stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kajaanin kaupunginteatteri

| Kajaanin kaupunginteatteri |
| --- | --- |
 Kajaanin kaupunginteatteri 2019
Osoite:  Kauppakatu 14
Sijainti:  Kajaani
Koordinaatit:  64°13′27.28″N, 27°44′3.97″E
Rakennustyyppi:  teatteri
Omistaja:  Kajaanin kaupunki
Julkisivumateriaali:  puu
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sissilinna
Kajaanin kaupunginteatteri - alueteatteri on Kainuun ainoa säännöllistä esitystoimintaa harjoittava ammattiteatteri.
Teatteri on toiminut kaupunginteatterin nimellä 1. elokuuta 1969 alkaen kun Kajaanin Työväen Teatteri (Kajaanin Työväen Näyttämö 1945–1954) muutti nimensä. Kuitenkin teatteri toimi kannatusyhdistyksen pohjalta vuoteen 1978 saakka jolloin se kunnallistettiin. Teatteritoiminnan Kajaanissa katsotaan alkaneen 9.12.1906 Kajaanin työväen näytelmäseuran kaupungintalon juhlasalissa pidetyistä iltamista joissa esitetiin kaksi näytelmää: C.P.Riisin Hardangerin harjulla ja Matti Kurikan Ihmekös tuo!
Teatteri on jaettu kahteen näyttämöön: isoon näyttämöön teatteritalolla (186 katsomopaikkaa) ja Sissilinnan pieneen näyttämöön (82 katsomopaikkaa). Molemmat tilat peruskorjattiin lokakuussa 2019 tehdyn päätöksen mukaan, ja suunnitelmista teatteritoiminnan siirtämiseksi muualle luovuttiin. Peruskorjausten ajan väistötilana toimi Seminaarin näyttämö.
Teatteri on tullut kuuluisaksi rohkeista, omaperäisistä näytelmistään, ja se on saanut runsaasti näkyvyyttä etenkin teatteripiireissä ympäri maata ja Keski-Eurooppaa myöten, jossa Kajaanin kaupunginteatteri on vieraillut teatterifestivaaleilla. Ikävää julkisuutta teatteri sai kuitenkin syksyllä 2004, jolloin Kajaanin kaupunginvaltuustossa pohdittiin teatterille myönnettävän tuen huomattavaa leikkaamista, joka olisi uhannut koko teatterin tulevaisuutta.
Kajaanin kaupunginteatteri valmistaa vuosittain 5–7 näytelmää, jotka jakaantuvat ison näyttämön, Sissilinnan pienen näyttämön ja alueteatterin kesken. Teatteri valittiin vuoden teatteriksi vuonna 2003, ja titteli luovutettiin eteenpäin helsinkiläiselle Q-teatterille vuonna 2005 järjestetyssä teatterigaalassa Kajaanin isolla näyttämöllä.
Ehkäpä tunnetuimpia Kajaanin kaupunginteatterin valmistamia näytelmiä ovat Kristian Smedsin ohjaamat Kainuu-trilogian näytelmät, Huutavan ääni korvessa (pohjautuu teoksiin Huutavan ääni erämaassa, kirjoittanut Lars Levi Laestadius) sekä Punainen viiva, kirjoittanut Ilmari Kianto), Georg Büchnerin Woyzeck sekä trilogian vuonna 2004 lokakuun 30. päivänä ensi-iltansa saanut Anton Tšehovin Kolme sisarta.
Teatterin eniten esitetty ja katsotuin esitys on marraskuussa 2014 ensi-iltansa saanut näytelmä Tänään koulun jälkeen, joka pohjautuu näyttelijä Janne Kinnusen omiin kokemuksiin koulukiusaamisesta.  Näytelmä sai vuoden 2019 Lasten- ja nuorten teatteripalkinnon.
Kajaanin teatterit

