stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Runar Appelberg
Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1907 ja liittyi Nylands Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historian kielten osastolla vuosina 1907–1910 ja Lontoon yliopiston kansantaloudellisessa oppilaitoksessa vuosina 1908–1909. Filofian kandidaatin tutkinnon hän suoritti vuonna 1910. Hän toimi Tilastollisen päätoimiston ylimääräisenä amanuenssina vuonna, kunnes lähti jatkamaan opintojaan ja opiskeli Helsingin, Lontoon ja Tukholman yliopistoissa vuosina 1912–1914. Filosofian maisterin tutkinnon hän suoritti vuonna 1914. Hän toimi myös ylioppilaskunnan hallituksen jäsenenä vuonna 1911.
Jääkäriaktivisti

Hän oli ylioppilasaktivistien ensimmäisiä ja huomattavimpia johtohenkilöitä ja kuului siihen lähetystöön, jotka alkuvuodesta 1915 neuvotteli useiden ruotsalaisten julkisuudenhenkilöiden kanssa tulevasta Suomen itsenäistymisestä. He neuvottelivat Ruotsissa myös mahdollisuudesta saada sotilaallista koulutusta ja aseita suomalaisille ja Suomeen. Hän toimi myös jääkärivärvärinä vuoden 1915 alussa ruotsinkielisten opiskelijoiden keskuudessa.
Jääkäriaika

Appelberg osallistui ensimmäiselle jääkärikurssille Berliinissä 15. helmikuuta 1915, josta hän siirtyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukossa Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Kurssin johtajana toimi yliluutnantti von der Heyden. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan, jossa hän toimi myöhemmin suomalaisena ylijoukkueenjohtajana. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, missä sai keuhkopussin tulehduksen ja sinnitteli viikon kofeiinin, kamfertin ja morfiinin turvin, kunnes kuoli keuhkotautiin Tukkumin sotilassairaalassa n:o 404. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa ruotsalaisessa seurakunnassa.
Hautajaiset

Appelberg haudattiin Tukkumin Ehrenfriedhofin hautausmaalle sotilaallisin kunnianosoituksin. Lähimmät toverit laskivat hänet hautaan. Seppeleet laskivat muun muassa pataljoonan uusmaalaiset ylioppilaat ja saksalainen upseeristo. Appelbergin ruumis siirrettiin myöhemmin isänmaan multiin.
Muistoja rintamalta

Appelberg ylennettiin zugführeriksi 2. syyskuuta 1915 ja oberzugführeriksi Runeberginpäivänä 5.(6?). helmikuuta 1916, mikä päivä on myös jääkäripataljoona 27:n juhlapäivä. Kyseisessä ylennystilaisuudessa hän piti puheen jossa hän lausui muun muassa seuraavaa: ”Historia on meidän kansallemme määrännyt aivan erikoisen tehtävän. Aina siitä ajasta saakka, kun Ruotsin valta loi Suomesta itselleen suojamuurin Venäjää vastaan, me olemme seisoneet länsimaitten äärimmäisinä itäisinä vartioina. Vartian paikka on vastuunalainen paikka----. Vartia ei voi ryhtyä neuvotteluihin vihollisen kanssa; hän voi vain seistä ja kaatua ---. Kun me nyt varustaudumme taisteluun Venäjää vastaan, muistakaamme, että juuri tähän taisteluun Suomen nuoriso sukupolvi sukupolvelta monen sadan vuoden aikana on valmistautunut. --- Älkäämme unohtako, että tuskin sata vuotta sitten esi-isämme Siikajoella, Lapualla ja Oravaisissa paljastetuin asein astuivat samaa vihollistamme vastaan”
2. komppaniassa palvelevalle oberzugführer Appelbergille myönnettiin rautaristi 28. marraskuuta 1916. Hän toimi hengellisenä johtajana jääkäripataljoona 27:ssä, ja rintamalle lähtöpuheessaan hän vetosi joukon sotilasperinteisiin: ”Muistakaamme, kun valmistaudumme lähtemään taisteluun Venäjää vastaan, että Suomen nuoriso on sukupolvi toisensa jälkeen kautta monien vuosisatojen valmistautunut kuten me samaan taisteluun... Muistakaamme, että suonissamme virtaa verta kuin niiden sankarien, jotka yhdessä de la Gardien ja Hornin kanssa rynnistivät Novgorodiin ja valtasivat itämerenmaat...”
Ylennettävät Lockstedter Lagerissa 6. helmikuuta 1916. Oberzugführereiksi ylennettävinä Runar Appelberg, Karl Mandelin, Kaarlo Ståhlberg, Walter Horn, Gabriel von Bonsdorff, Harald Öhquist.
Oberzugführer Appelbergin hauta Tuckumissa
Arbetets Vänner

