stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ane (nimi)

Ane on etunimi, joka voi olla naisen tai miehen nimi.
Norjalainen naisennimi Ane on Annen rinnakkaismuoto, joka pohjautuu nimeen Anna. Toisaalta se voidaan tulkita myös lyhentymäksi -ane-loppuisista nimistä, kuten Kristianin sisarnimestä Kristiane.
Miehennimi Ane on puolestaan vanha lyhentymä nimestä Anund, joka on aikoinaan ollut almanakkanimi sekä Suomessa että Ruotsissa. Anund-nimen alkuperästä ei ole varmaa tietoa.
Suomessa Ane on tunnettu myös Anelman, Anetten ja Annetten lempinimenä. Digi- ja väestötietoviraston mukaan se on joulukuun 2024 loppuun mennessä ollut virallisena etunimenä noin 30–70 naisella ja noin 1–50 miehellä.
Nimipäivä

Anella on Norjassa nimipäivä 26. heinäkuuta.
Tunnettuja Aneja

Ane Brun (s. 1976), norjalainen laulaja ja lauluntekijä
Ane Dyrkorn (s. 1999), norjalainen suunnistaja
Ane Gyllenberg (1891–1977), suomalainen kauppaneuvos, pankkiiri ja taiteen keräilijä
Ane Halsboe-Jørgensen (s. 1983), tanskalainen poliitikko
Ane Appelkvist Stenseth (s. 1995), norjalainen maastohiihtäjä
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Ane (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Lesothon kansallinen yliopisto

| Lesothon kansallinen yliopisto> National University of Lesotho |
| --- | --- |
  
 Lesothon kansallinen yliopiston hallintorakennus.
Motto:  'Nete ke Thebe  (engl. Truth is a Shield)
Tyyppi:  julkinen
Sijainti:  Roma, Maserun alue,  Lesotho
Osoite:  P.O Roma 180, Maseru, Lesotho, koordinaatit: 29.4507°S, 27.7221°E
Sivusto:  www.nul.ls
Lesothon kansallinen yliopisto (engl. National University of Lesotho; NUL) on Lesothon Maserun alueella toimiva yliopisto. Yliopiston kampus sijaitse Roman taajamassa 32 kilometriä pääkaupungin Maserusta kaakkoon.
Yliopiston kampus 2010.
Kooltaan yliopisto on pieni tai keskisuuri. Erään arvion mukaaan opiskelijoita olisi 2 000–2 999. Toinen, syksyllä 2019 julkaistu lähde mainitsee ajatuksen kaksinkertaistaa sisäänotto niin, että opiskelijamäärä kasvatettaisiin 20 000:een, mikä antaa ymmärtää opiskelijoita olleen tuolloin noin 10 000.
Yliopisto on saanut alkunsa vuonna 1945 perustetusta katolisesta korkeakoulusta (Pius XII Catholic University College).
Yliopistossa on seitsemän tiedekuntaa ja etäopintoja tarjoava IENS-insrtituutti (Institute of Extra-Mural Studies). Tiedekunnat ovat:
Humanistinen tiedekunta (Faculty of Humanities),
Kasvatustieteellinen tiedekunta (Faculty of Education),
Luonnontieteen ja tekniikan tiedekunta (Faculty of Science and Technology),
Maataloustieteellinen tiedekunta (Faculty of Agriculture),
Oikeustieteellinen tiedekunta (Department of Law),
Terveystieteiden tiedekunta (Faculty of Health Sciences) ja
Valtiotieteiden tiedekunta (Faculty of Social Sciences).
Webometrics-yliopistoranking (heinäkuu 2024) luokitteli Lesothon kansallisen yliopiston maansa korkeatasoisismmaksi yliopistoksi ja maailmanlaajuisesti sijalle 4 921.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lesothon kansallinen yliopisto Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Annabella

| Annabella |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Anna-Bella 
Vastineita eri kielissä:  Anabel, Anabell, Anabella, Anabelle, Annabel, Annabell, Annabelle 
Nimen alkuperä:  Annan pidentymä, yhdysnimi tai latinan sana amabilis ’rakastettava’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Annabella on naisen etunimi. Se on voinut syntyä Anabel-muodon välityksellä ranskalaisesta naisennimestä Amabel, jonka pohjana on latinan sana ’rakastettava’ (amabilis). Annabellan voi myös tulkita Annan ja Bellan sulautumaksi tai Anna-nimen ja bella-sanan (lat. ’kaunis’) yhdistelmäksi.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuun 2024 loppuun mennessä tilastoitu noin 390–400 Annabella-nimistä naista. Heistä suurin osa on syntynyt 2000- tai 2010-luvulla.
Annabellalla ei ole nimipäivää almanakassa.
Tunnettuja Annabelloja

