stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fraser Island
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Australian Department of Environment and Heritage (englanniksi)
Frasier Island UNESCOn sivuilla (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Australiassa
Australian itä-keskiosien sademetsien suojelualueet
Fossiilialueet: Naracoorte ja Riversleigh
Australian rangaistussiirtolat
Fraser Island
Iso Valliriutta
Greater Blue Mountains -alue
Heard ja McDonaldinsaaret
Kakadu
Lord Howe
Macquariensaari
Ningaloo
Purnululu
Royal Exhibition Building
Carlton Gardens
Shark Bay
Sydneyn oopperatalo
Tasmanian erämaat
Uluru-Kata Tjuta
Queenslandin tropiikki
Willandran järvialue
Kaksi puolta

| Kaksi puolta Kirka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1977
 Studio : Takomo-studio, Helsinki
 Julkaistu: kesä 1977
 Formaatti: LP, MC, CD, digitaalinen, suoratoisto
 Tuottaja(t): Jake Nyman
 Tyylilaji: soft rock, country rock
 Kesto: 36.33
 Levy-yhtiö: Finndisc
 Levymerkki: Delta
Listasijoitukset
 Suomi: Ei listasijoitusta.
Kirkan muut julkaisut
| Lauantaiyö 1976 | Kaksi puolta 1977 | Anna & Kirka 1978 |
Singlet albumilta Kaksi puolta
 ”Desperado” Julkaistu: 1977
Kaksi puolta on suomalaislaulaja Kirkan kesällä 1977 julkaistu studioalbumi. Se oli hänen ensimmäinen albuminsa levy-yhtiö Finndiscille, joka julkaisi sen Delta-levymerkillään. Kaksi puolta oli myös ensimmäisiä Takomo-studiossa levytettyjä äänitteitä.
Levyllä Kirkan musiikki siirtyi kohti kevyttä rockia, ja nimensä mukaisesti sillä on niin pehmeää kuin vauhdikkaampaa musiikkia. Albumin tuotti musiikkitoimittaja Jake Nyman, joka myös valitsi valtaosan sen kappaleista. Suomalaisten sävellysten sijaan Kaksi puolta sisältää käännöskappaleita, joiden alkuperäisiä esittäjiä ovat esimerkiksi Eagles, Steve Miller Band, 10cc ja Procol Harum. Sanoituksia kirjoittivat muun muassa Irina Milan, Mikko Alatalo, Eero Lupari ja Juha Vainio.
Levyn kaupallinen menestys jäi heikoksi eikä se noussut listalle. Ainoana singlenä julkaistiin Eaglesilta käännetty ”Desperado”, joka soi jonkin verran jukeboxeissa.
Tausta

Kirka oli ollut 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa Suomen suosituimpia laulajia, mutta vuosikymmenen puolivälissä hänen suosionsa laski selvästi. Hän oli levyttänyt EMI:lle albumit Tiukka linja (1975) ja Lauantaiyö (1976), joilla Kirka pääsi esittämään kunnianhimoisempaa ja itselleen mieluisampaa materiaalia. Niitä myytiin kuitenkin heikosti. Kirkan levytyssopimus EMI:n kanssa päättyi ja hän solmi uuden sopimuksen Finndiscin kanssa.
Työstö > Musiikin ja sanoitusten valitseminen

