stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Ekumeeninen Neuvosto
Pääsihteerit

Ekumeenisen neuvoston pääsihteereinä ovat toimineet:
Risto Cantell 1971–1974
Inga-Brita Castrén 1974–1984
Jaakko Rusama 1984–1993
Jan Edström 1993–2006 (Finlands svenska baptistsamfund)
Heikki Huttunen 2006–2015 (Suomen ortodoksinen kirkko)
Mari-Anna Auvinen 2015–2020
Mayvor Wärn-Rancken 2020–
Talous > Rahoitus

| Rahoituksen lähde | 2018 | 2017 | 2016 | 2015 | 2014 | 2013 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille | 4 500 € | 5 000 € | 5 000 € | 5 000 € | 5 000 € | 5 000 € | 6 000 € |
Aiheesta muualla

Suomen ekumeeninen neuvosto
Rusama, Jaakko: Kohti ykseyttä. Suomen ekumeenisen neuvoston synty ja toiminta 1917–1997. Kirkon tutkimuskeskuksen julkaisuja A75.
Cajus Aminoff

Cajus Tor Gustaf Aminoff (s. 1945) on suomalainen ratsastaja. Hän voittanut  kenttäratsastuksen Suomen mestaruuden vuosina 1986, 1991, 1992, 2003 ja 2004. Aminoff pitää myös omaa ratsastustallia Espoossa.
Vuonna 2015 Aminoff tuomittiin kolmeksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen kahdesta lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä, törkeästä lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä sekä ampuma-aserikkomuksesta.
Boeing VC-25

| VC-25 |
| --- | --- |
 VC-25 lentämässä Mount Rushmoren yllä.
Valmistaja:  Boeing
Esitelty:  23. elokuuta 1990 (No. 28000) 23. joulukuuta 1990 (No. 29000)
Tila:  Käytössä
Pääkäyttäjät:  Yhdysvaltain ilmavoimat
Valmistusmäärä:  2 
Yksikköhinta:  325 milj. USD
Kehitetty mallista:  Boeing 747
Boeing VC-25 on yhdysvaltalaisen Boeingin Yhdysvaltain ilmavoimille valmistama henkilönkuljetuskone, joka on versio kaupallisesta Boeing 747:stä. Lentokone on tunnettu roolistaan Air Force Onena, mitä nimitystä kuitenkin käytetään kaikista Yhdysvaltain presidentin kuljetukseen käytetyistä ilmavoimien lentokoneista vain, kun virassa oleva presidentti itse on koneessa.
Gerald Fordin ruumis saapuu lentotukikohtaan.
Konetta on käytetty myös kuolleiden presidenttien ruumiiden kuljetukseen. Siinä on kuljetettu sekä Ronald Reaganin että Gerald Fordin maalliset jäänteet. Ruumisarkut kuljetetaan paikalla, josta voi poistaa tuolit ja pöydän.
Kehitys

Lentokoneelta vaadittiin vähintään kolme moottoria, ja lentokantamaksi vähintään 9 700 kilometriä. Boeingin ohella vaihtoehtona oli myös McDonnell Douglas DC-10. Lopulta valittiin Boeingin 747. Lentokoneen sisustat on suunnitellut Nancy Reagan.
Ulkoinen väritys ja kuviointi on sama, jonka suunnittelivat Raymond Loewy ja John F. Kennedy yhdessä vuonna 1962 rakennettua Air Force One -konetta varten.
Suunnittelu ja valmistus

Lentokoneessa on kolme kerrosta, ja sen pinta-ala on 370 m². Alin kerros on lähinnä matkatavaroille ja ruualle. Lentokone on suunniteltu erityisesti presidentin työskentelyä silmällä pitäen. Matkustajille tarkoitettu alue, joka vastaa tavallisen lentokoneen ensimmäistä luokkaa, sijaitsee toisessa kerroksessa. Tämä tila on journalisteille ja muille matkustajille.
Suunnittelu ja valmistus > Valkoinen talo

