stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pisamamalikka
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pisamamalikka – Paralepista gilva
Luontonetti: Sieniä Suomessa ja Ruotsissa: Malikat, rusomalikat (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q115217838  NCBI: 1143171  Open Tree of Life: 5687069
Pistojärvi

| Pistojärvi Тихтозеро, Tihtozero |
| --- | --- |
 Pistojärvi
 Koordinaatit: 65°32′9″N, 30°30′40″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kalevalan piiri
Kunta:  Luusalmi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  asutus
Väkiluku (2012):  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pistojärvi (ven. Ти́хтозеро, Tihtozero) on asutus (ven. posjolok) Karjalan tasavallan Kalevalan piirin Luusalmen kunnassa. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 60 kilometriä Uhtuasta luoteeseen. Vuonna 2012 Pistojärvellä ei ollut enää lainkaan vakituisia asukkaita.
Historia

Pistojärven seutu asutettiin 1700-luvulla. Vanhimpia kyliä olivat Pistojärven ohella Katoslampi, Ohta, Suvanto, Tiirojärvi ja Tuhkala, jotka mainitaan uudiskylinä vuonna 1762. Myöhemmin Pistojärvi oli Arkangelin kuvernementin Kemin kihlakuntaan kuuluneen volostin eli kunnan keskus. Kunta rajoittui pohjoisessa Oulankaan, idässä Kiestinkiin, etelässä Uhtuaan ja Vuokkiniemeen sekä lännessä Suomeen. Vuonna 1905 siihen kuuluivat Pistojärven, Ohtan, Suvannon ja Tuhkalan kyläkunnat, joissa oli yhteensä 15 kylää, 175 taloa ja lähes 1 200 asukasta. Pistojärven kylässä oli kirkko, koulu, kyytiasema, 27 taloa ja 176 asukasta..
1920-luvulla perustettiin Uhtuan piirin Pistojärven kyläneuvosto, johon vuonna 1933 kuului kahdeksan kylää: Hirvisalmi, Häme, Kantoniemi, Malviainen, Ohta, Pistojärvi, Tiiro ja Tiiron Olkku. Kyläneuvoston alueella oli 724 asukasta, joista 606 oli karjalaisia ja 118 suomalaisia. Pistojärven kylässä asui 155 karjalaista. Sen kylänosia olivat Kontu, Kuusiniemi, Vaara ja Vuosma. Toisen maailmansodan jälkeen kyläneuvostossa oli Pistojärven lisäksi enää kaksi asutuskeskusta: Kantoniemi ja Malviainen. Nykyään seudulla ei ole lainkaan vakituista asutusta. Pistojärvi autioitui 2000-luvun alussa, mutta osa entisistä asukkaista on palannut sinne kesäisin.
Kyläkuva ja kansankulttuuri

Syrjäisen sijaintinsa ansiosta Pistojärven vanha kylämaisema oli hyvin säilynyt kokonaisuus aina 1990-luvulle saakka. Sillä on historiallisen asutuksen status. Suojeltuihin rakennusmuistomerkkeihin kuuluu 1800–1900-lukujen vaihteessa rakennettu navetta heinävarastoineen. Suomalaisista kansanrunouden kerääjistä Pistojärvellä vierailivat muiden muassa Elias Lönnrot, Daniel Europaeus ja I. K. Inha. Heidän runosaaliinsa jäi kuitenkin heikoksi, sillä monet seudun asukkaista ovat vanhauskoisia, eivätkä he suostuneet laulamaan kansanrunoja. Seudun kansankulttuurissa oli havaittavissa eräitä saamelaisia piirteitä kuten karjalankielisiä joikuja.
Suomen varhaisteollisuus

