stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keltaisten liivien liike
Ulkomaisia reaktioita

Yhdysvaltain presidentti Donald Trump näytti tukevan keltaliivien vaatimuksia. Hän tviittasi, että ihmiset eivät halua maksaa suuria summia rahaa kyseenalaisesti johdetuille kolmannen maailman maille ympäristönsuojelun nimissä ja kehotti Ranskaakin luopumaan Pariisin ilmastosopimuksesta ja palauttamaan rahat kansalle alempien verojen muodossa.
Trump oli ilmeisesti nähnyt videon jossa mielenosoittajat ”halusivat Trumpin”. Ranskan ulkoministeri Jean-Yves Le Drianin mukaan video oli kuvattu Trumpin Lontoon vierailulla eikä Ranskassa, ja hän kehotti Trumpia olemaan puuttumatta Ranskan asioihin.
Anglosaksinen media kertoi yhdysvaltalaisen Alliance for Securing Democracyn selvityksestä, jonka mukaan venäläiset trollit lietsovat Ranskan levottomuuksia Twitterissä. 
Ranskan tiedustelupalvelu on tutkinut väitteitä.
Protesteja muualla Euroopassa

Muissa Euroopan maissa esiintyi pienemmässä mitassa kansallismielistä EU- ja pakolaisvastaista keltaliiviliikehdintää.
Suomessa Keltaliiviliike on toiminut joulukuusta 2018. Erisuuruisia protesteja on järjestetty siitä lähtien kahden viikon välein.[lähde? ]
Kirjallisuutta

Guilluy, Christophe. La France périphérique.
Guilluy, Christophe. No Society.
Guilluy, Christophe. Twilight of the Elites: Prosperity, the Periphery, and the Future of France.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Keltaliiveistä tuli Ranskan kahtiajaon ja katuprotestin symboli. Pariisiin voi silti matkustaa. – Ylen toimittaja Annastiina Heikkilä vastasi kysymyksiin. Yle 25.2.2019
Kossuth Lajos térin metroasema

Kossuth Lajos tér on Budapestin metron linjan 2 asema Pestin puolella Unkarin pääkaupungissa Budapestissa. Asema on maanalainen ja se on avattu vuonna 1972.
Asema sijaitsee Kossuth Lajosin aukiolla Unkarin parlamenttitalon lähistöllä Tonavan rannan tuntumassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kossuth Lajos térin metroasema Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuusvuosi 1813

Kirjallisuusvuosi 1813 käsittelee vuoden 1813 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Virsirunoilija Franz Mikael Franzén julkaisi runon ”Afskedssång af en ung beväringsman”, josta J. L. Runeberg sai virikkeitä runoonsa Sotilaspoika (Soldatgossen, 1860).
Ensimmäisen suomenkielinen lähetystyötä käsittelevä teos, pastori Johan Essbjörnin Orja mustasta kansasta : totinen puhe yhdeldä Englandin papilda jonga Joh. Essbjoern, on suomexi kirjoittanut.
Merenkulkualan koulutus alkoi kolmessa oppilaitoksessa Suomessa ja alan oppikirjoja alettiin laatia.
Bengalilaisella kirjaimistolla kirjoitettu assaminkielinen Raamattu ilmestyi.
Julkaisuja

Jane Austen – Pride and Prejudice (suom. Ylpeys ja ennakkoluulo, 1920)
Lordi Byron – The Giaour
Franz Mikael Franzén – Prof-Psalmer, andra häftet
Adam Gottlob Oehlenschläger – Eremiten (tanskalaisen romantikon ja muinaistutkijan kertomus)
Mathieu Orfila – Traité des poisons (toksikologian perusteos)
Jean-Claude Arnault

| Jean-Claude Arnault |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. elokuuta 1946 (ikä 78) Marseille, Ranska
Ammatti:  valokuvaaja, teatteriohjaaja
Puoliso:  Katarina Frostenson
Jean-Claude Arnault (s. 15. elokuuta 1946 Marseille, Ranska) on ranskalais-ruotsalainen valokuvaaja, teatteriohjaaja ja kulttuurivaikuttaja. Hänen puolisonsa Katarina Frostenson oli Ruotsin akatemian jäsen tammikuuhun 2019.
Elämäkerta

60-vuotispäivähaastattelussa Arnault kertoi tulleensa Ruotsiin ensi kerran 1965. Hän työskenteli silloin Uumajassa tukinuitossa ja opetteli ruotsia. Hän palasi Ranskaan ja opiskeli Pariisissa vuonna 1968 vähän ennen opiskelijamellakoita. Vielä samana vuonna hän palasi Ruotsiin opiskelemaan Tukholman Foto & Filmskolaniin, ja hän opiskeli myös Christer Strömholmin ohjauksessa. Hän liikkui Fred Åkerströmin ja Olle Bonniérin lähipiirissä, jotka tutustuttivat hänet ruotsalaisiin kulttuuripiireihin. Vuonna 1978 hän oli perustamassa Stockholms Musikdramatiska Ensemblea, jossa hän toimi ohjaajana. Hän toimi noin vuonna 2009 Ersatz-kustantamon kirjoitussarjan Ersatz Essay toimittajana.
Arnault on johtanut yhdessä vaimonsa Katarina Frostensonin kanssa yritystä Forum Jean Claude Arnault HB, jota on rahoittanut muun muassa Ruotsin valtion kulttuurineuvosto.
Elämäkerta > Me too -kohu ja raiskaustuomio

Syksyllä 2017 Ruotsin mediassa esitettiin Me too -liikkeen vanavedessä Arnaultia kohtaan syytöksiä väärinkäytöksistä, ahdistelusta ja raiskauksista, ensin anonyymisti "Kulturprofilen"-nimellä. Dagens Nyheterin mukaan Arnault on vuotanut etukäteen tietoja Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajista.
Ruotsin akatemia, joka on rahoittanut vuodesta 2010 Arnaultin yrityksen toimintaa vuosittain 126 000 kruunulla, katkaisi 23. marraskuuta 2017 kaiken yhteistyön Arnaultin kanssa. Syyksi on ilmoitettu Dagens Nyheterin selvitys Arnaultin käytöksestä sekä hänen käyttäytymisensä Akatemian jäseniä, näiden tyttäriä, puolisoita ja Akatemian kanslian työntekijöitä kohtaan.
Arnault tuomittiin lokakuussa 2018 Ruotsissa käräjäoikeudessa raiskauksesta kahden vuoden vankeuteen. Häntä syytettiin kahdesta raiskauksesta, mutta toinen syyte hylättiin. Päätöksestä valitettiin hovioikeuteen, joka joulukuussa 2018 tuomitsi hänet myös toisesta raiskauksesta ja korotti tuomiota kuudella kuukaudella, kahdeksi ja puoleksi vuodeksi.
Teokset

Överblivet (valokuvakirja, Katarina Frostensonin kanssa) 1989
Vägen till öarna (valokuvakirja, Katarina Frostensonin kanssa) 1996
Endura (valokuvakirja, Katarina Frostensonin kanssa) 2002
Palkinnot ja tunnustukset

2008 – Natur & Kulturs kulturpris
2010 – Konstnärsnämndenin työskentelyapuraha teatterin parissa työskenteleville
2015 – Pohjantähden ritarikunnan ritari
Käännös suomeksi
Kirjallisuusvuosi 1812

Kirjallisuusvuosi 1812 käsittelee vuoden 1812 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Napoleonin sotaretki Venäjälle. Kirjailija Leo Tolstoi kuvaa sotatapahtumia romaanissaan Sota ja rauha (1865–1869).
Julkaisuja

Lordi Byron – Childe Harold’s Pilgrimage (runoelma)
Johann Gottlieb Fichte – Das System der Rechtslehre (valtio-oppia)
Franz Mikael Franzén & Johan Olof Wallin – Prof-Psalmer (ehdotuksia virsiksi, ensimmäinen osa)
Grimmin veljekset – Kinder- und Hausmärchen (kansansatuja)
Georg Wilhelm Friedrich Hegel – Die objektive Logik (suom. Logiikan tiede, 2011)
Jean Paul – Leben Fibels, des Verfassers der Bienrodischen Fibel
Esaias Tegnér – Flyttfåglarna
Komorowski

Komorowski on puolalainen sukunimi:
Bronisław Komorowski, Puolan presidentti
Tadeusz Bór-Komorowski, sotilas, Varsovan kansannousun komentaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Italian presidentinvaalit 2013

