stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Witchwood
Kappaleet

Witchwood Prologue
The Woodlands
The Forest Speaks, part 1
Sunlight at the Mooring, a Jetty on the Lake
The Forest Speaks, part 2
Homeland Farmland
The Forest Speaks, part 3
Tell Tale Signs
The Forest Speaks, part 4
The Town of Witchwoode
After the Rain (Dew)
A Presence in the Air
The Sinister Maze
The Forest Speaks, part 5
The Faery Woods
Recollection (Sea of Memories, part 1)
Nostalgia (Sea of Memories, part 2)
The Gathering
Witchwood
Antero Keihäs

Aaro Antero Keihäs (s. 15. maaliskuuta 1941 Puolanka) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.
Keihään vanhemmat olivat rakennusmestari Arvid Alexander Keihäs ja Zaida Gunhild Sif Johansson. Keihäs kävi keskikoulun Svenska lyceum i Helsingforsissa 1956 ja valmistui tuotantoteknikoksi Tekniska skolan i Helsingforsista 1964. Diplomiekonomin tutkinnon hän suoritti Tukholman yliopistossa 1975. Keihäs työskenteli uransa alkuvaiheessa useissa eri konepajoissa, Suomen Kaapelitehdas-yhtiössä vuodesta 1956 ja Wärtsilä-yhtymässä konepiirtäjänä 1964.
Keihäs oli Teknos-Maalit Oy:n tekninen myyjä 1964–1968 ja Machineryn osastopäällikkö 1968–1969, Teknos-Maalit Oy:n vientipäällikkö 1969–1970, Fennia Färg Ab:n varatoimitusjohtaja Ruotsissa 1970–1973 ja Alukrom Oy:n paikallisjohtaja 1973–1976. Teknos-Maalit Oy:n, vuodesta 1986 Teknos Winter Oy:n, kaupallinen johtaja ja hallituksen jäsen Keihäästä tuli 1976, varatoimitusjohtaja 1987 ja johtokunnan jäsen 1980. Hän oli yhtiön toimitusjohtaja 1991–1997. Teknos Oy:n hallituksen jäsen Keihäs oli 1991–1996, yhtiön toimitusjohtaja 1997–2000 ja hallituksen puheenjohtaja 2000–2001.
Keihäs on voittanut Suomen mestaruuden soudussa ja pronssimitalin painonnostossa, samoin kuin saanut useita palkintoja purjehduksessa. Hänellä on ollut myös monia alansa asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Keihäs sai 1997.
Amyrtaios

Amyrtaios (m.kreik. Ἀμυρταῖος, lat. Amyrtaeus) eli Amenirdisu oli saislainen prinssi, joka toimi lyhyt aikaisen Egyptin 28. dynastian hallitsijana vuosina 404–399 eaa. Amyrtaios oli käynyt sissisotaa Persiaa vastaan monen vuoden ajan. Persian kuninkaan Dareios II:n kuoltua hän onnistui julistamaan itsensä faaraoksi, Artakserkses II:n ollessa virallisesti vallassa. Amyrtaioksen valta ulottui etelässä Assuaniin asti. Hänen valtakaudesta tiedetään hyvin vähän. Hän ei kirjoittanut nimeään kartussiin.
Amyntas IV

Amyntas IV oli Makedonian nimellinen kuningas vuonna 359 eaa. Hän oli Perdikkas III:n poika, mutta oli isänsä kuollessa liian nuori hallitsemaan. Perdikkaan nuoremmasta veljestä Filippoksesta tuli Amyntaan holhooja ja Makedonian hallitsija. Jo samana vuonna Filippos julisti itsensä kuninkaaksi. Amyntas murhattiin Aleksanteri Suuren noustessa valtaan vuonna 336 eaa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Perdikkas III | Makedonian kuningas | Seuraaja: Filippos II |
Witenagemot

