stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chile
Väestö

Merkittävä osa chileläisistä, noin 88,9 %, on eurooppalaisten jälkeläisiä. Mapucheja on 9,1 %, aymaroita 0,7 %, muuta alkuperäisväestöä on noin 1 %. Chileläisistä noin 67 % kuuluu roomalaiskatolilaiseen kirkkoon.
Chilen virallinen kieli on espanja, mutta maassa puhutaan myös saksaa ja englantia. Vuonna 2007 siellä oli 250 000 mapudungunin puhujaa. Ketšuan puhujia laskettiin vuonna 2006 olevan noin 8 200. Rapanuita puhutaan Chilelle kuuluvalla Pääsiäissaarella; sen puhujia on noin 2 400.
Noin 85 % chileläisistä elää kaupungeissa, 40 % Santiagossa.
Koulunkäynti on maksutonta ja periaatteessa pakollista 18 vuoden ikään asti. 87 prosenttia 14–18-vuotiaista käy yläkoulua, ja 38 prosenttia 18–24-vuotiaista on aloittanut yliopiston. Chilessä toimii 25 julkista ja yli 50 yksityistä yliopistoa. Maan vanhin yliopisto on vuonna 1842 perustettu Chilen yliopisto. Se toimii maan pääkaupungissa Santiagossa, ja siellä on yli 30 000 opiskelijaa.
Vuonna 2012 arvioitiin, että HIVin kantajia oli aikuisväestöstä noin 0,4 %, kaikkiaan noin 31 000 henkeä. Vuonna 2007 ARVT-lääkitystä olisi tarvinnut noin 12 000 henkeä, ja sitä sai yli 80 % heistä, noin 10 000 henkeä. Lääkitystilanne oli parantunut, sillä aikaisemmin vuonna 2005 lääkettä sai vain noin 60 prosenttia tarvitsijoista.
Kulttuuri > Musiikki ja tanssi

Perinteinen chileläinen kansantanssi on cueca. Siinä esitetään miehen kosiskelua ja naisen piileskelyä somasti nenäliinan takana.
Chilen musiikissa voimakkain laululiike kehittyi 1960-luvulla, jolloin perinteiset puhallin- ja lyömäsoittimet ja kitarat yhdistettiin poliittisesti kantaa ottaviin laulunsanoihin. Violeta Parra ja Victor Jara ovat tuon laululiikkeen kansainvälisesti tunnettuja edustajia.
Kulttuuri > Kirjallisuus ja elokuva

Nobel-palkinnon on saanut kaksi chileläistä kirjailijaa, Pablo Neruda ja Gabriela Mistral. Chilestä ovat kirjoittaneet myös Nobel-palkittu kolumbialainen Gabriel García Márquez teoksen ”Miguel Littinin maanalainen seikkailu Chilessä”, sekä tanssija Joan Jara miehestään, muusikko Víctor Jarasta. Kirjassa Jara käsittelee Chilen kulttuurielämää Allenden kauden aikana.
Chileläinen näytelmäkirjailija ja elokuvaohjaaja Raúl Ruiz elää maanpaossa Ranskassa. Hän on saanut César-palkinnon ja ollut Kultaisen palmun ehdokkaana Cannesissa.
Kulttuuri > Media

Chilellä on melko hyvä maine lehdistönvapauden suhteen, ja media voikin kritisoida uutisissaan hallitusta sekä käsitellä muita arkoja aiheita. Radio on tärkeä tiedotusväline, ja maassa toimii useita satoja kanavia, joista useimmat ovat kaupallisia. Kansalliset ja kaupalliset television antenniverkot toimivat rinnakkain kattavien kaapeliverkkojen kanssa, joilla näkyy sekä yhdysvaltalaisia että muita kansainvälisiä kanavia. Myös kahdella katolisella yliopistolla on omat televisiokanavansa. Päivittäisiä sanomalehtiä ilmestyy viisi.
Kulttuuri > Ruoka- ja juomakulttuuri

