stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eyes on the Rear View Mirror

| Eyes on the Rear View Mirror Zero Nine |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: tammikuu 2006
 Tyylilaji: hard rock, metalli
 Kesto: 67.37
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Zero Ninen muut julkaisut
| N. E. Files 2004 | Eyes on the Rear View Mirror 2006 | IX 2009 |
Eyes on the Rear View Mirror on hard rock -yhtye Zero Ninen vuonna 2006 julkaisema kokoelma-albumi, joka käsittää 18 kappaletta yhtyeen uran varrelta. Vanhin kappale on vuodelta 1980 ja uusimmat edelliseltä N. E. Files -levyltä.
Kappaleet

Banging on Drums – 3.38
Freakshow – 4.01
White Lines – 3.01
I’m Gonna Try – 3.02
Angel – 4.19
Never Stop Running – 3.56
Tango del Dolor – 3.21
Seven Days of Love – 3.28
Intrique – 6.29
Quiet Men (Shouting!!!) – 3.47
Lady on the Shore – 4.59
Your Eyes Could Kill – 4.14
Down the Line – 4.07
Angel of Mercy – 3.11
Key to the Paradise – 3.30
Voodoo You – 3.12
Dump Me – 3.51
River Deep, Mountain High – 4.11
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Smackthejack.net:
Aiheesta muualla

Eyes on the Rear View Mirror Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Eyes on the Rear View Mirror Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Zero Nine |
| --- | --- |
 Keijo ”Kepa” Salmirinne  Timo ”Iso-T” Käsmä  Martti ”Mara” Mäntyniemi  Jarski Jaakkola  Matti ”Iro” Murtola  Mikko ”Dexta” aka ”Borno” Korpela   Esa ”Elmo” Harju  Sika Kukkonen 
Studioalbumit:  Visions, Scenes and Dreams  Blank Verse  Headline  White Lines  Intrigue  Voodoo You  Freakshow  N. E. Files  IX 
Kokoelma-albumit:  Eyes on the Rear View Mirror
IX (albumi)

| IX Zero Nine |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 9. syyskuuta 2009
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal
 Kesto: 44.40
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 20.
Zero Ninen muut julkaisut
| Eyes on the Rear View Mirror 2006 | IX 2009 |   |
IX on Zero Ninen yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 9. syyskuuta 2009. Levyn nimi viittaa yhdeksänteen albumiin.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 20.
Kappaleet

Totally Stoned – 3.42
Working for the Y.S.I – 3.36
Thunder’s Calling – 3.36
Can’t Rewrite the History – 4.02
Crazy Loving You – 4.32
Full Reaction – 2.57
Matter of Broken Heart – 3.42
Set Me Free – 3.17
Love’s Too Dangerous – 3.52
Wake Me Up – 3.15
Cafe Brutale – 3.41
Shadows of the Night – 4.33
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Keskisuomalainen: positiivinen
Soundi:
Aiheesta muualla

IX (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi IX (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Zero Nine |
| --- | --- |
 Keijo ”Kepa” Salmirinne  Timo ”Iso-T” Käsmä  Martti ”Mara” Mäntyniemi  Jarski Jaakkola  Matti ”Iro” Murtola  Mikko ”Dexta” aka ”Borno” Korpela   Esa ”Elmo” Harju  Sika Kukkonen 
Studioalbumit:  Visions, Scenes and Dreams  Blank Verse  Headline  White Lines  Intrigue  Voodoo You  Freakshow  N. E. Files  IX 
Kokoelma-albumit:  Eyes on the Rear View Mirror
Lauluja Nuppilasta

| Lauluja Nuppilasta Lapinlahden Linnut |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : maaliskuu 1988
 Studio : Finnvox-studiot
 Julkaistu: 1988
 Formaatti: LP-levy (777-7 90524 1)   CD-levy (777-7 90524 2)   C-kasetti (777-7 90524 2)
 Tuottaja(t): Pedro Hietanen
 Tyylilaji: huumori, poprock
 Kesto: 41.13
 Levy-yhtiö: Oy EMI Finland Ab
 Levymerkki: Parlophone
Muut kannet
   Albumin takakansi.
Listasijoitukset
  Suomi: 7. (huhtikuu 1988)
Lapinlahden Lintujen muut studioalbumit
| Vihreä gorilla 1987 | Lauluja Nuppilasta 1988 | Elämä janottaa 1989 |
Singlet albumilta Lauluja Nuppilasta
 ”Rakas, ukulele soi” / ”Tenukeppi” Julkaistu: 1988
Lauluja Nuppilasta on huumoriyhtye Lapinlahden Lintujen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin huhtikuussa 1988. Musiikillisesti monipuolinen albumi sisältää sekä humoristisia yhteislauluja, nopeatempoista rockia että synkkiä ja surullisia kappaleita. Löyhän konseptialbumin sanoitukset käsittelevät Vanhaa ylioppilastaloa, jota myös kansitaide esittää,  sekä alkoholinkäytön iloja ja suruja. Monissa kappaleissa on lisäksi yhteiskunnallisia teemoja.
Lauluja Nuppilasta oli Lapinlahden Lintujen viimeinen albumi, jolla pianisti Ari ”Arvid” Kettunen soittaa. Alkuvuosina Kettunen oli ollut yhtyeen tuotteliain säveltäjä, mutta Lauluja Nuppilasta -albumille hän teki vain yhden kappaleen ja jättäytyi pian julkaisun jälkeen pois yhtyeen toiminnasta. Suurimman osan musiikista sävelsi kosketinsoittaja Pekka Hedkrok. Sessiomuusikoina albumin tekemiseen osallistuivat pitkäaikaiset yhteistyökumppanit Pekka ”Rekku” Rechardt (kitara), Pekka Pohjola (bassokitara) ja Jan Noponen (rumpukone). Yhtyeen vakinainen kokoonpano oli sama kuin edellisellä Vihreä gorilla -albumilla.
Albumi sai tuoreeltaan ristiriitaisia arvosteluja, mutta nykyään sitä yleisesti pidetään Lapinlahden Lintujen parhaana. Kaupallisesti albumi menestyi hyvin ja oli parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalla 7. Vuonna 2009 yhtye teki lyhyen kiertueen, jolla albumi esitettiin kokonaisuudessaan. Konserteissa esitettävä albumi valittiin yhtyeen verkkosivuilla järjestetyssä äänestyksessä.
Albumin vaiheet > Tausta

Lapinlahden Linnut julkaisi helmikuussa 1987 studioalbumin Vihreä gorilla, joka menestyi hyvin. Yhtye teki vuoden aikana 226 keikkaa, ja esimerkiksi heinäkuussa 1987 esiintymisiä oli päivittäin. Jatkuvasta konsertoinnista huolimatta yhtyeeltä syntyi nopeasti uutta musiikkia, ja alkuvuodesta 1988 seuraavan albumin kappaleet olivat valmiita. Yhtye vuokrasi treenikämpän, jossa kappaleita harjoiteltiin noin kahden viikon ajan. Kosketinsoittaja Pekka Hedkrokin mukaan tämä toi soittoon varmuutta, ja uudesta albumista tuli ”nimenomaan bändilevy”.
Albumin vaiheet > Tuotanto

