stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ladino

| Ladino |
| --- | --- |
 Alueita, joissa on perinteisesti ollut ladinonkielisiä yhteisöjä. Ympyröitynä nykyiset kieliyhteisöt
Oma nimi:  ladino spaniol judezmo
Muu nimi:  juutalaisespanja
Tiedot
Alue:   Israel  Kreikka  Turkki  Bulgaria  Bosnia ja Hertsegovina
Puhujia:  160 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen, heprealainen
Kielenhuolto:  Autoridad Nasionala del Ladino
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  itaaliset kielet – latinofaliskiset kielet – latinalaiset kielet – romaaniset kielet – italolänsiromaaniset kielet – länsiromaaniset kielet – siirroslänsiromaaniset kielet – lounaissiirrosromaaniset kielet – länsi-iberoromaaniset kielet – kastilialaiset kielet – eteläkastilialaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  lad
ISO 639-2:  lad
ISO 639-3:  lad
 Ohje 
Ladinonkielinen sanomalehti vuodelta 1897.
Ladino (endonyymi: לאדינו‎, ladino; ’latinalainen’) eli juutalaisespanja (endonyymi: גודיאו־איספאנייול‎‎, djudeoespanyol) on Iberian niemimaalta 1400-luvun lopulla diasporaan levittäytyneiden sefardijuutalaisten puhuma romaaninen kieli. Kieli kehittyi Espanjassa kastilian myöhäiskeskiaikaisista kielimuodoista, joihin on yhdistynyt vaikutteita ennen kaikkea hepreasta ja arameasta sekä ajan saatossa myös arabiasta, turkista, kreikasta, ranskasta, bulgariasta ja italiasta. Ladinon kielessä on säilynyt monia espanjasta sittemmin kadonneita sanoja sekä kielioppirakenteita, ja myös äännejärjestelmään se on sukulaistaan konservatiivisempi.
1500–1700-luvuilla ladino levisi puhuttuna kielenä sefardijuutalaisten mukana laajalle alueelle ympäri Välimerta sekä Länsi-Eurooppaan ja Amerikan mantereen siirtokuntiin. Toisesta maailmansodasta lähtien ladinon puhujien määrä on kuitenkin ollut jyrkässä laskussa: holokausti ja sotaa seuranneet juutalaisten muuttoliikkeet Israeliin sekä Yhdysvaltoihin heikensivät kielen asemaa Euroopassa merkittävästi, ja tietyiltä alueilta se hävisi liki täysin. Seka-avioliittojen ja assimilaation myötä monet ladinonkieliset yhteisöt ovat omaksuneet asuinalueidensa paikallisia kieliä. Kielellä on nykyisin noin 160 000 sefardijuutalaistaustaista puhujaa, jotka asuvat lähinnä Israelissa sekä Balkanilla, Pohjois-Afrikassa, Kreikassa ja Turkissa. Unesco luokittelee ladinon vakavasti uhanalaiseksi kieleksi.
Historiallisesti ladinoa kirjoitettiin heprealaisilla kirjainmerkeillä, mutta etenkin 2000-luvulla latinalaisten aakkosten käyttö on yleistynyt.
Kielen nimi

Erityisesti Israelissa kieltä kutsutaan nimellä Ladino (לאדינו) (muunnos sanasta latina) vaikka monet pitävät tätä nimeä "epäkorrektina". Muita nimiä ovat muun muassa juutalaisespanja, judeo-espagnol, judeo-español, sefardi, djudio, dzhudezmo, judezmo, ja spanyol tai español sefardita. Nimellä haquitía, joka tulee arabian sanasta ħaka حكى, "kertoa", viitataan Pohjois-Afrikassa (varsinkin Marokossa) puhuttuun murteeseen. Algerian Oranin maakunnassa puhuttua murretta kutsuttiin nimellä tetuani, Marokossa sijaitsevan Tétouanin kaupungin mukaan, sillä useat Oranin juutalaiset olivat kyseisestä kaupungista kotoisin.
Historia