Chileläiseen ruokaan kuuluu runsaasti sekä tuoreita vihanneksia että hedelmiä. Kala- ja äyriäisruoat ovat suosittuja. Perinteisiä meren herkkuja ovat merikorvat, simpukat, merisiilit, merilevä ja ankeriaasta tehty keitto. Muita chileläisiä perinneruokia ovat muun muassa empanadas-piiraat, curanto-pataruoka, humitas-maissinyytit ja pastel de choclo -maissipuuro. Juhlatilaisuuksissa nautitaan suuria määriä kotimaista viiniä, chicha-nimistä vahvaa siideriä tai paikallista rypäleviinaa piscoa.
Suosittu vaahtopäinen alkudrinkki pisco sour sekoitetaan piscosta, tuoreista lime-viipaleista, tomusokerista ja munanvalkuaisesta sekä jäämurskasta.
Kulttuuri > Urheilu

Chilen kansallislaji on vuodesta 1962 asti ollut Chilean Rodeo -niminen, rodeota muistuttava urheilulaji. Chile osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran ensimmäisissä nykyaikaisissa olympialaisissa vuonna 1896. Maa on saavuttanut 13 olympiamitalia. Ensimmäisen kullan toivat Nicolás Massú ja Fernando González tenniksen nelinpelissä vuonna 2004, samana vuonna he saivat kaksinpelissä kultaa ja pronssia.
Chilen jalkapallomaajoukkue sai maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia kotikisoissaan vuonna 1962. Maailmanmestaruuskilpailuissa Chile on ollut kahdeksan kertaa. Copa Américassa maajoukkue on ollut neljästi toinen ja viidesti kolmas. Vuonna 2015 he voittivat kultaa jättäen Argentiinan hopealle. Chilellä on myös olympiapronssia vuodelta 2000. Tammikuussa 2011 se oli FIFAn rankingissa sijalla 13.
Chilen urheilun ylivoimaisesti suurin sankari on kuitenkin Marcelo Rios, joka saavutti ensimmäisenä eteläamerikkalaisena tennispelaajana ranking-listan ykköspaikan vuonna 1998. Myöhemmin Rios valittiin Chilessä 1900-luvun parhaaksi urheilijaksi.
Kulttuuri > Juhlapäivät

| Pvm | Suomalainen nimi | Paikallinen nimi | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. tammikuuta | Uudenvuoden päivä | Año Nuevo |  |
| maalis–huhtikuu | Pitkäperjantai | Viernes Santo | Siirtyvä päivä, aina perjantai |
| maalis–huhtikuu | Pääsiäinen | Pascua de Resurrección | Siirtyvä päivä |
| 1. toukokuuta | Vappu | Día del Trabajo |  |
| 21. toukokuuta | Laivastonpäivä | Día de las Glorias Navales |  |
| kesäkuu | Pyhän ruumiin juhlapäivä | Corpus Cristi | Siirtyvä päivä, aina maanantai |
| 29. kesäkuuta | Pyhä Pietari ja Pyhä Paavali | San Pedro y San Pablo | Siirtyy aiempaan maanantaihin |
| 15. elokuuta | Marian taivaaseenastuminen | Asunción de la Virgen |  |
| 18. syyskuuta | Itsenäisyyspäivä | 18 de Septiembre (por Primera Junta de Gobierno) |  |
| 19. syyskuuta | Asevoimien päivä | Día del Ejército |  |
| 12. lokakuuta | Kolumbuksen päivä | Día de la Raza | Siirtyy aiempaan maanantaihin |
| 31. lokakuuta | Protestanttisen uskonnon päivä | Día de la Religión Evangélica (Protestante) |  |
| 1. marraskuuta | Pyhäinpäivä | Día de Todos los Santos |  |
| 8. joulukuuta | Synnitön sikiäminen | Inmaculada Concepción |  |
| 25. joulukuuta | Joulupäivä | Navidad |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chile Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Chile Wikimatkoissa
Etelä-Amerikan valtiot
Argentiina |  Bolivia |  Brasilia |  Chile |  Ecuador |  Guyana |  Kolumbia |  Paraguay |  Peru |  Suriname |  Uruguay |  Venezuela
Itsehallintoalueet: Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret | Falklandinsaaret | Ranskan Guayana | Väli-Amerikka | Pohjois-Amerikka | Latinalainen Amerikka
Laamoja Atacamalla.
Chilen alueet merkittyinä kartalle.
Kaivostyöläisten muistomerkki Calamassa.
Valkoinen nenäliina on oleellinen cueca-tanssissa.
San Pedro de Atacama.
Rakkaus iltapäivällä

