stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ihmispeto (vuoden 1954 elokuva)
Tuotanto

Maxwell Shane kirjoitti ensimmäisen version käsikirjoituksesta loppuvuodesta 1952. Columbia Pictures antoi elokuvan Fritz Langin ohjattavaksi samoihin aikoihin, kun hän sai projektikseen toisen film noirin Gangsterikuninkaan. Lang ei pitänyt Shanen käsikirjoituksesta ja halusi esimerkiksi henkilöhahmoihin lisää syvyyttä. Lang otti mukaan myöhemmin käsikirjoittaja Alfred Hayesin, jonka kanssa hän oli jo tehnyt yhteistyötä elokuvassa Purkaus yössä.
Käsikirjoituksen kanssa oli ongelmia vielä Hayesin mukaantulonkin jälkeen. Käsikirjoitukseen tehtiin jatkuvasti korjauksia, ja se oli lopulta valmis loppuvuodesta 1953. Kuvaukset tehtiin alkuvuodesta 1954, ja elokuva sai ensi-iltansa elokuussa.
Langin aikaisempi Jean Renoirin elokuvaan pohjautunut ohjaustyö Punainen katu oli todella suosittu. Ihmispeto ei kuitenkaan saanut lähellekään samaa arvostusta, ja kriitikot olivat pääsääntöisesti pettyneitä elokuvaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Glenn Ford  | … |  Jeff Warren   |
|  Gloria Grahame  | … |  Vicki Buckley   |
|  Broderick Crawford  | … |  Carl Buckley   |
|  Edgar Buchanan  | … |  Alec Simmons   |
|  Kathleen Case  | … |  Ellen Simmons   |
|  Peggy Maley  | … |  Jean   |
|  Diane DeLaire  | … |  Vera Simmons   |
|  Grandon Rhodes  | … |  John Owens   |
Aiheesta muualla

Ihmispeto Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tooze, Gary: Human Desire DVDBeaver. Viitattu 1.3.2021. (englanniksi)
Baron, Saskia: DVD/Blu-ray: Human Desire Theartsdesk.com.  12.2.2019. Viitattu 1.3.2021. (englanniksi)
III/KTR 10 (talvisota)

III/KTR 10 eli Kettätykistörykmentti 10:n III Patteristo ("Merenheimon Patteristo") oli Suomen maavoimien patteristo talvisodassa.
Perustaminen

Patteristo perustettiin 7. lokakuuta 1939 Niinisalossa ja se kuului everstiluutnantti Toivo Sarparannan komentamaan Kenttätykistörykmentti 10:een. Patteriston henkilöstö oli Honkajoen, Jämijärven ja Kankaanpään reserviläisiä. Patteriston ensimmäisenä komentajana oli kapteeni Lennart Kaje, joka luovutti komentajan tehtävät 27. marraskuuta Urho Merenheimolle. Komentajansa mukaan patteristoa kutsuttiin myös Merenheimon Patteristoksi. Rykmentin nimi vaihdettiin 1. toukokuuta 1940 Kenttätykistörykmentti 7:ksi, jolloin patteristo sai uuden nimen III/KTR 7.
Patteristo pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaisesti, mutta varsinaista tykkikalustoa lukuun ottamatta määrävahvuuksiin ei päästy.
Yksiköt ja kalusto

E ja EPtri/III/KTR 10
1./III/KTR 10 kalusto 4 kpl 76 K/02
2./III/KTR 10 kalusto 4 kpl 76 K/02
3./III/KTR 10 kalusto 4 kpl 122 H/10
Historia

Patteristo keskitettiin III Armeijakunnan alueelle Karjalankannaksen itäosaan. Patteristoa kuljettanut juna saapui Sakkolan asemalle sunnuntaina 15. lokakuuta kello 9.35. Aluksi käskettiin 8. ja 9. patteri Räisälän Humalaisiin, josta ne siirrettiin seuraavana päivänä Oravakyröön ja edelleen Virkkilään. Ne siirtyivät vielä 23. lokakuuta Haitermaahan. Patteriston 7. patteri Sipilänmäen ja kirkonkylän väliselle alueelle, jonne kaksi muuta patteria siirtyivät marraskuun ensimmäisen viikon aikana.
Iivana

