stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viljo Sohkanen
Elämä > Sisällissota

Syksyllä 1917 Sohkanen liittyi Helsingin pitäjän punakaartiin ja osallistui aluksi komppaniansa mukana partiotoimintaan sekä elintarviketakavarikkoihin Uudellamaalla. Myöhemmin Sohkanen toimi lääkintämiehenä Antrean rintaman taisteluissa Kavantsaaressa.
Viiden päivän loman saatuaan Sohkanen matkusti huhtikuun alussa kotiinsa Tikkurilaan. 12. huhtikuuta hän kävi Helsingissä parturissa ja kuuli samalla kaupunkia lähestyvistä saksalaisista. Sohkanen poikkesi Hotelli Fenniassa toimineessa Punaisen Ristin sotasairaalassa, josta hän sai lääkintämiehen käsivarsinauhan sekä ensiaputarpeita. Tämän jälkeen hän päätti lähteä junalla takaisin Tikkurilaan, jossa myös käytiin jo taisteluja. Tikkurilan rautatieasemalla Sohkanen sitoi haavoittuneita punakaatilaisia, kunnes taistelu taukosi ja hän jäi saksalaisten vangiksi. Vangitut punakaartilaiset luovutettiin suomalaisille valkoisille ja marssitettiin Helsingin pitäjän kirkonkylään, jossa heitä pidettiin ensimmäinen yö. Vangit uhattiin teloittaa, mutta lopulta heidät kuljetettiin Suomenlinnaan perustetulle vankileirille.
Sohkanen kertoi olleensa vangittuna toista kuukautta, ennen kuin häneltä kysyttiin edes nimeä. Vankileirillä hän kirjoitti päiväkirjaa löytämiinsä paperinpalasiin. Vankileirin surkeissa olosuhteissa Sohkanen kärsi muiden vankien tavoin nälästä ja useista sairauksista, mutta onnistui kuitenkin selviämään hengissä. Sohkanen vapautettiin lopulta ehdonalaiseen kahden ja puolen kuukauden vankeuden jälkeen heinäkuun alussa. Hänen isänsä Juho sen sijaan kuoli nälkään Tammisaaren vankileirillä vain neljä päivää Viljon vapautumisen jälkeen.  Myöhemmin valtiorikosoikeus luopui syytteistä Sohkasen alaikäisyyden ja lääkintämiehenä toimimisen vuoksi.
Elämä > Sodan jälkeen

Sisällissodan päätyttyä Sohkanen työskenteli tiilitehtaalla, VR:n konepajalla sekä Rautatieläisten Liiton toimitsijana. Hän jatkoi edelleen myös aktiivisesti Tikkurilan työväenyhdistyksen toiminnassa. Vuonna 1945 Sohkanen oli mukana perustamassa Tikkurilan Soittokuntaa. Vuonna 1948 Sohkanen siirtyi Helsingin maalaiskunnan palvelukseen arkistonhoitajaksi, ja vuosina 1958–1963 hän toimi sen ensimmäisenä sosiaalijohtajana. Eläkkeelle jäätyään hän ryhtyi aktiivisesti kirjoittamaan muun muassa työväenliikkeen eri julkaisuihin.
Suomenlinnan vankileiriä 1980-luvulla tutkinut Allan Tiitta haastatteli myös Sohkasta ja kuvasi häntä älykkääksi ja humaaniksi mieheksi, joka ei tuntenut vihaa sisällissodan aikaisista tapahtumista. Tiitta kertoi Sohkasen muistelleen kokemuksiaan ilman minkäänlaista syyttelyä tai kostonhalua.
Muuta

Tikkurilan Työväenyhdistys perusti vuonna 1982 Viljo Sohkasen rahaston, jonka tarkoituksena on jakaa työväenyhdistyksen jäsenille ja heidän perheenjäsenilleen apurahoja aikuisopiskelua varten.
Vantaan Jokiniemessä on Sohkasen mukaan nimetty katu.
Tikkurilan Teatteri kantaesitti Aino Järvi-Eskolan käsikirjoittaman Viljo S -teatteriesityksen, joka perustuu Sohkasen kirjoittamaan Punakaartilaisen päiväkirja-teokseen.
Teokset

Punakaartilaisen päiväkirja.  Helsinki:  Weilin + Göös, 1967.
Tikkurilan punakaartin välskäri muistelee.  Vantaa:  Omakustanne, 1987.  ISBN 951-99890-6-4
Kirjallisuutta

Norvanto, Teija: Kaartista kabinettiin: Viljo Sohkasen elämäntaival 1900–1989.  Vantaa:  Tikkurilan säätiö, 1997.  ISBN 952-90884-0-X
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Substantiivi

Substantiivit eli nimisanat ovat yksi kielten sanaluokista. Substantiivi ilmaisee asiaa tai esinettä ja suomessa sitä taivutetaan sijamuodoissa, luvuissa ja omistusliitteitä liittämällä, minkä lisäksi voidaan lisätä liitepartikkeleita. Suomessa substantiivi kuuluu nomineihin. Muissa kielissä substantiivia voidaan taivuttaa myös esimerkiksi suvussa eli genuksessa. Esimerkiksi saksassa jokaisella substantiivilla on suku ja sen mukainen artikkeli, jota taivuttamalla ilmaistaan sanan sijamuoto. Saksassa nämä artikkelit ovat yksikössä der (maskuliini), das (neutri) ja die (feminiini) sekä monikossa pelkkä die. Joissain kielissä substantiiveihin voidaan myös liittää verbien taivutuspäätteitä.
Substantiivit jaetaan yleisnimiin (appellatiivit) ja erisnimiin (proprit). Erisnimi viittaa yksilöityyn henkilöön, olioon, asiaan tai esineeseen. Yleisnimi puolestaan viittaa henkilöihin, olioihin, asioihin tai esineisiin lajinsa edustajana.  Yleisnimi siis luokittelee, esimerkiksi vuoristo, kun taas erisnimi yksilöi, esimerkiksi Kalliovuoret.
Yleisnimet voidaan edelleen jakaa laskettaviin ja ei-laskettaviin. Laskettavat yleisnimet viittaavat yksilöihin tai yksittäisiin asioihin/esineisiin, kun taas ei-laskettavat viittaavat yleensä aineisiin tai abstraktioihin, joita ei voi laskea. Laskettavia substantiiveja on esimerkiksi koira, joiden lukumäärä voidaan todeta. Ei-laskettaviin aine- ja abstraktisanoihin kuuluvat esimerkiksi maito tai matematiikka.
Substantiivitauti

Substantiivitauti viittaa lauserakenteeseen, jossa yksinkertainen predikaatti korvataan abstraktisubstantiivin ja sopivan verbin liitolla. Suomen kielessä tällaisia verbejä ovat esimerkiksi olla, tehdä, suorittaa, osoittaa, toteuttaa, toteutua, tapahtua, ilmetä, esittää, vaikuttaa. Esimerkiksi "naimattomien naisten määrä osoittaa lisääntymistä", "pyykin ulkokuivausta suoritetaan" ja "toteutetaan hintojen korotus" ovat substantiivitautisia lauseita. Substantiivitautia pidetään yleisesti ymmärtämistä vaikeuttavana, ja mainitunlaisia lauserakenteita suositellaan yleiskielessä välttämään ja käyttämään luontevampia rakenteita, kuten "naimattomien naisten lukumäärä kasvaa", "pyykkiä kuivatetaan ulkona" ja "korotetaan hintoja".
Saksalainen kirjailija Ludwig Reiners sanoi, että verbi on ”lauseen selkäranka, joka katkeaa, jos toiminta puristetaan substantiiviksi ja predikaatiksi otetaan 'yleisverbi'”. On sanottu, että substantiivitautia ilmentävässä lauseessa verbi ei ole lauseen ydin vaan pelkkä ”välttämätön paha.”
On kuitenkin eräitä ilmaisuja, joissa verbistä johdetun abstraktisubstantiivin ja merkitykseltään niin sanotusti kalpeamman verbin liiton käyttöä pidetään yleisesti parempana vaihtoehtona kuin vastaavan pelkän verbin käyttöä. Esimerkiksi lause hän tappoi itsensä ilmaistaan yleisemmin hän teki itsemurhan.
Ferreyres

| Ferreyres |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Ferreyres
 Koordinaatit: 46°39′28″N, 6°29′13″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3,16 km²
Väkiluku (5.6.2024):  319
Ferreyres on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 319 asukasta.
Vilmundr Poissaolevan saaga