Annabella Sciorra (s. 1960), yhdysvaltalainen näyttelijä
Annabella ”Bella” Thorne (s. 1997), yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja malli
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Annabella (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
April (nimi)

| April |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Avril 
Nimen alkuperä:  lat. Aprilis ’huhtikuu’
Infobox OKNimi-testi OK: 
April on naisen etunimi. Se perustuu kuukauden nimeen: useissa kielissä huhtikuu tunnetaan tässä muodossa. Pohjana on latinan Aprilis.
Isossa-Britanniassa April-etunimi on tullut käyttöön vuonna 1917. Suomessa sitä on alettu antaa lapsille 1940-luvun jälkeen, mutta se on jäänyt melko harvinaiseksi nimeksi. Joulukuun 2024 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on kirjattu noin 140–150 tämännimistä naista.
Tunnettuja Aprileja

April Bowlby (s. 1980), yhdysvaltalainen näyttelijä
April March, oik. Elinor Blake (s. 1965), yhdysvaltalainen indie pop -laulaja
April Margera (s. 1956), yhdysvaltalainen julkisuuden henkilö, Bam ja Jess Margeran äiti
April McMahon (s. 1964), brittiläinen kielitieteilijä
April Mendez (s. 1987), A. J. Lee, yhdysvaltalainen showpainija
April Pearson (s. 1989), englantilainen näyttelijä
April Steiner-Bennett (s. 1980), yhdysvaltalainen seiväshyppääjä
April Winchell (s. 1960), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja radiojuontaja
Kuvitteellisia Aprileja

April, Iines Ankan sisarentyttären Leenun englanninkielinen nimi
April Kepner, hahmo televisiosarjassa Greyn anatomia
April Ludgate-Dwyer, Aubrey Plazan esittämä hahmo televisiosarjassa Puisto-osasto
April O’Neil, IDW-kustantamon sarjakuvahahmo
Gideon Ezra

Gideon Ezra
Gideon Ezra (hepr. ‏גדעון עזרא‎‎, s. 30. kesäkuuta 1937 – 17. toukokuuta 2012) oli israelilainen Kadima-puoluetta edustanut poliitikko. Hän toimi urallaan useissa ministerintehtävissä.
Ezra palveli Nahal-prikaatissa asevelvollisuutensa ja työskenteli Shin Betissä vuosina 1962–1995. Hänet valittiin Knessetiin ensimmäisen kerran vuonna 1996 Likud-puolueen edustajana. 2001 hänet nimitettiin sisäisen turvallisuuden ministeriksi Ariel Sharonin hallitukseen ja turismiministeriksi 2004.
Ezra liittyi 2005 Sharonin Kadima-puolueeseen 2005, ja hänet valittiin seuraavana vuonna Kadiman listoilta Knessetiin. Toukokuussa hänet valittiin Ehud Olmertin hallituksen ympäristöministeriksi.
Ezra oli ollut koko ikänsä kova tupakoitsija, mutta elämänsä viimeisenä vuotena hän panosti tupakanvastaiseen toimintaan. Häneltä oli diagnosoitu keuhkosyöpä 2010, ja hän kuoli toukokuussa 2012. Akram Hasson nousi Knessetiin hänen tilalleen.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel
Montenegron historia

Pronssikauden keihäiden jäänteitä. Historisk Museum, Cetinje.
Illyriainen korkokuva.
Pyhä Jovan Vladimir oli Dukian ruhtinas, 990–1016.
Montenegron historia on kehittynyt useiden voimakkaiden naapurien vaikutuksen alaisena. Aluetta ovat hallinneet monet kansat ja valtiot, mutta jonkinlainenselvennä itsenäinen valtio se on ollut vuosina 1356lähde?–1918 ja uudelleen vuodesta 2006.
Esihistoria – 1940-luku

Montenegron alueelta tiedetään useita kohteita kivi- ja pronssikaudelta, mutta niitä on tutkittu varsin vähän.
Illyrialaiset saapuivat alueelle rautakaudella, vuoteen 1000 eaa. mennessä. He rakensivat kukkuloille linnoituksia. Kreikkalaiset asettuivat joihinkin illyrialaisten rannikkokaupunkeihin vuoden 400 eaa. paikkeilla. Illyrialaisten harjoittama merirosvous sai Rooman valtakunnan liittämään alueen provinssikseen ajanlaskumme alun aikoihin. He rakensivat linnoituksia ja kauppareittejä. Alueen tärkein roomalainen kaupunki oli nimeltään Doklea. Maaseudulla vallitsi edelleen illyrialainen kulttuuri. Kun Rooma jakautui vuonna 395, raja kulki nykyisen Montenegron poikki. Rannikko kuului Länsi-Roomaan, maan sisäosat Bysanttiin.
Slaavit asuttivat nykyisen Montenegron alueen 600-luvulla. 900-luvulla alueelle muodostui Zetan valtio Ceslav-nimisen päällikön (zupan) yhdistettyä alueen. Alue oli vuosisatoja nimellisesti Serbian maakunta, mutta osmanien kukistaessa Serbian vuonna 1389 alueesta tuli täysin itsenäinen.
Aluksi maata hallitsi Balsan ruhtinassuku, jota seurasi vuonna 1421 Crnojevićin dynastia perustajanaan Stefan Crnojević. Heidän aikanaan maa sai nimen Montenegro. Se oli osmanien vallan alla mutta kuitenkin varsin autonominen. Hänen seuraajiensa aikana Montenegron hovi saavutti maan pienuuteen ja karuuteen nähden varsin korkean kulttuuritason. Balkanin ensimmäinen kirjapaino alkoi toimia vuonna 1493, vain 38 vuotta Johannes Gutenbergin jälkeen.
Vuodesta 1516 Montenegroa hallitsi Cetinjen ruhtinaspiispa (vladika) viimeisen Crnojević-sukuisen ruhtinaan Đurađ V Crnojevićin luovuttua vallasta ja lähdettyä Venetsiaan. Tämä hallintomuoto oli tehokas tapa pitää ortodoksiset montenegrolaisylimykset yhtenä miehenä islamilaisia turkkilaisia vastassa. Vuonna 1696 vladika Danilo I Petrović teki virasta perinnöllisen (tosin piispat eivät saaneet olla naimisissa, joten virka periytyi aina veljenpojan kautta), minkä jälkeen se periytyi Petrović-Njegošin suvussa. Teokratiasta eli pappisvallasta siirryttiin maalliseen valtaan vuonna 1852, kun Danilo II luopui pappisvirasta, meni naimisiin ja otti ruhtinaan tittelin.
Turkkilaisten kärsittyä vuosien 1876–1878 sodassa tappion Montenegro saavutti 1. heinäkuuta 1878 itsenäisyyden, joka myöhemmin tunnustettiin Berliinin kongressissa.
Montenegron hallitsija Nikola I julistautui kuninkaaksi vuonna 1910 ja saavutti merkittävää menestystä Balkanin sodassa vuosina 1912–1913, mutta itävaltalaiset häätivät hänet maasta vuonna 1916 miehittäessään maan ensimmäisen maailmansodan yhteydessä.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä maa liittyi Serbian myötä Jugoslavian kuningaskuntaan kansanäänestyksen tuloksena. Itsenäisyyden kannattajat aloittivat kuitenkin vuonna 1919 kapinan, joka jatkui aina vuoteen 1924.
Toisessa maailmansodassa akselivallat valtasivat Jugoslavian vuonna 1941, ja italialaiset hallitsivat Montenegroa. Montenegrolaiset taistelivat Titon partisaanien rinnalla. Tämän jälkeen Montenegro oli osa Jugoslavian sosialistista liittotasavaltaa vuosina 1943–1992.
Esihistoria – 1940-luku > Liitto Serbian kanssa

Jugoslavian hajottua 1990-luvun alussa jäljelle jääneessä sosialistisessa Jugoslaviassa vuonna 1992 järjestetyssä kansanäänestyksessä 95,96 prosenttia Montenegron asukkaista kannatti liittoa Serbian kanssa eli liittymistä uuteen Jugoslavian liittotasavaltaan ("Serbia ja Montenegro", "tynkä-Jugoslavia"). Muslimit, katolilaiset ja itsenäisyyttä kannattavat montenegrolaiset boikotoivat äänestystä. Itsenäisyyden kannattajat väittivät, etteivät vaalit olleet demokraattiset ja että valtio-omisteinen media oli lähettänyt federaatiota kannattavaa propagandaa.
Vuonna 1996 Montenegron Milo Đukanovićin hallitus katkaisi välit tuolloin Slobodan Miloševićin hallitsemaan Serbiaan, ryhtyi harjoittamaan omaa talouspolitiikkaansa ja otti valuutakseen käyttöön Saksan markan. Myöhemmin valuutta vaihtui euroon Saksan otettua sen valuutakseen. Hallitus kannatti itsenäisyysmielistä politiikkaa. Vuonna 2003 Jugoslavia muutettiin Serbia ja Montenegron valtioliitoksi ja perustuslaissa määrättiin, että osapuolet saisivat järjestää itsenäistymisestä kansanäänestyksen kolmen vuoden kuluttua.
Esihistoria – 1940-luku > Uuden itsenäisyyden aika

21. toukokuuta 2006 järjestetyssä kansanäänestyksessä 55,4 % (tarvittava määrä 55 %) kannatti Montenegron itsenäistymistä. Valtio julistautui itsenäiseksi 3. kesäkuuta 2006 ja erosi sen ja Serbian valtioliitosta. Montenegrosta tuli näin viides entisen Jugoslavian osa, joka irrottautui Belgradin alaisuudesta. Montenegro joutui liitosta eronneena osapuolena hakemaan itselleen kansainvälisen tunnustuksen sekä kansainvälisten järjestöjen jäsenyyttä. Euroopan unioni tunnusti Montenegron 12. ja Serbia 15. kesäkuuta. Maasta tuli Yhdistyneiden kansakuntien 192. jäsen 28. kesäkuuta.
Joulukuussa 2006 siitä tuli Naton rauhankumppani ja ehdokasjäsen. Venäjä vastusti Montenegron jäsenyyttä jyrkästi. Montenegrosta tuli kuitenkin Naton jäsen vuonna 2017. Sitä ennen vuonna 2016, Montenegro koki viranomaisten mukaan epäonnistuneen vallankaappausyrityksen, jossa venäläiset agentit suunnittelivat kaappaavansa Montenegron parlamenttirakennuksen, murhaavansa pääministerin ja asettavansa tilalle uuden hallituksen, joka olisi Nato-vastainen.
Montenegro jätti EU:n jäsenhakemuksen 2008 ja Euroopan komissio suositteli sitä ehdokasjäseneksi marraskuussa 2010. Viralliset EU-jäsenyysneuvottelut Montenegron kanssa aloitettiin kesäkuussa 2012.
Huhtikuussa 2018 Montenegron presidentinvaalit voitti Milo Djukanovic, joka oli moninkertainen entinen pääministeri ja ex-presidentti. Vuosina 1998-2002 presidenttnä ollut Djukanovic sai enemmistön annetuista äänistä jo ensimmäisellä kierroksella. Hänen edustamansa Sosialistien demokraattinen puolue DPS oli johtanut maata jo lähes 30 vuotta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Montenegron historia Wikimedia Commonsissa
American Humanist Association

AHA:n logo.
Iloinen ihminen
Humanismi (elämänasenne)
Kansainvälinen humanistinen ja eettinen liitto (IHEU)
American Humanist Association
British Humanist Association
Humanistimanifesti
Sekulaari humanismi
Council for Secular Humanism
Sekulaarihumanistinen julistus
Keskinäisen riippuvuuden julistus
Amsterdamin julistus
Uskonnollinen humanismi
Kristillinen humanismi
Unitaariuniversalismi
Muuta
Antihumanismi
Eettinen kulttuuri
Marxilainen humanismi
Posthumanismi
Renessanssihumanismi
Transhumanismi
Osa artikkelisarjaa
American Humanist Association (AHA) on yhdysvaltalainen humanistinen järjestö. Voittoa tavoittelematon järjestö perustettiin vuonna 1941, ja sen päämaja sijaitsee Washingtonissa.
AHA:n vuoden humanistit

Anton J. Carlson – 1953
Arthur F. Bentley – 1954
James P. Warbasse – 1955
Charles Judson Herrick – 1956
Margaret Sanger – 1957
Oscar Riddle – 1958
Brock Chisholm – 1959
Leó Szilárd – 1960
Linus Pauling – 1961
Julian Huxley – 1962
Hermann J. Muller – 1963
Carl Rogers – 1964
Hudson Hoagland – 1965
Erich Fromm – 1966
Abraham H. Maslow – 1967
Benjamin Spock – 1968
Buckminster Fuller – 1969
A. Philip Randolph – 1970
Albert Ellis – 1971
B. F. Skinner – 1972
Thomas Szasz – 1973
Joseph Fletcher – 1974
Mary Calderone – 1974
Henry Morgentaler – 1975
Betty Friedan – 1975
Jonas Salk – 1976
Corliss Lamont – 1977
Margaret E. Kuhn – 1978
Edwin H. Wilson – 1979
Andrei Saharov – 1980
Carl Sagan – 1981
Helen Caldicott – 1982
Lester A. Kirkendall – 1983
Isaac Asimov – 1984
John Kenneth Galbraith – 1985
Faye Wattleton – 1986
Margaret Atwood – 1987
Leo Pfeffer – 1988
Gerald A. Larue – 1989
Ted Turner – 1990
Werner Fornos – 1991
Lester R. Brown – 1991
Kurt Vonnegut – 1992
Richard D. Lamm – 1993
Lloyd Morain – 1994
Mary Morain – 1994
Ashley Montagu – 1995
Richard Dawkins – 1996
Alice Walker – 1997
Barbara Ehrenreich – 1998
Edward O. Wilson – 1999
William F. Schulz – 2000
Stephen Jay Gould – 2001
Steven Weinberg – 2002
Sherwin Wine – 2003
Daniel Dennett – 2004
Murray Gell-Mann – 2005
Steven Pinker – 2006
Joyce Carol Oates – 2007
Pete Stark – 2008
PZ Myers – 2009
Bill Nye – 2010
Rebecca Goldstein – 2011
Gloria Steinem – 2012
Dan Savage – 2013
Barney Frank – 2014
Lawrence M. Krauss – 2015
Jared Diamond – 2016
Adam Savage – 2017
Jennifer Ouellette – 2018
Salman Rushdie – 2019
Jared Huffman – 2020
Anthony Fauci – 2021
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta American Humanist Association Wikimedia Commonsissa
Kotisivut. (englanniksi)
Toivola (Michigan)

| Toivola |
| --- | --- |
 Toivola
 Koordinaatit: 46°59′57″N, 88°46′12″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Minnesota
Piirikunta:  Houghton
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Toivola on kunnallishallinnoton alue Yhdysvalloissa Michiganin osavaltiossa Houghtonin piirikunnassa Adams Townshipin ja Stanton Townshipin kuntien alueilla.
Toivolan perustivat amerikansuomalaiset, ja pääasiallinen elinkeino oli historiallisesti metsänhakkuu Siellä oli enimmillään 13 koulua ja yli 60 maatilaa. Toivolassa sijaitse nykyäänkin toiminnassa oleva postitoimisto ja luterilainen kirkko.
Tapiola (Michigan)

| Tapiola |
| --- | --- |
 Tapiola
 Koordinaatit: 46°55′29″N, 88°37′35″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Minnesota
Piirikunta:  Houghton
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tapiola on kunnallishallinnoton alue Yhdysvalloissa Michiganin osavaltiossa Houghtonin piirikunnassa Portage Charter Townshipin kunnan alueella.
Tapiolan perustivat amerikansuomalaiset, ja nimensä Tapiola sai suomalaisen mytologian metsän jumala Tapiosta.
Aghlabidit

Aghlabidien dynastia noin vuonna 900.
Aghlabidien dirhami, tekstinä Ibrahim ibn al-Aghlab ja al-Mamun.
Aghlabidit (Banū al-Aghlab) oli arabidynastia, joka hallitsi nykyisen Tunisian aluetta sekä Algerian ja Libyan pohjoisrannikkoa eli Ifriqiyaa vuosina 800–909. Dynastia piti jonkin aikaa hallussaan myös Euroopassa alueita, joihin kuului muun muassa Sisilia.
Aghlabidit olivat muodollisesti abbasidikalifaatin alaisia, mutta käytännössä itsenäisiä. Dynastian perustajat onnistuivat vakiinnuttamaan valta-asemansa berberiheimojen asuttamassa Pohjois-Afrikassa, mutta kukistuivat lopulta šiialaisten fatimidien tekemässä kapinassa.
Hallitsijat

