stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korkkipituri

| Korkkipituri |
| --- | --- |
 Korkkipituri kasvitieteellisessä puutarhassa Sydneyssä
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Solanales
Heimo::  Koisokasvit Solanaceae
Suku::  Piturit Duboisia
Laji::  myoporoides
Kolmiosainen nimi
 Duboisia myoporoides  R.Br. 
Katso myös
   Korkkipituri Wikispeciesissä   Korkkipituri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Korkkipituri (Duboisia myoporoides) on koisokasvien (Solanaceae) heimoon, piturien (Duboisia) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on korkeimmillaan 24 metriä korkeaksi kasvava puu tai suurikokoinen pensas. Sen kaarna on tiivistä ja siinä on runsaasti korkkia, etenkin tyven lähettyvillä. Lehdet ovat kapeanvastapuikeita tai lähes soikeita, 4–15 cm pitkiä ja 1–4 cm leveitä. Lehdet voivat olla ruodittomia tai niissä voi olla enintään 3 cm pitkä lehtiruoti. Kukinto on leveän pyramidimainen. Torvimaisten kukkien verhiöt ovat 1–3 mm pitkiä ja verhiön liuskat ovat pituudeltaan tavallisesti noin 20–33% torven pituudesta. Kukkien teriöt ovat 4–7 mm pitkiä ja kunkin teriön torvi on yläpäästään halkaisijaltaan 2–4 mm. Kukissa on neljä tai joskus viisi hedettä, jotka ovat 1,5–3 mm pitkiä. Emin vartalo on puolestaan 1–2 mm pitkä ja emi on siis suunnilleen heteiden pituinen. Hedelmänä oleva marja on tavallisesti pyöreä, joskus soikea tai munamainen ja halkaisijaltaan 4,5–8 mm. Marjojen väri vaihtelee purppuranpunaisesta tai mustaan. Siemenet ovat 2,3–3,1 mm pitkiä. Korkkipituri voi risteytyä samaan sukuun kuuluvan Duboisia leichhardtii -lajin kanssa.
Korkkipituri kasvaa hiekkaisilla tai savisilla kasvupaikoilla runsassateisilla alueilla. Tavallisesti lajia tavataan sademetsien laitamilta tai kosteista eukalyptusmetsistä. Laji kasvaa luontaisena Australiassa ja Uudessa-Kaledoniassa. Australiassa sitä esiintyy Queenslandin pohjoisosista Uuden-Etelä-Walesin kaakkoisosiin.
Korkkipiturin osia on kerätty luonnosta perinteisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin. Kasvi sisältää tropaanialkaloideja ja sen on todettu olevan myrkyllinen ihmisille, hevosille sekä karjaeläimille.
Aiheesta muualla

Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Duboisia myoporoides (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Duboisia myoporoides (englanniksi)
Krisztián Berki

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Berki vuonna 2023. |  Berki vuonna 2023. |  Berki vuonna 2023. |  |
Maa:   Unkari
Miesten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | hevonen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rotterdam 2010 | hevonen |  |
|  Kultaa | Tokio 2011 | hevonen |  |
|  Kultaa | Nanning 2014 | hevonen |  |
|  Hopeaa | Stuttgart 2007 | hevonen |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2009 | hevonen |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Debrecen 2005 | hevonen |  |
|  Kultaa | Amsterdam 2007 | hevonen |  |
|  Kultaa | Lausanne 2008 | hevonen |  |
|  Kultaa | Milano 2009 | hevonen |  |
|  Kultaa | Berliini 2011 | hevonen |  |
|  Kultaa | Montpellier 2012 | hevonen |  |
|  Hopeaa | Moskova 2013 | hevonen |  |
|  Hopeaa | Sofia 2014 | hevonen |  |
|  Hopeaa | Cluj 2017 | hevonen |  |
|  Pronssia | Ljubljana 2004 | hevonen |  |
Krisztián Berki (s. 18. maaliskuuta 1985 Budapest) on unkarilainen telinevoimistelija, maailman- ja Euroopan mestari sekä olympiavoittaja. Hän on erikoistunut hevoseen. Berki on valittu Unkarin vuoden miesurheilijaksi vuosina 2010 ja 2011.
Berki on voittanut hevosella maailmanmestaruuden Rotterdamissa 2010, Tokiossa 2011 ja Nanningissa 2014 sekä kaksi MM-hopeaa. EM-tasolla hän on voittanut hevosella kuusi kultamitalia, kolme hopeaa ja pronssin. Lontoon olympialaisissa 2012 hän voitti olympiakultaa. Hän sai samat yhteispisteet kuin toiseksi sijoittunut isäntämaan Louis Smith, joten voiton ratkaisivat korkeammat pisteet suorituspuhtaudesta.
Death of a King

| ”Death of a King” Amorphis |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Under the Red Cloud
 Julkaistu: 17. heinäkuuta 2015
 Formaatti: digi
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 05.14
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Amorphiksen muut singlet
| ”The Wanderer” 2013 | ”Death of a King” 2015 | ”Sacrifice” 2015 |
Death of a King on suomalaisen Amorphiksen 14. single. Se julkaistiin vuonna 2015 levymerkillä Nuclear Blast Records.
Kappaleet

Death of a King – 05.14
Kokoonpano

Tomi Joutsen – laulu
Tomi Koivusaari – rytmikitara
Esa Holopainen – soolokitara
Niclas Etelävuori – basso
Santeri Kallio – koskettimet
Jan Rechberger – rummut
Dear Prudence

| ”Dear Prudence” The Beatles |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: The Beatles
 Äänitetty : elokuu 1968
 Julkaistu: 22. marraskuuta 1968
 Tekijä(t): Lennon–McCartney
 Tyylilaji: psykedeelinen rock
 Kesto: 03.56
 Levy-yhtiö: Apple Records
”Dear Prudence” on brittiläisen rock-yhtyeen The Beatlesin kappale, joka julkaistiin vuonna 1968 sen tupla-albumilla The Beatles (tunnetaan myös nimellä ”White Album”). Kappaleen sävelsi John Lennon, mutta kuten monet yhtyeen kappaleet, sen krediitit on merkitty Lennon–McCartney-kaksikolle.
Tausta ja sävellys

”Dear Prudence” on kirjoitettu Prudence Farrowille, näyttelijä Mia Farrowin siskolle, jonka kanssa The Beatles vietti aikaa vuonna 1968 Intiassa opiskellessaan Maharishi Mahesh Yogin johdolla transsendenttista meditaatiota. Prudence eristäytyi usein harjoittaakseen meditaatiota intensiivisesti, ja Lennon kirjoitti kappaleen rohkaistaakseen häntä tulemaan ulos ja liittymään muiden seuraan.
Kappaleessa käytetään toistuvaa kehotusta: ”Won’t you come out to play?”, joka viittaa Lennonin haluun saada Farrow palaamaan takaisin yhteisön pariin. Sävellyksessä on lempeä ja rauhoittava tunnelma, joka heijastaa kappaleen aihetta sekä Intiassa koettua meditaation ja itsetutkiskelun kautta saavutettua rauhaa.
Äänitys ja tuotanto

”Dear Prudence” äänitettiin Trident Studios -studioilla Lontoossa vuonna 1968. Lennonin mukaan kappaleessa on esimerkki siitä, miten yhtye käytti hyväkseen Intiassa saatuja vaikutteita. Kappale alkaa hiljaisesti, mutta kasvaa asteittain voimakkaammaksi, kun instrumentteja lisätään kerroksittain.
McCartney soitti kappaleessa bassoa ja rumpuja, koska Ringo Starr oli hetkellisesti poistunut yhtyeestä äänitysten aikaan. Harrison soitti kappaleessa kitaraa, ja McCartney toi sovitukseen myös pianon ja lyömäsoittimet.
Vastaanotto

Kappale on saanut runsaasti kiitosta sen lempeästä ja melodisesta sävellyksestä. Monien mielestä se edustaa yhtä White Albumin kauneimmista hetkistä, jossa kuuluvat niin yhtyeen taito rakentaa emotionaalista syvyyttä kuin sen tuon ajan spirituaaliset vaikutteensa.
Vaikka ”Dear Prudence” ei ollut single-julkaisu, se on saavuttanut suosiota ja sitä pidetään yhtenä Beatlesin aliarvostetuimmista kappaleista. Se on myös ollut mukana useiden artistien cover-versioina, mikä osoittaa sen pitkäkestoisen suosion.
Vaikutus ja perintö

