stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Timur Safin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Timur Safin vuonna 2015 maailmancupin kilpailussa Pariisissa. |  Timur Safin vuonna 2015 maailmancupin kilpailussa Pariisissa. |  Timur Safin vuonna 2015 maailmancupin kilpailussa Pariisissa. |  |
Miesten floretti
Maa:  Venäjä
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | joukkue |  |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2016 | yksilö |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kazan 2014 | yksilö |  |
|  Pronssia | Wuxi 2018 | joukkue |  |
Maa:  Venäjän olympiakomitea
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | joukkue |  |
Timur Marselevitš Safin (ven. Тимур Марселевич Сафин, tat. Тимур Марсель улы Сафин, Timur Marsel' ulı Safin; s. 4. elokuuta 1992) on tataaritaustainen venäläinen florettimiekkailija, joka miekkailee oikealla kädellä. Hän voitti vuoden 2016 olympialaisissa kultaa floretin joukkuekilpailussa sekä saavutti pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa. Tokion olympialaisissa 2020 Safin oli mukana Venäjän olympiakomitean joukkueessa, joka voitti floretin joukkuekilpailussa hopeaa.
Safin on voittanut kaudella 2015–2016 miesten Euroopan mestaruuden sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa floretilla. Maailmancupissa hän on voittanut yhden henkilökohtaisen ja yhden joukkueosakilpailun. Safin on 1,82 metriä pitkä ja painaa 82 kilogrammaa.
Hrant Šahinjan

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hrant Šahinjan vuonna 2009 julkaistussa armenialaisessa postimerkissä. |  Hrant Šahinjan vuonna 2009 julkaistussa armenialaisessa postimerkissä. |  Hrant Šahinjan vuonna 2009 julkaistussa armenialaisessa postimerkissä. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | renkaat |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | moniottelu |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | hevonen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1954 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Rooma 1954 | hevonen |  |
|  Pronssia | Rooma 1954 | moniottelu |  |
Grant Amazaspovitš Šaginjan (ven. Грант Амазаспович Шагинян, 30. heinäkuuta 1923 – 29. toukokuuta 1998) oli armenialainen, Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Šaginjan voitti Helsingin 1952 olympialaisissa kultaa joukkuekilpailussa ja pistein 19,75 renkailla. Hän saavutti hopeaa moniottelussa (114,95) ja tasapistein 19,40 maanmiehensä Jevgeni Korolkovin kanssa hevosella. Näissä kahdessa lajissa vain Viktor Tšukarin oli häntä parempi. Nojapuilla Šaginjan sijoittui neljänneksi (19,35).
Rooman MM-kilpailuissa 1954 Šaginjan voitti kultaa joukkuekilpailussa ja hevosella sekä saavutti pronssia moniottelussa.
Saatanan riivaama

| Saatanan riivaama> Amityville 3-D |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Fleischer
Käsikirjoittaja:  William Wales
Tuottaja:  Stephen F. Kesten
Säveltäjä:  Howard Blake
Kuvaaja:  Fred Schuler
Leikkaaja:  Frank J. Urioste
Pääosat:  Tony Roberts Tess Harper Robert Joy Candy Clark John Beal
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat/ Meksiko
Tuotantoyhtiö:  De Laurentiis Entertainment Group
Levittäjä:  Orion Pictures
Ensi-ilta:  1983
Kesto:  105 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Amityville 2 – paholaisen piiri
Seuraaja:  Talo, jonka Jumala unohti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saatanan riivaama (engl. Amityville 3-D) on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut 3D-tekniikalla kuvattu kauhuelokuva, joka on toinen jatko-osa vuonna 1979 ilmestyneelle Amityville-elokuvalle.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Saatanan riivaama saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tony Roberts  | … |  John Baxter   |
|  Tess Harper  | … |  Nancy Baxter   |
|  Robert Joy  | … |  Elliot West   |
|  Candy Clark  | … |  Melanie   |
|  John Beal  | … |  Harold Caswell   |
|  Leora Dana  | … |  Emma Caswell   |
|  John Harkins  | … |  Clifford Sanders   |
|  Lori Loughlin  | … |  Susan Baxter   |
|  Meg Ryan  | … |  Lisa   |
|  Neill Barry  | … |  Jeff   |
Saharan Atlas

