stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kangas (Jyväskylä)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kangas (Jyväskylä) Wikimedia Commonsissa
Jyväskylän kaupunginosat suuralueittain
| --- | --- |
01 Kantakaupunki: 1. Keskusta (Kirkkopuisto) · 2. Harju · 3. Puistola (Aren aukio; Tourujoki) · 4. Lutakko · 5. Mattilanpelto · 6. Mäki-Matti (Hippos; Rautpohja)  · 9. Kukkumäki · 11. Nisula (Viitaniemi) · 12. Taulumäki · 14. Tourula (Kangas) · 29. Mannila
02 Kypärämäki-Kortepohja: 7. Kypärämäki (Köhniö) · 8. Savela · 17. Kortepohja (Haukkala; Kortesuo; Laajavuori; Ylioppilaskylä)
03 Lohikoski-Seppälänkangas: 13. Lohikoski  (Holsti; Kyyhkysenmäki; Lahjaharju; Paloniemi) · 19. Seppälänkangas  (Heinälampi) · 48. Tyyppälä · 64. Ankeriasjärvi
04 Huhtasuo: 15. Kangasvuori (Pupuhuhta; Rasinrinne; Seppälä) · 20. Huhtasuo (Huhtakeskus; Kangaslampi; Sulku)
05 Kuokkala: 22. Ristonmaa · 23. Kuokkala (Ainolanranta; Kekkola; Pohjanlampi; Tikka) · 24. Kuokkalanpelto · 25. Ristikivi · 26. Nenäinniemi · 27. Hämeenlahti (Samulinniemi)
06 Keltinmäki-Myllyjärvi: 18. Keltinmäki (Keltinkeskus; Mustalampi; Myllyjärvi; Mäyrämäki; Ylä-Myllyjärvi) · 35. Taka-Keljo · 36. Hanhiperä · 37. Valkeamäki (Köhniöntaus)
07 Keljo: 10. Keljo (Keljonkeskus; Tarhamäki; Valkola) · 21. Keljonkangas (Sarvivuori) · 28. Sääksvuori · 30. Etelä-Keljo
08 Halssila: 16. Halssila  (Aittorinne; Kivistö; Tuohimutka)
09 Säynätsalo: 31. Säynätsalo · 32. Lehtisaari · 33. Muuratsalo (Haikka) · 34. Kinkovuori
10 Tikkakoski-Nyrölä: 58. Nyrölä · 60. Kuikka · 61. Tikka-Mannila · 62. Tikkakoski · 63. Kuukanpää
11 Palokka-Puuppola: 41. Palokka · 42. Mannisenmäki · 43. Rippalanmäki · 44. Haukkamäki · 45. Kirri · 46. Heikkilä · 47. Pappilanvuori · 49. Hiekkapohja · 50. Matinmäki · 51. Jylhänperä · 52. Puuppola · 53. Saarenmaa · 57. Vertaala
12 Vaajakoski-Jyskä: 65. Sulunperä · 66. Jyskä · 67. Väinölä · 68. Haapaniemi · 69. Vaajakoski (Wessmanninmäki) · 70. Kaunisharju · 71. Tölskä · 72. Kanavuori · 73. Hupeli (Kairahta) · 74. Laajaranta  (Vuoritsalo) · 75. Oravasaari · 76. Pohjola · 77. Pitkäjärvi · 78. Leppälahti · 79. Mehtovuori
13 Kuohu-Vesanka: 38. Ruoke · 54. Vesanka (Perälä) · 55. Kuohu · 56. Varsalanperä
14 Korpilahti: 80. Kirkonmäki · 81. Ikolanmäki · 82. Iloniemi · 83. Kemppaisenmäki · 84. Kotamäki · 85. Tähtiniemi · 86. Korpiaho-Heinosniemi · 87. Tikkala (Moksi; Sarvenperä; Tikkala) · 88. Hirvimäki-Puolakka (Saakoski) · 89. Vespuoli (Oittila; Putkilahti)
Annika Dahlsten

