stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Imperial War Museum
Kohteet > IWM London

IWM London on Imperial War Musemin kohteista vanhin. Se on sijainnut vuodesta 1936 lähtien South Londonin Lambeth Roadilla. Kohteessa vieraili vuonna 2017 noin 993 000 vierailijaa.
Kohteet > IWM Duxford

IWM Duxford avattiin Duxfordin kylässä sijaitsevalle lentokentälle vuonna 1976. Imperial War Museum hankki aikaisemmin Britannian ilmavoimien harjoittelukenttänä toimineen lentokentän itselleen, koska museo ei pystynyt esittelemään kokoelmiensa suurikokoisia kohteita Lontoon museossaan. Lisäksi Imperial War Museum sai käyttöönsä toimivan lentokentän, jolla se on muun muassa järjestänyt ilmailunäytöksiä.
IWM:n Duxfordissa kävi vuonna 2017 noin 392 000 ihmistä.
Kohteet > HMS Belfast

HMS Belfast on vuonna 1936 rakennettu Britannian laivaston risteilijä, joka oli laivaston käytössä muun muassa toisessa maailmansodassa sekä Korean sodassa. Risteilijä poistui laivaston käytöstä vuonna 1963. Imperial War Museum ryhtyi selvittämään aluksen hankkimista kokoelmiinsa vuonna 1967 ja osti aluksen muutaman vuoden päästä itselleen. HMS Belfast tuotiin Lontooseen ja avattiin yleisölle lokakuussa 1971. Kohteessa kävi vuonna 2017 noin 278 000 vierailijaa.
Kohteet > Churchill War Rooms

Churchill War Rooms on Britannian hallituksen toista maailmansotaa varten Lontooseen rakentama salainen bunkkeri, joka oli käytössä vuosina 1940–45. Sodan jälkeen bunkkeri suljettiin, eikä se ollut yleisölle avoin. Imperial War Museum ryhtyi ylläpitämään bunkkeria 1970-luvulla ja avasi osan siitä yleisölle vuonna 1984. Yleisölle esillä olevia bunkkeritiloja avattiin myöhemmin lisää vuonna 2003.
Churchill War Roomsissa vieraili vuonna 2017 noin 535 000 ihmistä.
Kohteet > IWM North

Manchesterissa sijaitseva IWM North on Imperial War Musemin viimeisin kohde. Se avattiin vuonna 2002. Vuonna 2017 kohteessa kävi noin 245 000 kävijää.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Imperial War Museum (englanniksi)
Imperial War Museum sijaitsi vuosina 1924–36 Imperial Institutessa South Kensingtonissa.
IWM Duxford
HMS Belfast
IWM North
Karl Müller (korpraali)

”Karl von Zedtwitz” eli Karl Müller Suomen armeijan kapteenin univormussa.
Karl Müller oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan keisarillisessa armeijassa palvellut itävaltalainen korpraali, joka vuonna 1918 osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan valkoisten puolella teeskennellen olevansa saksalainen yliluutnantti Karl von Zedtwitz zu Hackenbach. Hän saavutti mainetta useissa taisteluissa Pohjanmaalla ja Savossa yleten kapteeniksi ennen todellisen henkilöllisyytensä ja sotilasarvonsa paljastumista.
Müller tunnettiin huimapäisenä konekivääriosaston johtajana, joka osallistui tammi–helmikuun vaihteessa Keski- ja Pohjois-Pohjanmaan kaupunkien valtauksiin, helmikuun lopussa Varkauden taisteluun sekä maaliskuussa Savon rintaman taisteluihin muun muassa Mäntyharjulla, Heinolassa, Savitaipaleella ja Taipalsaarella, kunnes haavoittui maaliskuun lopussa.
Vaiheet Suomessa > Müller saapuu Suomeen

