stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neutralisaatiotekniikka
Esimerkkejä

Vastuun kieltäminen: "naksahtaminen", humalatila, kavereiden suorittama pakottaminen tai houkuttaminen tekoon, "herjaaminen tai häirintä on vain virtuaalista (internet-kunnianloukkaus)". Organisaatioissa voidaan esittää väite: "vastuu on organisaatiolla". Seksuaalirikoksen tekijä voi kieltää vastuunsa esimerkiksi selittelemällä, että hänen "seksuaalinen himonsa" oli "ylitsepääsemättömän voimakas".
Vahingon kieltäminen: "vakuutus korvaa vahingon (omaisuusrikos)", "varastan vain rikkailta tai keskiluokalta (omaisuusrikos)", "nainen haluaa tulla raiskatuksi (raiskaus)". "Yrityksen varojen kavallus on oikeutettu, koska teko on vain 'laina'" (kavallus).
Rikoksen kohteen arvon kieltäminen: "rikos ei vahingoita yksityishenkilöitä, tai se vahingoittaa vain organisaatioita (talousrikos)", "kauppiaskin varas, mutta se tekee sen laillisesti (myymälävarkaus)", "yritykseltä voi varastaa, koska se on kasvoton organisaatio (myymälävarkaus, talousrikos), "teon kohde houkutteli tekoon kevytmielisellä pukeutumisellaan (raiskaus)" ja "tapettavaan kansanryhmään kuuluvat ihmiset ovat "torakoita" (Ruandan kansanmurha).
Tuomion tuomitseminen: "Toiset osavaat käyttää järjestelmää paremmin omaksi hyödykseen kuin minä (talousrikos)" ja "viranomaiset 'vainoavat' juuri meidän yritystämme (veropetos)".
Vetoaminen korkeampiin velvollisuuksiin: "Luonnonsuojelun vuoksi toimiminen (suomalainen nuorisorikollinen) turkistarhaukseen kohdistuvassa "kettutyttörikoksessa". "Uskonnon vuoksi (modernin terrorismin itsemurhapommi-iskun suorittaja)", "valkoisten etujen puolustaminen maahanmuuttajia vastaan (rasistisen äärioikeiston skinhead-ryhmät)" ja "näkymätön taistelu kapitalismia vastaan (Ruotsin äärivasemmisto)".
Vetoaminen tilien pysymiseen tasapainossa: "Hyvät teot kumoavat pahat teot (varastetun tavaran kauppias, USA)", "kavalluksen kohteeksi valittu yritys ansaitsi tulla kavalletuksi rangaistuksena tekemästään päätöksestä (kavallus)" ja "olen ansainnut rahani (organisaatiorikos)".
Vetoaminen toimimiseen pakon edessä: Salametsästäjä metsästää peuroja, ettei perhe kuolisi nälkään. "Kavalsin yrityksen varoja, koska minulla ei ollut muuta vaihtoehtoa (talousrikos)".
Käytännön sovellukset

Neutralisaatiotekniikoita käytetään tavanomaisen (mm. seksuaalirikokset, väkivalta, varastaminen) ja tietoturva-, organisaatio-, talous- ja ns. valko­kaulus­rikollisuuden perusteluina. Eri neutralisaatiotekniikoita voidaan yhdistellä pyrittäessä lisäämään neutralisaation vakuuttavuutta, ja kaikissa rikostyypeissä voidaan käyttää kaikkia mahdollisia perusteita järkeistämiselle.
Valkoselkätikka

| Valkoselkätikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Käpytikat Dendrocopos
Laji::  leucotos
Kaksiosainen nimi
 Dendrocopos leucotos  (Bechstein, 1802) 
 Valkoselkätikan levinneisyys
Katso myös
   Valkoselkätikka Wikispeciesissä   Valkoselkätikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkoselkätikka (Dendrocopos leucotos) on itäinen tikkalaji. Se on Päijät-Hämeen maakuntalintu.
Koko ja ulkonäkö

Valkoselkätikka on noin 25–28 senttimetriä pitkä ja painaa keskimäärin 90 grammaa. Koiraalla on kirkkaanpunainen päälaki, naaraalla musta. Muutoin sukupuolet ovat samannäköisiä. Alaperä on vaaleanpunertava ja punertava väri jatkuu vatsalle ja kupeisiin vaihettuen ilman jyrkkää värirajaa valkeahkoon vatsaan ja rintaan. Kupeilla on ohuita, tummia pitkittäisviiruja. Selän yläosa on musta. Selän alaosa ja yläperä ovat valkoiset. Siipisulat ovat musta-valko kuvioidut.
Vanhin eurooppalainen rengastettu valkoselkätikka on suomalainen, iältään vähintään 15 vuotta 11 kuukautta.
Levinneisyys

