stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Herbert Müller

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 |  |  |
Herbert Müller (2. elokuuta 1904 Friedeberg – 9. joulukuuta 1966) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Müller pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1926–1934 yhteensä 19 ottelua. Hän kuului Saksan olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Amsterdamissa 1928, missä hän pelasi kaikissa neljässä ottelussa ja teki yhden maalin. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Mylai (Thessalia)

| Mylai> Μυλαί.Sijainti |
| --- | --- |
 Mylai
Koordinaatit:  39°45′36″N, 22°06′04″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Mesochóri(?), Elassóna, Lárisa, Thessalia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Perrhaibia, Thessalia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mylai (m.kreik. Μυλαί, lat. Mylae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Perrhaibian maakunnassa Thessaliassa Kreikassa. Roomalainen historioitsija Livius kertoo sen sijainneen strategisesti tärkeällä paikalla lähellä Khyretiaita.
Mylai vartioi tärkeää Titaresios-joen solaa, joka johti Perrhaibiasta Pelasgiotiksen alueelle. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Mylaios (Μυλαῖος). Kolmannen makedonialaissodan aikana vuonna 171 eaa. Makedonian kuningas Perseus valloitti kaupungin hyökätessään Thessaliaan.
Mylain oletetaan sijainneen nykyisen Elassónan kunnan Mesochórin kylän tienoilla.
Luettelo Närpiön julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Närpiön julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Närpiön kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Närpiöön on liitetty Ylimarkun kunta ja osa Pirttikylän kuntaa.
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Fädrens gärning | Puistossa Kyrkvägenin ja Kyrktågetin välissä; lähin osoite Kyrktåget 2 |  | 62.4686°N, 21.3302°E | Elfgren, GunnarGunnar Elfgren |  |  |  |
| Graniittilouhimon 1840-1961 muistomerkki | Kristiinankaupungintie | Böle | 62.4287°N, 21.345°E | Böling, RainerRainer Böling | 2007 |  |  |
| Kansanopiston kaatuneet 1918, 1939-44  muistomerkki lähde? | Vaasantie 760 | Västra Yttermark | 62.5445°N, 21.3966°E |  |  |  |  |
| Peter Johan Bladhin muistokivi | Kaskisten pohjoiskärjestä n. 160 m pohjoiseen, Kaskistentie 918 | Benvik | 62.3968°N, 21.2351°E | Elfgren, GunnarGunnar Elfgren | 1974 |  |  |
| Sankarimuistomerkki Haavoittunut soturi, Närpiö | Närpiön kirkon sankarihautausmaa, Kyrkvägen 19 |  | 62.4655°N, 21.3291°E | Haupt, MattiMatti Haupt | 1952 |  |  |
| Sankarimuistomerkki, Pirttikylä | Pirttikylän kirkon sankarihautausmaa, Centrumvägen 12 | Pirttikylä | 62.7117°N, 21.6142°E |  |  |  |  |
| Sankarimuistomerkki, Ylimarkku | Ylimarkun kirkon sankarihautausmaa, Korsnäsvägen 1 | Ylimarkku | 62.6092°N, 21.4648°E | Thesleff, ThomThom Thesleff | 1952 |  |  |
| Stella Polaris -muistomerkki | Österfjärdsvägen, Nämpnäs |  | 62.5064°N, 21.2103°E |  | 2001 |  |  |
| Vapaussodan muistomerkki, Närpiö | Närpiön kirkon sankarihautausmaa, Kyrkvägen 19 |  | 62.465°N, 21.329°E |  | 1921 |  |  |
| Vapaussodan muistomerkki, Ylimarkku  | Ylimarkun kirkon sankarihautausmaa, Korsnäsvägen 1 | Ylimarkku | 62.6093°N, 21.4651°E |  | 1921 |  |   |
Apokóronas

