stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Verkostotiede
Verkoston ominaisuuksia > Koko

Useimmiten verkoston koolla viitataan sen solmujen lukumäärään  N. Toinen, harvinaisempi tapa on mitata verkoston kaarien määrää  E, joka yhtenäisellä verkostolla voi olla mitä tahansa  N-1:n ja  E_{\max }:n välillä.
Verkoston ominaisuuksia > Tiheys

Verkoston tiheys  D määritellään sen kaarien  E ja  N-kokoisen verkoston suurimman mahdollisen kaarien määrän suhteena  nodes. Tämä lasketaan binomikertoimen  {\tbinom {N}{2}} avulla, josta saadaan tiheyden kaava  D={\frac {2(E-N+1)}{N(N-3)+2}}. Suuntaamattoman verkoston tapauksessa kaava muuntuu muotoon  D={\frac {T-2N+2}{N(N-3)+2}}, (Wasserman & Faust 1994).
Verkoston ominaisuuksia > Keskimääräinen aste

Solmun aste  k on siihen kytkeytyneiden solmujen lukumäärä. Verkoston keskimääräinen aste  \langle k\rangle ={\tfrac {2E}{N}}, on hyvin lähellä verkoston tiheyttä.
Verkoston ominaisuuksia > Keskimääräinen polun pituus

Keskimääräinen polun pituus saadaan etsimällä lyhin polku kaikkien solmuparien välillä, laskemalla ne yhteen ja jakamalla se solmuparien määrällä. Tämä kertoo kuinka monen askeleen päässä kaksi satunnaista solmua ovat keskimäärin toisistaan.
Verkoston ominaisuuksia > Verkoston halkaisija

Verkostojen solmujen välisien etäisyyksien ylärajaa kuvastaa verkoston halkaisija. Tämä saadaan etsimällä kaikkien solmuparien väliset lyhimmät polut, ja katsomalla mikä näistä on pisin. Tämä lukema on suurin määrä askelia, jotka tarvitaan päästäkseen mistä tahansa verkoston solmusta mihin tahansa toiseen.
Verkoston ominaisuuksia > Klusterointikerroin

Verkoston klusterointikerroin (clustering coefficient) eli transitiivisyys mittaa sitä, kuinka kytkeytyneitä solmun naapurit ovat keskenään. Tämä normalisoidaan jakamalla lukema maksimaalisella mahdollisella. Verkoston globaali klusterointikerroin on kaikkien solmujen klusterointikertoimien keskiarvo.
Klusterointikerroin lasketaan solmulle  i seuraavasti
missä  k_{i} on  i:nnen solmun naapurien lukumäärä ja  e_{i} näiden naapurien välisten yhteyksien määrä. Suurin mahdollinen näiden yhteyksien määrä on siis: {\binom {k}{2}}={{k(k-1)} \over 2}\,.
Verkoston ominaisuuksia > Solmun keskeisyys

Verkoston solmut ovat eri konteksteissa enemmän ja vähemmän merkittäviä verkoston kannalta. Tätä merkittävyyttä tai keskeisyyttä voidaan mitata eri tavoin. Laskukaava heijastaa usein jotain tiettyä kontekstia, jonka kannalta keskeisyyttä halutaan mitata. Yleisiä keskeisyysmetriikoita ovat astekeskeisyys (degree centrality), välillisyyskeskeisyys (betweenness centrality), läheisyyskeskeisyys (closeness centrality) ja ominaisvektorikeskeisyys (eigenvector centrality).
Verkostotyyppejä > Skaalavapaat verkostot

Skaalavapaa verkkoteoria on uusi 2000-luvun alussa esitetty käsitys verkoista. Sen ydin on, että verkko syntyy jossakin vaiheessa ja verkko kasvaa. Verkko on siis evolutionäärinen ilmiö. Verkko on skaalavapaa, koska solmujen yhteysmäärät ovat jakautuneet eksponentiaalisesti, verkossa löytyy paljon pienen yhteysmäärän solmuja, mutta myös hyvin suuren yhteysmäärän solmuja. Monet luonnon verkot ovat skaalavapaita.
Uuden skaalavapaan teorian sovellutuksia löytyi matematiikasta, fysiikasta, sosiologiasta, taloustieteestä, biologiasta, epidemiologiasta, kielitieteestä, tieteellisestä kirjoittamisesta, sodankäynnistä, terrorismista, ym.
Verkostotyyppejä > Skaalavapaat verkostot > Skaalavapaa verkko ja tieteen paradigma

Skaalavapaa verkkoteoria on hyvä esimerkki tieteen kehittymisestä, uuden paradigman muodostumisesta. Jollakin hetkellä on olemassa yleisesti hyväksytty vallitseva paradigma. Sitten tulee uusia havaintoja, joita ei sillä pystytä selittämään. Vähitellen muodostuu uusi käsitys kyseisen tieteen teoriasta. Yleensä uusi teoria pystyy selittämään enemmän ilmiöitä ja paremmin.
Aiempi tiede, asian hajottaminen pienempiin osiinsa ja näiden pienempien osien ymmärtäminen on johtanut umpikujaan. Osoittautui, että kokonaisuuden rakentaminen osista voi tapahtua monella, lukemattomilla tavoilla, joista luonto käyttää vain muutamaa. Luonto siis kokeilee kaikkea ja valitsee elinkelpoisimmat. Tullaan ensin kompleksisuuden hallintaan, mahdollisesti seuraavien vuosisatojen tieteen pääteemaan. Toiseksi tullaan edellä mainitun kokeilemisen oleellisuuteen evoluutiossa. Periaate toimii jo muun muassa ohjelmistojen, algoritmien kehittämisessä, taloudessa (keiretsu), riskirahoituksessa (vain osa rahoitettavista yrityksistä onnistuu)...
Verkostotyyppejä > Skaalavapaat verkostot > Skaalavapaan verkon ominaisuuksia

Uuden verkostoteorian mukaan verkot elävät ja kehittyvät eivätkä solmut ole tasa-arvoisia. Niiden kehitystä ohjaa keskeisesti:
kasvu
houkuttelevuustekijä ja
hubit, kytkijät (hubs), eli hyvin runsaiden yhteysmäärien solmut. Kytkijät ovat todellisten verkkojen avaintekijät.
Syntyy skaalavapaa malli. Sen solmujen yhteydet muodostava potenssi- (power) lain mukaisen jakautuman. Siinä ei ole tyypillistä solmua. Skaalavapaan mallin oleellisia ominaisuuksia ovat ensin siis kasvu ja houkuttelevuustekijä.
Skaalavapaassa mallissa on paljon vähän yhteyksien solmuja, useimmissa jonkun verran, mutta myös solmuja joissa hyvin paljon yhteyksiä. Potenssilain mukainen planeetta olisi seuraavanlainen: hyvin paljon todella pieniä asukkaita. 30 metrin asukkaat eivät kuitenkaan mahdottomia. 6 miljardin asukkaan planeetalla löytyy myös yksi vähintään 2600 metriä pitkä asukas.
Skaalavapaassa mallissa verkon topologian kuvaamisesta ollaan siirrytty sen mekanismin ymmärtämiseen, joka muodostaa verkon dynamiikan. Muodostuu vastaparit:
staattinen - kasvava
satunnainen - skaalavapaa ja
struktuuri - evoluutio
Todelliset verkot ovat hyvin yleisiä maailmassa, monella tieteenalalla. Verkkojen muodostuminen liittyy muodonmuutokseen.
Verkostotyyppejä > Skaalavapaat verkostot > Klusterit ja heikot yhteydet

Todelliset verkot sisältävät useimmiten seuraavan suurrakenteen: Ensin ovat olemassa pienen lähipiirin voimakkaat ja kaikkia koskevat liitynnät, aliverkko, klusteri. Sitten muodostuvat heikot yhteydet muihin klustereihin. Jo keskimäärin noin yhdellä yhteydellä per klusteri, aliverkot verkottuvat superverkoksi, joka alkaa elää omaa elämäänsä. Stuart Kauffmanin tutkimuksissa kaksi keskimääräistä yhteyttä per solmu on hyvin tärkeä raja. Katso Evoluutio ja olemassaolon systeemit
Klustereiden sovellutuksia ovat:
sosiologia (perhe, läheiset ystävät)
talous (keiretsu-idea Japanin taloudessa)
aivot (noin kaksi miljoonaa suuraluetta)
biologia (läheiset solut kommunikoivat keskenään, DNA:n lisäksi olion kehityksen vaikuttaa paikallinen informaatio, solujen kemian yhteen sitoma verkko)
fysiikka (jäätyminen, magneetin muodostuminen; ensin muodostuu useita atomeja käsittäviä, samalla tavalla "käyttäytyviä" atomiklustereita).
Klusterit ja niistä muodostuva superverkko on globaali/paikallinen- sovellutus. Klusterien ymmärtäminen on tärkeää monen ilmiön ymmärtämiseksi verrattuna yksittäisen toimijan ymmärtämiseen. Esimerkiksi atomiklusterit ovat aineen käyttäytymisessä tärkeämpiä kuin yksittäiset atomit.
80/20- sääntö liittyy usein klustereihin. Siis siihen, että toiminnassa on muutama avaintekijä, jotka vaikuttavat keskeisesti lopputulokseen. Keskittymällä avaintekijöihin, saadaan eniten tuloksia vähimmillä resursseilla.
Heikot yhteydet ovat erittäin tärkeitä, muun muassa työnsaannissa verrattuna vahvoihin klustereiden yhteyksiin. Johtajat saavat 70% enemmän uusista työpaikoista heikkojen lenkkien kautta kuin tuttavapiiristä (vahvat yhteydet). Klustereidemme tieto on samaa kuin meillä, ne eivät siis tuo meille uutta tietoa. Se tulee heikoista yhteyksistä. Edellä oleva on yksi sosiologian suurimpia tutkimustuloksia ja eniten siteerattuja.
Verkostotyyppejä > Skaalavapaat verkostot > Kytkijät, supersolmut (hubs)

Ihmisverkoissa löytyi yksilöitä, joilla oli paljon enemmän yhteyksiä, kuin satunnaisten verkkojen teoria salli. He olivat ympäristönsä supervaikuttajia, henkilöitä, jotka tunsivat kaikki ja jotka kaikki tunsivat. He luovat trendejä ja muotia. Kytkijöitä löytyy monelta alalta, muualtakin kuin ihmisyhteisöistä, muun muassa webissä kyseisen tyyppiset kytkimet ovat verkon avaimia.
Kytkijöitä ei pitäisi olla olemassa satunnaisten verkkojen teoriassa. Kytkijöiden houkuttelevuuteen katoaa webin näennäinen demokraattisuus: Kuka tahansa voi julkaista mitä tahansa kaikille webissä. Tämä pitää paikkansa. Sen sijaan se mitä luetaan on aivan eri asia. Webissä on oleellista, montako sisään tulevaa linkkiä dokumentilla on.
Kytkijät (hubs) esiintyvät useammissa suurissa monimutkaisissa verkoissa kuin mitä tiedemiehet ovat vielä pystyneet tutkimaan. Ne ovat kaikkialla läsnä olevia kompleksisen kytketyn maailman geneerisiä rakennuspalikoita. Ne luovat oman maailmansa ja lyhentävät kahden mielivaltaisen solmun etäisyyttä.
Verkostotyyppejä > Skaalavapaat verkostot > ”Voittaja vie kaiken”- periaate

Kytkijät, supersolmut tarkoittavat käytännössä periaatetta: "Voittaja vei kaiken". Periaate on siis kehittyvien, dynaamisten verkkojen ominaisuus. Eräinä esimerkkejä olemassa olevassa olevasta tilanteesta hyötyjinä tietoliikennetoimialalla voidaan pitään mm. yrityksia Intel, Microsoft, Google ja Nokia. Apple on viime aikoina tuotteillaan iPhone ja IPad toiminut oman toimialansa supersolmuna.
Googlessa haku antaa osumat viittausjärjestyksessä, eniten viitattu sivu ensin. Käytännössä tästä muodostuu "voittaja vie kaiken"- ilmiö. Jos sivu on tarpeeksi hyvin laadittu, kukaan ei hae esimerkiksi sivua 524, joka on yhtä hyvin laadittu tai parempikin. Ensimmäinen riittävän hyvin laadittu sivu saa jatkuvasti uusia viittauksia.
Verkostotyyppejä > Skaalavapaat verkostot > Skaalavapaan verkkoteorian sovellutuksia

Sodankäynnissä skaalavapaa verkkoteoria antaa pohjaa uudelle informaatiosodankäyntiä seuraavalle sodankäyntitavalle, verkostokeskeiselle sodankäynnille (engl. Network-Centric Warfare, NCW).
Verkko on sama kuin kokonaisuus. Tämä viittaa Heinz R. Pagelsin esittämään tieteen mahdolliseen uuteen paradigmaan, kompleksisuuden hallintaan.
Oikeat verkot ovat itseorganisoituvia. Suurista määristä koostuessaan, ne johtavat ilmiömäiseen emergenttiin käyttäytymiseen. Ne toimivat ilman keskeistä johtoa.
Verkko ja kompleksisuus

Verkko on hyvin kompleksinen rakenne. Verkkojen ymmärtäminen on siis merkittävä osa kompleksisuuden hallintaa. Seuraava suuri haaste, seuraavan vuosisadan haaste, on nimenomaan kompleksisuuden hallintaa. Tämä viittaa vahvasti fyysikko Heinz R. Pagelsiin, jonka mukaan kompleksisuus on seuraavan 300 vuoden tieteen uusi teema.
Peltisakset

Pihtimäiset peltisakset
Saksimaiset peltisakset
Peltisakset on työkalu, jolla leikataan peltiä. Peltisakset ovat tavanomaisia saksia jykevämpiteräiset, ja niissä on paksummat varret. Osa niistä muistuttaa ulkonäöltään saksia silmukkapäisine varsineen, toiset mallit taas ovat pihtien kaltaisia. Pellin leikkaamiseen peltisaksilla vaaditaan vain hieman enemmän voimaa, kuin jos tavallisilla saksilla leikkaisi paperia. Peltisaksia käyttävät esimerkiksi peltisepät pienissä peltitöissä. Isommat työkappaleet paloitellaan kiinteällä mekaanisella leikkurilla tai sähkökäyttöisellä kuviosahalla. Peltisaksia käytetään myös askartelussa ja taidekäsitöissä. Niitä valmistetaan sekä vasemmalta että oikealta leikkaavina, suora- tai kaarevateräisinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peltisakset Wikimedia Commonsissa
Panu Majala

| Panu Majala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Panu Majala
Syntynyt: 7. helmikuuta 1979 (ikä 45)
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  203 cm
Paino:  110 kg
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1997–1998:  The Citadel
Seurajoukkueet
1998–2000 2000–2001 2001–2002 2002–2003 2003–2007 2007–2009:  Torpan Pojat Pantterit Paderborn Baskets Düsseldorf Magics Vantaan Pussihukat Torpan Pojat
Maajoukkueet
1999–2000:   Suomi
Ottelut (pisteet):  7 (12)
Panu Majala (s. 7. helmikuuta 1979) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Majala saavutti urallaan kaksi SM-hopeaa ja yhden Suomen cupin hopean. Hän edusti muun muassa Torpan Poikia ja Pussihukkia ja pelasi myös Saksan toisella sarjatasolla sekä Yhdysvaltain yliopistosarjassa. ToPossa pelatessaan hän pelasi myös EuroCupia/Saporta Cupia. Majala pelasi maaotteluita Suomen miesten maajoukkueessa ja nuorisomaajoukkueissa muun muassa alle 16-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1995.
Ura > Seurajoukkueet

Helsingin NMKY:n kasvatti Majala pelasi kauden 1997–1998 Yhdysvaltain yliopistosarjassa The Citadelin joukkueessa. Yliopistokauden jälkeen hän pelasi Suomeen ja pelasi kaksi kautta Torpan Pojissa osallistuen myös EuroCupiin/Saporta Cupiin. Vuonna 2000 hän saavutti ToPossa SM-hopeaa. ToPon jälkeen Majala pelasi yhden kauden Panttereissa ja tämän jälkeen puolitoista kautta Saksassa 2. Bundesligassa. Joulukuussa 2003 Majala palasi Suomen pääsarjaan Pussihukkiin, jota hän edusti kauden loppupuolikkaan jälkeen vielä kolme kautta saavuttaen SM-hopeaa vuonna 2005. Vuosiksi 2007–2009 Majala palasi vielä ToPoon, joka ylsi vuonna 2008 Suomen cupissa hopeasijalle.
Ura > Maajoukkue

Majala pelasi B- ja A-nuorten sekä alle 22-vuotiaiden maaotteluita. U16-maajoukkueessa hän pelasi ikäluokan EM-kilpailuissa vuonna 1995 Suomen sijoittuessa kymmenenneksi. Suomen miesten maajoukkueessa Majala pelasi vuonna 1999 kolmessa valmistavassa maaottelussa ja vuonna 2000 neljässä ottelussa Pohjoismaiden-mestaruusturnauksessa. Majala teki seitsemässä pelaamassaan miesten maaottelussa keskimäärin 1,7 pistettä ja otti 2,4 levypalloa per ottelu.
Saavutukset

SM-hopeaa 2000 ja 2005
Suomen cupin hopeaa 2008
Yksityiselämä

Majala on työskennellyt vuosikymmenen kestäneen koripalloammattilaisuutensa jälkeen muun muassa koripallo- ja muiden urheilutarvikkeiden maahantuojana. Urheilu-ura aiheutti hänelle pitkäaikaisia terveysvaivoja, muun muassa kipua kävellessä vielä kaksi vuotta uran päättymisen jälkeen. Hän on asunut Keravalla.
Aiheesta muualla

Panu Majala Basketball Profile eurobasket.com (englanniksi)
Yngling

| Yngling |
| --- | --- |

Suurin pituus (LOA):  6,35 m
Leveys:  1,70 m
Syväys:  1,05 m
Paino:  645 kg
Isopurje:  10,5 m2
Fokka / Genua:  5,33 m2
Spinaakkeri:  20,0 m2
Miehistö:  2-3
Yngling on norjalaisen Jan Herman Lingen vuonna 1967 suunnittelema kilpa- ja retkipurjevene. Venettä purjehditaan kahden tai kolmen hengen miehistöllä. Sitä voidaan pitää Solingin pienempänä versiona. Ynglingin pituus on 6,35 m ja paino 645 kg. Veneessä on isopurje, fokka ja spinaakkeri.
Yhteensä on rakennettu yli 4 000 Yngling-venettä, ja niillä kilpaillaan Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Australiassa.
Yngling olympialaisissa

Yngling hyväksyttiin kansainväliseksi kilpaluokaksi vuonna 1979, ja se valittiin naisten olympialuokaksi vuoden 2004 ja 2008 kisoihin. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa sen korvasivat Elliot 6m -veneet, joilla järjestettiin naisten parikilpailu eli match race.
Yngling olympialaisissa > Olympiamitalistit

| Vuosi | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 |  Yhdistynyt kuningaskunta Sarah Ayton Shirley Robertson Sarah Webb |  Ukraina Hanna Kalinina Svitlana Matevuševa Ruslana Taran |  Tanska Dorte Jensen Helle Jespersen Christina Otzen |
| 2008 |  Yhdistynyt kuningaskunta Sarah Ayton Sarah Webb Pippa Wilson |  Alankomaat Mandy Mulder Annemieke Bes Merel Witteveen |  Kreikka Sofía Bekatórou Sofía Papadopoúlou Virginía Kravarióti |

Purjehdus olympialaisissa
1896 •
1900 •
1904 •
1908 •
1912 •
1920 •
1924 •
1928 •
1932 •
1936 •
1948 •
1952 •
1956 •
1960 •
1964 •
1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
2024


Nykyiset olympialuokat (2024)


470 • 49er • ILCA 6 • ILCA 7 • Nacra 17 • purjelauta  (IQFoil) • leijalauta (Formula Kite)


Entisiä olympialuokkia


5.5m • 6mR • 6.5m • 7mR • 8mR • 8.5m • 9mR • 10mR • 12mR • 12′ kevytvene • 12 m2 Sharpie • 15mR • 18′ kevytvene • E-jolla • Elliott 6m • Finnjolla • Firefly • Flying Dutchman • Louhi • O-jolla • Ranskan kansallinen monotyyppi • Saaristoristeilijä • Snowbird • Soling • Star • Swallow • Tempest • Ton class (1⁄2 Ton, 1⁄2–1 Ton, 1–2 Ton, 2–3 Ton, 3–10 Ton, 10–20 Ton, Open) • Tornado • Yngling
purjelauta: Division II • Lechner A-390 • Mistral • RS:X • Windglider
Yölintu laskeutuu

| Yölintu laskeutuu Yölintu |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Äänitetty : 1993
 Julkaistu: 5. joulukuuta 1993
 Tuottaja(t): Simo Silmu
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: omakustanne
Yölinnun muut julkaisut
|   | Yölintu laskeutuu 1993 | Pieni lintunen 1994 |
Yölintu laskeutuu on Yölinnun vuonna 1993 ilmestynyt debyyttialbumi, jonka yhtye julkaisi omakustanteena. Albumi koostuu cover-kappaleista.
Kappaleet

Metsälinna – 3.03
Satumaa – 3.48
Salattu suru – 2.43
Sulle aatoksein suon – 2.48
Sokeripala – 2.43
Yölintu – 3.45
Hopeinen kuu – 3.14
Kauan – 2.42
Sahtipolkka – 2.10
Karjalan Marjaana – 2.07
Rehtorin luiseva Salli – 2.27
Ikkunaprinsessa – 2.33
Apache – 2.55
Kokoonpano

Simo Silmu - laulu, harmonikka, basso
Saku Mansikkamäki - rummut, taustalaulu
Markus Kuusijoensuu - kitara, basso, taustalaulu
Matti Silmu - kitara, taustalaulu
Pekka Mykkänen

Pekka Mykkänen on suomalainen toimittaja. Hän on työskennellyt Helsingin Sanomissa vuodesta 1995 lähtien ja toiminut muun muassa sunnuntai-, talous- ja ulkomaantoimituksissa. Mykkänen oli lehden kirjeenvaihtaja Kiinassa ja Aasiassa vuosina 1998–2003 ja hänelle myönnettiin SARS-uutisoinnistaan Suuri journalistipalkinto vuonna 2003. Hän oli kirjeenvaihtajana Yhdysvalloissa 2006–2010 ja Brysselissä 2016-2018. Mykkänen on julkaissut useita kirjoja kokemuksistaan kirjeenvaihtajana.
Mykkänen on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän opiskeli myös Harvardin yliopistossa stipendiaattina vuosina 2003–2004.
Teokset

Kiina rynnistää huipulle.  Helsinki:  Nemo, 2004.  ISBN 952-5180-75-1.
Isonenä kurkistaa Kiinaan.  Helsinki:  Nemo, 2006.  ISBN 952-5613-17-8.
Amerikka – hiekkaan valuvia unelmia.  Helsinki:  Nemo, 2011.  ISBN 978-952-240-102-1.
Mykkänen, Pekka (toim.): Suomessa sanottua – ikimuistoisia sanoja Eino Leinosta Ruben Stilleriin.  Helsinki:  Nemo, 2014.  ISBN 978-952-240-254-7.
Tunnustukset

Bonnierin vuoden juttu 2003, SARS-uutisointi, Helsingin Sanomat
Patrice Halgand

| Patrice Halgand |
| --- | --- |
 Patrice Halgand Tour de Romandien prologissa 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1974 (ikä 50)
Kansalaisuus:   Ranska
Pyöräilijä
Pituus:  179 cm
Paino:  67 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  mäkiajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1995–1999 2000–2003 2004–2008:  Festina Jean Delatour Crédit Agricole
Suurimmat voitot
 Ranskan ympäriajo, etappi 
 Tiedot päivitetty: 2. huhtikuuta 2013 
Patrice Halgand (s. 2. maaliskuuta 1974 Saint-Nazaire) on ranskalainen maantiepyöräilijä, joka aloitti ammattilaisuransa vuonna 1995. Hän edusti Festina-tallia 1995–1999, sen jälkeen Jean Delatour -joukkuetta ja vuosina 2004–2008 Crédit Agricolea. Hän voitti kymmenennen etapin Ranskan ympäriajossa 2002.
Yūka Ueno

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ueno vuonna 2018 |  Ueno vuonna 2018 |  Ueno vuonna 2018 |  |
Maa:   Japani
Naisten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Pariisi 2024 | Joukkue |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Chiba 2019 | Joukkue |  |
|  Hopeaa | Chiba 2019 | Yksilö |  |
Yūka Ueno (jap. 上野 優佳, s. 28. marraskuuta 2001) on japanilainen florettimiekkailija, Aasian-mestari ja olympiamitalisti. Hän voitti Aasian-mestaruuden vuonna 2019 Chiban AM-kilpailujen joukkuekilpailussa. Hän saavutti samoissa kisoissa AM-hopeaa yksilökilpailussa. Pariisin olympialaisissa 2024 Ueno voitti Japanin joukkueessa floretin joukkuekilpailun pronssia. Kyseessä oli Japanin ensimmäinen naisten floretin joukkuekilpailun olympiamitali.
Huhtikuussa 2021 Ueno oli FIE:n rankingissa seitsemäs, mikä on hänen paras sijoituksensa.
Patrice Estanguet

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten koskimelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten koskimelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten koskimelonta. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten koskimelonta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | C-1 |  |
Patrice Estanguet (s. 19. huhtikuuta 1973) on ranskalainen koskipujottelija. Hän on saavuttanut urallaan olympiapronssin C-1 sarjasta Atlantassa 1996 ja MM-pronssia C-1 sarjasta Bourg-Saint-Mauricesta 2002. Hänen pikkuveljensä Tony on voittanut C-1 sarjasta kaksi olympiakultaa Sydneystä 2000 ja Ateenasta 2004.
Pelargoniseitikki

| Pelargoniseitikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Cortinariaceae
Suku::  Seitikit Cortinarius
Laji::  flexipes
Kaksiosainen nimi
 Cortinarius flexipes  (Pers.) Fr. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pelargoniseitikkiryhmä (Cortinarius flexipes coll.) on seitikkien sukuun kuuluva lajiryhmä. Pelargoniseitikki on ruskeanmusta tai kuivana harmaanmusta. Lakin reunoissa erottuu suojusjätteitä. Jalka on ruskea, latvasta violetti ja siinä on suojusjätteistä muodostuvia vöitä, joista ylin on rengasmainen. Heltat ovat ruskeat tai harmahtavat. Sieni tuoksuu pelargonilta. Se ei ole ruokasieni. Pelargoniseitikki kasvaa yleisenä havu- ja sekametsissä.
Aiheesta muualla

Valokuva Biopix.dk
Yö ja usva

| Yö ja usva> Nuit et brouillard |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alain Resnais
Käsikirjoittaja:  Jean Cayrol
Tuottaja:  Anatole Dauman
Säveltäjä:  Hanns Eisler
Kuvaaja:  Ghislain Cloquet Sacha Vierny
Leikkaaja:  Jasmine Chasney Henri Colpi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska
Tuotantoyhtiö:  Argos Films
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1955  21. lokakuuta 1960
Kesto:  32 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yö ja usva (ransk. Nuit et brouillard, viitaten Adolf Hitlerin Nacht und Nebel -direktiiviin) on ranskalaisen Alain Resnais’n ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 1955. Elokuvien Hiroshima, rakastettuni (1959) ja Viime vuonna Marienbadissa (1961) ohella Resnais’n merkittävimpiin kuuluva teos kertoo natsi-Saksan keskitysleirien kauhuista.
Yö ja usva palkittiin 1956 Prix Jean Vigolla. Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Yö ja usva oli mukana heistä kahdentoista listalla.
Aiheesta muualla

Täysimittainen elokuva internetissä.
Malanin, Juho: Yö ja usva. Elitisti 25.1.2004.
Weiden in der Oberpfalz

| Weiden in der Oberpfalz |
| --- | --- |
 vaakuna
 Weiden in der Oberpfalz
 Koordinaatit: 49°40′N, 12°9′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Oberpfalz
Piirikunta:  piiritön kaupunki
Hallinto:  
 – Pormestari:  Kurt Seggewiß (SPD)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  70,5 km²
Väkiluku (31.12.2023):  43 188
 – Väestötiheys:  613 as./km²
 
 www.weiden.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Weiden in der Oberpfalz on kaupunki Baijerin osavaltiossa, itäisessä Saksassa. Se sijaitsee Oberpfalzin hallintopiirissä, noin 100 kilometriä itään Nürnbergistä ja 35 kilometriä länteen Saksan ja Tšekin tasavallan välisestä rajasta. Vuoden 2023 lopussa kaupungin asukasluku oli 43 188. Kaupungin pinta-ala on 70,5 neliökilometriä.
Weiden in der Oberpfalz on niin kutsuttu piiritön kaupunki (saks. kreisfreie Stadt), eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista.