stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alessio Romagnoli

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Alessio Romagnoli
Syntymäaika: 12. toukokuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Anzio, Italia
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 188 cm
Paino: 75 kg
Seura
Seura: Lazio
Junioriseurat
: San Giacomo
0000–2012: Roma
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2012–2015 | Roma | 13 | (1) |
| 2014–2015 | → Sampdoria | 30 | (2) |
| 2015–2022 | Milan | 192 | (8) |
Maajoukkue
| 2011 | Italia U16 | 3 | (0) |
| 2011–2012 | Italia U17 | 6 | (0) |
| 2012–2014 | Italia U19 | 12 | (0) |
| 2014–2016 | Italia U21 | 15 | (1) |
| 2016– | Italia | 12 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 23. tammikuuta 2022.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. marraskuuta 2019.
Alessio Romagnoli (s. 12. tammikuuta 1995 Anzio) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Laziota. AC Milanissa pelatessaan hän oli joukkueen kapteeni. Vasenjalkainen Romagnoli on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Ura > Seurajoukkueura

Romagnoli on AS Roman kasvatti. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueen paidassa Serie A:ssa maaliskuussa 2013 Genoaa vastaan onnistuen heti maalinteossa puskemalla Francesco Tottin kulmapotkusta. Syyskuussa 2014 Romagnoli siirtyi kauden 2014–2015 kattavalle lainasopimukselle Serie A:n Sampdoriaan, jossa hän pelasi kauden aikana 31 ottelua tehden niissä kaksi maalia. Vahvan kauden jälkeen Romagnoli siirtyi Milaniin, jossa hän pelasi vuoteen 2022 saakka.
Ura > Maajoukkueura

Romagnoli on edustanut monia Italian nuorten maajoukkueita. Vuodesta 2016 hän on pelannut A-maajoukkueessa, jossa otteluita on kertynyt kaksitoista. Debyyttinsä hän teki Espanjaa vastaan MM-karsinnassa 6. lokakuuta 2016. Maajoukkuedebyytissään Romagnoli pelasi topparina täydet 90 minuuttia tasatulokseen 1–1 päättyneessä ottelussa. Romagnoli teki kaksi maalia vuoden 2020 EM-kisojen karsinnoissa: lokakuussa 2019 Liechtensteinia ja runsas kuukausi myöhemmin Armeniaa vastaan.
Adrien Silva

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Adrien Sébastien Perruchet Silva
Syntymäaika: 15. maaliskuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Angoulême, Ranska
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 cm
Paino: 69 kg
Seura
Seura: Monaco (lainalla Leicester Citystä)
Junioriseurat
1994–2000: Bordeaux
2000–2002: ARC Paçô
2002–2007: Sporting CP
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007– | Sporting CP | 169 | (32) |
| 2010 | → Maccabi Haifa (laina) | 6 | (0) |
| 2011–2012 | → Académica (laina) | 34 | (5) |
| 2018– | Leicester City | 14 | (0) |
| 2019– | → Monaco (laina) | 37 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 260 | (37) |
Maajoukkue
| 2004 | Portugali U16 | 3 | (0) |
| 2005–2006 | Portugali U17 | 17 | (0) |
| 2006–2007 | Portugali U18 | 6 | (2) |
| 2007–2008 | Portugali U19 | 7 | (1) |
| 2009–2010 | Portugali U21 | 13 | (1) |
| 2014– | Portugali | 26 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 29. maaliskuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. maaliskuuta 2020.
| Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Portugali> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ranska 2016 |  |  |
| Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  |  |
|  Pronssia | Venäjä 2017 |  |  |
Adrien Sébastien Perruchet Silva (s. 15. maaliskuuta 1989 Angoulême, Ranska) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa ranskalaisseura AS Monacoa lainalla Englannin Valioliigan Leicester Citystä ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Silva teki maaliskuussa 2007 ensimmäisen ammattilaissopimuksensa kasvattajaseuransa Sporting Clube de Portugalin kanssa, pituudeltaan viisivuotisen. Hänet nostettiin ensimmäisen kertaa edustusjoukkueeseen kaudeksi 2007–2008. Ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primeira Ligassa hän pelasi 17. elokuuta 2007 Académica Coimbraa vastaan. Hän voitti Portugalin cupin 2008.
Silva pelasi syyskaudella 2010 lainasopimuksella Maccabi Haifassa voittaen Israelin-mestaruuden. Vuoden 2011 alusta hän pelasi puolentoista vuoden ajan lainalla Académica de Coimbrassa, jossa voitti Portugalin cupin 2012. Hän voitti Portugalin cupin ja supercupin 2015. Hän pelasi Sportingissa elokuuhun 2017 mennessä kaikkiaan 169 Portugalin pääsarjaottelua, joissa teki 32 maalia. Mestarien liigassa hän teki 14 ottelussa kolme maalia.
Silva siirtyi Englannin Valioliigan Leicesteriin 25 miljoonan euron siirtosummalla elokuussa 2017. Ensimmäisen puolentoista kauden aikana hän pelasi 14 valioliigaottelua ilman maaleja. Tammikuussa 2019 hän siirtyi puolentoista kauden mittaisella lainasopimuksella AS Monacoon, jossa ehti pelata 37 Ligue 1:n ottelua ennen kuin koronaviruspandemia keskeytti kauden 2019–2020.
Maajoukkueura

