stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Usopp
Merirosvo Usopp

Usoppin nimi perustuu sanaan "Isoppu", joka tulee antiikin kreikkalaisen tarinankertojan Aisopoksen nimestä. Uso puolestaan tarkoittaa japaniksi valetta.
Usoppin tunnuspiirteisiin kuuluu pinokkiomaisen pitkä, joka ei tosin pitene valehdellessa. Mr. 2 Bon Clayn montaasiselvennä paljasti, että Usoppilla on One Piece-maailman hassuin/oudoin nenä. Mangapiirtäjä Eiichiro Odan mukaan Usoppin eläinhahmo on vyötiäinen. Lisäksi hän on kertonut Usoppin värin olevan keltainen ja että tämä haisee ruudille.
Toinen Usoppin näkyvä piirre on pelkuruus ja hän kärsiikin usein "ei-voi-mennä-maihin" taudistaselvennä. Erittäin vaarallisissa tilanteissa Usopp on kuitenkin todistanut todellisen rohkeutensa itselleen ja muille. Hänen päättäväisyytensä tulee ilmi, kun hänen ystävänsä ovat vaarassa, tai kun hänen ystäviään pilkataan. Vaikka Usopp onkin pelkuri taisteluissa (paitsi ollessaan Sogeking), hänen apunsa on korvaamaton Olkihatuille. Hän osaa korjata lähes mitä vain, mutta ei niin hyvin kuin viimeksi Olkihattuihin liittynyt Franky. Lisäksi hän on tarkka ampumaan ja omaa taiteellista silmää harjoiteltuaan lapsuusvuodet maalaamalla naapureiden seiniä.
Vaikka Usoppilla ei ole yli-inhimillisiä voimia, toisin kuin lähes kaikilla muilla Olkihattupiraateilla, hänellä on suurenmoinen osumatarkkuus ja uskomaton kivunsietokyky. Lähes jokaisessa taistelussa hän kärsii vakavia vaurioita, mutta siitä huolimatta pysyy pystyssä. Esimerkiksi Mr. 4 löi Alabastassa Usoppia neljän tonnin mailalla päähän. Hänen selvitessään hyökkäyksestä pahoista vammoista huolimatta Miss Merry Christmas sanoi hyökkäyksestä selviämisen olleen mahdotonta. Usopp on Olkihattujen laivalääkärin, Tony Tony Chopperin eniten hoitama potilas.
Hänen määränpäänsä on tulla urheaksi ja voimakkaaksi merten soturiksi, kuten hänen isänsä Yasopp on. Iältään Usopp on 17-vuotias (19-vuotias aikahypyn jälkeen) ja hän syntyi aprillipäivänä. Usopp on 174 cm pitkä (176cm aikahypyn jälkeen).
Japanilaisen faniäänestyksen mukaan Usopp on kuudenneksi suosituin One Piece -hahmo.
Persoona ja suhteet

