stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kauko Röyhkä & Narttu
Narttu

Kauko Röyhkä – tuolloin vielä Jukka-Pekka "Välde" Välimaa – perusti Untillo-nimisen yhtyeen Oulun Merikosken lukion luokkakavereidensa Seppo Saarelan, Pupu Lihaviston, Reijo Virtasen ja Ilkka Larun kanssa vuonna 1977. Yhtye oli asenteellisesti punkkia, vaikka sen jäsenten musiikilliset esikuvat olivatkin amerikkalaista undergroundia ja garagea kuten Captain Beefheart, Iggy Pop, Pere Ubu ja Lou Reed. Bändin tavoitteena ei ollut teknisesti hyvä soittotaito – esimerkiksi Virtanen ei omannut soittotaitoja mutta oli mukana yhtyeessä "meluamassa" – vaan oman musiikin tekeminen ja omaperäisyys. Metelöinnin ja kaaoksen puristuksesta alkoi kuitenkin muotoutua kappaleita ("Dora", "Ihmisen paras ystävä"), jotka myöhemmin julkaistiin Röyhkän debyytti-LP:llä Steppaillen.
Vuonna 1978 kokoonpano muuttui. Lihavisto jäi ensimmäisenä pois ja hänen jälkeensä myös Laru ja Virtanen. Röyhkä ja Saarela perustivat uuden yhtyeen, jonka nimeksi tuli Narttu. Rumpaliksi löytyi Jukka Savilaakso ja vuoden 1979 keväällä toiseksi kitaristiksi Juha Pousi. Bändi alkoi keikkailla tiiviisti Oulun ympäristössä vaihtelevalla menestyksellä.
Kokoonpano kuitenkin hajosi Röyhkän lähdettyä Turkuun opiskelemaan syksyllä 1979. Siellä hän perusti uuden Nartun. Ensimmäiseen kokoonpanoon kuuluivat Röyhkän lisäksi Juha Laukkanen, Ilmari Ilmanen, Suopo Kauppinen ja Harri Siivonen. Seuraavaan kevääseen mennessä Narttu ehti treenata, keikkailla ja uusiutua täysin Röyhkää lukuun ottamatta kokoonpanoltaan.
Narttu > Untillo (1977–1978)

Kauko Röyhkä (laulu, basso)
Ilkka Laru (rummut)
Pupu Lihavisto (urut)
Seppo Saarela (kitara – taiteilijanimellä RukiVehr Paakinaho)
Reijo Virtanen (meluaminen – taiteilijanimellä Anori Karmio)
Narttu > Oululainen Narttu vuosina 1978–1979

Kauko Röyhkä (laulu, basso)
Seppo Saarela (kitara – taiteilijanimella RukiVehr A. Kivi)
Juha Pousi (kitara – taiteilijanimellä Koira Kyypää)
Jukka Savilaakso (rummut – taiteilijanimellä V. Kiviharju)
Narttu > Turkulainen Narttu vuonna 1979

Kauko Röyhkä (laulu, basso)
Ilmari Ilmanen (rummut)
Juha Laukkanen (kitara)
Harri Siivonen (kitara)
Narttu > Turkulainen Narttu keväällä 1980

Kauko Röyhkä (laulu, basso)
Sippo Laisaari (kitara)
Jouni Pusa (rummut)
Kauko Röyhkä & Narttu