Kun kristityt valloittivat takaisin koko Iberian niemimaan arabeilta 1400-luvun lopussa, he vaativat kaikkia arabeja ja juutalaisia kääntymään kristinuskoon tai lähtemään Espanjasta. Pois muuttaneet juutalaiset puhuivat 1400-luvun espanjaa, josta ladino kehittyi. Ladino, juutalaiskieli kun on, on saanut runsaasti vaikutteita hepreasta (sekä muun muassa turkista, ranskasta, kreikasta ja italiasta), ja sitä kirjoitetaan käyttäen sekä latinalaista aakkostoa että heprean aakkostoa (jälkimmäistä lähinnä uskonnollisissa teksteissä).
Koska ladinon puhujat elävät juutalaisten diasporassa, ladinon kieli on jakautunut itäiseen ja läntiseen murteeseen sen perusteella, mistä kielistä se on lainannut sanastoa: itäiset ovat lainanneet muun muassa turkista ja kreikasta, läntiset espanjasta.
Nykyään on olemassa ladinonkielisiä sanomalehtiä ja radio-ohjelmia. Uusi testamentti käännettiin ladinoksi vuonna 2010. Ladinoa voi opiskella sekä Yhdysvalloissa (Pennsylvanian yliopistossa ja Tuftsin yliopistossa) että Israelissa (Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa).
Kuuluisia ladinoa äidinkielenään puhuvia henkilöitä ovat pianisti Murray Perahia ja saksaksi elämäntyönsä tehnyt nobelistikirjailija Elias Canetti.
Ethnologuen mukaan nimeä 'judezmo' käyttävät juutalaiset kielitieteilijät sekä Turkin ja Yhdysvaltain juutalaiset; nimeä 'Judaeo-Spanish' eli 'juutalaisespanja' taas käyttävät romaanisen filologian harrastajat; nimeä ladino maallikot, erityisesti Israelissa; nimeä hakita Marokon juutalaiset; nimeä spanyol muut.
Ennen 1400-luvun lopussa tapahtunutta arabien ja juutalaisten karkotusta ladino-sana tarkoitti "kirjaespanjaa", tai romaanisia kieliä yleensä. Karkotuksen jälkeen juutalaiset viittasivat sanalla Raamatun perinteiseen suulliseen käännökseen muinaisespanjan kielelle. Pian kyseistä muinaisespanjan kielellistä tyyliä alettiin kutsua ladinoksi ja tätä nimeä käytetään edelleen, erityisesti Israelissa, jossa kielestä huolehtii kansallinen organisaatio Autoridad Nasionala del Ladino. Termin käyttöä pidetään kuitenkin vääränä, sillä tarkkaan ottaen se tarkoittaa vain käännöstöissä käytettyä tyyliä.
Fonologia > Konsonantit

|  | Bilabiaali | Labiodentaali | Dentaali | Alveolaari | Postalveolaari | Palataali | Velaari |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m |  |  | n |  | ɲ | ŋ |
| Klusiili | p | b |  |  | t | d |  |  | k | g |
| Affrikaatta |  |  |  |  | t͡ʃ | d͡ʒ |  |  |
| Frikatiivi | β | f | v | ð | s | z | ʃ | ʒ |  | x | ɣ |
| Tremulantti |  |  |  | r |  |  |  |
| Yksitäryinen tremulantti |  |  |  | ɾ |  |  |  |
| Lateraali |  |  |  | l |  |  |  |
| Puolivokaali |  |  |  |  |  | j | w |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puolisuppea | e |  | o |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Kielen rakenne

Juutalaisespanjan kieliopillinen järjestelmä sekä pääsanasto (60 % sanoista) juontavat juurensa kastilian kieleen eli espanjaan. Konsonantit ja osa sanastoa muistuttavat kuitenkin joissakin suhteissa enemmän muinaisportugalia tai katalaania kuin nykyespanjaa, sillä kieli on säilyttänyt monia vanhoja iberoromaanisia ominaisuuksia, jotka espanjasta ovat hävinneet.
Ladinossa säilyneitä muinaisia ominaisuuksia ovat mm.:
Nykyespanjan z (muodossa c ennen e:tä tai i:tä), joka ääntyy [s]:nä tai [θ]-äänteenä (kuten englannin kielen "think") murteesta riippuen, vastaa kahta eri foneemia muinaisespanjassa: ç (muodossa c ennen e:tä tai i:tä), joka ääntyi [ts], ja z, joka ääntyi [dz]. Ladinossa tämä ero on säilynyt ja nämä kaksi foneemia ääntyvät [s] ja [z].
Nykyespanjan j, joka ääntyy soinnittomana velaarisena frikatiivina [x], vastaa kahta eri foneemia muinaisespanjassa: x, joka ääntyy suhuässänä [ʃ] (kuten sanassa šakki eli shakki), ja j, joka ääntyy suhuässän soinnillisena vastineena ʒ] (kuten englannin kielen leisure). Ladinossa ero on säilynyt.
Nykyespanjassa b ja v ääntyvät molemmat samana bilabiaalisena foneemina, mutta ladinossa ero niiden välillä on säilynyt, ja v ääntyy yhä labiodentaalisena [v]:nä.
Ladino poikkeaa nykyespanjasta myös siinä, että toisen persoonan muodolliset pronominit "usted" (yksikkö) ja "ustedes" (monikko) puuttuvat kokonaan. Nämä pronominit tulivat espanjaan lyhenteinä sanonnasta "vuestra merced" (suom. Teidän armonne) vuoden 1492 karkotuksen jälkeen eli sefardijuutalaisten paettua jo Espanjasta. Ladinoksi teititellään sanoilla "vos" (yksikkö) ja "vozotros/vozotras" (monikko).
Ladinon kielelle ominaisia sanoja ovat mm.:
El Dio / El Dyo (Jumala, espanjaksi Dios; maskuliinin määräinen artikkeli "el" lisätty korostamaan juutalaisten uskonnon yksijumalaisuutta)
Alhát (sunnuntai, esp. Domingo; tarkoittaa arabiaksi "ensimmäistä päivää")
Ivrit (heprea, esp. Hebreo; laina heprean kielestä)
kal (synagoga, esp. sinagoga; laina heprean kielestä)
alefbet (aakkoset, esp. alfabeto; johtuu heprean aakkoston ensimmäisten kahden kirjaimen nimistä)
aínda, aninda (vielä, esp. todavia; vrt. portugalin kielen "ainda")
trocar (muuttaa, esp. cambiar; vrt. portugalin kielen "trocar")
chapeo (hattu, esp. sombrero; vrt. portugalin kielen "chapéu")
chapines (kengät, esp. zapatos; vrt. katalaanin kielen "chapins")
Ladinossa ovat säilyneet myös espanjan joistain sanoista jo hävinneet [f] ja [g] äänteet, jotka ovat nykyespanjassa korvautuneet mykällä kirjaimella <h>: esim. fijo vs. hijo (poika) tai fablar vs. hablar (puhua).
Morfologia

Ladinossa verbien suffiksit poikkeavat vain vähän nykyespanjasta:
monikon toisen persoonan indikatiivin preesensin -ásh, -ésh, -ísh -päätteet;
monikon toisen persoonan indikatiivin imperfektin -ash -pääte;
ensimmäisen taivutusmallin verbien yksikön ja monikon ensimmäisen persoonan indikatiivin preteritin -í and -imos -päätteet;
yksikön toisen persoonan indikatiivin preteritin -ates, -ites -päätteet;
monikon toisen persoonan indikatiivin futuurin -edesh -pääte;
monikon toisen persoonan -s -pääte muuttui -sh:ksi ([ʃ] eli suhuässä).
Morfologia > Taivutustaulukkoja

Taivutus preesensissä:
|   | -ar-päätteiset verbit (avlar "puhua") | -er-päätteiset verbit (komer "syödä") ja -ir-päätteiset verbit (bivir "asua") |
| --- | --- | --- |
| yo (minä) | -o (avlo) | -o (komo) (bivo) |
| tú (sinä) | -as (avlas) | -es (komes) (bives) |
| él, eya (hän) | -a (avla) | -e (kome) (bive) |
| mozotros tai mozós (me) | -amos (avlamos) | -emos (komemos), -imos (bivimos) |
| vozotros tai vozós (te) | -ásh (avlásh) | -ésh (komésh),-ísh (bivísh) |
| eyos, eyas (he / ne) | -an (avlan) | -en (komen) (biven) |
Taivutus imperfektissä:
|   | -ar-päätteiset verbit (avlar) | -er-päätteiset verbit (komer) ja -ir-päätteiset verbit (bivir) |
| --- | --- | --- |
| yo | -ava (avlava) | -ía (komía) (bivía) |
| tú | -avas (avlavas) | -ías (komías) (bivías) |
| él, eya | -ava (avlava) | -ía (komía) (bivía) |
| mozotros tai mozós | -avamos (avlavamos) | -íamos (komíamos) (bivíamos) |
| vozotros tai vozós | -avash (avlavash) | -íash (komíash) (bivíash) |
| eyos, eyas | -avan (avlavan) | -ían (komían) (bivían) |
Taivutus preteritissä:
|   | -ar-päätteiset verbit (avlar) | -er-päätteiset verbit (komer) ja -ir-päätteiset verbit (bivir) |
| --- | --- | --- |
| yo | -í (avlí) | -í (komí) (biví) |
| tú | -ates (avlates) | -ites (komites) (bivites) |
| él, eya | -ó (avló) | -yó (komyó) (bivyó) |
| mozotros tai mozós | -imos (avlimos) | -imos (komimos) (bivimos) |
| vozotros tai vozós | -atesh (avlatesh) | -itesh (komitesh) (bivitesh) |
| eyos, eyas | -aron (avlaron) | -yeron (komyeron) (bivyeron) |
Kirjoitusjärjestelmä

Nykyladinoa kirjoitetaan sekä latinalaisilla että heprealaisilla aakkosilla, mutta yleensä vain latinalaisilla.
Kirjoitusjärjestelmä > Heprealainen aakkosto

Jo ennen vuoden 1492 karkotusta juutalaiset olivat alkaneet käyttää perinteistä aakkostoaan muinaisespanjan kirjoittamiseen. Itse asiassa juutalaiset ja maurit alkoivat kirjoittaa muinaisespanjaksi jo ennen kristittyjä, eikä vanhimpia säilyneitä espanjankielisiä asiakirjoja olekaan kirjoitettu latinalaisilla aakkosilla, vaan pikemminkin arabialaisilla tai heprealaisilla.
Heprealainen aakkosto koostuu vain konsonanttimerkeistä, joista seuraavia sefardit päättivät käyttää vokaalien merkitsemiseen:
| Kirjain | Kirjaimen nimi | Merkitys hepreassa | Merkitys ladinossa |
| --- | --- | --- | --- |
| א | Alef | [ʔ] eli glottaaliklusiili | [ɑ] eli "aa" |
| ה | He | [h] | [ɑ] eli "aa" (sanan lopussa) |
| ו | Vav | [v] | [o] tai [u] |
| י | Jod | [j] | [e] tai [i] |
Joissakin tapauksissa sekaannusten välttämiseksi [e] voidaan erottaa [i]:stä heprean kirjaimiston ẓere-merkillä (kirjaimen alla olevat kaksi pistettä).
Joissakin ladinon murteissa painoton [o] ääntyy [u]:na, ja painoton [e] [i]:nä, kuten nykyportugalin kielessä. Ladinon kolmivokaalisen kirjoitusasun ansiosta eri murteiden puhujat pystyvät lukemaan minkä tahansa asiakirjan ladinoksi riippumatta omasta murteestaan.
Heprealaista aakkostoa käytettiin runsaasti noin vuoteen 1925 saakka. Latinalaisiin aakkosiin siirryttiin sen jälkeen, kun kys. aakkosto otettiin käyttöön Turkissa.
Kirjoitusjärjestelmä > Latinalainen aakkosto

1800-luvulta lähtien maallisia (ei-uskonnollisia) ladinonkielisiä kirjoituksia on tehty useimmiten latinalaisilla aakkosilla.
Nykyajan oikeinkirjoitus perustuu foneettisiin periaatteisiin eikä ole täysin standardoitu. Se poikkeaa nykyespanjan ortografiasta esimerkiksi siinä, että [k]-ääntä merkitään vain yhdellä kirjaimella eli k:lla, kun taas espanjan kielessä samaa ääntä edustaa kolme eri kirjainta: c, k ja q. Muita esimerkkejä ovat mm. [s]:n merkitseminen kirjaimella s (espanjassa taas sitä merkitsee sekä s että c) sekä palataalisen nasaalin [ɲ]:n merkitseminen kirjainyhdistelmällä ny (espanjassa ñ).
Ladinon aakkoset ovat siis:
| A a | B b | D d | E e | F f | G g | H h | I i | J j | K k | L l |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| [a] | [b] | [d] tai [ð] | [e] | [f] | [g] | [h] tai [x] | [i] tai [j] | [ʒ] | [k] | [l] |  |
| M m | N n | O o | P p | R r | S s | T t | U u | V v | X x | Y y | Z z |
| [m] | [n] | [o] | [p] | [r] | [s] tai [z] | [t] | [u] tai [w] | [v] tai [β] | [gz] | [j] | [z] tai [ʒ] |
u ääntyy [w] (kuten englannin wet) diftongeissa ue, ua, jne. Esim. bueno [bweno] hyvä, kuando [kwando] kun
[x] (merkitään h:lla) ääntyy samalla tavalla kuin saksan kielen <ch>
Sanan lopussa s ääntyy soinnillisena (eli [z]) kun seuraava sana alkaa vokaalilla tai soinnillisella konsonantilla. Esim. los ojos [loz oʒos] silmät, las noches [laz notʃes] yöt
[m]:n edessä z ääntyy [ʒ]. Esim. el mizmo [el miʒmo] itsensä (mies)
Myös näitä kirjainyhdistelmiä käytetään:
Kielinäyte

»Todos los umanos nasen libres i iguales en dinyidad i diritos i, komo estan ekipados de razon i konsensia, deven komportarsen kon ermandad los unos kon los otros.»
Suomeksi:
»Kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja tasavertaisina arvoltaan ja oikeuksiltaan. Heille on annettu järki ja omatunto, ja heidän on toimittava toisiaan kohtaan veljeyden hengessä.»
(YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 1. artikla)
Huomiot

↑  [dʒuˈðeo͜ s.paˈɲol]
↑  Juutalaiset, jotka kieltäytyivät kääntymästä katolisuuteen, karkotettiin Iberian kristityistä kuningaskunnista reconquistan päätyttyä, ensin Espanjasta vuonna 1492 ja myöhemmin myös Portugalista vuonna 1497.
Kirjallisuutta

Varol, Marie-Christine. 'Manual of Judeo-Spanish: Language and Culture (Studies and Texts in Jewish History and Culture)'. 1.7.2008. ISBN 978-1934309193.
Aiheesta muualla

Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Ladinokomunita - Ladinoyhteisön sivusto (englanniksi)
Keskeneräinen sanakirja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (espanjaksi) (turkiksi)
Orbilatin sivusto; sisältää tietoa kieliopista sekä sanaluettelon (englanniksi)
Ladinokomunitan chat-ryhmä (Arkistoitu – Internet Archive) (edellyttää jäsenyyttä; saa kirjoittaa vain ladinoksi)
Kol International Israelin ladinonkielinen radiolähetys (keskimmäisessä rivissä ensimmäinen oikealta)
Markova, Alla. 'Beginner's Ladino'. Hippocrene Books, 2008. ISBN 978-0-7818-1225-2.
Socolovsky, Jerome. "Lost Language of Ladino Revived in Spain", Morning Edition, National Public Radio, 19.11.2007.
Romaaniset kielet
aragonia
aromania
arpitaani
asturia
dalmaatti
emilia
espanja
friuli
galicia
istriotti
istro-romania
italia
katalaani
valencia
korsika
ladini
ladino
liguuri
monegassi
lombardi
mirandeesi
napoli
normanni
oksitaani
provensaali
picardi
piemonte
portugali
ranska
retoromaani
romania
moldavia
sardi
sisilia
taranto
valloni
venetsia
Kiinan muuri

| Kiinan muuri |
| --- | --- |

Sijainti:  Kiina
Rakennustyyppi:  muuri
Runkorakenne:  maa, kivi
Julkisivumateriaali:  tiili, kivi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiinan muuri on monesta osasta koostuva muinainen rakennelma pohjoisessa Kiinassa. Sen pituus on yleisten määritelmien mukaan 6 000 – 9 000 kilometriä, virallisesti 8 852 kilometriä ja laajimman määritelmän mukaan jopa 21 196 kilometriä. Muuri on suurimmaksi osaksi noin kahdeksan metriä korkea ja leveydeltään 6–8 metriä. Se on rakennettu maasta, kivestä ja tiilistä.
Muuri syntyi 200-luvulla eaa. erillisten muurien yhdistämisellä suojaamaan Kiinaa pohjoisten paimentolaisheimojen hyökkäyksiltä, ja sen uusimmat osat rakennettiin 1600-luvulla. Joinain aikoina muurin rakentamiseen osallistui koko Kiinan miesväestö. Muurista tuli tarpeeton vuonna 1644, kun Kiina ulottui muurin pohjoispuolellekin. Muuri rapautui vuosisatojen ajan, kunnes 1900-luvulla se nostettiin Kiinassa tärkeäksi kansalliseksi symboliksi. Noin kaksi kolmasosaa historiallisesta Kiinan muurista on tuhoutunut. Säilynyt osuus on rakennettu enimmäkseen Ming-dynastian (1368–1644) aikana. Nykyisin muuri on yksi Kiinan suosituimmista matkailukohteista.
Ominaisuudet > Nimi

Kiinan muurin kiinankielinen nimi on lyhyemmin Cháng Chéng (长城, ’pitkä muuri’) tai pitemmin Wàn Lǐ Cháng Chéng (万里长城, '10 000 lin mittainen pitkä muuri'). Yksi li on nykyisin 500 metriä, joten 10 000 litä on viisi tuhatta kilometriä.
Ominaisuudet > Pituus

Kiinan muurin pituutta on vaikea määritellä, sillä Pohjois-Kiinassa on paljon eri aikoina rakennettuja erityyppisiä ja -kuntoisia muureja ja valleja, joista kaikkia ei yleensä lueta Kiinan muuriin. Kaikkien Pohjois-Kiinaan rakennettujen muurien yhteenlaskettu pituus on yli 50 000 kilometriä. Kiinan muurin viralliseksi ilmoitettu pituus on 8 851,8 kilometriä. Arvioon kuuluu rakennetun muurin lisäksi myös taisteluhautoja sekä luonnollisia esteitä, kuten vuoria, järviä ja jokia. Varsinainen muuri on arvioitu yli 6 200 kilometrin mittaiseksi. Arkeologisissa mittauksessa muurin pituudeksi kaikkine osineen on saatu tarkalleen 21 196,18 kilometriä. Muurin kaukaisimmat päät sijaitsevat 1 900 kilometrin etäisyydellä toisistaan.
Ominaisuudet > Sijainti

Kiinan muuri kulkee kahden kunnan (Peking ja Tianjin), viiden maakunnan (Gansu, Hebei, Liaoning, Shaanxi, Shanxi) ja yhden autonomisen alueen (Ningxia) kautta. Korkeimmillaan muuri käy yli 500 metrissä merenpinnan yläpuolella.
Ominaisuudet > Kulku

Kiinan muuri ei ole suora, vaan se seuraa maaston muotoja, jotta se olisi ollut puolustuksellisesti mahdollisimman tehokas. Pekingin pohjoispuolella muuri jakautuu länteen päin mentäessä kahteen muuriin, ulkoiseen ja sisäiseen, jotka yhtyvät jälleen kauempana. Tämän lisäksi muurista lähtee paikoitellen haaroja, jotka ulottuvat esimerkiksi tärkeille joenylityspaikoille tai soliin.
Ominaisuudet > Tunnetuimmat osuudet

Suurin osa muurin hyvin säilyneistä osista rakennettiin Ming-dynastian (1368–1644) aikana. Suosituimpia käyntikohteita on kunnostettu 1900-luvun loppupuolelta alkaen.
Muurin itäisin osa sijaitsee Hebein maakunnassa. Siellä on myös muuria esittelevä museo. Muurin itäinen pää, nimeltään Laolongtou (”Vanha lohikäärmeenpää”), on lohikäärmeen pään muotoinen rakennelma neljä kilometriä rannikkokaupunki Shanhaiguanista etelään. Se ulottuu 23 metriä mereen, ja se rakennettiin vuonna 1579.
Pekingistä pohjoiseen sijaitsevat Kiinan muurin suosituimmat ja aikoinaan myös tärkeimmät osat. Matkailijoiden eniten suosima ja parhaiten säilynyt osa on 7,6 kilometriä pitkä Badaling, joka sijaitsee Pekingistä luoteeseen. Badaling rakennettiin suurimmaksi osaksi 1500-luvulla. Läheisen Juyongguanin osuuteen kuuluu muurin lisäksi portti ja linnoitus. Juyongguanista itään on Mutianyun osuus, jonka rakentaminen aloitettiin Ming-dynastian alkuaikoina. Siihen kuuluu 22 tiheään rakennettua vartiotornia, ja se on suunniteltu vastustamaan hyökkäyksiä kummaltakin suunnalta. Mutianyusta itään on Gubeikoun portti sekä Jinshanlingin ja Simatain osuudet, joista jälkimmäinen on jyrkkä ja melko ränsistynyt.
Gansun maakunnassa sijaitseva Jiayuguanin osuus on yksi muurin läntisimmistä. Siihen kuuluu yksi Ming-osuuden suurimmista porteista ja parhaiten säilyneistä linnoituksista. Muurin läntisin pää on Jiayuguanin kaupungin lähellä. Sen rakentaminen aloitettiin 1372, ja se rakennettiin uudelleen 1539.
Ominaisuudet > Rakenne

Kiinan muuri on suurimmaksi osaksi noin kahdeksan metriä korkea, tasangoilla ja solissa jopa 16 metriä. Sen leveys on 6–8 metriä, ja paikoitellen se on kaksin- tai kolminkertainen. Siinä on säännöllisin välein torneja ja portteja. Pienimmissä torneissa oli noin kuuden miehen osasto, ja suurissa linnoituksissa saattoi olla pysyvästi tuhatkin miestä. Muutaman kilometrin välein oli merkinantotorneja, joista tiedotettiin vihollisen liikkeistä valomerkeillä, nuotioilla tai savumerkeillä. Merkit näkyivät aina vähintään kahteen seuraavaan torniin asti.
Muuri on rakennettu eri aikoina vaihtelevasti tiilistä, kivistä, maasta ja puusta. Muurin varhaisimmat osat rakennettiin lähiseuduilta löytyneestä materiaalista. Rakennettaessa vuorille käytettiin kyseisten vuorten kiveä ja rakennettaessa tasangoille paikalta kaivettua maata, joka tiivistettiin harkoiksi. Aavikoilla hyödynnettiin jopa kasveja kuten ruokoja ja pensaita. Ming-dynastiaan asti muurit tehtiin lähinnä kehikkojen sisään tiivistetystä maasta ja kivistä. Ming-dynastian aikaan muuria alettiin rakentaa tiilistä, joita valmistettiin paikallisissa työpajoissa. Kiveä käytettiin kuitenkin edelleen muurin perustusten, reunojen ja porttien rakentamisessa, ja Badalingin osuus on rakennettu lähes kokonaan graniitista. Pienikokoisten tiilien käytön myötä muurin rakentaminen helpottui ja siitä tuli kantavampi ja kestävämpi. Ruudin keksimisen ja aseiden kehityksen myötä vanhat maamuurit eivät myöskään enää kestäneet hyökkäyksiä yhtä hyvin kuin tiili ja kivi.
Rakentaminen > Historia

Kiinan muurin vanhimmat osat rakennettiin vuosien 770–476 eaa. välillä, jolloin Zhou-dynastian aikaiset kuninkaat rakennuttivat valtioidensa ympärille pienehköjä muureja suojaksi. Nämä varhaiset puolustusmuurit oli tarkoitettu suojaamaan valtioita toisiltaan ja vain vähemmässä määrin pohjoisen nomadeja vastaan. Taistelevien läänitysvaltioiden aikana 475–221 eaa. pienet valtiot yhdistyivät seitsemäksi suureksi valtioksi, joista kullakin oli oma puolustusmuurinsa.
Erilliset muurit yhdistettiin Qin-dynastian aikana ”ensimmäisen keisarin” Qin Shi Huangdin käskystä 200-luvulla eaa. Tämä muuri oli yli 5 000 kilometriä pitkä, ja sen rakentamiseen joutui osallistumaan pakkotyövoimana merkittävä osa Kiinan väestöä. Muurin rakentaminen oli osittain jo taistelevien läänitysvaltioiden kaudelta periytyvien lyhyempien muurien pohjoisosien yhdistämistä pohjoisen mongoleja vastaan. Pohjoisesta Kiinaa oli tuolloin alkanut uhata uusi vahva barbaariheimo tai -heimoliitto xiongnu. Vanhojen muurien tarpeettomat osat jätettiin rapistumaan. Muurin rakentamisen tarkoituksena oli paitsi mongolien torjuminen, myös levottomuuksien aiheuttajien ja armeijan työllistäminen sopivan kauas pääkaupungista. Muuri piti myös maan oloihin tyytymättömät kiinalaiset valtion rajojen sisällä.
Qin-dynastian aikaisen muurin rakennustyöt kestivät kymmenkunta vuotta. Muuri ulottui Jilinin maakunnassa Linzhaosta (nykyisen Gansun itäosissa) Liaodongiin.
Vuonna 206 eaa. valtaan nousseen Han-dynastian vallan aikana muuria jatkettiin ja vahvistettiin. Muuri oli tällöin pisimmillään, idän Liaodaosta lännen Lop Nuriin yli 8 000 kilometriä pitkä. Myös Pohjoinen Wei-dynastia, Pohjoinen Qi-dynastia ja Sui-dynastia jatkoivat muurin rakentamista. Sen sijaan Tang-dynastian aikana (618–907) muuria ei vahvistettu, sillä Kiina oli tuolloin tarpeeksi vahva ilman muurin antamaa suojaakin. Mongolit valloittivat Kiinan kuitenkin Yuan-dynastian aikana (1271–1368), eikä muuria laajennettu mongolivallan aikana.
Muuri pääsi välillä rappeutumaan, mutta Ming-dynastian aikana (1368–1644) se rakennettiin pääosin uudestaan, ja tällöin se sai nykyisen muotonsa. Ming-dynastian muuri ulottuu Liaoningin maakunnasta Kiinan ja Pohjois-Korean rajajoelta Jalulta Hebein, Tianjinin, Pekingin, Sisä-Mongolian, Shanxin, Shaanxin ja Ningxian kautta Gansun maakuntaan Taolaijoelle.
Qing-dynastian aikana (1644–1911) muuri menetti puolustuksellisen merkityksensä, koska Kiina ulottui muurin pohjoispuolellekin. Muurin tarkoitus tällöin olikin pitää han-kiinalaiset ja mongolit poissa Mantšuriasta.