Ibrahim I ibn al-Aghlab ibn Salim (800–812)
Abdullah I ibn Ibrahim (812–817)
Ziyadat Allah I ibn Ibrahim (817–838)
al-Aghlab Abu Affan ibn Ibrahim (838–841)
Muhammad I Abul-Abbas ibn al-Aghlab Abi Affan (841–856)
Ahmad ibn Muhammad (856–863)
Ziyadat Allah II ibn Abil-Abbas (863)
Muhammad II ibn Ahmad (863–875)
Ibrahim II ibn Ahmad (875–902)
Abdullah II ibn Ibrahim (902–903)
Ziyadat Allah III ibn Abdillah (903–909)
Käännös suomeksi
Lomén sopimukset

Lomén sopimus (ransk. Convention de Lomé) on sopimus kaupallisesta yhteistyöstä Euroopan unionin ja 70 Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren (CAP) maan kanssa. Se allekirjoitettiin Togossa, Lomén kaupungissa helmikuussa 1975.
Historia

Ensimmäinen Lomén sopimus (Lomé I), joka tuli voimaan huhtikuussa 1976, oli tarkoitettu uudenlaiseksi yhteistyökehykseksi Euroopan yhteisöjen (EY) ja  ACP maiden, ja erityisesti Britannian, Hollannin ja Ranskan entisten siirtomaiden välille. Aluksi sopimukseen liittyi vain 12 jäsenmaata Euroopan yhteisöjen lisäksi, mutta nykyisin jäsenmaiden luku on 69, joten sopimus on osoittanut toimivuutensa.
Sopimuksella oli kaksi keskeistä tarkoitusta. Ensinnäkin sen piti helpottaa ACP-maiden maataloustuotteiden ja mineraalien tullivapaaksi muodostunutta tuontia Euroopan yhteisöjen alueelle. Erityisasema annettiin erilaisille tuotteille, kuten sokerille ja lihalle, jotka kilpailivat EY:n omilla sisämarkkinoilla. Toiseksi EY:n tarkoituksena oli adaptoida ko. maat toimimaan markkinatalouden puitteissa, ja siksi maille kohdistettiin aluksi 3 miljardin euron tuki Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin kautta.
Lomé I sopimukselle luotiin ”Stabex” järjestelmä, jonka tarkoituksena oli tasata Euroopan kehityspankin avulla ACP maiden EY:n alueelle tuotavien tuotteiden, jotka olivat ensisijaisesti maataloustuotteita, maailmanmarkkinahintaiset hintavaihtelut.
Se sopimus neuvoteltiin uudelleen kolmesti. Lomé II (tammikuu 1981 – helmikuu 1985) kasvattiapua ja investointeja 5.5 miljardiin euroon. Tämän sopimuksen myötä luotiin  ”Sysmin” Potentiaalisen kaivostoiminnan kehittämisen järjestelmä (Système de Développement du potentiel minier), joka käsitti kahdeksan eri raaka-ainetta ja järjestelmä tuli mukaan, jos maailmanmarkkinahintojen lasku uhkasi tuotantoa.
Lomé III tuli voimaan maaliskuussa 1985 kauppavaihdon osalta ja toukokuussa 1986 avunannon osalta. Sopimus oli voimassa vuoteen 1990 saakka. Tämän sopimuksen puitteissa ennakoitiin tuotettavaksi 1.3 miljoonaa tonnia ruokosokeria eurooppalaiseen hintaan. Tätä sopimusta pidetään ruokosokerin tuottajamaiden kehitystä liikkeellepanneena voimana. Näitä maita olivat Mauritius, Fidži ja Ranskan Guayana.
Lomé IV allekirjoitettiin joulukuussa 1989. Sopimus käsitti vuosien 1990 ja 1999 välisen ajan kaupan. Avustukset ja investointituet kasvoivat ensimmäisenä viitenä vuotena 12 miljardiin euroon. Sopimukset kasvattivat EY:n sitoutumiset aina 8,5 miljardiin euroon. Sopimuksella edesautettiin yksityisiä investointeja ja yrityksiä. Lisäksi se kannusti erilaisia yrityksiä yhteistyöhön, mutta yhteistyöhön kannustettiin myös ammattijärjestöjä.
Vuonna 2000 Lomén sopimukset korvattiin Cotonoun sopimuksella.
Aiheesta muualla

