stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jane Powell

| Jane Powell |
| --- | --- |
 Jane Powell vuonna 1952
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jane Powell, oikealta nimeltään Suzanne Lorraine Burce
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1929 Portland, Oregon
Kuollut: 16. syyskuuta 2021 (92 vuotta) Wilton, Connecticut
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, tanssija ja laulaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Jane Powell, oikealta nimeltään Suzanne Lorraine Burce (1. huhtikuuta 1929 Portland, Oregon – 16. syyskuuta 2021 Wilton, Connecticut) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija ja laulaja.
Powell syntyi Portlandissa Oregonissa ja oli siellä jo nuorena varsin tunnettu laulaja. Hän oli kiertänyt toisen maailmansodan aikana Oregon Victory Girl -nimellä hankkimassa varoja myymällä sotaobligaatioita. Powell teki elokuvaensiesiintymisensä musikaalissa Song of the Open Road (1944). Powellista tuli nopeasti suosittu, ja hänen elokuviansa olivat 1940-luvulla muun muassa Delightfully Dangerous (1945) ja Tapaamme illalla (1948).
Powellin ensimmäiset elokuvat olivat olleet melko samanlaisia nuorisomusikaaleja, mutta Stanley Donenin ohjaamassa vuoden 1951 elokuvassa Kuninkaalliset häät hän pääsi näyttelemään Fred Astairen rinnalle. Powell ja Astaire näyttelivät elokuvassa sisarusparia, ja heillä oli yksi yhteinen tanssikohtaus. Kuninkaallisten häiden jälkeen Powell teki joitakin musikaaleja, mutta vuonna 1954 hän teki jälleen yhteistyötä Donenin kanssa. Seitsemän veljeksen morsiamet on toinen hänen keskeisistä elokuvistansa.
Powellilla oli vuonna 1954 Seitsemän veljesten morsiamien lisäksi roolit elokuvissa Athena ja Syvällä sydämessäni. Seuraavaa vuonna hän oli mukana elokuvissa Meripojat ankkurissa ja On the Town. Powellin laulama ”True Love” nousi vuonna 1956 Billboardin listan 15:ksi. Hän alkoi 1950-luvun lopulla turhautua samanlaisiin musikaalirooleihin.
Powell siirtyi 1960-luvun aikana televisioon ja esiintyi useita kertoja muun muassa The Red Skelton Show’ssa ja muissa varieteenohjelmissa. Hän vieraili 1970- ja 1980-lukujen aikana muun muassa sarjoissa Lemmenlaiva ja Seikkailujen saari. Sarjassa Growing Pains Powellilla oli puolestaan sivurooli 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Hänen viimeinen televisioroolinsa oli vuonna 2002 sarjassa Kova laki: Erikoisyksikkö.
Powell näytteli aktiivisesti myös teatterissa, ja vuonna 1973 hän esiintyi Broadwayllä näytelmässä Irene ja vuonna 2000 Off Broadwayllä Bill C. Davisin kirjoittamassa draamakomediassa Avow. Powell oli vuonna 2003 mukana Chicagossa esitetyssä Stephen Sondheimin musikaalissa Bounce. Hän esiintyi vuoden 2007 jälkeen epäsäännöllisesti myös orkesterin Pink Martini mukana.
Hänelle on omistettu tähti Hollywood Walk of Famella.
Powellin viides aviomies oli entisen lapsinäyttelijä Dick Moore.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jane Powell Wikimedia Commonsissa
Jesse Jamesin salamurha pelkuri Robert Fordin toimesta