| Apokórοnas Apokórοnaksen kunta Αποκόρωνας Δήμος Αποκορώνου |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti
 Apokórοnas
 Koordinaatit: 35°23′N, 24°12′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Chaniá
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
 – Kallikrates-koodi:  7402
 – Kuntakeskus:  Vrýses
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  323,1 km²
Väkiluku (2011):  12 807
 – Väestötiheys:  39,64 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.apokoronas.gov.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Apokórοnas (kreik. Αποκόρωνας eli Δήμος Αποκορώνου, Dímos Apokorónou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Chanián alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnan pinta-ala on 323,1 neliökilometriä ja väkiluku 12 807 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Vrýses.
Apokórοnas sijaitsee Kreetan pohjoisrannikolla Chanián itäpuolella. Kuntaan kuuluvat pienet saaret Ágios Nikólaos ja Kárga. Apokórοnaksen kunta syntyi, kun Arménoi, Así Goniá, Fres, Georgioúpoli, Kryonerída ja Vámos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apokórοnas Wikimedia Commonsissa
Δήμος Αποκορώνου. Apokórοnaksen kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Kreetan alue
| --- | --- |
Chanián alueyksikkö:   Apokóronas  Chaniá  Gávdos  Kántanos-Sélino  Kíssamos  Plataniás  Sfakiá 
Iraklionin alueyksikkö:   Archánes-Asteroúsia  Chersónisos  Faistós  Górtyna  Iraklion  Malevízi  Minóa Pediáda  Viánnos 
Lasíthin alueyksikkö:   Ágios Nikólaos  Ierápetra  Oropédio Lasithíou  Siteía 
Réthymnon alueyksikkö:   Ágios Vasíleios  Amári  Anógeia  Mylopótamos  Réthymno
Juha Myllymäki

Juha Myllymäki (s. 12. joulukuuta 1946) on anjalankoskelainen, Myllykosken Palloa edustanut jalkapalloilija. Numerolla 11 pelannut "Juri" Myllymäki pelasi  MyPa:ssa 1960-luvulta 1980-luvun alkupuolelle saakka. Hän oli MyPan tärkeimpiä pelaajia yhdessä Vesa Suurosen ja Hannu Oksasen kanssa joukkueen noustessa SM-sarjaan vuonna 1974. Hän pelasi kaudella 1975 mestaruussarjassa 20 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Myllymäen myöhempänä saavutuksena on ikämiesten SM-kulta vuodelta 1986.
Mykolihapot

Mycobacterium tuberculosis -bakteerin mykolihappojen rakenteita
Mykolihapot ovat ryhmä pitkäketjuisia rasvahappoja. Niitä esiintyy mykobakteerien ja muiden niille läheistä sukua olevien bakteerien soluseinissä. Mykolihapot tekevät näiden bakteerien soluseinistä vastustuskykyisen kuivumiselle, hapoille ja useille muille kemikaaleille ja heikentävät antibioottien tehoa. Rakenteeltaan erilaisia mykolihappoja tunnetaan yli 500.
Rakenne ja ominaisuudet

Mykolihappoja eristettiin ensimmäisen kerran vuonna 1938 tuberkuloosia aiheuttavasta bakteerista Mycobacterium tuberculosis. Tämän jälkeen niitä on tavattu myös kaikista muista Mycobacterium-suvun lajeista sekä monista lähisukulaisista esimerkiksi Rhodococcus-, Gordonia-, Dietzia-, Nocardia-, Corynebacterium- ja Segniliparus-sukujen lajeista. Mykolihappojen rakenne koostuu haarautuneesta hiilivetyketjusta. Ketju haarautuu karboksyylihapporyhmään nähden ensimmäisestä hiiliatomista katsottuna lyhyemmäksi α-ketjuksi ja pidemmäksi ß-ketjuksi, jota kutsutaan myös meromykonaattiketjuksi. Yhdisteissä on karboksyylihapporyhmään nähden β-asemassa hydroksyyliryhmä. Meromykonaattiketjussa on vähintään yksi syklopropyyliryhmä ja lisäksi siinä voi olla myös metyyli-, metoksi-, ketoni- tai esteriryhmiä sekä tyydyttymättömiä kaksoissidoksia. Mykolihapoissa hiiliatomien lukumäärä vaihtelee välillä 20–100. Mykolihapot esiintyvät soluseinissä joko vapaina tai sitoutuneena arabinogalaktaanipolysakkaridiin.
Mykolihapot parantavat soluseinän rakennetta ja lisäävät virulenssia sekä stabiilisuutta kuivumista sekä happoja, emäksiä ja muita kemikaaleja vastaan. Myös antibioottien on vaikea tunkeutua mykolihappoja sisältävän soluseinän läpi, mikä lisää näiden bakteerien vastustuskykyä antibiooteille. Mykolihappoja tuottavat bakteerit muodostavat erikoistuneita rasvahapposyntaaseja, jotka muodostavat mykolihappojen komponentteja koentsyymi-A:n ja rasvahappojen komplekseista.  Eräät antibiootit vaikuttavat estämällä mykolihappojen biosynteesiä ja tällaisia ovat isoniatsidi, etionamidi ja delamanidi
Myeloperoksidaasi

Malli ihmisen myeloperoksidaasin rakenteesta
Myeloperoksidaasi on entsyymi, joka hapettaa vetyperoksidin avulla kloridi-ionit hypokloorihapokkeeksi. Hypokloorihapokkeella on antibakteerisia ominaisuuksia, joten myeloperoksidaasi on osa ihmisen immuunijärjestelmää. Myeloperoksidaasin EC-numero on EC 1.11.2.2.
Esiintyminen ja ominaisuudet

Ihmisellä ja muilla eläimillä myeloperoksidaasia esiintyy erityisesti neutrofiileissä, joka on yksi valkosolutyyppi. Sitä esiintyy pienemmissä määrin myös monosyyteissä ja maksan Kupfferin soluissa. Rakenteeltaan ihmisen myeloperoksidaasientsyymi on kahdesta samanlaisesta alayksiköstä muodostunut homodimeeri. Sen molekyylimassa on noin 150 kDa. Myeloperoksidaasi vaatii toimikseen prosteettiseksi ryhmäkseen hemiryhmän. Entsyymin poikkeuksellinen vihreä väri johtuu siihen sitoutuneesta hemiryhmästä. Entsyymi katalysoi kloridi-ionin hapettamista hypokloorihapokkeeksi vetyperoksidin avulla. Muita yhdisteen katalysoimia reaktioita ovat bromidi-ionien hapettaminen hypobromihapokkeeksi, jodidi-ionin hapettaminen hypojodihapokkeeksi, tiosyanaatti-ionin hapettaminen hypotiosyaniitti-ioniksi. Myös näillä yhdisteillä on antibakteerisia ominaisuuksia. Myeloperoksidaasi kykenee hapettamaan myös eräitä orgaanisia yhdisteitä. Myeloperoksidaasin inhibiittoreita ovat muun muassa syanidi-, nitriitti- ja atsidi-ionit sekä eräät orgaaniset yhdisteet, kuten 4-aminobentsoehappohydratsiini.
Perinnöllinen myeloperoksidaasin puutos heikentää immuunipuolustusta ja bakteerien tappaminen voi kestää jopa kaksi kertaa pidempään kuin normaalista. Puutoksen aiheuttama haitta ei kuitenkaan ole useinkaan erityisen vakava, sillä myös myeloperoksidaasista riippumattomat bakteereja tappavat puolustusmekanismit ovat tehokkaita. Kohonnut myeloperoksidaasipitoisuus voi kertoa kohonneesta sydänkohtausriskistä.
Luettelo Liedon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Liedon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Liedon kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Lietoon on liitetty Tarvasjoen kunta.
Mühlbergin taistelu

Mühlbergin taistelu käytiin 24. huhtikuuta 1547 Elbe-joella Mühlbergissä, keisari Kaarle V:n johtaman armeijan ja Schmalkaldenin liiton armeijan välillä. Taistelu oli Schmalkaldenin sodan ratkaisutaistelu ja johti Wittenbergin antautumiseen, jossa Saksin vaaliruhtinas Juhana Fredrik luovutti maansa ja vaaliruhtinaan arvon serkulleen Moritsille.
Vuonna 1546 Schmalkaldenin liiton armeija operoi Etelä-Saksassa keisari Kaarle V:tä vastaan. Saksin herttua Morits tarttui tilaisuuteen, petti protestanttiset uskonveljensä, ja valtasi Juhana Fredrikin maat Saksissa. Vastauksena tähän Juhana Fredrik johdatti suurimman osan liiton armeijasta pohjoiseen lyödäkseen Moritsin ja vallatakseen maansa takaisin. Kaarle seurasi Juhana Fredrikiä pohjoiseen yhdistyen ensiksi veljensä arkkiherttua Ferdinandin ja myöhemmin Moritsin johtamien armeijoiden kanssa.
Mühlbergin taistelu (1550)
Vahvistunut Kaarlen armeija kohtasi Schmalkaldenin liiton armeijan Mühlbergissä Elben rannalla, armeijoiden ollessa eripuolilla jokea. Aikaisin aamulla 24. huhtikuuta ryhmä espanjalaisia sotilaita ylitti joen kahluupaikalla, joka oli schmalkaldenilaisille tuntematon ja siten jätetty vartioimatta. Tämän jälkeen keisarilliset improvisoivat nopeasti ponttonisillan, jota myöten joen ylitti lisää joukkoja ja muutama tykki.
Scmalkaldenin liiton armeija joutui paniikkiin ja johtajat antoivat käskyn jättää leirin ja perääntyä. Tämä kuitenkin epäonnistui kun keisarillinen ratsuväki sai perääntyvät joukot kiinni. Schmalkaldenilaiset koittivat järjestyä taistelua varten, mutta epäonnistuivat. Huonosti johdettu liiton armeija lyötiin ja koko päivän kestäneen taistelun jälkeen se oli käytännöllisesti katsoen hävinnyt. Monet Schmalkaldenin liiton johtajat vangittiin, myös Juhana Fredrik. Taistelu oli täydellinen protestanttien tappio.
Vaikka protestantit lyötiinkin täydellisesti Mühlbergin taistelussa, oli Kaarlen vaikea hyödyntää voittoaan. Ei ollut mahdollista (sotilaallisesti tai poliittisesti), että keisari piirittäisi ja valtaisi jokaisen protestanttien tukikohdan Saksassa ja koko maa kääntyisi takaisin katolilaisuuteen. Suurin hyötyjä voitosta oli Morits, jolle siirrettiin pian taistelun jälkeen Juhana Fredrikin maat ja vaaliruhtinaan arvo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mühlbergin taistelu Wikimedia Commonsissa
Luettelo Pedersören kunnan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Pedersören kunnan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pedersören kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kunta oli vuoteen 1989 nimeltään Pietarsaaren maalaiskunta. Siihen liitettiin vuonna 1977 Purmon ja Ähtävän kunnat.
Myllykallio

