stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dent du Géant

Dent du Géant
Dent du Géant nähtynä Télécabine Panoramic Mont-Blanc -köysiratahissistä Géantin jäätikön yltä heinäkuussa 2010.
| --- | --- |
Sijainti:   Ranska /  Italia Ranska ja Italia
Vuoristo:  Mont Blancin massiivi, Grajiset Alpit
Korkeus merenpinnasta:  4 013 m
Prominenssi:  139  m 
Ensimmäinen nousu huipulle:  William Woodman Graham ja oppaat Auguste Cupelin sekä Alphonse Payot, 20. elokuuta 1882
Helpoin reitti:  lounaispuoli
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Dent du Géant tai Aiguille du Géant (ital. Dente del Gigante) on 4 013 metriä korkea Grajisilla Alpeilla Italian ja Ranskan rajalla sijaitseva vuorenhuippu. Se on osa Mont Blancin massiivia sijaiten Mont Blancilta jonkin verran koilliseen. Sen länsipuolella sijaitsee Géantin jäätikkö. Sitä lähellä kulkevat myös Mont Blancin massiivin ylittävät (La Palud - Pavillon du Mont Frety - Punta Helbronner - Aiguille du Midi - Plan de L'Aiguille - Chamonix) köysiratahissilinjat.
Ensimmäisenä huipulle kiipesi William Woodman Graham sekä oppaat Auguste Cupelin ja Alphonse Payot 20. elokuuta 1882.
Dent du Géantin ”hammas” nähtynä Punta Helbronnerilta heinäkuussa 2009
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dent du Géant Wikimedia Commonsissa
SummitPost (englanniksi)
Yli 4000 -metriset Alppien vuoret
| --- | --- |
Massif des Écrins:  Barre des Écrins (4 102 m) · Dôme de Neige des Écrins (4 015 m)
Gran Paradison massiivi:  Gran Paradiso (4 061 m)
Mont Blancin massiivi:  Mont Blanc (4 811 m) · Mont Blanc de Courmayeur (4 748 m) · Picco Luigi Amedeo · Mont Maudit (4 465 m) · Dôme du Goûter (4 304 m) · Lenzspitze · Mont Blanc du Tacul (4 248 m) · Grand Pilier d’Angle · Punta Walker (Grandes Jorasses) (4 208 m) · Punta Whymper (Grandes Jorasses) (4 184 m) · Aiguille Verte (4 122 m) · Aiguille du Diable · Aiguille Blanche de Peuterey (4 112 m) · Punta Croz (Grandes Jorasses) (4 110 m) · Punta Carmen · Grande Rocheuse (4 102 m) · Punta Médiane · Punta Chaubert · Mont Brouillard · Aiguille de Bionnassay (4 066 m) · Punta Marguerite (Grandes Jorasses) (4 065 m) · Corne du Diable · Punta Hélène (Grandes Jorasses) (4 045 m) · Aiguille du Jardin (4 035 m) · Dôme de Rochefort (4 015 m) · Dent du Géant (4 013 m) · Punta Baretti (4 013 m) · Aiguille de Rochefort (4 001 m) · Les Droites (4 000 m)
Valais’n Alpit:  Dufourspitze (4 638 m) · Nordend (4 609 m) · Zumsteinspitze (4 563 m) · Signalkuppe (4 554 m) · Zinalrothorn · Dom (4 545 m) · Lyskamm Oriental (4 527 m) · Weisshorn (4 506 m) · Täschhorn (4 491 m) · Lyskamm Occidental (4 479 m) · Matterhorn (4 478 m) · Parrotspitze (4 432 m) · Dent Blanche (4 364 m) · Ludwigshöhe (4 341 m) · Nadelhorn (4 327 m) · Corno Nero (4 322 m) · Grand Combin de Grafeneire · Stecknadelhorn · Castor (4 230 m) · Piramide Vincent (4 215 m) · Hohberghorn · Alphubel (4 206 m) · Rimpfischhorn (4 199 m) · Strahlhorn · Grand Combin de Valsorey · Dent d’Hérens (4 171 m) · Breithorn Occidental (4 164 m) · Breithorn Central · Bishorn (4 153 m) · Grand Combin de la Tsessette (4 135 m) · Breithorn Oriental · Breithornzwillinge (4 106 m) · Pollux (4 092 m) · Roccia Nera (4 075 m) · Ober Gabelhorn (4 073 m) · Punta Giordani (4 046 m) · Dürrenhorn (4 035 m) · Weissmies (4 031 m) · Allalinhorn (4 027 m) · Lagginhorn (4 010 m)
Bernin Alpit:  Finsteraarhorn (4 274 m) · Aletschhorn (4 182 m) · Jungfrau (4 166 m) · Mönch (4 105 m) · Schreckhorn (4 080 m) · Gross Fiescherhorn (4 049 m) · Gross Grünhorn (4 043 m) · Lauteraarhorn (4 042 m) · Hinter Fiescherhorn (4 025 m)
Berninan Alpit:  Piz Bernina (4 049 m)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Delgo (elokuva)

| Delgo |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Marc F. Adler Jason Maurer
Käsikirjoittaja:  Marc F. Adler Scott Biear
Tuottaja:  Marc F. Adler
Säveltäjä:  Geoff Zanelli
Kuvaaja:  Herb Kossover
Pääosat:  Freddie Prinze Jr. Burt Reynolds
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Fathom Studios
Levittäjä:  Freestyle Releasing Netflix
Ensi-ilta:  12. joulukuuta 2008
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  40 milj. dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Delgo on yhdysvaltalainen tietokoneella tehty animaatioelokuva vuodelta 2008. Sen ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 12. joulukuuta. Elokuva on itsenäisen atlantalaisen Fathom Studiosin ensimmäinen tuotanto, jonka tekeminen aloitettiin jo vuonna 1999.
Elokuva on saanut osakseen poikkeuksellisen voimakasta kritiikkiä, arvostelijoiden tuomio on ollut murskaava. Ensi-iltaviikonloppuna elokuvaa esitettiin Yhdysvalloissa yli 2 000 teatterissa, mutta sen lipputulot jäivät eri lähteiden mukaan selvästi alle miljoonan dollarin. Ensi-iltanaan elokuva tuotti ainoastaan 89 dollaria teatteria kohden.
Aiheesta muualla

Elokuvan kotisivut
Dmitri Lykin

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ateena 2004 | 10 olympiakivääri |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lahti 2002 | 10 olympiakivääri |  |
|  Kultaa | Lahti 2002 | 10 m olympiakivääri, sekajuoksut, joukkue |  |
|  Kultaa | Zagreb 2006 | 10 m liikkuvamaali, joukkue |  |
|  Hopeaa | Lahti 2002 | 10 m olympiakivääri, joukkue |  |
|  Hopeaa | Zagreb 2006 | 50 m liikkuvamaali, sekajuoksut, joukkue |  |
|  Pronssia | Barcelona 1998 | 10 m olympiakivääri, joukkue |  |
|  Pronssia | Lahti 2002 | 50 m villikarju, sekajuoksut, joukkue |  |
|  Pronssia | Zagreb 2006 | 50 m liikkuvamaali, joukkue |  |
Poikien ammunta
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Milano 1994 | 10 m olympiakivääri, sekajuoksut,joukkue |  |
|  Hopeaa | Milano 1994 | 50 m villikarju |  |
|  Hopeaa | Milano 1994 | 50 m villikarju, joukkue |  |
|  Pronssia | Milano 1994 | 10 m olympiakivääri |  |
|  Pronssia | Milano 1994 | 10 m olympiakivääri, joukkue |  |
Dmitri Lykin (ven. Дмитрий Лыкин, s. 13. maaliskuuta 1974 Omsk) on venäläinen riistamaaliampuja, maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Dmitri Lykin on saavuttanut olympialaisissa pronssia Ateenassa 2004 10 m olympiakiväärissä. Lisäksi hän on saavuttanut MM-kilpailuissa useita mitaleita miesten ja poikien sarjoissa.
David Morrell

| David Morrell |
| --- | --- |
 David Morrell heinäkuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1943 (ikä 81)
Aiheesta muualla
davidmorrell.net ja davidmorrell.net
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
David Morrell (s. 24. huhtikuuta 1943) on kanadalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten ensimmäisestä romaanistaan Ajojahti, johon perustuu ensimmäinen Rambo-elokuva Taistelija (1982). Hän on kirjoittanut 28 kirjaa ja niitä on käännetty yli 20 kielelle.
Ura

