stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Soma (australialainen yhtye)

| Soma |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1993–2001
Kotipaikka:  Australia
Jäsenet:  David Thrussell   Pieter Bourke  
Levy-yhtiö:  Karmic Hit, 2001   Extreme, 1994–2000   Mumbo Jumbo, 1993  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Soma oli australialaisten David Thrussellin ja Pieter Bourken elektronista musiikkia soittanut yhtyekokoonpano, joka julkaisi useita albumeja 1990-luvulla. Yhtyen viimeisin levy, My Ancient Vihmaana, julkaistiin vuonna 2001. Yhtye itse kuvasi musiikkiaan elektronisen musiikin hedelmäsalaatiksi, joka yhdistelee jatkuvasti muuttuvalla tavalla akustisia ja elektronisia elementtejä.
Diskografia

Soma (EP, Mumbo Jumbo), 1993
Hollow Earth (Albumi, Extreme), 1994
Sleepwalker (Single, Extreme), 	1995
Arcane (Single, Extreme), 1996
The Inner Cinema (Albumi, Extreme), 1996
Stygian Vistas (EP, Extreme), 1997
My Ancient Vihmaana (EP, Karmic Hit), 2001
Öllölä

Öllölä on kylä Joensuun Tuupovaarassa. Se valittiin vuoden kyläksi vuonna 1994. Kylässä on runonlaulaja Petri Shemeikan muistomerkki Pörtsämön erämaakalmistossa.
Pörtsämön ortodoksinen erämaakalmisto on Öllölässä, Öllölänjärveen pistävässä niemessä.
Ensimmäiset kirjalliset maininnat Öllölästä tunnetaan vuodelta 1637. Kylän tuolloisista asukkaista mainitaan nimeltä Iivana Öllöinen, jolla oli kylän ainoa hevonen, sekä Mamoiko Nestorinpoika. Öllölästä kasvoi vähitellen iso ja vilkas kylä. Vielä 1900-luvun kulta-aikoinaan siellä oli kaksi koulua, kolme kauppaa ja kunnalliskoti, ja nuorisoa oli paljon. Kylän pikkutilojen väki sai työtä ja lisäansioita ympäristön savotoista. Öllölän lava oli kuuluisa tanssipaikka.
Kylä on sittemmin vähitellen hiljentynyt ja autioitunut. Nykyisin asukkaita on enää noin 70, joista suurin osa on iäkkäitä. Kesäisin ympäristöön saapuu kuitenkin runsaasti kesäasukkaita, jotka vilkastuttavat kylän elämää.
Aiheesta muualla

Sivukari, Pekka: Öllölässä on hymy herkässä ja historia tallessa Yle – Uutiset. 30.8.2013. Viitattu 10.6.2018.
Öllölä Kylätieto – Pohjoiskarjala. 14.12.2016. Arkistoitu 12.6.2018. Viitattu 10.6.2018.
Mihail Fradkov

| Mihail Fradkov> Михаи́л Фрадко́в |
| --- | --- |

Venäjän 7. pääministeri
 5. maaliskuuta 2004 – 14. syyskuuta 2007  
Presidentti:  Vladimir Putin
Edeltäjä:  Viktor Hristenko
Seuraaja:  Viktor Zubkov
Tiedustelupalvelu SRV:n johtaja
 2007–2016  
Edeltäjä:  Sergei Lebedev
Seuraaja:  Sergei Naryškin
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1950 (ikä 74) Samara, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto (nykyään Venäjä)
Puoliso:  Jelena Ludenko-Fradkova
Aiheesta muualla
www.government.ru/government
Mihail Jefimovitš Fradkov (ven. Михаи́л Ефи́мович Фрадко́в, s. 1. syyskuuta 1950) on venäläinen poliitikko, joka toimi Venäjän pääministerinä maaliskuusta 2004 syyskuuhun 2007. Pääministerikautensa jälkeen Fradkov toimi Venäjän ulkomaantiedustelun (SVR) johtajana vuosina 2007–2016.
Fradkov on kotoisin läheltä Samaraa. Hän on juutalainen. Hän on opiskellut konetekniikkaa (valmistui 1972) ja ulkomaankauppaa (1981). Vuonna 1973 Fradkov nimitettiin Neuvostoliiton Intian-suurlähetystön taloudelliselle osastolle kahdeksi vuodeksi. Vuonna 1991 hän oli Venäjän edustaja GATT-neuvotteluissa.
Vuonna 1992 Fradkov nimitettiin Venäjän varaulkomaankauppaministeriksi ja 1993 ensimmäiseksi varaulkomaankauppaministeriksi. Vuonna 1997 presidentti Boris Jeltsin nimitti Fradkovin ulkomaankauppaministeriksi ja 1999 kauppaministeriksi.
Presidentti Vladimir Putin nimitti Venäjän turvallisuusneuvoston varapääsihteerinä toimineen Fradkovin liittovaltion veropoliisiin vuonna 2001. Vuonna 2003 Fradkovista tuli Venäjän edustaja Euroopan unionissa. Putin nimitti hänet pääministeriksi Viktor Hristenkon seuraajana 1. maaliskuuta 2004. Duuma hyväksyi nimityksen 5. maaliskuuta.
Fradkov pyysi eroa 12. syyskuuta 2007 ”lähestyvien poliittisten tapahtumien” eli ilmeisesti joulukuun 2007 duumanvaalien vuoksi. Hän jatkoi virkaatekevänä pääministerinä, kunnes duuma hyväksyi uudeksi pääministeriksi Viktor Zubkovin.
Lokakuusta 2007 syyskuuhun 2016 Fradkov toimi ulkomaantiedustelu SVR:n johdossa. Sen jälkeen hän siirtyi Venäjän valtionrautateiden johtokuntaan.
Aiheesta muualla

https://web.archive.org/web/20071028122459/http://svr.gov.ru/history/fradkov.html
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| n k Venäjän federaation pääministerit |
| --- | --- | --- |
:  Jeltsin  Gaidar  Tšernomyrdin  Kirijenko  Tšernomyrdin  Primakov  Stepašin  Putin  Kasjanov  Hristenko  Fradkov  Zubkov  Putin  Medvedev  Mišustin 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
45 Eugenia

| 45 Eugenia |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  H. Goldschmidt
Löytöaika:  27. kesäkuuta 1857
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  2,7199 AU
Eksentrisyys:  0,08131
Kiertoaika Auringon ympäri:  1638,43 päivää 4,49  vuotta
Inklinaatio:  6,61°
Kuiden lukumäärä:  2 
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  214,63 km km
Massa:  5,69 ± 0,1  × 10 × 1018  kg 
Pyörähdysaika:  5,699 h
Akselin kaltevuus:  117 ± 10° 
Albedo:  0,0398
45 Eugenia on asteroidien päävyöhykkeellä sijaitseva suuri F-tyypin asteroidi, jonka löysi Hermann Mayer Salomon Goldschmidt 27. kesäkuuta 1857. Vuonna 1998 havaittiin sitä kiertävä pieni kuu, joka nimettiin Petit-Princeksi. Kuun läpimitta on 13 kilometriä, asteroidin 214 kilometriä. Petit-Princen kiertoaika Eugenian ympäri on viisi päivää.
2000-luvun puolella havaittiin, että Eugenialla on myös toinen, Petit-Princeä pienempi satelliitti S/2004 (45) 1.
Napoleon III:n vaimon, Eugenia de Montijon, mukaan nimetyn asteroidin eksentrisyys on 0,081 ja inklinaatio 6,610°. Kiertoaika on 4,49 vuotta.
Isopanda

| Isopanda |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Karhut Ursidae
Suku::  Ailuropoda  Milne-Edwards, 1870
Laji::  melanoleuca
Kaksiosainen nimi
 Ailuropoda melanoleuca  (David, 1869) 
 Isopandan levinneisyys
Alalajit
 A. m. qinlingensis  A. m. melanoleuca 
Katso myös
   Isopanda Wikispeciesissä   Isopanda Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isopanda (Ailuropoda melanoleuca), jota kutsutaan myös nimillä bambukarhu, panda, pandakarhu ja jättiläispanda, on Kiinassa elävä nisäkäslaji. Se luokitellaan yleensä karhujen heimoon ja oli aiemmin erittäin uhanalainen laji. Vuonna 2016 isopandan uhanalaisuusluokka muutettiin vaarantuneeksi (Vu, Vulnerable). Isopanda on uhanalaisten eläinten suojelua ajavan Maailman luonnonsäätiön eli WWF:n tunnus.
Koko, ulkonäkö ja elinikä

Isopanda on neljällä jalalla seistessään 0,6–0,9 metriä korkea ja 1,2–1,8 metriä pitkä. Urokset ovat yleensä naaraita suurempia ja painavat noin 110 kiloa. Naaraat saavuttavat harvoin 100 kilon rajaa. Isopandan turkki on mustavalkoinen. Sen korvat, silmien ympärystät, kuono, raajat ja hartiat ovat mustat ja muu vartalo valkoinen. Turkki on tiheä, mikä auttaa karhuja pysymään lämpiminä viileissä metsissä. Isopandoilla on suuret poskihampaat ja vahvat leukalihakset, jotka auttavat kovan bambun syömisessä. Panda eroaa muista karhuista siten, että sen kuono on paljon lyhyempi kuin karhun, sen jalkapohjat ovat karvaiset ja se on vain puoliksi kanta-astuja. Pandalla on erikoinen käsi, jossa on peukalo ja viisi sormea. Peukalo on itse asiassa erikoistunut ranneluu.
Pandat elävät luonnossa noin 20-vuotiaiksi ja vankeudessa 25-vuotiaiksi. Hongkongin Ocean Park -puistoon sijoitettu, vuonna 1978 vapaana syntynyt Jia Jia kuoli 38-vuotiaana vuonna 2016.
Levinneisyys ja elinympäristö

Isopandoja elää nykyään vain Kiinan keskiosissa kuudessa syrjäisessä vuoristossa Gansun, Shanxin ja Sichuanin maakunnissa. Noin 75 prosenttia isopandoista elää Sichuanin alueella. Niiden asuinalue on pienentynyt huomattavasti, ja aikaisemmin lajia tavattiin suurimmassa osassa eteläistä ja itäistä Kiinaa asti. Fossiiliaineiston perusteella isopandoja eli jopa Myanmarin ja Vietnamin pohjoisosissa ja pohjoisessa Pekingin lähellä.
Isopandoja elää 1 500–3 000 metrin korkeudella olevissa lehti- ja havumetsissä, joissa on tiheä bambua kasvava alikasvos. Isopandojen asuinmetsät ovat usein sateisia ja sumuisia ympäri vuoden.
Käyttäytyminen

Villit isopandat käyttävät suurimman osan päivästä lepäämiseen, ruokailuun ja ruoan etsimiseen. Toisin kuin muut lauhkean vyöhykkeen karhut, isopandat eivät nuku talviunta. Ne kuitenkin laskeutuvat yleensä talvella alemmaksi ja voivat hakeutua tilapäisiin suojiin, kuten onttoihin puihin, kivien halkeamiin ja luoliin. Isopandojen luultiin pitkään elävän yksinään ja hakeutuvan yhteen vain lisääntymiskaudella. Ne kuitenkin jakavat osittain reviirinsä ja saattavat tavata toisiaan myös lisääntymiskauden ulkopuolella.
Käyttäytyminen > Lisääntyminen

Isopandat saavuttavat sukukypsyyden 4–8 vuoden iässä. Naaraat ovuloivat vain kerran vuodessa, keväällä, ja hedelmöitys voi tapahtua vain muutaman päivän aikana ovulaation aikaan. Raskausaika kestää 95–160 päivää, ja naaras saattaa synnyttää joskus kaksi poikasta, mutta yleensä vain toinen niistä jää henkiin. Pennut saattavat seurata emoansa jopa kolmivuotiaiksi saakka, ja naaras pystyy parhaimmillaankin synnyttämään vain joka toinen vuosi. Naaraat saavatkin yleensä elinaikanaan 5–8 jälkeläistä.
Pandan pentu painaa syntyessään vain noin 140 grammaa ja on lähes karvaton ja sokea. Pentu painaa vain yhdeksässadasosan emonsa painosta, ja se onkin istukkanisäkkäiden pennuista pienin suhteessa emon painoon. Pennut avaavat silmänsä 6–8 viikon iässä ja ovat liikuntakykyisiä vasta kolmikuukautisina.
Ravinto

Isopandojen ruokavalio koostuu lähinnä bambuista. Ne käyttävät ravinnokseen yli 60 bambulajia, vaikka erityisesti 35 lajia ovat pääravintoa. Isopandat syövät lisäksi myös muita heinäkasveja ja silloin tällöin myös pieniä jyrsijöitä ja myskihirvien vasoja. Isopandojen metsästäjät käyttivät aikanaan eläinten jalkaluita isopandojen syötteinä. Bambujen pureskeluun kehittyneet voimakkaat leukalihakset takaavat isopandalle yhden voimakkaimmista puruvoimista petoeläinten keskuudessa, ja ne pystyvät halkaisemaan luita. Isopandojen on myös lukuisten kertomusten mukaan sanottu syövän lampaita ja vuohia ja murtautuvan näiden aitauksiin. Eläintarhoissa isopandat syövät bambun ohella sokeriruokoja, riisivelliä, erityisiä runsaasti kuitua sisältäviä keksejä, porkkanoita, omenoita ja perunoita. Yleensä panda istuu syödessään ja pitää ravintoaan toisessa etukäpälässään. Sen poskihampaat ovat erikoistuneet leikkaamaan ja murskaamaan ravintoa ja se pystyy syömään jopa neljän senttimetrin paksuisia varsia.
Arvellaan, että isopanda olisi menettänyt umamia aistivan reseptorinsa geneettisesti nelisen miljoonaa vuotta sitten, mutta ei ole varmuutta, tapahtuiko geenimuutos ennen vai jälkeen vegetarismin alkua.
Taksonomia ja evoluutio

Isopanda ei ole välitöntä sukua kultapandalle, ja niiden yhteinen nimi johtuu lähinnä aiemmista päätelmistä ja bambupitoisesta ruokavaliosta. Ennen kuin sukulaisuudesta tehtiin normi vuonna 1901, isopandaa kutsuttiin ”mustavalkoiseksi karhuksi”. Isopandan tarkasta taksonomisesta luokittelusta väiteltiin vuosikymmeniä, sillä sekä isopandoilla että kultapandoilla on tiettyjä yhteisiä piirteitä sekä karhujen että pesukarhun kanssa. Geenitestit ovat paljastaneet, että isopanda on aito karhu ja kuuluu Ursidae-heimoon. Sen läheisin sukulainen on eteläamerikkalainen silmälasikarhu. Kultapandan kuulumisesta joko Ursidaeen tai puolikarhujen Procyonidae-heimoon kiisteltiin aiemmin. Nykyisin kultapandat sijoitetaan omaan heimoonsa Ailuridae, ja DNA-tutkimusten mukaan niiden lähimmät nykysukulaiset löytyvät skunkkien, näätäeläinten ja puolikarhujen heimoista.
Isopandan oletetaan olevan lähtöisin Espanjasta, sillä vanhin tunnettu pandan sukuisen eläimen fossiili, jolla on ikää noin 11,6 miljoonaa vuotta, on löydetty Zaragozasta. Fossiilin edustama laji on saanut tieteellisen nimen Kretzoiarctos beatrix useita sukupuuttoon kuolleita pandalajeja löytäneen unkarilaisen paleontologin Miklós Kretzoin mukaan. Kretzoiarctos beatrix painoi noin 60 kiloa, kun nykyinen isopanda voi painaa 160 kiloa. Pandan eriytyminen muista karhuista tapahtui tutkijoiden arvion mukaan 18–22 miljoonaa vuotta sitten, mutta alkuvuosimiljoonien vaiheet ovat yhä tuntemattomia. Löytö koostui leukaluista ja hampaista, kun yleensä fossiililöydöt ovat selvästi pienempiä. Hampaita tutkimalla on päätelty, että laji söi isopandan tavoin sitkeää kasvisravintoa.
Pandat ja ihminen

1900-luvun puolenvälin jälkeen pandasta on tullut jonkinlainen Kiinan kansallinen symboli, ja sen kuvaa käytetään jopa kiinalaisissa kultakolikoissa. Kiinassa isopandasta käytetään nimiä 大熊猫 (dà xióng māo), ”iso karhu-kissa” tai vain 熊猫 (xióng māo), ”karhu-kissa”. Taiwanissa isopandasta käytetään nimeä 貓熊 (māo xióng), ”kissa-karhu”.
Isopandasta kuultiin lännessä ensi kerran vuonna 1869 ranskalaiselta lähetyssaarnaajalta Armand Davidilta. Isopanda on ollut pitkään yleisön suosikki siksikin, että lajilla on vauvamainen olemus ja se muistuttaa elävää teddykarhua. Pandan tapa elää rauhassa vain bambua syöden vahvistaa myös kuvaa sen viattomuudesta – vaikutelmaa korostaa se, että panda on karhu, joita yleisesti pidetään voimakkaina petoina. Vaikka panda vaikuttaa harmittomalta, se voi olla uhattuna tai pelästyneenä vaarallinen.
Isopandojen lainat yhdysvaltalaisiin ja japanilaisiin eläintarhoihin olivat 1970-luvulla tärkeä osa Kiinan kansantasavallan diplomatiaa; ne olivat yksi ensimmäisistä kulttuurivaihdoista Kiinan kansantasavallan ja länsimaiden välillä. Vuoden 1984 jälkeen pandoja ei enää käytetty diplomatian välikappaleinalähde?. Sen sijaan Kiina alkoi tarjota pandoja toisille valtiolle vain lainaksi kymmenen vuoden ajaksi. Lainan ehtona oli miljoonan dollarin vuosimaksu, minkä lisäksi laina-aikana syntyneet pennut jäivät Kiinan kansantasavallan omaisuudeksi.
Vuonna 1998 WWF nosti kanteen Yhdysvaltain kala- ja villieläinpalvelua vastaan ja vaati sitä asettamaan pandoja hankkiville eläintarhoille velvoitteen, jonka mukaan puolet Kiinalle maksetusta summasta käytetään pandojen ja niiden elinympäristön suojeluun. Velvoitteen noudattamisen tulisi sisältyä pandojen maahantuonnin lupaehtoihin.
Isopandat luokiteltiin aiemmin erittäin uhanalaiseksi lajiksi, jota uhkasi jatkuva elintilan katoaminen ja hyvin alhainen syntyvyys sekä luonnossa että vangittuna. Vuodesta 2016 lähtien laji luokitellaan vaarantuneeksi (Vu, Vulnerable). Luonnossa arvioidaan elävän noin 1 600 pandaalähde?.
Pandat eläintarhoissa

Vuonna 2018 pandoja on luonnossa noin 2 020 ja tarhaolosuhteissa noin 400. Kiinan pandoja on lainassa Suomessa, Australiassa, Belgiassa, Hollannissa, Itävallassa, Kanadassa, Ranskassa, Japanissa, Malesiassa, Singaporessa, Espanjassa, Taiwanissa, Thaimaassa, Britanniassa, Saksassa ja Yhdysvalloissa.
Näitä pandoja ovat mm. Ling Ling (Tokio), Lun Lun (Atlanta), Shuan-Shuan (México), Tian Tian (Edinburgh), Tian Tian (Washington), Tuan Tuan (Taipei), Wang Wang (Adelaide) , Xin-Xin (México), Yang Yang (Atlanta) ja Yuan Yuan (Taipei).
Pandat eläintarhoissa > Isopandat Suomessa

Suomen satavuotisjuhlan kunniaksi vuonna 2018 Kiinasta tuotiin kaksi isopandaa Ähtärin eläinpuistoon. Lumiksi ja Pyryksi nimetyt pandat tuotiin Suomeen 18. tammikuuta 2018, mutta joutuivat kuukaudeksi karanteeniin ja ovat olleet yleisön nähtävillä 17. helmikuuta alkaen. Pandat palautettiin Kiinaan vuoden 2024 lopussa reilusti etuajassa, koska niiden ylläpito on liian kallista.
Aiheesta muualla

Isopanda (bambukarhu, jättiläispanda) – Ailuropoda melanoleuca Laji.fi. Viitattu 14.12.2020.
Nalle: Isopanda (Ailuropoda melanoleuca). Karhut – Nalle.fi. 21.3.2006. Arkistoitu 7.10.2007. Viitattu 14.12.2020.
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Ailuropoda melanoleuca (TSN 621845) itis.gov. Viitattu 14.12.2020. (englanniksi)
Bies, LeeAnn: Ailuropoda melanoleuca, giant panda Animal Diversity Web (ADW). 2002. Viitattu 14.12.2020. (englanniksi)
Semiochemicals of Ailuropoda melanoleuca, the Giant panda Pherobase. Viitattu 14.12.2020. (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Ailuropoda melanoleuca:  Wikidata: Q33602  Wikispecies: Ailuropoda melanoleuca  ADW: Ailuropoda_melanoleuca  ARKive: ailuropoda-melanoleuca  BioLib: 1811  BOLD: 103255  CoL: 6673Q  ECOS: 6600  EoL: 328070  GBIF: 2433399  iNaturalist: 41659  IRMNG: 11403556  ITIS: 621845  IUCN: 712  MDD: 1005930  MSW: 14000941  NCBI: 9646  Observation.org: 80739  Open Tree of Life: 872573  Paleobiology Database: 104016  Paleobiology Database: 104016  Species+: 3057  TSA: 1347  Xeno-canto: Ailuropoda-melanoleuca 
Ursus melanoleucus:  Wikidata: Q37927494  CoL: 7F2J8  GBIF: 7888034  ITIS: 933385  ZooBank: DB6C22A3-09F4-485F-80CA-9D8F1C386ABA 
Panda syömässä bambua
Tarhattuja isopandoja tutkimuskeskuksessa lähellä Chengdun kaupunkia.
Korean tasavalta
Maantiede

Korean tasavalta käsittää Aasian mantereelta noin 1 100 kilometriä ulkonevan Korean niemimaan eteläisen puoliskon. Vuoristoinen niemimaa rajoittuu lännessä Keltaiseenmereen ja idässä Japaninmereen. Sen eteläkärki ulottuu Itä-Kiinan merelle ja Korean salmelle. Maan pinta ala on yhteensä 99 646,16 neliökilometriä. Arvio kasvaa vuosittain muun muassa maantäytön vuoksi.
Maa on vuoristoinen, ja suurin osa maasta ei sovellu viljelykseen. Alangot, jotka sijaitsevat pääasiassa maan länsi- ja kaakkoisosissa muodostavat vain noin 30 prosenttia Etelä-Korean alueesta. Maa voidaan jakaa neljään yleisluontoiseen alueeseen: itäosaan korkeine vuorijonoineen ja kapeine rannikkotasankoineen, länsiosaan leveine rannikkoalueineen, jokilaaksoineen ja kukkuloineen, lounaisosaan vuorineen ja laaksoineen sekä kaakkoisosaan, jota hallitsee Nakdong-joen laaja tasanko.
Maan länsi- ja etelärannikkojen edustalla on noin 3 000 saarta, joista suurin osa on pieniä ja asumattomia. Jejun saari sijaitsee noin 100 kilometriä maan etelärannikolta. 1 845 neliökilometrillään se on maan suurin saari. Jejulla sijaitsee myös Korean tasavallan korkein kohta – sammunut, 1 950 metriä korkea tulivuori Hallasan.
Euraasian suuren mantereen takia Korean ilmasto on mantereinen, vaikka maata ympäröi meri kolmelta puolelta. Se on myös pohjoisimpia alueita, joissa havaitaan Aasian monsuunin vaikutus. Sademäärät ovat suurimmillaan kesäkuusta syyskuuhun. Sillä välillä tavataan myös useimmat taifuunit, joita tulee Koreaan asti keskimäärin kerran vuodessa. Kesällä on helteistä ja talvet voivat olla kylmiä. Soulissa sataa lunta keskimäärin 28 päivänä vuodessa, maan eteläkärjessä noin kymmenenä päivänä vuodessa. Soulissa tammikuun keskimääräinen alin lämpötila on –6 °C, ja elokuun keskimääräinen ylin 29 °C.
Vuorialueiden eläimiä ovat olleet kauriit, tiikeri, ilves ja ruskea karhu. Lämpimämmillä alankoalueilla on elänyt kauluskarhuja, aromyyriä, fasaaneita ja harvinainen keijupitta. Nyttemmin suurin osa petoeläimistä on kadonnut tai sukupuuton partaalla. Viimeisiä kauluskarhuja uhkaavat salametsästäjät. Karhuja kasvatetaan karhutarhoilla ankeissa oloissa karhunlihan ja sappinesteen takia.
Koreoiden välisestä demilitarisoidusta vyöhykkeestä on tullut villieläinten ja harvinaisten kasvien suoja-alue. 220 km pitkä ja 5–18 km leveä rajavyöhyke on vahvasti linnoitettu, eikä siellä ole juuri liikkunut ihmisiä 55 vuoteen. Piikkilanka-aidat estävät myös suuria eläimiä tunkeutumasta sille, joten siitä on tullut turvapaikka monille harvinaisille lajeille.
Historia > Varhaiset vaiheet

Korean myyttisenä perustajan pidetään jumalkuningas Dangunia, jonka uskotaan perustaneen Gojoseonin kuningaskunnan 2333 eaa. Gojoseonin romahduksen seurauksena Koreaan syntyi ensimmäisen kolmen kuningaskunnan aikakautena useampia pieniä kuningaskuntia, joista myöhemmin muodostui Goguryeo, Baekje ja Silla. Vaikka Goguryeo ja Baekje olivat vahvoja koko aikakauden, laajeni Silla vähitellen hallitsemaan koko Koreaa ja lopulta syntyi ensimmäinen yhtenäinen valtio kattamaan suurimman osan Korean niemimaata vuonna 668 jaa.
Yhtenäisyyttä ei kuitenkaan kestänyt kauan, sillä vuonna 698 jaa. Dae Jo-Yeong perusti Balhae-kuningaskunnan entisen Goguryeon alueille. Vuodet 698–926 jaa. olivat pohjoisen ja eteläisen valtion kaudeksi kutsuttu ajanjakso, jonka aikana Silla hajosi kolmeen osaan. Toinen kolmen kuningaskunnan kausi päättyi, kun Taejo Wang Geon yhdisti Korean 936 jaa. Balhaen kuningaskunta luhistui kitaanien Liao-dynastian hyökkäyksen seurauksena. Goryeo-dynastian aikana lakisäännökset koottiin yhdeksi kirjaksi, syntyi virkamieskunta ja kulttuuriin vaikuttanut buddhalaisuus kukoisti. 1300-luvulla mongolit valtasivat kuitenkin maan ja Korea oli alistettuna 1400-luvun puoliväliin asti, jolloin Yuan-dynastia alkoi murentua.
Vuonna 1392 Yi Seong-gye perusti Joseon-dynastian (1392–1910) vallankaappauksen seurauksena. Kuningas Sejong Suuren (1418–1450) aikana toteutettiin lukuisia hallinnollisia, sosiaalisia ja taloudellisia uudistuksia. Kiinalla oli voimakas vaikutus Joseonin kulttuuriin: maa solmi läheiset suhteet Kiinan Ming-dynastiaan, ja sen hallinto järjestettiin kiinalaisen mallin mukaan. Samalla uuskungfutselaisuus omaksuttiin vallitsevaksi ideologiaksi. Kuningas Taejeon ja hänen seuraajansa aloittivat maan uusjaon yläluokalta muille luokille ja loivat samalla oppineen yangban-aristokratian. Oppineisuus kukoisti maan alkuaikoina: vuonna 1443 kuningas Sejongin valtakaudella luotiin uusi hangul-aakkosto korean kielen kirjoittamista varten. Korea oli vuodesta 1392 lähtien viisi vuosisataa yhtenäinen valtakunta, vaikka se joutuikin useiden ulkopuolisten hyökkäysten kohteeksi. 1500- ja 1600-luvuilla maa joutui useaan kertaan Japanin ja Kiinan Qing-dynastian valloittamaksi ja otti käyttöön tiukan eristäytymispolitiikan. Vuosina 1894–1895 Qing-Kiina ja Japani kävivät Korean hallinnasta sodan, joka päättyi Japanin voittoon. Kuningas Gojong lopetti verojen maksun Kiinalle ja julistautui keisariksi. Vuonna 1910 Japani otti koko Korean hallintaansa ja teki siitä siirtomaansa. Aluksi se toi maahan uusia vaikutteita ulkomailta, mutta 1930-luvun loppupuolelta asti harjoitettiin voimakasta japanilaistamispolitiikkaa. Miehitys kesti toisen maailmansodan loppuun asti.
Historia > Itsenäistyminen ja Korean sota

Toisen maailmansodan jälkeen liittoutuneet Neuvostoliitto ja Yhdysvallat ottivat Korean valvontaansa siten, että 38. leveyspiiri oli miehitysalueiden välinen raja. Huolimatta Kairon konferenssissa annetuista lupauksista itsenäisestä ja yhtenäisestä Koreasta liittoutuneiden välit huononivat nopeasti, ja tuloksena oli Korean jakautuminen. 15. elokuuta 1948 perustettiin Yhdysvaltain miehitysalueella Korean tasavalta presidenttinään Syngman Rhee. Neuvostoliiton miehitysalueella puolestaan julistettiin Korean demokraattinen tasavalta 9. syyskuuta 1948 Kim Il Sung johtajanaan.
Vuonna 1950 Etelä-Korea julistautui itsenäiseksi, mikä sai Pohjois-Korean joukot hyökkäämään etelään 25. kesäkuuta 1950. Yhdistyneet kansakunnat tuomitsi hyökkäyksen ja valtuutti Yhdysvaltain johtaman YK-armeijan hyökkäystä vastaan. Pohjoisen joukot valloittivat aluksi lähes koko niemimaan kaakkoiskulman Busania lukuun ottamatta. YK-joukkojen vastahyökkäys käänsi kuitenkin tilanteen ja eteni lähelle Kiinan rajaa, jolloin Kiinan kansantasavallan vapaaehtoisjoukot tulivat pohjoisen avuksi. Sodan lopputuloksena Koreoiden rajaksi vakiintui vuoden 1953 aselepolinja, mutta lopullista rauhansopimusta ei koskaan allekirjoitettu. Pohjois-Korea irtisanoi aseleposopimuksen yksipuolisesti vuonna 2013 palauttaen sotatilan.