stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Madagascarin pingviinit
Hahmot

Kippari (engl. Skipper) on nelikon johtaja ja hyvin ylpeä asemastaan tiimin päänä. Hän tekee päätökset ja aloittaa toiminnan. Kippari on taitava taistelulajeissa. Hän on hyvin itsevarma ja näkee asiat omalta tolaltaan, mutta loppujen lopuksi on hyvin älykäs ja reilu, synnynnäinen johtaja.
Rico on nelikon hullunkurinen veijari, joka tuhoaa esineitä huvikseen, ei osaa puhua kuin muutamilla ymmärrettävillä lauseilla ja syö mitä tahansa – kirjaimellisesti.Rico tuntee aseet ja on väkivaltainen. Hän on aina valmis seuraamaan ainoaa johtajaansa, Kipparia. Ricolla on myös nukketyttöystävä.
Kowalski on porukan aivot. Hän luottaa järkeen ja tieteeseen ja tekee mittoja, laskelmia ja tilanneanalyyseja, vaikka ei osaakaan lukea. Kowalskin tieteelliset kokeet aiheuttavat välillä katastrofeja, mutta hän on tehnyt vaikka mitä hyödyllistäkin.
Alokas (engl. Private) on ryhmän nuorin ja suloisin pingviini, jolla on suuri sydän ja myös paljon sisukkuutta. Muut eivät aina osaa arvostaa häntä kaikesta rakkaudesta huolimatta. Kippari on Alokkaalle isähahmo, jota hän ihailee.
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tom McGrath  | … |  Kippari   |
|  James Patrick Stuart  | … |  Alokas   |
|  John DiMaggio  | … |  Rico   |
|  Jeff Bennett  | … |  Kowalski   |
|  Kevin Michael Richardson  | … |  Maurice   |
|  Andy Richter  | … |  Mort   |
|  Danny Jacobs  | … |  Kuningas Julien   |
|  Nicole Sullivan  | … |  Marlene   |
|  Mary Scheer  | … |  Alice   |
Suomenkieliset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mika Ala-Panula  | … |  Kippari   |
|  Antti L.J. Pääkkönen  | … |  Alokas, sivuäänet    |
|  Juha Varis  | … |  Rico   |
|  Heikki Sankari  | … |  Kowalski    |
|  Sasu Moilanen  | … |  Maurice, sivuäänet    |
|  Jarkko Tamminen  | … |  Mort   |
|  Antti Pääkkönen  | … |  Kuningas Julien    |
|  Ella Pyhältö  | … |  Alice, Marlene, sivuäänet    |
|  Jukka Voutilainen  | … |  Mason, Fred, Savio (jakso "Kiero liero"), Chuck Charles, sivuäänet    |
|  Markus Bäckman  | … |  Bing, Roy, Rottakuningas, Savio, rankkuri X, sivuäänet    |
|  Aku Laitinen  | … |  Roger, Bada, Hans, sivuäänet   |
|  Antti Jaakola  | … |  tohtori Ilma-aukko, Barry, Joey, sivuäänet    |
|  Hanna Kaila  | … |  Darla, sivuäänet    |
|  Aksu Palmén  | … |  Leonard, Randy, sivuäänet    |
|  Susa Saukko  | … |  Frances, sivuäänet    |
|  Pasi Ruohonen  | … |  Dale, Elmer, sivuäänet     |
|  Ilkka Villi  | … |  sivuäänet   |
|  Henni-Liisa Stam  | … |  sivuäänet   |
|  Mirjami Heikkinen  | … |  Stacy (sivuääni jaksossa "Mäyrän ylpeys")   |
Aiheesta muualla

Madagascarin pingviinit Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Erkka Westerlund

Erkka Westerlund (s. 30. maaliskuuta 1957 Pernaja) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. Hän toimi KHL-joukkue Salavat Julajev Ufan päävalmentajana kaudella 2017–2018.
Ura > Seuravalmentajana