| Jesse Jamesin salamurha pelkuri Robert Fordin toimesta> The Assassination of Jesse James by the Coward Robert Ford |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Andrew Dominik
Käsikirjoittaja:  Ron Hansen   Andrew Dominik
Tuottaja:  Ridley Scott   Jules Daly   Brad Pitt   Dede Gardner   David Valdes
Säveltäjä:  Nick Cave   Warren Ellis
Kuvaaja:  Roger Deakins
Leikkaaja:  Dylan Tichenor   Michael Kahn
Tuotantosuunnittelija:  Patricia Norris
Pukusuunnittelija:  Patricia Norris
Pääosat:  Brad Pitt   Casey Affleck   Mary-Louise Parker   Sam Shepard
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  InterCom Netflix Fandango at Home (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:  2007
Kesto:  160 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  30 milj. USD
Tuotto:  15 milj. US$
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jesse Jamesin salamurha pelkuri Robert Fordin toimesta (The Assassination of Jesse James by the Coward Robert Ford) on yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 2007. Se pohjautuu Ron Hansenin samannimiseen, vuonna 1983 julkaistuun romaaniin, joka kuvaa rikollispomo Jesse Jamesin viimeisiä aikoja ja hänet murhannutta Robert Fordia. Elokuvan on ohjannut Andrew Dominik. Sen pääosissa esiintyvät Brad Pitt (Jesse James) ja Casey Affleck (Robert Ford). Elokuva kuvattiin kanadalaisissa Calgaryn, Edmontonin ja Winnipegin kaupungeissa. Sen ensiesitys tapahtui Yhdysvalloissa 21. syyskuuta 2007. Suomen ensi-ilta oli 4. tammikuuta 2008.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Brad Pitt  | … |  Jesse James   |
|  Casey Affleck  | … |  Robert "Bob" Ford   |
|  Sam Rockwell  | … |  Charley Ford   |
|  Paul Schneider  | … |  Dick Liddil   |
|  Jeremy Renner  | … |  Wood Hite   |
|  Sam Shepard  | … |  Frank James   |
|  Garret Dillahunt  | … |  Ed Miller   |
|  James Carville  | … |  Thomas T. Crittenden   |
|  Mary-Louise Parker  | … |  Zerelda "Zee" James   |
|  Zooey Deschanel  | … |  Dorothy Evans   |
|  Alison Elliott  | … |  Martha Bolton   |
|  Michael Parks  | … |  Henry Craig   |
|  Ted Levine  | … |  Sheriffi James Timberlake   |
|  Michael Copeman  | … |  Ed O'Kelley,   |
Vastaanotto ja myöhempi arvostus

Vuonna 2016 Jesse Jamesin salamurha äänestettiin BBC:n kyselyssä vuosisadan 100 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Aiheesta muualla

FilmGoerin arvostelu elokuvasta[vanhentunut linkki]
World Changers Church International

| World Changers Church International |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  kristinusko
Kirkkokunta:  tunnustuskuntiin sitoutumaton
Perustettu:  1986
Johtava pastori:  Creflo Dollar
Pääkirkko:  College Park, Georgia
Jäseniä:  n. 15 000 /vko (2019)
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
World Changers Church International on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee College Parkin kaupungissa Georgiassa, Yhdysvalloissa. Seurakunnalla on yhteensä noin 15 000 viikoittaista kävijää. CBS Newsin mukaan seurakunta oli Yhdysvaltain 29. suurin megakirkko vuonna 2019.
Seurakunnan perustaja on pastori Creflo Dollar. Seurakunnan ensimmäinen tilaisuus järjestettiin joulukuussa 1986 Kathleen Mitchell Elementary Schoolin kahvilassa. Vuonna 1988 seurakunta osti käyttöönsä entisen Atlanta Christian Centerin kirkon College Parkissa.
Yhdistyneitten Villatehtaitten Palloilijat

Yhdistyneitten Villatehtaitten Palloilijat (lyhenne YVP) on entinen suomalainen urheiluseura. Se perustettiin vuonna 1934 Hyvinkäällä organisoimaan paikallisten villatehtaan työntekijöiden urheilua ja liikuntaa. Parhaiten YVP tunnettiin jalkapallon saralla, mutta myös hiihto ja jääpallo oli vahvassa roolissa seuran toiminnassa. YVP jatkoi toimintaansa hetken aikaa vielä sotien jälkeenkin, mutta tuolloin seuratoiminnan jatkaminen ei ollut enää mahdollista. Niinpä seura lakkautettiin ja toiminnan jatkajaksi perustettiin tammikuussa 1947 Hyvinkään Palloseura.
World Congress of Families

World Congress of Families on kansainvälinen järjestö, joka muun muassa vastustaa seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen syrjintäsuojaa, samaa sukupuolta olevien avioliittojen tunnustamista sekä aborttia. Sen pääpaikka on Yhdysvallat, mutta toiminta on maailmanlaajuista. World Congress of Families perustettiin yhdysvaltalais-venäläisessä yhteistyössä vuonna 1995. Southern Poverty Law Center nimesi World Congress of Familiesin viharyhmäksi vuonna 2014. Järjestöllä on läheiset yhteydet kahteen oligarkkiin, Konstantin Malofejeviin ja Vladimir Jakuniniin.
Vuonna 1995 Allan C. Carlson meni venäläisten sosiologien Anatoli Antonovin ja Viktor Medkovin kutsumana Moskovaan. Miehiä yhdisti huoli väestökehityksestä, joten he perustivat World Congress of Familiesin yhdistämään Venäjän ja Euroopan "perhemyönteisiä" aktivisteja Yhdysvaltain evankelikaaleihin ja sosiaalikonservatiivisiin ajattelijoihin. World Congress of Families piti ensimmäisen maailmankongressinsa Prahassa vuonna 1997. Sen järjestämät tapahtumat ovat toimineet verkostoitumispaikkoina eri maiden kristillistä oikeistoa edustaville aktivisteille. Toiminnassa mukana on usein ollut paikallisia poliittisia ja uskonnollisia vaikuttajia.
Esimerkiksi politiikan tutkija Clifford Bob on käsitellyt World Congress of Familiesia esimerkkinä yhdysvaltalaisen kristillisen oikeiston maailmanlaajuisesta aktiivisuudesta. Sittemmin esimerkiksi sosiologi Kristina Stoeckl on pitänyt Venäjän osuutta järjestössä keskeisenä. Venäjällä World Congress of Families on pitänyt yllä läheisiä yhteyksiä Venäjän ortodoksikirkkoon. World Congress of Familiesin toimintaa Afrikassa on arvosteltu muun muassa sen myötämielisyydestä homoseksuaalisuuden kriminalisoinnille eri maissa. Puhujana suurissa tapahtumissa on esiintynyt muiden muassa Scott Lively, jonka mukaan seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt ovat syyllisiä HI-viruksen leviämiseen, holokaustiin ja Ruandan kansanmurhaan. Livelyn työ Ugandan seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä kohtaan omaksumien kovien otteiden taustalla johti syytteisiin Yhdysvalloissa.
Yhdistynyt Israelin kuningaskunta

Yhdistynyt Israelin kuningaskunta viittaa Vanhassa testamentissa kuvattuun kuningas Daavidin ja Salomon valtakuntaan, jossa sitä kuvataan ensimmäiseksi vakiintuneeksi juutalaiseksi monarkiaksi Israelin maassa noin vuosina 1050–930 eaa. Nykytutkijat pitävät Yhdistynyttä kuningaskuntaa pikemminkin kirjallisena tuotoksena kuin historiallisena tosiasiana arkeologisten todisteiden puutteen vuoksi. Nykyaikainen näkemys on sen sijaan, että Israel ja Juuda kehittyivät erikseen ja niitä voitiin pitää vakiintuneina valtakuntina vasta 800-luvulla eKr.
Käännös suomeksi
Yhdistyneiden kansankuntien alueidenvälinen rikos- ja oikeustutkimuslaitos

| Yhdistyneiden kansankuntien alueidenvälinen rikos- ja oikeustutkimuslaitos > UNICRI |
| --- | --- |

Perustettu:  15. tammikuuta 1968
Tyyppi:  Tutkimuslaitos
Sijainti:  Torino, Italia
Johtaja:  Antonia De Mao
Hallinnonala:  ECOSOC
Aiheesta muualla
Sivusto
Yhdistyneiden kansankuntien alueidenvälinen rikos- ja oikeustutkimuslaitos (UNICRI) on Yhdistyneiden kansakuntien tutkimuslaitos, joka toimii rikollisuuden ehkäisemiseksi rikosoikeuden alalla. UNICRI on perustettu vuonna 1968. Tutkimuslaitos on itsenäinen ja sen toimintaa johtaa johtokunta.
William Henry Waddington

| William Henry Waddington |
| --- | --- |

Ranskan pääministeri
 4. helmikuuta 1879–28. joulukuuta 1879  
Presidentti:  Jules Grévy
Edeltäjä:  Jules Armand Dufaure
Seuraaja:  Charles de Freycinet
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1826 Saint-Rémy-sur-Avre, Ranska
Kuollut: 12. tammikuuta 1894 (67 vuotta) Pariisi, Ranska
William Henry Waddington (11. joulukuuta 1826 Saint-Rémy-sur-Avre – 12. tammikuuta 1894 Pariisi) oli ranskalainen muinaishistorian tutkija, diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuonna 1879.
Waddingtonin isä oli englantilainen tehtailija, joka oli muuttanut Ranskaan vuonna 1780. Waddington kävi koulunsa Ranskassa ja Englannissa, opiskellen viimeksi Cambridgen Trinity Collegessa. Hän matkusti itäisen Välimeren alueella, julkaisi tutkimuksia antiikin Roomasta sekä muinaisesta Lähi-idästä ja hänet valittiin Académie des Inscriptions et Belles-Lettres -akatemiaan vuonna 1865. Waddingon valittiin kolmannella yrittämällä Ranskan edustajainkamariin vuonna 1871 ja senaattiin 1876. Hän toimi lyhytaikaisesti opetusministerinä toukokuussa 1873 sekä maaliskuusta 1876 toukokuuhun 1877. Joulukuussa 1877 hänet nimitettiin ulkoministeriksi ja hän edusti Ranskaa Berliinin kongressissa 1878.
Maltilliset tasavaltalaiset vahvistivat Ranskassa asemiaan tammikuun 1879 parlamenttivaaleissa ja uudeksi presidentiksi valittu Jules Grévy nimitti Waddingtonin pääministeriksi seuraavassa kuussa. Waddington valikoitui ilmeisesti varovaisuutensa ja värittömyytensä vuoksi. Hän säilytti myös ulkoministerin paikkansa ja keskittyi enemmän Ranskan ulkosuhteisiin kuin hallituksen johtamiseen. Opetusministeri Jules Ferryn pyrkimykset vähentää katolisen kirkon vaikutusvaltaa kouluissa johtivat Waddingtonin hallituksen kaatumiseen joulukuussa 1879. Waddington oli myöhemmin Ranskan lähettiläänä Lontoossa 1883–1893 ja hoiti vuonna 1884 Egyptin asemasta maiden välillä käytyjä neuvotteluita. Hän putosi senaatista vuoden 1893 vaaleissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Henry Waddington Wikimedia Commonsissa
William Henry Perkin

| William Henry Perkin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1838 Lontoo
Kuollut: 14. heinäkuuta 1907 (69 vuotta) Lontoo
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Johannes Wislicenus
Tutkimusalue:  Orgaaninen kemia
   
 Nimikirjoitus
William Henry Perkin (12. maaliskuuta 1838 Lontoo – 14. heinäkuuta 1907 Lontoo) oli englantilainen kemisti ja teollisuusmies, jonka tärkeimmät tutkimukset koskivat orgaanisten väriaineiden rakennetta. Perkin löysi mauveiinin, ensimmäisen aniliinivärin ja ensimmäisen teollisesti tuotetun synteettisen väriaineen. Hän on tervaväriteollisuuden perustajia.
Ura

Perkin päätti jo varhain ryhtyä kemistiksi, vaikka hänen isänsä, joka oli rakennusmestari, olisi halunnut, että hänestä tulisi arkkitehti. Hän kävi City of London -koulua ja omisti vapaa-aikansa kemialle, ja valmistuttuaan vuonna 1853 hän siirtyi Royal College of Chemistry -kouluun, jota tuolloin johti August Wilhelm von Hofmann, jonka omaan tutkimuslaboratorioon hän pääsi assistentiksi. Perkin omisti iltansa tutkimuksille kotonaan sijaitsevassa laboratoriossa, ja eräät Hofmannin huomautukset saivat hänet ryhtymään kiniinin keinotekoiseen tuotantoon. Vuonna 1856, koettaessaan valmistaa kiniiniä aniliinista, Perki huomasi, että siitä voi tehdä kaunista violettia
väriä, eli mauveiinia (Perkinin mauveiini). Hän haki patenttia prosessilleen, ja lähti korkeakoulusta 18-vuotiaana isänsä ja veljensä avustuksella perustamaan Harrow'n lähelle Greenford Greenin tehtaita väriaineen valmistusta varten. Vuoden 1857 loppuun mennessä tehtaat olivat toiminnassa.
Vuodesta 1873 lähtien Perkin omistautui yksinomaan tieteelliselle tutkimukselle. Hän tutki orgaanisten yhdisteiden valontaittamis-ominaisuuksia ja magneettisen voiman vaikutusta niiden optiseen aktivisuuteen. Vuonna 1879 hänelle myönnettiin Royal Medal -mitali, vuonna 1889 Davy-mitali molekyylikemian alalla tekemästään työstä ja vuonna 1906 ritarin arvonimi. Jälkimmäisenä vuonna hänestä tuli myös ensimmäinen hänen mukaansa nimetyn Perkin-mitalin saaja. Perkin oli Royal Societyn jäsen. Hänen poikansa William Henry Perkin nuorempi oli myös merkittävä kemisti.
Yhdistynyt Makedonia

Yhdistyneen Makedonian kartta.
Yhdistynyt Makedonia tai Suur-Makedonia on irredentistinen ajatus makedonialaisnationalistien keskuudessa. Ajatuksen tarkoituksena on yhdistää koko Makedonian maantieteellinen alue yhdeksi valtioksi, jota johtaisivat makedonialaiset. Muilla kansoilla, kuten albaaneilla ja kreikkalaisilla, olisi kuitenkin tasa-arvoiset oikeudet.
Irredentismi maittain
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:United Macedonia
Jesse Jackson

Jesse Jackson vuonna 2013
Jesse Louis Jackson (synt. Jesse Louis Burns, s. 8. lokakuuta 1941 Greenville, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen kansalaisoikeusaktivisti, baptistipastori ja poliitikko. 1960-luvulla hän kuului Martin Luther Kingin sisäpiiriin. Jackson oli ehdolla demokraattisen puolueen presidenttiehdokkaaksi vuosien 1984 ja 1988 vaaleissa. Hänen poikansa Jesse Jackson Jr. oli Yhdysvaltain kongressin jäsen vuosina 1995–2012.
Lapsuus ja opiskelu

Jesse Louis Burns syntyi 8. lokakuuta 1941 Greenvillessä, Etelä-Carolinassa. Hänen isänsä Noah Lewis Robinson oli naimisissa ja äiti Helen Burns tämän 16-vuotias naapuri. Helen Burns meni pian poikansa syntymän jälkeen naimisiin Charles Jacksonin kanssa, ja tämä adoptoi Jessen, joka piti myöhemmin molempia miehiä isinään.
Jackson eli nuoruuttaan rotuerottelun aikana, jolloin afroamerikkalaiset eivät muun muassa saaneet bussissa istua samoilla penkeillä valkoisten kanssa, ja mustille ja valkoisille oli eri koulut. Rosa Parksin aloittama Montgomeryn bussiboikotti 1950-luvulla antoi Jacksonille kipinän siitä, että asiat voisivat olla toisin. Hän opiskeli vuoden urheilustipendillä Illinois’n yliopistossa ja vaihtoi sitten Pohjois-Carolinan Greensborossa sijaitsevaan North Carolina A&T State Universityyn, jossa hän tapasi tulevan vaimonsa, Jacqueline Brownin. Greenborossa Jackson lähti mukaan mielenosoituksiin kansalaisoikeuksien puolesta.
Aktivismi

Vuonna 1965 Jackson tapasi Martin Luther Kingin, joka palkkasi hänet Southern Christian Leadership Conferenceen (SCLC). Kun King ammuttiin 4. huhtikuuta 1968, Jackson oli samassa motellissa kerrosta alempana. Jackson kertoi toimittajille Kingin kuolleen käsivarsilleen, mutta Kingin avustajat kiistivät tämän.
Vuonna 1971 Jackson erosi SCLC:stä ja perusti oman järjestönsä, Operation PUSH - People United to Save Humanity, jonka nimeksi myöhemmin vaihdettiin People United to Serve Humanity. PUSH muun muassa järjesti boikotteja yrityksiä vastaan, jotta nämä palkkaisivat tummaihoisia työntekijöitä.
1980-luvulta lähtien Jackson on neuvotellut kansainvälisten vankien ja panttivankien vapauttamisesta, kuten kolmen yhdysvaltalaisen sotilaan vapauttamisen Jugoslaviassa vuoden 1999 keväällä ja kahden yhdysvaltalaisen vapauttamisen gambialaisesta vankilasta syyskuussa 2012.
Presidentinvaaliehdokkuudet

Jackson oli ehdokkaana vuoden 1984 presidentinvaalien demokraattipuolueen esivaaleissa. Hän oli Shirley Chisholmin jälkeen toinen afroamerikkalainen, joka oli ehdolla ison puolueen presidenttiehdokkaaksi. Jackson sai yli kolme miljoonaa ääntä eli 18,2 prosenttia, ja arviolta 80 prosenttia mustien äänistä. Demokraattien ehdokkaaksi valittiin Walter Mondale, joka hävisi republikaanien ehdokkaalle Ronald Reaganille.
Myös seuraavissa vaaleissa vuonna 1988 Jackson lähti demokraattien esivaaliehdokkaaksi. Liberaaleista mielipiteistään huolimatta Jackson oli vastustanut jyrkästi aborttia, mutta vuoden 1988 vaaleihin tultaessa hän oli muuttanut kantaansa ja kannatti aborteille liittovaltion rahoitusta. Hän sai seitsemän miljoonaa ääntä ja äänienemmistön 13 osavaltiossa, mutta hävisi puolueen ehdokkuuden Michael Dukakisille, joka hävisi varsinaiset vaalit republikaanien George H. W. Bushille.
Vuoden 2008 vaaleissa Jackson kannatti Barack Obamaa.
Perhe

Jesse ja Jacqueline Jackson (o.s. Brown) ovat olleet naimisissa vuodesta 1962 lähtien, ja heillä on viisi lasta. 1990-luvun lopulla Jesse Jacksonilla oli suhde, josta syntyi tytär.
Vuonna 1968 Jackson vihittiin baptistipastoriksi.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jackson mielenosoittajien ympäröimänä marssilla tammikuussa 1975
Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2027

Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2027 järjestetään Brasiliassa 24. kesäkuuta – 25. heinäkuuta 2027. Ne ovat kymmenennet jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut. Turnaus järjestetään ensimmäistä kertaa Etelä-Amerikan mantereella.
Valintaprosessi

Fifa ilmoitti 23. maaliskuuta 2023 maailmanmestaruuskilpailujen valintaprosessin alkaneeksi. Aluksi 14 maata ilmaisi kiinnostuksensa kilpailun isännöintiin, joista kolme oli yhteishakemuksia. Nämä olivat Brasilia, Chile, Etelä-Afrikka, Italia, Alankomaat-Belgia-Saksa, Meksiko-Yhdysvallat, sekä Islanti-Norja-Ruotsi-Suomi-Tanska. Useat valtiot kuitenkin vetäytyivät valintaprosessista, jolloin jäljelle jäivät enää Brasilia sekä Alankomaat-Belgia-Saksa.
Kisaisännästä päätettiin 17. toukokuuta 2024 Fifan kongressissa. Brasilia voitti Alankomaiden, Belgian ja Saksan yhteishakemuksen äänin 119–78.
| Äänestystulokset> Maa | Äänestystulokset> Äänet | Äänestystulokset>  | Äänestystulokset>  | Äänestystulokset>  | Äänestystulokset>  | Äänestystulokset>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Brasilia | 119 |  |  |  |  |  |
|  Alankomaat,  Belgia ja  Saksa | 78 |  |  |  |  |  |
| Tyhjät äänet | 10 |  |  |  |  |  |
| Yhteensä | 207 |  |  |  |  |  |
Pelipaikat

Brasilia on ilmoittanut, että kilpailut järjestetään kymmenellä stadionilla kymmenessä isäntäkaupungissa.
| Rio de Janeiro | Brasília | Belo Horizonte | Fortaleza |
| --- | --- | --- | --- |
| Maracanã | Arena BRB Mané Garrincha | Estádio Mineirão | Arena Castelão |
| Kapasiteetti: 73 139 | Kapasiteetti: 69 910 | Kapasiteetti: 66 658 | Kapasiteetti: 57 876 |

| Porto Alegre |  Belo Horizonte Brasília Fortaleza Porto Alegre São Paulo Rio de Janeiro Salvador Cuiabá Manaus Recife |  Belo Horizonte Brasília Fortaleza Porto Alegre São Paulo Rio de Janeiro Salvador Cuiabá Manaus Recife | Salvador |
| Estádio Beira-Rio |  Belo Horizonte Brasília Fortaleza Porto Alegre São Paulo Rio de Janeiro Salvador Cuiabá Manaus Recife |  Belo Horizonte Brasília Fortaleza Porto Alegre São Paulo Rio de Janeiro Salvador Cuiabá Manaus Recife | Arena Fonte Nova |
| Kapasiteetti: 49 055 |  Belo Horizonte Brasília Fortaleza Porto Alegre São Paulo Rio de Janeiro Salvador Cuiabá Manaus Recife |  Belo Horizonte Brasília Fortaleza Porto Alegre São Paulo Rio de Janeiro Salvador Cuiabá Manaus Recife | Kapasiteetti: 47 915 |
|  |  Belo Horizonte Brasília Fortaleza Porto Alegre São Paulo Rio de Janeiro Salvador Cuiabá Manaus Recife |  Belo Horizonte Brasília Fortaleza Porto Alegre São Paulo Rio de Janeiro Salvador Cuiabá Manaus Recife |  |
| São Paulo | Recife | Manaus | Cuiabá |
| Arena Corinthians | Arena Pernambuco | Arena Amazônia | Arena Pantanal |
| Kapasiteetti: 47 252 | Kapasiteetti: 45 440 | Kapasiteetti: 42 924 | Kapasiteetti: 42 788 |
Karsinnat ja joukkueet