Morrell julkaisi ensimmäisen kirjansa Ajojahdin vuonna 1972. Tämä kertoo Vietnamin sodan veteraanista John Rambosta, joka eksyy pikkukaupunkiin ja aloittaa pienimuotoisen sodan kaupungin poliisipäällikön kanssa. Kirjaa kritisoitiin etenkin Yhdysvalloissa, koska Vietnamin sodasta puhuminen oli siellä tabu kirjan julkaisun aikaan. Vuonna 1984 julkaistiin Ruusun veljeskunta, joka kertoo kahdesta orvosta CIA-agentista, joiden kasvatti-isä kääntyy heitä vastaan. Tästä tehtiin vuonna 1989 televisioelokuva, jossa näyttelivät muun muassa Robert Mitchum, David Morse ja Peter Strauss. Vuonna 1986 Morrell päätti ryhtyä täysipäiväiseksi kirjailijaksi. Morrellin poika kuoli vuonna 1987 luusyöpään, mikä vaikutti hänen kirjoihinsa.
Lista kirjoista

Ajojahti (First Blood, 1972)
Painajainen (Testament, 1975)
Last Reveille (1977)
The Totem (1979)
Blood Oath (1982)
The Hundred-Year Christmas (1983)
Ruusun veljeskunta (The Brotherhood of the Rose, 1984)
Kiven veljet (Fraternity of the Stone, 1985)
Yön ja usvan veljeskunta (The League of Night and Fog, 1987)
Viides tehtävä (Fifth Profession, 1990)
The Covenant of the Flame (1991)
Assumed Identity (1993)
Desperate Measures (1994)
Extreme Denial (1996)
Double Image (1998)
Black Evening (1999)
Burnt Sienna (2000)
Long Lost (2002)
The Protector (2003)
Nightscape (2004)
Creepers (2005)
Scavenger (2007)
The Spy Who Came for Christmas (2008)
The Shimmer (2009)
Daytona USA (videopeli)

| Daytona USA |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Sega
Julkaisija:  Sega
Tuottaja:  Wallace Poulter, Gerald DeYoung
Suunnittelija:  Toshihiro Nagoshi
Säveltäjä:  Takenobu Mitsuyoshi
Ohjelmoija:  Yutaka Nishino
Pelisarja:  Daytona USA
Julkaistu:  1994
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  PEGI 3  USK 0 
Alusta:  kolikkopeli, Sega Saturn, Windows
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Daytona USA (jap. デイトナＵＳＡ) on Segan kehittämä ja julkaisema ajopeli, joka on julkaistu vuonna 1994 kolikkopelinä. 
Peli käyttää Sega Model 2 -laitteistoa ja sen on kehittänyt Sega-AM2-ryhmä. Pelin päävalikko sanoo vuodeksi 1993, mutta peli on julkaistu vuonna 1994.
Pelaaminen

Pelissä pelaaja ja 39 muuta autoa ajavat kilpaa kolmella erilaisella radalla, joista Beginner- eli aloittelijarata, nimeltään Three Seven Speedway, perustuu etäisesti oikeaan Daytonan ovaalirataan. Muut kaksi rataa ovat peliä varten kehitettyjä.
Kolikkopeli salli kahdeksan kabinetinselvennä liittämistä toisiinsa moninpeliä varten.
Julkaisut

Vuonna 1995 pelistä julkaistiin käännös Sega Saturn -konsolille, ja seuraavana vuonna julkaistiin Saturnille Daytona USA: Championship Circuit Edition, jota pidettiin ilmestyessään huomattavasti parempana versiona. Siinä oli myös kaksi uutta rataa, neljä uutta autoa ja alkuperäisestä Saturn-käännöksestä puuttunut kaksinpeli.
Myöhemmin Japanissa julkaistussa Daytona USA: Circuit Edition -versiossa oli länsimaisesta versiosta puuttuneita ominaisuuksia, muun muassa mahdollisuus ajaa kisoja eri vuorokaudenaikoina ja mahdollisuus Internet-pelaamiseen erillisen XBAND-nimisen modeemin avulla. Myös ohjattavuus poikkesi länsimaisesta Championship Circuit Editionista, ollen enemmän alkuperäisen kolikkopelin ja ensimmäisen Saturn-version kaltainen. Amerikassa julkaistiin tämän jälkeen vielä Daytona USA: CCE NetLink Edition, joka perustui japanilaiseen Circuit Editioniin ja sisälsi Internet-pelimahdollisuuden Amerikassa julkaistun NetLink-modeemin avulla. Vuonna 1997 Windowsille julkaistuja Daytona USA ja Daytona USA Deluxe -käännöksiä kritisoitiin muun muassa huonosta ruudunpäivityksestä ja Direct3D-tuen puutteesta.[lähde? ]
Daytona USA:lle julkaistiin vuonna 1998 Segan Sega Model 3 -kolikkopelilaitteistolle jatko-osa Daytona USA 2: Battle On The Edge.
Vuoden 1998 versiota ei ole käännetty pelikonsoleille lukuun ottamatta Segan Out Run 2:n Xbox-käännöksessä olevia Daytona USA 2:n ratoja.
Vastaanotto ja perintö

Peli käytti teksturoitua polygonipohjaista 3D-grafiikkaa ja oli merkittävästi edellä kilpailijoita.
Peli esiintyy useilla parhaimpina pidettyjen videopelien listoilla.
Peli on ollut eniten tuottanut peli ja peliä on sanottu läpimurtosovellukseksi, jonka tuottoisuuteen muita pelejä verrataan.
Aiheesta muualla

Daytona USA MobyGamesissa (englanniksi)
Dmitri Romanov

Dmitri Romanov -nimisiä henkilöitä ovat:
Dmitri Romanov (s. 1987), venäläinen ampumaurheilija
Ruhtinas Dmitri Aleksandrovitš Romanov (1901–1980), venäläissyntyinen aatelismies, keisari Aleksanteri III:n pojanpoika
Ruhtinas Dmitri Pavlovitš Romanov (1891–1941), venäläinen aatelismies, keisari Nikolai II:n serkku
Ruhtinas Dimitri Romanov (Dimitri Romanovitš Romanov, s. 1926), tanskalaistunut kirjailija ja pankkimies
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Dmitri Romanov”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Delfort Group

Delfortgroupin Tervakosken paperitehdas Alasjärven suunnalta noin vuonna 1900 vanhan postikortin kuvaamana.
Delfortgroup AG on itävaltalainen paperiteollisuusyhtiö. Delfortgroup muodostettiin jakamalla vanha itävaltalainen sukuyhtiö Trierenberg. Delfortilla on viisi paperitehdasta Itävallassa, Tšekissä, Unkarissa ja Suomessa. Delfortgroup valmistaa erikoispapereita, kuten esimerkiksi tarra-, varmuus- ja savukepapereita.
Delfortgroup Suomessa

Suomessa Delfortgroupiin kuuluu Tervakoski Oy eli Tervakosken paperitehdas, joka on yhtymän suurin tuotantolaitos. Tehdas sijaitsee Janakkalan Tervakosken kylässä. Tehtaalla on käytössä Suomen vanhin paperikone.[lähde? ]
Crowleyn piirikunta

Crowleyn piirikunta (engl. Crowley County) on Yhdysvaltojen Coloradon osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 6 061 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Ordwayn kunta. Piirikunta on perustettu 29. toukokuuta 1911.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Crowleyn piirikunta Wikimedia Commonsissa
Cornwallin herttua

Cornwallin herttuan vaakuna.
Cornwallin herttua (engl. Duke of Cornwall) on ollut Englannin ja myöhemmin koko Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan vanhimman pojan arvonimi vuodesta 1337, jolloin kuningas Edvard III antoi arvonimen pojalleen Edvard Musta prinssille. Arvonimeen kuuluu huomattava maaomaisuus, joka kattaa alueita nykyisen Cornwallin kreivikunnan lisäksi Devonista, Somersetistä ja muualta Englannin lounaisosista. Henrik IV määritteli että arvonimi kuuluu nimenomaan vanhimmalle elossa olevalle pojalle, joka on useimmin myös kruununperijä. Yrjö III ei ollut kruununperijänä Cornwallin herttua, sillä hän oli edeltäjänsä pojanpoika eikä poika. Ellei hallitsijalla ole poikaa, herttuakunta siirtyy kruunun omaisuudeksi kunnes sopiva poika syntyy.
Arvonimen kantajat

Seuraavilla henkilöillä on ollut arvonimi Cornwallin herttua
| Cornwallin herttua | Vanhempi | Vuodesta | Vuoteen |
| --- | --- | --- | --- |
| Edvard, musta prinssi | Edvard III | 1337 (parlamentti nimitti) | 1376 (kuoli) |
| Henrik Monmouthilainen | Henrik IV | 1399 (parlamentti nimitti) | 1413 (kuninkaaksi nimellä Henrik V) |
| Henrik | Henrik V | 1421 (syntyi) | 1422 (kuninkaaksi nimellä Henrik VI) |
| Edvard Westminsteriläinen | Henrik VI | 1454 (nimitettiin) | 1471 (kuoli) |
| Edvard | Edvard IV | 1471 (nimitettiin) | 1483 (kuninkaaksi nimellä Edvard V) |
| Edvard Middlehamilainen | Rikhard III | 1483 (isän valtaannousu) | 1484 (kuoli) |
| Arthur | Henrik VII | 1486 (syntyi) | 1502 (kuoli) |
| Henrik | Henrik VII | 1502 (veljen kuolema) | 1509 (kuninkaaksi nimellä Henrik VIII) |
| Henrik | Henrik VIII | 1511 (syntyi) | 1511 (kuoli) |
| Edward Tudor | Henrik VIII | 1537 (syntyi) | 1547 (kuninkaaksi nimellä Edvard VI) |
| Henrik | Jaakko I | 1603 (isän valtaannousu) | 1612 (kuoli) |
| Kaarle | Jaakko I | 1612 (veljen kuolema) | 1625 (kuninkaaksi nimellä Kaarle I) |
| Charles James | Kaarle I | 1629 (syntyi) | 1629 (kuoli) |
| Kaarle | Kaarle I | 1630 (syntymä) | 1649 (kuninkaaksi nimellä Kaarle II) |
| James Francis Edward Stuart | Jaakko II | 1688 (syntymä) | 1689 (isän viraltapano) |
| Yrjö Augustus | Yrjö I | 1714 (isän valtaannousu) | 1727 (kuninkaaksi nimellä Yrjö II) |
| Fredrik | Yrjö II | 1727 (isän valtaannousu) | 1751 (kuoli) |
| Yrjö | Yrjö III | 1762 (syntymä) | 1820 (kuninkaaksi nimellä Yrjö IV) |
| Albert Edvard | Viktoria | 1841 (syntymä) | 1901 (kuninkaaksi nimellä Edvard VII) |
| Yrjö | Edvard VII | 1901 (isän valtaannousu) | 1910 (kuninkaaksi nimellä Yrjö V) |
| Edvard | Yrjö V | 1910 (isän valtaannousu) | 1936 (kuninkaaksi nimellä Edvard VIII) |
| Charles | Elisabet II | 1952 (äidin valtaannousu) | 2022 (kuninkaaksi nimellä Charles III) |
| William | Charles III | 2022 (isän valtannousu) |   |
Aiheesta muualla

https://duchyofcornwall.org
David Yost

| David Yost |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  David Harold Yost
Syntynyt: 7. tammikuuta 1969 (ikä 55)  Council Bluffs, Iowa
Ammatti:  näyttelijä tuottaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1993–
Merkittävät roolit:  Billy Cranston (Mighty Morphin Power Rangers)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
David Harold Yost (s. 7. tammikuuta 1969 Council Bluffs, Iowa) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja ja entinen telinevoimistelija, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Billy Cranstonina televisiosarjassa Mighty Morphin Power Rangers.
Elämäkerta

Yost syntyi Council Bluffsissa, Iowassa, mutta asui useimmiten ympäri Yhdysvaltoja. Hän kilpaili myös useissa telinevoimistelun kansallisissa kisoissa ja saavutti muun muassa Iowan ja Montanan osavaltion mestaruudet. Yost valmistui vuonna 1991 Gracelandin collegesta Lamonissa opiskeltuaan viestintää ja näyttelemistä. Sittemmin Yost muutti Kaliforniaan pyrkiäkseen näyttelijäksi. Elokuussa 2010 David Yost kyllästyttyään asiaa koskeviin vihjailuihin myönsi olevansa homoseksuaali.
Elämäkerta > Näyttelijänä

Yostin koe-esiinnyttyä vuonna 1993 uutteen sarjaan Mighty Morphin Power Rangers hän sai roolikseen olla ensimmäinen sininen Ranger, Billy Cranston, joka piti hallussaan Triceratopsin ja myöhemmin suden voimaa. Yost oli ensimmäisessä sarjassa ainut näyttelijä, joka esiintyi jokaisessa jaksossa, kun osa näyttelijöistä jätti sarjan ensimmäisen tuotantokauden jälkeen. Hän näytteli myös vuonna 1995 sarjasta tehdyssä elokuvassa Power Rangers, joka tuotti maailmanlaajuisesti yli 66 miljoonaa dollaria. Mighty Morphin Power Rangersin päätyttyä vuonna 1996 Yost jatkoi Billy Cranstonin roolissa uudessa Power Rangers Zeossa, mutta hänen hahmonsa ei enää toiminut Power Rangerina vaan teknisenä neuvonantajana. Zeon ollessa loppusuoralla Yost jätti sarjan oltuaan tyytymätön työympäristöönsä. Hänen oli tarkoitus esiintyä elokuvassa Power Rangers turbovaihteella ja saada sen myötä merkittäväkin rooli seuraavassa televisiosarjassa Power Rangers Turbo, mutta Yostin jättäessä sarjan suunnitelma ei koskaan toteutunut.
Power Rangersin jälkeen Yost esiintyi vielä elokuvassa After Diff'rent Strokes: When the Laughter Stopped ja toimi televisiotuottajana 2000-luvun alussa. Yost palasi noin kymmenen vuoden tauon jälkeen takaisin näyttelemisen pariin jännityselokuvan Degeneraten myötä.
Litiumilma-akku

Litiumilma-akku (Li-O2) on metalli-ilma akku, joka käyttää litiumin hapettumista anodilla ja hapen pelkistymistä katodilla sähkövirran muodostamiseen.
Toiminta

Akussa on kolme osaa: anodi, katodi sekä elektrolyytti. Litium-ilma -akun anodi koostuu litiumista ja katodi litiumperoksidista (Li2O2) ja hiilen komposiitista. Litium-ionit toimivat varauksenkuljettajina ja katodilla reagoiva aine on happi. Reaktio (Li+ + e- + O2 -> LiO2) tuottaa litiumperoksidia. Elektrolyytti vaihtelee akun rakenteen mukaan. Näitä rakenteita ovat aproottinen, vesipohjainen, aproottisen ja vesipohjaisen yhdistelmä tai kiinteä.
Akun purkautumisen aikana anodin litium hapettuu, ja positiivisesti varautuneet litiumionit kulkevat elektrolyytin läpi katodiin, jossa ne reagoivat happimolekyylien kanssa. Katodiin muodostuu litium-oksidia ja litium-peroksidia. Litium-ilma akkujen ominaisenergia/energiatiheys on laskettu teoreettisesti olevan 5,200Wh/kg tai 18 MJ/kg, kun happi lasketaan mukaan. Koska litium-ilma –akku ottaa happea ympäristöstään ja luovuttaa happea ympäristöönsä, ei ilmaa oteta huomioon ominaisenergiaa laskiessa. Tällöin teoreettinen ominaisenergia on 11,140Wh/kg tai 40,1 MJ/kg, joka on hyvin lähellä bensiiniä (noin 46 MJ/kg).
Elektrodit

Litium-ilma -akkujen anodin valmistukseen käytetään litiumia. Katodien valmistuksessa käytettäviksi materiaaleiksi on tutkittu useita hiilipohjaisia materiaaleja näiden erinomaisen sähkönjohtavuuden vuoksi, sekä metalleja ja näiden oksideja. Tutkittuihin metalleihin kuuluu mm. jalo- ja siirtymämetalleja sekä mangaanioksidi. Katodilla tulisi olla kestävä huokoinen rakenne, jotta reaktiopinta-ala olisi mahdollisimman suuri. Litium-ilma -akuissa käytettäväksi katodiksi on kehitetty mangaanidioksidista valmistettua nanolankaa, jota on kasvatettu modifioidun M13 viruksen avulla. Tällä keinolla valmistetulla langalla saatiin aikaan piikikäs pinta, joka lisäsi reaktiopinta-alaa. Tämänlaisella elektrodilla kyettiin nostamaan akun kapasiteettia sekä elinikää.
Elektrolyytti

Litium-ilma -akkujen elektrolyytin kehityksessä on keskitytty neljään eri tyyppiin, aproottisiin, vesipohjaisiin, kiinteisiin ja aproottisia sekä vesipohjaisia menetelmiä yhdistäviin elektrolyytteihin. Näistä jokaisessa on omat etunsa sekä haasteensa.
Elektrolyytti > Aproottinen

Aproottista elektrolyyttiä hyödyntävissä akuissa on etuna niiden uudelleenladattavuus ja korkea teoreettinen energiatiheys. Näissä yleensä käytetään samoja etyleenikarbonaatti- ja propyleenikarbonaattiliuottimia kuin tavanomaisissa litiumioniakuissa, paitsi että nämä ovat hyytelömäisessä muodossa eivätkä nestemäisessä. Ongelmana karbonaattiliuottimissa on näiden haihtuminen sekä hapettuminen latauksen aikana korkean ylijännitteen vuoksi.
Elektrolyytti > Vesipohjainen

Vesipohjaiset litium-ilma -akut koostuvat litiummetallianodista, vesipohjaisesta elektrolyytistä ja huokoisesta katodista. Elektrolyytti koostuu veteen liotetuista litiumsuoloista. Tämän tyyppistä elektrolyyttiä hyödyntävissä akuissa ei ole ongelmaa, jossa katodi tukkeutuu sillä reaktiossa syntyvät tuotteet ovat vesiliukoisia. Litiummetalli reagoi voimakkaasti veden kanssa, joten litium ja vesipohjainen elektrolyytti on erotettava toisistaan kiinteällä elektrolyytillä.
Elektrolyytti > Aproottisen ja vesipohjaisen yhdistelmä

Aproottista ja vesipohjaista elektrolyyttiä yhdistävillä litium-ilma –akuilla pyritään yhdistämään molempien edut. Tämänkaltaiset akut ovat kaksiosaisia, joissa toinen osa on aproottinen ja toinen vesipohjainen. Nämä osat ovat erotettuna Li+ -johtavalla, yleensä keraamisella kalvolla. Anodi on yhteydessä aproottiseen osaan ja katodi vesipohjaiseen.
Elektrolyytti > Kiinteä

Kiinteän olomuodon akuissa on litiumanodi, keraaminen tai lasinen elektrolyytti ja huokoinen hiilikatodi. Anodi ja katodi ovat tavallisesti erotettuna elektrolyytistä polymeeri/keraamisilla komposiittiaineilla, joka vahvistaa varauksen siirtoa anodilla. Heikkoutena kiinteän olomuodon akuissa on lasikeraamisten elektrolyyttien huono johtavuus. Etuna on turvallisuus, sillä ne eivät vahingoittuessaan aiheuta tulipalon vaaraa.
Käyttökohteet

Litium-ilma akku tarjoaa teoriassa lähes saman ominaisenergian kuin bensiini, joten se on houkutteleva vaihtoehto autonvalmistajille.
Litium-ilma akut esiteltiin jo 1970-luvulla mahdollisena virtalähteenä sähköautoille, mutta materiaalitekniikan kehityksen myötä, sekä uusiutuvien energialähteiden kasvavan kysynnän seurauksena, ne saavuttivat mielenkiintoa vasta 2000-luvun loppupuolella.
Teoriassa litium-ilma-akku voisi tarjota huomattavasti paremman tehon sähkömoottoreille kuin nykyiset ratkaisut. Metalli-ilma akut, erityisesti sinkki-ilma -akut, ovat saaneet huomiota niiden korkean energiatiheyden ansiosta. Teoreettinen ominaisenergiatiheys Li-O2 akulle on 100 kertaa korkeampi kuin litiumioniakuille.
Haasteet

Kaikkien akkujen perusongelmiin lukeutuvat: räjähdysvaara, lämpökarkaaminen, kestävyys, myrkyttömien sivutuotteiden syntyminen ladatessa/purettaessa sekä hinta. Myös litium-ilma -akkuja koskee useat näistä ongelmista. Akun reaktio tuottaa litium-peroksidia. Akku on tyhjä, kun kaikki positiivisesti varautuneet litiumionit ovat siirtyneet katodille, ja litiumperoksidia ei enää muodostu.
Reaktion tuotteena syntyvä litiumperoksidi on huono johde, joka kulkeutuu elektrodille muodostaen siihen pinnoitteen ja täten estäen reaktion jatkuvan toiminnan.
Cambridgessa tehty uusi tutkimus esittää mahdollisen ratkaisun edellä kuvailtuun ongelmaan. Yhdistämällä pieni määrä vettä ja litiumjodidia, saadaan aikaan litiumhydroksidia (LiOH). Elektrodi koostuu makrohuokoisesta grafeenista, joka kaappaa litiumhydroksidin ja täten estää sitä muodostamasta pinnoitetta. Litiumjodidi yhdistyy LiOH:n kanssa ja hajoaa, jonka johdosta grafeenin huokoset puhdistuvat. Tämä mahdollistaa täydellisen uudelleenlatauksen.
Litiumilma-akun toiminta