stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Diletantti
Historia > Diletantismi ja essee

Diletantismilla on myös vahva suhde esseen kirjalliseen genreen. Erona tieteelliseen kirjoittamiseen esseistisessä tekstissä ei käytetä lähdemerkintöjä, eikä esseissä useinkaan esitetä suoria lainauksia, jotka ilmastaisiin lainausmerkeillä. Esseistille on tyypillistä myös pohtia sellaisia aiheita, joita hän ei muodollisesti tunne, vaan joiden liepeillä hän liikkuu lähinnä oman järkensä, tietämyksensä ja suhteellisuudentajunsa avulla. Esseen lajin katsotaan alkaneen 1500-luvun loppupuolella kun ranskalainen Michel de Montaigne antoi kirjoitelmilleen nimeksi Essais, yritelmiä. Eräs Montaignen "Omahyväisyydestä"-tekstin katkelma kuvaakin hyvin esseististä henkeä, joka liittyy selvästi diletantismiin: "Selailen kirjoja, en tutki niitä; se mitä tuosta mieleeni jää, on sellaista mitä en enää muista muilta oppineeni; [...] tekijän, kirjankohdan, sanamuodon ja muut seikkaperäisyydet unohdan heti paikalla."  Merkittävintä ei ole se, kuka sanoo ja millaisesta asemasta käsin vaan se, mitä sanotaan.
Aiheesta muualla

Smith, Bob and Roberta (2004) Make your own damn art. London: Black Dog Publishing.
Robert J. Sternbergin ja Elena L. Grigorenkon tieteellinen artikkeli diletantismista psykologien keskuudessa http://www.psychologicalscience.org/index.php/publications/observer/1999/may-june-99/in-praise-of-dilettantism.html
Delta (Kanada)

| Delta (The Corporation of Delta) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

 Delta
 Koordinaatit: 49°8′51″N, 122°55′36″W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:  Brittiläinen Kolumbia
Perustettu:  1879
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Piirikunta
 – Hallinnon tyyppi:  Deltan kunnanhallitus
 – Pormestari:  Lois E. Jackson
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  183.70 km²
Korkeus:  10 m
Väkiluku (2006):  96,723
 – Väestötiheys:  526.5 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-8
 – Kesäaika:  UTC-7
Postinumero:  V4C – V4G, V4K – V4M
Suuntanumero(t):  604, 778
Motto::  Ours to preserve by hand and heart.
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Delta on 96 723 asukkaan (2006) piirikunta Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Kunta kuuluu Vancouverin metropolialueeseen. Deltaa ympäröi Georgiansalmi, Boundary Bay ja Fraserjoki. Idässä se rajautuu Surreyn kaupunkiin ja etelässä Yhdysvaltain rajaan, jonka vastakkaisella puolella sijaitsee pieni eksklaavi Point Robertsin alue. Kunnassa on kolme asuinaluetta: Ladner, Tsawwassen ja North Delta.
Alueelle on hyvät maantie- ja rautatieyhteydet Vancouverista. Deltasta on tieyhteys Alex Fraserin siltaa pitkin New Westminsteriin ja edelleen Vancouveriin, josta matka-aika maantietä pitkin on noin 25–35 minuuttia. Tsawwassenissa sijaitsevasta terminaalista on päivittäisiä lauttavuoroja Swartz Bayhyn, Nanaimoon, Gulf Islands -saarille ja Prince Rupertiin. Kunnassa sijaitsee myös pienkoneille tarkoitettu Boundary Bayn lentoasema.
Historia

Alueella suoritetuissa arkeologisissa kaivauksissa on havaittu rannikon salish-intiaanien leiriytyneen alueen pohjoisosissa noin 8000–9000 vuotta sitten, ja Georgiansalmen rannikolta on löydetty 4000 vuotta vanhoja jäänteitä asumuksista.
Vuonna 1791 espanjalainen tutkimusmatkailija Francisco de Eliza luuli aluetta saareksi ja antoi sille nimen Isla Capeda. Seuraavana vuonna yhteistyössä tutkimusmatkailija George Vancouverin kanssa he kartoittivat Boundary Bayn ja Georgiansalmea ja havaitsivat, ettei alue olekaan saari.
Fraserjoelta löydettiin kultaa, ja vuonna 1858 alueelle muodostui kultaryntäys, joka toi alueelle lukuisia uusia asukkaita. Kultaryntäyksen ja maanviljelyyn erinomaisesti soveltuvan maan ansiosta alueen väkiluku kasvoi voimakkaasti 1850-luvun loppupuolelta alkaen. 1870-luvulla kalastuksesta muodostui maatalouden rinnalle merkittävä työllistäjä alueella. Alueen väkiluvun kasvoi voimakkaasti, ja Deltan kunta päätettiin perustaa vuonna 1879. Kunnan hallinnolliseksi keskukseksi valittiin Ladner.
Erkki Kriikku

Erkki Jussi Kriikku (24. tammikuuta 1931 Ylistaro – 12. syyskuuta 2020 Seinäjoki) oli suomalainen maanviljelijä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Kriikun vanhemmat olivat maanviljelijä Aarne Armas Kriikku ja emäntä Maria Susanna Ylitalo ja puoliso vuodesta 1954 Anja Raili Helena Kamppinen. Kriikku tuli ylioppilaaksi Lapuan yhteiskoulusta 1952 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1959. Kriikku oli Etelä-Pohjanmaan meijeriliiton ja Keski-Suomen meijeriliiton teknillinen neuvonantaja Seinäjoella 1959–1963, Seinäjoen Seudun Osuusmeijerin toimitusjohtaja 1963–1970, Osuuskunta Pohjanmaan Maidon toimitusjohtaja 1970–1973 ja Osuuskunta Maitojalosteen kaupallinen johtaja 1974–1988 ja toimitusjohtaja 1988–1991. Hän oli myös maanviljelijä Hangasmaan tilalla Ylistarossa 1968–1996. Seinäjoen kaupunginvaltuuston jäsen Kriikku oli 1968 ja 1978–1984 ja kaupunginhallituksen varapuheenjohtaja 1977–1978 ja 1981–1984. Hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Kriikku sai 1990. Taiteililija Vuokko Kimari maalasi hänen muotokuvansa 1992.
Erkki Koskinen

| Erkki Koskinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. lokakuuta 1925 Helsinki
Kuollut: 16. heinäkuuta 2009
Pyöräilijä
Pituus:  173 cm
Paino:  70 kg
Erkki Koskinen (5. lokakuuta 1925 Helsinki – 16. heinäkuuta 2009) oli suomalainen pyöräilijä. Koskinen osallistui vuoden 1948 kesäolympialaisissa sekä rata- että maantiepyöräilyyn. Hän keskeytti maantieajon ja kuului radalla Suomen joukkueeseen, joka karsiutui 4 kilometrin joukkuetakaa-ajon ensimmäisellä kierroksella.
Ed Sullivan

Ed Sullivan vuonna 1955.
Edward Vincent ”Ed” Sullivan (28. syyskuuta 1901 – 13. lokakuuta 1974) oli yhdysvaltalainen journalisti ja television viihdeohjelman isäntä. Hänen isännöimänsä Ed Sullivan Show lähetettiin sunnuntai-iltaisin yli kahden vuosikymmenen ajan. Rolling Stone -lehti on nimennyt Ed Sullivan Show’n kaikkien aikojen 69. parhaaksi televisio-ohjelmaksi.
Sullivan oli alkujaan lehtimies, juorutoimittaja, urheilutoimittaja ja juhlatilaisuuksien juontaja. Hän ei ollut erityisen hyvä esiintyjä, mutta hän oli taitava tunnistamaan lahjakkuuksia.
Sullivan alkoi isännöidä radion makasiiniohjelmaa vuonna 1930. Vuonna 1932 hän aloitti CBS:llä ohjelman Broadway’s Greatest Thrills. Televisio-ohjelma alkoi vuonna 1948 nimellä Toast of the Town, joka vaihdettiin Ed Sullivan Show’ksi vuonna 1955. Ohjelma jatkui vuoteen 1971 asti. Ohjelmassaan Sullivan esitteli amerikkalaisille sellaisia viihdemaailman tähtiä kuin The Beatles ja Elvis Presley.
Sullivan rakensi ohjelmansa aina saman mallin mukaisesti: mukana oli vakiintunut tähti (ensimmäisessä ohjelmassa Richard Rodgers ja Oscar Hammerstein II) ja nousevia kykyjä (ensimmäisellä kerralla Dean Martin ja Jerry Lewis ensi kertaa televisiossa) ja sekä klassisempaa että uudempaa musiikkia.
Sullivanilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ed Sullivan Wikimedia Commonsissa
Eeva Soivio

Eeva Soivio (s. 31. tammikuuta 1976 Seinäjoki) on suomalainen näyttelijä.
Soivio on opiskellut Teatterikorkeakoulussa, josta hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2002. Kristian Smeds kiinnitti Soivion suoraan Teatterikorkeakoulusta näyttelijäksi Kajaanin kaupunginteatteriin, jossa Soivio näytteli vuosina 2002–2005. Vuodesta 2006 alkaen hän on ollut kiinnitettynä vakituisena näyttelijänä helsinkiläisessä KOM-teatterissa.
KOM-teatteri, vuodesta 2006
- Vallankumous Ohj. Lauri Maijala Roolit: Rv. Perander, Hellu 2014
- Kolme sisarta Ohj. Lauri Maijala Rooli: Masha 2013
- Karkkipäivä Ohj. Pekka Milonoff Rooli: Katri 2012
- Vadelmavenepakolainen Ohj. Arn-Henrik Blomquist Rooli: Useita 2011
- Kalavale Ohj. Pekka Milonoff Rooli : Saunakukka Parantainen 2009
- Kolmas Ohj. Johanna Freundlich Rooli: Veera 2008
- Kohti Ohj. Pekka Milonoff Rooli: Anna 2008
- Vanja-eno Ohj. Pekka Milonoff Rooli: Jelena 2007
- Pidän Sinusta Huolta Ohj. Tuomo Aitta Rooli: Minna Kurkela 2006
- Täällä Pohjantähden Alla Ohj. Pekka Milonoff Rooli: Elina 2006
Kajaanin Kaupunginteatteri, 2002-2005
- Huhtikuun Noita Ohj. Fiikka Forsman Rooli: Desiree 2005
- Kolme sisarta Ohj. Kristian Smeds Rooli: Olga 2004
- Pirut ja Enkelit Tanssillinen teatteriesitys. Ohj. Samuli Reunanen koreografia Sonja Ryhänen Rooli: Piru-Parka 2004
- Woyzeck Ohj. Kristian Smeds Rooli: Marie 2003
Muita esityksiä
- Kutsumattomia Vieraita Ohj. Reko Lundan Rooli: Netta Kansallisteatteri 2006
- Solveigin Laulu Ohj. Fiikka Forsman Rooli: Solveig Turun Kaupunginteatteri 2005
Elokuva
- Karhuherra Paddington, äidin rooli, Dubbaus Werne 2014
- Miten Meistä Tuli Ystäviä, Emmin rooli Ohj. Jarmo Lampela Kom elokuva 2013
- Joulutarina, Aleksandran rooli, Ohj. Juha Wuolijoki Snapper Films elokuva 2007
- Arvon Veli, bussikuskin rooli, Ohj. Mika Lehtinen YLE TV Elokuva 2004
Televisio
- Punainen Kolmio, Minni Asikaisen rooli, Ohj. Heidi Köngäs YLE TV 2015
- Saapasjalkakissa, Svinksin rooli, Dubbaus Werne 2014 (Netflix)
- Ihan Sama, Anna Oittisen rooli, Ohj. Jarmo Lampela YLE TV 2014
- Toisen Kanssa Johannan rooli, Ohj. Lauri Nurkse 2014
- Napamiehet Ohj. Janne Reinikainen BUFO 2014
- Jumalan Kaikki Oikut, Marjukan rooli, Ohj. Jarmo Lampela 2006
Radio
- Risto Räppääjä Ohj. Tarja Jakunaho YLE Kuunnelma 2012
- Hissitarinoita Ohj. Pekka Kyrö YLE Kuunnelma 2008
- Krokotiili Gena Ohj. Juha Wuolijoki YLE kuunnelma
- Meänkylä Ohj. Tarja Jakunaho YLE Kuunnelma
- Täällä Pohjantähden alla Ohj. Mm. Tarja Jakunaho YLE Kuunnelma
Musiikki
- Kun ei parempaan pysty -musiikkiteatteri Ohj. Heidi Räsänen 2007
- Vanhenisitko Kanssani - musiikkiteatteri 2004
- liman tyttöjä -lauluyhtye 1998 lähtien
Aiheesta muualla

Eeva Soivio Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eeva Soivio Elonetissä.
Erkki Korvenranta

Teollisuusneuvos Erkki Korvenranta (1981)
Erkki Armas Korvenranta (27. maaliskuuta 1925 Kärkölä – 23. joulukuuta 2001 Kauniainen) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Korvenrannan vanhemmat olivat rakennusurakoitsija Juho Willehard Korvenranta ja Bertta Dagmar Kuusela ja puolisot 1946–1965 Elna Ilona Jaakkola ja vuodesta 1969 Sirkka Tellervo Lampinen. Korvenranta osallistui jatkosotaan ja Lapin sotaan ja valmistui 
sotien jälkeen 1949 diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta. Hän meni valmistuttuaan töihin Sähköliikkeiden Oy:n palvelukseen, josta tuli myöhemmin tytäryhtiöineen SLO-yhtymä. Korvenranta toimi yhtiön toimistoinsinöörinä vuoteen 1960, prokuristina 1960–1963, teknillisenä apulaisjohtajana 1963–1967, varatoimitusjohtajana 1967–1969 ja toimitusjohtajana vuodesta 1969. Hän oli myös Sähkömies-yhtiön toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1968. Vuodesta 1985, ennen eläköitymistään seuraavana vuonna, Korvenranta oli yhtiön pääjohtaja. Teollisuusneuvoksen arvonimen Korvenranta sai vuonna 1978. Hänet muistetaan myös osallistumisesta Kaunialan sotavammasairaalan tukitoimintaan.
El Oro

El Oron provinssin sijainti Ecuadorin kartalla
El Oro on Ecuadorin eteläisin rannikkomaakunta. Alue on yksi maailman tärkeimmistä banaanintuotantoalueista[lähde? ] ja sen pääkaupunki on Machala. El Oron pinta-ala on 5 988 neliökilometriä ja asukkaita siellä oli vuonna 2010  yli 600 000.
El Oro on jaettu 14 kantoniin.
Arenillas (Arenillas)
Atahualpa (Paccha)
Balsas (Balsas)
Chilla (Chilla)
El Guabo (El Guabo)
Huaquillas (Huaquillas)
Las Lajas (La Victoria)
Machala (Machala)
Marcabelí (Marcabelí)
Pasaje (Pasaje)
Piñas (Piñas)
Portovelo (Portovelo)
Santa Rosa (Santa Rosa)
Zaruma (Zaruma)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta El Oro Wikimedia Commonsissa
Ecuadorin maakunnat
Azuay
Bolívar
Cañar
Carchi
Chimborazo
Cotopaxi
El Oro
Esmeraldas
Galápagos
Guayas
Imbabura
Loja
Los Ríos
Manabí
Morona-Santiago
Napo
Orellana
Pastaza
Pichincha
Santa Elena
Santo Domingo de los Tsáchilas
Sucumbíos
Tungurahua
Zamora-Chinchipe
Demidovin silta

Demidovin silta.
Demidovin silta (ven. Демидов мост, Demidov most) on yksi Gribojedovin kanavan ylittävistä silloista Pietarissa Venäjällä. Silta on 20,4 metriä pitkä, 16,09 metriä leveä ja valmistettu valuraudasta. Sillan nimi tulee vaikutusvaltaisen Demidovin ruhtinassuvun nimestä. Silta rakennettiin vuosina 1834–1835.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Demidovin silta Wikimedia Commonsissa
Демидов мост opeterburge.ru (venäjäksi)
Демидов мост Мосты Санкт-Петербурга (venäjäksi)
Erkki Korhonen (poliisiylijohtaja)

| Erkki Korhonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. helmikuuta 1924 Mikkeli
Kuollut: 18. joulukuuta 1982 (58 vuotta) Helsinki
Ammatti:  poliisi, juristi
Muut tiedot
Koulutus: Helsingin yliopisto
Erkki Juhani Korhonen (20. helmikuuta 1924 Mikkeli – 18. joulukuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen virkamies. Hän toimi poliisiylitarkastajana 1967–1973 ja sen jälkeen poliisiylijohtajana 1973–1982.
Korhonen suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1948 Helsingin yliopistossa ja sai varatuomarin arvon 1950. Hän toimi asianajajana Helsingissä ja Hämeenlinnassa 1950–1951, Kymen läänin apulaispoliisitarkastajana 1951–1955, Sippolan nimismiehenä 1955–1960, Lauritsalan nimismiehenä 1960–1967, sisäasiainministeriön poliisiylitarkastajana 1967–1973 ja sen jälkeen poliisiylijohtajana.
Hän kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen virassa ollessaan joulukuussa 1982.
Erkki Niemelä

Erkki Niemelä huhtikuussa 1957, kuva: Pekka V. Virtanen
"Tusina"
"Hauska tapaaminen"
Erkki Niemelä (16. elokuuta 1915 Oulu – 10. marraskuuta 1999 Lappeenranta) oli suomalainen valokuvaaja. Hän oli kotoisin Oulusta, ja osti ensimmäisen kameransa lähtiensä Viipuriin sotaväkeen. Niemelä oli tutustunut Sakari Pälsin teokseen Näppäilkää hyviä kuvia (1930), jonka kautta hän oli innostunut valokuvauksesta.
Viipurissa Niemelä viehättyi karjalaisesta maisemasta, ja asettui sen vuoksi perheineen Lappeenrantaan asumaan 1951. Hän liittyi heti Saimaan kameraseuraan, ja alkoi osallistua valokuvakilpailuihin. Saimaan Kameraseuran kunniajäseneksi hänet nimitettiin vuonna 1976, ja Suomen Kameraseurojen Liiton hopeinen ansiomerkki hänelle myönnettiin vuonna 1986.
Valokuvataiteen osalta Niemelän läpimurtoteos oli nimeltään Tusina. Se valittiin Suomen Kameraseurojen Liiton vuosikilpailuun 1953. Vuonna 1954 sama kuva palkittiin kansainvälisen valokuvataiteen kattojärjestön Féderation Internationale de l'Art Photographiquen eli FIAP:n hopeamitalilla Barcelonassa, ja julkaistiin FIAP:n vuosikirjassa 1956.Vuonna 1990 hänelle myönnettiin kultamitali Singaporen 41. kansainvälisessä valokuvanäyttelyssä teoksella Trotting-match. Niemelälle myönnettiin FIAP:n kansainvälinen arvonimi AFIAP 1961 ja korkeampi EFIAP-arvo 1980.
Päätoimisesti Niemelä työskenteli SOK:lla, mutta käytti suurimman osan vapaa-ajastaan valokuvataiteen parissa. Hän teki useita kuvausretkiä usein perheensä kanssa, ja näistä retkistä syntyi monia palkittuja teoksia. Hyvä esimerkki on teos Vähäistä musiikkia, joka julkaistiin Photography Year Book 1959:ssä koko aukeaman kokoisena. Saman kirjan myöhemmissä vuosikerroissa hänen kuviaan oli ainakin vuosina 1984, 1985, 1987 ja 1988. Vuosina 1986–1993 Niemelä oli Suomen kameraseurojen liiton jäsenten "10 kärjessä" -listalla, parhaimmillaan kolmantena 1987.
Niemelän valokuvaustuotannon kaksi eri vaihetta olivat mustavalko- ja väridiakuvaus. Mustavalkokausi alkoi Rolleiflexin ja jatkui Hasselbladin kalustolla, ja väridiakausi huipentui Leican kinojärjestelmäkameraan eläkevuosina. Niemelä käytti hitaita filmejä (25/15°ISO) niiden sävymaailman takia. Niemelä ei käyttänyt automaattista valotusta eikä automaattista etäisyyden säätöä, vaan halusi määritellä kaiken itse.
El Nogal Clubin pommi-isku

| El Nogal Clubin pommi-isku |
| --- | --- |

Paikka:  Bogotá, Kolumbia
Kohde:  Klubi
Ajankohta:  7. helmikuuta 2003
Iskutyyppi:  autopommi
Kuolleita:  36
Haavoittuneita:  yli 100–200
Epäilty/epäillyt:  FARC (epäillään)
El Nogal Clubin pommi-isku tapahtui Kolumbian pääkaupungissa Bogotássa 7. helmikuuta 2003. Isku tehtiin paikalle saapuneiden yhdysvaltalaistutkijoiden mukaan räjäyttämällä 200 kilogrammaa räjähdettä sisältävä auto El Nogal Clubin autotallissa, suoraan ravintolan ja baarin alapuolella. Iskussa 36 ihmistä menetti henkensä ja yli sata, tai toisen lähteen mukaan yli 200, haavoittui. Pommi-iskun aikana sisällä klubilla oli noin 600 ihmistä.
Isku oli pahin yli vuosikymmeneen kolumbialaisessa kaupungissa. Kolumbian hallitus syytti iskusta terroristiryhmä FARC:in kapinallississejä. FARC on kieltänyt olevansa iskun takana ja sanonut sen olen valtioterrorismia.
Aiheesta muualla

BBC: Bogotá: aumentan víctimas del atentado (espanjaksi)
Desert (albumi)

| Desert Antipope |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : marraskuu 2009 – helmikuu 2010, Torture Chamber 2 Studios
 Julkaistu: 4. toukokuuta 2010
 Tyylilaji: progressiivinen metalli death metal melodic death metal
 Kesto: 50.37
 Levy-yhtiö: Torture Chamber Music
Antipopen muut julkaisut
| Excessive Use of Faith (EP) 2009 | Desert 2010 | House of Harlot 2011 |
Desert on suomalaisen Antipope-metalliyhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Torture Chamber Music.
Tausta

Julkaistuaan kaksi EP:tä yhtye päätti alkaa kirjoittaa studioalbumia. Kesällä 2009 Rikberg ja Myllykangas aloittivat kappaleiden kirjoittamisen yhtyeen ensimmäiselle viralliselle studioalbumille. Albumin kappaleet äänitettiin marraskuun 2009 ja helmikuun 2010 välillä.
Vastaanotto

Albumi sai pääosin positiivista, vaikkakin varautunutta palautetta. Musiikin omaperäisyyttä kehuttiin, mutta tekninen toteutus sai negatiivista palautetta. Albumin myötä Antipopen kappaleita soitettiin ensimmäistä kertaa kansallisella radiokanavalla.
Kappaleet

Cursed – 6.25
Brooding – 5.40
A Violent Ritual of Self-Enlightenment – 3.26
Into the Desert – 7.23
I Fight Evil with Evil – 3.37
The Night It All Became Clear – 4.33
The Radiant Abyss – 5.27
Eternal Champion – 10.40
One of These Days – 3.26
Kokoonpano

Mikko Myllykangas – laulu
Juho Rikberg – kitara
Antti J. Karjalainen – kitara
Santtu Heinilehto – basso
Tuska E. – rummut
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Desert (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Desert Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Ei muuta kunniaa

| Ei muuta kunniaa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jorma Kurvinen
Kansitaiteilija:  Tomi Siukola
Genre:  sotaromaani
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1987
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  246
ISBN:  951-1-09758-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ei muuta kunniaa on Jorma Kurvisen kirjoittama sotaromaani.
Romaanin tapahtumat alkavat syksystä 1943 Luhtaperästä, jossa kirjan päähenkilö  Esko Rantala saa tehtäväkseen vallata takaisin menettämänsä kukkulan. Hyökkäys epäonnistuu ja hyökkäyksen jälkeisessä epäselvässä tilanteessa kirjan päähenkilö leimataan karkuriksi, josta maineesta hän ei pääse sodan päätyttyä eroon.
Demian

| Demian |
| --- | --- |
 Ensimmäisen painoksen kansi
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Hermann Hesse
Kieli:  saksa
Genre:  kehitysromaani
Kustantaja:  S. Fischer Verlag
Julkaistu:  1919
Sivumäärä:  256 (1. p.)
Suomennos
Kustantaja:  Weilin & Göös
Julkaistu:  1968
Ulkoasu:  sid.
Sarja: Weilin + Göösin kirjasto
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Demian: Emil Sinclairin nuoruudentarina (saks. Demian. Die Geschichte einer Jugend) on vuonna 1919 ilmestynyt Hermann Hessen kirjoittama romaani. Hesse kirjoitti romaanin parin kuukauden aikana vuonna 1917, ja se ilmestyi alun perin jatkokertomuksena Die neue Rundschau -lehdessä helmikuusta huhtikuuhun 1919. Tämän jälkeen romaanin julkaisi Berliinissä S. Fischer Verlag. Teoksessa kuvataan saksalaisen Emil Sinclairin elämää kouluajoista opiskeluvuosiin.
Demianin suomennoksen ensimmäisen painoksen kansi.
Hesse julkaisi romaanin alun perin salanimellä Emil Sinclair.
Teoksen on  suomentanut Toini Havu, ja suomennoksen on julkaissut 1968 Weilin & Göös, toisen painoksen WSOY 2002. Esipuheen on kirjoittanut Aarno Peromies.
Teemoja

Romaani sai paljon vaikutteita Friedrich Nietzschen filosofisesta ajattelusta sekä C. G. Jungin psykoanalyysistä.
Kouluhallituksen Arvostelevassa Kirjaluettelossa vuonna 1969 kirjailija Kari Vaijärvi kirjoitti teoksesta seuraavasti:
»Demian on Hessen näkemysten vahva ja suggestiivinen tulkki, kertomus nuorukaisen kehityksestä itsenäistymiseen. Siinä ovat Hessen viettymykset raskaaseen taisteluun ja mietiskelyyn selvyyden saamiseksi, kohtalonomaisen ystävyyden merkitys pelastajana ja symbolisena johdattajana, oireelliset unikuvat ja kahtiajakoinen rakkaus, tuo täyttymätön. Aikanaan ilmestyessään (1919) teos oli myös minuuden puolustus kollektiiviajattelua vastaan, tällä hetkellä se tehoaa myös tässä mielessä, mutta psykoanalyysin leikit, ihanteiden ehdottomuus ja henkilöiden hellittämätön pyrkimys ovat minulle kiinnostavampia ajankuvana ja Hessen kriisi vaiheen tulkintana.»
Erkki Muukkonen

Erkki Ilmari Muukkonen (15. elokuuta 1945 Pielisjärvi – 8. toukokuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, kapellimestari, urkuri ja kanttori. Hänelle myönnettiin director cantuksen arvonimi.
Muukkonen valmistui kanttori-urkuriksi Kuopiossa suorittamiensa opintojen päätteeksi vuonna 1964. Hän jatkoi opiskelua Sibelius-Akatemiassa vuosina 1964–1969 ja suoritti siellä kapellimestariluokan loppututkinnon. Hän täydensi orkesterinjohdon opintojaan Saksassa opettajinaan muiden muassa Kurt Masur ja Arvīds Jansons. Muukkonen pääsi Suomen valtion apurahalla Budapestiin, jossa hän opiskeli sävellystä Sándor Szokolayn johdolla vuosina 1980–1981. Muukkonen loi Unkarissa yhteyksiä paikallisiin musiikillisiin ja kirkollisiin piireihin.
Muukkonen työskenteli kanttorina Malmilla vuosina 1964–1966 ja Lohjalla 1966–1968. Vuosina 1968–1972 hän toimi Savonlinnan soitannollisen seuran kapellimestarina. Vuosina 1972–1985 hän oli Tukholman suomalaisen seurakunnan kanttori. Muukkonen oli Ruotsiin muuttaneiden oikeuksien puolestapuhuja ja toteuttikin suomalaisten muusikkojen konsertteja sekä musiikkitapahtumia Suomalaisessa kirkossa. Lisäksi hän järjesti eri puolilla Ruotsia kuorokursseja ja musiikkileirejä. Muukkonen työskenteli säestäjänä, sovittajana ja säestäjänä sekä Suomen että Ruotsin radio- ja televisio-ohjelmissa. Vuosina 1985–1987 hän jatkoi Suomessa työskentelyä kanttorina Karkkilassa ja sitten vuosina 1987–2001 Lohjalla.
Muukkosen sävellysten joukossa on urkuteos Aspekteja vanhasta bysanttilaisesta sävelmästä 1200-luvulta (1978), jonka hän teki Martti Wallénin ekumeenista konserttikiertuetta varten. Edition Tilli on kustantanut sen ja Muukkosen teoksen Fughetta uruille. Muukkonen kääntyi ortodoksiksi muutama vuosi ennen kuin kuoli Helsingissä sairauteen.
Eero Hyyppä

Eero Hyyppä (s. 1961) on suomalainen laulaja, lauluntekijä ja muusikko. Hyyppä tuli tunnetuksi Juliet Jonesin Sydämen laulajana, urkurina ja lauluntekijänä. Hänen käsialaansa ovat esimerkiksi yhtyeen kappaleet "Helppo elämä" ja "Miksi naiset aina rakastuvat renttuihin". Muita Hyypän yhtyeitä ovat olleet muun muassa Inkvisitio, Juliet Jones, Eero Jones & Kahvi ja Norsumuurarit.
Hyyppä sairastui vuonna 2007 Parkinsonin tautiin, eikä hän ole enää kyennyt soittamaan tai laulamaan. Vuonna 2017 Hyypän pöytälaatikkoteksteistä koostettiin Kadonneet laulut -niminen albumi, jolla hänen kirjoittamiaan kappaleita versioivat esimerkiksi Juliet Jonesin Sydämen vanhat jäsenet sekä Jukka Takalo, Mira Luoti ja Pauli Hanhiniemi.
Aiheesta muualla

Eero Hyypän sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa[vanhentunut linkki]