stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bósin saaga

Bósin saaga (isl. Bósa saga ok Herrauðs) on muinaissaagoihin luettu islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Bósin saaga kertoo kahdesta sankarista: kuninkaanpojasta nimeltä Herrauðr sekä hänen viikinkiystävästään Bósista, jotka lähtevät Bjarmien maahan (Bjarmaland) suorittamaan vaarallista tehtävää. Saagasta tunnetaan kaksi hieman toisistaan poikkeavaa versiota. Niistä vanhempi on todennäköisesti kirjoitettu ennen vuotta 1350, joidenkin näkemysten mukaan vuosisadan loppupuolella. Kyseisen version varhaisimmat säilyneet pergamenttikäsikirjoitukset ovat 1400-luvulta. Nuorempi versio saagasta on säilynyt 1600–1700-luvuilta peräisin olevissa paperikäsikirjoituksissa. Tämä versio poikkeaa jonkin verran varhaisemmasta ja on sitä laajempi. Bósin saagasta on säilynyt useita keskiajan jälkeen laadittuja käsikirjoituskopioita, mikä osoittaa, että saaga on ollut Islannissa hyvin suosittu. Saagan suomennos on ilmestynyt muinaissaagojen kokoelmassa Egill Yksikätinen (Finn Lectura 2013).
Juoni

Saagan alussa kertoja todistelee kertovansa todellisista historiallisista henkilöistä ja kuvaa kuninkaanpoika Herrauðrin sukua. Herrauðrin isäksi mainitaan Itä-Göötanmaan kuningas Hringr, jonka kerrotaan olleet pakanajumala Óðinnin jälkeläisiä. Herrauðrin äidin Sylgjan veljistä kerrotaan näiden olleen kuningas Haraldr Sotahampaan palveluksessa. Herrauðrin ystävän Bósin kerrotaan olevan viikingin ja valkyyrian poika.
Juoni > Bósi ja Herrauðr

Bósi on saagassa kovaotteinen nuori mies, jota toiset eivät uskalla uhmata, koska Bósi on Herrauðrin suojeluksessa. Eräänä kertana pallo-ottelu, johon Bósin osallistuu, riistäytyy käsistä ja mies kuolee ja muutama muu loukkaantuu. Kuningas Hringr tekee Bósista lainsuojattoman, mutta Herrauðr lähtee viikinkiretkille ja ottaa mukaan Bósin. Yhdessä he tekevät ryöstöretkiä eri paikkoihin. Samaan aikaan Herrauðrin ahne veli Sjóðr lähtee keräämään kuninkaan veroja ja ryövää Bósin isän. Bósi lähtee vaatimaan Sjóðria tilille asiasta, ja lopulta surmaa Sjóðrin taistelussa.
Bósi pyytää apua Herrauðrilta, joka yrittää puhua Bósin puolesta kuninkaalle. Kuningas kieltäytyy ja ystävykset taistelevat kuninkaan joukkoja vastaan. Heidät otetaan kuitenkin kiinni, ja kuningas asettaa sekä Bósille että Herrauðrille kuolemantuomion. Tällöin Bósin vanha kasvatusäiti Busla tulee eräänä yönä kuningas Hringrin huoneeseen ja lausuu loitsuja, jotka pakottavat kuninkaan muuttamaan tuomiotaan niin, että tämän on luovuttava kuolemantuomiosta ja lähetettävä Bósi ja Herrauðr sen sijaan suorittamaan vaarallista tehtävää. Kuningas lähettää nämä noutamaan itselleen kullalla koristellun korppikotkan munan.
Juoni > Kultaisen munan nouto Bjarmiasta

Ystävykset lähtevät Idäntielle (Austrvegr) ja saapuvat Bjarmien maahan. Bjarmiassa Herrauðr ja Bósi tutkivat erämaata. He saavat tietää kultaisen korppikotkan munan sijaitsevan metsässä olevassa suuressa pyhätössä, jonka omistaa kuningas Hárekr ja jossa on Jómali-niminen jumala. Pyhättöä hallitsee Hárekrin äiti Kolfrosta, joka on velho ja ryöstänyt myyttisen Kaunotantereen (Glæsisvellir) kuninkaan Guðmundrin siskon, Hleiðrin, josta tulisi pyhätön papitar Kolfrostan jälkeen. Pyhätössä on korppikotka, jonka alla muna on, mutta eläin on paha ja tappaa kaiken näkemänsä. Bósi ja Herrauðr lähtevät pyhätölle, surmaavat siellä vastustajansa ja löytävät kuolleen korppikotkan pesästä kultakoristeisen munan. Lisäksi he löytävät pyhätöstä Jómalin alttarilta suuren määrän kultaa ja salaisesta huoneesta prinsessa Hleiðrin.
Juoni > Brávellirin taistelu

Bósi ja Herrauðr palaavat Bjarmiasta kotiin Göötanmaalle. Herrauðr solmii sovun isänsä kanssa. Samaan aikaan kuningas Haraldr Sotahammas kokoaa joukkoja Brávellirin taisteluun. Ystävykset lähtevät auttamaan häntä. Taistelussa kuningas Haraldr kuolee ja Bósi ja Herrauðr haavoittuvat, mutta selviävät hengissä. Taistelun aikana kuningas Guðmundrin miehet kuitenkin tulevat Göötanmaalle, surmaavat kuningas Hringrin ja ottavat Hleiðrin mukaansa.
Juoni > Morsiamenryöstö Kaunotantereella

Guðmundr on luvannut Hleiðrin puolisoksi yhdelle miehistään, kuningas Hárekrin pojalle Siggeirille, ja Kaunotantereella valmistellaan häitä. Bósi ja Herrauðr matkaavat paikalle yhdessä Bósin taikataitoisen veljen, Smiðrin (suom. ”seppä”) kanssa. Smiðr loihtii itsensä ja Bósin niin, että heidän hahmonsa muuttuvat ja he pääsevät mukaan hääjuhlaan. Herrauðr jää tuhoamaan vastustajien laivoja. Juhlassa Bósi ja Smiðr aikaansaavat lopulta sellaisen sekasorron, että pystyvät miehineen sieppaamaan Hleiðrin ja pääsevät pakoon.
Juoni > Toinen morsiamenryöstö Bjarmiassa ja taistelu

Paluumatkalla Bósi ja Herrauðr poikkeavat vielä kerran Bjarmiassa, mistä Bósi ryöstää mukaansa kuningas Hárekrin tyttären Eddan. Kuninkaanpoika Siggeir lähtee isänsä ja veljensä Hrærekrin kanssa ajamaan takaa morsiamensa ja sisarensa ryöstäjiä Göötanmaalle. Bósi, Herrauðr ja Smiðr kohtaavat viholliset rannikolla ja alkaa hurja taistelu, jonka tiimellyksessä kuningas Hárekr muuttuu ensin lohikäärmeeksi. Sitä vastaan lentää maalta suuren kokkolinnun (skergípr) hahmon ottanut Bósin ja Smiðrin isä. Lohikäärme putoaa laivan kannelle ja muuttuu villisiaksi. Kannelle ilmestyy seuraavaksi suuri narttukoira, joka on muotoaan muuttanut Bósin ja Smiðrin kasvatusäiti Busla. Se käy villisian kimppuun. Lopuksi molemmat katoavat meren syvyyksiin, ja Bósi ja Herrauðr lyövät Siggeirin ja Hrærekrin.
Juoni > Kaksoishäät

