Ballets russes
Historia > Ensimmäiset kiertueet ja Mihail Fokinin kausi

Ballets russes oli venäläisen, Aleksandr Benois’n johtaman Mir iskusstva -liikkeen vesa. Pariisissa ryhmän johtohahmoksi nousi Sergei Djagilev, joka oli aiemmin järjestänyt Pariisissa venäläisten kuvataiteilijoiden näyttelyn ja venäläisen musiikin konsertteja, jotka olivat herättäneet suurta kiinnostusta. Suurimman menestyksen saavutti baletti-impressaariksi ryhtyneen Djagilevin Ballets russes. Balettiryhmästä tuli myöhemmin maailmankuulu ja monet aikakauden merkittävät venäläiset säveltäjät loivat sille teoksiaan ja merkittävät kuvataiteilijat tekivät sille lavastuksia ja puvustuksia.
Vuoden 1909 Saison Russeen otettiin esiteltäväksi myös venäläinen baletti. Aluksi Keisarillinen teatteri lupasi lainata Djagileville sekä tanssijat että lavasteita ja pukuja, mutta lupa peruutettiin heti kun harjoitukset alkoivat Eremitaašin teatterissa. Pääsponsori suuriruhtinas Vladimir Aleksandrovitšin kuolema hieman yli kuukautta aiemmin vei mukanaan 100 000 ruplan tuen. Djagilevin onnistui kerätä rahaa Venäjältä, mutta hänen oli luotettava siihen, että teatteripromoottori Gabriel Astruc oli järjestänyt esiintymispaikkoja ja julkisuutta Ranskassa ja että hän myös rahoitti hanketta. Esityspaikaksi kaavaillusta Pariisin oopperatalosta jouduttiin luopumaan rahoituksen puutteen ja logististen vaikeuksien vuoksi, koska lavasteet piti  saada lyhyellä varoitusajalla ja ilmaiseksi.
Djagilev oli saanut vaikutteita Isadora Duncanin tanssi-innovaatioista sekä Richard Wagnerin ajatuksista ja ranskalaisen runoilijan Charles Baudelairen teorioista. Ennen pitkää kävi selväksi, että perinteisellä koreografialla ei ollut sijaa Djagilevin uudenlaisissa produktiossa. Mimiikka tai "action dance" olivat koreografien tavoite, jotka pääosin Mihail Fokinin ja Léonide Massinen vaikutuksella loivat kokonaan uuden liikesanaston.
Seurueen ensimmäisen kiertueen ohjelmiston rungon muodostivat nuoren, uutta ilmaisua etsineen Mihail Fokinin lyhyet baletit: Chopiniana (joka sai uuden nimen Les Sylphides, säv. Chopin, puvut ja lavastus Aleksandr Benois), Le Pavillon d'Armide (säv. Nikolai Tšerepnin, libretto, puvut ja lavastus Aleksandr Benois) ja Une Nuit d'Égypte (joka sai uuden nimen Cléopâtre, musiikki: kooste venäläisiltä säveltäjiltä, lavastus ja puvut Léon Bakst) lisänään pienempiä balettinumeroita. Ensi-ilta oli menestys ja kritiikit kehuivat nuoria tanssijoita: Tamara Karsavinaa, Vatslav Nižinskiä ja Adolph Bolmia. Myöhempiin näytöksiin saapui esiintymään Anna Pavlova, joka taas kerran tunnustettiin vertaansa vailla olevaksi taiteilijaksi. Vaikka Pavlova ei koskaan pidemmäksi aikaa liittynyt seurueeseen, Djagilev ajatteli että Pavlovan kuuluisuus toisi kiertueelle menestystä.
1900-luvun alussa oli baletti Euroopassa taantunut ja menettänyt yleisöään. Venäjällä kehitys oli kuitenkin jatkunut vahvana, ja Ballets russes toi siitä esiin innostavan näytteen. Uusi vierailu päätettiin järjestää heti seuraavana vuonna. Mihail Fokin oli uudistanut sitä varten balettinsa Carnaval Robert Schumannin musiikkiin (lavastus ja puvut Léon Bakst) ja tehnyt eksoottisaiheisen Šeherazade baletin samannimiseen Nikolai Rimski-Korsakovin Šeherazade sävellykseen (lavastus ja puvut Léon Bakst). Lisäksi Djagilev oli tilannut nuorelta Igor Stravinskylta sävellyksen venäläiseen satuun perustuvaan Tulilintuun, jonka koreografia myös oli Mihail Fokinin käsialaa, puvut Léon Bakst ja lavasteet Aleksandr Golovinin. Igor Stravinskysta tulikin tärkeimpiä balettisäveltäjiä Pjotr Tšaikovskin jälkeen. Djagilev katkaisi vuonna 1911 yhteydet Keisarilliseen balettiin, ja seurueesta tuli näin itsenäinen ja yksityinen yritys, joka toimi Monte Carlossa, Pariisissa ja Lontoossa kiertäen esiintymässä lähinnä Euroopassa, mutta myös Amerikassa.
Mihail Fokinin koreografiat hallitsivat Ballets russesin ohjelmistoa vuoteen 1912 saakka. Tamara Karsavinalle ja Nižinskille luotu pas de deux, Le Spectre de la Rose'en (Ruusu-unelma) esitettiin vuonna 1911 Monte Carlossa yhdessä Narcissen ja Petruškan kanssa (säv. Stravinsky, lavastus ja puvut Aleksandr Benois). Nižinskin, Tamara Karsavinan, Aleksandr Orlovin ja Enrico Cecchettin esittämästä Petruškasta tuli hänen kautensa kruunannut mestariteos, jota esitetään edelleen.
Visuaalisesti ensimmäisiä Ballets russes -kausia leimasivat Léon Bakstin eksoottiset lavastus- ja pukusuunnitelmat. Hänen jalokivien väreissä liikkuva, hehkuva väriskaalansa, pyörteilevät jugend-elementit ja avoin eroottisuus käsittelivät balettiproduktiota täysin uudella tavalla eli kokonaistaideteoksina.