Koneen etuosaa kutsutaan "Valkoiseksi taloksi". Siellä sijaitsevat presidentin yksityiset tilat, joihin kuuluu nukkumatilat, toimisto, suihku ja vessa. Käytävällä on myös paikka kahdelle salaisen palvelun agentille. Presidentillä on mahdollisuus johtaa valtiota koneesta käsinselvennä. Tämä ominaisuus lisättiin Syyskuun yhdennentoista päivän iskujen jälkeen.
Ohjaamon alapuolella sijaitsee nykyaikainen lääkintäosasto, jossa on lääkkeitä, lääkintäpöytä ja ensiaputarvikkeita. Jokaisella lennolla on lääkäri ja sairaanhoitaja.
Lentokoneen ruuat valmistetaan kahdessa keittiössä, jossa on mahdollisuus valmistaa ruokaa sadalle henkilölle kerrallaan. Presidentille on oma menu, ja muut matkustajat ruokailevat "valkoisen talon" ulkopuolella.
Lentokoneessa on suojatut ja ei-suojatut ääni-, faksi- ja datayhteydet. Lentokoneen ruumaan mahtuu matkustajien tavarat, mutta presidentin autot ja vastaavat kuljetetaan erillisillä rahtikoneilla. Yhdysvaltain ulkopuolisilla lennoilla on mukana myös täysin identtinen varakone. Lentokoneessa on myös mahdollisuus lennon aikana tankkaamiseen. Koneessa on myös tasokas baarikaappi, asekaappi ja ruumishuone neljälle vainajalle. Päätös nykyisen konesarjan hankinnasta tehtiin presidentti Reaganin aikakaudella.
Tekniset tiedot

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 26
Matkustajat: 76
Pituus: &&&&&&&&&&&&&070.060000070,6 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&059.060000059,6 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&019.030000019,3 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&0238000.&&&&00238 000 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&0375000.&&&&00375 000 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × General Electric CF6-80C2B1F -suihkumoottoria
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&01015.&&&&001 015 km/h 10,7 kilometrissä
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0925.&&&&00925 km/h 10,7 kilometrissä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Boeing VC-25 Wikimedia Commonsissa
What's inside Air Force One - US President's Airplane Animaatio, joka havainnollistaa koneen rakennetta kolmiulotteisen mallin avulla.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Lentokoneen konferenssihuone.
Presidentin yksityiset tilat. Sohvat muuttuvat sängyksi.
Presidentin toimisto.
Käännös suomeksi
Charles Hallé

Charles Hallé
Karl Halle (11. huhtikuuta 1819 – 25. lokakuuta 1895), Englantiin muuton jälkeen 1848 Charles Hallé, oli saksalaissyntyinen kapellimestari ja pianisti. Hän perusti Hallé-orkesterin Manchesterissa 1858.
Halle syntyi Hagenissa. Hänen isänsä oli urkuri, ja Karl sai varhaisimman musiikinopetuksensa häneltä. Myöhemmin hän opiskeli Darmstadtissa ja Pariisissa.
Hallé johti Hallé-orkesteria sen perustamisvuodesta 1858 kuolemaansa vuonna 1895. Lisäksi hän johti vuodesta 1883 kuolemaansa Liverpoolin kuninkaallisia filharmonikkoja. Hän kuoli Manchesterissa.
Black Diamond (Stratovariuksen kappale)

| ”Black Diamond” Stratovarius |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Visions
 Julkaistu: 21. maaliskuuta 1997
 Tuottaja(t): Timo Tolkki
 Tyylilaji: power metal
 Levy-yhtiö: T & T
Stratovariuksen muut singlet
| ”Will the Sun Rise?” 1996 | ”Black Diamond” 1997 | ”The Kiss of Judas” 1997 |
Black Diamond on suomalaisen power metal -yhtye Stratovariuksen kappale vuonna 1997 ilmestyneeltä Visions-albumilta. Samana vuonna japanilainen Victor Entertainment julkaisi ”Black Diamondin” myös singlenä. ”Black Diamond” on yksi Stratovariuksen tunnetuimmista kappaleista, ja esimerkiksi Radio Rockin suurimmissa se äänestettiin Stratovariuksen parhaaksi kappaleeksi.
Kappale alkaa ytimekkäästi kosketinsoittaja Jens Johanssonin cembalomelodialla. Kappaleen on säveltänyt yhtyeen kitaristi Timo Tolkki ja sanoittanut laulaja Timo Kotipelto. Kappaleen sanoitusten voi tulkita käsittelevän mahdotonta rakkaussuhdetta, vaikka Kotipelto onkin kertonut sanoitusten syntyneen hänen ajatellessaan kissaansa.
Radiomafian Millenniumin kovin metallikappale -äänestyksessä ”Black Diamond” voitti kotimaan sarjan.
Visions-albumin Japanin painoksella julkaistiin bonuskappaleena ”Black Diamondin” demoversio, joka on yli puoli minuuttia lyhyempi kuin albumiversio ja poikkeaa siitä myös lyriikoiltaan.[lähde? ]
Kappaleet

