stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vastamainos
Vastamainoskampanjat

Vuosittain järjestetään tempauksia ja isompia tapahtumia, jotka kritisoivat ihmisten kulutustottumuksia. Älä osta mitään -päivä järjestetään joka vuosi marraskuun viimeisenä perjantaina. Teemapäivä haastaa kuluttajat pohtimaan kulutuspäätöksiään ja niiden vaikutusta ympäristöön. Yhden päivän ostolakon kokeileminen kasvattaa tietoisuutta omista kulutustottumuksista ja on kannanotto yksinkertaisemman elämäntavan puolesta. Ensimmäinen ”No Shop Day” järjestettiin Vancouverissa 1992, järjestäjänä oli Adbuster verkosto.
Vaatevallankumous Vuonna 2015 alkanut vuosittain järjestettävä kampanja, jossa on mukana 77 maata. 24. huhtikuuta 2013 Plaza Rana -tehdasrakennus romahti Bangladeshissa. 1 133 ihmistä kuoli ja yli 2 000 ihmistä loukkaantui. Vaatevallankumousta vietetään vuosittain tuona samana päivänä. Kampanjassa ihmiset ympäri maailmaa kysyvät, kuka teki vaatteeni ja osoittavat halunsa tietää. Kampanjan avulla halutaan lisätä vaateteollisuuden vastuullisuutta ja läpinäkyvyyttä. Vaatevallankumoukseen otetaan osaa pukemalla jokin vaate nurinpäin 24. huhtikuuta, ottamalla kuva itsestä ja jakamalla kuva sosiaalisessa mediassa.
Mainoskupla Suomalainen vastamainoskilpailu, joka järjestettiin viimeksi vuonna 2014. seuraavan kilpailun ajankohta ei ole vielä selvillä.
Tony Is Back! on kuvataiteilija Jani Leinosen taidekampanja, jossa hän kritisoi ylikansallisten yritysten valtaa ja kulutuskulttuuria sekä yrittää tätä kautta kannustaa ihmisiä kriittiseen ajatteluun. Lokakuussa 2015 käynnistyi internetissä Tony Is Back! -kampanja, joka koostuu kolmesta videosta. Videoissa päähenkilönä esiintyy elintarvikeyhtiö Kellogg’s:in muroista tuttu tiikerihahmo yhdessä prostituoidun, väkivaltaisen poliisin ja itsemurhapommittajan kanssa. Videoiden tyyli jäljittelee Kellogg’s:in alkuperäisiä muromainoksia, mutta Leinosen vastamainoksissa alkuperäismainosten lapsista on kasvanut aikuisia. Näiden aikuisten ongelmat ratkaistaan lautasellisella muroja. Taideprojekti suututti Kellogg’s:in, jonka onnistui sulkea projektiin liittyvät sosiaalisen median tilit jopa 12 tunnissa. Tiikerivideot ovat osa ”Corporate Mascots” -projektia, jonka tavoitteena on julkaista pitkä elokuva aiheesta vuonna 2017. Videot on mahdollista nähdä myös Helsingissä nykytaiteen museo Kiasmassa , jossa on ensi vuoden tammikuun loppuun asti esillä Tottelemattomuuskoulu -näyttely. Näyttely on katsaus Jani Leinosen tuotannosta ja teoksissa on käytetty monia yleisölle tuttuja brändimaskotteja tarkoituksena kiinnittää ihmisten huomio ylikansallisten yhtiöiden toimintatapoihin ja mainonnan keinoihin.
Toteutustavat

Poliittinen videoremix on yksi kansalaisaktivismin muoto ja tee-se-itse mediatuotannon genre, jolla tekijät kritisoivat valtarakenteita, purkavat sosiaalisia myyttejä ja haastavat hallitsevan median. Tällaisten videoiden viesti on poliittinen, ne käyttävät tekijänoikeudella suojattua materiaalia ilman lupaa ja käyttävät ihmisille tuttuja audiovisuaalisen kerronnan muotoja. Yksi varhaisia poliittisia remixvideoita on Charles A. Ridleyn vuonna 1941 tekemä Lambeth Walk: Nazi Style.
Kritiikkiä

