stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marmoripalatsi (Pietari)
Arkkitehtuuri

Marmoripalatsi kuuluu Talvipalatsin vieressä sijaitsevien edustusrakennusten ketjuun. Palatsirantakadun, Millionnaja-kadun ja niitä yhdistävän Marmorikujan puolelta se muodostaa suorakaiteen, jonka yhtenäisyyttä korostaa punaisella viipurilaisella graniitilla päällystetty pohjakerros. Sortavalan vaaleanharmaalla graniitilla, joittenkin lähteitten mukaan Ruskealan siniharmaalla marmorilla, verhoiltuja kahta ylintä kerrosta yhdistävät vaaleanpunaisesta Tiutian marmorista valmistetut korinttilaiset pilasterit. Luonnonkiven käyttö julkisivujen koristelussa tuo mieleen 1600-luvun roomalaiset yksityispalatsit. Aikojen kuluessa eriväriset kivilaadut ovat haalistuneet.
Rakennuksen pääsisäänkäynti on sen itäpuolella sijaitsevalla sisäpihalla, jonka paikalla virtasi 1700-luvulla Nevan ja Moikan yhdistänyt Krasnyi-kanava. Sisäänkäyntiä koristaa pylväikkö ja sen yläpuolella kohoava attika. Kellotornin ja ikkunanpuitteiden pehmeät muodot viittaavat barokkiin. Palatsin alkuperäinen loistelias sisustus on säilynyt ainoastaan pääportaikossa ja Marmorisalissa. Niitä koristavat kuvanveistäjä Fedot Šubinin ja Mihail Kozlovskin veistokset ja korkokuvat.
Arkkitehti Pjotr Jegorov rakensi vuosina 1780–1788 palatsin itäpuolelle talousrakennuksen sekä rakennuksia yhdistävän aidan, jonka mallina on toiminut Kesäpuiston Nevan-puoleinen aita. Vuosina 1803-1811 palatsin asuintilat uusittiin arkkitehti Andrei Voronihinin valvonnassa. Arkkitehti Aleksandr Brjullov uudisti palatsin pahasti ränsistyneet sisätilat vuosina 1843-1851. Samalla hän muutti arkkitehti Pjotr Jegorovin suunnitteleman talousrakennuksen uusrenessanssityyliseksi ja Marmorisali korotettiin kaksikerroksiseksi, 11,5 m korkuiseksi. Talousrakennuksen pihanpuoleiselle julkisivulle on sijoitettu kuvanveistäjä Peter Clodt von Jürgensburgin friisi ”Hevonen ihmisen palveluksessa”.
Sisustaessaan Marmoripalatsin huoneita Brjullov käytti aiheita keskiajan ja renessanssin arkkitehtuurista, mutta käytti myös klassista arkkitehtuuria (Kreikkalainen galleria), rokokoota (suuriruhtinattaren buduaari) ja itämaisia ​​aiheita (Turkkilainen kabinetti; koristelu ei ole säilynyt).
Rakennuksen historia

Katariina II rakennutti Marmoripalatsin suosikkiaan Grigori Orlovia varten. Hänen kuoltuaan vuonna 1783 se toimi Katariinan pojanpojan, suuriruhtinas Konstantin Pavlovitšin residenssinä vuoteen 1831 asti, Puolan viimeisen syrjäytetyn kuningas Stanislaus II August Poniatowskin asuntona vuosina 1797-1798 ja keisariperheen jäsenten residenssinä, joista ensimmäinen oli suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš, jonka leski suuriruhtinatar Aleksandra Iosifovna ja heidän perilliset asuivat siellä aina pojanpoika Ioann Konstantinovitšiin asti, hänen nuorempi veljensä suuriruhtinas Gavriil Konstantinovitš kirjoitti muistelmansa nimeltä "Muistoja Marmoripalatsista".
Rakennuksen historia > Vallankumouksen jälkeen

Vuosien 1917–1918 vaihteessa rakennuksessa sijaitsi Neuvosto-Venäjän väliaikaishallituksen työasiain kansankomissariaatti. Neuvostoliiton aikana 1920–1930-luvuilla siellä toimivat aineellisen kulttuurin historian akatemia vuosina 1919–1936, ulkomaisten kulttuurisuhteiden yhdistys sekä kommunistisen akatemian Leningradin osasto. Vuonna 1937 palatsi luovutettiin Lenin-museon käyttöön, joka toimi näitten museoitten keskusmuseona vuosina 1937–1991. Leningradin piirityksen aikana pommituksissa vaurioitunutta rakennusta on sodan jälkeen useaan kertaan restauroitu vuosina 1952-1955, 1963-1965 ja 2009-2010.
Vuodesta 1992 lähtien Marmoripalatsi on toiminut Venäläisen taiteen museon näyttelytilana. Siellä esitellään mm. museon nykytaiteen kokoelmia sekä järjestetään venäläisten ja ulkomaisten taiteilijoiden vaihtuvia näyttelyitä.
Neuvostoaikana 1950-1980 -luvuilla pääsisäänkäynnin edessä seisoi ”Pääoman viholliseksi” nimetty panssariauto, jonka päältä V. I. Lenin piti puheen palattuaan Suomen kautta Pietariin huhtikuussa 1917. Vuonna 1994/1997 sen tilalle pystytettiin kuvanveistäjä Pavel Trubetskoin vuonna 1909 tekemä Aleksanteri III:n ratsastajapatsas, jonka alkuperäinen paikka oli Moskovan aseman viereisellä Znamenskaja-aukiolla (nykyinen Kapina-aukio).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marmoripalatsi (Pietari) Wikimedia Commonsissa
Marmoripalatsi Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Marmoripalatsi Venäläisen taiteen museon sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Grand Duke Gabriel Constantinovich: Memories in the Marble Palace. Gilbert's Books, 2009. ISBN 978-0-9737839-9-5. Venäjänkielinen verkkoversio
Marmoripalatsin pääportaikko, koristeveistäjät I. Vogt ja A. Bernasconi, miniatyyrimaalari F. Danilov ja puuseppä A. Meyer
Juhani Jasu

| Juhani Jasu> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. tammikuuta 1988 (ikä 37) Eurajoki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Junnu
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  HIFK
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  61
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–
Aik. seurat:  Lukko (SML) Hokki (Mestis) HPK (SML) Tappara (SML) TPS (SML)
Juhani Jasu (s. 19. tammikuuta 1988 Eurajoki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Helsingin IFK:ssa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Jasu on pelityyliltään puolustava sentteri. Hänet on tunnettu vahvana aloittajana. Jasu laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ruotsi 2006 | jääkiekko |  |
| U-18 Junior World Cup  | U-18 Junior World Cup  | U-18 Junior World Cup  |  |
|  Pronssia | Piešťany 2005 | jääkiekko |  |
Jasu pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin hän voitti hopeaa. Jasu valittiin Norjaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös U-18 Junior World Cupissa vuonna 2005, jolloin Jasu voitti pronssia. Hän myös putosi viimeisten joukossa alle 20-vuotiaiden MM-leiriryhmästä vuoden 2008 turnaukseen. Yhteensä Jasu on pelannut 12 nuorten ja 34 poikien maaottelua.
Suomen A-maajoukkueessa Jasu on pelannut kuusi ottelua tehopistein 1+1=2. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 15. joulukuuta 2011 Euro Hockey Tour-tasolla Channel One Cupin avausottelussa Moskovan Megasport-urheilupalatsissa turnauksen isäntäjoukkue Venäjää vastaan. Jasu korvasi turnauksessa sairastuneen Jori Lehterän. Hän teki A-maajoukkueuransa ensimmäisen maalin Euro Hockey Challengessa 13. huhtikuuta 2012 Vaasassa Norjaa vastaan. Jasun osuma jäi Suomen 3–0-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi.
Muuta

Jasun serkku Petri Lammassaari pelasi omalla urallaan SM-liigassa hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 455 ottelua. Hän loi pääsarjauraa myös Itävallassa ja Tanskassa.
Koinon

Koinon (m.kreik. κοινόν, mon. κοινά, koina, ”yhteinen”, ”julkinen”) oli antiikin Kreikassa kahden tai useamman poliksen eli kaupunkivaltion liitto. Se oli vahvempi kuin pelkkä symmakhia, joka oli liittolaissuhde sotatoimissa, tai sympoliteia, jossa jaettiin kansalaisuus. Koinonissa kaupungit yhdistivät myös politiikkansa, lakinsa, taloutensa ja muun yhteiskunnallisen elämänsä.
Historia

Koinon-liittoja alkoi syntyä jo klassisella kaudella 400-luvulla eaa., ja niiden huippukautta olivat hellenistisen kauden 200-luku ja 100-luvun alkupuoli eaa. aina roomalaisen kauden alkuun vuonna 168 eaa. saakka. Koinonit syntyivät hajanaisten polisten tarpeesta kehittää sotilaallista yhteistyötä hellenistisiä kuningaskuntia ja myöhemmin Roomaa vastaan. Ne kykenivät kokoamaan suurempia armeijoita ja sotimaan näin suurempia vihollisia vastaan. Liittoja oli lukuisia, eivätkä ne näin ratkaisseet sitä ongelmaa, että kreikkalaiset kiistelivät usein keskenään. Lopulta Rooma valtasi koko Kreikan.
Toiminta

Liittosuhteita oli erilaisia, mutta niillä oli tiettyjä yhtäläisyyksiä. Hyvä esimerkki tyypillisen liiton toiminnasta on Boiotian liitto. Siinä osa päätös- ja toimintavallasta oli Boitian liiton eli koinonin tasolla ja osa poliksilla. Koinon vastasi ulkopolitiikasta, sodan ja rauhan asioista ja diplomatiasta muiden liittojen ja liiton ulkopuolisten polisten kanssa. Liitolla oli yhteinen kansalaisuus (isopoliteia), joka pitkälti korvasi polisten omat kansalaisuudet, jotka kuitenkin säilyivät olemassa. Liitto myös löi rahaa, joka oli yhteinen sen jäsenille. Kaikilla liiton kansalaisilla oli oikeus osallistua liiton kokouksiin. Poliksille kuului muun muassa oman armeijansa järjestäminen osaksi liiton armeijaa sekä tähän liittyvä paikallinen verotus.
Sodissa kukin koinon soti yhteisen sotapäällikön alaisuudessa. Kuhunkin koinoniin kuuluneilla poliksilla oli yleensä sama valtiomuoto (esim. demokratia tai oligarkia). Koinoneilla oli yhteinen kultti sekä yhteiset juhlat ja kalenteri, yhteisen rahan lisäksi yhteiset mitat ja painot, sekä yhteistä lainkäyttöä muun muassa rajariitatapauksissa. Liittojen kokoukset pidettiin yleensä liiton yhteisellä pyhäkköalueella tai suuremmassa keskuskaupungissa. Koinonin kaupunkien oli yleensä tarkoitus olla tasa-arvoisia. Usein yksi kaupunki oli kuitenkin muita vahvemmassa asemassa.
Koinon-liittoja

