stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naurisjärvi

| Naurisjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°46′36″N, 24°36′46″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Leppähampaanjoen valuma-alue (35.75)
Laskujoki:  oja Vähään Heinäjärveen 
Järvinumero:  35.756.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  131,2 m  
Rantaviiva:  1,296 km  
Pinta-ala:  7,629 ha  
Tilavuus:  0,000398 km³  
Suurin syvyys:  15,7 m  
Valuma-alue:  1,2 km²  
Saaria:  ei saaria 
 fiNaurisjärvi 
Naurisjärvi  on Pirkanmaalla Oriveden Längelmäen Ristijärven lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,6 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Juupajoen itäpuolella ja Längelmäen pohjoispuolella olevalla mäkisellä ylänköalueella mäkien välisessä painaumassa. Sen pohjoispuolella on yli 30 metriä korkea kalliomäkialue, jonka läntistä osaa kutsutaan Saunavuoreksi. Järven eteläpuolella on vielä yksi yli 40 metriä korkea kalliomäki. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven länsirannat ohittaa ylärinteillä metsäautotie, joka lähtee Maunuksesta. Saman tien itäinen haara jää järven kaakkoispuolelle.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 131,2 metriä mpy. Siihen on johdettu kaakosta metsäoja, jonka valuma-alueella sijaitsee Kankijärvi. Sen pohjoispuolen Jussijärven laskuoja päättyy metsään Naurisjärven puoleiseen rinteeseen. Järven oma laskuoja lähtee sen lounaispäästä ja se laskee Saunavuoren juurelta Vähään Heinäjärveen. Vesireitti jatkuu Heinäojaa pitkin Vähään petääjärveen, jonka vedet päätyvät lopulta Sahajokeen.
Historiaa

Vuoden 1986 peruskartassa on enimmäistä kertaa näkyvissä varaumat tuleville metsäteille. Ensimmäinen tie päättyi näköjään järven kaakkoispuolelle. Ennen sitä oli järvi saanut olla melko tavalla luonnontilassa.
Nivalan Viikko

| Nivalan Viikko |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  Ilmaisjakelulehti
Julkaisija:  Nivalan Paikallismediat Oy
ISSN:  ISSN 1797-9668
Perustettu:  2005
Päätoimittaja:  Maritta Raudaskoski
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Nivala
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  Tabloid
Ilmestymistiheys:  sunnuntaisin
Aiheesta muualla
nivalanviikko.fi[vanhentunut linkki]
Nivalan Viikko oli vuonna 2005 perustettu kerran viikossa, sunnuntaisin ilmestyvä ilmaisjakelulehti, jonka levikkialue oli Nivala. Lehti jaettiin Nivalan kaikkiin n. 4700 talouteen ja se oli myös luettavissa näköislehtenä internetistä (ISSN 1797-9676). Lehti painettiin Suomalainen Lehtipaino Oy:ssä Kajaanissa. Nivalan Viikon viimeinen numero ilmestyi 4.8.2010.
Aiheesta muualla

Lehden kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Nikolai Dikov

Nikolai Nikolajevitš Dikov (ven. Николай Николаевич Диков, 17. maaliskuuta 1925 Sumy, Ukraina – 1996) oli venäläinen arkeologi, joka tutki erityisesti Venäjän Kaukoitää. Hän johti 1960–1995 Venäjän tiedeakatemian Magadanin historian, arkeologian ja etnografian tutkimusosastoa.
Nuoruus ja opiskelu

Dikov syntyi 1925 papin perheeseen Ukrainassa. Hänen vanhempansa kuolivat 1930-luvun nälänhädän aikana, ja hänen tätinsä kasvatti hänet Leningradissa. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1942 Dikov evakuoitiin Leningradista Novosibirskin alueelle.
Dikov aloitti sotilaspalveluksensa jälkeen opiskelut Moskovan valtionyliopistossa, mutta hän siirtyi sieltä Leningradin valtionyliopistoon, jossa hän erikoistui arkeologiaan. Dikov valmistui Leningradin valtionyliopistosta 1949. Hänen pronssiaikaa käsittelevä väitöskirjansa valmistui 1953 ja julkaistiin 1958.
Tutkimustyö

