stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Verner Viikla
Talvi- ja jatkosota

Viklund osallistui talvisotaan Pohjois-Suomen Ryhmän esikuntapäällikkönä ja osallistui taisteluihin Suomussalmella ja Kuhmossa. Välirauhan aikana hän toimi 15. divisioonan komentajana ja myöhemmin Rajavartiostojen väliaikaisena päällikkönä sekä 11. divisioonan komentajana. Lokakuussa 1940 hän vaihtoi sukunimensä Viklundista Viiklaksi. Perä-Pohjolan sotilasläänin komentajana hän toimi ennen jatkosodan syttymistä.
Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin hyökkäysvaiheessa pohjoissuomalaisista kootun 6. divisioonan komentajaksi ja osallistui saksalaisten XXXVI armeijakunnan mukana operaatio Polar Fuchsiin (napakettu), jonka tarkoitus oli katkaista Muurmannin rautatie Kantalahden alueella. Operaatio ei kuitenkaan saavuttanut tavoitteitaan ja aiheutti paljon tappioita. Kenraalimajuri Hjalmar Siilasvuo päättikin suomalaisten osalta yllättäen keskeyttää etenemisyritykset ilman mitään selittelyjä. Taustalla oli Yhdysvaltain painostus marsalkka Mannerheimin suuntaan.
Viikla ampui itsensä 18. joulukuuta 1941 klo 0.35 komentopaikassaan Karmalammella. Hän ei koskaan saanut tietää hänelle aiotusta ylennyksestä kenraalimajuriksi eikä Mannerheim-rististä, jotka myönnettiin hänelle postuumisti, mutta nimityspäiväksi kirjattiin 15. joulukuuta 1941. Sotasensuurin vuoksi julkisuuteen annettiin aluksi väärä tieto, että Viikla olisi kaatunut komentopaikallaan. Itsemurhan syyksi on usein oletettu pettymys huonoon sotamenestykseen, mutta Viiklan elämäkerran kirjoittaneen Martin Anderssonin mukaan syynä oli se, että saksalaiset vaativat Viiklan komentamaa 6. divisioonaa jatkamaan hyökkäystä, vaikka Viikla ei halunnut uhrata enempää miehiään. 6. divisioona ohjattiin aluksi Sallan suunnalle, mutta kun eteneminen myöhemmin pysäytettiin Verman linjalle ja, kun Kuusamon - Kiestingin suunnalla oli päästy edullisiin asemiin, päätettiin siirtää painopistettä sinne. Mm. JR 12:n I ja III pataljoona siirrettiin suomalaiseen III armeijakuntaan jo siellä olleen II pataljoonan lisäksi. Marraskuun hyökkäyksessä oli JR 12 kokonaisuudessaan ensi kertaa mukana.lähde?
Urheilusaavutukset

Viklund voitti SVUL:n Oulun piirin pikajuoksumestaruuden 100m matkalla vuonna 1915 ja oli toinen 400m matkalla. Viikla oli Jääkäriprikaatin ja SVUL:n Vaasan piirin mestari 100 m:n juoksussa vuonna 1920 ja 3. divisioonan mestari 100 ja 200 m:n juoksuissa vuonna 1922.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. kesäkuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 30. toukokuuta 1918  Kapteeni 25. helmikuuta 1920  Majuri 6. joulukuuta 1925  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1928  Eversti 16. toukokuuta 1934  Yleisesikuntaupseerin arvonimi 6. joulukuuta 1927 |       |  Mannerheim-risti 2. lk.  Vapaudenristi 1. lk. tammenlehvien kera  Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki  Vapaudenristi 2. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan 1. lk. Rautaristi  Saksan 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Viron Kotkaristi ritarikunnan 3. lk. ansioristi  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali |
Vihapuhe

Disinformaatio
Huhu
Misinformaatio
Propaganda
Uutisankka
Valeuutinen
Vihapuhe
näytä
keskustele
SIM-kortti Puolassa vihapuheen vastaisen kampanjan iskulauseella "Sanoilla on voimaa, käytä niitä viisaasti"
Vihapuhe tarkoittaa vihan leimaamaa kielenkäyttöä. Kielitoimiston sanakirjan mukaan vihapuhe on varsinkin vähemmistöihin kohdistuvaa vihaa tai suvaitsemattomuutta ilmaisevaa tai niihin yllyttävää puhetta. Se voi kohdistua kuitenkin myös valtaväestöön. Vihapuhetta ei ole määritelty Suomen lainsäädännössä, eikä rikoslaki tunne sitä. Termi on yleiskielessä ja julkisessa keskustelussa muodostunut käsitteenä tulkinnanvaraiseksi. Akateeminen yhteisö tai viranomaiset eivät myöskään ole tuottaneet yksiselitteistä vihapuheen määritelmää.
Kansainvälisissä ihmisoikeussopimuksessa on käytetty termiä vihamielisyyteen yllyttäminen.
Suomalainen vihapuheen käsite tulee englanninkielisestä ilmaisusta hate speech, joka alkoi yleistyä 1990-luvulla. Sana on silti  tunnettu suomen kielessä jo ainakin 1800-luvulla.
Määritelmiä

Yleiskielessä ja julkisessa keskustelussa käytetty vihapuhe on käsitteenä tulkinnanvarainen. Jotkut määritelmät ovat sisällöllisesti neutraaleja, toisissa vihapuhetta määritellään sen kohteen mukaan.
Määritelmiä > Neutraalit määritelmät

Valtakunnansyyttäjänviraston vuonna 2012 tekemässä raportissa vihapuheella tarkoitettiin "sellaisia lausumia, joissa lausumien kohdetta uhataan, solvataan, panetellaan tai muuten loukataan rangaistavalla tavalla."
Sisäministeriön periaatepäätöksessä 19. joulukuuta 2019 vihapuhetta ei määritellä, mutta päätös katsoo sitä olevan eritasoista. Lievä vihapuhe kylvää epäilystä vastaanottajan mieleen, kun taas täysimittainen halventaa ja mitätöi kohdettaan.
Israelilaisten tutkijoiden vuonna 2019 esittämä malli esittää vihapuheen tunnistamiseen viisi yleiskriteeriä:
Vihapuheen tunnistamisen peruskriteeri on, onko puheen kohteena ryhmä vai yksilö ryhmän jäsenenä? Se erottaa vihapuheen muusta vahinkoa tuottavasta puheesta, kuten herjauksesta, kiusaamisesta ja henkilökohtaisista uhkauksista.
Ilmaiseeko puhe vihaa? Pyritään tunnistamaan pelkkä vihapuheen olemassaolo pikemminkin kuin sen äärimmäisyys. Kuuluuko vihapuheeseen kiellettyjä ilmaisuja ja symboleita tai kontekstiin perustuvia tavoitteita.
Voisiko puhe aiheuttaa vahinkoa yksilölle tai ryhmälle? Pyrkiikö sisältö aiheuttamaan lisävahinkoa itse puheen lisäksi?
Onko puhujan tarkoituksena aiheuttaa vahinkoa?
Kiihottaako puhe sosiaalisesti ei-toivottuihin toimiin?
Määritelmiä > Kohderyhmään liittyvät määritelmät