Oman kertomuksensa mukaan Müller oli Baijerin Waldmünchenistä kotoisin ollut yliluutnantti, joka palveli tykistöupseerina ensimmäisen maailmansodan itärintamalla, kunnes haavoittui lokakuussa 1915 Ukrainan Kovelissa. Tämän jälkeen Müller väitti olleensa venäläisten sotavankina Irkutskissa ja Ašhabadissa, josta hän sanoi paenneensa ja kulkeneensa jalan yli 1 500 kilometrin matkan kohti Persiaa ennen kiinnijäämistään. Müller väitti paenneensa uudelleen syksyllä 1917 ja päätyneensä Helsinkiin, jossa hän jäi kiinni marraskuun yleislakon jälkeen. Helsingin päävartiossa Müller kertomansa mukaan lahjoi venäläisen vartijan ja pakeni Pohjanmaalle, tehden aluksi matkaa hevosella ja kävellen sekä loppumatkasta myös junalla. Joulukuun puolivälissä Müller kertoi saapuneensa väsyneenä ja nälkiintyneenä Kokkolaan, jossa hän sai ystävällisen vastaanoton.
Todellisuudessa sotavangiksi itärintamalla jäänyt Müller oli vapauduttuaan kotimatkalla Suomen kautta yhdessä esimiehensä yliluutnantti von Zedtwitzin kanssa. Tämän kuoltua Müller otti hänen henkilöllisyynsä, ja ilmaantui sisällissodan alkupäivinä valkoisten avuksi Pietarsaaressa. Joidenkin tietojen mukaan hänen tarkoituksenaan oli nousta kaupungissa Saksaan menevään laivaan, mutta Müller päättikin lopulta liittyä vapaaehtoisena Suomen armeijaan.[lähde? ]
Vaiheet Suomessa > Osallistuminen taisteluihin

Valkoiseen armeijaan yliluutnanttina värväytynyt Müller liittyi suojeluskuntalaisiin Kruunupyyssä juuri ennen Kokkolan valtausta, johon hän 29. tammikuuta osallistui konekivääriosaston johtajana. Müller oli Pohjanmaalla mukana myös Pietarsaaren ja Raahen valtauksissa sekä Oulun taistelussa, jossa hän johti Kruunupyyn, Pietarsaaren ja Vaasan suojeluskuntalaisista koottua konekivääriosastoa. Helmikuun alussa Müller osallistui vielä Kemin ja Tornion valtauksiin. Hänet palkittiin osoittamastaan urheudesta IV luokan vapaudenristillä.
Pohjanmaan sotatoimien päätyttyä Müller siirrettiin valkoisen armeijan Savon ryhmään, jonka riveissä hän oli heti ratkaisevassa roolissa 19.–21. helmikuuta käydyssä Varkauden taistelussa. Komppanianpäällikkönä toiminut Müller muun muassa sytytti Ahlströmin sahan palamaan saadakseen valoa taistelukentän pimeyteen. Myöhemmin maaliskuun aikana hän osallistui kaikkiin merkittävimpiin Savon rintaman taisteluihin osoittaen useasti kiiteltyä neuvokkuutta. Savitaipaleen taistelussa 4.–5. maaliskuuta Müller laati valkoisten hyökkäyssuunnitelman ja tosiasiallisesti johti pataljoonan vahvuista joukkoa, joka yritti vallata Savitaipaleen kirkonkylän. Operaatio epäonnistui, koska hänen esimiehensä ratsumestari Georg Hjalmar Tulander ei päässyt etenemään suunnitellusti.
Heinolan taisteluiden yhteydessä Müllerin johtama osasto pakotti 12. maaliskuuta raskaan taistelun jälkeen punaiset perääntymään Lusista Heinolan kaupunkiin. Eversti Alexander Tunzelman von Adlerflugin menetettyä sydänvian vuoksi toimintakykynsä Müller sai 15. maaliskuuta johtaa Heinolan toista valtausyritystä, mikä ei kuitenkaan onnistunut. Tämän jälkeen hän siirtyi Savitaipaleen–Taipalsaaren rintamalohkon komentajaksi. Müller haavoittui päähän ja käsivarteen Taipalsaaren kirkonkylään tehdyn hyökkäyksen yhteydessä 23. maaliskuuta. Hänet ylennettiin kapteeniksi 31. maaliskuuta ja merkittiin armeijan luetteloihin jääkärikapteenina. Samalla Müllerille myönnettiin III luokan vapaudenristi, jonka aikaisemmin oli saanut vain Länkipohjan taistelussa kaatunut Matti Laurila.
Vaiheet Suomessa > Haavoittumisen jälkeen