Dikov työskenteli valmistumisensa jälkeen kaksi vuotta Neuvostoliiton tiedeakatemian Siperian osaston arkeologian laitoksessa. Venäjän Kaukoidässä hän aloitti tutkimustyönsä vuonna 1955. Hän tutki muun muassa Tšukotkaa, Kamtšatkan niemimaata ja Kolymaa. Dikov löysi vuonna 1975 Wrangelinsaaren etelärannikolta muinaisen asuinpaikan Tšortov ovragin (Чёртов овраг).
Dikov oli vuodet 1958–1973 Tšukotkan arkeologiaa, historiaa ja etnografiaa käsittelevän Notes of Chukotka Local Museum -lehdenselvennä tieteellinen toimittaja. Vuodet 1960-1995 hän oli Venäjän tiedeakatemiassa Magadanissa historian, arkeologian ja etnografian tutkimusosaston johtaja.
Dikov julkaisi yhdeksän monografiaa ja yli 170 artikkelia. Lisäksi hän ohjasi monia opiskelijoita. Dikov teki tiiviisti yhteistyötä vaimonsa Tamara Dikovan kanssa vuodesta 1962 tämän kuolemaan saakka.
Noe Žordania

Noe Žordania vuonna 1918.
Noe Žordania (1868–1953) oli georgialainen lehtimies ja poliitikko. Hän kuului menševikkeihin, ja osallistui tärkeässä osassa sosialistiseen liikehdintään tsaarin Venäjällä. Hän johti vallankumouksen jälkeen Georgian hallitusta vuosina 1918–1921, kunnes bolševikkien hallitsema Venäjä pakotti hänet maanpakoon Ranskaan. Siellä hän johti Georgian pakolaishallitusta kuolemaansa asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Noe Žordania Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Noe Zhordania
Käännös suomeksi
Nicklas Grönholm

| Nicklas Grönholm> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2002–
Tyylilaji:  pop, suomipop
Kotipaikka:  Veikkola
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Nicklas Grönholm, Laulu   Matias Harju, Koskettimet   Markku Martikainen, Kitara   Pille Peltonen, Basso   Kille Miettinen, Rummut  
Entiset jäsenet:  Jyrki Heikura, Kitara (2002–2008)  Mika Talstila, Basso (2002–2006)  Risto Määttänen, Koskettimet (2002–2008) 
Levy-yhtiö:  Mun Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nicklas Grönholm on laulaja-lauluntekijä. Grönholm perusti vuonna 2002 suomalaista ja ulkomaalaista pop/rockia soittavan ”cover” yhtyeen. Vuonna 2010 ohjelmistoon tuli myös omat suomipop-kappaleet.
Grönholm on voittanut Radiotähti-laulukilpailun vuonna 2002. Lisäksi hänen säveltämänsä kappale Kukkiva roudan maa sijoittui kolmanneksi Seinäjoen Tangomarkkinoiden sävellys- ja sanoituskilpailussa vuonna 2002.
Jäsenet

Nicklas Grönholm - Laulu
Matias Harju - Koskettimet
Markku Martikainen - Kitara
Pille Peltonen - Basso
Kille Miettinen - Rummut
Julkaisut

Nicklas Grönholm: Nicklas Grönholm debyyttilevy, 2013; MUNCD 1301 / Mun Records / EAN: 6430039010529
Julkaisut > Muille artisteille