Arbetets Vänner (AV) on järjestö, joka on määrittänyt tehtäväkseen edistää erilaisia suomenruotsalaisia pyrkimyksiä. Yhdistys muodostuu kattoyhdistyksestä ja alue-yhdistyksistä. Ensimmäinen AV-yhdistys perustettiin Helsinkiin 1891. Aloitteentekijä yhdistyksen perustamiselle oli toimittaja F. J. Valbäck.
Historia

Arbetets Vänner oli edelläkävijä suomenruotsalaisena kokoomaliikkeenä ja pyrki liittämään myös ruotsinkielisen kaupunkityöväestön suomenruotsalaisen identiteetin piiriin. Tällä haluttiin estää suomalaiskansalliseksi profiloituneen työväenliikkeen ruotsinkielisenkin työväestön houkutteleminen oman toimintansa piiriin. Koulutustoiminnan avulla yhdistys pyrki estämään sosialismin leviäminen Suomen ruotsinkielisen työväestön keskuuteen. Asteittain yhdistys menetti poliittiset etumerkkinsä ja muuttui kulttuuriyhdistykseksi. Toiminnan luonne muuttui maaseudun nuorisoseuroja muistuttavaksi. 2000-luvun alussa yhdistykseen kuului yhdeksän alayhdistystä ja 1 800 jäsentä.
"Arbetets Vänner" -yhdistyksiä perustettiin erityisesti 1890-luvulla. Emoyhdistys Huvudföreningen perustettiin 1891, Turun yhdistys 1893, Sörnäisten 1894, Töölön 1895, Loviisan ja Vaasan 1896 sekä Tammisaaren 1898. Enimmillään yhdistyksiä oli 22. Toiminnassa on nyt yhdeksän yhdistystä, ja niistä nuorin, Korson yhdistys, on perustettu 1946. Jäseniä on yhteensä noin 1 900. Yhdistysten tarkoitus oli alun perin saattaa yhteen eri yhteiskuntaluokkiin kuuluvia henkilöitä opintopiirien ja yhteisten harrastusten merkeissä.
Yhdistykset perustivat keskusjärjestön Arbetets Vänners Centralförbund rf vuonna 1952.
Kirjallisuutta

Ordentligt folk : Arbetets vänner i Sörnäs 110 år 1894-2004, Arbetets vänner i Sörnäs, 2004 ISBN 952-91-7722-4
Aiheesta muualla

Yhdistyksen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Arbetets Vänner i Lovisa (Arkistoitu – Internet Archive)
Alfons Arlander