Kuningas ja witenagemot
Witenagemot (kutsutaan myös nimellä witan, joka viittaa kokoukseen osallistuvan arvoon) oli poliittinen instituutio anglosaksisessa Englannissa. Se toimi suunnilleen 600-luvulta 1000-luvulle. Termi witena ġemōt ([ˈwitenɑ jeˈmoːt]) tarkoittaa muinaisenglanniksi "viisaiden miesten tapaamista" (witan, viisas mies tai neuvonantaja, ġemōt, kokoontuminen). Se oli jäänne muinaisista germaanisista heimokokouksista, jotka olivat kehittyneet maan vaikutusvaltaisimpien ja tärkeimpien ihmisten (vanhemmat kirkonmiehet, ealdormen, johtavat thegnit) kokoontumisiksi ja kuninkaan tapaamisiksi.
Ennen Englannin yhdistymistä 800-luvulla Essexin, Kentin, Mercian, Northumbrian, Sussexin ja Wessexin kuninkaat kutsuivat koolle erilliset witenagemotit. Vaikka Wessexistä tuli johtava kuningaskunta Englannissa, paikalliset witanit jatkoivat kokoontumista aina vuoteen 1065 asti.
Witenagemotin kutsui koolle kuningas, myöhemmin paikallinen jaarli. Kokous neuvoi kuningaskunnan hallintoa ja organisointia koskevissa asioissa, kuten verotuksessa, juridiikassa sekä sisäisessä ja ulkoisessa turvallisuudessa. Witenagemotia tarvittiin myös vahvistamaan jokaisen kuninkaan seuraaja. Uusi kuningas oli aina se, jonka kokous päätti parhaaksi johtamaan maata. Hän ei välttämättä ollut edellisen monarkin jälkeläinen. Kokous saattoi myös syöstä kuninkaita tai jaarleja virastaan. Näin kävi Wessexin Sigeberthille vuonna 755 ja Northumbrian Ethelwaldille vuonna 765.
Witenagemot oli jossain mielessä parlamentin edeltäjä, mutta sillä oli varsin erilainen valta ja joitakin tärkeitä rajoitteita, kuten kiinteän työjärjestyksen, aikataulun tai tapaamispaikan puute. Kuninkaalla oli noina päivinä rooli, jossa oli joitakin presidentin tehtävän piirteitä. Witanit näin ollen valvoivat kuninkaallista valtaa, ehkäisivät itsevaltiutta ja johtivat hallintoa interregnumin aikana.
Witenagemotit kokoontuivat ainakin kerran vuodessa, tavallisesti useammin. Kansallisella witenagemotilla ei ollut yksittäistä kotipaikkaa. Tavallisesti se seurasi kuningasta, jolla ei tyypillisesti ollut yhtä kiinteää hovia. Witenagemotin tiedetään kokoontuneen ainakin 116 paikkakunnalla, mukaan lukien Amesbury, Cheddar, Gloucester, Lontoo ja Winchester. Kokouspaikat olivat usein kuninkaallisissa kiinteistöissä, mutta jotkut witenagemotit kokoontuivat julkisilla avoimilla paikoilla (suuret kivet, kukkulat, niityt ja kuuluisat puut).
Tunnetuin witenagemot kokoontui 5. tammikuuta 1066. Se hyväksyi Harald Godwininpojan kuninkaaksi Edvard Tunnustajan kuoltua.
Witenagemot instituutiona päättyi, kun normannit valloittivat Englannin vuonna 1066. Witenagemotin korvasi curia regis, "kuninkaan hovi". Witenagemotin vaikutuksesta kuitenkin kertoo se, että kronikoitsijat nimittivät curia registä "witaniksi" vielä 1100-luvulle asti.
Aiheesta muualla

Witenagemot - The Columbia Encyclopedia (Arkistoitu – Internet Archive)
Witenagemot Merciassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Amári (laakso)

Amárin laaksoa.
Amárin laakso (kreik. Αμάρι, Amári eli Κοιλάδα Αμαρίου, Koiláda Amarióu) on laakso Kreetan saarella Kreikassa. Se muodostuu Ída- eli Psiloreítis-vuoren ja Kéntros-vuoren väliin ja sijaitsee Réthymnon alueyksikössä laaksosta nimensä saaneessa Amárin kunnassa.
Amárin lakson pituus on noin 25 kilometriä ja se sijaitsee noin 400–500 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna. Laakso on hedelmällinen ja aluetta, joka saa Kreetalla eniten sateita. Se on myös yksi kulkuväylistä saaren pohjoisrannikolta Réthymnon kaupungin suunnasta Messarán tasangolle ja etelärannikolle. Laakson suurin kylä on Fourfourás.
Laakson nimen arvellaan tulevan muinaiskreikan sanasta amara (ἀμάρα), joka tarkoittaa vesikanavaa. Nimen alkuperälle on kuitenkin myös useita muita teorioita; erään mukaan se voisi tulla venetsialaisvallan ajalta italian kielestä. Alueen minolaisaikaisiin kohteisiin lukeutuvat Apodoúlou ja Monastiráki, ja antiikin aikaisiin kaupunkeihin Sybrita. Seudulla on myös paljon bysanttilaisaikaisia kirkkoja.
Andrew Grant

