stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mary F. Lyon

Mary Frances Lyon vuonna 2010.
Mary Frances Lyon (15. toukokuuta 1925 – 25. joulukuuta 2014) oli brittiläinen geneetikko. Hän tutki muun muassa säteilyn vaikutusta mutaatioon ja julkaisi vuonna 1961 X-kromosomin inaktivaatiota koskevan Lyonin hypoteesin.
Lyon syntyi Norwichissa ja opiskeli Cambridgen Girton Collegessa. Hän viimeisteli väitöskirjansa Edinburghin yliopistossa.
Lyon oli Royal Societyn jäsen, Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian ulkomaalaisjäsen ja American Academy of Arts and Sciencesin ulkomaalaiskunniajäsen. Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 2009. Hän sai vuonna 1997 lääketieteen Wolfin palkinnon.
Juliana Norwichilainen

Juliana Norwichlaisen patsas Norwichin tuomiokirkossa.
Juliana Norwichilainen (n. 1342 – n. 1416) oli englantilainen anakoreetti ja kristillinen mystikko.
Juliana Norwichilaisen henkilöstä ei tiedetä juuri mitään, ei edes oikeaa nimeä: nimi Juliana on lainattu kirkosta, jonka suojissa hänen kammionsa sijaitsi. myöskään siitä ei ole varmuutta, oliko hän nunna vai maallikko. Hän on mahdollisesti vetäytynyt maallisesta elämästä joko ollessaan vielä naimaton tai kenties menetettyään perheensä noina aikoina yleisissä ruttoepidemioissa.
Noin 30-vuotiaana Juliana sairastui vakavasti ja näki sairautensa aikana näkyjä Jeesuksesta. Näkyjensä perusteella hän kirjoitti teoksen Revelations of Divine Love (suom. Jumalaisen rakkauden ilmestys, 2. painos Kirjapaja 2014), jota pidetään vanhimpana säilyneenä naisen kirjoittamana englanninkielisenä tekstinä. Myöhemmin Juliana laati tekstistä laajennetun version.
Juliana Norwichilainen korostaa teologiassaan Jumalan rakkautta luotujaan kohtaan, siinä missä hänen elinaikanaan esimerkiksi rutto tulkittiin yleisesti ankaran Jumalan syntisille ihmisille lähettämäksi rangaistukseksi.
Suomennettu teos

Jumalan rakkauden ilmestys (A revelation of love), suom., johdanto ja selityket Paavo Rissanen. Helsinki: Kirjaneliö 1985 ISBN 951-600-671-X. p. Kirjapaja 2014 ISBN 978-952-288-133-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juliana Norwichilainen Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Julian of Norwich on Wikiaineistossa (englanniksi)
Severodvinsk

| Severodvinsk (Северодви́нск) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Arkangelin alue Venäjällä, kartassa alla kaupungin sijainti alueella.
 Severodvinsk
 Koordinaatit: 64.5617°N, 39.8186°E 
Valtio:   Venäjä
Liittovaltiosubjekti:  Arkangelin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  120,51 km²
Korkeus:  9 m
Väkiluku (2010):  192 353
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Suuntanumero(t):  +7 (8184)5ххххх, (81842)2хххх, (81842)7хххх
Rekisterikilpi:  29
 
 www.severodvinsk.info 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Severodvinsk (ven. Северодви́нск) on satamakaupunki Vienanmeren Vienanlahden etelärannalla Pohjois-Venäjällä. Se sijaitsee Vienanjoen suiston länsireunalla, 35 km Arkangelista länteen. Severodvinsk on Arkangelin alueen toiseksi suurin kaupunki. Väkiluku oli vuonna 2010 noin 192 353.
Severodvinskin kerrostaloja Lomonosova-kadulla.
Sevmaš on Venäjän suurimpia telakoita.
Venäjän presidentti Dmitri Medvedev kesällä 2009 Sevmašin telakalla tutustumassa porauslauttojen pienoismalleihin. Taaempana Nenetsian edustalla toiminnassa olevan Prirazlomnaja-tuotantolautan pienoismalli (2009).
Historia