Lomén sopimusten historiaa (englanniksi)
Lomén sopimusten taustoja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Soikkolan luterilainen seurakunta

Soikkolan luterilainen seurakunta oli Soikkolan kylässä sijainnut luterilainen seurakunta, joka perustettiin 1620-luvulla. 1700-luvun alun sotavuosien jälkeen Soikkolassa, Kattilalla ja Kapriolla oli yhteinen kirkkoherra. Vuoden 1740 tienoilla Soikkola ja Kattila yhdistettiin, ja vuonna 1834 niihin liitettiin myös Novasolkan seurakunta.
Vuonna 1740 Soikkolaan rakennettiin uusi kirkko, mutta kun se oli lähes valmis, venäläinen pappi vaati sen siirrettäväksi kauemmaksi ortodoksikirkon luota. Uusi puukirkko rakennettiin Järvenperän kylään ilmeisesti vuonna 1810. Kirkko paloi vuonna 1905, ja uusi puukirkko valmistui vuonna 1910. 1900-luvun alussa kirkkoherranvirka oli pitkään täyttämättä, koska köyhään seurakuntaan, jonka kolme kirkkoa sijaitsivat kaukana toisistaan, oli vaikeaa löytää hakijoita.
Vuonna 1919 kolme seurakuntaa erosivat jälleen toisistaan. Soikkolasta tuli vuonna 1930 rajavyöhykettä, eikä sinne enää päästetty saarnaajia. Vuonna 1936 kirkkorakennus muutettiin viljamakasiiniksi.
Soikkolan luterilaiseen seurakuntaan kuului 33 kylää, jotka olivat: Hamala, Harkkola, Uusi Harkkola, Järvenperä, Kirkonmäki (Soikkola), Kolkanpää, Koskina, Koskisenkylä, Loka (Loas), Loukkula, Metsäkylä, Mäkkylä, Mättäsi, Otsave, Oussimäki, Peipiä, Pätsinä, Repola, Ruutsia, Röllölä, Saarove, Savimäki, Pieni Somero, Suuri Somero, Suija, Säätinä, Tammikontu, Tarinaisi, Uusikylä, Venakontsa, Viistina, Voloitsa ja Vääräoja. Vuonna 1919 seurakunnan väkiluku oli noin 700 luterilaista.
Baltijskinsalmi

Baltijskinsalmi
Veikselinhaffi
Baltijskinsalmi (myös Pillaunsalmi, saks. Pillauer Tief, puol. Cieśnina Piławska, ven. Балтийский пролив) on salmi, joka yhdistää Veikselinhaffin Itämeren Gdańskinlahteen Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Veikselinhaffin pohjoisosassa ja se erottaa haffia rajaavan Veikselin kynnään sen pohjoispuolella olevasta Sambian niemimaasta. Salmen pohjoisrannalla on Baltijskin satamakaupunki, joka on Venäjän Itämeren laivaston tukikohta.
Yhteys kynnään poikki kaivettiin vuonna 1497. Väylää laajennettiin 1960-luvulla 400 m:n levyiseksi ja 12 m syväksi. Se muodostaa ainoan meriyhteyden Kaliningradiin ja myös Puolan satamiin Veikselinhaffissa. Tähän liittyvien vaikeuksien vuoksi Puolassa rakennettiin Veikselin kynnään kanava, joka valmistui syksyllä 2022.
Arabella (nimi)

| Arabella |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Arabel, Arabela, Arabelle 
Nimen alkuperä:  epäselvä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arabella on naisen etunimi, jonka alkuperästä ei ole varmaa tietoa. Sitä on käytetty Skotlannissa ja Pohjois-Englannissa 1600-luvulta alkaen. Kyseessä on mahdollisesti skotlantilainen muunnos nimestä Annabella, mutta muitakin teorioita nimen taustasta on esitetty.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuun 2024 loppuun mennessä tilastoitu noin 100–140 Arabella-nimistä naista.
Nimipäivä

Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemassa hevosten nimipäiväkalenterissa Arabellan nimipäivä on 31. tammikuuta.
Tunnettuja Arabelloja

Arabella Kiesbauer (s. 1969), itävaltalaissyntyinen televisiojuontaja
Arabella Ng (s. 2001), hongkongilainen alppihiihtäjä
Arabella (Arbella) Stuart (1575–1615), englantilainen aatelinen ja kuningas Jaakko I:n serkku