Kirkan pyynnöstä hänen ensimmäisen Finndisc-albuminsa tuottajaksi valittiin Yleisradion poptoimittaja Jake Nyman. Hän oli seurannut Kirkan uraa jo pidemmän aikaa ja esimerkiksi toiminut tämän radioesiintymisten juontajana. Nyman ei ollut muusikko, eikä hänellä ollut aiempaa kokemusta studiotyöskentelystä.
Albumin työstäminen käynnistyi kappaleiden etsimisellä. Levy oli jo ennen Nymanin mukaantuloa päätetty täyttää uusien sävellysten sijaan pelkillä käännöskappaleilla. Nyman ei saanut Kirkalta näkemystä mieluisista lauluista, joten hän valitsi itse ulkomaisia kappaleita, joiden hän katsoi sopivan tämän esitettäviksi. Kirkalle oli tyypillistä levyttää käännöskappaleita, mutta niitä valittiin aiempaa vakavammalla otteella. Nyman koki, että afroamerikkalaista musiikkia oli jo kokeiltu Kirkan edellisillä albumeilla, joten siitä luovuttiin. Lisäksi oli käsitys, että Kirkan poptyyliset käännöskappaleet olisivat menestyneet aiemmin paremmin, minkä vuoksi mukaan otettiin kevytrockia. Nymanin mukaan hän valitsi levyn kaikki kappaleet lukuun ottamatta Eagles-yhtyeen levytystä ”One of These Nights”, joka oli Finndiscin tuotantopäällikkö Jaakko Salon valinta.
Kappaleiden valitsemisen jälkeen ryhdyttiin etsimään sanoittajia. Nyman päätti sivuuttaa Finndiscille tuolloin paljon kirjoittaneet tekstittäjät, kuten Juha Vainion ja Pertti Reposen, ja tilasi sanoituksia sen sijaan Hectorilta, K. W. Blomqvistilta, Mikko Alatalolta ja Irina Milanilta. Aikomus ei kuitenkaan täysin toteutunut, koska Jaakko Salo tilasi Reposelta sanoituksen kappaleeseen ”Road to Cairo” ja Vainiolta lauluihin ”Conquistador” ja ”Crazy Love”. Sanoitusten hankkimisessa oli muutenkin vaikeuksia, sillä Irina Milan oli ainoa, joka lähetti tekstinsä ajoissa. Blomqvist ei päässyt osallistumaan hankkeeseen ja suositteli tilalleen Eero Luparia, joka sanoitti nopeasti suomenkieliset versiot kappaleista ”Take the Money and Run” ja ”Walkin’ and Talkin’”. Nyman itse sanoitti kiireessä yhden kappaleen.
Työstö > Äänitykset

Kirkan suosion laskusuhdanteesta huolimatta albumin tuotantoon panostettiin, ja Jaakko Salo antoi Jake Nymanille täyden vapauden materiaalin työstämiseksi levytyskuntoon. Soittajiksi ja taustalaulajiksi saatiin muun muassa Olli Ahvenlahti, Esko Rosnell, Harri Merilahti, Markku Johansson, Maarit Hurmerinta ja Irina Milan. Kirkan taustayhtye Islandersista mukana olivat ainoastaan kosketinsoittaja Kassu Halonen ja kitaristi Janne Louhivuori, mikä ennakoi pian tapahtuvaa yhteistyön päättymistä.
Kaksi puolta oli ensimmäisiä Helsingin Pitäjänmäkeen valmistuneessa Takomo-studiossa nauhoitettuja äänitteitä. Finnscandia-konsernin omistama studio oli avautunut samana keväänä, ja se oli tuolloin Suomen teknisesti edistynein. Stader-merkkinen nauhuri koostui 16-raidasta, ja 24-kanavaisessa API-miksauspöydässä oli alkeellinen miksausautomaatio, mikä oli uutta Suomessa.
Nyman on sanonut, ettei hänestä ollut studiossa juurikaan hyötyä ja että käytännössä albumin tuotti Jaakko Salo. Nyman ei enää jatkossa osallistunut albumien tuottamiseen muuten kuin levytettävään materiaaliin liittyvän pohjatyön muodossa.
»Ammattilaisten nopeaa ja tehokasta työskentelyä, jota seuratessani tunsin itseni täysin ulkopuoliseksi ja tarpeettomaksi. Jonkin aikaa asiaa mietittyäni päätin, että täytyyhän minunkin jollain tavalla muistuttaa olemassaolostani, ja niin painoin komentomikin kytkintä ja sanoin basisti Harri Merilahdelle: ’Saisitko soundin vähän tuhdimmaksi, se on pikkuisen ohuenkuuloinen.’ Harri nyökkäsi, teki joitain säätöjä ja kysyi sitten: ’Onko nyt parempi?’ Joo, paljon parempi, mutta ehkä vielä vähän... Okei, nyt se kuulostaa hyvältä, pidetään toi.’ En tiedä vielä tänäkään päivänä, tekikö Harri mitään merkittäviä muutoksia bassosoundiinsa tai jos tekikin, niin palauttiko hän jossain vaiheessa säädöt takaisin sellaisiksi kuin ne olivat alun perin olleet.» 
(Jake Nyman)
Äänityksissä Nyman kiinnitti huomiota muun muassa siihen, miten Kirkan sanojen fraseeraus toimisi radiosoiton kannalta. Nyman kehotti välillä Kirkaa pysymään kappaleiden alkuperäisversioille uskollisena, ja esimerkiksi ”Desperadon” yhtä säkeistöä hiottiin paljon. Kirka kertoi myöhemmin Enimmäkseen Kirkasta -elämäkerrassa (1999) käyneensä nauhoituksissa ”hirveitä taisteluja” Nymanin kanssa. Nyman ihmetteli lausuntoa, koska hänen mukaansa heidän yhteistyönsä sujui hyvin, ilman minkäänlaisia konflikteja. Nyman on kuitenkin epäillyt, että Kirka saattoi kokea ”taisteluiksi” Nymanin esittämät näkemykset laulujen tulkintatavoista.
Alun perin Eaglesin ja Steve Miller Bandin esittämien kappaleiden taustalaulajiksi Nyman pyysi Kaseva-yhtyeen Asko Raivion, Mikko Jokelan ja Tapio Rauman, koska hänen mielestään ketkään muut eivät laulaisi niiden harmonioita yhtä hyvin. Kasevan jäsenet eivät pitäneet itseään sessiomuusikkoina, mutta he tunsivat Nymanin hyvin ja luottivat häneen. Nyman oli myös tehnyt paljon Kasevan eteen, ja Kaseva halusi nyt vastavuoroisesti auttaa häntä. Mikko Jokelaa kuitenkin harmitti, että heidän osuutensa miksattiin Eaglesin tyyliä tavoitellen, vaikka Kasevan laulusoundi muistutti hänestä enemmän Beatlesia.
Musiikki > Tyyli

Albumin nimi Kaksi puolta viittaa levyn sisältöön, joka koostuu sekä vauhdikkaasta että pehmeästä materiaalista. Albumi on läpileikkaus 1970-luvun lopun rockin pehmeämmästä ja harmonisemmasta laidasta. Tuottaja Nyman piti Yhdysvaltain länsirannikolta lähtöisin olevasta kevytrockista ja country rockista, mikä kuuluu hänen kappalevalinnoissaan. Joukossa on Yhdysvaltojen ja Britannian listoilla olleita menestyskappaleita esimerkiksi Eaglesilta, Steve Miller Bandilta ja 10cc:lta. Niiden vastapainoksi levylle valikoitui raskastunnelmaisia ja välillä sanoituksiltaan synkkiä lauluja.
Kirka kuvasi tuoreeltaan albumilla olevan ”reilua helppoa poppia laidasta laitaan jossa ei yritetäkään hienostella, koska muutamien vuosien harhailujen jälkeen olen taas päätynyt tähän: haluan tehdä sitä mistä ihmiset pitävät”. Hän piti sitä myös paluuna uransa ensimmäisten hittien, kuten ”Hetki lyö” ja ”Leijat”, kaltaiseen musiikkiin. Kirka sanoi kahden edellisalbumin soul-pitoisen linjan olleen virhe ja uskoi ihailijoidensa ajatelleen, ettei hän tee enää sellaista materiaalia, josta he aikoinaan pitivät.
»Tästä musiikista yleisö piti aikoinaan ja lavakeikkojen kautta olen huomannut, että tilanne on sama edelleen. – – Jos aikoo jatkaa – kuten minä haluan tehdä – ei pidä missään vaiheessa unohtaa sitä, kenelle me oikeastaan olemme tekemässä työtämme: yleisölle. Minä olin vähällä unohtaa yleisöni ja sanoisin, että lähellä oli, ettei se unohtanut myös minua.» 
(Kirka, Suosikki 7/1977)
Itsensä löytämistä kuvaa myös albumin kansikuva, jossa ruutupaitainen Kirka istuu tyynenä tuolissa Helsingin Kalastajatorpalla. Näkyvillä on myös valokuva kiinteistöjen välillä kulkevasta tunnelista, joka symboloi matkaa elämän etappien välillä. Valokuvat otti Erik Uddström.
Musiikki > Kappalemateriaali > A-puoli

Ääninäytteet
Eagles-yhtyeeltä käännetty ”Desperado” edustaa albumin pehmeämpää puolta.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Avausraita ”Valvotaan vaan” on käännös Eagles-yhtyeen kappaleesta ”One of These Nights”. Kappaleen sanoitti alun perin Mikko Alatalo, mutta sitä ei käytetty, koska Jake Nymanin mukaan Jaakko Salo ei ollut tyytyväinen tekstin rytmitykseen. Salon ehdotuksesta lopullisen version sanoitti Nyman lauluosuuksien nauhoitusta edeltävänä iltana. Seuraavana päivänä Jaakko Salo teki siihen vielä pieniä korjauksia. Nyman piti aikaansaannostaan surkeana, ja häntä hävetti, kun Salo lähetti valmiin kappaleen television Levyraatiin. ”Valvotaan vaan” on yksi albumin kolmesta kappaleesta, jonka taustalla laulavat Kasevan jäsenet.
10cc-yhtyeen kappaleen ”I’m Not in Love” käänsi Irina Milan nimellä ”En tosissaan”. Kappaleen sovitti kitaristi Nono Söderberg, ja hänen lisäkseen siinä soittavat Olli Ahvenlahti (kosketinsoittimet), Hannu Koistinen (rummut) ja Harri Merilahti (bassokitara). Alkuperäisessä 10cc:n esityksessä kuullaan moniäänilaulua, mutta Kirka laulaa oman versionsa yksin.
”Mokaan ja munaan” on ”jatsahtava ravintolarock” ja eroaa siten albumin yleislinjasta. Kappale on alkujaan The Marshall Tucker Bandin levytys ”Walkin’ and Talkin’” vuodelta 1975. Suomeksi sen sanoitti Eero Lupari. Kirka soittaa kappaleessa huuliharppusoolon.
Albumin toinen Eagles-käännös on Mikko Alatalon sanoittama ”Desperado”. Alkuperäisversion teksti sijoittuu villiin länteen, mutta Alatalo siirsi aiheen nykypäivään kertomaan ”tämän ajan desperadoista, joita myös koviksiksi kutsutaan”. Herkässä kappaleessa kuullaan myös viuluja.
”Krääsät ja silkkirääsyt” on alun perin Mike d’Abon sävellys ”Handbags and Gladrags”, jonka teki tunnetuksi Rod Stewart. Suomeksi sen käänsi Irina Milan.
Musiikki > Kappalemateriaali > B-puoli

Ääninäytteet
”Valloittaja” on Juha Vainion sanoittama versio Procol Harum -yhtyeen kappaleesta ”Conquistador”.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Procol Harum -yhtyeen kappaleen ”Conquistador” kääntäjäksi oli alun perin kaavailtu Hectoria, joka ei kuitenkaan halunnut sanoittaa sitä. Tilalle valittiin Juha Vainio, jolla oli vaikeuksia aiheen kanssa. Lopulta Nyman yllytti häntä unohtamaan konkistadorit ja lähestymään asiaa enemmän hyökkäyssodan näkökulmasta. Vainio sai ideasta kiinni ja kirjoitti pian studion kahviossa tekstin ”Valloittaja”, jossa panssarivaunut jyräävät pienemmät kansakunnat nurin. Petri Lahti kuvaa kappaletta ”rohkeaksi julistukseksi”. Nyman olisi halunnut ”Valloittajan”  olevan albumin singlejulkaisu.
Eero Luparin sanoittama ”Antero ja Inkeri” on käännös Steve Miller Bandin kappaleesta ”Take the Money and Run”. Se edustaa albumin rempseämpää linjaa. Taustoja laulavat Kasevan jäsenet, ja Jaakko Salo valitsi mukaan vielä Kassu Halosen laulamaan neljättä stemmaa.
”Rauta hautaa kylmempää” on alkujaan The Doobie Brothersin esitys ”Long Train Runnin’”. Sovittaja Nono Söderberg piti alkuperäistä country rock -versiota liian kesynä, joten hän muokkasi Kirkan version funkiksi. Taustoja laulavat kappaleen sanoittaja Irina Milan sekä Maarit Hurmerinta.
Laulaja-lauluntekijä Van Morrison lukeutui Kirkan pitkäaikaisiin suosikkeihin, joten häneltä valittiin mukaan Moondance-albumilla julkaistu rauhallinen kappale ”Crazy Love”. Sen sanoitti suomeksi Juha Vainio nimellä ”Rakkauden sain”.
Albumin päättää David Acklesin ”Road to Cairo” eli ”Tie Kairoon”. Kappale sijoitettiin viimeiseksi, jotta ”sen jälkeen olisi aika vaikea soittaa enää mitään”. Kappaleessa on esillä Kassu Halonen urkusooloineen.
Julkaisu ja vastaanotto > Myynti ja julkaisut

Kaksi puolta ilmestyi kesällä 1977. Albumi oli kaupallisesti pettymys, eikä se noussut Suomessa listalle. Kevyen musiikin asiantuntija Veikko Tiitto uskoo floppaamiseen vaikuttaneen sen, että albumin ”korkeatasoisesta materiaalista ei erottunut selvää hittiä”. Kappaleista eniten soittoa sai ”Desperado”. Heikko suosio näkyi myös seuranneilla kesän keikoilla, joihin Kirka ei vetänyt yleisöä läheskään entiseen tapaan. Kirka kommentoi Enimmäkseen Kirkasta (1999) -elämäkerrassa: ”Aika oli ajanut ohi ja tuli uusi aalto. Punk alkoi juuri silloin riehua.”
Albumin julkaisi alun perin Finndisc omalla Delta-levymerkillään vinyylilevynä ja C-kasettina. CD-levynä sen julkaisi vuonna 2007 Warner Music Finland.
Kirka kertoi albumin julkaisun aikoihin keväällä 1977 Apu-lehdelle, että hän haaveilee levyttävänsä albumin kappaleet venäjäksi Neuvostoliiton markkinoita varten. Kirkan mukaan sanoitukset olivat jo lähdössä käännettäviksi Neuvostoliittoon viranomaisten tarkistettaviksi. Jake Nyman ei kuitenkaan muista kuulleensa tällaisista suunnitelmista.
Julkaisu ja vastaanotto > Arvioita

Kriitikot kiittelivät tuoreeltaan albumin ”kansainvälistä otetta”. Esko Lehtonen kirjoittaa Suomalaisen rockin tietosanakirjassa (1983), että huomattavan onnistunut kappalevalinta albumilla on ”Tie Kairoon”.
Petri Lahti kirjoittaa teoksessaan Kirka – Hetki lyö (2022), että Kaksi puolta on ”kokonaisuutena selvästi vaisua mainettaan parempi”. Sisällöltään hän pitää albumia kuitenkin epätasaisena. Kappale ”Rauta hautaa kylmempää” jää Lahden mukaan ”vähän ohueksi”, mutta ”Rakkauden sain” saa Kirkalta ”vireän tulkinnan”. ”Tie Kairoon” -kappaletta Lahti pitää hienona huipennuksena levylle, kun taas kappaleessa ”En tosissaan” Kirka jää liian yksin moniääniseen alkuperäisversioon verrattuna. Musiikkiin erikoistunut tietokirjailija Tommi Saarela sanoo albumin olevan taiteellisesti ja teknisesti huippuluokkaa ja epäilee, että levy oli sen ajan suomalaiseen keskivertomakuun liian hienostunut.
Kappalelista

A-puoli
Valvotaan vaan – 3.45 (”One of These Nights”, säv. Don Henley & Glenn Frey, san. Jake Nyman, sov. Nono Söderberg)
En tosissaan – 4.30 (”I’m Not in Love”, säv. Eric Stewart & Graham Gouldman, san. Irina Milan, sov. Nono Söderberg)
Mokaan ja munaan – 2.10 (”Walkin’ and Talkin’”, säv. Toy Caldwell, san. Eero Lupari, sov. Nono Söderberg)
Desperado – 3.28 (”Desperado”, säv. Don Henley & Glenn Frey, san. Mikko Alatalo, sov. Kalervo Halonen)
Krääsät ja silkkirääsyt – 4.14 (”Handbags and Gladrags”, säv. Mike d’Abo, san. Irina Milan, sov. Kalervo Halonen)
B-puoli
Valloittaja – 4.07 (”Conquistador”, säv. Gary Brooker, san. Juha Vainio, sov. Kalervo Halonen)
Antero ja Inkeri – 3.31 (”Take the Money and Run”, säv. Steve Miller, san. Eero Lupari, sov. Nono Söderberg)
Rauta hautaa kylmempää – 3.06 (”Long Train Runnin’”, säv. Tom Johnston, san. Irina Milan, sov. Nono Söderberg)
Rakkauden sain – 2.56 (”Crazy Love”, säv. Van Morrison, san. Juha Vainio, sov. Nono Söderberg)
Tie Kairoon – 4.19 (”Road to Cairo”, säv. David Ackles, san. Anssi Repo, sov. Kalervo Halonen)
Painokset

| Formaatti | Levy-yhtiö ja tunnus | Julkaistu |
| --- | --- | --- |
| LP | Finndisc, Delta DELP 12 | 1977 |
| MC | Finndisc, Delta DEKA 12 | 1977 |
| CD | Warner Music Finland,  WEA 50-51442-0688-2-5 | 2007 |
Tekijät > Muusikot

| --- | --- |
 Kirka – laulu, huuliharppu (”Mokaan ja munaan”) Juhani Aalto – vetopasuuna (”Valloittaja” ja ”Tie Kairoon”)  Olli Ahvenlahti – kosketinsoittimet (”Valvotaan vaan”, ”En tosissaan” ja ”Rauta hautaa kylmempää”), piano (”Mokaan ja munaan”, ”Antero ja Inkeri” ja ”Rakkauden sain”)  Viljo Alapietilä – oboe (”Krääsät ja silkkirääsyt”)  Kalervo Halonen – kosketinsoittimet (”Krääsät ja silkkirääsyt”, ”Valloittaja” ja ”Tie Kairoon”), piano (”Desperado”), taustalaulu (”Antero ja Inkeri”)  Maarit Hurmerinta –  taustalaulu (”Rauta hautaa kylmempää” ja ”Rakkauden sain”)  Markku Johansson – flyygelitorvi (”Krääsät ja silkkirääsyt”), trumpetti (”Valloittaja” ja ”Tie Kairoon”)  ”Kasevan pojat” (Mikko Jokela, Asko Raivio ja Tapio Rauma) – taustalaulu (”Valvotaan vaan”, ”Desperado” ja ”Antero ja Inkeri”)  Hannu Koistinen – rummut (”Valvotaan vaan”, ”En tosissaan”, ”Rauta hautaa kylmempää” ja ”Rakkauden sain”), lyömäsoittimet (”Rauta hautaa kylmempää”)  Pentti Lahti – huilu (”Krääsät ja silkkirääsyt”), puupuhaltimet (”Tie Kairoon”) :  Pentti Lasanen – huilu (”Krääsät ja silkkirääsyt”), puupuhaltimet (”Tie Kairoon”)  Janne Louhivuori – kitara (”Desperado”, ”Krääsät ja silkkirääsyt”, ”Valloittaja” ja ”Tie Kairoon”)  Harri Merilahti – bassokitara (”Valvotaan vaan”, ”En tosissaan”, ”Mokaan ja munaan”, ”Antero ja Inkeri”, ”Rauta hautaa kylmempää” ja ”Rakkauden sain”)  Irina Milan – taustalaulu (”Rauta hautaa kylmempää” ja ”Rakkauden sain”)  Seppo Peltola – vetopasuuna (”Valloittaja” ja ”Tie Kairoon”)  Antero Päiväläinen – rummut (”Mokaan ja munaan” ja ”Antero ja Inkeri”)  Esko Rosnell – rummut (”Desperado”, ”Krääsät ja silkkirääsyt”, ”Valloittaja” ja ”Tie Kairoon”)  Simo Salminen – trumpetti (”Valloittaja” ja ”Tie Kairoon”)  Nono Söderberg – kitara (”Valvotaan vaan”, ”En tosissaan”, ”Mokaan ja munaan”, ”Antero ja Inkeri”, ”Rauta hautaa kylmempää” ja ”Rakkauden sain”), huuliharppu (”Antero ja Inkeri”)  Heikki Virtanen – bassokitara (”Desperado”, ”Krääsät ja silkkirääsyt”, ”Valloittaja” ja ”Tie Kairoon”) 
Jousisoittajat: Károly Garam, Ulf Hästbacka, Mauno Järvelä, Esa Kamu, Olli Kangas, Pertti Kiri, Jorma Rahkonen, Olavi Rignell, Seppo Ristolainen, Hannele Segerstam, Seppo Suikkanen, Ailla Vitikka
Tekijät > Muut

Jukka Teittinen – äänitys
Jouko Auersalo – vinyylialbumin kotelo
Erik Uddström – valokuvat
Jake Nyman – tuotanto
Utö

Utö
Utön kylää merivalvonta-aseman suunnasta. Laiturissa M/S Kristina Brahe.
| --- | --- |
Sijainti:  59°46.9′N, 021°22.2′E, Korppoo, Parainen Varsinais-Suomi Suomi
Saariryhmä:  Turunmaan saaristo
Vesialue:  Saaristomeri
Merialue:  Itämeri
Pinta-ala:  0,81 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  33
Luokitus:  Valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Utön majakka.
Utö Paraisten kaupungissa, entisen Korppoon kunnan alueella on Suomen eteläisin asuttu saari. Utö sijaitsee Saaristomeren eteläosassa, noin 90 kilometriä Hangosta länteen, noin 88 kilometriä Turusta lounaaseen ja noin 88 kilometriä Maarianhaminasta itäkaakkoon. Utö tunnetaan suuresta Utön majakasta, haaksirikoista, linnustostaan ja merisäätiedotuksista. Utön pinta-ala on 81 hehtaaria.
Museovirasto on määritellyt Utön linnakkeen, majakka- ja luotsiyhdyskunnan valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Historia

Utössä on 1500-luvulta lähtien ollut majakanvartijoita ja luotseja, myöhemmin myös tullilaitoksen henkilökuntaa. Sotilaita Utössä on ollut vuodesta 1918 lähtien, mutta henkilökunta rajoittui yhteen henkilöön vuoteen 1939 saakka. Vasta 1960-luvulla Utön linnake laajennettiin samoin kuin henkilökuntaa lisättiin. Utössä sijaitsee Suomen vanhin merimajakka. Ensimmäinen valomajakka rakennettiin vuonna 1753, mutta se räjäytettiin Suomen sodassa. Nykyinen majakka rakennettiin entisen paikalle vuonna 1814.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa Utössä oli pakkolunastettu maata luotsi- ja tulliasemia varten. Rannikkopuolustusta koskevat pakkolunastukset alkoivat 13. helmikuuta 1912. Kesäkuussa 1912 alkoi alueen määrittäminen meripuolustuksen käyttöön. Itämeren alueen viestipäällikkö, kommodori Adrian Nepenin, kävi tarkastamassa alueen. Viestiasema tuli valmiiksi 28. elokuuta 1914.
Venäläiset varustivat saarta vahvasti huhtikuusta 1915 elokuuhun 1916. Saarelle sijoitettiin rannikkotykistöpatterit № 62 – № 64a, järeitä 152/45 C- ja 75 mm:n tykkejä osaksi Turun–Ahvenanmaan vahvistettua asemaa kesäkuussa 1912 laaditun suunnitelman mukaisesti. 10. elokuuta 1915 Utöhön hyökkäsi saksalainen laivasto-osasto, mutta saarella oli jo kuuden tuuman tilapäinen tykkipatteri. Talvisodassa 14. joulukuuta 1939 Turun lohkoon kuuluvaa Utötä lähestyi kaksi neuvostoliittolaista hävittäjää, joista toinen oli Gnevnyi. Toinen ilmeisesti upotettiin ampumalla Canet-tykeillä.
Vuoden 2005 lopulla Utön valmiuslinnake lakkautettiin ja muutettiin vartiolinnakkeeksi. Varusmieskoulutus saarella lakkautettiin samalla.
Nykyaika

Utössä asuu vakituisesti alle viisikymmentä asukasta, mutta kesäaikaan väkimäärä kasvaa moninkertaiseksi.
Lakkautetun varuskuntakiinteistön ostanut Oy SSL Holding Ab saneerasi tilat, ja niissä toimii nykyään Utö Havshotel -hotelli. Utössä sijaitsee Suomen eteläisin hissi. Utössä toimivat myös ympäri vuoden auki oleva kauppa Utö Handel ja Suomen oppilasmäärältään tiettävästi pienin koulu, Utön koulu. Ne ovat myös Suomen eteläisimpiä.
Utön hautausmaa rakennettiin vuonna 1962 kivikkoiseen maastoon Korppoosta ja Paraisilta proomulla tuodulla hiekalla. Tätä ennen saarelaiset kuljettivat vainajat Jurmoon.
Utöhön liikennöi ympäri vuoden Nauvon Pärnäisistä Finferries Oy:n yhteysalus M/S Utö 5–6 kertaa viikossa. Yhteysaluksella matka Pärnäisistä Utöhön kestää neljästä viiteen tuntia.
Alueen haaksirikot

Panssarilaiva Ilmarinen ajoi miinaan ja upposi noin 17 meripeninkulman päässä Utöstä etelään jatkosodan aikana syyskuussa 1941. Aluksen miehistöstä hukkui 271 henkilöä.
S/S Park Victory, yhdysvaltalainen höyrylaiva, ajoi karille ja upposi Utön kaakkoispuolella 25. joulukuuta 1947. Onnettomuudessa menehtyi kymmenen aluksen miehistön jäsentä.
28. syyskuuta 1994 matkustaja-autolautta M/S Estonia upposi Utön läheisyydessä, noin 40 kilometriä saaresta eteläkaakkoon. Kyseessä oli yksi suurimmista rauhanajan onnettomuuksista 1900-luvun Euroopassa.