Alfons Wilhelm Arlander
Alfons Wilhelm Arlander  (käytti Saksassa nimeä Zühlke) (29. maaliskuuta 1890 Porvoo – 16. tammikuuta 1918 Osnabrück) oli suomalainen gruppenführer. Hänen vanhempansa olivat koneenkäyttäjä Julius Teodor Arlander ja Maria Sofia Karlsson ja hänen puolisonsa oli Eva Maria Hallman. Alfons Wilhelm Arlander kävi 5/8 lk. Porvoon ruotsalaista lyseota sekä Turun ruotsalaisen kauppaopiston.
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Turussa hän hoiti omistamaansa paperikauppaa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 25. helmikuuta 1915, hän oli ensimmäisten suomesta lähteneiden joukossa ja osallistui Pfadfinder-kurssille. Hänet siirrettiin 31. elokuuta 1915 pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella. Alfons Wilhelm Arlander menehtyi 28-vuotiaana tapaturmaisesti junaonnettomuudessa lähellä Osnabrückin kaupunkia, kun hän oli saattamassa jääkäriystäviään pataljoonasta Kölniin työlomalle. Hänet oli haudattu Osnabrückin sotilashautausmaalle, kunnes hänet myöhemmin siirrettiin kotimaahan ja Turun sankarihautaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 2. syyskuuta 1915  Guppenführer 6. marraskuuta 1915 |    |  Preussin rautaristi 2. lk   Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Jääkärimerkki |
Luettelo vuonna 1974 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1974 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

3. tammikuuta – Antti Huovinen, suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, metsäneuvos (s. 1889)
3. tammikuuta – Aatu Nykänen, suomalainen matematiikan yliopettaja ja matematiikan opetuksen tutkija (s. 1898)
23. tammikuuta – Olaf Hillestad, norjalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija (s. 1923)
Helmikuu

2. helmikuuta – Jean Absil, belgialainen säveltäjä ja urkuri (s. 1893)
9. helmikuuta – H. S. Nyberg, ruotsalainen orientalisti (s. 1889)
27. helmikuuta – Martti Mikkola,  suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos (s. 1894)
Maaliskuu

1. maaliskuuta – Agnes Geraghty, yhdysvaltalainen uimari ja olympiamitalisti (s. 1907)
4. maaliskuuta – Arne Skaug, norjalainen poliitikko (s. 1906)
10. maaliskuuta – Hans Ahlmann, ruotsalainen maantieteilijä, tutkimusmatkailija, diplomaatti ja professori (s. 1889)
10. maaliskuuta – Kalervo Pitkänen, suomalainen pikajuoksija (s. 1904)
12. maaliskuuta – Lis Groes, tanskalainen poliitikko (s. 1910)
15. maaliskuuta – Vappu Nevalainen, suomalainen kirjailija (s. 1891)
16. maaliskuuta – Vilho Lehto, suomalainen jalkapalloilija (s. 1905)
18. maaliskuuta – Yrjö Marjokorpi, suomalainen diplomiurkuri, musiikkiarvostelija, opettaja ja kuoronjohtaja (s. 1903)
21. maaliskuuta – Runar Ahlstedt, suomalainen jääkärivääpeli (s. 1896)
22. maaliskuuta – Viggo Starcke, tanskalainen lääkäri ja poliitikko (s. 1895)
31. maaliskuuta – Jaakko Manni, suomalainen mäkihyppääjä (s. 1945)
Huhtikuu

24. huhtikuuta – Bud Abbott, yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko, tuottaja ja toinen Abbott ja Costello -koomikkoparin jäsenistä (s. 1895 tai 1897)
25. huhtikuuta – Jascha Golowanjuk, ruotsalainen kirjailija, näyttelijä ja viulisti (s. 1905)
30. huhtikuuta – Hilma Hagström, suomalainen maastohiihtäjä (s. 1889)
Toukokuu

3. toukokuuta – John Adrian Chamier, brittiläinen ilmavoimien prikaatikenraali, virkamies ja poliittinen vaikuttaja (s. 1883)
5. toukokuuta – Selim Tapola, suomalainen toimittaja, toimitusjohtaja ja kirjailija (s. 1912)
7. toukokuuta – Branquinho da Fonseca, portugalilainen kirjailija ja päätoimittaja (s. 1905)
Kesäkuu

7. kesäkuuta – Matti Karjanlahti, suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja (s. 1908)
10. kesäkuuta – prinssi Henry, brittiläinen kuninkaallinen, Australian kenraalikuvernööri 1945–1947 (s. 1900)
10. kesäkuuta – Leo Pylkkö, suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos (s. 1901)
29. kesäkuuta – Ferreira de Castro, portugalilainen kirjailija ja toimittaja (s. 1898)
Heinäkuu

