Károly Grósz
Kommunistivallan viimeinen johtaja

Vuoden 1985 puoluekokouksessa Károly Grószista tuli politbyroon jäsen. Unkarissa aloitettiin tuolloin talousuudistus, joka kuitenkin epäonnistui:  yksityinen kulutus kasvoi liikaa, ja Unkari eli yli varojensa. Talouskriisi pakotti muutoksiin korkeimmassa johdossa, ja 11 vuotta virassa olleelle György Lázárille etsittiin nuorempaa ja tehokkaampaa seuraajaa. Kesäkuussa 1987 Grósz nimitettiin Unkarin pääministeriksi eli Unkarin kansantasavallan ministerineuvoston puheenjohtajaksi, mikä oli maan toiseksi vaikutusvaltaisin asema puolueen pääsihteerin eli János Kádárin jälkeen.
Grósz totesi syksyllä 1987 muutaman kuukauden pääministerinä toimittuaan:
»Emme toteuttaneet tärkeintä tavoitetta, jokaisen tuotantoprosessin osan tehokkuutta. Tehokkuus ja tuottavuus nousivat niukasti, laatu ei juuri parantunut ja raaka-aineiden ja energian kulutus pysyivät korkeana. ... Yritykset eivät saaneet osoittaa aitoa autonomiaa, eikä keskushallinnon ohjaus parantunut kylliksi. ... Kaikki edistys riippuu siitä, kuinka tehokkaasti yritykset, osuuskunnat ja kaikki tuotantoyksiköt muutetaan aidosti autonomisiksi.»
Taloudelliset ongelmat heijastuivat ristiriitoina poliittisessa johdossa. Jännitteitä synnyttivät mm. puolueen pääideologi János Bereczin ja uudistusmielisten johtohahmoksi nousseen ministeri Imre Pozsgayn puoluejohtoa koskevat kriittiset kommentit.
Tässä tilanteessa ratkaisuksi tuli iäkkään ja sairaan pitkäaikaisen puoluejohtajan János Kádárin ero. Toukokuussa 1988 koolle kutsuttu puoluekonferenssi valitsi Károly Grószin puolueen pääsihteeriksi. Grósz kannatti politiikan ja talouden alalla maltillisia ja mitoitettuja muutoksia, jotka johtaisivat hänen mukaansa kommunistisen järjestelmän huolelliseen uudistamiseen koskematta sen perustuksiin. Hän kutsui tätä mielellään "mallin muutokseksi" eli uudistuksiksi ja parannuksiksi kommunistisissa puitteissa vastakohtana täydelliselle "järjestelmän muutokselle" eli kommunismin korvaamiselle länsimaisella järjestelmällä, jota puolsi kasvava radikaaliryhmä, ns. reformistikommunistit.
Grósz pysyi pääministerinä 24. marraskuuta 1988 saakka, jolloin hänen seuraajakseen tuli radikaalin uudistajaryhmän edustaja Miklós Németh. Nuoren 41-vuotiaan Némethin vahvuutena nähtiin pääministerinvaihtotilanteessa hänen kykynsä tehdä nopeita ja käytännöllisiä muutoksia. Némethin nimityksen nähtiin osoittavan Unkarin suuntautuvan taloussuhteissa entistä enemmän länteen.
Vuoden 1989 edetessä Grósz jäi yhä enemmän puolueen radikaalien uudistajien eli Némethin, Rezső Nyersin, Gyula Hornin ja Imre Pozsgayn syrjäyttämäksi. Hän yritti hidastaa, pysäyttää tai peruuttaa vihollistensa ajamia radikaaleja muutoksia, joiden tavoitteena oli liberaalin poliittisen järjestelmän ja markkinatalouden luominen Unkariin. Hän vastusti vuoden 1956 kansannousun aikana teloitetun pääministerin Imre Nagyn kunnianpalautusta. Kesäkuussa 1989 Nagy haudattiin uudelleen, ja tämän johdosta järjestetty juhlatilaisuus Budapestin Sankarien aukiolla keräsi valtavan yleisön. Tässä yhteydessä Grószin kielteinen asenne kansannousun sankari Nagya kohtaan heikensi hänen asemaansa entisestään.
Unkarin sosialistisen työväenpuolueen (MSZMP) johdossa tehtiin 26. kesäkuuta 1989 merkittävä muutos, sillä puolueelle valittiin silloin Nyersin johtama neljän miehen kollektiivinen puhemiehistö. Vaikka Grósz säilytti virkansa pääsihteerinä, Rezső Nyers uutena puolueen puheenjohtajana nousi Unkarin tosiasialliseksi johtajaksi. Muut kaksi puheenmiehistön jäsentä olivat pääministeri Németh ja reformistikommunistien näkyvin hahmo Pozsgay. Grósz kuitenkin vastusti radikaalien uudistajien pyrkimystä organisoida puolue uudelleen sosiaalidemokraattiseksi puolueeksi. Hän toimi pääsihteerinä 7. lokakuuta asti, jolloin siihenastinen MSZMP lakkautti itsensä ja perustettiin uusi, demokratiaan ja monipuoluejärjestelmään sitoutunut Unkarin sosialistinen puolue (MSZP).