| Rakkaus iltapäivällä> L’Amour l’après-midi |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Éric Rohmer
Käsikirjoittaja:  Éric Rohmer
Tuottaja:  Pierre Cottrell Barbet Schroeder
Säveltäjä:  Arié Dzierlatka
Kuvaaja:  Néstor Almendros
Leikkaaja:  Cécile Decugis
Pääosat:  Bernard Verley – Fréderic Zouzou – Chloé Françoise Verley – Hélène Daniel Ceccaldi – Gérard
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Les Films du Losange
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1972
Kesto:  97 min.
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rakkaus iltapäivällä (L’Amour l’après-midi) on Éric Rohmerin elokuva vuodelta 1972. Elokuva on kuudes ja viimeinen Rohmerin moraalitarinoiden sarjassa Six contes moraux.
Frédéricin ja Hélènen avioliitto vaikuttaa onnelliselta, mutta Frédéric alkaa kaivata jotakin muuta. Hän muistelee vapaata nuoruuttaan. Kerran nuoruudenystävä Chloé ilmestyy hänen työpaikalleen. Ystävyys syvenee, ja Frédéric pohtii, pysyäkö rakastamansa vaimon kanssa vai antaisiko intohimoisen rakkauden viedä. Hän palaa kuitenkin vaimonsa luokse. Tarina kerrotaan miehen näkökulmasta. Chloén kohtalo jää arvailun varaan, ja vaimon näkökulmasta ehkä vihjaavat hänen kyyneleensä.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Kévin Mayer
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde: Tilastopaja
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

100 m 10,50 (vuonna 2019)
200 m 21,76 (2017)
400 m 48,26 (2017)
1 000 m 2.41,22 (2009)
1 500 m 4.18,04 (2012)
110 m aidat 13,54 (2020)
Korkeushyppy 209 (2012)
Seiväshyppy 545 (2018)
Pituushyppy 780 (2018)
Kolmiloikka 13,46 (2010)
Kuulantyöntö 17,08 (2019)
Kiekonheitto 52,38 (2018)
Keihäänheitto 73,09 (2021)
Kymmenottelu 9 126 (2018) (ME)
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

60 metrin juoksu 6,85 (vuonna 2018)
1 000 metrin juoksu 2.37,30 (2013)
60 metrin aidat 7,68 (2021)
Korkeushyppy 210 (2010)
Seiväshyppy 560 (2018)
Pituushyppy 755 (2018)
Kuulantyöntö 16,32 (2021)
Seitsenottelu 6 479 (2017)
Yksityiselämä

Mayerin saksankielinen sukunimi juontaa juurensa Mosellen alueelle Farschvillerin kylään, josta hänen isoisänsä on kotoisin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kévin Mayer Wikimedia Commonsissa
Miesten kymmenottelun maailmanmestarit
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Tilastopaja 🔒
Tomáš Masaryk

| Tomáš Masaryk |
| --- | --- |

Tšekkoslovakian 1. presidentti
 14. marraskuuta 1918 − 14. joulukuuta 1935  
Seuraaja:  Edvard Beneš
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1850 Hodonín, Määri, Itävallan keisarikunta
Kuollut: 14. syyskuuta 1937 (87 vuotta) Lány, Tšekkoslovakia
Puoliso:  Charlotte Garrigue
Tiedot
Puolue:  Nuortšekkien puolue (1890–1893) Realistinen puolue (1900–1918)
 Nimikirjoitus
Tomáš Garrigue Masaryk  kuuntele ääntämys (ohje) (7. maaliskuuta 1850 Hodonín, Määri, Itävallan keisarikunta – 14. syyskuuta 1937 Lány, Tšekkoslovakia) oli valtiomies, sosiologi ja Tšekkoslovakian ensimmäinen presidentti (1918–1935).
Masaryk nimitettiin Kaarlen yliopiston filosofian professoriksi 1882. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän ajoi tšekkien ja slovakkien irtaantumista Habsburgien monarkiasta sekä itsenäisen Tšekkoslovakian valtion muodostamista. Vuonna 1918 hänet valittiin maan ensimmäiseksi presidentiksi. Masaryk erosi virastaan 1935 terveyssyiden takia.
Varhaiset vuodet