1. heinäkuuta – Lemmikki Talas, suomalainen toimittaja ja matkakirjailija (s. 1898)
12. heinäkuuta – Oiva Hurme, suomalainen taiteilija, graafikko ja mainospiirtäjä (s. 1912)
12. heinäkuuta – Sonja Ludvigsen, norjalainen poliitikko (s. 1928)
14. heinäkuuta – Carl Spaatz, yhdysvaltalainen ilmavoimien kenraali (s. 1891)
Elokuu

2. elokuuta – Harry Tilgmann, suomalainen Ruotsissa vaikuttanut keramiikkatehtailija (s. 1904)
8. elokuuta – Uuno Hiironen, suomalainen muurari ja ammattiyhdistysjohtaja, sosiaalineuvos (s. 1901)
9. elokuuta – Else Alfelt, tanskalainen taidemaalari (s. 1910)
13. elokuuta – Anselm Ahlfors, suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiamitalisti (s. 1897)
24. elokuuta – Yrjö Keränen, suomalainen opettaja ja kirjailija (s. 1901)
Syyskuu

4. syyskuuta – Creighton W. Abrams Jr., yhdysvaltalainen kenraali (s. 1914)
4. syyskuuta – Marcel Achard, ranskalainen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja (s. 1899)
20. syyskuuta – Feyzi Ahsen Böre, suomalainen jääkiekkoilija (s. 1917)
20. syyskuuta – Olle Hedberg, ruotsalainen kirjailija (s. 1899)
28. syyskuuta – Erkki Helo, suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja teatteriohjaaja (kuoleman julkistamispäivä) (s. 1898)
Lokakuu

1. lokakuuta – Greta Grönlund, suomalainen pukuompelun opettaja, osastonjohtaja ja oppikirjojen laatija (s. 1887)
3. lokakuuta – Eino Aaltio, suomalainen poliitikko, kansanedustaja (Maalaisliitto), varatuomari, asianajaja ja kotiseutuhistorioitsija (s. 1889)
17. lokakuuta – George Redding, kanadalainen jääkiekkoilija (s. 1903)
20. lokakuuta – Lauri Rapala, suomalainen kalastaja ja uistintehtaan perustaja (s. 1905)
30. lokakuuta – Knuth Becker, tanskalainen kirjailija (s. 1891 tai 1893)
Marraskuu

10. marraskuuta – Olavi Räsänen, suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos (s. 1920)
11. marraskuuta – Jane Ace, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1897 tai n. 1900)
13. marraskuuta – Karen Silkwood, yhdysvaltalainen laboratorioteknikko ja aktivisti (s. 1946)
17. marraskuuta – Kirsten Hansteen, norjalainen poliitikko (s. 1903)
23. tai 24. marraskuuta – Páll Ísólfsson, islantilainen säveltäjä, urkuri, kapellimestari ja kuoronjohtaja (s. 1893)
29. marraskuuta – Tauno Suvanto, suomalainen pikajuoksija (s. 1924)
Joulukuu

4. joulukuuta – Ernst Christiansen, tanskalainen poliitikko (s. 1891)
5. joulukuuta – Paul Hartmann, norjalainen poliitikko (s. 1878)
14. joulukuuta – Kurt Hahn, saksalaissyntyinen pedagogi (s. 1886)
15. joulukuuta – Jørgen Jørgensen, tanskalainen poliitikko (s. 1888)
17. joulukuuta – Gunnar Närhinen, suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija (s. 1909)
17. joulukuuta – Kurt Wrede, saksalaissyntyinen insinööri ja tekstiilialan yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos (s. 1893)
24. joulukuuta – Victor Teronen, suomalainen vaatturi ja taidemaalari (s. 1923)
Arabiantimali

