakentaa ritari Henrik Klaunpoika Djäknin lahjoittamalle tilalle silloisessa Raision pitäjässä nykyisen Naantalin kaupungin paikalle. Kaksi vuosikymmentä kestäneiden rakennustöiden jälkeen piispa Konrad Bitz vihki luostarin käyttöön vuonna 1462. Samalla luostarin yhteyteen alkoi kasvaa Naantalin kaupunki, ja luostarikirkko palveli sekä luostarin asukkaiden että kaupunkilaisten hartautta.
Luostarin asukkaista tunnetaan nimeltä Jöns Budde, jota pidetään Suomen ensimmäisenä kirjailijana. Hänen muistomerkkinsä on kirkon edustalla.
Historia > Rakentamisajankohta

Kirkon rakentamisajankohta on aiemmin sidottu luostarin vihkimiseen 1462, mutta Markus Hiekkasen mukaan se ei välttämättä pidä paikkaansa, vaan rakentaminen on jatkunut pitemmän ajanjakson kuluessa. Vielä vuonna 1490 luostari on saanut lahjoituksena varoja kirkon rakentamiseen. Kirkko muistuttaa monilta piirteiltään Länsi-Uudenmaan kivikirkkoja, Karjaan, Siuntion ja Inkoon kirkkoja, ja näin sen rakentamisvuosi ei ole voinut olla aiempi kuin 1462, todennäköisesti joskus 1480-luvulla mutta kuitenkin ennen vuotta 1500.
Historia > Uskonpuhdistuksen jälkeen

Naantalin luostarin toiminta jäi vain kahdeksan vuosikymmenen mittaiseksi, sillä se lakkautettiin 1544 uskonpuhdistuksen aikaan. Luostarin toiminnan vilkkain aika oli ohi jo 1490-luvulla, ja ankarammat ajat sitä kohtasivat vuoden 1527 Västeråsin resessin jälkeen. Jo vuonna 1533 se oli menettänyt 200 maatilastaan 40, ja 1554 piispa Mikael Agricola kielsi pyhien kutsumisen avuksi "ja muun taikauskon".
Tilat joutuivat 1556 kruununvoudin hallintaan ja läänitykset peruutettiin. Luostarin väki eli kruunun tilapäisillä avustuksilla. Juhana III:n aikaan luostarin toiminta elpyi hetkeksi, ja hänen puolisonsa, katolinen kuningatar Katariina Jagellonica kehotti ottamaan uusia noviiseja. Viimeinen nunna kuoli 1591, ja kuningas Kaarle IX määräsi luostarin rakennukset purettavaksi 1608, mutta kirkko säilyi Naantalin seurakunnan käytössä. Puretun luostarin kiviä käytettiin kirkon aitaan, kaupunkilaiset käyttivät omiin tarkoituksiinsa, ja vuosina 1794–1797 niitä riitti vielä kellotornin rakentamiseen. Luostarin konventtirakennusten pohjia on kirkon pohjois- ja länsipuolella olevassa puistossa  pintamaan alla. Reinhold Hausen dokumentoi niitä 1872 ja 1879 tekemissään kaivauksissa. Kaivauksia tehtiin jälleen vuonna 2005, jolloin löydettiin muurattu rakennuksen pohja sekä hopearahoja ja muita esineitä.
Kirkko on historiansa aikana kärsinyt useita onnettomuuksia. Kolmasosa Naantalin kaupunkia tuhoutui tulipalossa vuonna 1628. Palo sai alkunsa Johan Henrikinpoika Jägerhornin naakkojen ampumisesta, kun panos sytytti kirkon lähellä olevan aitan katon palamaan. Kirkon sisustus tuhoutui kokonaan. 1700-luvulla kirkon kattoholvaus tuhoutui jälleen tulipalossa.
Vuonna 1797 valmistui kirkon päätyyn kiinteästi rakennettu nykyinen barokkityylinen kellotorni neljään suuntaan aikaa näyttävine kellotauluineen. Alkuperäinen kellotapuli oli sijainnut kauempana kirkosta. Tornin rakennustyötä johti Mikael Piimänen.
Naantalin kirkossa on tehty korjaustöitä 1860-luvulla, jolloin myös kirkkosalin holvit uusittiin luoteista rakennetta lukuun ottamatta,, ja 1960-luvulla tehtiin laajat restaurointityöt, jolloin kirkko pyrittiin palauttamaan mahdollisimman alkuperäiseen asuun. Kirkkosalin restauroinnin 1963–1965 suunnitteli arkkitehti Olli Kestilä.  Kirkossa on paanukatto, jota on uusittu 1980-luvulta lähtien neljässä vaiheessa, ja se valmistui lopullisesti vuonna 2005, jolloin myös tornin tuuliviiri ja pallot kunnostettiin ja kullattiin.
Historia > Puukirkko

Naantalin kivikirkkoa on edeltänyt puukirkko. Hiekkasen mukaan luostarin vihkimisvuoden 1462 aikaan olisi ollut käytössä puukirkko. Luostarin ensimmäinen kirkko oli Maskun Karinkylässä, jossa luostari alun pitäen sijaitsi. Se oli puinen ja käytössä vuodesta 1438 syksyyn 1443 tai kevääseen 1444, jolloin se purettiin. Hirret on ehkä siirretty Ailostenniemeen, jonne on alettu rakentaa kirkkoa noihin aikoihin. Kaivauksissa 1963–1964 on löydetty puukirkon perustus, kooltaan noin 27 × 15 metriä. Siinä on poikkeuksellinen rakenne, ehkä Itä-Götanmaalta rakentajan mukana tullut idea: hirsiseinän salvos nousee perustuksen yläpinnan kourusta. Tämä kirkko lienee poistunut käytöstä kivikirkon valmistuttua vuosisadan loppupuolella. Puukirkon jäänteet olivat kivikirkon sisällä, ja oletettavasti kivikirkko on rakennettu sen ympärille.
Puukirkon sisustuksesta ennen Naantaliin siirtoa tiedetään, että maalari oli pappisveli Johannes Bernard (k. 1454), joka pyysi Lyypekistä ostamiaan väriaineita vuonna 1441 Vadstenasta.
Sisätilat

Luostarin aikana nunnien asuintilat olivat kirkon pohjoispuolella, munkkien eteläpuolella. Siten kirkon kolmilaivainen kirkkosali oli jaettu rautaisella aidalla kolmeen osaan: pohjoislaiva oli varattu nunnille, etelälaiva munkeille ja keskilaiva kaupunkilaisille. Kirkon seinissä olevat umpeen muuratut aukot liittyvät näihin tiloihin. Runkohuone on suurin keskiajalla valmistunut kirkkotila, 43,5 × 28.5 m, joskin Turun tuomiokirkko on laajentumisten jälkeen nykyisin suurempi. Kirkon länsipäädyssä oli pappis- eli munkkikuori, jossa sijaitsivat pääalttari ja kahdentoista apostolin alttarit sekä Paavalin alttari. Näin toteutui Birgitan ohje "hiljaisesta vedestä" alttarin takana. Alttareita oli yhteensä yli kaksikymmentä. Itäpäädyssä sijaitsi Neitsyt Marian alttari ja nunnakuori. Lisäksi kirkkosalissa oli 20 sivualttaria. Ulko-ovista, joita lienee ollut eri tarkoituksiin 4–5, on nykyisin käytössä enää yksi.
Luostarin lakkauttamisen ja uskonpuhdistuksen jälkeen rauta-aidat ja sivualttarit hävisivät kirkosta. Uusi alttari sijoitettiin itäpäätyyn entisen Neitsyt Marian alttarin paikalle, kun taas vanhan pääalttarin kohdalle puhkaistiin ulko-ovi ja pappiskuorista tehtiin eteinen. Alkuperäistä sisustusta tuhoutui myös myöhemmissä onnettomuuksissa ja korjaustöissä, niin että kiinteää sisustusta ei enää ole jäljellä ollenkaan. Kirkon sisustus noudatti Pyhän Birgitan ilmestyksissään saamia ohjeita, niinpä ikkunat saivat olla vain keltaista tai kirkasta lasia, seinät ovat valkoisiksi kalkitut eikä siellä ole seinämaalauksia vihkiristejä lukuun ottamatta. Sisätilojen piti olla askeettista ja ankaraa.
Nykyinen sisustus on 1600-luvun saarnastuolia ja irtainta esineistöä lukuun ottamatta nykyaikainen, ja siinä on noudatettu luostarinaikaisen sisustuksen mallia korostetuin sivulehterein. Kaappikello on vuodelta 1878.
Sisätilat > Esineistö

Kirkossa on kuitenkin yhä jäljellä luostariaikaista esineistöä, joka inventoitiin 2005. Kirkossa on veistoksista alttarikaappi pyhimysveistoksineen, munkkien 1400-luvulla veistämä krusifiksi, joka riippuu katosta, pietà-ryhmä, naispyhimys sekä pieni Kristuksen kasvoja esittävä veistos alttarikaapin alapuolella. Lisäksi siellä on keskiaikaiset kalkkikivinen kastemalja ja lavatorium, kaatoallas.
Huomattavin esineistä on tamminen alttarikaappi, joka on valmistettu Tukholmassa luostarin rakentamisen aikoihin eli 1400-luvun lopulla. Kaappia pidettiin kirkon alttarilla 1860-luvun korjaustöihin asti, jolloin se korvattiin alttaritaululla, mutta se tuotiin takaisin alttarille 1960-luvulla. Suuressa ja poikkeuksellisen hyvin säilyneessä kaapissa on kaikkiaan seitsemäntoista puusta veistettyä hahmoa, joihin kuuluvat keskellä olevat Neitsyt Maria ja kaksi hänen taivaallista kruunaajaansa, pyhä Birgitta ja hänen tyttärensä Katariina, sekä kaksitoista opetuslasta. Toisaalla kirkon seinällä nykyään olevan alttaritaulun on maalannut R. W. Ekman, ja se esittää syntistä naista fariseuksen huoneessa.
Kirkossa on myös kaksi muuta 1400-luvun puuveistosta, jotka esittävät orjantappuroilla kruunattua Kristusta ja kuollutta poikaansa pitelevää Neitsyt Mariaa, sekä luostarin munkkien veistämä kookas ristiinnaulitun kuva. Muita luostariaikaisia esineitä ovat ehtoollisleivän säilytykseen käytetty korkea sakramenttikaappi, Ruotsin kuningattaren Katariina Jagellonican lahjoittama Neitsyt Mariaa ja Jeesusta esittävä maalaus, jota pidetään El Grecon tai jonkun hänen oppilaansa maalaamana, sekä piscina-kivi. Kalkkikivinen kasteallas on 1400–1500-luvun vaihteen jommaltakummalta puolelta. Jäljellä on myös rautainen vihkimäkruunu, jonka alla noviisit antoivat nunnalupauksensa ja piispa vihki heidät nunnaksi. Seinissä on yhä nähtävissä kirkon vihkimisen yhteydessä maalattuja vihkiristejä. Erikoinen ristinimbuksen ympäröimä Kristuksen pää on saattanut olla itsenäinen veistos tai kuulua jo hävinneeseen krusifiksiin.
Kirkon vanhin esine on goottilaistyylinen rautaristikkoinen teräväksi torniksi suippeneva ehtoollisleivän säilytykseen käytetty sakramenttikaappi eli monstranssikaappi eli hostiarum mahdollisesti vuodelta 1369, kuten sen kunnostanut puuseppä siihen 1800-luvulla merkitsi. Se sijaitsee kirkon takaosassa.