stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gonçalo Paciência

Gonçalo Paciência lokakuussa 2019.
Gonçalo Mendes Paciência (s. 1. elokuuta 1994 Porto) on portugaliilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa japanilaista Sanfrecce Hiroshimaa ja on pelannut aiemmin muun muassa Portugalin, Saksan ja Espanjan pääsarjoissa.
Paciência nousi Porton junioreista edustusjoukkueeseen ensi kerran tammikuussa 2015. Hän pelasi Porton lisäksi lainasopimuksilla Académica de Coimbrassa, Rio Avessa, Vitória Setúbalissa ja yhden ottelun kreikkalaisseura Olympiakosissa. Heinäkuussa 2018 hän siirtyi saksalaisseura Eintracht Frankfurtiin ja pelasi kaudella 2018–2019 Bundesliigassa 11 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Kaudella 2019–2020 hän teki 23 liigaottelussa seitsemän maalia. Hän oli touko-kesäkuussa 2020 pitkään sivussa vammojensa vuoksi mutta palasi kentälle kauden viimeisen liigaottelun loppupuolella. Kaudella 2020–2021 Paciência pelasi lainasopimuksella Schalke 04:ssä 15 bundesliigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Eintracht Frankfurtin joukkueessa 18 bundesliigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Frankfurtin voittamassa Eurooppa-liigassa hän pelasi neljässä alkulohko-ottelussa, toisessa neljännesvälierässä ja toisessa välierässä mutta vain kerran avauskokoonpanossa. Hän teki alkulohkon vierasottelussa Royal Antwerpia vastaan 0–1-voittomaalin lisäajalla rangaistuspotkusta ja kotiottelussa samaa joukkuetta vastaan 2–2-tasoitusmaalin jälleen lisäajalla.
Paciência siirtyi elokuussa 2022 espanjalaisseura Celta Vigoon. Hän pelasi kauden 2022–2023 aikana La Ligassa 25 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Espanjan cupissa hän teki maalin jatkoaikatappioon päättyneessä kolmannen kierroksen ottelussa Espanyolia vastaan. Kaudella 2023–2024 hän pelasi lainalla saksalaisseura VfL Bochumissa 19 bundesliigaottelua, joissa hän teki kolme maalia. Paciência siirtyi syyskuussa 2024 japanilaisseura Sanfrecce Hiroshimaan.
Paciência pelasi useissa Portugalin juniorimaajoukkueissa. Hän kuului hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 ja teki maalin turnauksen alkulohko-ottelussa Ruotsia vastaan. Hän pelasi saman ikäluokan EM-lopputurnauksessa 2017 mutta tuolloin Portugali ei päässyt alkulohkostaan jatkoon. Paciência pelasi Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 ja teki maalin Portugalin jokaisessa kolmessa alkulohko-ottelussa.
Ensimmäisen ottelunsa Portugalin A-maajoukkueessa Paciência pelasi marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Yhdysvaltoja vastaan. Toisen maaottelunsa hän pelasi marraskuussa 2019 EM-karsinnassa Liettuaa vastaan ja teki Portugalin neljännen maalin lukemiin 6–0 päättyneessä ottelussa.
Calcutta (artisti)