| Arabiantimali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pyrstötimalit Leiotrichidae
Suku::  Vaaleapensastimalit Argya
Laji::  squamiceps
Kaksiosainen nimi
 Argya squamiceps  (Cretzschmar, 1826) 
Synonyymit
 Turdoides squamiceps 
Katso myös
   Arabiantimali Wikispeciesissä   Arabiantimali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Arabiantimali (Argya squamiceps) on arabialainen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 26–29 cm, josta pyrstön pituus 14–15 cm, siipien kärkiväli 31–33,5 cm ja paino 64–83 g. Arabiantimali on kooltaan lähes kulorastaan luokkaa ja se on läntisen paleartisen alueen kookkain pensastimalilaji. Sillä on pitkä pyrstö, joka usein sojottaa pystyssä. Höyhenpuku on ruskea. Kurkku on vaalea ja laji muistuttaa suuresti persiantimalia mutta on huomattavasti suurempi. Nokka on voimakas ja hieman alaspäin kaareva. Myös koivet ovat voimakkaat. Sukupuolet ovat lähes samanvärisiä. Koiraan iiris on vaaleankeltainen, naaraan ruskea, ja koiraan nokka on tummanharmaa ja naaraan kellanharmaa; nokan kärki on aina tumma. Nuori lintu muistuttaa vanhaa mutta sen silmä on harmaa, nokka tumma ja puku tasavärisempi.
Esiintyminen

Arabiantimali elää Arabian niemimaalla, Egyptin itäosassa sekä Jordanian ja Israelin eteläosissa. Sen elinympäristön laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Laji on pääasiassa paikkalintu, tosin vähäistä muuttoliikettä voi paikoin esiintyä, eikä sitä ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Arabiantimalit asuvat autiomaiden ja kuivien maiden pensaikoissa, etenkin akasioissa, vuorenrinteillä aina 2 800 metrin korkeudelle asti. Israelissa lajia tavataan myös puutarhoissa ja istutuksilla sekä monenlaisissa avomaiden tiheiköissä.
Lisääntyminen

Arabiantimalit pesivät ryhminä, joissa on yksi hallitseva lisääntyvä pari ja joukko pesimättömiä yksilöitä, jotka ovat usein saman parin jälkeläisiä aikaisemmista pesyeistä. Lajilla vallitsee selvä insestitabu eli koiraat eivät parittele omien jälkeläistensä kanssa. Kaiken kaikkiaan lajin sosiaalinen elämä on hyvin monimutkaista. Ryhmän reviiri on 0,2–1 neliökilometriä tai joskus se voi olla useita kilometrejä joenvartta. Reviirit eivät mene päällekkäin ja vain harvoin vieraan ryhmän jäsen uskaltautuu naapurin reviirille.
Arabiantimalit rakentavat pesänsä pensaaseen tai puuhun 1–7 metriä korkealle ja aina hyvin suojaisaan paikkaan latvustoon tai pensaan sisälle. Pääasiassa vain hallitseva koiras rakentaa pesää naaraan ja joskus myös ryhmän muiden yksilöiden auttaessa. Pesä on oksien varaan korsista ja ohuista risuista rakennettu löyhä maljamainen kuppi, jossa ei ole varsinaista sisävuorausta paria höyhentä enempää. Naaras munii kolmesta viiteen turkoosinväristä munaa. Joskus voi kaksi tai useampi naaras munia samaan pesään. Hallitseva naaras hautoo munia öisin ja ryhmän muut naaraat päivisin. Haudonta-aika on 13–14 päivää. Kaikki ryhmän jäsenet hoitavat ja ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän kahden viikon ikäisinä. Pesyeitä voi olla kolme tai jopa neljä kesän aikana. Laji pesii ensimmäisen kerran kaksivuotiaana. Jos vanhemmat elävät useita vuosia yhdessä, saattaa yksittäinen poikanen elää ryhmässä jopa kuusi vuotta muodostamatta omaa ryhmää tai siirtymättä muualle. Pesintätulokseen vaikuttavat naaraiden keskinäiset torailut, sillä yhden naaraan munimat pesät tuottavat yhtä paljon lentopoikasia kuin useamman naaran munimat pesät, johtuen naaraiden riitelemisestä pesällä, jolloin munia voi rikkoutua. Naapurireviiriläiset saattavat tappaa alueelleen eksyneen naapurin nuoren yksilön. Pesimäajan ulkopuolella arabiantimalit liikkuvat perhekunnittain eli ryhminä.
Ravinto