Bablo, Taivas sinivalkoinen (albumi): taustalaulut Nicklas Grönholm, 2001
Tony Montana: Yhdessä aina, 2011 (säv/san Nicklas Grönholm)
Bablo: "Jos yhtään heikompi oisin", 2020 (säv/sov Nicklas Grönholm)
Noel Edmonds

| Noel Edmonds |
| --- | --- |
 Edmonds vuonna 2006
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. joulukuuta 1948 (ikä 75) Essex, Iso-Britannia
Kansalaisuus:  Iso-Britannia
Ammatti:  juontaja
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Liz Davies (2009-)
Lapset:  4 tytärtä
Aiheesta muualla
Kotisivu
Noel Edmonds (s. 22. joulukuuta 1948 Essex) on brittiläinen radio- ja televisiojuontaja.
Aikaisemmin Radio Luxembourgilla työskennellyt Edmonds siirtyi vuonna 1969 BBC Radio 1:lle. Television Top of the Pops -ohjelmaa hän juonsi ensimmäisen kerran vuonna 1972. Edmondsin muiden televisiotöiden joukkoon kuuluvat muun muassa Top Gear (1979), Juke Box Jury (1979) ja Time of Your Life (1983).
Vuonna 1991 alkanut Noel's House Party  sai parhaimmillaan yli 15 miljoonaa katsojaa. Myöhemmin Edmonds on juontanut muun muassa ohjelmia The Curse of Noel Edmonds (2004) ja Deal or No Deal (2005-), jota tällä hetkellä Edmonds juontaa Channel 4:n esittämänä.
Aiheesta muualla

Noel Edmonds Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
ORMDL3

ORMDL3 on kromosomissa numero 17 sijaitseva geeni.
Geenin tarkkaa toimintaa ei toistaiseksi tiedetä. Uskomuksena on että geeni koodaa proteiinia joka kykenee läpäisemään solukalvon ja ankkuroitumaan solunsisäiseen solulimakalvostoon.
Nya Argus

Nya Argus on vuonna 1907 perustettu suomenruotsalainen aikakauslehti. Nya Argus ilmestyy kymmenen kertaa vuodessa ja käsittelee ajankohtaisia kulttuuriin ja yhteiskuntaan liittyviä ilmiöitä. Nya Argusin vastaava toimittaja on Trygve Söderling.
1900-luvun alussa suomenruotsalaisessa kirjallisuudessa vaikutti Euterpe-ryhmä, joka julkaisi Euterpe-lehteä 1900–1905. Sen työtä jatkoi Argus, jonka nimeksi tuli 1911 Nya Argus.
Aiheesta muualla

Ögonen Upp, Historik, (Arkistoitu – Internet Archive) Nya Argus
Nya Argusin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Nokia Eseries

Nokia Eseries on Nokian yritysjärjestelmäyksikön (Enterprise Solutions) puhelinvalikoima, jonka ensimmäiset neljä laitetta julkaistiin vuonna 2006. Valikoimaan kuuluu erityisesti yritys- ja työkäyttöön suunnattuja mobiililaitteita. Näistä osa on perinteisiä matkapuhelimia (E50 ja E60) ja osa  QWERTY-näppäimistöllä varustettuja puhelimia (E61, E70, E71, E90 ja E7). E50:ä lukuun ottamatta kaikissa näistä on 3G- ja WLAN-yhteydet. WLAN:lla varustettuja malleja voi käyttää lisäksi VoIP-puhelimena. Yhteistä Eseries-laitteille on Symbian-käyttöjärjestelmä ja S60-käyttöliittymä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nokia Eseries Wikimedia Commonsissa
Nikolai Burenin

Nikolai Jevgenevitsh Burenin (ven. Никола́й Евге́ньевич Буре́нин, tunnettu myös salanimillä "German Fedorovitsh", "German", "Neburenin" ja "Viktor Petrovitsh", 5. / 17. joulukuuta 1874 Pietari – 30. kesäkuuta 1962 Leningrad) oli venäläinen vallankumouksellinen, kirjailija ja pianisti. Hän kuului Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen ennemmistöläisiin eli bolševikkeihin ja vastasi puolueen taisteluosaston jäsenenä sen maanalaisista operaatioista.
Varhaiset vuodet

Burenin syntyi Pietarissa varakkaaseen kauppiasperheeseen. Hän valmistui kauppakorkeakoulusta vuonna 1892 ja opiskeli myöhemmin lyhyen aikaa Pietarin taideakatemiassa. Burenin toimi konserttipianistina ja meni mukaan vallankumoukselliseen toimintaan 1901. Vuonna 1904 hän liittyi sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen.
Vallankumouksellinen toiminta

Burenin organisoi Suomen rajan läheisyydessä Kirjasalon kylässä sijaitsevan sukunsa kartanon kautta aseiden ja laittoman kirjallisuuden salakuljetusta. Lisäksi hän auttoi rajan ylitse sosialisteja, jotka osallistuivat ulkomailla pidettyihin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen puoluekokouksiin. Pietarissa Burenin hoiti maanalaisia kirjapainoja ja kirjavarastoja sekä järjesteli Venäjän turvallisuuspoliisin etsimille henkilöille turvapaikkoja. Hänen toimenkuvaansa kuului myös rahoituksen hankkiminen puolueelle.
Vuonna 1905 Burenin oli järjestämässä höyrylaiva SS John Graftonilla tapahtunutta aseiden salakuljetusta Suomeen. Kemiin saapuneen aselastin oli tarkoitus tulla sekä bolševikkien, että tsaarinvaltaa vastaan taistelevien suomalaisten aktivistien käyttöön. Vuotta myöhemmin Burenin organisoi Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstön, jonka yhteydessä sai surmansa yhteensä viisi ihmistä Helsingissä, Keravalla ja Tampereella.
Pankkiryöstön jälkeen hän matkusti saalisrahojen kanssa Yhdysvaltoihin yhdessä kirjailija Maksim Gorkin kanssa. Burenin toimi Gorkin sihteerinä tämän hankkiessa paikallisilta sosialisteilta rahoitusta bolševikkien vallankumouspyrkimyksille. Marraskuussa 1906 Burenin ja Gorki palasivat Eurooppaan ja asettuivat Italiaan Caprin saarelle, jonne Gorki jäi seitsemän vuoden ajaksi. Burenin palasi Venäjälle jo kolmen kuukauden kuluttua, joutuen samalla pidätetyksi. Hän oli vuoden ajan vangittuna pahamaineisessa Krestyn vankilassa, mutta jatkoi vallankumouksellista toimintaa heti vapauduttuaan.
Elämä lokakuun vallankumouksen jälkeen

Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen Burenin toimi aluksi opetusministeriön palveluksessa ja sen jälkeen Neuvostoliiton kaupallisena edustajana Suomessa vuosina 1920–1925 ja Saksassa 1925–1929. Venäjälle palattuaan Burenin työskenteli bolševikkien vallankumouksellista toimintaa käsittelevän arkistomateriaalin parissa, kunnes jäi eläkkeelle 1935. Hänen muistelmansa julkaistiin postuumisti vuonna 1967. Lisäksi Bureninilta ilmestyi muun muassa hänen Caprin vierailuaan sekä bolševikkien toimintaa käsittelevät muistelmateokset. Hän oli myös Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen.
Joidenkin näkemysten mukaan Burenin olisi  Mihail Bulgakovin romaanissa Saatana saapuu Moskovaan esiintyvän "Begemot"-nimisen hahmon esikuvana.
Nikolai Bureninin muistolaatta Pietarissa.
Ny-Ålesund

| Ny-Ålesund |
| --- | --- |

 Ny-Ålesund
 Koordinaatit: 78°55′30″N, 11°55′20″E 
Valtio:  Norja
Hallintoalue:  Huippuvuoret
Väkiluku:  35 talvella  180 kesällä
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ny-Ålesund ("Uusi Ålesund") on asutuskeskus Huippuvuorilla. Se on yksi maailman pohjoisimmista asutetuista paikoista.
Ny-Ålesund sijaitsee Kongsfjordenilla, Spitsbergenin saaren länsirannikolla. Kylässä on talvisin noin 35 ja kesäisin 180 vakituista asukasta. Alueella sijaitsee suuri tähtitieteessä käytettävä radioantenni, jonka johdosta keskustan alueella on 20 kilometrin säteellä kielletty useimpien langattomien laitteiden käyttö, kuten Bluetooth ja WLAN. Radiosignaalin passiivinen käyttö on sallittua.
Marraskuussa 1962 Ny-Ålesundissa sattui hiilikaivosonnettomuus, jonka seurauksena 21 ihmistä kuoli. Heistä 11 ruumista ei saatu kaivoksesta pois ja siitä tuli heidän hautansa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opportunities for Collaboration Between the United States and Norway in Arctic Research: A Workshop Report.  Fairbanks, Alaska, USA:  Arctic Research Consortium of the U.S. (ARCUS), 2000.  Teoksen verkkoversio (viitattu 4.10.2019).
Anna Filipova: The town with the cleanest air in the world BBC Future.  29.7.2022. Viitattu 30.7.2022. (englanniksi)
Niko Kalliojärvi

Kalliojärvi esiintymässä Humavoid-yhtyeen kanssa Dark River -festivaalilla 2017.
Niko Kalliojärvi (s. 3. toukokuuta) on suomalainen kitaristi ja laulaja, joka tunnetaan pääasiassa metalliyhtye Amoralin pitkäaikaisena vokalistina vuosina 2002–2008. Kalliojärvi erosi yhtyeestä vuonna 2008 motivaation puutteen vuoksi, mutta palasi takaisin huhtikuussa 2015 kitaristi-laulajan ominaisuudessa.  Poisollessaan hän toimi kitaristi-laulajana death metal yhtye Lithuriassa, laulajana melodisessa death-metal yhtye Tracedawnissa (jonka akustisella Arabian Nights EP:llä kuullaan ensi kertaa hänen puhdasta lauluaan) sekä perusti espoolaisen modernia metallia soittavan yhtyeen nimeltä Humavoid.
Niko tutustui Amoralin kitaristi Silver Otsiin käydessä tämän kanssa samaa lukiota. Otsin kautta Kalliojärvi tutustui myös Ben Varoniin ja Juhana Karlsoniin, jotka alkoivat kiinnostua Nikon äänestä kuullessaan hänen laulavan Panteraa eräissä juhlissa. Kalliojärvi esiintyi Amoralissa ensimmäisen kerran vuonna 2002, kun yhtyeen silloinen laulaja, Matti Pitkänen, ei päässyt tulemaan keikalle ja Kalliojärvi pyydettiin tämän sijaiseksi.
Kalliojärvi valmistui Pop&jazz konservatoriosta 2015 pääinstrumenttinaan kitara.
Diskografia > Amoral

Wound Creations (2004)
Decrowning (2005)
Reptile Ride (2007)
In Sequence (2016)
Diskografia > Lithuria

Pimps Of The Living Dead (2010)
Diskografia > Tracedawn

Lizard Dusk (2011)
Arabian Nights (EP, 2012)
Diskografia > Humavoid

Faster Forward (2014)
Glass (EP, 2015)
Coma Horizon (single, 2016)
Nokia G42

| Nokia G42 |
| --- | --- |
Valmistaja:  HMD Global
Julkaistu:  28. kesäkuuta 2023
Käyttöverkot:  2G, 3G, 4G ja 5G
Mitat:  165 × 75,8 × 8,6 mm
Paino:  194 g
Näyttö:  IPS LCD, 6,56", 90 Hz
Näytön kuvatarkkuus:  720 × 1 612 px
Suoritin:  Qualcomm Snapdragon 480+ -kahdeksan­ydinprosessori
Grafiikkapiiri:  Adreno 619
Muisti:  128 Gt
Keskusmuisti:  4 tai 6 Gt
Takakamera:  50 Mpx + 2 Mpx (makro) + 2 Mpx (syvyys)
Etukamera:  8 Mpx
Radio:  FM-radio
Käyttöjärjestelmä:  Android 13
Akku:  5 000 mAh
Liitännät:  USB-C 2.0, kuulokeliitäntä
Muistikorttipaikka:  tukee enintään 1 Tt:n microSD-kortteja
Muuta:  sormenjälkitunnistin, IP52
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia G42 on HMD Globalin 28. kesäkuuta 2023 julkaisema älypuhelin. Puhelimessa on kahdeksanydinprosessori ja 6,56 tuuman näyttö, joka tukee 90 hertsin virkistystaajuutta. Tallennustilaa on 128 gigatavua, ja se on laajennettavissa enintään yhden teratavun microSD-kortilla. Keskusmuistia on valittavana neljä tai kuusi gigatavua.
Puhelimessa on kolme takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 50 megapikseliä, makrokameran kaksi megapikseliä ja syvyyskameran kaksi megapikseliä. Etukameran tarkkuus on kahdeksan megapikseliä. Akun kapasiteetti on 5 000 milliampeerituntia, ja se tukee 20 watin latausta. Sormenjälkitunnistin on sijoitettu virtapainikkeeseen. Puhelimen IP-luokitus on 52. Käyttöjärjestelmänä on Android 13. Puhelimelle on luvattu kaksi Android-versiopäivitystä ja kolme vuotta tietoturvapäivityksiä.
Aiheesta muualla