Laji on Suomessa uhanalainen ja se on voimakkaasti vähentynyt tehostuneen metsätalouden aikana. Pesintöjä löydetään nykyisin noin 100 vuosittain, kun vielä 1950-luvulla pareja oli arviolta 500. Suomen kanta keskittyy nykyään voimakkaasti Itä-Suomeen, Etelä-Karjalan ollessa vahvinta aluetta. Maailmanlaajuisesti laji ei ole uhanalainen, sillä sen esiintymisalue ulottuu Norjasta lännessä Japaniin idässä, joskin kauemmas itään mennessä kyseessä on eri alalajit.
Ympäristöministeriön päätöksellä (n:o 1209/95) lähes kaikille Suomen pesimälintulintulajeille on määritelty ohjeellinen arvo. Valkoselkätikan ohjeellinen arvo on 4037 €.
Elinympäristö

Valkoselkätikan parasta elinympäristöä ovat vanhat lehtipuuvaltaiset metsät, joissa on kuollutta ja kuolevaa puuta. Reviiri voi olla useiden neliökilometrien laajuinen, jonka sisällä lintu käyttää ruokailuun useita erillisiä metsiköitä. Hyviä ruokailupaikkoja voi olla pellonreunojen ja rantojen lehtipuuvyöhykkeissä. Valkoselkätikka pystyy myös hyödyntämään avohakkuille jätettyjä säästöpuita ja pökkelöitä ruokailupaikkoina. Hyvänä lentäjänä valkoselkätikka kestää elinympäristöjen pirstoutumista ja hyödyntämään reviirillä olevia pieniäkin hyviä alueita. Valoisat reunavyöhykkeet toisaalta ovat mieleisiä eräille tikan ravintohyönteisistä. Nykyaikana sopivat elinympäristöt ovat kuitenkin monesti liian harvassa ja niitä uhkaavat hakkuut ja metsänraivaukset. Valkoselkätikkaa voisi metsän- ja esim. rantatontin hoidossa auttaa jättämällä kuolleet ja kuolevat puut kaatamatta. Sekä rajaamalla käsittelyn ulkopuolelle lehtipuuvaltaisia alueita, jotka monesti muutoinkin ovat taloudellisesti vähä-arvoisia. Jos vanhaa lehtimetsää on laajempi alue, niin maanomistajalle olisi taloudellisesti kannattavaa selvittää Etelä-Suomen metsien monimuotoisuus ohjelman METSO:n tarjoamat mahdollisuudet. Metsän myynti suojeluun on usein rahallisesti hakkuuta kannattavampaa ja valkoselkätikan esiintyminen voi tällöin olla lisäarvo. Valkoselkätikka kaivertaa pesäkolonsa käytännössä aina lehtipuuhun. Pesäpuu voi olla kuollut tai vielä elävä. lähde?
Lisääntyminen

Muninta alkaa huhtikuun lopulla. Valkoisia munia on tavallisesti 3–5, ja molemmat emot hautovat niitä. Poikaset lähtevät pesästä noin neljän viikon ikäisinä.
Ravinto

Valkoselkätikan pääasiallinen ravinto ovat kuolleessa ja kuolevassa puussa elävät hyönteisten toukat, erityisesti sarvijäärien, kaarnakuoriaisten ja runkohaapsasen toukat. Erityisen tärkeitä nämä ovat talviaikaan. Kesäaikaan valkoselkätikka syö myös muita puunrungoilla ja lehvästössä liikkuvia hyönteisiä. Talvikaudella valkoselkätikka saattaa tulla pihapiiriin lintujen ruokintapaikalle ja syö mielellään linnuille tarkoitettuja talimakkaroita ja muuta rasvaa.
Kirjallisuutta

Kimmo Martiskainen & Kimmo Taskinen, Valkoselkätikka, Moreeni 2011 ISBN 978-952-254-072-0
Aiheesta muualla

