stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erkki Mäkinen
Teokset

Heräämisen maku, romaani.  WSOY 1969
Ohoh, Lemminkäinen, romaani.  WSOY 1972
Kauhea murhamies Lalli, näytelmä. 1975
Muurmannin rataroikka, näytelmä. 1975
Jeppe Niilonpoika, näytelmä.  1976
Antti Puuhaara, elokuvakäsikirjoitus.  1976
Veriveljet, näytelmä.  1977
Kalastaja ja hänen eukkonsa, tv-elokuva.  1978
Terve, Suomeni maa: dokumenttisarja Suomen historiasta, tv-sarja.  1979
Suomalaisia tähtihetkiä, tv-sarja.  1980-1985
Elinan surma, tv-näytelmä.  1980
Suomen herttua Juhana ja neiti Kaarina, näytelmä.  1981
Kauhea murhamies Lalli ja piispa Henrik, tv-näytelmä. 1981
Ryysyranta, näytelmä.  1982
Pessi ja Illusia, elokuvakäsikirjoitus.  1983
Viimeinen valssi Viipurissa, näytelmä.  1985
Kirkko keskellä kylää: dokumenttisarja jokamiehen maailmankuvan kehityksestä, tv-sarja.  1986
Mikael Agricola, näytelmäkäsikirjoitus. 1988
Palkinnot

Jussi-palkinto 1976
Aboensis-palkinto 1981
Venla-palkinto 1985
Valtion taiteilijaeläke 1997
Erik Lindström

| Erik Lindström |
| --- | --- |
 Lindström Cotton Clubilla (Iso Roobertinkatu 3–5) 1945.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. toukokuuta 1922 Helsinki
Kuollut: 27. elokuuta 2015 (93 vuotta)
Ammatti:  säveltäjä, kapellimestari, basisti
Muusikko
Taiteilijanimi:  P. Naseva 
Aktiivisena:  1940-luku–2010-luku
Tyylilajit:  jazz, iskelmämusiikki
Soittimet:  kontrabasso, vibrafoni, piano
Palkinnot
 Louis Armstrong -palkinto (1993)   Valtion säveltaidepalkinto (2003)   Emma-palkinto (2006) 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Erik Wilhelm Lindström (29. toukokuuta 1922 Helsinki – 27. elokuuta 2015) oli säveltäjä, kapellimestari ja basisti, joka oli Ruotsin kansalainen mutta asui ja työskenteli koko ikänsä Suomessa.
Lindströmin tunnetuimpia sävellyksiä ovat ”Ranskalaiset korot”, ”Muistatko Monrepos’n”, ”Pikku midinetti”, ”Armi” ja ”Liian vähän aikaa”.
Elämä ja ura

Lindströmin isä oli ruotsalainen kemisti, äiti suomalainen. Lindströmin työura alkoi vuonna 1938 Uuden Suomen latomossa kirjaltajan ammatissa, mutta hän työskenteli myös isänsä yrityksessä. Hän avioitui joulukuussa 1948 Vuokko Hillevi Suomen kanssa, joka on toiminut sanoittajana nimimerkillä Hillevi. Lindström on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Ensimmäisessä esiintyvässä kokoonpanossa, jossa Lindström oli mukana, soittivat hänen lisäkseen Jaakko Furman rumpuja, Sal Furman trumpettia, Herbert Katz kitaraa ja Börje Sundgren saksofonia. Myöhemmin ryhmään liittyi soittamaan Nils Westerholm pianoa, Gustav Lackman pasuunaa ja Lars Lindqvist rumpuja. Ryhmän ensimmäinen laulusolisti Veljeshovissa oli Rosie Andrew (taiteilijanimi), oikealta nimeltään Rosa Rung, jonka tytär on Marion Rung. Lindströmin yhtye voitti 24. huhtikuuta 1945 Balderin salissa pidetyn orkesterikilpailun. Lindström liittyi 1946 Ossi Aallon orkesteriin ja soitti siinä kolme vuotta. Sen jälkeen hän liittyi Onni Gideonin yhtyeeseen.
Erik Lindströmin yhtye 1951–1965