Haavoittumisensa jälkeen Müllerin kunniaksi järjestettiin 16. huhtikuuta Mikkelissä suuri illanvietto, jonka aikana kuultiin kiitospuheita ja kuorolaulua. Hänelle lahjoitettiin kultaiset kellonperät, joiden vaakunaleijonalla varustettuun muistomitaliin oli kaiverretty teksti ”Yliluutn. v. Zedwitzille Suomen vapauden puoltajalle 23.3.1918”. Muutamaa päivää myöhemmin Müller kihlautui lappeenrantalaisen maisterin Hilda Maria Kourulan kanssa, joka toimi venäjän opettajana Kemin yhteiskoulussa.
Müllerin oikea henkilöllisyys paljastui vihdoin kesän kuluessa, kun Saksan joukot olivat huhtikuussa tehneet maihinnousunsa Suomeen, ja hänet määrättiin hiljaisuudessa palaamaan Saksaan. Müllerille myönnettiin ero Suomen armeijasta omasta pyynnöstään 28. kesäkuuta 1918.
Müllerin sytyttämä Ahlströmin saha palaa Varkaudessa.
Karlskogan piiri

| Karlskogan piiri |
| --- | --- |
 Karlskogan kirkko
 fiKarlskogan piiri 
 59°19′30″N, 14°31′30″E 
Valtio:   Ruotsi
Maakunta:  Värmlanti
Lääni:  Örebron lääni
Kunta:  Karlskogan kunta
Piirikoodi:  213037
Väestö
Väkiluku (2022):  30 208 
Karlskogan piiri (ruots. Karlskoga distrikt) sijaitsee Karlskogan kunnassa Ruotsissa. Piiri kattaa koko kunnan ja sen väkiluku on 30 208  (31. joulukuuta 2022).
Aiheesta muualla

SCB Regina Web Map (Näyttää piirin rajat karttapalvelussa) Statistiska centralbyrån. (ruotsiksi)
Kauppakeskus Ilo

| Kauppakeskus Ilo |
| --- | --- |


Sijainti:  Ylöjärvi, Suomi
Avattu:  tammikuu 2012
Rakennuskustannukset:  5,5 miljoonaa
Liikkeiden määrä:  asettuu 10 (liiketiloja 12)
Päävuokralaisia:  Lady Line Fixus SunCo Oy
Kerrosten määrä:  1
Kotisivu
Kauppakeskus Ilo on kauppakeskus, joka sijaitsee Ylöjärven Elovainion kaupunginosassa.
Aiheesta muualla

Kauppakeskus Ilon kotisivut
Kawasakin tauti

Kawasakin tauti on lähinnä pienillä lapsilla esiintyvä vaskuliitti eli verisuonitulehdus. Suomessa siihen sairastuu vuosittain noin 30–40 lasta. Taudin oireisiin lukeutuvat korkea kuume, silmien sidekalvojen verestys, mansikkakieli, käsien ja jalkaterien punoitus sekä ihottuma. Taudin komplikaationa voi ilmetä sydämen sepelvaltimolaajentumia, jotka voivat aiheuttaa kuolemaan johtavan veritulpan (tromboosi). Ajoissa hoidettuna Kawasakin tauti ei kuitenkaan ole hengenvaarallinen. Taudin hoitona käytetään suoneen annettavaa immunoglobuliinia ja viikkojen ajan jatkuvaa aspiriinilääkitystä. 
Sairauden laukaisee todennäköisesti infektio. Kuolleisuus on hoitamattomana noin yksi prosentti mutta asianmukaisesti hoidettuna vain sadasosa siitä. Sairauteen voi liittyä myös myokardiitti.
Sairaus on nimetty japanilaisen pediatri Tomisaku Kawasakin mukaan.
Karl Johan Edelsköld

Karl Johan Edelsköld (5. lokakuuta 1831 Turku – 10. tammikuuta 1879 Parainen) oli suomalainen lakimies, valtiopäivämies ja sanomalehtimies. Hän kirjoitti myös runoja ruotsin kielellä.
Henkilöhistoria

Edelsköldin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Karl Sacklén, aateloituna vuodesta 1818 Edelsköld, ja Kristina Matilda af Stenhof. Hän kävi Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1848. Edelsköld suoritti tuomarin tutkinnon 1855 ja sai varatuomarin arvon 1857. Hän oli Turun hovioikeuden auskultanttina 1855 ja oikeuden ylimääräisenä notaarina samasta vuodesta alkaen. Edelsköldistä tuli senaatin prokuraattorintoimituskunnan kopisti 1861 ja hän oli sitten Turun hovioikeudessa kanslistina vuodesta 1862, kirjaajana vuodesta 1864, ylimääräisenä viskaalina vuodesta 1865 ja viimeksi notaarina 1866–1868. Edelsköld oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864 ja 1872. Hän omisti Muddaisten kartanon Paraisilla.
Edelsköld oli naimisissa vuodesta 1878 Julia Adolfina Ingmanin kanssa.
Teoksia

Minnesblad : några tillfällighetsdikter, af K. J. Edelsköld.   G. W. Wilen, Åbo 1873
Kawesqarilaiset kielet

Kawesqarilaiset kielet, tai alacalufilaiset kielet, on pieni alacalufien puhuma kielikunta, joka sijoittu maantieteellisesti Chilen eteläosiin.
Kielikuntaan kuuluu kolme kieltä:
Eteläalacalufi
Keskialacalufi
Qawasqar
Kaverikirja (televisiosarja)

| Kaverikirja |
| --- | --- |

Tyyli:  draama
Kestoaika:  22 minuuttia
Pääosissa:   Laura Eklund Nhaga  Ella Lymi 
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  C More
Julkaistu:  2022
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  10
Ikäraja:   
Tuotanto
Tuottaja(t):   Riina Hyytiä  Nina Laurio 
Vastaava(t) tuottaja(t):   Jani Hartikainen (MTV & C More)  Janne Vakio (MTV & C More) 
Linjatuottaja:  Timo Lahtinen
Ohjaaja(t):  Jojo Erholtz
Käsikirjoittaja(t):   Marjo Airisniemi  Juulia Unhola 
Leikkaaja(t):   Toni Anttila  Toni Tikkanen  Kimmo Kohtamäki 
Lavastaja(t):  Maria Hahl
Kuvaaja(t):  Päivi Kettunen
Tuotantoyhtiö(t):  Dionysos Films
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kaverikirja on C More -suoratoistopalvelussa vuonna 2022 julkaistu suomalainen draamasarja. Sarjan on ohjannut Jojo Erholtz ja sen ovat käsikirjoittaneet Marjo Airisniemi ja Juulia Unhola. Pääosissa näyttelevät Laura Eklund Nhaga ja Ella Lymi.
Kaverikirjan alussa teini-iässä parhaita ystäviä olleet Saima ja Alina tapaavat toisensa vuosien jälkeen, kun Saima muuttaa työnsä perässä Helsinkiin.
Sarja on kuvattu loppuvuodesta 2021. Sarjan neljä ensimmäistä jaksoa julkaistiin C Moressa 17. marraskuuta 2022, jonka jälkeen sitä julkaistiin palvelussa kaksi jaksoa viikossa.
Rooleissa > Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Laura Eklund Nhaga  | … |  Saima   |
|  Ella Lymi  | … |  Alina   |
|  Pietu Wikström  | … |  Otto   |
|  Tatu Sinisalo  | … |  Ilmari   |
|  Anna Böhm  | … |  Ruut   |
|  Elias Gould  | … |  Juhis   |
Rooleissa > Muissa rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Markus Järvenpää  | … |  Karri   |
|  Elina Gustafsson  | … |  Meea   |
|  Yuko Takeda  | … |  AK   |
|  Sophia Wekesa  | … |  Jade   |
|  Alain Azerot  | … |  Saiman isä   |
|  Irina Pulkka  | … |  Saiman äiti   |
|  Abdirahman Bile  | … |  Saiman veli   |
|  Sari Siikander  | … |  Lulu, Alinan äiti   |
|  Johanna Puhakka  | … |  sänkyä myyvä nainen   |
|  Senni Peltoniemi  | … |  Inna   |
|  Joel Hirvonen  | … |  Vilu   |
Jaksot

| Jakso | Nimi | Julkaisu C Moressa |
| --- | --- | --- |
| 1 | Viisaudenhammas | 17. marraskuuta 2022 |
| 2 | Synttärikirous | 17. marraskuuta 2022 |
| 3 | Sänkyjuttuja | 17. marraskuuta 2022 |
| 4 | 112 | 17. marraskuuta 2022 |
| 5 | Miehii on vaikee saada | 24. marraskuuta 2022 |
| 6 | Lauantaivuoro | 24. marraskuuta 2022 |
| 7 | Maailman noloin superidiootti | 1. joulukuuta 2022 |
| 8 | Heimojoulu | 1. joulukuuta 2022 |
| 9 | Monologi | 8. joulukuuta 2022 |
| 10 | Memory Lane | 8. joulukuuta 2022 |
Aiheesta muualla