Annika Dahlsten (s. 1975 Vaasa) on Turussa asuva  ja työskentelevä kuvataiteilija, jonka tuotantoon kuuluu taidegrafiikkaa, valokuvaa, installaatioita ja liikkuvaa kuvaa.
Taiteellinen työskentely

Keskeinen kiinnostuksen kohde Dahlstenin teoksissa on erilaisten rajatilojen käsittely. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös kantaaottavia teoksia.  Dahlstenin teokset ovat usein kerronnallisia, ja hän saattaa työstää niissä samaa aihepiiriä myös eri menetelmin. Esimerkiksi vanitas-aihe toistuu niin grafiikan, valokuvan kuin animaationkin keinoin toteutetuissa teoksissa. Taidegrafiikan menetelmänä Dahlsten hyödyntää useimmiten kivilitografiaa.
Yhdessä kuvataiteilijapuolisonsa Markku Laakson kanssa Dahlsten on tehnyt dokumentoituja performansseja, valokuvaa ja videota. Työpari käsittelee yhteisissä teoksissaan Laakson saamelaisten esivanhempien historiaa. Dahlsten on työskennellyt myös valokuvaaja Milla Eräsaaren kanssa Tres Blondes -ryhmänä. Dahlsten on lisäksi kuratoinut näyttelyitä ja toimi vuosina 2018–2021 Varsinais-Suomessa taiteen ja muiden alojen välistä yhteistyötä edistävänä taiteen välittäjätoiminnan läänintaiteilijana.
Dahlsten on toteuttanut myös Turun keskustassa sijaitsevan Vaisteen talon ulkoseiniin Kiinteistö Oy Vaisten tilaustyönä Lähde-teoksen (2016). Digitaalisen lasipainotekniikan ja valo-ohjelmoinnin avulla toteutettuun teokseen kuuluu 48 valaistua värillistä lasielementtiä ikkunoiden alla sekä suurikokoinen pystysyyntainen lasielementti rakennuksen seinällä.
Taiteellinen työskentely > Animaatioelokuva

Turun taideakatemian animaatiolinjalta valmistuneen Dahlstenin ensimmäinen lyhytelokuva oli piirrosanimaatio All Evil is Woman (2008), joka perustui kuvataiteilija Elin Danielson-Gambogin maalaukseen Päättynyt aamiainen (1890). Dahlsten on tehnyt animaatioelokuvia lisäksi stop motion- ja nukkeanimaation menetelmin. Nukkeanimaatio Päästä päähän (2013) on voimauttava tarina linnunpelättimestä. Lintukoto (2013) kuvaa korpin surrealistista elinpiiriä. Melankolinen nukkeanimaatioYöperhonen (2015) ammentaa maalaustaiteen historian vanitas-aiheista. Dahlsten on myös edistänyt riippumattoman animaatioelokuvan asiaa Varsinais-Suomessa vuonna 2005 perustetun Anikistit-yhdistyksen puheenjohtajana sekä TAFF-festivaalin (Turku Animated Film Festival) festivaalijohtajana.
Opinnot

Dahlsten on opiskellut vuosina 1994–1998 Turun piirustuskoulussa ja myöhemmin Turun Taideakatemiassa, josta hän valmistui vuonna 2003 kuvataiteilijaksi (BA) ja vuonna 2016 animaatio-ohjaajaksi (BA). Hän on opiskellut vaihto-opiskelijana Belgiassa Antwerpenin taideakatemiassa (Koninklijke Academie voor Schone Kunsten). Dahlsten on lisäksi suorittanut humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon  Turun yliopistossa vuonna 2008 pääaineena Kotimainen kirjallisuus.
Aiheesta muualla