Westerlund aloitti valmennusuransa I-divisioonassa pelanneen JyP HT:n päävalmentajana. Westerlundin ensimmäinen merkittävä valmennussaavutus oli JyP HT:n nousu SM-liigaan keväällä 1985. SM-liigassa Westerlund jatkoi JyP HT:n päävalmentajana kolme kautta, minä aikana seura ei päässyt kertaakaan pudotuspeleihin. Westerlund valmensi SM-liigassa pelannutta Rauman Lukkoa kaudet 1989–1991, joina kumpanakaan joukkue ei päässyt pudotuspeleihin, minkä lisäksi se säilytti jälkimmäisellä kaudella liigapaikkansa vasta karsintojen jälkeen.
Seuraavan kerran Westerlund toimi seurajoukkueen valmentajana vasta kaudella 1997–1998, jolloin hän valmensi Raimo Summasen kanssa Helsingin IFK:n Suomenmestariksi. Seuraavalla kaudella voitetun hopean jälkeen Westerlund ja Summanen siirtyivät valmentamaan HIFK:n naapuriseuraa Jokereita. Westerlund valmensi Jokereita kaudet 1999–2001, joista ensimmäisellä joukkue ylsi finaaliin ja saavutti SM-hopeaa.
Westerlundin viimeisin esiintyminen SM-liigajoukkueen päävalmentajana tapahtui kausilla 2010–2012, kun hän valmensi jälleen Jokereita. Hän siirtyi Jokerien päävalmentajaksi marraskuussa 2010 Hannu Jortikan saatua potkut valmennustehtävistä. Westerlund voitti keväällä 2012 Jokereiden kanssa SM-pronssia, minkä jälkeen hän jätti joukkueen.
Kausiksi 2014–2016 Westerlund palasi valmentamaan Jokereita KHL-aikakaudella.
Kaudeksi 2017–2018 Westerlund siirtyy KHL-joukkue Salavat Julajev Ufan peräsimeen.
Ura > Maajoukkuevalmentajana

Erkka Westerlund on toiminut Suomen nuorten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana kahteen otteeseen kausina 1988–1989 ja 2001–2003. Jälkimmäisen pestin molemmista MM-kisoista Suomi voitti pronssia. Lisäksi Westerlund toimi Suomen alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana kaudella 1996–1997, jolloin Suomi voitti EM-kultaa.
Miesten maajoukkueen päävalmentajana Westerlund toimi ensimmäisen kerran marraskuusta 2004 vuoden 2007 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin asti. Vuoden mittaisen pestinsä hän aloitti kesäkuun alussa 2013 ja lopetti 2014 keväällä.
Ura > Muut työt

Westerlund siirtyi elokuussa 2006 Vierumäellä toimivan Suomen urheiluopiston rehtoriksi ja alkoi marraskuussa 2006 hoitaa myös toimitusjohtajan tehtäviä. Hän aloitti vuonna 2007 myös Suomen Jääkiekkoliiton valmennusvaliokunnan puheenjohtajana. Westerlund toimi myös Suomen Olympiakomitean asettaman, vuonna 2010 aloittaneen Huippu-urheilun muutostyöryhmän jäsenenä. Hän on myös mukana perheyrityksessä joka tekee mm. hyvinvointianalyysejä. Westerlund jätti urheiluopiston rehtorin tehtävät vuonna 2014 aloittaessaan Jokereiden päävalmentajana.
Westerlund valmistui liikunnanohjaajaksi Suomen Urheiluopistosta vuonna 1980 ja liikuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1986. Hänen liikuntabiologian alaan kuuluva pro gradu -tutkielmansa nimeltä "Erityyppisten harjoitusjaksojen vaikutukset jääkiekkoilijoiden kestävyysominaisuuksiin" valmistui vuonna 1985.
Westerlund on työskennellyt myös Jääkiekkoliiton kehityspäällikkönä vuosina 1991–1997 ja kehityskeskuksen johtajana vuosina 2002–2005.
Westerlundista ilmestyi syksyllä 2019 Fitran kustantama, Manu Tuppuraisen kirjoittama 332-sivuinen kirja Erkka – Elämän peliä. ISBN: 9789523501294.
Perhe ja yksityiselämä

Westerlund on naimisissa ja hänellä on kolme lasta, pojat Niklas (s. 1990) ja Tomas (s. 1992) sekä tytär Daniela (s. 1998). Koulutukseltaan Westerlund on liikuntatieteiden maisteri.
Saavutuksia

