stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valkopäälepinkäiset

| Valkopäälepinkäiset |
| --- | --- |
 Liitolepinkäinen (Eurocephalus rueppelli)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Lepinkäiset Laniidae
Suku::  Valkopäälepinkäiset Eurocephalus  A. Smith, 1836
Katso myös
   Valkopäälepinkäiset Wikispeciesissä   Valkopäälepinkäiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkopäälepinkäiset (Eurocephalus) on lepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Siihen kuuluu kaksi lajia:
Liitolepinkäinen (Eurocephalus rueppelli)
Valkolakkilepinkäinen (Eurocephalus anguitimens)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Eurocephalus (englanniksi)
Valkopäägaselli

| Valkopäägaselli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Onttosarviset Bovidae
Alaheimo::  Gasellit Antilopinae
Suku::  Nanger
Laji::  dama
Kaksiosainen nimi
 Nanger dama  (Pallas, 1766) 
Synonyymit
 Gazella dama (Pallas, 1766) 
 Valkopäägasellin levinneisyys
Katso myös
   Valkopäägaselli Wikispeciesissä   Valkopäägaselli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkopäägaselli (Nanger dama), aiemmin punakaulagaselli, on Saharassa elävä erittäin harvinainen ja äärimmäisen uhanalainen gasellilaji. Tällä vuosituhannella luonnonvarainen kanta on arvioitu vain 100-200 yksilöksi, jotka esiintyvät viidessä osapopulaatiossa Malin, Nigerin ja Tšadin alueilla.
Tuntomerkit

Valkopäägasellilla on antilooppimaisen suuret korvat ja silmät, ja pienet terävät suorat tummat sarvet. Itäinen alalaji on punaista kaulaa lukuun ottamatta valkoinen, mutta levinneisyysalueen länsiosassa laji on lähes kokonaan punaruskea valkoisia pakaroita, vatsanalusta ja pään etuosaa lukuun ottamatta.
Valmet 15

| Valmet 15 |
| --- | --- |
 Piikkilangan kiristäjä
Valmistaja:  Valmet Tourulan tehdas 1952–1954, Tourula
Konserni:  Valmet-traktori
Tyyppi:  maataloustraktori
Seuraaja:  Valmet 20
Moottori
Moottori:  Valmet 4035 B (bensiini) tai Valmet 4035 P (petroli)
Iskutilavuus:  1414
Teho:  15 hv SAE 2000
Vaihteisto
Vaihteiden määrä:  3+1
Maksiminopeus:  4,8-15,3 km/h
Mitat ja tekniset tiedot
Massa:  780 kg
Pituus:  2,55m
Korkeus:  1,6m
Valmet 15 oli ensimmäinen Valmetin valmistama traktorimalli. Siitä on käytetty vähäisen tehonsa vuoksi puhekielessä nimitystä piikkilangankiristäjä. Mallin perustana on prototyyppi nimeltään Pikku-jehu. Suunnitteluperusteena oli se, että Suomessa oli 1950-luvun alussa vielä 250 000 maatilaa, joiden suurin viljelyspinta-ala yleensä oli 25 hehtaaria. Tarkoituksena oli, ettei traktorista olisi tullut liian raskas suomaille, ja että se kykenisi vetämään 14–16-tuuman yksisiipistä auraa pellolla kynnettäessä.
1953 Valmet järjesti traktorimallin myynnin Hankkijan, Laborin ja OTK:n kanssa. Vuoteen 1954 mennessä oli valmistettu yhteensä 2 000 Valmet 15- ja Valmet 20 -traktoria.
Historia

Valmetin traktorin valmistajana oli Valtion Kivääritehdas OY, sittemmin nimeltään Valmetin Tourulan tehdas. Ensimmäisinä valmistusvuosina Valtion maatalouskoneiden tutkimuslaitos osoitti kritiikkiä Valmetin ominaisuuksia kohtaan verrattuna pohjoisamerikkalaisiin traktoreihin.
”Pari vuotta ennen sotakorvaustoimitusten täyttymistä joskus vuoden 1948 paikkeilla ryhdyttiin miettimään tulevia siviilituotteita. Ehdotin maanviljelijänä traktoreita.” kertoo Olavi Sipilä, joka kutsuttiin projektin johtajaksi.
Pikkutraktori, työnimenään Pikku-Jehu, suunniteltiin ilman investointeja pitäytyen olemassa olevaan konekantaan. Rautpohjan tehtaalla tehtiin ensimmäisen 10 kpl koesarjan osat. Kokoonpanopaikka sen sijaan oli avoinna. Valtion Metallitehtaitten johto päätti siirtää valmistuksen Valtion Kivääritehtaalle Tourulaan. Samalla tuote sai nimekseen Valmet (Valtion Metallitehtaat –yhtymä oli muutettu osakeyhtiöksi Valmet Oy).
Ensimmäiset Valmetit koottiin Tourulan tehtaalla vuonna 1951. Vuonna 1952 tehtiin 75 kappaleen koesarja. Itse tuote eli Valmet 15 eli A-malli tuli markkinoille aikaan, jolloin pienet traktorit olivat erittäin kysyttyjä. Tuote korvasi hevosparin.
Moottorin kehitti Linnavuoren moottoritehdas. Traktoriin valittiin nelisylinterinen kaasutinmoottori, jonka polttoaineena oli petroli, käynnistykseen tarvittiin bensiiniä. Moottorin iskutilavuus oli 1,4 litraa, ja tehoa saatiin noin 15 hv/2000 r/min. Rakenne oli mahdollisimman yksinkertainen: magneettosytytys ja sivuventtiilirakenne.
Vaihteistossa oli kolme nopeutta eteen ja peruutusvaihde. Kytkimen läpimitta oli kahdeksan tuumaa ja ohjaus luonnollisesti mekaaninen, olihan koneen paino vain 780 kg. Myös nostolaite oli alkuun mekaaninen. Työkoneita hallittiin pitkällä vivulla, jossa tosin oli kevennysjousi. Kolmipistekiinnitys ei ollut vielä vakiintunut, joten työkoneet kehitettiin tyyppikohtaisesti. Pikku-Valmetin peruskoneita olivat aura, äes, niittokone ja perävaunu.
Uusi malli 1955

Keväällä 1955 jo 3000 Pikku-Valmetia oli myyty. Asiakkaat kaipasivat enemmän tehoa ja toukokuussa esiteltiin parannettu malli Valmet 20, jossa petroliversion teho oli nostettu 19 hevosvoimaan ja bensiinikäytöllä saatiin 22 hv. Pikku-Valmeteja valmistettiin kaikkiaan yli 9 000 kappaletta, viimeinen valmistui vuoden 1963 puolella.
Eroavaisuudet

Valmet 15 ja Valmet 20 mallit ovat lähes samannäköisiä. Ne erottavat toisistaan mm. raidetangosta joka 15 mallissa kulkee etuakselin etupuolella ja 20 mallissa takapuolella. Etuakseli muutettiin 20 malliin palkkirakenteiseksi. Moottorin kiinnityspultteja etukehtoon on 20-mallissa 3kpl per puoli kun 15-mallissa niitä on 2kpl per puoli. Väritykseltään kummatkin ovat kirkkaan punaisia (värikoodi MIRA0273) (Kuvassa malli 20)
Aiheesta muualla

Valmet-talli
Vanhat valmetit Ry.
Valtra history
(Valmet) Konedata  (Arkistoitu – Internet Archive)
Vera Valdor

| Vera Valdor> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. helmikuuta 1918 (ikä 106) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Vera Valdor (s. 20. helmikuuta 1918 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen näyttelijä.
Filmografia

1935 – Ungdom av idag
1936 – Flickorna på Uppåkra
1936 – Janssons frestelse
1937 – Pappas pojke
1940 – Beredskapspojkar
1940 – Karl för sin hatt
1941 – Uppåt igen
1943 – Kvinnor i fångenskap
1944 – ... och alla dessa kvinnor
1946 – Harald Handfaste
1947 – Pappa sökes
Aiheesta muualla

Vera Valdor Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Verkkolaskuosoite

Verkkolaskuosoite on laskuttajan tai vastaanottajan osoite, jonka avulla yrityksille tai yksityishenkilöille voi lähettää sähköisiä verkkolaskuja. Verkkolaskuosoite voi olla muotoa OVT-tunnus, IBAN-tunnus tai Verkkopalvelutunnus.
Verkkolaskut välitetään pankkien tai verkkolaskuoperaattoreiden kautta, jotka yksilöi välittäjätunnus. Välittäjätunnus voi olla OVT-tunnus, BIC-osoite tai muu merkkijono.
Verkkolaskuosoitteen muodostaminen

OVT-muotoinen verkkolaskuosoite lienee yleisin. SFS 5748 -standardin mukainen OVT-tunnus rakentuu ISO6523-standardin mukaisesta Suomen verohallinnon tunnuksesta 0037, Y-tunnuksesta (8 merkkiä ilman väliviivaa) sekä vapaamuotoisesta 5 merkistä, jolla voidaan antaa organisaation alataso tai kustannuspaikka. Siten OVT-tunnuksen pituus on 12–17 merkkiä. OVT-tunnuksen rakenne on virallisesti määritelty mutta mikään taho ei varsinaisesti myönnä tunnuksia, vaan kukin organisaatio muodostaa omat tunnuksensa.  Esimerkiksi yrityksen, jonka Y-tunnus on 1234567-8, OVT-tunnus on 003712345678.
IBAN muodostetaan suomalaisesta tilinumerosta lisäämällä alkuun maakoodi FI sekä kaksimerkkinen tarkiste. IBAN-muotoinen tilinumero on Suomessa pituudeltaan 18 merkkiä.
Verkkopalvelutunnus on operaattorin antama tunnus johon verkkolaskut lähetetään.
Aiheesta muualla

Tieken ylläpitämä lista verkkolaskuoperaattoreista
Valmet 361 D

| Valmet 361D -traktori |
| --- | --- |

Valmistaja:  Valmet Tourulan tehdas 1960–1965, Tourula
Tuotantomäärä:  14796
Tyyppi:  maataloustraktori
Edeltäjä:  Valmet 359D
Seuraaja:  Valmet 565
Moottori
Moottori:  Sisu-Valmet 310D (1960–61), 310A (1962–65)
Polttoaine:  Diesel
Iskutilavuus:  2685
Teho:  46HV SAE2000
Vääntö:  157 Nm/1300
Vaihteisto
Vaihteiden määrä:  6+2
Maksiminopeus:  28 km/h
Hydrauliikka
Nostovoima:  1 200 kg
Mitat ja tekniset tiedot
Massa:  1 770 kg
Pituus:  3 m
Korkeus:  1,75 m
Polttoainesäiliö:  40 l
Kääntöympyrä:  5,8 m
Valmet 361 D oli Valmet 359:n jälkeen kolmas suomalaisen Valmetin valmistama dieselkäyttöinen maataloustraktorimalli.
359 D sai vuoden 1960 lopussa seuraajakseen 361 D:n. Ulkonäkö oli uudistettu, ja kulmikkuudessa se oli aikaansa edellä. Tekniikassa muutokset edeltäjään verrattuna olivat pienempiä. Moottori oli uudistettu 310 D, ja siinä oli Boschin ruiskutus- sekä sähköjärjestelmä. Tehoa oli 42 DIN- tai 46 SAE-hevosvoimaa. Vetokoukku oli vakiovaruste. Lisävarusteena oli saatavissa entistä leveämpiä renkaita.
Malliversiot Mk1 ja Mk2

Vuonna 1962 lisättiin varusteisiin kaivattu tasauspyörästön lukko sekä tuntimittari ja pehmustettu istuin. Saman vuoden aikana traktorista tuli niin sanottu kakkosmalli (MK2), ja siinä oli uusi kehittyneempi hydrauliikka. Tarjolla oli asentosäätö, työntövarsitunnusteluun perustuva vetovastussäätö sekä sekoitussäätö. Kakkosmallissa Valmet pyrki vähentämään valmistuskustannuksia, joten Boschin ruiskutusjärjestelmä vaihdettiin edullisempaan Simms-merkkiseen ja sähköjärjestelmä Lucakseen. Moottorissa ei juuri muita muutoksia tapahtunut, paitsi ruiskutusjärjestelmän vuoksi jakopään valuosat ja rattaat muuttuivat. Näkyvin ero ulospäin MK1- ja MK2-mallien välillä ruiskutuslaitteen lisäksi on nostolaitteen käsivipu, joka ykkösmallissa on kulkusuuntaan nähden poikittain, kun se kakkosmallissa on menosuuntaan. Muita eroja on kampiakselin päittäislaakeroinnissa. Valmet 33 -, 359- ja 361 MK1 -malleissa (moottorit D-309 ja D-310) on runkolaakeriin integroitu päittäislaakeri, kun 361 MK2 -moottoreissa (A-310) lähtien päittäislaakeri on erillinen. Integroitua päittäislaakeria voi olla valmistuksen loppumisen vuoksi erittäin vaikea löytää nykypäivänä, varsinkaan STD-kokoisena.
Yleisesti D-309- ja D-310-moottorit ovat hyvin samankaltaisia. Näissä moottorimalleissa ruiskutusjärjestys on erilainen ja mm. jakopään suurimmassa rattaassa yhden hampaan ero lukumäärässä, mikä voi aiheuttaa tietämättömälle moottorinkorjaajalle ongelmia. Muut osat ovat hyvinkin vaihtokelpoisia keskenään.
Valmetin 361 D -mallia valmistettiin Suomessa kaiken kaikkiaan 14 796 kappaletta.
Uusi malli 1965

Seuraajastaan Valmet 565:stä 361-mallin erottaa parhaiten pienemmästä takarenkaan (vakio)halkaisijasta (24" vrt. 32"), etusäleiköstä sekä istuimesta.
Valmet 361 -kuvia

Valmet 361 Mk1
Valmet 361 Bosch-polttoainejärjestelmällä
Valmet D-310:n jakopää
Valmet D-310:n runkolaakerointi
1950- ja -60-luvun Valmet-logo
Ajan patinoima Valmet 361 Mk1
Aiheesta muualla

Konedata (Arkistoitu – Internet Archive)
Valmet-talli: Valmet harrastajien keskustelufoorumi
Vanhat valmetit Ry. (Valmet merkkikerho)
Valtra History
Valmet361 videoita
Valmet 361D varaosaluettelo (pdf)
Valmet 361D Omistajan käsikirja
Valmet 33

| Valmet 33 |
| --- | --- |
 Uusia Valmet 33D -traktoreita
Valmistaja:  Valmet Tourulan tehdas 1957–1958, Tourula
Konserni:  Valmet-traktori
Tyyppi:  maataloustraktori
Edeltäjä:  Valmet 20
Seuraaja:  Valmet 359
Moottori
Moottori:  Valmet 309D (diesel) 3-syl
Iskutilavuus:  2685
Teho:  37hv SAE2000 Diesel
Vääntö:  140/1200
Vaihteisto
Vaihteiden määrä:  6+2
Maksiminopeus:  3,3–28,5 km/h
Mitat ja tekniset tiedot
Massa:  1 700 kg
Pituus:  2,96m
Korkeus:  1,35m
Valmet 33D oli vuonna 1956 Valmet 20:n jälkeen esitelty ensimmäinen Valmetin valmistama dieseltraktorimalli. Sen 309 D -moottori oli eräs ensimmäisistä kolmisylinterisistä suorasuihkutusdieseleistä. Tehoa oli 37 hv ja nimelliskierrosluku oli 2 000 r/min. Vaihteita oli kuusi eteen ja kaksi taakse. Polttoainesäiliö oli sijoitettu kytkimen ja vaihteiston väliin ja pohja oli tasainen. Pakoputki oli suunnattu ylös. Ensimmäisen myydyn Valmet 33:n sarjanumero oli 570001 ja se tilattiin 29. huhtikuuta 1957. Valmistusmäärä tällä mallilla oli 1 537 kpl.
Historia

Keväällä 1955 Valmetin Linnavuoren tehdas alkoi tutkia dieselmoottorin valmistusmahdollisuuksia. Valmetin päätöksenteko lähti suoraan käyttöoloista ja -tarpeista. Dieselmoottori on varmakäyntinen ja polttoaineen ominaiskulutus on edullisempi kaasutinmoottoreihin verrattuna. Siksi päädyttiin dieseliin. Ruiskutusperiaatteeksi valittiin suoraruiskutus, jolla saavutettiin hyvä kylmäkäynnistyvyys ja polttoainetalous. jäähdytystavaksi valittiin nestejäähdytys ja sen lisäksi märät vaihdettavat sylinteriputket.
Lopputuloksena näistä kauaskantoisista päätöksistä oli kolmisylinterinen Valmet 309D-moottori. Tämä moottori, tullessaan markkinoille uuden Valmet 33-mallin yhteydessä, oli erittäin moderni ja samat rakenneperiaatteet löytyvät tämänkin päivän AGCO Sisu Power-moottoreista (entinen Sisudiesel).
Samanaikaisesti Linnavuoressa alkaneen moottorikehitystyön kanssa varsinaisen traktorin kehitystyö pyörähti käyntiin myös Tourulan traktoritehtaalla. Jo Pikku-Valmetin (Valmet 20) kehitystyössä kunnostautunut Olavi Sipilä johti projektia.
Lopputulos, Valmet 33D, joka esiteltiin marraskuussa 1956 Helsingin Messuhallissa ja tuli tuotantoon seuraavana vuonna, oli tekniikaltaan ajan tasalla. Sen moottoriteho, 37 hv, oli sopiva 1 700 kg:n painoon. Vaihteistossa oli kuusi nopeutta eteenpäin ja kaksi taakse. Tuohon aikaan kilpailijoilla oli yleensä viisi nopeutta eteenpäin ja yksi peruutusvaihde. Hydraulisen, standardin mukaisen nostolaitteen nostokyky oli 1 350 kg, ja kokonaisuutena perusrakenne oli selkeä, maavara suuri ja käyttö helppoa.
Jo tässä mallissa Valmet sijoitti polttoainesäiliön runkoon kytkimen ja vaihteiston välille. Siitä saakka tämä ominaisuus on ollut tunnusomaista Valmet-traktoreille. Vakiokokoisilla 11-28 -renkailla traktori saavutti hyvän 28,5 km/h tienopeuden, millä oli selvästi kilpailijoitten yläpuolella.
Ensimmäisissä prototyypeissä ei ollut tyyppimerkintöjä. Koeajaja meni tankkaamaan dieselöljyä kaupungin huoltoasemalle. Joku traktorintuntija oli sattunut paikalle. ”Mikä tämä on, kun nimikin puuttuu?” Kierreltyään hetken koneen ympärillä mies totesi: ”Ei tämä huono kone ole, koska ruiskutuslaitteet, startti ja laturi ovat Boschin tekemiä.”
Uusi malli 1959

33:n edelleen kehitetty versio oli vuonna 1959 esitelty Valmet 359D. Hydrauliikassa oli erillinen kymmenen litran öljysäiliö erillään vaihteistosta. Mittarit oli nyt sijoitettu kojetauluun. Kummatkin mallit ovat lähes samannäköisiä ulkoisesti. ensimmäisissä 33D-malleissa olivat etulamput keulan sijasta sijoitettu ratin kohdalle akkukotelon kylkiin.
Aiheesta muualla

Valmet-talli
Vanhat valmetit Ry.
Valtra History, Valtra.fi
(Valmet) Konedata (Arkistoitu – Internet Archive)
Mainosvideo

Valmet 33:n alkuperäinen esittelyvideo
Esittely vuonna 1956 Helsingin messuhallissa. Kuva: Erkki Voutilainen.
Verena Mayr

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Verena Mayr vuonna 2019. |  Verena Mayr vuonna 2019. |  Verena Mayr vuonna 2019. |  |
Maa:   Itävalta
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Doha 2019 | seitsenottelu |  |
Verena Mayr (o.s. Preiner, s. 1. helmikuuta 1995) on itävaltalainen yleisurheilun moniottelija. Hän saavutti seitsenottelussa pronssia Dohan MM-kilpailuissa 2019 tuloksella 6560. Hän on sijoittunut ulkoratojen EM-kilpailuissa seitsenottelussa seitsemänneksi vuonna 2016 ja kahdeksanneksi vuonna 2018 sekä sisäratojen EM-kilpailuissa viisiottelussa kuudenneksi vuosina 2017 ja 2019. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli yhdestoista. Hän saavutti seitsenottelussa hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 ja voitti kultaa samana vuonna universiadeissa.
Mayrin ennätys seitsenottelussa on Ratingenissa kesäkuussa 2019 tehty 6591 pistettä, joka on myös Itävallan-ennätys.
Valentina Monetta

| Valentina Monetta |
| --- | --- |
 Valentina Monetta vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. maaliskuuta 1975 (ikä 49) San Marino, San Marino
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Laulukielet:  italia, englanti
Aktiivisena:  2002–
Tyylilajit:  jazz, pop
Soittimet:  piano 
Levy-yhtiöt:  Jupiter Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Valentina Monetta vuoden 2013 Eurovision laulukilpailussa.
Valentina Monetta 2014
Valentina Monetta (s. 1. maaliskuuta 1975 San Marino, San Marino) on sanmarinolainen laulaja. Hän on edustanut kotimaataan Eurovision laulukilpailussa neljästi, vuosina 2012, 2013,, 2014. ja vuonna 2017 yhdessä Jimmie Wilsonin kanssa.
Valentina Monettan isä on kotoisin Calabriasta, Italiasta ja äiti San Marinosta. Valentina syntyi perheensä toiseksi lapseksi. Hän vietti lapsuutensa San Marinossa ja opiskeli taidepainotteisessa lukiossa Riminissä.
Monetta innostui musiikista jo lapsena. Hän harjoitteli pianonsoittoa ja laulua kotona ja kokeili epäröimättä uusia musiikkityylejä. Monetta soitti uransa alkutaipaleella useissa yhtyeissä. Hänen ensimmäisen yhtyeensä oli vuonna 1995 perustettu Tiberio. Tällä hetkellä hänellä on oma liveyhtyeensä nimeltä My Funky Valentine.
Monetta pitää musiikillisena vaikuttajanaan muiden muassa Whitney Houstonia.
Edustajana Eurovision laulukilpailuissa > 2012

Vuonna 2012 Valentina Monetta valittiin sisäisesti edustamaan San Marinoa dancetyylisellä kappaleella ”The Social Network Song”, jonka ovat sanoittaneet Timothy Touchton ja Jose Santana Rodriguez ja säveltänyt Ralph Siegel. Kappaleen alkuperäinen nimi oli ”Facebook Uh Oh Oh”, mutta 18. maaliskuuta EBU ilmoitti kappaleen sisältävän kaupallista sanomaa ja että se siten rikkoi kilpailun sääntöjä. San Marinolle annettiin mahdollisuus vaihtaa edustuskappaletta tai muuttaa kappaleen sanoitusta.
22. maaliskuuta julkaistiin kappaleen päivitetty versio, jossa on pääosin samat sanoitukset kuin alkuperäisessä, mutta ilman suoraa viittausta Facebookiin.
Monetta kilpaili päivitetyllä kappaleella Eurovision laulukilpailun 1. semifinaalissa 22. toukokuuta esiintymisnumerolla 11. Kappale ei päässyt finaaliin, vaan sijoittui semifinaalissa 14:nneksi 31 pisteellä.
Edustajana Eurovision laulukilpailuissa > 2013

Valentina Monetta edusti San Marinoa vuonna 2013 italiankielisellä kappaleella ”Crisalide (Vola)” (suom. Kotelo (Lennä)). Kappaleen sanoittivat Ralph Siegel ja Mauro Balestri ja sävelsi Ralph Siegel. Kappaleesta tehtiin myös englanninkielinen versio ”Chrysalis (You’ll Be Flying)”.
Crisalide kilpaili 2. semifinaalissa 16. toukokuuta esiintymisnumerolla 2 ja menestyi edeltäjäänsä paremmin. Kappale ei kuitenkaan päässyt jatkoon, vaan jäi 17 pisteen päähän finaalipaikasta sijoittuen sijalle 11.
Edustajana Eurovision laulukilpailuissa > 2014

Ralph Siegelin säveltämä ja Mauro Balestrin sanoittama kappale ”Maybe” esitettiin yleisölle 14. maaliskuuta San Marino RTV:n suorassa lähetyksessä. Kappaleesta julkaistiin myös italiankielinen versio ”Forse”.
Finaalissa kappale pääsi sijalle 24.
Edustajana Eurovision laulukilpailuissa > 2017

Ralph Siegelin säveltämä, sekä Steven Barnaclen ja Jutta Staudenmayerin sanoittama kappale ”Spirit of the Night” esitettiin yleisölle 12. maaliskuuta.
Valentinan kanssa kappaleella laulaa Jimmie Wilson.
Semifinaalissa kappale sijoittui viimeiseksi 1 pisteellä eikä päässyt finaaliin.
Julkaisut > Albumit

Il mio gioco preferito (2011)
La storia di Valentina Monetta (2013)
Sensibilità (Sensibility) (2014)
Julkaisut > Singlet

Sharp (2002)
Vai (2007)
Se non ci sei tu (2008)
Facebook Uh Oh Oh (2012)
The social Network Song (Oh-Oh-Uh-Oh-Oh) (2012)
Crisalide (Vola) (2013)
L’amore verrà (2013)
A Kiss (2013)
Maybe (Forse) (2014)
Spirit of the Night (Jimmie Wilsonin kanssa) (2017)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valentina Monetta Wikimedia Commonsissa
Uspenskoje

| Uspenskoje Успенское |
| --- | --- |
 Uspenskoje
 Koordinaatit: 59°7′39″N, 31°38′5″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Novgorodin alue
Piiri:  Tšudovon piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  768,6 km²
Väkiluku (2009):  2 600
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uspenskoje (ven. Успенское) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Tšudovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pietarin ja Moskovan välisen M10-valtatien varrella Tšudovon kaupungin länsipuolella. Kylässä on 600 ja kunnassa 2 600 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja asutus

Uspenskojen kunnan pinta-ala on 768,6 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Leningradin alueeseen sekä idässä Tšudovon piirin Gruzinon ja etelässä Tregubovon kuntiin. Alueen keskellä sijaitsee Tšudovon kaupunkikunta. Pinta-alasta 77,3 % on metsää ja 15,8 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon. Kunnan itärajalla virtaa Olhavanjoki. Muita jokia ovat Tigoda, Kerest, Menevša, Dobroha, Menekša, Kolomovka ja Polist.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 20 kylää (Dedeljovo, Dmitrovka, Ivankovo, Karlovka, Korpovo, Kotškovo, Kurnikov Ostrov, Lezno, Luka-2, Marjino, Netšanje, Pertetšno, Pridorožnaja, Sjabrenitsy, Sloboda, Torfjanoje, Tušino, Vodosje, Zelentsy ja Zujevo) sekä kuusi asemataajamaa (Torfjanoje, Tšudovo-3, Vodos, Volhov Most, Volhovo ja Zelentsy). Suurin asutuskeskus on 700 asukkaan Pridorožnaja.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan kautta kulkee Pietarin ja Moskovan välinen päärata sekä Novgorodin, Tšudovon ja Olhavan välinen rautatie. M10-valtatieltä haarautuu maantie Kirišiin ja Uuteen-Laatokkaan. Kylistä on linja-autoyhteydet Tšudovoon. Kunnan alueella kulkevat myös Tšudovon, Novgorodin, Staraja Russan, Valdain, Demjanskin, Borovitšin, Kirišin, Olhavan, Petroskoin ja Pietarin väliset linja-autoreitit. M10-valtatiellä on useita huoltoasemia.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat maa- ja metsätalous (53 %) sekä erilaiset julkiset palvelut. Kunnassa toimii maidon tuotantoon erikoistunut maatalousyritys Kommunar.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha ja lääkintäasema. Sjabrenitsyssa on keskikoulu ja Karlovkassa kulttuuritalo.
Nähtävyydet

Kunnan alueella sijaitsevista rakennusmuistomerkeistä huomattavin on Sosnitskaja pristanin kartanoalue. Kirjailija Gleb Uspenskin kotitalo Sjabrenitsyssa on valtakunnallinen suojelukohde.
Aiheesta muualla

Uspenskojen kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Verkkolampi (Keuruu)

| Verkkolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°26′52″N, 24°16′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pihlajaveden reitin valuma-alue (35.48)
Laskuoja:  oja Lienjokeen 
Järvinumero:  35.483.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  169,4 m  
Rantaviiva:  2,12 km  
Pinta-ala:  11,496 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVerkkolampi 
Verkkolampi  on Keski-Suomessa Keuruulla Lienperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 11,5 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 169,4 metriä mpy.