Annika Dahlstenin esittely AV-arkin verkkosivuilla.
Annika Dahlsten Kuvataiteilijamatrikkelissa.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Suomen Davis Cup -joukkue

| Suomen Davis Cup -joukkue |
| --- | --- |
Kapteeni:  Jarkko Nieminen
ITF-ranking:  14. (18.9.2023)
Korkein ITF-ranking:  14. (18.9.2023)
Ensimmäinen vuosi:  1928
Vuodet:  78
Maaottelut (V–T):  139 (60 – 78)
Vuodet maailmanlohkossa:  3 (6 – 2)
Mestaruudet:  
 Tietolaatikko päivitetty 22.11.2023 
Suomen Davis Cup -joukkue edustaa Suomea Davis Cupissa. Se toimii Suomen Tennisliiton alaisuudessa. Suomi osallistui Davis Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1928 ja on osallistunut 78 vuonna (mukaan lukien 2023). Sinä aikana Suomi on pelannut 139 maaottelua, voittanut niistä 56 ja hävinnyt 77. Suomi eteni Davis Cupin finaaliturnaukseen (aiemmin maailmanlohko) ensimmäisen kerran vuonna 2023. Sitä ennen Suomi oli kolmesti (vuosina 1990, 1999 ja 2002) karsinut maailmanlohkon paikasta, sekä sittemmin uudistuneessa formaatissa ollut finaaliturnauksen karsinnassa mukana myös vuonna 2022. Syyskuussa 2023 julkaistulla Davis Cupin rankinglistalla Suomi oli sijalla 14.
Historia

Ensimmäisen Davis Cup -maaottelunsa Suomi pelasi 4.–6. toukokuuta 1928 Jugoslaviaa vastaan. Zagrebissa pelatussa maaottelussa Suomi voitti Jugoslavian otteluin 4–1.
Suomi karsi ensimmäisen kerran maailmanlohkon paikasta vuonna 1990 maaottelussa Ruotsia vastaan. Ruotsi voitti kuitenkin kaikki viisi ottelua. Vuonna 1999 Suomi pelasi maailmanlohkon karsinnoissa Italiaa vastaan. Perjantain kaksinpeleissä Jarkko Nieminen hävisi Andrea Gaudenzille, mutta Ville Liukko voitti Davide Sanguinetin. Lauantain nelinpelin voittivat Tuomas Ketola ja Ville Liukko. Sunnuntain ensimmäisessä kaksinpelissä Ville Liukko oli jo yhden erävoiton päässä maailmanlohkon paikasta. Hän joutui kuitenkin taipumaan Andrea Gaudenzille lukemin 3–6, 7–6(5), 6–2, 1–6, 3–6. Viimeisessä kaksinpelissä Tuomas Ketola hävisi Davide Sanguinetille neljässä erässä. Kolmannen kerran Suomi karsi maailmanlohkon paikasta vuonna 2002 Alankomaita vastaan. Suomi hävisi karsintamaaottelun otteluin 1–4.
Vuonna 2023 Suomi kohtasi Davis Cupin karsinnassa Argentiinan. Suomi voitti ottelun ja eteni Davis Cupin finaaliturnauksen lohkovaiheeseen Kroatian Splitiin. Suomi eteni sieltä Malagassa pelattavaan kahdeksan parhaan maan finaaliturnaukseen.
Joukkueessa pelanneet

Suomen joukkueessa on pelannut yhteensä 54 eri pelaajaa. Eniten otteluita (90 ottelua) on pelannut Jarkko Nieminen. Hänellä on myös eniten kaksinpelin (48 voittoa) ja nelinpelin (15 voittoa) voittoja. Niemisellä on myös eniten esiintymisiä Davis Cupissa (18).
Joukkueessa pelanneet > Tilastoja

Vahvennetut pelaajat ovat edelleen aktiivisia pelaajia.
Nykyinen joukkue

Vuonna 2023 Suomi kohtasi Davis Cupin karsinnassa Argentiinan. Suomi voitti ottelun ja eteni Davis Cupin finaaliturnauksen lohkovaiheeseen Kroatian Spitiin. Suomi eteni sieltä kahdeksan parhaan joukkoon Espanjan Málagaan, jossa se voitti ensimmäisessä ottelussaan neljännesvälierässä ykkössijoitetun Kanadan otteluin 2–1 ja eteni välieriin, jossa joukkue kohtasi Australian 24. marraskuuta 2023. Välierässä Australiaa vastaan Suomi hävisi ottelun 2–0.
Nykyinen joukkue > Vuoden 2023 Davis Cupissa pelaavat

