stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Modok-sota
Taistelut Sand Buttessa ja Dry Lakessa

Karkuun lähteneet modokit tekivät tämän jälkeen muutamia hyökkäyksiä amerikkalaisia vastaan. Arpinaama Charley johti 26. huhtikuuta joukkoa modokeita Sand Butteen, johon oli leiriytynyt kapteeni Evan Thomasin komentamia joukkoja. Modokit tappoivat 13 ja haavoittivat 16. 10. toukokuuta modokit hyökkäsivät armeijan leiriin lähellä Dry Lakea. Aluksi amerikkalaiset panikoivat, mutta upseerit saivat joukkonsa järjestykseen ja komensivat nämä rynnäkköön ajaen modokit pakoon. Modokit olivat järjestäneet puolustusjoukkoja hyökkäävien modokeiden taakse, mutta amerikkalaisten onnistui vallata niidenkin asemat. Amerikkalaiset menettivät viisi sotilasta ja 12 haavoittunutta, modokien mukaan he menettivät samoin viisi soturia.
Tappion jälkeen Pyydys-Jim johti kannattajansa pois Jackin komennosta ja tälle jäi vain 37 soturia. Jim päätti antautua ja auttaa amerikkalaisia Jackin vangitsemisessa armahdusta vastaan. Jim tapasi Jackin ja kehotti tätä antautumaan, mutta Jimin petoksesta katkera Jack ei tähän suostunut. Modokit jatkoivat taistelua vielä parin päivän ajan, kunnes Jack ja kolme jäljelle jäänyttä soturia piiritettiin, ja Jack antautui 4. kesäkuuta.
Sodan jälkeen

Davis olisi halunnut hirttää Jackin heti, mutta taipui antamaan hänelle oikeudenkäynnin Fort Klamathissa. Neljä intiaanien johtajaa, mukaan lukien Kapteeni Jack, todettiin syyllisiksi rauhanneuvotteluissa tapahtuneeseen murhaan ja tuomittiin kuolemaan, kaksi lähetettiin Alcatraziin elinkautiseen vankeuteen. Muut intiaanit vietiin Oklahoman intiaanialueelle, ja he saivat luvan palata reservaattiinsa 1909.
Sodan loppuun mennessä Yhdysvallat oli tuonut alueelle tuhat sotilasta, modokeilla oli 53 soturia. Yhdysvaltojen tappiot olivat seitsemän upseeria, 48 sotilasta, 16 siviiliä ja kaksi intiaanitiedustelijaa. Intiaanien arvioidaan menettäneet yhteensä 17 henkeä. Sodan arvioidaan maksaneen 500 000 dollaria. Modokien ehdottaman reservaatin maan hinta olisi ollut noin 20 000 dollaria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Modok-sota Wikimedia Commonsissa
Taistelualue
Arpinaama Charley
Edward Canbystä tuli ainut intiaanisodissa kuollut kenraali.
Ranskalainen alkusoitto

Ranskalainen alkusoitto on barokkimusiikille tyypillinen sävellysmuoto. Se sai alkunsa Versaillesin hovin baletti- ja oopperaesityksissä soitetusta teoksesta, jonka aikana kuningas saapui teatteriin. Ranskalaiset alkusoittot ovat tyyliltään juhlallisia ja koostuivat kahdesta osasta, jotka molemmat kerrataan. Ensimmäinen osa on tyypillisesti homofoninen ja hidas, ja siinä käytettiin runsaasti pisteellisiä rytmejä. Toinen osa on nopeampi ja sisälsi fuugamaista imititaatiota.
Jean-Baptiste Lullyn (1670) sävellys, esittäjä Advent Chamber Orchestra.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Ranskalaisia alkusoittojen kehityksessä keskeisessä osassa oli Jean-Baptiste Lully, jonka kaikki oopperat alkavat tämän kaltaisella osalla. Myös muun muassa Johann Sebastian Bach sävelsi ranskalaisia alkusoittoja orkesterisarjojensa ensimmäiseksi osaksi.
Rakkapunavarpunen

| Rakkapunavarpunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Punavarpuset Carpodacus
Laji::  rubicilla
Kaksiosainen nimi
 Carpodacus rubicilla  (Güldenstädt, 1775) 
Katso myös
   Rakkapunavarpunen Wikispeciesissä   Rakkapunavarpunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rakkapunavarpunen (Carpodacus rubicilla) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit

Rakkapunavarpunen on 19–20,5 senttimetriä pitkä. Se on voimakasrakenteinen ja sillä on vahva nokka ja melko pitkät siivet ja pyrstö. Koiraan päälaki ja alapuoli ovat väriltään tumman vadelmanpunaiset ja valkoisten täplien kirjomat. Silmä ja nokan ympärystä ovat tummat. Nokka on vaalea. Naaras ja nuori koiras ovat väriltään ruskeanharmaita ja karkean pitkittäisviiruisia. Nokka on harmaanruskea.
Rakkapunavarpusen kutsuääni on kuuluva ja tasainen tvui ja varoitusääni epäpuhdas ja paksu tsik. Rakkapunavarpusen laulu on yksinkertainen, kirkas ja rauhallinen säe, esimerkiksi tsyih tsy-tsy-tsy tvut-vutvu-tsy. Osa säkeistä voi olla pidempiä ja vaihtelevampia.
Levinneisyys

Rakkapunavarpusia elää Kaukasuksen alueella ja Keski-Aasiassa.
Elinympäristö

Rakkapunavarpunen pesii paljakalla yli 2500 metrin korkeudessa. Se on paikkalintu, mutta talveksi se laskeutuu noin 1000 metriin tai alemmaksikin lumitilanteen mukaan. Tällöin ne liikkuvat pieninä parvina. Pesänsä rakkapunavarpunen tekee kallionkoloon tai kiven alle.
Naaras
Lyly Rajala

Lyly Rajala
Lyly Paavo Juhani Rajala (s. 21. huhtikuuta 1951 Ludvika, Ruotsi)  on suomalainen kokoomuksen poliitikko, joka oli kansanedustaja vuosina 2003–2011.
Poliittinen ura

Rajala on toiminut vuodesta 1997 lähtien kaupunginvaltuutettuna Oulussa. Hän on myös Oulun kaupunginhallituksen varajäsen ja Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja. Hänellä on ollut lisäksi lukuisia muita kunnallisia, maakunnallisia ja kirkollisia luottamustehtäviä. 1990-luvulla hän ryhtyi vakavasti pyrkimään valtakunnanpolitiikkaan, ensin Nuorsuomalaiset-puolueen ehdokkaana, sitten kristillisdemokraattien listalta, jolta hän pääsikin eduskuntaan vuonna 2003, mutta siirtyi jo joulukuun alussa 2003 kokoomuksen eduskuntaryhmään. Hän keräsi vuoden 2011 vaaleissa 2 360 ääntä, mikä ei riittänyt jatkokaudelle valitsemiseen ja Rajala putosi eduskunnasta. Rajala pyrki takaisin eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa kokoomuksen listoilta. Ääniä hänelle kertyi kuitenkin vain 539, mikä ei riittänyt uudelleen valituksi tulemiseen.
Yksityiselämä

Ennen poliitikoksi ryhtymistään Lyly Rajala on toiminut muun muassa rumpalina Dannyn orkesterissa, Silja Line Oy:n risteilyisäntänä ja toimittajana Oulun ensimmäisessä paikallisradiossa Radio Megassa. Rajala oli kihloissa laulaja Anna-Maria Jurvelinin kanssa.
27. tammikuuta 2008 eduskunnassa suoritetussa nimettömässä kyselyssä naistyöntekijät nimesivät Lyly Rajalan yhdeksi eduskunnan seksuaalisista häiritsijöistä. Rajala teki asiasta tutkintapyynnön poliisille ja asia eteni esitutkinnan jälkeen syyteharkintaan ja edelleen oikeuteen. Jutun kirjoittajaa ja useita toimituksen esimiehiä syytettiin törkeästä kunnianloukkauksesta. Rajala vaati oikeudessa lehtiyhtiöltä 20 000 euron kärsimyskorvauksia. Oikeus vapautti toimittajan sekä hänen kolme esimiestään syytteistä, ja piti kantelijan vaateita perusteettomina.
Vuoden 2011 eduskuntavaalien jälkeen Rajala työskenteli asuntokauppiaana maksaakseen vaaleja varten ottamansa 45 000 euron pankkilainan pois.
Kirjallisuutta