SM-liigan parhaan valmentajan palkinto (kaudella 1997–1998 HIFK:n päävalmentajana)
SM-kulta ja kaksi SM-hopeaa, 18-vuotiaiden EM-kulta, kaksi 20-vuotiaiden MM-pronssia
Olympiahopea (Vuonna 2006 Torinon talviolympialaisista Suomen maajoukkueen päävalmentajana)
MM-pronssi (Vuonna 2006 Suomen maajoukkueen päävalmentajana)
Kaksi MM-hopeaa (Vuosina 2007 ja 2014 Suomen maajoukkueen päävalmentajana)
Jääkiekkoleijona n:o 200
Olympiapronssi (vuonna 2014 Sotšin talviolympialaisista Suomen maajoukkueen päävalmentajana)
Kalen Kannu (vuonna 2014)
Aiheesta muualla

Erkka Westerlund EliteProspects-sivustolla
Ylen Elävä arkisto: Tuplamitalitalven treenaaja Erkka Westerlund
Westerlundin tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Hannu Kapanen | Kalevi Numminen -palkinnon voittaja 1998 | Seuraaja: Hannu Jortikka |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Mike Eaves | HIFK:n päävalmentaja 1997–1999 | Seuraaja: Ismo Lehkonen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Timo Lahtinen Hannu Jortikka Tomek Valtonen | Jokereiden päävalmentaja 1999–2001 2010–2012 2014–2016 | Seuraaja: Raimo Summanen Tomi Lämsä  Jukka Jalonen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Raimo Summanen Jukka Jalonen | Suomen jääkiekkomaajoukkueen päävalmentaja 2005–2007 2013–2014 | Seuraaja: Doug Shedden Kari Jalonen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ville Peltonen | President’s Trophyn voittaja 2006 | Seuraaja: Sami Kapanen |
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 2005
2 Kukkonen |
3 Nummelin |
4 Timonen (A) |
5 Saravo |
6 Väänänen |
7 Niemi |
8 Jokinen |
10 Karalahti |
12 Jokinen (A) |
14 Hagman |
16 Peltonen (C) |
20 Pakaslahti |
22 Eloranta |
23 Hahl |
24 Viuhkola |
25 Hentunen |
26 Söderholm |
27 Pärssinen |
28 Rita |
30 Norrena |
31 Nurminen |
32 Bäckström |
37 Ruutu |
39 Kapanen |
71 Kallio |
Valmentaja Erkka Westerlund
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 2006
3 Nummelin (A) |
5 Kukkonen |
6 Saravo |
7 Berg |
9 Luoma |
10 Bergenheim |
12 O. Jokinen |
15 T. Ruutu |
16 Peltonen (C) |
18 Mäntylä |
20 Miettinen |
21 Koivu |
22 Santala |
23 Hahl |
24 Viuhkola |
25 Hentunen |
28 Rita |
30 Norrena |
31 Niittymäki |
32 Bäckström |
33 Lehtonen |
36 J. Jokinen |
37 J. Ruutu (A) |
55 Pirnes |
71 Kallio |
Valmentaja Erkka Westerlund
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 2014
5 Ohtamaa |
6 Kivistö |
10 Karalahti |
12 Jokinen (C) |
13 Wirtanen |
18 Mäntylä |
19 Savinainen |
21 Lehterä (A) |
22 Salomäki |
25 Jormakka |
26 Immonen |
27 Kontiola |
28 Marttinen |
31 Koskinen |
32 Saros |
34 Palola |
35 Rinne |
38 Hietanen |
40 T. Sallinen |
42 J. Sallinen |
47 Lajunen |
56 Haula |
61 Huhtala |
71 Komarov (A) |
81 Pakarinen |
Valmentaja Erkka Westerlund
Suomen joukkue – Talviolympialaiset 2006
3 Nummelin |
4 Timonen (A) |
5 Kukkonen |
6 Salo |
7 Berg |
8 Selänne |
10 Nieminen |
11 S. Koivu (C) |
12 O. Jokinen |
14 Hagman |
16 Peltonen |
21 M. Koivu |
24 Laaksonen |
25 Hentunen |
26 Lehtinen |
27 Numminen (A) |
30 Norrena |
31 Niittymäki |
32 Lydman |
33 Bäckström |
36 J. Jokinen |
37 Ruutu |
39 Kapanen |
77 Niemi |
Valmentaja Erkka Westerlund
Suomen joukkue – Talviolympialaiset 2014
3 Määttä |
4 Väänänen |
5 Kukkonen |
6 Salo |
8 Selänne (C) |
12 Jokinen |
15 Ruutu |
16 Barkov |
18 Lepistö |
21 Lehterä |
23 Salminen |
26 Immonen |
27 Kontiola |
28 Korpikoski |
31 Niemi |
32 Lehtonen |
36 Jokinen |
38 Hietanen |
40 Rask |
41 Pihlström |
44 Timonen (A) |
45 Vatanen |
50 Aaltonen |
64 Granlund |
71 Komarov (A) |
Valmentaja Erkka Westerlund
Dinovauvat