Lähde:
Harri Heliövaara
Patrik Niklas-Salminen
Emil Ruusuvuori
Eero Vasa
Otto Virtanen
Jarkko Nieminen (kapteeni)
Jarkko Nieminen on voittanut eniten kaksinpelejä joukkueessa.
Henri Kontinen on pelannut 22:ssa maaottelussa.
Omega-6-rasvahapot

Triglyseridi on mikä tahansa glyserolin esteri, jossa kaikki kolme hydroksyyliryhmää ovat esteröityinä rasvahapoilla.
Tyydyttymätön rasvahappo
Kertatyydyttymätön rasvahappo
Monityydyttymätön rasvahappo
Transrasva
Omega-rasvahapot:
ω−3
ω−6
ω−7
ω−9
Tyydyttynyt rasvahappo
Katso myös
Rasvahappo
Välttämätön rasvahappo
Luettelo monityydyttymättömistä rasvahapoista
n
k
Linolihappo on yksi yleisimmistä omega-6-rasvahapoista. Sitä on monissa kasvisöljyissä, kuten maissiöljyssä.
Omega-6-rasvahapot ovat moni­tyydyttymättömiä rasva­happoja, joiden hiiliketjun ensimmäinen kaksoissidos metyyliryhmän päästä laskettuna on kuudennessa hiili-hiili-sidoksessa.
Yleisin omega-6-rasvahappo on linolihappo, joka kuuluu välttämättömiin rasva­happoihin. Myös lihassa ja kananmunassa esiintyvä arakidonihappo on omega-6-rasvahappo.
Omega-6-rasvahapoilla on suotuisia vaikutuksia, ja ne ovat elimistön välttämätömiä rasvahappoja, mutta länsimainen ruokavalio sisältää niitä usein liikaa. Omega-6-rasvahappojen liian runsas saanti lisää elimistön  oksidatiivista stressiä. Tutkimuksissa on saatu viitteitä siitä, että linolihappo ja arakidonihappo lisäävät tulehduksellisia suolistosairauksia.
Omega 6-rasvahapoista on ajateltu, että niiden runsas saanti vähentäisi sydänsairauksien riskiä. Vuonna 2014 julkaistun laajan metatutkimuksen mukaan eniten omega-6-rasvaa nauttivalla kolmanneksella ei ole kuitenkaan pienempää riskiä sairastua sydäntauteihin kuin vähiten nauttivalla kolmanneksella. Tutkimukseen osallistui yhteensä 600 000 ihmistä.
Tyydyttyneen rasvan vaihtaminen omega-6-rasvahappoja sisältävään kasvirasvaan on voinut päin vastoin jopa lisätä kuolleisuutta, mikä liittynee todennäköisesti siihen, että margariinit sisälsivät aiemmin hyvin runsaasti sydänsairauksia lisäävää transrasvaa. Esimerkiksi British Medical Journalissa vuonna 2013 julkaistun raportin mukaan Sydney Diet Heart Study -seurantatutkimuksen (1966–73) osanottajien kokonaiskuolleisuus, sydän- ja verisuonitautikuolleisuus sekä sepelvaltimotautikuolleisuus lisääntyivät ryhmässä, joka vaihtoi tyydyttynyttä rasvaa sisältävän voin omega-6-rasvahappoja sisältäviin öljyihin ja margariineihin.
Omega-3-rasvahappojen on arveltu kumoavan suurten omega-6-rasvahappomäärien haitallisia vaikutuksia.
Historiaa