Tomáš Masaryk syntyi Hodonínissa, Määrissä, työläisperheeseen. Kaupunki oli Itävallan aluetta Itävallan keisarikunnan, nykyisessä Tšekin tasavallassa. Hän työskenteli nuorena seppänä. Masaryk opiskeli Brnossa ja Wienissä filosofiaa muun muassa Franz Brentanon johdolla ja Leipzigissa Wilhelm Wundtin johdolla. Masaryk valittiin Prahan yliopiston tšekkiläisen osaston filosofian professoriksi. Hän perusti Athenaeum-lehden, joka julkaisi kirjoituksia tšekkiläisestä kulttuurista ja tieteestä.
Tšekkoslovakian valtion perustajana ja presidenttinä

Masaryk oli Itävallan parlamentin Reichsratin jäsen vuosina 1891–1893 nuorten tšekkiläisten puolueessa ja uudelleen vuosina 1907–1914 realistipuolueessa, mutta hän ei tällöin ajanut Tšekin itsenäisyyttä Itävalta-Unkarista.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa hän joutui pakenemaan maasta välttääkseen itsenäisyysmielisiä uhanneen vangitsemisen. Hän matkusti Genèveen ja Italiaan, sitten Lontooseen. Ulkomailla hän alkoi toimia Tšekin itsenäisyyden puolesta. Hän lähti Venäjälle vuonna 1917 järjestämään slaavien vastarintaa itävaltalaisia vastaan, muun muassa 60 000-miehisen Tšekkoslovakian legioonan avulla. Hän siirtyi Siperian kautta Yhdysvaltoihin vuonna 1918, tapasi presidentti Woodrow Wilsonin ja vakuutti tälle asiansa oikeutusta.
Itävalta-Unkarin luhistuttua vuonna 1918 liittoutuneet hyväksyivät Masarykin Tšekin hallituksen johtoon, ja vuonna 1920 hänet valittiin Tšekkoslovakian ensimmäiseksi presidentiksi. Hän voitti vaalit kahdesti uudelleen ja hoiti presidentinvirkaa vuoteen 1935 asti jonka jälkeen häntä seurasi Edvard Beneš.
Perhe

Masaryk avioitui amerikkalaisen protestantin Charlotte Garriguen kanssa. Vaimo kuoli vuonna 1923. Tomáš Masarykin poika Jan Masaryk toimi Tšekkoslovakian ulkoministerinä pakolaishallituksessa vuosina 1940–1945 ja Tšekkoslovakiassa 1945–1948. Tytär Alice toimi pitkään Tšekkoslovakian Punaisen Ristin puheenjohtajana. Heidän kolme muuta lastaan olivat Herbert, Anna ja Olga. Tomáš Masaryk kuoli luonnollisen kuoleman 87-vuotiaana Tšekkoslovakiassa, Lányssä, nykyisessä Tšekin tasavallassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tomáš Masaryk Wikimedia Commonsissa
Aino Malmberg : Thomas Garrigue Masaryk. Henkilökohtaisia muistoja Tshekko-Slovakian presidentistä, Suomen Kuvalehti, 11.11.1922, nro 45, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Thomas Masaryk, Tshekkoslovakian maanisä, Aamulehti, 02.02.1930, nro 31, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tšekkoslovakian presidentit
Tomáš Masaryk
Edvard Beneš
Emil Hácha
Klement Gottwald
Antonín Zápotocký
Antonín Novotný
Ludvík Svoboda
Gustáv Husák
Václav Havel
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef
Siuntion asemanseutu

| Siuntion asemanseutu (Sjundeå stationsområde) |
| --- | --- |
 Siuntiontie, joka kulkee kuntakeskuksen läpi.
 Siuntion asemanseutu
 Koordinaatit: 60°8.225′N, 24°13.530′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Uusimaa
Kunta:  Siuntio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä, taajama
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3,55 km²
Väkiluku (2017):  2 293
 – Väestötiheys:  646,2 as./km²
Postinumero:  02580
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Siuntion asemanseutu (ruots. Sjundeå stationsområde) on Siuntion kunnan kuntakeskus ja selvästi suurin taajama. Taajamassa asui vuoden 2017 lopulla 2 293 asukasta. Taajamasta yli viisi kilometriä pohjoiseen sijaitsee Siuntion kirkonkylä.
Nimensä mukaisesti taajama on rakentunut Rantaradan varrella sijaitsevan Siuntion rautatieaseman ympärille. Siuntion asema on Y-junan, H-junan sekä yhden L- ja U-junavuoron pääte-/lähtöasema. Seututie 115 kulkee taajaman läpi. Taajama on pientalovaltainen, mutta alueella on myös muutama kerrostalo.
Siuntion asemanseudulla on saatavilla peruspalvelut: muiden muassa kaksi peruskoulua (suomenkielinen luokille 1–9 ja ruotsinkielinen luokille 1–6), Siuntion kunnankirjasto, Siuntion terveyskeskus, päiväkoti, vanhainkoti, ruokakauppa S-market, ravintola, apteekki ja parturi-kampaamo. Lisäksi Siuntion seurakunnilla on kuntakeskuksessa Capella-niminen yhdistetty kirkko ja seurakuntakoti. Virkistysalueisiin kuuluu vuonna 2024 avattu kesäpiha, koulun urheilu- ja tenniskentät, sekä Siuntionjoen varrella sijaitseva jokipuisto. Aleksis Kiven Fanjunkars sijaitsee myös Siuntion asemanseudulla.
Kuvia

Siuntion rautatieasema.
Kerrostaloja Siuntion asemalla.
Asuinrakennuksia Siuntion asemalla.
Siuntion aseman S-Market.
Capella.
Siuntion kunnantalo.
Aleksis Kiven Fanjunkars
Siuntion asemanseudun kesäpiha.
Maxi Rodríguez

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Maximiliano Rubén Rodríguez
Syntymäaika: 2. tammikuuta 1981 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Rosario, Santa Fe, Argentiina
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: Newell’s Old Boys
Pelinumero: 11
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1999–2002 2001 2002–2005 2005–2010 2010–2012 2012–2017 2017–2018 2019– | Newell’s Old Boys → Oviedo (laina) Espanyol Atlético Madrid Liverpool Newell’s Old Boys Peñarol Newell’s Old Boys | 56 (20) 1 (0) 110 (26) 120 (31) 57 (15) 49 (14) |
Maajoukkue
| 2003–2014 | Argentiina | 57 (16) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. heinäkuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 17. tammikuuta 2019.
Maximiliano Rubén ”Maxi” Rodríguez (s. 2. tammikuuta 1981 Rosario, Santa Fe, Argentiina) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija. Maxi Rodríguezin lempinimi on La Fiera (suom. peto).
Rodríguez aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Newell's Old Boysissa. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi vain viisi ottelua eikä tehnyt yhtään maalia. Toisella kaudellansa hän pelasi 18 ottelua ja teki viisi maalia. Kolmannella kaudellaan Rodríguez teki 33 ottelussa 15 maalia, jonka jälkeen suuret eurooppalaiset seurat alkoivat kiinnostua hänen taidoistaan. Rodríguez siirtyi vuonna 2002 espanjalaiseen Espanyoliin, jossa hän kolmen pelaamansa kauden aikana teki 26 maalia. Espanyol myi hänet vuonna 2005 Atlético Madridiin, jossa hän pelasi yli sata ottelua. Vuonna 2007 Maxi peri joukkueen kapteeniuden Englantiin siirtyneeltä Fernando Torresilta. Maxi siirtyi Englannin Valioliigan Liverpooliin tammikuussa 2010 solmien kolmen ja puolen vuoden mittaisen sopimuksen. Vuonna 2012 hän siirtyi kotimaansa Newell's Old Boysiin.
Rodríguezilla on sekä Italian että Argentiinan kansalaisuus, mutta hän on aina edustanut Argentiinaa maaotteluissa. Vuonna 2001 hän voitti nuorten maailmanmestaruuden ja vuodesta 2003 hän on edustanut Argentiinan maajoukkuetta muun muassa Confederations Cupissa ja MM-karsinnoissa. Hyvien karsintaotteluiden jälkeen hänet valittiin myös vuoden 2006 jalkapallon MM-kilpailuihin. Hän on pelannut kaikkiaan 57 maaottelua ja tehnyt niissä 16 maalia.
Seurat