Andrew Grant (22. huhtikuuta 1985) on australialainen lentopalloilija, joka edustaa Australian miesten lentopallomaajoukkuetta, sekä Salon Piivolleyta.
Ura

Grant aloitti kansainvälisen lentopallouransa jo 17-vuotiaana nuorukaisena kun hän debytoi Hollanin liigassa. Kaudella 2005–2006 hän esiintyi Puolan liigassa, joka on yksi Euroopan arvostetuimmista. Hän pelasi Delecta Bydgoszczin joukkueessa aina kauden 2008 loppuun asti.
Kaudella 2008–2009 Grant pelaa suomalaisessa Salon Piivolleyssa, SM-liigassa. Hänen sopimuksensa joukkueen kanssa on yksivuotinen.
A-maajoukkue

Grant teki maajoukkuedebyyttinsä jo 17-vuotiaana nuorukaisena Australian miesten lentopallomaajoukkueessa. Tämän jälkeen hän on pelannut joukkueessa yli 100 A-maaottelua, ja on yksi kokeneimmista pelaajista ryhmässä. Hän on esiintynyt Australian paidassa MM-kisoissa, Maailmancupissa sekä Aasian mestaruuskilpailuissa.
Muuta

Grant on pelipaikaltaan keskitorjuja. Hän on 207 senttimetriä pitkä ja painaa 94 kiloa. Hänen hyökkäysulottuvuutensa on 350 cm sekä torjuntaulottuvuus 330 cm.
Saavutukset

Aasian mestaruus 2007
White Bear

| White Bear |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Woolwichin telakka
Kölinlasku:  1563
Laskettu vesille:  1564
Poistui palveluskäytöstä:  myyty vuonna 1629
Tekniset tiedot
Uppouma:  732–915 t
Pituus:  33,53 m (köli)
Leveys:  11,28 m
Syväys:  5,49 m
Miehistöä:  500 (1603)
Aseistus
Aseistus:  57 tykkiä
White Bear oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1564 vesillelaskettu 57-tykkinen kaljuuna.
Valmistus

Alus valmistettiin Woolwichin telakalla, jossa rakennustöistä vastasi Matthew Baker. Köli laskettiin 1563. Alus laskettiin vesille vuotta myöhemmin. Aluksen aseistuksena oli kaksi kanuunaa, kuusi puolikanuunaa, 21 kulveriinia, 16 puolikulveriinia ja 12 putkea.
Palvelus

Alus oli kunnostettavana Woolwichissa vuosina 1585–1586 ja otettiin palvelukseen 1588 päällikkönään lordi Howard Effingham, joka luovutti aluksen päällikkyyden helmikuussa 1588 lordi Edward Sheffieldille. Alus osallistui taisteluun Espanjan voittamatonta armadaa vastaan.
Alus rakennettiin uudelleen vuosina 1598–1599 Woolwichissa. Se todettiin 1627 korjauskelvottomaksi ja myytiin 12. kesäkuuta 1629 Rochesterissa.
Adam Philippe de Custine