Vastamainonta ei enää ole pelkästään mainoksia vastustavien tahojen yksinoikeus. Myös markkinoijat ovat huomanneet sen tehokkuuden ja alkaneet käyttää antimainonnan keinoja mainoksissa ja tuotteissa. Suomessa esimerkkinä Mainonnan viikon -esite.
Vastamainokset fanittavat osaltaan mainoskulttuuria ja sitä kautta kaupallista kulutuskulttuuria. Niiden teho perustuu siihen, että katsoja tuntee kulutuskulttuurin symbolit. Lisäksi alkuperäisen mainoksen on oltava riittävän tunnettu, jota sitä parodisoiva tai imitoiva vastamainos saisi riittävän peilauspinnan. Vastamainoksia tehdään myös siksi, että se on tekijöistä ”hauskaa ja vapauttavaa”, kuten Voima lehden toimijat kertovat Journalisti lehden haastattelussa 19/2011. Vastamainokset rakentuvat usein huumorin ja parodian varaan, hauskuus ja viihtyminen ovat olennainen osa kulutuskulttuuria.
Vastamainonta voi epäonnistua myös siksi, että sitä ei huomata tai se voidaan tulkita tavalliseksi mainokseksi. Lisäksi niiden ymmärtämien edellyttää medialukutaitoa ja taustatietoa siitä yhteiskunnallisesta keskustelusta, jota ne kommentoivat. Vastamainokset voivat näyttäytyä kunnianosoituksena alkuperäiselle imitoinnin kohteelle ja itse asiassa vahvistaa alkuperäistä mainosviestiä. Toteamus ”Kaikki julkisuus on lopulta hyvää julkisuutta” on yleisesti tunnettu.
Vastamainonnan luoma kulutuskritiikki korostaa yksilön vastuuta kaikessa kuluttamisessa. Kuluttajan voi kuitenkin olla hankala ellei jopa mahdotonta löytää kulutusvalintojensa tueksi riittävästi taustatietoa tuotteiden tai palvelujen valmistus- ja tuotantoprosessista. Tällainen vastuullinen kuluttajuus, joka ei vahingoita muita, voi siis käytännössä olla hankalasti toteutettavissa. Vastamainonta voi synnyttää yksilötasolla myös vasta- ja hylkimisreaktioita.
Esimerkkejä

Suomalainen Voima-lehti ja sen julkaisemat vastamainokset
Kanadalainen Adbusters
Suohpanterror, saamelaiskollektiivin vastamainostaidekampanja
Älä osta mitään -päivä
Aiheesta muualla

Voima-lehdessä julkaistut vastamainokset (Arkistoitu – Internet Archive)
Medialukutaitoa mainoksista (Arkistoitu – Internet Archive), kasvatusalan ammattilaisille suunnattu opas
Vastamainoskilpailu Mainoskupla
Who made my clothes
Tottelemattomuuskoulu (Arkistoitu – Internet Archive), Jani Leinosen vastamainosprojekti ja -näyttely.
Kuolleiden päivänä otettu valokuva arvostelee Coca-Colan vaikutusta meksikolaisten kansanterveyteen.
Jarl Vegelius

Jarl Olof Vegelius
Jarl Olof Vegelius (9. helmikuuta 1893 Helsinki – 10. heinäkuuta 1926) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat sairasvoimistelija Karl Vegelius ja Hildur Guldbrandsen.
Opinnot

Vegelius kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Nylands Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1911 - 1914. Filosofian kandidaatin ja filosofian maisterin tutkinnot hän suoritti vuonna 1914. Hän suoritti suojeluskuntain komentajakurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1926.
Jääkärikausi

Vegelius liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 4. huhtikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin 2. syyskuuta hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 6. helmikuuta 1916 pataljoonan 4. komppaniaan. Vegelius pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella. Pataljoonan rintamalta puluun jälkeen hän suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn sotakoulun A-kurssin. Vegelius kirjoitti ruotsinkieliset sanat Jääkärimarssiin Libaussa vuonna 1917.
Suomen sisällissota