Röyhkä tapasi Turussa kevättalvella 1980 isänsä luona lääketieteellisen pääsykokeisiin lukevan oululaisen, ex-Ramblers kitaristi Riku Mattilan. Koska Mattila piti kovasti Röyhkän säveltämistä ja sanoittamista kappaleista asiat etenivät nopeasti. Röyhkä lopetti opiskelut Turun yliopistossa, jätti Nartun ja muutti takaisin Ouluun. Mattila pyysi kokoonpanon rumpaliksi Ramblersin Heikki Tikan. Esikoislevynsä Steppaillen Narttu levytti vapun tienoilla 1980 Mika Sundqvistin studiossa. Levy julkaistiin kuitenkin Kauko Röyhkän nimellä eikä Mattilaa ja Tikkaa mainittu levyn krediiteissä.
Levyn ilmestymisen jälkeen Röyhkä lopetti basson soittamisen ja keskittyi pelkästään laulamiseen. Kesällä 1980 kokoonpano esiintyi muun muassa Kuusrockissa nimellä Kauko Röyhkä Combo. Röyhkän, Mattilan ja Tikan lisäksi kokoonpanossa soitti Harri Sarkkinen ja lisävahvistuksena Ramblers-kitaristi Jarmo Heikkinen sekä Lare Heikkinen.
Loppuvuonna 1980 turkulainen Narttu oli lopettanut toimintansa, joten kokoonpano vaihtoi nimekseen Kauko Röyhkä & Narttu. Kaj Backman korvasi Sarkkisen bassossa. Lare Heikkinen ei jatkanut kokoonpanossa. Uudistunut viisikko esiintyi muun muassa Ylen Härmärock-ohjelmassa ja äänitti helmikuussa 1981 uuden LP:n Uusia tansseja.
Kauko Röyhkä & Narttu > Jäsenet > Esikoislevytyksen kokoonpano vuonna 1980

Kauko Röyhkä (laulu, basso)
Riku Mattila (kitara)
Heikki Tikka (rummut)
Kauko Röyhkä & Narttu > Jäsenet > Kauko Röyhkä Combo kesällä 1980

Kauko Röyhkä (laulu)
Riku Mattila (kitara)
Heikki Tikka (rummut)
Harri Sarkkinen (basso)
Jarmo Heikkinen (kitara)
Lare Heikkinen (koskettimet)
Kauko Röyhkä & Narttu > Jäsenet > Kokoonpano 1980–1981

Kauko Röyhkä (laulu)
Riku Mattila (kitara)
Heikki Tikka (rummut)
Jarmo Heikkinen (kitara)
Kaj Backman (basso)
Kauko Röyhkä & Narttu > Jäsenet > Toinen kokoonpano vuonna 1981

Kauko Röyhkä (laulu)
Riku Mattila (kitara)
Heikki Tikka (rummut)
Esko Lassila (kitara)
Jari Paulamäki (basso)
Kauko Röyhkä & Narttu > Jäsenet > Kokoonpano vuosina 1982 ja 1998

Kauko Röyhkä (laulu)
Riku Mattila (kitara)
Heikki Tikka (rummut)
Mats Huldén (basso)
Kauko Röyhkä & Narttu > Jäsenet > Kokoonpano vuosina 1983–1985

Kauko Röyhkä (laulu)
Riku Mattila (kitara)
Heikki Tikka (rummut)
Jari Paulamäki (basso)
Kauko Röyhkä & Narttu > Jäsenet > Kokoonpano vuosina 1985–1986

Kauko Röyhkä (laulu)
Jarmo Heikkinen (kitara)
Heikki Tikka (rummut)
Jari Paulamäki (basso)
Kauko Röyhkä & Narttu > Jäsenet > Kokoonpano vuonna 1986

Kauko Röyhkä (laulu)
Jarmo Heikkinen (kitara)
Heikki Tikka (rummut)
Jari Paulamäki (basso)
Mats Huldén (kitara)
Kauko Röyhkä & Narttu > Jäsenet > Kokoonpano vuonna 1987

Kauko Röyhkä (laulu)
Tommi Viksten (kitara)
Heikki Tikka (rummut)
Jari Paulamäki (basso)
Mats Huldén (kitara)
Kauko Röyhkä & Narttu > Jäsenet > Kokoonpano vuosina 1987–1988

Kauko Röyhkä (laulu)
Tommi Viksten (kitara)
Heikki Tikka (rummut)
Mats Huldén (basso)
Kauko Röyhkä & Narttu > Jäsenet > Kokoonpano 1988 – 1. tammikuuta 1990