Black Diamond – 5.44
The Kiss of Judas – 5.57
The Kiss of Judas (demo version) – 5.57
We Hold the Key (live version) – 7.44
Fourth Reich (live version) – 5.43
Kokoonpano

Timo Kotipelto – laulu
Timo Tolkki – kitara
Jari Kainulainen – basso
Jens Johansson – koskettimet
Jörg Michael – rummut
Caster Semenya

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   Caster Semenya Berliinin MM-kisoissa 2009.  |   Caster Semenya Berliinin MM-kisoissa 2009.  |   Caster Semenya Berliinin MM-kisoissa 2009.  |  |
Maa:   Etelä-Afrikka
Naisten yleisurheilu
| Olympialaiset  | Olympialaiset  | Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | 800 metriä |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | 800 metriä |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Berliini 2009 | 800 metriä |  |
|  Kultaa | Daegu 2011 | 800 metriä |  |
|  Kultaa | Lontoo 2017 | 800 metriä |  |
|  Pronssia | Lontoo 2017 | 1 500 metriä |  |
| Afrikan kisat  | Afrikan kisat  | Afrikan kisat  |  |
|  Kultaa | Brazzaville 2015 | 800 metriä |  |
| Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Durban 2016 | 800 metriä |  |
|  Kultaa | Durban 2016 | 1 500 metriä |  |
|  Kultaa | Durban 2016 | 4 × 400 metriä |  |
|  Kultaa | Asaba 2018 | 400 metriä |  |
|  Kultaa | Asaba 2018 | 800 metriä |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Kultaa | Gold Coast 2018 | 800 metriä |  |
|  Kultaa | Gold Coast 2018 | 1 500 metriä |  |
Caster Mokgadi Semenya (s. 7. tammikuuta 1991) on eteläafrikkalainen keskimatkojen juoksija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 m | 23,49 | Pretoria | 13. maaliskuuta 2020 |
| 400 m | 49,62 NR | Ostrava | 8. syyskuuta 2018 |
| 600 m | 1.21,77 WR | Berliini | 27. elokuuta 2017 |
| 800 m | 1.54,25 NR | Pariisi | 30. kesäkuuta 2018 |
| 1 000 m | 2.30,70 NR | Berliini | 2. syyskuuta 2018 |
| 1 500 m | 3.59,92 NR | Doha | 4. toukokuuta 2018 |
| 2 000 m | 5.38,19 | Montreuil | 11. kesäkuuta 2019 |
| 3 000 m | 8.54,97 | [Kapkaupunki]] | 23. maaliskuuta 2022 |
| 5 000 m | 15.31.50 | Kapkupunki | 21. huhtikuuta 2022 |
WR = maailmanennätys
NR = maan ennätys
Checkmate

Checkmate voi tarkoittaa seuraavia:
Shakkimatti shakissa
Checkmate, Itzyn EP
Checkmate, 1960-luvun televisio-ohjelma
Checkmate, vuoden 2005 kirja
Checkmate, B.G:n albumi
"Checkmate", Martina Aitolehden kappale
Checkmate, vuoden 2015 elokuva
Checkmate, sarjakuvaryhmä
Suhoi Su-75, valmistajan antama lisänimi "Checkmate"
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Checkmate”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Bernhard zur Lippe-Biesterfeld

Prinssi Bernhard vuonna 1942, valokuvaaja Yousuf Karsh.
Bernhard Leopold Frederik Everhard Julius Coert Karel Godfried Pieter zur Lippe-Biesterfeld (29. kesäkuuta 1911 Jena, Saksan keisarikunta – 1. joulukuuta 2004 Utrecht, Alankomaat) oli saksalaissyntyinen Alankomaiden prinssi, kuningatar Julianan puoliso ja  kuningatar Beatrixin isä. Hän palveli upseerina toisessa maailmansodassa ja oli Maailman luonnonsäätiön (WWF) sekä Bilderberg-kokousten ensimmäinen puheenjohtaja. Hänen maineensa ryvettyi 1970-luvulla Lockheed-lahjusskandaalissa.
Nuoruus ja avioliitto

