stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sumer
Jokapäiväinen elämä > Seksuaalisuus

Parisuhteet nähtiin miehen ja naisen välisinä. Miehellä saattoi joskus olla useita vaimoja. Vaimojensa lisäksi miehen oli hyväksyttävää olla seksisuhteessa prostituoituihin ja taloutensa naispuolisiin orjiin. Naisille sallittu seksuaalinen käytös oli huomattavasti rajatumpaa. Aviorikoksen uhri ei ollut petetyksi joutunut puoliso vaan mies, jonka talouteen syrjähypyn naispuolinen osapuoli kuului. Raiskaus ja insesti olivat kiellettyjä. Suhtautuminen seksuaaliseen mielihyvään oli myönteistä, eikä seksin tarvinnut tähdätä jälkeläisten tuottamiseen. Muinaisen Lähi-idän seksuaalisuus on orientalismin hengessä toisinaan kuvattu hillittömäksi, mutta nykytutkimus ei pidä tätä uskottavana.
Sumerin historiasta ja kirjallisuudesta tunnetaan hahmoja, jotka eivät olleet yksiselitteisesti mies- tai naispuolisia. Heitä on perinteisesti kutsuttu kolmannen sukupuolen edustajiksi, mutta termi on tuoreemmassa tutkimuskirjallisuudessa haastettu, koska se olettaa sukupuolen kaksinapaisuuden. Sukupuoleltaan epämääräisiä hahmoja olivat esimerkiksi uskonnollisia lauluja esittäneet gala-papit sekä hovien tiru-eunukit. Jumalatar Inannalla oli valta muuttaa ”mies naiseksi ja nainen mieheksi”, ja myös jumalattaren oma sukupuoli oli epämääräinen. Inannan temppelissä Marissa toimi 2300-luvulla eaa. Ur-Nanše-niminen muusikko, joka muotokuvansa perusteella oli inter- tai muunsukupuolinen.
Jokapäiväinen elämä > Terveys

Sumerin lääketieteestä on säilynyt vain vähän alkuperäislähteitä. Ruumiinvammoja hoidettiin yrteistä, öljyistä ja kasveista valmistetuilla rohdoksilla. Tartuntataudit selitettiin yleensä riivaajahengillä ja demoneilla, jotka yritettiin karkottaa loitsuilla ja manauksilla. Sairauksia hoidettiin myös lääkekasveilla, ja alkeellista kirurgiaakin esiintyi. Myös mielenterveyden ongelmia yritettiin hoitaa. Sairauksien parantamiseen osallistuivat sekä uskonnolliset asiantuntijat että lääkärit.
Lapsiin suhtauduttiin pikkulapsia lukuun ottamatta pieninä aikuisina. Lapsi- ja äitiyskuolleisuus oli yleistä. Keskimääräinen elinikä oli paljon nykyaikaa alhaisempi, mutta ihmisten tiedetään eläneen jopa noin satavuotiaksi. Kaupunkiasuminen oli ahdasta, mikä johti kulkutauteihin. Yksipuolinen ruokavalio aiheutti puutostauteja.
Uskonto ja mytologia > Alkuperämyytit

Sumerilainen luomiskertomus (nk. Eridun Genesis) on säilynyt vain katkelmallisena. Osia kertomuksesta voidaan kuitenkin rekonstruoida vertaamalla sitä myöhempiin akkadinkielisiin eepoksiin.
Kertomuksen alussa taivaanjumala An, ilmanjumala Enlil, viisaudenjumala Enki ja äitijumalatar Ninhursag̃ luovat maailman, mustapäisen kansan ja eläinkunnan. Seuraavaksi jumalat säätävät kaupunkien perustamisen ja kastelukanavien rakentamisen. Ensimmäisenä luodaan Eridu, joka perimätiedon mukaan oli maailman vanhin kaupunki. Myöhemmin jumalat päättävät kuitenkin tuhota ihmiskunnan hukuttamalla maan suureen tulvaan. Assyrialaisen Atrahasis-eepoksen perusteella syynä on runsanlukuiseksi kasvaneen ihmiskunnan jatkuva metelöinti, joka häiritsee Enlilin lepoa. Jumalat vannovat, etteivät puutu Anin ja Enlilin suunnitelmaan, mutta juonikas Enki ryhtyy silti toimiin ihmisten pelastamiseksi. Hän matkustaa Šuruppagin kaupunkiin, jota hallitsee hyvä pappiskuningas Ziudsura. Siellä Enki puhuu itsekseen jumalten suunnitelmasta niin, että Ziudsurakin kuulee. Myrsky raivoaa seitsemän päivää ja yötä, mutta Ziudsura pelastuu rakentamansa laivan ansiosta. An ja Enlil katuvat päätöstään ja palkitsevat Ziudsuran ikuisella elämällä Dilmunin paratiisissa.
Uskonto ja mytologia > Maailmankuva

