stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lope de Rueda
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lope de Rueda Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Edmund Rubbra

Charles Edmund Duncan Rubbra (23. toukokuuta 1901 Northampton, Iso-Britannia − 14. huhtikuuta 1986 Gerrards Cross, Buckinghamshire, Iso-Britannia) oli brittiläinen säveltäjä, pianisti ja opettaja. Hänet tunnetaan erityisesti sinfonikkona.
Rubbra oli syntyisin vaatimattomista oloista, ja hänen musikaalisuutensa ilmeni varhain. Hän sai piano-opetusta kahdeksanvuotiaasta alkaen. Perheen heikon rahatilanteen takia hän joutui jättämään koulunkäynnin kesken 14-vuotiaana, ja hän työskenteli toimisto- ja rautatieapulaisena. Hän opiskeli musiikkia yksityisesti Cyril Scottin johdolla, ja vuonna 1921 hän pääsi apurahan turvin opiskelemaan Lontoon Royal College of Musiciin, jossa hänen opettajiinsa kuului muiden muassa Gustav Holst.
Päätettyään opintonsa vuonna 1925 Rubbra työskenteli opettajana, pianistina ja musiikkitoimittajana. Hän palveli armeijassa toisen maailmansodan ajan ja perusti Joshua Glazerin ja William Pleethin kanssa pianotrion, joka esiintyi vuoteen 1956 saakka. Trio vieraili myös Suomessa.
Rubbra opetti musiikkia Oxfordin yliopistossa (1947–1968) ja Guildhallin musiikki- ja teatterikoulussa (1961–1974). Rubbra kääntyi katoliseen uskoon vuonna 1947. Hän sai Brittiläisen imperiumin komentajan arvon (CBE) vuonna 1960.
Vaikka Rubbra loi sävellystuotantonsa 1900-luvulla, hän oli sitoutunut tonaalisuuteen ja perinteiseen kontrapunktiin, ja hän laati myös kontrapunktitekniikan oppikirjan. Hänen omaleimainen sävellystyylinsä tuo mieleen Johannes Brahmsin,kenen mukaan? ja hän kehittelee pienistä alkuaihelmista laajoja sävellysmuotoja. Suurinta suosiota hän nautti 1930-luvulla.
Rubbran sävellystuotanto on laajahko: 164 opusnumeroin varustettua teosta. Niiden joukossa on 11 sinfoniaa, 4 jousikvartettoa ja useita konserttoja sekä hengellisiä kuoroteoksia. Ennen kuolemaansa hän oli aloittanut 12. sinfoniansa.
Rubbra oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli ranskalainen viulisti Antoinette Chaplin, ja heille syntyi kaksi poikaa. Toinen puoliso oli Colette Yardley, ja heille syntyi yksi poika.
Kirjallisuutta

Foreman, Lewis (toim.): Edmund Rubbra, composer: Essays. Rickmansworth: Triad Press, 1977. ISBN 0-902070-21-5
Grover, Ralph Scott: The Music of Edmund Rubbra. Brookfield (Vt.): Ashfield Publishing Co., 1993. ISBN 0-85967-910-1
Aiheesta muualla

Kontrapunkt und Improvisation (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Edmund Rubbra (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat 2  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Roswellin tapaus

Roswell Daily Record, 8. heinäkuuta 1947. Armeija ilmoittaa ”lentävän lautasen” löytymisestä.
Roswellin tapaus viittaa vuonna 1947 Roswellin kaupungin (New Mexico, Yhdysvallat) lähellä tapahtuneeseen Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien ilmapallon maahansyöksyyn heinäkuussa 1947. Julkisuuteen tapaus nousi 8. heinäkuuta 1947, kun Roswellin lentotukikohdan tiedotusupseeri luutnantti Walter G. Haut tiedotti Yhdysvaltain armeijan löytäneen paikalliselta karjatilalta "lentävän lautasen". Tieto kumottiin seuraavana päivänä.
Tapaus palasi julkisuuteen 1978, ja siitä on kehittynyt vuosikymmenien aikana ufoja sekä avaruusolentoja koskeva salaliittoteoria.
Yhdysvaltain armeija paljasti vuonna 1994, että ilmapallo oli osa salaista Mogul-hanketta, jolla pyrittiin havaitsemaan Neuvostoliiton ydinkokeet. Vuonna 1997 Yhdysvaltojen ilmavoimat julkaisi jatkoselvityksen, jonka mukaan mielikuva kuolleiden avaruusolioiden ruumiista syntyi ilmeisesti ihmisnukeista, joita alueella pudotettiin ilmasta Projekti High Diven myötä pari vuotta myöhemmin, 1956 tapahtuneesta lento-onnettomuudesta, jossa 11 ilmavoimien jäsenen ruumiit hiiltyivät pahasti, ja 1959 tapahtuneesta miehitetyn ilmapallon onnettomuudesta, jossa loukkaantui kaksi lentäjää.
Tapahtumien kulku