Kauko Röyhkä (laulu)
Tommi Viksten (kitara)
Heikki Tikka (rummut)
Mats Huldén (basso)
Pekka Gröhn (urut/piano)
Kauko Röyhkä & Narttu > Jäsenet > Kokoonpano vuosina 2012–2013

Kauko Röyhkä (laulu)
Jarmo Heikkinen (kitara)
Tommi Viksten (kitara)
Mats Huldén (basso)
Pekka Gröhn (kosketinsoittimet)
Heikki Tikka (rummut)
Julkaisut

Steppaillen (1980)
Uusia tansseja (1981)
Mikki Hiiren myöhemmät vaiheet (1982)
Herra presidentti (EP, 1982)
Onnenpäivä (1983)
Lauralle (1984)
Bossanova 80–82 (kokoelma, 1985)
Maa on voimaa (1985)
Paska kaupunki (EP, 1986)
Kulta-aika (kokoelma, 1986)
Pikku enkeli (1986)
Mielummin vanha kuin aikuinen (1987)
Paha maa (mini-LP, 1988)
Ihmelapsi (1988)
Extra (kokoelma, 1988)
Mutta, mutta (mini-LP, 1989)
Joko-tai (1990)
Olennainen välittyy (live, 1992)
Menneisyyden taikaa etsimässä 1980–1990 (kokoelma, 2009)
Pois valoista (live, 2013)
Kuvataiteilijamatrikkeli

Kuvataiteilijamatrikkeli on Suomen Taiteilijaseuran ylläpitämä matrikkeli kuvataiteilijoista. Se esittelee suomalaisia ja Suomessa asuvia ammattikuvataiteilijoita. Matrikkelia on julkaistu painettuina kirjoina vuodesta 1926 ja verkkoversiona vuodesta 2002 alkaen eri nimisinä.
Sisältö ja valintakriteerit

Mukana ovat taiteilijat edustavat kaikkia kuvataiteen lajeja: maalaustaidetta, kuvanveistoa, taidegrafiikkaa, valokuvataidetta, mediataidetta, videotaidetta, ympäristötaidetta ja performanssitaidetta. Rekisterissä on taiteilijoiden antamia henkilö- ja ammatillisia tietoja tutkimus- ja markkinointikäyttöön. Siinä mainitan taiteilijan nimi, osoite ja henkilötiedot, tiedot taiteilijan koulutuksesta, järjestäytymisestä ja ammatillisesta aktiivisuudesta.
Tietokannan hakutoimintojen avulla matrikkelista voi etsiä taiteilijoita, taideteoksia ja tilaustöitä. Taiteilijoiden sivuilla on teoskuvia, elämäkertatietoja ja tietoa siitä, mistä voi hankkia taiteilijan teoksia. Matrikkelista voi hakea myös tietoja Suomen taidehistorian merkittävimmistä kuvataiteilijoista.
Taiteilijamatrikkelissa ovat mukana Muu ry:n, Suomen Kuvanveistäjäliiton, Suomen Taidegraafikoiden, Taidemaalariliiton ja Valokuvataiteilijoiden liiton jäsenet. Verkkomatrikkeliin voidaan hyväksyä myös ammattitaiteilijoita, jotka eivät kuulu mihinkään edellä mainituista jäsenliitoista, jolloin hyväksynnästä päätetään vertaisarvioinnin pohjalta. Silloin valintakriteerejä ovat taiteellisen työn taso, ammattimainen ja aktiivinen toiminta kuvataiteilijana, kuvataidekoulutus, keskeisiin kokoelmiin hankitut teokset ja taiteilijalle myönnetyt apurahat ja palkinnot kuvataiteen alalta.
Arvostelua

Taiteilijamatrikkeleista tehdyn väitöskirjan mukaan matrikkeleita on arvosteltu siitä, että ne jättävät taiteilijoita matrikkelin ulkopuolelle ja luovat mielikuvia siitä, kuka on ammattitaiteilija. Matrikkelin ulkopuolelle jätettiin 1930-luvulla taiteilijoita, joita kritisoitiin päivälehdissä yleisön miellyttäjinä, ”kauppataulun tekijöinä” ja ”humpuukimaalareina”. Matrikkelista jätettiin pois myös niin sanotun puhtaan taiteen kentälle pyrkineitä taiteilijoita, joiden tuotanto oli 1900-luvun alussa nähty modernismina. Poissulkemisen perusteita ei ollut mahdollista selvittää täysin.
Matrikkelin historia

Painettua taiteilijamatrikkelia on toimitettu Suomessa vuodesta 1926 lähtien. Vuonna 1943 ilmestynyt matrikkeli suomalaisista taiteilijoista Suomen Kuvaamataiteilijat oli myöhempien matrikkelien perustana.
Matrikkelin ensimmäinen verkkoversio julkaistiin vuonna 2002 nimellä Suomen Kuvataiteilijat -verkkomatrikkeli ja editio uusittiin vuonna 2006. Matrikkelin nimi muuttui Kuvataiteilijamatrikkeliksi ja sitä uudistettiin jälleen vuonna 2011.
Matrikkelin historia > Painetut editiot

| matrikkelin nimi | julkaisuvuosi | toimittaja | sivuja | julkaisija |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Suomen taiteilijat: maalarit ja kuvanveistäjät | 1926 | Ernst Nordström | 46 | Otava |
| Suomen Kuvaamataiteilijat | 1943 | Alexander Paischeff | 192 | Suomen Taiteilijaseura |
| Suomen kuvataiteilijat: Suomen taiteilijaseuran julkaisema elämäkerrasto | 1962 | Kaarlo Koroma | 277 | WSOY |
| Kuvataiteilijat: Suomen kuvataiteilijoiden henkilöhakemisto | 1972 | Heikki Somersalo | 317 | Suomen Taiteilijaseura, WSOY |
| Kuvataiteilijat | 1979 | Maaretta Jaukkuri | 457 | Suomen Taiteilijaseura |
| Kuvataiteilijat | 1986 | Maria-Liisa Saastamoinen | 537 | Gummerus, Suomen Taiteilijaseura |
| Kuvataiteilijat | 1991 | Päivi Pöntys | 563 | Kustannus Oy Taide |
| Kuvataiteilijat | 2004 | Rauha Lönn | 989 | Kustannus Oy Taide |
Aiheesta muualla

Kuvataiteilijamatrikkeli (suomeksi, englanniksi)
Aleksandăr Aleksandrov

Aleksandăr Aleksandrov - 2013
Aleksandrovin Sokol-avaruuspuku.
Aleksandăr Panaiotov Aleksandrov (bulg. Александър Панайотов Александров, s. 1. joulukuuta 1951 Omurtag, Tărgovišten alue, Bulgaria) on bulgarialainen kosmonautti.
Aleksandrov valmistui ilmavoimien akatemiasta ja saavutti everstiluutnantin arvon. Hän toimi Bulgarian avaruustutkimusinstituutin varajohtajana.
Aleksandrov valittiin Interkosmosin tutkijakosmonautiksi 1. maaliskuuta 1978. Hän kuului Sojuz 33:n varamiehistöön ja lensi Sojuz TM-5:llä Mir-avaruusasemalle. Lento laukaistiin 7. kesäkuuta 1988, ja Aleksandrov palasi Maahan 17. kesäkuuta 1988 Sojuz TM-4:llä. Hän päätti kosmonauttiuransa pian tämän jälkeen ja on sittemmin työskennellyt tutkijana.
Alien Breed

| Alien Breed |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Team17
Julkaisija:  Team17
Jakelija:  Google Play ja App Store
Tuottaja:  Martyn Brown
Suunnittelija:  Rico Holmes
Taiteilija:  Rico Holmes
Säveltäjä:  Alister Brimble
Ohjelmoija:  Andreas Tadic Peter Tuleby
Pelisarja:  Alien Breed
Julkaistu:  1991 (Amiga) 1993 (DOS)
Lajityyppi:  räiskintäpeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  USK 16 
Alusta:  Amiga, Amiga CD32, DOS
Jakelumuoto:  levyke
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK       : 
Alien Breed on Team17:n kehittämä ja julkaisema räiskintäpeli. Peli on julkaistu vuonna 1991 Amigalle ja Amiga CD32:lle, ja vuonna 1993 DOS:lle. Peli on Alien Breed -sarjan ensimmäinen peli.
Pelistä on myös julkaistu vuonna 1992 päivitetympi versio nimellä Alien Breed Special Edition '92.
Pelaaminen