Usopp on kovan luokan valehtelija ja pitää kepposien tekemisestä joiden kohteena ovat lähes aina muut Olkihattupiraatit. Hän pitää myös Luffyn ja Chopperin seurasta, hullutellen heidän kanssaan. Usein Usopp kertoo Chopperille valheellisia tarinoita urotöistään, ja Chopper uskoo sinisilmäisesti kaiken. Ennen Chopperia hänen uskollinen kuuntelijansa oli Kaya. Nami on käyttänyt Usoppia hyväksi muun muassa aseen teossa ja parantelussa. Usoppin ehkä tähän mennessä parhain luomus onkin Clima Tact, jonka hän teki Namille ennen Alabastaa ja paranteli ennen Enies Lobbyä.
Usopp säikkyy helposti ja usein yrittää käännyttää muut Olkihatut ajatuksesta rantautua saarelle, mutta häntä ei noteerata. Arasta luonteestaan huolimatta hän tekee mitä tahansa suojellakseen ystäviään, jopa vaarantaen oman henkensä. Lisäksi hänen ajatusmaailmansa kohota urheaksi merten soturiksi estää häntä pakenemasta taisteluista. Yleensä taisteluissa Usopp käyttää aseiden lisäksi valheitaan hyväksi, toivoen vihollisten tulevan huijatuiksi. Yksi hänen parhaimmista ominaisuuksistaan taisteluissa on kestävyys, joka on joskus pelastanut Olkihattujen hengen. Lisäksi hän todisti olevansa rohkea Enies Lobbyssä. Hänen ensimmäinen vihollisensa oli kolmanneksi vahvin CP9n jäsen, Jyabura (jonka taistelun hän hävisi) ja toisena hän uskalsi uhmata jopa CP9:n vahvinta agenttia, Rob Luccia (hän houkutteli Luccin kimppuunsa, jotta Luffy ponnistelisi vielä taistelemaan Luccin kanssa). Tämä todisti myös Usoppin uhraavan mieluummin itsensä kun toverinsa. Enies Lobbyssä Usopp oli myös puolustamassa Nico Robinia tarkka-ampumalla Oikeuden tornin huipulta.
Enies Lobbyn jälkeisten tapahtumien jälkeen Usopp oppi myöntämään virheensä, Olkihattujen haluttua Usoppilta anteeksipyynnön eroamisestaan Olkihatuista. Thriller Bark osan aikana selvisi, kuinka negatiivinen ihminen Usopp on. Toisin kuin muihin Olkihattupiraatteihin, häneen ei tehonnut Peronan negatiiviseksi muuttavat kummitukset.
Tavattuaan jättiläiset Dorryn ja Brogyn Little Gardenissa, Usopp päätti haluavansa käydä joskus jättiläisten kotisaarella, Elbafissa. Siellä hän haluaisi tavata yhtä kunniakkaita sotureita kuin Dorry ja Brogy. Kun Usopp tapasi myöhemmin Enies Lobbyssä jättiläiset Oimon ja Kaashiin, hän uudestaan sai intoa ryhtyä uljaaksi merten soturiksi.
Historiaa > Valehtelija Usopp

Usopp asui ennen Syrup-nimisessä kylässä itäisellä merellä. Nuoressa iässä hänen isänsä Yasopp jätti Usoppin ja hänen äitinsä lähtien itse merille Shanks Punatukan miehistön kanssa. Tämä herätti Usoppin kiinnostuksen merirosvoihin.
Myöhemmin Merry paljasti huhun, miksi Usopp huuteli aina aamuisin merirosvojen tulevan. Pari vuotta myöhemmin Yasoppin lähdettyä, Usoppin äiti sairastui ja teki kuolemaa. Usopp aloitti valehtelemisen pitääkseen äitinsä hengen yllä, sanoen äidilleen Shanksin merirosvojen tulevan takaisin ja ottavansa heidät mukaan. Jopa äitinsä kuoltua Usopp jatkoi huutaen kylän poikki merirosvojen tulevan. Eräänä päivänä kolme lasta (Pippuri, Porkkana ja Sipuli) tulivat puhumaan Usoppille, ja yhdessä he perustivat Usopp-merirosvot.
Ajan mittaan kyläläiset ärsyyntyivät Usoppin aikaisin aamuna huutelemiin valheisiin ja alkoivat heitellä Usoppia tavaroilla. Siitä huolimatta Usopp jatkoi huutelemista, sillä se hänen mielestään toi jotain sisältöä tylsään pikkukylän arkeen. Todellisuudessa monet kyläläiset käyttivät Usoppin huutelemista hyväkseen, ja jotkut pitivät Usoppin huutelemista esim. herätyskellona tai merkkinä töihin lähtöön. Myöhemmin Usopp alkoi kertoa hänen valheellisista uroteoistaan vanhempansa menettäneelle rikkaalle, mutta sairastuneelle Kaya-neidille piristääkseen häntä.
Ironisesti osa Kayalle kertomistaan valheistaan on käynyt todeksi Olkihattujen kanssa matkatessa. Valetapaamisesta jättiläiskultakalan kanssa toteutui Little Garden -nimisellä saarella, kun Olkihatut olivat lähdössä sieltä. Toinen vale oli suurikokoinen myyrä, jonka Usopp tapasi Alabastassa taistellessaan Miss Merry Christmasin kanssa. Ehkä jonakin päivänä Usoppista tulee kapteeni ja hän saa 8000 jäsentä joukkoihinsa.
Kun Mustan kissan merirosvot tulivat saarelle, Usopp, Luffy, Zoro ja Nami yhdessä taistelivat piraatteja ja heidän entistä johtajaansa, Kapteeni Kuroa vastaan. Kuro oli viettänyt kolme vuotta Kayan hovimestarina Kharadoor-nimellä.
Historiaa > Seuraukset ja elämä merillä

Kun Luffy ja muut voittivat Kuron ja Mustan kissan merirosvot, Usopp hajotti Usopp-merirosvot ryhtyessään oikeaksi merirosvoksi, ja kunnioittaakseen Usoppin muistoa entiset Usopp-merirosvot huutelivat merirosvojen tulevan aina aamuisin. Alun perin Usoppin oli tarkoitus lähteä yksin merille, mutta Luffy halusi Usoppin miehistöönsä Going Merry -laivaan, jonka Kaya lahjoitti heille. Myöhemmin Luffy antoi Usoppille tarkka-ampujan tittelin. Usopp ensitöikseen laivalla myös maalasi lippuun ja purjeeseen Olkihattujen Jolly Rogerin, nähtyään ensin Luffyn toivottoman maalauksen. Joskus Usopp leikillään pitää itseään Olkihattujen kapteenina.
Historiaa > Little Garden

Saavuttuaan toiselle saarelle Grand Linella, Usopp koki hieman muutoksia. Saarella hän ja muut Olkihattupiraatit tapasivat jättiläiset Dorryn ja Brogyn. Jättiläiset olivat siihen päivään asti taistelleet sata vuotta keskenään ja unohtaneet miksi he taistelivat, kunnes Olkihatut saivat heidät muistamaan sen. Syy ei koskaan ollut tarpeellinen, sillä he taistelevat kunniastaan pitäen sitä omaa henkeäkin arvokkaampana. Olkihattujen lähdettyäkin jättiläiset jatkoivat taisteluaan. Tosimiesten taistelua, kuten Usopp sen nimesi. Heidän taistelunsa kosketti Usoppia, ja hän halusi samanlaiseksi mieheksi kuin he, urheaksi merten soturiksi. Muutos näkyi jo kun Olkihattujen laivalta tuoma olut räjähti Dorryn vatsassa Mr. 5:n toimesta tarkoituksena pilata Dorryn ja Brogyn taistelu. Tästä syystä Usopp taisteli Mr. 5:sta vastaan riskeistä huolimatta. Usopp yhä toivoo päästä käymään jättiläisten kotisaarella Elbafissa.
Mehrdad Pooladi

Mehrdad Pooladi vuonna 2014.
Mehrdad Pooladi (pers. ‏مهرداد پولادی‎, Mehrdād Pulādi; s. 26. helmikuuta 1987 Karaj) on iranilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai vasen laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 181-senttimetrinen. Hän pelasi seurajoukkueurallaan kotimaansa lisäksi Qatarissa ja Thaimaassa. Hän pelasi Iranin A-maajoukkueessa 35 ottelua vuosina 2010–2015.
Pooladi edusti vuosina 2006–2014 Iranin pääsarjassa Paykania, Esteghlalia, Tractor Sazia, Mes Kermania ja Persepolista. Hän siirtyi vuonna 2014 Qatariin, jossa hän edusti Al-Shahaniaa, Al Kharaitiyatia ja Muaitheria. Välillä hän pelasi kesästä 2017 joulukuuhun 2018 Thaimaassa Bangkok Unitedin joukkueessa. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 2021.
Pooladi pelasi Iranin alle 20- ja alle 23-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 2010. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2014 täyden peliajan joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa.
Elo

ELO tai elo tarkoittaa seuraavia asioita:
Elo, elämä
Elo, kypsynyt vilja
Elo-luku, kahden pelaajan peleissä käytettävä tilastollinen vahvuusluku
Elo, koirarotu
ELO, Electric Light Orchestra
Kuopion Elo, entinen suomalainen jalkapalloseura
Kauppakeskus Elo, kauppakeskus Ylöjärvellä
Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo, työeläkeyhtiö
Elo-säätiö, ruokakulttuuriin keskittynyt säätiö
Elo, suomalainen miehen etunimi
Elo, muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi (suomalaisia, ellei toisin mainita):
Aarre Elo (1934–2022), televisiotoimittaja ja ohjelmajohtaja
Ari Elo (s. 1941), teollisuusneuvos ja diplomi-insinööri, Elomatic Oy:n perustaja
Arpad Elo (1903–1992), unkarilais-yhdysvaltalainen fyysikko ja shakkimestari
Eero Elo (s. 1990), jääkiekkoilija
Efraim Elo (1868–1932), matematiikan opettaja ja oppikirjantekijä, Elon laskuopin kirjoittaja
Emil Elo (1879–1953), päätoimittaja ja sosiaalidemokraattinen poliitikko
Emil Elo (1896–1944), liikemies, hiihtäjä, pikajuoksija ja autourheilija
Emil Elo (s. 1987), Kauppalehden toimittaja
Hannu Elo (1940–2022), jääkiekkoilija
Hans Elo (1891–1981), jääkärimajuri
Jaakko Elo (1925–2017), urologian kirurgi ja professori
Jere Elo (s. 1992), jääkiekkoilija
Jorma Elo (s. 1961), koreografi
Kosti Elo (1873–1940), näyttelijä, Tampereen Työväen Teatterin johtaja 1919–1940
Kristine Elo (s. 1945), lavastaja
Lasse Elo (1903–1992), lavastaja
Lauri Elo (1928–2024), lavastaja, Lasse Elon poika
Meri Elo (1920–2000), Matkatoimisto Oy Lomamatkan toimitusjohtaja ja kauppaneuvos
Mikko Elo (s. 1943), poliitikko (SDP)
Niilo Elo (1909–1997), toimitusjohtaja ja kauppaneuvos
Oiva Elo (1896–1942), lääkäri ja oikeuslääketieteen professori
Olavi Elo (1913–1979), ampuja
Paavo E. S. Elo (1911–1963), kirjallisuudentutkija
Pekka Elo (1949–2013), opetushallituksen ylitarkastaja
Pentti Elo (1929–1991), jääkiekkoilija ja maahockey-pelaaja
Raimo Elo (1939–2018), jalkapalloilija ja käsipalloilija
Simon Elo (s. 1986), kansanedustaja (Perussuomalaiset, Sininen tulevaisuus)
T. A. Elo (1884–1954), arkkitehti
Teemu Elo, muusikko ja lääkäri
Terttu Elo, Terttu Eskelinen (1920–2009), suomalainen kirjailija ja suomentaja
Tiina Elo (s. 1971), Vihreän liiton kansanedustaja
Timo Elo (s. 1962), kokoomuslainen poliitikko ja puoluesihteeri
Timo Elo (s. 1966), jääkiekkovalmentaja
Toivo Elo (1888–1972), keihäänheittäjä
Unto Elo (s. 1944), meloja
Vappu Elo (1909–1947), teatteri- ja elokuvanäyttelijä, Kosti Elon kasvattitytär
Vilho Elo (1895–1947), ampuja
Viola Elo (s. 1948), kirjailija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Elo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lipeälapset

| Lipeälapset |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Matti Kassila
Käsikirjoittaja:  Matti Kassila, U. Kiviranta (tekstit)
Kuvaaja:  Sulo Tammilehto
Valmistustiedot
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Kesto:  11
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
   
Lipeälapset on suomalainen valistuselokuva. Se on Matti Kassilan ohjaama vuonna 1949 julkaistu lyhytelokuvadokumentti, jossa varoitetaan lipeän vaaroista lapsille. Elokuva alkaa dramatisoidulla kohtauksella, jossa perheenäiti sekoittaa kuppiin lipeämä nesteeseen, jonka perheen poika juo. Kohtauksesta siirrytään näyttämään hoitomenetelmiä, joilla oikeita potilaita hoidetaan.
Elokuva näytettiin kutsuvierasnäytöksenä eduskunnalle. Ohjaaja Kassilan mukaan osa katsojista poistui kesken ja yksi pyörtyi. Presidentin puoliso Alli Paasikivi oli katsonut loppuun asti. Kassilan mukaan elokuva tehtiin, koska Toivo Särkkä oli luvannut professori Yrjö Meurmanille tehdä sen. Valtion elokuvatarkastamo sensuroi yleisöversiosta kohtauksen, jossa lapsen mahalaukkuun tehdään reikä. Myöhemmin samana vuonna Valtion elokuvalautakunta kuitenkin hyväksyi elokuvan sensuroimattoman version. Elokuva on kielletty lapsilta.
Dave Alexander

| Dave Alexander> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1947
Kuollut: 10. helmikuuta 1975 (27 vuotta)
Ammatti:  Basisti, lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  1967–1970
Tyylilajit:  Punk rock, protopunk, hard rock
Soittimet:  basso
Yhtyeet:  The Stooges
Levy-yhtiöt:  Elektra Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Dave Michael Alexander (3. kesäkuuta 1947 – 10. helmikuuta 1975) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi garage rock/protopunk-yhtyeen The Stoogesin alkuperäisenä basistina.
Elämä

Dave Alexanderin perhe muutti Ann Arboriin 1960-luvulla. Dave tapasi siellä Ron ja Scott Ashetonin, joista tuli hänen hyviä ystäviään. Hänet tunnettiin lempinimellä "Zander". He kävivät samaa high schoolia, jonka Dave tosin keskeytti jo ensimmäisenä koulupäivänään. Ron myi moottoripyöränsä vuonna 1965, josta saaduilla rahoilla hän ja Dave matkustivat Englantiin katsomaan ihailemiensa The Whon sekä The Beatlesin konsertteja.
Dave sekä Ashetonin veljekset tapasivat Iggy Popin ja perustivat The Stooges-yhtyeen vuonna 1967. Dave oli yhtyeen basisti. Hän ei ollut soittanut aikaisemmin, mutta oppi bassonsoiton nopeasti ja osallistui sen jälkeen yhtyeen kappaleiden sovittamiseen ja säveltämiseen. Hän soittaa yhtyeen kahdella ensimmäisellä albumilla The Stooges ja Fun House. Dave sävelsi Iggyn ja Ronin kanssa yhtyeen kappaleet "We Will Fall", "Little Doll", "Dirt" ja "1970".
Dave erotettiin yhtyeestä rankan huumausaineiden käytön takia elokuussa 1970. Viimeisessä konsertissa The Stooges joutui esiintymään suuren yleisön kanssa, ja Davea jännitti tämä. Jännitystä lievittääkseen Dave nautti alkoholia, rauhoittavia lääkkeitä sekä poltti pilveä. Konsertin alkaessa hän oli unohtanut yhtyeen kappaleet. Iggy Pop ei voinut sietää tätä ja erotti Daven. Hän ei ollut koskaan erityisemmin pitänyt basististaan, jolla oli mielenterveysongelmia ja joka oli juonut alkoholia jo nuoresta alkaen.
Tultuaan erotetuksi The Stoogesista Dave päätti uransa musiikkialalla ja muutti takaisin vanhempiensa luokse. Hänen alkoholisminsa paheni. Hieman ennen kuolemaansa Dave sijoitti perimäänsä rahaa osakemarkkinoihin ja tienasi sen avulla.
Kuolema