Vilmundr Poissaolevan saaga (isl. Vilmundar saga viðutan) on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se kertoo nuoresta talonpojan jälkikasvusta Vilmundrista, joka päätyy Garðarikin kuninkaan luokse. Siellä hänestä tulee kuninkaanpoika Hjarandin veriveli. Vilmundr on aiemmin löytänyt metsästä kultaisen kengän, joka osoittautuu kuninkaantytär Sóleyn kengäksi. Tämä on luvannut ottaa puolisokseen sen, joka toisi kengän takaisin. Tyttärelle on myös syntymän yhteydessä ennustettu, että tämä tulisi naimaan talonpojan, ja saagan lopussa Sóley ja Vilmundr saavat toisensa. Saaga on kirjoitettu 1300-luvulla. Vilmundr Poissaolevan saagaa ei ole suomennettu.
Saagan erityispiirteitä

Vilmundr Poissaolevan saaga luetaan yleensä niin kutsuttuihin kotoperäisiin ritarisaagoihin. Niille tyypilliseen tapaan se päättyy onnellisesti, ja nuoripari saa toisensa. Saagalla on kuitenkin paljon yhtäläisyyksiä nuorempien, kansansatumaisia piirteitä sisältävien ja viikinkiseikkailuja kuvaavien muinaissaagojen kanssa (saks. Abenteuersagas, Märchensagas). Vaikka Vilmundrin saagan tapahtumat eivät keskity pohjolaan, sijoittuvat ne silti pikemminkin viikinki- kuin ritarimiljööhön. Saagan päähahmo ei kuulu aatelistoon, eikä esimerkiksi ole kuninkaanpoika, mikä olisi ritarisaagoille tyypillistä. Sen sijaan Vilmundr on köyhän talonpojan jälkeläinen. Kenkä-motiivin osalta Vilmundr Poissaolevan saagaa on pidetty yhtenä varhaisimmista Tuhkimo-tarinan ilmentymistä.
Käsikirjoitukset

Vilmundr Poissaolevan saagasta on säilynyt lähes viisikymmentä käsikirjoitusta. Yleensä kotoperäisillä ritarisaagoilla ei ole sisällöllisesti yhteyttä toisiinsa, mutta Vilmundr Poissaolevan saaga esiintyy kolmessa vanhimmassa käsikirjoituksessaan, 1400-luvulta peräisin olevissa kokoelmakäsikirjoituksissa yhdessä muinaissaagoihin luetun Bósin saagan kanssa (AM 577 4to, AM 343a 4to, AM 586 4to). Vilmundrin kerrotaan kummassakin saagassa olevan Bósin saagassa kuvattujen Bósin eroottisten seikkailujen seurauksena syntyneen jälkikasvun, Svaðin, poika. Vilmundrin saagan ironisissa loppusanoissa on nähty yhtäläisyyksiä Bósin saagan ajoittain rietastelevaan kerrontaan.
Vilmundar rímur viðutan

Vilmundrin tarinan pohjalta on myöhemmin laadittu myös rímur-runoutta. Nykypäivänä tunnetaan useampia rímur-sarjoja. Niistä vanhin (Vilmundar rímur viðutan hinar fornu) on 1400-luvun jälkipuoliskolta, ja sen laatijana pidetään islantilaista Ormur Loptssonia (k. 1463 jälkeen). Lisäksi tunnetaan mm. Hallur Magnússonin (k. 1601) laatimaksi katsottu nuorempi versio (Vilmundar rímur viðutan hinar yngri). Yhteensä Vilmundriin liittyviä rímur-sarjoja tunnetaan viisi.
Vilmundr Poissaolevan saaga suurvalta-ajan Ruotsissa

Uppsalassa vuonna 1694 painetussa Sturlaugr Ahkeran saagan ruotsinkielisessä käännöksessä Sagann af Sturlauge hinum Starf-sama teoksen kääntänyt Guðmundur Ólafsson mainitsee esipuheessaan Vilmundrin saagan. Samassa yhteydessä Guðmundur Ólafsson luettelee muita, nykytutkimuksessa muinaissaagoina pidettyjä keskiaikaisia saagoja, kuten Hervörin saagan, Kävelijä-Hrólfrin saagan, Hrómundr Griprinpojan saagan ja Hálfdan Eysteinninpojan saagan, joita hän omien sanojensa mukaan pitää ”totuudenmukaisina historioina” (sanfärdige Historier). 



Muun muassa edellä mainitut kaukaisesta menneisyydestä kertovat islantilaiset muinaissaagat alkoivat 1600–1700-luvulla herättää kiinnostusta erityisesti suurvalta-ajan Ruotsissa. Niiden katsottiin olevan lähteitä, jotka voisivat kertoa jotain Ruotsin muinaisesta ja loistokkaasta menneisyydestä, josta muuten oli saatavilla hyvin vähän lähteitä. Tämän seurauksena muinaissaagoja käytettiin ilman asianmukaista lähdekritiikkiä myös suurvaltaideologian rakennusaineena ja propagandatarkoituksessa, huolimatta siitä, että osa aikalaistutkijoista suhtautui muinaissaagojen lähdearvoon epäillen jo tuolloin. Erityisen kiinnostaviksi nähtiin ne saagat, joiden tapahtumat sijoittuvat, Vilmundr Poissaolevan saagan tavoin, Ruotsin alueelle tai valtakunnan kannalta tärkeille lähialueille kuten Skandinavian pohjois- ja itäosiin sekä Venäjälle. Monet näistä muinaissaagoista myös käännettiin 1600–1700-lukujen aikana ruotsiksi, sillä ruotsalaiset eivät tuolloin enää osanneet lukea muinaissaagojen kieltä, muinaisislantia. Huolimatta edellä mainitusta Guðmundur Ólafssonin esittämästä arviosta Vilmundr poissaolevan saagasta ”totuudenmukaisena historiana”, ei tällaista suurvalta-aikakaudella tehtyä käännöstä kuitenkaan ole Vilmundrin saagasta tiedossa.
Käännökset ja editiot

Bjarni, Vilhjálmsson (toim.). 1949. Riddarasögur, 6: Vilmundar saga viðutan; Sigurðar saga fóts; Tristrams saga og Ísoddar; Drauma-Jóns saga; Jarlmanns saga og Hermanns; Sarpidons saga sterka. Reykjavík: Íslendingasagnaútgáfan.
Guðmundur Hjartarson (toim.). 1878. Sagan af Vilmundi viðutan. Reykjavík: Einar Þórðarson.
Kreutzer, Gert (käänt.). 1998. Die Saga von Vilmund Vidutan. Teoksessa Jürg Glauser, Gert Kreutzer & Herbert Wäckerlin (toim.). 1998. Isländische Märchensagas, Band 1. Die Saga von Ali Flekk, Die Saga von Vilmund Vidutan, Die Saga von König Flores und seinen Söhnen. Die Saga von Remund dem Kaisersohn, Die Saga von Sigurd Thögli, Die Saga von Damusti. München: Diedrichs, 41-76.
Loth, Agnete (toim.). 1964. Late medieval Icelandic romances, 4: Vilhjálms saga sjóðs. Vilmundar saga viðutan. Tiivistäen englanniksi kääntänyt Gillian Fellows Jensen. Editiones Arnamagnæanæ. Series B, 23. København: Munksgaard, 137-201.
The Saga of Vilmund the Outsider. Teoksessa Waggoner, Ben (käänt.). 2018. Sagas of Imagination: A Medieval Icelandic Reader. The Troth, 285-316.
Aiheesta muualla

Vilmundar sagan käsikirjoituksista Skaldic Poetry of the Scandinavian Middle Ages -projektin sivustolla
Hautemorges

| Hautemorges |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Hautemorges
 Koordinaatit: 46°33′25″N, 6°25′58″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  32,95 km²
Väkiluku (5.6.2024):  4 338
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hautemorges on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 4 338 asukasta.
Luettelo Maskun julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Maskun julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Maskun kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Maskuun on liitetty Lemun ja Askaisten kunnat.
Luettelo Ruskon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Ruskon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Ruskon kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Ruskoon on liitetty Vahdon kunta.
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Karjalaan jääneiden muistomerkki, Rusko | Ruskon kirkon hautausmaa | Rusko | 60.5306°N, 22.2129°E |  | 1956 |  |  |
| Karjalaan jääneiden muistomerkki, Vahto | Vahdon kirkon luona | Vahto | 60.6096°N, 22.3075°E |  | 1955 |  |  |
| Mauno Koiviston muistolaatta | Vahdon lähikirjasto, Laukolan koulutie 2 B | Vahto | 60.6109°N, 22.305°E |  | 2023 |  |  |
| Nunnanpolun muistomerkki | Ruskon kirkko, Ruskon kirkon hautausmaan kiviaita | Rusko | 60.5303°N, 22.2122°E | Vikainen, JuhaniJuhani Vikainen | 1980 |  |  |
| Piispa Maunu I:n muistomerkki | Ruskon kirkonmäki | Rusko | 60.5306°N, 22.213°E | Armas Lindgren | 1929 |  |  |
| Roos-sukuisten Ruskon kanttoreiden muistolaatta | Ruskon kirkon seinä. | Rusko | 60.5305°N, 22.212°E |  | 1937 |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki, Rusko | Ruskon kirkko, hautausmaa, sankarihaudat, Ruskon kirkkotie 17 | Rusko | 60.5304°N, 22.2117°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1948 |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki, Vahto | Vahdon kirkko, hautausmaa, sankarihaudat, Kanttorilantie 1 | Vahto | 60.6091°N, 22.3079°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1948 |  |  |
| Unohdettujen vainajien muistokivi, Rusko | Ruskon kirkon hautausmaa | Rusko | 60.5305°N, 22.2121°E |  | 1948 |  |  |
| Vahdon vanhan kirkon muistomerkki | Vahdon vanhan kirkon paikka | Vahto | 60.6046°N, 22.2991°E |  | 1938 |  |  |
| Veteraanikivi, Rusko | Ruskon kunnantalon luona, Vanhatie 5 | Rusko | 60.5413°N, 22.2204°E |  |  |  |  |
| Veteraanikivi, Vahto | Vahdon seurakuntatalo, Kanttorilantie 1 | Vahto | 60.6095°N, 22.308°E |  | 2014 (1989) |  |   |
La Chaux

| La Chaux |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 La Chaux
 Koordinaatit: 46°37′09″N, 6°28′20″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,74 km²
Väkiluku (5.6.2024):  432
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
La Chaux on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 432 asukasta.
La Sarraz

| La Sarraz |
| --- | --- |
 vaakuna
 La Sarraz
 Koordinaatit: 46°39′28″N, 6°30′42″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,71 km²
Väkiluku (5.6.2024):  2 598
La Sarraz on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 2 598 asukasta.
Syyriankielinen kristillisyys

Syyriankielisen kristillisyyden levinneisyys historiassa ja nykypäivänä.
Ehtoollisjumalanpalvelusta kutsutaan Pyhäksi Uhriksi (syyr. ܩܘܪܒܢܐ ܩܕܝܫܐ, Qurbānā Qadišā). Kuva jakobiittisen kirkon Jaakobin liturgiasta.
Syyriankielinen kristillisyys (syyr. ܡܫܝܚܝܘܬܐ ܣܘܪܝܝܬܐ; mšiḥāiūṯā suryāiṯā; arab. مسيحية سريانية‎, masīḥīat surīānīa) tarkoittaa kristillistä kulttuuria ja kirkkokuntia, jotka käyttävät syyriaa liturgisena kielenä ja jotka noudattavat länsisyyrialaista tai itäsyyrialaista liturgista riitusta. Näitä kirkkokuntia yhdistää syyrian kielen käyttö liturgisena kielenä sekä maantieteellinen ja kulttuurinen yhtenäisyys. Syyrian kielestä muotoutui myöhäisantiikissa kreikan ja latinan ohella kolmas varhaisen kristillisyyden teologinen ja liturginen valtakieli.
Luettelo syyriankielisistä kirkkokunnista

Länsisyyrialainen riitus:
Syyrialais-ortodoksinen kirkko orientaaliortodoksinen Antiokian ja koko idän kirkko
Malankaran jakobiittinen syyrialais-ortodoksinen kirkko
Malankaran ortodoksinen syyrialainen kirkko
Itsenäinen syyrialais-malabarilainen kirkko
Cosmopolisin hiippakunta
Kirjallisuutta

Seely J. Beggiani: Introduction to Eastern Christian spirituality: the Syriac tradition.  Scranton (Pa.):  University of Scranton Press, 2001.  ISBN 0-940866-12-9  (englanniksi)
Veli-Petri Seppälä: Paratiisi on idässä. Lähi-idän kristittyjen ja syyriankielisen kirjallisuuden historiaa sekä kokoelma syyrialaisten isien opetuksia.  (Toinen painos. Suomen itämaisen seuran suomenkielisiä julkaisuja n:o 29)  Helsinki:  Suomen Itämainen Seura, 2001.  ISBN 951-9380-42-6  ISSN 0359-7938
Munkki Serafim (V.-P. Seppälä): Kerubin silmin. Luolissa, erämaissa, luostareissa ja pylväillä kilvoitelleiden syyrialaisten askeettien historiaa.  (Suomen itämaisen seuran suomenkielisiä julkaisuja n:o 32)  Suomen Itämainen Seura, 2002.  ISBN 951-9380-53-1  ISSN 0359-7938
Kirjallisuutta > Syyriasta käännettyjä kristillisiä kirjoituksia

Afrahat Persialainen Viisas: Uskon monet värit.  Suomentanut Jouko Martikainen yhteistyössä Veijo Koivulan kanssa. Helsinki:  Kirjapaja, 2008.  ISBN 978-951-607-613-6
Efraim Syyrialainen: Katumuskehotukset.  Suomentanut Heikki Holländer. Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1992.  ISBN 951-8979-10-3
Efraim Syyrialainen: Paratiisihymnit.  Suomentanut Serafim Seppälä. Valamon luostari, 2004.  ISBN 951-9468-98-6
Johannes Viiniköynnös: Palava ruoko. Syyrialaisen mystikon kirjeitä 700-luvulta.  (Sapientia-sarja. Johdanto: Munkki Serafim)  Suomentanut Munkki Serafim. Helsinki:  Kirjapaja, 2007.  ISBN 978-951-607-464-4
Pyhä Iisak Niniveläinen - Kootut teokset.  (Käännös ja johdanto: Munkki Serafim. Valamon luostarin julkaisuja 102)  Uusi Valamo:  Valamon luostari, 2005.  ISBN 952-5495-03-5
Salomon laulut.  (Syyriasta suomentanut ja johdannon laatinut viitankantajamunkki Pietari. Valamon luostarin julkaisuja 83)  Heinävesi:  Valamon luostari, 2000.  ISBN 951-9468-83-8
Munkki Serafim: Tuomaan teot. Johdanto ja käännös.  (Suomen eksegeettisen seuran julkaisuja 91)  Helsinki:  Suomen eksegeettinen seura, 2006.  ISBN 951-9217-46-0
Brushfieldin täplät

Brushfieldin täplät näkyvät kahden punaisen renkaan välillä.
Brushfieldin täplät ovat ihmisen iiriksen kehällä näkyviä pieniä valkoisia tai vaalean harmaita tai rusertavia täpliä. Ne syntyvät iiriksen normaaliin rakenteeseen kuuluvan tukikudoksen keräyminä. Brushfieldin täplät ovat pieniä verrattain harvasoluisten alueiden ympäröimiä solutiivistymiä värikehän keskikerroksessa.
Täplät on nimetty ne ensimmäisen kerran väitöskirjassaan vuonna 1924 kuvanneen lääkäri Thomas Brushfieldin mukaan.
Brushfieldin täplät ovat tavallisia kaikkien lasten silmissä, mutta ne ovat myös yksi Downin oireyhtymän tunnusmerkeistä: tämä perimän saaneilla niitä on 35–75 prosentilla vastasyntyneistä. Vaaleasilmäisillä valkoihoisilla lapsilla täplien todennäköisyys on suurempi kuin aasialaistä syntyperää olevilla lapsilla.
Käännös suomeksi
Nusseltin luku

Nusseltin luku on dimensioton suure, joka kuvaa dimensiotonta lämpötilagradienttia kappaleen pinnalla. Nusseltin luku on kappaleen pinnan lämpötilagradientin suhde koko systeemin keskimääräiseen lämpötilagradienttiin. Toisin sanoen Nusseltin luvulla voidaan kuvata pinnan lämmönsiirtoa suhteessa tilanteeseen, jossa tapahtuisi vain lämmönjohtumista.
Nusseltin luku voidaan ilmaista yhtälöllä
missä
L = Karakteristinen mitta
h = Lämmönsiirtokerroin
k = Fluidin lämmönjohtavuus
Lavigny

| Lavigny |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Lavigny
 Koordinaatit: 46°30′01″N, 6°24′05″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,01 km²
Väkiluku (5.6.2024):  1 054
Lavigny on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 1 054 asukasta.
Gaussin kokonaisluku

Gaussin kokonaisluku (tai Gaussin luku) on kompleksiluku  x+yi, jossa  x ja  y ovat kokonaislukuja ja  i on imaginaariyksikkö.  Gaussin kokonaisluvut on nimetty saksalaisen matemaatikon Carl Friedrich Gaussin mukaan.
Formaalisti Gaussin kokonaislukujen joukko on  \{a+bi\mid a,b\in \mathbb {Z} \}.
Kirjallisuutta

Spiegel, Murray R. & Lipschutz, Seymour & Schiller, John J. & Spellman, Dennis: Complex Variables.  (Shaum's Outline Series)  McGraw-Hill Book Company, 2009 (1964).  ISBN 978-0-07-161569-3
Lully (Sveitsi)

| Lully |
| --- | --- |
 vaakuna
 Lully
 Koordinaatit: 46°30′19″N, 6°27′51″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,06 km²
Väkiluku (5.6.2024):  831
Lully on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 831 asukasta.
Bruce Riutta

Bruce Riutta (14. lokakuuta 1944 Hancock, Michigan, Yhdysvallat – 24. tammikuuta 2012 Houston, Texas, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Riutta edusti Yhdysvaltoja olympialaisissa vuonna 1968, maailmanmestaruuskilpailujen korkeimmalla sarjatasolla vuosina 1969 ja 1971 sekä maailmanmestaruuskisojen B-sarjassa vuonna 1970.
Seuraurallaan Riutta edusti enimmäkseen Michigan Techin yliopistojoukkuetta NCAA:n jääkiekkoliigassa. Tuona aikana kaudesta 1964–1965 kauteen 1966–1967 hän pelasi 90 ottelua tehopistein 6 + 28 = 34. Vuonna 1965 Michigan Tech voitti NCAA:n mestaruuden. Kaudesta 1968–1969 alkaen Riutta pelasi United States Hockey Leaguessa, jossa hän edusti Green Bay Bobcats -joukkuetta aina kauteen 1973–1974 saakka. Hän myös valmensi ja ohjasi pelaajia yli 25 vuoden ajan.
Yksityiselämä

Suomen Jääkiekkohistoriallisen Seuran näkemyksen mukaan Riutta on taustaltaan amerikansuomalainen. Sukunimestään ja siitä huolimatta, että Riutta on kotoisin merkittävästä amerikansuomalaisten keskuskaupungista Hancockista, hän on todennut, ettei hänellä ole hänen omien tietojensa mukaan suomalaisia sukujuuria. Kuitenkin hänen vanhempiensa nimet olivat myös suomalaiset Emil ja Elma Riutta, ja hänen äitinsä tyttönimi oli Saarala.
Jääkiekkouransa jälkeen Riutta työskenteli insinöörinä ja yrittäjänä. Hän harrasti golfia ja amerikkalaista jalkapalloa. Bruce Riutan veli oli David Riutta.