Saagan lopussa Bósi ja Herrauðr järjestävät kaksoishäät ja Herrauðrista tulee isänsä valtakunnan hallitsija. Hän ja Hleiðr saavat tyttären nimeltä Þóra Linnanpeura. Tämä nai myöhemmin Ragnarr Karvahousun, mistä kerrotaan Ragnarr Karvahousun saagassa (Ragnars saga loðbrókar). Bósi lähtee myöhemmin puolisonsa prinsessa Eddan kanssa Bjarmien maahan, missä hänestä tulee Bjarmian kuningas.
Saagassa kuvatut itäiset paikat

Bósin saagan tapahtumat sijoittuvat Skandinaviaan, saagan mukaan erityisesti Göötanmaalle. Saagassa Bósi ja Herrauðr lähtevät myös Idäntielle (Austrvegr). Sanalla ei tarkoitettu pelkästään merireittiä vaan myös idässä sijaitsevia alueita. Idäntielle sijoitettiin monia alueita, kuten esimerkiksi Vendien maa (Vindland/Wendland), missä Bósi kohtaa veroja keräävän Sjóðrin ja surmaa tämän. Tämän Vendien maa katsotaan viittaavan alueisiin Pohjois-Saksan ja Puolan alueella. Idäntielle sijoittui myös todennäköisesti Karjalan kannakseen ja Viipurin alueeseen viittaava Kirjálaland. Idäntiellä on voitu viitata myös nykyisen Venäjän, Suomen ja Baltian alueeseen.
Bósi ja Herrauðr matkaavat saagassa Idäntietä pitkin Bjarmiaan tai Bjarmien maahan (Bjarmaland). ”Bjarmaland” on vanha nimitys alueelle, jonka katsotaan sijainneen Vienanmeren alueella Pohjois-Venäjällä. Bjarmian asukkaiden jumalasta käytetään nimeä Jómali, joka muistuttaa suomen kielen jumala-sanaa. Tämä viittaa siihen, että saagan kirjoittajalla on ollut tietoa jostain suomalais-ugrilaista kieltä puhuvasta ihmisryhmästä ja näiden jumalasta ja että tämä on sijoittanut nämä ”bjarmit” mielikuvissaan Idäntien suuntaan.
Bósin saaga lähteenä

Bósin saaga on yhdistelmä eurooppalaisia vaikutteita ja vanhaa skandinaavista tarinaperinnettä sekä kansansaduille tyypillisiä teemoja. Saagan sisäiset viittaukset muihin ”saagoihin” osoittavat kuitenkin, että Bósin saaga on syntynyt voimakkaan kirjallistuneessa kulttuurissa. Bósin saaga on luettu niin sanottuihin seikkailusaagoihin (Abenteuersagas), joissa sankarin elämään liittyy ensin etsintävaihe, ja tarina päättyy etsinnän kohteen, esimerkiksi puolison tai oman valtakunnan löytämiseen. Seikkailusaagat ovat Bósin saagan tavoin muita muinaissaagoja nuorempia. Bósin saaga eroaa vanhemmista muinaissaagoista myös siinä, että sen loppu on seikkailusaagojen ja keskiajan eurooppalaisen romanssikirjallisuuden käännösten ja niiden inspiroimien kotoperäisten ritarisaagojen tapaan onnellinen traagisen sijaan. Bósin saaga eroaa kuitenkin ritarisaagoista siinä, että sen tunnekuvaus on lakonista muiden suulliselle tarinaperinteelle pohjautuvien islantilaisten saagojen tavoin.
Ritarisaagojen tavoin Bósin saaga sisältää runsaasti eroottista kuvausta. Herrauðr ja Bósi eivät vain ryöstä morsiamia, vaan matkojen aikana Bósi myös kohtaa talonpoikien tyttäriä, joiden kanssa kokee monia eroottisia seikkailuja. Teema ei ole kirjoittajan oma vaan perustuu laajalle levinneeseen eroottissävytteiseen kansanlaulutyyppiin. On myös esitetty, että Bósin saaga parodioisi ritari- ja muinaissaagoja sekä ritarisaagojen taustalla vaikuttanutta hovikulttuuri-ideologiaa.
Bósin saagalla on joitain keskiajan oppineelle historiankirjoitukselle tyypillisiä piirteitä. Se kuuluu niihin muinaissaagoihin, jotka voidaan määritellä origo gentis -tyyppisiksi teksteiksi, sillä se kertoi keskiajan skandinaaveille näiden myyttisestä alkuperästä ja esihistoriasta. Saagassa Herrauðrin kerrotaan polveutuvan suoraan jumalista, eli hänen tapauksessaan pakanajumala Óðinnista. Saagan lopussa luodaan Herrauðrin ja Hleiðrin tyttären Þóra Linnapeuran kautta yhteys myös Ragnarr Karvahousun saagaan (Ragnars saga loðbrókar), josta taas voitiin jäljittää keskiajan skandinaavisten kuningashuoneiden ja merkittävien islantilaissukujen muinaiset esi-isät aina Óðinn-jumalaan saakka. Tässä saagan kirjoittaja on seurannut keskiajan eurooppalaista kirjallista perinnettä ja oppinutta kulttuuria, jonka parissa kiinnostus kansojen muinaista tarunhohtoista menneisyyttä kohtaan oli alkanut 1100-luvulla ja joka tuotti myös Islannissa tunnettuja latinankielisiä kansojen historioita (esim. Geoffrey Monmouthilaisen Historia regum Britanniae).
Bósin saaga ja suomalainen kansanrunous