Kaverikirja C More -palvelussa (Arkistoitu – Internet Archive)
Sarjan traileri C Moren YouTube-kanavalla
Kaverikirjan nuoret aikuiset etsivät suuntaa, ja sitä jää etsimään itse sarjakin | Helsingin Sanomat 23.11.2022
Kartta (veistos)

| Kartta |
| --- | --- |

Nimi:  Kartta
Tekijä:  Perttu Saksa
Julkistettu:  25. marraskuuta 2018
Teostyyppi:  hautamuistomerkki
Materiaali:  diabaasi
Korkeus:  0,75  m
Leveys:  2,5  m
Sijainti:  Hietaniemen hautausmaa, Suomi
Koordinaatit:  60°10′21″N 24°54′35″E﻿ / ﻿60.17237°N 24.90975°E﻿ / 60.17237; 24.90975
Kartta on kuvataiteilija Perttu Saksan suunnittelema presidentti Mauno Koiviston hautamuistomerkki Hietaniemen hautausmaalla Helsingissä. Se on mustaa diabaasia, jossa on kullattuja linjoja. Saksa voitti teoksellaan hautamuistomerkistä järjestetyn suunnittelukilpailun.
Kuvaus

Kartta on Varpaisjärven mustaa diabaasia, ja se on 2,5 metriä leveä, 75 senttimetriä korkea ja sen syvyysmitta on 1,6 metriä. Muistomerkki painaa noin 9 000 kilogrammaa. Teos on koottu erillisistä palasista, joita kultaus pitää kiinni. Saksa on kertonut halunneensa luoda teoksesta muistin apuvälineen, jossa kriisit ja epävarmuustekijät hyväksytään osaksi meitä. Hän sai kultaisiin linjoihin innoitusta japanilaisesta kintsugi-tekniikasta, jossa keramiikka-astioita korjataan kultalakalla.
Historia

Saksa voitti ehdotuksellaan Kartta Koiviston hautamuistomerkistä järjestetyn suunnittelukilpailun. Se valittiin voittajaksi 138 ehdotuksen joukosta. Palkintolautakunnan mukaan teos on yhtenäinen kokonaisuus, ja ehdotuksessa on yhtymäkohtia nöyryyttä ja ajan arvokkuutta painottavaan keramiikkataiteeseen tai pirstaloituvaan maailmanpolitiikkaan. Ehdotus oli lautakunnan mukaan sekä itsenäinen taideteoksensa että monitulkintainen kunnianosoitus. Ehdotus oli myös kooltaan ja mittasuhteiltaan sopiva.
Kartta paljastettiin 25. marraskuuta 2018, jolloin Koiviston syntymästä oli kulunut 95 vuotta.
Muistomerkki sen paljastuspäivänä. Muistomerkin päällä rouva Tellervo Koiviston laskema punainen ruusu.
Keijupitta

| Keijupitta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pitat Pittidae
Suku::  Pitat Pitta
Laji::  nympha
Kaksiosainen nimi
 Pitta nympha  Temminck & Schlegel, 1850 
Katso myös
   Keijupitta Wikispeciesissä   Keijupitta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keijupitta (Pitta nympha) on Itä-Aasiassa tavattava värikäs pittoihin kuuluva varpuslintu. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin vaarantuneeksi.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan keijupitta on 16–19,5 cm. Selästään ja siivistään laji on väritykseltään kirkkaan vihreä. Siivissä on myös hohtavaa sinistä. Myös yläperä on sininen. Päälaki ja otsa ovat keijupitalla punaruskeat. Päässä on valkoinen silmäkulmajuova ja siipiä ympäröi musta maski. Kurkku ja rinta ovat väritykseltään kellertävän valkoiset. Alavatsa ja -perä ovat linnulla väriltään kirkkaan punaiset. Pyrstö on hyvin lyhyt. Keijupitta muistuttaa ulkonäöltään sateenkaaripittaa (Pitta moluccensis), mutta on sateenkaaripittaa pienikokoisempi ja sateenkaaripitan höyhenpuvussa on enemmän sinistä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Keijupitta pesii Japanissa, Etelä-Koreassa, Kiinassa ja Taiwanissa. Talveksi se muuttaa Borneon saarelle. Lajin elinympäristöä ovat subtrooppiset metsät. Japanissa keijupittaa tavataan ainavihannissa leveälehtisiä puita kasvavissa metsissä, jotka sijaitsevat rannikon läheisyydellä. Japanissa lajia tavataan metsistä, jotka sijaitsevat yleensä alle 500 metrin korkeudella merenpinnasta. Etelä-Koreassa keijupitan elinympäristöä ovat kosteat, tiheät metsät aina 1 200 metrin korkeuteen meren pinnasta.
Keijupitan ravintoa ovat selkärangattomat eläimet. Ravintoaan laji etsii maasta lehtiaineksen seasta.
Kanta ja uhat

Keijupittakannan kooksi arvellaan 2 500–10 000 yksilöä. Suurin keijupittakantaan kohsidtuva uhka on elinympäristön tuhoutuminen. Metsän hakkuu viljelysmaaksi ja polttopuiksi on erittäin voimakasta Kiinassa ja alkuperäisten kosteiden metsien määrä vähenee myös Japanissa. Lajia on myös pyydystetty häkkilinnuksi. Laji on myös herkkä ihmisen aiheuttamille häiriöille kuten rakennusprojekteille. Häiriöitä aiheuttavat myös pesimäalueilla liikkuvat valokuvaajat.
Kenttäkeulankärki

| Kenttäkeulankärki |
| --- | --- |
 Alalaji idänkeulankärjen kukinto.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Faboideae
Suku::  Keulankärjet Oxytropis
Laji::  campestris
Kaksiosainen nimi
 Oxytropis campestris  (L.) DC. 
Katso myös
   Kenttäkeulankärki Wikispeciesissä   Kenttäkeulankärki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kenttäkeulankärki (Oxytropis campestris) on monivuotinen, ruohovartinen hernekasvi. Se on monimuotoinen laji, joka jaetaan useaan alalajiin. Kenttäkeulankärjen alalajit eroavat levinneisyytensä lisäksi toisistaan yleensä keltaisten kukkien värisävyn ja varren karvaisuuden mukaan.
Levinneisyys

Kenttäkeulankärkeä esiintyy Euroopassa muun muassa Pohjoismaissa, Venäjällä, Isossa-Britanniassa, Etelä- ja Itä-Euroopassa. Riippuen lajin rajauksesta sitä kasvanee myös Pohjois-Amerikassa ja Siperiassa. Pohjoismaissa esiintyvät Etelä-Ruotsissa ja Lounais-Norjassa kasvavat alalajit etelänkeulankärki (subsp. campestris) ja lännenkeulankärki (subsp. scotica) sekä Suomessa ja Koillis-Norjassa kasvava idänkeulankärki (subsp. sordida). Suomessa ei ole tavattu muita alalajeja. Idänkeulankärki tulkitaan myös omaksi lajiksi (Oxytropis sordida).
Aiheesta muualla

Kasviatlas: Kenttäkeulankärjen levinneisyys Suomessa.
Suomen Lajitietokeskus: Kenttäkeulankärki – Oxytropis campestris
Haukansilmä (sarjakuvahahmo)