1999–2002 Newell's Old Boys
2002–2005 Espanyol
2005–2010 Atlético Madrid
2010–2012 Liverpool
2012–2017 Newell's Old Boys
2017–2018 Peñarol
2019 Newell's Old Boys
Saavutukset

Nuorten maailmanmestaruus 2001
Wimme Saari

| Wimme Saari |
| --- | --- |
 Wimme Saari Esplanadin puiston lavalla Taiteiden yössä 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1959 Kelttojärvi, Enontekiö
Muusikko
Taiteilijanimi:  Wimme
Laulukielet:  pohjoissaame
Tyylilajit:  kansanmusiikki
Soittimet:  joikaus
Aiheesta muualla
www.rockadillo.fi/wimme
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Wimme Saari (s. 1959 Kelottijärvi, Enontekiö) on uudenlaisen joikaustekniikan kehittänyt saamelaisartisti. Hänen tyylissään perinteiseen joikaukseen yhdistyy erilaisia äänenmuodostustapoja ja monipuolisia melodioita.
Varhaisvaiheet ja koulutus

Saari syntyi ja kasvoi Enontekiön Kelottijärvellä. Hän joutui käymään koulua sisäoppilaitoksissa, joista pääsi kotiin vain viikonlopuksi. Hän kouluttautui sähköasentajaksi ja äänitarkkailijaksi.
Ura

Työssään äänitarkkailijana Yleisradiossa hän löysi sukunsa vanhoja joikunauhoja, joilla joikasivat hänen enonsa sekä hänen äitinsä serkku. ”Nehän avasivat minulle ovet vanhaan Saamenmaahan ja tähän uraan. Kovasti innostuneena yritin opetella heidän joikunsa – kun kerran ensi kertaa kuulin.” Saari tunsi halua ryhtyä joikaamaan, mutta asiassa oli kahdenlaisia esteitä. Ensinnäkin hänen kasvuympäristössään oli joikaamista pidetty syntinä, ja toisaalta hän ajatteli, että oma lähestymistapa joikaamiseen pilaisi perinteen. Hän joikasi ensin perinteisellä tavalla, mutta sanoo, että se “alkoi tympäistä ja tuntua lopulta vankilalta. Sitten päätin karata ja hypätä kielekkeeltä. Katsoa, että kantavatko ne siivet.”
Musiikkiuransa Saari aloitti trubaduurina kitaran kanssa ja toimi Tallari-, Pohjantahti- ja Hedningarna-yhtyeiden laulusolistina.
Yhteistyö Tapani Rinteen kanssa alkoi vuonna 1990, jolloin Saari esiintyi Rinneradion albumilla Dance And Vision. Saari kehitti uuden joikutyylin yhdistämällä joikuun ambient-vaikutteita.
Myöhemmin muun muassa muusikot Matti Wallenius ja Jari Kokkonen ovat luoneet hänen kanssaan akustisesta elektroniseen ulottuvaa äänimaisemaa joikaamisen taustalle.
2000-luvulla Saari piti noin kuuden vuoden levytystauon Gapmu-levyn jälkeen. Vuonna 2009 levyllä Mun Wimme palasi yhteistyöhön uransa alkuvaiheen kumppanin Tapani Rinteen kanssa. Rinne tuotti levyn, ja hänen lisäkseen levyllä vierailevat muun muassa Ulla Pirttijärvi, Pekka Lehti, Iro Haarla, Pekka Kuusisto ja Teho Majamäki.
Vuonna 2019 Saaren ympärille syntyi pienimuotoinen kohu, kun Kouvolassa Anjalankosken seurakunnan kirkkoherra kielsi häntä esiintymästä Sippolan kirkossa. Saari oli kuitenkin jo 25 vuoden ajan esiintynyt kirkoissa, ja asiassa saatiin aikaan sopuratkaisu ja Saari sai esiintyä suunnitellusti.
Yksityiselämä

Saarella on neljä lasta. Saari oli parinkymmenen vuoden ajan koti-isänä ja hoiti alkuvaiheessa kaikki lapset itse, sillä omat lapsuuden kokemukset ovat saaneet hänet kammoksumaan kaikenlaisia laitoksia.
Palkintoja

1995 – Vuoden kansanmuusikko
1995 – Nils-Aslak Valkeapää -palkinto
1996 – Áillohaš-musiikkipalkinto
1997 – Nuori Suomi -palkinto
2011 – Teosto-palkinto
Diskografia

Wimme (1995)
Texas (1996,  EP)
Gierran (1997)
Cugu (2000)
Bárru (2003)
Gapmu (2003)
Mun (2009)
Soabbi (2013)
Human  (2017)
Aiheesta muualla

Wimme Saari joikasi itsensä maailmalle. Ylen Elävä arkisto.
Perkkiö, Tanja: Saamelaismuusikko Wimme Saari: Koti-ikävä tuntureille helpottaa järven jäällä Yle Uutiset 2.4.2017
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  Europeana
Shakaali (vuoden 1973 elokuva)

| Shakaali> The Day of the Jackal |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fred Zinnemann
Käsikirjoittaja:  Frederick Forsyth (kirja)  Kenneth Ross (käsikirjoitus)
Tuottaja:  John and James Woolf (käännä suomeksi)
Säveltäjä:  Georges Delerue
Kuvaaja:  Jean Tournier
Leikkaaja:  Ralph Kemplen
Pääosat:  Edward Fox Alan Badel Tony Britton Cyril Cusack Michel Lonsdale Eric Porter Delphine Seyrig Derek Jacobi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta   Ranska
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:  Yhdysvallat 16. toukokuuta 1973 Yhdistynyt kuningaskunta 15. kesäkuuta 1973 Suomi 19. lokakuuta 1973
Kesto:  133 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Shakaali (The Day of the Jackal) on Fred Zinnemannin ohjaama poliittinen jännityselokuva vuodelta 1973. Se perustuu Frederick Forsythin samannimiseen romaaniin.
Elokuva kertoo Edward Foxin esittämästä palkkamurhaajasta, jonka toimeksianto on murhata Ranskan presidentti Charles de Gaulle. Joukko OAS-terroristijärjestön johtohenkilöitä palkkaa englantilaisen palkkamurhaajan tappamaan presidentin, jonka he katsovat olevan vastuussa Ranskan vetäytymiseen Algeriasta. Tehtävän saatuaan tappaja katoaa maan alle valmistelemaan iskuaan, eivätkä edes hänen palkkaajansa tiedä hänestä muuta kuin sveitsiläisen pankkitilin numeron sekä koodinimen Shakaali.
Hyvällä onnella Ranskan tiedustelupalvelu saa hankkeen selville, mutta he joutuvat etsimään miestä, jolla ei ole kasvoja eikä nimeä.
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät Shakaalin vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Amerikanhumalapyökki

| Amerikanhumalapyökki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fagales
Heimo::  Koivukasvit Betulaceae
Suku::  Humalapyökit Ostrya
Laji::  virginiana
Kaksiosainen nimi
 Ostrya virginiana  (Mill.) K. Koch 
Synonyymit
 Carpinus virginiana Mill. 
Katso myös
   Amerikanhumalapyökki Wikispeciesissä   Amerikanhumalapyökki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikanhumalapyökki (Ostrya virginiana) on humalapyökkien (Ostrya) sukuun kuuluva puu, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan itäosissa. Sitä esiintyy Nova Scotiasta länteen Manitoban eteläosiin ja etelässä Floridan pohjoisosiin ja Teksasin itäosiin saakka.
Amerikanhumalapyökki on kesävihanta puu, jota kasvaa metsissä alikasvoksena. Yleensä se kasvaa enintään 12 metriä pitkäksi ja 30 cm paksuksi, mutta Teksasin itäosissa ja Arkansasin eteläosissa se voi saavuttaa 15–18 metrin pituuden. Kaarna on väriltään ruskeasta harmaanruskeaan. Koristeelliset hedelmänorkot muistuttavat humalan hedelmystöjä. Lehtien syysväri on keltainen.
Amerikanhumalapyökkiä käytetään koristekasvina ja joskus katupuuna.