stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pitkäniemen sairaala
Aiheesta muualla

Verkkonäyttely: Pitkäniemen sairaala 1800-luvun lopusta nykypäivään
Ilmakuva Pitkäniemen sairaala-alueesta, Kansalaisen karttapaikka
Pitkäniemen sairaala - oma 1.000 hengen yhteiskunta - elää hiljaista elämäänsä Tampereen liepeillä, Aamulehti, 02.10.1938, nro 265, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Perustiedot Wikidatassa: Pitkäniemen sairaala (Q18661353)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: sairaala, psykiatrinen sairaala
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Nokia
koordinaatit: 61°28′43″N 23°34′45″E﻿ / ﻿61.47858°N 23.57903°E﻿ / 61.47858; 23.57903
Pietilä

Pietilä voi tarkoittaa seuraavia:
Paikkoja

Pietilä, Järvenpään kaupunginosa
Pietilä, kylä Vihdissä
Suomalainen sukunimi

Antti Pietilä (1878–1932), teologi, professori
Antti-Pekka Pietilä (s. 1954), toimittaja ja tietokirjailija
Benjamin Pietilä (s. 2006), jääkiekkoilija
Bonita Pietila (s. 1953), amerikansuomalainen televisiotuottaja (Simpsonit)
Emilia Pietilä (s. 2003), salibandyn pelaaja
Esa Pietilä (s. 1964), säveltäjä ja saksofonisti
Esko Pietilä (1929–1997), yritysjohtaja, kauppaneuvos
Frans Vihtori Pietilä (1895–1972), jääkäri
Fredrika Pietilä (1837–1888), opettaja ja kirjailija
Helena Pietilä (s. 1947), kestävyys- ja keskimatkojen juoksija
Hely Pietilä (s. 1934), yleisurheilija
Hilkka Pietilä (1931–2016), järjestöjohtaja ja tietokirjailija, Suomen YK-liiton pääsihteeri 1963–1990
Jorma Pietilä (1913–1974), juristi ja talousoikeuden professori
Juha-Pekka Pietilä (s. 1991), jääkiekkoilija
Jyrki Pietilä (1949–2015), toimittaja, tutkija, viestintäalan yrittäjä ja kouluttaja
Kalle Pietilä (1892–1964), kirjallisuustieteilijä
Kari Pietilä (1911–2005), pappi, pääsihteeri ja päätoimittaja
Lauri Pietilä (1923–2013), suomalainen rakennusmestari ja lestadiolainen uskonnollinen vaikuttaja
Leena Pietilä (1925–2014), suomalainen taitoluistelija
Leena Pietilä-Castrén (s. 1950), suomalainen antiikintutkija ja klassillinen arkeologi
Marjatta Hara-Pietilä (s. 1951), suomalainen arkkitehti ja entinen uimari
Mika Pietilä (s. 1973), jääkiekkomaalivahti
Mika Pietilä (s. 1970), thainyrkkeilijä ja valmentaja
Noel Pietilä (s. 2000), jääkiekkoilija
Olivia Pietilä (s. 2005), salibandyn pelaaja
Pekka Pietilä (1930–2015), keilaaja
Pekka Pietilä (s. 1945), soutaja
Raili Pietilä (1926–2021), arkkitehti
Reima Pietilä (1923–1993), arkkitehti
Risto Pietilä (1980–2020), liikemies ja Bitcoin-vaikuttaja
Sakari Pietilä (s. 1954), jääkiekkovalmentaja
Sami Pietilä (s. 1975), maastohiihtäjä
Tuulikki Pietilä (1917–2009), taidegraafikko ja professori
Uuno Pietilä (1905–1984), luistelija
Veikko Pietilä (1941–2009), tiedotusopin professori, Jorma Pietilän poika
Väinö Pietilä (1888–1917), työläiskirjailija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pietilä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sanakirja

sanakirja
Sanakirja on hakuteos, jossa on esitetty jonkin kielen tai kielimuodon määrätavoin valittujen, tavallisesti aakkosjärjestyksessä esitettyjen sanojen merkitykset, vieraskieliset vastineet tms. Käänteissanakirjassa hakusanat on aakkostettu hakusanan lopusta lähtevään aakkosjärjestykseen. Suursanakirja on hakusanamäärältään ja sivumäärältään laaja sanakirja. Taskusanakirja on taskukokoinen, yleensä vain keskeisimmät sanat sisältävä sanakirja. Internetissä on täysin ilmaisia sanakirjoja, tosin yleensä sisällöiltään suppeampia kuin painetut sanakirjat.
Jos kieltä ei kirjoiteta fonemaattisesti tai muuten erillisin kirjaimin, kuten kiina tai viittomakielet, sanajärjestys pitää toteuttaa toisella tavalla.
Sanasto ei ole yksiselitteisesti sama kuin sanakirja vaan se on (1) jonkin kielen, kielimuodon, alueen, alan, ajanjakson tai yksilön sanat, sanavarat, leksikko, (2) suppeahko, varsinkin erikoisalan sanakirja, leksikko, tai (3) jonkin kirjan sanahakemisto.
Sanakirjan rakenne

Sanakirjan artikkelit sijoitetaan asianomaisen kielen käyttämään aakkosjärjestykseen. Sana(kirja)-artikkelin aloittaa hakusana. Hakusana edustaa lekseemiä, joka on kaikki sanan taivutusmuodot käsittävä abstraktio. Hakusanoiksi valitaan yleensä ns. perusmuodot sanoista, mutta etenkin verbien hakusanojen suhteen on olemassa erilaisia konventioita eri kielissä. Sana on kielen pienin itsenäinen, yhdeksi kirjainjaksoksi kirjoitettava, merkityssisältöinen osa. Sana voi tarkoittaa myös sanetta, joka on tekstin (tai puheen) perusmuotoinen tai taivutettu osa.
Kaksi- tai useampikielisessä sanakirjassa lähdekieli on hakusanojen ja esimerkkien kieli. Usein sanakirjoissa annetaan myös lausumisohjeita, etenkin kielissä, joissa sanan kirjoitusasu ei yksiselitteisesti määritä sen lausumista (esim. engl. read). Kohdekieli on kieli, jolla hakusanojen vastineet annetaan ja johon esimerkit käännetään kaksikielisessä tai useampikielisessä sanakirjassa. (Häiritsevästi kohdekieli voi merkitä myös kuvauksen kohteena olevaa kieltä.)
Selitysten jälkeen sana-artikkelissa on yleensä esimerkistö eli sanan käyttöä ja merkityksiä valaisevat esimerkit kokonaisuutena. Jos selitettävän sanan semantiikka on monisyinen, merkitysryhmien erottelemiseen yleensä käytetään erilaisia apumerkkejä. Nämä apumerkit ovat keskenään hierarkkisessa suhteessa. Esimerkiksi seuraava hierarkia erottelee paljon merkitysryhmiä: roomalaiset numerot > isot kirjaimet > arabialaiset numerot > pienet kirjaimet > puolipiste > pilkku.
Sähköinen sanakirja on tietokonekäyttöinen sanakirja, esimerkiksi Internet- tai CD-ROM-sanakirja. Siinä hakusana on se sana tai sananmuoto, jolla tietoa haetaan esimerkiksi sähköisestä sanakirjasta tai tietokannasta.
Sanakirjan käyttökohteet ja käyttötavat

Sanakirjaa voi käyttää monella tavalla, joten seuraava jaottelu on vain ylimalkainen.
Sanakirjan käyttökohteet ja käyttötavat > Normatiivisuus ja deskriptiivisyys

Deskriptiivinen sanakirja kuvailee kielenkäyttöä antamatta ohjeita tai suosituksia. Sitä vastoin normatiivinen sanakirja antaa ohjeita tai suosituksia kielenkäytöstä. Oikeinkirjoitussanakirjan päätarkoitus on osoittaa sanojen norminmukainen oikeinkirjoitus.
Sanakirjan käyttökohteet ja käyttötavat > Yksikieliset sanakirjat

Yksikielisessä sanakirjassa hakusanojen ja selitteiden kieli on sama tai ne edustavat saman kielen eri kielimuotoja ja jossa ei anneta muunkielisiä vastineita.
Nykykielen sanakirja kuvaa kirjoittamishetkensä aikaista kielimuotoa. Uudissanakirja esittelee hiljattain kieleen tulleita sanoja ja vanhojen sanojen uusia merkityksiä. Historiallinen sanakirja kuvaa kirjoittamisajankohtaansa vanhempaa kielimuotoa.
Kuvitetussa sanakirjassa on kuvia, mutta kuvasanakirjassa kuvat ovat olennainen osa merkityksenselitystä. Selittävässä sanakirjassa hakusanojen merkitykset kuvataan ensisijaisesti selitteiden avulla.
Murresanakirja on kielen jotakin alueellista murretta tai kaikkia sen murteita kuvaava sanakirja. Slangisanakirja selittää slangisanoja yleiskielellä tai antaa yleiskielen sanoille slangivastineita. Sivistyssanakirja eli vierassanakirja ”kääntää” vierasperäisiä sanoja, erikoislainoja ja sitaattilainoja.
Tieteellinen sanakirja on tieteelliseen käyttöön tarkoitettu sanakirja tai ylipäätään tieteellisten periaatteiden mukaan tehty sanakirja. Esimerkiksi etymologinen sanakirja selittää sanojen alkuperän ja frekvenssisanakirja eli taajuussanakirja kuvaa sanojen yleisyyttä. Valenssisanakirja on sanakirja, joka esittää, millaisten muiden sanojen ja sananmuotojen kanssa jokin sana (tav. verbi) esiintyy lauseessa.
Sanakirjan käyttökohteet ja käyttötavat > Kaksikieliset sanakirjat

Aktiivinen sanakirja on tekstin tuottamiseen tarkoitettu sanakirja ja passiivinen sanakirja tekstin ymmärtämiseen tarkoitettu, tavallisesti kaksikielinen sanakirja.
Kaksikielisessä sanakirjassa hakusanat ja niitä kuvaavat esimerkit ovat yhdellä kielellä ja hakusanojen vastineet ja esimerkkien käännökset toisella kielellä. Monikielisessä sanakirjassa hakusanat ja niitä kuvaavat esimerkit ovat yhdellä kielellä ja hakusanojen vastineet (ja esimerkkien käännökset) vähintään kahdella muulla kielellä. Myös viittomakieli on kieli, joten viittomakielen sanakirja selittää viittomien merkityksen tai antaa niiden vastineet toisella kielellä.
Koulusanakirja on koululaisille tarkoitettu ja opiskelusanakirja kieltä opiskelevalle tarkoitettu suppea tai suppeahko sanakirja. Tulkkisanakirja on tavallisimpia sanoja ja sanontoja esittävä, yleensä aihepiireittäin etenevä kaksi- tai monikielinen pienehkö sanakirja.
Sanakirjan käyttökohteet ja käyttötavat > Yleissanakirjat ja erikoissanakirjat

Perussanakirja on kielen keskeisen sanaston esittävä sanakirja, ja yleiskielen sanakirja kuvaa pääasiassa yleiskieltä (vastakohtana erikoisaloja tai tiettyjä kielimuotoja kuvaaville sanakirjoille).
Ammattikielen sanakirja eli erikoisalan sanakirja on jonkin erikoisalan kuten tekniikan tai lääketieteen sanastoa kuvaava sanakirja. Erikoisalan sanasto on suppeahko erikoisalan sanakirja. Tietosanakirja eli ensyklopedia on hakuteos, jossa on aakkostettujen hakusanojen mukaan järjestetty kokoelma lyhyehköjä kirjoituksia tietyiltä tiedonaloilta.
Lyhennesanakirja selittää hakusanoina olevat lyhenteet tai päinvastoin antaa hakusanoina oleville ilmauksille lyhennevastineet.
Sanakirjan käyttökohteet ja käyttötavat > Semanttiset sanakirjat

Synonyymisanakirja esittää synonyymejä ja lähimerkityksisiä sanoja, ja antonyymisanakirja esittää vastakohtailmauksia. Käsitesanakirja eli tesaurus, joka on myös suursanakirja, esittää semanttisesti yhteen kuuluvat sanat (esimerkiksi synonyymit, hyponyymit ja hyperonyymit) systemaattisesti ryhmittäin.
Idiomisanakirja on idiomeja esittävä sanakirja. Sen sijaan fraasisanakirja on sanontoja esittävä sanakirja, mutta usein fraasisanakirja ja idiomisanakirja tarkoittavat samaa asiaa.
Kirjallisuutta

Tyysteri, Laura & Lehtosalo, Kaisa: Hyvä sanakirja – tieteellisiä, käytännöllisiä ja eettisia näkökulmia leksikografiaan.  Suomen kieli ja suomalais-ugrilainen kielentutkimus, Turun yliopisto, 2014.
Novoselytsja

| Novoselytsja (Новоселиця) |
| --- | --- |
 Novoselytsjan keskusaukio .
 vaakuna
 Novoselytsja
 Koordinaatit: 48.2187°N, 26.2708°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Tšernivtsin alue
Piiri:  Tšernivtsin piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  6,47 km²
Väkiluku (2022):  7 399
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Novoselytsja (ukr. Новоселиця), vuoteen 1617 saakka nimellä Šyškivtsi (Шишківці), on kaupunki Tšernivtsin alueen Tšernivtsin piirissä Ukrainassa. Kaupunki sijaitsee Tonavan valuma-alueeseen kuuluvan Prutjoen varrella, maanteitse noin 30 kilometriä aluekeskus Tšernivtsistä itäkaakkoon. Kaupungista on 28 kilometriä Moldovan ja 12 kilometriä Romanian rajalle. Kaupungissa on rautatieasema.
Tammikuun keskilämpötila on −5,1 ja heinäkuun +18,4 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 545 millimetriä.
Omakotitaloja Novoselytsjassa (2002).
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 7 399 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 8 400 asukasta, joista etnisesti moldovalaisia 51 prosenttia, ukrainalaisia oli 44 % ja romanialaisia 2 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 8 384 asukasta.
Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1456 (1455) nimellä Šyškivtsi. Paikkakunnan nimi vaihdettiin nykymuotoon vuonna 1617. Rautatie Tšernivtsistä paikkakunnalle rakennettiin vuonna 1884 ja vuonna 1892 avattiin rata Žmerynkaan. Kaupungiksi ja piirikeskukseksi Novoselytsja nimettiin vuonna 1940.
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Novoselytsja on kuulunut Tšernivtsin piiriin; sitä ennen se oli Novoselytsjan piirin hallintokeskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Novoselytsja Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat
Tšudniv

| Tšudniv (Чуднів) |
| --- | --- |
 Kaupungintalo.
 lippu:  vaakuna
 Tšudniv
 Koordinaatit: 50.0524°N, 28.1172°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Žytomyrin alue
Piiri:  Žytomyrin piiri
Historiallinen maininta:  1416
Kaupungiksi:  2012
Väkiluku (2022):  5 357
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tšudniv (ukr. Чуднів) on kaupunki Žytomyrin alueen Žytomyrin piirissä. Kaupunki sijaitsee Dneprin ylängöllä, Dneprin valuma-alueeseen kuuluvan Teterivjoen varrella, maanteitse 54 kilometriä aluekeskus Žytomyristä länsilounaaseen. Kansallinen maantie N03 (ukr. Н03) kulkee kaupungin läpi.
Tammikuun keskilämpötila on −5,8 ja heinäkuun +18,7 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 540 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 5 357 (2022). Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 6 791 asukasta.
Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1416 linnoitettuna kaupunkina. Puolan–Venäjän sodan (1654–1667) aikana vuonna 1660 kenraali Vasili Šeremetevin johtamat Moskovan Venäjän (Venäjän tsaarikunnan) armeijan joukot antautuivat puolalaisille Tšudnivissa. Tappio johti Slobodyštšen sopimuksen (Слободищенський трактат) eli Tšudnivin sopimuksen allekirjoittamiseen; Slobodyštšen kylä sijaitsee Tšudnivin itäpuolella. 1800-luvulla paikkakunta oli tärkeä maatalouskaupan keskus.
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi Tšudniv nimettiin vuonna 1924. Kaupungin aseman Tšudniv sai vuonna 2012. Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Tšudniv on kuulunut Žytomyrin piiriin; sitä ennen se oli Tšudnivin piirin keskus.
Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuu neljä 1700-luvulla rakennettua kirkkoa.
Kaupunki sijaitsee Teterivjoen varrella.
Katolinen kirkko Tšudnivissä.
Toinen kirkko Tšudnivissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšudniv Wikimedia Commonsissa
Tšudnivin hromada (Чуднівська громада) (ukrainaksi) (gromada.info)
Kaupungin viralliset sivut (ukrainaksi) (chudniv-miskrada.gov.ua)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat
Peter Kokljuschkin

Easy The Eagles Tribute Band keikalla 12. elokuuta 2016 Haltialan Hayride Country festareilla.
Peter ”Petteri” Kokljuschkin (s. 3. huhtikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen muusikko, joka on esiintynyt 1960- ja 1970-luvun rockyhtyeissä. Hän aloitti isoveljensä Gugi Kokljuschkin innoittamana Upsound-yhtyeessä vasta 14-vuotiaana. Upsound tuli tunnetuksi Suomen nuorimpana rockbändinä ja esiintymällä muun muassa vuonna 1968 Kulttuuritalolla Traffic-yhtyeen, vuonna 1969 Keimolassa Manfred Mann- ja Beach Boys -yhtyeiden lämppärinä. Upsoundin jälkeen vuonna 1970 oli vuorossa Trio Gugi, Titta ja Peter. Vuonna 1972 perustettiin Gugi, Arto Vilkko ja Nenä, joka pääsi esiintymään alkuperäisen Deep Purple -yhtyeen lämppärinä A-Messuhallissa Helsingissä.
Musakatit, sittemmin Easy, perustettiin vuonna 1974. Siinä soittivat Roni Kamras (laulu ja kitara), Sami Javne (rummut) ja Christer Nyberg (kitara, koskettimet ja laulu). Easy teki noin neljäsataa keikkaa ja julkaisi vuonna 1979 ainokaiseksi jäänneen vinyylilevyn EASY. EASY teki menestyksekkään comebackin 2013 ja se keskittyy nykyään Eaglesin musiikin esittämiseen, siitä nimi EASY The Eagles Tribute Band. Nykykokoonpanossa soittavat Kokljuschkinin, Javnen ja Kamrasin lisäksi kaksi nuoremman polven huippukitaristia Erno Laitinen ja Lauri ”Lappe” Holopainen.
Luokanopettaja

Peter Kokljuschkin valmistui Helsingin Opettajan Koulutuslaitoksesta vuonna 1975. Valmistuttuaan luokanopettajaksi hän opetti seitsemän vuotta Jakomäen ala-asteella musiikkiluokan opettajana. Jakomäessä Petteri alkoi kehittää musiikkiluokkien toimintaa kevyempään, oppilaskeskeisempään suuntaan. ”Elämää juoksuhaudoissa” -kappaleiden sijasta oppilaat saivat laulaa tuttuja päivän populaarikappaleita ja samalla saivat myös harmonikka ja nokkahuilut jäädä unholaan. Oppilaat tutustutettiin sähkösoittimiin, ja kouluun hankittiin sähkökitara, basso ja rummut muun muassa kierrätetyistä kirjoista saaduilla säästöillä.
Vuonna 1989 Kokljuschkinin musiikkiluokka lauloi Pave Maijasen, Hectorin ja Tuomari Nurmion kanssa Yleisradion tuottamassa Tirlittan-kuunnelmassa. Tätä ennen 1. tammikuuta 1985 musaluokka teki TV1:lle 45 minuutin kestoisen Aikakone-nimisen musikaalin. Musikaalin kappaleet, sovitukset ja käsikirjoitus tehtiin yhteistyössä opettajakollega Ilkka Suviniemen kanssa. Yhteistyö Suviniemen kanssa sai jatkoa 1. maaliskuuta 1986 TV1 lasten ohjelmille tilaustyönä tehdyssä neliosaisessa ”Kippari Kenosen seikkailut” musiikkiseikkailussaselvennä. Pääosissa oli muun muassa Pedro Hietanen.
Jakomäestä Kokljuschkin siirtyi Suutarilan ala-asteen musiikkiluokan opettajaksi. Suutarilassa alkoi sitten varsinainen ”musiikkiluokkien vallankumous” Petteri Kokljuschkin ja kollega Pekka Ruuskan johdolla. Musiikkiluokkien opetussuunnitelma meni täysin uusiksi, kun kaikille neljälle koulun musiikkiluokalle hankittiin sähkösoittimet. Bändit, keski-iältään 9–12-vuotiaat tytöt ja pojat, alkoivat soittaa rockia. Innostus oli lopulta niin valtava, että Oulunkylän PopJazz-Opistoa ja Sibelius-Akatemiaa myöten käytiin ihmettelemässä, mitä Suutarilan ala-asteen musiikkiluokilla oikein tapahtuu.
Pohjois-Helsingin bändikoulu 1990

Harvinaislaatuisen yksityisen ala-asteikäisille nuorille suunnattun rock-koulun perustivat Petteri Kokljuschkin ja Pekka Ruuska. Suutarilan musiikkiluokkien musiikkitunnit eivät enää yksinkertaisesti riittäneet tyydyttämään oppilaiden valtavaa bändissä soittamisen tarvetta.
Pekka Ruuska joutui jättämään Bändikoulun jo ensimmäisen toimintavuoden aikana kappaleensa ”Rafaelin enkelin” menestyksen vuoksi. Janne Kalliosta tuli myöhemmin Ruuskan korvaaja ja hänestä tuli Bändikoulun vararehtori ja Kokljuschkinin ”oikea käsi”. Bändikoulu noudatti aluksi samaa määrätietoista metodia kuin Suutarilan musaluokkien bändiopetuksessa. Oppilaat saivat harjoiteltavakseen niin sanottuja paketteja, jotka olivat vaikeusasteeltaan eritasoisia.
Musiikkiteatteri Press 1995–2000

Kun Pohjois-Helsingin Bändikoulu oli toiminnut viisi vuotta, niin Kokljuschkin halusi kehittää sitä ja keksiä jotain uutta, jossa voisi hyödyntää koulun erityislahjakkaiden oppilaiden soitto- ja laulutaitoa. Hype-musikaali oli juuri saanut valtaisan menestyksen Helsingissä. Tämän innoittamana ja Bändikoulun juhlavuoden kunniaksi Kokljuschkin päätti perustaa Pohjois-Helsingin Bändikouluun teatterilinjan. Teatterilinjan nimeksi tuli Musiikkiteatteri Press ensimmäisen musikaalin PRESS nimen mukaisesti. Lähiöteatterin johtaja Jarmo Harjulasta tuli teatterilinjan ohjaaja ja käsikirjoittaja. Kokljuschkin tuotti yhteensä neljä täysipitkää nuorisomusikaalia viiden vuoden aikana. Musikaaleihin ja teatterilinjalle valittiin pääsykokeilla vuosittain viisikymmentä esiintyjää. Nuorista esiintyjistä noin puolet oli bändikoululaisia ja puolet ulkopuolisia teatterista kiinnostuneita nuoria, noin 15-20-vuotiaita. Suurimman osan musikaalien Press, Pois Alta, Jengi ja Shokki 2000  sävellyksistä vastasi Janne Kallio ja Kari Sainomaa. Mikko Kuustonen ja Jyrki Saarinen sävelsivät muutaman laulun, Kokljuschkin toimi musiikin sovittajana useissa kappaleissa ja sävelsi yhden laulun. Kaikista sanoituksista vastasi Jarmo Harjula.
Manageri

Kokljuschkinin manageriura alkoi varsinaisesti, kun hän solmi managerisopimuksen perustamansa Tiktak-yhtyeen kanssa 3. toukokuuta 1999. Samana vuonna Kokljuschkin hankki Tiktakille levytyssopimuksen Universal Music Oy:n kanssa. Tiktakista tuli Suomen kaikkien aikojen nuorin ja menestyksekkäin yhtye. Tiktakin 2003 julkaiseman Jotain muuta -levyn myynti ylitti jopa triplaplatinan eli 90 000 kappaleen rajan.
Vuonna 2002 Kokljuschkin solmi yhdessä Janne Kallion kanssa kasaamansa tyttöbändi Indican kanssa seuraavan managerisopimuksensa. Indicasta tuli myös yksi Suomen suosituimmista kotimaisista bändeistä. Indican levyt myivät kultaa ja platinaa.
Management Lapsbasso Oy:n muita tunnettuja ja menestyksekkäitä bändejä olivat muun muassa Carmen Gray ja faaraoheviä soittava kaikkien aikojen nuorin levytyssopimuksen solminut (keski-ikä 11v) yhtye RA.
Petteri Kokljuschkin toimi vuosina 2007-2013 megasuosion saavuttaneen Haloo Helsinki!-yhtyeen managerina.
Gray Music Entertainment

Vuodesta 2010 Kokljuschkin on ollut levy-yhtiö Gray Music Entertainmentin toimitusjohtaja.
Aiheesta muualla

Kokljuschkinin diskokrafia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Minäkö isä!

| Minäkö isä! |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Valentin Vaala
Käsikirjoittaja:  Usko Kemppi Valentin Vaala
Perustuu:  Margaret Mayon näytelmään Baby Mine (1904), joka on esitetty Daly’s Theatressa New Yorkissa 23.8.1910. Suomentaja Jalmari Finne, Mistä minä lapsen saisin?. Esitetty Tampereen Työväen Teatterissa 28.2.1915 nimellä Minun vauvani.
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  George de Godzinsky
Kuvaaja:  Eino Heino
Leikkaaja:  Valentin Vaala
Lavastaja:  Oiva Hovi
Pääosat:  Toini Vartiainen Ruth Johansson Leo Riuttu Sakari Jurkka
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi Oy
Ensi-ilta:  1954
Kesto:  86 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Minäkö isä! on Valentin Vaalan ohjaama komediaelokuva vuodelta 1954. Elokuva pohjautuu yhdysvaltalaisen kirjailijan Margaret Mayon näytelmään Baby Mine (1904).
Elokuva on väärinkäsityskomedia, jonka alussa on aiheeton mustasukkaisuusepäily. Lapsuudenystävät Kati Jorma (Toini Vartiainen) ja Jalmari Karvi (Sakari Jurkka) eivät paljasta epäileväisille puolisoilleen aiempia tapaamisiaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Toini Vartiainen  | … |  Kati Jorma   |
|  Ruth Johansson  | … |  Maire Karvi   |
|  Leo Riuttu  | … |  ekonomi Vili Jorma   |
|  Sakari Jurkka  | … |  johtaja Jalmari Karvi, "Jallu"   |
|  Emmi Jurkka  | … |  neiti Siviälä   |
|  Pirkko Karppi  | … |  Elli, Jormain kotiapulainen   |
|  Pentti Viljanen  | … |  vahtimestari Johansson   |
|  Tarmo Manni  | … |  Don Carmelo, brasilialainen insinööri   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  pääjohtaja   |
|  Heikki Savolainen  | … |  poliisikomisario   |
|  Kerttu Pälvi  | … |  rouva Makkonen   |
|  Eino Räisänen  | … |  konstaapeli Räisänen   |
|  Helmi Lehosti  | … |  tarjoilijatar   |
|  Irma Savela  | … |  konttorineitonen   |
|  Eero Kilpi  | … |  professori lentokoneessa   |
|  Otto Nyberg  | … |  sähkösanomien kantaja   |
|  Liisa Rissanen  | … |  sairaanhoitajatar   |
|  Leila Tiilikainen  | … |  pyykkäri-Maija   |
|  Heikki Lehtonen  | … |  pesulan poika   |
|  Paavo Hukkinen  | … |  herra Makkonen, pesulanomistaja   |
|  Ulla Elo  | … |  Makkosen lapsi   |
|  Matti Lindberg  | … |  Makkosen lapsia   |
|  Birgit Äikäs  | … |  Makkosen lapsia   |
|  Jorma Äikäs  | … |  Makkosen lapsia   |
|  Otto Tolvanen  | … |  konstaapeli   |
Arviot

Aikalaisarvioissa todettiin, että elokuva vahvistaa Vaalan asemaa Suomen ainoana todellisena komediaelokuvan ohjaajana. Käsikirjoitusta pidettiin onnistuneena. Musiikkikin sai huomiota, ja George de Godzinskyn sävellysten arvioitiin pysyvän onnistuneesti elokuvallisten musiikkiefektien linjassa.
Myöhemmässä Arto Pajukallion kritiikissä komediaa pidetään nasevasti kynäiltynä ja vauhdikkaana. Toisessa televisioesityksen arviossa kuitenkin sanotaan, että kyseessä on Vaalan heikoimpiin kuuluva teos. Tarinaa pidetään tolkuttomana, näyttelijät mellastavat miten tahtovat.
Aiheesta muualla

Minäkö isä! Elonet.