Kirka
Taiteilijakuva > Laulaja ja esiintyjä

Ääninäytteet
Little Richardin tuotannosta peräisin oleva ”Bama Lama Bama Loo” oli nuoren Kirkan bravuuri, jota hän esitti uransa alussa satoja kertoja. Näyte on peräisin  -albumilta.
Kappaleessa ”Born to Be Wild” on esillä Kirkalle tyypillinen raspinen ääni.
-albumilla Kirka lauloi paikoin aiempaa matalammalta, mikä kuuluu selkeimmin kappaleessa ”Läpi unisen maan”.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Kirka oli laulajana hyvin laaja-alainen, ja hänen äänensä oli raspinen. Hän sai vaikutteita laulutyyliinsä Little Richardilta. Uran alussa hänen äänenkäyttöään verrattiin Little Richardin lisäksi Ray Charlesiin ja etenkin James Browniin. Kun keikkamyyjä ja ääniohjaaja Reino Bäckman kuuli nuoren Kirkan laulavan, hän arvosteli tämän äänenkäyttöä karkein sanoin. Jo uransa alussa hän erottui Dannyn ja Johnnyn kaltaisista poplaulajista siinä, että hän lauloi levyillään yhtä voimallisesti kuin keikoillaan. Häntä myös arvostettiin laulajana muusikkopiireissä alusta alkaen. Sibelius-Akatemian Vesa Kurkelan mukaan Kirkan laulutyyli oli niin persoonallinen ja vaikeasti toteutettava, ettei hänellä ollut vuosikymmeniin lainkaan jäljittelijöitä. Kirka ei käynyt laulunopettajalla, koska hän halusi varjella ääntään ulkopuoliselta vaikuttamiselta. 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa hän otti kuitenkin muutaman tunnin Ture Aralta, joka opetti hänelle oikeanlaista hengitystekniikkaa.
Kisu Jernströmin mielestä Kirka oli laulajana parhaimmillaan R.O.C.K.-albumin (1986) aikoihin, jolloin hän taipui hyvinkin vaikeisiin kappaleisiin. The Spell -levyllä (1987) Kirka laulaa jotkin kappaleet mieslaulajan mittakaavassa poikkeuksellisen korkealta ja yltää niissä ylä-C:hen ja jopa ylä-D:hen. Vuonna 1996 ilmestyneellä Tie huomiseen -albumilla hän lauloi aika ajoin hieman totuttua matalammalta, ja Petri Lahti mainitsee hänen äänensä kuulostaneen myös aiempaa rennommalta ja vähemmän nasaalilta. Kirka itse uskoi, että hänen uusi äänensä oli mahdollisesti peruja tupakoinnin lopettamisesta ja poskionteloleikkauksesta.
Danny on sanonut, että Kirkan rytmitaju oli hämmästyttävän hyvä pohjoismaiseksi laulajaksi. Erittäin taipuisalla äänenvärillään hän pystyi tulkitsemaan niin balladeita, soulia kuin gospeliakin. Danny nostaa esiin myös sen, että aikansa valtavirrasta poiketen Kirka ei tyytynyt iskelmiin vaan hänellä oli rohkeutta ja tyylitajua valita linja, johon kuuluivat pop ja rock.
Dannyn mukaan Kirkalla olisi voinut olla edessään ura ulkomailla, jos joku kansainvälinen manageri olisi ymmärtänyt hänen lahjakkuutensa. Myös Kisu Jernströmin mielestä Kirkan lauluääni, ulkonäkö ja sosiaalinen luonne olisivat riittäneet maailmalla, kuten Kreikassa nähtiin. Petri Lahden mukaan Kirkan taito etsiä ja löytää esittämäänsä kappaleeseen tunnetta oli suomalaiselle laulajalle poikkeuksellinen.
Pave Maijasen mukaan Kirkan sydämellinen luonne ja persoona olivat hänen vahvuutensa myös laulajana. Maijanen uskoo, että nämä piirteet välittyivät hänestä myös esiintyjänä, mikä oli varmasti iso syy hänen suosioonsa. Kassu Halosen mukaan Kirka antoi esiintymisissään aina kaikkensa riippumatta siitä, kuinka paljon yleisöä oli paikalla. Lasse Norres uskoo Kirkan omaksuneen tämän ajattelutavan entiseltä yhtyekaveriltaan Remu Aaltoselta.
Kirka keikkaili yli 40 vuoden ajan ahkerasti ja miltei yhtämittaisesti. Hänen ominaisuutensa laulajana eivät aina välittyneet levyltä, minkä vuoksi hänelle kehittyi jo uransa alussa maine tulkitsijana, joka on kuulemisen lisäksi myös nähtävä. Kirkan esiintymiset olivat tarkkaan mietittyjä kappaleiden välisiä puheita myöten, eikä hän siksi mielellään muuttanut keikkakonseptiaan. Kirkan esiintymisiä myyneen Seppo Kahilaisen mukaan Kirka oli hyvin tunnollinen, mutta vastaavasti hän vaati myös muilta paljon ja halusi kaiken toimivan sovitusti. Hän oli erittäin tarkka esimerkiksi äänentoistosta. Esiintyessään Kirka kuitenkin usein unohti laulujen sanoja, mikä on nostettu hänen heikkoudekseen.