stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
GP2 Unkarin Grand Prix 2006

|  GP2 Unkarin Grand Prix 2006 |
| --- | --- |
 9. osakilpailu 11 osakilpailusta kaudella 2006. 

Päivämäärä:  5. elokuuta 2006
Sijainti:  Hungaroring, Budapest, Unkari
Rata:  Moottorirata   4,381 km

Lauantain kilpailu
Pituus:  42 kierrosta
Sää:   Pilvinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Nelson Piquet Jr.
Talli:  Piquet Sports
Aika:  1.29,464
Nopein kierros
Kuljettaja:   Nelson Piquet Jr.
Talli:  Piquet Sports
Aika:  1.30,711 (kierroksella 21)
Palkintokoroke
Voittaja:   Nelson Piquet Jr.  (Piquet Sports)
Toinen:   Timo Glock  (iSport International)
Kolmas:   Giorgio Pantano  (FMS International)
Sunnuntain kilpailu
Pituus:  23 kierrosta
Sää:   Sateinen
Paalupaikka
Kuljettaja:  {{{{{paalulta lähtijän maa genetiivissä2}}} lippu}} {{{paalulta lähtijä2}}}
Talli:  {{{paalulta lähtijän talli2}}}
Aika:  {{{paaluaika2}}}
Nopein kierros
Kuljettaja:   Nelson Piquet Jr.
Talli:  Piquet Sports
Aika:  1.51,716 (kierroksella 13)
Palkintokoroke
Voittaja:   Nelson Piquet Jr.  (Piquet Sports)
Toinen:   Lewis Hamilton  (ART Grand Prix)
Kolmas:   Alexandre Prémat  (ART Grand Prix)
GP2 Unkarin Grand Prix 2006 oli GP2-kauden 2006 yhdeksäs osakilpailu, joka ajettiin 5.–6. elokuuta Hungaroringin moottoriradalla Unkarissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Unkarin GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi Piquet Sports -tallin kuljettaja Nelson Piquet Jr. Sunnuntain kilpailun voitti myös Piquet.
Osakilpailut GP2-kaudella 2006
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Valencia |  San Marino |  Eurooppa |  Espanja |  Monaco |  Britannia |  Ranska |  Saksa |  Unkari |  Turkki |  Italia |
GP2-luokan Unkarin Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000-luku | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |  |  |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 |
Radat: Hungaroring (2005–2016)
Gabriel Axel

Gabriel Axel (oik. Gabriel Axel Mørch, 18. huhtikuuta 1918 Aarhus – 9. helmikuuta 2014) oli tanskalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu Ranskalainen illallinen, joka voitti vuoden 1987 parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon. Hänen suurin kaupallinen menestyksensä oli vuoden 1962 seksikomedia Pukki paratiisissa, joka sai valtavasti katsojia Länsi-Saksassa ja Pohjoismaissa, myös Suomessa.
Vaikka Axel syntyi Tanskan alueella, hän vietti kahdeksantoista  ensimmäistä elinvuottaan pääasiassa Pariisissa. Filmiuransa Tanskassa hiivuttua 1970-luvun keskivaiheilla hän muutti uudelleen Ranskaan ja teki siellä merkittävän uran televisio-ohjaajana.
Myös näyttelijänä Gabriel Axel työskenteli sekä Tanskassa että Ranskassa. Tanskalaisen televisioteatterin parissa hän tuotti noin 50 tv-draamaa vuosina 1951–1970, muun muassa ensimmäisen tanskalaisen televisiosarjan Regnvejr og ingen penge (1965).
Axel teki hyvin monen tyylilajin elokuvia. Hänen esikoiselokuvansa Altid ballade (1955) oli tyyliltään realistinen, Guld og grønne skove (1958) taas yhteiskunnallinen satiiri. Pukki paratiisissa (1962) ja Ilman pöksyjä hipoissa (1971) eroottisia komedioita, Det kære legetøj (1968) kevyt dokumentti pornografiasta yhteiskunnallisena ilmiönä, Amour (1970) kolmeen eri aikakauteen sijoittuva episodielokuva. Ranskassa Axel voitti Balzac-palkinnon Rembrandtista kertovalla tv-elokuvallaan La Ronde de nuit (1977). Oscar-voittaja Ranskalainen illallinen on 1800-luvun lopun Tanskaan sijoittuva Karen Blixen -filmatisointi, Valtikka veressä (Prinsen af Jylland, 1994) historiallinen seikkailuelokuva, ja Axelin viimeiseksi ohjaustyöksi jäänyt Leïla (2001) romanttinen draama nuoren tanskalaismiehen ja marokkolaisen berberitytön kohtaamisesta.
Fribourg Olympic

| Fribourg Olympic |
| --- | --- |
Liiga:  LNB
Perustettu:  1961
Areena:  Halle de Sainte-Croix (kapasiteetti 3 000)
Kotipaikka:  Fribourg, Sveitsi
Värit:           
Kotisivu:  fribourg-olympic.ch
Fribourg Olympic Basket on sveitsiläinen koripalloseura Fribourgista. Se pelaa kotiottelunsa Halle de Sainte-Croix’ssa.
Vuonna 1961 perustettu Olympic on Sveitsin menestynein koripalloseura muun muassa 17 mestaruudellaan. Se on osallistunut usein myös kansainvälisiin seurajoukkuekilpailuihin.
Saavutukset

Sveitsin mestaruus 1966, 1971, 1973, 1974, 1978, 1979, 1981, 1982, 1985, 1992, 1997, 1998, 1999, 2007, 2008, 2016 ja 2018
hopeaa 1965, 1967, 1968, 1969, 1972, 1976, 1977, 1983, 1989, 1994, 1995, 1996, 2002, 2003, 2004, 2010 ja 2011
Sveitsin cup-mestaruus 1967, 1976, 1978, 1997, 1998, 2007, 2016 ja 2018
Sveitsin liigacup-mestaruus 2007, 2008, 2009, 2010 ja 2018
Aiheesta muualla

Seuran verkkosivut (ranskaksi)
Seura eurobasket.com-sivustolla (englanniksi)
Fasettipalatsi

Fasettipalatsi, Moskovan Kreml.
Fasettipalatsi (ven. Грановитая палата, Granovitaja palata) on 1400-luvun lopulla rakennettu italialaista renessanssiarkkitehtuuria edustava rakennus Moskovan Kremlissä Venäjällä. Palatsissa sijaitsee Venäjän tsaarien käyttämä juhlasali.
Palatsi on Moskovan vanhin säilynyt maallinen rakennus. Se sijaitsee Kremlin katedraaliaukiolla, Neitsyt Marian ilmestyksen katedraalin ja Uspenskin katedraalin välissä. Nykyisin se on Venäjän federaation presidentin virka-asunnon virallisten seremonioiden sali eikä avoinna yleisölle kuin vain rajoitetusti.
Rakennus

Palatsi on saanut nimensä omaleimaisesta itäisestä julkisivustaan, jossa on vaakasuoria teräväreunaisia kivirivejä, jotka ovat enää jäljellä suuremmasta valkoisesta kalkkikivestä tehdystä kuninkaallisesta palatsista. Vaikka julkisivusta katsottuna se näyttää ulkopuolelta kolmikerroksiselta suorakaiteen muotoiselta rakennukselta, se on itse asiassa yksikerroksinen rakennus, jossa on matala kellarikerros. Länsipuolelta rakennus on suoraan yhteydessä Kremlin suuren palatsin keskirakennukseen.
Fasettipalatsin ensimmäinen kerros koostuu pääsalista ja sen vieressä olevasta pyhästä vestibyylistä. Pyhän vestibyylin nimi johtuu siitä, että Moskovan patriarkka keskusteli  täällä tsaarin kanssa ennen tämän kruunajaisia. Molemmat tilat on koristeltu runsaasti freskoilla ja kullatuilla kaiverruksilla. Neljää holvia kannattavassa keskuspilarissa on kaksoiskotka vaakunoita, jotka ovat vanhimpia Venäjällä säilyneitä. Holvattu pääsali on kooltaan 495 m² ja oli valmistuessaan Moskovan suurin juhlatila. Holveihin ja seiniin on maalattu freskoja, jotka kuvaavat Venäjän valtion ja Venäjän ortodoksisen kirkon historiaa. Salia käytettiin 1500- ja 1600-luvuilla tsaarien valtaistuinsalina ja juhlasalina, ja sitä käytetään edelleen valtion virallisten vastaanottojen järjestämiseen. Pietari I:n aikana tuhoutuneet maalaukset entistivät Palehista Ivanovin alueelta kotoisin olevat Belousovin ikonimaalariveljekset Simon Ušakovin vuonna 1668 tekemän suunnittelman mukaisesti, Aleksanteri III:n käskystä vuonna 1881.
Palatsin eteläisellä julkisivulla on 'Punainen kuisti', ulkoportaikko, joka on koristeltu tyylitellyillä leijonaveistos kaarilla. Tsaarit kulkivat tätä portaikkoa pitkin Uspenskin katedraaliin kruunattaviksi. Viimeinen tällainen kulkue oli Nikolai II:n kruunajaisissa vuonna 1896. Streltsikapinassa vuonna 1682 monet tsaari Pietari I:n kapinalliset sukulaiset heitettiin alas pitkin tätä portaikkoa Streltsi-kaartin keihäisiin.
Josif Stalinin käskystä 1930-luvun alussa portaat purettiin ja niiden tilalle rakennettiin vuonna 1934 Korkeimman neuvoston työntekijöiden kaksikerroksinen ruokalarakennus. Ruokala purettiin vuonna 1993 ja portaikko rakennettiin arkkitehti Nikolai Muhinin johdolla uudelleen  arkkitehtuurimuseossa säilyneiden ennen purkutyötä tehtyjen piirustusten mukaiseksi. Suuret kustannukset aiheuttanut portaikko valmistui vuonna 1994.
Historia

Vuonna 1487 suuriruhtinas Iivana III tilasi italialaisen renessanssiarkkitehti Marco Ruffon (Mark Friazin) ja lombardialaisen arkkitehti ja kuvanveistäjä Antonio Pietro Solarion (Pjotr Friazin) rakentamaan kivipalatsin. Monet tulipalot olivat tuhonneet silloin pääosin puusta rakennetun Kremlin. Uusi palatsi valmistui vuonna 1492, ja se toimi tärkeimpänä paikkana tsaarin virallisille vastaanotolle, kruunajaisille, juhlallisuuksille ja valtiollisille seremonioille. Tsaari Iivana IV Julma juhli Kazanin kaanikunnan valloitusta Fasettipalatsissa kolmen päivän ajan vuonna 1552. Samoin tsaari Pietari I käytti palatsia juhliessaan vuonna 1709 voittoa Ruotsista Pultavan taistelussa ja suuren Pohjan sodan loppua vuonna 1721. Myös viimeinen zemski sobor pidettiin vuonna 1654 Fasettipalatsissa, mikä johti Perejaslavin sopimukseen, joka liitti kasakkojen Ukrainan Moskovan Venäjään.
Vuosisatojen aikana Fasettipalatsi on kärsinyt toistuvasti suurista tulipaloista ja se rakennettiin uudelleen useita kertoja historiansa aikana. Sitä on käytetty valtion vastaanottoihin nykyaikanakin, kuten kuningatar Elisabet II:n valtiovierailun aikana vuonna 1994. Kesäkuussa 2012 Fasettipalatsi avattiin laajan restauroinnin jälkeen uudelleen yleisölle, mutta sinne pääsee vierailemaan vain ennakkoon tilatuilla opastetuilla kierroksilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fasettipalatsi Wikimedia Commonsissa
Moskovan Kreml
Uspenskin katedraali • Arkkienkelin katedraali • Neitsyt Marian Ilmestyskirkko • Kahdentoista apostolin kirkko • Lasaruksen ylösnousemuksen kirkko • Ihmeiden luostari • Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko •  Iivana Suuren kellotorni • Tsaarin kello • Tsaarin kanuuna • Kremlin suuri palatsi • Fasettipalatsi • Teremnoi-palatsi • Kremlin kongressipalatsi • Senaatin palatsi • Kremlin arsenaali • Kremlin asehuone • Aarrekammio • Katedraaliaukio • Iivanan aukio • Kremlin muuri • Kremlin tornit • Kremlin nekropoli • Kremlin tähdet
Fasettipalatsin holvattu pääsali
Pyhä vestibyyli
Fasettipalatsi, oikealla Uspenskin katedraali
Aleksanteri III:n kruunajaiskulkue vuonna 1883 'Punaisella kuistilla', Ivan Makarovin maalaus
Galicia (täsmennyssivu)

Galicia voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Galicia Espanjan itsehallintoalue
Galicia (1729), 70-tykkinen linjalaiva
Galicia (1750), 74-tykkinen linjalaiva
Galicia (1891), torpedo-tykkivene
Galicia (1922), hinaaja
Galicia (1925), Almirante Cervera -luokan risteilijä
Galicia (L31), Casa Grande -luokan LSD
Galicia-luokka, LSD-luokka
Galicia (L51), Galicia-luokan LSD.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Galicia”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Erich Neumann (psykologi)

Erich Neumann
Erich Neumann (hepr. אריך נוימן‎, 23. tammikuuta 1905 – 5. marraskuuta 1960) oli saksalaissyntyinen israelilainen juutalainen jungilainen psykologi.
Elämä, ajattelu ja teokset

Erich Neumann syntyi Berliinissä juutalaiseen perheeseen. Opiskeltuaan Berliinissä hän muutti vuonna 1934 vaimoineen Tel Aviviin. Hän jatkoi vierailuja Sveitsiin, jossa hän luennoi C. G. Jung -instituutissa.
Neumann käsitteli teoksissaan arkkityyppejen ja ihmisen tietoisen psyyken suhteen kehittymistä historiassa. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat The Origins and History of Consciousness (1949, alkuperäinen nimi Ursprungsgeschichte des Bewusstseins tarkoittaa sananmukaisesti "tietoisuuden alkuperän historiaa") ja The Great Mother (Die große Mutter, 1955).
Vaikutus

Amerikkalainen kulttuurikriitikko Camille Paglia on nimennyt The Origins and History of Consciousnessin vaikutteeksi itseensä ja kirjaansa Sexual Personae. Paglian mukaan se edustaa "jungilaisuutta oppineena ja parhaimmillaan". Hän harmittelee sitä, että feministinen arkeologi Marija Gimbutas "otti jungilaiseksi mentorikseen skolaarisen Neumannin sijaan popularisoivan Joseph Campbellin" ja tieteellisesti kestämätön ajatus kirjaimellisesta matriarkaatista sai alaa.
Vaikutus > Kritiikki

Walter Kaufmann kirjoittaa Jungia käsittelevässä teoksessaan: "Suurelle osalle arkkityypeistä ja kollektiivisesta piilotajunnasta kertovasta kirjallisuudesta on tyypillistä kertakaikkisen pitkäveteinen, tarkoitukseton oppineisuus yhdistyneenä edes alkeellisen vastaväitteiden ja vaihtoehtojen huomioon ottamisen tyrmäävään poissaoloon". Hän nostaa The Origins and History of Consciousnessin esille "täydellisenä esimerkkinä" tästä. Kaufmannin mukaan Neumannin kirja on "pohjimmiltaan dogmaattinen ja sen käsitys todisteista ei ole kaukana teologien traktaateista, jotka 'todistavat' väitteitä lainaamalla joitakin harvoja Raamatun jakeita, jotka eivät läheskään todista sitä, mitä he väittävät. Hän on riemuissaan löytäessään jotain 'Syyriasta, Vähästä-Aasiasta ja jopa Mesopotamiasta'. Leviämistä hän ei koskaan edes käsittele vaihtoehtoisena selityksenä [kollektiivisen piilotajunnan samanlaiselle toiminnalle eri alueilla]."
Martti Tertti

Martti Tertti (sukunimi Hertz vuoteen 1906 ja 1922–1935 ja Sydänheimo 1906–1922) 4. maaliskuuta 1898 Helsinki – 5. tammikuuta 1940 Mikkeli) oli suomalainen maatalous- ja metsätieteiden tohtori. Hän toimi Helsingin yliopiston metsänhoitajana.
Henkilöhistoria

Tertin vanhemmat olivat kirkkoherra Matti Sydänheimo (vuoteen 1906 Hertz) ja Maria Paavolainen ja puoliso vuodesta 1924 Helvi Helena Routamo (Caselius). Hän pääsi ylioppilaaksi 1916 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui metsänhoitajaksi 1923, maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1928. Maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi Tertti väitteli 1932 aiheesta Tutkimuksia aluskasvillisuuden merkityksestä kuusen uudistumiselle Etelä-Suomen kangasmailla.Tertti toimi Keravan yhteiskoulun opettajana 1921–1925, Helsingin yliopiston metsänhoidon assistenttina 1923–1925, Evon metsäkoulun metsänhoitajana 1926–1928 sekä Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen vanhempana assistenttina ja sihteerinä 1928–1933. Tertti oli valtion luonnonsuojelunvalvoja 1931 ja Helsingin yliopiston metsänhoitajana vuodesta 1933 aina kuolemaansa saakka.
Maanpuolustustoiminta

Tertti osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten joukoissa. Asevelvollisuutensa 1919-1920 suorittanut Tertti, joka oli I luokan nostoväen vääpeli, palveli talvisodan aikana sotilasvirkamiehenä luutnantin vakanssilla ja toimi Pilven Veikko -rintamalehden toimittajana. Tertti sai surmansa Mikkelin ilmapommituksessa 5. tammikuuta 1940.
Teoksia

Nimellä Martti Hertz:
Metsänhoidollisten näkökohtien huomioonottaminen oppikoulujen kasvitieteen opetuksessa. Helsinki 1927
Huomioita männyn ja kuusen pituuskehityksen "vuotuisesta" ja vuorokautisesta jaksosta. Suomen metsätieteellinen seura, Helsinki 1929
Katsaus Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen toimintaan. Helsinki 1929
Kuusi ja sen merkitys maamme metsätaloudessa. Yksityismetsänhoitajayhdistys, Helsinki 1930
Tutkimus männyn tervasroson kehityksestä ja vaikutuksesta. Suomen metsätieteellinen seura, Helsinki 1930
Nuorten metsäkirja 1: Metsäluonto. WSOY 1931
Nuorten metsäkirja 2: Metsätiedon lisiä. WSOY 1932
Pieni metsänhoidon opas, kuvitus Aarne Liuksiala. Käsikirjasia n:o 23. Keskusmetsäseura Tapio, Helsinki 1932, 2. painos 1948
Tutkimuksia aluskasvillisuuden merkityksestä kuusen uudistumiselle Etelä-Suomen kangasmailla. Metsätieteellinen tutkimuslaitos, Helsinki 1932
Historiallisten lähteiden merkityksestä metsätieteelliselle tutkimukselle. Suomen metsätieteellisen seuran kokouksessa 16.XII.1931 pidetty esitelmä. Helsinki 1933
Metsän puutteesta sekä sen syistä ja torjumistoimenpiteistä Ruotsi-Suomessa. Suomen metsätieteellinen seura, Helsinki 1933
Tutkimuksia tavallisesta männynneulaspistiäisestä (Lophyrus pini L.) ja sen metsätaloudellisesta merkityksestä. Suomen metsätieteellinen seura, Helsinki 1933
Kansakoulun metsäopetuksen opas. WSOY 1934
Metsähallitus 1859-1934. Suomen metsätieteellinen seura, Helsinki 1934
Tutkimuksia karjan vaikutuksesta hakkausalojen kasvillisuuteen. Tekijä, Helsinki 1934
Tutkimuksia kasvualustan merkityksestä männyn uudistumiselle Etelä-Suomen kangasmailla. Suomen metsätieteellinen seura, Helsinki 1934
Kuusen juuriston ensi kehityksestä. Suomen metsätieteellinen seura, Helsinki 1935
Nimellä Martti Tertti:
Mikä metsätyyppi?: Ohjeita metsätyypin määrääjille Suomen eteläpuoliskon kovilla mailla. Keskusmetsäseura Tapio, Helsinki 1935, 6. painos 1956
Valituskirjelmä Maatalousmetsätieteellisen tiedekunnan ehdolle asettamisesta metsänhoidon professorin virkaan. Helsinki 1936
Miksi metsä ei ole uudistunut?. Keskusmetsäseura Tapion käsikirjasia 24. Keskusmetsäseura Tapio, Helsinki 1938
Taloudellinen korporatismi ja SKA: Suomen kansallisen ammattikuntajärjestön Messuhallijuhlassa Helsingissä 6. 11. 1938 pidetty puhe. Suomen kansallinen ammattikuntajärjestö, Kuopio 1938
Hakkausalan raivaamisesta; metsänhoitajien jatkokurssilla 1937 pidetty esitelmä. Helsinki 1939
Näkökohtia kuusimetsän hoidosta; metsänhoitajien jatkokurssilla 1938 pidetty esitelmä. Helsinki 1939
Maamiehen metsäoppi; tekijät A. Pohjakallio ja Martti Tertti. Keskusmetsäseura Tapion käsikirjasia 27. Keskusmetsäseura Tapio, Helsinki 1940, 5. painos 1958
Nimimerkillä Martius Varro:
Caesar katsoo pohjoiseen: historiallisia kuvitelmia. Gummerus 1938
Aiheesta muualla

Martti Tertin elämäkerta Kansallisbiografiassa
Erich Ollenhauer

Erich Ollenhauer (1953)
Erich Ollenhauer (27. maaliskuuta 1901 – 14. joulukuuta 1963) oli Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) puheenjohtaja vuosina 1952–1963.
Varhaisemmat vaiheet

Ollenhauer syntyi Magdeburgissa ja liittyi SPD:hen 1920. Uranssa alussa hän toimi sanomalehdentoimittajana synnyinkaupungissaan, vuosina 1921–1928 sosialistisen Arbeiterjugend-lehden toimittajana ja 1928–1933 sosialistisen työläisnuorisoliikkeen puheenjohtajana.
Natsien valtaantulon jälkeen hän muutti Saksasta Prahaan 1933. Toisen maailmansodan alkamisen jälkeen hän oli perustamassa vastarintaliikkeitä ympäri Eurooppaa, Tanskassa, Ranskassa, Espanjassa, Portugalissa ja lopulta Lontoossa, jossa hän oli sodan loppuun asti.
SPD:n johdossa

Tammikuussa 1946 palattuaan Saksaan hänet valittiin aluksi SPD:n varapuheenjohtajaksi ja 1952 puheenjohtajaksi Kurt Schumacherin jälkeen. Ollenhauer valittiin Saksan liittopäiville liittovaltioiden vaaleissa 1949. Ollenhauer valittiin SPD:n puoluejohtajaksi 1952. Hän oli SPD:n ehdokkaana Saksan hallituksen johtoon vuosien 1953 ja 1957 vaaleissa, mutta molemmilla kerroilla hävisi CDU:n Konrad Adenauerille, koska hänessä ei nähty samanlaista vetovoimaa kuin edeltäjässään Schumacherissa.
Vuonna 1957 Ollenhauer kutsui koolle yleiseurooppalaisen turvallisuusliiton, jossa yhdistynyt Saksa voisi olla tasa-arvoinen jäsen. Suunnitelma oli radikaali, se auttoi Willy Brandtin ostpolikenin (idänpoliikan) kehittymään  Euroopan yhteisön kanssa, mutta ei tarkoittanut Saksan yhdistymistä. Ollenhauerin ajatus tunnetaan myös Ollenhauerin suunnitelmana.
Hän kieltäytyi liittokansleriehdokkuudesta  kolmannella kerralla ja antoi tukensa Länsi- Berliinin pormestari Willy Brandtille 1961.
Ollenhauer toimi Sosialistisen internationaalin puheenjohtajana vuonna 1963.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erich Ollenhauer Wikimedia Commonsissa
Elämäkerta saksaksi
Frick

Frick voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä

Alexander Frick (1910–1991), Liechtensteinin pääministeri 1945–1962
Gottlob Frick (1906–1994), saksalainen oopperalaulaja
Henry Clay Frick (1849–1919), yhdysvaltalainen liikemies
Jim Frick (1951–2020), ruotsalainen hevosurheilija
Lukas Frick (s. 1994), sveitsiläinen jääkiekkoilija
Matti Henrik (Heikki) Frick (1931–2013), suomalainen lääkäri, professori
Mario Frick (s. 1974), liechtensteinilainen jalkapalloilija
Mario Frick (s. 1965), Liechtensteinin pääministeri 1993–2001
Martti Frick (1916–1994), suomalainen eversti
Noah Frick (s. 2001), liechtensteinilainen jalkapalloilija
Stephen Frick (s. 1964), yhdysvaltalainen astronautti
Wilhelm Frick (1877–1946), saksalainen natsijohtaja
Yanik Frick (s. 1998), liechtensteinilainen jalkapalloilija
Muita merkityksiä

Frick, kunta Sveitsissä
The Frick Collection, taidemuseo New Yorkissa
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Evan Seinfeld

Evan Seinfeld ja hänen silloinen vaimonsa Tera Patrick vuodelta 2006.
Evan Seinfeld (s. 29. joulukuuta 1967 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen muusikko, näyttelijä ja ohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten Biohazard-yhtyeen keulahahmona. Hänen muita yhtyeitään ovat Damnocracy, Attika7 ja The Spyderz.
Hän myös näytteli TV-sarjassa Kylmä rinki moottoripyöräjengiläistä nimeltä Jaz Hoyt.
Seinfeld oli naimisissa pornonäyttelijä Tera Patrickin kanssa vuoteen 2009 saakka, kunnes alkoi seurustella pornonäyttelijä Lupe Fuentesin kanssa. Seinfeld on itsekin näytellyt pornoelokuvissa pseudonyymillä Spyder Jonez.
Evan Seinfeld on Jerry Seinfeldin serkku
Aiheesta muualla

Evan Seinfeld Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Evan Seinfeld @ IAFD
Mariupolin piiritys

Mariupolin piiritys oli Venäjän ja Ukrainan välinen sotilasoperaatio, joka alkoi 25. helmikuuta 2022 Venäjän hyökätessä Ukrainaan. Mariupolin kaupunki sijaitsee Donetskin alueella Itä-Ukrainassa.
Hyökkääjät eivät alussa kyenneet valtaamaan kaupunkia, mutta pystyivät saartamaan sen.
Venäjän joukot kiristivät hiljalleen saartorengasta edeten kohti kaupunkia ja kaupungissa. Kaupungin pääasiallinen puolustaja on Ukrainan kansalliskaartiin kuuluva Azov-pataljoona, nykyisin Azov-rykmentti, joka pitää päämajaansa kaupungissa. Kaupunkiin hyökkäyksessä ovat mukana Venäjän kansalliskaartiin kuuluivat tšetšenialaiset joukot, jotka olivat Tšetšenian johtaja Ramzan Kadyrovin mukaan keihäänkärkenä, ja joita johtaa Kadyrovin luotettu Adam Delimhanov.
Piirityksen aikana Venäjän armeija tulitti kaupunkia raskain asein, mikä aiheutti suuren humanitaarisen kriisin. Siviilejä ei kyetty riittävissä määrin evakuoimaan käytännössä jatkuvan tulituksen takia, ja Venäjä pakkosiirsi Mariupolista jonkin verran väkeä Venäjälle. Viimeiset taistelut käytiin Azovstalin terästehtaalla. Mariupolin 11-viikkoisten taistelujen takia kuoli kaupungin pormestarin mukaan yli 20 000 siviiliä.
Taistelun alku

24. helmikuuta Venäjän tykistö pommitti kaupunkia ja väitetään, että 26 ihmistä loukkaantui. Aamulla 25. helmikuuta Venäjän asevoimat etenivät Donetskin kansantasavallan alueelta kohti Mariupolia. Venäjän asevoimat kohtasivat ukrainalaisia joukkoja lähellä Pavlopilin kylää. Ukrainan asevoimat voittivat Venäjän asevoimien joukot. Myös räjähdyksiä kuultiin.
26. helmikuuta Venäjän joukot jatkoivat Mariupolin tykistöpommitusta. Kreikan hallitus ilmoitti, että Venäjän iskuissa Mariupolissa kuoli 10 kreikkalaista siviiliä, joista kuusi kuoli Sartanan kylässä ja neljä Buhasin kylässä.
Aamulla 27. helmikuuta Mariupolin pormestari Boytšenko väitti, että venäläinen panssarivaunukolonna eteni nopeasti Donetskin kansantasavallan alueelta Mariupoliin. Ukrainan asevoimat ilmoittivat myöhemmin, että hyökkäys saatiin torjuttua ja että kuusi venäläissotilasta vangittiin.
Kaupunki pysyi vielä 28. helmikuuta Ukrainan hallinnassa huolimatta siitä, että se oli venäläisten saartamana ja jatkuvasti tykistötulen alla.