Paikkakunnalla sijaitsi vuodesta 1419 saakka Pyhän Nikolauksen mukaan nimetty karjalainen luostari. Luostari oli linnoitettu, ja se oli Moskovan Venäjälle sotilaallisesti merkittävä tukikohta Vienanmeren äärellä. Vuosina 1553–1583 paikkakunnalla oli Venäjän ensimmäinen merisatama. Paikkakunnan neuvostoaikana suljetun luostarin puinen linnoitustorni (1691–1692) siirrettiin vuonna 1932 Moskovaan Kolemeskojen (Коломенское) museoalueelle.
Alueelle perustettiin kesäkuussa 1936 laivanrakennusta varten taajama nimellä Sudostroi (ven. Судострой). Rakennustyöhön käytettiin gulag-vankityövoimaa. Paikkakunta sai pian kaupungin aseman. Vuosina 1938–1957 kaupungin nimi oli Molotovsk Neuvostoliiton pääministeriä vastaavassa tehtävässä kansankomissaarien puhemiehenä toimineen Vjatšeslav Molotovin (1890–1986) mukaan. Toisen maailmansodan syttyessä kaupungissa asui 40 000 ihmistä. Satama avattiin joulukuussa 1941, ja yli puolet Britanniasta ja Yhdysvalloista tulleesta Lend-Lease-avusta kulki sen kautta.
Kaupungissa oli vuonna 1939 noin 21 000 asukasta, ja kehitys jatkui niin, että vuonna 1959 asukkaita oli 79 000, vuonna 1970 noin 145 000 ja vuonna 1979 noin 197 000. Destalinisaation aikana vuonna 1957 kaupungin nimi muutettiin Severodvinskiksi.
Kaupunkiin johtaa rautatie. Siellä on Venäjän laivaston telakka ja satama. Lisäksi on muutakin telakkateollisuutta, tienpitokoneiden valmistusta, rakennustarvike-, puunjalostus-, kaluste- ja vaateteollisuutta, lihanjalostamo, meijeri, tekninen oppilaitos, teatteri ja kivisiä luostarirakennuksia.
Laivastotukikohta ja telakka

Severodvinsk on Venäjän laivaston ydinsukellusveneiden päätukikohta ja suuri laivastotelakka, johon on keskitetty erityisesti ydinkäyttöisten alusten, sukellusveneiden ja myös öljynporauslauttojen rakennus- ja korjaustoimintaa.
Severodvinskin merkittävin yritys on nykyisin meriteollisuuskonserni OSK:hon kuuluva Sevmaš-telakka eli telakka numero 402, Sevmašpredprijatije (Севмашпредприятие). Siellä rakennettiin Neuvostoliiton ensimmäiset ydinsukellusveneet 1957. Venäjän sukellusveneiden valmistus on nykyisin keskitetty telakalle, ja siellä työskentelee yli 25 000 henkilöä. Telakalla valmistetaan myös öljynporauslauttoja. Vuonna 2007 telakalla aloitettiin kelluvien ydinvoimaloiden valmistus.
Ystävyyskaupungit

Tiraspol, Moldova
Brjansk, Venäjä
Mazyr, Valko-Venäjä
Sumy, Ukraina
Portsmouth, Yhdysvallat
Aiheesta muualla

Kaupungin epävirallinen sivusto (sevska.net) (venäjäksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Severodvinsk Wikimedia Commonsissa
| n k Arkangelin alueen kaupungit |
| --- | --- | --- |
|  Arkangeli  Kargopol  Korjažma  Kotlas  Mezen  Mirnyi  Narjan-Mar  Njandoma  Novodvinsk  Onega (Ääninen)  Šenkursk  Severodvinsk  Solvytšegodsk  Velsk  |  Arkangeli  Kargopol  Korjažma  Kotlas  Mezen  Mirnyi  Narjan-Mar  Njandoma  Novodvinsk  Onega (Ääninen)  Šenkursk  Severodvinsk  Solvytšegodsk  Velsk  |  |
Ankea alku

