stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Islannin rekisteröidyistä uskonnollisista yhdyskunnista

Luettelo Islannin rekisteröidyistä uskonnollisista yhdyskunnista suuruusjärjestyksessä. Taulukkoa lukiessa on otettava huomioon että vuonna 2008 22 726 oli sellaisia, jotka kuuluivat johonkin muuhun uskonnolliseen ryhmään tai joita ei ollut luokiteltu ja 9 265 ei kuulunut mihinkään uskonnolliseen yhteisöön.
| Yhdyskunnan nimi | Jäsenmäärä 2008 |
| --- | --- |
Islannin luterilainen kirkko: 252 948
Katolinen kirkko Islannissa: 9 351
Reykjavíkin Vapaakirkko: 7 911
Hafnarfjörðurin Vapaakirkko: 5 232
Reykjavíkin Itsenäinen Kirkko: 2 856
Islannin Helluntaikirkko: 2 040
Ásatrúarfélagið: 1 270
Buddhist Association of Iceland: 838
Seitsemännen päivän adventistit: 781
The Way, Free Church: 734
Jehovan todistajat: 683
The Cross: 648
Bahá'i Community: 412
Muslim Association: 402
Venäjän Ortodoksisen kirkon Pyhän Nikolauksen seurakunta: 293
The Icelandic Christ-Church: 260
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko: 180
Serbian ortodoksinen kirkko: 170
Betania: 167
Kefas - Christian Community: 156
SGI in Iceland: 96
The Church of Evangelism: 90
Zen in Iceland – Night Pasture: 69
Sjónarhæð Congregation: 61
First Baptist Church: 36
The Believers' Fellowship: 33
Reykjavíkurgoðorð: 20
Family Federation for World Peace and Unification International: 17
Homechurch: 11
Tapani Tavi

Tapani Tavi (s. 1962 Savonlinna) on suomalainen runoilija ja prosaisti.
Tavi myös esittää runoja, pitää runotaulunäyttelyjä ja opettaa kirjoittamista. Hän asuu Kittilässä ja ylläpitää kirkonkylällä Runohuone ry:n galleriaa.
Runoteoksia

Teurastamokyyhky. Omakustanne 1995. ISBN 952-90-6963-4
Kissa Metsäläinen. Ilias 2000. ISBN 952-5309-21-5
Erakon perhe. Vihreä kettu 2006. ISBN 952-5642011
Lastenvaunut pääkaupungissa. Pilot-kustannus 2008. ISBN 952-4647648
Rantalaisia. Omakustanne 2008. ISBN 952-9248628
Rukoushuoneen portinvartija. Omakustanne 2011. ISBN 978-952-92-8640-9
Lapsen teko. Omakustanne 2012. ISBN 978-952-93-1005-0
Hauki latvavesien banaani. Omakustanne 2014. ISBN 978-952-68051-1-5
Milja idän ja pohjoisen joen nainen. Omakustanne 2016. ISBN 978-952-68051-4-6
Keskiyön auringon ja kaamoksen työviikko. Runohuone 2018. ISBN 978-952-68051-6-0
Pohjoinen kiva - Heimo Lujan neljä päivää. Runohuone 2019. ISBN 978-952-69324-0-8
Yksi koivun killakka kaiken keskellä. Runohuone 2021. ISBN 978-952-69324-2-2
Terveisin Tapan. Runoja kirjoista 1995–2021. Kirjokansi 2022. ISBN 978-952-7344-83-5
Herra Tududin kalotin matka. Runohuone 2023. ISBN 978-952-69324-4-6
Ounasjoen kuohu. Runoja. Runohuone 2024. ISBN 978-952-69324-6-0
Aiheesta muualla

Viitteitä Tapani Tavia käsitteleviin artikkeleihin Käkönen-artikkelitietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Luettelo Latvian kansallispuistoista

Latviassa sijaitsee neljä kansallispuistoa . Luettelossa on mainittu puiston nimi suomeksi ja  latviaksi, puiston kokonaispinta-ala (neliökilometreinä), perustamisvuosi ja historiallinen alue, missä suojeltu puisto sijaitsee. Yhteensä kansallispuistot kattavat noin 3,2% Latvian pinta-alasta. Kansallispuistojen ohella maassa muitakin merkittäviä suojelualueita, kuten neljä luonnonpuistoa, yksi biosfäärialue ja yhdeksän maisemansuojelualuetta
| Kansallispuisto | Nimi latviaksi | Pinta-ala km² | Perustettu | Sijainti | Lyhyt kuvaus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Gaujan kansallispuisto | Gaujas nacionālais parks | 917,45 | 1973 | Vidzeme | Luonnonkaunis Gauja-joen jokilaakso ympäristöineen, Joki on suosittu melontakohde. Puiston keskus toimii Siguldan kaupungissa. |
| Ķemerin kansallispuisto | Ķemeru nacionālais parks | 406,92 | 1997 | Zemgale ja Vidzeme | Matalien kosteikkojen, lintujärvien, hiekkadyynien ja rikkipitoisten lähteiden alue lähellä Jūrmalaa. |
| Rāznan kansallispuisto | Rāznas nacionālais parks | 596,15 | 2007 | Latgallia | Latvian järvialueita, soita, lehtimetsiä ja ruohikoita käsittävä puisto Itä-Latviassa Rēzeknen kaupungin eteläpuolella. |
| Slīteren kansallispuisto | Slīteres nacionālais parks | 163,6 | 1999 | Kurzeme | Itämeren rannan mäntykankaita, hiekkarantoja ja liiviläisiä kalastajakyliä Kurzemen pohjoiskärjessä. |
Aiheesta muualla

Protected areas - Latvian suojelualueet (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (daba.gov.lv)
National parks (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (latvia.travel)
Gauja National park (englanniksi) (latvia.travel)
Gauja National park (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (gnp.lv)
Gaujas nacionālais parks (latviaksi) (daba.gov.lv)
Ķemeru nacionālais parks (latviaksi) (daba.gov.lv)
Rāznas  nacionālais parks (latviaksi) (daba.gov.lv)
Slīteres nacionālais parks (latviaksi) (daba.gov.lv)
Latvian kansallispuistot
Gaujan kansallispuisto
Ķemerin kansallispuisto
Rāznan kansallispuisto
Slīteren kansallispuisto
Iran Airin lento 655

