stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Svenska frivilligkåren

| Svenska frivilligkåren |
| --- | --- |
 Ruotsalais-norjalainen vapaaehtoisosasto Svenska frivilligkåren (SFK) talvisodan jälkeisessä jumalanpalveluksessa 17. maaliskuuta 1940 Sallassa ennen poistumistaan. Edessä Frivilligkårenista muodostetun Taisteluryhmä SFK:n komentaja eversti Arthur Nordenswan, joka kuvassa on tarkastamassa joukkojaan. SA-Kuva.
Toiminnassa:  30.11.1939 - 26.4.1940
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Rooli:  Taistelujoukko
Koko:  pataljoona
Sodat ja taistelut:  Talvisota Sallan taistelut
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  kenraaliluutnantti Ernst Linder eversti Arthur Nordenswan ev.luutn. Carl August Ehrensvärd ev.luutn. Magnus Dyrssen ev.luutn. Carl-Oscar Agell ev.luutn. Viking Tamm eversti Martin Ekström
Svenska frivilligkåren (SFK) oli ruotsalaisista ja norjalaisista koostunut vapaaehtoisjoukko talvisodassa. Joukon perustaminen alkoi Tukholmassa 30. marraskuuta 1939, kun siellä avattiin ensimmäinen värväystoimisto. Tammikuussa 1940 eri puolille Ruotsia oli avattu 125 värväystoimistoa. Tavoitteena oli värvätä noin 7 500 miestä. Joukon johtajana toimi ruotsalainen kenraaliluutnantti  Ernst Linder, joka oli tuolloin 71-vuotias. Hänen esikuntapäällikkönään oli everstiluutnantti Carl August Ehrensvärd ja Frivilligkårenista muodostetun Taisteluryhmä SFK:n komentajana eversti Arthur Nordenswan. Taisteluryhmä SFK muodostui kolmesta erillisestä ryhmästä. Ryhmä I:n komentaja oli everstiluutnantti Magnus Dyrssen, ryhmä II:n komentaja everstiluutnantti Viking Tamm ja ryhmä III:n komentaja eversti Martin Ekström. Viimeiset vapaaehtoisjoukon ruotsalaiset palasivat Suomesta 26. huhtikuuta 1940.
Ruotsalainen Lentorykmentti

Svenska Frivilligkårenia tuki niin ikään vapaaehtoinen lentorykmentti 19, Flygflottilj 19. Se  oli ruotsalainen vapaaehtoinen lento-osasto, joka osallistui Suomen talvisotaan. Yksikkö lensi Kemin Veitsiluotoon 10. tammikuuta 1940. Osastoa johti majuri Hugo Beckhammar. Laivueen kokoisen osaston vahvuus oli noin 270 henkilöä, joista kaksi oli naista.
F19:n lähtöä valmisteltiin Suomessa ja Ruotsissa 8.–28. joulukuuta 1939 talvisodan alettua 30. marraskuuta. Toisessa vaiheessa rakennettiin tukikohtia 29. joulukuuta – 11. tammikuuta 1940. Tämän jälkeen F19 harjoitti taistelu- ja tiedustelutoimintaa Pohjois-Suomessa, minkä jälkeen se purettiin ja palautettiin Ruotsiin vastaamaan Ruotsin tehostuneesta valmiudesta, joka oli seurausta Saksan hyökkäyksestä Tanskaan ja Norjaan.
Huollollisesti F19 oli Suomen sotatalouden kannalta omavarainen, koska se sai polttoaineensa, ammuksensa ja varaosansa Ruotsista.
Osastolla oli kaksitoista Gloster Gladiator I -hävittäjää sekä viisi Hawker Hart -tiedustelukonetta sekä joitain yhteistoimintakoneita. Se piti tukikohtanaan Veitsiluodon lentokenttää Kemissä ja työkenttinään Rovaniemen Olkkajärven jäälentokenttä, Hirvasjärven, Kemijärven, Oulun, Vaalan ja Posion lentokenttiä.
Svenska Frivilligkåren -muisto

