stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
King Edward VII -luokka

| King Edward VII |
| --- | --- |
 kaavakuva luokan aluksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  16 300 t (palvelus) 17 500 t (max)
Pituus:  138,03 m (kokonaispituus)
Leveys:  24 m
Syväys:  7,72 m
Koneteho:  18 000 hv (13 MW)
Nopeus:  18,5 solmua
Miehistöä:  777
Aseistus
Meritorjunta:  4 × BL 12" Mk IX -tykkiä 4 × BL 9,2" Mk X -tykkiä 10 × 6" Mk VII -tykkiä 14 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykkiä 14 × QF 3 naulan Hotchkiss 5 × 18" torpedoputkea
King Edward VII -luokka oli kahdeksan Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivan muodostama alusluokka, jonka alukset laskettiin vesille vuosina 1903-1905.
Taustaa

Vuosien 1892-1893 laivasto-ohjelmasta vuosien 1900-1901 laivasto-ohjelmaan oli Britannian kuninkaallisen laivaston suurta rakennuskautta. Kaikki Sir William Whiten suunnittelemien ensimmäisen luokan taistelulaivojen alusten pääaseina oli neljä 12 tuuman (305 mm) tykkiä perään- ja keulaan sijoitetuissa kaksoistykkitorneissa tai oikeammin katetuissa barbeteissa. Alusten apuaseina oli kaksitoista kuuden tuuman (152 mm) tykkiä keskilaivaan pää- ja yläkansille sijoitetuissa kasemateissa. Alukset olivat siten maailmanmerien valtiaita ja useat ulkovaltojen suunnittelijat kopioivat niissä toteutettuja innovaatioita. Ulkoisesta samankaltaisuudesta huolimatta alusluokissa toteutettiin erilaisia parannuksia kuten viimeiset Majestic-luokan alukset kykenivät lataamaan tykkinsä ilman latausasemaan siirtämistä, vuosien 1896-1897 Canopus-luokka varustettiin Krupp-panssaroinnilla sekä vesiputkihöyrykonein ja vuosien 1897-1898 Formidable-luokassa otettiin käyttöön paksumpi panssari sekä parannellut tykkimallit.
Vuonna 1897 ulkovallat saivat kurottua etumatkan kiinni. 1890-luvun lopulla Ranskan merivoimien alusten 12 tuumaiset oli sijoitettu torneihin, mutta alukset olivat pienempiä kuin brittien vastaavat ja niiden apuaseet olivat keveämpiä. Venäjä keisarikunnan laivasto valmisti joitakin loistavia aluksia lukuisten heikompien ohella. Yhdysvaltain laivasto ei ollut muodostanut aluksistaan yhtä kiinteitä luokkia kuin britit, mutta he pyrkivät luomaan laivastolleen riittävän määrän vahvasti panssaroituja ja aseistettuja aluksia. Italia laivasto, jolla oli käytössään runsaasti brittiteknologiaa, kärsi rahoitusvaikeuksista kyeten valmistamaan ainoastaan kaksi hidasta toisen luokan taistelulaivaa 1890-luvun alussa. Maa teki kuitenkin 1896-1897
aiemmasta politiikastaan poiketen päätöksen kahdesta suuresta, erittäin raskaasti aseistetusta ja nopeasta taistelulaivasta. Periaatteessa RN Benedetto Brin ja RN Regina Margherita olivat vain hieman suurempia kuin Canopus-luokan alukset, mutta nopeampia, raskaammin panssaroituja sekä samoin aseistettuja lisättynä neljällä 8 tuuman tykillä.
Hankinta

Helmikuussa 1899 (lähes budjettikauden lopulla) Amiraliteetti tilasi Vickersiltä koeammuntoihin prototyypin 7,5 tuuman tykistä. Kaliiperi oli laivastolle uusi ja vastasi Ranskan merivoimien käytössä olevaa 194 millimetrin tykkiä. Kahdeksan tuuman tykkiin nähden suunnitellulla tykillä oli etunaan se, että sillä voitiin korvata kuusituumaiset yhden suhde kahteen. Samoin ammusten kuljettaminen oli mahdollista kahdella miehellä.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Africa | Chathamin laivastontelakka | 24. tammikuuta 1904 | 20. toukokuuta 1905 | marraskuu 1906 | myyty romutettavaksi 1920 |
| HMS Britannia | Portsmouthin laivastontelakka | 4. helmikuuta 1904 | 10. joulukuuta 1904 | syyskuu 1906 | uponnut 9. marraskuuta 1918 Gibraltarin länsipuolella Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SMS UB-50 torpedoimana |
| HMS Commonwealth | Fairfield Shipbuilding and Engineering Company | 13. toukokuuta 1902 | 13. toukokuuta 1903 | maaliskuu 1905 | myyty romutettavaksi 1921 |
| HMS Dominion | Vickers | 23. toukokuuta 1902 | 25. elokuuta 1903 | heinäkuu 1905 | myyty romutettavaksi 1921 |
| HMS Hibernia | Devonportin telakka | 6. tammikuuta 1904 | 17. kesäkuuta 1905 | kesäkuu 1907 | myyty romutettavaksi 1921 |
| HMS Hindustan | John Brown and Company | 25. lokakuuta 1902 | 19. joulukuuta 1903 | heinäkuu 1905 | myyty romutettavaksi 1921 |
| HMS King Edward VII | Devonportin telakka | 18. maaliskuuta 1902 | 23. heinäkuuta 1903 | helmikuu 1905 | uponnut osuttuaan miinaan 6. tammikuuta 1916 Dunnet Headin edustalla |
| HMS New Zealand | Portsmouthin laivastontelakka | 9. helmikuuta 1903 | 4. helmikuuta 1904 | heinäkuu 1905 | nimetty 1911 HMS Zealandiaksi myyty romutettavaksi 1921 |
Kiminginjärvi

| Kiminginjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Karstula, Kyyjärvi
Koordinaatit:  62°58′29″N, 24°42′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyjärven valuma-alue (14.64)
Tulouomat:  Oikarinjoki Kyyjärvestä, Kalmupuro
Laskujoki:  Kiminginjoki Pääjärveen
Järvinumero:  14.642.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  150,4 m  
Pituus:  2,7 km  
Leveys:  820 m  
Rantaviiva:  7,225 km  
Pinta-ala:  1,49543 km²  
Tilavuus:  0,00296071 km³  
Keskisyvyys:  1,98 m  
Suurin syvyys:  5,4 m  
Valuma-alue:  496,04 km²  
Saaria:  3 
:  Pitkä Ruohosaari
 fiKiminginjärvi 
Kiminginjärvi on Keski-Suomessa pääasiassa Karstulassa Kimingissä ja pohjoispäässä hieman myös Kyyjärvellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Kiminginjärvi on 2,7 kilometriä pitkä, 800 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 150 hehtaaria eli 1,5 neliökilometriä. Se on muodostunut maaston painaumaan, jossa luoteispuolella kohoava Oikarinharju ja sen länsipuolella sijaitseva matala selänne saavat itäpuolella vastaansa matalan ja lyhyemmän harjanteen.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Se on hyvin tasapohjainen järvi. Järven tilavuudeksi on määritetty 2,96 miljoonaa kuutiometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 2,0 metriä. Sen yli 3-metrinen syvänne on 1,6 kilometriä pitkä, jossa sijaitsee järven 5,4 metriä syvä kohta . Järvellä on kartan mukaan kolme saarta, jotka sijaitsevat järven eteläpään rannikolla.
Järven rantaviivan pituus on 7,2 kilometriä. Järvi on eteläpäätä lukuun ottamatta peltomaiden ympäröimä. Rannat tuntumassa sijaitsee kapea reunus rantametsikköä. Sen ympärillä on alle 20 kiinteää asuntoa tai maatilaa sekä vajaa 30 vapaa-ajan asuntoa. Näistä muodostuu pohjoispään Aution kulmakunta, kaakkoispään Kiminki ja lounaispään Korpiperä. Valtatie 13 ohittaa järven itäpuolelta ja siitä haarautuu yhdystie 16861, joka seuraa länsirantoja matkallaan etelään. Kiminginjoen yli kulkee ensimmäinen silta 1,5 kilometrin päässä Ruukinperällä, joten järven eteläpäässä on vain vähän teitä. Eteläpuolella sijaitsee entinen Kimingin ruukki.
Maisema-arvoja

Itäranta on muuten mökkitonttien valtaamaa, mutta yhdessä kohtaa on karja laiduntanut reunavyöhykettä yhdessä viereisen peltolaitumen kanssa. Laidunnetuilla rantavyöhykkeillä on merkitystä luonnon monimuotoisuuden kannalta: etenkin kahlaajat ja vesilinnut hyötyvät matalasta kasvillisuudesta. Kohteen
hoidolla on myös erityistä maisemallista merkitystä sen sĳaitessa Kiminki-Oikarin maakunnallisesti arvokkaalla maisema-alueella. Vastaavanlainen alue on keinotekoisesti muodostettu järven luoteisrannalle.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Kyyjärven valuma-alueella (14.64), jonka Kiminginjärven–Oikarinjoen alueeseen (14.642) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 150,4 metriä mpy. Se saa vetensä pohjoisesta Oikarinjoen kautta Kyyjärvestä ja se laskee Kiminginjokea myöten Pääjärveen. Sen valuma-alueen pinta-ala on 496 neliökilometriä ja sen järvisyys on 4,37 %.
Järven lähiympäristö on melko järvetöntä seutua. Suurin oja on kaakosta päin tuleva Kalmupuro, jonka valuma-alueella sijaitsevat keskijuoksulla Mätäslampi (4 ha) ja yläjuoksulla Päälampi (5 ha) ja Tynnörlampi (4 ha).
Aiheesta muualla

Tervetuloa Kimingin osakaskuntaan
(14.6)
Armas Kinnunen

Armas Kinnunen (1928)
Armas Rikkarti Kinnunen (7. helmikuuta 1900 Kivijärvi – 26. kesäkuuta 1964 Kannonkoski) oli suomalainen kestävyysjuoksija.
Kinnunen edusti seuratasolla Jyväskylän Kisa-Tovereita ja Kivijärven Kivekkäitä. Hän oli Suomen edustajana Amsterdamin olympialaisissa 1928 ja sijoittui 5 000 metrin juoksussa kuudenneksi sekä karsiutui 1 500 metrillä alkuerissä. Hän voitti neljä Suomen-mestaruutta, joista yhden viestissä. Vuonna 1927 hän juoksi 800 metrillä Suomen-ennätyksen 1.56,1 ja 3 000 metrin estejuoksussa maailman kauden kärkiajan 9.46,4.
Saavutuksia

Suomen mestaruus 1 500 m v. 1926 ja 1927
Suomen mestaruus 3 000 m esteet v. 1927
Suomen mestaruus 4 × 1 500 m viesti 1931
Suomen ennätys 800 m:llä (aika 1.56,1) v. 1927
Aiheesta muualla

Armas Kinnunen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Luettelo pituushypyn Suomen mestareista

Tämä on luettelo pituushypyn Suomen mestareista. Pituushypyn Suomen mestaruudesta on kilpailtu Kalevan kisoissa vuodesta 1907 lähtien. Vuoteen 1910 asti voittaja ratkesi yhteistuloksen perusteella. Naiset ovat kilpailleet Suomen mestaruudesta vuodesta 1945 lähtien.
Mestaruudet

Miehet (* = Molempien jalkojen yhteistuloskilpailu) (yht. 117)
10 – Jorma Valkama
9 – Tommi Evilä
8 – Jarmo Kärnä
5 – Martti Tolamo, Pekka Simola, Kristian Pulli
4 – Aaro Laine
3 – Emil Liljeberg, Eero Lehtonen, Paul Sandström, Rainer Stenius, Pertti Pousi, Ari Väänänen, Kenneth Kastrén
2 – Hugo Lahtinen, Vilho Tuulos, Jorma Valtonen, Esko Elsilä, Pekka Suvitie, Juha Kivi, Otto Kärki, Niklas Rorarius, Petteri Lax, Roni Ollikainen, Kristian Bäck
1 – Uuno Railo*, Petter Mattsson*, Juho Soini*, Valter Tuomela*, Emil Kukko, Juho Halme, Otto Tuomikoski, Ossian Nylund, Guido Gustafsson, Toivo Aho, Onni Rajasaari, Birger Lindberg, Hannes Sonck, Esko Jalava, Juhani Manninen, Pentti Eskola, Aarre Asiala, Kari Palmén, Mauri Myllymäki, Erkki Päivärinta, Olli Pousi, Hannu Puhakka, Petri Keskitalo, Mika Kahma, Jami Hirvonen, Eero Haapala, Kasperi Vehmaa, Kalle Salminen
Naiset (yht. 80)
8 – Maire Österdahl, Ringa Ropo
6 – Maija Koivusaari
5 – Heli Koivula-Kruger
4 – Tuula Rautanen, Pirkko Helenius, Johanna Halkoaho
3 – Brita Johansson, Leena Pylkkänen
2 – Anne Kyllönen, Niina Saarman-Bartholdi, Noora Pesola, Elina Torro, Matilda Bogdanoff, Taika Koilahti
1 – Mirja Jämes, Aili Reiko, Pirkko Raikas, Kaisa Parviainen, Anneli Hela, Riitta Sarahete, Sirpa Niiranen, Hannele Harju, Tarja Koskelo, Anna-Maija Bryggare, Ragne Backman, Susanna Rajamäki, Maija Kovalainen, Tiia Mäki, Jaana Sieviläinen, Emmi Mäkinen, Sanna Nygård, Kristiina Vuorvirta, Kira Kytölä, Senni Salminen, Anne-Mari Lehtiö, Saga Vanninen, Jessica Kähärä
Vuosittain

Petteri Lax voitti miesten Suomen mestaruuden 2007 ja 2008.
Tommi Evilä voitti miesten Suomen mestaruuden 2001, 2003–2006, 2009–2011 ja 2013.
Johanna Halkoaho voitti naisten Suomen mestaruuden 1997, 1999, 2001 ja 2003.
Kiinalainen arkkitehtuuri

Pekingin Kielletty kaupunki on malliesimerkki kiinalaisesta palatsiarkkitehtuurista. Alue toimi aikoinaan Kiinan keisarien asuinalueena ja maan hallintokeskuksena. Nykyisin se toimii palatsimuseona.
Näkymä Jinshanling-nimellä tunnetulta vuoristoiselta Kiinan muurin osuudelta Hebein maakunnassa.
Kiinalainen arkkitehtuuri on säilynyt perustavilta elementeiltään yhdenmukaisena koko Kiinan perinteisen kulttuurin aikana. Samat tilankäsittelyn ja tekniikan piirteet esiintyvät yksityisistä asunnoista palatseihin ja temppeleihin. Kiinalaisen rakennustaiteen tunnetuimpia ja omaleimaisimpia esimerkkejä ovat kaarevat katot, pagodit, pihatalot ja 6 000 kilometrin mittainen Kiinan muuri.
Historia

Kiinalaisen arkkitehtuurin kehitys voidaan jakaa kolmeen kauteen. Jokainen kehityskausi ajoittuu historialliseen vaiheeseen, jonka aikana maa yhdistyi, olot vakiintuivat ja huomattavaa kulttuurivaihtoa esiintyi joko maan sisällä tai ulkomaiden kanssa. Arkkitehtuurin kehittyminen tapahtui varhaiskaudella, joka alkoi Shang-dynastian aikana 1600-luvulla eaa. ja jatkui vuoteen 220 jaa. Perinteinen kiinalainen arkkitehtuuri perustuu etupäässä Han-dynastian (206 eaa.–220 jaa.) arkkitehtuurille. Vuosien 220–1279 välillä arkkitehtuuriperinteet kypsyivät ja saavuttivat huippunsa etenkin Tang- ja Song-dynastioiden aikana. Ming- ja Qing-dynastioiden aikana kiinalainen arkkitehtuuri vielä rikastui ja kiteytyi sekä koki kolmannen kehityskautensa.
Materiaalit

Puu on ollut Kiinassa perinteisesti tärkein rakennusmateriaali. Se on ollut kantavana aineena, kun taas seinät ovat olleet savi- ja risukonstruktioita. Tiili tunnettiin Kiinassa jo varhain, mutta siitä ei tullut hallitsevaa rakennusmateriaalia eikä sitä käytetty kantavana materiaalina. Kiinalaiset rakennukset tehtiin uudistettaviksi, eikä niiden ollut tarkoitus kestää ikuisesti. Nopeasti tuhoutuvien ja vanhentuvien materiaalien käytön seurauksena rakennukset jouduttiin siten jälleenrakentamaan usein. Nykyasussaan kiinalaiset rakennukset ovatkin varsin uusia, vaikkakin pohjakaavaltaan ja muodoltaan samalla perinteisiä.
Rakenne

Kiinalaiset rakennukset on jo esihistoriallisesta ajasta alkaen pystytetty terassille. Se tehtiin aluksi tiivistetystä, tampatusta maasta, ja myöhempinä aikoina arvokkaissa rakennuksissa se katettiin kivilaatoilla tai tiilillä.
Rakennusten perusmuoto oli pylväshalli, jonka kantavina elementteinä olivat kivialustalle pystytetyt, yleensä puiset pylväät. Seinät eivät olleet kantavia, joten ne voitiin sijoittaa rakennuksiin hyvin vapaasti. Pylväsrivit yhdistettiin toisiinsa yläosastaan kattoparruilla, joiden varaan rakennettujen kannattimien varassa katto lepäsi. Kiinalaiselle katolle on tunnusomaista omaleimainen kaarevuus ja räystäät, jotka tulivat käyttöön Tang-dynastian aikaan. Katot päällystettiin tiilillä.
Pihatalot ja kaupunkisuunnittelu

Kiinalaisen rakentamisen tyypillinen pohjakaava on pihatalo, jonka ikivanha traditio jatkuu yhä. Siinä asuin- ja talousrakennukset keskittyvät pihan ympärille niin, että pääasuintilat avautuvat yleensä etelään. Perheen pää asui pohjoispäässä, ja sivuilla asuivat naimisissa olevat pojat. Sama rakennemalli oli niin rikkaiden kuin köyhienkin perheiden käytössä, mutta rikkailla oli useampia peräkkäisiä pihoja. Myös julkiset rakennukset, temppelit ja palatsit noudattivat samaa pihatalorivien rakennetta, vain suuremmassa mittakaavassa ja yksityiskohtaisempina.
Niin pihatalot kuin kaupungitkin pyrittiin rakentamaan samalla tavoin pohjois–eteläsuuntaisiksi. Kiinalaiset kaupungit ovat yleensä ruutuasemakaavan mukaisia ja rajattuja funktioltaan eroaviin osiin niin, että esimerkiksi saman ammatin harjoittajat asuivat samalla alueella. Entisaikaan kaupunkeja ympäröivät aina muurit, aluksi saviset, myöhemmin tiilellä ja kivellä päällystetyt. Ilman muureja suurikin taajama oli virallisesti vain kylä. Suurin osa kaupunginmuureista on jo purettu; parhaiten säilynyt muuri lienee Ming-aikainen Nanjingin muuri, jonka pituus on yli 30 kilometriä.
Uskonnolliset rakennukset

Kiinan uskonnolliset rakennukset kuten kungfutselaiset, taolaiset ja buddhalaiset temppelit sekä moskeijat noudattivat kiinalaisen palatsin kaavaa. Buddhalaisuuden mukana Intiasta Kiinaan tulivat kalliotemppelit ja pagodit. Kiinassa pagodista kehittyi korkea torni, jossa on moninkertainen katto. Pagodeja rakennettiin buddhalaisiin luostareihin sekä luonnonvoimien hallinnan kannalta tärkeisiin paikkoihin. Ne suojelivat fengshui-käsitysten mukaisesti valvomiaan seutuja ja toimivat samalla maamerkkeinä. Vanhin säilynyt pagodi on vuodelta 523 Henanin maakunnassa.
Muurit ja sillat

Kiinalaisesta linnoitusarkkitehtuurista tunnetaan parhaiten Kiinan muuri, jonka pituus on noin 6000 kilometriä. Muuri syntyi 200-luvulla eaa. ja sen nykyiset osat ovat peräisin Ming-dynastian ajalta. Ming-aikaisen muurin korkeus on noin 10 metriä ja leveys 5–8 metriä.
Myös kiinalaiset sillat ovat olleet edistyneitä, ja niitä on rakennettu monin eri tavoin ja eri materiaaleista. Maailman kivisistä kaarisilloista useimmat varhaiset esimerkit ovat juuri Kiinasta.
Puutarhat

Kiinalaista puutarhaa on sanottu kiinalaisen arkkitehtuurin arvostetuimmaksi osaksi. Kiinalaista puutarha-arkkitehtuuria jäljiteltiin aikoinaan Euroopassakin, millä oli vaikutusta niin sanotun englantilaisen puutarhan kehittymiseen. Kiinalaiseen yksityiseen puutarhaan kuuluu pieniä rakennuksia kuten paviljonkeja, mutta yleensä myös asuintalo. Puutarhoissa on myös siltoja ja kiemurtelevia käytäviä. Kiinalaisen maisemakäsityksen mukaan maiseman tärkeimpiä osia ovat vuoret ja vesi, joten myös puutarhoihin rakennettiin kukkuloita ja lampia, joskus putouksiakin. Laajoja nurmikoita ei kiinalaisissa puutarhoissa ole, vaan maata peittää yleensä kivilaatoitus. Istutetut kasvit ovat yleensä puita.
Uuden ajan arkkitehtuuri

1800-luvulla kiinalaiset pääsivät tutustumaan eurooppalaiseen arkkitehtuuriin, kun eurooppalaiset rakensivat toimilupa-alueille eurooppalaisia rakennuksia senaikaisten tyylien mukaisesti. Kiinalaisia arkkitehtuuriopiskelijoita alkoi myös käydä länsimaissa. Tämän seurauksena kiinalaiset ryhtyivät tasavallan aikana yhdistelemään länsimaiseen rakennustekniikkaa kiinalaisiin elementteihin etenkin julkisessa rakentamisessa. Kansantasavallan aikana neuvostoliittolainen malli tuli maan arkkitehtuurissa tärkeäksi, mistä ovat merkkinä mahtailevat julkiset rakennukset ja valtavat hotellit. Viime vuosikymmeninä Kiinaan on rakennettu paljon länsimaistyylisiä liikepalatseja ja uusia hotelleja, jotka ovat tekniikaltaan lähellä länsimaista tasoa. Asuinrakentamisen standardi on kuitenkin yhä alhainen.
2000-luvulla Kiinassa on toteutettu niin paljon uudenaikaisia rakennusprojekteja, että maata on kutsuttu jopa ulkomaisten arkkitehtien leikkikentäksi. Vuoden 2015 alussa maan presidentti Xi Jinping puuttui tilanteeseen sanoen, että Kiina ei tarvitse enää "outoa arkkitehtuuria". Maassa ollaankin mahdollisesti laatimassa hyväksyttävälle arkkitehtuurille uudenlaisia sääntöjä, jotka saattavat korostaa kansallisia perinteitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiinalainen arkkitehtuuri Wikimedia Commonsissa
Kiinalainen paviljonki, jossa on perinteinen katto.
Perinteisen kiinalaisen pihatalon pienoismalli.
Vuonna 1056 puusta rakennettu Fogong-temppelin pagodi Shanxin maakunnassa.
Zhaozhoun kivisilta noin vuodelta 600 on maailman vanhin kivikaarisilta.
Kiinalaista puutarhaa Wuxissa.
Nykyajan Shanghain liikerakennuksia.
Luettelo Pyhtään julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Pyhtään julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pyhtään kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Karjalaan jääneiden vainajien muistokivi | Pyhtään kirkon kirkkotarha, Harjuntie 11 | Kirkonkylä | 60.4926°N, 26.5422°E |  |  |  |  |
| Kaunissaaren tulenjohtotornin muistolaatta | Pitkäniemi, Kaunissaari |  | 60.3492°N, 26.7861°E |  | 2011 |  |  |
| Punaisten muistomerkki | Korkeaharjun hautausmaa, Länsikyläntie 290 | Länsikylä | 60.4953°N, 26.5933°E |  | 1979 |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki | Pyhtään kirkon sankarihautausmaa, Harjuntie 11 | Kirkonkylä | 60.4924°N, 26.5419°E | Tirronen, ArmasArmas Tirronen | 1952 |  |  |
| Sankarimuistomerkki, Haaviston hautausmaa | Haaviston hautausmaa, Antinniementie 43 |  | 60.6118°N, 26.5807°E |  |  |  |  |
| Sotaanlähdön muistomerkki (Pyhtään-Ruotsinpyhtään sotaveteraanien muistomerkki) | Heinlahden nuorisoseuran talon pihalla, Alatie 112 | Heinlahti | 60.4954°N, 26.7901°E |  | 1988 |  |  |
| Vakaumuksensa puolesta kuolleitten muistomerkki | Pyhtään kirkon kirkkotarha, Harjuntie 11 | Kirkonkylä | 60.4925°N, 26.5423°E |  | 1946 |  |  |
| Vapaussodassa kaatuneiden muistomerkki | Pyhtään kirkon kirkkotarha, Harjuntie 11 | Kirkonkylä | 60.4925°N, 26.5421°E |  | 1923 |  |  |
Luettelo Pyhäjoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Pyhäjoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pyhäjoen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Liekki-patsas | Vanha maantie 24, Yppäri |  | 64.4063°N, 24.0995°E | Jauhiainen, OskariOskari Jauhiainen | 1937 |  |  |
| Pauhalla-patsas | Kunnantalon edessä, Kuntatie 1 |  | 64.4651°N, 24.259°E | Juva, KariKari Juva | 1987 (kaiverrus teoksessa) |  |  |
| Sankarimuistomerkki | Vanhatie 27 |  | 64.4671°N, 24.2534°E | Larkas, VeikkoVeikko Larkas ja Veikko Nortomaa | 1949 |  |  |
| Talvi- ja Jatkosotaan lähdön muistomerkki | Pyhäjoen kirkon pysäköintialue |  | 64.4682°N, 24.2587°E |  | 1997 |  |  |
| Vaivaisukko | Kirkon muurissa |  | 64.4682°N, 24.2557°E | Närki, KalleKalle Närki | 1855 |  |  |
| Vapaussodan muistomerkki | Vanhatie 27 |  | 64.4671°N, 24.2534°E |  | 1920 |  |   |
Don King

Don King
Donald "Don" King (s. 20. elokuuta 1931) on yhdysvaltalainen nyrkkeilypromoottori.
King on manageroinut uransa aikana useita eri sarjojen maailmanmestareita. Hänen läpimurtonsa nyrkkeilymaailman huippupromoottorien joukkoon oli Rumble in the Jungle-niminen ottelu, jossa George Foreman ja Muhammad Ali ottelivat raskaansarjan maailmanmestaruudesta.
ESPN:n mukaan King on tehnyt ainakin yhdeksästäkymmenestä nyrkkeilijästä miljonäärejä. Menestyksestään huolimatta King on jakanut mielipiteitä; häntä on syytetty vakuutuspetoksista ja veronkierrosta. Raskaansarjan maailmanmestari Mike Tyson on syyttänyt häntä miljoonien kavaltamisesta.