Lapin historia
Toinen maailmansota ja Lapin sota

Toisen maailmansodan aikana Suomi soti ensin talvi-, sitten jatkosodassa Neuvostoliittoa vastaan sekä tämän jälkeen Lapin sodassa natsi-Saksaa vastaan. Kaikissa kolmessa sodassa taisteluja käytiin myös Lapissa, mutta Lapin sota aiheutti vahinkoja ylivoimaisesti eniten.
Välillä 30. marraskuuta 1939 - 13. maaliskuuta 1940 käydyn talvisodan aikana Lapissa tapahtui vain kaksi yhteenottoa. Sodan alussa kaksi puna-armeijan divisioonaa käynnisti hyökkäyksen Sallassa. Divisioonille annetun käskyn mukaan niiden oli edettävä kahdessa viikossa Kemijärvelle, Sodankylään ja Rovaniemelle ja sieltä Tornioon Ruotsin rajalle; tarkoitus oli jakaa Suomi kahteen osaan. Samaan aikaan kaksi neuvostodivisioonaa hyökkäsi Petsamoon. Aluksi neuvostojoukot etenivät nopeasti ja valloittivat Sallan kirkonkylän, mutta joulukuun puolivälissä selvästi heikompi Suomen armeijaryhmä Lappi onnistui pysäyttämään hyökkäyksen Kemijärven itäpuolelle. Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa Suomi joutui luovuttamaan suuren osan Karjalasta, Kuusamon itäosat ja Petsamon Kalastajasaarennon sekä Lapista Sallan itäosat.
Talvisodan päätyttyä Suomi aloitti yhteistyön natsi-Saksan kanssa; koko Pohjois-Suomi annettiin vuonna 1941 jälkimmäisen joukkojen miehityshallintoon operaatioalueena. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 Suomi aloitti jatkosodan, jossa se oman ilmoituksensa mukaan taisteli Neuvostoliittoa vastaan aseveljeydessä Saksan kanssa saadakseen takaisin menetetyt alueet. Operaatio Hopeaketussa saksalaiset joukot turvasivat sotilaallisesti tärkeät Petsamon nikkelikaivokset ja yrittivät tuloksettomasti katkaista länsiliittoutuneiden sotilaskuljetukset Murmanskin satamasta. Kaksi saksalaista divisioonaa yritti hyökätä Petsamosta Murmanskiin ja Sallasta toiset kaksi saksalaista sekä yksi suomalainen divisioona etenivät kohti Kantalahtea katkaistakseen tärkeän Muurmannin radan. Hyökkäys epäonnistui puna-armeijan vastustuksen vuoksi ja sodan loppuajan pohjoisrintama pysyi melko rauhallisena.
4. syyskuuta 1944 Suomi allekirjoitti aseleposopimuksen Neuvostoliiton uhkaavan suurhyökkäyksen vuoksi. Sopimuksessa Suomi sitoutui karkottamaan maasta Lappia miehittävät saksalaiset joukot, minkä seurauksena alkoi Lapin sota Suomen ja Saksan välillä 15. syyskuuta 1944. Sodan alussa Lapissa oli yli 200 000 Wehrmachtin sotilasta, mikä oli enemmän kuin läänin väkiluku. Koko Lapin siviiliväestö evakuoitiin kahdessa viikossa; yhteensä yli 100 000-140 000 asukasta siirtyi muualle, yli puolet näistä puolueettomaan Ruotsiin. Varsinaiset sotatoimet alkoivat syyskuun lopulla. Koska saksalaisilla ei ollut strategista kiinnostusta Lappiin, he aloittivat hallitun vetäytymisen, jonka aikana he sovelsivat poltetun maan taktiikkaa hidastaakseen suomalaisia. Saksalaiset räjäyttivät siltoja, miinoittivat teitä sekä polttivat kyliä ja kaupunkeja. Suuri osa Lapista tuhoutui kokonaan; esimerkiksi Rovaniemeltä tuhoutui noin 90 prosenttia rakennuksista. Kun Suomen armeija oli loka-marraskuussa saanut hallintaansa Lapin eteläosat, saksalaiset alkoivat vetäytyä kohti luodetta. Viimeiset Wehrmachtin sotilaat poistuivat Suomen maaperältä 27. huhtikuuta 1945 Kilpisjärvellä.
Lapin sodan tuhot ja tunne siitä, että oma hallitus oli hyväksynyt sodan pelastaakseen muun Suomen neuvostomiehitykseltä, aiheuttivat pitkäaikaisia traumoja Lapin väestölle. Lisäksi Suomi joutui vuonna 1944 luovuttamaan talvisodassa menetettyjen alueiden lisäksi koko Petsamon Neuvostoliitolle, mikä oli raskas isku Lapin taloudelliselle kehitykselle.