stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nganasanit
Asuinalue ja lukumäärä

Nganasanit jakautuvat läntiseen Avamin ja itäiseen Vadejevin ryhmään. Avamin nganasanit asuvat Dudinkan kuntaan kuuluvissa Ust-Avamin ja Volotšankan taajamissa, Vadejevin nganasanit Hatangan kunnan Novajassa. Kummallakin ryhmällä on oma murteensa. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 1 300 nganasania, mutta vuonna 2002 enää 834, joista 766 asui Taimyrin piirikunnassa. Nganasanin kielen puhujia laskettiin olevan 505 henkeä. Lähes kaikki nganasanit puhuvat venäjää ja huomattava osa myös dolgaania.
Etninen historia

Nganasanien esi-isiä ovat samojedit, joihin on sekoittunut varhaisempaa jukagiiri- ja tunguusiväestöä. Alkuperäisväestön elinkeino oli villipeuran metsästys, samojedit toivat alueelle poronhoidon. 1600-luvun alussa seudulle tunkeutuivat jasakkiveroa keränneet venäläiset. Nganasaniheimojen asuinalue käsitti aluksi koko Taimyrin niemimaan aina Hatanganlahdelle saakka. 1700-luvulta lähtien kaakosta tunkeutui jakuutteja, joihin sulautuneet evenkit ja venäläiset muodostivat vähitellen dolgaanien kansanryhmän. Dolgaanit ja lännestä saapuneet nenetsit työnsivät nganasanit niemimaan keskiosan tundralle.
Nganasaneja on pidetty Euraasian pohjoisimpana kansana. Pohjoisessa heidän porolaitumensa ulottuivat Taimyrjärvelle 77 leveysasteelle, talvella he siirtyivät lähelle metsätundran rajaa. 1600-luvun alussa nganasaneja oli noin 1 300 henkeä, mutta sen jälkeen heidän määränsä laski muun muassa kulkutautien takia. 1900-luvun alkuun saakka nganasanit muodostivat patrilineaarisia sukuyhteisöjä.
Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat poronhoito ja metsästys. Kalastuksen merkitys oli pienempi kuin seudun muilla kansoilla. Perinteinen asumus oli porontaljoilla peitetty kota. 1980-luvun alkuun mennessä poronhoidosta jouduttiin lähes kokonaan luopumaan villipeuran voimakkaan lisääntymisen takia. Nykyään nganasanit asuvat monikansallisissa taajamissa etelämpänä dolgaanien perinteisellä asuinalueella. Vakavia ongelmia ovat työttömyys ja alkoholismi.
Poronnahasta valmistettuja perinteisiä vaatteita ja jalkineita käytetään nykyäänkin varsinkin juhla-asuna. Ruokavalio koostuu jäisestä, kuivatusta tai keitetystä poron ja villihanhen lihasta, kalasta sekä nykyään myös leivästä. Uskontoon kuuluu luonnonvoimien ja henkien kunnioitus sekä šamanismi. Rikas suullinen perinne käsittää mytologisia kertomuksia ja epiikkaa, tarinoita, satuja ja lauluja. Laululla ja musiikilla on viime aikoihin saakka ollut uskonnollinen merkitys.
Eräs nganasanien perinteinen juhlapäivä on variksenpäivä, jota viettävät myös hantit ja mansit.
Aiheesta muualla

Kula, Tamara: Peoples – Nganasans Circum-Arctic Gallery. Arkistoitu 2.12.2019. Viitattu 28.11.2019. (englanniksi)
Nganasans MTÜ Fenno-Ugria Asutus. Viitattu 28.11.2019. (englanniksi)
Nganasanipojan takki.
Perinteisiä käsitöitä Helsingissä järjestetyssä näyttelyssä.
Martti Nieminen