| Haukansilmä |
| --- | --- |
 Haukansilmä, marvel-universumin paras jousimies
Luoja(t):  Stan Lee & Don Heck
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Tales of Suspense #57 (joulukuu 1964)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Clinton "Clint" Francis Barton
Status:  Aktiivinen
Pituus:  190 cm
Paino:  104 kg
Ryhmäsidokset:  Kostajat, Puolustajat, Ukonnuolet
Henkilöllisyydet:  Goljatti, Ronin
Voimat:  Olympiatason jousiampuja
Suhteet
Sukulaiset:  Harold ja Edith Barton (vanhemmat, kuolleet), Bernard "Barney" Barton (veli, kuollut), Barbara Morse (vaimo, kuollut)
Haukansilmä, oikealta nimeltään Clint Barton, on Marvel-kustantamon luoma supersankari, Kostajien pitkäaikainen jäsen. Haukansilmä esiintyi ensimmäisen kerran Tales of Suspense -lehden numerossa 57 (joulukuu 1964). Hahmon loivat Stan Lee ja taiteilija Don Heck.
DC-kustantamon supersankari Vihreän Nuolen tavoin Haukansilmä on värikkääseen pukuun pukeutunut jousimies, jolla on viinessään monenlaisia ”temppunuolia”. Haukansilmä on jokseenkin uhmakas ja voimakkaan itsetietoinen, joten hän on usein napit vastakkain joukkueiden muiden jäsenten kanssa. Hän on tästä huolimatta ollut Kostajien aktiivijäsen jo kauan. Haukansilmä on myös johtanut Ukonnuolia yrityksessään johtaa entisiä rikollisia oikeuden poluille.
Historia

Clint Barton oli jo nuorella iällä joutunut orvoksi vanhempiensa kuoltua auto-onnettomuudessa. Veljensä Bernardin kanssa molemmat lähetettiin lastenkotiin, josta veljekset kuitenkin karkasivat liittyäkseen kiertävään sirkukseen. Siellä Miekkamies (Jacques Duquesne) opetti nuorelle miehelle taitojaan.
Myöhemmin Clintille kuitenkin selvisi opettajansa todellinen luonto tämän pyytäessä Clintiä liittymään rikolliselle uralleen. Clint ei suostunut ja Miekkamies lopetti hänen opettamisensa. Menetettyään opettajansa, myös Bernard jätti Clintin. Bernard ei halunnut uskoa Clintin kieltäytyneen tuottoisasta rikollisesta urasta.
Clintin luonnolliset kyvyt jousipyssyn kanssa tekivät hänestä erinomaisen jousimiehen. Hiottuaan taitonsa huippuunsa Clint kiersi pitkin maata sirkusten ja karnevaalien kanssa. Esityksillään hän otti itselleen taiteilijanimen Haukansilmä. Erään kerran Clint näki, miten Rautamies pelasti ihmishengen. Niin Clintkin päätti ryhtyä taistelemaan rikollisuutta vastaan ja ottaen taiteilijanimensä sankarinimekseen.
Yöllä Haukansilmä alkoi partioida katuja. Ensimmäisenä partioyönään hänet kuitenkin sekoitettiin rikolliseen ja poliisi ajoi Haukansilmää takaa.
Pian Haukansilmä tapasi Mustan Lesken, joka tuolloin toimi naamioituneena vakoojana. Kauniina naisena Musta Leski vietteli helposti kuumapäisen seikkailijan ja manipuloi tämän Rautamiestä vastaan.
Haukansilmä iski yhteen useasti Rautamiestä vastaan, mutta tajusi lopulta kääntyä pois laittomuuksista. Haukansilmä päätti yrittää liittyä Kostajiin ja suostutteli näiden hovimestarin, Jarvisin toimimaan panttivankinaan, jotta Clint voisi esitellä kykyjään. Rautamies vakuuttui miehen kyvyistä ja niin Haukansilmä pääsi Kostajien jäseneksi (joihin tuohon aikaan kuului Kapteeni Amerikka, Purppuranoita ja Elohopea).
Haukansilmä jatkoi Kostajien aktiivijäsenenä vuosien ajan, pelastaessaan useita kertoja supervoimaiset ystävänsä pulasta jousitaitojensa avulla. Haukansilmä oli kuitenkin itsetietoinen ja usein nokkava ryhmätoveri, joka usein kyseenalaisti Kapteeni Amerikan johtajuuden.
Kestikin kauan, ennen kuin näiden kahden kesken saavutettiin molemminpuolinen kunnioitus. Nykyään miehet ovat hyviä ystäviä keskenään. Haukansilmä ihastui myös tiimitoveriinsa Purppuranoitaan ja Visionin naidessa Purppuranoidan, Haukansilmällä oli jonkin verran vaikeuksia päästä asian yli.
Vuosien ajan Haukansilmä elätteli romanttisia toiveita myös Mustaa Leskeä kohtaan, mutta lopulta Leski totesi, ettei välittänyt Clintistä (saadakseen tämän pysymään loitolla).