Silva pelasi Portugalin 16-, 17-, 18-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Portugalin jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran maaottelussa Argentiinaa vastaan marraskuussa 2014. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Armeniaa vastaan kesäkuussa 2015. Ensimmäisen arvokilpailujen lopputurnauksen ottelunsa hän pelasi Kroatiaa vastaan EM-kilpailujen 2016 ensimmäisellä pudotuspelikierroksella. Hän pelasi myös turnauksen loput kolme ottelua, kaikki avauskokoonpanossa, Portugalin voittaessa Euroopan-mestaruuden. MM-kilpailuissa 2018 hän käväisi kentällä Marokko-ottelussa ja oli avauksessa Portugalin otteluissa Irania ja Uruguayta vastaan.
Aiheesta muualla

Adrien Silvan esittely ja tilastot Footballzz-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Patrício |
2 Alves |
3 Pepe |
4 Fonte |
5 Guerreiro |
6 R. Carvalho |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 Éder |
10 João Mário |
11 Vieirinha |
12 Lopes |
13 Danilo |
14 W. Carvalho |
15 Gomes |
16 Sanches |
17 Nani |
18 R. Silva |
19 Eliseu |
20 Quaresma |
21 Cédric |
22 Eduardo |
23 A. Silva |
Valmentaja Santos
Portugalin joukkue – Maanosaliittojen cup 2017
1 Patrício |
2 Alves |
3 Pepe |
4 Neto |
5 Guerreiro |
6 Fonte |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 André Silva |
10 B. Silva |
11 Semedo |
12 Sá |
13 Danilo |
14 Carvalho |
15 Gomes |
16 Pizzi |
17 Nani |
18 Martins |
19 Eliseu |
20 Quaresma |
21 Cédric |
22 Beto |
23 Adrien Silva |
Valmentaja Santos
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Patrício |
2 Alves |
3 Pepe |
4 M. Fernandes |
5 Guerreiro |
6 Fonte |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 André Silva |
10 João Mário |
11 B. Silva |
12 Lopes |
13 Dias |
14 Carvalho |
15 Ricardo |
16 B. Fernandes |
17 Guedes |
18 Martins |
19 Mário Rui |
20 Quaresma |
21 Cédric |
22 Beto |
23 Adrien Silva |
Valmentaja Santos
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Loccumin luostari