Nokia G42 Nokian sivuilla
ORDVAC

ORDVAC
ORDVAC (lyhenne sanoista Ordnance Variable Automatic Computer) oli Illinois’n yliopiston kehittämä varhainen tietokone.
Tietokone valmistettiin Ballistic Research Laboratoriesille ja sen valmistaminen aloitettiin keväällä 1949. Tietokoneen hyväksyntätesti suoritettiin vuonna 1952.
Tietokone käytti 40-bittistä sanan pituutta ja se koostui 2 791:stä elektroniputkesta. Tietokone käytti 35 kilowattia sähköä.
Yhdysvaltain armeijan tekemään tilaukseen sisältyi kaksi kappaletta jokaisesta tietokoneen komponentista, josta johtuen voitiin valmistaa toinen samanlainen tietokone nimeltä ILLIAC I. Samoja ohjelmia voitiin käyttää molemmissa. Kahden valmistuneen yksilön johdosta Illinoisin yliopiston sanotaan olleen ensimmäinen tietokoneiden sarjatuotantoa tekevä taho.
Australialaisen yliopiston valmistama SILLIAC (Sydney ILLIAC) perustui ORDVAC:iin ja ILLIAC:iin. Heinäkuussa 1956 paljastetun SILLIAC:in sanotaan merkinneen IT-vallankumousta Australiassa.
Aiheesta muualla

Dokumentaatiota bitsavers.org-palvelussa
Nicolas-Louis François de Neufchâteau

Kreivi Nicolas-Louis François de Neufchâteau
Nicolas-Louis François de Neufchâteau (17. huhtikuuta 1750 Saffais Lothringen – 10. tammikuuta 1828 Pariisi) oli ranskalainen agronomi, poliitikko ja Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta > Varhaisvaiheet

François de Neufchâteau syntyi kyläkoulun opettajan ja johtajan perheeseen. Hän herätti jo varhain Neufchâteaussa virkapaikkaa pitävän Elsassin kruununvoudin Henri d'Héninin huomion. Runot, joita hän kirjoitti 12-vuotiaana kiitokseksi suojelijalleen, saivat osakseen sekä Voltairen että Rousseaun hyväksynnän. Hän kävi koulun Neufchâteaussa ja opiskeli juridiikkaa Reimsissä. Vuonna 1765 tuskin 15-vuotiaana hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Poésies diverses, jota seurasi Pièces fugitives.
Vuonna 1766 hänet hyväksyttiin Dijonin akatemian jäseneksi, ja myöhemmin seurasivat Lyonin, Marseillen ja Nancyn akatemioiden jäsenyydet. Kuusitoistavuotiaana hän sai lisätä nimeensä Neufchêteun kaupungin nimen ja näin hänen sukunimekseen tuli François de Neufchâteau.
François de Neufchâteau nimitettiin vuonna 1770 Toulin Saint-Clauden episkopaalisen collegen opettajaksi, mutta hänet erotettiin pian, koska hän esitti tehtävässään "filosofisia" ajatuksia. Vuonna 1776 hän osti itselleen oikeudenkäytön viran Mirecourt’in kihlakunnasta Vosges’ista.
Hänestä tuli Lothringenin talousviraston varajohtaja vuonna 1781. Hänet nimitettiin yleisen syyttäjän virkaan Saint-Dominguessa (nyk. Haiti) vuonna 1783, ja hän lähti Ranskasta uudelle virkapaikalleen, jossa hän viipyi vuoteen 1786. Hän opetteli siirtokunnan taloutta ja sen kehitysmahdollisuuksia. Hän oli yhteistyössä Almanach des Muses’n kanssa ja käänsi sitä varten Raivoisan Rolandin säkeitä, mutta ne tuhoutuivat paluumatkalla hänen jouduttuaan haaksirikkoon. Vuonna 1787 hän palasi takaisin Lothringeniin, jossa hän omistautui maataloudelle ja jatkoi kirjeenvaihtoaan filosofien, kirjailijoiden ja runoilijoiden kanssa.
Elämäkerta > Vallankumous

Ranskan vallankumouksessa Nicolas-Louis François de Neufchâteau oli monessa mukana. Vuonna 1789 hän toimitti Taulin kihlakunnan valitus- ja anomuskirjan ja tuli valituksi kansalliskokouksen varaedustajaksi ja erään kantonin rauhantuomariksi ja sitten myös Vosges’n departementin johtajaksi vuonna 1790. Seuraavana vuonna 1791 hänen valittiin jäseneksi lakiasäätävään kokoukseen Vosges’n departementin edustajana, ja hän toimi kokouksen sihteerinä ja sittemmin myös lainsäädäntökomitean jäsenenä. Hän tuli tunnetuksi vihamielisestä asenteestaan juonittelevia pappeja ja yleensä katolista kirkkoa kohtaan, ja hän kannatti voimakkaasti maallista yhteiskuntaa.
Hänet valittiin Ranskan vallankumouksen aikana toimineen Konventin jäseneksi, mutta hän kieltäytyi osallistumasta sen toimintaan ja vetosi heikkoon terveyteensä. Hän myös kieltäytyi hänelle tarjotusta oikeusministerin tehtävästä. Kansalliskokouksen lopettamisen jälkeen hän palasi vanhaan tehtäväänsä Vichereyn (Vosges) rauhantuomariksi, johon hänet valittiin 1790.
Hän joutui kokemaan myös vallankumouksen ajan vankilat, sillä 2. syyskuuta 1793 ja 4. elokuuta 1794 välisen ajan hän vietti vankeudessa. Hänen valittiin kuitenkin Ranskan ja vallankumouksen korkeimman oikeuden Tribunal de cassation jäseneksi 3. tammikuuta 1796. Hän oli ylin poliisivirkamies Vosgesin departementissa marraskuusta 1795 alkaen. Hänet nimitettiin Ranskan sisäministeriksi 6. heinäkuuta 1797, ja hän oli tehtävässä 14. syyskuuta 1797 sakka, jolloin Lazare Carnot korvasi hänet. Hänet valittiin uudelleen arvannostolla sisäministeriksi toukokuussa 1798, ja tällöin ministeriys kesti lähes vuoden.
Ennen toista ministeriyttä hän matkusti Wieniin täysvaltaisena lähettiläänä, ja hänelle tarjottiin myös ulkoministerin tehtäviä, mutta niistä hän kieltäytyi. Ministeriytensä aikana hän suoritti useita merkittäviä uudistuksia hallinnon eri alueilla. Hän loi perustan departementtien arkisto- ja kirjastolaitokselle, karttojen keskussijoituspaikalle, teollisuustuotteiden näyttelylle, Louvren museolle. Hän loi myös lukioiden ja collègien pääsykokeet ja järjesti Napoleonin Italiasta lähettämien taideteosten vastaanoton Ranskassa.
Elämäkerta > Napoleon

Hän liittyi Napoleonin kannattajiin, ja hänet valittiin senaattoriksi vuonna 1800, ja vuosina 1804 -1806 hän toimi senaatin puhemiehen. Hän sai asetuksella 26. huhtikuuta 1808 keisarikunnan kreivin arvon. Tämän jälkeen hän vetäytyi julkisesta elämästä sairastamaan kihtiään ja kirjallisten töiden pariin.