Aitolian liitto (Koinon tōn Aitōlōn), n. 200-luku–189 eaa.
Akarnanian liitto (Koinon tōn Akarnanōn), n. 400-luku–30 eaa. katkoksin
Akhaian liitto (Koinon tōn Akhaiōn), 280–146 eaa.
Arkadian liitto (Koinon tōn Arkadōn)
Boiotian liitto (Koinon tōn Boiōtōn)
Epeiroksen liitto (Koinon tōn Ēpeirōtōn), n. 320–170 eaa.
Euboian liitto (Koinon tōn Euboieōn)
Fokiin liitto (Koinon tōn Fōkēōn), 500-luku eaa.–200-luku jaa. katkoksin
Joonian liitto (Koinon tōn Iōnōn), 600-luku eaa.–
Khalkidiken liitto (Koinon tōn Khalkideōn), n. 430–348 eaa.
Kreetan liitto (Koinon tōn Krētaieis), 200-luku eaa.–
Lyykian liitto (Koinon tōn Lykiōn), 168 eaa.–
Magnesian liitto (Koinon tōn Magnētōn), 197 eaa.–200-luku jaa. katkoksin
Makedonian liitto (Koinon tōn Makedonōn), 200-luvulta eaa. Rooman vallan ajalle
Saarelaisten liitto (Koinon tōn Nēsiōtōn), n. 314–220 eaa. ja 200–168 eaa.
Thessalian liitto (Koinon tōn Thessalōn), 363 eaa.–200-luku jaa. katkoksin
Vapaiden lakonialaisten liitto (Koinon tōn Eleutherolakōnōn), 22/21 eaa.–
Vuoristolaisten liitto (Koinon tōn Oreiōn) Kreetalla, 300-luku eaa.–
Luonnonperintösäätiö

| Luonnonperintösäätiö |
| --- | --- |
 Luonnonperintösäätiön tunnus
Perustettu:  1995
Tarkoitus:  luonnonsuojelu maata Manner-Suomessa ostamalla
Säätiön sivut
Luonnonperintösäätiö sr (vuoteen 2003 Luonnonsuojelualuesäätiö) on Pentti Linkolan vuonna 1995 perustama säätiö, joka suojelee Suomen luontoa, ensisijaisesti uhanalaista metsää. Säätiö hankkii lahjoitusvaroin omistukseensa luonnonarvoiltaan merkittäviä alueita ja takaa niille luonnonsuojelulain mukaisen pysyvän rauhoituksen. Luonnonperintösäätiö on hankkinut yli 200 luonnonsuojelualuetta, yhteensä yli 5 500 hehtaaria.
Historia

Luonnonperintösäätiön perusti vuonna 1995 kalastaja-kirjailija Pentti Linkola nimellä Luonnonsuojelualuesäätiö. Säätiö perustettiin Linkolan lahjoittamalla 400 000 markalla, jotka hän oli vuosikymmenten aikana säästänyt kalastajan tuloista ja luentopalkkioista. Ensimmäiset viisi vuotta säätiö keräsi varoja ja etsi sopivaa metsää suojeltavaksi. Säätiön nimi muutettiin vuonna 2003 Luonnonperintösäätiöksi, joka korostaa selvemmin säätiön sukupolvien ylitse ulottuvaa tehtävää.
Ensimmäinen suojelualueen Luonnonperintösäätiö osti vuonna 2000. Kyseessä oli 25 hehtaarin laajuinen Saaren (nykyisen Parikkalan) kunnassa sijaitseva Akanvaara. Vuosina 2000–2003 metsiä suojeltiin keskimäärin yksi vuodessa. Suojeltu pinta-ala oli keskimäärin 11 hehtaaria vuodessa. Vuosina 2004–2008 suojeltujen metsien määrä nousi keskimäärin kolmeen vuodessa ja suojeltu vuosittainen pinta-ala 50 hehtaariin.
Luonnonperintösäätiön saamat lahjoitukset ovat vähitellen kasvaneet. 2000-luvun alkuvuosina säätiölle lahjoitettiin keskimäärin 100 000 euroa vuodessa ja vuodesta 2004 alkaen noin 250 000 euroa vuodessa. Vuoden 2004 alussa suojelualueita oli yli 300 hehtaaria ja vuonna 2016 määrä oli kasvanut jo yli 1 000 hehtaariin.
Toiminta

Luonnonperintösäätiön toiminta-ajatus on Suomen luonnonsuojelun edistäminen ja luonnonalueiden säilyttäminen. Säätiö hankkii hallintaansa luonnonarvoiltaan merkittäviä alueita ja hakee niille pysyvän, lakisääteisen rauhoituksen. Säätiö hankkii metsiä ostamalla, vaihtamalla tai lahjoitusten kautta.lähde?
Säätiö suojelee mahdollisimman koskemattomia metsiä eri puolilta Suomea. Säätiöllä on eniten suojelualueita eteläisessä Suomessa, mutta etenkin viime vuosina alueita on hankittu suojeluun myös Pohjois-Suomesta.lähde?
Luonnonperintösäätiöllä työskentelee 11 työntekijää alueiden hankinnassa ja hallinnoinnissa, viestinnässä, varainkeruussa, sekä säätiön myymälän ja verkkokaupan toiminnassa.lähde? Säätiön toimisto on Hämeenlinnassa, missä sijaitsee myös Luonnonperintösäätiön tukituotteita ja säätiölle lahjoitettuja esineitä, kuten taidetta ja antiikkia myyvä kivijalkaliike, Ikimetsäpuoti. Luonnonperintösäätiön toimintaa ohjaa säätiön hallitus.lähde?
Säätiön toiminta perustuu lahjoituksiin, joita saadaan sekä yksityisiltä että yrityksiltä. Kaikki säätiölle lahjoitetut varat kohdistuvat metsiensuojelutyöhön.lähde?
Luonnonperintösäätiön työ tukee ja täydentää valtion suojelutoimintaa. Säätiö tekee yhteistyötä ympäristökeskusten kanssa muun muassa tiedonvälityksessä. Säätiön toiminta omalta osaltaan kannustaa myös valtion tekemää suojelualueverkoston rakentamista.lähde?
Säätiön apuna erityisesti metsien etsinnässä ja vapaaehtoistoiminnassa toimii Ikimetsän ystävät ry. Yhdistyksellä on ollut tärkeä tehtävä säätiön tunnetuksi tekemisessä ja toiminnan käynnistämisessä. Ikimetsän ystävät ry. jatkaa valistustyötään metsiensuojelusta yleensä ja Luonnonperintösäätiöstä erityisesti. Yhdistys keskittyy vapaaehtoisapuun ja toiminnan järjestämiseen, kuten talkoisiin ja säätiön suojelualueiden retkiin.lähde?
Säätiö toimii yhteistyössä myös muiden järjestöjen kanssa. Vuonna 2008 aloitettiin yhteiset kampanjat Kymenlaakson lintutieteellisen yhdistyksen ja Satakunnan luonnonsuojelupiirin kanssa.lähde?
Toiminta > Suojelualueet

Osa suojelualueista on muodostunut monen eri kaupan kautta, ja näin on saatu kasvatettua yhtenäistä koskemattoman metsän pinta-alaa. Monelle uhanalaiselle lajille tämä on elintärkeää.lähde?
Säätiö ostaa metsät maapohjineen, ja alueille haetaan luonnonsuojelulain mukainen pysyvä rauhoitus. Alueilla on pääsääntöisesti sallittu jokamiehenoikeuksista vain marjastus ja sienestys. Kajoaminen kasvillisuuteen, eläimiin ja niiden pesiin on kielletty samoin kuin esimerkiksi liikkuminen moottoriajoneuvoilla. Joskus suojelupäätökseen on jätetty mahdollisuus tehdä hoitotoimenpiteitä, esimerkiksi rakentaa ojia tukkivia patoja alueen luonnontilan palauttamiseksi.lähde?
Luonnonperintösäätiön takana suojelualueet ovat kaksinkertaisessa turvassa. Niiden suojana on luonnonsuojelulain lisäksi säätiölaki. Patentti- ja rekisterihallitus valvoo säätiöiden toimintaa ja sääntöjen toteutumista, ja säätiön hallitus vastaa omalta osaltaan tarkoituspykälän toteutumisesta. Poliittiset konjunktuurit tai muuttuvat taloudelliset intressit eivät pääse vaikuttamaan säätiön alueisiin.lähde?
Luonnonperintösäätiön vanhimmat suojelualueet ovat Akanvaara, Enäjärven suojelualue, Haapalaakso, Harju, Keltalampi, Konttikangas, Korpivainio, Kyöpelinvuori, Käpyranta, Mustakorpi, Mustikkamäki, Limberg, Pyssynkangas, Riihikosken metsä, Sorklonvainio, Tahjanjärven metsä, Tervavaara, Topenginleija, Ullatieva ja Yli-Mylly.lähde?
Säätiön hankkimia uudempia kohteita ovat muun muassa marraskuussa 2013 Konnevedeltä hankittu Linnunlaulun metsä (7 ha) ja marraskuussa 2013 hankittu Urjalan Metsänpeitto (13 ha). Metsänpeitto laajeni 17,5 hehtaariin maaliskuussa 2014, kun siihen hankittiin tiluksen luoteispuolelta 4,5 hehtaarin laajuinen lisämetsä. Joulukuussa 2013 säätiö hankki 17 hehtaarin laajuisen Kaikkallion Imatralta rajan läheisyydestä. Toukokuussa 2014 säätiö hankki suojelualueen Puolangan Tulijoelta. Aluetta laajennettiin elokuussa 2014.
Kesäkuussa 2019 Aki Kaurismäki ja hänen vaimonsa Paula Oinonen lahjoittivat aarniometsän Luonnonperintösäätiölle. Lahjoitettu suojelualue, Keuraanmäen metsä, sijaitsee Pusulassa ja on kooltaan noin viisi ja puoli hehtaaria. Syyskuussa 2019 Luonnonperintösäätiö ilmoitti ostaneensa Inarin kunnan Kaamasesta metsäalueen suojelualueeksi Kaurismäen Sputnik-yhtiön avulla. Suojelualue ulottuu viiden eri vesistön rantaan ja sijaitsee Muddusjärvellä Syrminiemessä. Aki Kaurismäen ja Paula Oinosen Sputnik-yhtiö lahjoitti sitä varten 100 000 euroa. 217 hehtaarin suojelualueen nimeksi tulee Sieidisuálui – Seitasaari.
Maakunnittain > Arvot

Luonnonperintösäätiön keskeisiä arvoja ovat uhanalaisimman luonnon suojeleminen, elämän monimuotoisuuden säilyttäminen ja metsien kauneuden ja koskemattomuuden merkityksen korostaminen. Säätiö pyrkii tarjoamaan vaihtoehdon luonnonmetsien hävittämiselle. Säätiön toimintaa ohjaa myös vastuun ottaminen ja kantaminen elämän monimuotoisuuden jatkumisesta sekä rehellisyys, luotettavuus ja avoimuus varojen käytössä ja muussa toiminnassa.
Ikimetsän ystävät

Vuonna 2005 perustettiin Ikimetsän ystävät, joka on Luonnonperintösäätiön voittoa tavoittelematon tukiyhdistys. Yhdistyksen tarkoituksena on tukea taloudellisesti ja aatteellisesti Luonnonperintösäätiön toimintaa ja tehdä tunnetuksi Suomen vanhoja metsiä ja niiden suojelemiseksi tehtävää työtä.lähde?
Yhdistyksen vaikutus säätiön toimintaan alkoi tuntua näkyvämmin vuodesta 2006 alkaen. Se on levittänyt sanaa säätiön toiminnasta ja hankkinut sitä kautta lisää lahjoituksia säätiölle. Pienten ja keskisuurten lahjoitusten osuus lahjoitusten kokonaismäärästä on ollut vuoden 2006 jälkeen jatkuvasti nousussa: 2000-luvun alussa osuus oli noin 10 %, kun vuonna 2008 se oli jo noin 30 %. Mitä laajemmalle tieto säätiöstä leviää, sitä vähemmän toiminta on vain muutaman suurlahjoituksen varassa. Yhdistyksen aktiivit samoin kuin muut vapaaehtoiset ovat myös auttaneet sopivien metsäkohteiden etsinnässä.lähde?
Aiheesta muualla

Luonnonperintösäätiön kotisivu
Ikimetsän ystävät ry:n kotisivu
Pentti Linkola
Pyssynkangasta Kiimankulmalla.
Mehiläispesä

Tarhamehiläisen pesä metsäkuusessa.
Mehiläispesä on rakennelma, jonka sisällä mehiläiset elävät, ylläpitävät ravintovarantojaan ja kasvattavat jälkeläisensä.
Luonnonvaraisten mehiläisten pesät

Euroopassa tyypilliset luonnonvaraiset Apis mellifera -sukuiset mehiläiset rakentavat pesänsä usein onttoihin puihin, koloihin kallioissa, tai muihin suojaisiin paikkoihin. Tällaisen pesän tilavuus ja yhdyskunnan koko voivat vaihdella suurestikin, tilavuus noin 10 litrasta jopa 100 litraan ja yhdyskunnan koko 15 000 mehiläisestä 60 000 mehiläiseen.
Keinotekoiset mehiläispesät > Traditionaaliset

Mehiläispesiä on ennen nykyisen kaltaisen pesän kehittämistä valmistettu savesta, oljesta ja ontoista puunrungoista.
Keinotekoiset mehiläispesät > Modernit

Mehiläispesät voidaan jakaa kahteen pääryhmään, kiinto- ja irtorakenteisiin, joista irtorakenteiset ovat helppokäyttöisyytensä ja muunneltavuutensa vuoksi merkittävästi yleisempiä. Mehiläispesä koostuu päällekkäin aseteltavista pesälaatikoista, joissa kussakin on 7–11 vierekkäistä vahasta valmistettua puurunkoista kehää. Pesälaatikoiden määrä riippuu pesässä asuvan mehiläisyhdyskunnan koosta ja irtorakenteisessa pesässä pesälaatikoiden lisääminen tai vähentäminen on helppoa yhdyskunnan koon muuttuessa. Alimman pesälaatikon alalaidassa on lentoaukko, jonka kautta mehiläiset voivat poistua pesästä ja palata sinne. Päällimmäisen pesälaatikon päällä on erillinen vesikatto.
| --- | --- |
Suomessa yleisimmin käytettävät kehäkoot (mm)
Langstroth: 232 × 448
Zander: 220 × 420
Farrar: 159 × 448
Mehiläispesän käyttö symboliikassa

Mehiläispesä esiintyy Yhdysvaltojen Utahin osavaltion vaakunassa ja lipussa.
Heraldiikassa mehiläispesä symboloi usein teollisuutta.
Mehiläispesä on myös vapaamuurareille merkittävä symboli.
Uuden Seelannin parlamentin pyöreää rakennusta Wellingtonissa kutsutaan mehiläispesäksi. (engl. Beehive)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Video mehiläispesän rakentamisesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Perinteisten olkisten mehiläispesien valmistamista Englannissa
Moderni, irtorakenteinen mehiläispesä.
Moderni mehiläispesä.
Kauppahalli

Göteborgin kauppahalli
Atwater-kauppahalli Montrealissa Kanadassa.
Kauppahalli tarkoittaa katettua kauppatoria muistuttavaa hallirakennusta, joka pitää sisällään suuren joukon itsenäisiä myymälöitä. Hallien tarjonta on tavallisesti vastaavanlainen kuin torikaupassa; niissä myydään yleensä elintarvikkeita sekä talous- ja kulutustavaraa, kuten vaatteita ja käsitöitä. Kauppahalleissa on myös suhteellisen vakiintuneet myyjät sekä asiakkaat, ja myös korkeana pidetty tavaran hinta ja laatu.
Rakenteeltaan kauppahalli on tavallisesti pitkänomainen yksi- tai kaksikerroksinen hallirakennus. Hallin päästä päähän kulkee yksi tai useampia käytäviä, joiden varsille myyntipaikat sijoittuvat. Etenkin vanhemmat kauppahallit ovat usein sisätiloiltaan avaria ja varustetut kattoikkunoilla riittävän päivänvalon takaamiseksi käytäville. Kauppahalli voi sijaita torin laidalla, toimien välittömänä jatkeena torikaupalle, tai korttelin sisällä, jolloin sen kadunpuoleisessa päässä on usein monikerroksinen liike- tai asuinrakennus. Harvemmin kauppahalli voi myös sijoittua kauppakeskuksen tai vastaavan laitoksen sisälle.
Kauppahallien historiaa

Ensimmäiset kauppahallit ja niitä edeltäneet katetut markkinapaikat ovat olleet käytössä jo historiallisella ajalla Keski-Euroopassa. Varsinaisesti kauppahallien suosio kuitenkin alkoi kasvaa 1800-luvulla, kun kasvavan torikaupan epähygieenisyys alkoi nousta huolenaiheeksi. Etenkin irrallaan myydyt elintarvikkeet haluttiin saada sisätiloihin suojaan ulkoilman epäpuhtaudelta. Aluksi kauppahalleja ryhdyttiin rakentamaan suurimpiin kaupunkeihin. 1800-luvulla kauppahalleja rakennettiin useimpiin Euroopan maihin, Pohjois-Amerikkaan sekä jonkin verran myös muualle maailmaan, etenkin eurooppalaisten siirtomaihin. 1800-luvun lopulla rakennettiin ensimmäiset kauppahallit myös Suomeen.
Kauppahallit ulkomailla

Kauppahallit ovat nykyäänkin suosittuja kauppapaikkoja etenkin Keski-Euroopassa, jossa niitä on historiallisestikin tarkasteltuna paljon. Vaikka hallit ovatkin osin menettäneet markkina-asemaansa kauppakeskuksille, tapahtuu pääosin maataloustuotteiden vähittäis- ja osin myös tukkukauppakin edelleen kauppahalleissa. Euroopan suurin kauppahalli, pinta-alaltaan 10 000 neliömetriä, sijaitsee Budapestissä.
Joillakin alueilla kauppahallit ovat syrjäyttäneet perinteisen torikaupan kokonaan ja uudistaneet samalla palvelujaan monipuolisemmiksi; näin on käynyt monin paikoin esimerkiksi Yhdysvalloissa, joissa kauppahalleja on toisaalta myös paljon lakkautettu kannattamattomina.
Venäjän kauppahallit koskevat Suomea läheisesti historiallisista ja maantieteellisistä syistä. Venäjällä on varsinkin kattamattomia, mutta myös katettuja toreja lähes kaikissa kaupungeissa. Näissä esimerkiksi maaseudun kolhoosilaiset ovat voinet myydä tuotteitaan. Toinen erityispiirre ovat säännölliset kaukaa, esimerkiksi Kaukasiasta ja Keski-Aasiasta tulevat torikauppiaat, joiden tuotevalikoima on omiaan monipuolistamaan tarjontaa. Esimerkiksi elintarvikelainsäädäntö ei kuitenkaan vastaa esimerkiksi Suomen normeja: lihaa ja kalaa myydään ja ostetaan suomalaisittain katsoen estottomasti.
Myös basaarit, joita on esimerkiksi Istanbulissa ja muualla islamilaisessamaailmassa, ovat eräänlaisia kauppahalleja.