Bernhardin isä oli Saksan keisarikuntaan kuuluneen Lippen ruhtinaskunnan prinssi Bernhard Casimir ja setä Lippen viimeinen ruhtinas Leopold IV. Bernhard kävi kymnaasin Berliinissä ja opiskeli oikeustiedettä Lausannen, Münchenin ja Berliinin yliopistoissa. Valmistuttuaan lakimieheksi hän työskenteli kemianteollisuusyhtiö IG Farbenin edustajana Pariisissa, minä aikana hän tutustui Alankomaiden kruununprinsessaan Julianaan. Heidän kihlauksensa julkistettiin 8. syyskuuta 1936, ja Bernhardista tuli Alankomaiden kansalainen, Alankomaiden prinssi ja Alankomaiden armeijan ratsumestari. Häät vietettiin Haagissa 7. tammikuuta 1937.
Bernhardille ja Julianalle syntyi neljä tytärtä: Beatrix (s. 1938), Irene (s. 1939), Margriet (s. 1943) ja Christina (s. 1947). Bernhardilla tiedetään olleen myös kaksi aviotonta tytärtä: Alicia Hala de Bielefeld (s. 1952) ja Alexia Grinda (s. 1967). Bernhard ja Juliana ajautuivat tiettävästi lähes avioeroon 1950-luvulla, koska Bernhard ei hyväksynyt Julianaan suuren vaikutusvallan saanutta henkiparantaja Greet Hofmansia, joka väitti parantaneensa prinsessa Christinan sokeuden.
Jäsenyys kansallissosialistisessa puolueessa

Bernhard liittyi vuonna 1933 Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen (NSDAP) jäseneksi. Hän kiisti elämänsä loppuun asti olleensa natsipuolueen jäsen, joskin myönsi vuonna 1971 antamassaan haastattelussa kuuluneensa opiskeluaikanaan jonkin aikaa puolisotilaallisiin SA- ja SS-järjestöihin, oman selityksensä mukaan painostettuna ja koska häntä ei olisi muuten päästetty läpi yliopiston tenteistä. Historiantutkija Gerard Aalders löysi vuonna 1996 kopion Bernhardin NSDAP-jäsenkortista erään yhdysvaltalaisen yliopiston arkistosta. Vuonna 2023 Alankomaiden hallitus vahvisti Bernhardin liittyneen natsipuolueeseen vapaaehtoisesti. Hän piti alkuperäistä jäsenkorttia hallussaan kuolemaansa asti ja kuninkaallinen arkistonhoitaja löysi sen hänen jäämistöstään.
Sotilasura ja kansainvälinen toiminta

Toisen maailmansodan aikana Bernhard pysyi uskollisena uudelle kotimaalleen ja liittoutuneille. Saksan hyökättyä Alankomaihin hän pakeni aluksi 12. toukokuuta 1940 perheensä mukana Englantiin, palasi sitten Alankomaihin osallistuakseen maan puolustamiseen, mutta pakeni uudelleen Alankomaiden antauduttua 14. toukokuuta. Hän jäi Englantiin muun perheen jatkaessa edelleen Pohjois-Amerikkaan. Bernhard ylennettiin elokuussa 1940 maanpaossa Alankomaiden armeijan everstiksi ja laivaston kapteeniksi. Hän toimi Alankomaiden asevoimien yhteysupseerina Britannian asevoimissa sekä Britannian kuninkaallisten ilmavoimien (RAF) pommikonelentäjänä vuosina 1942–1944. Sodan lopulla vuosina 1944–1945 hän oli vastarintaliikkeestä muodostetun Alankomaiden kotiarmeijan (Binnenlandse Strijdkrachten) komentaja. Hän osallistui Alankomaita miehittäneiden saksalaisjoukkojen antautumisneuvotteluihin Wageningenissa 5. toukokuuta 1945.
Bernhard oli vuodesta 1945 maavoimien, vuodesta 1946 samalla laivaston, vuodesta 1953 samalla ilmavoimien ja vuodesta 1970 koko asevoimien ylitarkastaja. Sotilasarvoltaan hän oli vuodesta 1954 maa- ja ilmavoimien kenraali ja laivaston amiraaliluutnantti. Britannian ilmavoimissa hän sai ilmamarsalkan (air marshal) arvon vuonna 1964. Hän oli maailman ensimmäinen kuninkaallinen, joka ylitti äänen nopeuden yksipaikkaisella hävittäjäkoneella.
Bernhardista tuli Alankomaiden prinssipuoliso, kun hänen vaimonsa Juliana astui valtaistuimelle vuonna 1948. Bernhard toimi sen jälkeen Alankomaiden hyväntahdon lähettiläänä ja kansainvälisen kaupan edistäjänä. Hän oli perustamassa vaikutusvaltaisten henkilöiden Bilderberg-ryhmää vuonna 1954, ja toimi Bilderberg-kokousten puheenjohtajana vuoteen 1976. Bernhard osallistui luonnonsuojelulle omistautuneen Maailman luonnonsäätiön perustamiseen vuonna 1961 ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana vuoteen 1977 ja vielä sen jälkeen Alankomaiden-osaston puheenjohtajana. Hän oli myös Euroopan kulttuurisäätiön puheenjohtaja vuosina 1956–1977 ja perusti vuonna 1958 Erasmus-palkintoa jakavan Praemium Erasmianum -säätiön.
Lockheed-skandaali ja viimeiset vuodet

Bernhardin ja koko kuningasperheen maine tahriintui 1970-luvulla Lockheed-skandaalissa. Yhdysvaltain senaatin suorittaman tutkinnan yhteydessä julkitulleiden tietojen mukaan hän oli vastaanottanut lentokonevalmistaja Lockheedilta yli miljoona dollaria lahjuksia vastineeksi F-104 Starfighter -hävittäjien hankintojen edistämisestä Alankomaissa ja vaatinut enemmänkin rahaa. Alankomaiden hallituksen asettama tutkimuskomissio ei löytänyt todisteita, että Bernhard olisi todella vaikuttanut ilmavoimien lentokonehankintoihin, mutta pääministeri Joop den Uylin mukaan prinssin toiminta oli silti ”vahingoittanut valtion etuja”. Bernhard luopui skandaalin vuoksi 26. elokuuta 1976 kaikista viroistaan, kuten asevoimien ylitarkastajuudesta, ja häneltä kiellettiin univormun julkinen käyttö. Syytteitä ei nostettu. Vuosina 1995–2002 antamissaan salaisissa haastatteluissa, jotka sai julkistaa vasta hänen kuolemansa jälkeen, Bernhard tunnusti saaneensa miljoona dollaria Lockheedilta. Hän väitti antaneensa rahat WWF:lle.
Julianan luovuttua vuonna 1980 vapaaehtoisesti kruunusta hallitsijaksi tuli hänen ja Bernhardin tytär Beatrix. Juliana ja Bernhard kuolivat molemmat vuoden 2004 aikana. Bernhard kuoli 93-vuotiaana syöpään utrechtilaisessa sairaalassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bernhard zur Lippe-Biesterfeld Wikimedia Commonsissa
Juliana ja Bernhard vuonna 1980.
Chaingun Operate

Chaingun Operate oli tamperelainen industrialyhtye, joka vaikutti vuosina 1991–1997. Yhtye julkaisi yhden CD:n, Cyberware Proctionsin julkaiseman Binary Idol -MCD:n. Lisäksi yhtye esiintyi lukuisilla kokoelmilla. Chaingun Operate keikkaili jonkin verran Suomen lisäksi Virossa, Ruotsissa ja Tanskassa. Yhtyeen jäsenet olivat Karri Suksia, Olli Mäkelä, Joni Leimu, Petteri Laakso ja Anu Mäkelä. Petteri Laakso tuli mukaan loppuvaiheessa ja Anu Mäkelä oli mukana muutamana alkukuukautena.
Julkaisut

A-Life (Cass), CO3 Production (1993)
Grime (Cass), CO3 Production (1995)
Binary Idol (CD), Cyberware Productions (1996)
Cake

John McCrea
Cake on vuonna 1991 perustettu kalifornialainen indierockyhtye. Yhtyeen keulahahmo on John McCrea, joka on kerännyt huomiota lakonisilla sanoituksillaan ja äänenpainoillaan, vaatimattomalla tyylillään ja ekoteoillaan.
Diskografia

Motorcade of Generosity (1994)
Fashion Nugget (1996)
Prolonging the Magic (1998)
Comfort Eagle (2001)
Pressure Chief (2004)
B-Sides and Rarities (2007)
Showroom of Compassion (2011)
Chacal-luokka (hävittäjä)

| Chacal-luokka |
| --- | --- |
 Luokkaan kuulunut Jaguar

Tekniset tiedot
Uppouma:  2 126 t (standardi) 3 098 t (kuormattu)
Pituus:  127 m
Leveys:  11,2 m
Syväys:  3,65 m
Koneteho:  55 000 shp
Nopeus:  35,5 solmua
Miehistöä:  8 upseeria ja 196 miestä
Aseistus
Meritorjunta:  5 x 130 mm tykkiä 6 x 550 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 x 37 mm/L50 Mle 1933 -ilmatorjuntatykkiä
Chacal-luokka oli Ranskan laivaston 1920-luvun lopulla valmistetun kuuden hävittäjän (ransk. contre-torpilleurs) alusluokka toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Nämä suuret hävittäjät eli niin kutsutut contre-torpilleursit olivat Ranskan merivoimien ensimmäiset ensimmäisen maailmansodan jälkeen valmistetut torpedoin varustetut alukset yhdessä Bourrasque-luokan torpilleursien kanssa. Alusluokan tilaus vahvistettiin laivasto-ohjelmassa huhtikuussa 1922, mutta luokan ensimmäiset alukset Panthére ja Jaguar oli tilattu jo neljä päivää aiemmin. Loput neljä alusta tilattiin 7. helmikuuta 1923 ja niiden kölit laskettiin jo samana vuonna.
Alusten pääaseet olivat ensimmäistä kertaa Ranskan merivoimissa yliampuvia sekä etu- että takakannella, ja viides tykki oli sijoitettu taaimman savuhormin tasalle. Alusten pääaseet olivat vuodelta 1919, ja ne olivat aikakautensa tehokkaimpia. Niiden suurin heikkous oli pieni tulinopeus, vain 4–5 laukausta minuutissa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Chacal | Ateliers et Chantiers de St.Nazaire-Penhoët | 16. elokuuta 1923 | 27. syyskuuta 1924 | 12. kesäkuuta 1926 | Saksan ilmavoimien upottama 24. toukokuuta 1940 |
| Jaguar | Arsenal de Lorient, Lorient | 22. elokuuta 1922 | 7. marraskuuta 1923 | 24. heinäkuuta 1926 | Saksan laivaston torpedoima 23. toukokuuta 1940 |
| Léopard | Ateliers et Chantiers de la Loire, St. Nazaire | 14. elokuuta 1923 | 29. syyskuuta 1924 | 10. lokakuuta 1927 | Britannian valtaama 3. heinäkuuta 1940 Vapaan Ranskan laivastolle 31. elokuuta tuhoutunut karille ajossa 27. toukokuuta 1943 |
| Lynx | Ateliers et Chantiers de la Loire, St. Nazaire | 14. tammikuuta 1923 | 25. helmikuuta 1925 | 10. lokakuuta 1927 | miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942 Toulonissa saksalaisten nostama ja romuttama |
| Panthére | Arsenal de Lorient | 23. joulukuuta 1922 | 27. lokakuuta 1924 | 10. lokakuuta 1926 | miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942 Toulonissa saksalaisten nostama Regia Marinalle miehistönsä upottama 9. syyskuuta 1943 La Speziassa |
| Tigre | Ateliers et Chantiers de Bretagne, Nantes | 15. syyskuuta 1923 | 2. elokuuta 1924 | 1. helmikuuta 1926 | miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942 Toulonissa saksalaisten nostama Regia Marinalle Vapaan Ranskan laivastolle 29. lokakuuta 1943 poistettu palveluksesta 4. tammikuuta 1954 |
Canadian Airlines

| Canadian Airlines International |
| --- | --- |

 IATA: CP  –  ICAO: CDN 
Kutsukoodi:  Canadian
Perustettu:  1987 (fuusio)
Lakkautettu:  2000 (fuusio Air Canadaan)
Laivaston koko:  163
Kohteiden määrä:  160 (17 maassa) [lähde? ]
Solmukohdat:  Montréal-Dorval Int'l Airport (uudelleen nimetty) Calgary Int'l Airport Toronto Pearson Int'l Airport Vancouver Int'l Airport
Emoyhtiö:  Canadian Airlines Corporation
Kotipaikka:   Calgary, Kanada
Kanta-asiakasohjelma:  Canadian Plus
Allianssi:  Oneworld (1999–2000)
Avainhenkilö(t):  Kevin Benson (tj., hallituksen pj.)
Canadian Airlines International (ransk. Lignes aériennes Canadien International ) oli vuosien 1987–2001 välisenä aikana Kanadan toiseksi suurin lentoyhtiö Air Canadan jälkeen. 27. maaliskuuta 1987 Canadian Pacific Airlines, Eastern Provincial Airways, Nordair ja Pacific Western Airlines yhdistyivät muodostaakseen Canadian Airlinesin. Yhtiö teki yhteistyökumppaneineen lentoja 108 kohteeseen Kanadassa, 101 kohteeseen Yhdysvalloissa, seitsemään kohteeseen Aasiassa, 11 kohteeseen Euroopassa, viiteen kohteeseen eteläisellä Tyynellämerellä ja yhdeksään kohteeseen Etelä-Amerikassa. Yhtiön tytäryhtiö oli Canadian Airlines International Ltd, johon emoyhtiöllä oli 75 prosentin omistusosuus.
Oneworld-allianssin perustamisessa Canadian Airlines oli perustajajäsenenä yhdessä American Airlinesin ja British Airwaysin kanssa. Air Canada osti Canadian Airlinesin vuonna 2000. Yhdistyminen kilpailevaan allianssiin kuuluneeseen Air Canadaan johti Canadian Airlinesin eroon Oneworldista. Myös American Airlines oli kiinnostunut ostamisesta, sillä se omisti yhtiöstä jo enimmäisosuuden eli 25 prosenttia. American Airlines myi myöhemmin koko osuutensa yhtiöstä.
Boeing 737 Ottawan lentoasemalla
Suomen Eläkeläisten Puolue

| Suomen Eläkeläisten Puolue r> p. |
| --- | --- |
Perustettu:  24. lokakuuta 1985
Lopetti:  12. huhtikuuta 1999
Äänenkannattaja:  Suomen eläkeläisten oma puolue (1986–1987)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Eläkeläisten Puolue oli suomalainen eläkeläisten etuja ajanut puolue. SEP ei saanut koskaan kansanedustajia, mutta sen edustajia valittiin viiden kunnan valtuustoihin. SEP oli puoluerekisterissä vuosina 1985–1991 ja 1992–1999. 1990-luvun alussa SEP:stä irtautui kilpaileva Eläkeläiset Kansan Asialla, myöhempi Suomen Senioripuolue.
Historia

1980-luvun lopulla perustettiin monia yhden asian liikkeitä ja puolueita, joita innoittivat eri vähemmistöjen etujen ajaminen. Myös idea eläkeläispuolueesta kehittyi. Suomen Eläkeläisten Puolueen ensimmäinen puoluekokous pidettiin 24. lokakuuta 1985 Seinäjoella. Kokous hyväksyi puolueen ensimmäisen yleisohjelman. Puheenjohtajaksi valittiin Yrjö Virtanen ja taloudenhoitajaksi Olavi Kaartinen. Puoluerekisteriin SEP merkittiin 18. joulukuuta 1985.
1990-luvun alussa Suomen Eläkeläisten Puolue hajosi riitoihin. SEP erotti Olavi Kaartisen ja Paavo Sirkiän. Tämän seurauksena puolueesta erosi myös muita jäseniä. SEP:n johdon mielestä kaksikko oli vahingoittanut puoluetta ”toiminnallisesti ja taloudellisesti”. Erimielisyydet koskivat muun muassa vaaliliittoja. Enemmistö kannatti yhteistyötä kristillisten kanssa, mutta Kaartinen puhui SMP:n puolesta. Sirkiä kritisoi SEP:tä riidanhaluisesta puolueohjelmasta sekä suurituloisten puolustamisesta. Erotetut perustivat uuden Riippumattomat Sitoutumattomat Eläkeläiset Suomessa -puolueen, jonka nimeksi vaihdettiin pian Eläkeläiset Kansan Asialla. Puolueiden välit olivat kireät 1990-luvun alussa, ja kiistoja puitiin niin julkisuudessa kuin oikeudessakin. Vuosikymmenen lopussa välit paranivat ja puolueet näkivät yhdistymisen mahdolliseksi. EKA voitti SEP:n vuosien 1995 ja 1999 eduskuntavaaleissa sekä kunnallisvaaleissa 1992.