Yhdysvalloissa alkoi vuonna 1947 suuri ufoaalto.
Karjatilan omistaja W. W. (”Mac”) Brazel (1899-1963) löysi outoa romua tilaltaan ollessaan tarkastamassa sitä 14. kesäkuuta. Monissa yhteyksissä väitetään virheellisesti löydön tapahtuneen kovan ukonilman jälkeen, joka oli ollut 2. heinäkuuta. Romu oli levinnyt 100 × 400 metrin alueelle. Brazel ilmoitti romusta 6. heinäkuuta Roswellin sheriffi George Willcoxille, joka puolestaan ilmoitti Roswellin lentotukikohdan esikuntaupseerille majuri Jesse A. Marcelille (1907-1986). Brazel päätti tehdä ilmoituksen kuultuaan ufohavainnosta käydessään Coronan kaupungissa edellisenä päivänä. Majuri Marcel sai tehtäväkseen käydä tilalla keräämässä romut.
Roswellin tukikohdan tiedotusupseeri luutnantti Walter G. Haut (1922-2005) julkaisi lehdistötiedotteen, jossa todettiin, että ”lentävä lautanen” oli löydetty paikalliselta karjatilalta. Uutinen armeijan löytämästä lentävästä lautasesta julkaistiin 8. heinäkuuta lehdissä ympäri maailmaa. Helsingin Sanomissa uutinen oli 9. heinäkuuta.
Yhdysvaltain ilmavoimat järjesti 8. heinäkuuta tiedotustilaisuuden, jossa esiteltiin materiaalia, joiden selityksenä oli kaasupallojen varassa lentänyt Rawin-säähavaintolaite. Korjattu uutinen julkaistiin paikallisissa lehdissä 9. heinäkuuta. Roswellin tapaus hävisi armeijan korjauksen jälkeen otsikoista 30 vuoden ajaksi.
Salaliittoteorian synty ja kehitys

Roswellin tapauksesta ei puhuttu ennen vuotta 1978, jolloin juorulehti National Enquirer julkaisi uudelleen Roswell Daily Recordin alkuperäisjutun lentävästä kiekosta. Helmikuussa 1980 lehti julkaisi 71-vuotiaan majuri Jesse Marcelin haastattelun. Marcel uskoi palasten olleen maan ulkopuolisia. Hän kiisti alueella olleen avaruusolioiden ruumiita. Roswell nousi heti ufojen maailmankartalle.
Charles Berlitzin ja William L. Mooren kirjoittama kirja The Roswell Incident ilmestyi 1980 (suom. Roswellin lentävän lautasen arvoitus, 1981). Kirjoittajat väittävät armeijan ilmapalloselitystä peitetarinaksi ja väittävät, että maahan syöksynyt lentävä lautanen olisi viety lentokoneella Wright Fieldiin (myöhemmin Wright-Pattersonin tukikohta) lähelle Daytonia Ohiossa ja että medialle esiteltiin tilanteen salaamiseksi ilmapallon ja tutkalaitteen romua.
Kirjan mukaan lentävän lautasen kappaleita putosi Brazelin maatilalle ja maahansyöksy tapahtui 200 km päässä San Agustin tasangolla, josta löydettiin humanoidien ruumiit. Rakennusinsinööri Grady "Barney" Barnett (1892-1969) ja ryhmä arkeologian opiskelijoita olivat havainneet pudonneen aluksen ja humanoidien ruumiita ennenkuin armeija käski heidän poistua. Barnett kuoli 1969 ja hän oli kertonut tapahtuneesta joillekin tuttavilleen ja nämä kertoivat tapahtuneesta kirjan tekijöille.
Hautausurakoitsija Glenn Dennis (1925-2015) kertoi hänelle soitetun Roswellin lentotukikohdasta ja kysytty ruumiiden säilymisestä ja pienistä tai ilmatiiviisti suljetuista arkuista. Hän kertoi myös nähneensä tukikohdassa sairaanhoitajan, joka oli nähnyt siellä ruumiita, jotka eivät olleet ihmisiä. Dennis ei kertonut koskaan hoitajan oikeaa nimeä. Glenn Dennis avasi ystäviensä Walter G. Hautin ja Max Littellin kanssa vuonna 1991 Roswellin UFO-museon (International UFO Museum and Research Center).
Kiistanalainen kirja synnytti lisää salaliittoteorioita ja useita aiheeseen liittyviä huijauksia.
Vuonna 1984 julkaistiin asiakirjoja ”Majestic 12” -ryhmästä (MJ-12), jota väitettiin presidentti Harry S. Trumanin aloittamaksi Roswellin tapausta käsitteleväksi salaiseksi operaatioksi. Asiakirjat todettiin kuitenkin myöhemmin väärennöksiksi, eikä MJ-12:n olemassaolosta ole löytynyt todisteita.
Vuonna 1995 julkaistun 17 minuutin videon väitettiin esittävän Roswellissa kuolleen avaruusolennon ruumiinavausta. Videon ohjaaja Ray Santilli myönsi myöhemmin videon huijaukseksi, mutta väitti sen olevan rekonstruktio tuhoutuneesta alkuperäisestä filmistä. Todisteita hän ei ole esittänyt.
Roswellin tapahtumista on paljon haastatteluja 30-40 vuotta tapahtumien jälkeen. Moni on kertonut kuulleensa vanhoja havaintoja lentävän lautasen romuista ja humanoidien ruumiista. Useimmat kertomukset ovat toisen käden tietoa.
Tapaus perustuu kertomuksiin, mutta materiaalinen ja asiakirjanäyttö puuttuu. Tukikohdan asiakirjat vuoden 1947 tapahtumista ovat kadonneet.
Ilmavoimien selvityksen mukaan kertomukset ovat vääristyneitä muistoja 1947 ja myöhemmistä tapahtumista. Salaliittoteorioiden kannattajat eivät usko selitystä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roswellin tapaus Wikimedia Commonsissa
International UFO Museum and Research Center
Suosittuja salaliittoteorioita
| --- | --- |
Kuolemia:  John F. Kennedyn salamurhan teoriat  Salaliittoteoriat prinsessa Dianan kuolemasta  Salaliittoteoriat Dag Hammarskjöldin kuolemasta  Salaliittoteoriat Adolf Hitlerin kuolemasta  Salaliittoteoriat Elvis Presleyn kuolemasta  Salaliittoteoriat Johannes Paavali I:n kuolemasta  Salaliittoteoriat Osama bin Ladenin kuolemasta 
Onnettomuuksia:  Estonian uppoamisen salaliittoteoriat 
Terrori-iskuja:  Venäjän kerrostalopommeja koskevat salaliittoteoriat  Syyskuun 11. päivän terroritekojen salaliittoteoriat 
Avaruus ja maan ulkopuolinen elämä:  Apollo-ohjelmaa koskevat huijaussyytökset  Black Knight -satelliitti  Liskoihmiset  Mustapukuiset miehet  Natsiufot  Nibiru  Roswellin tapaus 
Muita:  Bilderberg-ryhmä  Die Glocke  Epäilyt Barack Obaman kansalaisuudesta  Eurabia/Väestönvaihto/Kalergi-salaliittoteoria  Great Reset  Grooming  HAARP  Holokaustin kiistäminen  Illuminati  Keksitty keskiaika  Kemikaalivanat  Koronaviruspandemiaan liittyvät salaliittoteoriat  Kulttuurimarxilaisuus  Kuollut internet -teoria  Lilla Saltsjöbadsavtalet  Mustat helikopterit  NESARA  Paul on kuollut  Philadelphia-koe  Pizzagate  QAnon  Selkäänpuukotusteoria  Siionin veljeskunta  Siionin viisaiden pöytäkirjat  Syvä valtio  Uusi kronologia  Uusi maailmanjärjestys  Valkoisten kansanmurha  Varsovan keskitysleirin puolalaisten murhaaminen  ZOG
Volodymyr Zelenskyi

| Volodymyr Zelenskyi |
| --- | --- |
 Zelenskyi vuonna 2023.
Ukrainan 6. presidentti
 20. toukokuuta 2019 –  
Pääministeri:  Volodymyr Hroisman Oleksi Hontšaruk Denys Šmyhal
Edeltäjä:  Petro Porošenko
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1978 (ikä 47) Kryvyi Rih, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  ukrainalainen
Ammatti:  näyttelijä, poliitikko
Puoliso:  Olena Zelenska
Tiedot
Puolue:  Kansan palvelija
Koulutus:  juristi
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Ukraina
Taistelut ja sodat:  Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022–
Aiheesta muualla
president.gov.ua
Volodymyr Oleksandrovytš Zelenskyi (ukr. Володи́мир Олекса́ндрович Зеле́нський, s. 25. tammikuuta 1978 Kryvyi Rih, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on Ukrainan presidentti. Hän aloitti virassa toukokuussa 2019. Zelenskyi on koulutukseltaan juristi, mutta ennen presidentiksi valintaa hän toimi näyttelijänä, käsikirjoittajana ja ohjaajana.
Tausta ja yksityiselämä

Zelenskyi syntyi Etelä-Ukrainassa juutalaiseen perheeseen. Hänen äidinkielensä on venäjä, ja hän alkoi opiskella ukrainaa vasta vuonna 2017. Hänen isänsä on kybernetiikan professori ja äiti insinööri. Lapsena hän asui neljä vuotta Mongoliassa Erdenetissä, jossa hänen isänsä työskenteli.
Zelenskyi valmistui oikeustieteilijäksi Kiovan kansallisen taloustieteen yliopiston toimipisteestä Kryvyi Rihssä mutta ei ole kahden kuukauden harjoittelua lukuun ottamatta työskennellyt päätoimenaan juristina. Sen sijaan hän keskittyi sittemmin viihdealalle. Zelenskyin perheeseen kuuluvat vaimo Olena, tytär Oleksandra ja poika Kyrylo.
Äidinkielensä venäjän lisäksi Zelenskyi puhuu sujuvaa ukrainaa ja englantia.
Tausta ja yksityiselämä > Ura viihdealalla

Zelenskyi on perustanut Kvartal 95 -tuotantoyhtiön, joka on tuottanut useita menestyssarjoja ja järjestää komediakiertueita. Hän tuli tunnetuksi televisiosarjasta Kansan palvelija (ukr. Слуга народу, Sluha narodu). Hän esittää siinä historianopettaja Vasyl Holoborodkoa, joka valitaan sattumalta maan presidentiksi. Ennen politiikkaan lähtöään Zelenskyi toimi myös ääninäyttelijänä, esimerkiksi karhu Paddingtonin äänenä elokuvan Paddington 2 ukrainankielisessä versiossa.
Tausta ja yksityiselämä > Omaisuus

Zelenskyista on tullut vauras, viimeisten ennen sotaa tehtyjen arvioiden mukaan omaisuus voisi olla 20 miljoonan dollarin luokkaa: hän ilmoitti valtion omaisuusilmoituksessa vuonna 2022 omistavansa 5 asuntoa (kaksi osaomistettua) Ukrainassa. Yhteensä näiden varallisuusarvo on Forbes-lehden mukaan noin 4 miljoonaa dollaria.
Pandoran paperit -tietovuodossa paljastui, että Zelenskyi oli osallinen salaisessa veroparatiisiyhtiöiden ketjussa, jonka kautta hän omisti muun muassa kiinteistöjä. Muutamaa kuukautta ennen valintaansa presidentiksi Zelenskyi siirsi omistuksensa ystävälleen, josta pian tuli presidentin neuvonantaja. Omistuksen tuottamat osingot maksettiin kuitenkin edelleen Zelenskyin vaimon tilille.
Politiikka