"Dear Prudence" on nähty kappaleena, joka kuvastaa Beatlesin henkistä matkaa ja sen kiinnostusta meditaatioon sekä itsetutkiskeluun. Kappaleen taustalla oleva tarina on myös yksi niistä monista hetkistä, jotka osoittavat Lennonin kyvyn muuttaa arkiset kokemukset merkitykselliseksi musiikiksi.
Kappaleen hienovarainen kasvatus ja ainutlaatuinen rakenne ovat inspiroineet monia muusikoita, ja siitä on tullut olennainen osa yhtyeen laajaa ja monipuolista tuotantoa.
Kokoonpano

John Lennon – laulu, akustinen kitara
Paul McCartney – bassokitara, piano, rummut, lyömäsoittimet
George Harrison – soolokitara
Dunstable

| Dunstable |
| --- | --- |
 Kellotorni ja risti Dunstablen kauppatorilla.
 fiDunstable 
 51°53′10″N, 0°31′16″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Hallintoalue:  Itä-Englanti
Kreivikunta:  Bedfordshire
Yhtenäishallintopiiri:  Central Bedfordshire
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  9,17 km²
Väestö
Väkiluku (2018):  39 739
Väestötiheys:  4 334 as./km²
 www.dunstable.gov.uk 
Dunstable on noin 40 000 asukkaan kaupunki ja kunta (civil parish) Bedfordshiren muodollisessa kreivikunnassa itäisessä Keski-Englannissa. Se sijaitsee Chilternin kukkuloiden pohjoisrinteillä ja kuuluu Central Bedfordshiren yhtenäishallintopiiriin.
Dunstable sijaitsee muinaisessa tärkeässä risteyksessä, jossa kohtaavat roomalaisten keskeinen päätie Watling Street sekä vanha Icknield Way. Roomalaisaikana kaupungin nimi oli Durocobrivis. Nykyisen nimensä se on saanut anglosakseilta. Keskiajalla nimestä on käytetty myös muotoa Dunstaple.
Kaupunki on perinteisesti ollut huomattavan vauras, ja siellä on aina ollut kokoonsa nähden suuri määrä majataloja ja pubeja. Tämä johtuu osaltaan siitä, että kaupunki on yhden ratsain kuljetun päivämatkan (n. 55–60 km) päässä Lontoosta, ja siis sopivalla kohdalla yöpymiseen. Matkaajien sinne jättämä raha rikastutti kaupunkia vuosisatojen ajan.
Dunstable oli yksi niistä paikoista, joihin kuningas Edvard I pystytti Eleonooran ristin muistoksi edesmenneelle Eleonoora Kastilialaiselle vuonna 1290. Luostarikirkossa luettiin Katariina Aragonialaisen ja Henrik VIII:n avioeropäätös.
Ensimmäisen rautatiensä kaupunki sai 1848. Nykyään matkustajaliikenne sinne on loppunut jo hyvän aikaa sitten ja tavaraliikennekin on vähäistä. Aiemmin Dunstable oli merkittävä markkinakaupunki, mutta kun läheinen Luton kasvoi, jäi se syrjään. Sittemmin Dunstablen teollisuus on etupäässä tuottanut ajoneuvon osia Lutonissa sijainneita Vauxhallin tehtaita varten, mutta näiden tehtaiden lakkauttaminen on ajanut alas talouselämää. Tuotantoteollisuus on nykyään vähäistä.
Englantilainen 1400-luvun muusikko John Dunstable (tai Dunstaple) oli luultavasti kotoisin Dunstablesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dunstable Wikimedia Commonsissa
Kokui

Kokui (ven. Коку́й) on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Sretenskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Šilka-joen varrella 12 kilometriä Sretenskistä länteen. Taajaman kautta kulkee Siperian rautatie. Asukkaita on 8 300 henkeä (vuonna 2009).
Nertšan hopeasulattamon talonpojat perustivat paikkakunnan 1700-luvun alussa. Vuodesta 1851 lähtien se kuului Taka-Baikalian kasakkajoukkojen alaisuuteen. Asukkaat harjoittivat lähinnä maanviljelyä. 1800-luvun lopussa rakennettiin rautatie. Vuonna 1938 Kokui sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.
Nykyään suurin työnantaja on Kokuissa sijaitseva Sretenskin telakka. Taajamassa on kaksi keskikoulua, ammattikoulu, kerhotalo, kirjasto, kotiseutumuseo ja piirisairaala.
Aiheesta muualla

