stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etsijä

| Etsijä |
| --- | --- |

Julkaisija:  Suomen Kristillinen Ylioppilasliitto
ISSN:  ISSN 0356-2077
Levikki:  painos 400 kpl
Perustettu:  1909
Päätoimittaja:  Petra Uusimaa
Sitoutuneisuus:  kristillinen
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  leikattu A4
Ilmestymistiheys:  4 kertaa vuodessa
Aiheesta muualla
Kotisivu
Etsijä on vuonna 1908 perustettu kristillinen mielipide- ja kulttuurilehti. Sitä julkaisee Suomen Kristillinen Ylioppilasliitto (SKY), joka on itsenäinen opiskelijajärjestö. Lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Etsijä ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1908. Sille myönnettiin kirkon tiedonvälityspalkinto vuonna 1995. Vuodesta 2019 alkaen lehti on ilmestynyt vain verkossa.
Etsijän toimituskunta koostuu pääosin opiskelijoista ja nuorista aikuisista. Lehti käsittelee monenlaisia aihepiirejä kuten uskontoa, politiikkaa, filosofiaa ja kirjallisuutta. Julkaistujen artikkelien tyyli on usein pohdiskeleva ja esseemäinen. Lisäksi Etsijä on julkaissut ajankohtaisten ja tunnettujen henkilöitten haastatteluja. Etsijä on Kulttuuri-, mielipide-, tiedelehtien liitto Kultti ry:n jäsen.
Lehden linja

Etsijän tavoitteena on ollut muuttaa linjaansa yhä dialogisemmaksi. Se haluaa olla keskustelun välittäjänä kristittyjen ja muita katsomusta edustavien välillä. Omaa linjaansa Etsijä kuvaa seuraavasti:
"Pelkän kliseisen kriittisyyden sijaan lehden päämääräänä on löytää jotain mihin uskoa ja sitoutua ilman älyllistä itsepetosta, olivat kyseessä sitten uskonnolliset, taiteelliset tai poliittiset ihanteet. Leimoilla ja identiteeteillä ei ole merkitystä, sillä Etsijä haluaa olla keskustelun väline uskoville ja uskonnottomille. Keskustelun hyveinä se pitää
1) ymmärtämistä, aitoa pyrkimystä tavoittaa ne syyt ja kokemukset joiden perusteella toista mieltä olevat ovat päätyneet kantaansa ja
2) avoimuutta, uskallusta ilmaista rohkeasti omat kantansa ja perusteensa ilman turhaa sovittelevuutta ja miellyttämisen halua."[lähde? ]
Etsijän ruotsinkielinen sisarlehti on Ad Lucem.[lähde? ]
Etsijän päätoimittajia

1963 Esko Rintala
1965 Juhani Simojoki
1968 Martti Lindqvist
1970–72 Varpu Sintonen
Heikki Palmu
1978-79 Pauli Välimäki
1995 Marianne Heikkilä, Taneli Heikka ja Jari Jolkkonen
1998–2000 Antti Nylén
Miira Sippola
2003–2004 Juhana Torkki
2007 Henri Järvinen
2010 Emilia Helavuo
2012 Samuel Salovuori
2014 Pekka Pennanen
2015 Johanna Salmi ja Olli-Pekka Toivanen
2016 Johanna Salmi
2022 Petra Uusimaa
Fears

| Fears Atrophia Red Sun |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1997
 Tyylilaji: doom metal
 Kesto: 40.40
 Levy-yhtiö: Morbid Noizz Productions
Atrophia Red Sunin muut julkaisut
| Painfull Love 1995 | Fears 1997 | Twisted Logic 2003 |
Fears on puolalaisen doom/death metal -yhtye Atrophia Red Sunin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1997.
Kappaleet

Claptrap – 4.55
Goddess of Fortune – 6.48
Tell Me – 6.17
This World – 3.52
Gulf Song – 2.48
Fear – 5.38
Master Queen – 5.15
That Which Is Coming – 5.07
Kokoonpano

Adrian Kowanek – laulu
Piotr Stepkowski – kitara
Marcin Bochajewski – kitara
Michał Nasiadka – bassokitara
Paweł Węgrzyn – rummut
Piotr Kopeć – kosketinsoitin
Aiheesta muualla

Fears Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Fears Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Fabius Maximus