Kielitoimiston sanakirja määrittelee vihapuheen varsinkin vähemmistöihin kohdistuvaa vihaa ja suvaitsemattomuutta ilmaisevaksi tai niihin yllyttäväksi puheeksi.
Euroopan neuvoston ministerikomitean suosituksessa R (97) (20) vihapuhe on määritelty seuraavasti:
»Vihapuhetta ovat kaikki ilmaisumuodot, jotka levittävät, lietsovat, edistävät tai oikeuttavat etnistä vihaa, ulkomaalaisvastaisuutta, antisemitismiä tai muuta vihaa, joka pohjautuu suvaitsemattomuuteen. Tämä koskee niin aggressiivista suvaitsematonta kansallismielisyyttä kuin vähemmistöjen, siirtolaisten ja siirtolaistaustaisten ihmisten syrjintää ja vihamielisyyttä heitä kohtaan."»
Euroopan neuvoston rasismin ja suvaitsemattomuuden vastainen komissio (ECRI) antoi erittäin pitkän määritelmän vihapuheelle vuonna 2015. Vihapuhe perustuu aiheettomalle oletukselle jonkun ihmisen tai ihmisryhmän paremmuudesta, lietsoo väkivaltaan tai syrjintään ja heikentää näin vähemmistöryhmien arvostusta ja vahingoittaa sosiaalista koheesiota. ECRI:n määritelmän mukaan vihapuhetta saattoi olla myös
tiettyjen kiisteltyjä tai poleemisia aiheita käsittelevien uutisten tai muun materiaalin jakaminen ja linkittäminen niitä välttämättä edes kommentoimatta. Vihapuheen tuottamista voi siis olla myös uutisten aktiivinen, valikoiva levittäminen ja niiden välittämän sanoman toistaminen.
Rangaistavuus

Vihapuhetta ei ole erikseen määritelty rikoslainsäädännössä. Sananvapaus on turvattu sekä Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksessa että Suomen perustuslaissa. Sen piiriin kuuluvat myös sellaiset tiedot ja mielipiteet jotka koetaan esimerkiksi järkyttävinä, häiritsevinä tai epämiellyttävinä. Lainsäädäntö kuitenkin rajoittaa sananvapautta niin, että muun muassa kunnianloukkaus, uskonrauhan rikkominen, kiihottaminen kansanryhmää vastaan ja laiton uhkaus ovat rangaistavia tekoja.
Yhdysvalloissa ei ole vihapuhelakeja, koska korkein oikeus on toistuvasti todennut sellaisten rikkovan perustuslain 1. lisäyksen takaamaa sananvapautta. Yhdysvaltalaiset media-alan yritykset Facebook, Google, Microsoft ja Twitter alkoivat vuonna 2016 noudattaa Euroopan unionin kehotusta tutkia "useimmat aiheelliset pyynnöt laittoman vihapuheen poistamisesta" 24 tunnin kuluessa.
Esiintyminen

Rangaistavasta vihapuheesta tehtyjen rikosilmoitusten määrät lisääntyivät vuosina 2015–2019 verrattuna sitä edeltävään aikaan.
Oikeusministeriön raportin mukaan 97 prosenttia suomenkielisen internetin vihapuheesta esiintyy Internetin keskustelupalstoilla. Eniten vihapuhetta julkaiseva keskustelupalsta on Ylilauta, jossa tuotetaan 96 prosenttia netin kaikesta vihapuheesta. Selvästi pienempiä määriä vihapuhetta tuotettiin suomi24.fi:ssä, Hommaforumissa ja vauva.fi:ssä. Hommaforum kuitenkin piti kärkipaikkaa vihapuheen pitoisuudessa, sillä sen viesteistä 8,7 prosenttia oli vihapuhetta. Toisella sijalla oli Ylilauta, jossa vihapuhetta oli 5,9 prosenttia viesteistä. Hommaforum väitti vastineessaan, että sen osuus vihapuheesta oli raportissa laskettu väärin.
Esiintyminen sukupuolen mukaan

Valtioneuvoston kanslian tilaaman ja julkaiseman "Viha vallassa" -tutkimuksen kyselyvastausten perusteella suomalaisista kuntapäättäjistä naiset (42 %) katsoivat saaneensa  vihapuhetta miehiä (28 %) enemmän. Tutkimuksessa koottujen tilastojen mukaan merkittävän määrän vihaviestejä saaneiden joukossa oli todellisuudessa kaksi kertaa enemmän miehiä (41) kuin naisia (19), ja miehet saivat myös kokonaisuudessaan enemmän vihaviestejä kuin naiset. Näitä lukuja ei tutkimuksessa raportoitu.
Pew Research -tutkimuslaitoksen mukaan miehet (44 %) kokivat USA:ssa naisia (37 %) enemmän häirintää verkossa. Miehiä kutsuttiin naisia useammin loukkaavilla nimityksillä ja heitä uhattiin fyysisesti naisia enemmän. Myös Britanniassa konservatiiviset ja miespoliitikot saivat muita enemmän vihapostia.
Seuraukset

Poliisin vuonna 2016 julkaiseman raportin mukaan vihapuheella ja viharikoksilla on yhteys väkivaltaiseen radikalisoitumiseen ja ekstremismiin. Vihapuhe voi kannustaa erityisesti haavoittuvassa asemassa olevia henkilöitä viharikoksiin tai liittymään väkivaltaiseen ekstremistiseen toimintaan. Raportin mukaan vihapuheen ja viharikosten kohteena olevien yksilöiden ja ryhmien riski radikalisoitua lisääntyy erityisesti heidän kokiessaan, että yhteiskunta ja viranomaiset eivät riittävällä tavalla puutu asiaan ja turvaa heidän oikeuksiaan.  Kirjailija Jarkko Tontin mukaan asiassa vedotaan usein esimerkkiin Weimarin tasavallasta, missä natsien vihapuhetta ei pantu kuriin. Todellisuudessa siihen puututtiin erittäin voimakkaasti oikeustoimin. Satoja vasemmistolaisia ja oikeistolaisia lehtiä lakkautettiin, ja natsilehti Der Stürmerin päätoimittaja Julius Streicher pantiin vankilaan. Siitä muodostui kuitenkin natseille propagandavoitto.
Valtioneuvoston Verkkoviha- tutkimuksessa todettiin, ettei vihapuheella ja viharikoksilla ollut yhteyttä: vaikka vihapuherikosten määrä kasvoi, epäiltyjen viharikosten määrä väheni.
Toimenpiteitä Suomessa

Poliisi sai vuoden 2017 alussa 8,5 miljoonan euron määrärahan vihapuheen vastaiseen työhön. Poliisiylijohtaja Seppo Kolehmaisen mukaan täällä palkattiin 200 poliisia vihapuheen tutkimus- ja torjuntatyöhön. Vuonna 2019 poliisi arvioi, että rangaistavan vihapuheen tutkimiseen on varattu kaikkiaan noin 10 henkilötyövuotta.
Vuonna 2019 sisäministeriö julkaisi arkkipiispa (emeritus) Kari Mäkisen johtaman työryhmän raportin vihapuheen kitkemisestä ja valtioneuvosto raportin "Viha vallassa", joka selvitti vihapuheen vaikutuksia yhteiskunnalliseen päätöksentekoon. Vuonna 2021 Valtioneuvosto julkaisi raportin tekoälyn käytöstä vihapuheen seurannassa. Vuonna 2022 Valtioneuvosto julkaisi tutkimuksen "Verkkoviha" vihapuheen tuottajien ja levittäjien verkostoista, toimintamuodoista ja motiiveista.
Arvostelua

Vihapuheen rajoittamista koskeva arvostelu on todennut, että käsitettä "vihapuhe" on ollut mahdoton täsmällisesti määritellä, ja sen takia vaarana on lukea "vihapuheeksi" myös sellaista viestintää, joka todellisuudessa kuuluu normaalin sananvapauden piiriin.
Toimittajat ilman rajoja -järjestö arvosteli Saksan vihapuhetta rajoittavan lain vievän uskottavuutta länsimaiden sananvapausvaatimuksilta Turkissa, Venäjällä ja Kiinassa.
Sananvapauden rajoittaminen terrorismin tai vihapuheen varjolla uhkaa johtaa entistä totalitaarisempiin hallintoihin, varoitti sananvapautta puolustavan Pen-kirjailijajärjestön Suomen-osastoa johtava Venla Hiidensalo.
Apulaisprofessori Markku Jokisipilän mukaan nykyinen rikoslaki riittää, koska se sallii puuttumisen "laittomiin uhkauksiin, kunnianloukkauksiin, syrjintään ja vainoon", mutta sen laajentaminen on ilmiselvä riski sananvapaudelle. Hän totesi puheenvuorojen vihapuheesta olevan usein poliittisesti motivoituneita yrityksiä poistaa tietyt näkemykset julkisesta keskustelusta, mitä moniarvoisessa yhteiskunnassa ei pitäisi tehdä.
Kirjailija ja juristi Jarkko Tontti on useissa kirjoituksissa kritisoinut vihapuheen käsitteen tulkinnanvaraisuutta ja esittänyt sen johtavan sananvapauden kaventumiseen.
Kirjallisuutta