Sumerin kulttuuri ja yhteiskunta perustuivat uskontoon. Jumalten uskottiin tuoneen järjestyksen kaaokseen, ja ihmisten työnä oli järjestyksen ylläpito. Myös kuninkaiden valta oli jumalten asettama. Kuninkaan tehtävänä oli valvoa, että jumalten tahto toteutui maan päällä.
Sumerit uskoivat maan olevan litteä kiekko. Sen yläpuolella oli vuorten kannattelema kupumainen taivaankansi ja alapuolella makean veden valtameri Abzu. Maan sisällä sijaitsi tuonpuoleinen. Maasta, taivaankannesta ja tuonpuoleisesta koostunutta kokonaisuutta kutsuttiin nimellä an-ki (’maailma’, kirjaimellisesti ’taivasmaa’). Sitä ympäröi suolainen valtameri Nammu, joka jatkui loputtomasti kaikkiin ilmansuuntiin.
Kaikkeutta ylläpitivät me-voimat, jotka edustivat ja säätelivät erilaisia ilmiöitä.
Uskonto ja mytologia > Jumalat

Sumerin uskonto oli monijumalainen, mutta ihmisillä oli usein erityissuhde tiettyyn jumalaan. Jumalten uskottiin olevan ihmisten kanssa aktiivisessa vuorovaikutuksessa. Heiltä kysyttiin neuvoja ja heitä lepyteltiin uhrilahjoilla ja rukouksilla. Yleensä jumalat kuvattiin inhimillisiksi mutta joskus myös eläinhahmoisiksi. Joskus jumalat kuvattiin kuolevaisia isokokoisemmiksi. Päässään heillä oli usein sarvikruunu. Jumalat saattoivat olla oikukkaita ja häikäilemättömiä, joten oli tärkeää pitää heidät tyytyväisinä.
Pääjumalat olivat taivaanjumala An ja ilmanjumala Enlil. An puuttui ihmisten elämään vain harvoin, mutta jumalten välisissä kiistoissa hänelle kuului lopullinen ratkaisuvalta. Enlil vaikutti aktiivisesti ihmisten elämään niin hyvässä kuin pahassa. Tärkeitä olivat myös viisaudenjumala Enki, sodan ja rakkauden jumalatar Inanna, äitijumalatar Ninhursag̃, kuunjumala Nanna ja auringonjumala Utu. Seitsemällä mahtavimmalla jumalalla oli valta määrätä kohtaloista. Heidän alapuolellaan oli viisikymmentä suurta jumalaa. Lisäksi oli lukuisia vähäisempiä taivaan  (Igigi) ja tuonpuoleisen (Anunna) jumalia. Nuolenpääteksteissä mainitaan tuhansia jumalia, jotka enimmäkseen olivat vähämerkityksellisiä ja vain harvojen tuntemia. Jumalten keskinäinen arvojärjestys vaihteli ajasta ja paikasta riippuen, ja siihen vaikuttivat poliittiset ja yhteiskunnalliset mullistukset. Jumalpantheon pysyi kuitenkin vuosituhansien ajan melko muuttumattomana, ja monia sumerilaisia jumalia palvottiin vielä ensimmäisellä vuosituhannella eaa.
Uruk-kaudella naispuolisia jumalia palvottiin miespuolisia laajemmin. Akkadilaisvalloituksen myötä jumalatarten merkitys väheni. Kirjallisuudessa jumalattaret esiintyvät lähinnä miesjumalten puolisoina. Merkittävä poikkeus on sodan ja rakkauden jumalatar Inanna (akkadiksi Ištar), joka oli sumerilaisten jumaltarujen suosituin hahmo. Inanna-Ištarin kultti oli muinaisessa Lähi-idässä laajalle levinnyt, mikä kertoo jumalattaren kestävästä suosiosta. Ištar oli muun muassa Sargonin dynastian suojelusjumalatar.
Jumalten lisäksi Sumerin mytologiaan kuului monia mielikuvituksellisia olentoja, joissa yhdistyivät eri eläinten ruumiinosat tai inhimilliset ja eläimelliset piirteet. Suhde demoneihin oli kaksijakoinen. Ne aiheuttivat ihmisille onnettomuuksia ja sairauksia, mutta saattoivat toisaalta myös suojella.
Sumerin uskonto vaikutti suuresti Mesopotamian myöhempien seemiläisten asukkaiden maailmankuvaan. Heidän kauttaan sillä oli huomattava välillinen vaikutus myös abrahamilaisiin uskontoihin.
Uskonto ja mytologia > Temppelikultti

Jokaisella kaupungilla oli oma suojelusjumalansa, jota kuningas edusti. Kuninkaan tehtäviin kuuluivat jumalan patsaasta ja temppelistä huolehtiminen, uhrilahjojen toimitukset sekä kunnioituksen osoittaminen jumalalle. Kaupungin varsinainen hallitsija oli sen nimikkojumala, jonka suojelus takasi kaupungin ja sen asukkaiden menestyksen. Suojeluksen ehtona oli, että kuningas ja kaupunkilaiset täyttivät velvollisuutensa jumalaa kohtaan.
Kulttimenojen keskuksia olivat temppelit. Kaupungin päätemppelin jumala oli yleensä samalla kaupungin suojelusjumala. Tärkeimmillä jumalilla oli useita kulttipaikkoja. Urukin Eannan kaltaiset temppelit olivat kokonaisia kaupunginosia, joihin päärakennuksen lisäksi kuului pienempiä pyhättöjä, asuinrakennuksia, arkistoja, varastoja ja puutarhoja. Temppelialueen keskuksena oli usein zikkurat eli päällekkäisistä tasanteista koostuva porraspyramidi. Korotettu temppelialue oli paikka, jossa jumalten ja ihmisten maailmat kohtasivat. Temppelikorttelia ympäröi muuri. Temppeli oli samalla jumalan asumus, jossa säilytettiin jumalan patsasta. Patsasta ei sinänsä pidetty jumalana, mutta sitä palvottiin jumalan näkyvänä symbolina. Patsaat ja niiden vaatteet valmistettiin kalleimmista saatavilla olleista materiaaleista. Jumalille tarjottiin ruokaa, ja heidän asuinsijansa sisustettiin ylellisesti. Pappien lisäksi temppeleissä työskenteli erilaisia käsityöläisiä ja palvelijoita. Tavallista kansaa ei päästetty temppeleihin.
Päivittäisten ruoka- ja juomauhrien lisäksi temppeleissä suoritettuiin monenlaisia rituaaleja, kuten päivittäisiä eläinuhreja. Juhlapäiviin kuuluivat omat seremoniansa. Vähäisiä juhlia järjestettin joka kuukauden 7., 15. ja viimeisenä päivänä. Suuria juhlamenoja oli muutaman kerran vuodessa. Uuttavuotta vietettiin huhti–toukokuun tienoilla. Se oli vuoden tärkein juhla, johon liittyvät seremoniat jatkuivat monta päivää. Arkipäivinä voitiin rukoilla temppeliin kuuluvissa pikkupyhätöissä, ja rikkaat saattoivat antaa yksityisiä uhreja.
Juhlapäivinä myös tavallisilla ihmisillä oli mahdollisuus nähdä jumalten patsaita, kun niitä kannettiin kulkueissa temppelin ulkopuolella. Toisinaan jumalpatsaat vierailivat muissa kaupungeissa. Matka tehtiin yleensä jokiveneellä.
Uskonto ja mytologia > Ennustaminen

Jumalten toiminnan uskottiin heijastuvan ihmisten maailmaan. Poikkeukselliset tapahtumat antoivat vihjeitä jumalten suunnitelmista, ja niiden perusteella yritettiin ennustaa tulevaa. Enteellisenä voitiin pitää esimerkiksi lintujen lentoa tai tietynvärisen eläimen syntymää.
Viimeistään Urin III dynastian aikana yleistyi enteiden lukeminen uhrieläimen sisälmyksistä. Yleisimmin käytettiin lampaiden ja vuohien maksaa, jonka muodot ja kuviot antoivat vihjeitä tulevasta. Aiemmista havainnoista ja niitä seuranneista tapahtumista pidettiin kirjaa, ja uusia havaintoja verrattiin vanhoihin.
Unien tulkintaan oli oma erikoistuneiden pappien ammattikuntansa. Toisinaan hallitsijat näkivät enneunia itse tai tulkitsivat muita enteitä turvautumatta pappien neuvoihin.
Uskonto ja mytologia > Kuolema

Tuonpuoleinen tunnettiin monilla nimillä, mutta useimmin sitä kutsuttiin Irkallaksi. Se kuviteltiin synkäksi maaksi syvällä maan alla. Sitä hallitsi Inannan isosisko, pelottava jumalatar Ereškigal. Maallisesta asemastaan tai ansioistaan riippumatta kaikki ihmiset joutuivat kuolemansa jälkeen Irkallaan. Vainajahenget olivat riippuvaisia elävistä sukulaisistaan, joiden ruoka- ja juomauhrit helpottivat heidän ankeaa oloaan. Jos vainajahenkiä laiminlyötiin, ne saattoivat palata elävien maahan kostamaan.
Kuolleet haudattiin yleensä kotinsa alle tai pihalleen. Sumerilaiset haudat olivat yleensä koruttomia verrattuna muinaisen Egyptin hautoihin. Urin kuningashaudoista on kuitenkin löydetty suuri määrä ikivanhoja arvoesineitä.
Kieli ja kirjallisuus > Sumerin kieli

Sumerin kieltä puhuttiin Etelä-Mesopotamiassa noin vuosina 4000–1700 eaa. Kieltä alettiin kirjoittaa noin 3300 eaa., mikä tekee siitä egyptin ohella vanhimman tunnetun kirjakielen. Lähes kaikki tunnetut varhaisdynastisen kauden tekstit ovat sumerinkielisiä, mutta Sumerissa todennäköisesti asui monien kansojen edustajia ja puhuttiin erilaisia kieliä. Muinaisakkadilaisella kaudella sumeri sai voimakkaita vaikutteita akkadista. Vastaavasti akkadin kieli ja kulttuuri sumerilaistuivat, ja kaksikielisyys oli yleistä. Sumeri taantui äidinkielenä, eikä sitä 1700-luvun eaa. jälkeen enää omaksuttu ensikielenä. Osa ihmisistä saattoi vielä senkin jälkeen tuntea yksittäisiä sanoja, sanontoja tai lauluja. Uskonnon ja oppineisuuden kielenä sumeri säilyi ensimmäiselle vuosisadalle jaa.
Sumeria kirjoitettiin nuolenpääkirjoitukseksi kutsutulla kirjoitusjärjestelmällä, joka yhdistelee kuva- ja tavumerkkejä. Nuolenpäätekstit kirjoitettiin yleensä savitauluille. Vain pieni osa väestöstä oli luku- ja kirjoitustaitoista, ja kirjurit olivat arvostettu ammattikunta. Noin kymmenvuotinen kirjurikoulutus aloitettiin jo lapsena. Kuri kouluissa oli ankara. Kirjurit olivat enimmäkseen miehiä, mutta tunnetaan myös naispuolisia kirjailijoita. Sumerilais-akkadilainen nuolenpääkirjoitus lainattiin lukuisiin muihin kieliin, kuten elamiin, hurriin ja heettiin. Lisäksi se innoitti useita ulkoisesti samankaltaisia mutta merkkivalikoimaltaan yksinkertaisempia kirjoitusjärjestelmiä, jollaisia olivat muiden muassa ugarit ja muinaispersia. Aakkoskirjoitus syrjäytti nuolenpääkirjoituksen ensimmäisellä vuosituhannella eaa. Viimeiset nuolenpäätekstit laadittiin toisella vuosisadalla jaa.
Uskonnollisessa kirjallisuudessa esiintyy emesaliksi (’hieno kieli’, ’ohut kieli’) kutsuttu kielimuoto. Sitä käytetään lähinnä ylistys- ja valituslauluissa, joiden lausujahahmona on jumalatar. Lauluja esittivät kolmatta sukupuolta edustaneet gala-papit. Myös gala-papittarien olemassaolosta on viitteitä. Emesalia ei käytetty johdonmukaisesti kaikkien naishahmojen puheenpartena. Osa tutkijoista uskoo kyseessä olleen naisten sosiolekti, toisten mukaan se oli laulukulttiin liittynyt liturginen variantti. Taustalla oli mahdollisesti jokin arkikielenä käytetty sumerin murre, joka tuntemattomaksi jääneen kehityksen seurauksena vakiintui kirjalliseen käyttöön tai saavutti naisten keskuudessa prestiisin aseman.
Kieli ja kirjallisuus > Sumerinkielinen kirjallisuus

Sumerinkielinen kirjallisuus on enimmäkseen anonyymiä. Tekstejä kopioitiin, ja kopioitaessa ne myös muuttuivat, joten yksittäiselle teokselle ei useinkaan ole osoitettavissa varsinaista kirjailijaa.
Varhaisimmat sumerilaiset tekstit ovat lähinnä kirjanpitoa. Noin vuodesta 2600 eaa. alkaen esiintyy myös votiivitekstejä ja kuninkaallisia kirjoituksia, jotka enimmäkseen liittyvät julkisiin rakennushankkeisiin. Akkadilaisella kaudella sumeria ei juurikaan käytetty hallinnon kielenä, mutta uskonnollisissa teksteissä sen käyttö oli laajaa ja kuninkaalliset kirjoituksetkin olivat usein kaksikielisiä. Uussumerilaisella kaudella sumeria käytettiin erittäin laajasti hallinnon, kirjeenvaihdon, lainsäädännön ja monumenttikirjoitusten kielenä. Aikakaudelta tunnetaan myös joitakin kaunokirjallisia tekstejä. Muinaisbabylonialaisella kaudella sumeria ei enää puhuttu äidinkielenä, mutta kirjurit tuottivat suuren määrän sumerinkielistä kirjallisuutta: sananlaskukokoelmia, hymnejä, myyttejä, tarinoita, rukouksia, loitsuja ja dialogeja. Lisäksi laadittiin merkki- ja sanalistoja sekä kielioppeja. Teksteissä on myös huumoria, yhteiskunnallista satiiria ja epiikan mahtipontiseen tyyliin kohdistuvaa parodiaa. Sumerin merkitys klassisena kielenä väheni hiljalleen. Loppuvaiheessa kielellä kirjoitettiin lähinnä loitsuja ja manauksia, liturgisia tekstejä, sananlaskuja ja lauluja. Myöhäissumerilainen sanasto ja kielioppi ovat usein virheellisiä, eivätkä kirjoittajat vaikuta kunnolla tunteneen Sumerin historiaa ja mytologiaa.
Sumerilaisen kirjallisuuden tunnetuin hahmo on puolijumala Bilgameš (akkadiksi Gilgameš). Tämä todennäköisesti myyttinen sankarikuningas ilmaantuu kirjallisiin lähteisiin uussumerilaisella kaudella. Gilgameš-eepoksen laajin versio, akkadinkielinen Ša naqba īmuru (’Hän, joka näki kaiken’), yhdistää aiemmat tarinanpätkät jatkuvajuoniseksi kertomukseksi. Epiikkaa sepitettiin myös historiallisista henkilöistä, kuten Sargonista ja hänen perillisestään Naram-Sinistä. Tärkein historiografinen teksti on Urin III dynastian sortumisen jälkeen laadittu kuningasluettelo, mutta sen kuvaukset Sumerin historiasta ovat epäluotettavia ja usein fantastisia.
Sargon Akkadilaisen tytär Enheduanna mainitaan useiden uskonnollisten tekstien kirjoittajana. Hänen sumerinkielinen tuotantonsa käsittää lukuisia temppelihymnejä sekä kolme jumalatar Inannalle omistettua ylistyslaulua. Enheduanna oli mahdollisesti ensimmäinen nimeltä tunnettu kirjailija. Hänen kirjoittamakseen väitetyt tekstit saattavat kuitenkin olla pseudepigrafisia.
Mesopotamian kirjallisuutta luettiin pitkään juutalais-kristillisen tulkintakehyksen kautta, sillä monien Raamatun kertomusten juuret ovat Sumerin mytologiassa. Nykyään sumerilainen kirjallisuus on saanut tunnustuksen itsessään arvokkaana ilmiönä, mutta sen runomittaa ja muita sääntöjä ymmärretään huonosti.
Tiede ja taide > Arkkitehtuuri

Mesopotamian maaperä on pehmeää ja rakentamiseen soveltuvat kivilajit harvinaisia. Puita kasvaa vain vähän. Pääasiallinen rakennusmateriaali oli tiili. Se valmistettiin sekoittamalla maa-ainesta, pilkottua ruohoa tai heinää sekä vettä, ja se kuivattiin yleensä auringossa. Kattorakenteiden tukena käytettiin palmun runkoja, joiden päälle levitettiin ruokoja ja palmunlehviä. Puuta käytettiin ovien ja ikkunoiden puitteissa sekä kattoparruina. Suuriin rakennuksiin käytettiin tuontipuuta, kuten Levantista tuotua seetriä. Urukissa valmistettiin kolmannen vuosituhannen eaa. alussa alkeellista sementtiä, mutta se ei koskaan tullut yleiseen käyttöön ja valmistustapa jäi unohduksiin.
Asuinrakennukset olivat yksi- tai kaksikerroksisia. Niissä oli lähes aina sisäpiha. Rakennukset olivat yleensä suorakulmaisia, joten niitä oli tarvittaessa helppo laajentaa. Savitiilen rapautumisen vuoksi taloja purettiin ja rakennettiin uudelleen säännöllisesti. Uudisrakennus tehtiin yleensä vanhojen raunioiden päälle, ja temppeli saattoi pysyä samalla paikalla jopa tuhansia vuosia. Temppelit oli tapana rakentaa aina edellistä suuremmiksi. Jatkuva jälleenrakentaminen oli valtakunnille merkittävä taloudellinen rasite. Suuria zikkurateja alettiin rakentaa varhaisdynastisen kauden lopulla. Ne olivat suuria pyramidia muistuttavia torneja, joiden huipulla oli temppeli. Osa julkisista rakennuksista saattoi olla erilaisia kokoontumistiloja, joihin kansankokoukset ja neuvostot kerääntyivät keskustelemaan ja tekemään päätöksiä. Suuria temppeleitä tai kokoussaleja rakennettiin jo myöhäisellä Uruk-kaudella.
Polttamattomasta tiilestä rakennetut talot rapattiin savella. Hienompien rakennusten seinät koristeltiin asettelemalla monenvärisiä ja -muotoisia savitiiliä geometrisiin muotoihin. Arkkitehtuuri kehittyi vuosisatojen saatossa monimutkaisemmaksi. Sumerilaiset rakensivat holvikaaria, valeholveja ja kupoleja todennäköisesti ensimmäisinä maailmassa.
Tiede ja taide > Kuvataide

Sumerit eivät tehneet taidetta sen itsensä vuoksi, vaan teoksilla oli uskonnollinen tai poliittinen tarkoitus. Taiteilijoita pidettiin käsityöläisten ammattikuntana, joka usein periytyi suvussa. Moni taiteilija työskenteli temppelin tai palatsin yhteydessä toimineessa työpajassa. Kauniiden kuvien ja esineiden tekemisen taitoa pidettiin jumalilta saatuna lahjana. Taiteilijoita arvostettiin suuresti, mutta heitä ei kuitenkaan yleensä nimetty.
Sumerilainen taide alkoi vakiintua kolmannen vuosituhannen eaa. lopulla, kun Urukiin ja Uriin syntyi suuret kaupunkikeskukset. Tuolloin syntyivät muinaisen Lähi-idän taiteelle ominaiset tematiikka ja tyyli, jotka pääpiirteissään säiyivät tuhansien vuosien ajan. Varhaisdynastisella kaudella suurin osa taiteesta liittyi temppelikulttiin ja kuninkaanvaltaan. Se kuvasi lähinnä mytologisia tai rituaalisia kohtauksia, toisinaan sodankäyntiä. Akkadilaisella kaudella taide kehittyi realistisempaan ja toiminnallisempaan suuntaan ja alkoi keskittyä kuninkaiden saavutuksiin. Naram-Sinin steela on kuuluisa esimerkki akkadilaisesta taiteesta. Uussumerilaisella kaudella palattiin uskonnollisiin aiheisiin ja nöyrempään tyyliin. Todellisia henkilöitä ei kuvattu realistisesti vaan ihanteellisia ominaisuuksia korostaen.
Sumerilaiset käsityöläiset valmistivat monenlaisia koruja, patsaita ja koriste-esineitä. Niitä tehtiin esimerkiksi kullasta ja kauniista kivilajeista. Materiaalit olivat lähinnä tuontitavaraa, sillä Mesopotamiassa on vain vähän kaivertamiseen soveltuvaa kiveä. Patsaiden tekoon liittyi yliluonnollisia ulottuvuuksia, ja jumalankuva voitiin loitsujen avulla herättää symbolisesti eloon, jolloin siitä tuli jumalan ilmentymä. Jumalpatsaita on säilynyt hyvin vähän, sillä ne valmistettiin arvokkaasta pronssista, joka usein sulatettiin uusiokäyttöä varten. Varhaisdynastiselta kaudelta on säilynyt runsaasti savisia ja kivisiä votiivipatsaita, joilla on suuret ylöspäin suunnatut silmät ja yhteenliitetyt kädet. Toisen vuosituhannen eaa. lopulla yleistyivät kuninkaita esittävät patsaat.
Kuvataiteen aiheissa toistuu ”eläinten herra”, kamppailevien eläinten välissä seisova tai polvistuva ihmishahmo. Motiivi tunnetaan Egyptistä ja Kreikasta aina Intiaan ulottuvalta alueelta. Eläimiä kuvattiin muutenkin yleisesti. Leijona symboloi kuninkuutta ja valtaa, ja tämä assosiaatio säilynyt nykypäivään saakka esimerkiksi Suomen vaakunassa. Jumalilla oli vakiintuneet symbolinsa: Inannalla tähti, Nannalla kuunsirppi, Utulla auringon kiekko ja Enkillä vuohi, jolla oli hännän sijasta kalan pyrstö.
Sodissa taide-esineet olivat suosittua ryöstösaalista. Myös taitavaksi tiedettyjä taiteilijoita voitiin ottaa sotavangeiksi ja viedä vieraaseen kaupunkiin tai maahan. Toisinaan kuninkaalliset lahjoittivat taiteilijoita toisilleen. Taiteella luotiin jatkuvuutta valtakuntien ja aikakausien välille. Nykypäivään on säilynyt eniten kivi- ja saviesineitä, sillä kasvi- ja eläinperäiset materiaalit tuhoutuvat helposti kun taas metalliesineet on useimmissa tapauksissa sulatettu ja valettu uudestaan. Myös maalaustaide on enimmäkseen tuhoutunut.
Tiede ja taide > Luonnontiede

Sumerilainen oppineisuus oli aikansa edistyneintä, ja sen vaikutus näkyy edelleen monilla tieteenaloilla. Tiede ei ollut itsetarkoitus vaan uskonnon sivutuote, kun oppineet yrittivät ymmärtää jumalten tahtoa paremmin. Keksinnöistä ei annettu kunniaa ihmiselle, vaan niitä pidettiin jumalten innoittamina. Uutta ei pyritty järjestelmällisesti luomaan, ja instituutioiden tärkein tehtävä oli perinteiden ylläpito. Varhaisdynastisella kaudella yleistyi erilaisten luettelojen ja taulukoiden laatiminen. Niihin kirjattiin maailman ominaisuuksia, mutta luettelojen taustalta ei pyritty löytämään järjestelmällisiä lainalaisuuksia. Luonnon toimintaperiaatteita ei selitetty, ja analogian käytö oli harvinaista.
Sumerista ei tunneta paljoakaan tähtitiedettä edustavaa kirjallisuutta. Myöhemmät babylonialaiset sen sijaan laativat uutterasti luetteloja tähtitaivaan ilmiöistä. Koska babylonialaiset käyttivät tähtikuvioista sumerinkielisiä nimiä, heidän tähtitieteensä todennäköisesti perustui jo sumerilaisella ajalla tehtyihin havaintoihin. Sumerit tunsivat klassiset planeetat ja niiden liikkeet. Osa tähtikuvioiden sumerilaisista nimistä on edelleen käytössä, joskin ne saattavat nykyään viitata eri taivaankappaleisiin. Esimerkiksi skorpionin (g̃ir-tab) tähdistö oli jo sumereille tuttu.
Kemian saralla sumerilaiset keksivät menetelmiä kuparin ja pronssin valmistamiseen. Molempien metallien käyttöönotolla oli perustavanlaatuisia vaikutuksia niin taiteeseen kuin sodankäyntiinkin. Kullan juotosta on säilynyt merkkejä 2500-luvun eaa. Urista. Ensimmäisenä tieteilijänä pidetyn joonialaisen Thaleksen käsitys, että vesi on kaikkeuden alkuaine, on peräisin sumerilaisilta. Sumerilaisia keksintöjä ovat myös pyörä ja aura, jotka otettiin käyttöön Uruk-kaudella. Sumerit rakensivat myös ensimmäiset merenkulkuun kelpaavat alukset, joissa he käyttivät bitumia vesieristeenä 2400-luvulta alkaen. Kirjoitustaito ja muut innovaatiot levisivät Sumerista nopeasti Pohjois-Mesopotamiaan.
Sumerien maailmankuva oli yliluonnollinen, eikä uskonnon ja maallisen välille tehty eroa. Tieteenhistorioitsija Russell M. Lawsonin mukaan he kuitenkin ottivat ensimmäisinä ratkaisevan askelen taikauskosta kohti tieteellistä maailmankuvaa. Maataloudessa koeteltiin järjestelmällisesti uusia menetelmiä. Viljelijät merkitsivät muistiin eri aikoina tehtyjen kylvöjen satoisuudet, josta saamiensa tietojen perusteella he päättelivät parhaimman ajan kylvöille.
Tiede ja taide > Matematiikka

Sumerilainen lukujärjestelmä oli 60-kantainen, mikä mahdollisti monimutkaiset jakolaskut ilman nollaa. Matematiikan edistynein osa-alue oli geometria, jota tarvittiin viljelysmaiden ja maaomistusten laskemiseen. Matematiikkaa hyödynnettiin myös arkkitehtuurissa ja kastelujärjestelmien suunnittelussa. Laskutoimitusten avuksi laadittiin taulukoita, joihin oli merkitty neliö- ja kuutiojuuria, kerrannaisia sekä potensseja. Sumerilaisen lukujärjestelmän peruina päivä jaetaan 12 tuntiin, tunti 60 minuuttiin ja ympyrä 360 asteeseen.
Tiede ja taide > Musiikki

Soittimina käytettiin harppua, lyyraa, huilua ja erilaisia lyömäsoittimia.