stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fernando González
Tennisuran alkuvuodet

González alkoi pelata tennistä seitsemänvuotiaana. Hän saavutti juniorivuosinaan paljon menestystä voittaen vuonna 1997 Ranskan avointen poikien kaksinpelin ja Yhdysvaltain avointen poikien nelinpelin (parinaan Nicolás Massú) sekä vuonna 1998 Ranskan avointen poikien nelinpelin (parinaan José de Armas). González aloitti ammattilaisuransa vuonna 1999.
González otti ensimmäisen ATP-tason turnausvoittonsa toukokuussa 2000 Orlandossa pelatussa massakenttäturnauksessa. Hän voitti loppuottelussa maanmiehensä Nicolás Massún suoraan kahdessa erässä luvuin 6–2, 6–3. Vuoden 2002 alussa González ohitti Marcelo Ríosin parhaana chileläisenä kaksinpelin maailmanlistalla ja saman vuoden helmikuussa hän otti toisen ATP-turnausvoittonsa lyödessään Nicolás Lapenttin Viña del Marissa pelatun massakenttäturnauksen loppuottelussa. Saman vuoden syksyllä hän otti Palermossa kolmannen ATP-tason turnausvoittonsa, eteni Cincinnatissa pelatun Masters-sarjan turnauksen semifinaaleihin ja eteni Yhdysvaltain avointen kaksinpelissä puolivälieriin.
Olympiavoitto ja kärkikymmenikköön

González uusi Viña del Marin voittonsa vuoden 2004 alussa voittaen turnauksen loppuottelussa entisen maailmanlistan ykköspelaajan Gustavo Kuertenin luvuin 7–5, 6–4. Myöhemmin samana vuonna hän toi Ateenan olympialaisissa yhdessä Nicolás Massún kanssa maalleen sen historian ensimmäisen olympiakultamitalin. He voittivat nelinpelin loppuottelussa Saksan Nicolas Kieferin ja Rainer Schüttlerin viidessä erässä luvuin 6–2, 4–6, 3–6, 7–6, 6–4. González voitti kisoissa myös kaksinpelin pronssia lyötyään pronssiottelussa yhdysvaltalaisen Taylor Dentin.
Kausi 2005 toi Gonzálezille lisää menestystä. Hän aloitti kauden erinomaisesti voittaen Aucklandissa kovalla kentällä pelatun turnauksen; finaalissa hän kaatoi Olivier Rochusin suoraan kahdessa erässä. Huhtikuussa hän otti ensimmäisen turnausvoittonsa nelinpelissä voittaessaan argentiinalaisen Martín Rodríguezin kanssa Valenciassa pelatun turnauksen. He kaatoivat loppuottelussa argentiinalaiset Lucas Arnoldin ja Mariano Hoodin suoraan kahdessa erässä, luvuin 6–4, 6–4. Kesäkuussa González eteni Wimbledonin tennisturnauksen kaksinpelissä puolivälieriin ja otti kuukautta myöhemmin kuudennen ATP-tason turnausvoittonsa kaksinpelissä voitettuaan Amersfoortissa, Alankomaissa pelatun massakenttäturnauksen. Syksyllä hän voitti vielä Baselissa pelatun kaksinpeliturnauksen lyöden loppuottelussa kyproslaisen Marcos Baghdatisin ja samassa kaupungissa pelatun nelinpeliturnauksen yhdessä Agustín Callerin kanssa. Marraskuussa 2005 González saavutti uransa siihen saakka korkeimman sijoituksen ATP:n kaksinpelin maailmanlistalla, sijan yksitoista.
Huhtikuussa 2006 González selviytyi Monte Carlon Masters-turnauksessa välieriin ja nousi sen ansiosta ensimmäisen kerran maailmanlistalla kymmenen parhaan joukkoon. Vuoden 2006 aikana hän ei voittanut yhtään turnausta mutta selviytyi lokakuussa kolmessa peräkkäisessä turnauksessa loppuotteluun. Wienin loppuottelussa hän hävisi Ivan Ljubičićille erin 3–6, 4–6, 5–7, Madridin Masters-turnauksen loppuottelussa sveitsiläiselle maailmanlistan ykköselle Roger Federerille luvuin 5–7, 1–6, 0–6 sekä Baselin turnauksen loppuottelussa uudelleen Federerille lukemin 3–6, 2–6, 6–7 3–7.
Vuodet 2007–2009

