Murha
Lainsäädännössä > Suomen lainsäädännössä > Yleistä

Suomen rikoslain mukaan murha on tapon törkeä tekomuoto. Vuoden 1889 alkuperäisessä rikoslaissa murha määriteltiin siten, että tappo on tehty surmaamisen aikomuksessa ja vakain tuumin. Murhaa koskevaa säädöstä uudistettiin vuonna 1969, jolloin pykälään lisättiin kvalifiointiperusteet vakaa harkinta, omanvoitonpyyntö, erityinen raakuus ja julmuus, yleistä vaaraa aiheuttava tapa sekä virkamiehen surmaaminen hänen ollessa virkansa puolesta ylläpitämässä järjestystä tai turvallisuutta tai virkatoimen vuoksi. Lisäksi tekoa oli pidettävä kokonaisuutena arvostellen törkeänä. Vuoden 1995 uudistuksessa murhan tunnusmerkistö muutettiin nykyiseen muotoonsa.
Murhasta tuomitseminen edellyttää teon tahallisuutta, joka koskee myös teon kvalifiointiperusteita. Ensimmäinen kvalifiointiperuste täyttyy, jos toinen ihminen on surmattu vakaasti harkiten tai suunnitelmallisesti. Harkittu, tietoisesti ja suunnitelmallisesti surmaamispyrkimyksessä tehty henkirikos osoittaa suurempaa syyllisyyttä tekijässä kuin hetken mielijohteesta äkkipikaisesti tehty henkirikos. Vakaasta harkinnasta voi kertoa myös se, että tekijä varustautuu tekoa varten, esimerkiksi hankkimalla aseen ja patruunoita. Myös palkkamurhiin liittyy yleensä erityistä suunnitelmallisuutta.
Toinen kvalifiointiperuste täyttyy, jos toinen ihminen on surmattu erityisen raa'alla tai julmalla tavalla. Raakuudesta tai julmuudesta voi kertoa se, että tekotapa on uhrille erityisen tuskallinen tai teko on kestänyt pitkään. Myös teossa käytetyt tekovälineet voivat kertoa teon raakuudesta tai julmuudesta. Lisäksi uhrin puolustuskyvyttömyys (esimerkiksi jos aikuinen surmaa lapsen) täyttää tämän perusteen nojalla usein murhan tunnusmerkistön.
Henkirikos voi tulla tuomituksi murhana myös, jos teolla on samalla aiheutettu konkreettisesti vakavaa yleistä vaaraa myös sivullisille. Näin on esimerkiksi, jos henkirikos tehdään pommi-iskulla ja pommi aiheuttaa vaaran ennalta määrittelemättömälle ihmisjoukolle.
Viimeinen kvalifiointiperuste on virkamiehen tappaminen hänen ollessaan virkansa puolesta ylläpitämässä järjestystä tai turvallisuutta taikka virkatoimensa vuoksi. Esimerkiksi virkatehtävissä olevalle poliisille ja vanginvartijalle, jotka ovat velvollisia asettumaan alttiiksi väkivallalle, on säännöksen perusteella annettu erityinen rikosoikeudellinen suoja. Myös muiden kuin edellä mainittujen virkamiesten surmaaminen katsotaan murhaksi, jos rikos tehdään virkatoimen vuoksi. Kyseeseen voivat siten tulla esimerkiksi terveydenhoitotehtäviä hoitavat virkamiehet, syyttäjät tai tuomarit. Koska murhan tunnusmerkistön täyttäminen edellyttää teon tahallisuutta, on henkirikoksen tekijän oltava tietoinen uhrinsa virka-asemasta. Yleensä virkamieheen kohdistuva surmatyö ilmentää tekijässään myös vakaata harkintaa.
Yhden edellä mainitun kvalifiointiperusteen täyttymisen lisäksi murhan tunnusmerkistön täyttyminen edellyttää, että rikos on kokonaisuutena arvostellen törkeä. Kokonaistörkeysvaatimuksen sisältöä ei ole tarkennettu laissa, mutta teon tulee joka tapauksessa olla tapon perustunnusmerkistöä selvästi törkeämpi.
Vuosina 2016–2020 murhasta on langetettu Suomessa yhteensä 72 tuomiota. Näistä 69 on elinkautisia vankeusrangaistuksia ja kolme määräaikaisia 9–12 vuoden ehdottomia vankeusrangaistuksia, joihin on päädytty siksi, että tekijä on ollut rikoksen tekohetkellä alaikäinen tai alentuneesti syyntakeinen. Murhan yrityksestä päärikoksena langetettiin samana ajanjaksona yhteensä 29 ehdotonta vankeusrangaistusta, joiden keskimääräiset pituudet vaihtelivat vuosittain noin 7,5 vuodesta 10,5 vuoteen. Samana ajanjaksona jätettiin syyntakeettomuuden vuoksi tuomitsematta yhteensä 21 henkilöä murhasta ja seitsemän henkilöä murhan yrityksestä.