| Edoardo D'Erme |
| --- | --- |
 Calcutta konsertissa Olympia-teatteri Pariisissa vuonna 2024
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1989 (ikä 35) Latina, Italia
Ammatti:  laulaja, muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Calcutta
Aktiivisena:  2009–
Soittimet:  kitara
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Calcutta (oikealta nimeltään Edoardo D'Erme) on italialainen muusikko, laulaja ja lauluntekijä.
Vuoden 2007 loppuun mennessä D'Erme oli ollut soittajana useissa paikallisissa musiikkiyhtyeissä. Vuonna 2009 D'Erme perusti Marco Cryptan kanssa duon nimeltä Calcutta. Crypta lähti kuitenkin duosta, minkä jälkeen D'Erme jatkoi sooloartistina pitäen entisen duon nimen omana taiteilijanimenään.
Vuonna 2012 Calcutta levytti ensimmäisen studioalbuminsa Forse..., minkä jälkeen hän keikkaili esiintymässä eri puolilla Italiaa. Seuraavan vuoden 2013 elokuussa Calcutta julkaisi ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan EP-levynsä The Sabaudian Tape. Marraskuussa 2015 Calcutta levytti toisen studioalbuminsa Mainstream ja sen jälkeen useampia singlejä. Toukokuussa 2016 Takagin & Ketran kanssa yhteistyönä julkaistusta singlestä Oroscopo tuli Calcuttan ensimmäinen kaupallinen menestys ja lokakuussa hän sai siitä ensimmäisen kultalevynsä. Myöhemmin levy on myynyt triplaplatinaa. Alkuvuodesta 2017 myös singlet Cosa mi manchi a fare, Gaetano ja Frosinone palkittiin kultalevyillä. Vuonna 2018 Calcutta levytti kolmannen studioalbuminsa Evergreen ja julkaisi useampia singlejä.
Toisen ja kolmannen studioalbuminsa aikoihin sekä niiden jälkeen Calcutta on tehnyt useita kappaleita yhteistyössä monien muiden artistien kanssa. Calcutta on todennut ottaneensa omaan musiikkiinsa vaikutteita useilta italialaisilta artisteilta, muun muassa Lucio Battistilta, Lucio Dallalta ja Luca Carbonilta, mutta myös brasilialaisesta musiikista, erityisesti Caetano Veloson tyylistä.
Musiikkiuransa lisäksi Calcutta on esiintynyt pienissä rooleissa eri televisio-ohjelmissa.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: it:Calcutta (cantante)
Lisa Nowak

| Lisa Marie Nowak |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1963 Washington, D.C.
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  koelentäjä
Ura
Tyyppi:  astronautti
Sotilasarvo:  kapteeni, USN
Aika avaruudessa:  12 vuorokautta 18 tuntia 36 minuuttia.
Lennot

:  STS-121
 
Lisa Marie Nowak (s. 10. toukokuuta 1963) on yhdysvaltalainen entinen astronautti.
Nowak syntyi Alfred ja Jane Caputon tyttäreksi vuonna 1963. Hän kiinnostui avaruudesta ja sen tutkimuksesta lapsena. Nowak alkoi opiskella alaa ja liittyi lopulta Lyndon B. Johnson Space Centerin astronautteihin.
Nowak lähti 4. heinäkuuta 2006 NASAn STS-121-sukkulalennolle ja kävi tämän yhteydessä Kansainvälisellä avaruusasemalla. Nowak oli ensimmäinen yhdysvaltainitalialainen nainen avaruudessa, ja lennon aikana hän pitikin yllään italialaisamerikkalaisten naisten kansallisen yhdistyksen merkkiä.
Nowak oli tammikuuhun 2007 asti naimisissa Richard T. Nowakin kanssa. Pari sai kolme lasta: pojan (s. 1992) sekä vuonna 2001 syntyneet kaksoistyttäret.
Rikosepäilyt

Nowak pidätettiin lentoasemalla Floridan Orlandossa 5. helmikuuta 2007.
Nowakilla oli ollut romanttinen suhde laivaston komentaja William Oefeleiniin, mutta koki, että hänen kanssaan miehen suosiosta kilpaili Colleen Shipman. Hän ajoi kotoaan 1 600 kilometriä Orlandoon voidakseen tavata Shipmanin kasvokkain. Nowak yritti siepata Shipmanin, mutta tämä pääsi pakoon.
Nowakilla oli ollut mukanaan pippurisuihke, veitsi sekä suuria jätesäkkejä. Astronautti itse kuitenkin väittää vain halunneensa keskustella Shipmanin kanssa. Aluksi Nowakia epäiltiin vain pahoinpitelystä ja automurron yrityksestä, mutta hänelle vaadittiin syytettä myös murhan yrityksestä. Syyttäjä päätti myöhemmin jättää tämän syytteen, mutta Nowak on yhä vastuussa vähäisemmistä rikoksista.
7. maaliskuuta 2007, kuukausi kidnappausyritystä myöhemmin, NASA erotti Nowakin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lisa Nowak Wikimedia Commonsissa
Alkusointu

Alkusointu eli allitteraatio on runouden tehokeino, jossa perättäisissä sanoissa toistuvat samat alkukirjaimet (Vaka vanha Väinämöinen...) Alkusointu on tyypillistä Kalevalalle ja muulle suomalaiselle kansanrunoudelle. Sitä käytetään tyylikeinona myös mainonnassa ja esimerkiksi nimien valinnassa (Matti Meikäläinen, Tikka Tuulispää, Kissa Kirjavainen...).
Samoin kuin loppusointu, alkusointukin toimii muistin tukena. Niinpä sitä esiintyy paljon sananlaskuissa. Alkusointu voi olla myös yhdyssanan tai sanaliiton eri osien välillä. Tällaisissa sanayhdistelmissä voi säilyä vanhoja sanoja, joita ei juuri yksinään käytetä.
Esimerkkejä

Parempi virsta väärään kuin vaaksa vaaraan.
Joka kuuseen kurkottaa, se katajaan kapsahtaa.
Oma maa mansikka, muu maa mustikka.
Seppä syntyessään
mennä mönkään
kohdella kaltoin
entistä ehompi
menköön syteen tai saveen
päästä pälkä(h)ästä
Jussi Kohonen

Jussi Kohonen 2014
Eero Juhani (Jussi) Kohonen (24. elokuuta 1929 Kotka – 2. heinäkuuta 2018 Helsinki) oli merkittävä suomalainen elokuvien tuottaja ja levittäjä. Kohonen toi elokuvia niin idästä kuin lännestä: ainakin tšekkiläisiä, venäläisiä, unkarilaisia, romanialaisia, jugoslavialaisia, bulgarialaisia, puolalaisia, itäsaksalaisia, englantilaisia, amerikkalaisia, italialaisia ja ranskalaisia. Peter von Bagh toteaa Kohosesta Muisteja-teoksessaan: "Hänen voimansa oli sellainen ehdoton elokuvan rakkaus joka on sittemmin kadonnut lähes täysin elokuvan liikepiireistä."
Elokuvan palveluksessa

Jussi Kohonen katsoi jo lapsena loputtomasti elokuvia. Synnyinkaupungissaan Kotkassa Kohonen auttoi isäänsä hoitamaan kahta elokuvateatteria, 500-paikkaista Kino-Palatsia ja 400-paikkaista Kino-Hallia. Elokuvateatterit olivat Kohosen kummivanhempien Hugo ja Helmi Viljasen omistuksessa. 18-vuotiaasta Kohonen hoiti teattereita itse, vaikka opiskelikin vanhempiensa mieliksi farmaseutiksi ja oli päivisin töissä apteekissa. Alusta lähtien Kohonen tiesi, että hänen tulevaisuutensa on elokuva-alalla.
Amerikkalaisten elokuvien maahantuojat huomasivat elokuvien menevän Kotkassa erityisen hyvin Kohosen ahkeran mainostamisen ansiosta. Kun Suomi-Filmiin etsittiin uutta väkeä, maahantuojat suosittelivat Kohosta Risto Orkolle.
Suomi-Filmi

Jussi Kohosen titteli oli vuodesta 1958 alkaen mainospäällikkö, mutta hän sai hoitaakseen niin ympäri Suomea 35 teatteria käsittävän Suomi-Filmin ketjun kuin ulkomaisten elokuvien maahantuonnin. Orkolla ei ollut huomautettavaa Kohosen toimista, koska tasapaino pysyi seuraamalla katsojatilastoja; jos jotkut laatuelokuvat eivät menestyneet, seuraavaksi tuotiin jotain kevyempää ja kaupallisempaa. Disneyn ja muiden suurten amerikkalaisten yhtiöiden elokuvien lisäksi Suomi-Filmi toi myös pienten tuotantoyhtiöiden elokuvia, kuten John Cassavetesin Varjoja (Shadows, 1960) ja Sidney Lumetin Panttilainaajan (The Pawnbroker, 1964). 1960-luvun lopulla Suomeen tuotiin myös vanhoja amerikkalaisia klassikkoelokuvia.
Noin kolmannes Suomi-Filmin maahantuonneista tuli Itä-Euroopasta. Jiří Menzelin Tarkoin vartioidut junat (1966) meni monta viikkoa täysille katsomoille. Roman Polanskin esikoisteos Veitsi vedessä (1962), jonka Kohonen osti jo ennen Puolan ensi-iltaa tuhannen dollarin kertamaksulla, esitettiin Suomessa heti tuoreeltaan, ja Eteläisen Hesperiankadun Ritz-teatteri oli lähes loppuunmyyty viisi viikkoa. Polanski ponnahtikin maailmanmaineeseen. Jean-Luc Godardin ja François Truffaut´n elokuvia ostettiin jopa näkemättä niitä, koska jo ohjaajan nimi takasi riittävän yleisömäärän. Truffaut´n Jules ja Jim (1962) olisi ehkä jäänyt tekemättä ilman Kohosen järjestämää ennakko-ostoa. Kohonen toi Suomeen myös elokuvien ohjaajia ja näyttelijöitä. Godardin ja Truffaut´n lisäksi muun muassa Claude Chabrol, Andrzej Wajda ja Joseph Losey vierailivat ensi-iltanäytännöissä, antoivat haastatteluja, saunoivat ja osallistuivat ravintolaillallisille.
Neuvostoelokuva

Suomi-Filmin aikoina Kohonen solmi suhteet Neuvostoliiton elokuvalevityksestä vastanneeseen Sovexportfilmiin, joka toimi Suomessa tytäryhtiönsä Kosmos-Filmin nimellä. Kosmos-Filmi ja sen Mannerheimintiellä sijainnut Capitol-elokuvateatteri (myöhemmin Forum 1, nykyään tila toimii yökerhona) oli sodan jälkeen luovutettu rauhansopimuksen nojalla Neuvostoliitolle: yhtiön perustajan Gustaf Molinin leski Larissa oli mennyt naimisiin saksalaisen Friedrich Emil Köhlerin kanssa, ja Kosmos-Filmin tulkittiin näin ollen olevan saksalaista omaisuutta.
Vuodesta 1970 Kohosen yhtiö Lunaris toimi Kosmos-Filmin alihankkijana. Tasokkaan ohjelmiston ja aktiivisen markkinoinnin ansiosta Capitolista tuli yksi Helsingin suosituimmista elokuvateattereista. Itäeurooppalaisten uutuuselokuvien lisäksi esitettiin balettielokuvia ja vanhoja klassikoita, kuten Sergei Eisensteinin elokuvia, erityisissä kello viiden näytöksissä. Valtavan suosion saivat esimerkiksi Andrei Tarkovskin ohjaama Andrei Rubljov (1966/1971), Emil Lotjanun Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen (1976) ja Akira Kurosawan vanhoilla päivillään ohjaama Dersu Uzala (Japani/Neuvostoliitto 1975), jonka presidentti Kekkonenkin kävi katsomassa kahteen kertaan.
Kulttuurivälittäjä

Kohosen luona kävivät keskustelemassa yhtä lailla suomalaiset ja venäläiset kulttuurivaikuttajat. Hänen salongissaan Mark Donskoi on vastannut Peter von Baghin kysymyksiin, Andrei Kontšalovski on kirjoittanut elokuvakäsikirjoitusta ja Venäjän suomensukuisiin vähemmistöihin eli mokšalaisiin kuuluva ohjaaja ja näyttelijä Oleg Tabakov on esitellyt tulevan vaimonsa. Kohosen tärkeä ystävä oli Sergei Mihalkov, johon hän törmäsi 1950-luvulla junassa matkalla Aachenista Pariisiin. Hienostunutta saksaa puhunut komea mies jutusteli matkan ajan Kohosen kanssa ja kehotti ottamaan yhteyttä tarvittaessa. Pariisin asemalla matkakumppania oli vastassa mittava delegaatio, ja Kohonen tajusi tämän olevan korkeassa asemassa. Neuvostoliitossa Mihalkov oli erittäin tunnettu lastenkirjailija, joka toimi kirjailijaliiton johtotehtävissä. Ystävyys säilyi Mihalkovin kuolemaan asti, ja moni asia Suomen ja Neuvostoliiton välisissä kulttuuri- ja kauppasuhteissa olisi jäänyt toteutumatta ilman Kohosen ja Mihalkovin yhteyttä. Suomessa tunnetaan Sergei Mihalkovia paremmin hänen kaksi poikaansa, elokuvaohjaajat Nikita Mihalkov ja Andrei Kontšalovski, jotka ovat edelleen näkyviä vaikuttajia elokuva-alalla.
Sodankylän elokuvajuhlat palkitsi Jussi Kohosen elämäntyöstään vuonna 2013.
Aiheesta muualla

Muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 4.8.2018
Jussi Kohonen Elonetissä.
Ari Rouvinen: "Eurooppalaisuus syrjässä. Pitkän linjan elokuvamies suree tuontipolitiikkaa." Aamulehti 23.2.1991.
Tuomas Savonen: "Kotkan Kino-Hallista kuuluisuuksien katveeseen." Filmihullu 5-6/1998.
Kaarle Stewen: "Elokuvahistorian unohdettu luku. Miten Suomesta tuli neuvostoelokuvan näyteikkuna." Kanava 3/1999.
Anu Seppälä: "Neukkufilmin laukkuryssä." Helsingin Sanomat 6.2.2000.
Markku Varjola: "Idän ja lännen välissä - Jussi Kohosen haastattelu." Filmihullu 4/2013.
Sakari Kirjavainen, Marja Pensala, Kati von Zansen (toim.): "Elokuvassa pitää olla tunnetta." Jussi Kohosen haastattelu kokoomateoksessa Elokuvasukupolvien kohtaamisia. Konnia ja huligaaneja. Gaudeamus 2013.
Peter von Bagh: "Jussi Kohonen." Elämäkertateoksessa Muisteja, ss. 249-250. Like Kustannus Oy 2014.
Mia Öhman: "Jussi Kohonen puhuu." Haastattelu. Lähikuva 3/2015.
Mia Öhman: "Luottamus. Kinoleninianaa parhaasta päästä." Filmihullu 6/2017.
Carl Starfelt

Carl Starfelt Rubin Kazanin pelaajana joulukuussa 2020.
Carl Anders Theodor Starfelt (s. 1. kesäkuuta 1995 Tukholma) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Celta Vigoa.
Starfelt nousi IF Brommapojkarnan junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2014. Kausina 2018 ja 2019 hän edusti IFK Göteborgia. Hän siirtyi heinäkuussa 2019 venäläisseura Rubin Kazaniin, jossa hän pelasi kaksi kautta. Kaudet 2021–2023 hän edusti skotlantilaista Celticiä, jossa hän voitti molemmilla kausilla liigan ja liigacupin sekä jälkimmäisellä kaudella Skotlannin cupin. Starfelt siirtyi elokuussa 2023 espanjalaisseura Celta Vigoon.
Starfelt pelasi Ruotsin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Venäjää vastaan. Hän on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 11 A-maaottelua, joissa hän on ollut kuusi kertaa avauskokoonpanossa. Otteluista kaksi on kuulunut Kansojen liigaan ja yksi EM-karsintoihin.
Williot Swedberg

Williot Swedberg helmikuussa 2021 Hammarbyn pelaajana.
Williot Theo Swedberg (s. 1. helmikuuta 2004 Tukholma) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Celta Vigoa.
Swedberg pelasi Hammarbyn joukkueessa 29 Allsvenskan-ottelua kausina 2021–2022 ja teki niissä seitsemän maalia. Hän siirtyi heinäkuussa 2022 espanjalaisseura Celta Vigoon. Hän tuli kaudella 2022–2023 vaihdosta kentälle neljässä La Liga -ottelussa. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 15 La Liga -ottelua ja teki niissä viisi maalia: syyskuussa Almeríaa, tammikuussa Real Betisiä, helmikuussa Cádizia, huhtikuussa Las Palmasia ja toukokuussa Athletic Bilbaota vastaan.
Swedberg on pelannut useissa Ruotsin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Ruotsin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2024 ystävyysottelussa Serbiaa vastaan.
Plejadit (mytologia)

Elihu Vedder, Plejadit, 1885.
Plejadit (m.kreik. Πλειάδες, Pleiades), Artemiin seuralaiset, olivat kreikkalaisessa mytologiassa seitsemän titaani Atlaksen ja merinymfi Pleionen tytärtä, jotka olivat syntyneet Kyllene-vuorella. Isänsä mukaan heitä kutsuttiin myös atlantideiksi. He olivat Kalypson, Hyaan, hyadien ja hesperidien sisaria. Plejadit olivat nymfejä Artemiin kulkueessa.
Nimen alkuperästä ei ole täyttä varmuutta. Alun perin heidän nimensä miellettiin johtuvat heidän äitinsä nimestä Pleione, mutta muun muassa Vergilius yhdisti heidän nimensä kreikan kielen verbiin πλεîν 'purjehtia', koska plejadien tähtikuvio on näkyvissä öisin Välimerellä toukokuun puolestavälistä aina marraskuun alkuun, mikä sattumoisin oli myös antiikin ajan purjehduskausi.
Seitsemän sisarta