Kokui Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Ketokulmumittari

| Ketokulmumittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lehtimittarit Sterrhinae
Suku::  Kulmumittarit Idaea
Laji::  humiliata
Kaksiosainen nimi
 Idaea humiliata  (Hufnagel, 1767) 
Katso myös
   Ketokulmumittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ketokulmumittari (Idaea humiliata) on pieni, kulmumittareihin lukeutuva perhonen. Suomessa se on jokseenkin harvinainen ja levinneisyydeltään vahvasti lounaispainotteinen laji.
Koko ja ulkonäkö

Ketokulmumittarin siipien pohjaväri on vaalean kellertävän harmaa. Siipien poikki kulkee etusiivessä viisi ja takasiivessä neljä kellanruskeaa poikkiviirua. Keskeisenä tuntomerkkinä etusiiven etureuna on selvästi voimakkaan punertava tai punaruskea. Kaikissa siivissä on pieni musta keskipilkku, jotka saattaa kuitenkin joiltakin yksilöiltä puuttua osittain tai kokonaan. Siipiväli 14–17 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyydeltään pääasiassa eurooppalainen laji, jota tavataan Pohjois-Afrikasta Etelä- ja Keski-Euroopan poikki Skandinaviaan, Venäjälle ja Kaukasukselle. Suomessa ketokulmumittaria tavataan Ahvenanmaalla, Turun saaristossa sekä Varsinais-Suomen rannikolla. Myös Uudenmaan rannikkoalueelta on havaintoja. Lentää yhtenä sukupolvena kesäkuun loppupuolelta heinä-elokuun taitteeseen.
Elinympäristö ja elintavat

Ketokulmumittari viihtyy kuivilla niityillä, hiekkadyyneillä, ja muilla kuivilla ja lämpimillä paikoilla, tyypillisesti merenrannan tuntumassa. Se on harvinainen ja paikoittainen laji, joka lentää iltapäivällä ja illalla. Perhoset tulevat valolle. Talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi

Toukan ravintoa ovat erilaisten matalien kasvien kuihtuneet lehdet.
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Vlindernet (hollanniksi)
Kirby (pelisarja)

| Kirby |
| --- | --- |

Kehittäjä:  HAL Laboratory
Julkaisija:  Nintendo
Lajityyppi:  tasohyppely, pulmapeli
Ensijulkaisu:  Kirby’s Dream Land (1992)
Aiheesta muualla
Kotisivut
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Kirby on Nintendon kehittämä ja julkaisema tasohyppelypelisarja, joissa esiintyy Kirby-hahmo. Sarjaan kuuluvissa peleissä on myös pulmapelien ominaisuuksia. Kirby on pieni, vaaleanpunainen ja pallomainen olento, joka asuu Dreamland-nimisessä maailmassa. Kirbyllä on erikoinen kyky lentää hengittämisen seurauksena. Hän voi myös käyttää vihollistensa kykyjä. Yksi sarjan toistuvista antagonisteista on King Dedede. Toinen antagonisti, joka esiintyy monissa peleissä, on arvoituksellinen Meta Knight. Sarja tunnetaan kirkkaasta ja värikkäästä grafiikasta sekä helppoudesta.
Pelit

Kirby’s Dream Land (1992)
Kirby’s Adventure (1993)
Kirby’s Pinball Land (1993)
Kirby’s Dream Course (1994)
Kirby’s Block Ball (1995)
Kirby’s Avalanche (1995)
Kirby’s Dream Land 2 (1995)
Kirby’s Fun Pak (1996)
Kirby’s Dream Land 3 (1997)
Kirby’s Star Stacker (1997)
Kirby’s Tilt 'n' Tumble (2000)
Kirby 64: The Crystal Shards (2000)
Kirby: Nightmare in Dreamland (2002)
Kirby Air Ride (2003)
Kirby Puzzle (2003)
Kirby & The Amazing Mirror (2004)
Kirby: Power Paintbrush (2005)
Kirby: Mouse Attack (2006)
Kirby Super Star Ultra (2008)
Kirby’s Epic Yarn (2010)
Kirby: Mass Attack (2011)
Kirby’s Return to Dream Land (2011)
Kirby and the Rainbow Curse (2015)
Kirby: Planet Robobot (2016)
Kirby’s Blowout Blast (2017)
Kirby Battle Royale (2017)
Kirby Star Allies (2018)
Pelit > Muut