Juristi Zelenskyi rekisteröi joulukuussa 2017 esittämänsä televisiosarjan mukaisesti nimetyn puolueen Sluha narodu ('Kansan palvelija'). Puolueen perustajissa oli useita henkilöitä Zelenskyin johtamasta Kvartal 95 -tuotantoyhtiöstä. Esimerkiksi puolueen puheenjohtajaksi oli rekisteröitäessä merkitty Kvartal 95 -yhtiön juristi Ivan H. Bakanov.
Zelenskyin on epäilty olevan jonkinlaisessa riippuvuussuhteessa oligarkki Ihor Kolomoiskyiin. Zelenskyin sarjaa on esitetty tämän omistamalla 1+1-kanavalla. Kolomoyskyi on presidentti Petro Porošenkon kiivas vastustaja.
Zelenskyi oli ehdokkaana Ukrainan presidentinvaaleissa 2019 joulukuussa rekisteröimänsä Kansan palvelija -puolueen sitoutumattomana ehdokkaana. Zelenskyi sai ensimmäisellä kierroksella 30 prosenttia äänistä ja istuva presidentti Petro Porošenko 17 prosenttia. Ensimmäisellä kierroksella Zelenskyi ei kampanjoinut, julkaissut vaaliohjelmaa, antanut haastatteluja eikä osallistunut vaalikeskusteluihin.
Ennen toista äänestyskierrosta Zelenskyi ja Porošenko kohtasivat yhdessä vaaliväittelyssä. He syyttivät toisiaan hämäristä liiketoimista. Zelenskyin vaaliteema oli korruption vastustaminen, mutta hän puhui myös paljon Ukrainan sodan lopettamisesta. Toinen kierros käytiin heidän kesken 21. huhtikuuta 2019. Zelenskyi sai toisella kierroksella 73 prosenttia äänistä.
Politiikka > Presidenttinä

Zelenskyi astui virkaansa Ukrainan presidenttinä 20. toukokuuta 2019 ja ilmoitti heti virkaanastujaispuheessaan hajottavansa maan parlamentin. Samalla hän kertoi tulitauon saamisen Itä-Ukrainaan olevan hänen ensimmäinen tehtävänsä. Ukrainan parlamenttivaaleissa heinäkuussa 2019 Zelenskyin Kansan palvelija -puolue sai enemmistön. Puolue sai Verh’ovna Radan 450 paikasta 251.
Presidentiksi noustuaan Zelenskyi nosti vanhoja liittolaisiaan valta-asemiin. Ivan Bakanovista, lapsuudenystävästä ja Kvartal 95 -tuotantoyhtiön johtajasta, tuli Ukrainan turvallisuuspalvelun johtaja. Kansan palvelija -sarjan tuottajasta Serhi Šefiristä tuli presidentin tärkein avustaja.
Zelenskyi tapasi joulukuussa 2019 Pariisissa ensimmäisen kerran Venäjän presidentti Vladimir Putinin, ja he sopivat muun muassa tulitauosta, vankien vaihdosta ja uusien rajanylityspaikkojen luomisesta. Suuria poliittisia kysymyksiä ei kuitenkaan käsitelty. Näitä ovat Venäjän ja sen tukemien joukkojen vetäminen pois Itä-Ukrainasta ja vaalien järjestäminen. Kokousta pidettiin silloin merkittävänä, koska rauhanprosessi oli ollut täysin pysähdyksissä yli kolme vuotta.
Vaalikampanjastaan lähtien Zelenskyi on syyttänyt edeltäjäänsä Petro Porošenkoa valonaroista liiketoimista. Hän ajoi läpi oligarkkilaiksi kutsutun määräyksen, jonka nojalla koottiin rekisteri varakkaista ihmisistä ja rajoitetaan näiden julkista toimintaa. Lain johdosta Porošenko luopui televisiokanavistaan. Porošenkoa vastaan nostettiin syytteet maanpetoksesta ja terrorismin tukemisesta.
Politiikka > Poliittisia kantoja

