stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keir Gilchrist

| Keir Gilchrist |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Keir David Peters Gilchrist
Syntynyt: 28. syyskuuta 1992 (ikä 32)  Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2003–
Merkittävät roolit:  Marshall Gregson (United States of Tara) Sam Gardner  (Atypical)
Aiheesta muualla
IMDb 
Keir David Peters Gilchrist (s. 28. syyskuuta 1992 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on kanadalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Marshall Gregson Showtimen komediasarjassa United States of Tara. Toinen hänen merkittävimmistä rooleistaan on Sam Gardner sarjasta Atypical. Hän on näytellyt myös mm. televisiosarjoissa Älä kerro äidille 2 (2003), The Winner (2007), Family Guy (2007), The Listener (2009) sekä elokuvissa Saint Ralph (2004), Dead Silence (2007) ja The Rocker (2008).
Gilchrist syntyi Lontoossa, Englannissa ja vietti siellä varhaiset vuotensa, minkä jälkeen hän muutti perheensä kanssa ensin Bostoniin, Massachusettsiin, sitten New Yorkiin, mistä he lopulta muuttivat Torontoon, Kanadaan.
Aiheesta muualla

Keir Gilchrist Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kidderminster

| Kidderminster |
| --- | --- |
 Staffordshiren–Worcestershiren kanava kulkee Kidderminsterin läpi. Taustalla Pyhän Marian kirkko.
 fiKidderminster 
 52°23′20″N, 2°14′56″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Hallintoalue:  Länsi-Midlands
Kreivikunta:  Worcestershire
Hallintopiiri:  Wyre Forest
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  16,2 km²
Väestö
Väkiluku (2011):  55 530
Väestötiheys:  3 428 as./km²
 www.kidderminstertowncouncil.gov.uk 
Kidderminster on noin 56 000 asukkaan kaupunki Worcestershiren kreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa, Birminghamista länsilounaaseen. Se on Wyre Forestin hallintopiirin suurin kaupunki ja Worcestershiren kolmanneksi suurin kaupunki. Kaupunki sijaitsee Stourjoen ja Staffordshiren–Worcestershiren kanavan varrella. Kidderminster on kuuluisa perinteikkäästä mattoteollisuudestaan, joka tuottaa merkittävän osan Isossa-Britanniassa valmistetuista matoista – kaupungin suurin työllistäjä onkin mattovalmistaja Brintons.
Kidderminster on saksalaisen Husumin ystävyyskaupunki.
Historia

Kidderminsteristä käytettiin nimeä Stour-in-Usmere, kun Mercian kuningas Ethelbald luovutti vuonna 736 sen maat päällikkö Cyneberghtille. Myöhemmin se päätyi Worcesterin piispalle ja edelleen vuonna 816 Mercian kuninkaalle Coenwulfille. Anglosaksit kutsuivat sitä nimellä Chiderminster; saksin kielen sana chid tarkoittaa ’kukkulaa’ ja dur ’vettä’ ja loppuosa minster viittaa puolestaan siihen, että kylässä oli kirkko. Domesday Bookissa (1086) alkuperäinen nimi oli vääntynyt muotoon Kidderminster. Paikalla oli kuninkaallinen kartano Henrik II:n valtakaudelle (1154–1189) saakka, jolloin kuningas luovutti kartanonherruuden Bassettin suvulle.
Kidderminster sai pitkään vaurautensa kangaskaupasta, josta varhaisin kirjallinen maininta on vuodelta 1334. Vuodesta 1735 alkaen matot alkoivat syrjäyttää villatuotteet kaupungin tärkeimpänä kauppatavarana. Mattoteollisuus lähti kunnolla nousuun, kun William Brinton avasi Kidderminsteriin ensimmäisen tehtaansa 1785, ja nousua kiihdyttivät entisestään uudet kutomakoneet sekä kaupungin keskeinen sijainti ja sen keskustaan rakennettu Staffordshiren–Worcestershiren kanava. Mattoteollisuus kärsi 1970-luvulla halpatuonnista ja tuotantokustannusten kasvusta, mutta se on silti onnistunut pysymään kaupungin tärkeimpänä työllistäjänä.
Kuuluisia asukkaita

Richard Baxter (1615–1691), puritaanipappi, aloitti papinvirkansa Kidderminsterissä 1641.
Rowland Hill (1795–1879), opettaja ja englannin postilaitoksen uudistaja, syntyi kaupungissa.
Peter Collins (1931–1958), kilpa-autoilija ja F1-kuljettaja, syntyi kaupungissa.
Brintonsin vanha mattotehdas Kidderminsterissä.
Kirjallisuusvuosi 1708

Kirjallisuusvuosi 1708 käsittelee vuoden 1708 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Pietari Suuren toimeenpanemassa kyrillisen kirjaimiston uudistuksessa poistettiin useita venäjän kielen kirjaimia kuten Ѱ. Käyttöön jäi 33 kirjainta.
Julkaisuja

Herman Boerhaave – Institutiones medicae (fysiologiaa)
Nicolas Malebranche – Entretien d’un philosophe chrétien et d’un philosophe chinois sur l’existence et la nature de Dieu (filosofiaa)
Pierre Rémond de Montmort – Essay d'analyse sur les jeux de hazard (todennäköisyyslaskentaa)
Johann Gottfried Walther – Praecepta der musicalischen Composition
Giambattista Vico – La fine e il principio del mondo
Kirjallisuusvuosi 1704

Kirjallisuusvuosi 1704 käsittelee vuoden 1704 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Jakautuminen vanhoilliseen ja uudistusmieliseen kulttuuriin oli voimakasta esimerkiksi Ranskan 1600-luvun kirjallisuudessa. Kirjailija Jonathan Swift kuvasi sitä kirjassaan The Battle of the Books. Swiftin satiirisessa tekstissä kirjat heräävät eloon ja alkavat tapella. Enkeli soittaa trumpettejaan niiden yläpuolella. On kaksi trumpettia: toinen tuo esiin kirjan hyvää mainetta, ja toinen puhaltaa häpeän happamia säveliä.
Julkaisuja

Mary Astell –  An Impartial Enquiry into the Causes of Rebellion and Civil War in the Kingdom
Mary Astell – A Fair Way with Dissenters and their Patrons
Isaac Newton – Opticks
Jonathan Swift –  A Tale of a Tub (suom. Tynnyritarina, sekä Kirjojen taistelu ja Kirjoitelma hengen mekaanisesta toiminnasta, 2004)
Jonathan Swift – The Battle of the Books
Panssarijuna

Itävalta-Unkarin käytössä ollut panssarijuna ensimmäisen maailmansodan ajalta.
Panssarijuna on sotilaskäyttöön tarkoitettu juna, joka on suojattu lähinnä kevyiden aseiden tulitukselta vahvistamalla sen kuorta panssaroimalla. 2000-luvulla panssarijunilla on vain museoarvoa, mutta niitä käytettiin useissa eri konflikteissa eri puolilla maailmaa 1800-luvun loppu- ja 1900-luvun alkupuoliskon aikana. Historialliset panssarijunat olivat yleensä aseistettuja ja niiden käyttötarkoitus vaihteli tarpeen mukaan. Nykypäivänä kuitenkin Venäjän on havaittu käyttävän panssarijunia joukkojen liikuttelussa vielä Ukrainan sodassa vuonna 2022. Venäjä käytti niitä myös Georgian sodassa 2000-luvun loppupuolella.[lähde? ]
Historia

Euroopan julkinen rautatieverkosto kasvoi 1800-luvun aikana tyhjästä 300 000 kilometriin. Sovelluksia sotilaskäyttöön pohdittiin jo vuosisadan alkupuolella ja ensimmäisiä improvisoituja panssarijunia käytettiin Euroopan hullun vuoden työväenluokan kapinoiden tukahduttamiseen Itävalta-Unkarin alueella 1848. Rautateiden ja junien sotilaskäytöstä saatiin oiva käytännön esimerkki Yhdysvaltain sisällissodan aikana. Pohjoisvaltioiden kenraali Joseph Hooker siirsi rautatien avulla 22 000 miehen armeijansa pääkaupungin alueelta Tennesseehen vain viikossa. Vastaavasti marssi olisi kestänyt kuukauden ja uuvuttanut joukot.
Ensimmäinen panssarijuna rakennettiin partioimaan Baltimoren pohjoispuolta ja estämään alueella toimivien Konfederaatin sabotöörien toimintaa. Konfederaatin armeijan komentaja Robert E. Lee määräsi rakennettavaksi rautatietykin kesäkuussa 1862. Meriupseeri toteutti määräyksen sijoittamalla 32-paunaisen tykin kiskoilla kuljetettavalle lavetille, jonka hän suojasi kasaamalla teräskiskoja tykin ympärille. Pohjoisvaltiot rakensivat panssaroidusta rautatietykkivaunusta oman raskaamman versionsa 1864.
Ranskan–Preussin sodassa 1870–1871 rautatieyhtiö Compagnie d'Orleans rakensi kaksi 140mm tykkivaunua sisältävän panssarijunan, jota käytettiin muun muassa Pariisin piirityksen aikana.
Britannian siirtomaasotien aikana 1800-luvun viimeisinä vuosikymmeninä panssarijuna kehittyi edelleen. Junien suojaamista täydennettiin rautaisilla panssarilevyillä, hiekkasäkeillä ja lisäksi junan etummaiseksi vaunuksi keksittiin laittaa ylimääräinen varustamaton vaunu, jonka tehtävä oli suojata junan pääosaa miinojen ja irrotettujen kiskojen aiheuttamalta tuholta. Panssarivaunuja rakennettiin muun muassa Egyptissä 1882, Sudanissa 1885 ja Intiassa 1886. Buurisodan syttyessä 1899 briteillä oli käytettävissään jo 13 panssarijunaa Afrikan eteläosissa. Junia käytettiin sekä joukkojen siirrossa että taisteluissa. Tällöin panssaroiduissa vaunuissa oli jo ampuma-aukkoja.
Historia > 1900-luku

Vuosikymmenet vuosisadanvaihteen molemmin puolin olivat panssarijunan kulta-aikaa. Niitä ei käytetty pelkästään vihollissotilaita tai kapinallisia vastaan, vaan myös kaikenlaisten levottomuuksien aikana.
Yhdysvalloissa panssarijunia käytettiin vuosisadan alussa työläislakkojen murtamiseen ja niitä ympäröineiden levottomuuksien tukahduttamiseen. Richmondilaisessa sanomalehdessä kirjoitettiin kaupungin Seven Pines-linjan raitiovaunujen muuttuneen Buurisodasta tutuiksi panssarijuniksi. 1912 Baldwin-Feltsin kaivosten kaivosmiehet aloittivat lakon Länsi-Virginiassa, joka jatkui vuodenvaihteen yli. Kaivosyhtiön miehet olivat rakentaneet panssarijunan Bull Moose Special, jota käytettiin lakonmurtajien ja rikkureiden kuljettamiseen.
Puna-armeijan komentaja Lev Trotski asui vuosina 1918–20 panssarijunassa, joka liikkui rintamalta toiselle.
Liikkuvan sodankäynnin, panssarivaunujen ja taistelu- sekä pommikoneiden kehityksen mukana panssarijuna kohtasi luontaisen ongelmansa, sen sidonnaisuuden rautatiehen. Ne vanhentuivat ja jäivät pois käytöstä.
Toisen maailmansodan aikana Saksa käytti panssarijunia itärintamalla partisaaneista muodostuneen uhan vuoksi ja jonkin verran myös ilmatorjuntaan keskittyneitä panssaroituja junia.
Neuvostoliitolla puolestaan oli käytössään satoja panssarijunia natsi-Saksaa vastaan.
1950-luvun aikana panssarijunia käytettiin vielä muun muassa Vietnamissa ja Kuubassa, mutta sen jälkeen vain Yhdysvallat ja Neuvostoliitto käyttivät niitä lähinnä liikkuvina ohjusalustoina.
Venäjä on käyttänyt neljää panssarijunaa Pohjois-Kaukasiassa joukkoja tukemassa, kuljetustehtävissä ja pitämässä rataverkkoa käyttökuntoisena vuosina 2002–2009. Junien panssaroiduissa vaunuissa oli aseistuksena kaksipiippuinen ilmatorjuntakäyttöön valmistettu konetykki ja mahdollisesti kranaattikonekivääri ja konekiväärejä.
Ukrainan sotaa varten Venäjä rakensi ainakin kolme panssarijunaa. Ne on nimetty Venäjän suurten jokien mukaan: Volga, Amur ja Jenisei. Panssarijunien päätarkoitus on toimia liikkuvana viestikeskuksena rintamalla. Luonnollisesti niitä käytetään myös siirtämään ihmisiä, viestejä ja tavaraa paikasta toiseen. Lisäksi niitä käytetään ratavaurioiden korjauksissa ja miinanraivauksessa. Ohjukset ja lennokit kuitenkin tekevät junien laajamittaisen käytön mahdottomaksi. Venäjä laskee junillaan olevan ainakin propaganda-arvoa.
Käyttö

Joukkojen ja tarvikkeiden kuljettaminen pitkien etäisyyksien päähän tavallisessa junassa oli riskialtista, koska vastustaja saattoi pysäyttää junan verrattain helposti pelkästään siirtämällä kiskoja paikaltaan tai mikä pahempaa räjäyttämällä panoksen veturin alla sen saapuessa kohdalle. Tällöin edeltä käsin harkittuihin asemiin molemmin puolin junaa asettautuneet väijyttäjät saattoivat avata tulen kohti vaunuissa kuljetettavia joukkoja, joista tällaisessa tilanteessa muodostui helppoja maaleja. Junassa olleet joukot olivat yllätettyinä välittömästi alakynnessä eivätkä vaunujen seinät välttämättä suojanneet edes kivääreiden luodeilta.
Panssarijuna puolestaan oli suojattu jalkaväen aseistukselta ja sieti parhaimmillaan jonkin verran jopa kevyen tykin tulitusta. Miehistönkuljetusvaunujen seinissä oli ampuma-aukkoja, joista saattoi avata tulen suhteellisen turvallisesti väijyttäjää vastaan. Seassa saattoi olla myös erityisvalmistettuja vaunuja, joissa oli esimerkiksi konekivääritorneja ja tykkejä. Etummaisena ja viimeisenä vaununa oli yleensä soralla ja radankorjaustarvikkeilla lastattu soravaunu, jonka tehtävänä oli räjäyttää radalle asetetut miinat.
Muu käyttö

Venäjän presidentin Vladimir Putinin tiedetään käyttävän panssaroitua junaa liikkumisissaan kotimaassa. Myös Pohjois-Korean johtaja Kim Jong-un käyttää kolmiosaista panssarijunaa.
Panssarijunat Suomessa

Suomella oli käytössä panssarijunia Suomen sisällissodan ja toisen maailmansodan aikana.
Panssarijunat Suomessa > Sisällissodan panssarijunat

Suomen sisällissodassa punaisen Suomen Fredriksbergin (Helsinki) ja Viipurin varikoilla panssaroitiin ilmeisesti Venäjältä saadun mallin mukaan kuusi panssarijunaa, joista viimeisen ei enää tiedetä olleen taisteluissa mukana. Lisäksi punakaarti sai avukseen ainakin kolme Venäjältä lähetettyä panssarijunaa. Punaisten junat olivat mukana useissa taisteluissa sodan aikana. Maaliskuun lopulla 1918 panssarijunat 1 ja 3 osallistuivat toimintaan Kangasalan-Messukylän-Suinulan suunnalla, jossa ne törmäsivät toisiinsa vetäytymisvaiheen aikana. Saksan Itämeren divisioonan hyökättyä Vantaalle 11.–14. huhtikuuta panssarijuna toimi näkyvänä osana punaisten puolustusta, samoin kuin kuun loppupuolella Karjalankannaksen alueella.
Panssarijunat Suomessa > Panssarijunat talvi- ja jatkosodassa

Toisen maailmansodan aikana Suomessa oli kaksi panssarijunaa; niitä käytettiin muun muassa Kollaan taistelussa talvisodassa. Jatkosodan alussa molemmat muutettiin ilmatorjuntajuniksi, jotka suojasivat tärkeitä asemia lähellä rintamaa ja toisinaan elintärkeitä radankorjausyksikköjä. Toinen junista menetettiin Aunuksessa vuonna 1944 ratarikon taakse ja räjäytettiin ennen hylkäämistä, toinen palasi Suomeen.
Panssarijunat Suomessa > Sotien jälkeen

Monen mutkan jälkeen kun Panssarimuseo oli perustettu ryhdyttiin jäljellä olevia eri puolilta peräisin olleita panssarijunan vaunuja keräämään museoon tarkoituksena aikaansaada lopulta kokonainen panssarijuna.
Ensimmäisenä vuonna 1969 saatiin paikalle junan vaunuista raskaimmin aseistettu, liikanimeltään ”Rumilus”. Se on valmistunut neuvostoliittolaisella Brjanskin konepajalla vuonna 1937. Vaunu vallattiin Käppäselässä keväällä 1942. Se oli tuhotun panssarijunan ainoa kunnossa ollut, joten se hinattiin Suomeen ja kunnostettiin. Lopun jatkosodan ajan vaunu palveli Hangon suunnalla. Vaunua ei mainita jatkosodan jälkeen palautetun sotasaalisrautatiekaluston luetteloissa, vaan se sijoitettiin Asevarikko 5:een jo vuonna 1944lähde tarkemmin?.
Tämä vaunu oli ensimmäinen raskas kalustoyksikkö, joka sijoitettiin Panssarimuseoon, kun museo perustettiin. Se saikin olla viisitoista vuotta yksinään kiskotuksen pätkällään, kunnes sen viereen tuotiin vuonna 1984 Asevarikko 5:ssä säilytetty vuonna 1918 Kannaksella vallattu tykkivaunu. Se on maailman ainoa säilynyt ”Kenraali Annekov” -mallinen panssarijunan tykkivaunu.
Vaunu on valmistunut vuonna 1915 ja on siis junan vanhin. Huhu kertoi sen olleen pääministeri Kerenskin pakovaunu loppuvuodesta 1917 lokakuun vallankumouksen tapahduttua, mutta on väitetty, että kyseessä on väärinkäsitys tai bolsevikkien tarkoituksella statustaan nostaakseen liikkeelle laskema huhu.
Kaksi viimeistä aseistamatonta vaunua ovat punakaartilaisten alkuvuodesta 1918 Pasilan konepajalla avovaunuista muuntamia. Ne tuotiin museoon asevarikko 5:ltä vuonna 1985, veturi ja Ma-soravaunut vasta hiukan myöhemmin, kun höyryveturien kriisivarastointi päätettiin lopettaa. Veturi on Tk3 1106 eli samanlainen kuin alkuperäinen panssarijunan veturi, joka ehdittiin romuttaa loppuun käytettynä.
Museon veturista puuttuvat vielä lokakuussa 2014 lisäsavutorvi ja panssarilevyt, samoin soravaunuissa olleet radankorjaustarvikkeet, sora ja etummaisessa ollut resiina suojapeitteineen puuttuvat. Soravaunujen tarkoitus oli toimia suojana radalle mahdollisesti asetettuja miinoja vastaan.
Juna on jatkosodan ajan rautatieilmatorjuntapatterin asussaan, joskin takimmaisissa vaunuissa olevat it-aseet puuttuvat toistaiseksi. Samoin junan tunnukset suojamaaleineen ja panssarijoukkojen hakaristeineen ovat tältä aikakaudelta.
Raskaimmasta vaunusta leviteltiin museoinnin alkuaikoina huhua, että se olisi valmistunut Viipurissa vuonna 1914 ja olisi ollut punapäällikkö Heikki Kaljusen komentovaununa mukana hänen pakojunassaan keväällä 1918. Myöhempi tutkimus on paljastanut, että kyseiset vaunut katosivat jonnekin Neuvostoliittoon, mutta Suomen rintamilla niitä ei enää nähty. Huhu lienee lähtenyt liikkeelle Panssarimuseon perustamisen aikoihin. Asia jäi vielä silloin tarkastamatta, ja huhu pääsi jopa useisiin museon opaskirjoihinkin, kunnes lopulta perusteellinen tutkimus selvitti totuuden
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panssarijunat Wikimedia Commonsissa
Kuva: Panssarijuna kuvattuna Parolan keskustaan vievän tien varrelta.
Etelä-Afrikassa 1900-luvun alussa käytetty panssaroitu vaunu ampuma-aukkoineen.
Panssarijuna Hurban oli mukana Slovakian kansannousussa 1944.
Venäjältä punaisten avuksi lähetetty panssarijuna Partisaani (tunnetaan myös nimillä Kerenski ja Voloi Kapitalism) Suomen sisällissodassa. Juna jäi valkoisten saaliiksi Säiniolla 24.4.1918.[lähde? ]
Panssarimuseon neljästä junasta koottu juna vuoden 2008 asussa.
Kharmadas

| Kharmadas> Χαρμάδας.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: noin 168/167 eaa.
Kuollut: 167—95 eaa.
Koulutus ja ura
Koulukunta:  Platonin Akatemia
Opettaja:  Kleitomakhos
Kharmadas (m.kreik. Χαρμάδας; tai Kharmides, Χαρμίδης; noin 168/167–95 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hän oli mahdollisesti kotoisin Vähästä-Aasiasta.
Kharmadas saapui Ateenaan 22-vuotiaana vuonna 146/145 eaa. Akatemiassa hän toimi niin kutsutun Uuden Akatemian aikana. Hän oli Kleitomakhoksen oppilas ja opiskeli Akatemiassa samaan aikaan Filon Larissalaisen kanssa.
Kharmadas palasi välillä takaisin Aasiaan. Palattuaan Ateenaan hän aloitti oman opetustoiminnan noin vuonna 130 eaa. Opetuspaikkanaan hän käytti kaupunginmuurien sisäpuolella sijainnutta gymnasionia nimeltä Ptolemaion. Kharmadas opetti Ateenassa ainakin vielä vuonna 110 eaa., ja Cicero antaa ymmärtää hänen olleen merkittävä filosofi. Hän eli vielä vuonna 103 eaa. mutta oli kuollut vuonna 91 eaa.
Ciceron mukaan Kharmadas oli taitava puhuja, jolla oli erityisen hyvä muisti. Kharmadaan filosofiset näkemykset ovat todennäköisesti olleet samat kuin Filonilla.
Kirjallisuusvuosi 1711

Kirjallisuusvuosi 1711 käsittelee vuoden 1711 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Moldovalainen ruhtinas Dimitrie Cantemir johti moldovalaisjoukkoja Venäjän–Turkin sodassa saadakseen Moldovan vapaaksi Turkin herruudesta. Hankkeen epäonnistuttua hän pakeni Venäjälle ja ryhtyi kirjailijaksi.
Julkaisuja

Richard Bentley – Horatius
Dávid Czvittinger – Hungariae literatae
Daniel Defoe – The British Visions
Chikamatsu Monzaemon – 冥途の飛脚, Meido no hikyaku (näytelmä)
Alexander Pope – An Essay on Criticism
Lordi Shaftesbury – Characteristics of men, manners, opinions, times
Czvittingerin teos Hungariae Literatae.
Kirjallisuusvuosi 1710

Kirjallisuusvuosi 1710 käsittelee vuoden 1710 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Ensimmäinen tekijänoikeuslaki säädettiin kuningatar Annan hallintoaikana Ison-Britannian kuningaskunnassa. Aluksi tekijänoikeudet koskivat vain alkuperäisisiä kirjoja ja niistä tehtyjä kopioita, mutta ajan myötä ne laajenivat kattamaan myös käännökset ja johdannaisteokset.
Julkaisuja

George Berkeley – Treatise Concerning the Principles of Human Knowledge
Gottfried Leibniz – Théodicée (teologiaa, pahan ongelma)
Lordi Shaftesbury – Soliloquy, or Advice to an Author
Kiselnja

Kiselnja (ven. Кисе́льня) on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Olhavan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pietarista Murmanskiin johtavan M18-valtatien varrella 15 kilometriä Olhavasta luoteeseen. Kunnassa on 2300 asukasta (vuonna 2010).
Kylän vieressä sijainnut Peskin pogosta mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Vuosina 1903–1906 rakennettiin kivinen Theodor Stratilatin kirkko. Neuvostoaikana vaurioitunut rakennus toimii nykyään jälleen kirkkona.
Kuntaan kuuluu 21 asutuskeskusta sekä Pupyševon ja Purovon puutarhapalsta-alueet. Tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous sekä maantien yhteyteen syntyneet palvelut. Kiselnjassa toimii lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, poliklinikka sekä vuonna 2008 avattu mielisairaala.
Aiheesta muualla

Kiselnjan kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kiselnja Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Khartoum (osavaltio)

| Khartoum ولاية الخرطوم (arabiaksi) Wilāyat al-Kharṭūm |
| --- | --- |
 Khartumin kaupunkia.
 Lippu:  Vaakuna
 Khartoumin sijainti Sudanissa.
 Koordinaatit: 15°47′N, 32°43′E 
Valtio:  Sudan
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Khartum
 – kuvernööri:  Ahmed Osman Hamza (virkaatekevä)
Pinta-ala  ():  22 142 km²
Väkiluku (2018)  ():  7 993 900
 – väestötiheys:  361 as./km²
Khartoum (arab. ولاية الخرطوم‎, Wilāyat al-Kharṭūm) on yksi Sudanin 18 osavaltiosta. Sen hallintokeskus on koko maan pääkaupunkina toimiva Khartum. Osavaltion pinta-ala on 22 142 neliökilometriä, ja väkiluvun arvioitiin vuonna 2018 olevan noin 7 993 900 henkeä.
Khartoum on pinta-alaltaan Sudanin pienin osavaltio, mutta samalla väkirikkain. Se rajoittuu Aš Šamaliyan, Nahr an-Nilin, Kassalan, Al-Qadarifin, Al-Jaziran, An-Nil al-Abyadin ja Pohjois-Kordofanin osavaltioihin. Valtion virastot ja Sudanin tärkein lentokenttä sijaitsevat pääkaupunki Khartumissa.
Kin-ball

Kin-ball-peli käynnissä Ranskassa
Kin-ball, tunnetaan myös nimellä Omnikin, on quebeciläisen professorin Mario Demersin vuonna 1986 kehittämä joukkuepallopeli.
Pelissä on kolme joukkuetta, jotka yrittävät lyödä pallon omalla lyöntivuorollaan kenttään. Toiset joukkueet yrittävät pitää pallon ilmassa. Jokaisella joukkueella on oma värinsä ja lyövän joukkueen pelaaja huutaa värin sen mukaan, mille joukkueelle lyönnin tarkoittaa. Pelaajan täytyy huutaa lisäksi Omnikin ja huuto täytyy tapahtua ennen kuin pelaaja lyö pallon, joka on halkaisijaltaan reilun metrin kokoinen. Omalla lyöntivuorollaan palloa saa lyödä vasta sen jälkeen, kun jokainen joukkueen pelaaja on koskettanut sitä samaan aikaan kädellään.
Kansainväliseen kin-ball-liittoon kuuluu noin 3,8 miljoonaa henkilöä ja lajista järjestetään maailmanmestaruuskilpailuja. Peliaika on kolme 7-15 minuuttia kestävää erää riippuen montako pelaajaa on mukana.
Kin-ball on suunniteltu sen takia, että olisi kerrankin pallopeli, joka ei pyöri muutaman taitavan pelaajan ympärillä.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kavolampi (Mikkeli, Pöyry)

| Kavolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°49′13″N, 27°04′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskujoki:  Kavojoki Kuojokeen 
Järvinumero:  14.929.1.020
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  145,2 m  
Pituus:  450 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,994 km  
Pinta-ala:  3,47 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKavolampi 
Kavolampi  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Pöyryn lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 450 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Korpijoen valuma-alueeseen (14.929) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 145,2 metriä mpy.
Kellan Lain

| Kellan Lain |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. elokuuta 1989 (ikä 35) Oakville, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä/vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  198 cm
Paino:  98 kg
Seura
Seura:  –
Sarja:  –
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Vancouver Canucks
Kellan Lain (s. 11. elokuuta 1989 Oakville, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka on tällä hetkellä vapaa pelaaja ilman seuraa. Hän on pelannut urallaan yhdeksän NHL-ottelua ja yli sata AHL-ottelua.