stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gunnar Marklund

| Gunnar Marklund |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Georg Gunnar Marklund
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1892 Helsinki, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 23. heinäkuuta 1964 (72 vuotta) Helsinki, Suomi
Arvonimi: tohtori
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kasvitiede
Georg Gunnar Marklund (5. kesäkuuta 1892 Helsinki – 23. heinäkuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä.
Gunnar Marklundin vanhemmat olivat kirjakauppias Johan Georg Marklund ja Dagmar Maria Charlotta Bergroth ja puoliso vuodesta 1920 Elsa Rosina Bockström. Marklund tuli ylioppilaaksi 1910, valmistui filosofian kandidaatiksi 1917 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1937 aiheesta Vergleichende Permeabilitätsstudien an pflanzlichen Protoplasten (1936). Hän toimi vuodesta 1918 opettajana Hämeenlinnassa ja vuodesta 1920 Helsingissä. Marklund oli Helsingin yliopisto kasvitieteellisen museon kustos 1941–1959. Hän tutki varsinkin eräiden siemenkasvien apomiktisesti lisääntyviä pikkulajeja. Kasvimuseon kustoksena eli johtajana Marklund vaikutti muun muassa putkilokasvien kokoelmaan; hänen aikanaan kasvimuseon kokoelmat kasvoivat ylipäänsä yhdeksi Euroopan suurimmista, käsittäen noin miljoona kolmesataatuhatta kasvinäytettä vuonna 1959. Marklund jatkoi tutkimustyötään vielä eläkkeellä, keräten yli kolmenkymmenen tuhannen arkin aineiston ja paneutuen erityisesti kevätleinikkeihin. Hän julkaisi 1961 teoksen Der raninculus auricomus – Komplex in Finnland I, jossa hän kuvasi 92 uutta kevätleinikkien ryhmän pikkulajia.
Julkaisuja

Bidrag till kännedomen om Taraxacum-floran i Karelia Ladogensis. Acta Societatis pro fauna et flora Fennica 34, 7. Societatis pro fauna et flora Fennica, Kuopio 1912
Nya Taraxaca. Acta Societatis pro fauna et flora Fennica 55, 5. Societatis pro fauna et flora Fennica, Helsingfors 1926
Biologi för lärdomsskolornas gymnasialklasser. Söderström, Helsingfors 1930, 6. painos Söderström 1962, ilmestyi suomeksi nimellä Biologia: oppikoulujen lukioluokkia varten; suomeksi toimittanut Aarno Jalas. WSOY 1933, 8. painos WSOY 1956; lehtori Aarno Jalaksen suomennoksen pohjalla toim. Hannu Tarmio
Vergleichende Permeabilitätsstudien an pflanzlichen Protoplasten, väitöskirja. Acta botanica Fennica 18. Societas pro fauna et flora Fennica, Helsingfors 1936
Die Varietäten von Carex salina Wg ssp. cuspidata Wg nebst ihren Hybriden an den Küsten des Bottnischnen Busens, Finnland; kirj. Uno Saxén ja Gunnar Marklund. Acta botanica Fennica 22. Societas pro fauna et flora Fennica, Helsingfors 1938
Die Taraxacum-Flora Estlands. Acta botanica Fennica 23. Societas pro fauna et flora Fennica, Helsingfors 1938
Die Taraxacum-Flora Nylands. Acta botanica Fennica 26. Societas pro fauna et flora Fennica, Helsingfors 1940
Fröbildning utan befruktning och därmed sammanhängande mångformighet hos växter : föredrag vid Finska vetenskaps-societetens möte den 20 april 1953. Årsbok / Societas scientiarum Fennica, 31, B 3. Helsingfors 1954
Die Gattung Odontites in Finnland. Acta Societatis pro fauna et flora Fennica 72, 16. Societas pro fauna et flora Fennica, Helsingfors 1955
Der Ranunculus auricomus-Komplex in Finnland 1, Diagnosen und Fundortslisten einiger Sippen des R. auricomus L. Coll (s.str.). Flora Fennica 3. Societas pro fauna et flora Fennica, Helsingfors 1961
Der Ranunculus auricomus-Komplex in Finnland 2, Diagnosen und Fundortslisten einiger Sippen von R. fallax (W & Gr.) Schur, R. monophyllus Ovcz. und R. cassubicus L. Societas pro fauna et flora Fennica, Helsingfors 1965
Itä-Intian ja Kiinan laivastoasema

Itä-Intian ja Kiinan laivastoasema (engl. East Indies and China Station) oli Kuninkaallisen laivaston alueorganisaatioon kuulunut laivastotukikohta vuosina 1831-1865.
Historia

Itä-Intian ja Kiinan laivastoasema perustettiin 1831. Sen toiminta lakkasi Itä-Intian ja Kiinan asemien muodostaessa erilliset laivastoasemat 1865.
Laivastoasema vastasi Intian valtamerestä sekä Kiinan rannikosta sekä alueeseen kuuluneista laivaliikenteen mahdollistavista jokialueista. Laivastoasemat eivät kuitenkaan muodostaneet alueellaan hallinnollisia yksiköitä, vaan ne ainoastaan suojasivat kauppamerenkulkua.
Komentajat

Vara-amiraali John Gore (1831–1834)
Kontra-amiraali Thomas Capel (1834–1837)
Kontra-amiraali Frederick Lewis Maitland (1837–1840)
Kontra-amiraali James John Gordon Bremer (tammikuu 1840 – heinäkuu 1840)
Kontra-amiraali George Elliot (heinäkuu 1840 – marraskuu 1840)
Kontra-amiraali James John Gordon Bremer Bremer (marraskuu 1840 – lokakuu 1841)
Kontra-amiraali William Parker (1841–1844)
Kontra-amiraali Thomas Cochrane (1844–1846)
Kontra-amiraali Samuel Inglefield (1846–1848)
Kontra-amiraali Francis Augustus Collier (1848–1849)
Kontra-amiraali Charles Austen (1850–1852)
Kontra-amiraali Fleetwood Pellew (1852–1854)
Kontra-amiraali James Stirling (1854–1856)
Kontra-amiraali Michael Seymour (1856–1859)
Kontra-amiraali James Hope (1859–1862)
Kontra-amiraali Augustus Kuper (1862–1864)
Kontra-amiraali George King (1864–1865)
Jarkko Paljakka

Antti Jarkko Juhani Paljakka (s. 7. helmikuuta 1979 Jaala) on suomalainen moukarinheittäjä. Hän edustaa Valkealan Kajoa ja hänen valmentajanaan toimii Raimo Ahola. Kalevan kisoista Paljakka on voittanut moukarinheitossa hopeaa ja neljä pronssia.
Gustaf Magnus Leonard Jägerskiöld

Gustaf Magnus Leonhard Jägersköld
Gustaf Magnus Leonard Jägerskiöld (4. kesäkuuta 1831 Kemiö – 3. helmikuuta 1871 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja valtiopäivämies.
Jägerskiöldin vanhemmat olivat eversti Christer Ludvig Jägerskiöld ja Hedvig Gustava Kristina Taube ja puoliso vuodesta 1864 Johanna Vilhelmina Augusta Ramsay (k. 1926), jalkaväenkenraali Anders Edvard Ramsayn tytär. Heidän poikansa oli professori Leonard Jägerskiöld. Krister Ludvig Reinhold Jägerskiöld oli puolestaan Gustaf Magnus Leonard Jägerskiöldin veli. Jägerskiöld oli merikadetti Pietarissa ja palveli sitten venäläisissä ja suomalaisissa joukko-osastoissa. Luutnantti hänestä tuli 1854, kapteeniluutnantti 1862 ja toisen luokan kapteeni 1870.
Jägerskiöld oli valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä 1863–1864 ja 1867.
Itävallan keisarillinen kruunu

Kruunu valokuvattuna vuonna 2013
Itävallan keisarillinen kruunu (saks. Österreichische Kaiserkrone) on kruunu, jota käyttivät ensin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ja lopulta Itävalta-Unkarin keisarit.
Kruunun tilasi keisari Rudolf II. Se on peräisin vuodelta 1602 ja valmistettu Prahassa. Kruunun valmistaja oli Brysselistä lähtöisin oleva kultaseppä nimeltä Jan Vermeyen.
Kruunussa esiinty kolme tärkeää osaa: liljat, jotka ovat vanhoja kuninkaallisten symboleja, kruunun yli menevä arkki, joka kuvastaa hallitsijan kaikkialle yltävää valtaa, sekä kaksi mitraa, jotka symboloivat hallistijan hengellistä korkeaa statusta. Kruunussa on useita jalokiviä ja helmiä.
Kun Frans I perusti Itävallan keisarikunnan vuonna 1804, hän käytti Rudolfin vanhan kruunua uuden keisarikuntansa vallan symbolina. Kruunusta ei koskaan kuitenkaan tullut virallista valtakunnan kruunua kuin vasta Itävalta-Unkarin perustamisen jälkeen. Kruunu säilytti asemansa aina keisarikunnnan romahtamiseen saakka vuonna 1918.
Nykyisin kruunua säilytetään Wienissä Hofburgin yhteydessä sijaitsevassa aarrekammiossa.
Galleria

Itävallan kruunun jalokivet: valtakunnan omena, kruunu ja valtikka
Friedrich von Amerlingin maalaama muotokuva keisari Frans I:sta, jonka päässä kruunu on kuvattuna
Yksityiskohta kruunun mitrasta
Kruunu kuvattuna Amsterdamin kaupungin vaakunassa
Itävallan käsipallomaajoukkue

Itävallan käsipallomaajoukkue edustaa Itävaltaa miesten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Itävallan käsipalloliitto. Joukkueen kotipelien peliasuun kuuluvat valkoinen paita ja punaiset housut.
Itävallan suurimmat saavutukset käsipallossa ajoittuvat 1930-luvulle, jolloin lajia pelattiin vielä ulkokentillä. Tuolloin Itävalta voitti olympiahopeaa Berliinin kesäolympialaisissa 1936 ja MM-hopeaa vuoden 1938 MM-kisoissa.
Itävalta teki ensiesiintymisensä EM-kisoissa vuonna 2010 isännöidessään turnausta. Joukkue sijoittui 16 joukkueesta yhdeksänneksi. Vuoden 2020 EM-kilpailuissa Itävalta oli yksi kolmesta kisaisännästä ja se sijoittui kahdeksanneksi. Saksassa pelatuissa vuoden 2024 EM-kilpailuissa Itävalta oli jälleen kahdeksas.
Itävallan käsipallomaajoukkue vuonna 2010.
Aiheesta muualla

Itävallan käsipalloliiton kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Profiili joukkueen pelaajista national-handball-teams.com:issa (englanniksi)
EHF:n maajoukkueet
Alankomaat | Albania | Armenia | Azerbaidžan | Belgia | Bosnia ja Hertsegovina | Bulgaria | Englanti | Espanja | Färsaaret | Georgia | Irlanti | Islanti | Israel | Italia | Itävalta | Kreikka | Kroatia | Kypros | Latvia | Liechtenstein | Liettua | Luxemburg | Makedonia | Malta | Moldova | Montenegro | Norja | Portugali | Puola | Ranska | Romania | Ruotsi | Saksa | Skotlanti | Serbia | Slovakia | Slovenia | Suomi | Sveitsi | Tanska | Tšekki | Turkki | Ukraina | Unkari | Valko-Venäjä | Venäjä | Viro | Yhdistynyt kuningaskunta
Entisiä joukkueita: DDR | IVY | Jugoslavia | Neuvostoliitto | Serbia ja Montenegro | Tšekkoslovakia
Itävallan liittovaltio

Itävallan liittovaltio (saks. Bundesstaat Österreich, epäviralliselta nimeltään Ständestaat) oli vuonna 1934 perustettu austrofasistinen autoritaarinen valtio nykyisen Itävallan alueella. Kurt Schuschnigg toimi liittokanslerina suurimman osan liittovaltion olemassaolon ajan. Liittovaltio lakkasi olemasta 12. maaliskuuta 1938, jolloin Itävalta liitettiin natsi-Saksaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itävallan liittovaltio Wikimedia Commonsissa
Geodesian ja fotogrammetrian seura

Geodesian ja fotogrammetrian seura ry (GFS) (The Finnish Society of Geodesy and Photogrammetry) on Fotogrammetrian ja kaukokartoituksen seuran (FKS) ja Geodeettien kerhon yhdistyessä vuonna 2015 syntynyt seura. Seuran tehtävä on ala tutkimuksen ja käytön edistäminen ja tunnetuksi tekeminen. Se toimii myös fotogrammetrian ja kaukokartoituksen kansalliskomiteana. Seuran puheenjohtaja on Mikko Sippo.
Alun perin seura on perustettu vuonna 1931 nimellä Suomen Fotogrammetrinen Seura (SFS). Seuran nimeksi tuli alalla tapahtuneen kehityksen vuoksi 1980-luvulla Fotogrammetrian ja Kaukokartoituksen Seura (FKS). Vuonna 2015 siihen yhdistyi Geodeettien kerho.
Kunniajäsenet

V. P. Nenonen
R. S. Halonen
K. G. Löfström (kunniajäsen vuodesta 1967)
Aino Savolainen (kunniajäsen vuodesta 1986)
Uki Helava
Juhani Hakkarainen (kunniajäsen vuodesta 1996)
Einari Kilpelä (kunniajäsen vuodesta 2001)
Hannu Salmenperä (kunniajäsen vuodesta 2005)
Risto Kuittinen (kunniajäsen vuodesta 2011)
Jouko Luoto (kunniajäsen vuodesta 2011)
Jyri Paulaharju (kunniajäsen vuodesta 2011)
Ismo Sajakorpi

Ismo Sajakorpi vuonna 2011.
Ismo Jukka Henrik Sajakorpi (s. 18. toukokuuta 1944 Tampere) on suomalainen teatteri- ja tv-ohjaaja sekä käsikirjoittaja ja viihdetaiteilija, joka parhaiten tunnetaan Kivikasvot-viihderyhmästä. Sajakorpi käsikirjoitti Kivikasvojen esiintymisiä aluksi yhdessä Jori Dolivon kanssa, vuodesta 1976 alkaen yksin.
Ura

Sajakorpi kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen lyseosta (1964), kävi Reserviupseerikoulun 1965, opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa (nyk. Aalto-yliopiston taideteollinen korkeakoulu) kamerataiteen osastolla 1965–1969. Hän on ollut freelance-TV-ohjaaja ja -käsikirjoittaja (1966–1980), TV-ohjaaja MTV3 (1980–2000), teatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija (1996–).
Televisioakatemia Ry palkitsi Sajakorven vuonna 2012 Kultaisella Venla -palkinnolla elämäntyöstä. Sajakorpi on yksi Televisioakatemia Ry:n kunniajäsenistä.
Sajakorpi on avioliitossa Raili Leskisen kanssa (1994–). Lapset ensimmäisestä avioliitosta: Sina Valma Tuulia (s. 1986) ja Samu Henrik (s. 1987).
Teatteri

Säkkijärven polkka -musiikkinäytelmä,  Teatteri Imatra, (2010) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Yön Ruhtinas -gootti-operetti, Teatteri Imatra, (2010) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Jazz tyttö -musikaali, Kotkan kaupunginteatteri, (2008) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Soivat vuosikymmenet -revyykonsertti, Lindström 160 vuotta, Juhlateatteri (2008) (tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja)
Tupailta –pienoisnäytelmät / Berner Kasvinsuojelu 75 vuotta, Juhlateatteri, (2008) (tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja)
Berner 125 vuotta –revyy, Juhlateatteri, (2008) (tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja)
Petronella -musikaali, Oulun kaupunginteatteri, (2006) (käsikirjoittaja) (Palkittu; Hopeakuu-musikaalikilpailu 2004)
Tunteen palo -musiikkinäytelmä, Kotkan kaupunginteatteri, (2005) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
La Laila -musiikkinäytelmä, Komediateatteri Arena, (2003) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Molli Jori -musiikkinäytelmä, Komediateatteri Arena, (2002) (käsikirjoittaja, ohjaaja, pääosa)
Partek Spektaakkeli -revyy, Juhlateatteri, (2001) (tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja)
Onnen Koukku -revyy, Komediateatteri Arena, (2001) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Stadin Stoori  -revyy, Komediateatteri Arena, (2000) (käsikirjoittaja)
Heinon Henki -musiikkinäytelmä, Heinon Tukku 100 vuotta, Juhlateatteri, (1999) (tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja)
Tuhannen ja yhden työn tarinoita -revyy, Partek 101 vuotta, (1999) (tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja)
Läpi harmaan kiven -musiikkinäytelmä, Tulikivi 20 vuotta, Juhlateatteri, (1999) (tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja)
Pennitön uneksija -revyy, Komediateatteri Arena, (1999) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Mestarinnäyte -musiikkinäytelmä, Lindström 150 vuotta, Juhlateatteri, (1998) (tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja)
Huulen viemää -revyy, Komediateatteri Arena, (1998) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Ruista ranteessa -revyy, MTK 80 vuotta, Juhlateatteri, (1997) (tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja)
Kulkurit ja Kaunottaret - revyy, Komediateatteri Arena, (1997) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Yhtä Juhlaa -Kivikasvot 30-vuotisrevyy, Komediateatteri Arena, (1996) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Televisio-ohjelmia

Ammuntaa – Ulla Tapaninen -viihdeohjelma (1996) (ohjaaja)
Bumtsibum -musiikkikilpailu (1997) (ohjaaja) Venla-palkinto
Doris - komediasarja (1985) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Häjyt, Rennot ja Rumat - western-parodia (1970) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Ihan Totta - musiikkikomedia (1966) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Keltainen auto - slapstick-komedia (1978) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Keskiyön aurinko -slapstick-komedia (1991) (käsikirjoittaja, ohjaaja) Venla-kunniakirja 1992
Kivikasvot Show -sarja (1985) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Kivikasvot Show -sarja (1994) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä) Venla-kunniakirja luovasta työstä TV-viihteessä
Kivikasvot Show (1969-1975) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Kivikasvot Show -sarja (1983) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Koko illan ilotulitus - Kivikasvot Show:n historia (1996) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Kukkia huoneeseen 1001 - slapstick-komedia (1968) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Kultahippu -Kivikasvot rillumarei-musikaali (1980) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Lemmen karu selli -iskelmäkomedia (1982) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Lepakkolinna -Kivikasvot vampyyrioperetti (1980) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Maitonaama -Kivikasvot gansterimusikaali (1980) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Merkitty -kauhuelokuva (1984) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Naisten vallankumous - musiikkikomedia (1969) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Niilin lähteillä -komediasarja (1984) (ohjaaja) Venla-palkinto
Osapäiväartistit -sarja (1991) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Painajainen -psykologinen jännityssarja (1988) (käsikirjoittaja, ohjaaja) Venla-kunniakirja
Seppo Hovin seurassa -musiikkisarja (1989) (ohjaaja) Venla-palkinto
Soittorasia - trillerisarja  (1974) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Sotapäällikön Poika -viikinkikomediasarja (1981) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Timangi -cabaresarja (1976) (käsikirjoittaja, ohjaaja, säveltäjä, näyttelijä)
Viidenkympin villitys - Kivikasvot -sarja (1993) (käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä)
Elokuvia

Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti (1985) (käsikirjoittaja)
Agentti 000 ja kuoleman kurvit (1983) (käsikirjoittaja)
Mitäs me sankarit (1980) (käsikirjoittaja)
Tuntematon ystävä (1978) (käsikirjoittaja, apulaisohjaaja, näyttelijä)
Kirjoja

Kivikasvot ja mä: 50 vuotta viihteellä.  Jyväskylä:  Docendo, 2015.  ISBN 978-952-291-159-9.
Aiheesta muualla

Ismo Sajakorpi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jalkapallon A-poikien SM-sarja

| A-poikien SM-sarja |
| --- | --- |

Laji:  jalkapallo
Maa(t):   Suomi
Perustettu:  1942
Joukkueita:  20 (2021)
Hallitseva mestari:  KuPS
Sivusto:  P20 SM
Jalkapallon A-poikien SM-sarja (myös P20 SM) on Suomen Palloliiton alainen nuorten jalkapallosarja. Siihen ovat oikeutettuja osallistumaan alle 20-vuotiaat pelaajat.
A-poikien Suomen mestaruudesta on pelattu erilaisin sarjamuodoin vuodesta 1942 lähtien. Vuosina 1993-2006 sarja oli tarkoitettu alle 20-vuotiaille pelaajille.
Suomen mestarit > 1942–1953

Vuosina 1942 ja 1953 välillä Suomen Palloliiton ja Työväen Urheiluliiton seurat pelasivat omat sarjat. Vuosina 1942-1945 Suomen mestariksi julistettiin SPL:n mestari ja vuosina 1946-1953 liittojen mestarit kohtasivat mestaruusottelussa. Vuoden 1942 pelatussa liitto-ottelussa TuTo voitti HJK:n 3–2, mutta ottelulla ei ollut tuolloin SM-arvoa.
| Vuosi | Suomen mestari | SPL:n mestari | TUL:n mestari |
| --- | --- | --- | --- |
| 1942 | HJK |  | TuTo1 |
| 1943 | VPS |  | KTP |
| 1944 | VPS |  | Pyrkivä |
| 1945 | KPT |  | Kullervo |
| 1946 | TPV | TPS |  |
| 1947 | KTP | HJK |  |
| 1948 | KTP | Porin Kärpät |  |
| 1949 | KTP | VPS |  |
| 1950 | KPT / KTP |  |  |
| 1951 | Jyry | Ilves-Kissat |  |
| 1952 | KTP | TaPa |  |
| 1953 | VIFK |  | KTP |
Mestaruudet seuroittain

16 – TPS
15 – KuPS
14 – HJK
05 – KTP
04 – Reipas
03 – VPS
02 – FC Inter, FC Kuusysi, KPT, KPV, MP, TKT
01 – AC Vantaa, JJK, Jyry, OTP, PK-35, RoPS, TaPa, TPV, VIFK, Ässät, FC Lahti, Ilves
In Search of the Fourth Chord

| In Search of the Fourth Chord Status Quo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Hear No Evil Studios, Lontoo ARSIS Studios Lens
 Julkaistu: 17. syyskuuta 2007
 Tuottaja(t): Pip Williams
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 57.52
 Levy-yhtiö: Fourth Chord Records
Listasijoitukset
  15.
Status Quon muut julkaisut
| The Party Ain’t Over Yet 2005 | In Search of the Fourth Chord 2007 | Quid Pro Quo 2011 |
Singlet albumilta In Search of the Fourth Chord
 ”Beginning of the End” Julkaistu: 10. syyskuuta 2007
In Search of the Fourth Chord on englantilaisen rockyhtyeen Status Quon 28. studioalbumi, joka julkaistiin 17. syyskuuta 2007. Albumin nimi on humoristinen vastaus kritiikkiin, jonka mukaan yhtye kierrättää kappaleissaan aina samoja kolmea sointua. Nimi viittaa myös toisen brittiyhtyeen, Moody Bluesin albumiin In Search of the Lost Chord. Albumin kansikuva parodioi Indiana Jones -elokuvia.
Albumin tuottajana toimi Pip Williams, ensi kertaa sitten vuoden 1996 ja albumin Don’t Stop.
Albumi debytoi Britannian albumilistan sijalla 15. Albumin aloitusraita ”Beginning of the End” julkaistiin myös singlenä noin viikko ennen albumin julkaisua
Kappaleet

Beginning of the End – 4.23 (säv. Francis Rossi, John "Rhino" Edwards)
Alright – 4.12 (säv. Rick Parfitt, Wayne Morris)
Pennsylvania Blues Tonight – 3.44 (säv. Rossi, Bob Young)
I Don’t Wanna Hurt You Anymore – 4.00 (säv. Rossi, Young)
Electric Arena – 5.25 (säv. Rossi, Young)
Gravy Train – 3.23 (säv. Edwards)
Figure of Eight – 4.08 (säv. Andy Bown)
You’re the One for Me – 3.30 (säv. Matt Letley)
My Little Heartbreaker – 3.50 (säv. Rossi, Young)
Hold Me – 4.33 (säv. Rick Parfitt, Simon Climie, Wayne Morris)
Saddling Up – 3.42 (säv. Rossi, Bown)
Bad News – 5.05 (säv. Edwards)
Tongue Tied – 4.21 (säv. Rossi, Young)
Kappaleet > Britannian painos

I Ain’t Wasting My Time – 3.36 (säv. Rossi, Young)
Kappaleet > Euroopan painos

One by One – 4.12 (säv. Parfitt, Young)
Kokoonpano

Francis Rossi – laulu, kitara
Rick Parfitt – laulu, kitara
John Edwards – basso, laulu, akustinen kitara
Andy Bown – kosketinsoittimet, huuliharppu, laulu
Matt Letley – rummut, perkussiot
Arvostelut

Allmusic:
Soundi:
Aiheesta muualla

In Search of the Fourth Chord discogs.com -sivustolla
Gunnar Mattsson

Gunnar Mattsson työskenteli Hufvud­stads­bladetin toimittajana ja pakinoitsijana vuodesta 1962 alkaen.
Kaj Gunnar Wolter Mattsson (5. toukokuuta 1937 Helsinki – 9. elokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen (suomenruotsalainen) kirjailija ja toimittaja.
Mattsson tuli tunnetuksi romaanillaan Prinsessa (Prinsessan, 1965), jossa hän kertoo perheensä kokemuksista vaikeaan sairauteen sopeutumisessa. Teos käännettiin 30 kielelle, ja hän sai siitä Kiitos kirjasta -mitalin. Huomiota herätti myös hänen teoksensa Gunnar, jossa hän kertoo alkoholismistaan. Kuninkaassa hän kertoo, mitä tapahtuu menestyskirjailijalle. Se perustuu hänen omiin kokemuksiinsa Prinsessa-kirjan menestyksestä.
Gunnar Mattssonin ensimmäinen puoliso oli laulaja Virpi Augustin vuosina 1962–1963 ja toinen puoliso, ”prinsessa”, Seija Lainela vuodesta 1964. Molemmista liitoista syntyi yksi lapsi: Kim Mattsson (s. 1962), joka on kenraali ja joka on toiminut mm. tasavallan presidentin 1. adjutanttina (everstiluutnantti), ja Kai Mattsson (s. 1965), joka toimii Hanasaaren ruotsalais-suomalaisen kulttuurikeskuksen hotellijohtajana.
Mattsson teki itsemurhan 52-vuotiaana.
Teoksia

Blott Sverige svenska krusbär har, 1963.
Ruotsalaiset vastatuulessa, 1963. Kuvittanut Kari Suomalainen.
Lapitip, 1964.
Suomalaiset myötätuulessa, 1964
Blott Finland finska sjöar har, 1965.
Suloisesta Suomestamme: Tuntematonta Suomen historiaa, 1965. Kuvittanut Kari Suomalainen.
Prinsessan, 1965.
Prinsessa, 1965.
Prinsen, 1966.
Prinssi, 1966. Piirrokset Henrik Tikkanen.
Eden, 1967.
Asunto oy Eeden, 1967.
Sovstadsparadiset, 1968.
Jätten, 1969.
Jättiläinen, 1969.
Kungen, 1971.
Kuningas: Romaani nuorukaisesta, joka kirjoitti menestysteoksen, 1971.
Mies ja keppi: Lähikuva Hannu Siitosesta, 1978.
Helsingfors: Impressioner, 1981.
Helsinki: Vaikutelmia, 1981. Kuvat Kari Hakli.
Gunnar, 1987.
Kirjallisuutta

Stendahl, Majsan: Gunnar Mattsson: Han fick prinsessan – men var blev kungariket?.  Helsingfors:  Majsan Stendahl, 2015.  ISBN 978-952-93-5209-8.
Gustaf Emil Alfons Spåre

Gustaf Emil Alfons Spåre (12. maaliskuuta 1858 Helsinki – 20. tammikuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen liike- ja valtiopäivämies.
Spåren vanhemmat olivat kollegiasessori Gustaf Adolf Spåre ja Emilia Natalia von Knorring ja puoliso vuodesta 1890 Anna Maria Charlotta Rönquist. Helsingissä ylioppilaaksi tullut Spåre toimi liikemiehenä ja teollisuudenharjoittajana. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä  1899 ja 1900.
George Abecassis

| George Abecassis> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1913  Walton-on-Thames 
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1951–1952
Talli(t):  HWM
Kilpailuja:  2
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Sveitsin Grand Prix 1951
Viimeinen kilpailu:  Sveitsin Grand Prix 1952
George Edgar Abecassis (21. maaliskuuta 1913 Walton-on-Thames, Surrey – 18. joulukuuta 1991 Ibstone, Buckinghamshire) oli brittiläinen kilpa-autoilija. Hän osallistui kausilla 1951 ja 1952 kahteen Formula 1:n MM-sarjan Sveitsin Grand Prix’hin Hersham and Walton Motors -tallin autolla. Hän oli tallin osaomistaja. Abecassis ajoi vuonna 1950 Le Mansin 24 tunnin ajon luokkavoittoon, ja lisäksi hän osallistui useaan MM-sarjan ulkopuoliseen F1-kilpailuun. Abecassis oli aika-ajoissa parhaimmillaan kymmenes.