Lopputurnaukseen pääsee yhteensä 32 joukkuetta. Isäntämaa Brasilia pääsi kilpailuihin automaattisesti joutumatta karsimaan.
Lopputurnauksen paikkajako jalkapalloliittoittain perustuu edellisiin MM-kilpailuihin:
AFC (Aasia): 6 paikkaa
CAF (Afrikka): 4 paikkaa
CONCACAF (Pohjois- ja Keski-Amerikka sekä Karibia): 4 paikkaa
CONMEBOL (Etelä-Amerikka): 2 paikkaa + isäntämaa Brasilia
OFC (Oseania): 1 paikka
UEFA (Eurooppa): 11 paikkaa
Kansainväliset jatkokarsintaottelut: 3 paikkaa
Karsinnat ja joukkueet > Lopputurnaukseen selviytyneet joukkueet

| Joukkue | Maanosaliitto | Karsintatapa | Karsintapäivä | Aiempia esiintymisiä | Edellinen | Edellinen paras sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Brasilia | Conmebol | Isäntämaa | 01 17. toukokuuta 2024 | 9 | 2023 | Hopea (2007) |

Joukkueet, jotka ovat päässeet lopputurnaukseen.   Joukkueet, jotka voivat päästä lopputurnaukseen.   Joukkueet, jotka eivät osallistuneet karsintoihin.   FIFA:n ulkopuoliset valtiot.
Word of Mouf

| Word of Mouf Ludacris |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2000-2001
 Julkaistu: 27. marraskuuta 2001
 Tuottaja(t): Ludacris, Swizz Beatz, Paul King, Bangladesh, Timbaland, Organized Noize, KLC, Jook, Jazze Pha
 Tyylilaji: Southern Rap
 Kesto: 78.54
 Levy-yhtiö: Def Jam Recordings
Ludacrisin muut julkaisut
| Back for the First Time 2000 | Word of Mouf 2001 | Chicken-n-Beer 2003 |
Word of Mouf on rap-artisti Ludacrisin toinen studioalbumi, vuodelta 2000. Albumin tuotti Def Jam Recordings. Ilmestyttyään albumi sijoittui Billboard 200 -listan 3. sijalle myyden 281,000 kappaletta ilmestymisviikollaan. Heinäkuussa 2009 albumia oli myyty Yhdysvalloissa 3,616,000 kappaletta. Se oli myös ehdolla Grammygaalassa vuonna 2003 parhaana rap albumina (Best Rap Album), mutta se hävisi Eminemin The Eminem Showlle.
Kappaleet

"Coming 2 America" - 4:23
"Roll Out (My Business)" - 4:58
"Go 2 Sleep (feat. Three 6 Mafia)" - 5:12
"Cry Babies (Oh No)" - 5:58
"She Said" - 4:35
"Howhere" (Skit) - 1:13
"Area Codes" (feat. Nate Dogg) - 5:04
"Growing Pains" (feat. Fate Wilson & Keon Bryce) - 4:51
"Greatest Hits" (Skit) - 1:18
"Move Bitch" (feat. Mystikal & I-20) - 4:30
"Stop Lying" (Skit) - 1:38
"Saturday (Oooh Oooh!)" (feat. Sleepy Brown) - 3:52
"Keep It on the Hush" - 4:48
"Word of Mouf (Freestyle)" - 2:13
"Get the Fuck Back" - 5:21
"Freaky Thangs" (feat. Twista & Jagged Edge) - 5:34
"Cold Outside" - 6:05
"Block Lockdown - 7:48*
"Welcome to Atlanta" (feat. Jermaine Dupri) (Bonus track/Hidden track) - 4:25*