Atlasvuoret.
Ksourvuoria Aïn Séfrassa.
Saharan Atlas (arab. الأطلس الصحراوي‎, al-Aṭlas aṣ-ṣaḥrāwī, ransk. Atlas saharien) on Atlasvuorten eteläinen vuorijono Algerian ylätasankojen ja Saharan autiomaan rajalla. Ylätasankojen pohjoispuolista, Välimeren rannikon suuntaista vuoristoa kutsutaan Tell-Atlakseksi.
Korkea-Atlaksen länsilounas-itäkoillissuuntaisen jatkeen muodostava Saharan Atlas koostuu erillisistä vuorijonoista ja massiiveista, joita ovat lännestä lukien Ksourvuoret, Amourvuoret, Ouled Naïl, Ziban, Aurèsvuoret, Nementcha, Tebessavuoret ja Tunisian selänne. Niihin liittyvät Hodnavuoret ylätasankojen keskellä.
Etupäässä kalkkikivestä, merkelistä ja hiekkakivestä muodostuneiden vuorten keskikorkeus on 1 200–1 500 metriä. Korkein huippu on Chélia (2 328 metriä) Aurèsvuorilla. Alueella on suola- ja kipsiesiintymiä.
Seudun ilmasto on semiaridi. Korkeutensa ansiosta Saharan Atlas saa kuitenkin enemmän sateita kuin pohjoisen ylätasangot tai Saharan reuna-alue etelässä (300–450 milllimetriä vuodessa Amourvuorilla). Kuivuus on suurinta etelärinteillä ja vuorten keskellä Aïn Séfran altaassa (192 millimetriä). Ksourvuorilla sataa lunta 10–15 päivänä vuodessa. Sadevesi muodostaa vadeja, jotka virtaavat yleensä kohti Saharaa.
Kasvillisuus koostuu etupäässä espartoheinästä ja muista aroille ja Saharalle tyypillisistä lajeista. Vuorilla kasvaa alepponmäntyjä, rautatammia, tuijia ja katajia. Eroosiota on pyritty ehkäisemään metsänistutuksilla. Alueella harjoitetaan varsinkin karjanhoitoa (vuohia, lampaita, kameleita).
Saarenmaan valloitus

Saarenmaan valloitus tapahtui Baltian ristiretkien lopussa vuonna 1227. Saarenmaalle hyökänneet ristiretkeläiset kukistivat Saarenmaan viimeisenä vapaana virolaisena alueena ja kastoivat paikalliset kristinuskoon. Valloituksen jälkeen Saarenmaa jaettiin Kalparitariston ja Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan kesken.
Valloitus > Tausta

Tanska oli yrittänyt saada Saarenmaan haltuunsa vuonna 1222, mutta se menetti sen hallinnan virolaisten suuressa kapinassa samana vuonna. Virolaiset vapauttivat koko Viron lukuun ottamatta Tallinnaa, mutta saksalaiset kukistivat kapinan vuonna 1224. Kapinan kukistumisen jälkeen Saarenmaa oli ainoa vapaa virolainen alue.
Valloitus > Hyökkäys

Saarenmaan valloittamiseksi saksalaiset ristiretkeläiset kokosivat Pärnunjoen suulle suuren sotajoukon vuoden 1227 alussa. Sotajoukkoon kuului noin 20 000 miestä, ja joukkojen muodollisena ylijohtajana toimi paavin alilegaatti Johannes. Saksalaisten lisäksi sotajoukkoihin kuului heidän valloittamiltaan alueilta tulleita liiviläisiä, lättiläisiä ja virolaisia. Joukot hyökkäsivät jäätyneen meren yli ja valloittivat ensin Muhulla sijainneen linnan. Tämän jälkeen he valloittivat Valjalan linnan, joka oli Saarenmaan kookkain ja merkittävin linna. Linnan antautumisen jälkeen sinne kokoontuneet virolaiset kastettiin.
Seuraukset

Saarenmaan valloituksen jälkeen Riian piispa Albert von Buxhövden perusti Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan, ja valloitetut alueet jaettiin sen ja kalparitariston kesken. Ritaristo sai alueista kolmanneksen, ja se velvoitettiin puolustamaan vastaperustettua hiippakuntaa.
Mahrz Sahrum