Peli on ylhäältä päin kuvattu lineaarinen, paikoittain mekaniikaltaan Gauntlet -henkinen räiskintäpeli, joka on ottanut paljolti vaikutteita Alien -elokuvista, etenkin Aliens – paluusta. Peliä on mahdollista pelata yksin- tai kaksinpelinä, tarkoituksena edetä hylätyn avaruusaseman sokkeloisia kenttiä samalla kun rajallisin ammuksin on selviydyttävä alienien salakavalilta hyökkäyksiltä, päätavoitteena laukaista kustakin kerroksesta itsetuhomekanismi, jonka jälkeen on edettävä hissille päästäkseen seuraavaan tasoon. Peli painottuu paljon avainten etsimiseen erilaisten sulkuovien avaamiseksi ja aseiden päivittämiseen tuhovoimaisimmiksi alienien massainvaasioita varten. Ammuksia ja varusteita voi ostaa pelissä olevista terminaaleista kentistä löytyvillä krediiteillä. Pelissä on kaiken kaikkiaan kuusi kenttää (Special Edition sisältää 12 kenttää).
Vastaanotto

CU Amiga -lehti antoi pelille arvosanaksi 90% arvostelussaan. Vuonna 1993 Pelit-lehti antoi pelin DOS-versiolle arvosanaksi 75.
Aiheesta muualla

Alien Breed MobyGamesissa (englanniksi)
Alien Breed Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Alien Breed Retropelit -sivustolla (suomeksi)
Team17:sta viralliset kotisivut (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Alkuperäinen sarja:   Alien Breed  Special Edition '92  II: The Horror Continues  Tower Assault  3D  3D II: The Killing Grounds 
Reboot-sarja:   Evolution  2: Assault  3: Descent
Kotkan ortodoksinen seurakunta

| Kotkan ortodoksinen seurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  ortodoksisuus
Kirkkokunta:  Suomen ortodoksinen kirkko
Hiippakunta:  Helsingin hiippakunta
Perustettu:  1700-luvun lopussa
Lakkautettu:  2021
Liitettiin:  Kaakkois-Suomen ortodoksinen seurakunta
kirkkoherra:  Timo Tynkkynen (vt.)
Pääkirkko:  Pyhän Nikolaoksen kirkko
Jäseniä:  1 033 (31.12.2019)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kotkan ortodoksinen seurakunta oli Kotkan kaupungin ympäristössä toimiva ortodoksinen seurakunta. Kotkan lisäksi siihen kuuluivat Pyhtää, Loviisa, Myrskylä ja Lapinjärvi. Seurakunta liitettiin osaksi Kaakkois-Suomen ortodoksista seurakuntaa vuonna 2021.
Kirkot ja tsasounat

Seurakunnan pääkirkko oli Kotkassa sijaitseva Pyhän Nikolaoksen kirkko, joka on rakennettu 1799–1801. Kirkon arkkitehteina olivat Jacov Perrin ja Miller. Se edustaa klassista palladistista tyylisuuntausta. Seurakunnalla on Loviisassa Pyhän Jumalansynnyttäjän Kasanilaisen ikonin kirkko, joka on sijainnut Loviisassa vuodesta 1836 lähtien. Lisäksi seurakunnalla on tsasouna Kotkassa Metsolassa hautausmaalla ja Loviisassa kappeli hautausmaalla.
Kirkkoherrat