Omega kuutosta sisältävien ruokaöljyjen käyttö alkoi lisääntyä Yhdysvalloissa jo 1900-luvun alussa samalla kun voin ja laardin kulutus alkoi vähentyä. Esimerkiksi linolihapon saanti on yli kaksinkertaistunut vuodesta 1959.
Omega 6-rasvahappojen saanti kasvoi globaalisti vuosina 1990-2010.
Aiheesta muualla

Terveyskirjasto: Omega-6-rasvahapot
Rasvahapot
| --- | --- |
Tyydyttyneet:  Etikkahappo (C2)  Propionihappo (C3)  Voihappo (C4)  Valeriaanahappo (C5)  Kapronihappo (C6)  Enantyylihappo (C7)  Kapryylihappo (C8)  Pelargonihappo (C9)  Kapriinihappo (C10)  Hendekaanihappo (C11)  Lauriinihappo (C12)  Tridekyylihappo (C13)  Myristiinihappo (C14)  Pentadekyylihappo (C15)  Palmitiinihappo (C16)  Margariinihappo (C17)  Steariinihappo (C18)  Nonadekyylihappo (C19)  Arakidihappo (C20)  Heneikosyylihappo (C21)  Beheenihappo (C22)  Trikosyylihappo (C23)  Lignoseriinihappo (C24)  Pentakosyylihappo (C25)  Keroottihappo (C26)  Heptakosyylihappo (C27)  Montaanihappo (C28)  Nonakosyylihappo (C29)  Melissiinihappo (C30)  Henatriakontyylihappo (C31)  Lakkerihappo (C32)  Psylliinihappo (C33)  Geddiinihappo (C34)  Keromuovihappo (C35)  Heksatriakontyylihappo (C36) 
Omega-1: Undekyleenihappo (11:1)
Omega-3:  Alfalinoleenihappo (18:3)  Rumeleenihappo (18:3)  Parinaarihappo (18:4)  Stearidonihappo (18:4)  Eikosapentaeenihappo (20:5)  Dokosaheksaeenihappo (22:6) 
Omega-5:  Myristoleiinihappo (14:1)  Granaattiomenahappo (18:3)  Trumpettipuuhappo (18:3) 
Omega-6:  Linolihappo (18:2)  γ-linoleenihappo (18:3)  Kehäkukkahappo (18:3)  Pinoleenihappo (18:3)  Dihomo-γ-linoleenihappo (20:3)  Podokarpiinihappo (20:3)  Arakidonihappo (20:4)  Dokosatetraeenihappo (22:4) 
Omega-7:  Palmitoleiinihappo (16:1)  Vakseenihappo (trans-18:1)  Rumeenihappo (18:2)  Paulliinihappo (20:1) 
Omega-9:  Oleiinihappo (18:1)  Elaidiinihappo (trans-18:1)  Eikoseenihappo (20:1)  Erukahappo (22:1)  Nervonihappo (24:1)  Meadin happo (20:3) 
Omega-12: Petroseliinihappo (18:1)
Robert Liston

| Robert Liston |
| --- | --- |
 Robert Liston. Samuel John Stumpin maalaus vuodelta 1847.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. lokakuuta 1794 Ecclesmachan, Länsi-Lothian, Skotlanti, Ison-Britannian kuningaskunta
Kuollut: 9. joulukuuta 1847 (53 vuotta) Lontoo, Englanti, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Edinburgin yliopisto
Tutkimusalue:  kirurgia
Tunnetut työt:  The Elements of Surgery (1832) Practical Surgery (1837)
Robert Liston (28. lokakuuta 1794 Ecclesmachan, Länsi-Lothian, Skotlanti – 9. joulukuuta 1847 Lontoo, Englanti) oli skotlantilainen kirurgi. Hänet tunnettiin taidoistaan aikakautena, jolloin ei ollut anestesiaa ja jolloin nopeudella oli merkitystä potilaan kipuun ja selviytymiseen. Liston oli uranuurtaja useissa eri amputaatiomenetelmissä, ja hän oli ensimmäinen, joka käytti anestesiaa (eetteri) Euroopassa erään leikkauksen aikana vuonna 1846.
Liston nimitettiin Edinburghin yliopiston anatomian opettajaksi vuonna 1818 ja hän harjoitti kirurgiaa Edinburghin sairastuvassa Royal Infirmary of Edinburghissa. Hänen tärkeimpiä teoksiaan ovat The Elements of Surgery (1832) ja Practical Surgery (1837).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Liston Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Muut:  SNAC
Matti Virtaala