Kirby: Power Paintbrush
Kirby: Triple Deluxe
Kirby’s Adventure Wii
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Kirby-pelit
| --- | --- |
Tasohyppelyt::   Kirby’s Dream Land  Kirby’s Adventure  Kirby’s Dream Land 2  Kirby’s Fun Pak  Kirby’s Dream Land 3  Kirby 64: The Crystal Shards  Kirby and the Amazing Mirror  Kirby: Power Paintbrush  Kirby: Mouse Attack  Kirby’s Epic Yarn  Kirby Mass Attack  Kirby’s Adventure Wii  Kirby: Triple Deluxe  Kirby and the Rainbow Curse  Kirby: Planet Robobot  Kirby Star Allies 
Spinoff-pelit::   Kirby’s Pinball Land  Kirby’s Dream Course  Kirby’s Avalanche  Kirby’s Block Ball  Kirby no Omochabako  Kirby’s Star Stacker  Kirby’s Tilt 'n' Tumble  Kirby Air Ride  Kirby Battle Royale 
Uudelleenjulkaisut::   Kirby: Nightmare in Dream Land  Kirby Super Star Ultra  Kirby’s Dream Collection  Kirby’s Extra Epic Yarn
Elektroniputki

RCA 12AX7 -elektroniputki (1947).
Kitaravahvistimen elektroniputket hehkuvat näyttävästi hämärässä. Kuvassa venäläisiä 12AX7-etuasteputkia.
12AX7EH.
Elektroniputki (myös tyhjiöputki, radioputki) on elektroniikassa käytetty aktiivinen komponentti, joka voi toimia muun muassa vahvistimena, kytkimenä ja muistin elementtinä. Eletroniputken toiminta perustuu elektronien kulkuun tyhjiössä tai joidenkin purkausputkien tapauksessa ionien kulkuun kaasuissa.
Historia

Elektroniputki keksittiin ennen ensimmäistä maailmansotaa. Vuonna 1883 havaitun Edison-efektin perusteella Sir John Ambrose Fleming kehitti vuonna 1904 tyhjiöputkeen perustuvan diodin. Lee De Forest kehitteli edelleen Flemingin keksintöä lisäämällä putkeen hilan, jonka jännitettä säätämällä voitiin ohjata putken läpi kulkevan elektronivirran suuruutta. Suomalainen Eric Tigerstedt keksi muovailla hilasta sylinterin, joka ympäröi katodia. Tämä paransi putken suorituskykyä merkittävästi.
Rakenne

Elektroniputki on käytännössä lasi- tai teräsputki, jossa on tyhjiö tai joka on täytetty jalokaasulla. Lisäksi siinä on katodi, anodi ja mahdollisesti hila tai useampia hiloja, joiden avulla toimintaa voidaan linearisoida ja tehdä luotettavammaksi. Elektroniputki, jossa ei ole hilaa, on diodiputki. Yksihilaista elektroniputkea sanotaan triodiksi (ohjaushila), kaksihilaista tetrodiksi (lisäksi suojahila) ja kolmehilaista pentodiksi (lisäksi vielä jarruhila). Muita harvinaisempia malleja ovat heksodi, heptodi ja oktodi. Saman putken sisälle on usein pakattu useampia kokonaisuuksia. Esimerkiksi kaksoistriodi sisältää kaksi erillistä triodia.
Rakenne > Hehkutus

Ensimmäisten putkien toiminnalle välttämätön lämpö saatiin aikaan hehkuttamalla suoraan katodia. Tällaista rakennetta kutsutaan suorahehkutetuksi. Myöhemmin hehku siirrettiin erilleen katodista. Hehkulanka on näissä eristeputken sisällä ja katodi on tämän eristeen pinnalla. Etuna tässä rakenteessa on mm. se, että hehkutukseen voidaan käyttää vaihtovirtaa. Eristeputki tasaa lämpötilan vaihtelut, niin että katodin lämpötila on riittävän tasainen. Toinen etu on, että eri putkien katodit on sähköisesti eristetty toisistaan. Katodin pinta on päällystetty aineella, josta elektronit irtoavat helposti.
Rakenne > Hila

Hila on metalliverkko tai lankakierukka, joka ympäröi katodia. Kun hilalla on voimakas negatiivinen jännite, eivät katodilta irronneet elektronit kykene läpäisemään hilaverkkoa. Anodivirta jää siis pieneksi. Kun hilan jännite muuttuu positiiviseen suuntaan, pääsee osa katodin elektroneista anodille. Näin hilajännite ohjaa anodivirtaa. Anodivirran muutos jaettuna hilajännitteen muutoksella on putken siirtokonduktanssi tai jyrkkyys (S, saks. Steilheit). Jyrkkyys kerrottuna putken anodille kytketyllä vastuksella antaa jännitevahvistuksen. Koska hila on yleensä negatiivinen katodiin nähden, ei hilan kautta juuri kulje virtaa. Elektroniputken sisäänmenovastus on siis hyvin suuri. Erikoisrakenteisia elektroniputkia käytetäänkin elektrometrivahvistimina hyvin pienten virtojen mittaamisessa.
Rakenne > Katodi ja anodi

Katodilta irrotetut elektronit kiihtyvät hyvin suureen nopeuteen korkean anodijännitteen (20–20 000 V) ansiosta. Anodimetalliin törmätessään niiden energia muuttuu lämmöksi. Tehokäyttöön tehdyissä putkissa anodin käyttölämpötila on korkea (useita satoja asteita). Radiolähettimien pääteputkissa tehohäviö voi olla satoja kilowatteja ja tällöin lämpö on siirrettävä anodilta vesijäähdytyksellä.
Elektroniputket nykyteknologiassa

Elektroniputken ovat korvanneet lähes kokonaan puolijohteisiin perustuvat transistorit ja diodit. Tyhjiöputkia käytetään kuitenkin vielä joissakin sotateknologian tuotteissa sillä ne eivät vaurioidu yhtä herkästi sähkömagneettisesta pulssista eli EMP:stä. Myös erittäin suuritehoisissa sovelluksissa, kuten valtakunnallisissa radio- ja TV- lähettimissä, käytetään elektroniputkia päätevahvistimissa. Putkitekniikkaa käytetään vielä nykyään laajalti myös kitaravahvistimissa sekä hifilaitteissa. Syynä tähän on putkien toistokäyrän (anodivirta vs. hilajännite) lineaarisuus transistoreihin verrattuna. Tämä seikka pitää signaalin luontaisen säröytymisen pienenä, eikä vahvistinta tarvitse varustaa yhtä voimakkaalla vastakytkennällä kuin transistoreja käytettäessä. Tämä vähentää eräitä särötyyppejä (transientti- ja intermodulaatiosärö).
Elektroniputkityyppejä > Diodiputki

Diodi on elektroniikan komponentti, jolla on kaksi elektrodia, katodi ja anodi. Elektronit pääsevät liikkumaan kuumalta katodilta anodille. Sähkövirta kulkee kuitenkin anodilta katodille, koska näin on virran suunnasta aikoinaan sovittu.
Elektroniputkidiodin kylmästä anodista ei irtoa elektroneja, joten elektronit voivat kulkea vain yhteen suuntaan; katodilta anodille, vaikka anodilla olisi matalampi jännite (elektronit kulkevat virran suuntaa vastaan). Diodia voidaan siis käyttää vaihtovirran tasasuuntaukseen.
Elektroniputkityyppejä > Triodi

Triodia käytetään elektroniikassa sähkövirran vahvistamiseen, kytkemiseen tai tietotekniikan muistielementtinä. Vastaava puolijohdekomponentti on JFET-transistori.
Triodissa on anodin ja katodin lisäksi hila. Jos hilalle tuodaan katodiin nähden negatiivinen jännite, sen synnyttämä sähkökenttä jarruttaa elektronien kulkua katodilta anodille, jolloin anodivirta pienenee; anodivirtaa voidaan ohjata hilan ja katodin välisellä jännitteellä. Täten sitä voidaan käyttää kytkimenä, virran vahvistimena tai muistielementtinä pitäen takaisinkytkennän (kiikku) avulla tilansa kunnes se muutetaan.
Elektroniputkityyppejä > Tetrodi

Jos triodiin lisätään toinen hila, saadaan tetrodi. Tätä hilaa kutsutaan suojahilaksi, ja se yhdistetään positiiviseen, vakiona pysyvään jännitteeseen. Suojahilan tehtävänä on kiihdyttää elektroneja niiden matkalla anodille.
Elektroniputkityyppejä > Pentodi

Lisättäessä kolmas hila saadaan pentodi. Tämän niin sanotun jarruhilan tehtävä on hidastaa elektroneja ja estää niiden kimpoaminen anodilta ja tarttuminen suojahilaan. Jarruhila on yleensä kytketty putken sisällä katodiin.
Elektroniputkityyppejä > Lisää hiloja

Heksodissa on neljä hilaa, heptodissa viisi, ja oktodissa kuusi. Näitä on käytetty radiolähettimissä ja -vastaanottimissa erityisesti sekoittajana.
Elektroniputkityyppejä > Tyratroni

Tyratroni muistuttaa tyristoria, ja se on kaasutäytteinen. Täytekaasuja ovat muun muassa elohopeahöyry, neon, ksenon ja suurjännitesovelluksissa sekä sovelluksissa, joissa tarvitaan erittäin nopeita kytkentäaikoja, vety. Tyratroni-putkia on sekä kuumennetulla että kylmällä katodilla varustettuina. Tyratronia ja sen muunnoksia käytetään edelleen erittäin suuritehoisissa laitteissa.
Elektroniputkityyppejä > Krytroni

Krytroni on tyratronin muunnos. Se on kaasutäytteinen ja hyödyntää valokaaripurkausta hohtopurkauksen sijaan voidakseen käsitellä hyvin suuria virtoja ja jännitteitä. Krytronissa on anodin, katodin ja hilan lisäksi neljäs elektrodi, herkistyselektrodi (engl. keep-alive electrode) lähellä katodia. Herkistyselektrodille tuodaan matala positiivinen jännite, joka ionisoi osan kaasusta helpottaen laukeamista. Joissakin krytroneissa voi herkistyselektrodissa tai sen tilalla olla beetasäteilyä lähettävää radioaktiivista materiaalia helpottamassa ionisoitumista. Määrä on hyvin pieni, eikä se aiheuta säteilyvaaraa.
Krytronia voidaan käyttää nopeutensa takia imploosioperiaatteisten ydinaseiden laukaisimissa, joten tiettyjen krytronimallien tuotanto ja vienti on tarkasti säädeltyä. Krytronit joiden huippuanodijännitteen nimellisarvo on 2,5 kV tai enemmän, ja huippuanodivirran nimellisarvo on 100 A tai enemmän ja anodin viiveaika on 10 μs tai alle, ovat erityisen sopivia ydinasekäyttöön ja siksi kuuluvat EU:n luetteloon kaksikäyttötuotteiden valvonnasta.
Krytronia, jossa käytetään täytekaasun sijasta tyhjiötä, kutsutaan sprytroniksi. Sitä käytetään sovelluksissa, joissa runsas ionisoiva säteily saattaisi aiheuttaa krytronin laukeamisen itsestään.
Elektroniputkityyppejä > Ignitroni

Ignitroni on ohjattava tasasuuntausputki, joka muistuttaa elohopeatasasuuntaajaa. Siinä on katodi, jonka päällä on elohopeaa, anodi sekä sytytyselektrodi. Sytytyselektrodille tuotu virtapulssi aikaansaa sähköä johtavaa plasmaa, ja putki ”syttyy”. Ignitroni pystyy käsittelemään erittäin suuria virtoja, pulsseissa jopa satoja tuhansia ampeereja.
Elektroniputkityyppejä > Muita elektroniputkityyppejä

Katodisädeputki eli television, tietokonemonitorin ja oskilloskoopin kuvaputki, röntgenputki ja mikroaaltouunin magnetroni ovat myös elektroniputkia.