Vuoden 2007 Australian avoimessa turnauksessa González koki erään suurimmista hetkistään pääsemällä turnauksen loppuotteluun. Hän voitti neljännellä kierroksella James Blaken, puolivälierissä Rafael Nadalin ja välierissä Tommy Haasin, kaikki kolmessa erässä. Loppuottelussa hän hävisi Roger Federerille erin 6–7 2–7, 4–6, 4–6. Toukokuussa hän selviytyi Rooman Masters-turnauksen loppuotteluun mutta hävisi Rafael Nadalille lukemin 2–6, 2–6. Viikkoa myöhemmin Hampurin turnauksessa hän kohtasi Nadalin jo puolivälierissä ja hävisi jälleen suoraan kahdessa erässä. Syyskuussa hän voitti Pekingin turnauksen loppuottelussa Tommy Robredon erin 6–1, 3–6, 6–1. Hän pääsi kauden päättäneeseen Masters Cupiin ja voitti alkulohkossaan Roger Federerin mutta hävisi Andy Roddickille ja Nikolai Davydenkolle eikä selviytynyt välieriin.
Vuonna 2008 González voitti kaksi turnausta. Tammi-helmikuussa hän sai Viña del Marin loppuottelussa luovutusvoiton Juan Monacosta ja huhti-toukokuussa hän voitti Münchenin loppuottelussa Simone Bolellin erin 7–6 7–4, 6–7 4–7, 6–3. Grand Slam -turnauksissa hän pääsi parhaimmillaan puolivälieriin Ranskan avoimissa mutta hävisi sitten Roger Federerille. Pekingin olympialaisissa González selviytyi kaksinpelissä loppuotteluun saakka mutta hävisi finaalin Rafael Nadalille erin 3–6, 6–7 2–7, 3–6. Nelinpelissä hän putosi ensimmäisellä kierroksella parinsa Nicolás Massún kanssa.
Helmikuussa 2009 González voitti Viña del Marin ATP-turnauksen loppuottelussa José Acasuson erin 6–1, 6–3. Huhtikuussa hän hävisi Barcelonan turnauksen välierissä David Ferrerille ja viikkoa myöhemmin Rooman Masters-turnauksen välierissä Rafael Nadalille. Ranskan avoimissa hän selviytyi välieriin voitettuaan puolivälierissä kolmanneksi sijoitetun Andy Murrayn lukemin 6–3, 3–6, 6–0, 6–4. Välierissä Robin Söderling voitti Gonzálezin luvuin 3–6, 5–7, 7–5, 6–4, 4–6.
Kahdeksan miljoonaa dollaria

González voitti ammattilaisurallaan yksitoista korkean tason turnausta kaksinpelissä ja kolme nelinpelissä (mukaan luettuna Ateenan olympiaturnaus). Loppuottelun häviävänä osapuolena hän oli kaksinpelissä yksitoista kertaa ja nelinpelissä kerran. Palkintorahoja González keräsi urallaan yli kahdeksan miljoonaa dollaria.
Gonzálezin valmentajina ovat toimineet muun muassa entinen argentiinalainen tennispelaaja Martín Rodríguez sekä Horacio Matta.
González lopetti uransa maaliskuussa 2012.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gonzálezin pelaajaprofiili ATP:n sivuilla
González ATP:n joukkue-MM-kilpailuissa Düsseldorfissa 2005
Experimental-lentokone

North American X-15 -experimental-lentokone.
Experimental-lentokone on joko harrasterakenteinen lentokone tai lentokonetehtaan rakentama koelentokone.
Tausta

Ilmailu syntyi 1900-luvun alussa kokeellisten lentokoneiden, ts. Experimental-koneiden, rakentamisesta. Kaikki tehdasrakenteisen sarjatuotannon siviilikoneet ovat experimental-luokan koneita prototyyppivaiheessa.
Kuitenkin toisen maailmansodan jälkeen harrasterakenteinen eli Experimental-lentäminen oli muun muassa Yhdysvalloissa kiellettyä, aina 1970-luvun alkuun asti. Tämä johtui yleisilmailun lentokonetehtaiden lobbauksen onnistumisesta ilmailuviranomaisten suuntaan. Peruste tähän oli viranomaisten mukaan tehdasrakenteisten koneiden parempi lentoturvallisuus ja alan teollisuuden kannalta kilpailijan poissa pitäminen niiden markkinoilta. Markkinat olivat sodan jälkeen kyllästetty esimerkiksi Piper Cub-tyyppisillä entisillä Yhdysvaltain maavoimien yhteyskoneilla ja myöhemmin teollisuus tarvitsi kysyntää uusille konetyypeilleen.
1960-luvun lopulta alkaen harrastus on kasvanut kautta maailman. Yhdysvalloissa etenkin toisen maailmansodan lentokoneista kiinnostuneet lentäjät kuitenkin pystyivät vaikuttamaan lainsäädäntöön.
Määritelmä