| Ankea alku> The Bad Beginning |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Lemony Snicket  (oik. Daniel Handler)
Kuvittaja:  Brett Helquist
Kansitaiteilija:  Brett Helquist
Kieli:  englanti
Genre:  seikkailu, lasten- & nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  HarperCollins
Julkaistu:  30.9.1999
Sivumäärä:  162
Suomennos
Suomentaja:  Mika Ojakangas
Kustantaja:  Summa   2. painos WSOY
Julkaistu:  2001
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  172
ISBN:  952-5418-00-6
Sarja: Surkeiden sattumusten sarja
Seuraava:  Käärmekammio
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ankea alku (The Bad Beginning) on ensimmäinen kolmetoistaosaisesta Surkeiden sattumusten sarja -kirjasarjasta, jonka on kirjoittanut amerikkalainen Lemony Snicket. Se julkaistiin englanniksi 1999 ja suomeksi vuonna 2001. Myöhemmin se julkaistiin pokkarina nimellä The Bad Beginning; or, Orphans!
Kirjassa kerrotaan kolmen orvon, Violetin, Klausin ja Sunnyn, tarina. He jäivät orvoiksi, kun heidän vanhempansa kuolivat tulipalossa, ja heidät lähetettiin asumaan kaukaisen sukulaisen, kreivi Olafin, luokse.
Kirja julkaistiin 30. syyskuuta 1999. Sen julkaisi HarperCollins ja kuvitti Brett Helquist.
Kirja eri kielillä

Tšekinkielinen: "Zlý začátek", kääntänyt Eva Brdičková, 2001, (Egmont ČR, 2001: ISBN 8071866008)
Espanjankielinen: "Un mal principio", kääntänyt Néstor Busquets, 2004, (Montena, 2004: ISBN 0-307-20934-2)
Kroatiankielinen: "Loš početak", 2001, (Algoritam, 2001: ISBN 953-6450-77-1)
Italiankielinen: "Un infausto inizio", kääntänyt Valentina Daniele, 2003, (Salani, 2003: ISBN 8877829516)
Tanskankielinen: "Het Bittere Begin", kääntänyt Huberte Vriesendorp, 2006, (Ploegsma, 2006: ISBN 9789021615202)
Puolankielinen: "Przykry początek", kääntänyt Jolanta Kozak, 2008, Wydawnictwo Egmont Polska, 2008: ISBN 8323714495)
Brasilianportugalinkielinen: "Mau Começo", kääntänyt Carlos Sussekind, 1999, (Companhia das Letras, 1999: ISBN 85-359-0094-2)
Venäjänkielinen: "Скверное начало", 2003, (Azbuka-Klassika, 2003: ISBN 5-352-00360-4)
Ruotsinkielinen: "En olustig början", 2002, (Richters, 2002: ISBN 9177113349)
Kreikankielinen: "Η Κακή Αρχή", kääntänyt Χαρά Γιαννακοπούλου, 2002, (Ελληνικά Γράμματα, 2002:960-406-186-0)
Indonesiankielinen: "Mula Malapetaka", (Ensimmäinen katastrofi), (ISBN 979220301X)
Ranskankielinen: "Tout commence mal", kääntänyt Rose-Marie Vassallo (Kaikki alkaa huonosti) (Éditions Nathan, 2002: ISBN 2092823531)
Quebecin ranska: "Nés sous une mauvaise étoile", kääntänyt Rose-Marie Vassallo (Syntynyt huonon tähden alla) (Éditions Heritage, 2007: ISBN 2762529425)
Koreankielinen: "눈동자의 집", (Silmän talo) (ISBN 8954608345)
Ylva Eggehorn

| Ylva Eggehorn |
| --- | --- |
 Ylva Eggehorn.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ylva Elisabet Eggehorn
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1950 (ikä 74) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  kirjailija, runoilija
Ylva Elisabet Eggehorn (s. 6. maaliskuuta 1950 Tukholma) on ruotsalainen kirjailija ja runoilija.
Elämäkerta