Mahrz Sahrum (1799–1859) oli Cēsisin alueella syntynyt rakennusmestari. Hän oli myös mahdollisesti viimeinen Liivinmaan liiviläinen. Asian on kuitenkin kyseenalaistanut esimerkiksi E. N. Setälä.
Sahrum oli melko tunnettu rakennusmestari. Hän oli muun muassa rakentanut Cēsisin kirkon tornin, Dzērbenen kirkon ja vastannut useiden muiden kirkkojen korjaamisesta. Hän oli toiminut myös Mustapäiden talon korjaustöissä. Ei ole varmuutta siitä, oliko Sahrum liiviläinen ollenkaan. A. Hagemeister kertoo hänen todenneen eräälle häntä latvialaiseksi luulleelle: ”Herra! Minä en ole latvialainen, minä olen viimeinen liiviläinen Cēsisin seudulla.”
Saarenmaan kapina

Saarenmaan kapina (vir. Saaremaa mäss) oli Viron vapaussodan aikainen helmikuussa 1919 alkanut kapina Viron väliaikaista hallitusta vastaan. Kapinalliset ottivat haltuunsa Muhun ja suuren osan Saarenmaata, kykenemättä kuitenkaan kukistamaan alueen kaikkia Viron hallitukselle uskollisia joukkoja. Lopulta kapina kukistettiin suojeluskuntajoukkojen ja armeijan avulla.
Tausta

Viron läntisten saarten asukkaat olivat kärsineet pahoin saksalaisjoukkojen miehitysaikana. Saksalaisjoukot estivät yhteydenpidon mantereelle, mikä esti myös Saarenmaalla tavallisen tavan hankkia elantoa käymällä väliaikaisissa töissä mantereella. Miehittäjät myös suosivat paikallisia kartanonomistajia, joita monet saarelaiset vihasivat. Edelleen väestöä rasittivat vilja- ja muiden elintarvikevarastojen takavarikot armeijalle. Saksalaisten lähdettyä tilannetta kärjisti Viron väliaikaishallituksen asevelvollisten pakkomobilisaatiot. Saarenmaalla ei kuitenkaan toiminut vahvoja kommunistisia organisaatioita, mutta halu taistella kommunisteja vastaan oli vähäinen. Vielä vuonna 1918 Viron suojeluskuntajärjestön Kaitseliitin onnistui pitää järjestystä yllä, mutta rauhattomuutta alkoi esiintyä jo saman vuoden joulukuussa. Venäjän armeijasta kotiutunut laivuri Aleksander Koit johti hallituksen vastaisia mielenosoituksia lähellä Kuressaarta 17. joulukuuta 1918. Tilanne oli lähtenyt liikkeelle kun osa Kogulan kylän asukkaista oli kieltäytynyt luovuttamasta viljaa armeijalle. Mielenosoittajat olivat tämän jälkeen lähteneet marssille kohti Kuressaarta ja matkalla sinne heihin liittyi muitakin kyläläisiä. Suojeluskunta kuitenkin hajotti mielenosoituksen ja vangitsi 21 siihen osallistunutta henkilöä. Tämän jälkeen Koit ja muut paikalliset perustivat Saarenmaan sosialistisen työväenliiton, jonka tarkoituksena oli osallistua Viron perustavan kokouksen vaaleihin.
Kapina