Dave kuoli 27-vuotiaana keuhkoödeemaan 10. helmikuuta 1975. Hän oli joutunut sairaalaan haimatulehduksen vuoksi, jonka syyksi arvioitiin liiallinen alkoholin käyttö.
Diskografia > The Stooges

The Stooges (1969)
Fun House (1970)
Safi al-Dinin hauta

| Safi al-Dinin hauta |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Ardabīl, Iran  38°14′55″N, 48°17′29″E
Tyyppi:  kulttuurikohde
Kriteerit:  (i)(ii)(iv)
Tunnusnumero:  1345
Valintahistoria
Valintavuosi:  2010
 
Safi al-Dinin hauta on šeikki Safi al-Din Ardabilin haudalle rakennettu rakennusryhmä Ardabīlissa Iranissa. Tämä 1500-luvun alun ja 1700-luvun lopun välisenä aikana rakennettu suufilaisuuden hengellinen keskus käyttää perinteisiä iranilaisia arkkitehtonisia muotoja maksimoidakseen käytettävissä olevan tilan erilaisten toimintojen käyttöön (kirjasto, moskeija, koulu, mausoleumi, vesisäiliö, sairaala, keittiöt ja leipomo). Šeikin pyhäkölle vievä reitti on jaettu seitsemään segmenttiin, jotka heijastavat suufi-mystiikan seitsemää vaihetta. Niitä erottaa kahdeksan porttia, jotka edustavat suufilaisuuden kahdeksaa asennetta. Kokonaisuuteen kuuluu hyvin säilyneitä ja runsaasti koristeltuja julkisivuja ja sisätiloja sekä merkittävä kokoelma antiikkiesineitä. Se muodostaa harvinaisen keskiaikaisen islamilaisen arkkitehtuurin kokonaisuuden.
Rakennuskokonaisuus on suufilaisten keskeinen pyhinvaelluskohde. Se on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2010.
Scott Asheton

| Scott Asheton |
| --- | --- |
 Scott Asheton esiintymässä The Stoogesin kanssa toukokuussa 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1949
Kuollut: 15. maaliskuuta 2014 (64 vuotta)
Ammatti:  rumpali, muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1967–2014
Tyylilajit:  punk rock, protopunk, hard rock, garage rock
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  The Stooges, Sonic’s Rendezvous Band, Iggy Pop, Sonny Vincent, Destroy All Monsters, The Baghdaddios, Dark Carnival
Levy-yhtiöt:  Elektra Records, Virgin Records, Columbia Records
Aiheesta muualla
www.scottasheton.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Scott Asheton (16. elokuuta 1949 – 15. maaliskuuta 2014) oli yhdysvaltalainen rumpali, joka tunnettiin parhaiten The Stooges -yhtyeestä. Asheton soitti The Stoogesin kaikilla albumeilla.
Ura