Osa Carta marina -kartasta vuodelta 1539:
"Hic fabricantur naves" - Täällä tehdään laivoja
"Hic fabricantur bombarde" - Täällä tehdään tykkejä
Suomen varhaisteollisuus tarkoittaa niitä teollisuuden muotoja, joita Suomessa esiintyi ennen 1800-lukua, ennen ensimmäistä teollista vallankumousta ja fossiilisten polttoaineiden käyttöön ottoa.
Teollinen raudan tuotanto oli varhaisteollisuuden tärkeimpiä muotoja. Suomessa raudan tuotanto perustui kaivosrautaan, mutta myös järvi- ja suomalmiin. Erik Fleming avasi ensimmäinen rautakaivoksen Lohjan Ojamossa vuosina 1538–1540. Rautamalmi jalostettiin masuuneissa hiilen kanssa raaka- eli takkiraudaksi. Masuunit tuottivat aluksi rautaa pääasiassa sotatarviketuotantoon, kuten tykkien raaka-aineeksi.
Ruukkiteollisuus alkoi 1600-luvulla. Se oli käsitti metallien perusteollisuutta ja metallituotteiden, lähinnä työkalujen, valmistamista takomalla ja valamalla manufaktuuripajoissa. Huomattavimpia 1600-luvulla perustettuja ruukkeja olivat Teijon, Mustion, Antskogin, Billnäsin, Fagervikin ja Fiskarsin ruukit.
Puunjalostusteollisuuden alkuna voidaan pitää vesisahoja, joita perustettiin Suomeen jo 1500-luvulla. Vuonna 1533 Halikon talonpojat myivät Flemingille sahamyllyn paikan Hossostenkoskelta. Mahdollisesti jo tätä ennen uskotaan Naantalin luostarin harjoittaneen sahaustoimintaa vesisahalla.
Kankaita kudottiin 1500–1600-luvuilla kotona ja myytiin kaupunkeihin. Ensimmäisiä teollisia tekstiiliyrityksiä perustettiin Turkuun vuonna 1738. Näitä olivat Wechterin villatehdas ja Friedrich Lütken sukka- ja nuttukutomo.
1700-luvulla Suomessa toimi lasi- ja tupakkatehtaita. Strengbergin tehdas Pietarsaaressa aloitti toimintansa jo 1700-luvun puolivälissä käyttäen aluksi kotimaista raaka-ainetta.
Pisaroita ja kyyneleitä

| Pisaroita ja kyyneleitä Gimmel |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2004
 Julkaistu: elokuu 2004
 Tuottaja(t): Sami Lehto (1)   Aku Sinivalo (2)   Ferari (3)   Kristian Maukonen (4)   Jukka Backlund (5, 7)   Risto Asikainen (6, 8, 9, 10, 11, 12)   Tobias Karlsson (13)
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 45.00
 Levy-yhtiö: BMG
Listasijoitukset
  Suomi: 3. (elokuu 2004)
Gimmelin muut julkaisut
| Kaksi kertaa enemmän 2003 | Pisaroita ja kyyneleitä 2004 | Collections 2007 |
Pisaroita ja kyyneleitä on Gimmel-popyhtyeen kolmas ja viimeiseksi jäänyt albumi vuodelta 2004. Yhtye hajosi kohta albumin julkaisun jälkeen vuoden 2004 lopussa. Albumilta on julkaistu singleinä sen nimikappale ja ”Rakkauden hurrikaani”.
Albumi sisältää yhden soolokappaleen kultakin Gimmelin jäseneltä. Jenni Vartiaisen soolokappale on ”Savua”, Ushma Karnanin ”Puhallus” ja Susanna Korvalan ”Kipinä”.
Albumin paras sijoitus Suomen albumilistalla oli kolmas sija. Listalla albumi oli kuusi viikkoa.
Kappaleet

Seis – 2.47 (säv. & san. Farhad Ferari Zand, Thomas Hägblom & Håkan Hägblom, suom. san. Risto Asikainen)
Kaipaan sua niin – 3.40 (säv. Maki Kolehmainen, Tracy Lipp & Reijo K.Aku Sinivalo, Tuomo Borman & Teijo Jämsä)
Oot jonkun toisen – 3.09 (säv. & san. Farhad Ferari Zand, Charles Twong & Sofia Lindfors, suom. san. Jan Snellman)
Rakkauden hurrikaani – 4.09 (säv. M. Aftan]], san. & sov. Kristian Maukonen)
Pisaroita ja kyyneleitä – 3.06 (säv. Maki Kolehmainen, san. Tracy Lipp & Jonna Kärkkäinen, sov. Jukka Backlund)
Tänään – 4.00 (säv. & san. Risto Asikainen, sov. Risto Asikainen, Jesse Vainio & Kalle Torniainen)
Pakoon – 3.25 (säv. Per Eklund & Niklas Tinnborg, san. Risto Asikainen)
Kipinä – 3.25 (säv. & san. Risto Asikainen, sov. Risto Asikainen, Jesse Vainio & Kalle Torniainen)
Ihme – 3.43 (säv. & san. Risto Asikainen, sov. Risto Asikainen, Jesse Vainio & Kalle Torniainen)
Tosiystävä – 3.53 (säv. & san. Risto Asikainen, sov. Risto Asikainen, Jesse Vainio & Kalle Torniainen)
Puhallus – 2.43 (säv. & san. Risto Asikainen, sov. Risto Asikainen, Jesse Vainio & Kalle Torniainen)
Savua – 3.22 (säv. & san. Risto Asikainen, sov. Risto Asikainen, Jesse Vainio & Kalle Torniainen)
Baanalle – 3.13 (säv. & san. Farhad Ferari Zand & Tobias Karlsson, suom. san. Niko Toiskallio)
Vierailevat muusikot

Janne Lehto – kitara
Sami Lehto – basso, rummut, taustalaulu, ohjelmointi
Teijo Jämsä – rummut
Tuomo Borman – kitara
Ville Nurmi – kitara
Aku Sinivalo – basso, koskettimet
Kristian Maukonen – kitara, basso, rummut, koskettimet
Anssi Maasalo – basso
Jukka Backlund – koskettimet
Kalle Torniainen – rummut, kitara, ohjelmointi
Jesse Vainio – ohjelmointi
Harri Rantanen – basso
Vesa Anttila – kitara
Stiina Jean – taustalaulu
Risto Asikainen – kitara, koskettimet
Mikko Raita – kitara
Pilum

Jäljennös pilumista
Pilum (lat. pīlum, monikossa pila) oli antiikin Rooman legioonalaisten käyttämä raskas heittokeihäs. Keihäs oli tavallisten rivisotilaiden hyökkäysaseena aina kolmannelle vuosisadalle saakka, jolloin se jäi vähittäin pois käytöstä. Se oli noin kaksi metriä pitkä ja painoi kahdesta viiteen kilogrammaa. Aseen tehokas kantama oli noin 15 metriä, ja se heitettiin etenevään vihollisrivistöön ennen siirtymistä miekan (gladiuksen) ja kilven käyttöön.
Pilumin käyttö

Pilumin pitkä ja kapea kärki lävisti vihollisten haarniskat ja kilvet tehokkaasti. Se tappoi vastustajan tai hankaloitti tämän liikkeitä jäädessään roikkumaan kilvestä. Vihollinen ei puolestaan voinut hyödyntää pilumia taistelussa, koska sen ohut kärki vääntyi onnistuneessa torjunnassa poikkeuksetta käyttökelvottomaksi. Tiukka kuri oli tarpeen, etteivät legioonalaiset intoutuneet heittämään keihäitään ennen aikojaan.
Pilumin rakenne

Terävä rautapiikki voitiin kiinnittää puiseen varteen kahdella tavalla. Joidenkin pilumien rautakärjet päättyivät holkkiin, ja liitosta lujitti puuvarren ympärille kierretty rautarengas. Yleisempi ja yksinkertaisempi tapa oli kuitenkin takoa kärjen perään leveä, suorakulmainen ruoto, joka sovitettiin puuhun koverrettuun uraan kuin puukko tuppeen ja kiinnitettiin paikoilleen kahdella naulalla.
Rooman ajan korkokuvissa ja veistoksissa on kuvattu myös kantapiikeillä varustettuja pilumeja ja pallonmuotoisia, rautapiikin alapuolelle kiinnitettyjä lyijypainoja, joilla todennäköisesti pyrittiin lisäämään keihään iskuvoimaa kohdistamalla painoa kärjen taakse. Varmuutta näiden lisävarusteiden käytön laajuudesta ei silti ole. Joskus harvoin sotilaat lisäsivät keihääseen oma-aloitteisesti kädensijan eli kouraimen, jos aikoivat käyttää pilumia lähitaistelussa.
Varhaiskeskiaikainen ango on hyvin paljon pilumia muistuttava keihäs.
Aiheesta muualla

Kuvia pilumeista ja muista roomalaisista aseista (englanniksi)
Taistelussa vääntynyt pilumin rautakärki
Roomalainen Antoninianus-kolikko, jossa keisari Caruksen poika Carinus, pitelee käsissään pilumia ja maapalloa.
Erilaisia pilumin kärkipiikkejä.
Pinakolitoisiintuminen