Talvisodan päättymisen jälkeen marsalkka Mannerheim matkusti 26. maaliskuuta Kemijärvelle ja siitä edelleen rintama-alueelle Paikanselkään, jossa hän tervehti FRK:n sotilaita. Samassa tilaisuudessa ilmoitettiin Frivilligkårin komentaja Linderin ylennyksestä ratsuväen kenraaliksi. Lisäksi noin 40 ruotsalaiselle vapaaehtoiselle marsalkka Mannerheim antoi Vapaudenristin.
Sen jälkeen paluumatkalla 27. maaliskuuta hän tervehti Kemissä olleita III ryhmän koulutuksessa olleita sotilaita ja suomalaisia sotilasyksiköitä ja lottia, jotka olivat osallistuneet sotaponnisteluihin. Joukot olivat ryhmittyneet Kemin sisäsataman edustalle jäälle ottamaan vastaan marsalkan tervehdyksen.,
Rintamajoukkojen kotiutus alkoi maaliskuun lopulla, ja joukot poistuivat jätettyään aseensa Suomeen Tornion kautta kotimaahansa. Viimeiset kotiutuivat Ruotsiin huhtikuun lopulla 1940.
Frivilligkårenin sotilaat muodostivat marsalkan tervehdyspäivän jälkeen 27. maaliskuuta 1940 Paikanselässä sotilaiden yhdistyksen "Förbundet Svenska Frivilligkåren, jonka nimi muuttui muotoon "Förbundet Svenska Finlandsfrivilliga". Vuonna 2000 yhdistys sai nykyisen nimensä "Förbundet till Svenska Finlandsfrivilligas Minnesförening" varsinaisten sotilaiden kuoltua.
Ruotsalaisten talvisodan vapaaehtoissotilaiden värväysjuliste, jossa silloin ajankohtainen Suomen tuen teksti "Finlands sak är vår" oli muutettu muotoon "Finlands sak är din".
Ruotsalaiset vapaaehtoiset saapuivat Suomeen Haaparannan ja Tornion kautta. Kuvassa ruotsalaisia ajoneuvoineen Tornion keskustassa. Kuvan oikeassa reunassa näkyy Tornion raatihuoneen pääty ja vasemmalla silloisen Tornion lyseon portti, jossa vartiossa ruotsalainen vapaaehtoinen sotilas. Lyseorakennukseen majoitettiin aluksi maahantulevat vapaaehtoiset. Kuva otettu 7. tammikuuta 1940. SA-Kuva.
Svenska Frivilligkårenin komentaja kenraaliluutnantti Ernst Linder ja hänen esikuntapäällikkönsä everstiluutnantti Carl August Ehrensvärd vuoden 1940 tammikuussa Torniossa. SA-Kuva.
Osasto Roininen ja Svenska Frivilligkåren Sallassa.
Svenska Frivilligkåren hiihtomarssilla.
Marsalkka Mannerheim tervehti Ruotsiin palaavia Svenska Frivilligkårenin sotilaita 27. maaliskuuta Kemissä sen sisäsataman jäällä. Edellisenä päivänä marsalkka oli vieraillut tervehtimässä ja kiittämässä Sallan ruotsalaisia ja norjalaisia rintamasotilaita. Mannerheimin takana nousee portaita Frivilligkårenin ryhmä III:n komentaja eversti Martin Ekström. SA-Kuva.
Sallan Paikanselälle on pystytetty muistomerkit ruotsalaisille kaatuneille. Oikeapuoleinen on alun perin everstiluutnantti Dyrssenille ja hänen kanssaan samaan aikaan kaatuneille. Vasemmanpuoleinen muistomerkki on pystytetty myöhemmin ja kunnioittaa kaikkia Sallan rintamalla kaatuneita ruotsalaisia ja norjalaisia. Paikalla on myös Bofors 37mm -tykki, jollaista Frivilligkåren käytti sodan aikana.
Ruotsalaisella vapaaehtoisyksiköllä oli omat tunnukset.
Syanuurihappo

| Syanuurihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,3,5-triatsinaani-2,4,6-trioni
CAS-numero:  108-80-5
PubChem CID:  7956
SMILES:  C1(=O)NC(=O)NC(=O)N1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H3N3O3
Moolimassa:  129,084 g/mol
Sulamispiste:  360 °C (hajoaa)
Tiheys:  2,5 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 2,7 g/l (25 °C)
Syanuurihappo (C3H3N3O3) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa desinfiointiaineena ja orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet

Syanuurihappo on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteellä esiintyy keto-enolitautomeriaa ja ketomuoto eli isosyanuurihappo on stabiilimpi kiinteänä ja liuoksissa. Emäksisissä olosuhteissa enolimuoto on stabiilimpi. Syanuurihappo liukenee veteen ja etanoliin sekä useisiin polaarisiin orgaanisiin liuottimiin, mutta poolittomiin orgaanisiin liuottimiin se ei liukene. Kuumennettaessa yli 360 °C:n lämpötilaan syanuurihappo hajoaa syaanihapoksi. Syanuurihappo on heikko happo ja sen pKa-arvo on 6,88. Kylläisen vesiliuoksen pH on 4,8. Ammoniakin kanssa syanuurihappo reagoi muodostaen melamiinia ja kloorin kanssa muodostaen trikloori-isosyanuurihappoa.
Valmistus ja käyttö

Syanuurihappoa valmisti ensimmäisen kerran Carl Scheele vuonna 1776. Nykyään yhdistettä valmistetaan urean kuivatislauksella noin 250 °C:n lämpötilassa. Sivutuotteina reaktiossa muodostuu biureettia, triureettia, melamiinia, ammelidia (C3H4N4O2) ja ammeliinia (C3H5N5O). Happokäsittelyssä suoraketjuiset yhdisteet hajoavat hiilidioksidiksi ja ammoniakiksi ja rengasrakenteiset yhdisteet syanuurihapoksi. Laboratoriomittakaavassa syanuurihappoa voidaan valmistaa myös syanuurikloridin hydrolyysillä.
Syanuurihappoa käytetään desinfiointiaineena pienten uima-altaitten vesissä ja stabiloimaan muita desinfiointiaineita kuten hypokloriitteja. Yhdisteestä myös valmistetaan desinfiointiaineina käytettäviä kloorattuja johdannaisia. Pieninä määrinä syanuurihappoa lisätään hiilen-, öljyn- ja kaasunpolttolaitoksissa vähentämään typenoksidipäästöjä. Syanuurihapon ja melamiinin kompleksia melamiinisyanuraattia käytetään palonestokemikaalina muun muassa polyamidimuoveissa. Lisäksi sitä käytetään polyuretaanien ristiinsilloittajakemikaalien valmistukseen.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Cyanuric acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Cyanuric acid (englanniksi)
ChemBlink: Cyanuric acid (englanniksi)
Inchem: Isocyanuric acid N°: 108-80-5 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf) (englanniksi)
Sympatomimeetit

| --- | --- |
Lääkeaineryhmä:

 Amfetamiini
Käyttötarkoitukset: Hengitysteiden avaus, liikalihavuus, piriste
Antotavat: Useita
ATC-DDD: R01BA, R01AA, N06BA
Mekanismi: α- tai β-adrenoseptorin agonisti
Riippuvuus: Vaihtelee
Väärinkäyttö: Vaihtelee
Sympatomimeetit ovat aineita, joiden vaikutukset elimistössä vastaavat sympaattisen hermoston stimulaatiota, eli ne vaikuttavat kohde-elimissä noradrenaliinin tavoin. Sympatomimeettisiä aineita ovat elimistön omat katekoliamiinit (noradrenaliini, adrenaliini, ja dopamiini) useat β-fenyylietyyliamiinin johdannaiset (esimerkiksi amfetamiini ja efedriini) sekä jotkut täysin erirakenteiset kemialliset yhdisteet.
Vastaavasti tunnetaan sympatolyytit, jotka lamaavat sympaattisen hermoston vaikutuksia. Parasympatomimeetit (tai kolinergit) ja parasympatolyytit (oikeammin antikolinergit) vaikuttavat parasympaattiseen hermostoon.
Sykloheksyyliasetaatti

| Sykloheksyyliasetaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  622-45-7
PubChem CID:  12146
SMILES:  CC(=O)OC1CCCCC1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H14O2
Sulamispiste:  –77 
Kiehumispiste:  177 
Tiheys:  0,97 g/cm3
Sykloheksyyliasetaatti, jonka kemiallinen kaava on C8H14O2 ja rakennekaava CH3COOC6H11, on etikkahapon ja sykloheksanolin esteri. Siitä käytetään myös nimiä heksaliiniasetaatti ja asetaattisykloheksanoli.
Normaaliolosuhteissa sykloheksyyliasetaatti on olomuodoltaan väritön neste, joka ei sekoitu veteen. Sillä on tunnusomainen haju. Moolimassa on 142,2 g/mol, sulamispiste −77 °C, kiehumispiste 177 °C, tiheys 0,97 g/cm3, leimahduspiste 58 °C c.c., itsesyttymislämpötila 334 °C ja CAS-numero 622-45-7.
Sykloheksyyliasetaatti liuottaa monia orgaanisia yhdisteitä, myös polymeerejä, minkä vuoksi sitä käytetään usein liuottimena. Se parantaa myös maalien maalausominaisuuksia. Sykloheksyyliasetaatin hyvän tuoksun vuoksi sitä käytetään hajusteissakin.
Aiheesta muualla

Cyclohexylacetate Data bank of environmental properties of chemicals. Ympäristö.fi (englanniksi)
Sykloheptaani

| Sykloheptaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  291-64-5
PubChem CID:  9265
SMILES:  C1CCCCCC1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H14
Moolimassa:  98,182 g/mol
Sulamispiste:  -12 °C
Kiehumispiste:  119 °C
Tiheys:  0,81 g/cm3
   
Sykloheptaani (C7H14) on sykloalkaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa sykloheptaani on väritöntä nestettä. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin ja dietyylieetteriin. Sykloheptaanin rengasrakenne on suhteellisen taipuisa ja sillä on useita konformaatioita, jotka ovat tasapainossa keskenään. Niistä stabiileimmat ovat niin kutsutut vääntynyt tuoli- ja tuolikonformaatiot, jotka muistuttavat sykloheksaanin vastaavia konformaatioita, joskin niiden energiat ovat hieman sykloheksaanin konformaatioita korkeammat ja siten epästabiilimmat. Näiden lisäksi tunnetaan myös muun muassa vääntynyt vene- ja venekonformaatiot, jotka myös muistuttavat sykloheksaanin vastaavia konformaatioita.
Sykloheptaania esiintyy pieniä määriä maaöljystä, mistä se voidaan erottaa. Toinen tapa yhdisteen pelkistykseen on sykloheptanonin reaktio sinkkiamalgaamin kanssa eli niin sanottu Clemmensen-pelkistys.
Svedjebackenin jätinkirkko

| Svedjebackenin jätinkirkko> Svedjebackens stenkyrcka .Sijainti |
| --- | --- |
 Svedjebackenin jätinkirkko
Koordinaatit:  63.51118357°N, 23.14957165°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Pedersöre (Ähtävä)
Historia
Tyyppi:  Jätinkirkko
Ajanjakso:  kivikausi, pronssikausi
Korkeus:  57,5  m
Pinta-ala:  1 970 (58×34) m²
 Maiseman muisti 2001, s. 233-234 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Svedjebackenin jätinkirkko on Pohjanmaalla Pedersören Ähtävässä sijaitseva selväpiirteinen jätinkirkko. Jätinkirkko on parhaiten säilyneitä jätinkirkkoja eteläisellä Pohjanmaalla. Se on myös yksi eteläisimmistä tunnetuista suurista jätinkirkoista.
Sijainti

Jätinkirkko sijaitsee Ähtävän kirkosta noin 10 kilometriä kaakkoon. Paikka on laaja soiden ympäröimä moreenikangas Ähtävänjoen ja Norrijoen välialueella. Svedjebacken sijaitsee 700 metriä Stora Angjärvestä etelälounaaseen. Paikalle pääsee kääntymällä kantatieltä 68 Salonkylästä (Lappfors) etelään johtavalle yhdystielle 7450. Sitten käännytään melkein heti Angjärven suuntaan.
Jätinkirkko

Jätinkirkko on soikean muotoinen ja sen kivivallit ovat kaksinkertaiset (vertaa piirros ). Se on 48 metriä pitkä ja suurimmillaan 34 metriä leveä. Jätinkirkon luoteispää on kaakkoispäätä ylempänä ja muilla sivuilla mäki laskee heti vallin reunasta alkaen. Ulkomittaan voivaan lisätä jätinkirkkoon liittyviä muita rakennelmia, jolloin sen pituus kasvaa 57,5 metriseksi. Kivivallin leveys vaihtelee 6,5–8,0 metriä ja sen korkeus on noin 1,5 metriä. Ulkovalli on säännöllisempi kuin sisävalli, jonka korkeus ja leveys vaihtelee suuresti. Jätinkirkon pituusakseli suuntautuu 67° pohjoisesta vastapäivään eli länsikoilliseen . Ulkovallin päätysivut ja lounaissivu ovat kaarevia ja kulmat pyristyneitä, mutta koillissivu on suora. Sisävallin muodot seuraavat ulkovallia, mutta kaakkoisnurkka on kulmikas ja lähes suorakulmainen. Sisävallin korkeus vaihtelee maantasaisesta 1,5 metrin korkeuteen asti. Sisäpihan pituus on 20,5 metriä ja leveys 10,5 metriä. Se on huomattavan tasainen ja vähäkivinen alue. Ulkovallissa on kaksi kulkuväyläksi tulkittua porttia, jotka sijaitsevat luoteis- ja kaakkoispäissä. Portit suuntautuvat jätinkirkon keskikohdasta katsottuna 67° pohjoisesta vastapäivään eli pituusakselin suuntaan ja toinen portti on sitä vastapäätä . Myös sisävallissa on kaakkoispäässä portti samassa kohtaa kuin ulkovallissa, mutta luoteispäässä portti näyttää puuttuvan. Monissa piirroksissa se kuitenkin olisi olemassa. Ulkovallissa on useita ja sisävallissa vain muutama sammaloituneita kuoppia, jotka vaikuttavat kivivallia nuorilta.
Ympäristö

Jätinkirkon luoteispuolella on kaksi isoa kiviröykkiötä. Länsipuolen raunion halkaisija on 5,5 metriä ja se on 0,8 metriä korkea. Raunion keskellä on 2,3×2,1 metriä suuri ja 0,8 metriä syvä kuoppa. Tämän vieressä on toinen samanlainen kiviröykkiö, jossa on kuoppa, ja jätinkirkon lounaispuolella on myös kuopparöykkiö. Äyräpää arveli kuoppien olevan nuorempia kuin röykkiöt. Samaa hän ajatteli jätinkirkon valleissa olevista kuopista.
Äyräpää löysi jätinkirkon pohjoispuolelta polulta kvartsi-iskoksia ja mahdollisesti kaapimen. Tästä hän päätteli, että jätinkirkon vieressä moreeniharjulla oli ollut asuinpaikka. Myös jätinkirkon etelä- ja lounaispuolelta metsä-äestyksen urista löytyi kvartsi-iskoksia.
Tutkimuksia

Paikalla on tehty tarkastuksia ja pintapuolista tutkimusta. Näitä on tapahtunut vuosina 1935 (Aarne Äyräpää), 1971 (Mikko Ahvenlampi), 1990 (Mirja Miettinen) ja 2000 (John Finnäs).
Historiaa

Näen vanha nimitys saattaa Aarne Äyräpään mukaan olla myös ”Svidibacken”. Hän on lukenut Hjalmar Appelgrenin Suomen Muinaislinnat (SMYA XII) teosta ja referoi sitä sivulta 184–185 olevaa kohdetta numero 316 raportissaan (vuonna 1935). Siinä Appelgren mainitsee kirkkoherra Jakob Fellmanin lähettäneen Tanskan Oldskriftelskabetille vuonna 1843 kertomuksen, jossa hän esittelee mahdollisesti tätä jätinkirkkoa. Kertomuksessa olevaa pohjapiirrosta on käytetty kuvituksena joissakin yhteyksissä. Myös L. H. Sandelin mainitsee kohteen tekemässään pitäjänkertomuksessa, mutta ei ilmeisesti ollut itse tutkinut sitä.
Aiheesta muualla

Holmbald, Peter 2005: Fornminnen i Österbotten, s. 76-77, 79.
Okkonen, Jari: Jättiläisen hautoja ja hirveitä kiviröykkiöitä: Pohjanmaan muinaisten kivirakennelmien arkeologiaa.  (Väitöskirja, Oulun yliopisto. Acta Universitatis Ouluensis. Series B, Humaniora 52)  Oulu:  Oulun yliopisto, 2003.  ISBN 951-42-7169-6  Teoksen verkkoversio (pdf).
Okkonen, Jari: Jätinkirkot – Pohjanmaan arvoitukselliset muinaisjäännökset (Arkistoitu – Internet Archive), Arkeologia NYT! 2-3/2008, s.5–7
Suomen jätinkirkot
| --- | --- |
Pohjois-Karjala:  Ison Mahosaaren jätinkirkko
Etelä-Pohjanmaa:  Korkeamäen jätinkirkko • Storbackenin jätinkirkot
Pohjanmaa:  Bäckeshällornan jätinkirkko • Hembackenin jätinkirkko • Honkobackharjun jätinkirkko • Högryggenin jätinkirkko • Höysälänjärven jätinkirkko • Jäknabackenin jätinkirkko • Kejsmolandsbackenin jätinkirkko • Kåtabackenin jätinkirkko • Racklen jätinkirkko • Snårbackenin jätinkirkko • Svedjebackenin jätinkirkko • Tallbackharjun jätinkirkot • Tavoman jätinkirkko
Keski-Pohjanmaa:  Hangaskankaan jätinkirkko • Honkiperän Hautakankaan jätinkirkko • Kiimanevan Hautakankaan jätinkirkko • Kirkkoharjun jätinkirkko • Korven jätinkirkko • Kämppäkankaan jätinkirkko • Pahikaisharjun jätinkirkko • Pikku Hautakankaan jätinkirkko • Tressunharjun jätinkirkot
Pohjois-Pohjanmaa:  Hiidenlinna • Jätinlinna • Jättiläissaaren jätinkirkko • Kehäkankaan jätinkirkko • Keskimmäisenkankaan jätinkirkko • Kettukankaan jätinkirkko • Kivilammen jätinkirkko • Kiviojakankaan jätinkirkko • Kotakankaan jätinkirkko • Käyräkankaan jätinkirkot • Laivakankaan jätinkirkko • Linnamaan jätinkirkko • Linnakankaan jätinkirkko • Linnankankaan jätinkirkko • Linnansaaren jätinlinna • Luola-ahon jätinkirkko • Metelinkankaan jätinkirkko • Metelinkirkko • Miehennevan jätinkirkko • Mustosenkankaan jätinkirkko • Mäntyselän jätinkirkko • Pattijoen Kastelli • Pesuankankaan jätinkirkko • Pikku Jakenaron jätinkirkko • Pikku Liekokankaan jätinkirkot • Pirttihaudankankaan jätinkirkko • Pirttivaaran jätinkirkot • Rajakankaan kirkko • Tyrnävän Hautakankaan jätinkirkko
Lappi:  Jatulinlehdon jätinkirkko
Sylvesterin–Gallain lause

On määrätty tasolla n kpl pisteitä (A, B, C ja P), jotka eivät kuulu samalle suoralle. Sylvesterin-Gallain lauseen mukaisesti tällöin on olemassa sellainen suora (m), joka kulkee täsmälleen kahden pisteen kautta.
Sylvesterin–Gallain lause on kuuluisa geometrian lause, joka kuuluu seuraavasti:
Jos on määrätty n pistettä tasossa eivätkä ne sijaitse samalla suoralla, on aina olemassa sellainen suora, joka kulkee täsmälleen kahden määrätyn tason pisteen kautta.
Lauseen otaksui James Joseph Sylvester vuonna 1893 ja todisti Tibor Gallai vuonna 1944. Lauseesta on olemassa yleisempikin versio nimeltä Beckin lause. Sylvesterin–Gallain lause ei ole voimassa jos pisteitä on äärettömän monta. Eräs vastaesimerkki saadaan lattiisista  \scriptstyle {\mathbb {Z} }\times {\mathbb {Z} }.
Todistus

Sylvesterin–Gallain lauseen todistus: Oletetaan vastoin väitettä, että kaikki pisteet eivät ole samalla suoralla. Tarkastellaan niiden suorien joukkoa, jotka kulkevat ainakin kahden annetun pisteen kautta. Näiden joukossa on suora l ja piste A siten, että etäisyys ||A-l|| on positiivinen, mutta pienin mahdollinen annettujen pisteiden joukossa. Oletetaan, että suoralla l on enemmän kuin kaksi pistettä. Tällöin ainakin kaksi l:n pistettä, olkoot ne B ja C, ovat samalla puolella pisteen A ja p kautta kulkevaa suoraa, missä p on A:n projektio l:llä. Tällöin joko ||AB-C||<||A-l|| tai ||AC-B||<||A-l||, mikä on ristiriita A:n ja l:n minimaalisen etäisyyden kanssa.
HMS Swiftsure (1787)

| HMS Swiftsure |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John & William Wells, Deptford
Kölinlasku:  toukokuu 1784
Laskettu vesille:  4. huhtikuuta 1787
Palveluskäyttöön:  kesäkuu 1790
Poistui palveluskäytöstä:  vallattu 1801 Ranskan laivaston Swiftsure
Loppuvaihe:  vallattu 1805 Kuninkaallinen laivasto romutettu 1816
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 612 bm
Pituus:  51,36 m (tykkikansi) 41,95 m (köli)
Leveys:  14,02 m
Syväys:  6,02 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Miehistöä:  600
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Swiftsure oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1787 vesillelaskettu Elizabeth-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 19. kesäkuuta 1782 Deptfordista John & William Wellsiltä, missä köli laskettiin toukokuussa 1784. Alus laskettiin vesille 4. huhtikuuta 1787 ja se valmistui 22. toukokuuta Deptfordissa ja 21. elokuuta Woolwichissa. Aluksen valmistuskustannukset olivat 31 241 puntaa 3 shillinkiä ja 5 dimeä, mihin tuli lisäksi varustamiskulut Deptfordissa 10 643 puntaa ja kuparointi Woolwichissa 1 635 puntaa.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen kesäkuussa 1790 päällikkönään Sir James Wallace. Alus oli varusteltavana Plymouthissa helmi-maaliskuussa 1791Alus varustettiin elokuussa Plymouthissa palvelukseen Kanaalin alueella. Se poistettiin palveluksesta syyskuussa 1791. Alus oli kesäkuusta lokakuuhun 1793 varustettavana Plymouthissa ja se otettiin palvelukseen heinäkuussa päällikkönään Charles Boyles. Alus oli 1794 Irlannin asemalla kontra-amiraali Sir Robert Kingsmillin lippulaivana. Alus valtasi 5. toukokuuta 36-tykkisen L'Atalanten.
Alus osallistui 1. elokuuta 1798 Aboukirin taisteluun. Ranskan laivaston amiraali Ganteaumen johtama laivasto-osasto valtasi aluksen 24. kesäkuuta 1801 Dernan niemen edustalla. Valtauksessa sai surmansa kaksi ja haavoittui kahdeksan, joista kaksi kuolettavasti, miehistönjäsentä.
Ranskan laivaston Swiftsure

Alus liitettiin Ranskan laivastoon nimellä Le Swiftsure. Se osallistui 21. lokakuuta 1805 Trafalgarin taisteluun, jossa Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi aluksen.
HMS Irresistible

Aluksen saamat vauriot korjattiin Gibraltarilla. Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1806 nimellä HMS Irresistible, koska laivastossa oli jo alus nimellä HMS Swiftsure. Alus palautettiin palvelukseen vankilalaivana maaliskuussa 1808 päällikkönään George Fowke.
Alus romutettiin tammikuussa 1816 Chathamissa.
Suvaitsevaisuus

Muodot
Rasismi
Rasismi Suomessa
Rotusyrjintä
Afrofobia
Seksismi
Ikäsyrjintä (lapset, teinit)
Uskonnollinen syrjintä
Koulukiusaaminen
Työsyrjintä
Elitismi
Homofobia
Ksenofobia
Luokkasyrjintä
Miesviha
Naisviha
Nepotismi
Oikofobia
Sanismi
Transfobia
Vammaisten syrjintä
Audismi
Ableismi
Riisto
Uskontoryhmiä kohtaan
Muslimit
Juutalaiset
Kristityt
Uskonnottomat
Ilmeneminen
Apartheid
Etninen puhdistus
Holokausti
Kansanmurha
Lynkkaus
Orjuus
Vaino
Kiihotus
Valkoinen ylivalta
Rikos ihmisyyttä vastaan
Musta ylivalta
Pakkosiirto
Vihapuhe
Viharikos
Aiheeseen liittyvää
Ennakkoluulo
Moniarvoisuus
Monikulttuurisuus
Positiivinen syrjintä
Suvaitsevaisuus
Yhdenvertaisuus
Tasa-arvo
Poliittinen korrektius
Distributiivinen oikeudenmukaisuus
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Suvaitsevaisuus tai suvaitsevuus tarkoittaa käsitteen alkuperäisen ja totunnaisen määritelmän mukaan sellaisen asian suvaitsemista (eli sietämistä, sallimista ja hyväksymistä) jota itse paheksuu ja vierastaa ja pitää vähemmän hyvänä, jopa vääränä. Siihen kuuluu asenteena vieraiden tapojen ja uskomusten paheksunta, ajatteluprosessina vastakkaisten moraalisten tekijöiden punnitseminen, sekä toimintana salliminen ja puuttumattomuus.
Uudemmassa määritelmässä, joka poikkeaa klassisesta määritelmästä ja on myös ristiriidassa sen kanssa, suvaitsevaisuus nähdään arvostamisena, ja siihen kuuluu myönteinen suhtautuminen erilaisuuteen, monimuotoisuuteen, vieraisiin tapoihin ja uskomuksiin, joustava ajattelu, avomielisyys ja ennakkoluulottomuus, sekä hyväksyntä ja tunnustuksen antaminen.
Etymologia

Sana suvaitsevaisuus esiintyi suomalaisissa sanakirjoissa ensimmäisen kerran 1850-luvun alussa. Sana sepitettiin vastaavien ruotsin- ja venäjänkielisten sanojen suomennokseksi. Käsitteen pohjana on vanhempi verbi suvaita, jolla on suomen kielessä ja murteissa ollut hyvin erilaisia merkityksiä. Vuonna 1838 suvaitsevaisuutta ilmaistiin sanakirjassa verbistä kärsiä (ml. merkitykset ’kestää, sietää, sallia’) johdetulla sanalla kärsiväisyys.