Maasilta, Mari & Nikunen, Kari (toim.): Pakolaisuus, tunteet ja media. Tampere : Vastapaino, 2018. ISBN 978-951-768-620-4.
Neuvonen (toim.) – Nuotio – Pöyhtäri – Hannula – Löytömäki – Rautiainen: Vihapuhe Suomessa.  Helsinki:  Edita Publishing Oy, 2015.
Nummelin, Juri (toim.): Oikeiston vihapuhetta: 1900-1950.  Turku:  Savukeidas, 2014.  ISBN 978-952-268-105-8
Nummelin, Juri (toim.): Vasemmiston vihapuhetta: 1900-1950.  Turku:  Savukeidas, 2014.  ISBN 978-952-268-106-5
Pöyhtäri, Reeta – Haara, Paula – Raittila, Pentti: Vihapuhe sananvapautta kaventamassa.  Tampere:  Tampere University Press, 2013.  ISBN 978-951-44-9248-8  Teoksen verkkoversio.
Vitikka, Elina: Vihapuhetta vai ei? Reseptioanalyysia vihapuheen kielestä ja kontekstista.  (Pro gradu)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2014.
Aiheesta muualla

Apulaisvaltakunnansyyttäjä arvostelee poliitikkoja maahanmuuttajien leimaamisesta. Ilta-Sanomat 3.8.2011.
Kontula, Anna: Vihasanoista tekoihin (Arkistoitu – Internet Archive). Tamperelainen 6.9.2011.
Vihapuhe Elävässä arkistossa
"Me tiedämme missä asut." Yle.fi.
Syrjityt suomalaiset.[vanhentunut linkki] Ihmisoikeusraportti
Schoultz, Vera: Kielentutkija auttaa tunnistamaan vihapuheen. (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin yliopisto 10.12.2014.
Euroopan Ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisukäytäntö vihapuheen osalta. Strasbourg:  European Court of Human Rights Press Unit. (englanniksi)
Robert Wilhelm de Geer

| Robert Wilhelm de Geer |
| --- | --- |
 Robert Wilhelm de Geer maamarsalkan sauvan kanssa, B. A. Godenhjelmin maalaama postuumi muotokuva vuodelta 1865.
Valtiopäivien maamarsalkka
 Porvoon valtiopäivät 1809  
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1750 Pernaja
Kuollut: 4. marraskuuta 1820 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta
Arvonimi: Kreivi
Vanhemmat:  Otto Vilhelm De Geer af Tervik ja Anna Dorotea Muhl
Puoliso:  Vivika Eleonora de Geer, os. Hastfer
Tiedot
Dynastia:  de Geer
Sotilaspalvelus
Sotilasarvo:  Eversti
De Geer-suvun aatelisvaakuna.
Robert Wilhelm de Geer till Tervik (vuoteen 1809 De Geer af Tervik; 6. syyskuuta 1750 Pernaja – 4. marraskuuta 1820 Helsinki) oli suomalainen virkamies, eversti ja kreivi, joka toimi Kyminkartanon läänin maaherrana vuosina 1785–1789, Porvoon valtiopäivien maamarsalkkana vuonna 1809 ja Suomen senaatin sotilastoimituskunnan ensimmäisenä päällikkönä vuosina 1809–1820.
Sukutausta ja perintötilat

De Geer kuului ruotsalaiseen De Geer -aatelissukuun. Hänen isänsä oli ruotsalaissyntyinen maaherra ja valtaneuvos Otto Wilhelm De Geer, joka korotettiin vuonna 1766 vapaaherralliseen arvoon nimellä De Geer af Tervik. Äiti Anna Dorotea Muhl oli kenraaliluutnantti Robert Muhlin ainoa lapsi, jonka perintöön kuului useita kartanoita Itä-Uudellamaalla, tärkeimpänä Tervikin kartano Pernajassa. De Geer oli vanhempiensa ainoa poika ja ryhtyi hoitamaan kartanoa näiden kuoltua vuosina 1769 ja 1778. Muita De Geerin Suomessa omistamia kartanoita ja tiloja olivat Tjusterby, Villmansgård, Baggnäs, Gerby, Edö ja Molnby.
Perhe

De Geerin puoliso oli vuodesta 1785 vapaaherratar Vivika Eleonora Hastfehr, eversti Berndt Johan Hastferin tytär. Heille syntyi neljä lasta. De Geerin tytär Vivika Dorotea Brita nimitettiin vuonna 1811 keisarinnan hovineidoksi. Kahdesta aikuiseksi eläneestä pojasta vanhempi, Otto Bernt, hukkui joukkojenkuljetusaluksen upotessa Ahvenanmerellä Suomen sodan aikana lokakuussa 1808, kun taas nuorempi, Robert Fredrik, peri Tervikin ja Tjusterbyn kartanot. De Geerin suvun kreivillinen haara sammui mieslinjalta hänen pojanpoikansa Robert Otto Wilhelmin kuollessa Krimin sodassa vuonna 1855.
Muuta

De Geerin hahmo on kuvattu Helsingin Säätytalon julkisivussa olevaan Emil Wikströmin veistokseen Aleksanteri I ja Porvoon valtiopäivät 1809.
Aleksanteri I ja Porvoon valtiopäivät 1809 -veistosryhmä Säätytalon julkisivussa, de Geer on vasemmalla sauvaa pitelevä hahmo.
Viipurin Reipas (jääkiekon SM 1928)

Viipurin Reippaan vuoden 1928 joukkue oli ensimmäinen jääkiekon Suomen mestaruuden voittanut joukkue. Reipas voitti vuoden 1928 SM-kilpailuissa kaikki kolme otteluaan. Loppuottelussa kaatui KIF maalein 5–1. Ensimmäisen SM-kullan voittaneessa Reippaan joukkueessa pelasivat Gösta Berg, Valter Itäharju, Erkki Kariluoma, Eino Louhi, Allan Lagerström, Onni Peltonen, Leo Tukiainen ja Eino Turunen. Monet pelaajat pelasivat SM-tasolla myös jääpalloa ja jalkapalloa. Saman vuoden syksyllä lähes kaikki joukkueen pelaajat siirtyivät Viipurin Palloseuraan.
Joukkueen jäsenet > Gösta Berg

(16.8.1909 Viipuri - 17.5.1946 [joissakin lähteissä etunimi muodoissa Gustaf/Gustav] oli jääkiekkoilijana hyökkääjä, jääpallossa puolustaja. Hän pelasi jääpallossa 3 A-maaottelua ja 2 B-maaottelua edustaen Viipurin Palloseuraa (johon siirtyivät 1928 syksyllä kaikki muut Reippaan tämän joukkueen pelaajat Louhea lukuun ottamatta). Viipurin Palloseurassa jääpallon SM 1931 ja 1934. Hän siirtyi alkuvuodesta 1939 Ylä-Vuoksen Palloseuraan, joka toimi Jääsken kunnassa Enson taajamassa. Berg tunnettiin urheilupiireissä myös lempinimellä Jökö.
Joukkueen jäsenet > Edvin Valter Itäharju

(19.1.1905 Viipuri – 17.2.1982 Helsinki [ent. Österdahl, joissakin lähteissä etunimi muodoissa Walter/Valtteri] pelasi puolustajana. Itäharju pelasi jääpallossa 2 B-maaottelua. Hän toimi Palloliiton Viipurin piirin rahastonhoitajana sekä kuului Viipurin Palloseuran johtokuntaan. Itäharju kotiutui jatkosodasta Kouvolaan, josta muutti myöhemmin Helsinkiin. Sotien jälkeen Itäharju työskenteli varastopäällikkönä Helsingin sähkölaitoksella.
Joukkueen jäsenet > Erkki Olavi Kariluoma

(16.9.1911 Viipuri – 10.11.1995 Helsinki) [ent. Berg, joissakin lähteissä etunimi muodossa Erik] pelasi hyökkääjänä. Hän pelasi jääpallossa 8 A-maaottelua ja 2 B-maaottelua. Viipurin Palloseurassa jääpallon SM 1931 ja 1934. Hän oli perustamassa joulukuussa 1936 Ensoon palloilun erikoisseuraa Ylä-Vuoksen Palloseuraa saaden 3 vuotta myöhemmin Gösta Bergin Reippaan jääkiekko-mestarijoukkueesta pelikaverikseen. Kariluoma pelasi kilpatasolla myös jalkapalloa samoissa seuroissa missä pelasi jääpalloa. Hän työskenteli ennen sotia Karjalassa asuessaan varastomiehenä, sotien jälkeen asettui asumaan Helsinkiin, jossa työskenteli koneasentajana.
Joukkueen jäsenet > Eino Iivari Louhi

(21.8.1905 Viipuri - 2.1.1999 Jyväskylä) Pelipaikka varamies/joukkueen kapteeni (kapteeni myös jalkapallossa). Hän oli tästä joukkueesta ainoa, joka pysyi 1928 mestaruuden jälkeen uskollisena Reippaalle ja oli nostamassa 1938 seuraa SM-sarjaan jalkapallossa sekä oli samana vuonna perustamassa SVUL:n Viipurin piiriin jääkiekkojaostoa. Toiminut Viipurin Reippaan puheenjohtajana ja rahastonhoitajana sekä myöhemmin Jyväskylän Ahmojen puheenjohtajana. Työskennellyt puhelinmekaanikkona. Sotien jälkeen asettui Jyväskylään asumaan.
Joukkueen jäsenet > Allan Verner Lagerström

(23.7.1910 Viipuri – 22.9.1998 Helsinki) pelasi hyökkääjänä. Lagerströmin edustamat seurat: Viipurin IFK 1925, Viipurin Reipas 1926–28, Viipurin Palloseura 1929–37, Helsingin Jalkapalloklubi 1938–40 ja Viipurin Sudet ja Helsingin Hukat 1940–45. Hän pelasi jääpallossa 11 A-maaottelua ja 2 B-maaottelua, saavutti lisäksi SM-mitaleita jalkapallossa ja uinnissa. Lagerströmin tiedetään asuneen sotien jälkeen Helsingissä.
Joukkueen jäsenet > Onni Peltonen

(1.3.1906 Viipuri – 1991 Keuruu) Pelipaikka: varamies. Hän saavutti Suomen-mestaruuden pesäpallossa 1928 Viipurin Pallonlyöjissä ja jääpallossa 1931 Viipurin Palloseurassa. Työskennellyt ylityönjohtajana. Peltonen tunnettiin urheilupiireissä myös lempinimellä Pupe. Sotien jälkeen hän asettui Helsinkiin.
Joukkueen jäsenet > Viljo Leo Olavi Tukiainen

(9.12.1910 Viipuri – 12.10.1968 Joensuu) Pelipaikka: maalivahti. Pelasi jääpallossa 2 A-maaottelua, toisena lajinaan harrasti nyrkkeilyä sekä toimi 1950-luvulla Joensuun Kiekko-Karhujen puheenjohtajana. Muutti Viipurista pois 1935, asui Vehmersalmella 1935–38, Tervon kirkonkylällä 1938–49 ja vuodesta 1949 eteenpäin Joensuussa työskennellen kansakoulun opettajana kuolemaansa asti. Leo Tukiaisen poika Heikki Tukiainen luovutti isänsä saaman SM-kultamitalin Suomen Jääkiekkomuseolle huhtikuussa 1982.
Joukkueen jäsenet > Eino Turunen

(synt. 27.8.1908 Viipurin mlk – 28.4.1940) Pelipaikka: puolustaja. Pelasi 2 ottelua jalkapallon A-maajoukkueessa 1930, myöhemmin samalla vuosikymmenellä sai jalkapallo-ottelussa munuaisvamman, jonka seurauksiin menehtyi.
Viivästyskorko

Viivästyskorko on korko, jota velallinen joutuu suorittamaan maksun suorituksen viipyessä yli sopimuksen edellyttämän ajankohdan. Tämä rahavelvoitteen rikkomisesta johtuva seuraamus pyrkii ohjaamaan velallista oikea-aikaiseen suoritukseen ja toisaalta hyvittämään velkojaa viivästyksen johdosta.
Vuoden 1734 lain kauppakaaren 9. luvun 8 §:n määrittelemä viiden prosentin (jos eräpäivää ei ollut) ja kuuden prosentin (jos eräpäivä oli määrätty) viivästyskorko oli käytössä pitkään, sillä sitä muutettiin vasta vuoden 1983 alussa voimaan tulleella korkolailla (633/1982). Korkolaki korotti vuotuisen viivästyskoron 16 prosenttiin. Vuonna 1995 viivästyskoron suurin määrä sidottiin Suomen Pankin vahvistamaan viitekorkoon (laki 284/1995).
Voimassa oleva korkolaki

Nykyisin korkolain mukainen viivästyskoron määrä kuluttajavelallisille on 7 prosenttiyksikköä korkeampi kuin Euroopan keskuspankin puolivuosittain määrittämä viitekorko (laki 340/2002). Mikäli korkolain (633/1982) 2 momentin mukaan määräytyvä viivästyskorko on alempi kuin velalle eräpäivää edeltäneeltä ajalta maksettava korko, viivästyskorkoa on maksettava saman perusteen mukaan kuin ennen eräpäivää. Jos velallisen sitoumus liittyy kulutusluottosopimukseen tai muuhun korkolain 2 §:n 2 momentissa tarkoitettuun sopimukseen, viivästyskorkoa on kuitenkin maksettava saman perusteen mukaan kuin ennen eräpäivää enintään 180 vuorokauden ajan siitä, kun velka on kokonaisuudessaan erääntynyt.
Viivästyskoron maksamisen alkamispäivä on eräpäivää seuraava päivä sellaisille maksuille, joille eräpäivä on määrätty. Jos eräpäivää ei ole määrätty sitovasti, koron maksu alkaa 30 päivän kuluttua velkojan laskun lähettämispäivästä tai rahamäärän vaatimispäivästä.
Voimassa oleva korkolaki > Kaupalliset sopimukset

Kaupallisiin sopimuksiin sovellettavaksi tarkoitettu viivästyskorko on 16.3.2013 alkaen EKP:n viitekorko lisättynä korkolain 4 a §:n mukaisella 8 prosenttiyksikön lisäkorolla. Korkolain 4a §:ssä tarkoitettua korkeampaa viivästyskorkoa sovelletaan tavaran tai palvelun kaupassa yritykseltä toiselle tai viranomaiselta yritykselle suoritettaviin maksuihin. Viivästyskorko määräytyi 1.5.1995–16.3.2013 välillä samoin perustein kuin kuluttajavelallisille eli oli 7 prosenttiyksikköä korkeampi kuin viitekorko. Elinkeinonharjoittajien tai hankintayksikön ja elinkeinonharjoittajan välinen sopimusehto, jonka mukaan velkojalla ei ole oikeutta viivästyskorkoon, on tehoton.