Lapinlahden Lintujen neljäs albumi Lauluja Nuppilasta äänitettiin Helsingin Finnvox-studiolla maaliskuussa 1988. Edellisten albumien tapaan tuottajana toimi Pedro Hietanen. Musiikki oli lähinnä Hedkrokin säveltämää, ja alkuvuosien tuotteliain säveltäjä Ari ”Arvid” Kettunen teki albumille vain yhden kappaleen. Muut epäilivät aluksi, osaisiko vakaviin kappaleisiin erikoistunut Hedkrok säveltää myös nopeaa rockia tai tarttuvia huumoriralleja, jotka aiemmin olivat olleet Kettusen vastuulla. Hedkrokin mukaan kasvanut työtaakka ei kuitenkaan tuottanut ongelmia, ja hän olisi tarvittaessa voinut säveltää enemmänkin. Hedkrok on kuvaillut tuolloista työskentelyään sanalla flow.
Äänityksiin osallistuivat sessiomuusikot Pekka ”Rekku” Rechardt (kitara) ja Pekka Pohjola (bassokitara), joiden kanssa Lapinlahden Linnut oli aiemminkin työskennellyt. Rechardt liittyi myöhemmin yhtyeeseen virallisena jäsenenä. Mukana oli myös yhtyeen alkuperäinen rumpali Jan Noponen, joka soitti konerumpusampleja ja syntetisaattoriperkussioita. Hedkrok ja Noponen olivat ennen äänityksiä tehneet kokeiluja Ryhmäteatterin studiossa mutta luopuneet ajatuksesta, että osa albumin kappaleista ohjelmoitaisiin. Noponen kuitenkin täydensi niitä erilaisilla äänitehosteilla. Lisäksi albumilla vieraili Herttoniemen eläkeläisten yhdistyksen kuoro Raspikurkut. Yhtyeen vakinainen kokoonpano pysyi samana kuin edellisellä albumilla.
Matti Jaaranen soitti albumilla ensi kertaa tšekkoslovakialaista trumpettia, jonka oli saanut vaimoltaan. Jaaranen on muistellut, kuinka vaikeaa hänen oli saada soittimesta edes yhtä puhdasta ääntä. Trumpetinsoittoa hänelle opetti kokenut jazzmuusikko Simo Salminen. Mikko Kivinen soittaa albumilla ensimmäistä kertaa ukulelea.
Äänitysten aikana jäsenillä oli erimielisyyttä kappalaiden julkaisujärjestyksestä. Yhtyeellä oli valkotaulu ja liimalappuja, joihin oli kirjoitettu kappaleiden nimet ja joiden järjestystä jäsenet kävivät jatkuvasti muuttamassa. Myös Hietanen osallistui niiden järjestelyyn, jos avausraidaksi oli päätymässä sellaiseksi sopimaton kappale.
Albumin vaiheet > Julkaisu

Lauluja Nuppilasta ilmestyi huhtikuussa 1988. Se julkaistiin LP- ja CD-levyinä sekä C-kasettina Parlophone-levymerkillä. Singlenä julkaistiin ”Rakas, ukulele soi” B-puolenaan ”Tenukeppi”.
Lapinlahden Linnut markkinoi uutta albumiaan TV2-kanavalla 13. huhtikuuta esitetyssä Hittimittari-ohjelmassa. Kappaleesta ”Rakas, ukulele soi” tehty musiikkivideo kuvattiin Tampereen Tohlopissa, ja yhtye esittää siinä laulavia rakennustyöläisiä. Jäsenet olivat kuvausten edellä juhlineet aamuyöhön, ja useimmat saapuivat kuvauspaikalle tunnin myöhässä. Videolla näkyy, kuinka katukylttiin nojaava Tapio Liinoja nukkuu seisaaltaan ja havahtuu yllättäen hereille.
Albumin virallinen julkistamistilaisuus oli pari viikkoa Hittimittarin jälkeen. Tapahtuma järjestettiin Yrjönkadun uimahallissa, jonne kutsuttiin levy-yhtiön ja tiedotusvälineiden edustajia. Yhtye saapui tilaisuuteen laakeriseppeleisiin ja pyyhkeisiin verhoutuneina, poseerasi hetken alasti ja aloitti sitten uimahyppynäytöksen. Paikalla oli myös alastomia naisia. Yhtye perusteli esiintymistään: ”Arvostamme roomalaisia tapoja, kylpylöitä, lihaa, rypäleitä ja kauniita naisia.” Levy-yhtiötä ei ollut etukäteen tiedotettu tapahtuman ohjelmasta.
Kuvaus albumista > Kansikuva

Matti Jaarasen piirtämä kansikuva esittää Vanhaa ylioppilastaloa, jossa Lapinlahden Linnut oli aikanaan perustettu. Kansikuvassa rakennus on tosin siirretty Helsingin keskustasta maaseudulle.
Kuvaus albumista > Musiikkityyli