Myller, Michael 1989: Valkoselkätikkametsät suojeluun. – Lintumies 6.1989 s. 263. LYL.
Pakarinen, Raimo, Nyberg, Matti & Alanko, Tapio 1989: Valkoselkätikkapoikue kuoli lyijymyrkytykseen. – Lintumies 5.1989 s. 216–218. LYL.
Reinikainen, Kari 1992: Tikkasotaa. – Lintumies 3.1992 s. 96–97. LYL.
Sarkanen, Sauli 1974: Valkoselkätikan Dendrocopos leucotos pesimäbiologiasta. – Lintumies 3–4.1974 s. 77–84. SLY.
Tiainen, Juha 1988: Valkoselkätikka – uhanalainen. – Lintumies 5.1988 s. 218–221. LYL.
Tiainen, Juha & Alanko, Tapio 1989: Valkoselkätikan esiintyminen ja pesimätulos Suomessa 1989. – Lintumies 6.1989 s. 268–273. LYL.
Virkkala, Raimo, Alanko, Tapio & Laine, Timo 1992: Valkoselkätikan esiintyminen ja pesintä Suomessa vuosina 1990–91. – Lintumies 3.1992 s. 88–95. LYL.
Metsähallituksen sivu valkoselkätikasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Valkoselkätikka Lintukuva-verkkopalvelussa
Ääntä[vanhentunut linkki], Äänen metadata Macaulay Library
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q207290  Wikispecies: Dendrocopos leucotos  Avibase: 4507ACD713D16392  BioLib: 8797  BirdLife: 22727124  BOLD: 52576  BOW: whbwoo1  CoL: 6CJBL  eBird: whbwoo1  EUNIS: 1007  EURING: 8840  Fauna Europaea: 97102  Fauna Europaea (new): 7fd6f9f8-79c6-471a-a2b3-c1ccd48c8a7a  GBIF: 2477927  iNaturalist: 17943  IRMNG: 10209880  ITIS: 554047  IUCN: 22727124  NBN: NHMSYS0000533211  NCBI: 81522  Observation.org: 70651  Open Tree of Life: 309879  Paleobiology Database: 369528  Paleobiology Database: 369528  Xeno-canto: Dendrocopos-leucotos  Laji.fi: MX.30438 
Naaraspuolinen valkoselkätikka pesäkolollaan.
Valkoselkätikan (Dendrocopos leucotos leucotos) muna
Valles Marineris

Valles Marineris
Valles Marineris on laaja kanjonijärjestelmä Marsissa. Mariner 9 -luotain löysi sen vuonna 1971, ja se on nimetty luotaimen mukaan. Valles Marineris sijaitsee Marsin päiväntasaajalla, itään Tharsiksen ylängöstä. Valles Marineris on aurinkokunnan suurin tunnettu vajoama. Se on itä-länsisuunnassa 4 000 kilometriä pitkä, keskimäärin 200 kilometriä leveä ja paikoin 9 kilometriä syvä.
Valles Marineris ei ole Grand Canyonin tavoin veden uurtama, vaan se on hautavajoama, planeetan kuoreen auennut repeämä. Ajan myötä sitä ovat kuitenkin muovanneet vesi ja jää sekä maanvyörymät ja luhistumat.
Valles Marineriksen alueet > Noctis Labyrinthus

Noctis Labyrinthus, "Yön labyrintti", sijaitsee Valles Marineriksen läntisellä reunalla, itään tulivuori Pavonis Monsista. Nimensä mukaisesti se on valtava sirpaleisten rotkojen labyrintti.
Valles Marineriksen alueet > Ius ja Tithonium Chasmata

Noctis Labyrinthuksen itäpuolella ovat Ius ja Tithonium Chasmata, kaksi rinnakkain kulkevaa
kanjonia. Ius on näistä kahdesta leveämpi, ja se johtaa Melas Chasmaan. Tithoniumin rinteiltä on löytynyt uurteita, jotka ovat joko veden tai tuulen kuluttamia.
Valles Marineriksen alueet > Melas, Candor ja Ophir Chasmata

Idempänä on kolme syvää rotkoa, etelästä lukien Melas, Candor ja Ophir Chasmata. Melas sijaitsee itään Iuksesta, Candor taas itään Tithoniumista. Ophir on ovaalinmuotoinen Candoriin liittyvä vajoama. Kaikki kolme rotkoa ovat yhteydessä tosiinsa. Tämä alue on Valles Marineriksen syvin, ulottuen aina 9 kilometrin syvyyteen.
Valles Marineriksen alueet > Coprates Chasma