Mikael Iltonoff 1800-luvun loppu-1940
Johannes Usvamo 1940-1955
Mikael Ritamo 1955-1969
Filadelfos Laakso 1970-1990
Veikko Lisitsin 1990-2010
Alexander Hautamäki 2011 - 2019
Timo Tynkkynen (vt.) 2019 -
Kotkan tsasouna
Allie DiMeco

| Allie DiMeco |
| --- | --- |
 DiMeco vuonna 2007.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Alexandra Jean Therese DiMeco
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1992 (ikä 32) Waterbury, Connecticut, Yhdysvallat
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Rosalina
Aktiivisena:  1997–
Aiheesta muualla
IMDb 
Allie DiMeco (oik. Alexandra Jean Therese DiMeco, s. 12. kesäkuuta 1992 Waterbury, Connecticut, Yhdysvallat) on nuori yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hänen tunnetuin roolinsa on Nickelodeonin televisiosarjassa The Naked Brothers Band, jossa hän on näytellyt 2007–2009 Rosalina-nimistä tyttöä.
Lady Dimitrescu

| Alcina Dimitrescu |
| --- | --- |
 Lady Dimitrescu
Luoja(t):  Capcom
Näyttelijä(t):  Englanniksi: Maggie Robertson Japaniksi: Kikuko Inoue
Ensi- esiintyminen:  Resident Evil Village
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lady Alcina Dimitrescu
Status:  kuollut
Sukupuoli:  nainen
Kuolinsyy:  Hävisi Ethan Wintersille taistelussa
Suhteet
Vanhemmat:  Äiti Miranda (adoptioäiti)
Lapset:  Bela, Cassandra, Daniela (adoptiotyttäret)
Tutut:  Karl Heisenberg, Donna Beneviento, Salvatore Moreau
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mutatoitunut Dimitrescu
Alcina Dimitrescu ( jap. オルチーナ・ドミトレスク, Oruchīna Domitoresuku ), joka tunnetaan paremmin nimellä Lady Dimitrescu, on kuvitteellinen hahmo vuoden 2021 selviytymiskauhupelissä Resident Evil Village  Hän on yksi pelin vaarallisimmista antagonisteista. Hän on jättimäinen aatelisnainen, jolla on vampyyrin kaltaisia piirteitä. Hän asuu kolmen tyttärensä kanssa Dimitrescun linnassa.
Videopelin julkaisun jälkeen Lady Dimitrescusta tuli yhä suositumpi kansainvälisesti, ja hänestä on tullut fanien töiden kuten, fanitaiteen, cosplayn, meemien ja erotiikan aihe.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lady Dimitrescu Wikimedia Commonsissa
Resident Evil -pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:   Resident Evil Zero  Resident Evil  Resident Evil 2  Resident Evil 3  Resident Evil Code: Veronica  Resident Evil 4  Resident Evil 5  Resident Evil 6  Resident Evil 7  Resident Evil Village 
Gun Survivor:   Resident Evil: Survivor  Resident Evil Survivor 2 – Code: Veronica  Resident Evil: Dead Aim 
Outbreak:   Resident Evil Outbreak  Resident Evil Outbreak: File 2 
Chronicles:   Resident Evil: The Umbrella Chronicles  Resident Evil: The Darkside Chronicles 
Revelations:   Resident Evil: Revelations  Resident Evil: Revelations 2 
Uudet versiot:   Resident Evil (2002)  Resident Evil 2 (2019)  Resident Evil 3 (2020)  Resident Evil 4 (2023) 
Muut:   Resident Evil Gaiden  Resident Evil: The Mercenaries 3D  Resident Evil: Operation Raccoon City  Umbrella Corps 
Hahmot:   Chris Redfield  Jill Valentine  Albert Wesker  Leon S. Kennedy  Claire Redfield  Ada Wong  Ethan Winters  Lady Dimitrescu
Allie Sherman