| Myllykallio> Kvarnberget |
| --- | --- |
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Eteläinen suurpiiri
Pinta-ala:  1,64 km² 
Väkiluku:  7 267  (2019)
Väestötiheys:  4 431 as./km²
Osa-alueet:  on itse osa Lauttasaaren peruspiiriä ja Lauttasaaren kaupunginosaa
Postinumero(t):  00200
Lähialueet:  Kotkavuori, Vattuniemi, Koivusaari, Lehtisaari
Myllykallio (ruots. Kvarnberget) on Helsingin Lautta­saaren osa-alue, joka käsittää saaren länsiosan.
Nimi johtuu osa-alueen keskellä sijaitsevasta saman­nimisestä, viheralueena olevasta kukkulasta, jonka nimi on vanhastaan ollut Kvarnberg. Puiston nimeksi Mylly­kallio – Kvarn­berget vahvistettiin vuonna 1951, ja osa-alueen nimeksi se vahvistettiin vuonna 2012, kun Lautta­saari jaettiin osa-alueisiin.
Myllykallion rajana Kotka­vuorta vastaan on Särki­niemen­tien pohjois­osa ja sen jatkeena Lemis­saaren­tie. Rajana Vattu­niemeä vastaan on Merikylpylän puisto. Mylly­kallion osa-alueeseen kuuluu myös Lautta­saaren pohjoisin osa, Katajaharju, jonka Länsiväylä erottaa muusta Lautta­saaresta. Alueen kokooja­katuja ovat Lautta­saaren­tien länsi­osa sekä Iso­kaari ja tämän jatkeena Kataja­harjun­tie.
Osa-alueen pinta-ala on 1,64 km², ja asukkaita siellä oli vuoden 2013 alussa 6 889.
Suurimmaksi osaksi alueen rakennuskanta on vuosien 1946 ja 1960 välisenä aikana väljähkösti rakennettuja kerrostaloja, mutta varsinkin rantojen läheisyydessä on myös pien­taloja. Mylly­kallion alueella sijaitsevat myös Lauttasaaren kirkko, Lauttasaaren yhteiskoulu ja Lauttasaaren ala-aste, kaikki Mylly­kallion puisto­alueen laidoilla.
Muistomerkkinä oleva tykki Lauttasaaren Myllykalliolla.
Alun perin Myllykallio tarkoitti alueen keskellä olevaa 31 metrin korkuista kukkulaa, jonka huippu on Lauttasaaren korkein kohta. Kukkula on nykyisin metsäisenä viher­alueena, jonka huipulla on lintutorni. Toisen maailman­sodan aikana paikalla toimi yksi Helsingin ilma­puolustuksesta vastanneista raskaista ilmatorjuntapattereista. Muistoksi sodanaikaisesta ilma­puolustuksesta paikalle on jätetty kaliiberiltaan 76-millimetrinen ilma­torjunta­tykki ”Itko”.
Varsinaisen Mylly­kallion ohella viher­alueita ovat saaren eteläiset ja läntiset ranta-alueet, eivät kuitenkaan Kataja­harjun niemellä, jossa yksityiset tontit ulottuvat yleensä rantaan saakka. Länsi­väylän pohjois­puolella on lisäksi Lautta­saaren urheilu­puisto urheilu­kenttineen.
Mykyrokka

Mykyrokka on savolainen perinneruoka. Se on keittoruoka, joka sisältää perunoita, lihaa (yleensä sianlihaa), sydäntä, sisäelimiä, kuten maksaa ja munuaisia, sekä oleellisesti mykyjä. Mykyt (tai myvyt) ovat jauhosta ja verestä valmistettavia sattumia, jotka kypsennetään kiehuvassa vedessä. Perinteisesti mykyrokka on ollut syksyllä (kekrin aikoihin) tapahtuvaan teurastukseen liittyvä sesonkiruoka.
Mykyrokkaa lautasella.
Mykyrokkaa tarjotaan paikallisissa kouluissa kouluruokana ja myydään annoksina ja litramyyntinä.lähde? Mykyrokan erityislaji on hirvirokka, jota metsästysseurat tarjoavat peijaisissa.lähde?.
Pohjoispohjalainen rössypottu muistuttaa hieman mykyrokkaa. Rössypotussa myvyt kuitenkin korvaa paloiteltu veripalttu, ja lihana keitossa käytetään perinteisesti sian savukylkeä.
Bertta Räsäsen vuonna 1983 tekemän ehdotuksen pohjalta keittiömestari Jaakko Kolmosen johdolla 450 kuntaan valittiin pitäjäruuat. Myös jokainen Savon silloisista kunnista valitsi omat perinneruokansa.  Mykyrokka valittiin vuonna 1984 odotetusti Kiuruveden nimikkoruoaksi, ja Karttulan nimikkoruoaksi äänestettiin sen muunnelma, mykysoppa.
Aiheesta muualla

Mykyrokan resepti nimellä mykykeitto (www.kotikokki.net)
Luettelo Pieksämäen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Pieksämäen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pieksämäen kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Pieksämäkeen on liitetty Pieksänmaan kunta, joka syntyi, kun Pieksämäen maalaiskunta sekä Jäppilän ja Virtasalmen kunnat yhdistyivät.
Luettelo Kurikan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kurikan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kurikan kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. 
Kurikkaan on liitetty Jurvan ja Jalasjärven kunnat.
Myllykosken kirkko

| Myllykosken kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Myllykoskentie 5, Myllykoski, Kouvola
Koordinaatit:  60°46′10″N, 026°46′58″E
Seurakunta:  Anjalankosken seurakunta
Rakentamisvuosi:  1936
Suunnittelija:  W. G. Palmqvist
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Myllykosken kirkko sijaitsee Kouvolan Myllykoskella. Kirkko kuuluu Kouvolan seurakuntayhtymän Anjalankosken seurakunnan tiloihin.
Vuonna 1929 perustettiin Myllykosken–Viialan pikkukirkkoyhdistys, jonka tavoitteena oli kirkon rakentaminen Myllykoskelle. Myllykosken paperitehtaan johto tarjosi rahoituksen ja tontin. Arkkitehti W. G. Palmqvistin suunnittelma kirkko valmistui 1936. Kirkko muistuttaa sisätiloiltaan Jämsänkosken kirkkoa, jonka Palmqvist oli aiemmin suunnitellut. Palmqvist suunnitteli myös Myllykosken seuratalon, joka valmistui 1938.
Myllykosken kirkon vihkiäiset vuonna 1936.
Kirkossa on noin 500 istumapaikkaa. Alttaritaulu on Martti Ranttilan maalaama. Urut ovat barokkityyliset ja niissä on 18 äänikertaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myllykosken kirkko Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Myllykosken kirkko (Q15411449)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: seurakuntakirkko, kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kouvola, Anjalankoski, Sippola, Kouvola
sijainti: Myllykoski
koordinaatit: 60°46′N 26°47′E﻿ / ﻿60.77°N 26.78°E﻿ / 60.77; 26.78
Pekka Myllylä

| Pekka Myllylä |
| --- | --- |
 Myllyllä 1950-luvun taitteessa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1932 (ikä 92) Tampere, Suomi
Pekka Aleksander Myllylä (s. 7. heinäkuuta 1932 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi viisi maaottelua Suomen maajoukkueessa ja osallistui Oslon olympialaisiin 1952. Myllylä edusti kotimaassa Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-sarjassa 53 ottelua vuosina 1950–1958 ja voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1951, 1952 ja 1957.
Tilastot

| --- | --- |
Pelipaikka: Maalivahti
Maila: Left
Pelinumero: #1
Pelikaudet: 1950/58
Kulta - hopea - pronssi: 3 - 0 - 0
| Kausi | Sarja | O | PO |
| --- | --- | --- | --- |
| 1950-51 | SM-sarja | 9 | 9 |
| 1951-52 | SM-sarja | 6 | 6 |
| 1952-53 | SM-sarja | 9 | 9 |
| 1953-54 | SM-sarja | 8 | 8 |
| 1955-56 | SM-sarja | 10 | 10 |
| 1956-57 | SM-sarja | 10 | 10 |
| 1957-58 | SM-sarja | 1 | 0 |
| YHT. |  | 53 | 52 |
3 SM-mestaruutta (1951, 1952, 1957)
3 nollapeliä SM-sarjassa
Viisi maaottelua
Oslon olympialaiset 1952
Myanmarin lippu

Myanmarin nykyinen lippu otettiin käyttöön 21. lokakuuta 2010.
Myanmarin eli Burman lippu on vaihtunut eri aikoina. Myanmarin nykyinen lippu otettiin käyttöön 21. lokakuuta 2010. Sitä edeltävän lipun otti käyttöön 3. tammikuuta 1974 Burman sosialistinen tasavalta ja se säilyi pitkään myös nykyisen Myanmarin valtion lippuna, vaikka sosialistinen sotilashallinto päättyikin 1988.
Myanmarin lippu koostuu keltaisesta, vihreästä ja punaisesta raidasta, joiden keskellä on viisisakarainen tähti. Raidat kuvaavat solidaarisuutta, rauhaa ja rohkeutta.
Nykyinen lippu

10. marraskuuta 2006 maalle ehdotettiin uutta lippua perustuslakia säätävässä kokouksessa. Uusi lippu koostuisi kolmesta saman kokoisesta vihreästä, keltaisesta ja punaisesta vaakasuorasta palkista. Lipun tangon puoleisessa yläkulmassa vihreän palkin vasemmassa päässä olisi valkoinen tähti. Vihreä symboloisi rauhaa, vakautta ja maan vehreätä ympäristöä, keltainen solidaarisuutta ja punainen urheutta ja päättäväisyyttä. Valkoinen tähti symboloisi maan ikuisesti kestävää liittoa.
Lippuehdotus eteni Nyaung Hna Pinissä pidettyyn kansalliskokoukseen asti. Muutamia päiviä myöhemmin valtiolliset tiedotusvälineet kertoivat edustajien hylänneen lippuehdotuksen.
Syyskuussa 2007 ehdotettiin jälleen uutta lippua, tällä kertaa suuremmalla valkoisella tähdellä ja eri värijärjestyksessä olevalla palkituksella. Uusi lippu muistuttaa Liettuan lippua, mutta mittasuhteet ovat erilaiset, eikä Liettuan lipussa ole tähteä. Tällä kertaa lippu hyväksyttiin osaksi uutta perustuslakia ja se hyväksyttiin vuoden 2008 kansanäänestyksessä. Uusi perustuslaki ja lippu astuivat voimaan 2010. Lippu hyväksyttiin lopullisesti 21. lokakuuta 2010.
Aiemmat liput

Ensimmäinen burmalaisten yhteinen valtio oli vuonna 1044 kuningas Anawarathan perustama Myanmarin kuningaskunta, jonka pääkaupungiksi perustettiin Pagan. Mongolit valtasivat Paganin 1287, minkä myötä kuningaskunta hajosi itsenäisiksi heimoyhteisöiksi. Burmalaisten ydinalueet jäivät Kublai-kaanin haltuun.
Burmalaiset yrittivät yhdistää maata 1500-luvulla, mutta vasta 1752 viimeisen burmalaisen imperiumin perustaminen onnistui, kun kuningas Alaugpayan johdolla syntyi Awa. Kuningaskunnan lippu kuvataan valkoiseksi punaisella riikinkukon kuvalla varustettuna. Tosin Burman kuningaskunnan lipuista ei ole tarkkaa tietoa. Kimmo Kiljunen kuvaa "Valtiot ja liput" -kirjassaan lipun keltapohjaiseksi ja riikinkukon moniväriseksi.
Burma joutui Ison-Britannian haltuun 1. tammikuuta 1886 kolmen sodan (1824–1826, 1852, 1885) myötä. Burma liitettiin Intian alaisuuteen, joten sen alueella käytettiin brittilippua tai brittilipusta johdettua Intian lippua. 1930-luvulla burmalaiset nousivat jatkuvasti kapinaan brittejä vastaan ja lopulta 1937 Burma irrotettiin omaksi hallinnolliseksi siirtomaa-alueekseen. 6. helmikuuta 1939 se sai oman lipun, joka oli perinteinen Blue Ensign, jonka siniseen kenttään oli laitettu kansalliseksi tunnukseksi riikinkukko. Japani valtasi Burman briteiltä 1941 ja sai aluksi tuekseen maan kansallismieliset, jotka myös perustivat uuden hallituksen. Se otti käyttöönsä aluksi lipun, jossa oli perinteisesti riikinkukko, mutta tälle kertaa sinisellä pohjalla. Lippu oli oikeastaan samanlainen kuin Burman kuningaskunnan aikana ennen brittivaltaa. Tämän jälkeen 1. elokuuta 1942 – 1. elokuuta 1943 käytössä oli keltainen lippu, jossa oli vihreä yläpalkki, jonka keskellä oli punainen aurinko. Tämän jälkeen käytössä oli 1. elokuuta 1943 – 3. toukokuuta 1945 nykyistä Liettuan lippua muistuttava kelta-vihreä-punainen vaakasuora lippu, jossa oli riikinkukkovaakuna keskellä.