Lauluja Nuppilasta on löyhä konseptialbumi, jonka kappaleet käsittelevät Vanhan ylioppilastalon kuppilaa ja alkoholia. Tyylillisesti monipuolinen albumi sisältää sekä kepeää huumorimusiikkia ja nopeatempoista rockia että vakavia ja surullisia lauluja.
Kuvaus albumista > Kappalemateriaali > B-puoli

Musiikkinäytteet
Ääninäyte albumin B-puolen kappaleen ”Saako niin tehdä” ensimmäisestä säkeistöstä.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
”Saako niin tehdä” on humalaisesta sääntöjen rikkomisesta kertova huumorikappale, jonka Markku Toikka sanoitti ja lauloi. Hannu Lemola soittaa loppupuolella lyhyen rumpusoolon.
”Tenukepissä” Kivinen laulaa änkyttäen, ja änkytystä jäljittele myös puhallinsoittimilla soitettu päämelodia. Alkoholismista kertova sanoitus on ristiriidassa humoristisen yleissävyn ja letkeän sävellyksen kanssa, ja Kivisen mukaan ”kappaleen ytimessä on nimenomaan epätoivoinen väite, että järjetön dokaaminen olisi mukamas jotenkin ihan vitun nastaa”. Konserteissa kappaletta esitettiin erittäin nopealla tempolla, mikä Kivisen mielestä ”korosti laulun maanista tunnelmaa”.
”Suuri juokseva ihminen” on Liinojan sanoittama kappale, jonka krapulasta ja sosiaalisesta ahdistuksesta kertovaa sanoitusta Timo Rossi kuvailee psykedeeliseksi.
”Roudarin lempi” kertoo roudarien tekemästä raskaasta ruumiillisesta työstä. Kappaleen lopussa karjaistavan kirosanan ”Saatana” huusi Heikki Salomaa, mutta konserteissa sen kävi toisinaan laulamassa roudari Lenni Roininen.
”Kuka junaa kuljettaa” on Salomaan sanoittama kasvutarina, joka kertoo nuoren miehen haaveista ja pettymyksistä.
”Patja-apina” oli ainoa kappale, jonka Ari Kettunen sävelsi albumille. Kettunen myös laulaa kappaleen, jonka sanoitus kertoo estottomasta rakkaudesta ja puolisolta opittujen uusien asioiden tuottamasta ilosta. Elämäkerturi Timo Rossin mukaan kyseessä on ”kelpo ralli”, mutta Kettunen suorastaan vihasi kappaletta. Kettunen oli epävarma soittotaidoistaan, ja ennen albumin julkaisua hän ahdistuneena soitti muille jäsenille pyytäen näitä jättämään ”Patja-apinan” pois.
Albumin päättävä ”Talonmiehen perhonen” on synkkä ja hidastempoinen kappale, jonka sanoitus kertoo iäkkään talonmiehen onnettomasta avioliitosta. Liinojan sanoittaman kappaleen laulaa Hedkrok.
Vastaanotto

Lauluja Nuppilasta sai ristiriitaisia arvosteluja. Uuden Suomen aikalasarviossa sitä kuvailtiin ”kuivaksi ja väkinäiseksi”. Albumi kohosi Suomen virallisen listan sijalle 7 ja pysyi listalla 10 viikkoa, mikä merkitsi hieman kahta edellistä albumia heikompaa menestystä. ”Rakas, ukulele soi” ei noussut singlelistoille.
Albumin arvostus on sittemmin noussut, ja monet ihailijat pitävät sitä yhtyeen parhaana. Jukka Lyytisen mielestä Lauluja Nuppilasta on ”yksi yhtyeen parhaista levykokonaisuuksista”, ja Timo Rossin mukaan se on vuoden 1990 Tähdet kertovat -albumin ohella Lapinlahden Lintujen paras levytys. Hän kiittää tasaisen laadukasta ja monipuolista kappalemateriaalia sekä eheitä soundeja, jotka ovat ”huima parannus edellisiin levyihin”. Albumilla soittava kokoonpano sessiomuusikoineen on Rossin mukaan ”todellinen dreamteam”. Myös Hedkrok oli tyytyväinen: ”Nuppilassa alettiin jo lähestyä sitä, miten biisien kuuluu mennä.” Hän mainitsi kappaleet ”Miksi surisin”, ”Kohta varisee!”, ”Roudarin lempi”, ”Saako niin tehdä” ja ”Suuri juokseva ihminen” esimerkkeinä siitä, kuinka sävellys ja sanoitus onnistuneesti täydentävät toisiaan.
Julkaisun jälkeen