Zelenskyin perustama Kansan palvelija -puolue on profiloitunut EU-myönteisenä puolueena ja helmikuussa 2022 Zelenskyi allekirjoitti virallisesti Ukrainan jäsenhakemuksen Euroopan unioniin. Yhdysvaltojen ja Kiinan käydessä kauppasotaa, Zelenskyi sanoi pyrkivänsä pidättäytymään puolueettomana asiassa ja sanoi muun muassa, että ei näe Kiinaa geopoliittisena uhkana. Armenian ja Azerbaidžanin välisessä rajakonfliktissa vuonna 2020 Zelenskyi sanoi olevansa Azerbaidžanin puolella, mutta kannusti molempia osapuolia ratkaisemaan asian neuvottelemalla, jotta konflikti ei jäätyisi.
Sosiaalipoliittisissa kysymyksissä Zelenskyi kertoi vuonna 2019 kannattavansa muun muassa oikeutta aborttiin ja lääkekannabiksen, uhkapelaamisen ja prostituution laillistamista.
Zelenskyi ei lähtökohtaisesti vastusta ukrainankieliselle sisällölle asetettuja kiintiöitä maan mediakentällä, mutta katsoi että kiintiöiden suuruutta voisi tarkastella. Hän ei myöskään halua Ukrainan tukahduttavan venäjänkielisiä taiteilijoita ja artisteja puhtaasti näiden kielen perusteella. Sen sijaan selkeästi Ukraina-vastaisilta henkilöiltä tulisi kieltää pääsy maahan.
Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022

Vuonna 2014 alkaneessa Itä-Ukrainan sodassa alkoi uusi vaihe 22. helmikuuta 2022, kun Venäjä tunnusti Donetskin ja Luhanskin alueet itsenäiseksi. Zelenskyi piti kansalle puheen, jossa hän vetosi kuitenkin edelleen rauhan puolesta ja vaati länneltä selkeää tukea. Venäjä käynnisti laajemman aseellisen hyökkäyksen Ukrainaan 24. helmikuuta 2022. Zelenskyi vetosi suoraan Venäjän kansaan tv-puheessaan vain muutama tunti ennen Venäjän aloittamaa hyökkäystä. Venäjän hyökätessä kohti Kiovaa Zelenskyi julkaisi videoita, joilla hän osoitti pysyvänsä pääkaupungissa.
Sotatila on vaikeuttanut Zelenskyin poliittisia tavoitteita, sillä merkittävä osa Ukrainan verotuloista tulee oligarkkien omistamilta yhtiöiltä. Toisaalta Venäjän painostuksen takia oligarkeista tuli helmikuussa isänmaallisia ja Zelenskyin tärkeitä liittolaisia.
Vuonna 2022 alkaneen sodan aikana venäläisten tai venäläismielisten agenttien on väitetty tehneen Zelenskyiä vastaan useita salamurhayrityksiä.
Kunnianosoitukset

Zelenskyin suosio on noussut niin kotimaassa kuin ulkomaillakin Venäjän hyökkäyksen jälkeen. Myös Zelenskyin asenne ja johtamiskyvyt ovat yllättäneet monet ja lisänneet hänen arvostustaan. Joulukuussa hänet valittiin Time-lehden vuoden henkilöksi 2022.
Valkoisen leijonan ritarikunta (Tšekki, 2022)
Vesthardus-ritarikunta (Latvia, 2022)
Vytautas Suuren ritarikunta (Liettua, 2022)
Kunnialegioona (Ranska, 2023)
Valkoisen Kotkan ritarikunta (Puola, 2022)
Vapauden ritarikunta (Portugali, 2023)
Philadelphian vapauden mitali (USA, 2022)
Ronald Reaganin vapauden palkinto (USA, 2022)
Suomennetut teokset

Viesti Ukrainasta – puheita 2019–2022.  Suomentanut Karvonen, Kyösti. Otava, 2023.  ISBN 978-951-1-46986-5
Kirjallisuutta