Eggehorn on opiskellut kirjallisuuden historiaa ja teologiaa. Hän on työskennellyt kulttuuritoimittajana muun muassa Dagen-lehdessä ja kolumnistina Expressen-lehdessä sekä Vår Lösen -kristillisen kulttuurilehden toimittajana.
Ensimmäisen kirjansa hän julkaisi 13-vuotiaana teoksella Havsbarn (1963). Kirjallisen läpimurron hän sai kirjallaan Ska vi dela 1970. Nuorena runoilijana hän oli mukana karismaattisessa Jeesus-liikkeessä.
Hän on saanut useita kirjallisuuspalkintoja ja on suosittu luennoitsija ja esitelmöitsijä. Hän oli myös kielen tyylin asiantuntijajäsen Ruotsin Raamatunkäännöskomiteassa (Bibelkomission) ja on toiminut Ruotsin kirjailijaliiton (Sveriges Författarförbund) toisena varapuheenjohtajana sekä Dramaattisen Instituutin (Dramatiska institutet) hallituksen jäsenenä.
Eggehorn on myös tunnettu virsirunoilija. Vuoden 1986 Ruotsin kirkon virsikirjassa on kolme hänen kirjoittamaansa virttä. Virsikirjan lisäosissa on useita hänen virsiään: Psalmer i 90-talet -kokoelmassa seitsemän, Psalmer i 2000-talet -kokoelmassa 19 ja niin sanotussa Verbumin lisäyksessä neljä hänen kirjoittamaansa tai kääntämäänsä virttä. Yhdessä Anders Frostensonin, Britt G. Hallqvistin, Olov Hartmanin ja Eva Norbergin kanssa on hän ollut luomassa uutta virsikieltä. Eggehorn on pyrkinyt laulujensa ja virsiensä kielessä lähestymään kaunokirjallisuuden tyyliä, pois pietismin ja rationalismin kielikuvista.
Ylva Eggehorn tekee mielellään yhteistyötä muusikkojen ja säveltäjien kanssa. Tunnetuimpia hänen virsiään ovat ”Var inte rädd” (Nyt pelko pois) sekä ns. millennium-tapahtumaan Ruotsin kirkon tilauksesta kirjoitettu virsi ”Innan gryningen”, jonka säveltäjä on Abba-yhtyeen Benny Andersson.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan lisävihkossa on yksi Eggehornin virsi. Suomenruotsalaisen virsikirjan lisävihkossa ”Sång i Guds värld" (2016) on viisi hänen kirjoittamaansa virttä.
Teoksia suomen kielellä > Virsiä virsikirjoissa

Ruotsin kirkon virsikirjat: Ruotsin kirkon virsikirja, Den svenska psalmboken 1986
256 Nyt pelko pois Var inte rädd (1972) Suom. Pekka Turunen 1994, uud. Niilo Rauhala 19959
264 Tien tungoksesta kuulen Mitt i en värld jag hör (1970) Suom. Anna-Maija Raittila 1995
463 Maria, ethän itke Gråt inte, Maria (1970) Suom. Anna-Mari Kaskinen 1996
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja Lisävihko (2016)
928 Nyt pelko pois
Teoksia suomen kielellä > Muita teoksia

Virsiä:
Uusia virsiä 2009 (Kirjapaja) Suomennokset Pekka Kivekäs:
Tähtiyössä lapsi syntyy (Barn och stjärnor föds i natten)
Kun elämämme suunnitelma sortuu (När livet inte blivit som vi har tänkt oss)
Kuin maamies nostaa sadon (Som bonden tar ett fång av markens gröda)
Kun tulit viimein, oli muukalainen  (Så kom du då till sist "Innan gryningen")
Kirjoja:
Pannaanko tasan: runoja Kirjapaja 1972
Maan kamaralla: runoja ja muistiinpanoja Kirjapaja 1976
Palauta meidät ennallemme Kirjapaja 1977
Saako usko kasvaa? Karas-sana 1988
Etsin, kaipaan, kyselen: tiellä aikuiseen uskoon Kirjapaja 2003
Valoon ja vastuuseen: antaumus ja vastarinta: kirja Etty Hillesumista ja Dietrich Bonhoefferista Karas-sana 2005
Tuoksuva öljy  kohtaamisia Raamatun naisten kanssa Kirjapaja 2009
Aiheesta muualla

https://www.albertbonniersforlag.se/forfattare/5862/ylva-eggehorn/
https://www.libris.se/ylva-eggehorn-1.369107 (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Savolainen osakunta

Savolainen osakunta (SavO) on yksi Helsingin yliopiston osakunnista.
Osakunnan toiminta keskittyy Uudelle ylioppilastalolle, jonka A-rapun ylintä kerrosta, "Vinniä", se on asuttanut vuodesta 1931 lähtien.
Osakunnan kanta-alue