Matti Kuusi on havainnut Bósin saagassa useita yhtäläisyyksiä suomalaiseen Sampo-tarustoon, osin yksityiskohtia myöten: esimerkiksi eräässä Bósin saagan kohtauksessa noita ajaa takaa neitoa pelastavaa sankaria ja tämän seppätoveria linnun hahmoisena kuten Pohjolan emäntä kansanruno Sammon ryöstössä. Saagassa päähenkilö Bósi pyrkii ja pääsee mukaan sotaretkelle, kun hänen ystävänsä Herrauðr purjehtii kallioniemen ohi; vastaavalla tavalla Vesi-liito otetaan Sampo-retkelle muun muassa Ontrei Maliselta tallennetuissa Sammon ryöstön toisinnoissa.
Käännökset

Bósin saaga. Suom. Hanna Ampula. Teoksessa Egill Yksikätinen. Muinaissaagoja Pohjolasta, toim. Helga Hilmisdóttir, Kirsi Kanerva & Sari Päivärinne. Helsinki: Finn Lectura, 2013.
Aiheesta muualla

Bósa saga -bibliografia Stories for all time: The Icelandic Fornaldarsagas -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Bósa saga ok Herrauðs muinaisislanniksi Heimskringla.no -sivustolla
Viikinkien idäntie
Keltalevät

| Keltalevät |
| --- | --- |
 Botydium granulatum
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Chromista
Alakunta::  Harosa
Osakunta::  Ruskeat levät Heterokonta
Kaari::  Ochrophyta
Alakaari::  Phaeista
Osakaari::  Limnista
Yläluokka::  Fucistia
Luokka::  Keltalevät Xanthophyceae  Allorge ex Fritsch, 1935
Synonyymit
 Heterochlorida  Xanthophyta 
Katso myös
   Keltalevät Wikispeciesissä   Keltalevät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltalevät eli keltaviherlevät eli leväflagellaatit (Xanthophyceae) on ruskeisiin leviin kuuluva leväryhmä, johon kuuluu noin 600 lähinnä makeissa vesissä elävää lajia. Muutamia lajeja on tavattu myös merivedestä ja kosteasta maasta. Sukuja on kuvattu noin 100. Valtaosa on yksisoluisia tai pieniä kolonioita muodostavia lajeja, mutta myös muutamia monisoluisia sekovarsia tuottavia lajeja tunnetaan. Keltalevät on yleensä esitetty kaari- tai luokkatason taksonina.
Keltalevät on aiemmin luettu kokonaan toiseen eliökuntaan kuuluviin viherleviin (Chlorophyta) tai kultaleviin (Chrysophyta), joista ne kuitenkin eroavat usealla tavalla. Erot löytyvät soluseinän ja lepoitiöiden hienorakenteesta ja yhteyttämispigmenteistä. Niiden viherhiukkasissa on vaucheriaksantiinia, joka antaa keltaleville kellanvihreän värin. Keltalevät käyttävät ravintovarastonaan öljyä. Suurimmalla osalla ei ole uintisiimoja, mutta liikuntakykyisiäkin lajeja on. Soluseinä koostuu usein kahdesta limittäin sijoittuneesta puoliskosta piilevien tapaan. Keltalevien soluseinä koostuu selluloosan ja pektiinin ohella huomattavasta määrästä piitä. Ne lisääntyvät pääasiassa suvuttomasti itiöiden avulla; poikkeuksen muodostaa yksi ryhmän tunnetuimmista suvuista letkulevät (Vaucheria), jonka rihmamaisessa sekovarressa on suvulliseen lisääntymiseen erikoistunut rakenne.
Aiheesta muualla

Kasviplanktonopas
Peda.net:  Planktonin mielenkiintoinen mikromaailma (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Kasviplanktonseura ry:n nettisivut
Keltaliekkipuu

| Keltaliekkipuu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Caesalpinioideae
Suku::  Liekkipuut Delonix
Laji::  elata
Kaksiosainen nimi
 Delonix elata  (L.) Gamble 
Katso myös
   Keltaliekkipuu Wikispeciesissä   Keltaliekkipuu Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Keltaliekkipuu kasvitieteellisessä puutarhassa Havaijilla
Keltaliekkipuu (Delonix elata) on hernekasvien (Fabaceae) heimoon, liekkipuiden (Delonix) sukuun kuuluva kasvilaji.
Keltaliekkipuu on kausivihanta puu, joka kasvaa tyypillisesti 5–15 metriä korkeaksi. Sen latvus on leveä ja muodoltaan pyöreä.
Keltaliekkipuu kasvaa luonnossa 400–1400 metrin korkeudessa kausivihannissa tiheiköissä ja pensaikoissa, usein yhdessä akaasioiden ja mirhapuiden kanssa. Lisäksi lajia tavataan kallioiden rinteiltä, jokien varsilta sekä kuivuneista jokiuomista. Keltaliekkipuun luontainen levinneisyysalue on itäisessä Afrikassa ja ulottuu Egyptistä Somaliaan ja Tansaniaan.
Keltaliekkipuun lehtiä käytetään paikallisesti ravintona ja paikoitellen lehtiä myydään marketeissa. Lehtien lisäksi lajin siemeniä voidaan käyttää ravinnoksi keitettyinä. Lajin kaarnaa, lehtiä ja juuria käytetään myös paikalliseen lääkintään ja puuainesta puutavaraksi sekä polttopuuksi.
Keltaliekkipuuta kasvatetaan näyttävän kukintansa myötä myös koristepuuna ja se sopii puutarhoihin, puistoihin tai katujen varsille. Keltaliekkipuu kasvaa hyvin tropiikin kuivemmilla seuduilla, joilla vuoden keskilämpötila on noin +27°C ja vuotuinen sademäärä 580–900 mm. Parhaiten keltaliekkipuu kasvaa täydessä auringon valossa hyvin vettä läpäisevässä maaperässä, mutta menestyy myös kivikkoisilla kasvupaikoilla. Keltaliekkipuun juurinystyröissä on typpeä sitovia symbionttisia bakteereja.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Keltaliekkipuu (Delonix elata)
UniProt: Taxonomy – Delonix elata (englanniksi)
Keravanjoki

| Keravanjoki |
| --- | --- |
 Keravanjokea nähtynä Keravan kivisillalta.
Alkulähde:  Ridasjärvi
Laskupaikka:  Vantaanjoki
Maat:   Suomi
Pituus:  65 km
Virtaama:  1-30 m³/s
Keravanjoki on Vantaanjoen pisin sivujoki, jonka pituus on 65 kilometriä. Keravanjoki alkaa Hyvinkään Ridasjärvestä ja virtaa Hankotien ali Kaukasten kylän kautta Tuusulan Natura-alueen, Keravanjoki-kanjonin, kautta Kellokosken, Järvenpään, Keravan sekä Vantaan koillisten kaupunginosien halki. Joki on Vantaan ja Helsingin rajajokena Tikkurilasta Tammistoon, jossa se yhtyy Vantaanjokeen.
Tavallisia saaliskaloja joessa on hauet, ahvenet ja erilaiset särkikalat. Istutusten ansiosta saaliiksi voi tarttua myös kirjolohi, lohi, taimen ja harjus. Kalastus, myös jokamiehenoikeuksiin kuuluvat onkiminen ja pilkkiminen, on alueella laajalti luvanvaraista etenkin koski- ja virtauspaikoissa.
Keravanjoen kosket (alkaen pohjoisesta)

Karankoski
Siltakoski
Sahakoski
Saunakoski
Myllykoski
Niinikoski
Rieskakoski
Lehmäkoski
Kaukastenkoski
Seppälänkoski
Santakoski
Kellokoski
Kaitarannankoski
Keravankoski
Jaakkolankoski
Matarinkoski
Hanabölen Pikkukoski
Hanabölenkoski
Tikkurilankoski
Kirkonkylänkoski
Uudenmaan TE-keskus on määritellyt lohi- ja siikapitoisten vesistöjen koski- ja virtapaikat, joissa jokamiehenoikeuteen perustuva onkiminen ja pilkkiminen on kielletty. Keravanjokeen on siis hankittava erillinen kalastuslupa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kellokoski-Kaukas erityiskalastusalueen sivut
Hanabölen Pikkukoski Päiväkummun ja Rekolan välissä Vantaalla.
Jokikäytävämetsä Hakkilan ja Havukosken välisellä pellolla.
Kansallisen divisioonan kausi 2015–2016

| Kansallinen divisioona 2015–2016 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Ajankohta:  heinäkuu 2015 –  toukokuu 2016
Mestari:  Sheriff
Ottelut:  135
Maalit:  308
Alempi sarjataso:  Divisioona "A"
  ← 2014–2015 :  2016–2017 → 
Kansallisen divisioonan kausi 2015–2016 on Moldovan jalkapallon ylimmän sarjatason 25. kausi. Se alkoi 25. heinäkuuta 2015 ja päättyy toukokuussa 2016. Kauden alussa hallitseva mestarijoukkue on Milsami Orhei. Kaudelle 2015–2016 Kansalliseen divisioonaan nousi kaksi joukkuetta: Petrocub Hincesti ja Speranta Nisporeni.
Joukkueet

| Joukkue | Paikkakunta | Stadion |
| --- | --- | --- |
| Academia Chișinău | Chișinău | Stadionul CPSN |
| CS Petrocub | Sărata-Galbenă | Stadionul Orăşenesc Hîncești |
| Dacia Chișinău | Chișinău | Stadionul Moldova (Speia) |
| Dinamo-Auto Tiraspol | Tiraspol | Dinamo-Auto Stadium |
| Milsami Orhei | Orhei | CSR Orhei |
| Zaria Bălți | Bălți | Olimpia Bălți Stadium |
| Saxan Gagauz Yeri | Ciadîr-Lunga | Ceadîr-Lunga Stadium |
| Sheriff Tiraspol | Tiraspol | Sheriff Stadium |
| CSF Speranța | Nisporeni | Stadionul Orăşenesc Nisporeni |
| Zimbru Chișinău | Chișinău | Zimbru Stadium |
Sarjataulukko

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |  Huomautukset  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Sheriff Tiraspol  | 27 | 20 | 5 | 2 | 50 | 11 | +39 | 65 | Joukkue pääsee Mestarien liigan 2016–2017 2. karsintakierrokselle |
| 2 | Dacia Chișinău  | 27 | 20 | 5 | 2 | 44 | 12 | +32 | 65 | Joukkue pääsee Eurooppa-liigan 2016–2017 1. karsintakierrokselle |
| 3 | Zimbru Chișinău  | 27 | 15 | 4 | 8 | 42 | 26 | +16 | 49 | Joukkue pääsee Eurooppa-liigan 2016–2017 1. karsintakierrokselle |
| 4 | Zaria Bălți  | 27 | 12 | 6 | 9 | 36 | 29 | +7 | 42 | Joukkue pääsee Eurooppa-liigan 2016–2017 1. karsintakierrokselle |
| 5 | Dinamo-Auto Tiraspol  | 27 | 12 | 5 | 10 | 33 | 34 | -1 | 41 |  |
| 6 | Milsami Orhei  | 27 | 10 | 6 | 11 | 33 | 23 | +10 | 36 |  |
| 7 | Speranta Nisporeni  | 27 | 8 | 7 | 12 | 24 | 36 | -12 | 31 |  |
| 8 | Petrocub Hincesti  | 27 | 6 | 3 | 18 | 21 | 53 | -32 | 21 |  |
| 9 | Academia Chisinau  | 27 | 5 | 6 | 16 | 18 | 42 | -24 | 21 |  |
| 10 | Saxan Ceadir-Lunfa  | 27 | 1 | 5 | 21 | 10 | 45 | -35 | 8 |  |
Ottelut

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Koti \ Vieras | ACA | PET | DAC | DAT | MIL | ZAR | SAX | SHE | SPE | ZIM |
| Academia Chișinău  |    |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
| Petrocub  |   |    |   |   |   |   |   |   |   |  |
| Dacia Chișinău  |   |   |    |   |   |   |   |   |   |  |
| Dinamo-Auto Tiraspol  |   |   |   |    |   |   |   |   |   |  |
| Milsami Orhei  |   |   |   |   |    |   |   |   |   |  |
| Zaria Bălți  |   |   |   |   |   |    |   |   |   |  |
| Saxan Gagauz Yeri  |   |   |   |   |   |   |    |   |   |  |
| Sheriff Tiraspol  |   |   |   |   |   |   |   |    |   |  |
| Speranța Nisporeni  |   |   |   |   |   |   |   |   |    |  |
Zimbru Chișinău :  

Päivitetty 1. tammikuu 2016 pelattujen otteluiden jälkeen. Lähde: Divizia Nationala scores & results (Arkistoitu – Internet Archive)

Kotijoukkue on vasemmassa reunassa.
Tilastot > Parhaat maalintekijät

| Sija | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Danijel Subotić | Sheriff Tiraspol | 8 |
| 2. | Rui Miguel | Zimbru Chișinău | 6 |
| 2. |  Ricardinho | Sheriff Tiraspol | 6 |
| 4. | Gheorghe Boghiu | Zaria | 5 |
| 4. | Andrei Bugneac | Dinamo-Auto | 5 |
| 4. | Sergiu Istrati | FC Saxan | 5 |
Tilastot > Nollapelit

| Sija | Pelaaja | Joukkue | Nollapelit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Artiom Gaiduchevici | Dacia Chișinău | 8 |
| 2 | Vozinha | Zimbru Chișinău | 7 |
| 2 | Nicolae Țurcan | Speranța Nisporeni | 7 |
| 4 | Alexei Coșelev | Sheriff Tiraspol | 5 |
Khadija Saye

| Khadija Saye> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1992 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 14. kesäkuuta 2017 (24 vuotta) Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Taiteilija
Ala:  valokuvataide
Kuuluisimpia töitä:  Dwelling: in this space we breathe
Khadija Saye (30. heinäkuuta 1992 Lontoo, Englanti[lähde? ] – 14. kesäkuuta 2017 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen valokuvaaja, jonka  kuvasarja Dwelling: in this space we breathe oli esillä vuoden 2017 Venetsian biennaalissa.
Elämäkerta

Khadija Saye syntyi Lontoossa vuonna 1992. Hän asui gambialaisen äitinsä Mary Mendyn kanssa Kensingtonissa Grenfellin tornitalossa. Khadija kävi ensin paikallista koulua, mutta sai 16-vuotiaana stipendin arvostettuun Rugby Schooliin. Alemman korkeakoulututkinnon Saye suoritti Farnhamin taideyliopistosta. Opiskeluaikanaan hän alkoi tutkia valokuvien kautta identettiään ja gambialaisia juuriaan. Hän alkoi myös kuvata kotiaan, Grenfellin tornitaloa.
Saye sai collegen jälkeen ohjaajakseen kuvataiteilija Nicola Greenin. Green oli ihastanut Sayen töihin nähtyään niitä tuomaroimassaan Discerning Eye -kilpailussa.
Sayen kuvasarja Dwelling: in this space we breathe valittiin toukokuussa 2017 Venetsian biennaaliin diasporapaviljongin näyttelyyn, johon otettiin mukaan myös monia jo maailmanlaajuisesti tunnettuja taiteilijoita. Sayen työt olivat esillä kokonaisuudessa, jossa oli esillä muita nousevia taiteilijoita. Hän käytti sarjan kuvissa 1800-luvun tekniikoita, joiden avulla hän tutki gambialaisia hengellisiä harjoituksia.
Saye asui elämänsä loppuun asti äitinsä kanssa Grenfellin tornitalossa. Hän kuoli kesäkuussa 2017 Grenfell Towerin tulipalossa.
Aiheesta muualla

Estate of Khadija Saye (englanniksi)
Khadija Saye Photography (englanniksi)
Keltalapinvuokko

| Keltalapinvuokko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Lapinvuokot Dryas
Laji::  drummondii
Kaksiosainen nimi
 Dryas drummondii  Richardson ex Hook. 
 Keltalapinvuokon levinneisyys
Katso myös
   Keltalapinvuokko Wikispeciesissä   Keltalapinvuokko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltalapinvuokko (Dryas drummondii) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, lapinvuokkojen (Dryas) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja hidaskasvuinen kasvi, joka muodostaa mattomaisia kasvustoja. Kasvustoissa on runsaasti lehtiä, jotka ovat soikeita, nahkamaisia sekä nyhälaitaisia. Lehdet säilyvät talven yli tummanvihreinä, mutta kuihtuvat keväällä nopeasti uusien lehtien puhjetessa. Kukat ovat keltaisia ja sijaitsevat yksittäin 5–20 cm korkeiksi kasvavien kukkavarsien päissä. Keltalapinvuokko kukkii touko–heinäkuussa. Kukat tosin näyttävät siltä, etteivät ne missään vaiheessa avautuisi aivan kokonaan. Kesällä kehittyvät hedelmät ovat hahtuvallisia.
Keltalapinvuokko kasvaa vuorten rinteillä, kalliohyllyillä ja purojen varsilla. Joskus sitä tavataan myös soraikoilla. Lajia kasvaa luonnossa Yhdysvaltojen luoteisosassa Washingtonin, Oregonin, Idahon ja Montanan osavaltioissa, Kanadassa Brittiläisessä Kolumbiassa sekä Alaskassa.
Keltalapinvuokon tieteellisen nimen lajinimi (drummondii) on annettu skottisyntyisen Thomas Drummondin mukaan.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Keltalapinvuokko (Dryas drummondii)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Dryas drummondii (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Dryas drummondii (englanniksi)
Flora of North America: Dryas drummondii (englanniksi)