Adam Philippe de Custine
Adam Philippe de Custine (4. helmikuuta 1740 Metz – 28. elokuuta 1793 Pariisi) oli ranskalainen kreivi ja kenraali, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussotien alkuvaiheessa. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin vallankumouksen niin sanottuna terrorin aikana.
Custine kuului aatelissukuun, ja hän ansioitui seitsenvuotisessa sodassa siinä määrin, että sai johdettavakseen kokonaisen rakuunarykmentin. Ranskan asetuttua Amerikan vallankumouksessa tukemaan kapinoivia siirtokuntia Englantia vastaan, kuului hän siirtokuntalaisten puolella Pohjois-Amerikassa menestyksekkäästi taistelleisiin joukkoihin.
Palattuaan Ranskaan Adam Philippe de Custine kohosi kenraalimajuriksi. Perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa vuonna 1789 hän edusti Lorrainen aatelia ja asettui vakaasti tukemaan liberaalia liikettä. Custinen näkemyksen mukaan Ranskalle oli välttämätöntä saavuttaa luonnolliset rajansa – mikä koillisessa tarkoittaa Reinjokea – erityisesti koska se nyt vallankumouksen jälkeen oli yksin muuta Eurooppaa vastassa. Vuonna 1791 de Custine palasi armeijaan kenraaliluutnantiksi ylennettynä. Sotilaiden keskuudessa hän oli suosittu johtaja, lempinimenään général moustache.
Kreivi Custinen johtama armeija valloitti syksyllä 1792 alkajaisiksi Landaun ja sitten muutkin Reinin länsipuoliset alueet Lounais-Saksassa, miehittäen Mainzin ja Frankfurtin. Hänellä oli näin hallussaan Hessenin tärkeimmät keskukset. Valloittamillaan alueilla hänen joukkonsa levittivät vallankumouksen aatteita ja säädettiin uusia asetuksia, joilla aatelistoa ja papistoa verotettiin aiempaa enemmän Reinin maakunnissa. Hessen sai kuitenkin alkutalvesta apua Preussilta, ja preussilaisten joukkojen keskitys kohti Frankfurtia sai Custinen perääntymään taisteluiden jälkeen ensin Mainziin. Keväällä hänen joukkonsa joutuivat palaamaan Reinin yli länsipuolelle ja vetäytymään aina takaisin Landauhun saakka.
Custine lähetettiin tämän jälkeen pohjoisen armeijan kanssa Belgian ja läntisen Saksan takaisinvaltaukseen, mutta hän kärsi tappioita eikä kyennyt vastaamaan Itävallan hyökkäyksiin. Epäonnistuneiden sotatoimien seurauksena hallinnossa syytettiin Custinea maanpetturuudesta. Tiettyjen poliittisten piirien toiminnan tuloksena hän oli pakotettu lähtemään Pariisiin vastaamaan syytöksiin veljeilystä vihollisen kanssa hyökkäämättömyytensä takia. Custine joutui oikeuden eteen elokuussa 1793, ja huolimatta osaavasta puolustuksesta hänet tuomittiin kuolemaan 27. elokuuta 1793. Hänet teloitettiin seuraavana päivänä.
Kenraali Custinen pojanpoika oli kirjailija Astolphe de Custine.
Willem

Willem vuonna 2008.
Bernhard Willem Holtrop, taiteilijanimi Willem (2. huhtikuuta 1941 Ermelo, Alankomaat), on alankomaalainen pilapiirtäjä. Hän on asunut Ranskassa vuodesta 1968. Hän on saanut Grand Prix de la ville d'Angoulême -palkinnon.
Elämäkerta

Holtrop opiskeli kotimaassaan taidekoulussa 1962–1967. Hän osallistui  provo-liikkeeseen ja perusti 1966 pilalehden God, Nederland & Oranje, joka takavarikoitiin sen jälkeen, kun siinä oli julkaistu piirros kuningatar Julianasta prostituoituna. Syyte tosin myöhemmin raukesi. Holtrop alkoi piirtää l'Enragé-lehteen toukokuussa 1968.
Holtrop oli tekemässä myös Hebdo-Hara-Kiri-lehteä, josta tuli myöhemmin Charlie Hebdo. Hän asuu nykyisin Bretagnessa.
Holtropin tyylille on ominaista toisinaan väkivaltaisten kuvien käyttö yhdistyneenä purevaan poliittiseen ja yhteiskunnalliseen pilkkaan.
Holtrop piirsi Charlie Mensueliin, ja hänestä tuli sen päätoimittaja. Hänen aikanaan siitä tuli nuorten piirtäjien ponnahduslauta.
Holtrop avusti Libération-lehteä vuodesta 1981 ja liittyi uuden Charlie Hebdon tekijöihin. Vuodesta 2011 hän piirsi Siné Mensueiin.
Vuonna 2013 Holtrop sai ensimmäisenä alankomaalaisena merkittävän sarjakuva-alan palkinnon Grand Prix de la ville d'Angoulême.
Willem ei osallistunut koskaan Charlie Hebdon toimituskokouksiin, joten hän ei ollut paikalla, kun lehteen tehtiin 7. tammikuuta 2015 hyökkäys..
Willem vierailli Suomessa maaliskuussa 2015 ja puhui sananvapautta käsitelleessä seminaarissa Helsingissä.
Palkinnot ja tunnustukset

Grand prix de l'humour vache 1996, Salon international du dessin de presse et d'humour de Saint-Just-le-Martel.
Stripschapprijs 2000
Grand Prix de la ville d'Angoulême, Festival d'Angoulême 2013.
Suomennetut julkaisut

Naulan kantaan, Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta 1991
Seis! Täällä ei naureta, Sammakko 2005
Käännös suomeksi
Willelmus Concheslainen

Willelmus Concheslainen (n. 1090 – 1154 jälkeen) oli skolastinen filosofi. Hän pyrki laajentamaan kristillisen humanismin aluetta opiskelemalla klassisia maallisen kirjallisuuden teoksia ja harjoittamalla empiiristä tiedettä.
Elämä

Willelmus syntyi Conchesissa, Normandiassa. Hän opetti noin vuosina 1120–1154. Vuonna 1122 hänestä tuli Henrik II:n yksityisopettaja. On mahdollista, tosin epävarmaa, että hän toimi opettajana Chartresissa ennen tätä. Hän oli ainakin Bernardus Chartreslaisen oppilaana. Johannes Salisburylainen, myöhempi Chartresin piispa joka oli Willelmuksen oppilaana, sanoi Willelmuksen olleen kyvykkäin grammaatikko Bernarduksen jälkeen.
Hänen ystävänsä varoitti häntä vaaroista, jotka liittyivät hänen harjoittamaansa filosofiaan, joka sovelsi platonilaista realismia teologiaan. Tämän seurauksena hän alkoi opiskella arabifilosofien filosofiaa ja luonnontieteitä. Willelmuksen kuolinaikaa ja kuolinpaikkaa ei tiedetä.
Filosofia

Willelmus kiinnitti paljon huomiota kosmologiaan ja psykologiaan. Bernarduksen oppilaana hän suuntautui humanismiin, platonismiin ja chartreslaisten harjoittamaan luonnontieteeseen. Hän on yksi keskiajan ensimmäisiä kristittyjä filosofeja, joka alkoi hyödyntää arabien fysikaalista ja fysiologista tietämystä. Hänellä oli pääsy näiden kirjoituksiin Constantinus Africanuksen tekemien käännösten kautta.
Willelmus St. Thierrylainen, joka oli rohkaissut Bernardus Clairvauxlaista syyttämään Pierre Abélardia, hyökkäsi Concheslaisen teosta Philosophia vastaan. Kirjeessään Bernardille hän sanoi sen esittävän modalistisen näkemyksen Pyhästä Kolminaisuudesta. Seurauksena Willelmus uudelleenmuotoili joitakin kiistanalaisia kohtia teoksessaan Dragmaticon.
Teokset

Willelmuksen nimiin laitetuiden teosten kirjoittajista on keskusteltu paljon. Vaikuttaa kuitenkin todennäköiseltä, että hän kirjoitti glossan Platonin dialogiin Timaios sekä kommentaarit Boethiuksen teokseen Filosofian lohdutus, Priscianuksen teokseen Institutiones Grammaticae ja Macrobiuksen teokseen In Somnium Scipionis.
Willelmus on todennäköisesti dialogin Dragmaticon sekä tutkielman Magna de naturis philosophia kirjoittaja. 
Etiikkaa käsittelevä Moralium Dogma Philosophorum luettiin aiemmin hänen teoksiinsa, mutta nykyisin oppineet katsovan sen olevan jonkun toisen kirjoittama.
Philosophia on jaettu neljään kirjaan, jotka käsittelevät tähtitiedettä, maantiedettä, meteorologiaa ja lääketiedettä. Mateorologiaa käsittelevä osuus sisältää kuvauksen siitä, kuinka ilman tiheys alenee ja ilma kylmenee korkeuden noustessa. Willelmus pyrki myös selittämään ilman kiertoliikkeen yhteydellä merien kiertoliikkeeseen. Lääketiedeosuus käsittelee muun muassa sikiämistä ja lapsen syntymää. Willelmuksen Philosophia vaikutti Jean de Meungin runoon Roman de la Rose.
Aiheesta muualla

William of Conches (Arkistoitu – Internet Archive) Pontifical Institute of Mediaeval Studies (englanniksi)
Turner, William: William of Conches Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
William of Conches : Philosophia Mundi ja Moralium Dogma Philosophorum (latinaksi)
Keskiajan filosofia
Alkuin
Rabanus Maurus
Johannes Scotus Eriugena
Avicenna
Petrus Damianus
Avicebron
Anselm Canterburylainen
Roscellinus
Bernardus Chartreslainen
Theodoricus Chartreslainen
Avempace
Gilbertus Porretanus
Pierre Abélard
Willelmus Concheslainen
Petrus Lombardus
Johannes Salisburylainen
Averroës
Maimonides
Robert Grosseteste
Albert Suuri
Alexander Halesilainen
Petrus Hispanus
Willelmus Auvergnelainen
Henri Ghentiläinen
Roger Bacon
Bonaventura
Tuomas Akvinolainen
Sigerus Brabantilainen
Boethius Dacialainen
Mestari Eckhart
Johannes Duns Scotus
Vilhelm Occamilainen
Jean Buridan
Godefridus Fontaineslainen
Aegidius Roomalainen
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:William of Conches
Käännös suomeksi
Antonio Teutonico

Antonio Teutonico (28. elokuuta 1874 – 31. toukokuuta 1978) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 11. heinäkuuta 1897 ja nimitettiin Aversan hiippakunnan johtoon 28. heinäkuuta 1936. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adeodato Giovanni Piazza.
Teutonico osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 31. maaliskuuta 1966, jolloin hänet nimitettiin Satafiksen titulaaripiispaksi. Hän eli 103-vuotiaaksi.
Antonio Vacca

Antonio Vacca (8. elokuuta 1934 – 22. joulukuuta 2020) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 28. heinäkuuta 1957 ja nimitettiin Alghero-Bosan hiippakunnan piispaksi 18. helmikuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. maaliskuuta 1993. Pääkonsekraattorina toimi Ottorino Pietro Alberti, jota avustivat Pier Giuliano Tiddia ja Giovanni Cogoni.
Vacca nimitettiin 31. toukokuuta 2004 Sassarin apostoliseksi hallitsijaksi. Hän erosi tästä tehtävästä 14. syyskuuta 2004 ja Alghero-Bosan piispan tehtävistä 29. syyskuuta 2006.
Vinossa

| Vinossa Sue Van Doe |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2009
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 50.54
 Levy-yhtiö: Riskirecords
Sue Van Doen muut julkaisut
| Elämä 2005 | Vinossa 2009 |   |
Vinossa on suomalaisen rockyhtyeen Sue Van Doen kolmas studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2009 levymerkillä Riskirecords.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Vando Suvanto, sekä sovittanut Vando Suvanto, Jan Bunberg, Miska Simanainen ja Jyrki Nikkinen.
Fade in – 0.25
Valehtele valehtele valehtele – 3.29
Jne – 5.18
Näkymätön mies – 5.44
Mitä tapahtuu – 3.33
Pakana – 3.54
Jotain uutta jotain vanhaa – 4.04
R-jyvät Marshallit – 6.00
Moderno – 5.01
Jokainen päivä (rutiinit antavat lohtua) – 4.25
Kaikkihan sen tietää – 5.12
Hassuja ilmeitä – 3.44
Kokoonpano

Vando Suvanto – laulu, kitara, huuliharppu, kosketinsoittimet, lyömäsoittimet (1,2)
Jan Brunberg – basso, taustalaulu (7,11)
Jyrki Nikkinen – kitara, taustalaulu (7,10,11)
Miska Simanainen – rummut, lyömäsoittimet, vibrafoni, taustalaulu (7)
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Karla Suvanto – kosketinsoittimet (2)
Jaakko Nieminen – sello (12)
Kokoonpano > Tuotanto

Vando Suvanto – äänitys, miksaus
Esa Santonen – masterointi
Henrik Duncker – kuvat ja kansi
Aiheesta muualla

Vando Suvanto -kotisivut
Whitby-luokka

| Whitby-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  2 185 t (standardi) 2 600 t (max)
Pituus:  112,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,5 m
Syväys:  5,2 m
Koneteho:  30 000 shp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  152
Aseistus
Meritorjunta:  2 x kaksiputkista 4,5" (114 mm) Mk6 -tykkiä 2 x Limbo Mk10 12 x 21" torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 x kaksiputkista Bofors 40 mm Mk7
Whitby-luokka eli tyyppi 12 oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1950-luvun lopulla valmistetun kuuden sukellusveneentorjuntafregatin muodostama alusluokka. Lisäksi valmistettiin kaksi alusta Intian laivastolle.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Torquay | Harland and Wolff, Belfast | 11. maaliskuuta 1953 | 10. toukokuuta 1954 | 10. toukokuuta 1956 | - |
| HMS Whitby | Cammell Laird, Birkenhead | 30. syyskuuta 1952 | 2. heinäkuuta 1954 | 19. heinäkuuta 1956 | - |
| HMS Scarborough | Vickers Armstrong, Newcastle upon Tyne | 11. syyskuuta 1953 | 4. huhtikuuta 1955 | 10. toukokuuta 1957 | - |
| HMS Tenby | Cammell Laird | 23. kesäkuuta 1953 | 4. lokakuuta 1955 | 18. joulukuuta 1957 | - |
| HMS Eastbourne | Vickers | 13. tammikuuta 1953 | 29. joulukuuta 1955 | 9. tammikuuta 1958 | - |
| HMS Blackpool | Harland and Wolff | 20. joulukuuta 1954 | 14. helmikuuta 1957 | 14. elokuuta 1958 | - |
Intian laivasto

Intia tilasi 1956 hieman muuteltua luokan alusta. Alusten aseistuksena oli kaksiputkinen Boforsin 40 millimetrin Mk 5 ilmatorjuntatykki, johon oli liitetty CRBF tulenjohtolaite Britannian alusten STAAG Mk II -laitteen tilalle.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Talwar | Cammell Laird | 7. kesäkuuta 1957 | 18. heinäkuuta 1958 | 26. huhtikuuta 1959 | - |
| Trishul | Harland and Wolff | 19. helmikuuta 1957 | 18. kesäkuuta 1958 | 13. tammikuuta 1960 | - |
Wieniläinen kahvila

Kahvilakulttuuria Wienissä: päivän lehti, vesilasi, kahvi ja marmorinen kahvilanpöytä.
Café Central
Café Prückelin interiööri 1950-luvulta.
Wienerkafé on itävaltalainen kulttuuri-instituutio.
Ensimmäiset Wienin kahvilat avattiin 1600-luvun lopulla. Wienin kahviloiden loistoaikaa oli vuosisadanvaihde 1800/1900, jolloin siellä viettivät aikaa ja työskentelivät monet kirjailijat, kuten Arthur Schnitzler, Stefan Zweig, Peter Altenberg, Karl Kraus ja Hermann Broch. Vakioasiakkaisiin kuului tuolloin myös tunnettuja taiteilijoita, tieteilijöitä ja poliitikkoja, kuten Egon Schiele, Gustav Klimt, Adolf Loos, Theodor Herzl ja Alfred Adler.
Lokakuusta 2011 lähtien Wienin kahvilakulttuuri on kuulunut Itävallan kansalliselle listalle, josta valitaan Unescon Aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Wieniläiskahvilaa luonnehditaan paikaksi, "jossa saa häiriintymättä kuluttaa aikaansa, mutta laskussa on vain kahvi".
Wieniläiskahvilalle tyypillisiä piirteitä ovat marmorikantiset pöydät, Thonet-tuolit ja päivälehdet. Stefan Zweig kuvaili kahvilaa tietynlaiseksi instituutioksi, "oikeastaan demokraattiseksi klubiksi, joka on kaikille avoin halvan kahvikupin hinnalla, jossa vieras voi istua tuntikausia tuon tilauksensa äärellä, keskustella, kirjoittaa, pelata korttia, ottaa vastaan postinsa ja ennen kaikkea lukea runsaasti tarjolla olevia päivä- ja aikakauslehtiä."
Valikoima wieniläiskahviloita

Kaffee Alt Wien, Bäckerstrasse 9
Café Bräunerhof, Stallburggasse 2 – Thomas Bernhardin lempikahvila
Café Central, Palais Ferstel – Peter Altenbergin lempikahvila
Café Demel, Kohlmarkt 14
Café Hawelka, Dorotheergasse 6
Café Landtmann, Dr.-Karl-Lueger-Ring 4 – Sigmund Freudin lempikahvila
Café Museum, Operngasse 7
Café Prückel, Stubenring 24, Dr. Karl-Lueger-Platzin kulmassa
Café Ritter, Mariahilfer Strasse 73
Hotel Sacher, Philharmonikerstrasse 4
Café Schwarzenberg, Kärntner Ring 17 Schwarzenbergplatzilla
Café Sperl, Gumpendorferstrasse 11
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wieniläinen kahvila Wikimedia Commonsissa