| Iran Airin lento 655 |
| --- | --- |
 Suunniteltu lentoreitti Hormuzinsalmessa ja arvioitu tuhoamiskohta
Yhteenveto
Päivämäärä:  3. heinäkuuta 1988
Onnettomuustyyppi:  Alasampuminen
Tapahtumapaikka:  Hormuzinsalmi, Persianlahti
Lähtöpaikka:  Mehrabadin lentoasema, Teheran, Iran
Välilaskupaikka:  Bandar Abbasin kansainvälinen lentoasema, Bandar Abbas,Iran
Määränpää:  Dubain kansainvälinen lentoasema, Yhdistyneet arabiemiirikunnat
Kuolleita:  290
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Airbus A300B2-203
Lentoyhtiö:  Iran Air
Rekisteritunnus:  EP-IBU
Matkustajia:  274
Miehistöä:  16
Iran Airin lento 655 oli Iran Airin lento Bandar Abbasista Dubaihin. Yhdysvaltain laivaston Ticonderoga-luokan ohjusristeilijä USS Vincennes tuhosi koneen 3. heinäkuuta vuonna 1988 Persianlahdella. Turmassa sai surmansa 290 ihmistä. Tapaus sattui Iranin ja Irakin sodan aikana.
Iran Airin lento oli matkalla Bandar Abbasista Dubaihin, jonne se oli määrä laskeutua puolen tunnin sisällä.. USS Vincennes oli Persianlahdella suorittamassa harjoittelua
YK:n turvallisuusneuvosto käsitteli tapausta. Aluksi Yhdysvaltain puolustusministeriö Pentagon ilmoitti, ettei Yhdysvaltain laivaston risteilijä USS Vincennes olisi ampunut matkustajalentokonetta vaan iranilaista sotilaslentokonetta, mutta tämä tieto peruutettiin heti, ja viralliset valittelut tapahtuneesta esitettiin välittömästi.
USS Vincennesin miehistö oletti virheellisesti Airbus A300:n olevan iranilainen F-14-hävittäjä, joka olisi pudottanut korkeutta ja lisännyt nopeutta hyökkäystä varten. Miehistö tulkitsi tarjolla olevaa informaatiota väärin, sillä USS Vincennesin oman AEGIS-järjestelmän mukaan lento 655 kone nousi jatkuvasti tasaisella nopeudella. Aluksen AEGIS-järjestelmä myös tunnisti koneen siviilikoneeksi sen lähettämän transponderikoodin perusteella, mutta väärintulkintojen takia USS Vincennesin miehistö piti konetta silti Iranin sotilaskoneena. Väärintulkintaa edesauttoi, ettei tunnistamisesta vastannut upseeri saanut yhteyttä Iran Airin koneeseen radiolla armeija- ja siviilihätäkanavien kautta. USS Vincennes ampui Iran Airin lentokoneen alas, kun se oli 13 kilometrin päässä aluksesta.
Iranin viranomaisten mukaan teko oli tahallinen ja laiton. Yhdysvallat maksoi uhreille yhteensä 131,8 miljoonan dollarin korvaukset mutta ei pyytänyt tapausta anteeksi Iranilta.
Onnettomuuskone vuotta aiemmin.
| Kansalaisuus | Matkustajat | Henkilökunta | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
|  Iran | 238 | 16 | 254 |
|  Yhdistyneet arabiemiraatit | 13 | 0 | 13 |
|  Intia | 10 | 0 | 10 |
|  Pakistan | 6 | 0 | 6 |
|  Jugoslavia | 6 | 0 | 6 |
|  Italia | 1 | 0 | 1 |
| Yhteensä | 274 | 16 | 290 |
Aiheesta muualla

Onnettomuudesta Airdisaster.comissa
Pehr-Axel Wahren

Pehr-Axel Wahren (29. syyskuuta 1898 Urjala – 21. kesäkuuta 1961) oli suomalainen jääkärimajuri ja myyntipäällikkö. Hänen vanhempansa olivat agronomi Axel Wahren ja Bertha Procopé. Hänet vihittiin avioliittoon ensimmäisen kerran vuonna 1919 Marie Louise Lindemanin kanssa, josta hän erosi vuonna 1925 ja avioitui uudelleen vuonna 1932 Helvi Inkeri Pitkäsen kanssa, joka kuoli vuonna 1941. Wahren avioitui kolmannen kerran vuonna 1947 Sylvia Signe Toivosen kanssa, josta hän erosi. Neljännen kerran hän avioitui vuonna 1958 Sylvi Orvokki Haajasen kanssa.
Opinnot

Wahren kävi kuusi luokkaa Helsingin ruotsalaista normaalilyseota ja Taistelukoulun luutnanttikurssin vuonna 1934.
Jääkäriaika

Wahren liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 6. helmikuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 12. kesäkuuta 1917. Hän osallistui Libaussa vuonna 1917 järjestetyille sotakoulun B-kursseille.
Suomen sisällissota

Wahren saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin aluksi joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan 14. huhtikuuta 1918. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Ilveksessä ja Hotakassa, missä hän haavoittui pahasti taistelussa 23. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Wahren määrättiin sisällissodan jälkeen 14. lokakuuta 1918 koulutusaliupseeriksi Suomen valkoisen kaartin 6. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 8. maaliskuuta 1919 rykmentin esikuntaan ja edelleen 17. kesäkuuta 1919 Sotaministeriöön, mistä hän palasi takaisin Suomen valkoiseen kaartiin 28. tammikuuta 1920, missä hän toimi rykmentin adjutanttina ja komppanianpäällikkönä. Armeijasta Wahren erosi 25. elokuuta 1922 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön 1. joulukuuta 1922 ja hänet sijoitettiin Turunmaan suojeluskuntapiirin 2. alueen (tunnettiin myöhemmin nimellä 7. alue) päälliköksi. Suojeluskuntajärjestöstä hän puolestaan erosi 31. toukokuuta 1925 ja siirtyi Ab Elektrolux oy:n palvelukseen piiripäälliköksi, kunnes siirtyi vuonna 1930 palvelukseen Oy Nilfisk ab:lle, josta hän siirtyi edelleen samana vuonna myyntipäälliköksi Separaattori oy:lle. Veljekset Kerstenini metallitehtaalle hän siirtyi vuonna 1931 ja työskenteli siellä vuoteen 1932 saakka. Wahren astui tämän jälkeen uudelleen armeijan palvelukseen 30. toukokuuta 1932 ja hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi Karjalan kaartin rykmentin 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 7. marraskuuta 1934 alkaen komppanianpäälliköksi Keski-Suomen rykmentin 2. komppaniaan.
Talvi- ja jatkosota

Wahren osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 5:n 2. pataljoonan komentajana osallistuen taisteluihin Punnusjoella, Kuparsaaressa ja Noskuassa. Välirauhan aikana hän toimi hevos- ja ajoneuvoupseerina Kymenlaakson suojeluskuntapiirissä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Turun suojeluskuntapiirin komentajaksi ja kaupungin komendantiksi. Vuonna 1943 hän siirtyi Turun läänin kansanhuoltopiirin piiritarkastajaksi ja toimi virassa aina vuoteen 1949 saakka, jolloin hän siirtyi Mouhijärven kunnan huoltosihteeriksi ja rakennuslautakunnan puheenjohtajaksi, jossa toimi virassa vuoteen 1953 saakka. Oy Betolit Ab:n myynti - ja mainospäällikkönä hän toimi vuodesta 1953 alkaen. Hänet haudattiin Honkanummen hautausmaalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 28. huhtikuuta 1918  Vänrikki 16. toukokuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1920  Kapteeni 7. marraskuuta 1934  Majuri 1941 |     |  Vapaudenristi 3. lk. (1940 ja 1942)  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Luettelo Latvian puolueista

Tämä artikkeli on luettelo Latvian puolueista.
Latvian parlamentissa tai Euroopan parlamentissa edustetut puolueet

| Puolue> Nimi | Puolue> Nimi | Puolue> Lyhenne | Politiikka> Puheenjohtaja | Politiikka> Asemointi | Politiikka> Ideologia | Jäsenet> Saeima | Jäsenet> Euroopan parlamentti | Jäsenet>  | Jäsenet>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Sosiaalidemokraattinen puolue ”Harmonia” | SDPS | Nils Ušakovs | keskusta-vasemmisto | sosiaalidemokratia, latvian venäläiset | 19 / 100  | 2 / 8  |  |  |
|  | Uusi konservatiivinen puolue | JKP | Jānis Bordāns | keskusta-oikeisto | konservatismi, korruptionvastaisuus | 15 / 100  | 0 / 8  |  |  |
|  | Attīstībai/Par! | AP! | Daniels Pavļuts   Ivars Ijabs | keskusta | sosiaaliliberalismi, klassinen liberalismi, EU-myönteisyys | 13 / 100  | 1 / 8  |  |  |
|  | Kansallinen liittouma | NA | Raivis Dzintars | oikeisto | kansalliskonservatismi, nationalismi, oikeistopopulismi | 12 / 100  | 2 / 8  |  |  |
|  | Vihreiden ja maanviljelijöiden liitto | ZZS | Raimonds Vējonis | keskusta | agrarismi, vihreä konservatismi, ympäristönsuojelu | 10 / 100  | 0 / 8  |  |  |
|  | Yhtenäisyys | V | Arvils Ašeradens | keskusta-oikeisto | liberaalikonservatismi, EU-myönteisyys | 8 / 100  | 2 / 8  |  |  |
|  | Inhimillisen Latvian puolesta | PCL | Artuss Kaimiņš | keskusta-oikeisto, oikeisto | oikeistopopulismi, konservatismi, EU-kriittisyys | 6 / 100  | 0 / 8  |  |  |
|  | Latvian Venäjän unioni | LKS | Tatjana Ždanoka   Miroslav Mitrofanov | keskusta-vasemmisto | latvian venäläiset, demokraattinen sosialismi, venäjä-mielisyys | 0 / 100  | 1 / 8  |  |  |
Wah-wah

Säädettävä BOSS PW-10 V-Wah -efektipedaali.
Musiikkinäytteet
Wahwah-efekti sähkökitaralla soitettuna.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Wah-wah on erityisesti sähkökitaran ääniefekti. Siinä erityisellä efektipedaalilla äänen taajuuskaistaa suodattimen avulla epäsymmetrisesti muuntamalla saadaan aikaan vaakkuvaääninen lopputulos kuulostaen siltä, kuin joku sanoisi "wah-wah" (englannin kielen mukaan äännettynä).
Toimintaperiaate

Periaatteessa pedaali on suodatin, joka jalalla käytettävän potentiometrin ohjaamana päästää taajuuksia läpi tai vaimentaa ne. Efekti syntyy suodatettavien taajuusalueiden jatkuvalla vaihtelulla. Suodin voi olla liitettynä suoraan itse potentiometriin.
Toinen tapa on muuttaa potentiometrillä valonlähteen kirkkautta, johon suodatinta ohjaava optinen sensori reagoi. Markkinoilla on myös ns. autowah laitteita, jotka reagoivat tulevan signaalin tason muutoksiin, ja joissa reagointinopeutta sekä efektin syvyyttä voi tavallisesti säätää. Säätimiä voi käyttää tuottamaan varsinaisesta wah-efektistä poikkeavia sointeja ja joskus laitteiden katsotaan olevan lähempänä äänen syntetisoimista erityisesti, jos suodinta ohjaa soiton voimakkuuden vaihteluja seuraava matalataajuusoskillaattori. Ensimmäinen tällainen laite oli Musitronics Mu-Tron III.
Äänenvoimakkuus tai sävelkorkeus eivät wah-pedaalissa muutu, joten efektiä ei pidä sekoittaa tremolo- tai vibrato-efektiin, vaikka taajuuden toistuvasti korostuessa tai vaimentuessa vaikutelma saattaa olla sama. Vaikutelmaa voi esiintymistilanteessa vielä hämmentää, jos muusikko käyttää multiefektiä, jossa samalla pedaalilla voi ohjata muita efektejä esimerkiksi säätelemään väritetyn ja kitaran perussoinnin suhdetta. Pedaalin virtalähteenä toimii joko paristo tai vastaavan jännitteen antava muuntaja.
Historia

Wah-wah-efektiä on käytetty jo 1900-luvun alkupuolelta alkaen esimerkiksi jazz-musiikissa manuaalisesti trumpetin tai muiden puhaltimien soitossa. Tällaisen sordinolla tehdyn efektin voi kuulla esimerkiksi Spike Jones & City Slickers -yhtyeen vuoden 1942 kappaleessa "Clink! Clink! Another Drink".
Wah-wah-efektin voi tehdä kitarallakin useammalla tavalla – alkeellisimmassa muodossa vahvistimen säätönuppeja oikealla tavalla kääntelemällä, mutta yleensä efektiin käytetään wah-wah-pedaalia.
Pedaalit ilmaantuivat markkinoille 1960-luvun loppupuolella, ja kitaristit käyttävät niitä edelleen. Kitaravalmistaja Leo Fender teki ensimmäisen wah-wah-pedaalin jo 1940-luvulla.
Historia > Wah-wah-efekti popularisoituu

Wah-wah-pedaalin käyttö popularisoitui 1960-luvun psykedeelisen rockin myötä. Jimi Hendrix oli huomattavin sähkökitaran wah-wah-pedaalin popularisoija 1960-luvulla. Myös joukko muita tuon ajan kitaristeja, kuten Creamin Eric Clapton ja Frank Zappa käyttivät wah-wahia laajalti. Hendrix käytti efektiä myös perkussiivisesti kuolettamalla nuotit (esimerkiksi kappaleissa "Little Miss Lover" ja "Voodoo Child (Slight Return)", joka lienee eräs tunnetuimpia wah-wahia sisältäviä kappaleita). Tällä tavoin wah-wahia on käytetty usein myöhemminkin, esimerkiksi 1970-luvun Shaft-elokuvien teema ja The Temptations -lauluyhtyeen "Papa Was a Rolling Stone" ovat kuuluisia esimerkkejä. Suomessa Kirkan käännöshittiä "Hetki lyö" pidetään ensimmäisenä levytettynä kappaleena, jossa kitarassa käytetään wah-efektiä. HIM-yhtyeen Daniel Lioneye käyttää erittäin laajalti wah-wah-pedaalia.
Historia > Erilaisia wah-wah-tekniikoita

Wah-wahilla voi myös tuottaa alkeellisen vaikutelman "puhumista" muistuttavasta äänestä (esimerkiksi Jimi Hendrixin kappaleen "...Still Raining, Still Dreaming" alussa ja David Lee Rothin yhtyeen kappaleessa "Yankee Rose", jossa Steve Vain kitarointi wahin kanssa saa aikaan dialogin Rothin laulun kanssa). Tabula Rasa -yhtyeen Heikki Silvennoinen käyttää "Vuorellaistuja"-kappaleessa pedaalia korostamaan soolon venytyksiä ja juoksutuksia "kaventamalla" ja "levittämällä" kitaran sointia. Ritchie Blackmore käyttää tätä tekniikkaa "Emmaretta" - kappaleessa.
Led Zeppelinin Jimmy Page käytti joskus wah-wah-pedaaleita tuottaakseen terävää ääntä. Tällöin hän ei polkenut pedaalia, vaan ainoastaan piti sitä ääriasennossa. Uriah Heep -kitaristi Mick Box on käyttänyt tätä tekniikkaa korostaakseen kitaran sointia tarvitsematta nostaa äänenvoimakkuutta.
Myöhemmin wah-wah-pedaalia on käyttänyt paljon esimerkiksi Metallican kitaristi Kirk Hammett, jonka tyylistä yhtyeen kappale "Enter Sandman" on hyvä esimerkki. HIM-yhtyeen Mikko Lindström käyttää wah-wahia äärimmäisen usein soittonsa tehostamisessa. Hän käyttää useimmin wahia sooloissaan, sekä slide-tekniikassa. Tämä vaikuttaa hänen jo ennestään raskaaseen soundiinsa. Muun muassa miehen toisella sooloalbumilla "Neolithic Way" -kappaleessa Dunlop Cry Baby Bass Wah -pedaali tuo hänen slideensa äärimmäisen aggressiivisen, etäisesti raivostunutta kissaa muistuttavan äänen.
Wah-wah muiden soitinten kanssa

Kitaran wah-wah-pedaalin ottivat käyttöönsä myös monet muuta kuin kitaraa soittaneet muusikot. Esimerkiksi Miles Davis soitti trumpettiaan wah-wah-pedaalin läpi (puhallinsoittimissa ääni täytyy ensin soittaa mikrofoniin ennen sen muokkausta pedaalilla). Samoin jotkut kosketinsoittajat ja basistit ovat käyttäneet wah-wah-pedaalia. Esimerkkejä bassolle ovat Yes-yhtyeen Chris Squire "The Fish" -kappaleessa sekä Metallican Cliff Burton kappaleessa "(Anesthesia) Pulling Teeth".
Mm. Jean-Luc Ponty ja Mahavishnu Orchestran Jerry Goodman ovat käyttäneet wah-wahia sähköviulun kanssa.
Tunnettuja Wah-wah-pedaalin käyttäjiä

Jimi Hendrix
Kirk Hammett – Metallica
Steve Vai – mm. Frank Zappan yhtye, Alcatrazz, David Lee Rothin yhtye, G3, Whitesnake
Jimmy Page – Led Zeppelin
Cliff Burton – Metallica
Mikko Lindström – HIM
Mick Box – Uriah Heep
Slash – Guns N' Roses
Frank Zappa
Zakk Wylde
Geezer Butler
Ville Vilén

| Ville Vilén> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1963 (ikä 61) Helsinki
Ammatti:  johtaja, toimittaja
Muut tiedot
Koulutus: kasvatustieteen maisteri
Ville Petteri Vilén (s. 12. maaliskuuta 1963 Helsinki) on suomalainen journalisti, joka on toiminut Ylen Luovien sisältöjen ja median johtajana vuosina 2020-2024. Vastuualueeseen kuului Ylen suomenkielisten lasten, nuorten, draaman, kulttuurin, viihteen, oppimisen sekä asian sisällöt. Lisäksi vastuuseen kuului Ylen mediakokonaisuuden rakentaminen, markkinointi, Radion sinfoniaorkesteri ja Ylen toiminta Musiikkitalossa. Nykyään Vilen on Ylen toimittaja.  Hän on toiminut myös Musiikkitalon hallituksen puheenjohtajana 2016-23.
Aiemmin Vilén on toiminut Yle Luovien sisältöjen johtajana 2011-2020, Yle Vision ohjelmistoalueen johtajana vuosina 2006–2010 sekä Radio Suomen, YleX:n ja YleQ:n ohjelmajohtajana vuosina 2003–2006. Lisäksi Vilén on työskennellyt Radiomafian musiikkipäällikkönä ja toimittajana.
Vilén on syntyjään Helsingistä, mutta hän muutti vuonna 1965 Savonlinnaan ja sieltä Mikkeliin vuonna 1994. Hän on koulutukseltaan kasvatustieteiden maisteri. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi aikuista poikaa. Hänen vaimonsa Katariina Vilén on Tuppuralan koulun rehtori.
Teokset

Kadonnutta Savonlinnaa etsimässä : matkailukaupungin synty.  Savonlinna:  Savonlinnan maakuntamuseo, 2020.  ISBN 978-952-68482-1-1
Salattu Seitsonen : Urpo Seitsosen valokuvia Savonlinnasta.  Savonlinna:  Savonlinnan maakuntamuseo, 2022.  ISBN 978-952-68482-2-8
Vilen-Heikkilä: Lintuhuviloita Savonlinnassa haudankaivaja Ruuskasen tapaan. Riihisaari, 2023
Kadonnutta Savonlinnaa etsimässä II: Anders Auvisen Savonlinna. Riihisaari, 2024
Aiheesta muualla

Ville Vilén – Uudet artikkelit Yle. Viitattu 8.9.2020.
Fritz Vögtle

Fritz Vögtle (8. maaliskuuta 1939 Ehingen, Svaabia – 3. tammikuuta 2017) oli saksalainen kemisti ja professori. Hän toimi 1975–2006 orgaanisen kemian professorina Bonnin yliopistossa. Sen ohella hän johti yliopiston orgaanisen kemian ja biokemian tutkimukseen erikoistunutta Kekulé-instituuttia. Professori Vögtle oli eräs supramolekulaarisen kemian keskeisiä uranuurtajia.
Elämä ja akateeminen ura

Fritz Vögtle syntyi Ehengenissä, lähellä Ulmin kaupunkia, Svaabian alueella. Hän kiinnostui tieteestä jo lapsena. Myöhemmällä iällä hän oli monipuolisesti kiinnostunut tieteellisistä ja teknisistä kysymyksistä sekä valokuvauksesta. Hän oli myös lahjakas taidemaalari, ja hän maalasi sekä esittävää taidetta että abstrakteja teoksia. Vögtle oli naimisissa Ute Vögtle-Junkertin kanssa.
Vögtle opiskeli vuodesta 1958 kemiaa Freiburgin yliopistossa, mutta siirtyi vuonna 1960 Heidelbergin yliopistoon, jossa suoritti maisterin opintoja vastaavan tutkinnon (engl. diploma) 1963. Hän väitteli 1965 Heidelbergin yliopistossa tohtoriksi väitöskirjansa aiheena niin kutsutut Schiffin emäkset. Schiffin emäkset ovat saaneet nimensä kemisti Hugo Schiffiltä. Vögtlen väitöskirjan ohjasi professori Heinz A. Staab.
Valmistumisen jälkeen Vögtle jatkoi post doc-tutkijana Heidelbergissa. Ensimmäisinä vuosinaan hän tutki syklisten yhdisteiden sisällä vaikuttavia steerisiä vaikutuksia (synteesin avulla muodostettuja faaneja) käyttäen apuna NMR-spektroskopiaa. Hän julkaisi tutkimuksistaan opinnäytteen vuonna 1969. Kyseinen työ oli hänen opinnäytteensä ylemmän korkeakoulututkinnon suoritukseksi. (Saksalaisissa yliopistoissa suoritetaan tohtorin tutkinnon jälkeen erillinen ylempi korkeakoulututkinto (saks. habilitation), jonka aikana tutkija tekee erikoistutkimuksen ja laatii siitä opinnäytteen. Habilitation-vaiheen jälkeen tutkija saavuttaa pätevyyden toimia apulaisprofessorina (ja sitten pätevöityä professoriksi).)
Elämä ja akateeminen ura > Professoriksi

31-vuotiaana Vögtle nimitettiin vuonna 1970 kemian apulaisprofessoriksi Würzburgin yliopistoon, jossa hän jatkoi tutkimustyötään. Vuonna 1975 hänet kutsuttiin Bonnin yliopistoon orgaanisen kemian professoriksi ja hänet nimitettiin samalla yliopiston orgaanisen kemian ja biokemian tutkimukseen erikoistuneen Kekulé-instituutin johtajaksi. Hän jäi virastaan eläkkeelle vuonna 2006.
Professori Vögtle on kotimaansa opetus- ja tutkimustoiminnan lisäksi tehnyt myös kansainvälistä tiedetyötä. Hän työskenteli useita kertoja vierailevana professorina Espanjassa, Japanissa ja Yhdysvalloissa. Hänen keskeisiä tieteellisiä yhteistyökumppaneitaan ovat olleet Vincenzo Balzani (Bolognassa), Alex von Zelewsky (Fribourgissa), Luisa de Cola (ensin Bolognassa, sittemmin työskenteli Amsterdamissa) sekä professori Frank Gerrit-Klärner, joiden kanssa hän laati useita tieteellisiä artikkeleita. Vögtle keksi näiden tutkijoiden muodostamalle ryhmälle nimen SUPRAPHONE (lyhenne sanoista Supramolecular Photonics Network in Europe, suom. supramolekulaarisen fotoniikan eurooppalainen verkosto). Vögtle on työskennellyt myös suomalaisten kemistien kanssa. Hän on tehnyt laatinut yhteisiä tutkimusartikkeleita ja tehnyt tutkimusyhteistyötä mm. professori Kari Rissasen kanssa.
Uransa aikana Vögtle ohjasi 270 väitöskirjaa. Hänellä oli hallussaan 24 tieteellistä patenttia.