Vegelius saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) kapteeniksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin patterinpäälliköksi Jääkäritykistön 2. patteriin ja otti osaa taisteluihin Länkipohjassa, Pitkäjärvellä, Orivedellä, Kangasalla ja Lempäälässä sekä Tampereella. Tampereen valtauksen jälkeen hänet siirrettiin tykistön uudelleen järjestelyn jälkeen muodostettuun Jääkäritykistöprikaatin 2. jääkäripatteriston komentajaksi ja hän otti osaa sen komentajana taisteluihin Karjalan kannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Vegelius palveli sodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet määrättiin 26. elokuuta 1918 alkaen komentajaksi Kenttätykistörykmentti 1:n II patteristoon, mistä hän siirtyi 19. elokuuta 1919 komentajaksi Jääkäritykistöpatteristoon (tunnettiin myöhemmin nimellä Jääkäritykistörykmentti). Vegelius erosi armeijasta 30. maaliskuuta 1922 ja astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. toukokuuta 1922 ja hänet sijoitettiin päälliköksi Kymenlaakson suojeluskuntapiiriin. Vegelius kuoli tapaturmassa 10. heinäkuuta 1926.
Luottamustoimet

Vegelius toimi 1. divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1919.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 2. syyskuuta 1915  Gruppenführer 10. tammikuuta 1916  Zugführer 31. toukokuuta 1917  Kapteeni 11. helmikuuta 1918  Majuri 19. elokuuta 1919 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi   Ruotsin miekkaritarikunnan 1. lk. ritarimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n haupitsijaoksen toinen tykki tuliasemassa miehistöineen Riianlahdella syksyllä 1916.
Venezuelan kansalliskirjasto

| Venezuelan kansalliskirjasto> Biblioteca Nacional de Venezuela |
| --- | --- |
 Venezuelan kansalliskirjaston rakennuksen julkisivua.
Osoite:  Parroquia Altagracia, Final Av. Panteón, Foro Libertador, Edif. Sede Av.Panteon, Caracas 1010, Distrito Capital, Venezuela
Sijainti:  Caracas, Venezuela
Koordinaatit:  10.5117°N, 66.9122°E
Valmistumisvuosi:  1985
Suunnittelija:  arkkitehdit Tomás ja Eduardo Sanabria
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Venezuelan kansalliskirjaston rakennusta.
Venezuelan kansalliskirjasto (esp. Biblioteca Nacional de Venezuela, lyhennys BNV; engl. National Library of Venezuela) on Venezuelan pääkaupungissa Caracasissa toimiva kansalliskirjasto. Presidentti Hugo Chávezin (1954–2013) aikana osia kansalliskirjaston toiminnoista on kuitenkin suljettu.
Kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1833. Nykyinen kansalliskirjaston rakennus nousi vuosina 1981-1985. Sen pinta-ala on 80 000 neliömetriä. Tilaa oli alkujaan 3 606 000 voluumille, tiiviimmällä järjestelyllä 5 900 000 voluumille. Lukupaikkoja on 1 369 henkilölle. Saman arkkitehtien Thomas ja Eduardo Sanabria suunnitteleman, betonielementeistä luodun rakennuskokonaisuuden pohjoisosassa toimii Venezuelan kansallisarkisto (Archivo General de la Nation; katuosoite Avenida Norte 1).
Venezuelan aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) oli YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan lukutaitoisia 97,13 prosenttia (vuonna 2016), mikä on korkeimpia lukemia Latinalaisessa Amerikassa. Tähän on vaikuttanut panostus koulutukseen edellisinä vuosikymmeninä ja väestön yhtenäisyys äidinkielen osalta; espanja on merkittävästi suuremman väestönosan äidinkieli kuin esimerkiksi Boliviassa. Venezuelan kansalliskirjaston verkkosivusto ei tarjoa palveluja esimerkiksi maan alkuperäiskansojen kielillä, joista useimmat ovat uhattuna tai kuolemassa.
Sanomalehtien lukusali.
Lukusalia.
Historiallisia kuvia: BNV:n Salón sur-oeste (1956) aiemmassa osoitteessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venezuelan kansalliskirjasto Wikimedia Commonsissa
Biblioteca Nacional de Venezuela (englanniksi) (facebook.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa 2  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Portugali 
Muut:  IdRef
1886

| --- | --- |
Vuosisadat: 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku
Vuosikymmenet: 1790-luku · 1800-luku · 1810-luku · 1820-luku · 1830-luku · 1840-luku 1850-luku · 1860-luku · 1870-luku · 1880-luku · 1890-luku · 1900-luku
Vuodet: 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809 1810 · 1811 · 1812 · 1813 · 1814 · 1815 · 1816 · 1817 · 1818 · 1819 1820 · 1821 · 1822 · 1823 · 1824 · 1825 · 1826 · 1827 · 1828 · 1829 1830 · 1831 · 1832 · 1833 · 1834 · 1835 · 1836 · 1837 · 1838 · 1839 1840 · 1841 · 1842 · 1843 · 1844 · 1845 · 1846 · 1847 · 1848 · 1849 1850 · 1851 · 1852 · 1853 · 1854 · 1855 · 1856 · 1857 · 1858 · 1859 1860 · 1861 · 1862 · 1863 · 1864 · 1865 · 1866 · 1867 · 1868 · 1869 1870 · 1871 · 1872 · 1873 · 1874 · 1875 · 1876 · 1877 · 1878 · 1879 1880 · 1881 · 1882 · 1883 · 1884 · 1885 · 1886 · 1887 · 1888 · 1889 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909
Vuosi 1886 oli normaalivuosi, joka alkoi perjantaista.
Tapahtumia

18. tammikuuta – Nykymuotoinen maahockey kehitettiin Englannissa.
29. tammikuuta – Karl Benz patentoi ensimmäisen bensiinillä toimivan auton, joka oli valmistettu edellisenä vuonna.
29. maaliskuuta – Wilhelm Steinitzistä tuli ensimmäinen virallinen shakin maailmanmestari.
4. toukokuuta – Haymarketin tapaus Chicagossa.
22. toukokuuta – Vapaudenpatsas valmistui New Yorkissa.
25. huhtikuuta – Pääsiäinen oli myöhäisimpänä mahdollisena ajankohtana (seuraavan kerran vastaava tapahtui vuonna 1943).
29. toukokuuta – Kemisti John Pemberton aloitti Coca-Colan mainostamisen.
16. heinäkuuta – Samana vuonna kaupungiksi tullut Vancouver paloi.
31. elokuuta – Charlestonin maanjäristys Etelä-Carolinassa Yhdysvalloissa surmasi 60 ihmistä.
7. lokakuuta – Espanja lakkautti orjuuden Kuubassa.
1. marraskuuta – Seinäjoki–Oulu-rata avattiin liikenteelle.
Tapahtumia > Tuntematon päivämäärä

Alkuaine dysprosium löydettiin.
Paul Vieille keksi savuttoman ruudin.
Etiopian pääkaupunki Addis Abeba perustettiin.
Kuopion kaupungintalo valmistui.
Ranskan kolmas tasavalta sääti lain, joka kielsi maata hallinneiden hallitsijasukujen (Bourbon, Orléans ja Bonaparte) jäseniä asumasta maassa.
Syntyneitä > Tammikuu–maaliskuu

2. tammikuuta – Apsley Cherry-Garrard, brittiläinen tutkimusmatkailija (k. 1959)
2. tammikuuta – Florence Lawrence, kanadalainen mykkäelokuvien näyttelijä (k. 1938)
2. tammikuuta – Carl-Heinrich von Stülpnagel, saksalainen jalkaväenkenraali ja heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen (k. 1944)
3. tammikuuta – Josephine Hull, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 1957)
10. tammikuuta – Toivo J. Kuukkanen, suomalainen ammattiyhdistysvaikuttaja (k. 1978)
10. tammikuuta – Josef Wolontis, suomenruotsalainen kirjailija (k. 1972)
11. tammikuuta – Johannes Lid, norjalainen kasvitieteilijä (k. 1971)
14. tammikuuta – Carl Axel Mothander, ruotsalainen toimittaja ja kirjailija (k. 1965)
16. tammikuuta – Reinhold Platz, saksalainen lentokonesuunnittelija (k. 1966)
17. tammikuuta – Vilho Musta, suomalainen taidemaalari (k. 1932)
19. tammikuuta – Carl Magnus Schybergson, suomalainen historioitsija (k. 1969)
23. tammikuuta – Halvard Olsen, norjalainen ammattiyhdistysjohtaja (k. 1966)
24. tammikuuta – Kersti Bergroth, suomalainen kirjailija (k. 1975)
27. tammikuuta – Frank Nitti, italialais-yhdysvaltalainen gangsteri (k. 1943)
2. helmikuuta – Hugo Vasarla, suomalainen osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, SOK:n toimitusjohtaja ja vuorineuvos (k. 1960)
3. helmikuuta – Fredrik Paasche, norjalainen kirjallisuustieteen professori (k. 1943)
7. helmikuuta – Ruupert Kainulainen, suomalainen näytelmäkirjailija (k. 1962)
10. helmikuuta – Diamond Jenness, uusiseelantilais-kanadalainen antropologi (k. 1969)
12. helmikuuta – Ragnar Enberg, suomalainen diplomi-insinööri ja vuorineuvos (k. 1959)
19. helmikuuta – Maija Åkerman-Tudeer, suomalainen kirjailija (k. 1984)
23. helmikuuta – Jalo Syvähuoko, suomalainen yrittäjä ja rakennusneuvos (k. 1963)
24. helmikuuta – Emil Henriksson, suomalainen hienomekaanikko, Abloy-lukon keksijä (k. 1959)
27. helmikuuta – Leander Engström, ruotsalainen taidemaalari (k. 1927)
1. maaliskuuta – Viktor Jansson, suomenruotsalainen kuvanveistäjä (k. 1958)
1. maaliskuuta – Oskar Kokoschka, itävaltalainen taidemaalari (k. 1980)
2. maaliskuuta – Friedebert Tuglas, virolainen kirjailija ja kirjallisuustieteilijä (k. 1971)
6. maaliskuuta – Nadežda Obuhova, venäläinen laulaja (k. 1961)
8. maaliskuuta – Edward Calvin Kendall, vuoden 1950 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut yhdysvaltalainen kemisti (kortisonin keksijä) (k. 1972)
8. maaliskuuta – Tore Ørjasæter, norjalainen runoilija (k. 1968)
12. maaliskuuta – Henri Gagnebin, belgialais-sveitsiläinen säveltäjä (k. 1977)
13. maaliskuuta – Sulho Aavikko, suomalainen näyttelijä (k. 1933)
23. maaliskuuta – Helge Jung, Ruotsin puolustusvoimien komentaja (k. 1978)
27. maaliskuuta – Sergei Kostrikov (”Sergei Kirov”), neuvostojohtaja (k. 1934)
27. maaliskuuta – Ludwig Mies van der Rohe, saksalainen arkkitehti ja muotoilija (k. 1969)
31. maaliskuuta – Henrik Ramsay, suomalainen poliitikko (k. 1951)
Syntyneitä > Huhtikuu–kesäkuu

2. huhtikuuta – Christel Holch, tanskalainen näyttelijä (k. 1969)
2. huhtikuuta – Severi Savonen, suomalainen tuberkuloosilääkäri ja kansanterveystyön edistäjä (k. 1964)
3. huhtikuuta – Otto Ferdinand Helminen, suomalainen diplomi-insinööri ja Aaltosen Kenkätehtaan teknillisen osaston johtaja (k. 1970)
4. huhtikuuta – Gunnar Finne, suomalainen kuvanveistäjä (k. 1952)
12. huhtikuuta – V. E. Törmänen, suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija (k. 1967)
16. huhtikuuta – Ernst Thälmann, saksalainen kommunistipoliitikko (k. 1944)
20. huhtikuuta – Kaarlo Hildén, suomalainen taidegraafikko (k. 1963)
20. huhtikuuta – Janne Muusari, suomalainen kuvittaja ja taidemaalari (k. 1966)
25. huhtikuuta – Martti Korpilahti, suomalainen kansanrunoilija ja säveltäjä (k. 1938)
2. toukokuuta – Gunnar Taucher, suomalainen arkkitehti (k. 1941)
5. toukokuuta – Yrjö Paananen, suomalainen taidemaalari (k. 1910)
8. toukokuuta – Jussi Mäntynen, suomalainen kuvanveistäjä (k. 1979)
17. toukokuuta – Alfonso XIII, Espanjan kuningas 1886–1931 (k. 1941)
20. toukokuuta – Karl Robert Villehard Wikman, suomalainen kansatieteilijä ja sosiologi (k. 1975)
25. toukokuuta – Rash Behari Bose, intialainen itsenäisyysaktivisti ja kapinajohtaja (k. 1945)
27. toukokuuta – Hugo Weigold, saksalainen eläintieteilijä ja rengastustoiminnan uranuurtaja (k. 1973)
28. toukokuuta – Väinö Pesola, suomalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja (k. 1966)
28. toukokuuta   – Karl Aloys Schenzinger, saksalainen lääkäri ja kirjailija (k. 1962)
30. toukokuuta – Suoma Korkee, yksi pitkäikäisimmistä suomalaisista (k. 1998)
5. kesäkuuta – Kurt Hahn, saksalaissyntyinen pedagogi (k. 1974)
5. kesäkuuta – Toivo Kivimäki, suomalainen lakimies, poliitikko ja professori (k. 1968)
7. kesäkuuta – Henri Coandă, romanialainen aerodynaamikko ja lentokoneiden kehittäjä (k. 1972)
15. kesäkuuta – Yrjö Kallinen, suomalainen poliitikko, pasifisti, osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja puolustusministeri (k. 1976)
16. kesäkuuta – Kössi Ojala, suomalainen näyttelijä (k. 1922)
16. kesäkuuta – Väinö Vähäkallio, suomalainen arkkitehti ja kartanonomistaja (k. 1959)
20. kesäkuuta – Bertha Crawford, kanadalainen oopperalaulaja (k. 1937)
25. kesäkuuta – Henry H. Arnold, yhdysvaltalainen kenraali (k. 1950)
29. kesäkuuta – Robert Schuman, saksalainen säveltäjä (k. 1963)
Syntyneitä > Heinäkuu–syyskuu

1. heinäkuuta – Jitzhak Katzenelson, venäjänjuutalainen kirjailija (k. 1944)
5. heinäkuuta – Anna-Maria Tallgren, suomalainen esseisti, arvostelija ja suomentaja (k. 1949)
14. heinäkuuta – Knut Ernst Kindt, suomalainen hallitus- ja esittelijäneuvos ja maanmittausinsinööri (k. 1967)
30. heinäkuuta – Antti Kiviranta, suomalainen puuseppä ja kansanvaltuuskunnan oikeusasiainvaltuutettu (k. 1948)
13. elokuuta – Arvi Ahmavaara, suomalainen lakimies (k. 1957)
20. elokuuta – Jalo Aura, suomalainen poliitikko (k. 1947)
22. heinäkuuta – Hella Wuolijoki, suomalainen kirjailija ja kansanedustaja (k. 1954)
27. heinäkuuta – Taavetti Laatikainen, suomalainen jalkaväenkenraali (k. 1954)
3. elokuuta – August von Meyszner, itävaltalaissyntyinen SS- ja poliisiupseeri ja sotarikollinen (k. 1947)
7. elokuuta – Lauri Arra, suomalainen kirjailija (k. 1968)
12. elokuuta – Ruth Munck, suomalainen vapaaherratar, sairaanhoitaja ja Lotta Svärd -järjestön vaikuttaja (k. 1976)
19. elokuuta – Signe Relander, Suomen presidentti Lauri Kristian Relanderin puoliso (k. 1962)
26. elokuuta – Akseli Isohiisi, suomalainen tolstoilainen pasifisti (k. 1918)
2. syyskuuta – Warren Brittingham, yhdysvaltalainen jalkapalloilija (k. 1962)
2. syyskuuta – Santeri Salokivi, suomalainen taidemaalari (k. 1940)
7. syyskuuta – Maximilian Savonius, suomalainen jääkärieverstiluutnantti (k. 1959)
11. syyskuuta – Lars Tvinde, norjalainen näyttelijä (k. 1973)
13. syyskuuta – Robert Robinson, vuoden 1947 Nobelin kemianpalkinnon saanut brittiläinen kemisti (k. 1975)
14. syyskuuta – Erich Hoepner, saksalainen kenraalieversti (k. 1944)
18. syyskuuta – Carmine Gallone, italialainen elokuvaohjaaja (k. 1973)
26. syyskuuta – Archibald Vivian Hill, vuoden 1922 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut brittiläinen biofyysikko ja fysiologi (k. 1977)
Syntyneitä > Lokakuu–joulukuu

1. lokakuuta – Erik Jernström, suomalainen jääkärieversti (k. 1971)
4. lokakuuta – Erich Fellgiebel, saksalainen kenraali ja heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen (k. 1944)
6. lokakuuta – Edwin Fischer, sveitsiläinen pianisti ja säveltäjä (k. 1960)
15. lokakuuta – Kosti Meriläinen, suomalainen taidegraafikko, taidemaalari ja pilapiirtäjä (k. 1938)
16. lokakuuta – David Ben-Gurion, alk. David Grün, Israelin ensimmäinen pääministeri (k. 1973)
19. lokakuuta – Honorine Hermelin, ruotsalainen rehtori ja naisasianainen (k. 1977)
21. lokakuuta – Karl Polanyi, unkarilais-yhdysvaltalainen taloushistorioitsija (Suuri murros) (k. 1964)
26. lokakuuta – Oskari Niemi, suomalainen taidemaalari (k. 1964)
30. lokakuuta – Zoë Akins, yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija (k. 1958)
6. marraskuuta – André Marty, ranskalainen kommunistisen puolueen poliitikko (k. 1956)
7. marraskuuta – Feodor Nikitanpoka Aleksandrov (”Teppo Repo”), inkerinsuomalainen kansanmuusikko (k. 1962)
15. marraskuuta – Ernst Casparsson, ruotsalainen ratsastaja ja olympiavoittaja (k. 1973)
18. marraskuuta – Ferenc Münnich, unkarilainen kommunistipoliitikko, Unkarin pääministeri 1958–1961 (k. 1967)
20. marraskuuta – Karl von Frisch, vuoden 1973 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut itävaltalainen biologi, mehiläisten tanssin tutkija (k. 1982)
21. marraskuuta – Carl Hirn, suomalainen säveltäjä ja musiikkitoimittaja (k. 1949)
24. marraskuuta – Hortense Gordon, kanadalainen taidemaalari (k. 1961)
25. marraskuuta – Kaarlo Saarialho, suomalainen opettajaseminaarin johtaja, oppikirjojen laatija, suomentaja ja kouluneuvos (k. 1976)
2. joulukuuta – Pranas Dovydaitis, liettualainen poliitikko, opettaja, toimittaja ja ensyklopedisti (k. 1942)
3. joulukuuta – Jalmari Ruokokoski, suomalainen ekspressionistinen taidemaalari (k. 1936)
3. joulukuuta – Karl Manne Georg Siegbahn, vuoden 1924 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut ruotsalainen fyysikko (k. 1978)
5. joulukuuta – Rose Wilder Lane, yhdysvaltalainen kirjailija (k. 1968)
8. joulukuuta – Diego Rivera, meksikolainen taiteilija, parhaiten tunnettu seinämaalauksistaan. (k. 1957)
14. joulukuuta – Pietro Annoni, italialainen soutaja (k. 1960)
19. joulukuuta – Kaarlo Kaira, suomalainen oikeustieteen professori (k. 1966)
20. joulukuuta – Olaf Devik, norjalainen meteorologi ja fyysikko (k. 1987)
22. joulukuuta – Lauri Letonmäki, suomalainen kansanedustaja (k. 1935)
24. joulukuuta – Leo Kyander, suomalainen jääkärieverstiluutnantti (k. 1949)
25. joulukuuta – John Davidson, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 1968)
25. joulukuuta – Gotthard Heinrici, saksalainen kenraali (k. 1971)
29. joulukuuta – Aarno Karimo, suomalainen kirjailija, taidemaalari, piirtäjä ja upseeri (Kumpujen yöstä) (k. 1952)