Scott Asheton syntyi Washingtonissa. 14-vuotiaana hän muutti perheensä mukana Ann Arboriin. Siellä Asheton tutustui veljensä Ronin kanssa Dave Alexanderiin ja Iggy Popiin. He perustivat vuonna 1967 The Stooges -rockyhtyeen. Ashetonista oli ensin tarkoitus tulla sen laulaja, mutta lopuksi hänestä tuli sen rumpali. Iggy Pop opetti Ashetonin soittamaan rumpuja. Ashetonin raju ja luja soittotyyli on ollut esikuvana ja mallina lukuisille myöhemmille punk-rumpaleille.
The Stooges levytti vuosina 1969 ja 1970 albumit The Stooges ja Fun House, joiden jälkeen yhtyeen toiminta muuttui epäsäännölliseksi. Valtaosa sen jäsenistä kärsi huumeriippuvuudesta. Vuonna 1972 Ron Asheton oli siirtynyt basistiksi, ja kitaristiksi oli tullut James Williamson. Yhtye sai apua ja tukea David Bowielta ja levytti kolmannen albuminsa Raw Powerin. Mikään albumi ei kuitenkaan saanut suurta suosiota. Yhtye hajosi tämän sekä muiden ongelmien takia vuonna 1974.
The Stoogesin jälkeen Asheton jatkoi Iggy Popin kanssa esiintymistä toimien tämän taustayhtyeen rumpalina vuonna 1978. Hän myös toimi rumpalina Scott Morganin ja Fred ”Sonic” Smithin yhtyeissä sekä Sonic’s Rendezvous Bandissa. Niitä seurasivat Destroy All Monsters ja Dark Carnival. Hänen aikansa näissä yhtyeissä jäi aina lyhyeksi. Asheton ei erityisemmin menestynyt 1980- ja 1990-luvuilla. Hän elätti itsensä pääasiassa muilla töillä kuin soittamisella. Asheton muutti näinä aikoina Ann Arborista Floridaan, jossa perusti perheen.
The Stooges teki paluun vuonna 2003. Sitä edelsi Ashetonin veljesten sekä Mike Wattin perustama tribuuttiyhtye. Iggy Pop halusi liittyä heidän mukaansa muutaman vuoden toiminnan jälkeen ja tämä johti Stoogesin paluuseen. Yhtye oli noussut suosioon Iggyn aloitettua soolouransa 1970-luvulla. He kiersivät maailmaa paljon ja julkaisivat The Weirdness -albumin. Ron Asheton kuoli vuonna 2009, minkä jälkeen James Williamson palasi takaisin yhtyeen kitaristiksi. Veljensä kuoleman jälkeen Asheton ja Iggy jäivät The Stoogesin viimeisiksi eläviksi alkuperäisjäseniksi.
Kesäkuussa 2011 The Stoogesin Hellfest-festivaaliesiintymisen jälkeen Asheton sai vakavan aivohalvauksen, josta hän ei koskaan toipunut täysin. Hän soitti tämän jälkeen enää vain satunnaisia keikkoja, koska pitkät kiertueet kävivät hänelle liian raskaiksi. Hänen paikkansa The Stoogesissa otti Toby Dammit. Asheton kuoli sydänkohtaukseen 64-vuotiaana 15. maaliskuuta 2014.
Diskografia > The Stooges

The Stooges (1969)
Fun House (1970)
Raw Power (1973)
Metallic K.O. (1976,  live)
Telluric Chaos (2005,  live)
The Weirdness (2007)
Ready to Die (2013)
Aiheesta muualla

Scott Ashetonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
The Weirdness

| The Weirdness The Stooges |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 7.–30. lokakuuta 2006
 Julkaistu: 6. maaliskuuta 2007
 Tuottaja(t): Steve Albini
 Tyylilaji: garage rock, hard rock, jazz rock, punk rock
 Kesto: 40.04
 Levy-yhtiö: Virgin
Listasijoitukset
  Billboard 200: 130.
The Stoogesin muut julkaisut
| Telluric Chaos 2005 | The Weirdness 2007 | Have Some Fun: Live at Ungano’s 2010 |
The Weirdness on The Stooges-rockyhtyeen neljäs albumi. Se ilmestyi 6. maaliskuuta 2007. Kyseessä on Stoogesin ensimmäinen albumi sitten vuoden 1973 Raw Power -albumin jälkeen, ja se jäi yhtyeen kitaristin Ron Ashetonin viimeiseksi albumiksi. Asheton kuoli tammikuussa 2009.
The Weirdnessillä soittavat yhtyeen alkuperäisjäsenet Iggy Pop, Ron Asheton ja Scott Asheton sekä uudet jäsenet Mike Watt ja Steve Mackay. Albumin kappaleet ovat kaikki Popin ja Ashetonin veljesten tekemiä.
Levy äänitettiin lokakuussa 2006. Mike Watt kirjoitti studiopäiväkirjaa äänityksistä yhtyeen kotisivuille, mutta se poistettiin pian ilman selityksiä. Levyn kappaleet ”My Idea of Fun” ja ”Free & Freaky” julkaistiin singleinä 20. helmikuuta 2007.
The Weirdness sai kriitikoilta enimmäkseen negatiivisen vastaanoton.
Kappaleet

