stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ahti Tarkkanen
Silmätautiopin professori ja ylilääkäri

Salme Vannaksen erottua professorinvirastaan 1. syyskuuta 1984, Tarkkanen hoiti aluksi avoimeksi jäänyttä tehtävää, kunnes hänet nimitettiin vakinaiseksi viranhaltijaksi vuonna 1986. Tarkkasen kilpahakijoita olivat muun muassa silloinen Tampereen yliopiston silmätautiopin professori K. Matti Saari, dosentti Christina Raitta ja dosentti Leila Laatikainen, jotka tulivat haussa 2.–4. sijalle yhteensä yhdeksästä hakijasta. Samalla Tarkkanen nimitettiin Helsingin yliopistollisen keskussairaalan silmätautien klinikan esimieheksi ylilääkärin sivuvirkaan. Tarkkasen johdolla valmistui silmätautien klinikan uusi leikkaussalirakennus. Sellaista oli suunniteltu jo professori Mauno Vannaksen aikoina, mutta useat suunnitelmat oli jouduttu hylkäämään. Määrärahat suunnitteluun myönnettiin lopulta vuonna 1984 ja rakentaminen pääsi alkamaan vuonna 1987. Kolmikerroksinen lisärakennus, joka kasvatti leikkaussalien määrän kolmesta kuuteen, saatiin käyttöön tammikuussa 1989. Tarkkasen johdolla klinikan toiminta organisoitiin kokonaan uudelleen siten, että se jaettiin suppeampiin vastuulääkäreiden johtamiin osa-alueisiin, tutkimus- ja hoitolaitteistoa uudenaikaistettiin, ja toimintaa painotettiin päiväkirurgiaan ja polikliiniseen hoitoon. Tämän seurauksena valtaosa ympärivuorokautisista vuodepaikoista muutettiin vastaanottotiloiksi ja osastot yhtä lukuun ottamatta viikko-osastoiksi. Tarkkasen aikana klinikassa aloitettiin myös näönkuntoutustoiminta. Vuodet 1985–1986 Tarkkanen toimi myös Silmä-korvasairaalan ensimmäisenä tulosjohtajana.
Tarkkanen erosi professorin ja ylilääkärin viroista 65-vuotiaana 30. marraskuuta 1995. Sitä ennen hän ehti toimia myös Helsingin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan varadekaanina kauden 1987–1991. Yksityisvastaanottoaan hän jatkoi vielä viidentoista vuoden ajan vuoteen 2010 asti.
Kansainvälinen tunnettuus

Jo erikoistumisaikanaan Yhdysvalloissa ja Englannissa opiskellut Tarkkanen loi silmälääketieteen saralla kansainvälisesti merkittävän uran ja hän on eräs kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia silmälääkäreitä. Tarkkasen tieteelliseen tuotantoon, jota hän julkaisi kuolemaansa asti, kuuluu noin 300 kansainvälistä julkaisua, joista noin 50 syntyi hänen eläkkeelle jäämisensä jälkeen.
Tarkkanen toimi muun muassa Nordisk Ofatalmologisk Kommitteen jäsenenä 1979–1981 ja puheenjohtajana vuosina 1981–1984, Euroopan silmäpatologiyhdistyksen puheenjohtajana vuonna 1984–1987 ja Concilium Ophthalmologicum Europaean hallituksessa Suomen edustajana vuosina 1988–2001. Tarkkanen oli ensimmäinen suomalainen ja toinen pohjoismaalainen silmätautiopin professori, joka valittiin jäsenmäärältään tuolloin viiteenkymmeneen rajoitetun kansainvälisen silmätautiopin professoreiden Academia Ophthalmologica Internationalis -järjestön jäseneksi vuonna 1993. Hän oli myös silmätautien alan tieteellisten sarjojen Acta Ophthalmologica (vuodesta 1984), Graefes Archive for Clinical and Experimental Ophthalmology (vuodesta 1988), Ophthalmology Digest (vuodesta 1988), Survey of Ophthalmology (vuodesta 1990), Journal of Cataract and Refractive Surgery (vuodesta 1990) ja Highlights of Ophthalmology (vuodesta 1993) toimitusneuvostojen jäsen.
Ammatilliset luottamustehtävät