Euroopan ilmailuviranomaisen (EASA:n) perustamissopimuksen Liite II määrittelee nykyisin koe- ja harrasteluokkaan (experimental) kuuluvat ilma-alukset seuraavasti:
Ilma-alukset, joihin ei sovelleta 4 artiklan 1 kohtaa, ovat ilma-aluksia, joiden tyyppihyväksyntätodistusta tai lentokelpoisuustodistusta ei ole annettu tämän asetuksen ja sen täytäntöönpanosääntöjen mukaisesti ja jotka kuuluvat johonkin seuraavista luokista:
a) ilma-alus, jolla on selkeä historiallinen merkitys ("lentävä museokone"), joka liittyy
I) osallistumiseen merkittävään historialliseen tapahtumaan, tai
II) huomattavaan vaiheeseen ilmailun kehityksessä, tai
III) merkittävään asemaan jäsenvaltion asevoimissa,
ja joka täyttää yhden tai useamman seuraavista perusteista:
I) ilma-aluksen alkuperäisestä tyyppisuunnittelusta on yli 40 vuotta;
II) ilma-aluksen tyypin valmistaminen on lopetettu ainakin 25 vuotta sitten;
III) jäsenvaltioissa on edelleen rekisteröitynä vähemmän kuin 50 alkuperäiseltä suunnittelultaan samanlaista ilma-alusta;
b) ilma-alus, joka on erityisesti suunniteltu tai muutettu tutkimus-, kokeilu- tai tieteellisiin tarkoituksiin ja jota valmistetaan todennäköisesti hyvin rajoitettu määrä;
c) ilma-alus, josta vähintään 51 prosenttia on rakentanut harrasterakentaja tai voittoa tavoittelematon amatööriyhdistys omiin tarkoituksiinsa ja ilman kaupallisia tavoitteita;
d) ilma-alus, joka on alun perin suunniteltu vain sotilastarkoituksiin;
e) enintään kaksipaikkaiset lentokoneet, joiden sakkausnopeus tai vakaa lentonopeus laskuasussa on enintään 35 solmua kalibroitua ilmanopeutta ja jonka suurin hyväksytty lentoonlähtömassa on enintään:
I) 300 kg yksipaikkaisten maalentokoneiden osalta; tai
II) 450 kg kaksipaikkaisen maalentokoneiden osalta; tai
III) 330 kg yksipaikkaisen amfibiolentokoneen tai vesilentokoneen osalta; tai
IV) 495 kg kaksipaikkaisen amfibiolentokoneen tai vesilentokoneen osalta edellyttäen, että toimiessaan sekä vesi- että maalentokoneena se alittaa tarvittaessa molemmat suurinta hyväksyttävää lentoonlähtömassaa koskevat rajoitukset;
f) liitimet, joiden rakenteellinen massa yksipaikkaisina on alle 80 kg tai kaksipaikkaisina alle 100 kg, mukaan lukien jaloilta lähtevät koneet;
g) miehittämätön erityislaatuinen ilma-alus, jonka toimintamassa on alle 150 kg;
h) muut ilmailussa käytettävät laitteet, joiden kokonaismassa ilman ohjaajaa on alle 70 kg.
Käytön juridiikkaa

Experimental-lentokoneiden ylläpito on halvempaa, koska ne eivät vaadi lentokonemekaanikon lupakirjan omaavaa ihmistä konetta huoltamaan vaan omistaja huoltaa koneensa itse.
Vastaavasti koneen käyttö on rajoitettu, esimerkiksi kaupallinen lentotoiminta kyseisillä koneilla ei ole sallittua.
Experimental-koneet Suomessa

