stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pekka Sarmanto
Diskografia

Song for my Brother 1982
Paul Willis

Paul Willis on englantilaissyntyinen sosiologi ja kulttuuriteoreetikko, joka loi kansainvälisen maineensa kirjallaan Learning to Labour (1977) (suom. Koulunpenkiltä palkkatyöhön, 1984).
Hän julkaisi väitöskirjansa Birminghamin yliopiston kulttuurintutkimuksen tutkimuskeskuksessa Centre for Contemporary Cultural Studiesissa Richard Hoggartin ohjauksessa ja jäi tutkimuskeskuksen tutkijaksi (Senior Research Fellow) lähes vuosikymmeneksi (1972–1981). Myöhemmin hän on työskennellyt professorina muun muassa Peking Normal yliopistossa. Willisille on myönnetty kunniatohtorin arvo Lundin yliopistossa.
Sosio-symbolinen kulttuurintutkimus

Paul Willis kuuluu kulttuurisosiologian uranuurtajiin. Hän on tarkastellut tutkimuksissaan kulttuuria, yhteiskuntaa ja nuorisoa erilaisten merkitysten muodostamisprosessien näkökulmasta, toisin sanoen sitä, kuinka kulttuuri toimii, kun sitä katsoo läheltä osallistuen sen toimintaan.
Willis kutsuu lähestymistapaansa sosio-symboliseksi analyysiksi, jonka perusteet hän esitti teoksessaan Profane Culture (1978). Sosio-symbolisen merkitysten tutkimuksen keskeiskäsite on homologia, jolla Willis tarkoittaa erilaisia kulttuurisia merkitysyhteyksiä, joita tietty ryhmä luo suhteessa erilaisiin kulttuurituotteisiin ja -ilmiöihin tai tilanteisiin (kuten pop-musiikkiin, moottoripyöriin tai koulukulttuuriin)..
Homologioiden sosio-symbolinen tutkimus tapahtuu yleensä etnografisesti eläen tutkimuksen tapahtumapaikoilla ja osallistuen tutkimuksen kohteena oleviin tapahtumiin. Willisin etnografinen tutkimusmenetelmä pitää sisällään kolme vaihetta. Indeksikaalisessa vaiheessa kerätään määrällisiä havaintoja (kuinka usein ihmiset katselivat televisiota, pelaavat tietokonepelejä, lähettävät tekstiviestejä yms.). Homologisessa vaiheessa tutkitaan tiettyjen kulttuurituotteiden tai -tapahtumien merkityksiä ja sitä, miten ihmiset, kulttuuristen valintojensa avulla (mitä musiikkia kuuntelen, miten pukeudun, miten puhun), luovat identiteettejään ja merkityksellistävät asioita rakenteellisina vastaavuussuhteina (koulu <–> tehdas, opettaja <–> työnjohtaja). Integraalisessa vaiheessa kulttuurisia merkityksiä ja kulttuurisia ilmiöitä tarkastellaan pitkittäisesti ja dialektisesti; miten ne ovat vaikuttaneet ja muovannet toisiaan. Willis väittää, etteivät kulttuuriset valinnat ole sattumanvaraisia, vaan perustuvat joillekin kulttuurisille tunnusmerkeille, usein esimerkiksi ihmisten luokkataustan juurruttamille tavoille ja tottumuksilla, joista on mahdollista tehdä etnografisesti selkoa..
Willis painottaa, että tutkimuksen on lähdettävä subjektiivisista merkityksenannoista, niistä selonteoista joita ihmiset antavat toiminnalleen ja niistä kertomuksista joita he kertovat, muttei kuitenkaan jäätävä näihin merkityksenantoihin, selontekoihin tai kertomuksiin:
Vaikka ihmisen toiminnan todellisen sosiaalisen selityksen pitää ulottua toimijoiden subjektiivisten selontekojen tuolle puolen, teoria, joka ei ota huomioon primääristä, subjektiivista kokemusta, on hakoteillä. Tutkimuksen kohteena pitää aina olla nainen tai mies ja hänen suhteensa todellisuuteen. Ilman tätä ihmisen toiminnan merkityksen laadullista puolta, joka on paljon tilastollista vaativampi puoli, tutkimuksemme voisi yhtä hyvin koskea Marsin atomeja kuin maan asukkaita.
Koulukulttuurin tutkimus

Kulttuurisosiologisen klassikkotutkimuksensa Koulunpenkiltä palkkatyöhön jälkeen Willis on usein palannut koulukulttuurin tutkimuksen kysymyksiin yhteiskunnan teknologisissa ja materiaalisissa olosuhteissa tapahtuneiden muutosten näkökulmasta. Yleisesti hän suhtautuu kriittisesti sellaiseen koulutodellisuutta koskevaan tutkimukseen, jossa ei oteta huomioon koulua yhteiskunnallisena ja kulttuurisena laitoksena, toisin sanoen instituutiona, joka väistämättömästi toimii yhteiskunnallisten ja kulttuuristen voimien vaikutuskentässä: "Pedagogiset toimijat voivat olla shokeeraavan hiljaa kasvatuksen sosiaalisesta kontekstista, aivan kuin luokkahuoneen seinät, niin turvallisilta kuin ne vaikuttavatkin, pitäisivät sisällään kaiken välttämättömän ymmärrettäessä ja kehitettäessä sitä, mitä niiden sisällä tapahtuu."
Artikkelissaan Foot Soldiers of Modernity: The Dialectics of Cultural Consumption and the 21st-Century School hän esittää omien tutkimuksiensa (Koulunpenkiltä palkkatyöhön, Youth Review, Common Culture, The Ethnographic Imagination) perusteella kolme modernisaatioaaltoa, jotka ovat vaikuttaneet kulttuurin, koulun ja nuorison välisiin kasvatus- ja sosialisaatiosuhteisiin.
Ensimmäisessä aallossa kysymys oli siitä, miten työväenluokkaiset ja alistetut ryhmät vastasivat koulutuksen merkityksen kasvuun ylhäältä päin (top-down) tulevana valtiojohtoisena hankkeena. Toisessa aallossa oli kysymys näiden samojen ryhmien selviytymisestä jälkiteollisen yhteiskunnan aiheuttamissa muutoksissa teollisuustyövoiman kysynnän laskiessa. Kolmannessa aallossa on kysymys siitä, miten nuoret tulkitsevat kulutus- ja digitaalista kulttuuria. Willisin mukaan he vastaavat digitaalisten viestien ja kulttuuristen kulutustuotteiden hyökyyn tavoilla, jotka yllättävät näiden viestien lähettäjät ja tuotteiden tekijät. Nuoret luovat merkityksiä ja identiteettejä, joita tekijät eivät tarkoittaneet osoittaen olevansa enemmänkin aktiivisia toimijoita kuin passiivisia kuluttajia. Willisin mukaan on kulutuskulttuurissa on syntynyt yhteiskunnallinen asema, jota hän kutsuu "alistettujen ekspressiiviseksi subjektiudeksi", josta harjoitetaan luovaa, ekspressiivistä kuluttamista.
Teokset

Learning to Labour: How Working Class Kids Get Working Class Jobs. Aldershot: Gower, 1977. (Suom. Koulunpenkiltä palkkatyöhön. Suom. Airi Mäki-Kulmala, 1984)
Profane Culture. London: Routledge & Kegan Paul, 1978.
The Social Condition of Young People in Wolverhampton in 1984, (A. Bekennin, T. Ellisin ja D. Whittin kanssa). Wolverhampton: Wolverhampton Borough Council, 1985.
Common Culture: Symbolic work at play in the everyday cultures of the young. (yhdessä S. Jonesin, J. Canaanin ja G. Hurdin kanssa) Milton Keynes: Open University, 1990.
Moving Culture. London: Gulbenkian Foundation, 1990.
Critical Education in the New Information Age. (M. Castellsin ym. kanssa). Lanham, Maryland: Rowman & Littlefield Publishers, 1999.
The Ethnographic Imagination. Cambridge: Polity, 2000.
Learning to Labour – in New Times, (toim. Nadine Dolbyn ja Greg Dimitriadisin kanssa). New York: Routledge, 2004.
Being Modern in China: A Western Cultural Analysis of Modernity, Tradition and Schooling in China Today. Wiley, 2020.
Aiheesta muualla

Paul Willisin kotisivu Keelen yliopistossa
Alessandro Striggio (nuorempi)

Alessandro Striggio, myös Alessandrino (1573 Mantova – 8. kesäkuuta 1630 Venetsia) oli italialainen libretisti ja viulisti. Hänen isänsä oli säveltäjä Alessandro Striggio. Hänet tunnetaan parhaiten yhteistyöstä säveltäjä Claudio Monteverdin kanssa. Hän kirjoitti libreton Monteverdin Orfeoon (1607) ja mahdollisesti myös Tirsi e Cloriin (1615).
Aiheesta muualla

Katalog der Deutschen Nationalbibliothek (saksaksi)
Afganistanin kansallislaulu

Afganistanin kansallislaulu (paštun kielellä Da Melli Souroud; laululla ei toistaiseksi ole muuta virallista nimeä) on vuodesta 2006 Afganistanin uusi kansallislaulu. Laulun on sanoittanut Abdul Bari Jahani ja säveltänyt Babrak Wassa. Sekä laulun säveltäjä että sanoittaja elävät ulkomailla, jonne he joutuivat pakenemaan maan epävakaita oloja.
Vuonna 2004 säädetty Afganistanin uusi, taliban-hallinnon jälkeinen perustuslaki määräsi, että maalle on laadittava uusi kansallislaulu. Perustuslaki määräsi, että laulun on tuotava esiin maan uusi, vapaa aikausi. Laulu oli määrä kirjoittaa maan valtakielellä paštulla, sen oli määrä sisältää mainita maan eri kansallisuusryhmät ja sen tuli sisältää myös islamin uskontunnustus "Allahu Akhbar" (suom. Jumala on suuri). Uuden kansallislaulun laatimiseksi julistettiin kilpailu, jonka Jahani ja Wasa voittivat.
Uutta kansallislaulua on jo ehditty kritisoida. Perustuslain määräyksen, jonka mukaan laulun kielen on oltava paštu, on katsottu syrjivän maan muita kieliryhmiä. On valitettu, etteivät laulussa mainitut kansallisuusryhmät siltikään edusta Afganistanin koko kansallista monimuotoisuutta. Jotkut muslimit ovat lisäksi pitäneet pahana sitä, että laulu sisältää tunnustuksen "Allahu akhbar". Se on uskonnollinen tunnustus, joka kaikkien mielestä ei sovi lauluun.
Laulun sanat

| Translitteraatio |  |
| --- | --- |
   :  Daa watan afghanistan di Daa ezzat de har afghan di kor de soli kor de tori har bachi ye qahraman di daa watan di tolo kor di de balocho, de uzbako de pashtoon aw hazarwoo de turkmano de tajeko worsara arab, gojar di pamirian, noristanian barahawi di, qizilbash di ham aimaq, ham pashaiyean daa hiwan ba til zaligi laka limar pa eshna aasman pa sina ki de asia laka zera wi jawidan noom de haq mo di rahbar wayoo Allah o Akbar, wayoo Allah o Akbar
Aiempi kansallislaulu

Afganistanin aiempi kansallislaulu oli myös samanniminen. Se oli käytössä vuodesta 1978 talibanien valtaantuloon asti, jolloin se kiellettiin, ja jälleen vuosina 2002–2006. Sanat aiemmalle kansallislaululle kirjoitti Suleiman Laeq, ja sävellys oli Ustad Salim Sarmastin käsialaa.
Aiheesta muualla

Afghanistan Nationalanthems.info. (englanniksi)
After Forever

| After Forever |
| --- | --- |

 After Forever keikalla 2006
Tiedot
Toiminnassa:  1995–2009
Tyylilaji:  sinfoninen metalli, progressiivinen metalli
Kotipaikka:   Alankomaat
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Floor Jansen, laulu (1997–2009)  Sander Gommans, kitara, örinä (1995–2009)  Bas Maas, kitara, laulu (2002–2009)  Luuk van Gerven, basso (1996–2009)  André Borgman, rummut (2000–2009)  Joost van den Broek, koskettimet (2004–2009)  Mark Jansen, kitara (1995–2002)  Joep Beckers, rummut (1995–2000)  Jack Driessen, koskettimet (1995–2000)  Lando van Gils, koskettimet (2000–2004) 
Levy-yhtiö:  Nuclear Blast Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
After Forever oli vuonna 1995 perustettu hollantilainen, sinfonista metallia soittava yhtye, joka lopetti toimintansa vuonna 2009.
Historia

After Forever sai alkunsa Apocalyps-nimisenä 1995, jolloin sen musiikki oli lähinnä death metalia. Yhtyeen tyyli muuttui 1997 laulaja Floor Jansenin liittymisen myötä lähemmäs goottimetallia. Silloinen kokoonpano oli Floor Jansen, Mark Jansen, Sander Gommans, Luuk van Gerven, Jack Driessen ja Joep Beckers. 1999 he alkoivat kirjoittaa omaa materiaalia ja nauhoittivat kaksi demoa, Ephemeralin ja Wings of Illusionin, joista jälkimmäinen herätti Transmission Recordsin huomion. After Forever allekirjoitti heidän kanssaan levytyssopimuksen.
Ensimmäinen levy Prison of Desire nauhoitettiin 2000 ja se ilmestyi samana vuonna. Albumi sai jonkinlaista suosiota Euroopassa. Vuoden lopussa rumpali Joep Beckers ja kosketinsoittaja Jack Driessen lähtivät. Heidän tilalleen pestattiin rumpuihin André Borgman ja koskettimiin Lando van Gils.
Seuraavana vuonna ilmestyi kakkosalbumi Decipher. Floor Jansen vieraili Arjen Lucassenin Ayreon-projektissa. 2002 kitaristi ja biisinikkari Mark Jansen jätti AF:n musiikillisten erimielisyyksien johdosta ja perusti myöhemmin Epican. Hänen tilalleen tuli Bas Maas. Seuraavan vuoden puolella After Foreverilta ilmestyi EP/DVD Exordium.
2004 ilmestyi konseptialbumi Invisible Circles. Seuraava levy oli 2005 julkaistu Remagine. Tämän jälkeen yhtyeestä lähti kosketinsoittaja Lando van Gils, jonka tilalle tuli Joost van den Broek.
Maaliskuussa 2006 After Forever lähti Transmission Recordsilta, pettyneenä sen yhtyeelle antaman tuen ja promootion vähyyteen. Lokakuussa AF teki sopimuksen metallimusiikkiin erikoistuneen Nuclear Blastin kanssa.
After Foreverin uusi levy ilmestyi huhtikuussa 2007.
Vuonna 2008 yhtye piti vuoden tauon vedoten Sander Gommansin terveydentilaan.
Helmikuun 6. päivänä 2009 ilmoitettiin yhtyeen lopettamisesta. Päätöksen syynä kerrottiin jäsenten kadottaneen mielenkiintonsa ja energiansa jatkaa yhtyeen taivalta.
Kokoonpano

Floor Jansen - laulu (1997-2009)
Sander Gommans - kitara, örinät (1995-2009)
Bas Maas – kitara, puhtaat miesvokaalit (2002-2009)
Luuk van Gerven - basso (1996-2009)
André Borgman - rummut (2000-2009)
Joost van den Broek - koskettimet (2004-2009)
Kokoonpano > Aikaisemmat jäsenet

Mark Jansen - kitara (1995-2002)
Joep Beckers - rummut (1995-2000)
Jack Driessen - koskettimet (1995-2000)
Lando van Gils - koskettimet (2000-2004)
Diskografia > Studioalbumit

Prison of Desire (2000)
Decipher (2001)
Invisible Circles (2004)
Remagine (2005)
After Forever (2007)
Diskografia > Muut julkaisut

Ephemeral (Demo, 1999)
Wings of Illusion (Demo, 1999)
Follow in the Cry/Silence From Afar (Single, 2000)
Emphasis (Single, 2002)
Monolith of Doubt (Single, 2002)
Exordium (2003) (EP)
My Choice/The Evil That Men Do (Single, 2003)
Digital Deceit (Single, 2004)
Being Everyone (Single, 2005)
Two Sides/Boundaries Are Open (Single, 2006)
Mea Culpa - Retrospective (kokoelma, 2006)
Eccentric (kokoelma, 2019)
Diskografia > Musiikkivideot

Emphasis (2002)
My Choice (2003)
Digital Deceit (2004)
Being Everyone (2005)
Energize Me (2007)
Equally Destructive (2007)
Discord (2007)
Aiheesta muualla

After Forever Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
After Forever Discogsissa. (englanniksi)
afterforever.com (Arkistoitu – Internet Archive), viralliset sivut
floorjansen.nl, Floor Jansenin sivut
After Forever Last.fm:ssä (englanniksi)
After Forever Metallimusiikki.net-sivustolla
Pascal Martinot-Lagarde

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pascal Martinot-Lagarde |  Pascal Martinot-Lagarde |  Pascal Martinot-Lagarde |  |
Maa:   Ranska
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Doha 2019 | 110 m aj. |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Berliini 2018 | 110 m aj. |  |
|  Hopeaa | München 2022 | 110 m aj. |  |
|  Pronssia | Zürich 2014 | 110 m aj. |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Sopot 2014 | 60 m aidat |  |
|  Hopeaa | Portland 2016 | 60 m aidat |  |
|  Hopeaa | Belgrad 2022 | 60 m aidat |  |
|  Pronssia | Istanbul 2012 | 60 m aidat |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 2015 | 60 m aidat |  |
|  Hopeaa |  	Belgrad 2017 | 60 m aidat |  |
|  Hopeaa |  	Glasgow 2019 | 60 m aidat |  |
|  Pronssia | Göteborg 2013 | 60 m aidat |  |
Pascal Martinot-Lagarde (s. 22. syyskuuta 1991) on ranskalainen pika-aitajuoksija ja 110 metrin aitojen Euroopan-mestari.
Martinot-Lagarde voitti juniorien maailmanmestaruuden 110 metrin aitajuoksussa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2010. Hän saavutti 60 metrin aidoissa pronssia Istanbulin MM-hallikilpailuissa 2012 ja Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun alkuerissä. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän sai 60 metrin aitajuoksussa hopeaa. Zürichin EM-kisoissa 2014 Martinot-Lagarde sai 110 metrin aitajuoksussa pronssia, kun kolmanneksi tullut Dimitri Bascou hylättiin ratarikon vuoksi.
Martinot-Lagarde voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden 60 metrin aitajuoksussa Prahassa 2015 ajalla 7,49. Pekingin MM-kilpailuissa hän sijoittui 110 metrin aitajuoksussa neljänneksi. Hän sai  Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hopeaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,46. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli neljäs ajalla 13,29.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Belgradissa 2017 Martinot-Lagarde voitti hopeaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,52. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän oli samalla matkalla viides. Hän voitti 110 metrin aitajuoksun Euroopan-mestaruuden Berliinissä 2018 ajalla 13,17. Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 hän sai hopeaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,61. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sai pronssia ajalla 13,18. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli viides. Hän saavutti kolmannen kerran hopeaa sisäratojen MM-kilpailujen 60 metrin aitajuoksussa Belgradissa 2022 Samana vuonna hän karsiutui 110 metrin aidoissa välierissä Eugenen MM-kilpailuissa ja saavutti hopeaa Münchenin EM-kilpailuissa ajalla 13,14.
Martinot-Lagarden ennätys 110 metrin aidoissa on Monacon Timanttiliigan osakilpailuissa 18. heinäkuuta 2014 syntynyt 12,95. Tulos on myös Ranskan ennätys. 60 metrin aidoissa Martinot-Lagarden ennätys on 7,45.
Aiheesta muualla

Pascal Martinot-Lagarde Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Patenttikorkki

Pullo patenttikorkilla
Patenttikorkki on pullon- tai tölkinkorkki, jossa avattava korkkiosa kiinnittyy pulloon tai tölkkiin metallisella vivustolla. Vivuston avulla korkki voidaan avata ja sulkea uudelleen. Korkin tiiviys varmistetaan kumisella tiivisteellä. Korkkiosa on yleensä valmistettu posliinista tai lasista. Pullon avaamattomuus voidaan myös varmistaa paperisella sinetillä.[lähde? ]
Patenttikorkin keksi yhdysvaltalainen Charles de Quillfeldt vuonna 1874.
Kuvia

Erilaisia patenttikorkilla suljettuja pulloja tai tölkkejä
Säilöntätölkki, suljettuna ja avattuna
Olutpullo ja lasi
Pullo avattuna
Triviaa

Patenttikorkille haettiin patenttia 30. marraskuuta 1874. Patentti numero 158 406 myönnettiin 5. tammikuuta 1875
Aleppon maakunta

| Aleppon maakunta |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:  Syyria
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Aleppo
Pinta-ala:  18 500 km²
Väkiluku (31.12.2011, sisällissodan ollessa meneillään)  ():  4,868 milj
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  SY-HL
 
aleppo.gov.sy
Aleppon maakunnan piirikunnat.
Aleppo on yksi Syyrian neljästätoista maakunnasta. Maakunnan pinta-ala on 18 500 neliökilometriä. Vuoden 2011 tammikuussa, ennen sisällissotaa, maakunnan väkiluvuksi kirjattiin 5,927 miljoonaa. Saman vuoden lopussa sisällissodan ollessa jo meneillään väkiluvun arvioitiin pudonneen yli miljoonalla asukkaalla noin 4,868 miljoonaan. Maakunnan pääkaupunki on Aleppo.
Maakunta rajoittuu idässä Rakkan (ar-Raqqan), etelässä Haman ja lännessä Idlibin maakuntaan sekä pohjoisessa Turkkiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleppon maakunta Wikimedia Commonsissa
Syyrian maakunnat
Aleppo
As-Suwayda
Damaskos
Dar'a
Dayr az-Zawr
Hama
Hasaka
Homs
Idlib
Latakia
Qunaytra
Raqqa
Rif Dimašq
Tartus
Pascal Siakam

| Pascal Siakam |
| --- | --- |
 Siakam vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Pascal Siakam
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1994 (ikä 30) Douala, Kamerun
Kansalaisuus:   Kamerun
Koripalloilija
Pelipaikka:  Iso laitahyökkääjä
Pituus:  206 cm
Paino:  104 kg
Nyk. joukkue:  Indiana Pacers
Sarja:  NBA
NBA-varaus:  27. varaus 2016 (Toronto Raptors)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2014–2016:  New Mexico State
Seurajoukkueet
2016–2024 2017 2024-:  Toronto Raptors → Raptors 905 Indiana Pacers
Pascal Siakam (s. 2. huhtikuuta 1994 Douala) on kamerunilainen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä. Hän on pelannut NBA:ssa vuodesta 2016 lähtien ja voitti vuonna 2019 Toronto Raptorsissa NBA:n mestaruuden sekä sarjan kehittyneimmän pelaajan palkinnon. NBA:n kehityssarjan mestaruuden Siakam voitti vuonna 2017, jolloin hänet valittiin myös loppuottelujen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Elämä ja ura

Siakam alkoi harjoitella koripalloa järjestelmällisesti vasta noin 18-vuotiaana. Hänen kolme isoveljeään saivat kaikki koripallostipendit yhdysvaltalaisiin NCAA-tason yliopistoihin. Siakamin NBA:ssa pelanneella maanmiehellä Luc Mbah a Moutella oli suuri vaikutus Siakamin koripallouran aloittamiseen.
Siakam pelasi yliopistokoripalloa New Mexicon osavaltionyliopiston joukkueessa vuosina 2014–2016. Hän oli kummallakin yliopistokaudellaan konferenssinsa eliittiä ja valittiin vuonna 2016 sen parhaaksi pelaajaksi.
Toronto Raptors varasi Siakamin NBA:han 27. vuorolla vuoden 2016 varaustilaisuudessa. Siakam teki Raptorsin kanssa 2+2-vuotisen tulokassopimuksen, jonka optiovuodet olivat joukkueen päätettävissä. Keväällä 2017 Siakam liikkui paljon Raptorsin ja sen kehityssarjajoukkue Raptors 905:n välillä. 905:ssä Siakam voitti kyseisenä keväänä D-Leaguen mestaruuden ja valittiin loppuotteluiden arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Kaudella 2018–2019 Raptors ylsi ensimmäisen kerran NBA:n loppuotteluihin, joista ensimmäisessä Siakam heitti 32 pistettä. Hän oli ensimmäinen vähintään 30 pistettä ensimmäisessä finaaliottelussaan heittänyt pelaaja sitten Michael Jordanin vuoden 1991 suorituksen. Raptors voitti lopulta NBA:n mestaruuden 4–2-otteluvoitoin. Siakam heitti mestaruuden ratkaisseessa ottelussa 26 pistettä. Hänet valittiin kauden päätteeksi kauden kehittyneimmäksi pelaajaksi.
Siakam vaihdettiin NBA-seura Indiana Pacersiin tammikuussa 2024.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pascal Siakam Wikimedia Commonsissa
Profiili NBA (englanniksi)
Toronto Raptors – NBA:n mestari 2019
1 Patrick McCaw ·
2 Kawhi Leonard ·
3 OG Anunoby ·
7 Kyle Lowry ·
8 Jordan Loyd ·
9 Serge Ibaka ·
13 Malcolm Miller ·
14 Danny Green ·
15 Eric Moreland ·
17 Jeremy Lin ·

20 Jodie Meeks ·
23 Fred VanVleet ·
24 Norman Powell ·
25 Chris Boucher ·
33 Marc Gasol ·
43 Pascal Siakam

Päävalmentaja Nick Nurse 

Apuvalmentajat Nate Bjorkgren · Adrian Griffin · Phil Handy · Eric Khoury · Alex McKechnie · Patrick Mutombo · Jim Sann · Sergio Scariolo
Alexandru Athanasiu

Alexandru Athanasiu (s. 1. tammikuuta 1955) on romanialainen Sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän oli maansa pääministerinä tilapäisesti runsaan viikon ajan joulukuussa 1999 ja valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi maan liityttyä Euroopan unioniin vuoden 2007 alussa. Jäsenyys kesti sman vuoden loppuun.
Athanasiu syntyi Bukarestissa ja luki oikeustiedettä. Athanasiu on luonut pitkän yliopistouran ja oli vuodesta 1999 Bukarestin yliopiston professori. Hän toimi vuosina 1996–1999 Romanian työministerinä ja vuosina 2003–2004 opetusministerinä.
Aleppon suurmoskeija

| Aleppon suurmoskeija |
| --- | --- |
 Valokuva vuodelta 2010.
Perustiedot
Sijainti:  Aleppo  Syyria
Koordinaatit:  31°11′58″N, 37°9′25″E
Rakennustyyppi:  moskeija
Arkkitehtuuri
Rakennustöiden alkaminen:  alkuperäinen 715 nykyinen 1100-luvulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aleppon suurmoskeija on moskeija Syyrian Aleppon kaupungissa. Alkuperäisen moskeijan rakennuttaminen alkoi jo umaijadien valtakaudella vuonna 715, mutta nykyinen on lähes kokonaan peräisin aijubidien jälkeiseltä ajalta alkuperäisen tultua hävitetyksi useampaan otteeseen. Nykyinekin moskeija koki suuria vaurioita Syyrian sisällissodan Aleppon taistelun aikana, jolloin tuhoutui esimerkiksi sen tunnettu minareetti.