Alexander ”Allie” Sherman (10. helmikuuta 1923 Brooklyn, New York – 3. tammikuuta 2015 Manhattan, New York) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja valmentaja. Hän voitti vuoden NFL-valmentajan palkinnot perättäisinä vuosina 1961 ja 1962.
Sherman loi ammattilaispelaajan uransa Philadelphia Eagles -seurassa 1940-luvulla.
Sherman toimi New York Giantsin päävalmentajana vuosina 1961–1969. Hän työskenteli myös Kanadassa Winnipeg Blue Bombersin päävalmentajana vuosina 1953–1957.
Aleksandrówin piirikunta

Aleksandrówin piirikunta (puol. powiat aleksandrowski) on Puolan piirikunta Kujavia-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 55 066. Piirikunta jakautuu kolmeen kaupunkikuntaan (hallintokeskus Aleksandrów Kujawski, Ciechocinek ja Nieszawa) sekä kuuteen maalaiskuntaan (Aleksandrów Kujawski, Bądkowo, Koneck, Raciążek, Waganiec sekä Zakrzewo).
Aleksandrówin piirikunnan pinta-alasta arviolta 7,4 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Aleksandrówin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 12,2 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Kujavia-Pommerin voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Aleksandrówin piirikunnassa oli 55 066 asukasta, joista 51,4 prosenttia naispuolisia ja 48,6 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 56 259 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 47 520 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 17,1 prosenttia, työikäisten 60,5 prosenttia ja eläkeikäisten 22,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,4 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 461 lasta.
Amoralismi

Amoralismi tarkoittaa välinpitämätöntä suhtautumista oikeaan ja väärään tai moraalin suoranaista puutetta. Sanalla voidaan kuvailla myös ilmiöitä, joiden kannalta moraali on epärelevantti. Esimerkiksi luonnontieteitä ja markkinataloutta kuvaillaan toisinaan amoraalisiksi toimijoiksi.
Useimmille ihmisille hyvän ja pahan olettaminen on itsestäänselvää ja vaistomaista. Amoraalinen filosofia sen sijaan kiistää moraalisen realismin: oikea ja väärä eivät ole olemassa ihmisestä riippumattomina ilmiöinä vaan pelkästään instituutioina ja sosiaalisina konstruktioina. Tällainen maailmankatsomus ei välttämättä kuitenkaan sulje pois eettisen pohdinnan mahdollisuutta. Amoralismia ei myöskään tule sekoittaa moraalittomaan käytökseen: se ei tarkoita tietoista väärin toimimista vaan moraalin huomioimatta jättämistä.
Laillinen este

Laillinen este on prosessioikeuden termi, jolla tarkoitetaan pätevää syytä olla poissa oikeuden istunnosta tai viranomaisen toimituksesta. Laillinen este voi olla myös syy olla jättämättä kirjallista lausuntoa tai toteuttamasta muuta määrättyä tehtävää. Jos henkilöllä on laillinen este, hänen poissaolonsa ei aiheuta oikeudenmenetystä tai poissaolosta seuraavaa rangaistusseuraamusta.
Laillinen este määritellään oikeudenkäymiskaaren 12. luvun 28. pykälässä. Lailliseksi esteeksi hyväksytään aina sairaus ja yleisen liikenteen keskeytyminen. Muusta esteestä tuomioistuin tutkii, onko este hyväksyttävissä lailliseksi. Asiamiehen laillinen este kelpaa asianosaisenkin lailliseksi esteeksi, mikäli toista asiamiestä ei ole mahdollista ajoissa asettaa. Muita lakeja, joissa käytetään laillisen esteen käsitettä ovat muun muassa laki oikeudenkäynnistä hallintoasioissa (808/2019), merilaki (674/1994) ja asevelvollisuuslaki (1438/2007).
Oikeuskäytäntöä

