Aktiivimalli
Aktiivimalli Suomessa > Kritiikkiä

Aktiivimallia on kritisoitu runsaasti. Malli leikkasi työttömyysturvaa, vaikka työtön olisikin todellisuudessa ollut aktiivinen ja hakenut työtä tai koulutusta siinä kuitenkaan onnistumatta. Kritiikin mukaan kaikilla työttömillä ei asuinpaikan takia ollut mahdollisuutta täyttää aktiivisuusehtoa. Mallia vastaan oli asettunut muun muassa SAK.
Professori Roope Uusitalo ihmetteli, että samalla tavalla epäreiluna ei pidetty sitä, että jo aiemmin samoihin aktiivisuusehdon täyttäviin palveluihin pääsevien työttömyyspäiväraha nousi jopa 13 prosenttia, eikä paljon suurempia työttömyysturvan leikkauksia vastustettu yhtä paljon. Hän päätteli, että syynä on psykologia: onnistumisesta palkitseminen tuntui kannustavammalta kuin epäonnistumisesta rankaiseminen. Uusitalo tosin puhui 13 prosentin korotetusta tuesta puhuessaan työttömälle työllistymistä edistävien palvelujen ajalta maksettavasta kulukorvauksesta, jonka on siis tarkoitus kattaa aiheutuvat matka- ja muiden ylläpitokustannusten kulut.
Aktiivimallia valmistelleen työryhmän vetäjän, valtiosihteeri Martti Hetemäen mukaan kovin kritiikki kohdistui työttömien keskinäisen yhdenvertaisuuden puutteeseen: työttömillä ei ollut yhdenvertaisia mahdollisuuksia osallistua työssäoloehdon täyttäviin palveluihin. Hetemäen mukaan aktiivimallilla ei voitu käytännössä saavuttaa työttömien täyttä yhdenvertaisuutta. Siksi tasapuolisuuden kannalta olisi ollut hyvä, jos palveluihin osallistuminen ei olisi estänyt työmarkkinatuen alenemaa.
Suurimman oppositiopuolueen SDP:n puheenjohtaja Antti Rinne hyökkäsi tammikuussa 2018 Sipilän hallitusta vastaan väittäen aktiivimallin rankaisevan työttömiä. Rinteen mielestä mallin taustalla oli vääristynyt käsitys työttömistä laiskoina ja saamattomina. Rinteen mukaan ”ihmiset ovat sanoneet, että hallituksen politiikka tuntuu siltä, että halutaan laittaa työttömät polvilleen ja antaa heille niskalaukaus”. Sanavalinta herätti kritiikkiä, jota hallituspuolueen edustaja perusteli sillä, että sisällissodasta oli samaan aikaan kulunut 100 vuotta.
Eräs tavoista välttää työmarkkinatuen alenema oli työllistyminen 12 viikon välein. Tämän saavuttaminen oli Kelan tutkijan mielestä epätodennäköistä, koska keskimääräinen työttömyyden kesto oli Suomessa tuolloin lähes 60 viikkoa. Vain nuorimmilla työttömillä keskimääräinen työttömyysaika oli 12 viikon tuntumassa, kun vanhemmilla se oli huomattavasti pidempi. Ikäryhmien, sukupuolten ja alueiden väliset erot olivat suuret. Paikkakunnan vaihtokaan ei välttämättä auttanut työtöntä, koska ei voitu taata, että maaseudulta kaupunkeihin muuttaville riittäisi työpaikkoja tai hyviä työvoimapalveluja.
Aktiivimallissa tapahtuva työttömyysetuuden leikkaus saattoi lisätä muiden tukien maksamiseen tarvittavia menoja.
Aktiivimallin vastustamiseksi järjestettiin helmikuussa 2018 yhden päivän kestänyt kuljetusalan lakko, joka haittasi julkista liikennettä ja satamien toimintaa. Samassa yhteydessä pidettyyn mielenosoitukseen osallistui Helsingissä noin 8 000 henkeä.
Pudottuaan eduskunnasta vuoden 2019 vaaleissa entinen työministeri Jari Lindström sanoi ministerin uransa suurimman virheen liittyneen aktiivimalliin: ”Siihen jäi se valuvika, että ihminen saa sanktion, vaikka tekee kaikkensa hakeakseen töitä.”