Ari Kettunen jätti yhtyeen loppukeväästä 1988. Hän oli kärsinyt masennuksesta jo pitkään eikä enää kyennyt säveltämään tai esiintymään yleisölle. Turun yliopiston tiloissa järjestetyn konsertin epäonnistuttua hänelle ehdotettiin lomaa, jonka aikana hän voisi levätä ja hakea apua. Lyhyeksi tarkoitetusta tauosta muodostui pysyvä ero, eikä Kettunen pitkään aikaan halunnut edes kuunnella musiikkia saati soittaa sitä. Lapinlahden Lintujen toimintaan hän osallistui uudelleen vasta lähes kaksi vuosikymmentä myöhemmin.
Myös muut jäsenet olivat liiallisen työnteon ja päihteidenkäytön uuvuttamia. Liinoja oli esimerkiksi joutunut sairaalaan pyörryttyään pitkän kiertueen päätteeksi. Sairaalassa hän heräsi tuttuun ääneen, kun samalle vuodeosastolle päätynyt Eränkö yritti puolittain tiedottomassa tilassa huutaa paikalle tarjoilijaa. Yhtye vähensi esiintymisiä ja yritti jatkossa tehdä enemmän keikkoja Helsingin seudulla.
Kettuselle ei heti löydetty pysyvää korvaajaa, ja Lapinlahden Lintujen viides albumi Elämä janottaa äänitettiin riisutulla kokoonpanolla. Loppuvuodesta 1989 yhtyeeseen liittyi kitaristi Veli-Pekka ”Puka” Oinonen, joka Kettusen tapaan otti vastuuta myös säveltämisestä.
Syksyllä 2009 Lapinlahden Linnut järjesti verkkosivuillaan äänestyksen, jossa yhtyeen ihailijat saivat päättää albumin, joka esitettäisiin konserteissa kokonaan. Kilpailun voitti Lauluja Nuppilasta, jonka yhtye esitti Himosareenalla ja Tavastialla. Tavastian konsertissa esiintyi myös Mariska, joka valitsi laulettavakseen kappaleen ”Kuka junaa kuljettaa”. Albumin pääasiallinen säveltäjä Pekka Hedkrok ei tuohon aikaan kuulunut kokoonpanoon vaan seurasi konserttia yleisöstä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Pekka Hedkrok, ellei toisin mainita. Kaikki kappaleet sovittaneet Lapinlahden Linnut.
Rakas, ukulele soi – 3.45 (san. T. Liinoja)
Miksi surisin – 2.55 (san. T. Eränkö / M. Kivinen / T. Liinoja)
Kohta varisee! – 2.50 (san. M. Jaaranen)
Kuppilan tango – 3.30 (san. T. Liinoja)
Kuolemantutkija – 3.54 (san. T. Eränkö)
Lasten siivouslaulu – 2.27 (säv. Lapinlahden Linnut, san. T. Eränkö)
Saako niin tehdä – 2.50 (san. M. Toikka)
Tenukeppi – 2.53 (san. M. Jaaranen / H. Salomaa)
Suuri juokseva ihminen – 3.25 (san. T. Liinoja)
Roudarin lempi – 2.53 (san. T. Eränkö / H. Salomaa)
Kuka junaa kuljettaa – 3.40 (san. H. Salomaa)
Patja-apina – 2.48 (säv. A. Kettunen, san. T. Eränkö / H. Salomaa)
Talonmiehen perhonen – 3.23 (san. T. Liinoja)
Kokoonpano > Lapinlahden Linnut

Ari Kettunen - piano, laulu
Tapio Liinoja – laulu, koolingit
Heikki Salomaa – banjo, huuliharppu, cabasa, laulu
Timo Eränkö – tenorisaksofoni, laulu
Matti Jaaranen – trumpetti, laulu
Mikko Kivinen – ukulele, koolingit, laulu
Markku Toikka – tenorisaksofoni, matka-arkku, laulu
Hannu Lemola – rummut, kilinät, suhinat
Pekka Hedkrok  – koskettimet, piano, laulu
Lapinlahden Linnut – 16 kappaletta muita rytmisoittimia, mm. roskapönttö
Kokoonpano > Vierailevat muusikot (Nuppilan vieraskirja 1988)

Herttoniemen eläkeläiset ry / Raspikurkut – kuoro (6)
Pekka Pohjola – sähköbasso
Pekka Rechardt – sähkökitara
Jan Noponen – rumpusämplit ja syntetisointi (1, 3-4, 10, 13)
Kråkan (10) *
Lennu (10) *
Puosu (10) *
Vanha Rouva (10) *
(*) Kappale ”Roudarin lempi” (B4/10) on omistettu roudareille ja takakannessa mainitaan yhtyeen roudarit Lars-Thomas ”Kråkan” Kråkström, Lenni ”Lennu” Roininen ja Paavo ”Puosu” Liesinen. Vanha Rouva tarkoittaa yhtyeen keikkabussia.
Kokoonpano > Tuotanto

Pedro Hietanen – tuottaja
Risto Hemmi – äänittäjä (Finnvox-studiot)
Finnvox-studiot – kahvit
Juha-Pekka Laakio – valokuvaaja
Matti Jaaranen – kansimies
Timo Kaisla – vuokraisäntä
Axel Federley (pankinjohtaja)

Axel Federley (10. kesäkuuta 1798 Ytterby, Jomala, Åland – 11. elokuuta 1854 Helsinki), Akatemian kamreeri, Suomen pankin pääjohtaja.
Perhe: Vanhemmat: Anton Christoffer Federley ja Helena Elisabeth Hjort, Puoliso: Mina Armfelt, Lapset: Hedvig Ulrika Wilhelmina Federley; Axel Thiodolf Federley; Gustaf Alfons Federley; Alexandra Emilia Federley, Sanny; Elfrida Axela Gustava "Elly" Procopé (Federley); Aurora Idalie Federley; Mauritz Fredrik Anton Federley ja Louise Aspasie "Lisen" von Cederwald (Federley).
Henkilötaiteessa

Federleyn muotokuva vuonna 1800–1829.
Federleyn muotokuva vuonna 1798–1854.
Kahden sormen tervehdys

Puolalainen upseeri tekee kahden sormen tervehdyksen
Kahden sormen terveyhdys (puol. Salutowanie dwoma palcami) on sotilastervehdys, joka nimensä mukaisesti tehdään kahdella sormella. Virallisesti sitä käyttävät ainakin Puolan asevoimat. Kahden sormen sanotaan kuvaavan isänmaata ja kunniaa.
Tervehdyksen alkuperästä ei ole täyttä varmuutta. Yhden tarinan mukaan se sai alkunsa Napoleonin sodissa nimettömäksi jäänyt adjutantti haavoittui räjähdyksen seurauksena ja hänelle jäi käteen vain kaksi sormea. Tästä huolimatta hän tervehti komentajaansa ennen kuolemaansa. Myös se, kuka komentaja oli kyseessä, on jäänyt epäselväksi. Toisen maailmansodan aikana puolalaisten käyttämä tervehdys aiheutti hämmennystä liittoutuneissa, joista osa piti tervehdystä epäkunnioittavana. Britannian alaisuudessa palvelevia puolalaisjoukkoja jopa määrättiin tervehtimään koko kädellä.
Grrr! (Lapinlahden Lintujen albumi)