| Dinovauvat> Dino Babies |
| --- | --- |
Tyyli:  piirrossarja
Alkuperämaa:  Irlanti Yhdysvallat Kanada Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Yhdistynyt kuningaskunta: BBC One, BBC Two Suomi: MTV3
Esitetty:  Yhdistynyt kuningaskunta: 29. syyskuuta 1993 – 5. toukokuuta 1995
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  26
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Fred Wolf Films
Aiheesta muualla
IMDb 
Dinovauvat (engl. Dino Babies) on kanadalais-yhdysvaltalais-irlantilais-brittiläinen 26-osainen piirrossarja.
Sarja kertoo kuudesta nuoresta dinosauruksesta nimeltään Truman (Teemu), LaBrea (Laura), Stanley (Tane), Franklin (Pepe) ja Marshall (Mara). Tarinoissa he kertovat toisillensa hieman muutettuja versioita erilaisista klassisista saduista kuten Punahilkasta tai Tuhkimosta.
Suomessa piirrosarja esitettiin MTV3-kanavalla vuonna 1995 suomeksi Film & Cartoon Finlandin jälkiäänitettynä.
Ääninäyttelijät

| Alkuperäisen version ääninäyttelijät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Kathleen Barr  | … |  Truman   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Andrea Libman  | … |  LaBrea   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Matt Hill  | … |  Stanley   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Sarah Strange  | … |  Franklin   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Samuel Vincent  | … |  Marshall   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Scott McNeil  | … |  Dak   |  |  |  |  |  |  |  |
| Suomenkielisen version ääninäyttelijät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Pepe Laaksonen  | … |     |  |  |  |  |  |  |  |
|  Christian Lönegren  | … |  Teemu   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Katja Ståhl  | … |  Laura   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Kari Tamminen  | … |  Mara   |  |  |  |  |  |  |  |
Valois’n Katariina

Catherinen ja Henrik V:n häät. Miniatyyrimaalaus Jean Chartierin teoksesta Chronique de Charles VII 1400-luvun lopulta.
Catherine de Valois (engl. Catherine of Valois);  (27. lokakuuta 1401 – 3. tammikuuta 1437) oli Englannin kuningatar vuosina 1420–1422. Hän oli Ranskan kuninkaan Kaarle VI:n ja Isabella Baijerilaisen tytär, Englannin kuninkaan Henrik V:n vaimo, Henrik VI:n äiti ja Henrik VII:n isoäiti toisen puolisonsa Owen Tudorin kautta.
Elämäkerta