Kajaanin Työväenyhdistyksen Näytelmäseura 1906–1909
Kajaanin Työväenyhdistyksen Näyttämö 1909–1913
Kajaanin Työväen Näyttämö 1913–1930 (toiminta päättyy lakkauttamiseen poliittisin perustein)
Kajaanin Näytelmäseura 1917–1923
Kajaanin Teatteri 1923–1929 (toiminta päättyy talousvaikeuksien takia)
Kajaanin Näyttämö 1933–1941 (toiminta päättyy jatkosodan alkamisen takia)
Kajaanin Työväen Näyttämö 1945–1954
Kajaanin Työväen Teatteri 1954–1969 (nimi muuttui kaupunginteatteriksi)
Kajaanin Kaupunginteatteri 1969–
Kajaanin Näyttämö oli yhteisteatteri eli siellä oli näyttelijöitä jotka olivat työskennelleet sekä Kajaanin Työväen näyttämöllä että porvallisten piirien perustamassa Kajaanin Teatterissa.
Kajaanin teatterinjohtajat

Työväenyhdistyksen näytelmäseura, työväenyhdistyksen näyttämö ja työväen näyttämö
1906 R.S. Huhtamäki
1907 R.S. Huhtamäki
? Hannes Karjalainen
1909 Oskari Rinne, Aatto Eeli Koskinen
1910 Aatto Eeli Koskinen
? Hjalmari Parikka
1913–1914  Hugo Hytönen
1914 Jukka Kuusisto
1915–1916 Anni Piha
Kesä 1915 Hugo Hytönen
1916–1917 Jussi Kostamo
1917–1918 Hannes Jokelainen
1919–1923 Ragnar Länsivuori
1923–1924 Tyko Virtanen
1924–1928 Emil Luukkonen
1928–1930 Erkki Helo
1930 Ragnar Länsivuori
Kajaanin Näytelmäseura ja Kajaanin Teatteri
1917–1920 Jussi Kostamo
Kevät 1920 Ilmari Leino
1920–1925 Oskari Oka
1925–1926 Arvi Hyrske
1926 Yrjö Kyander
1926–1927 Kustaa Hintikainen
1928 Ilmari Leino ja Juho Hirvola
1929 Isidor Wuori
Kajaanin Näyttämö
1933–1935 Ilmari Leino
1935–1940 Aino Mattila
1940–1941 Kalevi Mykkänen
Kajaanin Työväen Näyttämö ja Kajaanin Työväen Teatteri
1945–1947 Kasse Salminen
1947–1949 Viljo Karhu
1949–1953 Eino Noponen
1953–1957 Aulis Hämäläinen
1957–1961 Olavi Pajunen
1963–1965 Mauri Liitti
1965–1968 Olavi Pikkarainen
1968–1970 Rauno Kuosmanen
Kajaanin Kaupunginteatteri
1968–1970 Rauno Kuosmanen
1971–1973 Jaakko Jokelin
1973–1982 Kari Selinheimo
1982–1988 Hannu Tyhtilä
1988–1995 Helena Anttonen
1995–2000 Aila Lavaste
2001–2004 Kristian Smeds
2004–2008 Ilkka Laasonen
2009–2015 Miko Jaakkola
2016–2022 Helka-Maria Kinnunen
2022– Anni Mikkelsson
Nykyisiä ja entisiä näyttelijöitä

Tyyni Forsberg (–1969)
Veikko Forsberg (myös lavastaja, –1969)
Raimo Grönberg (1975–)
Irma Martinkauppi (1979–)
Esko Julkunen (1975–)
Salla Loper (2021–)
Kalle Luotonen (1979–)
Marja Myllylä (1979–)
Kari Mäkilä (1975–)
Jukka Peltola (2021–)
Vesa Repo (1983–)
Inkeri Rönkkö (–1969)
Yrjö Rönkkö (–1969)
Silja Saarimaa (1975–)
Tom Salminen (2021–)
Kai Salomaa (–1975)
Eira Soriola (1979–)
Sirpa Vallgren (–1969)
Vera Veiskola (2021–)
Esa Venäläinen (–1969)
Jose Viitala (2021–)
Kirjallisuutta

Tuuli Vatula ja Anssi Saari: Lausuntoa, plastiikkaa ja mimiikkiä – Sata vuotta kajaanilaista teatteritoimintaa 1906–2006.  Kajaanin kaupunginteatteri, 2006.
Aiheesta muualla

Kajaanin kaupunginteatteri
Anders Oskar Roos

Anders Oskar Roos (18. toukokuuta 1812 Kokkola –  16. helmikuuta 1849 Himanka) oli suomalainen kauppias, kestikievarin pitäjä ja ruotsiksi kirjoittanut kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä Isidorus ja Oscar.
Roosin vanhemmat olivat kokkolalainen kauppias Anders Roos nuorempi (1785–1842) ja pietarsaarelaisen kauppiaan tytär Maria Sophia Lindskog (1787–1856). Varakkaan kauppiaan poikana Roos sai hyvän koulutuksen, hänen kotiopettajanaan toimivat Johan Vilhelm Snellman ja Erik Gustaf Ehrnström ja häntä valmensi ylioppilastutkintoa varten Johan Ludvig Runeberg.
Roos pääsi ylioppilaaksi 1829 ja teki sen jälkeen opintomatkat Saksaan ja Englantiin 1830–1832. Roosin oli tarkoitus jatkaa isänsä työtä kauppiaana, mutta hän haaveili kirjallisesta urasta ja muutti siksi Ruotsiin, jossa hän osallistui Thalia-nimisen teatterinharrastajien yhdistyksen toimintaan. Roos kirjoitti Ruotsissa vuonna 1837 kirjan Thalia, Dramatiska försök af A.O.R-s, jonka sisältönä
olivat hänen laatimansa näytelmätekstit Johan Fleming, Olof och Helena sekä Landtgodset i Tavastland. Ensin mainittu on tietyllä tavalla Josef Julius Wecksellin näytelmän Daniel Hjort edeltäjä.
1830-luvun lopulla Roos osti Tukholman läheltä Stora Sikla-nimisen maatilan, jossa hän piti suuria seurapiirikutsuja. Hän joutui kuitenkin luopumaan tilasta 1845 taloudellisista syistä. Roos palasi Suomeen ja piti sen jälkeen kestikievaria Himangalla Uunila-nimisessä talossa, jonka hänen äitinsä omisti.
Roos kuoli naimattomana.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1924

Vuoden 1924 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Reimsissa. Kilpailut olivat 22. maailmanmestaruuskilpailut ammunnassa. Ohjelmassa olivat vapaakivääri, vapaapistooli ja  sotilaskiväärikilpailut. Kilpailut alkoivat 14. kesäkuuta ja päättyivät 19. kesäkuuta. Samalla radalla alkoivat olympia-ammunnat jo 23. kesäkuuta.