Kolmen syvän rotkon itäpuolella on Coprates Chasma, joka muistuttaa Iuksen ja Tithoniumin kanjoneita.
Valles Marineriksen alueet > Eos ja Ganges Chasmata

Coprates Chasman itäpuolella ovat Eos ja Ganges Chasmata, kaksi syvää laaksoa.
Valles Marineriksen alueet > Chryse

Valles Marinerisin itäpäässä on Capri Chasman rotko. Valles Marineris päättyy Chrysen alueeseen, Marsin pohjoisille tasangoille, lähelle Viking 1 -luotaimen laskeutumispaikkaa.
Tharsiksen ylängön itäosa. Kuvan oikeassa alalaidassa Noctis Labyrinthus.
Tietokonemallinnus Tithonium Chasmasta.
Sakari Määttänen

Määttänen (vas.) haastattelee kirjailija Norman Maileria New Yorkissa 1969.
Sakari Määttänen (12. elokuuta 1938 Viipuri – 22. tammikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja tietokirjailija, joka toimi pitkään suomalaisten lehtien kirjeenvaihtajana New Yorkissa ja myöhemmin Berliinissä.
Määttänen aloitti toimittajanuransa Viikkosanomat-aikakauslehdessä vuonna 1962. Hän sai pian vuoden stipendin tutustuakseen Yhdysvaltain yhteiskuntaan ja journalismiin 1963–1964. Hän palasi Suomeen ja Sanoma-konsernin palvelukseen, mutta työskenteli taas vuodet 1966–1973 New Yorkissa ensin Viikkosanomien palveluksessa ja sitten freelance-toimittajana. Pohjois-Amerikan tapahtumien lisäksi Määttänen seurasi tarkoin Latinalaisen Amerikan poliittisia tapahtumia, kuten vuoden 1973 sotilasvallankaappausta Chilessä.
Vuodesta 1973 Määttänen työskenteli Helsingin Sanomien toimittajana 12 vuoden ajan. Vuonna 1990 hän siirtyi Suomen Kuvalehden kirjeenvaihtajaksi yhdistyneeseen Berliiniin. Hän kuoli syöpään 1992.
Määttänen tunnettiin persoonallisesta ja osallistuvasta kirjallisesta ilmaisusta ja toi esiin vahvoja mielipiteitään kolumnistina. Hän kirjoitti uransa aikana myös neljä kirjaa. Määttäsen teoksista kohutuin oli Tapaus Jakobson (1973), joka kuvaili Suomen YK-suurlähettilään Max Jakobsonin kampanjaa Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerinvaalissa syksyllä 1971. Kirjaa varten Määttänen oli saanut käyttöönsä ulkoministeriön salaisia asiakirjoja.
Määttänen kirjoitti Helsingin Sanomien kolumnissaan 10. joulukuuta 1988 "Saksat eivät yhdisty huomenna" vain vuosi ennen Itä-Saksan kommunistihallinnon kaatumista, että "DDR on hyvinvointivaltio, ja sellaisena aivan yhtä pysyvä kuin ja tukeva kuin Itävalta", ja että se "tuottaa kohtuullisesti ja riittävästi palveluja ja kulutustavaraa kansalaistensa käyttöön". Määttäsen mukaan Itä-Saksan "muutamat toisinajattelijat" olisivat voineet muuttaa länteen, mutta eivät niin tee, koska "DDR:ssä työttömyys, kilpailu ja sosiaaliset sairaudet eivät ole samaa luokkaa kuin [Saksan] Liittotasavallassa". Kaiken kaikkiaan kirjoituksessaan hän kritisoi Max Jakobsonia, joka oli arvellut Saksojen yhdistymistä ulkoasianvaliokunnan 70-vuotisjuhlassa. Määttäsen mukaan Jakobsonin ajattelu edusti menneisyyttä ja pysähtyneisyyttä, eikä "muutoksen merkkejä Saksojen suhteissa ole havaittavissa."
Määttänen oli 1960-luvun puolivälistä 1980-luvun alkuun naimisissa valokuvamalli Pia Määttäsen, o.s. Christiansen, kanssa. Heillä on kolme aikuista lasta, joista kaksi on adoptoituja.
Teokset

Tapaus Jakobson : YK:n pääsihteerinviran täyttäminen 1971 ja tapahtumien taustaa Suomen kannalta katsottuna. Helsinki: Weilin+Göös 1973. ISBN 951-35-0958-3 (sid.), ISBN 951-35-0957-5 (nid.)
¡Venceremos!. Jyväskylä: Gummerus 1975. ISBN 951-20-1029-1.
Manhattan Cocktail (yhdessä Pia Määttäsen kanssa). Jyväskylä: Gummerus 1977. ISBN 951-20-1365-7.
Kaarlo R. Tuomi ; toim. Sakari Määttänen: Isänmaattoman tarina: amerikansuomalaisen vakoojan muistelmat. Porvoo-Helsinki: WSOY 1984. ISBN 951-0-12701-9.
Mykkä todistaja. Helsinki: Art House 1988. ISBN 951-96086-9-9.
Heat Treatment

| Heat Treatment Graham Parker |
| --- | --- | --- |

LP-levyn kansikuva.
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Rockfield Studios   Monmouth, Länsi-Wales
 Julkaistu: 1976
 Formaatti: LP, musiikkikasetti
 Tuottaja(t): Robert John Lange
 Tyylilaji: Uusi aalto
 Levy-yhtiö: Vertigo Records
Graham Parker and the Rumourin muut julkaisut
| Howlin' Wind 1976 | Heat Treatment 1976 | Stick to Me 1977 |
Heat Treatment on englantilaisen laulaja ja lauluntekijä Graham Parkerin ja hänen taustayhtyeensä The Rumourin toinen studioalbumi vuodelta 1976. Levyn on julkaissut Phonogram-yhtiön Vertigo Records ja sen ovat tuottaneet Robert John Lange ja kappaleen "Back Door Love" osalta Nick Lowe.
Rockfield-studioilla Monmouthissa Länsi-Walesissa äänittäjinä ovat toimineet Dave Charles ja Lange.
Miksauksen ovat tehneet Pete Kelsey ja Lange Trident-studioilla St. Anne's Courtilla Lontoossa.
Levykannen valokuvat on ottanut Simon Marsden ja kannen on suunnitellut Moore, Morris. Levy on valmistettu Englannissa. Markkinoinnista on huolehtinut Phonogram Limited, Stanhope House, Stanhope Place, London W2 2HH. Phonogramin puolesta järjestelyjä on hoitanut Sue Dubois.
Yhtyeen managerina on toiminut Dave Robinson, Advancedale Ltd, 32 Alexander St, London W2. Neil Warnock ja Steve Hedges on mainittu ohjelmatoimisto Bron Agencysta, 100 Chalk Farm Rd, London NW1.
Yhtyeen roudareina ovat toimineet Rayner Jesson, Alec Hawkins ja Joan.
Kiitoksissa on mainittu lisäksi Bobbie Bassett, Terri Scotti, Kingsley Ward, Mike Bone, Cheryl Feuerstein, Mike Gormley, Nigel Grainge, Doreen Loader, David Baker ja Alan Cowderoy.
Kappaleet

Sivu 1
Heat Treatment
That's What They All Say
Turned Up Too Late
Black Honey
Hotel Chambermaid
Sivu 2
Pourin' It All Out
Back Door Love
Something You're Goin' Thru
Help Me Shake It
Fools's Gold
Kaikki laulut ovat Graham Parkerin tekemiä sekä hänen ja The Rumourin sovittamia. 
 Julkaisija on Intersong Music Ltd.
Muusikot

Graham Parker and the Rumour:
Graham Parker – akustinen ja sähkökitara, laulu
Bob Andrews – kosketinsoittimet, taustalaulu
Brinsley Schwarz – kitara, taustalaulu
Stephen Goulding – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
Andrew Bodnar – Fender-basso
Martin Belmont – kitara, taustalaulu
Puhallinsoittimet:
John Earle – saksofonit
Danny Ellis – vetopasuuna
Albe Donnelly – saksofonit
Dick Hanson - trumpetti
Albe Donnelly esiintyy Virgin Recordsin suosiollisella luvalla.
Graham Parker

Graham Parker esiintymässä vuonna 2012
Graham Parker (s. 15. marraskuuta 1950 Lontoo, Englanti) on englantilainen laulaja-lauluntekijä, joka aloitti uransa 1970-luvun puolivälissä. Parkerin musiikissa yhdistyivät etenkin alkuvuosina rock and roll ja folkrock sekä vaikutteet Van Morrisonin ja The Rolling Stonesin musiikista. Myöhemmin hänen musiikkinsa tuli uuden aallon vaikutteita. Parker saavutti kriitikkojen suosiota ja kohtalaista myyntimenestystä 1980-luvun lopulle asti.
Ura

Ennen levytysuransa alkua Parker oli soittanut vähän tunnetuissa pub rock -yhtyeissä. Vuonna 1975 hän äänitti demoja ja kokosi itselleen taustayhtyeen nimeltä The Rumour. Parker sai levytyssopimuksen Mercurylta ja julkaisi esikoisalbuminsa Howlin’ Wind vuonna 1976 nimellä Graham Parker & the Rumour. Albumi sai kriitikoilta kiitosta kuten sitä seurannutkin albumi Heat Treatment (1976).
Parkerin kolmas albumi Stick to Me julkaistiin 1977. Hänen uransa oli kuitenkin jumittunut paikalleen, mistä hän syytti levy-yhtiötään. Parker siirtyi Aristalle ja julkaisi neljännen albuminsa Squeezing Out Sparks (1979), joka on aiempia albumeja siloiteltumpi ja tyyliltään uutta aaltoa. Albumista tuli Parkerin uran suurin menestys: se nousi Yhdysvaltain albumilistan sijalle 40 ja myi yli 200 000 kappaletta.
Parkerin viides albumi The Up Escalator (1980) ei myynyt kovinkaan hyvin, ja Parker erotti taustayhtyeensä. Hän jatkoi albumien julkaisemista, kokosi uuden taustayhtyeen The Shot ja sai uransa ainoan top-40-singlehitin kappaleella ”Wake Up (Next to You)” albumilta Steady Nerves (1985).
Vaihdettuaan 1980-luvun aikana useasti levy-yhtiötä Parker jatkoi uraansa RCA:lla albumilla The Mona Lisa’s Sister (1988). Albumi myi melko hyvin, mutta se jäi Parkerin uran viimeiseksi top-100-albumiksi.
Parker on julkaissut uusia studio- ja livealbumeja 2010-luvulle asti. Hän palasi The Rumourin kanssa yhteen vuonna 2011, ja kokoonpano on julkaissut sen jälkeen kaksi albumia.
Kirjallisuutta

Nyman, Jake: ”Graham Parker and The Rumour”, Rocktieto. Osa 3 N–Z, s. 42–45.  (Soundi-kirja 16)  Pirkkala:  Fanzine Oy, 1982.  ISBN 951-99372-4-2
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Vaajakosken historia

Naissaarta ja Vaajavirtaa 1960-luvun puolivälissä. Kuvassa on Vaajakosken vesivoimalaitos.
Vaajakosken keskustaa vuonna 1963
Vaajakosken historia on paljolti teollistumisen historiaa 1800-luvun alusta 1900-luvun loppupuolelle. Vaajakoski kasvoi pienestä maalaiskylästä sahateollisuuspaikkakunnaksi 1800-luvulla, jolloin T. & J. Salvesen oli paikkakunnan suuri työllistäjä. Vuonna 1916 SOK osti paikkakunnan sahat maa-alueineen ja laajensi toimintaa muille teollisuudenaloille. SOK:n Vaajakosken tehtaat työllistivät enimmillään noin 2 000 henkeä.
Vaajakoski on alue Jyväskylässä keskustaajaman itälaidalla. Se sijaitsee noin seitsemän kilometriä kaupungin keskustasta. Usein Vaajakoskella tarkoitetaan hieman laajempaa aluetta kuin varsinainen Vaajakosken kaupunginosa; siihen katsotaan kuuluvan myös osia naapurikaupunginosista. Vaajakosken alue on kuulunut historian saatossa Sysmän, Rautalammin ja Laukaan pitäjiin, vuodesta 1868 vuoteen 2009 pääosin Jyväskylän maalaiskuntaan, nykyään Jyväskylän kaupunkiin.
SOK luopui tehdastoiminnasta 1980-luvun alussa, minkä jälkeen tehdasrakennukset ovat olleet pienteollisuuden ja muiden yritysten käytössä. Vaajakosken teollisuusmiljöö on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.
Vaajakoskella on toiminut myös suuri tukinuittoreitti ja tukinerottelu. Vuoteen 1920 paikkakunnan nimi oli Haapakoski. Uusi nimi on peräisin koskesta, joka sijaitsee Vaajavirrassa Kymijoen vesistöalueella Leppäveden ja Päijänteen välissä.
Esihistorialliselta ajalta 1700-luvulle

Vaajavirran tienoot olivat jo esihistoriallisina aikoina seudulla liikkuvien metsästäjien ja kalastajien asuinpaikkaa. Seudulta on löydetty erityisen paljon pronssikaudelta ja rautakauden alusta peräisin olevia lapinraunioita. Vanhimpien asiakirjojen mukaan erämaan omistivat hämäläiset aatelissuvut, joiden omistuksessa alue pysyi 1600-luvun lopulle. Ensimmäiset maatilat perustettiin seudulle 1500-luvun lopulla. Niiden asukkaat olivat vuokraviljelijöitä, lampuoteja.
Haapaniemen ja Oksalan talot perustettiin vuonna 1606. Ne olivat välillä aatelissukujen ja välillä kruunun vuokralaisia. 1700-luvulla maanviljelijöille tuli mahdollisuus ostaa tilansa. Haapaniemen talo osti maansa omaksi 1760-luvulla. Vuonna 1771 Oksalan tila jaettiin kahtia veljesten kesken. 1600- ja 1700-lukujen aikana asukasluvussa ei tapahtunut suuria muutoksia. 1800-luvun alussa asukkaita oli noin 50.
Suomen suurruhtinaskunnan aika > Maalaiskylästä sahateollisuuspaikkakunnaksi

Vuonna 1819 Carl Christian Bröijer ja kamreeri Bengt Stenius perustivat Vaajavirran rannalle sahan. Loviisalainen liikemies Julius Björksten tuli sahan osakkaaksi 1832 ja osti myöhemmin sen kokonaan itselleen. Skotlantilainen Finland Wood -osakeyhtiö osti yrityksen 1871 ja rakensi paikalle uuden tehokkaamman sahalaitoksen. James Salvesen tuli Haapakoskelle 1876 setänsä toimeksiannosta tarkastamaan tämän osittain omistaman yhtiön toimintaa. Hän havaitsi sen toiminnassa heikkouksia ja tarjoutui sahan uudeksi johtajaksi. Hän myös kehotti setäänsä ostamaan yrityksen kokonaan itselleen.
Salvesenien kaudella sahatoiminta laajeni huomattavasti. James Salvesen perusti veljensä kanssa 1886 T. & J. Salvesen -yhtiön, joka perusti paikkakunnalle toisen sahan. Patruunaksi kutsuttu James Salvesen toimi sahojen johdossa yli 40 vuoden ajan. Hän oli arvostettu johtaja, joka huolehti työntekijöidensä hyvinvoinnista. Patruuna lahjoitti työläisilleen tonttimaata ja rakennustarpeita. Haapakosken asukasmäärä kasvoi, ja 1880-luvulla ylitettiin tuhannen asukkaan raja.
Vuonna 1916 SOK osti Salvesenilta saha-alueen rakennuksineen ja koskiosuuksineen. Lisäksi SOK osti maa-aluetta Salvesenilta sekä kauppias Ahlqvistin perintötilan, yhteensä 692 hehtaaria. Pian SOK alkoi laajentaa toimintaansa muuhun teollisuuteen. SOK hankki edelleen lisää maa-alueita ja rakennuksia. Tarkoituksena oli saada koko Haapakosken alue SOK:n omistukseen.
Suomen suurruhtinaskunnan aika > Politiikka 1900-luvun alussa

Haapakosken työväenyhdistys perustettiin vuonna 1904. Suhtautuminen uskontoon jakoi työväenliikkeen kahtia, ja Haapakoskelle perustettiin kristillinen työväenyhdistys 1908. Sosiaalidemokraattisen puolueen kannatus oli Haapakoskella korkea 1900-luvun alussa.
| Puolueiden ääniosuus eduskuntavaaleissa 1908 Haapaniemen äänestysalueella> Puolue | Puolueiden ääniosuus eduskuntavaaleissa 1908 Haapaniemen äänestysalueella> Haapaniemi (%) | Puolueiden ääniosuus eduskuntavaaleissa 1908 Haapaniemen äänestysalueella>  |
| --- | --- | --- |
| Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 70,5 |  |
| Suomen Kristillisen Työväen Liitto | 18,6 |  |
| Porvarilliset puolueet | 10,9 |  |

Vuoden 1918 kunnallisvaaleissa SDP sai Haapakosken kylän äänistä 73 prosenttia.