Catherine oli Ranskan Kaarle VI:n ja Baijerin Isabellan tytär. Hän syntyi Pariisissa vuonna 1401 ja vuonna 1420 hänet luvattiin puolisoksi Henrik V:lle, jonka alkuperäinen suunnitelma tosin oli ollut avioitua Catherinen vanhemman sisaren Isabellen kanssa. Henrik vaati kuitenkin myös Normandian ja Akvitanian palautusta osana avioliittosopimusta, mikä laukaisi Azincourtin taistelun, joka oli osa satavuotista sotaa Englannin ja Ranskan välillä. Sen seurauksena solmittiin Troyesin sopimus, jonka mukaan Henrik perisi Ranskan valtaistuimen Kaarle VI:n kuoltua, mikä olisi merkinnyt Englannin ja Ranskan yhdistymistä yhden monarkin hallintaan.
Catherine kruunattiin Englannin kuningattareksi Westminster Abbeyssä helmikuussa 1421. Hänen ja Henrik V:n ainoa lapsi, tuleva Henrik VI, syntyi 6. joulukuuta 1421. Seuraavan vuoden elokuussa Henrik V kuoli yllättäen. Catherine sai jäädä Wallingfordin linnaan, mutta ranskalaisen syntyperänsä vuoksi hän joutui pois hovista.
Sijaishallitsijat pitivät Catherinen erossa pojastaan ja hän kääntyi walesiläisen hoviherra Owen Tudorin puoleen. Miehestä tuli Tudorin hallitsijasuvun perustaja. Vuonna 1428 parlamentti kuuli huhuja Katariinan ja Owen Tudorin suhteesta ja kielsi Catherinea avioitumasta ilman kuninkaan ja neuvoston lupaa. Ei ole varmuutta, oliko Catherine jo tuolloin naimisissa Owen Tudorin kanssa vai avioituivatko he salaa vasta 1429 tai 1432. Joka tapauksessa hänellä ja Owen Tudorilla oli ainakin viisi lasta. Yksi tytär kuoli jo lapsena, mutta kolme poikaa ja toinen tytär selviytyivät. Yksi pojista ryhtyi munkiksi. Kaksi muuta poikaa, Edmund Tudor ja Jasper Tudor, olivat merkittävässä roolissa Englannin monarkian kannalta.
Catherine kuoli Lontoossa 3. tammikuuta 1437, ja hänet haudattiin Westminster Abbeyyn. Owen Tudor eli vuoteen 1461, jolloin yorkilaiset teloittivat hänet Mortimer's Crossin taistelun seurauksena. Kuningas Henrik VI nimitti heidän poikansa jaarleiksi Catherinen kuoleman jälkeen. Edmundista tuli tulevan kuninkaan Henrik VII:n isä.
Ron Chapman

| Ron Chapman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  radiotoimittaja
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Nance
Ron Chapman on yhdysvaltalainen radiotoimittaja, joka toimi Texasissa Dallasin ja Fort Worthin alueen radioasemilla 1950-luvulta alkaen. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2005, mutta palasi takaisin radioon 2008 terveysongelmista kärsineen Paul Harveyn korvaajaksi. Hän jättäytyi uudelleen pois radiotyöstä vuotta myöhemmin Harveyn kuoltua. Chapman valittiin vuonna 2010 National Association of Broadcasters Hall of Fameen.
Aiheesta muualla

Dallas Observer Blogs: Ron Chapman on the State of Radio and Why He'll Never Make a Comeback (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut

Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut järjestetään joka toinen vuosi. Sen järjestää Kansainvälinen uimaliitto FINA. Kilpailualtaan pituus on 25 metriä.
Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut

| Päivämäärä | Kilpailut | Sijainti |
| --- | --- | --- |
| 1993: 2. joulukuuta – 5. joulukuuta | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 1993 | Palma de Mallorca, Espanja  |
| 1995: 30. marraskuuta – 3. joulukuuta | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 1995 | Rio de Janeiro, Brasilia  |
| 1997: 17. huhtikuuta – 20. huhtikuuta | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 1997 | Göteborg, Ruotsi  |
| 1999: 1. huhtikuuta – 4. huhtikuuta | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 1999 | Hongkong, Kiina  |
| 2000: 16. maaliskuuta – 19. maaliskuuta | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2000 | Ateena, Kreikka  |
| 2002: 3. huhtikuuta – 7. huhtikuuta | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2002 | Moskova, Venäjä  |
| 2004: 7. lokakuuta – 11. lokakuuta | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2004 | Indianapolis, Yhdysvallat  |
| 2006: 5. huhtikuuta – 9. huhtikuuta | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2006 | Shanghai, Kiina  |
| 2008: 9. huhtikuuta – 13. huhtikuuta | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2008 | Manchester, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta  |
| 2010: 15. joulukuuta – 19. joulukuuta | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2010 | Dubai, Arabiemiirikunnat  |
| 2012: 12. joulukuuta – 16. joulukuuta | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2012 | Istanbul, Turkki  |
| 2014: 3. joulukuuta – 7. joulukuuta | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2014 | Doha, Qatar  |
| 2016: 6. joulukuuta – 11. joulukuuta | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2016 | Windsor, Kanada  |
| 2018: – | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2018 | Hangzhou, Kiina  |
| 2021: – | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2021 | Abu Dhabi, Arabiemiirikunnat  |
| 2022: – | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2022 | Melbourne, Australia  |
| 2024: – | Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2024 | Budapest, Unkari  |
Aiheesta muualla

