stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rantakäsipallo
Säännöistä > Pistelasku

Joukkueet aloittavat kummankin puoliajan nollasta maalipisteestä.
Maalin teosta annetaan maalipisteitä seuraavasti:
tavallinen maali: 1 piste
vippaus tai muu näyttävä maali: 2 pistettä
maalivahdin tekemä maali: 2 pistettä
rangaistusheitosta tehty maali: 2 pistettä
Joukkue saa puoliajan voitosta yhden jaksopisteen. Jos puoliaika päättyy tasan, käytetään kultaista maalia. Jos kumpikin joukkue voittaa yhden puoliajan, pelataan pelaaja vastaan maalivahti -jakso, joka vastaa tavallisen käsipallon rangaistusheittokilpailua. Näin ottelun lopputulos on joko 2–0 tai 2–1.
Säännöistä > Otteluaika

Ottelussa pelataan kaksi puoliaikaa, joista kumpikin kestää 10 minuuttia. Näiden välillä on enintään 5 minuutin pituinen väliaika. Kumpikin puoliaika aloitetaan keskeltä kenttää erotuomaripallolla.
Säännöistä > Pelaaja vastaan maalivahti -jakso

Pelaaja vastaan maalivahti -jaksolla valitaan viisi pelaajaa kummastakin joukkueesta yrittämään maalin tekoa yksinään tehtävällä hyökkäyksellä. Kunkin hyökkäyksen alussa puolustavan joukkueen maalivahti seisoo maaliviivallaan. Hyökkäävän joukkueen pelaaja taas aloittaa hyökkäyksen kohdasta, missä hänen oman maalialueensa raja kohtaa sivurajan. Tuomarin annettua merkin pelaaja syöttää pallon omalle maalivahdilleen, jonka tulee kolmen sekunnin kuluessa palloon koskettamisestaan syöttää se takaisin pelaajalle, joka on tällä välin edennyt kohti vastustajan maalia. Tällöin pallo ei saa pudota maahan. Tämän jälkeen pelaajan tulee yrittää maalin tekoa normaalien sääntöjen mukaisesti. Toinen vaihtoehto on, että maalivahti yrittää itse tehdä suoraan maalin. Maalipisteitä annetaan tällöin normaalitilanteen mukaisesti.
Jakson voittaa joukkue, jolla on viiden hyökkäyksen jälkeen enemmän pisteitä. Jos pisteet ovat tasan, ratkaistaan jakso kultaisella maalilla.
Säännöistä > Pelivarusteet

Pelaajien tulee olla ilman jalkineita. Sukkien ja nilkkatukien käyttö on kuitenkin sallittu. Terveydelle vaaraa aiheuttavien esineiden kuten korujen tai kellon käyttö on kielletty.
Taktiikka

Rantakäsipallo eroaa tavallisesta käsipallosta siinä suhteessa, että pallon pomputtelu ei ole mahdollista. Kolmen askelen sääntö on kuitenkin käytössä. Pelissä pyritään teknisiin hienouksiin erityisesti maalia tehtäessä, koska näyttävästä maalista annetaan enemmän pisteitä kuin tavallisesta. Koska myös maalivahdin tekemä maali on arvokkaampi, vaihtaa hyökkäävän joukkueen kenttäpelaaja joskus kesken hyökkäyksen maalivahdin asuun, mikä on pelissä sallittua. Tällöin hänen on luonnollisesti hyökkäyksen epäonnistuessa palattava salamannopeasti omalle maalilleen, jotta vastustaja ei saisi heitetyksi palloa tyhjään maaliin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Euroopan käsipalloliitto.
Salang-tunneli

| Salang-tunneli |
| --- | --- |
 Tunnelin sisäänkäynti vuonna 2009.
Paikkakunta:  Salang, Parvan
Maa:   Afganistan
Avattu:  1964
Pituus:  n. 2,6 km
Salang-tunneli on Salangsolalla Afganistanissa sijaitseva tietunneli. Vuonna 1964 valmistunut ja noin 2,6 kilometriä pitkä tunneli yhdistää Kabulin alueen Pohjois-Afganistaniin. Valmistuessaan se oli maailman korkeimmalla sijainnut tietunneli, joskin se on myöhemmin jäänyt jonkin verran ennätyksestään muille tunneleille.
Tunneli