Martin Aleksander ”Martti” Nieminen (3. marraskuuta 1891 Salo – 29. maaliskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Seuratasolla Nieminen edusti Viipurin Voimailijoita ja Helsingin Atleettiklubia.
Saavutuksia

olympiapronssia Antwerpenissä 1920 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja yli 82,5 kg)
MM-hopeaa Helsingissä 1921
PM-kultaa 1920 (kreikkalais-roomalainen paini, yli 82,5 kg), hopeaa 1919 ja 1921
SM-kultaa 1921 ja 1922 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja yli 82,5 kg), pronssia 1924
Niemisjärven valuma-alue

Niemisjärven valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.38) on Leppäveden–Kynsiveden alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 167,61 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 13,08 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Kynsivesi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Kuusveden–Kynsiveden alueelle (14.35).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kuusi aluetta tai valuma-aluetta :
Iso-Kaihlasen alue (14.381)
Niemisjärven alue (14.382)
Läämingin alue (14.383)
Iso Kaiturin valuma-alue (14.384)
Iso-Sinisen valuma-alue (14.385)
Kärjenjärven valuma-alue (14.386)
Nigerian vaakuna

Nigerian vaakuna
Nigerian vaakuna on Nigerian tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1960 maan itsenäistyessä.
Vaakunan kilvessä on mustalla taustalla valkoinen aaltokoroinen Y-kuvio. Kuvio kuvaa kahta Nigeriassa virtaavaa jokea, Nigeriä ja Benuea. Musta väri symboloi alueen hedelmällisyyttä. Kilven yllä on lakipunos, jossa on Nigerian lipun värit. Kypäränkoristeena oleva punainen kotka ja kilvenkannattajina olevat takajaloillaan seisovat hevoset kuvaavat kansallista omanarvontuntoa ja voimaa.
Kilven alla on motto Unity and Faith, Peace and Progress.
Nigerin sisämaasuisto

Nigerin sisämaasuisto satelliittikuvassa.
| --- | --- |
Sijainti:  Mali
| --- | --- |
Tyyppi:  Suisto, ekoalue, WWF-ekoalue, kosteikko, sisämaasuisto 
Luokitus:  Ramsar-alue 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Savitaloja Debojärvellä.
Nigerin sisämaasuisto on laaja tulvatasanko ja järvialue Nigerjoen keskijuoksulla Malissa.
Nigerjoen 400 kilometriä pitkä ja 125 kilometriä leveä sisämaasuisto ulottuu lounais-koillissuunnassa Ségousta Timbuktun jokisatamaan Koryoumeen. Se käsittää myös Nigerin sivujoen Banin alajuoksun. Alue rajoittuu etelässä ja idässä Bandiagaran ylänköön, lännessä ”kuolleeksi suistoksi” kutsuttuun muinaiseen tulva-alueeseen ja pohjoisessa itä-länsi -suuntaisiin hiekkadyyneihin. Sisämaasuiston laajuus on keskimäärin 40 000 neliökilometriä, mutta sen pinta-ala voi vaihdella kuivan ajan 30 000 neliökilometristä tulvakauden 80 000 neliökilometriin.
Aluetta luonnehtivat lukuisat jokihaarat ja tulvajärvet, joita yleensä esiintyy jokien suistoissa. Sen ylä- ja keskiosa Ké Macinasta ja Dounasta alaspäin käsittää Nigerin ja Banin kaksi päähaaraa sekä järvialueen, johon kuuluvat muun muassa Débo, Wallado ja Korientze -järvet. Alaosan muodostaa Diréen ulottuva monimutkainen jokien ja tulva-altaiden verkosto, jonka suurimmat sivuhaarat ovat Issa Ber, Barra Issa ja Koli Koli.
Sisämaasuisto varastoi vuosittain 7–70 kuutiokilometriä vettä. Tulva alkaa Koulikorosta syyskuussa, levittäytyy nopeasti tasangolle ja ohittaa Dirén kolme kuukautta myöhemmin. Ilmaan haihtuu ja maahan imeytyy noin 44 % virtauksesta. Sisamaasuiston reuna-alueilla sijaitsevien tulvajärvien kuten Aougoundoun, Dôn, Faguibinen, Garoun, Haribongon, Horon, Koraroun, Niangayen ja Télén pinta-ala on supistunut viime vuosikymmenten kuivuuden takia.
Nigerin sisämaasuistoa hyödynnetään kalastuksessa, karjan laidunmaana ja maanviljelyksessä. Siellä sijaitsee Länsi-Afrikan laajin keinokastelujärjestelmä Office du Niger. Alue on myös tärkeä muuttolintujen pysähdyspaikka. Sisämaasuisto sai Ramsar-alueen statuksen vuonna 2004.
USS Nevada (BB-36)

| USS Nevada (BB-36) |
| --- | --- |
 USS Nevada

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fore River Shipbuilding Company
Kölinlasku:  4. marraskuuta 1912
Laskettu vesille:  11. heinäkuuta 1914
Palveluskäyttöön:  11. maaliskuuta 1916
Poistui palveluskäytöstä:  29. elokuuta 1946
Loppuvaihe:  upotettiin maalilaivana 31. heinäkuuta 1948
Tekniset tiedot
Uppouma:  27 500 t
Pituus:  178 m
Leveys:  26 m
Syväys:  8,7 m
Koneteho:  18 500 kW
Nopeus:  20,5 solmua (38 km/h)
Miehistöä:  864
Aseistus
Aseistus:  10 x 14"/L45 tykkiä 21 x 5"/L51 tykkiä 2 x 21" torpedoputkea 3 x lentokonetta
USS Nevada (runkonumero BB-36) oli Yhdysvaltain laivaston Nevada-luokan taistelulaiva. Se oli ainoa Yhdysvaltain laivaston taistelulaivoista, joka selvisi merikelpoisena hyökkäyksestä Pearl Harboriin, vaikka siihen osui torpedo ja ainakin viisi pommia.
Luokan alusten panssarointi toteutettiin "kaikki tai ei mitään" (engl. all or nothing) -periaatteen mukaisena. Siinä keskeiset aluksen osat suojattiin hyvin, mutta muut osat jätettiin suojatta. Nevada ja Oklahoma olivat myös Yhdysvaltain ensimmäiset, pelkästään polttoöljyä käyttäneet taistelulaivat.
Valmistus

Alus tilattiin Fore River Shipbuilding Companyltä, missä köli laskettiin 4. marraskuuta 1912. Alus laskettiin vesille 11. heinäkuuta 1914 ja valmistui 11. maaliskuuta 1916.
Palvelus

Palvelukseenotettaessa USS Nevada liitettiin26. toukokuuta 1916 Yhdysvaltain Atlantin laivastoon tukikohtanaan Rhode Islandin Newport. Ennen Yhdysvaltain liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan alus teki useita harjoituspurjehduksia sekä erilaisia koulutustehtäviä Virginian Norfolkista Karibianmerelle.
Palvelus > Ensimmäinen maailmansota

Yhdysvaltain liityttyä sotaan vuonna 1917 Nevadaa ei kuitenkaan lähetetty Eurooppaan, koska Britteinsaarilla ollut öljypula ei olisi mahdollistanut aluksen huoltoa. Alus lähti vasta 13. elokuuta 1918 Eurooppaan ja se saapui 23. elokuuta Berehaveniin Irlantiin Utahin ja Oklahoman kanssa muodostaen kontra-amiraali Thomas S. Rodgersin komentaman 6. taistelulaivaviirikön. Viirikkö partioi sodan lopun, mutta ilman taistelukosketusta.
Palvelus > Sotien välinen aika

Alus läpikävi modernisointi- ja muutostöitä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Nevada palveli Atlantilla. Alus oli sijoitettuna Tyynenmeren laivastoon, ainakin myöhempänä kautena ja sen ankkuripaikka oli Pearl Harbor Havaijin Oahulla.
Palvelus > Toinen maailmansota

Nevada vaurioitui hyökkäyksessä Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941. Merkittävimmistä laivaston sotaoperaatioista, Nevada osallistui Normandian maihinnousuun. Alus toimi jonkin aikaa maihinnousun jälkeen eteläisen Ranskan alueella. Myöhemmin se palasi takaisin entiselle toiminta-alueelleen Tyynelle valtamerelle. Alus  vaurioitui Tyynellämerellä, kun siihen osui kamikaze-kone sekä rannikkotykistön tulitusta.
Palvelus > Kylmä sota

Nevada palasi Pearl Harboriin oltuaan sodan päätyttyä miehitystehtävissä Tokionlahdella. Se todettiin liian vanhaksi ja sitä päätettiin käyttää maalilaivana Operaatio Crossroads -ydinasetestissä vuonna 1946. Selvittyään "Able"- ja "Baker"-testeistä se upotettiin   31. heinäkuuta 1948.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Nevada (BB-36) Wikimedia Commonsissa
Nevada-luokan taistelulaivat
Nietzschen arvoitus

| Nietzschen arvoitus: Mitä Nietzsche todella tarkoitti? |
| --- | --- |

Kirjailija:  Aapo Riihimäki
Kustantaja:  Minerva
Julkaistu:  2009
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Nietzschen arvoitus: Mitä Nietzsche todella tarkoitti? on Aapo Riihimäen kirja Friedrich Nietzschen filosofiasta vuodelta 2009. Riihimäen mukaan Nietzsche näki myöhäistuotannossaan länsimaisen yhteiskunnan olevan menossa kohti moraalista rappiota. Se ilmenee materialismina ja onttona rahanpalvontana. Tämä johtaa ihmiskunnan henkiseen ja moraaliseen tuhoon.
Aiheesta muualla

Pertti Julkunen: Kuilun reunalla, Nietzschen rinnalla. Helsingin Sanomat 21.7.2009. (Käyttäjätunnuksella)
Pekka Wahlstedt: Nietzsche talouden ja kuluttamisen ylivaltaa vastassa. Tieteessä tapahtuu 4–5/2009. (Latautuva PDF)
Night Fever

| ”Night Fever” Bee Gees |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Saturday Night Fever (OST)
 Julkaistu: 7. helmikuuta 1978
 Formaatti: 7" vinyyli
 Tuottaja(t): Bee Gees, Albhy Galuten, Karl Richardson
 Tyylilaji: disko, pop
 Kesto: 03.32
 Levy-yhtiö: RSO Records
Listasijoitukset
  1. (8 viikkoa, 1978)    1. (2 viikkoa, 15. huhtikuuta 1978)    1. (1978)    2. (7. toukokuuta 1978)    2. (viikko 20/1978)    3. (6. toukokuuta 1978)    3. (6. toukokuuta 1978)    4. (15. kesäkuuta 1978)    5. (19. toukokuuta 1978)    6. (kesäkuu 1978)
Bee Geesin muut singlet
| ”Stayin’ Alive” 1977 | ”Night Fever” 1978 | ”Too Much Heaven” 1978 |
Night Fever on Bee Gees -yhtyeen vuonna 1977 Saturday Night Fever -soundtrackillä ilmestynyt kappale, joka julkaistiin singlenä vuoden 1978 puolella. ”Night Feveristä” muodostui Bee Geesin kuudes Yhdysvaltain listaykköseksi noussut single, ja samalla yhtyeen suurin hitti kyseisessä valtiossa, sillä kappale pysyi Billboard Hot 100 -listan kärjessä 8 viikkoa keväällä 1978. Myös Britanniassa kappale nousi listan piikkipaikalle – kahden viikon ajaksi.
Kappaleen jousi-intro sai vaikutteita Percy Faithin kappaleesta ”Theme from a Summer Place”. Bee Geesin pääsolisti Barry Gibb kuuli yhtyeen kosketinsoittajan soittavan kyseistä kappaletta, josta Gibb sai idean.
Kappaleet

A-puoli
Night Fever – 3.32 (säv. Barry Gibb/Robin Gibb/Maurice Gibb)
B-puoli
Down the Road – 4.26 (Live, säv. Gibb/Gibb/Gibb)
Aarno Niinimäki

Aarno Olavi Niinimäki (12. helmikuuta 1931 – 13. lokakuuta 2007) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Niinimäki edusti urallaan Tampereen Kisatovereissa 1949–1953, Tampereen Ilves-Kissoissa 1954–1956 ja 1961–1965 sekä Tampereen Pallo-Veikoissa 1957–1960. Kaikkiaan Niinimäki pelasi kolme kauden aikana 61 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 15 maalia. Lisäksi hän viimeisteli 1. divisioonassa 81 maalia 12 kaudessa.
Niinimäki pelasi maajoukkueessa vuosina 1954–1959 kaksi A- ja kolme B-maaottelua.
Niinimäki on saanut Suomen Palloliiton Tampereen piirin hopeisen ansiomerkin ja Suomen Palloliiton muistomerkin.  1960–luvulla oli SM-sarjajoukkueissa neljä Niinimäen veljestä: Aarno, Mauno, Rainer ja Viljo. Niinimäki työskenteli työnjärjestelijänä.
Nieuport 23

Nieuport 23
Nieuport 23 oli ranskalaisen Nieuportin valmistama puurakenteinen, kaksitasoinen, yksimoottorinen ja yksipaikkainen hävittäjälentokone ensimmäisessä maailmansodassa. Konetta käyttivät Ranskan ilmavoimien lisäksi Belgian, Italian ja Britannian kuninkaalliset ilmavoimat sekä Yhdysvaltain maajoukot.
Kehitys

Gustave Delagen suunnitteleman koneen ensilento lennettiin vuonna 1916. Nieuport 23 kehitettiin Nieuport 17 -koneen pohjalta vahvistamalla rakenteita, mutta ulkoisesti koneet eivät poikenneet toisistaan kuin pienten yksityiskohtien osalta.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&05.08000005,8 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&08.01600008,16 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.04000002,4 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&014.075000014,75 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&&0375.&&&&00375 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&&0560.&&&&00560 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Le Rhône 9J yhdeksänsylinterinen ilmajäähdytteinen pyörivä tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&&089.&&&&0089 kW (&&&&&&&&&&&&0120.&&&&00120 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0165.&&&&00165 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&&0240.&&&&00240 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&05300.&&&&005 300 m
Aseistus
Potkurikehän läpi ampuva 7,7 mm Vickers-konekivääri
Pertti Nieminen (urheilija)

| Pertti Nieminen |
| --- | --- |
 Pertti "Pepita" Nieminen vuonna 1965.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. joulukuuta 1936 Hämeenlinna
Kuollut: 9. marraskuuta 2016 (79 vuotta) Turku
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Pepita
Pelipaikka:  hyökkääjä
Pituus:  183 cm
Paino:  83 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1952–1968
Seurat:  HPK, TPS
Pertti Ilmari Nieminen (9. joulukuuta 1936 Hämeenlinna – 9. marraskuuta 2016 Turku) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä ja -valmentaja.
"Pepita" Nieminen aloitti uransa HPK:ssa vuonna 1952, jonka jälkeen hän pelasi TPS:n riveissä uransa loppuun-, vuoteen 1968 saakka. Kahtena viimeisenä kautenaan hän toimi TPS:n pelaajavalmentajana ja myöhemmin päävalmentajana. Nieminen on aateloitu TPS:n Hall of Fame -kunniagalleriaan. Nieminen on jääkiekkoleijona.
Nieminen pelasi maajoukkueessa 82 ottelua saavuttaen tehopisteet 27+8. Maailmanmestaruuskisoissa hän pelasi viidesti ja olympialaisissa kerran.
Muuta

Jalkapallossa Nieminen voitti SM-hopeaa TPS:n joukkueessa vuonna 1960.
Pertti Niemisen veli Antero Nieminen pelasi jääkiekkoa maalivahtina HPK:ssa.
Saavutukset

1 SM-hopea ja 1 -pronssi
Suomen Jääkiekkoleijona #32
TPS Hall of Fame -aatelointi
TPS:n kultainen ansiomerkki
1 SM-hopea jalkapallossa
SM-tilastot

| Kausi | Sarja | Seura | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1952‑1953 | SM-sarja | HPK | 6 | 7 | 1 | 8 | 0 |
| 1953-1954 | SM-sarja | HPK | 9 | 10 | 2 | 12 | 4 |
| 1954-1955 | SM-sarja | HPK | 8 | 8 | 2 | 10 | 2 |
| 1955-1956 | SM-sarja | HPK | 8 | 7 | 5 | 12 | 9 |
| 1956-1957 | SM-sarja | HPK | 8 | 9 | 2 | 11 | 6 |
| 1957-1958 | SM-sarja | HPK | 8 | 12 | 4 | 16 | 10 |
| 1958-1959 | SM-sarja | TPS | 18 | 16 | 9 | 25 | 12 |
| 1959-1960 | SM-sarja | TPS | 17 | 13 | 4 | 17 | 12 |
| 1960-1961 | SM-sarja | TPS | 18 | 13 | 7 | 20 | 12 |
| 1961-1962 | SM-sarja | TPS | 18 | 12 | 4 | 16 | 8 |
| 1962-1963 | Suomensarja | TPS | 10 | 15 | 2 | 17 | 8 |
| 1963-1964 | SM-sarja | TPS | 18 | 10 | 5 | 15 | 20 |
| 1964-1965 | SM-sarja | TPS | 18 | 10 | 6 | 16 | 23 |
| 1965-1966 | SM-sarja | TPS | 17 | 3 | 2 | 5 | 26 |
| 1966-1967 | SM-sarja | TPS | 20 | 2 | 2 | 4 | 12 |
| 1967-1968 | SM-sarja | TPS | 20 | 3 | 2 | 5 | 21 |
| YHT. (SM) |  |  | 211 | 135 | 57 | 192 | 177 |
Kaarlo Niilonen

Kaarlo Niilonen (3. kesäkuuta 1922 – 24. helmikuuta 1996 Fredrikshavn) oli suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Niilonen edusti urallaan TUL:n Kotkan Työväen Palloilijoita 1939–1946. Hän oli ensimmäinen TUL:n seurasta maajoukkueeseen noussut pelaaja, kun hänet kutsuttiin 1943 maaotteluun Ruotsia vastaan. Kaikkiaan hänelle kertyi kolme A-maaottelua. Niilonen siirtyi Tanskaan pelaamaan 1946 ja oli ensimmäinen ulkomaille pelaamaan siirtynyt suomalainen. Tanskasta hän siirtyi Sveitsiin ja vuosina 1954–1956 Niilonen toimi Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla olleen FC Solothurnin pelaajavalmentajana.
Pelaajauran jälkeen Niilonen toimi pitkään valmentajana Tanskassa, jossa hän valmensi muun muassa Aalborg BK:a ja Tanskan B-maajoukkuetta. Niilosta pidetään ensimmäisenä suomalaisena ulkomailla ammattikseen valmentaneena.
Aiheesta muualla

Laine, Harri: Kotkan poikii maailmalla – Kaarlo Niilonen raivasi tietä suomalaispelaajille ja -valmentajille Byyri.  17.2.2022. Viitattu 17.2.2022.
Lauri Niinistö

Lauri Salomon Niinistö (1. lokakuuta 1941 Helsinki – 28. helmikuuta 2024 Vantaa) oli suomalainen kemisti ja Teknillisen korkeakoulun epäorgaanisen kemian professori. Hänen puolisonsa oli lääketieteen ja kirurgian tohtori, lääkintöneuvos Leena Niinistö (o.s. Alarmo). Heidän poikiaan ovat entinen ministeri Jussi Niinistö ja tekniikan tohtori Jaakko Niinistö.
Nightflight to Venus

| Nightflight to Venus Boney M>  |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1978
 Julkaistu: kesäkuu 1978
 Tuottaja(t): Frank Farian
 Tyylilaji: disko pop
 Kesto: 44.37
 Levy-yhtiö: Hansa (Länsi-Saksa)   Atlantic Records (UK)   Sire Records (USA)
Listasijoitukset
  1. (4 viikkoa, 29.7.1978)   1. (4 viikkoa, 14.7.1978)   1. (2 viikkoa, viikko 26/1978)   1. (1 viikko, 15. heinäkuuta 1978)   1. (viikko 32/1978)   2. (21. heinäkuuta 1978)   2. (heinäkuu 1978)   3. (20. elokuuta 1978)   7. (24. helmikuuta 1979)   134. (1978)
Boney M:n muut julkaisut
| Love for Sale 1977 | Nightflight to Venus 1978 | Oceans of Fantasy 1979 |
Nightflight to Venus on saksalaisen diskoyhtye Boney M:n vuonna 1978 julkaistu kolmas albumi. Se sisältää singlehitit ”Rasputin”, ”Rivers of Babylon” ja ”Brown Girl in the Ring”. Mukana on myös covereita, kuten päätösraita ”Heart of Gold”, joka on alun perin Neil Youngin esittämä.
Albumia myytiin muun muassa Suomessa platinalevyyn oikeuttava määrä. Se oli listaykkönen ainakin Britanniassa, Länsi-Saksassa, Itävallassa, Ruotsissa ja Norjassa.
Kappaleet

A-puoli
Nightflight to Venus – 4.46 (säv. Frank Farian/D. Kawohl/F. Jay)
Rasputin – 5.51 (säv. Farian/Reyam/Jay)
Painter Man – 3.10 (säv. K. Pickett/E. Phillips)
He Was a Steppenwolf – 6.51 (säv. Farian/S. Klinkhammer/Jay)
King of the Road – 2.36 (säv. Roger Miller)
B-puoli
Rivers of Babylon – 4.18 (säv. Farian/Reyam/Dowe/McNaughton)
Voodoonight – 3.31 (säv. Giorgio Sgarbi)
Brown Girl in the Ring – 4.02 (säv. trad., Farian)
Never Change Lovers in the Middle of the Night – 5.32 (säv. K. Forsey/M. Bjorklund/Jay)
Heart of Gold – 4.00 (säv. Neil Young)
Kokoonpano

Liz Mitchell – laulu, taustalaulu
Marcia Barrett – laulu, taustalaulu
Frank Farian – taustalaulu, laulu kappaleissa ”Rasputin” ja ”Voodoonight”
Bill Swisher – robottiääni kappaleessa ”Nightflight to Venus”, kertoja kappaleessa ”Rasputin”
Keith Forsey – rummut
Nick Woodland – kitara
Mats Björklund – kitara
Gary Unwin – bassokitara
”Chico” de los Reyes – kosketinsoittimet
Newtonin menetelmä

Newtonin menetelmä (tunnettu myös nimillä Newtonin–Raphsonin menetelmä tai Newtonin–Fourier'n menetelmä) on numeerisessa analyysissä tehokas algoritmi funktion nollakohtien likiarvojen löytämiseksi. Sitä voidaan käyttää myös funktion ääriarvojen etsimiseen soveltamalla menetelmää funktion ensimmäiseen derivaattaan.
Menetelmän kuvaus

Aloitetaan nollakohdan etsiminen tekemällä tuntemattomalle alkuarvaus mieluiten mahdollisimman läheltä haluttua nollakohtaa. Korvataan funktio tangentillaan, mikä voidaan tehdä lukiomatematiikan keinoinselvennä. Tämän jälkeen lasketaan kyseisen tangentin nollakohta. Yleensä tämä nollakohta on parempi likiarvo funktion nollakohdalle. Otetaan tämä uudeksi arvoksi ja toistetaan iterointi riittävän usein haluttuun tarkkuuteen pääsemiseksi.
Oletetaan, että f : [a, b] → R on derivoituva funktio, joka on määritelty välillä [a, b] ja sen arvojoukko koostuu reaaliluvuista R. 
Nollakohta löydetään seuraavasti. Oletetaan, että tiedossa oleva likiarvo on xn. Siitä saadaan parempi likiarvo xn+1 alla olevan diagrammin mukaisesti.
Derivaatan määritelmästä tunnetaan, että derivaatan arvo missä tahansa pisteessä on kyseiseen pisteeseen piirretyn tangentin kulmakerroin.
Tällöin
Tässä f ' tarkoittaa funktion f derivaattaa. Tästä päädytään sieventämällä muotoon
Iterointi aloitetaan valitsemalla jokin näennäisen satunnainen alkuarvo x0 (mitä lähempää todellista nollakohtaa tämä valitaan, yleensä sitä parempi). Menetelmä yleensä suppenee, mikäli valittu alkuarvo on riittävän lähellä nollakohtaa. Karkeasti voidaan todeta, että nollakohdan ympäristössä saadun likiarvon oikeiden desimaalien lukumäärä vähintään kaksinkertaistuu jokaisessa iteraatiossa.
Kuva Newtonin menetelmän yhdestä iteraatiosta. Tästä nähdään, että  x_{n+1} on funktion  f nollakohdalle parempi likiarvo kuin  x_{n}
Esimerkki

Etsi yhtälön cos(x) = x3 positiivinen ratkaisu.
Muutetaan tehtävä funktion f(x) = cos(x) − x3 nollakohdan löytämiseksi. Derivoidaan funktio: f '(x) = −sin(x) − 3x2. Koska cos(x) ≤ 1 kaikille x:n arvoille ja x3 > 1, kun x > 1, tiedämme, että nollakohta on välillä ]0,1[. Otetaan alkuarvoksi x0 = 0,5.
Oikeat desimaalit on yllä olevassa esimerkissä alleviivattu. x6:n kaikki merkityt desimaalit ovat oikeita. Voidaan huomata, että pilkun jälkeisten oikeiden desimaalien lukumäärä kasvaa x3:n kahdesta viiteen ja sitten kymmeneen.
Historia

Newtonin menetelmän kuvasi Isaac Newton teoksissaan De analysi per aequationes numero terminorum infinitas (kirjoitettu 1669, julkaistu 1711) ja De metodis fluxionum et serierum infinitarum (kirjoitettu 1671, julkaistu nimellä Method of Fluxions 1736) Näissä teoksissa esitetty kuvaus eroaa kuitenkin nykyisestä, yllä esitetystä menetelmästä: Newton sovelsi menetelmää ainoastaan polynomeihin. Hän ei myöskään laskenut peräkkäisiä likiarvoja xn, vaan polynomijonoja päätyen vasta lopussa nollakohdan likiarvoon. Lisäksi Newton piti menetelmää puhtaasti algebrallisena eikä havainnut sen yhteyttä differentiaalilaskentaan. Isaac Newton luultavasti johti menetelmänsä samankaltaisesta mutta epätarkemmasta François Viète'n menetelmästä. Viète'n menetelmän perusta löytyy persialaisen matemaatikon Sharaf al-Din al-Tusin työstä.
Heron Aleksandrialainen käytti samankaltaista menetelmää kirjassa 1, luvussa 8 teoksessaan Metrica määrittääkseen luvun 720 neliöjuurta.
Newtonin menetelmän julkaisi ensimmäisenä John Wallis vuonna 1685 teoksessa A Treatise of Algebra both Historical and Practical. Joseph Raphson julkaisi yksinkertaistetun kuvauksen menetelmästä vuonna 1690 teoksessa Analysis aequationum universalis. Myös hän piti menetelmän puhtaasti algebrallisena rajoittaen sen käytön polynomeihin, mutta otti käyttöön peräkkäiset approksimaatiot likiarvoille xn. Ensimmäisenä Newtonin menetelmän kuvasi iteratiivisessa muodossa Thomas Simpson vuonna 1740.