stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tohtori Outolempi eli: kuinka lakkasin olemasta huolissani ja opin rakastamaan pommia
Juoni

Yhdysvaltain ilmavoimien kenraali Jack D. Ripper on vainoharhaisten salaliittoteorioiden vallassa ja uskoo kommunistien myrkyttävän amerikkalaisia fluoraamalla juomavettä turmellakseen heidän ”kallisarvoiset ruumiinnesteensä”. Ripper lähettää ydinpommikonelaivueen pommittamaan Neuvostoliittoa ja linnoittautuu joukkoineen tukikohtaansa vastentahtoisen brittikapteeni Mandraken kanssa. Yksi pommituskäskyn saajista on majuri ”King” Kongin komentama pommikone, joka suuntaa kohti Neuvostoliittoa. Kenraali Ripper on parodia 1950-luvun oikeistolaisista paranoideista järjestöistä, etenkin John Birch Societysta, joka vastusti juomaveden fluoraamista sillä perusteella, että se rikkoo yksilönvapauksia ja altistaa ihmiset koekaniineiksi.
Koska koneet voi kutsua takaisin vain salaisella koodilla, armeija alkaa piirittää Ripperin tukikohtaa koodin saadakseen. Pentagonin maanalaisessa sotahuoneessa kokoontuu Yhdysvaltain korkein sotilasjohto, kärjessään heikkotahtoinen presidentti Merkin Muffley, sotahullu kenraali Buck Turgidson sekä pyörätuolissa istuva entinen natsitiedemies ja ydinaseasiantuntija tohtori Outolempi. Neuvostoliiton suurlähettilään de Sadeskyn avulla Muffley soittaa kuumaa linjaa pitkin Neuvostoliiton presidentille, joka on rakastajattarensa luona umpihumalassa. Käy ilmi, että Neuvostoliitto on rakentanut ”Tuomiopäivänlaitteen”, joka tuhoaa koko maapallon koboltti-toriumpommilla automaattisesti, jos maahan hyökätään ydinasein.
Saarroksiin jäänyt Ripper ampuu itsensä ja Mandrake saa selville salaisen koodin. Lentokoneet kutsutaan takaisin, mutta majuri Kongin B-52 jatkaa matkaansa, sillä sen radiolaitteet ovat rikki Neuvostoliiton ampuman ohjuksen räjähdettyä lähellä lentokonetta. Polttoainevuodon vuoksi pommittaja joutuu vaihtamaan kohdettaan ja kurssiaan ja korkeuttaan pudotettuaan katoaa tutkasta. Myös pomminpudotuslaitteisto on hajonnut, ja sitä korjaamaan ryöminyt stetsonipäinen Kong putoaa lopulta maahan ydinpommin selässä kuin texasilainen karjapaimen ikään. Tuomiopäivänlaite laukeaa ja maailma tuhoutuu. Lopuksi tohtori Outolempi esittää presidentti Muffleylle pelastussuunnitelman: koska maapallo muuttuu asuinkelvottomaksi sadaksi vuodeksi, on maan syvimpien kaivoskuilujen pohjille rakennettava säteilysuojia, joissa tarkkaan valikoitu ihmiskunnan parhaimmisto (eli käytännössä Sotahuoneen väki ja heidän hengenheimolaisensa) voi elää tuon ajan ja pitää ihmiskunnan hengissä lisääntymishaluisten naisten kanssa. Sotahuoneen ”haukat” ovat tässä tilanteessa luonnollisesti huolissaan siitä, ettei vain ”niillä” ole enempää kaivoskuiluja kuin ”meillä”. Niin sanottu ”missile gap” eli Neuvostoliiton väitetty 1960-luvun ydinohjusmäärän etumatka on väännetty ”kaivoskuiluetumatkaksi” (”Mine Shaft Gap”). Loppukuvassa näytetään ydinräjähdyksiä ”We’ll Meet Again” -kappaleen soidessa taustalla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Peter Sellers  | … |  eversti Lionel Mandrake / presidentti Merkin Muffley / tohtori Outolempi   |
|  George C. Scott  | … |  kenraali Buck Turgidson, sotaintoinen ilmavoimien upseeri   |
|  Sterling Hayden  | … |  prikaatikenraali Jack D. Ripper, vainoharhainen äärinationalisti   |
|  Keenan Wynn  | … |  eversti ”Bat” Guano, maavoimien upseeri joka tapaa Mandraken ja kuolleen Ripperin   |
|  Slim Pickens  | … |  majuri T. J. ”King” Kong, pommikoneen komentaja ja pilotti   |
|  Peter Bull  | … |  Alexi de Sadesky, Yhdysvaltain Neuvostoliiton-suurlähettiläs   |
|  James Earl Jones  | … |  luutnantti Lothar Zogg   |
|  Tracy Reed  | … |  neiti Scott, kenraali Turgidsonin sihteeri ja rakastajatar   |
Aihe

Elokuvan oli alun perin tarkoitus olla Peter Georgen romaaniin Red Alert perustuva vakava draama. Kubrick kuitenkin muutti käsikirjoitusvaiheessa elokuvan tyylilajin satiiriksi ja mustaksi komediaksi. Tällöin elokuvaan muun muassa kehitettiin tohtori Outolemmen hahmo ja roolihahmoille annettiin kaksimieliset nimet: presidentti Merkin Muffleyn etu- ja sukunimi ovat slangi-ilmauksia naisen sukuelimelle, kenraali Jack D. Ripperin nimen takana on viktoriaaninen seksuaalimurhaaja ”Jack the Ripper” eli Viiltäjä-Jack ja niin edelleen. Tohtori Outolemmen alkuperäinen nimi on elokuvan mukaan Merkwürdigliebe eli suoraan käännettynä ”Outolempi”. Elokuva loppui alun perin mykkäkomedioiden tyyliseen piirakkasotaan Sotahuoneessa, mutta Kubrick leikkasi kohtauksen pois, koska katsoi sen olevan liian farssimainen muuhun elokuvaan nähden. Tilalle tuli tohtori Outolemmen loppupuhe, jonka Peter Sellers pitkälti improvisoi.
Elokuva tehtiin vain vuosi Kuuban kriisin jälkeen, jolloin Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välinen ydinsota oli ollut lähellä ja vältetty presidenttien John F. Kennedy ja Nikita Hruštšov välisillä puhelinneuvotteluilla. Silloisen puolustusministerin Robert McNamaran mukaan kriisi laukesi lähinnä ”onnekkaan sattuman” ansiosta. Tohtori Outolemmessä on selviä kaikuja Kuuban kriisistä, ja sitä voidaan pitää karmeana esimerkkinä siitä, millaisiin lopputuloksiin Kuuban kriisi olisi saattanut johtaa. Elokuvassa ironisoidaan politiikkaa, jossa sota on liian vakava asia poliitikkojen päätettäväksi, ja  vain sotilaiden pitäisi päättää siitä. Kenraali Jack D. Ripperillä on valtuudet päättää yksin ydinasehyökkäyksestä, kun poliitikot ovat kykenemättömiä toimimaan.
Elokuvassa on nähty myös toiseen maailmansotaan liittyvää ironiaa: natsi-Saksan toisessa maailmansodassa kukistaneet mahtivaltiot tuhoavat toinen toisensa, ja tilanteen pelastajaksi nousee vanha natsitiedemies, jonka suunnitelmat ovat kuin suoraan Hitlerin suusta (hengissä pysyminen ja suvunjatkaminen sallitaan vain ihmiskunnan parhaimmistolle). Kun tohtori Outolempi selostaa suunnitelmaansa, hänen tahdottomasti toimiva oikea kätensä alkaa tehdä natsitervehdyksiä ja hän kutsuu useasti vahingossa presidenttiä ”mein Führeriksi”. Lopulta hän nousee pyörätuolistaan ja ottaa muutaman askeleen huutaen "”Mein führer, minä osaan kävellä!”.
30 vuotta elokuvan ensi-illan jälkeen elokuvakriitikko Roger Ebert kommentoi, että hänen mielestään elokuva on säilynyt hyvin eikä ole vanhentunut. Sen loogisena päätöksenä oleva ydintuho on Ebertin mielestä jotakin, mihin asti nykypäivän elokuvantekijät eivät todennäköisesti koskaan menisi.
Samana vuonna valmistui myös Sidney Lumetin elokuva Pommin varjossa, joka myös käsitteli ydinsodan syttymistä vahingossa ja jonka juonessa oli useita yhtäläisyyksiä Tohtori Outolemmen kanssa. Se ei kuitenkaan ollut komedia.
Hahmot

Peter Sellers näyttelee elokuvassa kolmoisroolia ja sai suorituksestaan parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden. Hänen roolejaan ovat presidentti Merkin Muffley, kapteeni Lionel Mandrake ja Outolempi itse. Kaljupäisenä Muffleynä Sellers puhuu amerikkalaisella keskilännen aksentilla, Mandrakena hänellä on vahva yläluokkainen brittiaksentti ja brittiläisen upseerin stereotyyppinen olemus. Tohtori Outolemmen hahmo on elokuvan omalaatuisin: pyörätuolissa istuva, vahvalla saksalaisella aksentilla puhuva ja mielipuolelta vaikuttava entinen natsitiedemies, jonka oikea käsi tekee tahdottomia liikkeitä, kuten nousee Hitler-tervehdykseen tai yrittää kuristaa isäntänsä. Sellersin oli alun perin tarkoitus esittää myös majuri Kongia, mutta hän katkaisi jalkansa kesken kuvausten, ja tilalle otettiin Slim Pickens.
Elokuvan hahmoille on usein etsitty esikuvia. Presidentti Muffley muistuttaa ulkonäöltään demokraattisenaattori Adlai Stevensonia, joka hävisi 1950-luvulla kahdet presidentinvaalit republikaani Dwight Eisenhowerille. Buck Turgidson on heikosti naamioitu parodia kenraali Curtis LeMaysta, sotahulluksi haukutusta Yhdysvaltain ilmavoimien komentajasta, joka Kuuban kriisin aikana halusi pommittaa Kuuban ydinasetukikohtia. George C. Scottille on jopa tehty LeMayn nenää muistuttava groteski tekonenä. Outolemmen esikuvaksi on useimmin arvailtu Henry Kissingeriä, saksalaissyntyistä turvallisuuspoliittista strategia ja presidentti Nixonin ulkoministeriä, ja Outolemmen ulkonäkö muistuttaakin Kissingeriä. Esikuvaksi on kuitenkin myös muita ehdokkaita, kuten unkarilaissyntyistä tiedemiestä Edward Telleriä, vetypommin keksijää. Yksi heistä, kyynisistä ydinsotaspekulaatioistaan tunnettu sotilasstrategi Herman Kahn, tokaisi legendan mukaan elokuvan nähtyään: ”Outolempi ei olisi kestänyt Pentagonissa viikkoakaan. Hän oli liian luova.”
Kriitikot ovat usein korostaneet tohtori Outolemmen miehistä maailmankuvaa. Koko elokuvassa on vain yksi nainen, kenraali Turgidsonin sihteeriä/rakastajatarta esittävä Tracy Reed, ja hänkin on valkokankaalla vain parin minuutin ja muutaman repliikin verran. Reed tunnettiin esiintymisestään Playboyn keskiaukeamalla, ja pienenä irtovitsinä majuri Kong lukee koneessaan juuri sitä Playboyn numeroa, jossa Reed poseeraa.
Kritiikki

Loppuvuodesta 1963 valmistuneen elokuvan ensi-iltapäivää jouduttiin lykkäämään seuraavaan vuoteen, koska Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy salamurhattiin marraskuussa 1963, eikä tilanteen katsottu sopivan ydinsotaa käsittelevän komedian julkaisemiseen. Julkaisunsa jälkeen Tohtori Outolempi oli arvostelumenestys ympäri maailmaa. Se valittiin American Film Instituten julkaiseman sadan parhaan elokuvan luettelossa sijalle 26. Se sai myös neljä Oscar-ehdokkuutta.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kokoon luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Tohtori Outolempi pääsi mukaan kahdeksalla äänellä. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä elokuvan valitsi kaikkien aikojen toiseksi hauskimmaksi komediaksi 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa.
Aiheesta muualla

Tohtori Outolempi eli: kuinka lakkasin olemasta huolissani ja opin rakastamaan pommia Internet Movie Databasessa (englanniksi)
www.tcm.com
www.filmsite.org
Tri Outolempi (Peter Sellers) kamppailee toisen kätensä kanssa yrittäen estää sitä tekemästä natsitervehdystä.
Majuri ”King” Kong (Slim Pickens) pommin selässä.
Pieksämäen sosiaali- ja terveyspalvelukeskus

