stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naantalin kirkko
Sisätilat > Saarnastuoli

Värikäs renessanssityylinen saarnastuoli on vuodelta 1622. Sivujen komeroihin on veistetty Kristus ja evankelistat tunnuksineen. Kulmissa on pilasteri, jonka yläosassa on puolivartalon mittainen apostoli. Saarnastuoliin johtavan oven päällä on kaksi veistosta sekä kaksi vaakunaa, toinen Fleming- ja Bååt-sukujen. Pohjoissaksalaista tai -hollantilaista tyyliä edustavan saarnastuolin lahjoittivat 1622 sotapäällikkö Henrik Fleming ja hänen puolisonsa Ebba Erlandintytär Bååt. Vuoden 1628 tulipalosta säästynyt saarnastuoli siirrettiin alkuperäiseltä paikaltaan itäisimmästä pohjoispilarista seuraavaan. 1960-luvun korjausten yhteydessä se palautettiin paikalleen. Saarnastuolia on pidetty teettäjänsä Henrik
Flemingin representaationa, julkisena esittäytymisenä.
Sisätilat > Maalaukset

Eri puolilla kirkkorakennusta on maalauskatkelmia niin keskiajalta kuin uudelta ajaltakin, ja niitä on otettu esiin korjaustöissä vuosina 1910, 1958 ja 1962–1963. Kummassakin päätyseinässä sisällä on vihkiristi, ja niiden yläpuolelle on 1500-luvun alussa maalattu Kristuksen kasvot (facies Christi), jollainen on myös itäseinän ikkunalynetissä. Itäisessä niin sanotussa nunnasakaristossa on oletettavasti 1480-luvulta maalauskatkelmia, jotka esittävät pyhää Yrjänää, apostoli Anderasta ja Katariina Aleksandrialaista. Uudelta ajalta on seinissä muistokirjoitusten katkelmia vuosilta 1549–1615.
Sisätilat > Urut

36-äänikertaiset barokkityyliset urut ovat Kangasalan Urkurakentamo Oy:n rakentamat ja valmistuneet vuonna 1990. Urkujen soittimellisena mallina on ollut 1600-luvun hollantilainen urkuperinne, mutta ne noudattavat kuitenkin pohjoiseurooppalaisen urkumusiikin vaatimuksia. Urut painavat 8,6 tonnia ja niissä on 2 310 pilliä. Uruilla on tehty levytyksiä ja radionauhoituksia.
Hautausmaa

Kirkon itäpuolella on ollut hautausmaa jo keskiajalla. Nykyinen hautausmaa on kirkon eteläpuolella. Uskonpuhdistuksen ajalla vainajia haudattiin kirkon sisätiloihin, mikä kiellettiin 1700-luvulla, ja hautausmaata laajennettiin 1800-luvulla useita kertoja. Laajennuksen vaatimat työt olivat tuolloin seurakuntalaisten vastuulla, samoin kirkon aidan hoito kuului seurakuntalaisille. 1960-luvulla hautausmaata laajennettiin jälleen, ja silloin rakennettiin huoltorakennus, johon 2007 laajennuksen yhteydessä tuli kolumbaario. Hakapellon hautausmaa on seurakunnan toinen hautausmaa, mutta myös vuodesta 2005 lähtien Naantalin seurakuntaan kuuluvalla Velkuan kirkolla sijaitsee hautausmaa.
Hautausmaan pohjoisosassa on Nunnalahden uurnahautausmaa, joka valmistui 2007 arkkitehti Bey Hengin suunnitelmien mukaan. Sen yhteydessä on myös muistolehto ja sirottelualue. Sen erottaa muusta hautausmaasta pensasaita ja Nunnalahdentiestä rauta-aita. Hautausmaalla on myös muualle haudattujen muistelupaikka.
Kulttuuriympäristö

Museovirasto on määritellyt Naantalin kirkon ja sitä ympäröivän Ailostenniemen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Alueeseen liittyy välittömästi Naantalin vanhakaupunki, joka niin ikään on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.
Kirjallisuutta

Kaarlo Jäntere, Naantalin kirkon rakennushistoriaa, teoksessa: Kaarlo Jäntere ja Maliniemi A.: Muistojulkaisu Naantalin 500-vuotisjuhlaan elokuun 23 päivänä 1943, Oy Suomen kirja, 1943
Reinhold Hausen, Nådendals kyrka och klosterruiner. Amos Andersons förlagsaffär, Helsingfors. 1922
Juhani Rinne, Naantalin kirkon luostarinaikainen sisustus, Suomen kirja, 1943.
Tove Riska, Naantalin rovastikunta. Turun arkkihiippakunta VI osa. Suomen kirkot – Finlands kyrkor (Helsinki 1972), s. 54–56; Tuija Tuhkanen, Kirkon kaunistukseksi ja lahjoittajan kunniaksi. Henrik Flemingin lahjoitukset Suomen kirkoissa, Helsinki 2008 (Saarnatuolista)
Kari Uotila ym., Naantalin vanhankaupungin rakennuskanta. Varsinais-Suomen rakennuskulttuuri 10. Naantalin kaupunki, Vallis Gratiae –yhdistys, Turun maakuntamuseo, Varsinais-Suomen liitto. Saarijärvi 2006.
Mattila, Leena: Naantalin kirkkomaa, historiaa ja tarinaa.  Naantali:  Vallis Gratiae yhdistys R.Y., 2012.  Kirjan esittely.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naantalin kirkko Wikimedia Commonsissa
Naantalin kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Luostariveli Jöns Budden muistomerkki.
Naantalin kirkko talviyönä.
Naantalin kirkko sisältä.
Naantalin kirkko sisältä.
Alttarikaappi 1400-luvulta.
Tuntematon keskiaikainen taiteilija, Pietà. Valmistettu Suomessa 1460–1480.
Ristiinnaulitunkuva 1400-luvulta.
Naantalin kirkko, sankarihaudat
 1939–1944 Pro Patria, Vapaus Isänmaa
Naantalin kirkko
Nat Turner

Discovery of Nat Turner
Nat Turner (2. lokakuuta 1800 – 11. marraskuuta 1831) oli yhdysvaltalainen orja, joka johti orjakapinaa elokuussa 1831 Southamptonin piirikunnassa Virginiassa. Kapinassa tapettiin noin 60 valkoista orjanomistajaa ja heidän perheenjäsentään. Kapinan kukistamisen yhteydessä ja sitä seuranneissa kostotoimissa tapettiin yli sata mustaa, joista suurin osa ei liittynyt kapinaan millään tavalla. Kapinalliset säästivät joitakin köyhien valkoisten asumuksia tuholta kapinan aikana.
Turner piileskeli kapinan jälkeen kaksi kuukautta, kunnes hänet saatiin kiinni, tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Jerusalemin kunnassa.
Jälkimaine

Arviot Nat Turnerista ovat jälkeenpäin vaihdelleet aikakauden ja arvioijan taustan mukaan. Hänen taisteluaan orjuutta vastaan on pidetty sankarillisena, mutta siviileihin kohdistuneita murhia on verrattu terrorismiin ja sotarikoksiin.
Nat Turner on mukana vuonna 2002 julkaistussa kirjassa 100 Greatest African Americans. Hänen mukaansa on nimetty puisto Newarkin kaupungissa, ja hänet mainitaan eräissä rap-artistien teksteissä, kuten Wu-Tang Clanin kappaleessa ”The City” ja Public Enemyn kappaleessa ”Prophets of Rage”.
Vuonna 2016 ensi-iltansa sai elokuva The Birth of a Nation, joka kertoo Turnerin elämästä.
Mäentaka

Mäentaka on ainakin kolmen kylän nimi:
Mäentaka, kylä Rauman Lapissa
Mäentaka, maarekisterikylä Huittisilla
Mäentaka, kylä Tarvasjoella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mäentaka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Negrosinhedelmäkyyhky

| Negrosinhedelmäkyyhky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkylinnut Columbiformes
Heimo::  Kyyhkyt Columbidae
Suku::  Hedelmäkyyhkyt Ptilinopus
Laji::  arcanus
Kaksiosainen nimi
 Ptilinopus arcanus  (Ripley & Rabor, 1955) 
Katso myös
   Negrosinhedelmäkyyhky Wikispeciesissä   Negrosinhedelmäkyyhky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Negrosinhedelmäkyyhky (Ptilinopus arcanus) on äärimmäisen uhanalainen kyyhky. Se on endeeminen laji Filippiineillä. Laji tunnetaan ja lajikuvaus on laadittu yhden Filippiineillä Negrosin saarella vuonna 1953 ammutun naaraslinnun perusteella.
Mäentaka (Huittinen)

Mäentaka on entinen kylä Huittisilla. Kylä sijaitsi Punkalaitumenjoen ja Sammunjoen välissä. Mäentaka on jäänyt Lauttakylän kasvaneen taajaman sisään ja hävinnyt kartoista.
Mäentaka on erotettu Nanhian kylästä omaksi kyläkseen vuonna 1553. Aluksi Mäentaan kantatilat sijaitsivat Punkalaitumenjoen pohjoisrannalla nykyisen Isännänkadun tienoolla. Kylä siirtyi sittemmin Untonmäelle ja sen tiivis rakennuskanta myötäili kylää halkovaa tietä. 1960-luvulla valtatie 12 vedettiin kylän läpi ja Mäentaan länsiosasta tuli risteysalue. Aluetta kaavoitettiin voimakkaasti 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin kylä jäi Lauttakylän taajaman sisään.
National Fire Protection Association

| National Fire Protection Association |
| --- | --- |

Perustettu:  1896
Toimiala:  paloturvallisuus
Päämaja:  Quincy, Massachusetts
Toiminta-alue:  Yhdysvallat
Jäsenet:  yli 50 000
Puheenjohtaja:  Jim Pauley
Aiheesta muualla
nfpa.org
Infobox OKNimi-testi OK: 
National Fire Protection Association (NFPA) on yhdysvaltalainen paloturvallisuusjärjestö, jolla on yli 50 000 jäsentä. Sen perusti vuonna 1896 joukko palovakuutusyhtiöitä, ja sen alkuperäinen tehtävä oli luoda standardi sprinklerijärjestelmille. Sittemmin sen toiminta on laajentunut myös muiden paloturvallisuusstandardien luomiseen, tutkimukseen sekä paloturvallisuuskouluttamiseen ja -valistamiseen. Se on julkaissut yli 300 paloturvallisuusstandardia.
NFPA:n maskotti on vuonna 1951 luotu Sparky the Fire Dog -koira, jota käytetään järjestön valistusmateriaalissa. Se on Yhdysvalloissa tunnettu hahmo sekä lasten että aikuisten keskuudessa.
Sparky the Fire Dog.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta National Fire Protection Association Wikimedia Commonsissa
NFPA:n kotisivut (englanniksi)
Naukkarinen

Naukkarinen on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Arvo Naukkarinen (s. 1938), maantieteen emeritusprofessori
Janne Naukkarinen (s. 2004), jääkiekkoilija
Joel Naukkarinen (s. 1993), kilpasoutaja
Kyllikki Naukkarinen (1925–2011), yleisurheilija
Lasse Naukkarinen (s. 1942), ohjaaja-käsikirjoittaja
Lau Nau oik. Laura Naukkarinen (s. 1980), laulaja, lauluntekijä
Olli Naukkarinen, Järvenpään kaupunginjohtaja 2018–2022.
Kuvitteellisia henkilöitä

Keijo "Keke" Naukkarinen, televisiosarjassa Salatut elämät
Sakari "Naukkis" Naukkarinen, Aake Kallialan esittämä sketsihahmo
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Naukkarinen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Negatiivi

Negatiivi tarkoittaa seuraavia asioita:
negatiivi, valokuvan valmistuksessa käytettävä raakakuva
negatiivi, muotti tai malli, jossa kohoumien paikalla on syväymät ja päinvastoin.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Negatiivi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Nord-Süd-Tunnel

Berliinin Nord-Süd-Tunnel (Pohjois-etelä-tunneli) on Berliinin S-Bahnin keskeinen pohjois-eteläsuuntainen reittiosuus Berliinin keskustan halki.
Tunnelin tarkoitus

Tunnelin alkuperäinen tarkoitus oli yhdistää Anhalter Bahnhof ja Potsdamer Platzin asema itä-länsisuuntaiseen korkorataan (Stadtbahn) Friedrichstraßen rautatieasemalla, ja sieltä Stettinin asemalle (nykyinen Nordbahnhof). Tunneli yhdistää kolme eteläistä esikaupunkilinjaa (Wannseen rata Wannseesta, Anhaltin esikaupunkirata Teltow Stadtista ja Dresdenin rata Blankenfeldesta) kolmeen pohjoiseen esikaupunkilinjaan (Kremmenin rata Henningsdorfista, pohjoisrata Oranienburgista ja Stettinin rata Bernausta).
Historia

Pohjois-eteläsuuntaista maanalaista ratayhteyttä Berliinin keskustan halki suunniteltiin jo 1800-luvun lopulla, mutta vasta Berliinin kaupunki- ja esikaupunkiratojen sähköistämisen valmistuminen v. 1933 teki pohjoisten ja eteläisten esikaupunkiratojen yhdistämisen oleelliseksi. Koska ratayhteys kulki aivan kaupungin keskustan halki, tunneli oli ainoa vaihtoehto. Olemassaolevat maanalaiset rakennelmat ja tarve alittaa jokia asettivat rajoituksia suunnittelulle: osuudella on tavallista tiukempia kaarteita, jyrkempiä nousuja ja laskuja, ja tunnelien profiili on mahdollisimman pieni.
Historia > Rakentaminen

Rakennustyöt alkoivat 1934, ja ensimmäinen osuus Humboldthainin ja Unter den Lindenin asemien välillä avattiin 27. kesäkuuta 1936, huolimatta onnettomuudesta Brandenburger Torin lähellä 20. elokuuta 1935, missä kuoli 19 työläistä.
Eteläinen osuus Potsdamer Platz–Anhalter Bahnhof–Großgörschenstraße valmistui vasta 9. lokakuuta 1939, ja osuus Anhalter Bahnhof–Yorckstraße 5. marraskuuta 1939. Viivästykset johtuivat osittain suunnitelmien muutoksista, osittain vaikeuksista maaperän kanssa.
Historia > Tunnelin tulviminen ja korjaustyöt

Juuri ennen sodan loppua, 2. toukokuuta 1945, tunnelin katto Landwehrkanalin alapuolella räjäytettiin rikki. Tämän seurauksena Nord-Süd-Tunnel sekä osa U-Bahnia täyttyivät vedellä muutamassa päivässä. Tapahtuman tarkka kulku on epäselvää, mutta oletetaan että vetäytyvät SS-joukot räjäyttivät tunnelin. Vaikka korjaustyöt aloitettiin nopeasti, tunneli saatiin takaisin käyttöön vasta vuonna 1947.
Historia > Berliinin jako

Berliinin muurin rakentamisen jälkeen 1961 kaikki Itä-Berliinin puolelle jäävät asemat suljettiin paitsi Friedrichstraßen asema, josta tuli rajanylityspaikka. Länsi-Berliiniin liikennöivät junat kulkivat Anhalter Bahnhofilta Friedrichstraßen kautta Humboldthainiin pysähtymättä. Vuonna 1984 Deutsche Reichsbahn luovutti rataosan liikennöinnin Berliner Verkehrsbetriebelle, joka hoiti S-Bahnin liikennöintiä Länsi-Berliinissä. Koko Berliinin jaon aikana tunnelissa ei tehty laajennuksia tai isompia remontteja.
Historia > Saksojen yhdistymisen jälkeen

Berliinin muurin murruttua 1990 tunnelin haamuasemat palasivat vähitellen käyttöön: Oranienburger Straße 2. heinäkuuta 1990, Nordbahnhof ja Unter den Linden (nykyään Brandenburger Tor) 1. syyskuuta 1990, Bornholmer Straße 12. joulukuuta 1990, ja Potsdamer Platz 3. maaliskuuta 1992.
Tammikuussa 1991 aloitettiin tunnelin ensimmäinen kattava saneeraus sitten vuoden 1945, jossa tunnelien sisäseinät uusittiin ja vuoden 1945 tulvan viimeiset jäljet korjattiin. Työt kestivät 1. maaliskuuta 1992 asti. Uusi remontti v. 2002 poisti viimeisetkin Itä-Berliinin jäänteet tunnelista ja sen asemilta. Uusi merkinantojärjestelmä asennettiin 2005–2006.
Kuvia

Potsdamer Platzin S-Bahn-asema
Tunnelin sisäänkäynti lounaassa (Wannseebahn)
Tunnelin sisäänkäynti lounaassa (Anhaltin esikaupunkirata)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nord-Süd-Tunnel Wikimedia Commonsissa
Natacha Atlas

Natacha Atlas vuonna 2006.
Natacha Atlas (arab. نتاشا أطلس‎, s. 20. maaliskuuta 1964 Bryssel) on monia eri tyylejä musiikissaan yhdistelevä belgialainen laulaja ja muusikko. Hänen musiikissaan yhdistyvät muun muassa arabimusiikki, Pohjois-Afrikan musiikki, hip hop, drum'n'bass sekä reggae.
Belgiassa syntyneen Atlasin sukujuuret ovat Egyptissä, Marokossa ja Palestiinan alueella. Hän vietti varhaislapsuutensa Brysselin maahanmuuttajalähiössä imien vaikutteita aasialaisesta ja arabikulttuurista. Atlas asui teini-ikäisenä myös Englannissa.
1990-luvun alussa Atlas liittyi jäseneksi englantilaiseen maailmanmusiikkiyhtyeeseen Transglobal Underground. Tiivistä yhteistyötä Transglobal Undergroundin kanssa yhä jatkava Atlas julkaisi ensimmäisen soololevynsä 1995. Hänen soololevytyksensä nauttivat suurta suosiota etenkin Ranskassa.
Atlas on laulanut useilla kielillä: ranskaksi, englanniksi, arabiaksi ja hindiksi.
Diskografia

Diaspora  (1995)
Halim  (1997)
Gedida  (1999)
Ayeshteni  (2001)
Foretold in the Language of Dreams  (Mark Eagletonin kanssa, 2002)
Something Dangerous  (2003)
The Best of Natacha Atlas  (2005)
Mish Maoul  (2006)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
natachaatlas.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Mantra Recordings (Arkistoitu – Internet Archive)
Beggars US (Arkistoitu – Internet Archive)
Naïve (Arkistoitu – Internet Archive)
TGU
Mish maoul
Nelikko

Nelikko on Suomessa ja Ruotsissa aiemmin käytössä ollut tilavuusmitta. Suomessa yksi nelikko oli yksi neljäsosa tynnyriä. Kuivan tavaran mittana yksi tynnyri oli 30 kappaa eli 164,9 litraa, jolloin nelikon suuruudeksi tuli 41,221 litraa. Nesteitä mitattaessa yksi tynnyri oli 48 kannua eli 125,6 litraa, jolloin nelikon suuruudeksi tuli 31,406 litraa.
Vuonna 1739 annetun asetuksen mukaan nelikko oli kuivan tavaran mittana yksi neljäsosa pannia eli yksi kahdeksasosa tynnyriä eli 8,32 litraa. Ruotsissa nelikko oli nesteitä mitattaessa 31,4 litraa ja kuivia tavaroita mitattaessa 1/8 tynnyriä eli 2 ottinkia eli 1/4 pannia eli 4 kappaa, joka litroina oli 18,3.
Neleus

Neleus (m.kreik. Νηλεύς, Nēleus) oli kreikkalaisessa mytologiassa Poseidonin ja Tyron poika, ja Peliaksen kaksoisveli.
Tyro oli naimisissa Kretheuksen kanssa, jonka kanssa hänellä oli yksi poika, Aison), mutta hän rakasti joen jumalaa Enipeusta. Tämä kuitenkin torjui hänen kaikki lähentelynsä. Poseidon himoitsi Tyroa ja naamioitui Enipeukseksi, ja näiden kahden suhteesta syntyivät kaksoispojat Pelias ja Neleus. Aristoteleen mukaan Tyro asetti pojat pieneen ruuheen, ja heidät löytänyt hevospaimen kasvatti nämä. Toisen version mukaan Tyro jätti lapset vuorelle, ja heidät kasvatti heidät löytänyt neito.
Vartuttuaan Pelias ja Neleus etsivät Tyron ja tappoivat äitipuolensa, Salmoneuksen toisen vaimon Sideron, koska tämä oli kohdellut heidän biologista äitiään huonosti. Sidero oli piiloutunut Heran temppeliin, jossa Pelias hänet kuitenkin surmasi ja sai päällensä Heran leppymättömän vihan.
Neleus ja Pelias taistelivat kruunusta, ja tämän seurauksena Neleus karkotettiin Messeniaan tullakseen Pyloksen kuninkaaksi. Herakles myöhemmin pyysi Neleusta puhdistamaan hänet verivelasta, mutta tuli torjutuksi. Herakles tappoi tämän jälkeen Neleuksen ja hänen poikansa, mukaan lukien Alastorin, mutta pois lukien Nestorin.
Khloriin kanssa Neleuksella oli kolme poikaa, Pero, Alastor ja Nestor.
Negrosinaratti

| Negrosinaratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Alaheimo::  Arinae
Tribus::  Arini
Suku::  Suomuaratit Pyrrhura
Laji::  melanura
Kaksiosainen nimi
 Pyrrhura melanura  (Spix, 1824) 

Katso myös
   Negrosinaratti Wikispeciesissä   Negrosinaratti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Negrosinaratti (Pyrrhura melanura) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Andien rinteitä Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Luoteis-Brasiliassa. Lajista tunnetaan viisi alalajia. Sen holotyypin kuvaili Johann Baptist von Spix Tabatingasta Rio Solimõesista Brasiliasta 1824.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Negrosinaratti (Pyrrhura melanura)
Mühlebergin ydinvoimalaitos

Mühlebergin ydinvoimalaitos sijaitsee Aaren rannalla.
Mühlebergin ydinvoimalaitos sijaitsee Keski-Sveitsissä, Bernin kantonissa. Se lopetti ydinvoiman tuotannon joulukuussa 2019.
Sijainti

Voimalaitos sijaitsee Aarejoen etelärannalla noin 15 kilometriä Bernistä länteen ja viitisen kilometriä Kerzersistä itään. Voimala on Mühlebergin kunnan alueella, kylän pohjoispuolella.
Omistaja

Ydinvoimalaitoksen omistaa berniläinen pörssiyhtiö BKW Energie AG, josta Bernin kantoni omistaa enemmistön.
Tekniset tiedot

Mühlebergin voimalaitoksen nettosähköteho oli 373 MW ja vuosituotanto yhteensä noin 3 TWh sähköä. Reaktori oli kiehutusvesireaktori. Laitoksella oli jäähdytystorni.
Voimalaitos otettiin käyttöön vuonna 1972. Reaktori suljettiin 20. joulukuuta 2019 Sveitsin ydinvoimaloista ensimmäisenä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mühlebergin ydinvoimalaitos Wikimedia Commonsissa
Negros Occidental

Negros Occidentalin sijainti
Negros Occidental on Filippiinien Länsi-Visayasin alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Bacolod. Se muodostuu Negrosin saaren luoteispuolesta. Saaren kaakkoispuoli kuuluu Negros Orientalin provinssiin. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 2 369 039.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Negros Occidental Wikimedia Commonsissa
Filippiinien hallinnollinen jako
| --- | --- |
Pääkaupunki:  Manila
Alueet:   Bicolin alue  Cagayan Valley  CALABARZON  Caraga  Cordilleran hallinnollinen alue  Davaon alue  Ilocosin alue  Itä-Visayas  Keski-Luzon  Keski-Visayas  Länsi-Visayas  MIMAROPA  Mindanaon autonominen muslimialue  Pohjois-Mindanaon alue  Pääkaupunkialue  SOCCSKSARGEN  Zamboangan niemimaa 
Provinssit:   Abra  Agusan del Norte  Agusan del Sur  Aklan  Albay  Antique  Apayao  Aurora  Basilan  Bataan  Batanes  Batangas  Benguet  Biliran  Bohol  Bukidnon  Bulacan  Cagayan  Camarines Norte  Camarines Sur  Camiguin  Capiz  Catanduanes  Cavite  Cebu  Cotabato  Davao del Norte  Davao del Sur  Davao de Oro  Davao Occidental  Davao Oriental  Dinagat Islands  Eastern Samar  Guimaras  Ifugao  Ilocos Norte  Ilocos Sur  Iloilo  Isabela  Kalinga  La Union  Laguna  Lanao del Norte  Lanao del Sur  Leyte  Maguindanao  Marinduque  Masbate  Misamis Occidental  Misamis Oriental  Mountain Province  Negros Occidental  Negros Oriental  Northern Samar  Nueva Ecija  Nueva Vizcaya  Occidental Mindoro  Oriental Mindoro  Palawan  Pampanga  Pangasinan  Quezon  Quirino  Rizal  Romblon  Samar  Sarangani  Siquijor  Sorsogon  South Cotabato  Southern Leyte  Sultan Kudarat  Sulu  Surigao del Norte  Surigao del Sur  Tarlac  Tawi-Tawi  Zambales  Zamboanga del Norte  Zamboanga del Sur  Zamboanga Sibugay
Muikkuvestivaalit

Muikkuvestivaalit on Pielavedellä pidettävä ilmaistapahtuma. Ensimmäisen kerran ne järjestettiin 1971. Ensimmäisestä tapahtumasta on tehty myös dokumentti, joka näytettiin TV:ssä viimeksi loppuvuodesta 2013.
Historiaa

Alkuun Muikkuvestivaalit järjestettiin vuosittain ja niiden vastuullisena järjestäjänä toimi urheilu- ja liikuntaseura Pielaveden Sampo ry. Ensimmäisenä vuonna 1971 kävijöitä oli 10 000, seuraavana vuonna 15 000. Vuonna 1973 kävijämäärä oli 30 000 henkeä. Vähitellen kävijämäärät vähenivät ja vuoden 1982 jälkeen tapahtuma päätettiin lakkauttaa. (Kokkonen 2006, 453–455.)
Muikkuvestivaaleja kuvailtiin Pielaveden ja Keiteleen Sanomissa 13.7.1972 näin:
"Ennenäkemätöntä kansan ja autojen paljoutta Pielaveden teillä ja turuilla, paahtavaa hellettä ja rajuja ukkosmyrskyjä, monenlaista melua ja melskettä, mutta myöskin rauhallisia hetkiä ja tunnelmallisia iltatuokioita sisältyi kolmepäiväiseen Pielaveden kesätapahtumaan Muikkuvestivaaleihin, joita viikon vaihteessa vietettiin toisen kerran. Juhlinnan keskipiste, muikku oli jälleen kohotettu arvoon arvaamattomaan. Järjestäjien kunniaksi on luettava, että muikkua oli nyt tarjolla monessa muodossa vielä sunnuntainakin." (Kokkonen 2006, 453–455.)
Vuonna 2009 Pielavedellä tehtiin päätös järjestää Muikkuvestivaalit seuraavana kesänä 2010. Tapahtuma oli Pielaveden kunnan rahoittama ja sen vastuullisena toteuttajana toimi  Pielaveden Yrittäjät ry kunnan ja yrittäjäyhdistyksen keskinäisellä sopimuksella.
Muikkuvestivaalit nykyisin

Nykyään Muikkuvestivaaleilla on kävijöitä 4000–5000 henkeä. Tapahtumalla on merkittävä vaikutus paikkakunnan elinkeinoelämälle, sillä Pielaveden väkimäärä tuplaantuu hetkellisesti.
Pielaveden torille ja kylälle kerääntyy kymmenittäin markkinamyyjiä. Tarjolla on erilaisia kala- ja erityisesti muikkutuotteita, käsitöitä, leivonnaisia, tekstiilejä jne. Lapsille järjestetään omaa ohjelmaa päivän mittaan. Iltaa kohden tori täyttyy tuhansista vestarivieraista, kun bändit alkavat esiintymään. Nykymuotoiset Muikkuvestivaalit ovat aikaan sopiva sekoitus markkinoita ja festivaaleja.
Muikkuvestivaaleja varten perustettiin syksyllä 2014 Pielaveden Muikkuvestivaalit ry. Yhdistys järjestää vuosittain ainakin vappupiknikin, Muikkuvestivaalit ja halloweentapahtuman.