Oikeuskäytännössä on usein vaadittu, että henkilö, joka pyrkii väittämään itsellään olleen laillisen esteen, tekee voitavansa istuntoon saapumiseksi. Esimerkiksi korkeimman oikeuden tuomioissa 2004:102 ja 2004:101 edellytettiin poliisin kiinniottamalta tai vankilassa olevalta henkilöltä, että tämä ilmoittaa itseään koskevasta haasteesta viranomaiselle, jotta hänet voitaisiin toimittaa oikeuteen. Pelkkä vapaudenmenetys ei ollut laillinen este. Sen sijaan maantieteellinen etäisyys, joka olisi estänyt kiinniotetun toimittamisen vanginkuljetuksena istuntoon ajoissa, muodosti laillisen esteen.
Postin kulun epäsäännöllisyydet eivät muodosta laillista estettä. Postilakko ei muodostanut korkeimman oikeuden tuomiossa KKO 1984-II-156 laillista estettä, kun asianosainen oli tietoinen lakon uhasta ja hänellä oli mahdollisuus asiakirjojen lähettämisen lisäksi saapua paikalle henkilökohtaisesti. Vastaava ratkaisu tehtiin tapauksessa KKO:1996:116, jossa kirjeen saapuminen perille oli myöhästynyt. Tyyppiesimerkki lailliseksi esteeksi hyväksyttävästä liikenteen keskeytymisestä on ankara lumimyrsky, joka hyväksyttiin esteeksi korkeimman hallinto-oikeuden tuomiossa KHO:45/12/82.
Lakon ei ole katsottu muodostavan laillista estettä, mikäli vaihtoehtoisella toimintamallilla velvoite olisi voitu hoitaa lakosta huolimatta määräajassa.
Sairauden lisäksi myös omaisen vakava tilanne voi muodostaa laillisen esteen. Mm. isän mukanaolo synnytyksessä on katsottu lailliseksi esteeksi. Toisaalta omankin sairauden tulee olla "laadultaan tai vaikutuksiltaan sellainen, ettei henkilö voi terveydentilaansa vaarantamatta saapua oikeuden istuntoon tai olla läsnä siellä". Sairaalahoitoa vaativa sairaus täyttää yleensä tämän kriteerin. Myös terveyden kannalta välttämättömät hoitotoimenpiteet muodostavat laillisen esteen. Sen sijaan pelkkää kiireetöntä leikkausta tai avohoitoa vaatinutta, sairauslomaan oikeuttanutta sairautta ei ole pidetty laillisena esteenä.
Al-Shihr

| Al-Shihr |
| --- | --- |
 Al-Shihr
 Koordinaatit: 14°45′39″N, 49°36′25″E 
Valtio:  Jemen
Maakunta:  Hadramaut
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Al-Shihr on rannikkokaupunki Jemenin Hadramautin alueella.
Maantiede

Al-Shihr sijaitsee Intian valtameren rannikolla Jemenin Hadramautin alueella noin 530 kilometriä Adenista itään. Kaupungilla on pitkä hiekkaranta. Al-Misyalin wadi jakaa kaupungin kahteen osaan, Madjrafiin sen länsipuolella ja al-Ramlaan sen itäpuolella.
Historia

Al-Shihrin varhainen historia tunnetaan huonosti. Satamana se on jäänyt aina Adenin varjoon. Al-Hamadani ja al-Idrisi mainitsivat teoksissaan, että paikalliset puhuvat arabiaa huonosti, mikä saattaa tarkoittaa heidän puhuneen ehkä mehrin kieltä. Ibn Khordadbeh kutsui aluetta suitsukemaaksi. Ziyadidit hallitsivat sitä 800–900-luvuilla. Myöhemmin kaupunki mainitaan läheissä rasulidien valtakaudelta. Portugalilaiset tekivät satamaan useita hyökkäyksiä ja he viittasivat paikkaan nimillä Xaer tai Xael. Kahririn sulttaani valtasi sataman vuonna 1462 ja myöhemmin siitä tuli osa al-Mukallaa hallinnutta Ku'aytin sulttaanikuntaa. Carsten Niebuhr kirjoitti 1700-luvulla, että sataman kautta vietiin edelleen suitsukkeita. Al-Mukalla kasvoi al-Shihrin ohi satamana 1800-luvun aikana.