Näkymä Loccumin luostariin.
Loccumin luostari on entinen sisterssiläisluostari Rehburg-Loccumissa, Saksassa, Ala-Saksin osavaltiossa.
Loccumin luostari perustettiin Volkenrodan sisterssiläisluostarista käsin vuonna 1163. Se kasvoi nopeasti varakkaaksi ja sai valtakunnanluostarin statuksen Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa. Tämä merkitsi käytännössä merkittävää paikallista autonomiaa.
Uskonpuhdistuksessa Loccumin sisterssiläismunkkeja alkoi jo varhain siirtyä luterilaisiksi ja 1590-luvulla luostari oli luterilainen. Vuonna 1613 luostarin tunnustukseksi tuli Augsburgin tunnustus ja Corpus doctrinae Julii Lüneburgin herttuan Friedrich Ulrichin määräyksestä. Luostarin jumalanpalveluselämässä säilyi vahvoja aineksia reformaatiota edeltävältä ajalta. Myös apotin virka säilyi edelleen. Tunnetuimpia luterilaisia apotteja ovat olleet Gerhard Wolter Molanus (1677–1722) ja Luterilaisen maailmanliiton presidentti Hanns Lilje. Luostarissa on myös toiminut evankelinen pappisseminaari. Loccum on yhdessä Amelungsbornin luostarin kanssa jatkanut luterilaisena luostarina lähes katkeamatta nykypäivään saakka.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luostarin saksankieliset kotisivut
Jääkolkka talviolympialaisissa 1964

Jääkolkka järjestettiin näytöslajina vuoden 1964 talviolympialaisissa. Tapahtumia oli neljä. Pelit pelattiin 8. helmikuuta kello 8.30–16.00  ja 9. helmikuuta klo 8.30–13.00 Innsbruckissä.
Voittajat

| Tapahtuma | Urheilija | Maa | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| Pituusheitto yleinen luokka | Peter Hörl |  Itävalta | 158,9 m |
| Pituusheitto seniorit | Ludwig Wagner |  Saksan yhdistynyt joukkue |  |
| Tarkkuusheitto | Johan Rottensteiner |  Itävalta |  |
| Joukkuepeli |  Saksan yhdistynyt joukkue |  Saksan yhdistynyt joukkue |  |
Ernst Carl Adolf von Willebrand

Eversti Ernst von Willebrand (1857)
Ernst Carl Adolf von Willebrand (17. helmikuuta 1820 Pietari – 27. helmikuuta 1887 Kuusisto) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti ja vapaaherra.
Perhe ja vanhemmat

Von Willebrandin vanhemmat olivat Turun hovioikeuden presidentti, vapaaherra Adolf Fredrik von Willebrand ja kenraalimajuri August Fredrik Palmfeltin leski, vapaaherratar Wilhelmina Albertina von Willebrand. Hänen puolisonsa vuodesta 1844 oli Maria Amalia von Daehn.
Sotilasura

Ernst Carl Adolf von Willebrand tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1833 ja määrättiin sieltä 1841 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonaan. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1842, vuosina 1842–1843 hänet oli komennettu palvelukseen Kaukoitään sotimaan sikäläisiä vuoristoheimoja vastaan.
Von Willebrandt erosi sotapalveluksesta luutnanttina marraskuussa 1844, mutta palasi 1846 palvelukseen aliluutnanttina Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonaan, toimien samalla Suomen kenraalikuvernöörin nuorempana adjutanttina. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1849 ja siirrettiin 1851 Henkivartioväen meriekipaasiin komennettuna Venäjän meriesikunnan esikuntapäällikön adjutantiksi. Kapteeniluutnantiksi von Willebrandt yleni 1853.
Krimin sodan alussa 1854 von Willebrand komennettiin Venäjän armeijan ylipäällikön, amiraali, ruhtinas A.S. Menschikoffin adjutantiksi, mistä tehtävästä hänet siirrettiin seuraavana vuonna 12. jalkaväkidivisioonan komentajan kenraali Liprandin käyttöön. Sodassa osoittamansa urheuden johdosta von Willebrand korotettiin H.M. Keisarin sivusadjutantiksi, ylennettiin everstiksi ja siirrettiin Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonan upseeriluetteloihin marraskuussa 1854. Sodan lopulla marraskuussa 1855 hänet määrättiin Azovin jalkaväkirykmentin komentajaksi ja sodan jälkeen syyskuussa 1856 hänet siirrettiin Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi.
Kenraalimajuriksi von Willebrand ylennettiin 1860 keisarin seurueessa. Vuonna 1861 hänet määrättiin Henkivartioväen Hatsinan jalkaväkirykmentin komentajaksi Inkerinmaalle ja siirrettiin sieltä 1863 Suomen sotaväen tarkastajaksi. Kenraaliluutnantiksi hän yleni 1867. Eron Suomen sotaväen tarkastajan tehtävästä hän sai marraskuussa 1868 ja eron sotapalveluksesta huhtikuussa 1871.
Kreikkalaiset

Kreikkalaiset (kreik. Έλληνες, Éllines, Helleenit) ovat kansa ja etninen ryhmä, joka asuu Kreikassa, Kyproksella ja siirtolaisina ympäri maailmaa. Kreikkalaiset ovat pienestä lukumäärästään huolimatta historiallisesti merkittävä kulttuurikansa, joilla on ollut pysyvä vaikutus länsimaiseen kulttuuriin. Uskonnoltaan kreikkalaiset ovat nykyään pääosin ortodokseja, ja kirkolla onkin ollut perinteisesti merkittävä vaikutus kreikkalaisten identiteettiin.
Historia

Kreikkalaiset puhuvat kreikan kieltä, jonka muodostaa oman haaransa indoeurooppalaisessa kielikunnassa. He kuuluvat kauan ennen nykyaikaisen kansallisuusaatteen kehittymistä muotoutuneiden kansojen ryhmään, jota Anthony D. Smith on luonnehtinut "arkkityyppisiksi diasporakansoiksi".
Historia > Alkuperä

Kreikkalaisten esivanhemmat saapuivat todennäköisesti Balkanin eteläisimpään osaan eli nykyisen Kreikan alueelle luultavasti kolmannen vuosituhannen lopulla ennen ajanlaskumme alkua, joskin on myös arveltu heidän saapuneen vasta myöhemmin meritse Anatoliasta. Kreikan mantereelle 2. vuosituhannella eaa. suuntautuneista kansainvaelluksista on tehty päätelmiä muinaiskreikkalaisten murteiden perusteella, mutta tiedot niistä ovat peräisin satoja vuosia myöhemmältä ajalta ja niissä on tiettyjä epävarmuustekijöitä. Ilmeisesti kreikkalaiset saapuivat alueelle ainakin kahdessa vaiheessa, ensin joonialaiset ja aiolialaiset, joiden saapuminen johti 1500-luvulla eaa. mykeneläisen kulttuurin syntyyn Jälkimmäinen vaihe oli suunnilleen 1000-luvulla eaa. tapahtunut doorilaisvaellus, jonka vaikutuksesta mykeneläis­aikaiset arkadokyproslaiset murteet lähes hävisivät käytöstä. Molemmat vaellukset tapahtuivat levottomina aikoina: mykeneläinen vaellus merkitsi siirtymistä myöhäispronssikauteen, doorilainen vaellus taas pronssikauden loppua.
Mahdollisesti Kreikkaan on suuntautunut kolmekin laajaa kansainvaellusta, joista ensimmäinen olisi ollut protojoonialainen ja tapahtunut jo ennen mykeneläistä vaellusta. Tämän mahdollisuuden esitti ensimmäisenä Ernst Curtius 1880-luvulla. Tavallisimmin nykyiset tutkijat kuitenkin yhdistävät joonialaiset ja arkadokyproslaiset murteet yhdeksi itäisten murteiden ryhmäksi, jonka puhujat olisivat tulleet maahan yhdessä keskipronssikautisessa vaelluksessa toisin kuin läntinen ryhmä, johon kuuluvat lähinnä doorilaista murretta puhuneet heimot.
Eric P. Hamp luokitteli vuonna 2012 julkaisemassaan indoeurooppalaisen kielikunnan sukupuussa kreikan ja muinaismakedonian yhdessä armenian kielen pontiseen eli helleno­armenialaiseen alaryhmään. Hampin mukaan tämä alaryhmä olisi peräisin Mustanmeren koillisrannalta ja sen takaisesta sisä­maasta. Sieltä kreikkalaiset olisivat vaeltaneet kaakkoon Kaukasukselle, jossa armenialaiset olisivat jääneet lähelle Batumia, kun taas esi­kreikkalaiset olisivat vaeltaneet edelleen Mustan­meren etelä­rantaa pitkin Egeanmerelle ja Pelopon­nesokselle sekä Pamfylian kautta Kyprokselle. Tässä vaelluksessa Troija olisi ollut esteenä levittäytymiselle länteen, minkä vuoksi ensin esikyproslaiset ja myöhemmin muut esi­kreikkalaiset kääntyivät etelään, jolloin esi­kyproslaiset olisivat päätyneet Pamfyliaan ja lopulta Kyprokseen, kun taas muut ryhmät olisivat ylittäneet Egeanmeren. Mykeneläiset kreikkalaiset olisivat saapuneet Thebaan ja Thessaliaan ennen aiolialaisia ja olisivat olleet kreikkalaisista ensimmäisinä Kreetalla.
Historia > Mykeneläiset

Mykeneläiset olivat varhaisin historiallisista lähteistä tunnettu kreikan kieltä puhuva kansanryhmä. Heiltä on säilynyt lineaari-B:llä kirjoitettuja tekstejä, jota paitsi heihin viitataan muutamia vuosisatoja myöhemmin kirjoitetuissa Homeroksen runoissa. Mykeneläiset levittäytyivät nopeasti kaikkialle Egeanmeren ympärille, ja jo 1400-luvulla eaa. he olivat saapuneet Rodokselle, Kreetalle, Kyprokselle, johon Teukroksen sanotaan perustaneen ensimmäisen siirtokunnan, sekä Vähän-Aasian rannikolle. Noin vuonna 1200 eaa. doorilaiset, toinen kreikkalainen heimo, saapui alueelle Epeiroksen suunnasta. Historioitsijat ovat vanhastaan otaksuneet, että doorilaisvaellus tuhosi mykeneläisen kulttuurin, mutta toden­näköisesti ratkaisevan hyökkäyksen saivat aikaan merellä ryöstöretkiä tehneet merikansat, jotka purjehtivat itäisellä Välimerellä vuoden 1180 eaa. aikoihin. Doorilaista vaellusta seurasi huonosti tunnettu kansainvaellusten kausi, jota aiheellisesti nimitetään Kreikan pimeiksi vuosisadoiksi, mutta suunnilleen vuodesta 800 eaa. lähtien on antiikin kreikkalainen kulttuuri, sellaisena kuin se oli arkaaisella kaudella, jo selvästi tunnistettavissa.
Homeroksen eepoksissa esihistoriallisen ajan kreikkalaiset käsitetään Homeroksen oman ajan eli antiikin ajan Kreikan varhaisimman kauden kreikkalaisten suoranaisiksi esivanhemmiksi. Mykeneläisenä aikana palvottiin jo monia samoja jumaluuksia kuten Zeus, Poseidon ja Haades, jotka kuuluivat myös myöhempään antiikin Kreikan uskontoon.
Historia > Arkaaisen ja klassisen kauden kreikkalaiset

Joidenkuiden historioitsijoiden mukaan kreikkalaisen kansakunnan syntyä merkitsivät ensimmäiset Olympian kisat vuonna 776 eaa., jolloin ajatus kreikkaa puhuvien heimojen yhteisestä kreikkalaisuudesta ensimmäisen kerran sai ilmauksensa yhteisenä kulttuurisena kokemuksena. Kreikkalaisuus käsitettiinkin ennen kaikkea yhteistä kulttuuria koskevaksi asiaksi.
Arkaaisella kaudella, noin 800–500 eaa. kreikkalaiset perustivat siirtokuntia eri puolille Välimeren rannikkoa. Nykyisen Kreikan ohella heidän asuttamiaan alueita olivat Vähän-Aasian länsi­rannikko, sekä niin kutsuttu Suur-Kreikka (Magna Graecia), joka käsitti Sisilia ja nykyisen Etelä-Italian. Lisäksi kreikkalaisia siirto­kuntia olivat muun muassa Kyrene nykyisessä Libyassa sekä Massilia, nykyinen Marseille Ranskassa.
Kreikan klassinen kausi käsittää tavallisimman käsityksen mukaan ajanjakson persialaissodista Aleksanteri Suuren kuolemaan, noin 480–323 eaa., joskin jotkut historioitsijat katsovat ainakin sen huippukauden päättyneen jo peloponnesolaissotien loppuun (404 eaa.). Tämän nimen kausi on saanut, koska tältä ajalta peräisin ovat antiikin kreikkalaisen kulttuurin monet merkittävimmät saavutukset, joihin sen pysyvä maine myöhempinä aikoina on perustunut.
Vaikka klassisen kauden kreikkalaiset käsittivätkin olevansa kaikki sukua keskenään, he samastuivat ensi sijassa omaan kaupunkivaltioonsa (polis), eivätkä yhdistävät tekijät estäneet heitä sotimasta toisinaan hyvinkin raa'asti toisia kreikkalaisia kaupunki­valtioita vastaan. Tämä ilmeni erityisesti peloponnesolaissodassa, jonka Ateena ja Sparta liittolaisineen kävivät toisiaan vastaan.
Useimmat kreikkalaiset kaupunkivaltiot kuitenkin yhdistyivät lopulta Makedonian Filippos II:n ja Aleksanteri Suuren alaisuudessa saman valta­kunnan alaisuuteen. Joiden­kuiden tutkijoiden mukaan vallalle nousivat tällöin Aleksanterin pan­helleeniset ideat, toisten mukaan taas Makedonia valloitti Kreikan rikkauksien, kunnian ja vallan vuoksi ja käytti panhelleenistä ideaalia vain propaganda-aseena kaupunki­valtioita vastaan.
Aleksanteri Suuri kukisti useissa taisteluissa persialaisen akhemenidien valta­kunnan ja eteni nykyiseen Pakistaniin ja Tadžikistaniin saakka. Valloitusten, siirtokuntien perustamisen ja kauppa­reittien vaikutuksesta kreikkalainen kulttuuri levisi entistä paljon laajemmalle alueelle. Vaikka Aleksanterin valta­kunta hajosikin pian perustajansa kuoleman jälkeen, hellenismin kulttuurinen vaikutus Lähi-idässä ja Aasiassa oli pitkä­ikäinen, ja kreikan kielestä koinee-kreikkana tuli laajalle levinnyt lingua franca, jonka aseman se säilytti Rooman valta­kunnan aikanakin. Paljon kreikkalaisia asettui asemaan hellenistisiin kaupunkeihin kuten Aleksandriaan, Antiokiaan ja Seleukiaan. Vielä nykyään, yli 2 000 vuotta myöhemmin, Pakistanissa ja Afganistanissa on yhteisöjä, jotka väittävät polveutuvansa kreikkalaisista maahanmuuttajista.
Historia > Hellenistisen kauden kreikkalaiset

Hellenismi oli kreikkalaisen kulttuurin seuraava vaihe, jonka yleensä katsotaan alkavan Aleksanterin kuolemasta ja päättyneen roomalaisten valloittaessa Ptolemaiosten hallitseman Egyptin vuonna 30 eaa. Aikakautta sanotaan hellenistiseksi, koska monet aiemmin ei-kreikkalaiset kulttuurit saivat runsaasti kreikkalaisia vaikutteita.
Tähän aikaan syntyi entistä suurempia kaupunkeja, mutta ne eivät enää muodostaneet itsenäisiä kaupunki­valtioita. Sen sijaan ne kuuluivat diadokkien hallitsemiin laajoihin valtakuntiin. Kreikkalaiset kuitenkin olivat edelleen hyvin tietoisia menneisyydestään, minkä sai aikaan varsinkin Homeroksen ja klassisten kirjailijoiden teosten opiskelu. Suuresti kreikkalaisen identiteetin ylläpitoon vaikutti moni­kansallisissa hellenisti­sissä valtakunnissa laajentunut kosketus barbaareiksi nimitettyjen ei-kreikkalaisten kansojen kanssa. Tämä johti siihen, että kreikkalaiset pyrkivät entistä määrä­tietoisemmin välittämään kreikkalaisen paideian seuraaville suku­polville. Kreikkalaisen tieteen, teknologian ja matematiikan katsotaan yleensä saavuttaneen huippu­kohtansa hellenistisenä aikana.
Buddhalaisuus levisi Intialais-kreikka­laisessa ja Kreikkalais-baktria­laisessa kuningaskunnassa myös kreikkalaisen väestön keskuuteen (grekobuddhalaisuus), ja kreikka­laisilla oli merkittävä osuus sen levittämisessä Kiinaan. Itäisin merkittävä kreikka­lainen kaupunki, Aleksandreia Eskhate, tuli kiinalaisille tunnetuksi nimellä Dayuan.
Historia > Kreikkalaiset Rooman vallan alla