Salang-tunneli sijaitsee Afganistanin Parvanin maakunnassa lähelläSalang-nimistä paikkakuntaa Salangsolalla. Tunneli yhdistää tunnelin läpi kulkevan tien kautta maan pääkaupunki Kabulin Pohjois-Afganistaniin. Tunneli kulkee korkeimmillaan 3 400 metrin korkeudella merenpinnasta. Valmistuessaan tunneli oli maailman korkeimmalla sijaitseva tietunneli. Nykyisin se on hieman matalampi, kuin Eisenhower-tunneli Yhdysvalloissa. Pituutta Salang-unnelilla on noin 2,6 kilometriä.
Tunnelin koko kapasiteetti liikenteen puolesta on noin 1 500–2 000 ajoneuvoa päivittäin. Vuonna 2010 tunnelin läpi kulki tyypillisenä päivänä noin 1 000 ajoneuvoa.Liikennettä ei tuolloin juuri kuitenkaan hallittu alimiehitetyn ja rahoitetun liikenneviranomaisen takia.
Rakentaminen ja historia

Salang-tunneli rakennettiin Neuvostoliiton tuella. Neuvostoliiton pääsihteeri Nikita Hruštšovtarjosi maansa tukea Afganistanin pääministeri Muhammad Daudille. Daudin hyväksymään apuun lukeutuivat Neuvostoliiton sotilaallisen tuen lisäksi infrastruktuurihankkeet, kuten Salang-tunneli. Tunnelin suunnittelutyöt alkoivat 1950-luvun keskivaiheilla ja ne valmistuivat vuonna 1964. Tuolloin maailman korkeimmalla sijainnutta tietunnelia sanottiin insinööritekniikan merkkihankkeeksi. Se lyhensi matkaa pääkaupunkialueelta Pohjois-Afganistaniin noin 300 kilometriä.
Joulukuussa 1978 tunnelia käyttivät Afganistaniin etenevät neuvostojoukot. Seuranneen Afganistanin sodan aikana tunneli oli osa heidän tärkeä huoltoreittiänsä. Sitä uhkasivat kuitenkin afganistanilaiset vastarintataistelijat (mudžahid) ja erityisesti Ahmad Šah Masudin johtamat joukot. Hän toteutti useita väijytyksiä neuvostojoukkoja vastaan tunnelille johtavilla teillä. Maaliskuussa hänen joukkojensa sanottiin tuhonneen väijytyksessä 70 Kabuliin matkalla ollutta poltooainetta kuljettanutta kuorma-autoa. Neuvostoliiton joukot yrittivät turhaan häätää Masudin joukkoja hänen tukialueeltaan Pandžširista.
Afganistanin sotaa seuranneen Afganistanin sisällissodan aikana vuonna 1997 Talibanin joukot pääsivät etenemään tunnelin läpi Pohjois-Afganistaniin erään Masudin alikomentajan loikattua. Pohjoisen liiton tilannetta näytti helpottavan saman komentajan loikkaaminen takaisin hieman myöhemmin. Tunneli kärsi huomattavia vahinkoja Masudin joukkojen ja Talibanin taistelujen aikana. Yhdysvaltojen hyökättyä Afganistaniin alettiin suunnitella tunnelin uudistustöitä. Se jälleenavattiin Halo Trust -nimisen hyväntekeväisyysjärjestön tuella vuonna 2002 ja Maailmanpankki tuki turkkilaisilta yhtiöiltä tilattuja perinpohjaisia korjaustöitä, jotka valmistuivat joulukuussa 2003.
Tunnelin sisäiloja vuonna 2013.
Tunnelia ympäröivää vuoristomaastoa.
Afganistanin kommunistihallinnon lippu tunnelin sisäänkäynnillä vuonna 1975.
Yhdysvaltalaisia tunnelin läpi kulkevia joukkoja.
Sammet

| Sammet |
| --- | --- |
 Atlantinsampi (Acipenser oxyrinchus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Rustokiillesuomuiset Chondrostei
Lahko::  Sampikalat Acipenseriformes
Heimo::  Sammet Acipenseridae  Bonaparte, 1831
Suvut ja lajit
 katso teksti 
Katso myös
   Sammet Wikispeciesissä   Sammet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syrdarjanlapiosampi (Pseudoscaphirhynchus fedtschenkoi)
Kitasampi (Huso huso)
Sammet (Acipenseridae) on sampikalojen lahkoon kuuluva alkeellisten luukalojen heimo. Sampia on vajaat kolmekymmentä eri lajia, jotka elävät Euroopan, Aasian ja Pohjois-Amerikan vesissä. Sammet jaetaan neljään sukuun: Acipenser (”varsinaiset sammet”), Huso (”kitasammet”), Pseudoscaphirhynchus ja Scaphirhynchus (”lapiosammet”).
Sampien ruumis on pitkulainen ja kuono yleensä suippo. Hampaaton suu sijaitsee kuonon alapuolella, ja sen edessä on neljä tuntosäiettä, joilla kala tunnustelee pohjaa. Sampien ruumista ympäröivät luukilpien pitkittäiset rivit. Suurin sampilaji, kitasampi, voi kasvaa 6–9 metriseksi, satojen kilojen painoiseksi, jopa 3 000 kiloiseksi hyvin suotuisissa olosuhteissa, mutta hyvin harvoin.
Monet sammet ovat vaelluskaloja, jotka nousevat jokiin kutemaan. Täten jokien patoamiset ovat haitanneet sampia suuresti. Monien sampilajien lihaa pidetään herkullisena, mutta eräät sampilajit tunnetaan erityisesti mädistään, kaviaarista. Kaviaarin kysyntä onkin aiheuttanut monien sampikantojen voimakkaan taantumisen. Nykyisin kaviaarisampia kasvatetaan myös altaissa, Suomessakin, ja on kehitetty menetelmiä, joilla mäti voidaan imeä naaraasta tappamatta sitä.
Suomessa on alkuperäisenä elänyt atlantinsampi (Acipenser oxyrinchus), joka kuitenkin 1900-luvulla hävisi Itämerestä. 2000-luvulla lajia taas esiintyy istutettuna. Sen lisäksi on tavattu satunnaisesti kolmea muuta sampilajia: sterlettiä (Acipenser ruthenus), siperiansampea (Acipenser baerii) ja venäjänsampea (Acipenser gueldenstaedtii). Kaksi viimeksi mainittua ovat myös peräisin Itämeren alueelle tehdyistä istutuksista.
Ilomantsissa on kasvatettu sampea kaviaarin tuotannon vuoksi, mutta toiminta on loppunut venäläisen omistuksen vuoksi Venäjän hyökättyä Ukrainaan siitä seuranneiden pakotteiden ja ulosoton vuoksi.
Suvut ja lajit

Sampien heimoon kuuluu neljä sukua ja 25 nykyisin elävää lajia:
| --- | --- |
 Acipenser Linnaeus, 1758 Siperiansampi Acipenser baerii Brandt, 1869  Lyhytkuonosampi Acipenser brevirostrum Lesueur, 1818  Idänsampi Acipenser dabryanus Duméril, 1869  Järvisampi Acipenser fulvescens Rafinesque, 1817  Venäjänsampi Acipenser gueldenstaedtii Brandt & Ratzeburg, 1833  Vihersampi Acipenser medirostris Ayres, 1854  Mikadosampi Acipenser mikadoi Hilgendorf, 1892  Välimerensampi Acipenser naccarii Bonaparte, 1836  Harmaasampi Acipenser nudiventris Lovetsky, 1828  Atlantinsampi (sinisampi) Acipenser oxyrinchus Mitchill, 1815  Persiansampi Acipenser persicus Borodin, 1897  Sterletti Acipenser ruthenus Linnaeus, 1758  Amurinsampi Acipenser schrenckii Brandt, 1869  Kiinansampi Acipenser sinensis Gray, 1835  Tähtisampi Acipenser stellatus Pallas, 1771  Euroopansampi (sampi) Acipenser sturio Linnaeus, 1758  Valkosampi Acipenser transmontanus Richardson, 1836 :  Huso Brandt & Ratzeburg, 1833 Amurinkitasampi Huso dauricus (Georgi, 1775)  Kitasampi Huso huso (Linnaeus, 1758)  Pseudoscaphirhynchus Nikolskii, 1900 Syrdarjanlapiosampi Pseudoscaphirhynchus fedtschenkoi (Kessler, 1872)  Pikkulapiosampi Pseudoscaphirhynchus hermanni (Kessler, 1877)  Amudarjanlapiosampi Pseudoscaphirhynchus kaufmanni (Kessler, 1877)  Scaphirhynchus Heckel, 1835 Valkolapiosampi Scaphirhynchus albus (Forbes & Richardson, 1905)  Lapiosampi Scaphirhynchus platorynchus (Rafinesque, 1820)  Amerikanlapiosampi Scaphirhynchus suttkusi Williams & Clemmer, 1991
Sandrine Bailly

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sandrine Bailly |  Sandrine Bailly |  Sandrine Bailly |  |
Maa:   Ranska
Naisten ampumahiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Vancouver 2010 | viesti |  |
|  Pronssia | Torino 2006 | viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Hanti-Mansijsk 2003 | takaa-ajo |  |
|  Hopeaa | Anterselva 2007 | viesti |  |
|  Hopeaa | Anterselva 2007 | sekaviesti |  |
|  Pronssia | Hanti-Mansijsk 2003 | yhteislähtö |  |
|  Pronssia | Oberhof 2004 | yhteislähtö |  |
|  Pronssia | Pokljuka 2006 | sekaviesti |  |
|  Pronssia | Östersund 2008 | viesti |  |
|  Pronssia | Pyeonchang 2009 | viesti |  |
Bailly Östersundin MM-kisoissa 2008
Sandrine Bailly (s. 25. marraskuuta 1979) on ranskalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Bailly hiihti ankkuriosuuden pronssia voittaneessa Ranskan viestijoukkueessa Torinon talviolympialaisissa 2006 sekä hopeaa saavuttaneessa joukkueessa Vancouverin olympialaisissa 2010. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän on voittanut kahdeksan MM-mitalia: yhden kullan, kaksi hopeaa ja viisi pronssia. Maailmanmestaruuden hän voitti takaa-ajokilpailussa vuonna 2003 jakaessaan kultamitalin Martina Glagowin kanssa; molemmat ampuivat kaksi ohilaukausta. Kaudella 2004–2005 hän voitti ampumahiihdon maailmancupin, oli toinen kaudella 2007–2008 sekä kolmas kaudella 2003–2004. Maailmancupista hänellä on 20 osakilpailuvoittoa ja yhteensä 42 palkintopallisijoitusta.
Saavutuksia

Talviolympialaiset
Salt Lake City 2002: seitsemäs sprintissä
Torino 2006: pronssia viestissä, kuudes normaalimatkalla ja sprintissä, kymmenes yhteislähdössä, kahdestoista takaa-ajossa
Vancouver 2010: hopeaa viestissä, seitsemäs yhteislähdössä, viidestoista sprintissä
Maailmanmestaruuskilpailut
Pokljuka 2001: viides viestissä
Hanti-Mansijsk 2003: kultaa takaa-ajossa, pronssia yhteislähdössä, viides viestissä, seitsemäs sprintissä
Oberhof 2004: pronssia yhteislähdössä, neljäs normaalimatkalla, viides sprintissä ja viestissä, kahdestoista takaa-ajossa
Hochfilzen 2005: neljäs normaalimatkalla, sprintissä ja viestissä, yhdeksäs takaa-ajossa ja yhteislähdössä
Hanti-Mansijsk 2005: kuudes sekaviestissä
Pokljuka 2006: pronssia sekaviestissä
Anterselva 2007: hopeaa sekaviestissä ja viestissä, yhdeksäs normaalimatkalla ja sprintissä
Östersund 2008: pronssia viestissä, viides takaa-ajossa ja sprintissä, kahdestoista yhteislähdössä
Pyeongchang 2009: pronssia viestissä, yhdeksäs normaalimatkalla, kymmenes sprintissä
Maailmancupin kokonaiskilpailu
Kausi 2002–2003: kuudes
Kausi 2003–2004: kolmas
Kausi 2004–2005: voitto
Kausi 2005–2006: neljäs
Kausi 2006–2007: kahdeksas
Kausi 2007–2008: toinen
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu
Saksa toisessa maailmansodassa

Antiikin aika
Germaanit
Kansainvaellusaika
Saksi
Frankkien valtakunta
Keskiaika
Itä-Frankia
Saksan kuningaskunta
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Ostsiedlung
Kleinstaaterei
Kansakunnan muodostuminen
Reinin liitto
Saksan liitto
Hullu vuosi 1848
Pohjois-Saksan liitto
Saksan yhdistyminen
Saksan valtakunta
Saksan keisarikunta
Ensimmäinen maailmansota
Weimarin tasavalta
Natsi-Saksa
Toinen maailmansota
Saksa vuoden 1945 jälkeen
Miehitys +  Ostgebiete
Saksalaisten karkotus
Länsi-Saksa +  Itä-Saksa
Saksan jälleenyhdistyminen
Saksa nykyään
Saksa
Aiheittain
Saksan sotahistoria
Saksan aluemuutokset
Saksa toisessa maailmansodassa on ajanjaksona seurausta Saksassa vuonna 1933 valtaan nousseen Adolf Hitlerin johtaman Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen toimista. Maassa toteutettiin voimakas uudelleenvarustautuminen ja aloitettiin valtakunnan laajentaminen, joka johti lopulta sotaan Saksan hyökättyä Puolaan sekä Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan julistettua sodan Saksalle syksyllä 1939.
Toisen maailmansodan aikana Saksa miehitti pääosaa Euroopasta kukistettuaan Puolan, Tanskan ja Norjan sekä vallattuaan Ranskan, Balkanin ja suuren osan Neuvostoliittoa. Saksan liittolaisia olivat akselivallat eli muun muassa Italia, Unkari, Romania, Bulgaria ja Suomi. Saksan voimavarat käydä sotaa saman aikaisesti sekä länsiliittoutuneita Yhdysvaltoja ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa että idässä Neuvostoliittoa vastaan hiipuivat, ja tappiot alkoivat itärintamalla. Kun akselivallat menettivät Pohjois-Afrikan, länsiliittoutuneet hyökkäsivät Italiaan ja edelleen Ranskaan. Sota Euroopassa päättyi lopulta Saksan ehdottomaan antautumiseen yli kuuden vuoden sodan jälkeen huhtikuussa 1945 .
Tausta

Vuonna 1939 Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop ja Neuvostoliiton pääministeri Vjatšeslav Molotov solmivat maiden välisen hyökkäämättömyyssopimuksen, joka tunnetaan nimellä Molotov–Ribbentrop-sopimus. Sopimuksen salaisessa lisäpöytäkirjassa sovittiin valtioiden kesken etupiireistä ja Puolan jakamisesta. Tuolloin Saksan johtajalla Adolf Hitlerillä oli jo mielessään sodan aloittaminen ja elintilan valloittaminen saksalaisille. Hitler liitti pian sopimuksen jälkeen Saksaan rauhanomaisesti Itävallan ja Tšekkoslovakian. Tätä Euroopan muut valtiot katsoivat vielä läpi sormien, mutta britit varoittivat tuolloin Hitleriä, että Yhdistynyt kuningaskunta julistaisi Saksalle sodan, mikäli Saksa hyökkäisi Puolaan.
Hyökkäys Puolaan ja sodan alkaminen 1939

Saksa hyökkäsi varoittamatta Puolaan 1. syyskuuta 1939 ja löi Puolan vanhanaikaisen ja pienen armeijan nopeasti salamasodalla. Saksa valloitti Puolan länsiosat vain muutamassa viikossa. Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaisesti myös Neuvostoliitto hyökkäsi Puolaan ja liitti sen itäiset osat itseensä. Saksan hyökkäyksen seurauksena Yhdistynyt kuningaskunta julisti yhdessä Ranskan kanssa Saksalle sodan. Julistusta seurasi valesodan ajanjakso Länsi-Euroopassa. Tämä tarkoitti käytännössä, että vaikka Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska olivat julistaneet Saksalle sodan, varsinaisia sotatoimia Saksaa vastaan maat eivät kuitenkaan suorittaneet.
Kansallissosialistit olivat vuodesta 1934 vieneet halveksimiaan ja alemmiksi roduiksi kokemiaan ihmisryhmiä, erityisesti juutalaisia, homoseksuaaleja, maanpettureita, slaaveja, kommunisteja, romaneja ja jehovan todistajia keskitysleireille pakkotyöhön. Sodan alettua myös natsien vainot Saksassa muuttuivat entistä suuremmiksi ja ihmisiä vietiin kodeistaan keskitysleireille. Saksan johtaja Adolf Hitler halusi salata kansaltaan vainot, mistä syystä valloitetusta Puolasta tehtiin keskitysleirien keskuspesäke. Myös paljon puolalaisia suljettiin keskitysleireille.
Saksan menestys Euroopassa 1939–1941 > Tanskan ja Norjan valtaus

Saksa hyökkäsi Tanskaan ja Norjaan huhtikuussa 1940. Tanskan valtaus kesti muutaman tunnin, mutta taistelu Norjasta kesti useita kuukausia.
Saksan menestys Euroopassa 1939–1941 > Ranskan valloitus

Saksa hyökkäsi keväällä 1940 Alankomaihin ja Belgiaan. Belgian valloitus oli tärkeä, sillä sen kautta Saksa pääsi hyökkäämään Ranskaan ja vältti näin Saksan ja Ranskan rajalla olleen Maginot-linjan. Ranskassa käytiin kovia taisteluja, mutta Saksan edettyä pitkälle Ranskaan Ranska antautui. Näin myös Ranska oli nyt natsi-Saksan vallan alla.
Saksan menestys Euroopassa 1939–1941 > Taistelu Britanniasta

Ranskan valtauksen jälkeen Hitler päätti hyökätä Isoon-Britanniaan. Hän suunnitteli Saksan ilmavoimien komentajan Hermann Göringin kanssa ilmahyökkäyksen, sillä tiesi Britannian laivaston olevan liian kova Saksan laivastolle. 10. heinäkuuta alkoi Saksan ilmahyökkäys. Aluksi se sujui hyvin, mutta myöhemmin britit saivat ammuttua paljon saksalaiskoneita alas. Suuria kaupunkeja, erityisesti Lontoota, pommitettiin. Saksa hävisi taistelun Englannin ilmaherruudesta. Hitler keskeytti hyökkäyksen 31. lokakuuta 1940.
Saksan menestys Euroopassa 1939–1941 > Sota Balkanilla ja Afrikassa

Saksan liittolainen Italia soti Balkanilla. Saksa hyökkäsi Balkanille keväällä 1941, minkä jälkeen Balkan oli Saksan ja Italian hallussa. Afrikassa saksalaiset joukot ottivat haltuunsa käytännössä koko maanosan pohjoisen osan kenraali Erwin Rommelin johdolla. Britit torjuivat saksalaisten hyökkäyksen Egyptiin ja sai pidettyä itsellään Suezin kanavan.
Liittoutuneiden joukot saartoivat saksalaiset Afrikassa, ja sota päättyi Afrikassa keväällä 1943 liittoutuneiden voittoon. Vuonna 1943 Yhdysvallat nousi maihin Italiassa, Sisiliassa ja valloitti puolet maasta, jolloin Italia antautui. Saksa miehitti Pohjois-Italian ja otti sen hallussa olleet alueet haltuunsa Balkanilla.
Hyökkäys Neuvostoliittoon 1941–1943

Saksa aloitti 22. kesäkuuta 1941 hyökkäyksen Neuvostoliittoon. Suomi liittyi sotaan Saksan rinnalle (jatkosota). Saksan hyökkäykseen osallistuneen armeijan miesvahvuus oli yli 3,5 miljoonaa sotilasta, jossa oli mukana myös italialaisia ja romanialaisia. Kalustona oli muun muassa 3 300 panssarivaunua. Suomen hyökkäykseen osallistuneeseen armeijaan kuului noin 500 000 sotilasta. Neuvostoliitto kärsi suuria tappioita ja sen joukot joutuivat perääntymään tuhoten poltetun maan taktiikan mukaisesti infrastuktuuria perääntyessään kohti itää. Saksalaiset piirittivät Leningradin ja etenivät Moskovan porteille asti, kunnes talven tullessa hyökkäys pysähtyi. Neuvostojoukot aloittivat vastahyökkäykset ja saavuttivat ensi kertaa voittoja operaatio Barbarossan aikana.
Joulukuussa 1941 Japani hyökkäsi Pearl Harboriin, jolloin Yhdysvallat liittyi avoimesti maailmansotaan liittoutuneiden puolelle. Japani oli Saksan liittolainen, joten Hitler julisti sodan Yhdysvalloille.
Vuoden 1942 kesällä Saksa aloitti jälleen etenemisen Neuvostoliitossa. Saksa eteni Stalingradiin, jossa se kuitenkin kärsi suuren tappion. Stalingradin taistelusta muodostui yksi sodan käännekohdista. Hitler kielsi joukkojaan perääntymästä ja luovuttamasta vallattuja alueita viholliselle, mutta hyökkääjän painostus oli liikaa ja perääntyminen alkoi. Neuvostoliitto eteni jatkuvasti lähemmäs Saksaa idässä. Saksan viimeinen pinnistys oli Kurskin panssaritaistelu vuonna 1943, jonka jälkeen armeija oli lyöty ja Neuvostoliiton joukot tulivat yhä lähemmäksi.
Sodan loppuvaiheet 1944–1945 > Italia ulos toisesta maailmansodasta

Keväällä 1943, Afrikassa liittoutuneiden suurhyökkäys saartoi kenraali Rommelin joukot Egyptissä, kenraali Pattonin ja Montgomeryn johtaessa liittoutuneiden operaatiota. Sota Afrikassa päättyi liittoutuneiden voittoon ja näin Välimeri oli nyt liittoutuneiden hallussa.
Liittoutuneiden tunkeudettua Italiaan vuonna 1943, Italia vaihtoi liittoutuneiden puolelle. Saksa miehitti Italian pohjoisosan, ja vuosina 1943–1945 Italiassa käytiin taisteluita liittoutuneiden ja Saksan välillä.
Sodan loppuvaiheet 1944–1945 > Normandian maihinnousu

6. kesäkuuta 1944 liittoutuneet tekivät suurhyökkäyksen Normandiaan, Ranskaan, jossa britti- ja yhdysvaltalaisjoukot nousivat maihin ja valloittivat Ranskan. Normandian maihinnousu oli yksi maailmansodan käännekohdista, sillä Ranskasta liittoutuneet hyökkäsivät suoraan Saksaan, samaan aikaan kun Neuvostoliitto hyökkäsi idästä. Vuonna 1944 heinäkuun 20. päivän salaliitto yritti murhata Hitlerin, mutta murhayritys epäonnistui.
Sodan loppuvaiheet 1944–1945 > Saksan tappio

Vuoteen 1945 mennessä Saksa oli jo täysin piiritetty ja tappio oli jo lähes varma. Keväällä 1945 Neuvostoliiton edettyä Berliiniin Hitler teki itsemurhan. Pian tämän jälkeen Saksa antautui ja se miehitettiin.
Sodan seuraukset Saksassa > Nürnbergin sota-oikeudenkäynti 1946

Sodan päätyttyä aloitettiin Nürnbergin kaupungissa sota-rikosoikeudenkäynti Saksan ylimpiä johtajia vastaan. Muun muassa Luftwaffen komentaja Hermann Göring, Hitlerin sihteeri ja sijainen Martin Bormann sekä ulkoministeri Joachim von Ribbentrop tuomittiin  kuolemaan. Lievemmillä tuomioilla selvisivät Bormannin edeltäjä, Rudolf Hess sekä suuramiraali ja natsi-Saksan viimeisien päivien johtaja Karl Dönitz.
Sodan seuraukset Saksassa > Alueluovutukset ja Saksan jako

Pariisin rauhassa Saksa menetti itäisimmät alueensa Puolalle ja Neuvostoliitolle. Alueluovutusten jälkeen sekä jäljelle jäänyt osa että Berliini jaettiin voittajavaltioiden Ranskan, Yhdistyneen kuningaskunnan, Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton valvonta-alueisiin. Kolme ensimmäistä yhdistyivät Saksan liittotasavallaksi ja Länsi-Berliiniksi. Neuvostoliiton valvomasta osasta tuli Saksan demokraattinen tasavalta.
Shishaldinin tulivuori

Shishaldin
Shishaldin vuonna 2010.
| --- | --- |
Tyyppi:  kerrostulivuori
Sijainti:  Unimak, Aleutit, Alaska, Yhdysvallat
Vuoristo:  Aleuttivuoristo 
Korkeus merenpinnasta:  2 857 m
Prominenssi:  2 857 m
Suojelualue:  Izembek National Wildlife Refuge (en) (käännä suomeksi) 
Purkautunut viimeksi:  2015
| --- | --- |
Luokitus:  National Natural Landmark (en) (1967) 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Shishaldinin tulivuori on aktiivinen kerrostulivuori Unimakin saarella Aleuttien saaristossa Alaskassa, Yhdysvalloissa. Se on alle 10 000 vuotta vanha. Tulivuori on 2 857 metriä korkea, ja on samalla Aleuttien korkein kohta. Shishaldin on purkautunut useita kertoja. Viimeksi se purkautui vuonna 2015. False Passin kaupunki sijaitsee 32 kilometriä tulivuoresta itään.
Vuonna 1967 Shishaldinista tuli Yhdysvaltain kansallinen maamerkki.
Seudullinen kehitysyhtiö

Seudulliset kehittämisyhtiöt edustavat Suomessa kuntien tapaa organisoida kunnan kehittämispolitiikan toteuttaminen. Kunnat ovat delegoineet kehittämisyhtiöilleen sen toiminnan, jolla pyritään vahvistamaan seudun elinvoimaa eri tavoin.
Aiheesta muualla

http://www.sekes.fi/