FINA World Swimming Championships (25m) 1993-2012: A story of success (Arkistoitu – Internet Archive) FINA
| n k Uinnin maailmanmestaruuskilpailut |
| --- | --- |
 Uinti  avovesiuinti  uimahypyt  taitouinti  vesipallo 
Pitkä rata (50 m):  Belgrad 1973  Cali 1975  Länsi-Berliini 1978  Guayaquil 1982  Madrid 1986  Perth 1991  Rooma 1994  Perth 1998  Fukuoka 2001  Barcelona 2003  Montreal 2005  Melbourne 2007  Rooma 2009  Shanghai 2011  Barcelona 2013  Kazan 2015  Budapest 2017  Gwangju 2019  Budapest 2022  Fukuoka 2023  Doha 2024  Singapore 2025 
Lyhyt rata (25 m):  Palma de Mallorca 1993  Rio de Janeiro 1995  Göteborg 1997  Hongkong 1999  Ateena 2000  Moskova 2002  Indianapolis 2004  Shanghai 2006  Manchester 2008  Dubai 2010  Istanbul 2012  Doha 2014  Windsor 2016  Hangzhou 2018  Abu Dhabi 2021  Melbourne 2022  Budapest 2024
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut

Uinnin maailmanmestaruuskilpailut tai Uintilajien maailmanmestaruuskilpailut järjestetään joka toinen vuosi. Ne järjestää Kansainvälinen uimaliitto FINA. Kilpailualtaan pituus on 50 metriä. Kisoissa kilpaillaan ratauinnissa, avovesiuinnissa, taitouinnissa, uimahypyissä ja vesipallossa.
Kilpailut

Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1973 – Belgrad, Jugoslavia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1975 – Cali, Kolumbia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1978 – Berliini, Länsi-Saksa
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1982 – Guayaquil, Ecuador
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1986 – Madrid, Espanja
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1991 – Perth, Australia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1994 – Rooma, Italia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1998 – Perth, Australia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2001 – Fukuoka, Japani
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2003 – Barcelona, Espanja
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2005 – Montréal, Kanada
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2007 – Melbourne, Australia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2009 – Rooma, Italia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2011 – Shanghai, Kiina
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2013 – Barcelona, Espanja
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2015 – Kazan, Venäjä
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2017 – Budapest, Unkari
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2019 – Gwangju, Etelä-Korea
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2022 – Budapest, Unkari
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2023 – Fukuoka, Japani
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2024 – Doha, Qatar
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2025 – Kallang, Singapore
Mitalitaulukon voittajat

1973 -  Yhdysvallat
1975 -  Yhdysvallat
1978 -  Yhdysvallat
1982 -  Yhdysvallat
1986 -  Itä-Saksa
1991 -  Yhdysvallat
1994 -  Kiina
1998 -  Yhdysvallat
2001 -  Australia
2003 -  Yhdysvallat
2005 -  Yhdysvallat
2007 -  Yhdysvallat
2009 -  Yhdysvallat
2011 -  Yhdysvallat
2013 -  Yhdysvallat
2015 -  Kiina
2017 -  Yhdysvallat
2019 -  Kiina
2022 -  Yhdysvallat
2023 -  Kiina
2024 -  Kiina
Krk

Krk
Krk punaisella
| --- | --- |
Sijainti:  45°4′N, 14°36′E Primorje-Gorski Kotar Kroatia
Vesialue:  Adrianmeri 
Korkeimmat kohdat:  Obzova (en), 568  m 
Pinta-ala:  405,78 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  17 860
Suurin kaupunki:  Krk (5 491)
Kieli:  kroatia
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Krk on Kroatialle kuuluva saari Adrianmerellä. Se on Adrianmeren toiseksi suurin saari Cresin jälkeen. Krkin pinta-ala on 409 neliökilometriä ja asukasluku noin 16 000. Saaren suurin kaupunki on Krk, jonka asukasluku on 5 491 (2001). Muita saarella sijaitsevia kaupunkeja ovat muun muassa Omišalj ja Baška.
Saaren korkein kohta on 556 m korkea Obzova.
Krkin kaupunki
Krk satelliittikuvassa
Muuta

Krk saaren topografinen mallin on käytetty tietokonepeleissä: Operation Flashpoint: Cold War Crisis sekä Arma Reforger kuvitteellisella nimellä Everon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krk Wikimedia Commonsissa
Anni Hämäläinen

Anni Hämäläinen 1930-luvun alussa.
Anni Vilhelmiina Hämäläinen (12. joulukuuta 1898 Hirvensalmi – 16. marraskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen ohjaaja, näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hän työskenteli näyttelijänä muun muassa Tampereen Teatterissa ja Helsingin Kansanteatterissa ja luotsasi Riihimäen Näyttämöä sen alkutaipaleella. Lisäksi hän tulkitsi sivuosia kuudessatoissa suomalaisessa elokuvassa vuosina 1928–1972, muun muassa menestyselokuvissa Juurakon Hulda ja Kulkurin valssi.
Elämä ja ura

Hämäläinen syntyi eteläsavolaisessa Hirvensalmen kunnassa maanviljelijä Antti Hämäläisen ja Vilhelmiina Kuitusen perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1918. Teatteriuransa Anni Hämäläinen aloitti harjoittelijana Viipurin Näyttämöllä vuonna 1922. Hän siirtyi näyttelijäksi Viipurin Työväen Teatteriin 1923. Kahta Viipurin vuotta seurasi pitkähkö kausi Tampereen Teatterissa 1925–1934. Tuolloin hän näytteli muun muassa Anna Liisan nimiosan.
Hämäläisen teatteriura jatkui näyttelijänä Helsingin Kansanteatterissa 1934–1940. Vuosina 1940–1947 hän teki kiertueita ja teatterivierailuja. Neljännesvuosisadan mittaista näyttelijänuraa seurasi teatterinjohtajan pesti Riihimäen Näyttämöllä 1947–1953. Vuonna 1953 Hämäläinen kiinnitettiin 1948 perustetun Seuranäyttämöliiton vakinaiseksi ohjaajaksi.
Hämäläisen näyttämötehtäviä olivat muun muassa Sylvi, Elina (kappaleessa Elinan surma), Inken Peters (Ennen auringonlaskua), Ella Downey (Neekeri), Conny-täti (Juurakon Hulda) ja Sadie (Sade).
Hämäläisen elokuvaura alkoi vuonna 1928 mykkäelokuvassa Lumisten metsien mies. Hänen aktiivisin valkokangasuransa kesti vuodesta 1937 vuoteen 1943, jolloin hän tulkitsi muun muassa Fredrika Runebergin osan elokuvassa Runon kuningas ja muuttolintu. Valentin Vaalan Juurakon Huldassa hän näytteli teatterista tutun Conny-tädin roolin. Hämäläisen viimeinen elokuvarooli oli Miili-täti Matti Kassilan värielokuvassa Haluan rakastaa Peter vuonna 1972.
Filmografia

Lumisten metsien mies (1928)
Juurakon Hulda (1937)
Niskavuoren naiset (1938)
Pikku pelimanni (1939)
Herrat ovat herkkäuskoisia (1939)
Hätävara (1939)
Runon kuningas ja muuttolintu (1940)
Oi, kallis Suomenmaa (1940)
Suomisen perhe (1941)
Kulkurin valssi (1941)
Uuteen elämään (1942)
Tuomari Martta (1943)
Kultainen kynttilänjalka (1946)
Pikku pelimannista viulun kuninkaaksi (1949)
Lakeuksien lukko (1951)
Haluan rakastaa Peter (1972)
Aiheesta muualla

Riihimaenteatteri.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Anni Hämäläinen Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet