stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
J. W. Wartiainen
Henkilöhistoria

Wartiaisen vanhemmat olivat torppari Juho Bleckhard Lundstedt-Ääri ja Lovisa Antintytär Toola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1877 Turun lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen teologian erotutkinnon 1880. Wartiainen vihittiin papiksi 1881.
Wartiainen toimi Loimaan 1. kappalaisena 1887–1901 ja Sauvon kirkkoherrana 1901–1935. Hän sai rovastin arvon 1901. Wartiainen oli pappissäädyn edustajana mukana valtiopäivillä 1897, 1900 ja 1904.
Vuonna 1922 Wartiainen julkaisi juutalaisvastaisen teoksen Juutalaisten maailmanhistoriallinen merkitys entisaikaan Jumalan kansana ja nykyään saatanan joukkona, jossa hän syytti juutalaisia kristillisen perinnön tuhoamisesta ja maailmanvaltiuteen pyrkimisestä.
Wartiainen oli naimisissa vuodesta 1881 Amanda Emilia Kuneliuksen kanssa.
Teoksia

Lukkari ja lautamies : keskusteluja raittius-asiasta : kirj. J. W. W. Raittiuden ystävien kirjasia 28. Raittiuden ystävät, Helsinki 1887, 2. painos 1891, 3. painos 1900
Saarnoja uusiin evankeliumi- ja epistolateksteihin : Starke'n raamatun selitysten johdolla. Satakunnan kirjakauppa, Pori 1887-1888
Stipendiomatkalta. Eripainos Vartijasta. Helsinki 1896
Jumalan valtakunta : raamatun mukaan. Tekijä, Sauvo 1917
Kansalliskatekismus eli kansallisen kypsyystutkintosuunnitelman koe ; kirjoittanut J. W. W. Tekijä, Sauvo 1918
Juutalaisten maailmanhistoriallinen merkitys entisaikaan Jumalan kansana ja nykyään saatanan joukkona ; kirjoittanut J. W. W. WSOY 1922
Kristinoppi : lisäehdotus. Tekijä, Sauvo 1922
Tubuai

| Tubuai |
| --- | --- |
 Tubuain saari
 Tubuain sijainti Australsaarilla
Valtio:  Ranska
Yhteisö:  Ranskan Polynesia
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Fernand Tahiata
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  45 km²
Väkiluku (2012):  2 170,
 – Väestötiheys:  45,6 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tubuai on Australsaarten saari Tyynellä valtamerellä. Se kuuluu Ranskan Polynesiaan ja sijaitsee noin 640 kilometriä Tahitista etelään. Tubuain  pinta-ala on noin 45 neliökilometriä. Ranska otti Tubuain haltuunsa vuonna 1881. Saarella puhutaan muun muassa tahitin ja tubuain kieliä.
Tubuailla on kolme kylää, joista suurin on Mataura. Matauran lähellä on myös saaren lentoasema. Saaren korkein kohta on Mont Taita 422 metriä merenpinnan yläpuolella.
Vuonna 2012 saaren asukasluku oli 2170.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tubuai Wikimedia Commonsissa
Ranskan Polynesian saaret
| --- | --- |
Australsaaret:   Îles Maria  Marotiri  Raevavae  Rapa  Rimatara  Rurutu  Tubuai 
Gambiersaaret:   Akamaru  Angakauitai  Aukena  Kamaka  Kauku  Kouaku  Makapu  Makaroa  Mangareva  Manui  Mekiro  Papuri  Puaumu  Taravai  Temoe  Tokorua  Totegengie 
Marquesassaaret:   Eiao  Hatutu  Motu Iti  Motu Oa  Motu One  Nuku Hiva  Ua Huka  Ua Pu  Fatu Hiva  Fatu Huku  Hiva Oa  Moho Tani  Motu Nao  Tahuata  Terihi 
Seurasaaret:   Motu One  Bora Bora  Huahine  Maiao  Maupiti  Mehetia  Moorea  Mopelia  Raiatea  Scilly  Tahaa  Tahiti  Tetiaroa  Tupai 
Tuamotusaaret:   Ahe  Akiaki  Amanu  Anuanuraro  Anuanurunga  Fakarava  Fangataufa  Hao  Hereheretue  Hikueru  Makatea  Manihi  Mataiva  Matureivavao  Mururoa  Napuka  Nukutavake  Nukutepipi  Pinaki  Puka-Puka  Pukarua  Reao  Takapoto  Takaroa  Tematangi  Tenararo  Tenarunga  Tepoto Nord  Tepoto Sud  Tikehau  Tikei  Vahanga  Vahitahi  Vairaatea
Reao

Reao
Satelliittikuva Reaosta
| --- | --- |
Muut nimet:  Natūpe, Minerva
Sijainti:  Reao Ranskan Polynesia
Saariryhmä:  Tuamotu
Sijaintipaikka:  Tuamotu 
Vesialue:  Tyynimeri 
| --- | --- |
Asukasluku:  351 (2017)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Reao tai Natūpe on atolli Tuamotun itälaidassa Ranskan Polynesiassa. Lähin sitä oleva saari on Pukarua 48 kilometriä koilliseen. Atollin asukasluku oli 351 vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Reao on 24,5 kilometrin pituinen ja leveimmillään 5 kilometrin levyinen. Saari on yhtenäinen kapea rinkula, jonka keskellä on iso sulkeutunut laguuni. Ensimmäinen eurooppalainen, joka näki Reaon, oli ranskalainen tutkimusmatkailija Louis Isidore Duperrey vuonna 1823. Hän antoi atollille nimen Clermont Tonnerre.
Yhdysvallat teki tutkimusretken saarelle Charles Wilkesin johdolla 13. elokuuta 1839, jolloin se nimettiin Mineravaksi. Saarelle rakennettiin lentokenttä vuonna 1979.
Käännös suomeksi
TGK-1

| OAO “Territorialnaja generirujuštšaja kompanija №1” |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  OAO
Perustettu:  2005
Kotipaikka:  Pietari, Venäjä
Toimiala:  Energia
Tuotteet:  sähkö, lämpö, höyry
Omistaja:  Gazprom, Fortum, Norilski nikel
Kotisivu:  http://eng.tgc1.ru/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
TGK-1 on Luoteis-Venäjällä toimiva suuri energiayhtiö, jolla on 55 sähkövoimalaitosta Pietarissa, Leningradin alueella, Murmanskin alueella ja Karjalan tasavallassa. Laitokset ovat lämpövoimalaitoksia, vesivoimalaitoksia tai yhdistelmävoimalaitoksia. Yhtiön lämpövoimaputkiston pituus on 940 km ja sen sähköntuotannon teho on 6 278,4 MW sekä lämmöntuotantokyky 17 158,9 MW. Merkittävä kaukolämmön tuottaja se on Pietarissa, Petroskoissa, Murmanskissa, Kirovskissa ja Apatityssä.
Yhtiö rekisteröitiin 25. maaliskuuta 2005, ja se aloitti toimintansa 1. lokakuuta samana vuonna. 1. marraskuuta 2006 yhtiöön yhdistettiin Kolskenergo, Apatitenergo ja Karelenergo. Pääomistaja tuolloin oli RAO UES -yhtiö.
Alkuvuodesta 2009 yhtiön pääomistajat ovat Gazprom-ryhmittymä (46,36 %), Fortum Power and Heat (Fortum Oyj:n tytäryhtiö, 25,69 %) ja Norilski nikel (5,6 %). Yhtiön osakkeet noteerataan MICEX A2-listalla ”TGKA”.
Fortum maksoi vuonna 2007 vähemmistöosakkuudestaan yhtiössä 240 miljoonaa euroa ja pyrki enemmistöosakkaaksikin. Julkisuudessa oli tuolloin tietoja, että Venäjän federaation hallitus vastusti Fortumin enemmistöosakkuutta strategisesti tärkeässä Luoteis-Venäjän energiayhtiössä. Osuuden osti Gazprom, ja Fortum suuntasi seuraavaksi omistusponnistuksensa siperialaiseen TGK-10:een.
Sähkövesivoima > Murmanskin alue > Paatsjoen vesistö

| nimi | MW | GWh/a | m | joki | kunta | yhtiö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kaitakoski | 11,2 | 69 |  | Paatsjoki |  | TGK-1 |
| Jäniskoski | 30,5 | 208 |  | Paatsjoki |  | TGK-1 |
| Rajakoski | 43,2 | 228 |  | Paatsjoki |  | TGK-1 |
| Hevoskoski | 154 | 215 |  | Paatsjoki |  | TGK-1 |
| Skogfoss | 60 | 258 |  | Paatsjoki |  | Pasvik Kraft (norjalainen) |
| Melkefoss | 26 | 129 |  | Paatsjoki |  | Pasvik Kraft (norjalainen) |
| Boris Gleb | 56 | 272 |  | Paatsjoki |  | TGK-1 |
Sähkövesivoima > Murmanskin alue > Tuulomajoen vesistö

| nimi | MW | GWh/a | m | joki | kunta | yhtiö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ylä-Tuuloma (GES-12) | 268 | 800 |  | Tuulomajoki |  | TGK-1 |
| Ala-Tuuloma (GES-13) | 56 | 250 |  | Tuulomajoki |  | TGK-1 |

Voronjajoen vesistö
Sähkövesivoima > Murmanskin alue > Nivajoki

| nimi | MW | GWh/a | m | joki | kunta | yhtiö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nivan GES-1 | 26 |  | 11,5 | Nivajoki |  | TGK-1 |
| Nivan GES-2 | 60 |  |  | Nivajoki |  | TGK-1 |
| Nivan GES-3 | 155,5 |  |  | Nivajoki |  | TGK-1 |
Sähkövesivoima > Murmanskin alue > Koutajoen vesistö

| nimi | MW | GWh/a | m | joki | kunta | yhtiö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuman voimalaitos (GES-9) | 80 |  |  | Koutajoki |  | TGK-1 |
| GES-10 | 96 |  |  | Koutajoki |  | TGK-1 |
| Knäsön voimalaitos (GES-11) | 160 |  |  | Koutajoki |  | TGK-1 |
Sähkövesivoima > Karjalan tasavalta > Jänisjoen vesistö

| nimi | MW | GWh/a | m | joki | kunta | yhtiö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hämekoski HPS-21 | 2,68 |  |  | Läskelänjoki |  | TGK-1 |
| Harlu HPS-22 (Leppäkoski) | 3,00 |  |  | Läskelänjoki |  | TGK-1 |
| Lyaskelya GES | 4,80 |  |  | Läskelänjoki |  | TGK-1 |
Kemijoen vesistö
Uikujoen vesistö
Suunujoen vesistö
Rajakosken voimalaitos (GES-6, Vesivoimalaitos-6).
Jäniskosken voimalaitos (GES-56, Vesivoimalaitos-5).
Ylä-Tuuloman voimalaitos.
Alexander Gustaf Walle

Alexander Gustaf Walle (19. huhtikuuta 1843 Hamina – 2. marraskuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra, lääninrovasti ja moninkertainen pappissäädyn valtiopäivämies.
Walle kirjoitti ylioppilaaksi 1861 ja opiskeli jumaluusoppia Helsingin yliopistossa vuoteen 1865 jolloin hänet vihittiin papiksi. Hän toimi kirkkoherran apulaisena  Leppävirralla 1865-67 ja Kaavilla 1868-75 ja kirkkoherrana sekä kappalaisena Uukuniemellä sen jälkeen. Vuonna 1884 hänet nimettiin Sortavalan rovastikunnan lääninrovastiksi.
Virkansa ohella Walle otti osaa yhteiskunnalliseen elämään kunnallispoliitikkona Uukuniemellä. Hän oli valtiopäivämies 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905. Walle toimi myös kansakoulujentarkastajana. Hän osallistui moneen valtiolliseen komiteaan kuten kirkkojen ja pappiloiden rakentamis- ja hoitokomiteaan ja toimi vuodesta 1898 mustalaiskysymysjärjestelykomitean puheenjohtana joka mm. antoi Arthur Thesleffille tehtäväksi tutkia romanien kieltä ja elämänehtoja Suomessa. Hänelle myönnettiin Pyhän Annan 3 luokan ja Pyhän Stanislauksen 2 luokan ansiomerkit.
Hj. Nortamon peruskoulu

| Hj>  Nortamon peruskoulu.Uotilanrinteen peruskoulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Nortamonkatu 26, Rauma
Koordinaatit:  61°07.56′N, 21°30.30′E
Tyyppi:  peruskoulu
Rehtori:  Kaisa Eskola
Luokat:  7–9
Oppilaita:  n. 480 (2021)
Verkkosivut
Hj. Nortamon peruskoulu on Raumalla sijaitseva peruskoulu, jossa on luokat 7–9. Sen rehtorina toimii Kaisa Eskola. Vuonna 2021 koulussa oli noin 480 oppilasta. Koulu on nimetty raumalaisen Hj. Nortamon mukaan.
Koulu tunnettiin aikaisemmin nimellä Uotilanrinteen peruskoulu, ja se sijaitsi Uotilassa osoitteessa Uotilan Vanhatie 68. Samassa rakennuksessa sijaitsi kirjasto, Nummen koulu ja Heikkilän päiväkodin esikouluryhmä. Vuoteen 2007 asti rakennuksessa toimi Uotilanrinteen lukio ja vuoden 2008 loppuun asti tiloissa myös Unajan koulu. Vuonna 2015 Uotilanrinteen peruskoulu siirtyi Otan koulun tiloihin, mutta oppilaat käyttivät valinnaisaineissa Lyseon koulun tiloja. Puolestaan vuonna 2016 (eli seuraavana lukuvuonna) Uotilanrinteen peruskoulu siirtyi Aronahteen koulun tiloihin ja nimi muuttui samalla Hj. Nortamon peruskouluksi.
Rauman kaupunginkirjasto

Rauman uusi kirjasto
Rauman kaupunginkirjasto sijaitsee Alfredinkadulla Raumalla. Kirjaston on suunnitellut arkkitehtitoimisto Lahdelma & Mahlamäki ja se on valmistunut vuonna 2004.
Kirjasto tarjoaa asiakkailleen maksutta käyttöön kirjallisuutta, elokuvia, musiikkia, pelejä, lehtiä sekä digitaalisia aineistoja.
Rauman kaupunginkirjastolla on pääkirjaston lisäksi neljä lähikirjastoa ja kirjastoauto. Lähikirjastot sijaitsevat Kodisjoella, Kourujärvellä, Lapissa ja Pyynpäässä. Kirjaston palveluita voi käyttää myös internetin kautta.
Rauman kaupunginkirjasto kuuluu Satakirjastot-yhteisjärjestelmään. Koko maakunnan yleisten kirjastojen aineistot ovat jokaisen asiakkaan käytettävissä ja sama kirjastokortti käy kaikissa alueen kirjastoissa.
Tahaa

| Tahaa |
| --- | --- |
 Ilmakuva Tahaasta.
 Tahaan sijainti Suojanpuoleisilla saarilla
Valtio:  Ranska
Yhteisö:  Ranskan Polynesia
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Ismaël Tuahu
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  90,2 km²
Väkiluku (2007):  5 003
 – Väestötiheys:  5,5 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tahaa on Seurasaarten saariryhmään kuuluva saari ja kunta, joka sijaitsee Ranskan Polynesiassa lähellä Raiatean saarta. Saari tuottaa 80 % Ranskan Polynesian vaniljastalähde?, minkä vuoksi sitä kutsutaan joskus nimellä Vaniljasaari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tahaa Wikimedia Commonsissa
Ranskan Polynesian saaret
| --- | --- |
Australsaaret:   Îles Maria  Marotiri  Raevavae  Rapa  Rimatara  Rurutu  Tubuai 
Gambiersaaret:   Akamaru  Angakauitai  Aukena  Kamaka  Kauku  Kouaku  Makapu  Makaroa  Mangareva  Manui  Mekiro  Papuri  Puaumu  Taravai  Temoe  Tokorua  Totegengie 
Marquesassaaret:   Eiao  Hatutu  Motu Iti  Motu Oa  Motu One  Nuku Hiva  Ua Huka  Ua Pu  Fatu Hiva  Fatu Huku  Hiva Oa  Moho Tani  Motu Nao  Tahuata  Terihi 
Seurasaaret:   Motu One  Bora Bora  Huahine  Maiao  Maupiti  Mehetia  Moorea  Mopelia  Raiatea  Scilly  Tahaa  Tahiti  Tetiaroa  Tupai 
Tuamotusaaret:   Ahe  Akiaki  Amanu  Anuanuraro  Anuanurunga  Fakarava  Fangataufa  Hao  Hereheretue  Hikueru  Makatea  Manihi  Mataiva  Matureivavao  Mururoa  Napuka  Nukutavake  Nukutepipi  Pinaki  Puka-Puka  Pukarua  Reao  Takapoto  Takaroa  Tematangi  Tenararo  Tenarunga  Tepoto Nord  Tepoto Sud  Tikehau  Tikei  Vahanga  Vahitahi  Vairaatea
Carl Gustaf Estlander

Carl Gustaf Estlander, Albert Edelfeltin maalaama muotokuva vuodelta 1896.
Carl Gustaf Estlander
Carl Gustaf Estlander (31. tammikuuta 1834 Lapväärtti – 28. elokuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden tutkija, Helsingin yliopiston estetiikan ja uudemman kirjallisuuden professori ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria

Estlanderin vanhemmat olivat teologian tohtori, kirkkoherra Jakob Jonas Estlander (1785–1854) ja Maria Elisabet Rislachius. Hän kävi Vaasan lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1850. Estlander valmistui filosofian kandidaatiksi 1856, maisteriksi 1857, lisensiaatiksi 1859 ja tohtoriksi 1860.
Estlander toimi Helsingin yliopiston estetiikan ja uudemman kirjallisuuden dosenttina 1860–1868, vt. professorina 1861–1862 ja 1867–1868 sekä professorina 1868–1898. Hän oli historiallis-kielitieteellisen tiedekunnan kuraattori 1859–1863, vt. kuraattori 1865–1867 sekä historiallis-kielitieteellisen osaston dekaani 1884. Estlander oli Uusmaalaisen osakunnan inspehtorina 1870–1884. Hän sai kanslianeuvoksen arvon 1891, valtioneuvoksen arvon 1898, ja hänet aateloitiin 1898.
Estlander osallistui säätyvaltiopäiville 1882 pappissäädyn edustajana sekä 1899 ja 1900 aatelissäädyn edustajana. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuutettuna 1875–1879 ja 1883–1885. Estlander toimi Muinaistieteellisen toimikunnan puheenjohtajana 1890–1894, Suomen Taideyhdistyksen sihteerinä 1869–1876 ja puheenjohtajana 1878–1896, Suomen taideteollisuusyhdistyksen varapuheenjohtajana 1876–1882, Suomen Tiedeseuran puheenjohtajana 1876–1877 ja Akateemisen lukuyhdistyksen puheenjohtajana 1876–1877. Estlander oli jäsenenä ja puheenjohtajana useissa koulu- ja ylimmän opetuksen kysymyksiä käsitelleissä komiteoissa.
Estlander teki 1870-luvulla aloitteen kuvataiteen ja taideteollisuuden korkeinta koulutusta antavan Ateneumin perustamisesta. Tämä hanke toteutui 1880-luvulla ja Ateneumin rakennus vihittiin käyttöön 1887. Uudessa rakennuksessa toimi Ateneumin taidemuseon lisäksi myös Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulu (1848–1939), jonka nimi muuttui 1939 Suomen Taideakatemian kouluksi (vuodesta 1985 lähtien Kuvataideakatemia), sekä Taideteollinen korkeakoulu vuoteen 1982 asti.
Estlander oli Helsingfors Dagblad -lehden toimituksen jäsenenä 1862–1863 ja hän oli Finsk Tidskriftin toimittaja 1876–1886.
Estlander oli naimisissa vuodesta 1860 Helena Aurora Federleyn kanssa. Heillä oli kahdeksan lasta, mukaan lukien historioitsija ja valtiopäivämies Bernhard Estlander, pankinjohtaja ja virka- ja valtiopäivämies Carl Georg Estlander, insinööri ja elokuvatuottaja Erik Estlander, pankinjohtaja ja valtiopäivämies Hans Henrik Estlander sekä insinööri, yritysjohtaja ja valtiopäivämies Jakob Bernhard Estlander. Carl Gustaf Estlanderin veli oli Helsingin yliopiston kirurgian professori Jakob August Estlander (1831–1881) ja veljenpoika oikeushistorian professori ja RKP:n kansanedustaja Ernst Henrik Estlander.
Teoksia

Richard Lejonhjärta i historien och poesin, väitöskirja.   1858
Folksångerna om Robin Hood, väitöskirja.    Helsingfors 1859
Poema del Cid , i svensk öfversättning med historisk och kritisk inledning utgifvet af Carl Gustaf Estlander.    Helsingfors 1863
De bildande konsternas historia ifrån slutet af förra århundradet intill våra dagar.    L. J. Hierta, Stockholm 1867
Bidrag till den provençaliska litteraturens historia.    Helsingfors 1868
Den finska konstens och industrins utveckling hittills och hädanefter.     K. E. Holm, Helsingfors 1871
Vid konstflitens härdar i Tyskland, Österrike, Schweitz och Belgien : reseanteckningar.      G. W. Edlund, Helsingfors 1875
Om teckingskonsten och metoderna att lära den .     G. W. Edlund, Helsingfors 1875
J.L. Runebergs estetiska åsigter.    Edlund, Helsingfors 1888
J. L. Runebergs förhållande till Thorild : akademisk inbjudningsskrift.    Helsingfors 1889
Hippolyte Flandrin, hans lefnad och verk.   Edlund, Helsingfors 1890
Naturalismen enligt Zola : akademisk inbjudningsskrift.    Helsingfors 1891
Adolf Ivar Arvidsson som vitter författare : akademisk inbjudningsskrift.    Helsingfors 1893
Finland i 19de seklet : framstäldt i ord och bild af finska skriftställare och konstnärer, redaktionskomité för texten C.G. Estlander  et al.; för illustrationerna Gunnar Berndtson, Albert Edelfelt, Eero Järnefelt.    G. W. Edlund, Helsingfors 1893
Bernardin de Saint-Pierre och hans Mémoire om Finland : akademisk inbjudningsskrift till prof. Mandelstams installation.     Helsingfors 1898
I fosterländska ämnen : tal och föredrag.    G. W. Edlund, Helsingfors 1898
Vitterhetens utveckling hos de nyare folken i medeltiden : förra perioden.   G. W. Edlund, Helsingfors 1900
Runebergs skaldskap : kritiska studier föregångna af redogörelse för Normalupplagans redaktion samt en kronologisk förteckning.   G. W. Edlund, Helsingfors 1902
Den moderna konsten, föredrag af C. G. E.     W. Hagelstam, Helsingfors 1903
Från flydda tider : uppsatser, skildringar och tal.    Helios, Helsingfors 1905
Skrifter av C. G. Estlander 1 : Uppsatser om Johan Ludvig Runeberg.      Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsingfors 1914
Skrifter av C. G. Estlander 2 : Uppsatser i litteratur och konst samt allmänna ämnen  1 : åren 1864–81.      Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsingfors 1915
Ungdomsminnen.   Schildt, Helsingfors 1918
Skrifter av C. G. Estlander 2 : Uppsatser i litteratur och konst samt blandade ämnen 2 : åren 1882–93.      Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsingfors 1919
Skrifter av C. G. Estlander 2 : Uppsatser i litteratur och konst samt blandade ämnen 3 : åren 1893–1910.      Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsingfors 1921
Skrifter av C. G. Estlander 3 : De bildande konsternas historia från slutet av adertonde århundradet till 1867, utg. och kommenterad av Tancred Borenius.      Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsingfors 1925
C. G. Estlanders första romresa, utg. av Torsten Steinby.     Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsingfors 1974
Aiheesta muualla

Estlanderin elämäkerta Kansallisbiografiassa
Carl Gustaf Estlander 375 humanistia -sivustolla 25.4.2015. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Vapaasti ladattavia Carl Gustaf Estlanderin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Australia  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 
Muut:  IdRef
Tenararo

Tenararo
Satelliittikuva Tenararosta
| --- | --- |
Sijainti:  Gambier Ranskan Polynesia Ranska
Saariryhmä:  Tuamotu, Groupe Actéon
Pinta-ala:  2 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tenararo on Tuamotuun kuuluvan Groupe Actéonin ryhmän läntisin atolli. Se on asumaton.  Atollin luoteisreunalla on veneille sopiva maihinnousupaikka, mutta sen sisällä olevalle laguunille ei pääse vesitse.lähde?
Johan Gabriel Geitlin

| Johan Gabriel Geitlin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. helmikuuta 1836 Helsinki, Suomi
Kuollut: 18. heinäkuuta 1890 (54 vuotta) Kalvola, Suomi
Ammatti:  opettaja, rehtori, valtiopäivämies
Vanhemmat:  Gabriel Geitlin ja Anna Lovisa Lagus
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Selma Wilhelmina Tamelander
Johan Gabriel Geitlin (12. helmikuuta 1836 Helsinki – 18. heinäkuuta 1890 Kalvola) oli suomalainen opettaja, rehtori ja moninkertainen valtiopäivämies.
Henkilöhistoria

Geitlinin vanhemmat olivat professori Gabriel Geitlin ja Anna Lovisa Lagus ja puoliso vuodesta 1860 Selma Wilhelmina Tamelander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1853 Porvoon lyseosta, valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1857 sekä väitteli filosofian tohtoriksi 1860. Geitlin oli vuodesta 1868 Helsingin normaalikoulun latinan ja kreikan kielten lehtori, sen jälkeen Hämeenlinnassa suomalaisen normaalilyseon kielten yliopettaja ja rehtori 1874 alkaen. Hän palasi Helsinkiin samaan tehtävään 1887. Hän toimitti oppi- ja sanakirjoja.
Geitlin oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1877, 1882,1885 ja 1888.
Julkaisuja

Käytännöllinen johdanto latinan lauseopin oppimiseen
Saksalainen kielioppi, 1861 (myöhemmät painokset nimellä Saksan kieli-oppi ynnä lukemiston ja sanakirjan kanssa)
Suomalais-latinainen lukukirja, 1874
Vertailevasta kielitieteestä sananen, 1878
Suomalais-latinainen sanakirja, 1883 Näköisp. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1996 (Sanakirjan digitoitu versio Internet Archivessä)
Latinan kielioppi, 1888
Edvard Bergenheim

| Edvard Bergenheim |
| --- | --- |
 Bergenheim Fredrik Ahlstedtin maalaamana vuonna 1879
Turun ja Suomen arkkipiispa
 1850–1884 
Edeltäjä:  Erik Gabriel Melartin
Seuraaja:  Torsten Thure Renvall
Henkilötiedot
Koko nimi:  Edvard Bergenheim
Syntynyt: 18. syyskuuta 1798 Vaasa
Kuollut: 19. helmikuuta 1884 (85 vuotta) Turku
Kansalaisuus:  Suomen suuriruhtinaskunta
Ammatti:  arkkipiispa, pedagogi
Arvonimi:  Lehtori (1825)  Rovasti (1841)  Teologian tohtori (1856)  Riemumaisteri (1873)  P. Vladimirin R 2 suurin ristein (1863), R 4 (1854)  P. Annan R 1 (1855), R 3 (1828)  P. Stanislauksen R 1 (1854)  Valkoisen Kotkan R (1868)  briljantein koristettu piispanristi (1864)  briljantein koristettu kultarasia (1882) 
Vanhemmat:  Erik Johan Bergenheim Hedvig Sofia Hannelius
Puoliso:  Alexandrine Bruun (vih. 1832)
Muut tiedot
Koulutus:  Filosofian maisteri (1823) Pappisvihkimys (1830)
Tutkinnot:  Turun akatemia
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  luterilaisuus
Edvard Bergenheim (alkujaan Bergenhem, 18. syyskuuta 1798 Vaasa – 19. helmikuuta 1884 Turku) toimi Turun arkkipiispana 1850–1884. Hän perusti Turkuun vuonna 1840 yksityisen reaalikoulun ja lukion, joka oli sisäoppilaitoksineen järjestetty sotilaallisesti.
Varhainen elämä ja koulutus

Bergenheim oli Vaasan hovioikeuden presidentti Erik Johan Bergenhemin (aateloituna Bergenheim) ja Hedvig Sofia Hanneliuksen poika. Hän valmistui ylioppilaaksi 1817, filosofian kandidaatiksi 1822 ja filosofian maisteriksi 1823 Turussa. Bergenheim toimi Haminan kadettikoulussa siihen kuuluvan alkeiskoulun opettajana ja opetti kadettikoulussa myös historiaa, maantiedettä ja tilastotiedettä.
Ura koulunjohtajana

Lähdettyään opiskelemaan teologiaa Bergenheim suoritti papin tutkinnon ja pastoraalitutkinnon saaden pappisvihkimyksen joulukuussa 1830. Hän toimi Turun lukiossa historian lehtorina, rehtorina ja toisena vararehtorina vuosina 1832–1844. Tuolloin hän vieraili Preussissa ja tutustui sikäläisiin reaali- ja porvarikouluihin ja perusti Turkuun yksityisen, kieliä ja luonnontieteitä painottavan ns. Bergenheimin koulun.
Nikolai I:n ollessa Venäjän tsaari ja autonomisen Suomen suuriruhtinas, Pyhän allianssin purkautumisen ja Puolan kapinan (v. 1830) jälkeen jotkut suomalaiset korkeimmat yhteiskuntaryhmät ja niiden säätyläisperheet hakeutuivat hyviin suhteisiin maassa olleiden venäläisten sotilaiden ja kauppiaiden kanssa. Näiden säätyläisperheiden vanhemmat pyrkivät turvaamaan lastensa tulevaisuuden venäjän kielen, jota tyypillisesti opetettiin yksityisissä oppilaitoksissa, taitoisina.