Ennen experimental-termin tuloa Suomeen, on Suomessa rakennettu kyseisiä lentokoneita: esimerkiksi Heinonen HK-1 Keltiäinen. PIK-27 on esimerkki Suomessa 2000-luvulla rakennettavasta lentokoneesta, purjelentokoneiden hinauskoneesta, joka rakennetaan aluksi experimental-koneeksi. Suomessa experimental-harrastajat kokoontuvat kesällä Jämi Fly-in-tapahtumaan Jämijärvellä.
Vuotta 1949 aiemmin ei tällaista koneluokkaa ollut Suomessa. Tuona aikana – 1920-1949 – noin 200 liitokonetta (esimerkiksi PIK-5 ja Grunau Baby) ja noin 20 moottorilentokonetta (esimerkiksi Smolik, Sääski, Karhu). tehtiin Ensimmäinen experimental oli 4.6.1949 PIK-10 Paukkulauta, joka oli Grunau Baby-purjelentokoneen moottoroitu versio. Sen jälkeen hakemuksia on ilmailuviranomaiselle tullut noin 940 kappaletta. Näistä 660 konetta on valmistunut. Kiinteäsiipisiä moottorikoneita näistä on noin 450, kevytilmailukoneita yli 300 ja helikoptereita 25. Valmetin Redigot ovat juridista syistä tässä tilastossa. 33 % tehdään piirustuksista ja 20% kootaan sarjavalmistetuista osista. 7 % koneista on omia suunnitelmia. 2000-luvulla haetaan tällaisia lupia 30 kappaletta vuosittain. Tekeillä on yksi suihkumoottorilla varustettu lentokone ja yksi diesel-moottorilla varustettu lentokone on jo valmistunut.
Jotkut experimental-koneet ovat myös kaupallisia – Jukka Tervamäen gyrokoptereita on tehty Italiassa noin 400 kappaletta. Gyrokoptereiden suosio on viime vuonna kasvanut myös Saksassa EASA:n sääntömuutoksen vuoksi.
Kevytilmailu

Kevytilmailu on kasvava osa Experimental-lentämistä.
Se sai alkunsa 1960-luvulla liitimistä ja painopisteohjatuista moottoriliitimistä. Niistä kehittyi 1980-luvun loppua kohden ultrakevyt lentokone, joka oli harrastajien vastaus yleisilmailun kustannusten nousulle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomessa myönnetyt experimental-luokan koneiden rakennusluvat 1950-luvulta alkaen (n. 500 konetta)
www.ilmailu.org, Aktiivinen keskustelufoorumi sekä juttua experimental- ja ultrakevytlentämisestä.
Alan yhdysvaltalainen järjestö EAA
Heinkel He 178 -experimental-lentokone.
Fight for California

Fight for California (suom. Taistele Kalifornian puolesta) on Kalifornian yliopiston virallinen taistelulaulu. Laulun sanoitti vuoden 1909 vuosiluokkalainen Robert N. Fitch. Laulua soitetaan mm. yliopiston urheiluseuran, California Golden Bearsin otteluissa.
Sanat

Our sturdy Golden Bear 

Is watching from the skies; 

Looks down upon our colors fair, 

And guards us from his lair. 

Our banner gold and blue, 

The symbol on it too, 

Means fight! for California, 

For California through and through!
Stalwarts girded for the fray 

Will strive for victory; 

There all at Mater's feet will lay 

That brain and brawn will win the day. 

Our mighty sons and true 

Will strive for us anew. 

And fight! for California, 

For California through and through!
Finlandia Open

Finlandia Open on Suomen Pöytätennisliiton vuodesta 1980 vuosittain järjestämä pöytätennisturnaus. Vuodesta 1981 se on ollut kansainvälinen kilpailu. Aluksi turnaus pelattiin joka toinen vuosi. Turnaus on useimmin järjestetty Helsingissä. Vuonna 1993 pelattiin Espoossa sekä vuosina 1995, 1996 ja 1998 Tampereella. Vuodesta 2012 on pelattu Kisakallion Urheiluopistolla, Lohjalla.
Benedek Oláhista tuli turnauksen ensimmäinen suomalaisvoittaja, kun hän joulukuussa 2019 voitti miesten kaksinpelin loppuottelussa Japanin Koyo Kanamitsun 4–1. Aiemmin hän oli saavuttanut pronssia vuosina 2015 ja 2018. Sonja Grefberg ja Monica Portin sijoittuivat hopealle naisten nelinpelissä vuonna 1985.
Aiheesta muualla

Finlandia Open winners Suomen Pöytätennisliitto ry.. Viitattu 26.6.2019. (englanniksi)
Ferdinando Monfardini

Ferdinando Monfardini (s. 20. marraskuuta 1984 Isola della Scala) on italialainen moottoriurheilija. Hän on kilpaillut Formula Renault -sarjassa vuosina 2001–2003 ja 2005, Formula 3000 -luokassa vuosina 2003–2004, GP2-sarjassa kausina 2005–2006 saavuttaen 11 pistettä ja FIA GT Championship -sarjassa vuonna 2007. Kaudet 2008–2010 Monfardini ajoi International GT Open -sarjassa.
GP2-tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Durango | SMRFEA Kesk. | SMRSPR DNS | ESPFEA Kesk. | ESPSPR 11 | MONFEA DNS | EURFEA Kesk. | EURSPR 6 | FRAFEA 12 | FRASPR 17† | GBRFEA 14 | GBRSPR 10 | GERFEA Kesk. | GERSPR 15 | HUNFEA Kesk. | HUNSPR 11 | TURFEA Kesk. | TURSPR Kesk. | ITAFEA 8 | ITASPR 4 | BELFEA   | BELSPR   |  |  | 5 | 17. |
| 2005 | Coloni Motorsport |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | BHRFEA Kesk. | BHRSPR 11 | 5 | 17. |
| 2006 | DAMS | VALFEA 12 | VALSPR Kesk. | SMRFEA 12 | SMRSPR 9 | EURFEA Kesk. | EURSPR 10 | ESPFEA 6 | ESPSPR 6 | MONFEA 9 | GBRFEA Kesk. | GBRSPR DNS | FRAFEA 8 | FRASPR Kesk. | GERFEA Kesk. | GERSPR 12 | HUNFEA 11 | HUNSPR 6 | TURFEA 18† | TURSPR 12 | ITAFEA Kesk. | ITASPR Kesk. |  |  | 6 | 21. |
Formula 3000 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | BCN F3000 | SMR   | ESP   | AUT   | MON   | EUR   | FRA   | GBR   | GER   | HUN Kesk. | ITA 10† | 0 | 22. |
| 2004 | AEZ Racing | SMR 14 | ESP 13 | MON 13 | EUR 15 | FRA 10 | GBR 9 | GER Kesk. | HUN 13 | BEL 16 | ITA Kesk. | 0 | 20. |
Farnesin kirkko

| Farnesin kirkko Farnes kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2016.
Sijainti:  Årdal, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Bjørgvinin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1970
Suunnittelija:  Per Solemslie
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  648
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Farnesin kirkko (norj. Farnes kyrkje) on Årdalin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva tiilinen ristikirkko vuodelta 1970.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Farnesin kirkko Wikimedia Commonsissa
FIA World Endurance Championship -kausi 2021

FIA World Endurance Championship -kausi 2021 oli FIA World Endurance Championship -sarjan 9. kausi.
Säännöt

Kaudella esitelty uusi Le Mans Hypercar -luokka korvasi aiemman LMP1-luokan. Hypercar-luokassa yhdistetty maksimiteho moottorista ja hybridijärjestelmästä on 500 kilowattia ja auton minimipaino on 1030 kg.
Kilpailukalenteri

Kaudelle 2021 suunniteltiin kuusi kilpailua. Koronapandemian aiheuttamien rajoituksien vuoksi Fujin kilpailu peruttiin ja Bahrainissa järjestettiin kaksi kilpailua: kuuden tunnin ja kahdeksan tunnin kilpailut. Portimãon osakilpailu korvasi Sebringin kilpailun. Le Mansin osakilpailu lykättiin heinäkuulta elokuulle.
| Nro | Kilpailu | Rata | Paikka | Ajankohta |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Span 6 tunnin ajo |  Spa-Francorchamps | Spa, Belgia | 1. toukokuuta |  |
| 2 | Portimãon 8 tunnin ajo |  Autódromo Internacional do Algarve | Portimão, Portugali | 13. kesäkuuta |  |
| 3 | Monzan 6 tunnin ajo |  Autodromo Nazionale Monza | Monza, Italia | 18. heinäkuuta |  |
| 4 | Le Mansin 24 tunnin ajo |  Circuit de la Sarthe | Le Mans, Ranska | 21.–22. elokuuta |  |
| 5 | Bahrainin 6 tunnin ajo |  Bahrain International Circuit | Sakhir, Bahrain | 30. lokakuuta |  |
| 6 | Bahrainin 8 tunnin ajo |  Bahrain International Circuit | Sakhir, Bahrain | 6. marraskuuta |  |
Perutut kilpailut koronapandemian vuoksi.
|  | Kilpailu | Rata | Paikka | Alkuperäinen ajankohta |  |
|  | Sebringin 1000 mailin ajo |  Sebring International Raceway | Sebring, Yhdysvallat | 19. maaliskuuta |  |
|  | Fujin 6 tunnin ajo |  Fuji Speedway | Oyama, Japani | 26. syyskuuta |  |
Tulokset

| Nro | Rata | Hypercar-voittajat | LMP2-voittajat | LMP2 Pro-Am -voittajat | LMGTE Pro -voittajat | LMGTE Am -voittajat | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Spa-Francorchamps |  No. 8 Toyota Gazoo Racing |  No. 22 United Autosports USA |  No. 29 Racing Team Nederland |  No. 92 Porsche GT Team |  No. 83 AF Corse | Raportti |
| 1 |  Spa-Francorchamps |  Sébastien Buemi  Brendon Hartley  Kazuki Nakajima |  Filipe Albuquerque  Philip Hanson  Fabio Scherer |  Frits van Eerd  Giedo van der Garde  Job van Uitert |  Kévin Estre  Neel Jani |  Nicklas Nielsen  François Perrodo  Alessio Rovera | Raportti |
| 2 |  Portimão |  No. 8 Toyota Gazoo Racing |  No. 38 Jota |  No. 70 Realteam Racing |  No. 51 AF Corse |  No. 47 Cetilar Racing | Raportti |
| 2 |  Portimão |  Sébastien Buemi  Brendon Hartley  Kazuki Nakajima |  Anthony Davidson  António Félix da Costa  Roberto González |  Mathias Beche  Esteban Garcia  Norman Nato |  James Calado  Alessandro Pier Guidi |  Antonio Fuoco  Roberto Lacorte  Giorgio Sernagiotto | Raportti |
| 3 |  Monza |  No. 7 Toyota Gazoo Racing |  No. 22 United Autosports USA |  No. 29 Racing Team Nederland |  No. 92 Porsche GT Team |  No. 83 AF Corse | Raportti |
| 3 |  Monza |  Mike Conway  Kamui Kobayashi  José María López |  Filipe Albuquerque  Philip Hanson  Fabio Scherer |  Paul-Loup Chatin  Frits van Eerd  Nyck de Vries |  Kévin Estre  Neel Jani |  Nicklas Nielsen  François Perrodo  Alessio Rovera | Raportti |
| 4 |  Le Mans |  No. 7 Toyota Gazoo Racing |  No. 31 Team WRT |  No. 21 DragonSpeed USA |  No. 51 AF Corse |  No. 83 AF Corse | Raportti |
| 4 |  Le Mans |  Mike Conway  Kamui Kobayashi  José María López |  Robin Frijns  Ferdinand Habsburg  Charles Milesi |  Ben Hanley  Henrik Hedman  Juan Pablo Montoya |  James Calado  Côme Ledogar  Alessandro Pier Guidi |  Nicklas Nielsen  François Perrodo  Alessio Rovera | Raportti |
| 5 |  Bahrain |  No. 7 Toyota Gazoo Racing |  No. 31 Team WRT |  No. 29 Racing Team Nederland |  No. 92 Porsche GT Team |  No. 33 TF Sport | Raportti |
| 5 |  Bahrain |  Mike Conway  Kamui Kobayashi  José María López |  Robin Frijns  Ferdinand Habsburg  Charles Milesi |  Frits van Eerd  Giedo van der Garde  Job van Uitert |  Kévin Estre  Neel Jani |  Felipe Fraga  Ben Keating  Dylan Pereira | Raportti |
| 6 |  Bahrain |  No. 8 Toyota Gazoo Racing |  No. 31 Team WRT |  No. 29 Racing Team Nederland |  No. 51 AF Corse |  No. 83 AF Corse | Raportti |
| 6 |  Bahrain |  Sébastien Buemi  Brendon Hartley  Kazuki Nakajima |  Robin Frijns  Ferdinand Habsburg  Charles Milesi |  Frits van Eerd  Giedo van der Garde  Job van Uitert |  James Calado  Alessandro Pier Guidi |  Nicklas Nielsen  François Perrodo  Alessio Rovera | Raportti |
Toyota GR010 Hybrid esitteillä messuilla vuonna 2022.
Filippo Brunelleschi

Filippo Brunelleschia esittävä patsas luo katseensa kohti Firenzen katedraalin kupolia.
Vasarin galleria
Taiteilijat, jotka ovat mukana Giorgio Vasarin kirjassa  (1550).
OSA I
Cimabue
Arnolfo di Lapo
Nicola Pisano
Giovanni Pisano
Andrea Tafi (taiteilija)
Giotto
Pietro Lorenzetti (Pietro Laurati)
Andrea Pisano
Buonamico Buffalmacco
Ambrogio Lorenzetti (Ambruogio Laurati)
Pietro Cavallini
Simone Martini
Taddeo Gaddi
Andrea Orcagna (Andrea di Cione)
Agnolo Gaddi
Duccio di Buoninsegna
Gherardo Starnina
Lorenzo Monaco
Taddeo Bartoli
OSA II
Jacopo della Quercia
Nanni di Banco
Luca della Robbia
Paolo Uccello
Lorenzo Ghiberti
Masolino da Panicale
Masaccio
Filippo Brunelleschi
Donatello
Giuliano da Maiano
Piero della Francesca
Fra Angelico
Leon Battista Alberti
Antonello da Messina
Alessio Baldovinetti
Fra Filippo Lippi
Andrea del Castagno
Domenico Veneziano
Gentile da Fabriano
Pisanello
Benozzo Gozzoli
Vecchietta (Francesco di Giorgio e di Lorenzo)
Antonio Rossellino
Bernardo Rossellino
Desiderio da Settignano
Mino da Fiesole
Lorenzo Costa
Ercole Ferrarese
Jacopo Bellini
Giovanni Bellini
Gentile Bellini
Cosimo Rosselli
Antonio del Pollaiuolo
Piero Pollaiuolo
Sandro Botticelli
Andrea del Verrocchio
Andrea Mantegna
Filippino Lippi
Bernardino Pinturicchio
Francesco Francia
Pietro Perugino
Luca Signorelli
OSA III
Leonardo da Vinci
Giorgione da Castelfranco
Antonio da Correggio
Piero di Cosimo
Donato Bramante (Bramante da Urbino)
Giuliano da Sangallo
Antonio da Sangallo
Rafael
Giulio Romano
Pontormo
Andrea Sansovino
Lorenzo di Credi
Baldassare Peruzzi
Andrea del Sarto
Rosso Fiorentino
Jacopo Palma
Lorenzo Lotto
Sebastiano del Piombo (Sebastiano Viniziano)
Michelangelo Buonarroti
Filippo Brunelleschi (1377 Firenze – 15. huhtikuuta 1446 Firenze) oli italialainen renessanssiajan kultaseppä, arkkitehti ja kuvanveistäjä. Hän oli rakennustaiteessa 1400-luvun suuri nimi.
Arkkitehti

Brunelleschi hylkäsi gotiikan muodot ja otti esikuviksi antiikin rakennusten mittasuhdejärjestelmät ja koristeaiheet. Hän pyrki selkeisiin, kuutiomaisiin tiloihin, joihin yhdisti kupolin. Näistä ideoista kehittyi sittemmin suosittu keskeiskirkkomuoto. Santa Croce -kirkon pihalle rakennettu Pazzi-kappeli on hyvä esimerkki selkeistä mittasuhteista: julkisivu on suunniteltu neliöistä.
Brunelleschin tunnetuin työ on Firenzen katedraalin (Santa Maria del Fiore) kahdeksantahoinen kupoli, joka valmistui vuonna 1436. Brunelleschi keksi kaksoiskupolirakenteen, jossa kuoret tukevat toisiaan, ja näin päästiin samalla sekä kevyisiin että kestäviin rakenteisiin. Teknisesti samaa ideaa käytti myöhemmin Michelangelo suunnitellessaan Rooman Pietarinkirkon kupolia.
Brunelleschia pidetään yhtenä keskeisperspektiivin kehittäjistä Paolo Uccellon ja Leon Battista Albertin ohella.
Aiheesta muualla

Filippo Brunelleschi (Florence, 1377–1446) Istituto e Museo di Storia della Scienza:n sivusto.