Arabiantimali on kaikkiruokainen. Se syö sekä hyönteisiä ja hämähäkkejä että marjoja, siemeniä, mettä, kukkia, tuoreita lehtiä, hedelmiä ja talousjätteitä tunkioista. Se etsii ruokansa maasta tai lehvästöstä. Ryhmä voi tappaa pikkulintuja, joita ne eivät kuitenkaan syö. Yleisimmin poikasille syötetään heinäsirkkoja ja kovakuoriaisia.
Arbetarbladet

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Arbetarbladet (vuosina 1949–1958 Arbetarbladet – Svenska Demokraten, 1958–1971 Svenska Demokraten) oli Helsingissä vuosina 1919–2009 ilmestynyt ruotsinkielinen sosiaalidemokraattinen sanomalehti. Vuoden 2010 alusta lähtien se ilmestyy nettilehtenä.
Historia

Lehti perustettiin sisällissodan aikana lakanneen Finlands Svenska Arbetarförbundin äänenkannattajan Arbetetin tilalle. Sen kustantajana toimi aluksi Suomen Sosialidemokraattia julkaissut Oy Kansanvalta, kunnes vuonna 1933 perustettiin oma yhtiö Arbetarförlaget Ab. Taloudellisesti kannattamattomalla Arbetarbladetilla on ollut suuri merkitys ruotsinkielisen työväestön keskusteluvälineenä. 1920- ja 1930-luvuilla se oli myös huomattava kulttuurilehti.
Arbetarbladet ilmestyi yleensä kahdesta kolmeen kertaan viikossa. Vuonna 1949 se oli kuusipäiväinen ja vuonna 1986 siitä tuli viikkolehti. Lehden levikki oli suurimmillaan 5 100 kappaletta vuonna 1945. Vuonna 1980 se oli 4 100 ja vuonna 2004 enää 2 100 kappaletta.
Päätoimittajat

Leo Hildén (1919–1920)
K. H. Wiik (1920–1921)
Hannes Stolt (1921)
Julius Sundberg (1921–1925)
Axel Åhlström (1925–1934)
K.-A. Fagerholm (1934–1937)
Osvald Fager (1937–1940)
Atos Wirtanen (1940–1941)
Gunnar Henriksson (1941–1970)
Kaj Laxén (1970–1973)
Yrsa Stenius (1973–1978)
Alf-Erik Helsing (1978–2005)
Jan-Erik Wiik (2005–2010)
Siv Åstrand (2010–2017)
Johan Kvarnström (2017–2019)
Lukas Lundin (2019–2020)
Topi Lappalainen (2020–)
Kirjallisuutta

Fagerholm, K-A.: Puhemiehen ääni. S. 36-52. Tammi, 1977. ISBN 951-30-3980-3.
Aiheesta muualla

Arbetarbladetin sivusto
Arbetarbladet digitoituna kansalliskirjastossa
Abraham Argillander

Abraham Argillander (28. syyskuuta 1722 Kuopio – 27. toukokuuta 1800 Mäntyharju) oli suomalainen kamarikirjuri ja lantasalpietaria tuottavien salpietarikeittämöiden päällikkö.
Elämäkerta

Abraham Argillanderin vanhemmat olivat Kuopion kirkkoherra Henrik Argillander (k. Kuopiossa 83-vuotiaana 14. syyskuuta 1756) ja Margareta Eliana (k. Kuopiossa 29. toukokuuta 1763). Abraham opiskeli Lappeenrannan triviaalikoulussa ja Porvoon lukiossa. 1740 hän meni opiskelemaan Turun Akatemiaan ja 1748 Uppsalan yliopistoon, jossa hän väitteli 16. joulukuuta 1749 typen ominaisuuksista ja alkuperästä.
Vuonna 1750 Argillander sai nimityksen Tukholman tykistökonttorin ylimääräiseksi kamarikirjuriksi. 1758 hänet nimitettiin Uudenmaan ja Hämeen läänin salpietarikeittämöiden päälliköksi, missä virassa hän toimi aina vuoteen 1795 saakka, jolloin erosi. Argillander kirjoitti ja julkaisi lukuisia artikkeleita ja kirjoja kuuromykkien opetuksen kehittämisestä, ja hän oli alan pioneeri Pohjoismaissa. Anders Sparrman julkaisi vuonna 1786 Argillanderin hänelle lähettämän tiedonannon kuhankeittäjän lisääntymiskäyttäytymisestä.
Argillander oli kahdesti naimisissa, ensin Iisalmen kirkkoherran tyttären Maria Helsingiuksen kanssa, toisen kerran Vehkalahden kappalaisen tyttären Margareta Maria Petrejuksen kanssa (vihitty Vehkalahdella 2. maaliskuuta 1770). Avioliitoista syntyi ainakin kaksi lasta, tyttäret Elisabeth ja Abrahammia Emerentia.
Argillander oli perehtynyt kuurojen opetukseen ja opetti vaimonsa kuuroa veljeä Wolfgang Helsingiusta. Hän kirjoitti kokemuksensa perusteella kuurojen opetuksesta kirjoituksen ”Försökt sätt at lära dumbar läsa och tala” ja lähetti sen vuonna 1762 Ruotsin kuninkaalliselle tiedeakatemialle. Se julkaistiin vuonna 1771 arkkiatri Nils Rosén von Rosensteinin lastentautien käsikirjassa. Suomen ensimmäiselle kuuromykkäin opettajalle Argillanderille pystytettiin vuonna 1923 muistokivi Mäntyharjulle.
Julkaisu

Försökt sätt at lära dumbar läsa och tala. Växjö: Kultursällskapet Lejonet 1994 ISBN 91-630-2905-7 (faksimilutgåva)
Aiheesta muualla

Karl-Gustav Jossfolk, 2.7.1. Abraham Argillander – en föregångare i Finland, teoksessa: Bildning för alla s. 69. Svenska Skolhistoriska föreningen i Finland r.f Helsingfors 2001 ISBN 952-91-3442-8
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Philippe Ariès

Philippe Ariès [aʁjɛs] (21. heinäkuuta 1914 Blois, Ranska – 8. helmikuuta 1984 Pariisi) oli ranskalainen itseoppinut historiantutkija, jonka erikoisalana oli arjen ilmiöiden ja tavallisten ihmisten historia. Hän tutki muun muassa perheen, lapsuuden ja kuolemankäsityksen historiaa.
Ariès tunnettiin elinaikanaan Ranskaa paremmin englanninkielisissä maissa erityisesti teoksensa Centuries of Childhood ansiosta (alkuteos L’Enfant et la vie familiale sous l’ancien régime, 1960) Arièsin työ sai hyvän vastaanoton Yhdysvalloissa toisin kuin Ranskassa, jonka akateemiset piirit hyväksyivät tämän temperamentistaan ja vanhoillisista mielipiteistään tunnetun harrastelijahistorioitsijan vasta 1970-luvulla.
Kesken jääneiden opintojensa jälkeen Ariès toimi toisen maailmansodan aikana opettajana natsimielisen Vichyn hallinnon rahoittamassa oppilaitoksessa, jossa koulutettiin oikeistolaisia nuorisojohtajia. Sen jälkeen 1970-luvulle saakka Ariès työskenteli päätyökseen instituutissa, joka dokumentoi trooppisten hedelmien kansainvälistä kauppaa.
Arièsin tuotannosta on suomennettu Omassa huoneessa: yksityiselämän historiaa renessanssista valistukseen (suom. Johanna Ilmakunnas, Nemo 2001).