| Iivana |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  -
– ruotsinkielinen:  -
– ortodoksinen:  -
Muunnelmia:  Iivo
Vastineita eri kielissä:  Iván
Nimen alkuperä:  slaavilainen Ivan, Johannes-nimen muunnelma
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iivana on karjalainen muunnos etunimestä Ivan (ven. Иван), joka on Johannes-nimen vastine Venäjällä ja muissa slaavilaisissa maissa.
Suomessa Iivana on etunimenä harvinainen ja on vuoden 2009 loppuun mennessä annettu Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan alle 40 henkilölle, joista noin puolet on miehiä, puolet naisia. Sitä ei myöskään ole suomalaisessa nimipäiväkalenterissa. Nimeä Iivana käytetään suomen kielessä kuitenkin vakiintuneesti Ivan-nimisistä Moskovan suuri­ruhtinas­kunnan ja Venäjän hallitsijoista.
Nimeä käytetään suomen kielessä joskus myös venäläisiä tarkoittavana leikillisenä tai halventavana nimityksenä.
Tunnettuja Iivanoja > Hallitsijoita

Iivana I, Iivana Kalita, Moskovan suuriruhtinas 1325–1340, Vladimirin suuriruhtinas 1328–1340
Iivana II, Moskovan ja Vladimirin suuriruhtinas 1353–1359
Iivana III, Iivana Suuri, Moskovan suuriruhtinas ja ensimmäinen koko Venäjän hallitsija 1462–1505
Iivana IV, Iivana Julma, Venäjän tsaari 1547–1584
Iivana V, Venäjän tsaari 1682–1696
Iivana VI, Venäjän keisari 1740–1741
Tunnettuja Iivanoja > Muita

Iivana Bogdanov (1843–1911), suomalainen runonlaulaja
Iivana Onoila (1842–1924), suomalainen runonlaulaja
Iivana Rokačču (n. 1550–1615), vienankarjalainen sissipäällikkö
Iivana Jehkinpoika Shemeikka, Jehkin Iivana (1843–1911), suomalainen runonlaulaja ja kantelensoittaja
Iivana Vasleinpoika, oik. Ivan Bulgak (1440–1498), venäläinen ruhtinas, Pihkovan ja Novgorodin käskynhaltija
Willie Davenport

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Willie Davenport |  Willie Davenport |  Willie Davenport |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Mexico 1968 | 110 m aidat |  |
|  Pronssia | Montreal 1976 | 110 m aidat |  |
William D. "Willie" Davenport (8. kesäkuuta 1943 Troy, Alabama – 17. kesäkuuta 2002) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija. Hän voitti miesten 110 metrin aitajuoksussa kultaa vuoden 1968 olympialaisissa ja saavutti pronssia vuoden 1976 olympialaisissa. Hän osallistui olympialaisiin voittamatta mitaleja myös vuosina 1964, 1972 ja 1980, viimeisellä kerralla ei kuitenkaan aitajuoksijana vaan rattikelkkailijana.
Davenport kuoli sydäninfarktiin O'Haren kansainvälisellä lentoasemalla Chicagossa 59-vuotiaana.
Wolfgang Dauner

Dauner vuonna 1992.
Wolfgang Dauner (30. joulukuuta 1935 Stuttgart – 10. tammikuuta 2020 Stuttgart) oli saksalainen fuusiojazzpianisti ja -säveltäjä. Hänet oli muun muassa United Jazz and Rock Ensemblen jäsen ja teki yhteistyöstä muun muassa Hans Kollerin, Albert Mangelsdorffin, Volker Kriegelin, Ack van Rooyenin, ja Zbigniew Seifertin kanssa.
Dauner opiskeli trumpetin- ja pianonsoittoa sekä sävellystä Stuttgartin musiikkikorkeakoulussa ja oli sitten mukana Joki Freundin sekstetissä 1960-luvun alussa. Hän esiintyi useilla festivaaleilla eri puolilla Saksan liittotasavaltaa ja levytti esikoisalbuminsa trionsa kanssa 1964. Albumi oli yksi ensimmäisistä free jazz -levytyksistä Euroopassa. 1960-luvun loppupuolella Dauner johti Stuttgartissa radioyhtiön jazzyhtyettä ja sävelsi sille teoksia. Vuonna 1970 hän perusti Hans Kollerin kanssa jazzrock-yhtye Et Ceteran ja toimi Free Sound & Super Brass Big Bandin toisena johtajana. The United Jazz And Rock Ensemblen jäsenenä 1970-luvun puolivälistä alkaen hän alkoi tuoda esiintymisiin mukaan teatterin, oopperan ja tanssitaiteen elementtejä.
Dauner sävelsi myös elokuvamusiikkia ja lastenoopperan. Hän levytti muun muassa levymerkeille Mood, Columbia, MPS ja ECM Records.
Jazzhistorioitsija Joachim-Ernst Berendt luetteli 1980-luvun alussa Daunerin yhtenä tärkeimmistä fuusiopianisteista ja syntetisaattorin käyttäjistä jazzissa.
Pori Jazz -festivaaleilla Dauner vieraili viulisti Jean-Luc Pontyn kanssa 1970 ja omine yhtyeineen 1973.
Käännös suomeksi
Iisvesi–Virmasvesi–Rasvanki

| Iisvesi–Virmasvesi–Rasvanki |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio, Rautalampi, Suonenjoki, Tervo
Koordinaatit:  62°50′04″N, 26°53′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Iisveden−Virmasveden alue (14.722)
Tulouomia:  Suonenjoki, Petäjäjoki, Alajoki, Kuttakosken kanava, Savikoski
Lasku-uoma:  Vaajavirta, Säynätsalmi, Tervolan kanava Niiniveteen
Taajamat:  Iisvesi, Karttula, Tervo
Järvinumero:  14.722.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  97,9 m  
Pituus:  42,2 km  
Leveys:  15 km  
Rantaviiva:  464,216 km  
Pinta-ala:  164,466 km²  
Suurin syvyys:  34,47 m  
Valuma-alue:  3 666,86 km²  
Saaria:  415 
:  Käpysaarta, Pulkkilansaari, Linnonsaari, Kuninkaansaari
 fiIisvesi–Virmasvesi–Rasvanki 
Iisvesi–Virmasvesi–Rasvanki on Pohjois-Savossa Suonenjoella, Kuopiossa, Rautalammilla ja Tervossa sijaitseva järvi. Järven rannoilla sijaitsevia taajamia ovat Iisvesi Suonenjoella, Karttula Kuopiossa ja Tervo Tervossa.
Edellä määritelty järvi on Suomen 27. suurin järvi . Paikalliset eivät käytä yllä olevaa nimeä muuten kuin vesistöteknillisessä mielessä. Seudun asukkaille eri järvenosat Rasvanki, Virmasvesi ja Iisvesi ovat erillisiä järviä, joilla vedenpinnat ovat lähes samalla korkeudella. Wikipediassa ne esitellään tarkemmin omissa artikkeleissaan, jotta tästä artikkelista ei tulisi liian laaja. Voidaan vielä mainita, että Niinivesi, jonka vedenpinta Karttapaikan mukaan on samalla korkeudella, ei jostakin syystä lueta mukaan tähän järveen.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Virmasveden alueella (14.72), jonka Iisveden–Virmasveden alueeseen (14.722) järvi kuuluu. Vesistöalue on läpivirtausalue, joka muodostaa päävesistöreitin Rautalammin reitin valuma-alueessa. Pääreitin yläpuolinen vesistöalue on Nilakan alue (14.73, 2 157 km²), joka laskee siihen Äyskosken kautta, ja alapuolinen on Konneveden alue (14.71), johon laskee alapuolisen Niiniveden alueen (14.721, 4 205 km²) Niinivedestä alkava Nokisenkoski. Lasku-uomia on Niiniveteen ainakin kolme: Säynätsalmelta ja Putaansalmelta on matkaa Niiniveden Nokisenkoskelle 1,2 kilometriä ja Vaajavirralta 2,7 kilometriä. Tervolan kanavalta on matkaa Nokisenkoskelle 19 kilometriä. Järven vedenpinnan korkeus on 97,9 metriä mpy, joka on myös Niiniveden vedenpinnan korkeus .
Pääreitti muodostuu siis peräkkäisistä Iisveden–Virmasveden alueesta (14.722) ja Niiniveden alueesta (14.721), jotka ovat kolmannen jakovaiheen vesistöalueita. Reitille yhtyy kolme kolmannen vaiheen vesistöaluetta. Suurin niistä on Kuttajärven alue (14.724), jonka lasku-uoma on Virmasveteen laskeva Kuttakosken kanava. Kuttajärven alueeseen laskevat kolme valuma-aluetta: Keihäsjoen valuma-alue (14.725), Inganjoen valuma-alue (14.726) ja Kivijoen valuma-alue (14.727). Näiden neljän yhteinen valuma-alue on 181 neliökilometriä. Näiden lisäksi Virmasveteen laskevat myös Petäjäjoen valuma-alue (14.728, 126 km²) ja Tervajoen valuma-alue (14.729, 17 km²). Virmasveden alueeseen laskee kaksi toisen jakovaiheen vesistöaluetta. Iisveteen tulee kaakosta laskeva Suonenjoen valuma-alue (14.78, 337 km²) ja sekä Virmasveteen että Rasvankiin koillisen suunnalta laskeva Tallusjärven valuma-alue (14.77, 419 km²).
Järven viereisiä vesistöjä käsitellään tarkemmin kunkin järvenosan artikkelissa.
Ihmiset

| Ihmiset |
| --- | --- |
 Neandertalinihminen (Homo neanderthalensis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Yläheimo::  Ihmisapinat Hominoidea
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Suku::  Ihmiset Homo  Linnaeus, 1758
Katso myös
   Ihmiset Wikispeciesissä   Ihmiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ihmiset (Homo) on isojen ihmisapinoiden (Hominidae) heimoon kuuluva nisäkässuku, joka sisältää modernit ihmiset ja näiden läheiset sukulaislajit. Suvun on arvioitu olevan 1,5–2,5 miljoonaa vuotta vanha. Kaikki muut suvun lajit ja alalajit kuin ihminen (Homo sapiens) ja sen nimialalaji Homo sapiens sapiens ovat kuolleet sukupuuttoon.
Historia

Jotkut tutkijat ovat arvelleet joidenkin Australopithecusten saattaneen olla ihmisen esivanhempia. Kenianesi-ihminen (Kenyanthropus platyops) on noin 3,5 miljoonan vuoden ikäinen laji. Kenianesi-ihmisen suhdetta ihmisen kehityslinjaan ei vielä tiedetä varmasti. Jos se osoittautuu ihmisen kantamuodoksi, useimmat Australopithecukset eivät sitä silloin voisi olla.
Ihmisten suvun (Homo) katsotaan yleisimmin kehittyneen 2–2,5 miljoonaa vuotta sitten, vaikkakin jotkut katsovat sen kehittyneen jo yli neljä miljoonaa vuotta sitten. Ihmisten kehityslinjaan kuuluvia mutta usein harvalukuisia fossiileja on ollut usein vaikea sijoittaa apinaihmisiin tai ihmisiin. Joidenkin tutkijoiden mukaan Etiopian Ledi-Gerarusta löydetty 2,8 miljoonaa vuotta vanha fossiili edustaa varhaisinta tunnettua ihmistä ja yhdistää Australopithecus afarensiksen ihmisen sukuun.
Pystyihmisiin luetaan useita kahdella jalalla liikkuvia ihmislajeja, jotka elivät eri puolilla Vanhaa maailmaa 1,9 miljoonaa – 50 000 vuotta sitten. Ne polveutuivat mahdollisesti jostakin kantapystyihmislajista, vaikkakin aiemmin on pidetty mahdollisena että niitä edeltävä laji olikin kätevä- tai turkananihminen. Pystyihmiset hävisivät yksi kerrallaan sukupuuttoon kehittyneempien ihmistyyppien tieltä.
Heidelberginihmisen uskotaan yleisimmin kehittyneen Afrikassa afrikanihmisestä (Homo ergaster) 700 000–600 000 vuotta sitten ja levinneen sitten Eurooppaan ja Aasiaan. Heidelberginihmisestä kehittyi Euroopassa neandertalinihminen, Aasiassa denisovanihminen ja Afrikassa nykyihminen.
Nykyihmiset lähtivät Afrikasta noin 60 000 vuotta sitten. He levittäytyivät Etelä-Aasiaan noin 50 000 vuotta sitten ja saapuivat Australiaan viimeistään 40 000 vuotta sitten. Euroopasta on löytynyt nykyihmisen jäänteitä 41–45 tuhannen vuoden takaa. Viimeisimpänä ihminen saapui Alaskan kautta Aasiasta Amerikkaan 30 000–10 000 vuotta sitten.
Ihmisen historiassa on ollut tavallista, että samaan aikaan on elänyt useita ihmislajeja. Nykyihminen on ainoa jäljellä oleva ihmislaji. Nykyihmisen kanssa samaan aikaan esiintyivät ennen sukupuuttoaan myös neandertalinihminen (40 000 vuotta sitten), floresinihminen (12 000 vuotta sitten), denisovanihminen (40 000 vuotta sitten), pystyihminen (50 000 vuotta sitten) ja mahdollisesti myös Homo naledi (236 000–335 000 vuotta sitten).
Lajit

†Homo naledi
†Homo gautengensis
†Homo habilis (käteväihminen)
†Homo rudolfensis  (turkananihminen)
†Homo ergaster (afrikanihminen)
†Homo erectus (pystyihminen)
†Homo floresiensis (floresinihminen)
†Homo luzonensis (luzoninihminen)
†Homo antecessor (euroopanihminen)
†Homo heidelbergensis (heidelberginihminen)
†Denisovanihminen
†Homo neanderthalensis (neandertalinihminen)
†Homo longi , mahdollisesti denisovanihminen
†Homo rhodesiensis (rhodesianihminen)
†Homo cepranensis ("cepranonihminen")
†Homo georgicus (georgianihminen)
Homo sapiens (ihminen)
Homo sapiens sapiens
†Homo sapiens idaltu
Lajit > Lajien vertailua

| laji | esiintymisaika (miljoonaa vuotta sitten) | esiintymisalue | aikuisen pituus (m) | aikuisen paino (kg) | aivotilavuus (cm³) | fossiililöydökset | löydetty |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| H. naledi | >2,5, mahdollisesti 0,2–0,3 | Etelä-Afrikka | 1,50 |  |  | useita | 2013 |
| H. gautengensis | >2,0–0,6 | Etelä-Afrikka | 0,90 |  |  | 1 | 2010 |
| H. habilis | 2,5–1,5 | Afrikka | 1,0–1,5 | 30–55 | 600 | monia | 1964 |
| H. rudolfensis | 1,9 | Kenia |   |   |   | 1 kallo | 1972/1986 |
| H. georgicus | 1,8–1,6 | Georgia |   |   | 600 | muutamia | 1999/2002 |
| H. ergaster | 1,9–1,25 | Itä- ja Etelä-Afrikka | 1,9 |   | 700–850 | monia | 1975 |
| H. erectus | 2 (1,25)–0,3 | Afrikka, Euraasia (Jaava, Kiina, Kaukasus) | 1,8 | 60 | 900–1100 | monia | 1892 |
| H. cepranensis | 0,8? | Italia |   |   |   | 1 kallo | 1994/2003 |
| H. antecessor | 0,8–0,35 | Espanja, Englanti | 1,75 | 90 | 1000 | 3 löytöpaikkaa | 1997 |
| H. heidelbergensis | 0,6–0,25 | Eurooppa, Afrikka, Kiina | 1,8 | 60 | 1100–1400 | monia | 1908 |
| Denisovanihminen | 0,03 (löydetyt ajoitettu) | Siperia |  |  |  | muutama | 2008 |
| H. neanderthalensis | 0,23–0,04 | Eurooppa, Länsi-Aasia | 1,6 | 55–70 (tukevarakenteinen) | 1200–1700 | monia | (1829)/1864 |
| H. rhodesiensis | 0,3–0,12 | Sambia |   |   | 1300 | vain muutamia | 1921 |
| H. sapiens | 0,25–nykypäivä | elää ympäri maapallon | 1,4–1,9 | 55–80 | 1000–1850 | elossa | (1758) |
| H. sapiens idaltu | 0,16 | Etiopia |   |   | 1450 | 3 pääkoppaa | 1997/2003 |
| H. floresiensis | 0,10–0,012 | Indonesia | 1.0 | 25 | 400 | 7 yksilöä | 2003/2004 |
Aiheesta muualla

Mikko's Phylogeny archive (Arkistoitu – Internet Archive)
Hominid species
Ihmisen evoluutio
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q171283  Wikispecies: Homo  BioLib: 20557  BOLD: 4523  CoL: 636X2  EoL: 42268  EPPO: 1HOMXG  GBIF: 2436435  iNaturalist: 43583  IRMNG: 1035772  ITIS: 180091  MSW: 12100794  NBN: NHMSYS0000376769  NCBI: 9605  NZOR: 439952f5-cd08-4256-875a-4010297345bd  Open Tree of Life: 770309  Paleobiology Database: 40901  Plazi: 272FC626-B467-6C4B-3330-B72E2A4AD183  WoRMS: 1455976  ZooBank: FEC9C6B9-6C88-434A-AC79-5DABF3C9D359
Patricia Davies

| Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Zimbabwe> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 |  |  |
Patricia Joan ”Trish” Davies (s. 5. joulukuuta 1956) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Davies pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi kaikissa viidessä ottelussa ja teki yhden maalin Puolaa vastaan. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Tauno Iisalo

| Tauno Iisalo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1916 Ähtäri
Kuollut: 18. kesäkuuta 1947 (30 vuotta) Laukaa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1938–1947
Taistelut ja sodat:  Jatkosota
Sotilasarvo:  Kapteeni
Kunniamerkit:  Mannerheim-ristin ritari
Tauno Veikko Ilmari Iisalo (23. heinäkuuta 1916 Ähtäri – 18. kesäkuuta 1947 Laukaa) oli Suomen ilmavoimien lentäjä ja Mannerheim-ristin ritari numero 168. Iisalo lensi jatko- ja Lapin sodassa yhteensä 141 pommitus-, tiedustelu- ja valokuvauslentoa..
Elämä ja sotilasura

Tauno Iisalo syntyi Ähtärissä, Etelä-Pohjanmaalla, rautatievirkamies Jaakko ja Siiri (o.s. Törnroos) Iisalon perheeseen. Hänen vanhemmat olivat rautatievirkamies Jaakko Antero Iisalo ja Siiri Aino. Perheessä oli kuusi lasta, neljä poikaa ja kaksi tyttöä. Myös Taunon vuonna 1920 syntyneestä pikkuveljestä Pentistä tuli Mannerheim-ris­tin ritari. Lisäksi ristiä ehdotettiin vuonna 1918 syntyneelle Aulikselle. Neljäs veli Viljo haavoittui vakavasti jatkosodassa.
Perhe muutti vuonna 1927 isän työn mukana Kuopioon.  Iisalo kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta 1938, jonka jälkeen hän astui suorittamaan asevelvollisuuttaan ilmavoimien reserviupseerikouluun. Vänrikiksi ylennetty Iisalo komennettiin 25. toukokuuta 1940 Lentorykmentti 4:ään, jossa hän toimi nuorempana lentoupseerina. Iisalo kävi Kadettikoulun vuonna 1941. Jatkosodan alkaessa reservin luutnantti Iisalo komennettiin Lentolaivue 44:ään, jossa hän palveli Bristol Blenheim -pommituskoneen ohjaajana. Syyskuussa 1942 hänet komennettiin ohjaajaksi Lentolaivue 48:aan. Komennus kesti kuitenkin vain neljä kuukautta, jonka jälkeen hän palasi takaisin omaan laivueeseensa.
Lentolaivue 44 vastaanotti uudeksi kalustokseen Junkers Ju 88 -koneet vuoden 1943 alussa. Iisalo jatkoi ohjaajana myös uudella konetyypillä, ensin 4. lentueen päällikkönä, sen jälkeen 2. lentueen varapäällikkönä ja 24. kesäkuuta 1944 alkaen 2. lentueen päällikkönä. Ilmavoimien komentajan, kenraaliluutnantti J. F. Lundqvistin 29. elokuuta 1944 tekemä nimitysesitys johti kapteeni Iisalon nimittämiseen Mannerheim-ristin ritariksi 21. joulukuuta 1944 numerolla 168.
Sotien jälkeen

Sotien jälkeen Iisalo jäi ilmavoimien palvelukseen ja palveli Pommituslentolaivue 43:ssa.
Tauno Iisalo sai surmansa Laukaassa 18. kesäkuuta 1947, kun hänen ohjaamansa Junkers-koneen (JK-273) toinen moottori sammui harjoituslennon nousuvaiheessa ja kone syöksyi maahan ja tuhoutui. Iisalo on haudattu Tampereelle Kalevankankaan hautausmaalle.
Mannerheim-ristin ritari Tauno Iisalon kunniakivi (nro. 168) Askaisten Ritaripuistossa.
Junkers Ju 88, konetyyppi jolla lentäessään Iisalo sai surmansa.
Heather Davis

| Mitalit> Maa:   Kanada.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Kanada> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sydney 2000 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Köln 1998 | kahdeksikko |  |
Heather Davis (s. 26. helmikuuta 1974 Vancouver) on kanadalainen soutaja. Hän saavutti kahdeksikossa olympiapronssia Sydneyssä 2000. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti samassa luokassa pronssia Kölnissä 1998. Perämiehettömässä nelosessa hän sijoittui viidenneksi Glasgow'n MM-kilpailuissa 1996 ja St. Catharinesin MM-kilpailuissa 1999.
Darzens-kondensaatio

Yleinen esimerkki Darzens-kondensaatiosta
Darzens-kondensaatio eli Darzens-reaktio tai Darzens–Erlenmeyer–Claisen-kondensaatio on kemiallinen reaktio. Reaktiossa α-halogeenikarboksyylihapon esteri reagoi emäksisissä olosuhteissa aldehydin tai ketonin kanssa muodostaen epoksiesterin eli niin kutsutun glysidaattiesterin. Reaktion julkaisi ensimmäisen kerran ranskalainen kemisti Auguste Georges Darzens vuonna 1904 ja se on nimetty hänen mukaansa.
Reagenssit ja mekanismi

Darzens-kondensaatio tapahtuu useille niin aromaattisille kuin alifaattisillekin aldehydeille ja ketoneille. Toisena lähtöaineena on tyypillisesti α-kloori- tai α-bromikarboksyylihapon esteri. Emäksenä reaktiossa voidaan käyttää alkoksideja, natriumamidia tai litiumbis(trimetyylisilyyli)amidia. Reaktion mekanismin on esitetty tapahtuvan joko enolaatin tai karbeenin kautta. Nykyään todennäköisimpänä mekanismina pidetään enolaatin muodostumista. Tässä mekanismissa vahva emäs vastaanottaa esteriltä protonin, jolloin siitä muodostuu enolaatti. Tämä enolaatti on nukleofiilinen ja reagoi elektrofiilisen aldehydin tai ketonin karbonyyliryhmän hiiliatomin kanssa additioreaktiolla. Tässä syntyy välivaiheena alkoksidi, joka on toisinaan onnistuttu eristämäänkin. Alkoksidi reagoi molekyylinsisäisellä SN2-reaktiolla, jolloin muodostuu epoksidirengas.
Darzens-kondensaatio voidaan suorittamalla stereoselektiivisesti käyttämällä kiraalisia lähtöaineita, kiraalisia apuaineita tai kiraalisia katalyyttejä. Tyypillisesti käytettyjä kiraalisia apuaineita ovat muun muassa oksatsolidinonijohdannaiset. Darzens-reaktion tuotteena muodostuva esteri voidaan hydrolysoida emäksisissä olosuhteissa. Näin muodostunut glysidiinihappojohdannainen on pysymätön ja dekarboksyloituu aldehydiksi tai ketoniksi.
Ihmisen luonnosta sekä terveyden aikaisesta elämäntavasta

| Ihmisen luonnosta sekä terveyden aikaisesta elämäntavasta> Περὶ φύσιος ἀνθρώπου Περὶ διαίτης ὑγιεινῆς.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Polybos(?)
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  lääketiede
Julkaistu:  n. 420–400 eaa.
Suomennos
Suomentaja:  Marke Ahonen
Kustantaja:  Duodecim
Julkaistu:  2021
ISBN:  978-952-360-227-4
Sarja: Corpus Hippocraticum
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ihmisen luonnosta sekä terveyden aikaisesta elämäntavasta on Hippokrateen nimiin laitettujen teosten kokoelmaan Corpus Hippocraticumiin kuuluva lääketieteellinen teos, joka käsittelee muun muassa humoraalioppia. Joskus se esiintyy kahtena erillisenä teoksena, Ihmisen luonnosta (m.kreik. Περὶ φύσιος ἀνθρώπου, Peri fysios anthrōpū; lat. De natura hominis) ja Terveyden aikaisesta elämäntavasta (m.kreik. Περὶ διαίτης ὑγιεινῆς, Peri diaitēs hygieinēs; lat. De salubri victus ratione).