Yhtyeessä vaikuttivat seuraavat henkilöt:
| --- | --- |
 Antero Stenberg  Kaarlo Kaartinen  Gustav Lackman  Åke Forsell  Ingmar Fager  Erkki Karjalainen  Kaj Backlund  Sam Skurnik  Pentti Tiensuu  Heikki Annala  Reima Virolainen  Tuomas Kalliala  Risto Vanari :   Martti Äijänen  Erkki Liikanen  Aarni Mustonen  Kauko Saari Yhtyeen solisteina toimivat Sinikka Oksanen  Annikki Tähti  Helena Siltala  Irmeli Mäkelä  Seija Järvinen  Arja Tuomarila  Reine Rimón
Studiotyöskentely ja säveltäminen

Lindström toimi paljon studiomuusikkona. 1940-luvun lopulla hän soitti bassoa monella Toivo Kärjen levytyksellä, 1950-luvulla enimmäkseen vibrafonia.  Säveltäjänä Lindströmin ura  alkoi varsinaisesti 1952, kun hänen säveltämänsä kappale ”Armi” levytettiin. Lindström johti vuorotellen Olli Hämeen kanssa vastaperustettua Radion tanssiorkesteria vuodesta 1957 lähtien. Vuonna 1960 Lindströmille tarjottiin levytuotantotoimintaa Musiikkitalo Westerlundille, jonka hän otti vastaan ja sinä aikana Lindström työskenteli Seija Järvisen, Arja Tuomarilan, Marjatta Leppäsen, Erkki Liikasen, Kai Lindin, ja Matti Heinivahon kanssa. Hänen sävellyksensä ”Muistatko Monrepos’n” Annikki Tähden levyttämänä oli Suomen ensimmäinen kultalevy. Vuonna 1963 Lindström perusti yhdessä Rolf Kronqvistin kanssa Oy Finndisc Ab:n. Vuonna 1963 Lindström näki Lammilla lavatansseissa tanssittavan jenkkaa jonossa, mistä hänelle syntyi idea levyttää kitarayhtyeen kanssa letkajenkkaa. The Adventurers pääsi levyttämään kappaleen ”Letkajenkka”. Kappaleesta on tehty levytyksiä useissa Euroopan maissa. Tästä alkoi letkajenkkabuumi.
Myös Helena Siltalan tulkitsema ”Pikku midinetti” on niin sävellykseltään, sanoiltaan kuin sovitukseltaan Lindströmin käsialaa; molemmat saivat vuonna 1972 siitä kultalevyn.
Juha Vainio ja Irwin Goodman

Juha Vainio tuli vuonna 1964 mukaan artistivalikoimaan ja levytti ensimmäiseksi kappaleen ”Paras rautalankayhtye”, johon hän oli tehnyt sanoituksen. Samassa yhteydessä päädyttiin lisäämään Juha Vainion nimeen lisä Watt. Kun Vainio levytti kappaleen ”Juhannustanssit”, nimettiin säestävä yhtye J. Janatuisen Jatsiyhtyeeksi, jonka alkuperäinen kokoonpano oli:
Kalevi Nyqvist (hanuri)
Pauli Granfelt (trumpetti)
Raimo Sarkio (kitara)
Ilpo Kallio (rummut)
Lindström (basso)
Vuonna 1965 yhtyeeseen liittyi mukaan Irwin Goodman, joka teki heille ensi levytyksenään kappaleen ”En kerro kuinka jouduin naimisiin”. Jyrki Hämäläinen sanoo Irwiniä koskevassa artikkelissaan Suosikissa keväällä 1970, että juuri Lindströmillä oli terve arvostelukyky ja ennakkoluuloton mieli hyväksyä epäsovinnainen laulaja – jonka Eino Virtanen oli vuotta aiemmin tylysti torjunut –, mikä antoi Hämäläiselle aiheen ivailla rankanlaisesti Virtasen omia lauluesiintymisiä Brita Koivusen kanssa.
Musiikki-Fazer osti Finndisciltä Irwinin oikeudet ja äänitteet 25 000 markan korvauksella. Tästä summasta on liikkunut eri versioita eri julkaisuissa, mutta Lindströmin mukaan kukaan ei ole tiennyt totuutta.
Lindströmin sävellyksiä on levytetty yli 500, joista iskelmiä noin 350. Hänellä oli yhtye Erik Lindström Dream Team, joka soitti muutaman kerran vuodessa.
Yhteistyö Martti Innasen kanssa

Yleisradion vahtimestarina työskennellyt Martti Innanen, jonka Lindström tunsi jo ennestään, ehdotti vuonna 1967 Finndiscille, että yhtiö julkaisisi levyllä kirjoittamansa jatkokuunnelman Joe Smithin ihmeelliset seikkailut. Lindströmin vastaehdotuksesta päädyttiin tangoparodian levyttämiseen, ja Lindströmin säveltämästä ja Innasen sanoittamasta kappaleesta ”Elsa, kohtalon lapsi” tuli Innasen ensilevytys ja samalla suurin menestys. Lindströmin ja Innasen yhteistyön tuloksena syntyivät vuosina 1967–1969 myös muiden muassa kappaleet ”Esteri, tyttö sadepisarain”, ”Urjalan taikayö”, ”Gunnar vierasmaalainen”, ”Hiljaista on” ja ”Mitäs menneistä”.
Finndiscin lopetus

Finndiscin toiminta loppui 1970, kun Kronqvist siirtyi EMI:lle ja Lindström alkoi kirjoittaa ohjelmistoa eri artisteille. Yhtiö myytiin yhteisellä sopimuksella.
Huomionosoituksia

Vuonna 1993 Lindström sai suomalaisen Classic Jazz ry:n Louis Armstrong -palkinnon. 2000-luvulla hän sai Valtion säveltaidepalkinnon 2003 ja elämäntyöstään kultaisen Emma-patsaan 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erik Lindström Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Jalkanen, Pekka: ”Lindström, Erik (1922–2015)”, Suomen kansallisbiografia, osa 6, s. 216–217.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-447-9  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla > Dokumenttielokuvia

Elonet: Erik Lindström – Jazzia ja svengiä (1994), 50 min.
Elonet: Erik Lindström – Ranskalaiset korot (1997) 50 min.
Aiheesta muualla > Verkossa

Erik Lindströmin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Populaaritaiteen museo (Arkistoitu – Internet Archive)
Erik Lindström: Suomi-jazzin pioneeri ja hittisäveltäjä. Selvis 3/2000.
Erik Lindströmin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Erik Lindströmin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Lindström, Erik hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva 2  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Erik Lindströmin yhtye keikalla Hämeenlinnassa 1950-luvun lopulla.
Lindström (vas.) ja Ossi Aalto (kesk.) Louis Armstrongin kanssa 11. lokakuuta 1949.
Lindström esiintymässä Vihreät Niityt -musiikkitapahtumassa heinäkuussa 2004.
Ballingslöv

| Ballingslöv |
| --- | --- |
 Ballingslöv
 Koordinaatit: 56°12′51″N, 13°50′46″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Hässleholm
Väkiluku (2021):  361
Ballingslöv on taajama Hässleholmin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 361 asukasta vuonna 2021. Ballingslövissä on keittiö- ja kylpyhuonekalusteita valmistava tehdas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ballingslöv Wikimedia Commonsissa
Finja

| Finja |
| --- | --- |
 Finjan kirkko
 Finja
 Koordinaatit: 56°10′10″N, 13°41′30″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Hässleholm
Väkiluku (2021):  530
Finja on taajama Hässleholmin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 530 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Finja Wikimedia Commonsissa
Lähilennonjohto

Lähilennonjohto (engl. aerodrome control tower tai local control, lyh. TWR, kutsumerkki TOWER, suomeksi TORNI) johtaa liikennettä lentokentän lähialueella (engl. CTR, control zone) ja maassa  liikennealueella. Kutsumerkki ja arkinimitys torni on peräisin siitä, että perinteisesti lähilennonjohto on pitkään sijainnut lennonjohtotornissa. Lähilennonjohto antaa vastuullaan olevalle ilmaliikenteelle lennonjohtopalvelua, jonka tarkoituksena on estää yhteentörmäykset:
lentokentän lähettyvillä, mm. lentokentän laskukierroksessa, lentävien ilma-alusten välillä
liikennealueella liikkuvien ilma-alusten välillä
laskeutuvien ja lähtevien ilma-alusten välillä
liikennealueella liikkuvien ilma-alusten ja ajoneuvojen välillä
liikennealueella olevien ilma-alusten ja siellä olevien esteiden välillä
Lähilennonjohto vastaa myös lentokentän lentotiedotus- ja hälytyspalveluista.
Vilkkailla lentokentillä (kuten Helsinki-Vantaan lentoasemalla) voi lähilennonjohtotoiminto jakautua kahteen erilliseen osaan: liikennealueella rullaavista koneista ja muista liikennealueella liikkuvista ajoneuvoista vastaavaan maa-alueen rullauslennonjohtoon (engl. ground control, lyh. GND, kutsumerkki GROUND / RULLAUS) ja kiitotiellä sekä ilmassa liikkuvista ilma-aluksista vastaavaan lähilennonjohtoon. Joillain kentillä rullauslennonjohdosta voi edelleen olla irroitettu asematasolennonjohto (APRON / TASO, Yhdysvalloissa RAMP), jonka vastuualueeseen kuuluvat ilma-alusten paikoitusalueet. Eurooopassa järjestely on erityisen yleinen Saksassa.
Joillakin vilkkaimmilla lentokentillä on lisäksi erillinen lähestymislennonjohto. Pienemmillä lentokentillä voi lähilennonjohdon tilalla olla lentotiedotuselin (engl. aerodrome flight information service, lyh. AFIS). Lentokentän lennonjohtoelimet palvelevat ilmaliikennettä yhteistoiminnassa aluetta valvovan aluelennonjohdon kanssa. Perinteisesti sellaisissa maissa, esimerkiksi Suomessa, joissa joka kentällä ei ole lähestymislennonjohtoa, on lähilennonjohto pienemmillä kentillä perinteisesti hoitanut myös lähestymisalueen palveluita niin sanottuna menetelmälennonjohtona ilman tutkakuvaa perustuen lentäjien paikkailmoituksiin sekä kartoilla julkaistuihin mittarilentomenetelmiin. 2010-luvulta lähtien Suomessa on kuitenkin asteittain siirrytty ns. tornitutkatoimintamalliin,  jossa lähilennonjohdon käyttöön on annettu tutkakuvaa sekä rajoitettu oikeus antaa tutkaan perustuvaa lennonjohtopalvelua.  Lähi- ja lähestymislennonjohtopalvelut voidaan toteuttaa myös etätoimipisteenä, jolloin samalta toimipisteeltä voidaan johtaa useamman lentopaikan liikennettä. Vuonna 2019 Lontoon City-lentoasemasta tuli ensimmäinen suuri lentoasema, jonka lennonjohtotorni korvattiin digitaalisella etätoimipisteellä. Suomessa suunnitellaan niin ikään seitsemän maakuntalentoaseman lähilennonjohdon korvaamista etätyöpisteellä arviolta vuosina 2025-2027. Tämä mahdollistaa täysimittaisen lennonjohtopalvelun palauttamisen sellaisillekin kentille, joilla sitä ei vuosikymmeniin ole tarjottu (esim. Kajaani).
Aiheesta muualla

Video: Chicagon lähestymislennonjohtoa ja Chicagon O'Haren lähilennonjohtoa vuonna 1992
Venceslaus II Böömiläinen

Venceslaus II, Codex Manessemin Mestari 1300-luku
Venceslaus II Přemyslid (tšek. Václav II.; puol. Wacław II Czeski); (27. syyskuuta 1271 Praha, Böömin kuningaskunta – 21. kesäkuuta 1305 Praha, Böömin kuningaskunta) oli Böömin kuningas vuosina 1278–1305, Krakovan herttua vuosina 1291–1305 ja Puolan kuningas vuosina 1296–1305.
Suku

Hän oli Böömin kuningas Ottokar II:n ja tämän toisen puolison Galitsian prinsessa Kunigunde Rostislavnan (1245–1285) ainoa poika. Hän syntyi kymmenen vuotta vanhempiensa avioitumisen jälkeen. Kunigunde oli Rostislav Mihailovitšin, Kiovan ruhtinaan, Slavonian käskynhaltijan ja Tšernikovin ruhtinaan sekä Unkarin prinsessa Annan tytär. Venceslausin isoisä oli Unkarin kunigas Béla IV:n ja isoäiti kuningatar Maria Laskaris. Hänen isoisoisänsä oli Saksan kuningas Filip Schwabenilainen. Venceslaus II oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle IV:n isoisä. Hän oli Přemyslid-dynastian jäsen.
Vuonna 1276 keisari Rudolf I asetti Ottokar II:n valtakunnankirouksen alle ja piiritti Wienin. Tämä pakotti Ottokarin marraskuussa 1276 allekirjoittamaan uuden sopimuksen, jolla hän luopui kaikista vaatimuksistaan Itävaltaan ja sen ympärillä oleviin Steiermarkin, Kärntenin ja Krainin herttuakuntiin, pitäen itsellään vain Böömin ja Määrin. Venceslaus kihlattiin Rudolfin ja keisarinna Gertruden tyttären Judithin kanssa, mikä loi väliaikaisen rauhan. Venceslausin isä kaatui 26./28. elokuuta 1278 Marchfeldin taistelussa Dürnkrutissa vähän ennen Wenceslausin seitsemättä syntymäpäivää.
Böömin kuningas

Ennen Venceslausin tuloa täysi-ikäiseksi, sijaishallitsijana toimi Brandenburgin rajakreivi Otto IV, jonka sanotaan pitäneen Venceslausia vankina useissa eri paikoissa. Hän palasi 12-vuotiaana Böömiin vuonna 1283. Hänen äitinsä toinen puoliso, Záviš von Falkenstein, toimi sen jälkeen sijaishallitsijana muutaman vuoden ajan. Vuonna 1290 Venceslaus mestautti isäpuolensa Závišin maanpetoksesta syytettynä ja alkoi 19-vuotiaana hallita itsenäisesti.
Krakovan herttua, Puolan kuningas

Vuonna 1291 Puolan suurherttua Przemysł II luovutti Krakovan herttuakunnan Venceslauslle, joka liitettiin Puolan yliherruuteen, mutta Przemysł piti muut herttuakunnat itsellään ja hänet kruunattiin vuonna 1295 kuninkaaksi. Przemysłin kuoleman jälkeen vuonna 1296 Venceslaus nousi Puolan hallitsijaksi vuonna 1300 ja kruunasi itsensä sen kuninkaaksi.
Kutná Horan hopeakaivos

Vuonna 1298 Kuttenbergistä (nyk. Kutná Hora) Keski-Böömistä löydettiin hopeaesiintymä. Venceslaus otti kaivoksen hallintaansa tekemällä hopean tuotannosta kuninkaallisen monopolin ja laski liikkeeseen Prahan groschenin, josta tuli suosituin groschen-tyyppisistä rahoista. Kutná Hora oli yksi kaikkien aikojen rikkaimmista eurooppalaisista hopealöydöksistä: vuosina 1300–1340 kaivos saattoi tuottaa jopa 20 tonnia hopeaa vuodessa.
Vuonna 1300 Venceslaus julkaisi uuden kuninkaallisen kaivostoiminta säädöksen Ius regale montanorum. Tämä oli oikeudellinen asiakirja, jossa määriteltiin kaikki kaivostoiminnan hallinnolliset ja tekniset säännöt ja ehdot.
Unkarin kruunu

Vuonna 1301 Venceslausin sukulainen Unkarin kuningas Andreas III kuoli ilman miespuolista perillistä ja Árpád-dynastian mieslinja sammui hänen mukanaan. Venceslaus oli yksi valtaistuinta vaatineista sukulaisista, ja hän otti sen unkarilaisilta poikansa puolesta, joka oli kihlattu vuonna 1298 Andreaksen ainoalle lapselle prinsessa Elisabetille. Hänen 12-vuotias poikansa Venceslaus III kruunattiin 27. elokuuta 1301 Székesfehérvárissa Unkarin kuninkaaksi.
Unkarin kuningaskunta jakautui tuolloin useisiin itsenäisiin ruhtinaskuntiin, ja nuoren Venceslauksen hyväksyivät Unkarin kuninkaaksi vain Ylä-Unkarin Máté III Csák, Länsi-Transnaubian (nyk. Burgenland) Güssing-suku (Kőszegi, kroat. Gisingovci), jotka olivat heidän vahvimmat kannattajansa pääkaupunki Budan ympärillä. Mutta Abas-suku ja Máté Csák vaihtoivat puolta vuonna 1303 ja alkoivat tukea Venceslauksen kilpailijaa Kaarle Robertia. Tämän seurauksena 14-vuotias Venceslaus alkoi pelätä Ofenissa Budassa ja kirjoitti isälleen Prahaan saadakseen apua. Isä mobilisoi suuren armeijan ja hyökkäsi Budaan, mutta tilannetta harkittuaan hän otti poikansa, Unkarin pyhän kruunun ja palasi Böömiin vuonna 1304. Ivan Kőszegi nimettiin edustamaan Venceslaus III:tta Unkarissa.
Venceslaus II:n hallituskauden aikana kaupunkien kehitys oli voimakasta. Hän suunnitteli perustavansa Keski-Euroopan ensimmäisen yliopiston. Böömin kuningaskunnan valta ja rikkaus sai aikaan suurta kunnioitusta, mutta myös vihamielisyyttä Euroopan kuningassuvuissa.
Perintö

Venceslaus II:ta pidetään yhtenä Tšekin tärkeimmistä kuninkaista. Hän rakensi suuren valtakunnan, joka ulottui Itämerestä aina Tonavaan ja perusti lukuisia kaupunkeja, kuten Plzeňin vuonna 1295. Hän voitti suvulleen kolme kuninkaallista kruunua Böömissä, Unkarissa ja Puolassa. Böömin kuningaskunta oli aikanaan Euroopan suurin hopeantuottaja. Hän laittoi liikenteeseen Prahan groschenin, joka oli vuosisatojen ajan tärkeä eurooppalainen valuutta.
Venceslaus II kuoli  33-vuotiaana 21. kesäkuuta 1305 Prahassa luultavasti tuberkuloosiin. Häntä seurasi valtaistuimelle poika Venceslaus III, viimeinen Přemyslid-suvun kuninkaista. Kuningas Venceslaus III ei kyennyt ylläpitämään mahtavaa valtakuntaa, ja pian Venceslaus II:n ennenaikaisen kuoleman jälkeen hänen valtakuntansa alkoi murentua.
Avioliitot ja jälkeläiset

Venceslaus avioitui 24. tammikuuta 1285 Egerissä saksalaisen prinsessa Judith (Guta) von Habsburgin (1271–1297) kanssa, joka oli Saksan kuningas, keisari Rudolf I:n ja Gertrude von Hohenbergin tytär. Kuningatar Judith kuoli 18. kesäkuuta 1297, alle kuukausi viimeisen kuolleena syntyneen lapsen syntymän jälkeen sen aiheuttamiin komplikaatioihin.
Heille syntyi kymmenen lasta:
Otakar (6. toukokuuta 1288 – 19. marraskuuta 1288), kuoli puolivuotiaana
Venceslaus III (6. lokakuuta 1289 – 4. elokuuta 1306), Böömin kuningas, Unkarin kuningas ja Puolan kuningas
Agnes (6. lokakuuta 1289 – pian 6. elokuuta 1296 jälkeen), Venceslauksen kaksoissisar; avioitui vuonna 1296 Ruprectin, Saksan kuningas Adolf von Nassaun vanhimman pojan, kanssa.
Anne (10. lokakuuta 1290 – 3. syyskuuta 1313), avioitui vuonna 1306 Kärntenin herttua Henrikin kanssa.
Elisabeth (20. tammikuuta 1292 – 28. syyskuuta 1330), avioitui vuonna 1310 Böömin kuningas Juhana Luxemburgilaisen kanssa.
Judith (3. maaliskuuta 1293 – 3. elokuuta 1294), kuoli 1,5 vuoden ikäisenä
Johannes vanhempi (26. helmikuuta 1294 – 1. maaliskuuta 1295), kuoli vuoden vanhana
Johannes nuorempi (21. helmikuuta 1295 – 6. joulukuuta 1296), kuoli alle vuoden ikäisenä
Margarete (21. helmikuuta 1296 – 8. huhtikuuta 1322), avioitui vuonna 1308 Wrocławin herttua Bolesław III:n Anteliaan kanssa.
Judith (21. toukokuuta 1297), syntyi kuolleena
Vuonna 1303 hän avioitui Puolan prinsessa Elisabeth Richezan (tšek.: Eliška-Rejčka; puol: Ryksa-Elżbieta); (1286/1288–1335), Puolan kuningas Przemysł II:n ja Ruotsin prinsessa Rikissa Valdemarsdotterin tyttären kanssa. Heille syntyi yksi lapsi:
Agnes (25. kesäkuuta 1305 – ennen 4. tammikuuta 1337), avioitui Jaworin herttua Henrik I:n kanssa.
Venceslausilla on myös lukuisia aviottomia lapsia, kuten Olomoucin piispa Jan Volek (?? – 27. syyskuuta 1351).
Kuvagalleria

Venceslaus II:n sinetti
Venceslaus II:n vaakuna (Böömin kuningaskunta)
Venceslaus II:n vaakuna (Määrin rajamaakunta)
Venceslaus II Böömin kuningas
Václav II
Přemyslidien hallinnassa oleva alue, n. vuonna 1301
Käännös suomeksi
Suomen vahvin nainen

Suomen vahvin nainen  on vuodesta 2000 alkaen järjestetty Suomen vahvin mies -kilpailun rinnakkaiskilpailu, joka on tarkoitettu suomalaisille naisille. Kilpailussa mitellään erilaisissa voimaa mittaavissa lajeissa.
| Suomen vahvin nainen |
| --- | --- |
Laji:  Voimamieskilpailut
Maa(t):   Suomi
Perustettu:  2000
Hallitseva mestari:  Salla Romo
Eniten mestaruuksia:  Kati Luoto (7)
Suomen vahvin nainen -kilpailun voittajat

2000 Katariina Nokua
2001 Heini Koivuniemi
2002 Reetta Touru
2003 Heini Koivuniemi
2004 Kati Luoto
2005 Kati Luoto
2006 Kati Luoto
2007 Kati Luoto
2008 Katariina Nokua
2009 Kirsi Järvi
2010 Kati Luoto
2011 Kati Luoto
2012 Niina Jumppanen
2013 Kati Luoto
2014 Hanna Meltoranta
2015 Kirsi Järvi
2016 Anna Khudayarov
2017 Niina Jumppanen
2018 Annika Eilmann
2019 Anniina Vaaranmaa
2020 Salla Romo
2021 Laura Koskenniemi
2022 Nelma Nieminen
2023 Salla Romo
2024 Salla Romo
Aiheesta muualla

Suomen vahvin mies -organisaatio
Christian Endeavor

| Christian Endeavor> Nuorten Kristittyjen Liitto Christian Endeavor |
| --- | --- |
 Alkuperäinen CE-logo.

Perustettu:  1881
Perustaja:  Francis Edward Clark
Tyyppi:  kristillinen nuorisoliike
Kotipaikka:  Columbus, Ohio
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen (55 maata)
Jäsenlehti:  Christian Endeavor World
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Christian Endeavor (suomeksi myös Nuorten Kristittyjen Liitto Christian Endeavor, lyh. CE) on nuorten protestanttinen tunnustuskuntien välinen järjestö. Kansainvälinen CE-järjestö on perustettu vuonna 1881 Francis Edward Clarkin toimesta Portlandissa, Mainessa, joka toimi järjestön puheenjohtajana vuoteen 1927 saakka. Monet muut kirkot järjestivät pian Christian Endeavor -yhdistyksiä, ja liike kasvoi nopeasti Yhdysvalloissa.
CE-järjestöjen toiminta-ajatuksen perustana on se, että jäsenet pyrkivät antamaan jonkin hyödyllisen panoksen kirkon elämään. International Society of Christian Endeavor-järjestön tarkoituksena on ”edistää jäsentensä vakavaa kristillistä elämää, lisätä heidän keskinäistä tuttavuuttaan, kouluttaa heitä kirkon työhön ja tehdä heistä kaikin tavoin hyödyllisiä Jumalan ja lähimmäisten palveluksessa”. Järjestö julkaisee aikakauslehteä Christian Endeavor World ja pitää joka toinen vuosi kokouksia.
Maailmanlaajuinen World's Christian Endeavor Union (WCEU) järjestäytyi vuonna 1895 ja on yli 75 maassa toimivan CE-ryhmien yhteistyöjärjestö. Järjestö pitää kokouksia neljän vuoden välein. Molempien järjestöjen pääkonttorit sijaitsevat Columbuksessa, Ohiossa. CE-yhdistysten jäsenten tulee määräajoin uudistaa lupaus kristillisen elämän viettämisestä. CE-liike on toiminut myös Suomessa.