Useat miespuoliset Olympoksen jumala, muiden muassa Zeus, Poseidon ja Ares, antautuivat lemmenleikkeihin seitsemän taivaallisen sisarensa kanssa, ja näiden suhteiden seurauksena syntyi jälkeläisiä:
Maia, vanhin plejadeista, sai Hermeen suhteesta Zeuksen kanssa.
Elektra sai Zeuksen kanssa Dardanoksen ja Iasionin.
Taygete oli Lakedaimonin äiti ja isä oli Zeus
Alkyone ja Poseidon saivat Hyrieuksen
Kelaino ja Poseiden saivat Lykoksen ja Eurypyloksen
Sterope (tai Asterope) ja Ares saivat Oinomaoksen
Merope, nuorin plejadeista, nai kuolevaisen Sisyfoksen, ja tullen itsekin siten kuolevaiseksi hiipui pois. Hän synnytti Sisyfokselle useita poikia.
Meropea lukuun ottamatta plejadit seurustelivat jumalien kanssa.
Mytologia

Sen jälkeen kun Atlas joutui kannattelemaan taivasta hartioillaan, Orion alkoi tavoitella kaikkia plejadeja ja Zeus muutti heidät ensin kyyhkysiksi ja sittemmin tähdiksi tyynnytelläkseen heidän isäänsä. Orionin tähdistön sanotaan edelleen jahtaavan heitä läpi öisen taivaan.
Plejadien tähtikuviossa vain kuusi tähdistä loistaa kirkkaana, ja seitsemäs, Merope, loistaa himmeästi häpeillessään ikuisesti suhdettaan kuolevaisen kanssa. Myytistä riippuen himmeän tähden kerrotaan olevan myös Elektra, joka suree Dardanoksen jälkeläisten kukistumista Troijan valtauksen yhteydessä.
Tarinassa, jossa plejadit muuttuvat tähdiksi, kerrotaan, että kaikki seitsemän surmasivat itsensä, koska he olivat suruissaan isänsä kohtalosta tai sisarustensa hyadien menettämisestä. Zeus muutti sisaret kuolemattomiksi asettamalla heidät taivaalle plejadeina tunnetun tähtikuvion muotoon.
Vicente Guaita

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Vicente Guaita Panadero
Syntymäaika: 18. helmikuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Torrent, Espanja
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 190 cm
Seura
Seura: Celta Vigo
Junioriseurat
1995–2006: Valencia
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2009 | Valencia B | 49 | (0) |
| 2008–2014 | Valencia | 75 | (0) |
| 2009–2010 | → Recreativo (laina) | 30 | (0) |
| 2014–2018 | Getafe | 109 | (0) |
| 2018–2023 | Crystal Palace | 149 | (0) |
| 2023– | Celta | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. marraskuuta 2023.
Vicente Guaita Panadero (s. 18. helmikuuta 1987 Torrent, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa La Ligassa pelaavaa Celta Vigoa.
Guaita on Valencian junioriakatemian kasvatteja ja edustusjoukkueeseen hänet nostettiin kaudella 2008–2009 Santiago Cañizaresin jäätyä eläkkeelle. Guaita teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 2. lokakuuta 2008 UEFA Cupin ottelussa portugalilaista Marítimoa vastaan.
Timo Hildebrandin lähdön jälkeen hän on toimi hetken joukkueen kakkosmaalivahtina, kunnes tammikuun siirtoikkunan aikana Valencia hankki maalilleen kokeneen César Sánchezin. Kaudeksi 2009–2010 hänet lainattiin maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Recreativoon. Hän voitti kauden päätteeksi Segunda Divisiónin parhaan maalivahdin palkinnon (Zamora).
Kesällä 2010 hän palasi kasvattajaseuraansa. Vuoden 2010 loppupuolella Valencian ykkös-ja kakkosmaalivahdin loukkaantumisien takia Guaitalle aukesi paikka joukkueen avauskokoonpanossa. Hän pelasi neljä perättäistä ottelua, joista yhden muun muassa Mestarien liigassa Manchester Unitedia vastaan.
Guaita pelasi kaudet 2014–2018 Getafessa ja kaudet 2018–2023 Englannin Valioliigan Crystal Palacessa
Aiheesta muualla

Guaitan esittely Valencian sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Guaitan tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Celta Vigo – Primera División
1 Villar |
2 Starfelt |
3 Mingueza |
5 Carreira |
6 Moriba |
7 Iglesias |
8 Beltrán |
9 Douvikas |
10 Aspas |
11 Cervi |
12 Alfon |
13 Guaita |
14 de la Torre |
15 Aidoo |
16 Jailson |
17 Bamba |
18 Durán |
19 Swedberg |
20 Alonso |
21 Ristić |
22 Manquillo |
23 Allende |
24 Domínguez |
25 Rodríguez |
30 Álvarez |
32 Rodríguez |
33 Sotelo |
Valmentaja Giráldez
Yi So-yeon

| Yi So-yeon |
| --- | --- |
 Yi So-yeon vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1978 (ikä 46) Gwangju, Etelä-Korea
Kansalaisuus:   eteläkorealainen
Ammatti:  tutkija
Ura
Tyyppi:  astronautti
Aika avaruudessa:  11 vuorokautta
Lennot

 :  Sojuz TMA-12
 :  Sojuz TMA-11
 
Yi So-yeon (s. 2. kesäkuuta 1978 Gwangju, Etelä-Korea) on eteläkorealainen astronautti. Hän on ensimmäinen avaruuslennolle lähetetty korealainen ja toinen avaruudessa vieraillut aasialainen nainen. 8. huhtikuuta 2008 Yi lähti Sojuz TMA-12 -lennolle venäläisten kosmonauttien Sergei Volkovin ja Oleg Kononenkon kanssa.
Yi on valmistunut konetekniikan alalta luonnontieteiden kandidaatiksi ja filosofian maisteriksi. Helmikuussa 2008 hän valmistui biotekniikan alalta filosofian tohtoriksi. Kaikki akateemiset tutkintonsa hän on suorittanut KAIST:ssa.
Yhteensä noin 32 000 eteläkorealaista oli ilmoittautunut vapaaehtoisiksi Etelä-Korean ensimmäiselle avaruuslennolle. Yi oli yksi kahdesta 25. joulukuuta 2006 valitusta finalistista Korean astronauttiohjelmassa. Toinen oli Ko San, joka oli alun perin valittu tehtävään. Ko joutui kuitenkin luopumaan asemastaan sääntörikkomusten vuoksi.
Avaruuslento huhtikuussa 2008

Avaruuslentonsa aikana Yin oli tarkoitus tehdä 18 tieteellistä koetta Korean ilmailun ja avaruustekniikan tutkimuslaitokselle (kor. 한국항공우주연구원) ja antaa medialle suoria haastatteluja Kansainväliseltä avaruusasemalta. Hänen mukanaan oli tuhat banaanikärpästä erityisessä ilmastoidussa säiliössä (Konkukin yliopiston koejärjestely). Yi havainnoi painovoiman ja ympäristötekijöiden muutoksen vaikutusta banaanikärpästen käyttäytymiseen ja genomiin. Muita aiottuja kokeita olivat muun muassa kasvien kasvatus avaruudessa, oman sydämen toiminnan tutkimus ja painovoiman muutoksen vaikutus hänen silmänpaineeseen ja kasvojen muotoon.
Yi palasi Kansainväliseltä avaruusasemalta 11 vuorokautta myöhemmin Sojuz-kapselin kyydissä yhdessä kosmonautti Juri Malentšenkon ja astronautti Peggy Whitsonin kanssa. Sojuz-kapselin paluu tapahtui ennakoitua jyrkemmässä kulmassa ja lentäjät altistuivat yli kymmenen kertaa Maan pinnan painovoimaa suuremmille voimille. Avaruuslentäjien tilaa laskeutumisen jälkeen kuvattiin tyydyttäväksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yi So-yeon Wikimedia Commonsissa
Yi So-yeon ja Ko San koulutuksessa Lyndon B. Johnson Space Centerissä tammikuussa 2008.