Osakunnan kanta-aluetta ovat pääsääntöisesti Etelä- ja Pohjois-Savon maakunnat. Etelä-Savon maakunnan kunta Pertunmaa ei kuulu Savolaisen osakunnan kanta-alueeseen, vaan Hämäläis-Osakunnan alueeseen, mutta Etelä-Karjalan Savitaipale on yhteisaluetta Wiipurilaisen Osakunnan kanssa. Rautavaaran ja Heinäveden kunnat ovat yhteisiä Karjalaisen Osakunnan kanssa.
Historia

Osakuntalaitos kehittyi Turun kuninkaallisessa akatemiassa 1640-luvulla. Varhaisin maininta savolaisesta, viipurilaisesta ja hämäläisestä ylioppilasmaakunnasta esiintyy konsistorin pöytäkirjassa vuonna 1653. Näiden kolmen maakunnan inspehtoriksi asetettiin professori Martinus Stodius. Jaottelu ei kuitenkaan ollut pysyvä.
Nykyinen Savolainen osakunta perustettiin 1. lokakuuta 1905 yhdessä Karjalaisen Osakunnan kanssa, kun vuonna 1833 perustettu Savo-karjalainen osakunta jakaantui kahtia. SavOn vuosijuhlapäivä on 20. helmikuuta tai sitä lähinnä oleva lauantai tai sunnuntai sen muistoksi, että kyseisenä päivänä vuonna 1865 annettiin asetus suomen kielen käyttöön ottamisesta oikeusistuimissa ja virastoissa.
Jäsenet

SavOn jäseneksi voi liittyä korkeakouluopiskelija. Jäsenistä suurin osa on aina ollut Helsingin yliopistosta, mutta myös muiden pääkaupunkiseudun korkeakoulujen (Aalto-yliopisto, Taideyliopisto, Metropolia-ammattikorkeakoulu, Haaga-Helia-ammattikorkeakoulu) opiskelijoita on liittynyt osakuntaan. Jäseninä on ollut myös pääkaupunkiseudun ulkopuolisia opiskelijoita. Jäsenistön enemmistö on käynyt koulunsa jossakin päin Savoa, ja lähestulkoon kaikilla on sukulaissuhteita Savoon. Savolaisuus ei ole kuitenkaan osakunnan jäsenyyden ehto.
Jäsenen päättäessä opintonsa hänestä tulee entinen jäsen, joka saa edelleen osallistua osakunnan tapahtumiin, mutta menettää äänioikeutensa osakunnan kokouksissa.
| vuosi | 1905 | 1915 | 1924 | 1934 | 1945 | 1955 | 1965 | 1969 | 1980 | 1989 | 2000 | 2005 | 2010 | 2015 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| jäseniä | 200 | 326 | 296 | 693 | 825 | 964 | 1642 | 2089 | 633 | 563 | n. 310 | n. 260 | 262 | 261 |
Jäsenmäärän romahdus vuoden 1960-luvun lopulla selittyy radikaalien opiskelijaliikkeiden nousulla vuonna 1968 ja sillä, että heti seuraavana vuonna astui voimaan uusi asetus Helsingin yliopiston ylioppilaskunnasta ja osakunnista. Varsinainen osakuntiin kuulumisen pakollisuus oli kuitenkin lakannut jo vuonna 1937.
Hallinto

Osakunnan oikeudellinen asema perustuu muiden osakuntien tapaan suoraan yliopistolakiin sekä Helsingin yliopiston johtosääntöön.
Osakunnan ylin päättävä elin on osakunnan kokous, jossa puhetta johtaa inspehtori – osakuntalaisten ”valvojakseen” valitsema yliopiston professori. Vuoden 2008 alusta lähtien osakunnan inspehtorina on toiminut Vanhan testamentin eksegetiikan professori Martti Nissinen.
Osakunnan hallintoa ohjaa vuosittain valittava osakuntaneuvosto. Neuvostoa johtaa joka toinen vuosi valittava kuraattori, joka on vanhempi osakunnan jäsen tai entinen jäsen. Kauden 2022–2023 kuraattorina toimii Lauri Hatakka. Neuvostoon kuuluvat toiminnanjohtaja, taloudenhoitaja, sihteeri ja neljä neuvosta. Käytännön toiminnasta vastaa joukko virkailijoita.
Toiminta

Osakunnan sääntöjen mukaan osakunnan tarkoitus on muun muassa edistää jäsentensä yhteiskunnallisia ja henkisiä pyrintöjä sekä monipuolista harrastustoimintaa. Osakunnassa pääsee kokeilemaan siipiään yhteiskunnallisessa vaikuttamisessa ottamalla vastuulleen itseään kiinnostavia projekteja sekä tehtäviä osakunnan hallinnossa. Tärkeä vaikutin toimintaan on myös siteet kotimaakuntaan. Suhteita pidetään yllä esimerkiksi kesäisellä Tervahöyryristeilyllä, jota on järjestetty vuodesta 1952.
Osakunnan varsinainen toiminta painottuu opinnoilta jäävään vapaa-aikaan. Osakunnan piirissä toimii vuonna 1932 perustettu kuoro Savolaisen Osakunnan Laulajat (SOL) sekä vuonna 2005 perustettu viihdeorkesteri Savolaisen Osakunnan Soitannollinen Seura (SOSSu ry). Lisäksi osakunnan piirissä toimii erilaisia harrastuskerhoja kuten vaihtoehtoisen elokuvakulttuurin kerho Viliminkippeet ja lautapelikerho Peliliike. Osakunta järjestää toisinaan bileitä ja pöytäjuhlia. Vapaa-aikapainotteisuudesta huolimatta osakunnan nimissä tehdään myös yhteiskunnallista työtä ja pidetään opiskelijan puolia yliopisto- ja valtakunnanpolitiikassa.
SavO omistaa Savolaisten ylioppilaiden säätiön kautta Helsingin Koskelassa, Patolassa ja Vallilassa opiskelija-asuntoja, joissa on noin 130 opiskelijan koti.
Osakunta julkaisee Susj-lehteä kaksi kertaa vuodessa. Savotar on osakunnan aikakauskirjasarja, joka syksyllä 2004 sai kymmenennen osansa osakunnan historiateoksesta. Osakunnan kirjallisista tuotoksista aktiivisimmassa käytössä lienevät aina olleet laulukirjat.
Henkilöitä > Inspehtorit

Theodor Homén 1905–1923
Oswald Streng (vuodesta 1940 Renkonen) 1923–1924
K. R. Brotherus 1924–1928
A. F. Puukko 1929–1945
Mauno J. Kotilainen 1945–1960
Lennart Pinomaa 1961–1963
Pentti Pöyhönen 1964–1968
Aarne Nyyssönen vt. inspehtori 1964–1965
Aarne Nyyssönen 1969–1975
Mikko Korhonen 1975–1983
Toivo Holopainen 1984–1987
Raimo Väyrynen 1988–1992
Mirja Saari 1993–1999
Mauno Kosonen 2000–2007
Martti Nissinen 2008–
Henkilöitä > Kunniajäsenet

Suluissa vuosi, jolloin henkilö kutsuttiin kunniajäseneksi.
Thiodolf Rein (1905)
Juhani Aho (1908)
E. G. Palmén (1910)
P. E. Svinhufvud (1917)
Otto Manninen
Konstantin Päts (1930)
Oswald Renkonen
A. F. Puukko
Ilmari Salomies (1953)
P. J. Hynninen (1958)
Mauno Kotilainen (1961)
Martti Ruutu (1962)
Olavi Nieminen (1980)
Erik Elinder (1992)
Kai Laitinen (1995)
Antero Nederström (2001)
Mirja Saari
Mauno Kosonen (2014)
Rauno Puisto (2020)
Olli Rehn (2020)
Eeva Ahtisaari (2023)
Yhteydet muihin järjestöihin

Savolainen osakunta on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan piirissä toimiva järjestö. Muiden osakuntien kanssa tehdään yhteistyötä sekä suoraan kahdenkeskisesti että Osakuntien Yhteisvaltuuskunnan kautta. Erityisen läheiset suhteet ovat sisarosakunta Karjalaiseen Osakuntaan sekä naapureihin Uudella ylioppilastalolla, Eteläsuomalaiseen osakuntaan ja Varsinaissuomalaiseen osakuntaan. Ylioppilaskunnan politiikkaan osakunta liittyy Osakuntalaisen Unionin kautta.
Opiskelunsa loppuun saattaneiden osakuntalaisten yhdistykseen Savolaisen Osakunnan Seniorit r.y.:hyn osakunta pitää tiivistä yhteyttä. Yhdessä senioriyhdistyksen kanssa osakunta hallitsee Savolaisten ylioppilaiden säätiötä, joka omistaa osakunnan asuntolat.
Yhteydet muihin järjestöihin > Ystävyysosakunnat

SavOlla on ystävyyssopimuksia ulkomaisten opiskelijajärjestöjen kanssa. Vuonna 1930 solmittiin ystävyyssopimus tarttolaisen mieskorporaatio Fraternitas Estican kanssa ja kohta sen jälkeen naiskorporaatio Indlan kanssa. Yhteydenpitoa niihin jatkettiin myös Viron neuvostomiehityksen aikana.
Suhteita ruotsalaisiin osakuntiin oli jo samoihin aikoihin, kun ystävyyttä virolaisten kanssa hierottiin, mutta ystävyyssopimus Uppsalan Värmlands Nationin kanssa solmittiin vasta 1951. Lundin Wermlands Nationin kanssa ystävyyssopimus tehtiin 1956 ja Linköpingin Wermlands Nationin kanssa 2005.
Savolaisten opiskelijayhdistyksiä muualla

Savolaisia ylioppilasyhdistyksiä on muun muassa Turussa (Turun Yliopiston Savo-Karjalainen Osakunta r.y.) ja Tampereella (Savotta).
Kirjallisuutta

Jouko Kokkonen: Tuuhea oksa savolaisuuden puussa. Savolaisen Osakunnan historia 1905–2004. Savolainen Osakunta, Helsinki. ISBN 952-99314-3-3. Tallinna Raamatutrükkikoda, 2004.
Savolainen Osakunta: Savolaisen Osakunnan laulukirja. Savolainen Osakunta, Helsinki. ISBN 952-99314-4-1. Tallinna Raamatutrükkikoda, 2005.
Savolaisen osakunnan kotisivut
Scylla (purjevene)

Scyllalogo ja purjemerkki
SuurScylla Ottiliana täysissä purjeissa.
Scylla on luvialaisen Björn ”Nalle” Nybergin vuonna 1966 suunnittelema Double Ender -puupurjevenetyyppi, joka pohjautuu perimältään Colin Archerin luotsikuttereihin ja Laurinin Kostereihin. Se on valmistettu esikuvistaan poiketen kevyemmin Selkämeren rannikon perinteisellä limilautatekniikalla painokaarin. Yleisin rungon materiaali on pohjolan tiheäsyinen mänty, Kannet ovat yleensä koivuvanerille asennettua tiikkiä ja ruffi ja sisustus mahonkia. Scyllien runkoja on tehty myös irokosta, lehtikuusesta ja mahongista. Scyllille tunnusomaista on maltillinen rikaus ja matala, mutta leveä kutteririki. Useimmissa Scyllissa on puksprööti eli keulapuomi ja silloin keulan purjevarustuksena ovat klyyvari/yankey/genoa-purje ja pienempi kutterifokka, joita voi käyttää yhdessä tai erikseen kelistä ja tuulen voimakkuudesta riippuen. Nallen lähtökohta Scyllan suunnittelussa oli tehdä edullinen, merikelpoinen, turvallinen ja perinteikäs puupurjevene, joka pohjaa osaltaan myös talonpoikais- ja saaristolaisveneisiin.
Scyllan kokoluokat

Scyllia on neljää eri kokoluokkaa. PikkuScylla on runkopituudeltaan 8,0 m, Keskikokoinen 8,60 m, Iso 9,60 m ja SuurScylla 10,60 m. Kokonaismitaltaan SuurScylla on pukspröötin ja peräsimen kanssa 12,60 m. Scyllia on tehty kaiken kaikkiaan 77 kappaletta. PikkuScyllia on veistetty 29 kappaletta. Keskikokoista Scyllaa on tehty 14 yksilöä. Isoa Scyllaa on eniten eli 30 venettä ja SuurScyllaa on veistetty 4 venettä. Scyllat ovat kaikki valmistettu yksilöllisiksi tilaajan toivomusten mukaan. Neljän peruskokoluokan lisäksi löytyy erilaisia variaatioita: 50 cm venytetty keskikokoinen (Solea) ja 30 cm venytetty Iso (Pegasos, Helga) ym.