Yleinen esimerkki pinakolitoisiintumisesta
Pinakolitoisiintuminen on kemiallinen reaktio, jossa niin kutsuttu visinaalinen dioli eli 1,2-dioli toisiintuu happamissa olosuhteissa aldehydiksi tai ketoniksi. Reaktio on saanut nimensä siitä, että se havaittiin ensimmäisen kerran tapahtuvan pinakolille ja sen raportoi Rudolph Fittig vuonna 1860.
Historiaa

Rudolf Fitting raportoi vuonna 1860, että pinakoli reagoi happamissa olosuhteissa muodostaen tuotteen, jonka hän arveli olevan joko pinakolin kanssa isomeerinen dioli tai polymeeri. Vuonna 1869 Charles Friedel ehdotti muodostuneen tuotteen rakenteeksi tetrametyylietyleenioksidia, joka on epoksidi. Alexander Butlerov osoitti vuonna 1873, että reaktiossa muodostuu pinakolonia.
Reagenssit ja mekanismi

Pinakolitoisiintuminen tapahtuu kaikille 1,2-dioleille. Muodostuuko tuotteena aldehydi vai ketoni riippuu lähtöaineen rakenteesta. Reaktio vaatii tapahtuakseen katalyytiksi hapon, joka voi olla proottinen happo kuten rikkihappo tai Lewisin happo. Pinakolitoisiintumisen reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa diolin toinen hydroksyyliryhmä ottaa vastaan protonin, jolloin muodostuu oksoniumionijohdannainen. Tästä oksoniumionista eliminoituu vettä, jolloin muodostuu karbokationi. Karbokationi ei ole stabiili vaan lähtöaineen toisen hydroksyyliryhmän hapen vapaa elektronipari muodostaa kaksoissidoksen hiilen ja hapen välille ja alkyyliryhmä siirtyy. Tuotteena muodostuu karbonyyliyhdiste.
Pirttikosken vesivoimalaitos

| Pirttikosken vesivoimalaitos |
| --- | --- |
 Voimalaitosalueen päärakennus
Valtio:  Suomi 
Sijainti:  Rovaniemi 
Koordinaatit:  66°20′24″N, 27°09′07″E
Rakentaminen alkoi:  1956
Valmistunut:  1959
Suunnittelija:  Kai Blomstedt 
Omistaja:  Kemijoki Oy
Pato
Tyyppi:  gravitaatiopato, maapato
Vesistö:  Kemijoen vesistö
Joki tai koski:  Kemijoki
Pituus:  55 m  (betonipato), 170 m (maapato)
Yläpuolinen patoallas
Nimi:  Juujärvi, Kemijoki 
Järvinumero:  65.231.2.001
Pituus:  15 km 
Leveys:  1,7 km 
Pinta-ala:  3,1963 km²  
Keskikorkeus:  125,1 m  
Voimalaitos
Tyyppi:  jokivoimalaitos, tunnelivoimalaitos
Käyttötarkoitus:  vesivoima
Pudotuskorkeus:  26 m
Turbiinit:  2 × Kaplan (76 MW)
Kapasiteetti:  152 MW
Vuosituotanto:  581 GWh
 fiPirttikosken vesivoimalaitos 
Commons:  luokka
Voimalaitoksen yläosa joen länsirannalta
Pirttikosken vesi­voima­laitos on Kemijoki Oy:n omistama joki­voima­laitos Kemijoessa Rovaniemen Autissa. Sähkövoiman tuotanto tapahtuu kallioon louhitussa onkalossa ja vesi johdetaan tunneleita pitkin pois.
Voimalaitos

Voimalaitoksen vedenotto sijaitsee betonisen padon edessä. Pato on 55 metriä pitkä ja sitä on jatkettu joen rannolla 170 metriä pitkällä maapadolla. Tunnelivoimalaitos rakennettiin Vieremänkoskeen louhimalla alaspäin tulovesitunneli ja sen pohjalle onkalo, jonne sijoitettiin voimalaitosyksikkö. Näin saatiin voimalassa käytettävälle vedelle riittävästi pudotusta ja vedestä lisää energiaa. Voimalan vesiturbiinien läpi mennyt vesi johdetaan sitten poistotunneliin, joka tulee esiin joen rannassa parin kilometrin päässä alajuoksulla. Päätunnelin pituus on 2,5 kilometriä ja sen poikkipinta-ala on 375 neliömetriä. Aputunnelin pituus on 960 metriä ja sen poikkipinta-ala 54 neliömetriä. Tunnelin alkupäässä sijaitsee aaltoilutila, jota kutsutaan ”manalan virraksi”. Voimalaitoksen tuotantosali sijaitsee kalliossa 70 metrin syvyydessä ja siellä toimii kaksi Kaplan-turbiinia, joiden kapasiteetti on 76 megawattia (MW). Turbiinin juoksupyörän halkaisija on 5,8 metriä ja sen pyörimisnopeus 115,4 kierrosta minuutissa, kun rakennusvirtaama on 500 kuutiometriä sekunnissa. Voimalan kapasiteetti on 152 MW ja vuotuinen energiantuotanto 581 gigawattia (GWh). Voimala käytetään nykyään kauko-ohjauksella Rovaniemeltä käsin . Vieremänkoski on jäänyt kuivaksi uomaksi, mutta Pirttikoski on maisemoitu nostamalla sen vedenpintaa pohjapadoilla.
Muuta > Asuntoalue

Voimalaitoksen viereinen Pirttikosken kylään kuuluva asuinalue on tätä nykyä pääosin tyhjillään, kun rakennustöissä oli aikanaan enimmillään noin 1 850 henkilöä.
Muuta > Laitospalokunta

Voimalaitoksella toimi vuosina 1956–2016 laitospalokunta, jonka toiminta jakaantui operatiiviseen palo- ja pelastustoimintaan, öljyntorjuntaan sekä ehkäisevään palosuojeluun. Operatiivisella toiminnalla tarkoitettiin pääasiassa palokunnan suorittamia hälytystehtäviä, kuten palonsammutus- ja pelastustehtäviä tai erilaisia torjuntatehtäviä. Lisäksi laitospalokunta osallistui myös yhtiön omistamilla asuntoalueilla, lämpökeskuksilla ja korjaamoilla, sekä tarvittaessa myös lähialueilla tapahtuneisiin sammutustehtäviin. Laitospalokunnan kalusto – savusukelluskalusto, sammutuspuvut, kypärät, palopumput, paloletkuja, vaahtokalustoa, palonaruja, paareja, huopia ja muuta kalustoa – lahjoitettiin pääosin Yläkemijoen VPK:lle. Kalusto haluttiin saada hyötykäyttöön siten, että se palvelisi mahdollisimman hyvin myös Kemijoki Oy:n tarpeita. Yläkemijoen VPK sijaitsee Pekkalan kylässä lähellä Pirttikosken ja Vanttauskosken voimalaitoksia, joten oli luontevaa, että kalusto luovutettiin juuri Yläkemijoelle.
Historiaa

Laitoksen suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt kuten useimmissa muissakin Kemijoen voimalaitoksissa. Rakennustyömaan päällikkö oli diplomi-insinööri Eino Manninen. Valmet Rautpohjan tehtaat toimitti voimalaitokselle siltanosturin. Voimalaitoksen yhteyteen aikanaan rakennetun puisen uittokourun pituus oli 5,3 kilometriä, kouru veti kymmenentuhatta tukkia tunnissa. Voimalaitos on rakennettu vuosina 1956–1959, ja sen putouskorkeus on 26 metriä. Aluksi laitoksen teho oli 110 MW ja vuotuisenergia 526 GWh. Vuosina 2009–2010 Pirttikosken voimalaitoksen tehoa nostettiin 30 megawattia. Aikaisempi teho oli teho oli aluksi 55 MW yhdellä turbiinilla. Muun muassa Leonid Brežnev ja Josip Broz Tito ovat vierailleet voimalaitoksella.
Voimalaitoksen pääsuunnittelija oli Harry Sistonen. Voimalaitosyhdyskunta kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Sistonen käsikirjoitti voimalaitosta esittelevän lyhytdokumentin Pirttikoski Suomen suurin tunnelivoimalaitos.
Aiheesta muualla

Pirttikosken voimalaitos (Kemijoki Oy) (Arkistoitu – Internet Archive)
Kemijoen vesivoimalaitokset
Isohaara
Jumisko
Ossauskoski
Petäjäskoski
Pirttikoski
Seitakorva
Taivalkoski
Valajaskoski
Vanttauskoski
Pioni (fysiikka)

| Pioni |
| --- | --- |

Symboli:  π0, π+ ja π−
Rakenne:  π0: (dd+uu)/√2   π+: ud   π−: ud
Perhe:  Bosoni
Ryhmä:  Mesoni
Vuorovaikutus:  Vahva vuorovaikutus
Löydetty teoreettisesti:  1935, Hideki Yukawa
Löydetty:  1947, Cecil Powell
Massa:  π0: 134,9766(6) MeV/c2   π±: 139,57018(35) MeV/c2 
Elinaika:  π0: (8,4 ± 0,6)ˑ10−17 s   π±: (2,6033 ± 0,0005)ˑ10−18 s
Sähkövaraus:  π0: 0   π±: ±e
Spin:  0
Pionit eli  \pi -mesonit ovat mesoneihin kuuluvia hiukkasia. Pioneita on kolme erilaista, jotka eroavat toisistaan sähkövarauksen osalta, ja niitä kuvaavat symbolit ovat π0, π+ ja π−. Ne ovat mesoneista keveimpiä ja niillä ennustetaankin olevan suuri vahvan vuorovaikutuksen vaikutusala.
Pionit kuuluvat muiden mesonien tavoin hadroneihin.  Nykyisen käsityksen mukaan pionit koostuvat yhdestä kvarkista ja yhdestä antikvarkista.
Historia

Pionien olemassaolon ennusti japanilainen hiukkasfyysikko Hideki Yukawa vuonna 1935, jolloin hän esitti idean vahvaa vuorovaikutusta välittävästä hiukkasesta, jota nykyään kutsutaan pioniksi.   Ensimmäinen kokeellinen todiste pionin olemassaolosta löydettiin, kun vuonna 1947 brittiläinen ydinfyysikko Cecil Powell Bristolin yliopistosta alaisineen suoritti korkeaenergisen kosmisen säteilyn tutkimusta ydinreaktion valokuvausmenetelmällä.  He havaitsivat π+- ja π−-pionit. Myöhemmin havaittiin π0-pionit hiukkaskiihdytinkokeissa.
Ominaisuudet > Rakenne

Koska pionit koostuvat kvarkeista, ne kuuluvat hadroneista muodostuvaan ”hiukkasperheeseen”. Pionit kuuluvat mesoneihin, sillä ne koostuvat yhdestä kvarkista ja yhdestä antikvarkista, kun taas toinen hadronien ryhmä, baryonit, muodostuu kolmesta kvarkista.
Pionien spinluku on nolla, joten ne kuuluvat myös bosoneihin.
Ominaisuudet > Pionien hajoaminen

Pionien elinaika on melko lyhyt, ja ne hajoavat nopeasti heikon vuorovaikutuksen johdosta muiksi hiukkasiksi. Yleisimmin pioni hajoaa myoniksi ja sen antineutriinoksi tai antimyoniksi ja myonin neutriinoksi. π+- ja π−-pionien säteilyä voidaan kuvata hajoamisyhtälöillä
missä  \scriptstyle \mu  on myoni,  \scriptstyle \mu ^{+}antimyoni,  \scriptstyle \nu _{\mu } myonin neutriino ja  \scriptstyle {\vec {\nu }}_{\mu } myonin antineutriino.
Harvinaisempi hajoamismoodi π+- ja π−-pioneille on hajoaminen elektroniksi ja tämän antineutriinoksi tai positroniksi ja elektronin neutriinoksi. Tällaista hajoamista kuvataan yhtälöillä
missä  \scriptstyle e on elektorni,  \scriptstyle e^{+} positroni,  \scriptstyle \nu _{e} elektronin neutriino ja  \scriptstyle {\vec {\nu }}_{e} elektronin antineutriino.
Neutraali pioni π0 hajoaa muiksi hiukkasiksi sähkömagneettisen vuorovaikutuksen takia. Yleisin neutraalin pionin hajoamismoodi on siroaminen kahdeksi fotoniksi
missä  \gamma  on fotoni.
Harvinaisempi neutraalin pionin hajoamismoodi on säteily elektroniksi, positroniksi ja fotoniksi:
Feynmanin diagrammi esittää π+-pionin hajoamista heikkoa vuorovaikutusta välittävän W-bosonin avulla antimyoniksi ja myonin neutriinoksi.
Pistis Sofia

Pistis Sofia (kreikkaa: "Usko viisaus") on laajin säilynyt gnostilainen kirjoitus. Siitä on säilynyt viisi koptinkielistä kopiota, jotka tutkijat ovat ajoittaneet noin vuosiin 250-300. Kirjoitus on osa ns. Askewin koodeksia, jonka British Museum osti vuonna 1785.
Pistis Sofia kertoo ylösnousseen Jeesuksen opetuksista oppilailleen, joihin lukeutuvat muun muassa Magdalan Maria, Maria, Jeesuksen äiti sekä Martta. Kirjoitus kertoo muun muassa taivaan monimutkaisesta rakenteesta ja hierarkioista. Kirjoituksen mukaan Jeesus opetti oppilaitaan yksitoista vuotta ylösnousemuksena jälkeen, ja pystyi tuona aikana opettamaan heille ensimmäisen tason mysteerit.
Kirjoitus käsittää kuusi kirjaa, yhteensä 148 lukua, ja on pisin tunnettu gnostilainen teksti. Se alkaa vertauksella, joka kertoo rinnakkaisesti Jeesuksen kuolemasta ja ylösnousemuksesta, ja kuvaa sielun alaslaskeutumista ja ylösnousemista. Tämän jälkeen kuvataan gnostilaisen kosmologian tärkeitä hahmoja. Lopulta kirjoitus luettelee 32 lihallista himoa, jotka ihmisen on voitettava ennen kuin pelastus on mahdollista.
Kirjoituksen nimi Pistis Sofia on salaperäinen, ja se voitaisiin kääntää "Uskon viisaudeksi", "Viisaudeksi uskossa" tai "Uskoksi viisaudessa". Gnostilaisen mytologian kontekstin huomioon ottaen oikeampi käännös saattaisi olla "Sofian usko", koska gnostilaisille Sofia oli naispuolinen jumalhahmo, ei pelkästään sana 'viisaudelle'.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Pistis Sofia.  (Gnostilainen käsikirjoitus 300-luvulta. Toim. Seppo Aalto ja Jouni Marjanen)  Suomentanut Kalervo Mielty. Helsinki:  AATMA, 2013.  ISBN 978-951-8995-15-2
Pistis sophia: Otteita gnostilaisista kirjoituksista, ennen kaikkea ”Vapahtajan kirjoista” 3:nnelta vuosisadalta j.Kr..  (Suomennos G. R. S. Meadin englantilaisen käännöksen uuden korjatun painoksen mukaan. Suomentanut Annikki Reijonen. Maailman pyhät kirjat 4)  Helsinki:  Mystica, 1927.
Aiheesta muualla

Pistis Sophia, G. R. S. Meadin vuoden 1921 painos (englanniksi)
Pistis Sophia, G. R. S. Meadin vuoden 1921 painos (englanniksi)
Pistia Sophia, Early Christian Writings (englanniksi)
Suomen sotatarvikehankinnat talvisodan aikana

Brewster Buffalo-hävittäjä, joita Suomi sai ostaa Yhdysvalloista 44 kpl. Ennen talvisodan päättymistä näistä Suomeen saapui 8 kpl.
Suomen sotatarvikehankinnat talvisodan aikana-artikkeli käsittelee hankintoja, joita Suomen valtio teki talvisodan aikana niin koti- kuin ulkomailta puolustusvoimien tarpeisiin. Lisäksi artikkelissa viitataan lyhyesti mm. sotasaaliina Neuvostoliiton puna-armeijalta saatuun sotamateriaaliin. Osa ulkomailta hankitusta sotamateriaalista ehti maahan jo sodan aikana, mutta merkittävä osa materiaalista saapui Suomeen vasta Moskovan välirauhan solmimisen jälkeen.
Kokonaisuudessaan Suomen puolustusvoimien ulkomailta ostaman ja saaman materiaalin arvon laskettiin (toukokuun lopulla 1940 laaditun arvion perusteella) olleen noin 4,6 miljardia markkaa, joka vuoden 2008 euroiksi muutettuna tarkoittaa noin 1,474 miljardin euron summaa.  Euromääräiseksi muutetun rahasumman suhteuttamisessa tulee ehdottomasti huomioida myös tuonaikaisten avustaneiden valtioiden silloiset taloudelliset mahdollisuudet. Tämän lisäksi Suomi vastaanotti merkittävää kansainvälistä humanitääristä apua.
Ulkomailta saadun ja hankitun materiaalin arvon suhteuttamiseksi tuon ajan puolustusmenoihin voidaan todeta, että vuonna 1938 hyväksytyn puolustusvoimien perushankintaohjelman mukaan sotatarvikkeiden hankintaan puolustusvoimien käyttöön olisi tullut käyttää seuraavan seitsemän vuoden aikana noin 2,7 miljardia markkaa.