Fabius Maximus
Quintus Fabius Maximus Verrucosus (n. 275–203 eaa.) oli roomalainen aristokraatti ja sotilas. Hänet valittiin konsuliksi kaksi kertaa, vuosina 233 ja 228, ja kensoriksi vuonna 230. Toisessa puunilaissodassa hän toimi sotapäällikkönä. Fabiuksesta tehtiin diktaattori vuonna 217 eaa, jolloin hän oli jo 58-vuotias. Diktaattorin valtuuksilla varustetun Fabiuksen tehtävänä oli estää Hannibalin joukkoja valloittamasta Roomaa. Koska diktaattori käytti ylintä valta, hänellä ei ollut virkaveljeä, vaan varamies, jolla oli nimitys ratsuväen komentaja, magister equitum. Tehtävään valittiin Marcus Minucius Rufus, joka oli ollut konsulina vuonna 221.
Fabius, joka pysytteli armeijansa komentajana yhden tai kahden päivämarssin päässä Hannibalista, sai varovaisen sodankäyntitapansa johdosta lisänimen Cunctator ("vitkastelija"). Fabiuksen tapa varjostaa puunilaisarmeijaa oli hyvin epäsuosittu hänen omien joukkojensa ja varsinkin ylempien upseerien parissa. Fabiusta nimiteltiin paedagogus-orjaksi, joka käveli roomalaisen koulupojan perässä kantaen hänen kirjojaan ja muita tarvikkeita. Tuon ajan sotilasteoreettisen tiedon perusteella Fabius toimi kuitenkin aivan oikein. Hänen alivoimainen ja kokematon armeijansa olisi lähes varmasti kärsinyt tappion Hannibalille joukkoyhteenotossa.
Fabius yritti sulkea Hannibalin armeijan reitin Campaniassa sijainneeseen solaan, mutta vihollinen onnistui yöllä livahtamaan, mikä oli nöyryyttävää Fabiukselle. Kun Fabius oli ollut diktaattorin virassa kuusi kuukautta, hän luopui siitä ja palasi Roomaan. Hän oli onnistunut tärkeimmässä tehtävässään ja lisäksi hän oli järjestänyt roomalaisille lisäaikaa, jonka aikana he pystyivät toipumaan ja saamaan joukkonsa uudelleen kuntoon. Lisänimi Cunctator oli alun perin halventava, mutta roomalaisten kärsittyä Cannaessa vuonna 216 eaa. murskaavan tappion Hannibalia vastaan hänen taktiikkaansa palattiin uudelleen, tällä kertaa menestyksekkäästi.
Kun Hannibal oli lähtenyt Italiasta, lähes 90-vuotiasta Fabius Maximusta kunnioitettiin seppeleellä. Sitä pidettiin suurimpana kunnianosoituksena, joka koskaan oli tullut Rooman kansalaisen osaksi.
Ganglio

Ganglio tarkoittaa seuraavia asioita:
ganglio eli hermosolmu, ääreishermostoon kuuluva rakenne
ganglio eli hyytelörakko, nivelkapselin tai jännetupen pullistuma.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ganglio”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Fabián Alarcón

Fabián Ernesto Alarcón Rivera (s. 14. huhtikuuta 1947) on ecuadorilainen poliitikko, väliaikainen presidentti vuosina 1997–1998.
Alarcón vaikutti Partido Patriótico Popular, Partido Demócrata ja viimeisimpänä Frente Radical Alfarista -puolueissa.
Alarcón oli kongressin puhemies elokuusta 1995. Kongressi pani presidentti Abdalá Bucaramin viralta 6. helmikuuta 1997 ja nimitti Alarcónin virkaa tekeväksi presidentiksi. Päätös oli perustuslaillisuudeltaan kyseenalainen, koska se tapahtui kongressissa yksinkertaisella enemmistöllä, eikä lain vaatimalla 2/3:n enemmistöllä. Bucaramin varapresidentti Rosalía Arteaga kiisti päätöksen ja julistautui presidentiksi. Arteaga luetaan virallisesti presidentiksi 9.–11. helmikuuta 1997. Kongressi pyysi armeijaa tukemaan itseään ja 11. helmikuuta Alarcón vannottiin uudelleen presidentiksi.
Vaalien jälkeen entinen Quiton pormestari Jamil Mahuad nousi presidentiksi elokuussa 1998.
Vuonna 1999 Alarcón pidettiin valtakautensa aikaisesta korruptiosta. Hän vapautui 2005.
FS Jean de Vienne (D643)