| Grrr! Lapinlahden Linnut |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1992
 Studio : Herodes-studio, Lauttasaari
 Julkaistu: 1992
 Formaatti: LP-levy (777-7 80989 1)   CD-levy (777-7 80989 2)   C-kasetti (777-7 80989 4)
 Tuottaja(t): Kari Kalén   Pekka Hedkrok   Puka Oinonen
 Tyylilaji: huumorirock
 Kesto: 36.55
 Levy-yhtiö: EMI Finland
 Levymerkki: Parlophone
Listasijoitukset
 Suomi: 9. (marraskuu 1992)
Lapinlahden Lintujen muut studioalbumit
| Tähdet kertovat 1990 | Grrr! 1992 | Köyhän taivas 1994 |
Singlet albumilta Grrr!
 ”Helppoa elämää” / ”Hengessä Kollaan” Julkaistu: 1992 (777-1386637)  ”Se tekee gutaa” / ”Tiiviö” Julkaistu: 1992 (777-1386487)  ”Sä teet mut hulluksi” / ”Vanha suomalaisten poikain vitutuslaulu” Julkaistu: 1992 (777-1386697)  ”Vanha suomalaisten poikain vitutuslaulu” Julkaistu: 1993 (777-1386746)
Grrr! (tyyliteltynä GRRR!) on suomalaisen huumoriyhtye Lapinlahden Lintujen seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1992. Albumilla yhtye uudisti tyyliään nopeatempoiseen rockiin, ja kokoonpanoon vuonna 1989 liittyneen Veli-Pekka ”Puka” Oinosen soittama sähkökitara on monissa kappaleissa vahvasti esillä.
Albumin tunnetuin kappale on ”Vanha suomalaisten poikain vitutuslaulu”, joka suoratoistopalvelujen aikakaudella on kohonnut Lapinlahden Lintujen kuunnelluimmaksi. Myös Helsingin kaupunginosasta kertova ”Kalliossa” ja siitä tehty musiikkivideo ovat suosittuja.
Grrr! sai lehdistössä varautuneita arvioita, ja Lapinlahden Lintujen pääasiallinen säveltäjä Pekka Hedkrok on pitänyt sitä yhtyeen edellistä Tähdet kertovat -albumia heikompana. Lapinlahden Lintujen suosituin jäsen Mikko Kivinen erotettiin yhtyeestä albumin julkaisun aikoihin.
Albumin vaiheet > Tausta

Lapinlahden Linnut oli 1980- ja 1990-lukujen taitteessa suosionsa huipulla. Albumit Elämä janottaa (1989) ja Tähdet kertovat (1990) myivät kultalevyyn oikeuttavan määrän, ja myös yhtyeen televisio-ohjelmat olivat suosittuja. Kiivas työtahti ja Markku Toikan erottaminen vuonna 1990 olivat kuitenkin huonontaneet yhtyeen ilmapiiriä. Toiminnan väliaikaista lopettamista harkittiin, mutta sellaiseen ei taloudellisista syistä haluttu ryhtyä.
Lapinlahden Lintujen kolmas TV-sarja Kuudesti laukeava esitettiin keväällä 1992. Lama-aika heijastui sarjan huumoriin, joka oli aiempaa synkempää ja poliittisempaa. Taiteellisesti se ei kuitenkaan noussut edeltäjiensä tasolle, mistä sekä aikalaiskriitikot että yhtyeen jäsenet olivat samaa mieltä.
Albumin vaiheet > Tuotanto