Mitalistit

| Laji: | Kultaa: | Kultaa: | Hopeaa: | Hopeaa: | Pronssia: | Pronssia: |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 300 m vapaakivääri, asennot  | Morris Fisher  Yhdysvallat | 1 075 | Walter Stokes  Yhdysvallat | 1 067 | Karl Zimmermann  Sveitsi | 1 053 |
| 300 m vapaakivääri,asennot,joukkueet |  Yhdysvallat John Boles Raymond Coulter Morris Fisher Carl Osburn Walter Stokes | 5 284 |  Sveitsi Josias Hartmann Walter Lienhard Jakob Reich Hans Pfeiderer Karl Zimmermann | 5 184 |  Ranska Raymond Durand Louis Gouery Leon Johnson Georges Roes Emile Rumeau | 5 097 |
| 300 m vapaakivääri, makuu | Walter Stokes  Yhdysvallat | 383 | Morris Fisher  Yhdysvallat | 383 | Raymond Coulter  Yhdysvallat | 382 |
| 300 m vapaakivääri, polvi | Morris Fisher  Yhdysvallat | 365 | Lars Jørgen Madsen  Tanska | 361 | Juan Martino  Argentiina | 360 |
| 300 m vapaakivääri, pysty | Karl Zimmermann  Sveitsi | 339 | Walter Stokes  Yhdysvallat | 333 | Abelardo Rico  Argentiina | 333 |
| 300 m sotilaskivääri, asennot | Abelardo Rico  Argentiina | 492 | Walter Lienhard  Sveitsi |  | Carl Osburn  Yhdysvallat |  |
| 300 m sotilaskivääri, makuu | Abelardo Rico  Argentiina | 179 | Anders Andersson  Ruotsi |  | Mauritz Eriksson  Ruotsi |  |
| 300 m sotilaskivääri, polvi | Raymond Durand  Ranska | 172 | Walter Lienhard  Sveitsi |  | Josias Hartmann  Sveitsi |  |
| 300 m sotilaskivääri, pysty | Francois Lafortune  Belgia | 162 | Josias Hartmann  Sveitsi |  | Aix Bouwens  Alankomaat |  |
| 50 m vapaapistooli | Wilhelm Schnyder  Sveitsi | 531 | Paul van Asbroeck  Belgia | 527 | Christian Lehrman  Tanska | 527 |
| 50 m vapaapistooli,joukkueet |  Sveitsi Mathias Brunner Robert Blum Hans Hänni Fritz König Wilhelm Schnyder | 2 572 |  Ranska Andre de Castelbajac Dorian Keller Paul Maujean Gilles Petit Veyssiere | 2 561 |  Tanska Frederik Frederiksen Christian Jensen Christian Lehrman Lars Jørgen Madsen Christen Møller | 2 540 |
Allvar Gullstrand

| Allvar Gullstrand |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1862 Landskrona
Kuollut: 28. heinäkuuta 1930 (68 vuotta) Tukholma
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  silmätautioppi
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1911)
Allvar Gullstrand (5. kesäkuuta 1862 Landskrona – 28. heinäkuuta 1930 Tukholma) oli ruotsalainen silmiin erikoistunut lääketieteilijä. Gullstrand työskenteli Uppsalan yliopistossa sekä silmälääketieteen että optiikan professorina, ja sovelsi matematiikan ja fysiikan tietoja silmän optiikan, varsinkin taittovirheiden tutkimukseen. Hän sai lääketieteen Nobelin palkinnon vuonna 1911.
Kymmenen vuotta myöhemmin, itse Nobel-komitean jäsenenä, Gullstrand vastusti vuoden 1921 fysiikan Nobelin antamista Albert Einsteinille niin kovasti, että sinä vuonna fysiikan Nobelia ei jaettu lainkaan. Seuraavana vuonna palkintoja oli kaksi, ja Einsteinkin sai vihdoin omansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Allvar Gullstrand Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Behring  1902: Ross  1903: Finsen  1904: Pavlov  1905: Koch  1906: Golgi, Ramón y Cajal  1907: Laveran  1908: Metšnikov, Ehrlich  1909: Kocher  1910: Kossel  1911: Gullstrand  1912: Carrel  1913: Richet 1914: Bárány  1919: Bordet  1920: Krogh  1922: Hill, Meyerhof  1923: Banting, Macleod 1924: Einthoven
1926–1950:  1926: Fibiger  1927: Wagner-Jauregg  1928: Nicolle  1929: Eijkman, Hopkins  1930: Landsteiner  1931: Warburg  1932: Sherrington, Adrian  1933: Morgan  1934: Whipple, Minot, Murphy  1935: Spemann  1936: Dale, Loewi  1937: Szent-Györgyi  1938: Heymans  1939: Domagk  1943: Dam, Doisy  1944: Erlanger, Gasser  1945: Fleming, Chain, Florey  1946: Muller  1947: C. Cori, G. Cori, Houssay  1948: Müller  1949: Hess, Moniz 1950: Kendall, Reichstein, Hench
1951–1975:  1951: Theiler  1952: Waksman  1953: Krebs, Lipmann  1954: Enders, Weller, Robbins  1955: Theorell  1956: Cournand, Forssmann, Richards  1957: Bovet  1958: Beadle, Tatum, Lederberg  1959: Ochoa, Kornberg  1960: Burnet, Medawar  1961: Békésy  1962: Crick, Watson, Wilkins  1963: Eccles, Hodgkin, Huxley  1964: Bloch, Lynen  1965: Jacob, Lwoff, Monod  1966: Rous, Huggins  1967: Granit, Hartline, Wald  1968: Holley, Khorana, Nirenberg  1969: Delbrück, Hershey, Luria  1970: Katz, Euler, Axelrod  1971: Sutherland  1972: Edelman, Porter  1973: Frisch, Lorenz, Tinbergen  1974: Claude, Duve, Palade  1975: Baltimore, Dulbecco, Temin
1976–2000:  1976: Blumberg, Gajdusek 1977: Guillemin, Schally, Yalow  1978: Arber, Nathans, Smith  1979: Cormack, Hounsfield  1980: Benacerraf, Dausset, Snell  1981: Sperry, Hubel, Wiesel  1982: Bergström, Samuelsson, Vane  1983: McClintock  1984: Jerne, Köhler, Milstein  1985: Brown, Goldstein  1986: Cohen, Levi-Montalcini  1987: Tonegawa  1988: Black, Elion, Hitchings  1989: Bishop, Varmus  1990: Murray, Thomas  1991: Neher, Sakmann  1992: Fischer, Krebs  1993: Roberts, Sharp  1994: Gilman, Rodbell  1995: Lewis, Nüsslein-Volhard, Wieschaus  1996: Doherty, Zinkernagel  1997: Prusiner  1998: Furchgott, Ignarro, Murad  1999: Blobel  2000: Carlsson, Greengard, Kandel
2001–:  2001: Hartwell, Hunt, Nurse  2002: Brenner, Horvitz, Sulston  2003: Lauterbur, Mansfield  2004: Axel, Buck  2005: Marshall, Warren 2006: Fire, Mello 2007: Capecchi, Evans, Smithies 2008: zur Hausen, Barré-Sinoussi, Montagnier 2009: Blackburn, Greider, Szostak 2010: Edwards 2011: Beutler, Hoffmann, Steinman 2012: Gurdon, Yamanaka 2013: Rothman, Schekman, Südhof 2014: O’Keefe, M.-B. Moser, E. Moser 2015: Campbell, Ōmura, Tu 2016: Ōsumi 2017: Hall, Rosbash, Young 2018: Allison, Honjo 2019: Kaelin, Ratcliffe, Semenza 2020: Alter, Houghton, Rice 2021: Julius, Patapoutian 2022: Pääbo 2023: Karikó, Weissman 2024: Ambros, Ruvkun
Aleksi Sinkkonen

| Aleksi Sinkkonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. elokuuta 2002 (ikä 22) Imatra, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura:  HPK
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  28
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  Ketterä (Mestis) SaiPa (SML)
Aleksi Sinkkonen (s. 6. elokuuta 2002 Imatra) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura

Sinkkonen on Imatran Ketterän kasvatti. Hän siirtyi 14-vuotiaana Saimaan Palloon kaudella 2016–2017. Kaudella 2017–2018 Sinkkonen oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 22+19=41. Hän voitti myös koko C-nuorten SM-sarjan piste- ja maalipörssin tehoilla 21+14=35. Kaudella 2018–2019 Sinkkonen toimi SaiPan B-nuorten varakapteenina. Kaudella 2019–2020 hän oli B-nuorten Mestiskarsinnoissa tehoilla 13+15=28 joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 13+15=28. B-nuorten SM-sarjassa Sinkkonen oli SaiPan paras maalintekijä 11 osumallaan.
Huhtikuussa 2021 Sinkkonen teki SaiPan kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2021–2022 seuran U20-joukkueessa, jonka sisäisen maalipörssin voiton Sinkkonen jakoi 18 osumallaan Okko Kangasniemen kanssa. Marraskuussa SaiPa lainasi hänet kasvattajaseuransa Ketterän Mestis-joukkueeseen, jossa Sinkkonen pelasi seitsemän ottelua, kunnes hän palasi joulukuussa SaiPaan. Sinkkonen teki SM-liigadebyyttinsä 17. joulukuuta 2021 Tampereen Ilvestä vastaan. Hänet merkittiin SaiPan kolmosketjun vasempaan laitaan Jaakko Lantan sekä toisen debytantin, Okko Kangasniemen viereen. Sinkkonen sai ottelussa jääaikaa 7.13 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa kaikkiaan 18 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Alkukauden 2022–2023 Sinkkonen pelasi SaiPan U20-joukkueessa, kunnes helmikuussa 2023 hänen vahvistettiin siirtyvän Ketterän U20-joukkueeseen. Sinkkonen voitti tehoilla 9+3=12 koko U20 SM-sarjan karsintasarjan maalipörssin ja hän jakoi pistepörssin voiton Kiekko-Espoon haastajajoukkueen Lari-Henrik Postin kanssa. Hän nousi loppukaudella myös Ketterän Mestis-joukkueeseen, jossa Sinkkonen pelasi kuusi runkosarjaottelua tehopistein 3+1=4 ja 15 playoff-ottelua tehden yhden maalin. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Toukokuussa 2023 Sinkkonen teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2023–2024, joulukuussa 2023 Sinkkonen joutui yli kahdeksi kuukaudeksi sivuun loukkaantumisen vuoksi ja hän palasi kaukaloihin runkosarjan päätöskierroksella maaliskuussa 2024. Sinkkonen voitti koko Mestiksen pudotuspelien tehotilaston lukemalla +12. Toisessa finaaliottelussa 10. huhtikuuta 2024 Iisalmen Peli-Karhuja vastaan hän teki Ketterän 7–3-voittoon päättyneen ottelun voittomaalin ja Sinkkonen keräsi ottelusta teholukeman +3. Ketterä tasoitti ottelusarjan 1–1:een, mutta mestaruuden vei lopulta kuitenkin IPK otteluvoitoin 4–3, joten Sinkkonen voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Kaudeksi 2024–2025 Sinkkonen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoon.
Muuta

Sinkkosen pikkuveli Teemu pelaa hyökkääjänä Ketterän U18-joukkueessa.
Kalvitsan rautatieasema

Kalvitsan rautatieasema (lyh. Ksa) on rautatieliikennepaikka Savon radalla Mikkelissä. Se avattiin liikenteelle 1. lokakuuta 1889 samaan aikaan Savon radan kanssa, ja se sijaitsi Mikkelin maalaiskunnan alueella lähellä Haukivuoren rajaa. Asemarakennus rakennettiin vuosina 1887–1889 Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan. Sitä laajennettiin 1908 alkuperäistä rakennustapaa noudattaen. Rakennuksen ulkoasu on säilynyt hyvin. Kalvitsa muutettiin miehittämättömäksi 1973, ja makasiinirakennus paloi 1970-luvun lopulla. Henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1983. Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille 2007 ja sitä kautta myyntiin. Kalvitsan asema toimii nykyään museokahvilana kesäisin ja tapahtumien aikana ja lisäksi aseman tiloissa toimii yleinen sauna.
Anastasios II

Anastasios II säilytti nimen Artemios myös lyöttämissään kolikoissa; tässä soliduksessa on teksti APTEMIUS ANASTASIUS.
Anastasios II (kuoli 721) oli Bysantin keisari vuosina 713–715.
Artemios oli keisari Filippikoksen aikana virkamies. Kun Filippikos syrjäytettiin vuonna 713 hänestä tuli keisari nimellä Anastasios II (Anastasios I oli myös ollut virkamies ennen keisariksi tulemistaan).
Anastasios lähetti laivaston arabeja vastaan mutta se ei päässyt pitkälle ennen kuin miehistö alkoi kapinoida. Kapinalliset julistivat erään Theodosioksen keisariksi. Kuuden kuukauden sisällissodan jälkeen Theodosioksen kannattajat olivat voittaneet ja Anastasios vetäytyi luostariin Thessalonikaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anastasios II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Filippikos | Bysantin keisari | Seuraaja: Theodosios III |
Jäästadion (Davos)

| Jäästadion |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Talstrasse 41, Davos Platz, Davos, Graubünden, Sveitsi
Avattu:  1891, Tekojäärata: 1960, Ulkoradan korjaukset: 1970, jäähallin eli Vaillant Arenan rakennus: 1979, jäähallin korjaukseet: 1981, 1998, 2005, 2006
Omistaja:  Davosin kaupunki
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Davosin jäästadion on sveitsiläisen Davosin kaupungin keskusta-alueella sijaitseva urheilualue. Se on ollut kuuluisa hyvästä luonnonjäästään 1800-luvun lopulta lähtien. Jäästadionin kilpailumuotoja ovat olleet pikaluistelu, jääkiekko, taitoluistelu ja jääpallo. Nykyään alueen merkittävin urheilulaitos on pääasiassa jääkiekon käytössä oleva Vaillant Arena. Luonnonjääkenttä on edelleen olemassa, mutta lähinnä vapaa-ajanluistelijoiden käytössä. Käyttöaika luonnonjäälle on joulukuun puolivälistä helmikuun loppuun.
Pikaluistelu

Davosin jäästadion oli tunnettu huipputuloksia mahdollistavana pikaluisteluareenana aina 1970-luvulle. Sen jälkeen pikaluistelun käyttöön rakennetut tekojäät ja hallit ovat olleet pikaluistelun suurtapahtumien kisapaikkoina. Davosin jäästadionilla on olleet enää Sveitsin omien pikaluistelijoiden tapahtumat. Suomalaisittain tunnetuimpia pikaluistelijoita, joiden ura liittyy Davosin jäästadioniin on 1920-luvun maailmanhuippu Clas Thunberg, joka kilpaili useita kertoja jäästadionilla ja saavutti mestaruuksia ja teki ennätyksiä tällä areenalla.
Pikaluistelu > Davosin jäästadionilla tehdyt pikaluistelun ME:t > 500 m

45,2 – Peder Østlund – 10. helmikuuta 1900. Ennätys kesti 6 vuotta.
44,8 – Rudolf Gundersen – 27. tammikuuta 1906.
44,4 – Johan Vikander – 9. helmikuuta 1908. Ennätys kesti 4 vuotta.
43,4 – Oscar Mathisen – 17. tammikuuta 1914. Ennätys kesti 14 vuotta.
43,1 – Roald Larsen – 4. helmikuuta 1928.
42,8 – Clas Thunberg – 19. tammikuuta 1929.
42,5 – Hans Engnestangen – 21. tammikuuta 1933.
46,4 – Laila Schou Nilsen – 30. tammikuuta 1937. Ennätys kesti 18 vuotta.
41,8 – Hans Engnestangen – 5. helmikuuta 1938. Ennätys kesti 14 vuotta.
38,9 – Hasse Börjes – 18. tammikuuta 1970. Ensimmäinen 39 sekunnin alitus.
38,0 – Leo Linkovesi – 8. tammikuuta 1972.
36,43 – Uwe-Jens Mey – 19. tammikuuta 1992.
36,41 – Dan Jansen – 25. tammikuuta 1992. Viimeinen ulkoradoilla tehty ME.
Pikaluistelu > Davosin jäästadionilla tehdyt pikaluistelun ME:t > 1000 m

1.38,0 – Peder Østlund – 16. tammikuuta 1899. Ensimmäinen 1000 metrin ME.
1.31,8 – Oscar Mathisen – 30. tammikuuta 1909. Ennätys kesti 21 vuotta.
1.28,4 – Clas Thunberg – 11. tammikuuta 1930. Ensimmäinen 1.30:n alitus. Ennätys kesti 25 vuotta.
1.38,8 – Laila Schou Nilsen – 31. tammikuuta 1937. Ensimmäinen 1.40:n alitus. Ennätys kesti 14 vuotta.
1.20,6 – Ard Schenk – 5. helmikuuta 1968.
1.19,2 – Ivar Eriksen – 15. tammikuuta 1971.
1.17,6 – Lasse Efskind – 13. tammikuuta 1973.
1.13,60 – Eric Heiden – 13. tammikuuta 1980. Heiden paransi ennätystä 1,39 sekunnilla.
1.13,39 – Gaetan Boucher – 31. tammikuuta 1981.
Pikaluistelu > Davosin jäästadionilla tehdyt pikaluistelun ME:t > 1500 m

2.23,6 – Peder Østlund – 7. helmikuuta 1898.
2.22,6 – Peder Østlund – 11. helmikuuta 1900. Ennätys kesti 8 vuotta.
2.20,8 – Oscar Mathisen – 9. helmikuuta 1908.
2.20,6 – Oscar Mathisen – 30. tammikuuta 1910. Ennätys kesti 4 vuotta.
2.17,4 – Oscar Mathisen – 18. tammikuuta 1914.
2.17,4 – Oscar Mathisen – 18. tammikuuta 1914. Paransi entistä ennätystä 2 sekunnilla. Ennätys kesti 23 vuotta.
2.14,9 – Michael Staksrud – 31. tammikuuta 1937. Oscar Mathisenin 23 vanhan ennätyksen parannus 2,5 sekunnilla.
2.13,8 – Hans Engnestangen – 29. tammikuuta 1939. Ennätys kesti 13 vuotta.
2.13,8 – Hans Engnestangen – 29. tammikuuta 1939. Ennätys kesti 13 vuotta.
2.09.1 - Juri Mihailov   – 20. tammikuuta 1956
2.06.2 - Ard Schenk   – 26. tammikuuta 1966
2.02.5 - Magne Thomassen   – 5. helmikuuta 1968
2.02.0 - Kees Verkerk   – 9. helmikuuta 1969
1.58,7 – Ard Schenk – 16. tammikuuta 1971. Ensimmäinen 2 minuutin alitus.
1.54,79 – Eric Heiden – 19. tammikuuta 1980. Ensimmäinen 1.55 alitus.
Pikaluistelu > Davosin jäästadionilla tehdyt pikaluistelun ME:t > 3 000 m

5.29,6 – Laila Schou Nilsen – 30. tammikuuta 1937. Ennätys kesti 12 vuotta.
Pikaluistelu > Davosin jäästadionilla tehdyt pikaluistelun ME:t > 5 000 m

8.36,6 – Oscar Mathisen – 17. tammikuuta 1914. Ennätys kesti 12 vuotta.
8.24,2 – Ivar Ballangrud – 19. tammikuuta 1929.
8.21,6 – Ivar Ballangrud – 11. tammikuuta 1930.
8.19,2 – Siem Heiden – 22. tammikuuta 1933.
9.28,3 – Laila Schou Nilsen – 31. tammikuuta 1937. Ennätys kesti 12 vuotta.
8.13,7 – Åke Seyffarth – 3. helmikuuta 1941. Ennätys kesti 8 vuotta.
8.13,5 – Kornél Pajor – 5. helmikuuta 1949.
7.07,82 – Hans van Helden – 30. tammikuuta 1976.
Pikaluistelu > Davosin jäästadionilla tehdyt pikaluistelun ME:t > 10 000 m

17.50,6 – Peder Østlund – 19. helmikuuta 1900. Ennätys kesti 12 vuotta.
17.17,4 – Armand Carlsen – 5. helmikuuta 1928. Ennätys kesti 10 vuotta.
17.14,4 – Ivar Ballangrud – 6. helmikuuta 1938. Ennätys kesti 10 vuotta.
16.57,4 – Hjalmar Andersen – 6. helmikuuta 1949. Ensimmäinen 17 minuutin alitus.
Pikaluistelu > Davosin jäästadionilla järjestetyt pikaluistelun maailmanmestaruuskisat

1898. mestari Peder Østlund  Norja
1908. mestari Oscar Mathisen  Norja
1928. mestari Clas Thunberg  Suomi
1936. mestari Ivar Ballangrud  Norja
1938. mestari Ivar Ballangrud  Norja
1951. mestari Hjalmar Andersen  Norja
1960. mestari Boris Stenin  Neuvostoliitto
Naisten yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut on järjestetty kerran Davosin jäästadionilla eli vuonna 1937, jolloin mestari oli Norjan Laila Schou Nilsen.