Trollin – 3.05
You Can't Have Friends – 2.22
ATM – 3.15
My Idea of Fun – 3.17
The Weirdness – 3.45
Free & Freaky – 2.39
Greedy Awful People – 2.07
She Took My Money – 3.48
The End of Christianity – 4.19
Mexican Guy – 3.29
Passing Cloud – 4.04
I'm Fried – 3.44
Kokoonpano

Iggy Pop – laulu
Ron Asheton – kitara
Mike Watt – basso
Scott Asheton – rummut
Steve Mackay – saksofoni
Arvostelut

Allmusic:
Desibeli.net:
Metacritic: 44/100
Pitchfork Media: 1.0/10
Rolling Stone:
Soundi:
Käki (ryhmä)

Käki-ryhmä on vuonna 1996 perustettu kuvataiteilijaryhmä. Käki-ryhmä on pitänyt useita taidenäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Vuonna 1997 ryhmä toteutti ympäristötaideteoksen Valoa ateljeessa Espoossa.
Vuonna 2010 Käki-ryhmän näyttely oli Kaunasissa Liettuan taiteilijaseuran Meno Parkas galleriassa. Seuraavana vuonna ryhmän näyttely oli Tallinnassa kulttuurikeskus Salmessa. Keväällä 2012 ryhmä järjesti näyttelyn ja performanssin Berliinin Suomi keskuksessa.
Käki-ryhmän taiteilijat ovat jäseniä Espoon kuvataiteilijat r.y:ssä ja myös muiden kuvataiteilijoiden ammattijärjestöjen jäseniä.
Ryhmän jäseniä

Anneli Hilli, taidemaalari ja taidegraafikko
Helka Immonen, taidemaalari
Iia Jännes, taidemaalari
Mauri Olavi Keinänen, valokuvataiteilija/kuvataiteilija
Taimi Lindström, taidegraafikko
Heikki Pasanen, performanssi/kuvataiteilija
Marja-Leena Valkola, taidemaalari
Eeva-Riitta Vilkuna, taidemaalari
Aiheesta muualla

Käki-ryhmä, Vernissage 28.04.2023
Have Some Fun: Live at Ungano’s

| Have Some Fun: Live at Ungano’s The Stooges |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 17. elokuuta 1970 Ungano's-klubilla New Yorkissa
 Julkaistu: 15. marraskuuta 2010
 Tuottaja(t): Robert Matheu
 Tyylilaji: garage rock, hard rock, protopunk, free jazz
 Kesto: 39.43
 Levy-yhtiö: Rhino
The Stoogesin muut julkaisut
| The Weirdness 2007 | Have Some Fun: Live at Ungano’s 2010 | Raw Power Live: In the Hands of the Fans 2011 |
Have Some Fun: Live at Ungano’s on rockyhtye The Stoogesin livealbumi. Se äänitettiin 17. elokuuta 1970 yhtyeen konsertissa Manhattanilla sijainneessa Ungano’s-yökerhossa ja julkaistiin neljä vuosikymmentä myöhemmin marraskuussa 2010.