Lapinlahden Lintujen ensimmäiset albumit tuotti Pedro Hietanen, ja monet niistä äänitti Risto Hemmi. Grrr!-albumin tuottajaksi tuli Kari Kalén, ja se äänitettiin Lauttasaaren Herodes-studiolla, joka oli yhtyeen aiemmin suosimaa Finnvoxia pienempi. Kosketinsoittaja Pekka Hedkrokista, kitaristi Veli-Pekka ”Puka” Oinosesta ja rumpali Hannu Lemolasta koostunut soittajien ydinryhmä äänitti kappaleiden pohjat samassa huoneessa yhdessä soittaen. Hedkrokin mukaan ”siinä oli erilainen kemia, kun olimme silmäkkäin ja vaistosimme kaikki ongelmat heti”. Äänitykset sujuivat kurinalaisesti, ja ”soundeihin kiinnitettiin – – paljon huomiota”. Tempot soitettiin korvakuulolta.
Oinonen oli liittynyt yhtyeeseen 1989 ja sävelsi seuraavana vuonna ilmestyneelle Tähdet kertovat -albumille pari kappaletta. Grrr!-albumilla sävellysvastuu jakautui tasaisesti Hedkrokin ja Oinosen kesken: ensin mainittu sävelsi 12 kappaleesta seitsemän ja jälkimmäinen viisi. Useimmat jäsenet kirjoittivat sanoituksia, joista Hedkrok valitsi itselleen mieluisimmat ja antoi loput Oinoselle. Pitkäaikainen jäsen Mikko Kivinen ei osallistunut äänityksiin aktiivisesti ja teki albumille vain yhden sanoituksen. Kivisen välit muihin jäseniin olivat tulehtuneet, ja hän koki, ettei hänen sanoituksiaan enää kaivattu.
Albumin vaiheet > Julkaisu

Grrr! julkaistiin marraskuussa 1992. Kahden vuoden tauko oli siihen mennessä pisin Lapinlahden Lintujen studioalbumien julkaisujen välillä kulunut aika. Albumi ilmestyi Parlophone-levymerkillä LP- ja CD-levyinä sekä C-kasettina ja oli Lapinlahden Lintujen viimeinen vinyylilevynä julkaistu studioalbumi. Singleinä julkaistiin albumiraidat ”Se tekee gutaa”, ”Helppoa elämää”, ”Sä teet mut hulluksi” ja ”Vanha suomalaisten poikain vitutuslaulu”.
Kuvaus > Nimi ja kansikuva

Yhtyeen edellisen levyn tapaan Grrr!-albumin kannen taiteilivat Matti Jaaranen ja Timo Eränkö. Kansikuvassa on suuri joukko masentuneita lintuja, joiden keskellä seisoo vihaisesti irvistelevä lintu. ”Silloisessa yhteiskunnallisessa tilanteessa monia masensi ja vitutti, joten kuvitimme kanteen sen”, Jaaranen muisteli 2020-luvun alussa. Yhteiskunnallinen ilmapiiri heijastui myös albumin nimeen.
Kuvaus > Musiikkityyli

Grrr!-albumilla Lapinlahden Linnut uudisti tyyliään nopeatempoiseen rockiin, jonka äänimaailmaa hallitsivat sähkökitaralla soitetut voimasoinnut ja aiempaa aggressiivisempi rumpujen soitto. Hietasen ja Hemmin äänittämien albumien äänimaailma oli ollut hillitympi, eivätkä jäsenet pitäneet siitä, että yhtyeen kappaleet soivat radiossa ja jukebokseissa muiden tekemiä kappaleita hiljempaa. Oinosen mukanaolo vaikutti tyylimuutokseen ratkaisevasti, sillä hän oli edellisessä yhtyeessään The Nights of Iguanassa tottunut soittamaan kitaravoittoista rockia.
Vaikka lama heijastui Lapinlahden Lintujen tuolloiseen tuotantoon, ei aihetta merkittävästi käsitellä Grrr!-albumin sanoituksissa. Yhtye oli perinteisesti suosinut yksinkertaisia ja tarinallisia sanoituksia, mutta tällä albumilla monien tekstien ymmärtäminen vaatii niiden taustojen tuntemista.
Oinonen soittaa albumilla lukuisia kielisoittimia, muiden muassa mandoliinia, ukulelea, dobroa, slidehuilua ja vetopasuunaa. Hän soitti albumille myös bassoraidat. Monissa kappaleissa hän käytti nauhatonta bassoa, joka mahdollisti liukuvien alaäänten soittamisen.