Tarkkanen toimi Lääketieteenkandidaattiseuran varapuheenjohtajana vuoden 1954, Suomen Lääkäriliiton valtuuskunnassa vuosina 1965–1967, Suomalaisen Lääkäriseuran Duodecimin johtokunnassa vuodet 1966–1968, varapuheenjohtajana vuoden 1972 ja puheenjohtajana vuodet 1973–1974. Hän oli myös Suomen Silmälääkäriyhdistyksen puheenjohtaja vuosina 1978–1979 ja toimi joka kymmenes vuosi Suomessa pidettävän XXX Pohjoismaisen silmälääkärikongressin presidenttinä Helsingissä vuonna 1991.
Yhteiskunnallinen ja yleishyödyllinen toiminta

Tarkkanen oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustaja vuosina 1951–1954 ja sen hallituksen varapuheenjohtaja vuosina 1953–1955 sekä Vanhat Norssit ry:n hallituksen jäsen vuodesta 1971. Varusmiespalveluksensa aikana hän toimi 90. lääkintäreserviupseerikurssin puheenjohtajana vuonna 1956. Tarkkanen oli reserviin kuulunut lääkintäluutnantti.
Hän toimi pitkään apurahoja lääketieteellisen tutkimustyön, liikesivistyksellisen tutkimus- ja koulutustyön sekä kuvataiteen ja säveltaiteen edistämiseksi jakavan Paulon Säätiön hallituksessa vuosina 1969–2000. Tarkkanen toimi myös Instrumentariumin tiedesäätiön hallituksen varapuheenjohtajana vuosina 1971–2008, Suomen Lääketieteen Säätiön hallituksen puheenjohtajana vuodet 1976–1984 ja sen hallintoneuvoston puheenjohtajana vuodet 1985–1993, Säätiöiden ja rahastojen neuvottelukunnan puheenjohtajana vuosina 1985–2000, silmätautien tutkimusta tukevan Silmäsäätiön hallituksessa vuodesta 1990 alkaen ja sen puheenjohtajana vuosina 1995–1998 sekä säätiön hallintoneuvoston, sittemmin 2017 alkaen valtuuskunnan jäsenenä vuodesta 1998 kuolemaansa asti, sekä HYKS-Instituutin hallituksessa vuosina 1990–1993.
Tarkkanen toimi Vakuutusoikeuden lääkärivarajäsenenä vuodesta 1980 ja Lääkintöhallituksen, sittemmin Terveydenhuollon oikeusturvakeskuksen pysyvänä asiantuntijana vuosina 1982–1991, Näkövammarekisterin puheenjohtajana vuosina 1983–1991, asiantuntijalääkärinä Potilasvakuutuskeskuksessa vuosina 1988–2011, Potilasvahinkolautakunnassa vuosina 1989–1996 ja Valtiokonttorissa vuosina 1996–2005. Hän oli myös Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin Helsingin johtokunnan jäsen vuosina 2000–2005.
Liike-elämässä Tarkkanen oli Orion-yhtymän hallintoneuvoston varapuheenjohtaja vuosina 1997–2001.
Palkinnot ja huomionosoitukset

Tarkkanen kutsuttiin vuonna 1991 Suomen Silmälääkäriyhdistyksen, vuonna 1994 lääkäriseura Duodecimin, vuonna 1996 Unkarin silmälääkäriyhdistyksen ja vuonna 1999 ensimmäisenä suomalaisena Ruotsin silmälääkäriyhdistyksen kunniajäseneksi, missä yhteydessä hän piti Ilmari Rendahl -luennon eksfoliaatio-oireyhtymästä. Vuonna 2004 Tarkkanen kutsuttiin Euroopan silmäpatologiyhdistyksen järjestyksessään toiseksi elinikäiseksi kunniapuheenjohtajaksi Norman Ashtonin jälkeen.
Vuonna 1991 Tarkkanen sai Tukholman akateemisen silmätautien klinikan jakaman kultaisen St. Eriks -mitalin,, vuonna 1995 Suomen Lääketieteen Säätiön jakaman Pohjola-palkinnon, joka myönnetään vuosittain yhdelle suomalaiselle lääkärille huomattavasta kansallisesta ja kansainvälisestä elämäntyöstä lääketieteen alalla, vuonna 2000 tanskalaisen Synoptik-Fondenin ansioituneelle pohjoismaiselle silmätutkijalle vuosittain myöntämän kunniapalkinnon (haederslegat), ja vuonna 2008 pohjoismaisen Acta Ophthalmologica -palkinnon ja siihen liittyvän K.K.K. Lundsgaard -kultamitalin.
Vain kolme kuukautta ennen kuolemaansa 90-vuotias Tarkkanen sai amerikkalaisen tiedesäätiön Glaucoma Foundationin myöntämän glaukoomatutkijan palkinnon, Robert Ritch Award for Innovation and Excellence in Glaucoma.
Yksityiselämä

Ahti Tarkkanen avioitui vuonna 1959 Ulla-Pirkko Wirtasen kanssa. Heille syntyi kolme lasta, joiden opintoja ja uraa seurattiin alasta riippumatta tarkasti, samoin kuin heidän lapsiensa ja lastenlapsensa.
Ahti Tarkkanen harrasti purjehdusta, musiikkia ja kuvataiteita. Hän oli matkapurjehtijoiden yhdistyksen Merikarhut-Sjöbjörnarna ry:n varakommodoori vuosina 1967–1969, ja hallituksen jäsenenä valitsemassa ja määrittämässä toimintalinjaa, jolla yhdistys toimii tänäkin päivänä. Tarkkasen omin instrumentti oli klarinetti, jota hän soitti opiskeluajoista eläkepäiviinsä asti muun muassa Suomen Kamarimusiikkiseurassa, jonka kunniajäsen hän oli. Tarkkanen hallitsi myös oboen ja saksofonin, ja suoritti nuorempana opintoja Sibelius-akatemiassa. Hän oli koko elämänsä säännöllinen vieras Radion sinfoniaorkesterin, Helsingin kaupunginorkesterin, Kansallisoopperan ja Savonlinnan oopperajuhlien katsomoissa. Tarkkasen ja professori Arto Noraksen aloitteesta Paulon Säätiö alkoi vuonna 1991 toimia kansainvälisen Paulon sellokilpailun päärahoittajana.
Teokset

Tarkkanen, Ahti (toim.): Principles of ophthalmology. Recallmed 1995.
Aiheesta muualla

Ahti Tarkkasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Helsingin yliopiston silmätautiopin professorit
Frans Josef von Becker
Karl Reinhold Wahlfors
Väinö Grönholm
Mauno Viktor Vannas
Salme Vannas
Ahti Tarkkanen
Leila Laatikainen
Tero Kivelä
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Salme Vannas | Helsingin yliopiston silmätautiopin professori 1986–1995 | Seuraaja: Leila Laatikainen |
FCV

FCV tarkoittaa seuraavia asioita:
FC Vaajakoski, suomalainen jalkapalloseura
FC Vaduz, liechtensteinilainen jalkapalloseura
FCV Dender EH, belgialainen jalkapalloseura
Nissan X-Trail FCV, automalli.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”FCV”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Emily Diamond

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rio 2016 | 4 × 400 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2017 | 4 × 400 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 2016 | 4 × 400 m |  |
Emily Diamond (s. 11. kesäkuuta 1991 Bristol) on brittiläinen pikajuoksija, joka kilpailee 200 ja 400 metrin matkoilla juoksussa.
Vuonna 2016 hän oli mukana voittamassa kultamitalia yleisurheilun EM-kisoissa Ison-Britannian joukkueen osana 4 x 400 metrin viestissä, jota seurasi viestipronssi samalla matkalla vuoden 2016 kesäolympialaisissa. Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2017 hän oli mukana voittamassa hopeaa  4 x 400 metrin viestissä.
Else Lundin

| Else Lundin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. lokakuuta 1905 Helsinki
Kuollut: 29. helmikuuta 1988 (82 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  opettaja toimistosihteeri
Muut tiedot
Järjestö:  Helluntaiherätys
Else Lundin (9. lokakuuta 1905 Helsinki – 29. helmikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen kustannustoimittaja ja kristillisen lastentyön uranuurtaja. Hän toimi Suomen ruotsinkielisessä helluntaiherätyksessä. Hän oli Den gode herden-lastenlehden toimittaja vuodesta 1935 vuoteen 1977.
Else Lundin, jolla oli opettajan koulutus, oli 1950-luvulla modernin pyhäkoulun kehittäjä ja julkaisi useita opettajanoppaita pyhäkoulutyöhön. Hän toimitti myös hengellisen lasten laulukirjan Små sångare (1951), joka käännettiin myös suomeksi Pienet laulajat (1959). Suomessa kehitetty pyhäkoulumateriaali käytettiin myös Pohjoismaiden muiden maiden helluntailiikkeissä. Suomenruotsalaisella Den gode herden-lehdellä oli enimmillään 27 000 kappaleen levikki ja tilattiin laajasti myös Ruotsiin. Else Lundin osallistui usein myös pyhäkoulutoiminnan konferensseihin Ruotsissa ja Norjassa.
Toimittajana Else Lundin toimi helsinkiläisessä Taborförlaget-kustannusliikkeessä, sekä Helsingin Filadelfia-seurakunnan toimistosihteerinä ja pyhäkoulunopettajana.
Koulutus ja ura pyhäkoulutyössä

Else Lundin oli koulutukseltaan opettaja. Lisäksi hän oli opiskellut yliopistossa psykologiaa, ruotsia ja pedagogiikkaa. Lisäksi Lundin oli taitava pikakirjoittaja. Lundin tuli luterilaisesta taustasta Helsingin Filadelfia-seurakuntaan vuonna 1934. Lundinista tuli Den Gode Herden -pyhäkoululehden toimittaja. Lehteä tilattiin laajasti myös Ruotsissa ja levikki nousi korkeimmillaan 27 000 kappaleeseen. Lundin toimi Korsets Budskap-lehden toimitussihteerinä 45 vuoden ajan.
Lundinin elämäntyö oli pyhäkoulutoiminnan parissa. Lundin piti lukuisia pyhäkoulun opettajakursseja Suomessa ja Ruotsissa. Lundin kirjoitti myös useita kirjoja opettajille, sekä toimitti Små sångare-laulukirjojen kaksi osaa. Edellisten ohella Lundin toimi Filadelfia-seurakunnan sihteerinä ja osallistui aktiivisesti seurakunnan toimintaan. Lundin piti aktiivisesti yhteyttä seurakunnan lähetystyöntekijöihin ja evankelistoihin.
Perhe

Else Lundinin vanhemmat olivat kauppias Ludvig Lundin (1860–1920) ja hänen vaimonsa Teresia "Tesi" Lundin (1882–1971). Else Lundin oli itse naimaton.
Julkaisuja

Söndagsskolläraren : praktiska vinkar och råd för arbetet i söndagsskolan, Helsinki : Taborförlaget 1950.
Små sångare : en samling sånger för hem och söndagsskola, osa 1 ja 2, Helsinki : Taborförlaget 1951/1956
Pyhäkoulunopettaja : käytännöllisiä ohjeita ja neuvoja pyhäkoulutyön tekijöille, Ristin Voitto 1951
Vi läser ABC, Helsinki : Taborförlaget 1952
Handledning för biblisk flanellograf, Helsinki : Taborförlaget 1952–1958
Så började det... Arna Högdahls upplevelser, Tukholma : Filadelfia 1954
Sandlådan : handledning för söndagsskollärare, Helsinki : Taborförlaget 1955-1956
Raamatullinen havaintokuvasto: ohjeita opettajille, Helsinki : Taborförlaget 1955
Opettelemme lukemaan, Ristin Voitto 1955
Vad änglarna såg, Helsinki : Taborförlaget 1957
Mitä enkelit näkivät, Helsinki : Ristin Voitto 1957
Pienet laulajat : kokoelma lauluja kotia ja pyhäkouluja varten, Helsinki : Ristin Voitto 1959
Etelä-Korean won

| Etelä-Korean won |
| --- | --- |

ISO 4217 -koodi:  KRW
Symboli:  ₩
Käyttäjät:   Korean tasavalta
Won (kor. 원) on Korean tasavallan eli Etelä-Korean rahayksikkö. Etelä-Korean wonin tunnus on ₩ ja ISO 4217 -koodi KRW.
Kolikot

Etelä-Koreassa on nykyisin käytössä seuraavat kolikot:
1 won
5 wonia
10 wonia
50 wonia
100 wonia
500 wonia
Nykyisin käytössä olevat setelit

Etelä-Koreassa on nykyisin käytössä seuraavat setelit (ja niiden etupuolella kuvatut henkilöt):
1000 wonia (Yi Hwang, filosofi 1500-luvulta)
5000 wonia (Yi I, filosofi 1500-luvulta)
10 000 wonia (Sejong Suuri, Joseon-dynastian kuningas vuosina 1418–1450)
50 000 wonia (Shin Saimdang, taiteilija 1500-luvulta)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Korean won Wikimedia Commonsissa
| Tämänhetkiset KRW-vaihtokurssit |
| --- | --- |
XE.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
OANDA.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
Erytropoietiini

Erytropoietiini
Erytropoietiini (EPO) on ihmisen oma hormoni, jota muodostuu munuaisissa ja joka edistää punasolutuotantoa. Sitä käytetään hoitona anemiaan. Erytropoietiinia käytetään myös doping-aineena urheilussa.
Nimen erytropoietiinille antoivat suomalaiset Eva Bonsdorff ja Eeva Jalavisto.
Tuotto ja vaikutukset elimistössä

Aikuisella ihmisellä munuaisen peritubulaariset solut tuottavat erytropoietiinia tavalla, jota säädellään kudoksessa olevan hapen määrän mukaan. Erytropoietiinin tuottoa lisää ns. hypoksian indusoima tekijä HIF, proteiini joka pilkkoutuu hapen läsnä ollessa. Mikäli happea on vain vähän, HIF säilyy ehjänä ja stimuloi EPO:n tuottoa. Munuaisista EPO siirtyy verenkiertoon ja vaikuttaa kohdesoluihinsa erytropoietiinireseptorin välityksellä. EPO:n vaikutukset ilmenevät etenkin luuytimessä, jossa verisolut muodostuvat. Erytropoietiinireseptoreita on kaikissa punasoluihin johtavan kehitysreitin solutyypeissä, mutta erityisen voimakkaasti vaikutus ilmenee varhaisissa kehitysmuodoissa. EPO siis kiihdyttää punasoluja tuottavien CFU-GEMM- ja BFU-E -solujen jakautumista ja hengissä säilymistä, jolloin muodostuvien punasolujen määrä lisääntyy. EPO myös kiihdyttää hemoglobiinin muodostumista.
Luuytimen ohella EPO:lla on vaikutuksia myös useissa muissa kudoksissa. Nämä vaikutukset tunnetaan kuitenkin melko huonosti, ja niiden merkitys EPO:n biologisen roolin ja sen lääkkeellisen käytön kannalta on toistaiseksi epäselvä.
Käyttö lääketieteessä

Kliinisessä käytössä on CHO-soluissa tuotettu rekombinantti ihmisen erytropoietiini eli ihmisen omaa hormonia vastaava tuote, joka valmistetaan yhdistelmä-DNA-tekniikkaa käyttäen soluviljelmissä. Koska EPO:n luontainen muodostuminen tapahtuu munuaisissa, munuaisten vajaatoimintaan liittyy usein anemia, jota voidaan hoitaa EPO:n avulla. EPO:n käyttöaiheita ovat myös mm. aplastinen anemia ja useat muut anemian tyypit sekä syöpää sairastavien sytostaattihoidon aiheuttamien verimuutosten hoito. EPO nostaa anemiapotilaan veren punasolujen määrää ja hemoglobiinipitoisuutta sekä kohottaa yleiskuntoa ja jaksamista. Lyhytkestoisesti käytettynä se on turvallinen eikä käyttöön yleensä liity haittavaikutuksia. Pitkäkestoisessa käytössä EPO voi kuitenkin aiheuttaa sydän- ja verenkiertoelimistöön kohdistuvia haittoja, kuten verenpaineen nousua ja kohonnutta verisuonitukosten riskiä.
Käyttö doping-aineena

Epo parantaa suorituskykyä kohottamalla kudosten hapensaantia, kun veressä happea kuljettavan hemoglobiinin määrä kasvaa. Tämän vuoksi EPOa on käytetty doping-aineena etenkin kestävyyslajeissa ja pitkäkestoisia aerobisia suoritteita sisältävissä lajeissa. EPO on luokiteltu kiellettyjen aineiden listalle suoritusta parantavana aineena, mutta sen testaukseen liittyy edelleen haasteita. Koska kysymyksessä on elimistön oma hormoni, testissä pitää pystyä erottamaan elimistön oma ja elimistöön keinotekoisesti tuotu hormoni. Pitkäaikaiseen EPO:n käyttöön liittyy kuitenkin terveysriskejä, joista parhaiten tunnetaan verenpaineen nousu ja verisuonitukosten riskin kasvaminen.
Varsinaisen EPO:n käytön sijasta urheilija voi toiminnallaan pyrkiä stimuloimaan oman elimistönsä EPO-tuotantoa oleskelemalla olosuhteissa, joissa happea on ilmassa tavallista vähemmän (”korkean paikan leiri” tai alppimaja). Tällöin ilman alhainen happiosapaine saa aikaan EPO:n tuotannon kiihtymisen munuaisissa.
Epon viikkoannos maksaa 350–400 euroa ja sitä on käytettävä 1–1½ kuukautta. EPO:n sakeuttama veri voi johtaa veritulppaan. Luontaisesti korkeita veriarvoja esiintyy joskus vuoristossa asuvilla, erästä harvinaista veritautia potevilla ja jos suvussa esiintyy tietty geenimutaatio, kuten Mäntyranta-Teurajärvi-suvussa, jossa tunnettuja hiihtäjiä ovat Eero Mäntyranta ja Pertti Teurajärvi.
EPO on ollut Kansainvälisen olympiakomitean kiellettyjen aineiden listalla jo vuodesta 1990, mutta luotettava testimenetelmä otettiin käyttöön vasta Sydneyn kesäolympialaisissa 2000.
Suomen hiihtoliiton henkilöitä tuomittiin vuonna 2011 vankeusrangaistuksiin törkeästä petoksista EPO-douppauksen yhteydessä.
Aiheesta muualla

Suomen urheilun eettinen keskus (SUEK): Erytropoietiini eli EPO (pdf)
PubChem: Erythropoietin (human) (englanniksi)
UniProt: Erythropoietin, Homo sapiens (Human) (englanniksi)
DrugBank: Erythropoietin (englanniksi)
FCR 2001 Duisburg

| FCR 2001 Duisburg |
| --- | --- |
Koko nimi:  FCR 2001 Duisburg
Perustettu:  2001
Lakkautettu:  2013
Kaupunki:  Duisburg, Saksa
Infobox OKNimi-testi OK: 
FCR 2001 Duisburg oli Saksan Bundesliigassa pelannut naisten jalkapalloseura.
Seura perustettiin 2001, kun FCR Duisburg 55:n naisjalkapalloijat perustivat oman seuran. FCR Duisburg 55:n riveissä naiset olivat voittaneet Saksan mestaruuden kaudella 1999–2000 ja cupin 1998. Itsenäisenä seurana Duisburg voitti Saksan cupin kahdesti ja sijoittui Bundesliigassa viidesti toiseksi. Seuran suurin menestys oli UEFA Cupin voitto 2009. 2010-luvulla seura kärsi taloudellisista vaikeuksista ja lopulta FCR 2001 Duisburg lakkautettiin ja naisten jalkapallotoiminta yhdistyi MSV Duisburgin kanssa vuoden 2014 alusta lähtien.
Saavutukset

Saksan mestaruus
2000
Saksan cup
1998, 2009, 2010
UEFA Cup
2009
Etelä-Kymenlaakson ammattiopisto

Etelä-Kymenlaakson ammattiopiston Katariinan kampusta Kotkassa.
Haminan kampuksen tiloja.
Etelä-Kymenlaakson ammattiopisto (tunnetaan myös nimellä EKAMI) on ammattioppilaitos Etelä-Kymenlaaksossa. Sen hallinnollinen keskus on Kotkassa Kotkansaarella Kotekon tiloissa. Ammattiopisto on yli 3 000 opiskelijan oppilaitos. Oppilaitos antaa ammatillista peruskoulutusta 2 240 opiskelijalle Kotkassa ja Haminassa. Ammatillista aikuiskoulutusta ja oppisopimustoimintaa järjestetään aikuisille ja yrityksille. Aikuiskoulutuksessa on opiskelijoita noin 500 ja oppisopimuskoulutuksessa saman verran.
Ammattiopisto järjestää ammatillista peruskoulutusta 24 ammatilliseen perustutkintoon, talouskouluopetusta, maahanmuuttajien ammatilliseen koulutukseen valmentavaa koulutusta sekä erityisopetuksena järjestettävää valmentavaa ja ohjaavaa koulutusta. Aikuiskoulutuksessa annetaan opetusta moniin tekniikan ja palvelualojen ammatteihin, joissa voi suorittaa ammatti- ja erikoisammattitutkintoja. Oppisopimuskoulutusta voidaan järjestää myös sellaisilla aloilla, joihin ei alueella ole oppilaitosmuotoista tarjontaa.
Omistajat ja johto

Oppilaitoksen omistajina on viisi kuntaa, Hamina, Kotka, Miehikkälä, Pyhtää ja Virolahti.
Kunnat perustivat vuonna 2005 Kotkan–Haminan seudun koulutuskuntayhtymän, jonka oppilaitoksena ammattiopisto toimii. Kuntayhtymän ylintä päätäntävaltaa käyttää kuntien valitsema yhtymäkokous. Toimeenpanovaltaa käyttää yhtymähallitus, jossa on kymmenen jäsentä. Henkilöstöä on 280, joista opettajia on noin 240 ja loput toimisto- ja muuta tukipalveluhenkilöstöä. Ammattiopiston talousarvio vuonna 2006 oli 24 miljoonaa euroa. Monialaisena ja riittävän suurena yksikkönä toiminta järjestetään opiskelijakohtaisella valtionosuudella ja omalla tulorahoituksella.
Kampukset ja toimipisteet

Haminan kampus
Katariinan kampus
Kotekon kampus
Malmingin kampus
Lähde:
Aiheesta muualla

Etelä-Kymenlaakson ammattiopisto
Ellen Day Hale

Ellen Day Hale: Omakuva.
Ellen Day Hale: Aamun uutiset, maalattu vuonna 1905, öljyväriteos.
Ellen Day Hale (11. helmikuuta 1855 Worcester Massachusetts – 11. helmikuuta 1940 Brookline Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen impressionistinen taidemaalari.
Aiheesta muualla

http://www.artnet.com/artists/ellen-day-hale/
http://www.aaa.si.edu/collections/ellen-hale-and-hale-family-papers-7632/more-information
Eye Dance

| Eye Dance Boney M>  |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1985
 Julkaistu: lokakuu 1985
 Tuottaja(t): Frank Farian
 Tyylilaji: disko elektroninen musiikki pop
 Kesto: 41.33
 Levy-yhtiö:  Hansa Records
Boney M:n muut julkaisut
| Ten Thousand Lightyears 1984 | Eye Dance 1985 | The Best of 10 Years – 32 Superhits 1986 |
Eye Dance on saksalaisen Boney M. -yhtyeen kahdeksas ja samalla viimeinen studioalbumi, joka julkaistiin lokakuussa 1985. Se on ainoa Boney M. -studioalbumi, joka ei noussut listalle yhtyeen kotimaassa Länsi-Saksassa. Kuriositeettina Eye Dance on myös yhtyeen ainoa studioalbumi, jonka kannessa ei ole Boney M. -logoa, eikä yhtyeen jäseniä kuvattuna.
Avausraita ”Young, Free & Single” ja Stevie Wonder -cover ”My Cherie Amour” olivat levyn singlejulkaisut. Albumilla on myös muun muassa 10cc-cover ”Dreadlock Holiday”.
Kappaleet

A-puoli
Young, Free & Single – 4.10 (säv. Applegate/Frank Farian/Rayen)
Todos Buenos – 4.34 (säv. Applegate/Farian)
Give It Up – 3.58 (säv. Dietrich/Grabowski/Simons)
Sample City – 3.43 (säv. Ehrhardt/Farian)
My Cherie Amour – 4.04 (säv. Cosby/Moy/Stevie Wonder)
B-puoli
Eye Dance – 4.04 (säv. Applegate/Farian/Low)
Got Cha Loco – 3.34 (säv. Applegate/Baierl/Farian/Rayen)
Dreadlock Holiday – 4.52 (säv. Graham Gouldman/Eric Stewart)
Chica Da Silva – 4.33 (säv. Courage/Farian/Reyam)
Bang Bang Lulu – 3.01 (säv. Farian)
Kokoonpano

Reggie Tsiboe – laulu kappaleissa 1, 5, 8 ja 10, taustalaulu
Liz Mitchell – laulu kappaleissa 7 ja 9, taustalaulu
Frank Farian – laulu kappaleissa 2, 4 ja 6, taustalaulu
Marcia Barrett – taustalaulu
Bobby Farrell – laulu kappaleessa 1
Rhonda Heath (La Mama) – laulu kappaleissa 2 ja 3
Madeleine Davis (La Mama) – laulu kappaleissa 2 ja 3
Patricia Shockley (La Mama) – laulu kappaleissa 2 ja 3
Amy Goff – taustalaulu kappaleissa 1, 5, 8 ja 10
Elaine Goff – taustalaulu kappaleissa 1, 5, 8 ja 10
Fatih Akyel

Fatih Akyel
Fatih Akyel (s. 26. joulukuuta 1977 Istanbul, Turkki) on turkkilainen entinen jalkapalloilija. Hän pelasi puolustajana muun muassa turkkilaisissa suurseuroissa Galatasarayssa ja Fenerbahçessa. Akyel saavutti pronssia vuoden 2002 MM-kisoissa.
Akyel voitti urallaan viisi Turkin-mestaruutta, joista kolme Galatasarayssa ja kaksi Fenerbahçessa. Turkin cupin hän voitti kahdesti Galatasarayssa. Turkin maajoukkueessa Akyel pelasi 64 A-maaottelua vuosina 1997–2004.