Genté, Régis & Siohan, Stéphane: Volodymyr Zelenskyi – sodan sankari. Suomentanut Jorma Penttinen & Susanna Tuomi-Giddings. Otava, 2022. ISBN 9789511456605
Kulju, Mika: Zelenskyi – koko tarina. Readme.fi, 2022. ISBN 9789523734975
Kulju, Mika: Zelenskyi – taipumaton. (koko tarina -teoksen päivitetty laitos) Readme.fi, 2023. ISBN 978-952-373-620-7
Rudenko, Serhi: Zelenskyi – vapauden näyttämöllä. Suomentanut Eero Balk. Tammi, 2022. ISBN 9789520447298
Shuster, Simon: Zelenskyi – keulakuva.  Suomentanut Valkonen, Tero. Tammi, 2024.  ISBN 978-952-04-5117-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volodymyr Zelenskyi Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Petro Porošenko | Ukrainan presidentti 2019 alkaen    |
Ukrainan presidentit
Leonid Kravtšuk | Leonid Kutšma | Viktor Juštšenko | Viktor Janukovytš | Petro Porošenko | Volodymyr Zelenskyi
Kaarle Suuren palkinnon saajat
| --- | --- |
1950–1975:  1950 Richard Coudenhove-Kalergi  1951 Hendrik Brugmans  1952 Alcide De Gasperi  1953 Jean Monnet  1954 Konrad Adenauer  1956 Winston Churchill  1957 Paul-Henri Spaak  1958 Robert Schuman  1959 George Marshall  1960 Joseph Bech  1961 Walter Hallstein  1963 Edward Heath  1964 Antonio Segni  1966 Jens Otto Krag  1967 Joseph Luns  1969 Euroopan komissio  1970 François Seydoux de Clausonne  1972 Roy Jenkins  1973 Salvador de Madariaga 
1976–2000:  1976 Leo Tindemans  1977 Walter Scheel  1978 Konstantínos Karamanlís  1979 Emilio Colombo  1981 Simone Veil  1982 kuningas Juan Carlos I  1984 Karl Carstens  1986 Luxemburgin kansa  1987 Henry Kissinger  1988 François Mitterrand, Helmut Kohl  1989 Veli Roger (Taizé-yhteisö)  1990 Gyula Horn  1991 Václav Havel  1992 Jacques Delors  1993 Felipe González  1994 Gro Harlem Brundtland  1995 Franz Vranitzky  1996 kuningatar Beatrix  1997 Roman Herzog  1998 Bronisław Geremek  1999 Tony Blair  2000 Bill Clinton 
2001–:  2001 György Konrád  2002 Euro-valuutta  2003 Valéry Giscard d’Estaing  2004 Pat Cox, paavi Johannes Paavali II (erikoispalkinto)  2005 Carlo Azeglio Ciampi  2006 Jean-Claude Juncker  2007 Javier Solana  2008 Angela Merkel  2009 Andrea Riccardi  2010 Donald Tusk  2011 Jean-Claude Trichet  2012 Wolfgang Schäuble  2013 Dalia Grybauskaitė  2014 Herman Van Rompuy  2015 Martin Schulz  2016 paavi Franciscus  2017 Timothy Garton Ash  2018 Emmanuel Macron  2019 António Guterres  2020 Klaus Johannis  2022 Svjatlana Tsih’anouskaja, Maryja Kalesnikava, Veronika Tsapkala  2023 Volodymyr Zelenskyi, Ukrainan kansa  2024 Pinchas Goldschmidt ja Euroopan juutalaisyhteisöt 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef 
Zelenskyi yhdessä Saksan liittokansleri Angela Merkelin kanssa Berliinissä kesäkuussa 2019.
Zelenskyi käymässä Butšassa Butšan verilöylyn jälkeen 4. huhtikuuta 2022, kun kaupunki oli palautettu Ukrainan haltuun.
Zelenskyi Suomen pääministeri Sanna Marinin kanssa 26.5.2022 Kiovassa, Ukrainassa.
Gustav Rothberg

Gustav Robert Rothberg (20. elokuuta 1889 Maarianhamina – 1944) oli jääkäriluutnantti ja nimismies. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutusta saanut jääkäri. Myöhemmin hän toimi Suomen sisällissodassa Valkoisen armeijan suojeluskuntajoukoissa Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki poliisivoimissa.
Perhe ja opinnot

Rothbergin vanhemmat olivat kauppias Johan Oskar Rothberg ja Mimmi Enberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Saima Linnea Åkerfeltin kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Maarianhaminan yhteiskoulun jatkoluokilta vuonna 1907 ja liittyi Turkulaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla ja toimi vuonna 1914 matematiikan virkaa tekevänä opettajana Hämeenlinnan ruotsalaisessa yhteiskoulussa.
Jääkärikausi

Rothberg liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 8. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Hän palasi takaisin Suomeen toukokuun puolivälissä vuonna 1915 ja työskenteli sen jälkeen Maarianhaminan poliisilaitoksessa kansliatehtävissä ja sijaisopettajana Maarianhaminan yhteiskoulun jatkoluokilla.