Lyly Rajala: Rajalansa kaikella. Omaelämäkerrallinen romaani, s. 420.  Oulu:  Lyly Rajala ja Haipeli Oy, 2015.  ISBN 978-952-68311-2-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
.aspx Lyly Rajala Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Verkkouutisten artikkelit Lyly Rajalaa koskien (Arkistoitu – Internet Archive)
Lyly Rajalan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Kristillisdemokraattien kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (7):  Essayah  Kallis  Kankaanniemi  Kärkkäinen  Rauhala  Rajala (2003)  Räsänen 
↑  Lyly Rajala siirtyi Kokoomuksen eduskuntaryhmään joulukuussa 2003.   
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (50):  Akaan-Penttilä  Asko-Seljavaara  Forsius (2008–2011)  Hakola  Harkimo  Heinonen  Hemmilä  Hemming  Holmlund  Häkämies  Jaskari  Jokinen (2009–2011)  Kanerva  Karhuvaara  Karvo  Katainen  Kataja  Koskinen (2007–2009)  Larikka  Lauslahti  Laxell  Lehti  Lindén  Matikainen-Kallström  J. Mäkelä (2007–2010)  O. Mäkelä  Mäkinen  Nepponen  Niinistö  Nurmi  Ollila  Orpo  Paajanen  Perkiö  Pihlajaniemi  Rajala  Ravi  Risikko  Salo  Salolainen  Sarkomaa  Sasi  Satonen  Tiura  Toivakka  Ukkola  Vahasalo  Vapaavuori  Viljanen  Virén (2010–2011)  Virkkunen  Virolainen  Zyskowicz 
↑  Merikukka Forsius erosi vihreistä ja liittyi Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään helmikuussa 2008.  1 2  Jari Koskinen valittiin Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin johtokunnan jäseneksi syyskuussa 2009, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Kalle Jokinen.  1 2  Jukka Mäkelä valittiin Espoon kaupunginjohtajaksi kesäkuussa 2010, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Lasse Virén.  
Oulun vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011
Matti Ahde
Tuomo Hänninen
Kyösti Karjula
Inkeri Kerola
Martti Korhonen
Timo Korhonen
Merja Kyllönen
Paula Lehtomäki
Suvi Lindén
Raimo Piirainen
Erkki Pulliainen
Lyly Rajala
Antti Rantakangas
Tapani Tölli
Tuulikki Ukkola
Unto Valpas
Mirja Vehkaperä
Pekka Vilkuna
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Raivaaja (amerikansuomalainen lehti)

| Raivaaja |
| --- | --- |
 Titanicin haaksirikosta kertova Raivaajan etusivu
Lehtityyppi:  sanomalehti
Levikki:  enimmillään 10 000 (1920)
Perustettu:  1905
Lakkautettu:  2009
Päätoimittaja:  mm. Taavi Tainio, Aku Päiviö, A. B. Mäkelä, Frans Josef Syrjälä, Yrjö Mäkelä, Elis Sulkanen, Sävele Syrjälä, Marita Cauthen
Sitoutuneisuus:  Amerikan Suomalainen Sosialistijärjestö, Amerikan sosialistisen puolueen suomalainen järjestö, Amerikan Suomalainen Kansanvallan Liitto
Kotikunta:  Fitchburg
Kotimaa:  Yhdysvallat
Ilmestymistiheys:  1-6 kertaa viikossa
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Raivaajan toimitalo Fitchburgissa.
Raivaaja oli Massachusettsin Fitchburgissa vuosina 1905–2009 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti. Se oli aluksi Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön ja myöhemmin Yhdysvaltain kommunisteista eronneiden sosiaalidemokraattien äänenkannattaja. Lehden levikki nousi alun kahdesta tuhannesta kappaleesta yli kahdeksan tuhannen vuonna 1914. Alun perin se oli viikkolehti, mutta vuoden 1910 paikkeilla siitä tuli kuudesti viikossa ilmestynyt päivälehti. Vuonna 1950 lehdellä oli 5 950 tilaajaa, vuonna 1962 3 200 ja vuonna 1992 noin 1 800. Ilmestymistiheys laski vuonna 1962 kolmeen ja vuonna 1969 kahteen kertaan viikossa. Lehti lopetti toimintansa huhtikuussa 2009. Nykyään Raivaaja Foundation -säätiö ylläpitää internetsivustoa ja verkkokirjakauppaa.
Sosiaalidemokraattien lehti

Lokakuun vallankumouksen jälkeen Raivaaja asettui päätoimittajansa F. J. Syrjälän johdolla kannattamaan kautskylaista revisionismia ja vastustamaan bolševikkeja. Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön hajotessa 1920-luvun alussa lehti jäi Amerikan sosialistipuoluetta kannattaneen ryhmän haltuun, jolloin kommunistit perustivat sen kilpailijaksi New Yorkissa ilmestyneen Eteenpäin-lehden. Seuraavien vuosikymmenien aikana Raivaaja kävi sinnikästä taistelua kommunisteja vastaan ja saavutti suurimman voittonsa 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa, jolloin amerikansuomalainen Keskusosuuskunta irtautui kommunistisesta liikkeestä. Sosialistipuolueen 1930-luvun puolivälissä käydyn linjataistelun seurauksena lehden taustaorganisaatio Yhdysvaltain Sosialistipuolueen Suomalainen Järjestö katkaisi välinsä puolueeseen, ja vuonna 1940 järjestön tilalle perustettiin sosiaalidemokraattinen Amerikan Suomalainen Kansanvallan Liitto.
Maailmansotien välisenä aikana Raivaajan ideologinen sanoma alkoi vähitellen lientyä, ja lehti pyrki keskittymään laajempaa amerikansuomalaista lukijakuntaa kiinnostaviin asioihin. Vuonna 1926 kustannusyhtiö osti vanhan kilpailijan Pohjan Tähden. Raivaaja jäi Uuden-Englannin ainoaksi suomenkieliseksi lehdeksi, joka alkoi julkaista myös seurakuntien ja raittiusseurojen uutisia. Samalla muuttui Suomen sisällissodan aiheuttama kielteinen suhtautuminen Suomeen, ja talvisodan aikana lehti tuki voimakkaasti Suomen sotaponnisteluja.
Raivaajan levikki laski sosialistijärjestön hajoamisen ja Eteenpäin-lehden perustamisen takia vuoden 1920 kymmenestä tuhannesta kappaleesta kuuteen tuhanteen vuonna 1925, mutta nousi vuoteen 1930 mennessä jälleen yli kahdeksan tuhannen. F. J. Syrjälä joutui väistymään lehden johdosta vuonna 1919, jolloin päätoimittajaksi tuli toimitukseen vuonna 1915 liittynyt Yrjö Mäkelä. Syrjälä jatkoi kuitenkin työtään Raivaajassa ja vuosina 1924–1931 hän työskenteli jälleen sen päätoimittajana. Vuosina 1931–1952 päätoimittajana oli jälleen Mäkelä, vuosina 1952–1962 lehden toimitukseen 1920-luvun lopussa tullut Elis Sulkanen ja vuosina 1962–1964 Akseli Mattson. Raivaajan tunnetuimpia toimittajia oli vuosina 1922–1949 entinen Suomen eduskunnan puhemies ja senaatin johtaja Oskari Tokoi. Liikkeenhoitajina työskentelivät John Suomisen jälkeen William N. Reivo ja vuodesta 1950 lähtien Henry Puranen. Lehden vakaalla pohjalla ollut talous perustui tilausmaksujen lisäksi ilmoitustuloihin, kirjapainotöihin sekä sivutoimintoihin, joita olivat muun muassa kirja- ja äänilevymyynti, matkatoimisto, rahalähetysten käsittely ja vakuutusten myynti.
Myöhemmät vaiheet

Ensimmäisten siirtolaispolvien ikääntyessä ja nuorison amerikkalaistuessa Raivaajan lukijakunta alkoi kutistua. Jo 1950-luvulla sen tulevaisuus näytti kyseenalaiselta. Vuonna 1950 lehdellä oli vielä 5 950 tilaajaa, vuonna 1956 enää 4 700, vuonna 1962 3 200 ja vuonna 1992 noin 1 800. Ilmestymistiheys laski vuonna 1953 kuudesta viiteen, vuonna 1962 kolmeen ja vuonna 1969 kahteen kertaan viikossa. Vuonna 1976 Raivaaja muuttui viikkolehdeksi. Vuonna 1955 lehdellä oli vielä neljän hengen toimitus, mutta viimeistään 1980-luvulla siitä tuli yhden toimittajan ja yhden avustajan lehti. Viimeisinä toimittajina työskentelivät Sävele Syrjälä (1964–1981), Irma M. Laine (1981–1984) ja vuodesta 1984 lähtien Marita Cauthen.
Vuosien saatossa Raivaaja muuttui työväenlehdestä suomalaista kulttuuria levittäväksi ja ylläpitäväksi lehdeksi. 1980-luvun alussa se ryhtyi julkaisemaan kirjoituksia myös englanniksi. Lehti lopetti toimintansa huhtikuussa 2009 taloudellista syistä. Sen lopettamiseen vaikuttivat muun muassa kohonneet postimaksut.
Yhtiön muut julkaisut

Sanomalehden lisäksi Raivaajan kustannusyhtiö julkaisi aikakauslehtiä, vuosijulkaisuja ja kirjallisuutta. Yhtiön aikakauslehtiä olivat kaunokirjallis-teoreettinen kuukausilehti Säkeniä (1907–1921) ja sen jatkaja Nykyaika (1921–1937), vuosijulkaisuja Raivaajan Työvainiolta (1905–1911), Raivaajan Kalenteri (1911), Raivaajan Joulu (1950–), Sydänkesä (1951–) sekä Työmiehen ja Toverin kanssa julkaistut Tietokäsikirja Amerikan Suomalaiselle Työväelle (1912–1913) ja Kalenteri Amerikan Suomalaiselle Työväelle (1914–1922). Kirjanimikkeiden määrä kohosi neljäänkymmeneen vuonna 1913, kuuteenkymmeneen vuonna 1930 ja oli noin kahdeksankymmentä 1950-luvun puolivälissä. Pienten lentokirjasten ja sosialismin klassikkojen lisäksi julkaistiin tieto- ja kaunokirjallisuutta. Kirja-alalla Raivaaja toimi yhteistyössä muiden amerikansuomalaisten työväenkustantajien kanssa sekä välitti kirjallisuutta Suomesta. Vuonna 1940 Raivaajan kustannusyhtiö hankki Duluthissa ilmestyneen Päivälehden osake-enemmistön, mutta sen julkaiseminen jouduttiin lakkauttamaan tappiollisena vuonna 1948.
Aiheesta muualla

Raivaajan sivusto
Raivaaja 50 vuotta (1955) (Arkistoitu – Internet Archive)
Raivaaja digitoituna Kansalliskirjastossa
Rakkauden meri

| Rakkauden meri> Sea of Love |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Harold Becker
Käsikirjoittaja:  Richard Price
Tuottaja:  Martin Bregman
Säveltäjä:  Trevor Jones
Kuvaaja:  Ronnie Taylor
Leikkaaja:  David Bretherton
Pääosat:   Al Pacino  Ellen Barkin  John Goodman 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  NBC Universal
Levittäjä:  Universal Studios Netflix Xfinity Streampix
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  109 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rakkauden meri (Sea of Love) on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva. Elokuvan ohjasi Harold Becker ja pääosissa ovat Al Pacino ja Ellen Barkin.
Juoni

Etsivä Frank Keller ja hänen kollegansa Sherman etsivät Helen-nimistä naista, jota he epäilevät uhrinsa seuranhakupalstoilta valitsevaksi sarjamurhaajaksi. He jättävät palstalle ilmoituksen, johon Helen vastaa. Järjestetyssä tapaamisessa yritys saada Helenin sormenjäljet juomalasista epäonnistuu, sillä hän ei koske juomaansa. Helenin mielestä Frank ei ole sellainen, joksi oli itsensä kuvaillut hakemuksessa ja lähtee pois. Frank törmää myöhemmin Heleniin kaupungilla ja kaksikko ajautuu sänkyyn. Sormenjäljet saadaan lopulta, ja niistä paljastuu Helenin vierailleen kaikkien murhattujen luona. Murhat oli kuitenkin tehnyt Helenin mustasukkainen entinen aviomies Helenin poistuttua paikalta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Al Pacino  | … |  Frank Keller   |
|  Ellen Barkin  | … |  Helen Cruger   |
|  John Goodman  | … |  Sherman   |
Arvioita

Helsingin Sanomien Helena Yläsen mielestä elokuvassa eivät yllätä juoni, ratkaisut tai henkilöhahmot vaan se, miten intensiivisiä ja oudon kihelmöiviä elokuvan rauhallisimmatkin kohtaukset ovat. Selvästi Pacinolle räätälöity elokuva saa Yläsen mielestä tämän laajentamaan roolissa osaamisaluettaan onnistuneesti. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo Rakkauden merta eteväksi ja hyvin roolitetuksi trilleriksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Rajaeste

Länsirannan turva-aita.
Meksikon ja Yhdysvaltain raja-aita.
Unkarin ja Serbian raja-aita.
Kiinan muuri.
Itäsaksalaiset rakentamassa Berliinin muuria vuonna 1961.
Rajaeste on kahden valtion rajaa myöten kulkeva rakennelma, kuten aita tai muuri. Rajaesteen tarkoituksena on yleensä rajavalvonta, laittoman maahanmuuton pysäyttäminen tai salakuljetuksen estäminen. Joissain tapauksissa rajaesteillä merkitään kiistanalaisia valtionrajoja.
Historiallisia rajaesteitä

Antoninuksen valli, roomalaisten valli Britanniassa
Berliinin muuri Itä- ja Länsi-Berliinin välissä
Hadrianuksen valli, roomalaisten valli Britanniassa
Limes Germanicus Rooman valtakunnan ja germaaniheimojen välissä
Kiinan muuri Kiinan ja pohjoisten kansojen välissä
Saksojen välinen raja Itä-Saksa ja Länsi-Saksan välissä
Kirjallisuutta

Marshall, Tim: Jaettu maapallo: rajoja, jotka kertovat miksi elämme muurien aikaa.  Suomentanut Ohinmaa, Tiina. Atena, 2019 (alkuteos Divided, 2018).  ISBN 9789523005426
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rakennesuunnittelu

Rakennesuunnittelu on rakennussuunnittelun osa-alue, joka käsittää rakennuksen rakennetekniikan suunnittelun. Suunnittelun päätehtävänä on tuottaa rakennesuunnitelmat, joilla voidaan toteuttaa ja ylläpitää rakennus tai rakenne. Rakennesuunnittelun tehtävät ja vastuut määrittelee sopimuksen mukainen suunnittelutoimeksianto. Se voi käsittää koko rakenteellisen suunnittelun tai vain tietyn osatehtävän.
Rakennetekniikasta ja -suunnitelmista käytetään tunnusta RAK.
Työhön sisältyy uudis- ja korjauskohteiden rakennesuunnittelu, runkojärjestelmien ja -materiaalien valinnat ja lujuustarkastelut, rakenteiden
suunnittelu, valmisosien tuotantosuunnitelmien laatiminen, sekä erilaiset rakennusfysikaaliset ja käyttöikään
liittyvät selvitykset. Joskus rakennesuunnitteluun sisältyy myös määrälaskentapalveluita.
Rakennesuunnitelmat

Rakennustekniseen suunnitteluun kuuluvat perustus-, runko-, ja rakenneratkaisujen kehittäminen, rakenteiden mitoitus sekä rakennuksen toteutettavuudesta ja rakennusteknisestä toimivuudesta huolehtiminen. Rakennesuunnittelun pohjaksi selvitetään useimmiten erillisenä toimeksiantona perustamisolosuhteet. Rakennesuunnitelmat sisältävät lujuuslaskelmat ja piirustukset. Lujuuslaskelmissa osoitetaan kantavien rakenteiden kestävyys, kun taas piirustuksissa esitetään rakenteiden mitat ja leikkauskuvat. Lisäksi piirustuksissa esitetään detaljeja, joissa voidaan kuvata esimerkiksi rakenteiden liitoksia sekä lämmön-, kosteuden- ja vedeneristysratkaisuja.
Mallintava suunnittelu

Rakennesuunnittelussa vaaditaan nykyisin paljon tietoteknisiä taitoja. Perinteisessä insinöörikoulutuksessa opetetaan matemaattisia aineita ja lujuusoppia. Näillä taidoilla ei yksin pärjää työtehtävissä, vaan useasti etenkin pienissä toimistoissa vältetään ylimääräisien  sihteerien,  assistenttien sekä tietotekniikka-asiantuntijoiden palkkaamista. Rakennesuunnittelija hoitaakin usein oma-aloitteisesti piirustuksien lähettämisen ja projektipankkien hallinnan ja kaikki käytännön tehtävät. Usein työpäivät kuluvatkin tietokoneen ääressä. Myös rakennelaskelmia tehdään enää harvoin käsinlaskentana aikatauluista johtuen. Kaikissa merkittävissä kohteissa käytetään mm. tästä syystä rakenteiden ulkopuolista tarkastajaa, joka on usein kokenut vanhan koulukunnan käsinlaskija joka tarkistaa suunnitelmat. Mallintamisesta käytetään tunnusta BIM(Building information model).  Mallintamisen tarkoituksena on saada rakennushankkeesta kaikki määrä, hinta, massa yms. tieto ulos samasta suunnitelmasta. Tällä pyritään kustannustehokkuuteen. Hyvin mallinnettuun kohteeseen ei tarvitse palkata erikseen määrälaskijoita ja näin rakennusliikkeiden palkkakustannukset pienenevät. Tunnetuttuja mallinnusohjelmia ovat Tekla Structures, Revit Structure. Lujuuslaskennassa käytetään mm. Robot Structural analysis, ADAPT ohjelmia.
Rakennesuunnittelijat

Rakennesuunnittelua tekevät rakennusalan insinöörit ja diplomi-insinöörit. Rakennesuunnittelijalle on määritetty pätevyysvaatimukset suunnittelutehtävän vaativuuden mukaan Suomen rakentamismääräyskokoelman osassa A2. FISE myöntää myös pätevyyksiä eri suunnittelun osa-alueilta, mm. betoni- , puu- tai terässuunnittelusta. Pätevyyksiä voi saada A- tai AA-luokasta. Pienissä rakennushankkeissa kaikista rakennusteknisistä suunnittelutehtävistä vastaa yleensä sama asiantuntija. Suurissa ja vaativissa hankkeissa tehtävät voidaan eriyttää, mutta rakennesuunnitteluhankkeelle nimetään aina riittävät pätevyydet omaava henkilö, joka on kokonaisvastuussa projektista.
Suuret monialaiset insinööritoimistot suomessa, kuten FCG, Sweco, Ramboll ja Pöyry, ovat arvostettuja myös rakennesuunnittelijoina, mutta suurten yritysten lisäksi alalla on vielä runsaasti pienempiä, 20-30 henkeä työllistäviä yrityksiä. Keskittyminen on alalla ollut kuitenkin nopeaa viime vuosina. Kuten muillakin aloilla, myös rakennesuunnittelualalla isommissa yrityksissä saattaa olla pieniin yrityksiin verrattuna paremmat työsuhde-edut, mutta toisaalta pienten yritysten etuna saattaa olla joustavuus ja yksittäisen työntekijän mahdollisuudet vaikuttaa työtehtäviin ja -menetelmiin.
Rakennesuunnittelu on projektityötä, mille ominaista on kova kilpailu, tiukat aikatalut ja suhdanneriippuvuus. Tästä syystä rakennesuunnittelijoiden työkuorma ei jakaannu aina tasaisesti. Koska rakennesuunnittelijat työskentelevät yleensä kuukausipalkalla ja liukuvalla työajalla, saattaa sesonkiaikana rakennesuunnittelija joutua tekemään töitä normaalia työaikaa 37,5/h/viikko enemmän. Vuosilomaa rakennesuunnittelijalle kertyy ensimmäisenä lomanmääräytymisvuonna 24 päivää ja tämän jälkeisinä vuosina 30 päivää vuodessa. Heinäkuu on alalla yleisin lomakuukausi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen rakennusinsinöörien liitto
Eero Raittinen

| Eero Raittinen |
| --- | --- |
 Eero Raittinen kesällä 2023 Tavastia-klubilla SF-Bluesin vieraana.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. lokakuuta 1944 (ikä 80) Helsinki
Muusikko
Laulukielet:  suomi, englanti
Aktiivisena:  1960–
Tyylilajit:  blues, pop, rock, iskelmä, jazz, progressiivinen rock
Soittimet:  laulu, rummut
Yhtyeet:  The Esquires, The Sounds, The Boys, Tasavallan Presidentti, Rotox, Boxcar
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Eero Nikodemus Raittinen (s. 6. lokakuuta 1944 Helsinki) on suomalainen laulaja ja rumpali, joka aloitti soolouransa vuonna 1968 lähdettyään Eero ja Jussi & The Boys -yhtyeestä.  Bluesin ohella hän on esittänyt ja levyttänyt monenlaista musiikkia rockista iskelmään.
Eero Raittisen vanhemmat olivat yritys- ja pankinjohtaja Paavo Raittinen ja Rakel Jotuni. Muusikko Jussi Raittinen oli hänen veljensä.