Matti Tapani Virtaala (s. 16. syyskuuta 1951 Valkeakoski) on teollisuusneuvoksen arvonimen saanut suomalainen yritysjohtaja ja Abloy Oy:n entinen toimitusjohtaja.
Ura

Valmistumisensa jälkeen Virtaala aloitti työuransa Kone Oy:ssä vuonna 1976. Yritys oli tunnettu hisseistään, mutta 1970-luvun talousvaikeuksissa nosturit pitivät Herlinien perheyritystä pystyssä. Vuosina 1982–1985 Virtaala toimi nostureita valmistaneen Kone Ab:n toimitusjohtajana Etelä-Ruotsissa, minkä jälkeen hänet nimitettiin Kone Oy:n Nosturidivisioonan Euroopan aluejohtajaksi.
Vuonna 1987 Virtaala siirtyi Oy Wärtsilä Ab:n palvelukseen. Hänen tehtävänään oli yhtiöittää Wärtsilä Security Abloy:n toiminnot Abloy Oy:ksi. Wärtsilän toimintaa jatkoi monialayhtiö Metra Oy, jonka osa vuonna 1990 perustettu Abloy Oy oli. Yhtiön toimitusjohtajaksi kutsuttiin Virtaala. Yhtiön palveluksessa oli tuolloin 1 300 työntekijää ja sen liikevaihto oli puoli miljardia markkaa. Oy Wärtsilä Ab Joensuun tehdas muuttui Abloy Oy Joensuun tehtaaksi, minkä lisäksi yhtiöön kuuluivat Björkbodan tehdas, Rymättylän AVA-tehdas, Primon tehtaat Malmilla, Tikkurilassa ja Tampereella ja Hahle Oy Espoossa. Joensuun tehtaasta tuli myös Abloy Oy:n kotipaikka, missä toimi myös yrityksen johto. 1990-luvun alun lama vaikeutti yrityksen toimintaa, ja Virtaalan tehtävä uutena toimitusjohtajana oli tervehdyttää Abloy:ta tuotantoa tehostamalla. Tervehdyttäminen onnistui, ja Abloy Oy:stä tuli yksi Euroopan johtavista lukitusalan teollisuusyrityksistä.
Wärtsilä ja Oy Lohja Ab fuusioituivat vuonna 1991 Metra Oy Ab:ksi. Metran toimitusjohtajana aloittanut Georg Ehrnrooth ajatteli, että monialayhtiöiden aika oli ohitse. Siksi tuotevalikoimaa supistettiin, ja mentiin entistä syvemmälle kansainvälisille markkinoille. Vuonna 1992 Virtaala nimitettiin toimitusjohtajaksi Abloy Security Ltd Oy:hyn, joka kuului Metra-konserniin. Abloy Oy oli halunnut useaan otteeseen ostaa Ruotsista kilpailijansa Assan, joka oli osa Securitasia. Yrityskauppa otettiin uudelleen esille vuonna 1993. Abloy Oy oli kilpailijaansa suurempi, joten suomalaiset halusivat konsernissa määräysvallan. Kevätkesällä 1994 syntyi sopimus, jossa Metra sai 55 prosenttia osakkeista, mutta sitoutui myymään osakkeitaan markkinoille niin, että omistusosuus putoaisi alle puoleen. Uusi yhtiö, ASSA ABLOY AB listattiin Tukholman pörssiin ja sen toimitusjohtajaksi tuli Securitasin entinen varatoimitusjohtaja Carl-Henrik Svanberg. Hän otti Matti Virtaalasta itselleen yhteistyökumppanin. Georg Ehrnrooth on kertonut, että kaksikolla oli ainutlaatuinen tapa työskennellä yhdessä, mikä loi pohjan menestykselle. Uusi yhtiö oli markkinajohtaja Pohjoismaissa, Saksassa ja Yhdysvalloissa ja toimitusjohtaja Virtaala kutsuttiin sen johtoryhmään. Hän palasi Joensuun Abloy Oy:n johtoon ja oli mukana kymmenissä konsernin tekemissä yritysostoissa.
2000-luvulla yrityksestä tuli merkittävä tekijä maailmankin mittakaavassa. Virtaalan mukaan Abloy oli tuolloin Metra-konsernin paras osa, ja se pysyi oman alansa teknologisen kehityksen kärjessä. Virtaala toimi Abloyn toimitusjohtajana vuoteen 2008 asti. Virtaala toimi Abloy Oy:n johtajana yhteensä 21 vuoden ajan.
Nimitykset