Varsinainen kapina alkoi Kuivastun kylästä Muhun saarella 16. helmikuuta 1919. Kylään oli koottu 237 asevelvollista kutsuntoja varten. Kylän asukkaat olivat pitäneet keskenään salaisia kokouksia, joissa he vastustivat armeijan pakko-ottoja. Paikalla syntyi sanasota, joka johti siihen että kutsuntoja johtanut luutnantti ammuttiin kuoliaaksi. Seuraavana päivänä tapettiin samassa kylässä paikallisia suojeluskuntajoukkoja johtanut luutnantti. Tämän lisäksi tapettiin Buxhövdenin paroniveljekset. Muhun kapinallisien johtoon nousi entinen pakkotyöläinen Ivan Vokk. Muhusta kapinaliike levisi Saarenmaan Orissaareen. Kuressaaren suojeluskunta tuli paikan päälle tarkastamaan tilannetta, mutta he pakenivat takaisin Kuresaareen törmättyään kapinallisjoukkoon. Tämän jälkeen kapinalliset kokoontuivat Kuressaaren lähelle Upaan, jossa heidän johtajakseen valittiin Muhulainen Ivan Vokk. Aleksander Koitin ja Saarenmaan sosialistinen työväenliitto kirjoittivat kapinallisten julistukset ja joukkojen mobilisointimääräykset. Liikekannallepano koski kaikkia asekuntoisia 18-45-vuotiaita ja yhteensä joukkoihin ilmoittautui 1 000 miestä. Saarenmaalla joukot tuhosivat paikallisia kartanoita ja surmasivat parikymmentä ihmistä, jotka olivat pääasiassa baltiansaksalaiseen yläluokkaan kuuluvia.
Toimet kapinallisten kukistamiseksi aloitettiin heti kapinan alkaessa. Kuressaaressa oli 300 suojeluskuntalaista, joita komensi Karl Tamm. Heidän onnistui torjua useampi kapinallisten hyökkäysyritys kaupunkiin. Johan Laidoner lähetti hävittäjät Lembitin ja Lennukin paikan päälle. laivoilla oli mukana 130 matruusia ja näitä joukkoja johti Lembitin kapteeni Jaan Klaar. Lisäksi apuun tuli 110 ratsumiestä Tallinnasta. Joukot kukistivat kapinalliset ensin Muhussa 18. helmikuuta ja ne nousivat maihin Orissaressa 20. helmikuuta. Klaarin johtamat joukot hyökkäsivät 21, helmikuuta Upaan, jossa kapinallisten joukot olivat juuri valmistautumassa hyökkäykseen Kuresaareen. Taistelussa kuoli 55 kapinallista ja yksi hallituksen sotilas. Pienempiä taisteluita käytiin vielä Vaiveressä ja Kellamäellä, jossa kuoli parikymmentä kapinallista. Neuvosto-Venäjä hyökkäsi virolaisia vastaan 22. helmikuuta uskoen Saarenmaan tilanteen heikentävän näitä ratkaisevasti, mutta hyökkäys ei tuottanut menestystä.
Seuraukset

Kapinan jälkeen kapinallisia oli kuollut yhteensä 163, he olivat tappaneet 22 siviiliä ja Viron hallituksen joukoista kaatui yksi ja haavoittui yksi. Paikalliset yritettiin riisua aseista mahdollisimman nopeasti. Tässä ei ilmeisesti onnistuttu, sillä vielä 7. maaliskuuta aseita vaadittiin annettuun määräaikaan mennessä, jonka jälkeen aseita piilossa pitäviä uhkasi kuolemanrangaistus. Saarenmaalle perustettiin tutkimuskomissio, jossa oli syyttäjän lisäksi upseereita ja sisäministeriön virkamiehiä. Lopulta sotaoikeus langetti 33 kuolemantuomiota. Kuolemaan tuomitut ammuttiin Kuressaaren torilla 6. maaliskuuta 1919. Pakkotyörangaistuksia annettiin 78 henkilölle. Ne olivat enimmäkseen 15-20 vuoden tuomioita. Lisäksi noin 90 henkilöä tuomittiin raipparangaistuksiin, joissa annettiin 15-20 raipan iskua. Tuomittujen lisäksi muutama kapinallinen ammuttiin näiden yrittäessä karkuun kun heitä vietiin sotaoikeuteen Kuresaareen. Myöhemmin vuonna 1919 Saarenmaalla järjestettiin mobilisaatio, mutta saarenmaalaisiin kohdistuneiden epäluulojen takia heistä ei koottu omaa yksikköään, vaan heidät hajautettiin muihin yksiköihin.
Kapinallisten surmaamia virolaisia sotilaita Muhun saarella. Takana ruumiita vartioivia suojeluskunnan sotilaita.
Teloitettuja kapinallisia Upan kylässä helmikuussa 1919.
Reeti Sahlstedt

Reeti Sahlstedt (s. 30. elokuuta 1976 Rauma) on suomalainen jääkiekkoilija ja rullakiekkoilija. Jääkiekkoa hän on pelannut viimeksi Vermuntilan Temmossa Suomi-sarjassa. Sahlstedt edusti Lukkoa yhdessä Euroopan Liigan ottelussa kaudella 1996–1997.
Vuonna 2006 Sahlstedt kuului pronssia voittaneeseen Suomen joukkueeseen rullakiekon maailmanmestaruuskilpailuissa.
Reetin isoveli Kalle Sahlstedt (s. 1973) on myös jääkiekkoilija. Veljesten isä Esko Sahlstedt oli Rauman Lukon päävalmentaja.
Sabha

| Sabha |
| --- | --- |
 Sabhan keskustaa.
 Sabha
 Koordinaatit: 27°2′20″N, 14°25′35″E 
Valtio:  Libya
Kunta:  Sabha
Väkiluku (2020):  130 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sabha (myös Sebha, arab. سبها‎) on keidaskaupunki ja samannimisen piirikunnan keskus Libyan lounaisosassa 790 kilometriä Tripolista etelään. Kaupungissa on 130 000 asukasta (vuonna 2020).
Sabha on Fezzanin alueen keskus ja Lounais-Libyan liikenteen tärkein solmukohta, josta on yhteydet Tšadiin, Nigeriin ja Algeriaan. Kaupungissa on kansainvälinen lentokenttä.
Sabhassa toimii elintarviketeollisuutta, joka on keskittynyt taatelien jalostukseen. Keitailla kasvatetaan taatelipalmuja sekä viljellään viljaa ja puutarhakasveja. Sabhan laaksossa on yksi maailman suurimmista rautamalmiesiintymistä, joka on toistaiseksi pääosin hyödyntämättä.
Sabhassa vallitsee aavikkoilmasto. Lämpimintä on kesäkuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 24 °C:n ja 39 °C:n välillä. Viileintä on tammikuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 5 °C:n ja 19 °C:n välillä. Sadetta ei juurikaan saada, ja vuosittainen sadanta on alle 10 millimetriä.
Nykyaikaisesti rakennettu kaupunki on vailla erityisiä nähtävyyksiä. Italialaisten rakentamaan linnoitukseen on sijoitettu varuskunta. Kaupungissa on myös koulu, jossa Muammar Qaddafi opiskeli ja aloitti poliittisen toimintansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sabha Wikimedia Commonsissa
Tulkinnasta

Tulkinnasta (m.kreik. Περὶ ἑρμηνείας, Peri hermēneias; lat. De interpretatione tai De elocutione oratoria) on Aristoteleen logiikan alan Organon-kokoelmaan kuuluva teos, joka käsittelee väitelauseiden ominaisuuksia ja loogista muotoa.
Historia

Organon (”Väline”) on kokoelma Aristoteleen logiikkaa ja metodiikkaa koskevia kirjoituksia. Sen nimitys tulee siitä, että sen osa-alueiden hallitsemisen katsotaan antavan filosofille tarvittavat ajattelun välineet kaikkien muiden asioiden käsittelyyn, sekä tieteessä että yleensäkin kaikessa järkevässä ajattelussa ja väittelyissä. Se sisältää Tulkinnasta-teoksen lisäksi viisi muuta teosta.
Organoniin luetuista teoksista Tulkinnasta kuuluu Aristoteleen varhaisimpiin teoksiin. Nykyään hermeneutiikka merkitsee filosofista tekstien tulkintaa tai esimerkiksi Raamatun tulkintaa. Tulkinnasta-teoksen nimessä kreikan sanan hermēneuein voisi suomentaa myös toisin, jolloin teoksen nimi voisi olla esimerkiksi ”Väittämistä”.
Varhaisella keskiajalla aina 1100-luvulle saakka Tulkinnasta oli teoksen Kategoriat ohella ainoa Aristoteleen teos, joka oli tunnettu latinankielisessä lännessä, kunnes muut Aristoteleen teokset käännettiin kreikasta latinaksi. Näin teoksen historiallinen vaikutus on ollut monia muita Aristoteleen teoksia suurempi.
Sisältö

Tulkinnasta määrittelee perustavanlaatuiset väitelauseiden osat ja muodot, muun muassa:
Termit: nimisana (nominaali), teonsana (verbi)
Propositiot: väitelause (yksinkertainen, yhdistetty)
Kielto (negaatio)
Yleistykset
Monitulkintaisuus
Käytännössä teos siis kuvaa, millainen väitelause on loogisesti pätevä, eli minkälaisia väitelauseita muotonsa puolesta voidaan yleensäkään käyttää väittelyissä. Aristoteles antaa myös negatiivisia esimerkkejä käsittelemällä kolmannen poissuljetun lakia sekä kieltämällä yleistykset ja modaliteetit.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Aristoteles: Tulkinnasta. Teoksessa Aristoteles: Teokset I. Kategoriat. Tulkinnasta. Ensimmäinen analytiikka. Toinen analytiikka.  ((Katēgoriai. Peri hérmēneias.) Suomentanut ja selitykset laatinut Lauri Carlson. (Analytika protera.) Suomentanut ja selitykset laatinut Simo Knuuttila. (Analytika hystera.) Suomentanut ja selitykset laatinut Juha Sihvola)  Helsinki:  Gaudeamus, 1994.  ISBN 951-662-581-9
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Aristotle: Liber de Interpretatione. Teoksessa Aristotle: Categoriae et Liber de Interpretatione.  (Toimittanut L. Minio-Paluello. Oxford Classical Texts)  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145073  Kreikankielinen alkuteksti.
Aristotle: On Interpretation. Teoksessa Aristotle's Works.  (Volume I. Categories. On Interpretation. Prior Analytics. Loeb Classical Library 325)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99359-4  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Whitaker, C. W. A.: Aristotle’s De Interpretatione: Contradiction and Dialectic.  Oxford:  Clarendon Press, 1996.
Aiheesta muualla > Teos

Aristotle: On Interpretation. The Internet Classics Archive. (englanniksi)
Heikki Saari (saarnaaja)

Juho Henrik ”Heikki” Saari (18. helmikuuta 1906 Alavieska – 10. marraskuuta 1987) oli suomalainen vanhoillislestadiolainen saarnaaja, joka toimi saarnaajana vuosina 1930–1979. Hän oli voimakas vaikuttajayksilö vanhoillislestadiolaisuuden piirissä, missä hän toimi johtotehtävissä ja edusti jyrkkää maallikkolinjaa. Saari oli ristimänimeltään Juho Henrik, mutta hän käytti nimenään Heikkiä.
Heikki Saari syntyi Alavieskan Saarenperän Saaren tilalla isänsä Mikko Saaren omistamassa mäkituvassa. Yhdessä vaimonsa Olga Maria  Saaren (o.s. Pehkonen) kanssa he ostivat Alavieskan Someronkylältä Siimeksen tilan. Someronkylältä he muuttivat vuonna 1967 Ylivieskaan, jossa he asuivat loppuelämänsä.
Saari kuului Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen (SRK) johtokuntaan ja työvaliokuntaan, Ylivieskan rauhanyhdistyksen johtokuntaan sekä Ylivieskan kirkkovaltuustoon. Vanhoillislestadiolaisten puhujaksi Heikki Saari asetettiin Alavieskassa vuonna 1930. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1979 saakka, jolloin hänet asetettiin puhujakieltoon kososlaisuutta vastaan käydyissä hoitokokouksissa. Hän edusti opilliselta kannaltaan jyrkkää maallikkolinjaa lestadiolaisuuden vuoden 1960–1961 hajaannuksessa, jossa hän oli voimahahmo. Lauri Pietilän mukaan hän oli voimahahmo myös Yhdysvalloissa käydyissä neuvotteluissa, joiden tuloksena osaa amerikkalaisista lestadiolaisista alettiin nimittää töröläläisiksi. Heikki Saari johti SRK:n johtokunnan jäsenen rovasti Paavo Sillanpään mukaan hänen viisi vuotta kestäneitä ja erottamiseen johtaneita ”korjaustoimenpiteitään” eli hoitokokouksia. Saari oli sakramenttikomitean jäsen. Hän kuului myös Päivämiehen vuonna 1954 perustettuun toimitusvaliokuntaan, jonka tehtävänä oli tukea ja avustaa toimittajaa ja valvoa lehden sisältöä. Saari liikkui laajasti ympäri Suomea ja teki saarnamatkan myös Amerikkaan. Hän osallistui myös vaimonsa Olgan ja Eino Kimpimäen kanssa Raittiusyhdistys Neliapilan toimintaan auttamalla sen johtajaa Artturi Jämséniä keräämään vaalipuhujien joukkoa. Lauri Pietilän mukaan Heikki Saari oli 1970-luvun SRK:n opetuksen pääarkkitehti.
Opillisia näkemyksiä