| Jean de Vienne |
| --- | --- |
 Jean de Vienne

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  26. lokakuuta 1979
Laskettu vesille:  17. marraskuuta 1981
Palveluskäyttöön:  25. toukokuuta 1984
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 550 t 4 500 t (kuormattu)
Pituus:  139 m
Leveys:  14 m
Syväys:  5,8 m
Koneteho:  2 x Pielstick PA 6 V280 STD -dieselmoottoria 5 200 hv (3 878 kW) 2 x Rolls-Royce Olympus TM3B -kaasuturbiinia 26 000 hv (19 388 kW)
Nopeus:  30 solmua (kaasuturbiini) 21 solmu (dieselmoottorit)
Miehistöä:  22 upseeria 120 aliupseeria 95 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  1 x Creusot-Loire Compact 100 mm/55 Mod 68 2 x 20 mm modèle F2 4 x 12,7 konekivääriä 1 x Crotale EDIR 2 x Simbad 4 x Exocet MM38/MM40 2 x L5 torpedoputkea 2 x Westland Lynx WG13 Mk.4
Jean de Vienne on Ranskan laivaston 1984 palvelukseen otettu Georges Leygues -luokan monitoimifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 26. lokakuuta 1979. Se laskettiin vesille 17. marraskuuta 1981 ja otettiin palvelukseen 25. toukokuuta 1984.
Palvelus

Alus oli 2014 palveluksessa.
FS Jauréguiberry (1893)

| Jauréguiberry |
| --- | --- |
 Jauréguiberry

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer
Kölinlasku:  marraskuu 1891
Laskettu vesille:  27. lokakuuta 1893
Palveluskäyttöön:  16. helmikuuta 1897
Poistui palveluskäytöstä:  20. kesäkuuta 1920
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 23. kesäkuuta 1924
Tekniset tiedot
Uppouma:  11 818 t
Pituus:  111,9 m
Leveys:  23 m
Syväys:  8,45 m
Koneteho:  14 441 shp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  597
Aseistus
Aseistus:  2 × 305 mm/45 Mle 1887 -tykkiä 2 × 274 mm/45 Mle 1887 -tykkiä 8 × 138 mm/45 Mle 1888 -tykkiä 4 × 65 mm tykkiä 14 × 47 mm tykkiä 6 × 450 mm torpedoputkea
Jauréguiberry oli Ranskan laivaston 1800-luvun lopulla valmistettu predreadnought-taistelulaiva. Alus kuului viiden toisiaan muistuttavan aluksen (Bouvet, Carnot, Charles Martel, Masséna ja Jauréguiberry) ryhmään, joka tilattiin Britannian kuninkaallisen laivaston tilattua Royal Sovereign -luokan.
Valmistus

Alus tilattiin 8. huhtikuuta 1891 La Seyne-sur-Meristä Forges et Chantiers de la Méditerranéelta, missä köli laskettiin marraskuussa 1891. Se laskettiin vesille 27. lokakuuta 1893 ja valmistui koeajoihin 30. tammikuuta 1897. Alus otettiin palvelukseen 16. helmikuuta 1897.
Palvelus

Alus poistettiin 20. kesäkuuta 1920 alusluettelosta ja myytiin romutettavaksi 23. kesäkuuta 1934.
Gangneung Curling Centre

| Gangneung Curling Centre |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:   Gangneung, Etelä-Korea
Avattu:  1998
Kenttä:  Neljä 45 m x 5 m rataa
Katsojakapasiteetti
 3 500 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Gangneung Curling Centre on curlinghalli Gangneungissa Etelä-Koreassa. Se sijaitsee Gangneungin olympiapuistossa.
Gangneung Curling Centren neljällä curlingradalla kilpailtiin vuoden 2018 talviolympialaisten curlingin kilpailut. Hallin yleisökapasiteetti on yhteensä 3 500.
Esko Martikainen

Esko Martikainen (s. 11. kesäkuuta 1953 Polvijärvi) on suomalainen sähkömies ja dekkarikirjailija.
Martikaisen vanhemmat olivat  pienviljelijä Otto Martikainen ja siivoja Anna Hirvonen. Hän on asunut Kuopiossa vuodesta 1976 alkaen. Martikainen on harrastanut shakkia pitkään ja hän on 1-luokan shakinpelaaja. Martikaisen esikoisromaani Seulasten lapset sijoittui Kuopioon. Romaani oli syksyllä 1999 ehdokkaana kilpailtaessa Helsingin Sanomien parhaalle esikoisromaanille myönnettävästä palkinnosta.
Teoksia

Seulasten lapset : jännitysromaani. Otava 1999
Elim (Namibia)

| Elim |
| --- | --- |
 Elim
 Koordinaatit: 17°46′28″S, 15°28′41″E 
Valtio:   Namibia
Alue:  Omusatin alue
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Elim on kylä Namibian pohjoisosassa, entisen Ambomaan alueella, nykyisin Omusatin alueella. Se on Elimin vaalipiirin keskus ja on alun perin ollut Suomen Lähetysseuran lähetysasema Uukwambin kuningaskunnassa ovambojen perinteisellä asuinalueella.
Historia > Tunnusteluvaihe

Suomalaisten lähetyssaarnaajien saavuttua Ambomaan Omandongolle, Ondongan heimon alueelle 9. heinäkuuta 1870 he ryhtyivät välittömästi toimenpiteisiin lähetystyön aloittamiseksi myös kahdessa muussa heimossa, Uukwambissa ja Ondandjerassa. Jo 13. heinäkuuta, siis neljä päivää Omandongolle saapumisen jälkeen, Pietari Kurvinen, Martti Rautanen, Karl August Weikkolin ja Antti Piirainen lähtivät Uukwambin kuninkaan Nayuman hoviin, minne he saapuivat 16. heinäkuuta.
Historia > Lähetysasema perustetaan toisen kerran

Kun Rautanen vuonna 1883 pääsi käymään paikalla, vain savikumpuja oli entisten rakennusten paikalla. Ambomaan savesta tehdyt tiilet eivät kestä polttamista, ja siksi hoitamattomat talot hyvin pian sulavat sateissa pois. Vasta vuonna 1892 kuitenkin voitiin Elimiin lähettää suomalainen lähetyssaarnaaja, Yrjö Roiha, joka nyt tuli toiselle työkaudelleen Ambomaalle. Roiha kuitenkin osoittautui moraaliltaan heikoksi. Lisäksi hänen toinen vaimonsa sairastui ja kuoli, sitten kolme päivää myöhemmin, 25. huhtikuuta 1894, Elimin lähetysasema paloi kokonaan. Roiha joutui siirtymään Ondongaan, ja sitten vielä kuoli kahdesta pojasta toinen, ja tämän jälkeen Roihan oma terveys petti ja hän itse kuoli.
Historia > Lähetysasema perustetaan kolmannen kerran

Vuonna 1908 lähetyssaarnaaja Kalle Koivu saapui Elimiin. Kuninkaaksi oli edellisenä vuonna noussut 20-vuotias Iipumbu Shilongo, joka toivotti suomalaiset tervetulleeksi, toisin kuin edellinen kuningas Negumbo. Lähetysaseman paikka valittiin läheltä vanhaa Elimiä, ja muutamassa kuukaudessa Koivu oli rakentanut talon, jossa oli Ambomaan ensimmäinen peltikatto.
Sekä kuningas että alamaiset olivat kuitenkin epäluuloisia ja taikauskoisia, ja portugalilaisia viinakauppiaita esiintyi vielä Uukwambissa, toisin kuin Ondongassa. Sitten vuonna 1911 Koivu saattoi raportoida, että ihmiset olivat tulleet ikään kuin ”kesymmiksi” lähetyssaarnaajia kohtaan, ja lopulta vuoden 1912 lopulla ensimmäiset viisi uukwambilaista kastettiin kristityiksi.
Iipumbu osoittautui muutenkin hankalaksi suomalaisten kannalta. Hän oli luonteeltaan väkivaltainen, ja hänen oli vaikea taipua mihinkään, mikä rajoitti hänen omaa valtaansa. Lisäksi hän oli viinaanmenevä mies. Vasta vuonna 1915 hän antoi luvan haudata kristittyjä heimonsa alueelle. Kuitenkin hän esti alamaisiaan tulemasta kuuntelemaan suomalaisten opetusta ja kuritti niitä, jotka olivat ottaneet vastaan kasteen. Hänen vihansa kohdistui myös suomalaisiin niin, että vuonna 1920 hallituksen virkamiehen suosituksesta suomalaiset jättivät Elimin toistaiseksi.
Noin vuonna 1920 suomalaisten kirjapaino muutti Ontanangasta Elimiin, missä sitä hoiti Oskari Tylväs. Vuonna 1924 Elimin lähetysasema ja sen mukana kirjapaino tuhoutuivat salaman aiheuttamassa tulipalossa. Tylväs joutui muuttamaan joksikin aikaa pois, ja asema oli ambolaisten hoidossa. Samoihin aikoihin Iipumbu antoi katolilaisille luvan perustaa oma lähetysasemansa Oshikukuun, 7 kilometrin päähän Elimistä.
Historia > Sotatoimet kuningas Iipumbua vastaan

Seuraava Peltolan kertoma episodi on vuodelta 1932, jolloin suomalaisia oli jälleen Elimissä. Tuolloin Iipumbu ”mellasteli hovinsa ja lähetysaseman vaiheilla ja käytti varsinkin ampuma-asetta hyvin vapaasti.” Tuona vuotena ristiriidat toisaalta Iipumbun ja toisaalta suomalaisten ja englantilaisten virkamiesten välillä kärjistyivät. Iipumbu halusi vaimokseen erästä tyttöä, joka oli hänen päävaimonsa sisarentytär. Tämä oli vastoin perinteitä, mutta siitä Iipumbu ei välittänyt. Tuo tyttö salakuljetettiin matka-arkussa Ondongaan, Iipumbu raivostui ja ryhtyi suorastaan piirittämään lähetysasemaa. Luodit pyyhkivät aseman kattoja ja jonkun kerran aivan suomalaisten läheltä. Hallituksen edustaja, majuri Hahn määräsi Iipumbun maksamaan korvauksena 10 nautaa, ja kun tämä ei suostunut maksamaan eikä luovuttamaan aseitaan, Hahn korotti korvauksen 50 eläimeen. Iipumbu odotti hyökkäystä englantilaisten taholta ja mahtaili pystyvänsä taistelemaan, mutta Hahn tulikin panssariautojen ja lentokoneiden kanssa. Iipumbu pakeni Angolan puolelle, mutta näin tehdessään hän menetti oikeutensa kuninkuuteen. Lopulta hän kuitenkin antautui englantilaisille, ja hänet karkotettiin Kavangolle. Myöhemmin hän sai palata Ambomaalle, mutta joutui elämään Oukwanyamassa maanpakolaisena.
Myöhempi kehitys

1940-luvulla Oniipan pappisseminaari muutti Elimiin, josta ensimmäiset valmistuneet papit vihittiin vuonna 1949. Myöhemmin, vuonna 1963, pappiskoulutus siirrettiin etelään Otjimbingween, missä sijaitsi Reihin lähetyksen lähetysasema. Siellä reiniläisten ja Ambokavangon kirkon papit saivat opetusta yhdessä.
1960–1980-luvuilla suomalaisia lienee asunut Elimissa vain pieniä määriä, kenties vain yksi perhe kerrallaan.
Kun Ambomaan seurakuntia luovutettiin ambolaisten pastoreiden hoitoon, Elim oli ensimmäisten kahdeksan seurakunnan joukossa, jossa näin tehtiin.
Elim nykyään

Elim on nykyään Elimin vaalipiirin keskus Omusatin alueella. Maisema on entistä metsäaluetta, joka on muokattu suurelta osin karjanhoitoa palvelevaksi ruohomaastoksi.
Elim on edelleen Uukwambin heimokuninkaan asuinpaikka. ”Muistomerkki Uukwambin kuninkaille” on pystytetty kuningas Nuuyoman haudalle hänen kotipaikkansa läheisyyteen.
Elimissä on jonkin verran infrastruktuuria, siellä on klinikka, kirkko, vaalipiirin keskustoimisto, yhteisön kokoontumistilat, matkapuhelinverkon tukiasema, oma vesilähde, useampi baari, kiinalaisten omistama kauppa, ruokatavarakauppa ja muutamia kouluja, kuten Naangon alkeiskoulu, Elimin yläaste ja Ashipalan lukio. Joka kuukausi, kun eläkkeet maksetaan, Elimissä pidetään markkinat.
Liikenneyhteydet

Elim on Oshakatin ja Okahaon välisen itä-länsi-suuntaisen soratien varrella. Toinen soratie vie pohjoiseen Oshikukuun, joka on Oshakatin ja Uutapin välisen asfalttitien varrella.
Frank Wieneke

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Frank Wieneke (2012) |  Frank Wieneke (2012) |  Frank Wieneke (2012) |  |
Maa:  Saksa
Miesten judo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 78 kg |  |
|  Hopeaa | Soul 1988 | 78 kg |  |
| Judon Euroopan-mestaruuskilpailut  | Judon Euroopan-mestaruuskilpailut  | Judon Euroopan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Belgrad 1986 | 78 kg |  |
|  Hopeaa | Pamplona 1988 | 78 kg |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1989 | 78 kg |  |
Frank Wieneke (s. 31. tammikuuta 1962 Hannover) on saksalainen entinen judoka. Hän voitti vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa kultaa 78 kg -sarjassa. Kesäolympialaisissa 1988 Soulissa hän sai 78 kg -sarjan hopeaa. Hän voitti samassa painoluokassa Euroopan-mestaruuden 1986 sekä sai EM-pronssia 1988 ja 1989.
FS Lynx (1925)

| Lynx |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ateliers et Chantiers de la Loire, St. Nazaire
Kölinlasku:  14. tammikuuta 1923
Laskettu vesille:  25. helmikuuta 1925
Palveluskäyttöön:  10. lokakuuta 1927
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 160 t (standardi) 3 098 t (kuormattu)
Pituus:  119,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,2 m
Syväys:  3,65 m
Koneteho:  50 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  8 upseeria ja 187 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  5 x 130 mm Mle 1919 -tykkiä 2 x 75 mm ilmatorjuntatykkiä 6 x 550 mm torpedoputkea
Lynx oli Ranskan laivaston 1924 vesille laskettu Chacal-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa Ranskan laivaston upottautumiseen 27. marraskuuta 1942. Saksalaiset nostivat aluksen, mutta se romutettiin.
Valmistus

Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loirelta St. Nazairesta, missä köli laskettiin 14. tammikuuta 1923. Alus laskettiin vesille 25. helmikuuta 1925 ja valmistui 10. lokakuuta 1927.
Palvelus

Toisen maailmansodan alussa alus torjui Välimerellä Italian aiheuttamaa uhkaa, jolloin sen kotisatamana oli Toulon. Aluksen miehistö upotti aluksensa 27. marraskuuta 1942 Toulonissa. Saksalaiset nostivat aluksen, mutta se romutettiin Saksan metallipulan vuoksi.
Feast of Iniquity

| Feast of Iniquity Pyrexia |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 29. lokakuuta 2013
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 29.47
 Levy-yhtiö: Unique Leader
Pyrexian muut julkaisut
| Age of the Wicked 2007 | Feast of Iniquity 2013 | Unholy Requiem 2018 |
Feast of Iniquity on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Pyrexian neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 29. lokakuuta 2013 levymerkillä Unique Leader Records. Albumia on kuvailtu yhtyeen raskaimmaksi sitten vuoden 1993 esikoisalbumin Sermon of Mockeryn.
Albumin kansikuvan on toteuttanut Toshihiro Egawa.
Kappaleet

The Pendulum – 3.23
Infliction – 3.27
Death Wish – 2.52
Cocoon of Shame – 2.26
Cryptic Summoning – 2.36
Thy Minion – 4.00
Wheel of Impunity – 3.11
Panzer Tank Lobotomy – 2.17
Born of a Jackal – 2.26
The Feast – 3.09
Kokoonpano

Chris Basile – kitara
Eric Shute – laulu
Shaun Kennedy – bassokitara
Dave Culross – rummut
Doug Bohn – rummut
Arvostelut

New Noise Magazine:
Axis of Metal: 6/10
Metal Temple: 1/10
Aiheesta muualla

Feast of Iniquity Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Feast of Iniquity Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
FS Léon Gambetta (1901)

| Léon Gambetta |
| --- | --- |
 Léon Gambetta

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  tammikuu 1901
Laskettu vesille:  26. lokakuuta 1901
Palveluskäyttöön:  heinäkuu 1905
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 27. huhtikuuta 1915
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 400 t
Pituus:  146,45 m (vesiraja)
Leveys:  21,41 m
Syväys:  8,05 m
Koneteho:  28 500 ihp
Nopeus:  22,5 solmua
Miehistöä:  728
Aseistus
Aseistus:  4 × 193 mm/40 Mle 1893/96 -tykkiä kaksoistorneissa 16 × Canon de 164 mm Modèle 1893 24 × 47 mm tykkiä 2 × 37 mm tykkiä 2 × 450 mm torpedoputkea
FS Léon Gambetta oli 1900-luvun alussa valmistettu Ranskan laivaston Léon Gambetta -luokan panssariristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin tammikuussa 1901. Alus laskettiin vesille 26. lokakuuta 1901. Koeajoissa joulukuussa 1903 alus ajoi sumussa karttaan merkitsemättömälle karille Black Rock Islandin edustalla lähellä Brestiä kärsien merkittäviä vaurioita. Korjaukset valmistuivat vasta kesällä 1904. Alus otettiin palvelukseen heinäkuussa 1905.
Palvelus

Léon Gambetta kuului Ranskan laivaston Maltalle sijoitettuun osastoon, jonka tehtävänä oli estää Itävalta-Unkarin laivaston pääsy Välimerelle sulkemalle Otrantonsalmi. Alus oli partioimassa seitsemän solmun nopeudella ilman saattajia, kun Itävalta-Unkarin laivaston sukellusvene SM U-5 torpedoi 27. huhtikuuta 1915 risteilijän 24 kilometriä etelään Santa Maria di Leucasta. Sukellusveneen päällikkönä oli Georg Ludwig Ritter von Trapp, joka oli Trappin perheen isä.
Alus upposi kymmenessä minuutissa, jolloin mukana olleista 821 miehestä sai surmansa 684 mukaan lukien 2. kevyen viirikön komentaja kontra-amiraali Victor Baptistin Sénès.
Frans Emil Lönnblad

Frans Emil Lönnblad (22. kesäkuuta 1823 Viipuri – 12. heinäkuuta 1887 Turku) oli suomalainen senaattori ja Viipurin hovioikeuden presidentti.
Lönnbladin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Josef Lönnblad (1779–1849) ja Magdalena Johanna Charlotta Mörtengren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1839 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1845. Lönnblad sai varatuomarin arvon 1849.
Lönnblad oli Turun hovioikeudessa ylimääräisenä notaarina 1845–1851, kanslistina 1851–1854, kirjaajana 1854, ylimääräisenä viskaalina 1854–1856, notaarina 1856–1859, sihteerinä 1859–1861, asessorina 1861–1869 ja hovioikeudenneuvoksena 1869–1872. Lönnblad oli myös kirkollisvirkakunnan leski- ja orpokassan johtokunnan asiamiehenä ja sihteerinä 1854–1857. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1872–1879 ja Viipurin hovioikeuden presidenttinä 1879–1887.
Lönnblad oli naimisissa 1862–1872 Augusta Vilhelmina Åkermanin (k. 1872) kanssa.
Far East Movement

| Far East Movement |
| --- | --- |
 Far East Movement MuchMusic Video Awardseissa 2011. Jäsenet vasemmalta J-Splif, Kev Nish, Prohgress, DJ Virman.
Tiedot
Toiminnassa:  2003–
Tyylilaji:  Hip hop, electronic dance, hip house, electropop
Kotipaikka:   Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Kev Nish   Prohgress   J-Splif   Virman Coquia  
Levy-yhtiö:  Interscope Records   Cherrytree Records   Delicious Deli Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Far East Movement (lyhennettynä FM) on nelihenkinen hip hop-yhtye Los Angelesista, Yhdysvalloista. Se on perustettu vuonna 2003 ja sen alkuperäisjäseniä ovat Kev Nish (Kevin Nishimura), Prohgress (James Roh) ja J-Splif (Jae Choung). Vuonna 2008 DJ Virman (Virman Coquia) liittyi yhtyeeseen ja sillä kokoonpanolla he toimivat edelleen.
Far East Movement on julkaissut neljä studioalbumia vuosina 2006 (Folk Music), 2009 (Animal), 2010 (Free Wired) ja 2012 (Dirty Bass). Yhtye on tehnyt yhteistyötä mm. Bill Kaulitzin, Lil Waynen, Calvin Harrisin, Justin Bieberin, Mohombin ja Rihannan kanssa.
Diskografia > Studioalbumit

Folk Music (2006)
Animal (2009)
Free Wired (2010)
Dirty Bass (2012)
Diskografia > EP:t

For the Folks n' Family (2006)
FM Radio Singles (2008)