| Pieksämäen sosiaali- ja terveyspalvelukeskus |
| --- | --- |
 Pieksämäen terveyskeskuksen päivystyksen sisäänkäynti.
Osoite:  Tapparakatu 1-3, 76100 Pieksämäki  (kiirevastaanotto: Sairaalantie 14, Pieksämäki: saman rakennuksen toisella puolella)
Sijainti:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62.30241°N, 27.14927°E
Pieksämäen sosiaali- ja terveyspalvelukeskus
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pieksämäen sosiaali- ja terveyspalvelukeskus (eli Pieksämäen terveyskeskus ja Pieksämäen sairaala) on Pieksämäen kantakaupungissa, Pieksäjärven etelärannalla sijaitseva ja toimiva sosiaali- ja terveyskeskus, jonka palvelut tuottaa Etelä-Savon hyvinvointialue.
Pieksämäen terveyskeskuksen päivystyksen sisäänkäynti ja viereinen helikopterin laskeutumispaikka.
Terveyskeskuksen kiirevastaanotto palvelee päivittäin kello 8-21.30 (Sairaalantie 14, Pieksämäki). Muina aikoina päivystyspalveluita tarjoaa Mikkelin hyvinvointikeskuksen yhteispäivystys (Porrassalmenkatu 35, Mikkeli). Se on osa Etelä-Savon hyvinvointialueen palveluja. Pieksämäki kuuluu erikoissairaanhoidossa Mikkelin keskussairaalan piiriin.
Terveyskeskuksen laboratoriotoiminnoista vastaa Itä-Suomen laboratoriokeskuksen liikelaitoskuntayhtymä (ISLAB), jonka osaomistaja Essote on.
Aiheesta muualla

Essote - sairaaloiden ja hyvinvointikeskusten osoitteet ja kartat (Arkistoitu – Internet Archive) (essote.fi)
Peoria Rivermen

| Peoria Rivermen |
| --- | --- |

Perustettu:  1984 (AHL-toiminta alkoi 2005)
Lakkautettu:  2013
Kaupunki:  Peoria, Illinois
Kotiareena:  Carver Arena
Värit:  sininen ja keltainen
Päävalmentaja:   Dave Allison
Omistaja:  Bruce Saurs Anne Griffith
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Peoria Rivermen oli jääkiekkoseura, jonka kotipaikka oli Peoria, Illinois. Seura perustettiin vuonna 1984, mutta se oli jo toiminut vuodesta 1972 eri nimillä. Vuoteen 1996 joukkue pelasi IHL-liigaa voittaen liigan mestaruuden kahdesti vuosina 1984 ja 1991. Vuodet 1996–2005 joukkue pelasi ECHL-liigaa voittaen jälleen sarjamestaruuden keväällä 2000. Kaudet 2005–2013 seura pelasi AHL-liigassa. Seura toimi pitkään St. Louis Bluesin farmi- ja yhteistyöjoukkueena. Joukkueen kotihalli oli Peoria Civic Centerin yhteydessä oleva Carver Arena.
Historia > Peoria Blades ja Continental Hockey League

Jääkiekon pelaaminen alkoi Peoriassa kunnolla vasta vuonna 1972, jolloin paikallinen kiekkovaikuttaja Mark Olson ja hänen poikansa Mike, Rick ja Joe tekivät yhteistyössä Pete BardezBanianin ja muiden vapaaehtoisten kanssa uuden jääkiekkoseuran perustamisesta Peoriaan. Tätä aikaisemmin kaupungissa oli ollut vain puolitosissaan pelanneita ulkojääjoukkeita. Peoria Bladesiksi ristitty uusi seura liittyi pelaamaan Continental Hockey Leagueen, jonka ensimmäinen kausi pelattiin vuosina 1972–1973 pääosin Illinoisin ja Missourin osavaltioiden alueella. Joukkue pelasi liigaa vuodet 1972–1982 voittaen liigamestaruuden kuudesti; ensin viidesti perättäin vuosina 1973–1978 ja uudelleen kaudella 1980–1981. Joukkueen valmentajana toimi suurimman osan ajasta pelaajavalmentaja Mike Olson.
Historia > Peoria Prancers

Kauden 1981–1982 jälkeen Peoriassa tehtiin suuria muutoksia. Peoria Bladesin toiminta Continental Hockey Leaguessa lopetettiin ja seura siirtyi pelaamaan ammattimaista International Hockey Leagueta. Samalla Bladesin nimi muuttui Peoria Prancersiksi ja seura siirtyi pelaamaan upouudelle Carver Arenalle. Prancersin menestys ei kuitenkaan ollut IHL:ssa mairittelevaa, vaan seura jumiutui kahdella kaudellaan sarjataulukon häntäpäähän.
Historia > Peoria Rivermen International Hockey Leaguessa

Vuonna 1984 seuran imagoa muutettiin ja toiminta siirrettiin Peoria Rivermen -nimen alle. Joukkue solmi yhteistyösopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Heti ensimmäisenä kautenaan Rivermen voitti sekä IHL:n runkosarjan että mestaruuden pudotuspeleissä eli Turner Cupin. Liigan tähtijoukkueeseen seurasta nousi monia tulevia NHL-tähtiä puolustaja Lee Norwoodin ja maalivahti Rick Heinzin johdolla. Joukkueen valmentajana toimi mestaruuskautena Pat Kelly. Joukkueen paras pistemies oli Doug Evans, josta tulikin myöhemmin Rivermenin ehkäpä kaikkien aikojen ikimuistoisin pelaaja, joka johtaa edelleen joukkueen kaikkien aikojen tilastoa maaleissa, pisteissä ja syötöissä.
Seuraavat kaudet olivat kuitenkin taas tuloksellisesti heikompia. Pat Kelly lopetti uransa 1988 ja hänen tilalleen tuli Wayne Thomas, joka kuitenkin siirtyi kahden kauden jälkeen St. Louis Bluesin apulaisvalmentajaksi. Kaudelle 1990–1991 tuli valmentajaksi St. Louisin pitkäaikainen pelaaja Bob Plager.
Plagerin johdolla Rivermen kapusi huikeisiin tuloksiin. Joukkue voitti IHL:n runkosarjan helposti (58 voittoa, 19 tappiota ja 5 jatkoaikatappiota ja 121 pistettä) ja kaatoi pudotuspeleissä Milwaukee Admiralsin, Phoenix Roadrunnersin ja loppuottelusarjassa Fort Wayne Cometsin kaapaten seurahistoriansa toisen IHL-mestaruuden eli Turner Cupin. Samalta kaudelta on peräisin myös ammattilaisjääkiekon pisin voittoputki (18 suoraa voittoa). Joukkueen paidassa esiintyi kauden aikana 34 pelaajaa, joista 22 esiintyi myöhemmin NHL:ssä. Valmentaja Bob Plager palkattiin St. Louisin päävalmentajaksi seuraavalle kaudelle.
Seuraavina kausina menestys oli melko hyvää, vaikkei Rivermen pystynytkään enää selviytymään IHL-finaaleihin. 1990-luvun puolivälissä IHL pyrki kasvattamaan suosiotaan radikaalein uudistuksin, toimintaa keskitettiin yhä enemmän suurkaupunkeihin ja pienemmät kaupungit kuten Peoria, Fort Wayne ja Kalamazoo joutuivat vaikeuksiin. Vuonna 1996 Peoria Rivermenin toiminta IHL:ssä myytiin San Antonioon, jossa pelaamista jatkettiin pari kautta San Antonio Dragons -nimen alla. IHL:n uudistukset osoittautuivat myöhemmin kannattamattomiksi, mikä koitui lopulta liigan kohtaloksi. San Antonio Dragons lakkautettiin kauden 1997–1998 jälkeen.
Historia > ECHL

IHL-toiminnan myynnin jälkeen Peoria Rivermen siirtyi pelaamaan kaudelle 1996–1997 East Coast Hockey Leagueen, joka oli jo siihen aikaan 23:n joukkueen kokoinen ja ammattimainen jääkiekkoliiga. Joukkueen valmentajana aloitti Mark Reeds, joka oli toiminut aikaisemmin kakkosvalmentajana. Ensimmäisinä kausina joukkueen menestys oli keskinkertaista, vaikka ensimmäisellä kaudellaan joukkueen onnistui päästä pudotuspelien 3. kierrokselle ja seuraavalla kaudella se puolestaan voitti oman luoteisdivisioonansa. Doug Evans lopetti uransa keskinkertaisen kauden 1998–1999 jälkeen, ja seuraavalle kaudelle Peoriaan palkattiin myös Mark Reedsin tilalle uusi valmentaja nimeltään Don Granato.
Kaudella 1999–2000 joukkue esiintyi runkosarjassa kelvollisesti ja keräsi ECHL:ssä neljänneksi eniten pisteitä. Pudotuspeleissä joukkue kuitenkin paransi vielä otteitaan ja nappasi seurahistoriansa ensimmäisen Kelly Cupin eli ECHL:n mestaruuden. Seuraavalla kaudelle valmentaja jälleen vaihtui ja joukkue ylsi pitkälti samalla pelaajarungolla ECHL-välieriin. Tämän jälkeen menestys oli jälleen keskinkertaisempaa ja kaudella 2004–2005 joukkue tipahti ensimmäistä kertaa ECHL-historiansa aikana pois pudotuspeleistä.
Historia > AHL

Kausi 2004–2005 oli kuitenkin myös Rivermenin viimeinen ECHL:ssä. 9. marraskuuta 2004 julkistetun kaupan mukaan St. Louis Bluesin pitkäaikainen yhteistyöjoukkue Peoria oli ostanut Bluesin AHL-farmijoukkue Worcester IceCatsin ja siirsi sen toiminnan kaudelle 2005–2006 Peoriaan. Ensimmäisinä AHL-kausina menestys on ollut heikkoa; kaudella 2005–2006 joukkue tipahti pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella ja kaudella 2006–2007 se ei selviytynyt pudotuspeleihin asti.
Rivermen on toiminut St. Louis Bluesin yhteistyö- ja farmijoukkueena jo parisenkymmentä vuotta, ja joukkueessa on vieraillut viime vuosina joitakin NHL-lupauksia, kuten Barret Jackman (1. kierroksen 17. varaus ja Calder Memorial Trophyn voittaja), David Backes (2. kierroksen 62. varaus) ja Jason Bacashihua (1. kierroksen 26. varaus).
Ennätykset

| Ennätys | IHL | ECHL | AHL |
| --- | --- | --- | --- |
| Eniten maaleja | Doug Evans (179) | Tyler Rennette (119) | Trent Whitfield ja Mike Glumac (52) |
| Eniten syöttöjä | Doug Evans (335) | Joe Rybar (163) | Jon DiSalvatore (84) |
| Eniten pisteitä | Doug Evans (514) | Joe Rybar (243) | Trent Whitfield (131) |
| Eniten jäähyminuutteja | Doug Evans (929) | Trevor Baker (986) | Rocky Thompson (374) |
| Eniten voittoja (maalivahti) | Darrell May (114) | Alfie Michauld (47) |  |
| Eniten nollapelejä (mv) | Darrell May (5) | Alfie Michauld (7) |  |
| Eniten otteluita | Doug Evans (461) | Dan Hodge (341) | Jon DiSalvatore (148) |
Pitäjänlaki

Pitäjänlaki on joko kihlakunnanoikeuden tai pitäjänkokouksen säätämä ja maaherran (kuvernöörin) vahvistama sekä koko (suur)pitäjälle tarkoitettu historiallinen järjestyssääntö, jonka perusteella kihlakunnankäräjät saivat oikeuden sakottaa pitäjäläisiä sen rikkomisesta tai laiminlyömisestä. Etelä- ja Keski-Pohjanmaalla vuoden 1742 kyläjärjestysohjeen perusteella laaditut pitäjänkyläasetukset olivat pitäjänlakeja siksi, että kyläkokouksissa tai kylänoikeudessa tehdyistä päätöksistä sai vuonna 1757 annetun kuninkaallisen päätöksen mukaan valittaa kihlakunnankäräjille, joka ratkaisi valituksen asianomainen kyläjärjestys lakikirjanaan.
Painetut pitäjänlait

Pitäjänlakeja painettiin Ilmajoen (1805, 1821, 1846), Kuortaneen (1810), Kälviän (1816), Lapväärtin (1816), Lohtajan (1818), Isonkyrön (1834), Lapuan (1843), Laihian (1869) ja Vähänkyrön (1880) pitäjäläisten tarpeisiin. Kyläyhteisöjen taloudellista yhteistyötä koskevissa kysymyksissä käräjät ratkoivat syntyneitä kiistoja harvakseltaan pitkin 1800-lukua. Järjestysrikkomuksissa, joihin kuuluivat esimerkiksi yöjuoksu, kuokkavierailu, luvattomat tanssit ja niihin osallistuminen sekä joutilaisuus, rangaistiin sen sijaan vain Ilmajoen, Lapuan, Laihian ja Vähänkyrön kyläasetusten mukaan. Muualla Etelä-Pohjanmaalla sekä mainituissakin pitäjissä ennen pitäjälakeja sakotettiin järjestysasioissa erityisten pitäjänsopimusten nojalla.
Oikeudellisesti pitäjänlaeista merkittävin oli Lapuan laki, alkuperäiseltä nimeltään Hallitus Sääntö ja Kylän Asetus, Lapuan Pitäjäsä, laitetut wuonna 1843, joka painettiin seuraavana vuonna. Pohjalaisia-näytelmän käsikirjoituksessa hallitussääntö mainitaan pari kertaa oikealta nimeltäänkin. Lisäksi näytelmässä tuodaan esille käsite pitäjänlaki, kun yhden päähenkilön Harrin suuhun asetetaan hallitussäännön 7.§:n mukainen repliikki: ”Siihen (purpurin soitto) saakin loppua tältä päivältä, että ehditte kymmeneksi kotihinne, niinkuin pitäjän laki määrää.”
Pitäjänsopimukset

Painettuja kyläasetuksia edelsivät yleistä järjestystä koskeneet pitäjänsopimukset, joille oli hankittu maaherran vahvistus ja jotka asettivat niitä rikkoneille uhkasakkoja. Ensimmäiset järjestyssäännöt syntyivät pääasiassa 1700-luvun kolmena viimeisenä vuosikymmenenä, Vöyrin asetus jo 1749. Järjestyssäännöt, joita välillä myös täydennettiin, olivat monin paikoin kihlakunnanoikeuksien ohjenuorana kymmeniä vuosia, esimerkiksi Kyrönmaassa satakunta vuotta. Ruotsinkielisellä Pohjanmaalla, Isossakyrössä ja Järviseudulla järjestysrikkomusten käräjätuomiot perustuivat yksinomaan pitäjänsopimuksiin. Käytännössä ei ollut eroa, tuliko sakotetuksi pitäjänsopimuksen vai pitäjänlain perusteella.
Pitäjälainsäädännön toteutus

Kun pitäjänsopimusten ja -lakien nojalla kihlakunnanoikeudet ryhtyivät Etelä-Pohjanmaalla rankaisemaan sääntöjä rikkoneita, voi puhua pitäjäkurista. Pitäjälainsäädännön toteutumista valvoivat kylissä oltermannit, seksmannit, kihlakunnanoikeuden lautamiehet sekä ylimpänä nimismiehet, joista viimeksi mainitut toimivat käräjillä syyttäjinä. Sekä pitäjänlait että pitäjänsopimukset kuulutettiin vuosittain kirkossa.
Järjestyssääntöihin perustunut paikallislainsäädäntö oli eteläpohjalaista erikoisuutta, sillä vaikka läntisessä Suomessa, Hämeessä ja 1800-luvun lopulla myös Karjalassa laadittiin vastaavanlaisia järjestyssääntöjä, niiden käräjäkäsittelyistä ei ole – mahdollisia yksityistapauksia lukuun ottamatta – lainkaan tietoja. Myöskään Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla ei järjestyskysymyksistä käyty käräjiä paikallislainsäädännön pohjalta.
Pitäjälainsäädännön rangaistuksia olivat ainoastaan sakot, joiden suuruus vaihteli pitäjittäin. Ankarimmin sakotettiin Laihialla, jossa esimerkiksi ulkonaliikkumiskiellon rikkomisesta määrättiin sakkoa viisi ja luvattomasta hevosajelusta kaksikymmentä ruplaa. Samoista rikkomuksista sai Lapualla sakkoa seitsemän ruplaa, josta yöjuoksun osuus oli kaksi ruplaa. Sakoista nimismies peri yleensä puolet, ja loppuosa siirtyi pitäjän köyhille. Käytännössä kihlakunnanoikeus toimi näin pitäjälainsäädännön ylimpänä oikeusasteena, johon voitiin vedota kylänoikeuden päätöksistä.
Aiheesta muualla

Lapuan laki -dokumentti
Puhvelikutojat

| Puhvelikutojat |
| --- | --- |
 Etelänpuhvelikutoja (Bubalornis niger)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kutojat Ploceidae
Suku::  Puhvelikutojat Bubalornis  A. Smith 1836
Katso myös
   Puhvelikutojat Wikispeciesissä   Puhvelikutojat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puhvelikutojat (Bubalornis) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Puhvelikutojien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Puhvelikutojiin kuuluvia lajeja

Etelänpuhvelikutoja (Bubalornis niger)
Puhvelikutoja (Bubalornis albirostris)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Bubalornis (englanniksi)