Kun hankitaan televisio kotiin, niin Saaren mukaan lainataan silmät ja korvat katselemaan ja kuuntelemaan Sodoman ja Baabelin saastaista elämää, joka menee silmistä ja korvista sydämeen.
Saari ennusti, että tulee aika jolloin Jumalan lapset (vanhoillislestadiolaiset) erotetaan kirkosta. Hän myös ennusti aikaa, jolloin jokainen, joka tappaa vanhoillislestadiolaisia, luulee tekevänsä Jumalalle palveluksen.
Saaren mukaan uskovaisten joukko on ylenkatsottu samalla tavalla kuin Jeesus. Kukaan ei pitänyt Jeesusta minään, eikä halunnut häntä edes katsoa.
Miikka Ruokasen mukaan vuoden 1960 puhujain ja seurakuntavanhinten kokouksessa Oulussa Heikki Saari epäsi Erkki Jokelalta anteeksiantamuksen, koska tämä teki parannusta vain ”hedelmistä”, jotka ”eriseuran henki” oli vaikuttanut.
Kritiikki

Professori Jouko Talosen mukaan Heikki Saaren Vanhan testamentin tulkinta sisälsi omituisia selityksiä, joiden avulla voitiin perustella jyrkkää eksklusivismia ja hoitokokouksissa harjoitettua ”sielunhoitoa”. Talosen mukaan Vanhan testamentin mielivaltaista tulkintaa esiintyi SRK-vanhoillisuudessa erityisesti vuosina 1960–1979.
Kirjallinen tuotanto

Seitsemän päivää.  SRK, 1966.
Mitta täyttyy.  SRK, 1968.
Aabraham, uskon esi-isä.  SRK, 1975.
Isak ja Jakob.  SRK, 1977.  ISBN 951-9422-06-4
Juho Näppä, Heikki Saari ym.: Profeettain jäljillä: vanhan testamentin selityksiä.  SRK, 1969.
Erkki Piri, Heikki Saari ym.: Voitosta voittoon.  SRK, 1970. Heikki Saaren kirjoitus: Kuuliaisuus on parempi kuin uhri
Amir Hossein Sadeqi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Amir Hossein Sadeqi
Syntymäaika: 6. syyskuuta 1981
Syntymäpaikka: Teheran, Iran
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 188 cm
Junioriseurat
1997-2003: Esteghlal FC
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2003- | Esteghlal FC |  ? |
Maajoukkue
| 2005- | Iran | 9 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24.5.2008.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24.5.2008.
Amir Hossein Sadeqi (s. 6. syyskuuta 1981 Teheran) on iranilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut suurimman osan seurajoukkueurastaan Esteghlal FC:ssä.
Maajoukkueessa Sadeqi on pelannut yhdeksän ottelua mutta ei ole tehnyt niissä yhtäkään maalia. Hän kuului Iranin joukkueeseen MM-kisoissa 2006 mutta ei päässyt siellä pelaamaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amir Hossein Sadeqi Wikimedia Commonsissa
Iranin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Mirzapour |
2 Mahdavikia |
3 Bakhtiarizadeh |
4 Golmohammadi |
5 Rezaei |
6 Nekounam |
7 Zandi |
8 Karimi |
9 Hashemian |
10 Daei |
11 Khatibi |
12 Roudbarian |
13 Kaebi |
14 Teymourian |
15 Borhani |
16 Enayati |
17 Kazemian |
18 Zare |
19 Sadeqi |
20 Nosrati |
21 Madanchi |
22 Talebloo |
23 Shojaei |
Valmentaja Ivanković
Iranin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Ahmadi
2 Heydari
3 Hajsafi
4 Hosseini
5 Sadeqi
6 Nekounam
7 Shojaei
8 R. Haghighi
9 Jahanbakhsh
10 Ansarifard
11 Haddadifar
12 A. Haghighi
13 Mahini
14 Teymourian
15 Montazeri
16 Ghoochannejhad
17 Alenemeh
18 Rahmani
19 Beikzadeh
20 Beitashour
21 Dejagah
22 Davari
23 Pooladi
Valmentaja Queiroz