Rooman valtakunta valloitti vähitellen lähes kaikki Aleksanterin jälkeisen ajan hellenistiset kuningaskunnat ja jäljellä olleet itsenäiset kreikkalaiset kaupunki­valtiot. Sotilaallisesta yli­voimastaan huolimatta roomalaiset ihailivat suuresti kreikkalaisia ja saivat voimakkaita vaikutteita kreikkalaisen kulttuurin saavutuksista, mikä antoi Horatiukselle aiheen tunnettuun lausumaan:
Graecia capta ferum victorem cepit ("Vangittu Kreikka vangitsi voittajansa.")
Uskonnollisella alalla tämä oli syvällisten muutosten aikaa. Tapahtunut mullistus johti vanhan kreikkalaisen uskonnon kuihtumiseen, joka alkoi jo 200-luvulla eaa., samaan aikaan kuin itämailta levisi uusia uskonnollisia liikkeitä. Vieras­peräisten jumaluuksien kuten Isiksen ja Mithran kultit saivat jalansijan kreikkalaisessa maailmassa. Merkittävimmäksi uusista uskonnoista nousi kuitenkin vähitellen kristinusko. Lähi-idän kreikan­kielisillä yhteisöillä oli keskeinen osuus kristin­uskon varhaisessa leviämisessä 100- ja 200-luvuilla, ja kristinuskon varhaisimmat johtajat ja kirjoittajat, erityisesti Pyhä Paavali, puhuivat yleensä kreikkaa, vaikka kukaan heistä ei ollutkaan Kreikasta kotoisin. Kreikka itse pidättyi pitkään pakanuudessa eikä kuulunut varhaisen kristin­uskon huomattavimpiin keskuksiin; itse asiassa siellä jotkin vanhat uskonnolliset käytännöt jatkuivat 300-luvun lopulle saakka, ja jotkin alueet kuten Pelo-ponnesoksen kaakkoisosa pysyivät pakanallisina aina 900-luvulle saakka.
Historia > Nykyajan kreikkalaiset

Kreikkalainen kansallinen identiteetti ja ortodoksinen uskonto liittyivät läheisesti toisiinsa vielä senkin jälkeen, kun nykyinen Kreikka vuonna 1830 itsenäistyi. Vuonna 1822 säädetyn Kreikan perustuslain 2. artiklan mukaan kreikkalainen oli jokainen Kreikan kuningaskunnan kristitty asukas, mutta tämä säännös kumottiin vuonna 1840. Noin sata vuotta myöhemmin, vuonna 1923, Kreikan ja Turkin välillä solmittiin Lausannen rauhansopimus, jossa siinäkin uskontoa käytettiin kansallisen identiteetin määrittelevänä tekijänä väestönvaihdossa, joskin Kemal Atatürk oli jo ennen sopimuksen allekirjoittamista karkottanut Turkista suurimman osan niistä yli 1,5 miljoonasta kreikkalaisesta, jotka joutuivat vaihtamaan asuinpaikkaa. Samaan aikaan kreikkalaisten epäonnistuneen Vähän-Aasian sotaretken kanssa tapahtunut kreikkalaisten kansanmurha, varsinkin pontisten kreikkalaisten julma hävittäminen Mustanmeren etelärannalta, johti lopullisesti Vähän-Aasian turkkilaistumiseen ja siirsi nykyisessä Turkissa pitkälti kreikkalaisten hallussa olleen talouden ja kaupan turkkilaisten omiin käsiin.
Vaikka useimmat nykyiset kreikkalaiset ovat Bysantin ja Osmanien valtakunnan kreikkaa puhuneen "romaioi"-väestön jälkeläisiä, on olemassa myös kreikkalaisten ryhmiä, jotka polveutuvat aromanian kieltä puhuneista valakeista, albaniaa puhuneista arvaniiteista, slaavilaisia kieliä puhuneista makedonialaisista, armenialaisista, georgialaisista ja turkinkielisistä karamanlideista. Nykyisin kreikkalaisia on kaikkialla maailmassa.