Italian presidentinvaalit 2013 pidettiin 18.–20. huhtikuuta 2013. Perustuslain mukaan presidentin valitsevat seitsemän vuotta kestävälle kaudelle Italian parlamentin jäsenet ja 58 alueellista edustajaa. Virkakausien määrää ei ole rajattu. Presidentti Giorgio Napolitano valittiin kuudennessa äänestyksessä toiselle perättäiselle kaudelle. Valinnan hetkellä 87-vuotias Napolitano oli Italian ensimmäinen presidentti, joka valittiin toiselle kaudelle. Vaali pidettiin Palazzo Montecitoriossa, joka on Italian edustajainhuoneen kokoontumispaikka.
Tapahtumia

Italiassa pidettiin parlamenttivaalit 24.–25. helmikuuta 2013, ja sen jälkeen maa oli poliittisessa umpikujassa, koska hallitusta ei kyetty muodostamaan. Presidentin valintaan lähdettäessä keskustavasemmistokoalition johtaja Pier Luigi Bersani ilmoitti kannattavansa Franco Marinia presidentiksi. Vaikka Marinini oli saanut tukea Silvio Berlusconin johtaman keskustaoikeiston suunnalta sekä Mario Montin keskustalta useat vasemmistoon kuuluvat eivät äänestäneet häntä. Marini sai 521 ääntä ensimmäisessä äänestyksessä kun valintaan olisi vaadittu 672 ääntä. Franco Marini ei saanut enää toisessa ja kolmannessa äänestyksessä kuin muutamia ääniä.
Toisessa ja kolmannessa äänestyksessä useat äänestivät tyhjää eikä kukaan ollut lähellä vaadittavaa äänimäärää. Neljänteen äänestykseen Bersani ilmoitti ehdokkaakseen entisen pääministerin ja Euroopan unionin komission puheenjohtaja Romano Prodin. Berlusconi kieltäytyi tukemasta häntä ja suurin osa keskustaoikeistosta jätti äänestämättä neljännessä äänestyksessä. Keskustavasemmiston hajanaisen äänestämisen takia Prodi ei saanut vaadittavaa yli puolet äänistä enemmistöä eli 504 ääntä, vaan jäi 395 ääneen.
Keskustavasemmiston hajaäänet suuntautuivat ensin joko Beppe Grillon johtaman Viiden tähden liikkeen ehdokkaalle Stefano Rodotalle tai entiselle Torinon pormestari Sergio Chiamparinolle. Neljännessä äänestyksessä heidän hajaäänensä menivät jälleen joko Stefano Rodotalle tai sitten Anna Maria Cancellierille. Pier Luigi Bersani tulkitsi 19. huhtikuuta neljännen äänestyksen jälkeen hajanaisen äänestämisen tarkoittavan luottamuspulaa ja ilmoitti eroavansa Demokraattisen puolueen johdosta välittömästi kunhan presidentti saadaan valittua.
Viidennessä äänestyksessä suurin osa äänesti tyhjää tai ei osallistunut äänestykseen. Sekä Berlusconi että Bersani ehdottivat 20. huhtikuuta Giorgio Napolitanon valintaa toiseksi kaudeksi. Presidentti Napolitano ilmoitti olevansa valmis toiselle kaudelle jos hänet valitaan.
Giorgio Napolitano valittiin toiselle perättäiselle kaudelle kuudennessa äänestyksessä 738 äänen turvin. Stefano Rodota sai 217 ääntä.
Vaalien tulokset

Tulokset on otettu Italian parlamentin nettisivulta.
Kolmessa ensimmäisessä äänestyksessä valintaan vaaditaan 2/3 enemmistö 1007 valitsijasta eli vähintään 672 ääntä. Neljännestä äänestyksestä lähtien valintaan riittää yli puolet enemmistö eli vähintään 504 ääntä.
Vaalien tulokset > Ensimmäinen äänestys (18. huhtikuuta)

Valintaan vaaditaan 672 ääntä.
| Nimi | Äänet |
| --- | --- |
Franco Marini: 521
Stefano Rodota: 240
Sergio Chiamparino: 41
Romano Prodi: 14
Emma Bonino: 13
Massimo D'Alema: 12
Giorgio Napolitano: 10
Anna Finocchiaro: 7
Anna Maria Cancellieri: 2
Mario Monti: 2
Muut ehdokkaat: 18
Tyhjät äänet: 104
Hylätyt äänet: 15
Poissa: 8
Yhteensä: 1 007
Vaalien tulokset > Toinen äänestys (18. huhtikuuta)

Valintaan vaaditaan 672 ääntä.
| Nimi | Äänet |
| --- | --- |
Stefano Rodota: 230
Sergio Chiamparino: 90
Massimo D'Alema: 38
Franco Marini: 15
Alessandra Mussolini: 15
Romano Prodi: 13
Emma Bonino: 10
Sergio De Caprio: 9
Cosimo Sibilia: 7
Rosy Bindi: 6
Paola Severino: 5
Silvio Berlusconi: 4
Pier Luigi Bersani: 4
Anna Finocchiaro: 4
Giorgio Napolitano: 4
Ricardo Antonio Merlo: 3
Pierluigi Castagnetti: 2
Michele Cucuzza: 2
Arnaldo Forlani: 2
Pietro Grasso: 2
Maria Grazia Maniscalco: 2
Antonio Palmieri: 2
Claudio Sabelli Fioretti: 2
Daniela Santanchè: 2
Santo Versace: 2
Muut ehdokkaat: 41
Tyhjät äänet: 418
Hylätyt äänet: 14
Poissa: 59
Yhteensä: 1 007
Vaalien tulokset > Kolmas äänestys (19. huhtikuuta)

Valintaan vaaditaan 672 ääntä.
| Nimi | Äänet |
| --- | --- |
Stefano Rodotà: 250
Massimo D'Alema: 34
Romano Prodi: 22
Giorgio Napolitano: 12
Anna Maria Cancellieri: 9
Claudio Sabelli Fioretti: 8
Sergio De Caprio: 7
Franco Marini: 6
Alessandra Mussolini: 5
Antonio Palmieri: 5
Emma Bonino: 4
Sergio Chiamparino: 4
Ricardo Antonio Merlo: 4
Ilari Borletti Buitoni: 3
Gianroberto Caseleggio: 3
Fabrizio Cicchitto: 3
Gherardo Colombo: 3
Ermanno Leo: 3
Pierluigi Castagnetti: 2
Roberto Di Giovan Paolo: 2
Antonio Martino: 2
Niccolo Pollari: 2
Muut ehdokkaat: 44
Tyhjät äänet: 465
Hylätyt äänet: 47
Poissa: 58
Yhteensä: 1 007
Vaalien tulokset > Neljäs äänestys (19. huhtikuuta)

Valintaan vaaditaan 504 ääntä.
| Nimi | Äänet |
| --- | --- |
Romano Prodi: 395
Stefano Rodota: 213
Anna Maria Cancellieri: 78
Massimo D'Alema: 15
Franco Marini: 3
Giorgio Napolitano: 2
Muut ehdokkaat: 7
Tyhjät äänet: 15
Hylätyt äänet: 4
Poissa: 275
Yhteensä: 1 007
Vaalien tulokset > Viides äänestys (20. huhtikuuta)

Valintaan vaaditaan 504 ääntä.
| Nimi | Äänet |
| --- | --- |
Stefano Rodota: 210
Giorgio Napolitano: 20
Rosario Monteleone: 15
Emma Bonino: 9
Claudio Zinna: 4
Anna Maria Cancellieri: 3
Franco Marini: 2
Massimo D'Alema: 2
Muut ehdokkaat: 13
Tyhjät äänet: 445
Hylätyt äänet: 17
Poissa: 267
Yhteensä: 1 007
Vaalien tulokset > Kuudes äänestys (20. huhtikuuta)

Valintaan vaaditaan 504 ääntä.
| Nimi | Äänet |
| --- | --- |
Giorgio Napolitano: 738
Stefano Rodota: 217
Sergio De Caprio: 8
Massimo D'Alema: 4
Romano Prodi: 2
Muut ehdokkaat: 6
Tyhjät äänet: 10
Hylätyt äänet: 12
Poissa: 10
Yhteensä: 1 007
Kirjallisuusvuosi 1816

Kirjallisuusvuosi 1816 käsittelee vuoden 1816 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Carl Ludvig Engel valittiin helmikuussa Helsingin uudelleenrakennuskomitean arkkitehdiksi ja hän muutti Helsinkiin.
Viipurin maistraatin sihteeri Jaakko Juteini alkoi julkaista kirjoja ja runovihkoja, joista suurimman osan suomeksi.
Julkaisuja

Lordi Byron – The Siege of Corinth
Samuel Taylor Coleridge – Kubla Khan: or, A Vision in a Dream: A Fragment (runo)
Selina Davenport – The Original of the Miniature
Johann Wolfgang von Goethe – Italienische Reise (alkuosa)
Jaakko Juteini – Lasten kirja
Jaakko Juteini – Pila-kirjoituksia
Nikolai Karamzin – История государства Российского, Istoriya gosudarstva Rossiyskogo (Venäjän historia, 12 osaa 1816–1829)
Kirjallisuusvuosi 1817

Kirjallisuusvuosi 1817 käsittelee vuoden 1817 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

2. toukokuuta – ranskalaisen näytelmäkirjailija Moliéren maalliset jäännökset haudattiin Pariisin Père-Lachaisen hautausmaalle. Hänen kuolinvuotenaan 1673 ei teatteriväkeä saanut haudata kirkolliselle hautausmaalle.
6. elokuuta – Lontoolaisessa Covent Gardenin Royal Opera House -teatterissa otettiin käyttöön kaasuvalaistus näyttämön valaisemiseen.
18. lokakuuta – konservatiivisena pidetyn kirjailija August Kotzebuen teoksia poltettiin kirjaroviossa opiskelijoiden Wartburgfest-tapahtumassa Eisenachin lähellä Saksassa. Kaksi vuotta myöhemmin Kotzebue murhattiin. Kirjarovion sanotaan antaneen mallin natsien kirjarovioihin 1930-luvun puolimaissa.
Akatemiatalo vihittiin käyttöön Turussa.
Carl Axel Gottlund esitti tutkielmassaan ajatuksen suomalaisen eepoksen (Kalevalan) kokoamisesta.
Oppivelvollisuuden periaatteelle pohjautunut kansanopetuslaki astui voimaan Tanskassa.
Julkaisuja

Konstantin Batjuškov – Opyty
Lordi Byron – Manfred (runo)
Samuel Taylor Coleridge – Sibylline Leaves (runokokoelma)
Samuel Taylor Coleridge – Biographia Literaria
Selina Davenport – Woman's Privilege
Carl Axel Gottlund – Pieniä runoja Suomen poijille ratoxi (kaksi osaa, I ja II)
Jaakko Juteini – Perhe-Kunda (Pila-Kirjoitus Epä-Luuloista) (uraauurtava suomenkielinen komedia)
Jaakko Juteini – Ajan wiete, elli, Moninainen runo-kokous
Jaakko Juteini – Jak. Juteinin Wilpittömiä kirjoituksia
David Ricardo – On the Principles of Political Economy and Taxation (suom. Kansantalouden ja verotuksen periaatteet, 1937)
Walter Scott – Rob Roy
Kirjallisuusvuosi 1820

Kirjallisuusvuosi 1820 käsittelee vuoden 1820 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

8. tammikuuta – Reinhold von Beckerin perustaman Turun Wiikko-Sanomat -lehden ensimmäinen numero ilmestyi.
Helsingin korttelien nimeäminen eläinten nimillä aloitettiin.
Tuberkuloosia sairastanut brittiläinen runoilija John Keats muutti Roomaan Espanjalaisten portaiden tuntumaan. Seuraavana vuonna Keats kuoli.
Julkaisuja

Louis Bonaparte – Documents historiques et réflexions sur le gouvernement de la Hollande
John Keats – Ode on a Grecian Urn (suom. Oodi kreikkalaiselle uurnalle)
Alphonse de Lamartine – Méditations poétiques, poèmes lyriques qui ont un grand succès
Aleksandr Puškin – Русла́нъ и Людми́ла (Ruslan ja Ludmila, esikoisteos)
Mary Shelley – Maurice, or the Fisher's Cot
Rosalia St. Clair – The Highland Castle, and the Lowland Cottage
Jakob Tengström – Afhandling om presterliga tjenstgörningen och aflöningen i Åbo Erke-Stift (kolmiosaisen Suomen papistoa koskevan teoksen ensimm. osa, muut osat 1821 ja 1822)
Kost Burevi

| Kost Burevi> Kost Sokolsky |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1888 Velikajia Meženka, Voronežin kuvernementti
Kuollut: 15. joulukuuta 1934 (46 vuotta) Kiova, Ukrainan SNT
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Edvard Striha
Tuotannon kieli: ukraina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kost Burevi (myös Burovi; ukr. Кост Степанович Буревій, oik. Kostjantyn Stepanovytš Sopljakov, ukr. Костянтин Степанович Сопляков; muita salanimiä Edvard Strih’a, ukr. Едвард Стріха, Kost Sokolskyi/Sokolovskyi, ukr. Кост Сокольський/Соколовський, Varvara Žukova, ukr. Варвара Жукова, Neh’tenborenh, ukr. Нехтенборенг; 2. kesäkuuta 1888 Velikaja Meženka, Voronežin kuvernementti – 15. joulukuuta 1934 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen poliittinen aktivisti, kirjailija ja kriitikko.
Burevi osallistui vallankumoukselliseen toimintaan jo nuorena. Hänellä ei ollut varsinaista muodollista koulutusta, vaan hän oli opiskellut itsenäisesti. Hän oli 1903–1922 mukana Venäjän sosialistivallankumouksellisessa puolueessa ja oli joulukuusta 1917 sen keskuskomitean jäsen. Ennen vuotta 1917 hänet oli pidätetty ja karkotettu useita kertoja. Hän osallistui vuodesta 1923 Ukrainan kansalliseen herätykseen ja kuului ukrainalaisen klubin perustajiin Moskovassa, jossa hän asui. Klubin jäsenet tukivat ukrainalaista teatteria ja ukrainalaista kustannusyhtiötä Selo i Mistoa. Hän osallistui vuonna 1926 silloiseen kirjalliseen keskusteluun lehtisessä Jevropa tšy Rosija? ('Eurooppa vai Venäjä?'). Hän asui vuodesta 1929 Harkovassa ja osallistui siellä kirjalliseen ja yhteiskunnalliseen elämään.
Burevi kirjoitti aluksi venäjäksi, ja myöhemmin hän kirjoitti ukrainaksi romaanin H’amy ('Moukat'), josta julkaistiin 1925 otteita aikakauslehdessä Tšervonyi šljah’. Hän kirjoitti ukrainaksi aikansa parhaita kirjallisia parodioita nimellä Edvard Strih’a. Hän kirjoitti myös näytelmiä, joita esitettiin Berezil-teatterissa. Hänen historiallinen näytelmänsä Pavlo Polubotok ilmestyi vasta 1955 ulkomailla.
Häneen alkoi kohdistua virallista arvoselua 1929, ja vuonna 1934 hän joutui pakenemaan Moskovaan. Joulukuun 1934 alussa Burevi oli siinä ukrainalaisten kulttuurivaikuttajien joukossa, joka pidätettiin ja ammuttiin Kiovassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kost Burevi Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuusvuosi 1821

Kirjallisuusvuosi 1821 käsittelee vuoden 1821 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Adolf Ivar Arwidssonin julkaisema Åbo Morgonblad -lehti, joka pyrki Suomen kansalliseen heräämiseen, lakkautettiin keisarin päätöksellä 30. syyskuuta.
Suomen kirjakielessä käytettiin ensi kerran sanaa platina.
Sanomalehti The Saturday Evening Post alkoi ilmestyä Yhdysvalloissa.
Yhdysvaltalainen tuomioistuin kielsi John Clelandin Fanny Hill -romaanin (1748) epäsiveellisyyden perusteella.
Julkaisuja

Lordi Byron – Marino Faliero, Doge of Venice (näytelmä)
James Fenimore Cooper – The Spy (suom. Vakooja, 1882)
Johann Wolfgang von Goethe – Wilhelm Meisters Wanderjahre (suom. Wilhelm Meisterin vaellusvuodet)
Georg Wilhelm Friedrich Hegel – Philosophie des Rechts (suom. Oikeusfilosofian pääpiirteet, 1994)
Wilhelm Müller – Gedichte aus den hinterlassenen Papieren eines reisenden Waldhornisten (runoteoksen alkuosa, toinen osa 1824)
Jacques-Louis David

Omakuva, 1794.
Jacques-Louis David (30. elokuuta 1748 Pariisi – 29. joulukuuta 1825 Bryssel) oli vaikutusvaltainen ranskalainen uusklassiseen koulukuntaan kuulunut taidemaalari. Hänen maalauksensa vaikuttivat siihen, että maalausten tyyli alkoi siirtyä rokokoon kevytmielisyydestä klassiseen askeettisuuteen ja vakavuuteen, mikä sopi yhteen myöhäisvaiheen ancien régimen moraalisen ilmapiirin kanssa.
Davidin teoksista suuri osa on historiamaalauksia, mutta hän maalasi myös muotokuvia.
Myöhemmin Davidista tuli Ranskan vallankumouksen aktiivinen tukija ja Maximilien Robespierren ystävä. Robespierre halusi Davidin suunnittelevan vallankumoushallinnon julkiset puitteet; Davidin käsialaa olivat muun muassa vallankumousoikeutta koristaneet Brutuksen, Lepeletier de Saint-Fargeaun ja Jean-Paul Marat’n rintakuvat, joiden edessä tuomarit istuivat mustissa viitoissa, valkeissa solmioissa ja töyhtöhatuissa, kaulassaan trikolorinauhassa kannettava mitali varsinaisena virkatunnuksenaan.
Samoin Davidista tuli oikeusistuntojen ja teloituksien virallinen kuvittaja; kuuluisa on hänen ankarin vedoin tehty pelkistetty piirroksensa kuningatar Marie Antoinettesta pyövelinrattailla.
David valittiin Ranskan kansalliskokoukseen vuonna 1792. Ranskan tasavallan aikana David oli käytännössä taiteen alan diktaattori. Robespierren kukistuttua David vangittiin. Hän sai jatkaa maalaamista vankila-aikaaan, ja hänet armahdettiin vuonna 1795.
Vapauduttuaan vankilasta David liittyi Napoleonin puolelle. Tuohon aikaan hän kehitti empiretyylinsä, joka tunnetaan siitä, että se käytti lämpimiä venetsialaisia värejä. Davidilla oli satoja oppilaita, muun muassa Jean-Auguste-Dominique Ingres, mikä tekee hänestä Ranskan 1800-luvun taiteen merkittävimmän vaikuttajan.
Galleria > Historiamaalauksia

Belisarius, 1781.
Andromakhe suree Hektoria, 1783.
Horatiusten vala, 1785.
Sokrateen kuolema, 1787.
Paris ja Helena, 1788.
Marat’n kuolema, 1793.
Napoleonin kruunaus, 1806.
Leonidas Thermopylain taistelussa, 1814.
Cupido ja Psykhe, 1817.
Galleria > Muotokuvia

Antoine Lavoisier vaimoineen, 1788.
Marie Antoinette matkalla giljotiiniin, 16.10.1793.
Madame de Verninac, 1798.
Anne-Marie-Louise Thélusson, 1798.
Madame Récamier, 1800.
Suzanne Le Peletier de Saint-Fargeau, 1804.
Paavi Pius VII, 1805.
Étienne Maurice Gérard, 1816.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacques-Louis David Wikimedia Commonsissa
Jacques-Louis David. Olga’s Gallery. (englanniksi)
Kotimaa (yritys)

Kotimaa Oy oli suomalainen viestintätalo. Sen liiketoiminta jatkuu vuoden 2022 alusta Sacrum-Kotimaa Oy:n nimen alla. Yhtiön ydinliiketoimintoja ovat edelleen lehti, asiakaslehtien tekeminen  sekä kirkollisten tarvikkeiden valmistus ja välittäminen sekä digitaaliset tuotteet ja palvelut. Sacrum-Kotimaan omistaa Kirkkopalvelut.
Yhtiön tuotteita ovat muun muassa viikkosanomalehti Kotimaa, verkkolehti Kotimaa.fi ja aikakauslehti Askel ja Juhavan kynttilät sekä Ateljé Solemniksen kirkolliset tekstiilit.