Teollisuusneuvoksen arvo Virtaalalle myönnettiin vuonna 2004.
Toiminta hallituksissa

Joensuun yliopiston hallituksen jäsen (1991–1994)
Toimialajärjestö ARGE, Euroopan lukko- ja helavalmistajien liitto, hallituksen jäsen (1992–1999), puheenjohtaja (1999–2003)
Aldata Oyj:n hallituksen jäsen (1992–1994)
Keskuskauppakamarin hallituksen jäsen, (1992–1994)
Pohjois-Karjalan Uusyrityskeskuksen hallituksen jäsen, toiminnan käynnistäjä ja hallituksen puheenjohtaja (1994–2002).
Tulikivi Oyj:n hallituksen jäsen (1994–2003), puheenjohtaja (2003–2012)
GWS Systems Oy hallituksen jäsen (1995–2001)
Tunturi Oy:n hallituksen jäsen (1998–2002)
Etteplan Oyj hallituksen jäsen (2002–2009)
Suomen Jääkiekkoliitto ry:n liittovaltuuston jäsen (2002–2004)
Exel Oyj hallituksen jäsen (2005–2006)
Valamo-säätiön hallintoneuvoston puheenjohtaja (2005–2007)
MetroAuto Group Oy hallituksen jäsen (2008–2014)
Turvatiimi Oyj hallituksen jäsen (2009–2013)
Arctia Shipping Oy hallituksen puheenjohtaja (2010–2013)  Virtaala erosi puheenjohtajuudesta sponsorikohun takia. Arctia Shipping oli sponsoroinut vuoden ajan joensuulaista curling-seuraa, jonka seniorijoukkueessa hän pelasi.
Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön hallituksen puheenjohtaja (2012–)
Yksityiselämä

Matti Virtaala vietti lapsuutensa Valkeakoskella. Asevelvollisuuden hän suositti laskuvarjojääkärinä. Sotilasarvoltaan hän on reservin yliluutnantti. Hän valmistui insinööriksi vuonna 1976 Vaasan teknillisestä oppilaitoksesta. Vähän ennen kuin Virtaala jätti paikkansa Abloyn toimitusjohtajana, hän sai valmiiksi omaa osaamistaan tukevat jatko-opinnot Lean-johtamisesta ja valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 2007 Lappeenrannan teknillisestä yliopistosta.
Virtaala on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Yritysjohtajana toimiessaan hän osallistui yhteiskunnalliseen toimintaan ja keskusteluun. Virtaala on harrastanut urheilua koko elämänsä ajan. Julkisuutta hän on saanut aktiivisena curlingin pelaajana, joka toi lajin Joensuuhun. Hän on voittanut lajissa myös mitaleita ikämiessarjojen suomenmestaruuskilpailuissa.
Dominik Raschner

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Dominik Raschner vuonna 2023. |  Dominik Raschner vuonna 2023. |  Dominik Raschner vuonna 2023. |  |
Maa:   Itävalta
Miesten alppihiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Courchevel / Méribel 2023 | parisuurpujottelu |  |
Dominik Raschner (s. 23. elokuuta 1994) on itävaltalainen alppihiihtäjä.
Raschner saavutti Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hopeaa parisuurpujottelussa ja sijoittui neljänneksi joukkuekilpailussa. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän oli pujottelussa kahdeksas.
Raschner kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Madonna di Campiglion pujottelussa joulukuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 28:s Beaver Creekin suurpujottelussa joulukuussa 2019. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Lech/Zûrsin parisuurpujottelussa marraskuussa 2020. Ensimmäisen maailmancupin palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen niin ikään Lech/Zûrsin parisuurpujottelussa marraskuussa 2021. Hän oli kolmas Adelbodenin pujottelussa tammikuussa 2024.
Raschner on voittanut kolme Eurooppa-cupin osakilpailua. Hän sijoittui Eurooppa-cupin kokonaiskilpailussa toiseksi kaudella 2017–2018 ja kolmanneksi kaudella 2020–2021, ja voitti kummallakin kaudella suurpujottelucupin.
Asko Parpola

Asko Parpola vuonna 2010.
Asko Heikki Siegfried Parpola (s. 12. heinäkuuta 1941 Forssa) on suomalainen indologian ja Etelä-Aasian tutkimuksen emeritusprofessori Helsingin yliopistosta. Hän on maailman johtavia Indus-kirjoituksen asiantuntijoita.
Parpola on Intian-tutkijoiden ja kielitieteilijöiden keskuudessa tullut tunnetuksi erityisesti teoriastaan, jonka mukaan Indus-kirjoitus kuvaisi jotakin muuten tuntematonta dravidakieltä. Hän oli myös ensimmäisiä suomalaisia kielitieteilijöitä, joka käytti laajalti tutkimuksessaan – yhdessä Kimmo Koskenniemen kanssa – korpuslingvististä tietokoneanalyysia.
Parpola on tutkinut laajasti myös intialaisia uskontoja ja niiden taustoja. Kielitieteen alalla hän on käsitellyt myös suomalais-ugrilaisia lainoja arjalaisista kielistä. Arkeologiaa ja kielitiedettä Parpola on yhdistänyt tutkimuksissaan indoeurooppalaisen kantakielen ja sen tytärkantakielien (erityisesti arjalaisen kantakielen) maantieteellisestä sijoittamisesta ja kronologisesta ajoittamisesta.
Parpola toimi Helsingin yliopistossa indologian henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina 1982–2004 ja Aasian ja Afrikan kielten ja kulttuurien laitoksen esimiehenä 1995–1998. Vuosina 1994–1998 hän johti Suomen Itämaista Seuraa. Hänen 60-vuotispäivänsä kunniaksi julkaistiin vuonna 2001 laitoksen Studia Orientalia -sarjan osa 94 Vidyārṇavavandanam: Essays in Honour of Asko Parpola.
Myös Asko Parpolan veli on maailmankuulu kielitieteilijä, assyriologi Simo Parpola.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2000.
Tuotantoa

Från Indusreligion till Veda: Studier i de äldsta indiska religionerna.  Kööpenhamina:  Akademisk Forlag, 1980.  ISBN 87-500-1937-6
The sky-garment: A study of the Harappan religion and its relation to the Mesopotamian and later Indian religions.  Helsinki:  The Finnish Oriental Society, 1985.  ISBN 951-95076-9-8
Deciphering the Indus Script.  Cambridge:  Cambridge University Press, 1994.  ISBN 0-521-43079-8
Sanskritin peruskurssi.  Helsinki:  Suomen Itämainen Seura, 1994 (3. painos 2003).  ISBN 951-9380-59-0
Intian kulttuuri.  (toim.)  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-18365-6
The Roots of Hinduism: The Early Aryans and the Indus Civilization. Oxford: Oxford University Press, 2015.
Aiheesta muualla

Asko Parpola. 375 humanistia 8.10.2015. Helsingin yliopisto.
Asko Parpola. (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin yliopisto.
Asko Parpola. Harappa.com.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef