stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maaseudun sivistysliitto
Toiminta > ITE-taide ja itse tehty elämä

Vuonna 1972 Ite-taiteen äidiksi myöhemmin tituleerattu Liisa Heikkilä-Palo aloitti Maaseudun sivistysliiton ensimmäisenä kulttuurisihteerinä. Organisaatio levittäytyi koko maahan. Liitossa ei haluttu tehdä "tuohivirsuhommia", vaan pyrittiin valtakunnalliseksi kulttuurijärjestöksi taiteilijaverkostojen avulla. Maakuntakeskuksissa alettiin järjestää taidenäyttelyitä, elokuvatapahtumia, kirkkopäiviä ja kirjallisuustapahtumia. Taide-elämyksiä haluttiin tarjota  niin maakunnissa kuin Helsingissäkin. Maaseudun sivistysliitto järjesti erilaisia avantgarde-tapahtumia ja teki esimerkiksi performanssitaidetta tunnetuksi maakunnissa. Se toi myös kansainvälisiä esiintyjiä metsissä ja soilla järjestämilleen estetiikkaseminaareihinsa.
Kaustisen Kansantaiteenkeskuksen vihkiäisiin haluttiin visuaalista taidetta ja Maaseudun sivistysliittoa pyydettiin hankkimaan sinne "vaikka niitä karhuveistoksia". Liitto teki etsintäkuulutuksen, jolla haettiin ei-ammattitaiteilijoiden tekemiä veistoksia. Veistosten lisäksi löydettiin myös suomalainen ITE-taide, jota vietiin Kaustisen jälkeen näytille myös Meilahteen ja Kiasman taidemuseoon. Lyhenne ITE tulee sanoista Itse tehty elämä. Tässä nykykansantaiteen muodossa korostuu omaperäisten tyylien ja tekniikoiden käyttö. Tyypillistä ITE-taiteilijoille on itseoppineisuus sekä se etteivät he jäljittele tyylissään muita taiteilijoita. ITE-taidetta voi olla esimerkiksi moottorisahaveisto, betoniveisto tai kierrätysmateriaalien hyödyntäminen.
Liitto on kartoittanut suomalaista ITE-taidetta 1990-luvulta lähtien. Maaseudun sivistysliiton tavoitteena on tuoda uusia ITE-taiteilijoita näyttelyihin, tapahtumiin ja julkaisuihin.
Talous

Maaseudun sivistysliitto toimii Ajatuspaja Alkion taustalla ja on saanut vuosina 2020–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta eduskuntapuolueiden taustalla toimiville ajatushautomoille yhteensä noin 376 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2022 lähtien 93 500 euroa.
Aiheesta muualla

Maaseudun sivistysliitto
Maaseudun sivistysliiton Verkko-Opisto (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Maaseudun sivistysliiton jäsenjärjestöt |
| --- | --- |
Yhteisöt:  Eläkeliitto  Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto  Suomen Kylät  Suomen Keskusta  Suomen Keskustanuoret  Suomen Keskustanaiset  Keskustan Lehtimiehet  Keskustaopiskelijat  Huoltoliitto  Maaseudun Säätiö  Maaseudun Terveys- ja Lomahuolto  Vesaisten Keskusliitto  MSL:n Pohjois-Karjalan aluejärjestö
Yaghanin kieli

| Yaghan |
| --- | --- |

Oma nimi:  Háusi Kúta
Muu nimi:  yámana, tequenica
Tiedot
Alue:   Chile
Virallinen kieli:  –
Puhujia:  0 (2022)
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalaiset aakkoset
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Isolaattikieli
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  sai
ISO 639-3:  yag
 Ohje 
Yaghan (myös yámana, omakielinen nimi: Háusi Kúta) oli Chilen eteläosien saarilla asuvien yaghanien puhuma isolaattikieli. Kielen viimeinen elossa ollut puhuja, Cristina Calderón, joka asui Beaglensalmen laivastotukikohdassa Navarinon saarella, kuoli 16. helmikuuta 2022. Kielellä katsottiin olevan kahdeksan murretta.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu on käännetty kokonaisuudessaan yaghaniksi vuonna 2017. Kielestä on olemassa useita sanakirjoja ja nauhoituksia puhutusta kielestä.
Fonologia > Konsonantit

|  | Labiaali | Alveolaari | Postalveolaari | Velaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m | n |  |  |  |
| Klusiili | p | t |  | k |  |
| Affrikaatta |  |  | t͡ʃ |  |  |
| Frikatiivi | f | s | ɕ | x | h |
| Tremulantti |  | r |  |  |  |
| Lateraali |  | l |  |  |  |
| Approksimantti | w | ɹ | j |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puoliavoin | e | ə | o |
| Lähes avoin | æ |  |  |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Väkivallan vihollinen

| Väkivallan vihollinen> Death Wish |
| --- | --- |
 Suomalainen elokuvateatterijuliste.
Ohjaaja:  Michael Winner
Käsikirjoittaja:  Wendell Mayes
Perustuu:  Brian Garfieldin romaaniin Väkivallan vihollinen
Tuottaja:  Hal Landers Bobby Roberts Dino De Laurentiis
Säveltäjä:  Herbie Hancock
Kuvaaja:  Arthur J. Ornitz
Leikkaaja:  Bernard Gribble
Pääosat:  Charles Bronson Hope Lange Vincent Gardenia William Redfield
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:  24. heinäkuuta 1974 (Yhdysvallat) 18. lokakuuta 1974 (Suomi)
Kesto:  93 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  3 000 000 dollaria
Seuraaja:  Väkivallan vihollinen 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Väkivallan vihollinen (engl. Death Wish) on Michael Winnerin elokuva vuodelta 1974. Se perustuu Brian Garfieldin samannimiseen vuoden 1972 romaaniin. Pääosassa esiintyy Charles Bronson. Hän esittää arkkitehti Paul Kerseytä, joka kostaa perheensä kohtaamat vääryydet yksinkertaisesti tappamalla rikollisia. Sama perusidea on elokuvan myöhemmissä jatko-osissa.
Juoni

Murtovarkaat pääsevät Paulin asuntoon ja tappavat vaimon ja raiskaavat tyttären, joka selviää mutta saa kovia traumoja ja joutuu mielisairaalaan. Tämä saa rauhaa rakastavan arkkitehdin raivon partaalle. Hän muuttaa hetkeksi toiseen kaupunkiin ja saa palatessaan ystävältään aseen lahjaksi. Pian hän alkaa lahdata rikollisia New Yorkin öisillä kaduilla ja rikosten määrä vähenee merkittävästi, osin rikollisten vähenemisestä, osin kaupunkilaisten lisääntyneestä rohkeudesta. Poliisit kuitenkin saavat Paulin, kun tämä saa luodista eräässä yhteenotossa. Poliisipäällikkö antaa hänen kuitenkin mennä, mikäli hän muuttaisi toiseen kaupunkiin.
Juoni > Kuvaus

Elokuva kuvattiin helmikuusta huhtikuuhun 1974.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Charles Bronson  | … |  Paul Kersey   |
|  Hope Lange  | … |  Joanna Kersey   |
|  Vincent Gardenia  | … |  Frank Ochoa   |
|  Steven Keats  | … |  Jack Toby   |
|  William Redfield  | … |  Samuel "Sam" Kreutzer   |
|  Stuart Margolin  | … |  Aimes Jainchill   |
|  Stephen Elliott  | … |  poliisipäällikkö   |
|  Kathleen Tolan  | … |  Carol Toby   |
|  Jack Wallace  | … |  Hank   |
|  Fred J. Scollay  | … |  piirisyyttäjä   |
|  Chris Gampel  | … |  Ives   |
|  Robert Kya-Hill  | … |  Joe Charles   |
|  Edward Grover  | … |  komisario Briggs   |
|  Jeff Goldblum  | … |  häirikkö   |
|  Christopher Logan  | … |  häirikkö   |
|  Gregory Rozakis  | … |  Spraycan   |
|  Floyd Levine  | … |  poliisi   |
|  Helen Martin  | … |  Alma Lee Brown   |
|  Hank Garrett  | … |  Andrew McCabe   |
|  Christopher Guest  | … |  Jackson Reilly   |
|  Marcia Jean Kurtz  | … |  vastaanottoavustaja   |
|  Olympia Dukakis  | … |  poliisi   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo Väkivallan vihollisen kuuluvan yksioikoisten ja väkivaltaisten kostoleffojen kärkeen ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa kaksi ja puoli tähteä neljästä.
Aiheesta muualla

Väkivallan vihollinen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Jarkko Lehtola: Death Wish, Väkivallan vihollinen (1974)  12.1.2011. Elitisti. (Arvostelu)
Michael Diamond

| Michael Louis Diamond |
| --- | --- |
 Mike D Brixton Academyssa syyskuussa 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. marraskuuta 1965 (ikä 59)
Ammatti:  rap -artisti, sanoittaja, rumpali
Muusikko
Taiteilijanimi:  Mike D, Country Mike
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1979–
Tyylilajit:  hip hop, punk rock, rap rock
Soittimet:  räppäys, laulu, rummut, perkussiot
Yhtyeet:  Beastie Boys
Levy-yhtiöt:  Def Jam Records Grand Royal Records Capitol Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Michael Louis Diamond, tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Mike D, (s. 20. marraskuuta 1965) on Hip Hop -yhtye Beastie Boysin yksi kolmesta jäsenestä Adam ”MCA” Yauchin ja Adam ”Adrock” Horovitzin lisäksi. Hän räppää, laulaa ja soittaa rumpuja yhtyeessä.
Hän oli myös Beastie Boysin oman levy-yhtiön, Grand Royal Recordsin, perustaja ja johtaja.
Hän on naimisissa ohjaaja Tamra Davisin kanssa. Heillä on kaksi poikaa, Davis ja Skylar.
Välilevypullistuma

Välilevynpullistuma röntgenkuvassa.
Välilevynpullistuma punaisella.
Välilevypullistuma eli protruusio  on tuki- ja liikuntaelinten sairaus, jossa selkärangassa olevan nikamavälilevyn pehmeä sisäosa pullistuu ulospäin sitä ympäröivän syykehän läpi. Välilevyn hapan hyytelömäinen massa voi tulehduttaa hermojuurta. Välilevytyrä tai pullistuma on yleisin säteilyoireyhtymän syy: pullistuman suuntautuessa selkää kohti voi selkäydinhermon hermojuuri ahtautua, mikä tuntuu tilalle ominaisena säteilykipuna alaraajoissa (iskiaskipu). Jos välilevyn pullistuman aiheuttama hermopuristus on riittävän voimakas, se voi aiheuttaa jalan halvaantumisen. Noin 90 prosenttia välilevyn pullistumasta kärsivistä iskiasoireisista paranee ilman leikkausta.
Välilevytyrä voi tulla nuorelle, terveelle ihmiselle vaikkapa yhtäkkisen voimakkaan kuormituksen seurauksena. Välilevyn ikärappeuma, nikaman kehityshäiriö tai tapaturma lisäävät välilevytyrän riskiä.
Oireet

pitkin jalkaa säteilevä kipu on yleisin oire
puutumista jalan alueella on varsin usein
voimattomuutta esiintyy vaikeammassa taudinkuvassa
päivystysluonteista hoitoa vaativassa taudinkuvassa voi olla virtsan ja ulosteen pidätyskyvyn häiriöitä
virtsaumpi
erittäin vaikeassa taudinkuvassa on joskus peräaukon seudun tunnottomuutta
Hoito

Sairautta hoidetaan kipua aiheuttavaa kuormitusta vähentämällä, ja lisäksi ainakin levossa voidaan rauhoittaa kipua kipulääkkeillä, tulehduskipulääkkeillä tai parasetamolilla. Lisäksi voi käyttää myös sentraalisesti vaikuttavia lääkkeitä eli kodeiinia ja tramadolia. Myös lihasta rentouttavat lääkkeet ovat käytettyjä, sillä ne auttavat esimerkiksi nukkumaan paremmin.
Fysioterapeuttisia hoitoja voi käyttää, tosin lähinnä, jos iskiasvaiva pitkittyy. Fysioterapialla tarkoitetaan muun muassa venytys- eli traktiohoitoja. Oleellinen osa sairauden hoitoa on selän ryhdistä ja lihastasapainosta huolehtiminen. Tämä tapahtuu usein fysioterapeutin ohjauksessa stabiloivien ja ergonomiaharjoitteiden avulla.
Leikkauksesta on hyötyä, jos pullistuma ei parane itsestään tai se aiheuttaa esimerkiksi merkittävän halvausoireen, jos vaiva pahenee tai kipu on sietämätön. Leikkaushoitoa varten tarvitaan selkärangan magneettikuvaus (MRI), harvemmin muita tutkimuksia. Selkärankaan kohdistuvia leikkauksia tekevät neurokirurgit ja ortopedit. Mikrokirurginen leikkaustekniikka on ollut Suomessa käytössä laajemmin jo 1980-luvulta alkaen.
Iskiasoireen parannuttua kannattaa välttää toistuvaa, pitkäkestoista paikallaanistumista. Moni saa apua myös stabiloivista harjoitteista, joissa keskivartalon ja alaselän lihaksia vahvistetaan.
Ennaltaehkäisy

Pitkien staattisten asentojen välttäminen vähentää välilevypullistuman riskiä.
Muut lähteet

Esa Kotilainen: "Lannerangan välilevytyrän diagnostiikka ja leikkaushoito", Duodecim 1995; 111(21):2078
J. N. Alastair Gibson, Gordon Waddell "Surgical interventions for lumbar disc prolapse", Cochrane Database of Systematic Reviews 2007 no 4[vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Välilevypullistuma Wikimedia Commonsissa
Välilevytyrä, iskias (terveyskirjasto.fi)
Diskusprolapsi, Tohtori.fi
Iskias, Hyväterveys.fi[vanhentunut linkki]
Yrjö Väisälä

| Yrjö Väisälä |
| --- | --- |
 Yrjö Väisälä 1950-luvun alussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1891 Utra, Kontiolahti
Kuollut: 21. heinäkuuta 1971 (79 vuotta) Rymättylä
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Anders Donner
Instituutti:  Turun yliopisto
Tutkimusalue:  geodesia
Yrjö Väisälä (vuoteen 1906 Veisell; 6. syyskuuta 1891 Utra, Kontiolahti – 21. heinäkuuta 1971 Rymättylä) oli suomalainen geodeetti, tähtitieteilijä ja fyysikko. Hän toimi akateemikkona vuosina 1951–1961.
Ura

Yrjö Väisälä opiskeli tähtitiedettä Helsingin yliopistossa Anders Donnerin oppilaana. Hän osallistui Ursan perustamiseen 1921. Väisälä nimitettiin uuteen Turun yliopistoon fysiikan professoriksi 1924 ja hoiti oman toimensa ohella myös 1928 perustettua tähtitieteen professuuria. Yrjö Väisälän veli Vilho Väisälä oli myös professori, mutta meteorologian alalla, ja hän perusti mittauslaitteita valmistavan Vaisala oy:n 1936. Yrjö Väisälä nimitettiin Suomen Akatemian jäseneksi 1951. Hän toimi akateemikkona vuosina 1951–1961.
Elinaikanaan Väisälä tunnettiin lähinnä tähtitieteilijänä, mutta pysyvän maineen hän saavutti geodesian alalla kehittämänsä maailmanlaajuiseen käyttöön levinneen valkoisen valon interferenssiin perustuvan pituudenmittauskeinon, Väisälä-komparaattorin, ansiosta. Optiikan alalla hän sai mainetta paitsi teoreetikkona myös taitavana hiojana, kun hän teki muun muassa onnistuneen kokeen teleskoopin pääpeilin valmistamiseksi useasta eri osasta. Yrjö Väisälä on rakentanut muun muassa useita teleskooppeja harrastajien tähtitorneihin. Näitä on Jyväskylän Siriuksella, Kuopion Saturnuksella, Lahden Ursalla, Tampereen Ursalla ja Turun Ursan tähtitornilla. Hän esitti luennoillaan myös niin sanotun Schmidt-teleskoopin periaatteen jo paljon ennen Bernhard Schmidtiä, mutta jätti tämän julkaisematta, koska piti ideaa niin ilmeisenä. Hän kehitti kuitenkin useita menetelmiä optiikan laadun ja peilin pinnan mittaukseen, minkä ansiosta Suomeen tuli laadukkaita Schmidt-teleskooppeja.
Tähtitieteen alalla hän keksi niin sanotun kaksoispistekeinon pikkuplaneettojen etsimiseksi ja julkaisi oman yksinkertaisen ratalaskukeinon, jonka avulla uuden pikkuplaneetan rata saatiin nopeasti lasketuksi. Yhdessä tutkijaryhmänsä kanssa hän löysi Turun yliopiston Iso-Heikkilän tähtitornissa useita komeettoja ja yli 800 asteroidia. Kun toiminta 1950-luvulla Iso-Heikkilässä päättyi ja siirtyi Piikkiössä sijaitsevaan Tuorlan tähtitorniin, ryhtyi Väisälä pikkuplaneettatutkimusten jälkeen tutkimaan maapallon pyörimistä ja siinä erityisesti maantieteellisen leveysasteen pieniä muutoksia. Tähän tarkoitukseen hän kehitti zeniittiputken, joka oli lajissaan ennennäkemättömän tarkka, mutta silti yksinkertainen käyttää. Tuorlan zeniittiputki oli käytössä yli 20 vuotta ja sijoittui lähes jokaisena vuotenaan maailman tarkimpien havaintolaitteiden joukkoon.
Uusista Väisälän löytämistä komeetoista merkittävimmät ovat ehkä säännölliset komeetat 40P/Vaisala ja 139P/Vaisala-Oterma (jälkimmäinen yhdessä Liisi Oterman kanssa).
Myös kaksi Yrjö Väisälän veljeä, Kalle ja Vilho, tekivät merkittävän tieteellisen uran.
Hauta

Väisälä on haudattu Turun hautausmaalle.
Tunnustuksia

Väisälän mukaan on nimetty yksi Kuun kraattereista, samoin asteroidit 1573 Väisälä ja 2804 Yrjö. Myös neljä pyrstötähteä kantaa hänen nimeään.
Väisälän palkinto

Väisälän palkinto on Väisälän rahaston jakama 15 000 euron suuruinen rahapalkinto, joka jaetaan Vilho, Yrjö ja Kalle Väisälän edustamille tieteenaloille. Palkintoa on jaettu vuodesta 2000 alkaen.
Kirjallisuutta

Autio, Veli-Matti: ”Väisälä, Yrjö (1891–1971)”, Suomen kansallisbiografia, osa 10, s. 745–746.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-451-2  / Teoksen verkkoversio.
Karttunen, Hannu: ”Yrjö Väisälä (1891–1971)”, Vanhin tiede: Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 506.  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1
Niemi, Aimo (toim.): Yrjö Väisälä: Tuorlan taikuri.  Tampere:  Fysiikan kustannus, 1991.  ISBN 951-96117-3-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirjan Oman tien kulkijat esittely Tekniikka ja Talous -lehdessä
Kirjan Oman tien kulkijat esittely Helsingin Sanomissa.
Väisälä, Yrjö hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Väisälän veljekset - Suomalaisen tieteen uranuurtajia, Suomen Kuvalehti, 19.12.1936, nro 51-52, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomalainen tiedemies etsii maailmoita, Seura, 04.05.1938, nro 18, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Maailmanennätyksiä Suomelle tähtitaivaaltakin, Suomen Kuvalehti, 09.12.1939, nro 49, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  Mathematics Genealogy Project 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Rakennukseen vuonna 1976 kiinnitetty muisto­laatta. ”Tällä paikalla oli Väisälän tiede­mies­veljesten Vilhon, Yrjön ja Kallen koti 1904–1919. Joensuun lyseon ent. oppilaat.”
As-Saffah

Al-Saffah julistetaan kalifiksi. Kirjan kuvitusta 1300-luvulta.
Abu al-‘Abbās ‘Abdu'llāh ibn Muhammad al-Saffāḥ (arab. أبو العباس عبد الله بن محمد السفّاح‎, ʾAbū l-ʿAbbās ʿAbd Allāh ibn Muḥammad as-Saffāḥ), kalifina vuodet 750 – 754, lyhemmin Abul ‘Abbas as-Saffaḥ tai vain al-Saffah  oli abbasidien kalifaatin myyttinen perustaja yhtä myyttisen kenraalinsa Abu Muslimin ohella.  Abbasidien kalifaatissa islam kypsyi ohi "formatiivisen" kautensa ja kehittyi abbasidien valtaa lujittavaksi valtionuskonnoksi. Se tapahtui niin suurella menestyksellä, että abbasidikalifit säilyttivät satoja vuosia muodollisen asemansa uskovien komentajana senkin jälkeen, kun heistä oli tullut vain nukkehallitsijoita.
As-Saffah on myyttinen hahmo, koska hänet tunnetaan vain islamilaisen perimätiedon nojalla. Hänen nimeään ei löydy kolikoista, piirtokirjoituksista tai sineteistä.
Islamilainen perimätieto

Islamilaisen tarinatiedon mukaan as-Saffah polveutui profeetta Muhammadin sedästä Abbasista. Hänen äitinsä kerrottiin olevan kotoisin Nagranista, joka oli pyhiinvaelluspaikka Mekasta etelään. Nagran oli myös kristittyjen arabien pyhä kaupunki. As-Saffah kapinoi arabikalifaattia hallinneita umaijadeja vastaan. Hän lähetti kenraalinsa Abu Muslimin Khorasaniin, jossa Abu Muslim julisti abbasidien vallankumouksen alkaneeksi kesäkuussa 747. Seuraavaksi abbasidiarmeija valtasi Kufan ja marssi kohti pohjoista Mesopotamiaa. Tammikuussa 750 Abu Muslim löi umaijadikalifi Marwan II:n joukot Tigriin sivujoen Zabin rannalla käydyssä ankarassa taistelussa. Myöhemmin samana vuonna Marwan II murhattiin Egyptissä, ja as-Saffah nousi  valtaistuimelle. Umaijadiprinsseistä onnistui pakenemaan Abd al-Rahman, joka siirtyi Espanjaan ja perusti sinne umaijadien emiraatin.
As-Saffahin kerrotaan kuolleen vuonna 754. Hän nimitti seuraajakseen veljensä Abu Jafarin, joka kalifina hallitsi nimellä al-Mansur.
Historiatieteen näkökulmia

As-Saffahista kerrotut tarinat viittaavat iranilaiseen perinteeseen hallitsijoista. Nimitys ”Saffah” näyttää esiintyneen jo esi-islamilaisena aikana, mutta sen merkitys on tuntematon. Nimi voisi tarkoittaa ’veden kaatajaa’, jolloin se rinnastuisi tarinaan Mooseksesta, joka iski sauvallaan kalliosta vettä.  As-Saffahin, Abu Muslimin ja al-Mansurin nimiä ei löydy aikalaistiedoista, kuten kolikoista, piirtokirjoituksista tai sineteistä.
Vuoden 1975 arsenikkiskandaali

Vuoden 1975 arsenikkiskandaali syntyi, kun Neste Oy aikoi upottaa 690 tynnyriä vetykaasun pesuprosessissa Porvoon öljynjalostamolla syntynyttä arsenikkijätettä Etelä-Atlanttiin. Yhtiön omistama öljytankkeri M/T Enskeri lähti kuljettamaan tynnyreitä Sköldvikin satamasta matkallaan kohti Persianlahtea 15. maaliskuuta 1975. Upotusaikeiden vuodettua lehdistön tietoon asia nousi kohun nostattamana julkisuuteen. Suomen hallituksen ja viranomaisten mukaan toimenpide oli lainmukainen, mutta Nesteen olisi pitänyt pyytää siihen lupa, minkä se teki julkitulon jälkeen 17. maaliskuuta. Tapaus herätti huomiota myös ulkomailla – muun muassa Brasilia lykkäsi sen takia Suomen uuden suurlähettilään tunnustamista, ja latinalaisen Amerikan maat aikoivat pyytää YK:n pääsihteeriä estämään jätteiden upotuksen.
Suomen hallitus päätti 23. maaliskuuta olla antamatta upotuslupaa vedoten vesiensuojeluun ja Suomen maineen turvaamiseen. Enskerin myrkkylasti purettiin matkan varrella tanskalaisalus Jens Randiin Portugalin Lissabonissa, mistä se kuljetettiin pitkällisen sijoituspaikan etsimisen jälkeen lopulta takaisin Suomeen Nesteen Naantalin jalostamolle.
Tapauksen aikana Neste antoi virheellistä tietoa tiedotusvälineille, mitä paheksuttiin ministeritasolla asti. Neste myönsi upottaneensa n. 400 jätetynnyriä Kanariansaarten ja Afrikan mantereen väliselle merialueelle muutamaa vuotta aiemmin. Naantalissa varastoitujen tynnyreiden loppukäsittely aloitettiin vasta vuonna 2009.
Tausta

Vielä 1970-luvulla oli laillista upottaa jätteitä valtameriin. Neste myönsikin että oli aiemmin 1970-luvun alussa upottanut noin 400 jätetynnyriä Afrikan ja Kanariansaarten väliselle merialueelle. Vuoden 1965 laki merien pilaantumisen ehkäisemiseksi kielsi suomalaisaluksilta pilaavien aineiden upottamisen mereen, mikäli ne voisivat saastuttaa myös vierasta maaperää. Laki kielsi kaiken haitallisen aineen levittämisen suomalaiselta alukselta tai lentokoneesta merelle tai toisen valtion aluevesille. Vuoden 1971 Oslon sopimuksessa, jonka Suomi oli allekirjoittanut mutta ei vielä tuolloin ratifioinut, todettiin että arsenikin upotuspaikan pitää olla vähintään kahden kilometrin syvyinen ja sijaita noin 280 kilometrin päässä lähimmästä rannasta. Suomi oli jättänyt sopimuksen ratifioimatta, koska vuotta myöhemmin tehty Lontoon sopimus oli Oslon sopimusta laajempi. Lontoon sopimusta ei myöskään ollut ratifioitu. Upottamissuunnitelman aikaan vielä vahvistamaton Itämeren sopimus kielsi jätteiden upottamisen Itämereen tai muihin meriin.
Neste oli käyttänyt Sköldvikin vetylaitoksella vuosien ajan pesuliuosta, josta oli syntynyt arsenikkipitoista jätettä. Koska jätettä ei ollut voitu viedä normaalille kaatopaikalle, se oli varastoitu väliaikaisesti jalostamon alueelle, josta se oli tarkoitus kuljettaa loppusijoitukseen vuonna 1975. Enskerin kyytiin lastatut myrkyt olivat kerääntyneet noin kymmenen vuoden aikana.