stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Auvergne-Rhône-Alpes
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Auvergne-Rhône-Alpes Wikimedia Commonsissa
| n k Auvergne-Rhône-Alpes |
| --- | --- |
Departementit:  Ain  Allier  Ardèche  Cantal  Drôme  Isère  Loire  Lyonin metropoli  Haute-Loire  Puy-de-Dôme  Rhône  Savoie  Haute-Savoie 
| n k  Ranskan aluehallinto |
| --- | --- |
Alueet Ranskassa:  Auvergne-Rhône-Alpes  Burgundi-Franche-Comté  Bretagne  Centre-Val de Loire  Grand Est  Hauts-de-France  Île-de-France  Korsika  Normandia  Oksitania  Pays de la Loire  Provence-Alpit-Riviera  Uusi-Akvitania 
Merentakaisetalueet:  Guadeloupe  Martinique  Mayotte  Ranskan Guayana  Réunion
Ardèche

Ardèche on Ranskan departementti numero 7. Se sijaitsee Kaakkois-Ranskassa Rhône-Alpesin hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 5 529 neliökilometriä, ja vuonna 2005 siellä oli 302 000 asukasta. Ardèchen pääkaupunki on Privas. Ardèche on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 33 kantoniin ja 339 kuntaan.
Ardèche oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Ardèche, jonka nimi oli aluksi Sources de la Loire, muodostettiin lähinnä Vivarais'n provinssin alueesta.  Nykyinen nimi johtuu Ardèche-joesta, joka on Rhônen sivujoki.
Ardèchejoki
Loirejoki saa alkunsa Ardèchen alueelta.
Aiheesta muualla

Ardèche-departementin verkkosivut (ranskaksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| n k Auvergne-Rhône-Alpes |
| --- | --- |
Departementit:  Ain  Allier  Ardèche  Cantal  Drôme  Isère  Loire  Lyonin metropoli  Haute-Loire  Puy-de-Dôme  Rhône  Savoie  Haute-Savoie
Territoire de Belfort

Territoire de Belfort (ranskaksi virallisesti Département du Territoire de Belfort) on Ranskan departementti numero 90. Se sijaitsee Franche-Comtén alueella, maan itärajalla, Vogeesien vuoriston ja Juravuoriston välissä. Departementti on pinta-alaltaan vain 609 neliökilometriä, ja vuonna 2011 siellä oli noin 143 348 asukasta.
Departementin pääkaupunki on Belfort. Departementin pienen koon vuoksi se muodostaa yhden ainoan arrondissementin. Alueella on 15 kantonia, jotka jakautuvat edelleen 102 kuntaan.
Historia

Vuoteen 1871 Belfortin seutu muodosti Elsassin alueeseen kuuluneen Haut-Rhinin departementin lounaisimman osan. Ranskan–Preussin sodan jälkeen saksankielinen osa Elsassia liitettiin Saksan keisarikuntaan. Belfortin kaupungin sodassa osoittaman urheuden ja sen väestön ranskankielisyyden vuoksi Belfort ympäristöineen jätettiin kuitenkin Frankfurtin rauhassa Ranskalle ja siitä muodostettiin erityishallintoalue. Tässä tilapäiseksi tarkoitetussa järjestelyssä Belfortin arrondissementiksi kutsutun alueen katsottiin virallisesti yhä kuuluvan Haut-Rhinin departementtiin. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Elsass-Lothringen palautui Ranskalle, mutta Belfortin aluetta ei liitettykään takaisin Haut-Rhinin departementtiin, vaan vuonna 1922 siitä muodostettiin virallisesti oma departementtinsa nimellä Territoire de Belfort. Kun Ranska toisen maailmansodan jälkeen jaettiin hallintoalueisiin, Belfortin departementti liitettiin Franche-Comtéhen eikä Elsassiin, johon se historiallisesti oikeastaan kuuluisi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Territoire de Belfort Wikimedia Commonsissa
| n k Burgundi-Franche-Comté |
| --- | --- |
Departementit:  Côte-d’Or  Doubs  Haute-Saône  Jura  Nièvre  Saône-et-Loire  Territoire de Belfort  Yonne 
Departementin hallintorakennus Belfortissa
Isère (departementti)

Isère [izɛʁ] on Isère-joen mukaan nimetty Ranskan departementti numero 38. Se sijaitsee Kaakkois-Ranskassa Rhône-Alpesin hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 7 431 neliökilometriä ja siellä on 1 169 491 asukasta (vuonna 2006). Isèren pääkaupunki on Grenoble. Isère on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 58 kantoniin ja 533 kuntaan.
Isère oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Isère muodostettiin lähinnä Dauphinén provinssin alueesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isère Wikimedia Commonsissa
Isèren departementin kotisivut (ranskaksi)
| n k Auvergne-Rhône-Alpes |
| --- | --- |
Departementit:  Ain  Allier  Ardèche  Cantal  Drôme  Isère  Loire  Lyonin metropoli  Haute-Loire  Puy-de-Dôme  Rhône  Savoie  Haute-Savoie
Erkki Tiesmaa

Erkki Tiesmaa
Erkki Antero Tiesmaa, ent. Tidström, (22. syyskuuta 1907 Oulu – 18. helmikuuta 1969 Pello) oli suomalainen sanoittaja. Tiesmaa on erityisesti tunnettu sota-ajan kappaleen ”Eldankajärven jää” sanoittajana. Tiesmaan sanoitus ilmestyi runon muodossa myös Olavi Paavolaisen toimittamassa runoantologiassa Täältä jostakin – Suomen kenttäarmeijan runoja (WSOY 1943).
Koulutukseltaan Tiesmaa oli filosofian maisteri ja suomen kielen opettaja, joka ennen sotia toimi Saksassa Königsbergin Albertus-yliopiston suomen kielen opettajana. Opiskeluaikanaan hän toimi Akateemisessa Karjala-Seurassa. Jatkosodan aikana Tiesmaa oli Uhtuan suunnalla valistusupseerina. Hän sanoitti humoristisia lauluja ja esitti niitä perustamansa orkesterin kanssa asemasotavaiheen aikana rintamalinjoilla. Sodan jälkeen Tiesmaa oli Pellon yhteiskoulun rehtorina vuosina 1947–1969. Sitä ennen hänet oli pidätetty kuukausiksi
asekätkennästä, mutta häntä ei kuitenkaan tuomittu.
Erkki Tiesmaan poika Arto Tiesmaa esitti isänsä tekstejä ja julkaisi vuonna 2003 levyn Vaeltajan voitto, johon oli koottu Erkki Tiesmaan tuotanto.
Tiesmaan sanoituksia

Eldankajärven jää – 1942 (säv. Alfred Markush)
Tule Röhön rantaan – 1942 (säv. Bert ja Frank Leighton)
Sissien marssi (säv. Jorma Salmela)
Caramba caracho – levyn julkaisuvuosi 1972 (säv. Eino Katajavuori)
Banzai, japanilainen sotilaslaulu – 1942
Julkaisuja

Miten kielimaantiede voi palvella historiatutkimusta. Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliitto. Vuosikirja VI. Oulu 1938
Vanaväylillä Vesaisen : JR 32:n marssi. JR 32, Oulu 1942
"Eldankajärven jää" : "Röhön ranta". Suomen aseveljien liitto, Helsinki 1942
Pellon yhteiskoulu 1947-1957. Pellon yhteiskoulu, Rovaniemi 1957
Prikaati Vuokko talvisodassa Kuhmon rintamalla : Erkki Tiesmaan välirauhan aikana laatima historiikki, Raimo Sillanpää, Nurmes 2006
Suomalainen poronhoitosanasto. Teoksen pohjana Erkki Tiesmaan kansatieteen väitöskirjaksi aiottu käsikirjoitus, toimittaja Markku Varis. Väyläkirjat, Pello-Rovaniemi 2017
Drôme

Drôme on Kaakkois-Ranskassa, Rhône-Alpesin alueella sijaitseva departementti, joka on saanut nimensä Drôme-nimisen joen mukaan. Departementissa asui vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan 468 611 asukasta, ja sen pinta-ala on 6 630 neliökilometriä. Drômen suurimmat kaupungit ovat pääkaupunki Valence, Romans-sur-Isère ja Montélimar.
Departementista on neljä kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: La Garde-Adhémar, Mirmande, Montbrun-les-Bains ja Le Poët-Laval.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Drôme Wikimedia Commonsissa
| n k Auvergne-Rhône-Alpes |
| --- | --- |
Departementit:  Ain  Allier  Ardèche  Cantal  Drôme  Isère  Loire  Lyonin metropoli  Haute-Loire  Puy-de-Dôme  Rhône  Savoie  Haute-Savoie
Loire (departementti)

Loire [​lwaʁ] on Loirejoen mukaan nimetty Ranskan departementti numero 42. Se sijaitsee keskisessä Ranskassa Rhône-Alpesin hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 4 781 neliökilometriä, ja siellä on 741 264 asukasta (vuonna 2006). Loiren pääkaupunki on Saint-Étienne. Loire on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 40 kantoniin ja 327 kuntaan.
Loire syntyi 1793, kun Rhône-et-Loiren departementti jaettiin kahtia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Loire Wikimedia Commonsissa
Loire-departementin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
| n k Auvergne-Rhône-Alpes |
| --- | --- |
Departementit:  Ain  Allier  Ardèche  Cantal  Drôme  Isère  Loire  Lyonin metropoli  Haute-Loire  Puy-de-Dôme  Rhône  Savoie  Haute-Savoie
Tähtienvälinen aine

Yhden valovuoden pituinen kaasu- ja pölypilvi tähtienvälisessä avaruudessa.
Tähtienvälinen aine koostuu kaasusta ja pölystä erillisinä pilvinä ja harvana väliaineena. Osa siitä nähdään tummina juovina Linnunradassa.
Koostumus

Tähtienvälinen aine voi olla eri olomuodoissa: neutraaleina atomeina, ioneina, molekyyleinä ja kiinteänä aineena. Tähtienvälinen pöly koostuu ainakin vesijäästä ja silikaateista, luultavasti myös grafiitista. Hiukkaset ovat etupäässä alle yhden mikrometrin kokoisia. Pölyhiukkasten lämpötilat ovat 10–20 kelviniä (K). Lähellä kuumaa tähteä hiukkasen lämpötila voi olla 100–600 K.
Tähtienvälisestä kaasusta on löydetty noin 30:tä eri alkuainetta. Vetyä on noin 70 prosenttia ja heliumia lähes 30 prosenttia. Muiden alkuaineiden osuus on hyvin vähäinen, ja sinkkiä (järjestysluku 30) raskaampia on vain muutama.
Tähtienvälisessä aineessa on myös molekyylejä, joista yleisimpiä ovat molekulaarinen vety ja hiilimonoksidi. Tähtienväliset molekyylit esiintyvät tiheissä pilvissä. Molekyylit syntyvät atomien tai yksinkertaisempien molekyylien kohdatessa joko avaruudessa törmäämällä tai pölyhiukkasten pinnalla.
Tähtienvälisessä avaruudessa on myös planetaarisia sumuja, jotka ovat pientä, kuumaa, sinistä tähteä ympäröiviä laajenevia kaasukuoria. Räjähtäneistä tähdistä syntyy tähtienväliseen avaruuteen supernovajäännöksiä. Linnunradan ympärillä on kuuma korona, hyvin kuumasta kaasusta muodostunut vaippa. Koko tähtienvälisen avaruuden täyttävät kosmiset säteet, jotka ovat valtaosin vety-ytimiä eli protoneja.
Määrä

Tähtienvälisen pölyn hiukkaset ovat paljon pienempiä kuin maanpäällisessä pölyssä, ja ne muistuttavatkin kooltaan pikemminkin savuhiukkasia. Linnunradan kaiken näkyvän aineen massasta 10 prosenttia on tähtienvälistä kaasua. Tähtienvälistä pölyä on sadasosa kaasun määrästä eli 0,1 prosenttia kaiken näkyvän aineen massasta. Tähtienvälistä ainetta on tyypillisesti yksi atomi kuutiosenttimetrissä ja yksi pölyhiukkanen 100 000 kuutiometrissä.
Tähtienvälinen pöly on keskittynyt galaksien kierteishaaroihin ja nimenomaan niiden sisäreunoihin. Sen lisäksi pöly on keskittynyt erillisiin pilviin, jotka näkyvät pimeinä sumuina Linnunradan tähtitaustaa vasten. Yksittäisiä pölypilviä voidaan havaita myös kirkkaina heijastussumuina, joita tunnetaan noin 500.
Vaikutus

Tähtienvälinen pöly himmentää tähtien valoa eli aiheuttaa ekstinktiota kahdella tavalla. Absorptiossa valoa imeytyy hiukkaseen, ja sironnassa valo siroaa alkuperäisestä suunnastaan kaikkiin eri suuntiin. Linnunradan keskustasta lähtevä valo himmenee jopa 30 magnitudia näkyvän valon alueella, minkä vuoksi Linnunradan keskustaa on Maasta optisesti lähes mahdotonta havaita. Pöly aiheuttaa myös tähtien valon polarisaatiota. Kaasu aiheuttaa himmenemistä paljon tehottomammin massayksikköä kohden kuin pöly.
Tiheissä tähtienvälisissä pilvissä syntyy uusia tähtiä. Prototähti muodostuu, kun pilvi alkaa painovoimansa vaikutuksesta kutistua ja jakautua pienempiin osiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Esitelmä avaruuden pilvistä
Puy-de-Dôme

Puy-de-Dôme on Ranskan departementti numero 63, joka on nimetty hiljentyneen tulivuoren Puy de Dômen mukaan. Departementti sijaitsee Keski-Ranskassa Auvergne-Rhône-Alpesin  hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 7 970 neliökilometriä ja siellä on 623 461 asukasta (2006). Puy-de-Dômen pääkaupunki on Clermont-Ferrand. Puy-de-Dôme on jaettu edelleen viiteen arrondissementtiin, 61 kantoniin ja 470 kuntaan.
Puy-de-Dôme oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Puy-de-Dôme muodostettiin Auvergnen provinssista ja sen nimi oli aluksi Mont d’Or (’Kultainen vuori’).
Departementista on neljä kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: Montpeyroux, Saint-Floret, Saint-Saturnin ja Usson.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puy-de-Dôme Wikimedia Commonsissa
Puy-de-Dômen departementin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
| n k Auvergne-Rhône-Alpes |
| --- | --- |
Departementit:  Ain  Allier  Ardèche  Cantal  Drôme  Isère  Loire  Lyonin metropoli  Haute-Loire  Puy-de-Dôme  Rhône  Savoie  Haute-Savoie 
Puy de Dômen tulivuori
Ladvo-Venka

| Ladvo-Venka |
| --- | --- |
Kaupunki:  Naantali
Suuralue:  mannerpuoli
Kaupunginosa nro:  9
Väkiluku:  70
Osa-alueet:  001 Venka 002 Ladvo
Ladvo-Venka on Naantalin 9. kaupunginosa noin 5 kilometriä kaupungin keskustasta koilliseen. Kaupunginosassa on 70 asukasta (2005), ja se on siten väkiluvultaan Naantalin pienimpiä. Ladvo-Venka oli Naantalin pohjoisin kaupunginosa ennen vuoden 2009 kuntaliitoksia ja se sijaitsee Maskun ja Raision rajalla. Naapurikaupunginosia Naantalin puolella ovat Murikko ja Soininen.
Vengassa sijaitsee vuonna 2006 avattu 27-reikäinen golfkenttä Aurinko Golf, jossa pelattiin 30 000 kierrosta vuonna 2008. Golfkentän alue on 93 hehtaarin suuruinen, josta kaksi kolmasosaa on vaihtelevaa kallio- ja mäntymetsämaisemaa ja korkeuserot omaavaa maastoa. Loput alueesta on kumpuilevaa viljely- ja laidunmaata. Alueella on runsaasti omenapuita ja paikalla sijaitsikin ennen Vengan tila.
Vengan lounaisosaan alettiin rakentamaan vuoden 2010 aikana 24 kivitaloa Aurinkoportti-nimiselle uudelle omakotitaloalueelle. Alueelle rakennettiin tieyhteys Maskuntien–Immasentien kiertoliittymästä.
Isosuo

Isosuo on Ladvo-Vengan pohjoisosassa sijaitseva alue, jossa toimii Naantalin, Raision ja Maskun kuntien rajalla Lounais-Suomen Jätehuolto Oy:n Isosuon jäteasema, joka on entinen kaatopaikka. Naantalin puolella on Turun Seudun Energiantuotanto Oy:n  tuhkankaatopaikka eli Härkäsuon kaatopaikka, joka oli aikaisemmin Fortum Oyj:n omistuksessa. Keväällä 2019 TSE kertoi suunnittelevansa paikalle biopolttoaineterminaalia ja aikaisempaa laajempaa tuhkanläjitysaluetta. Näiden yhteenlaskettu pinta-ala olisi yli 20 hehtaaria. Rakennuksia ei paikalle ole tulossa, mutta mittavat maanrakennustyöt maksavat noin 2 miljoonaa euroa. Terminaalissa murskattaisiin puuta ja se toimisi varmuusvarastona. Hanketta perustellaan TSE:n Naantalin monipolttoainevoimalaitoksen toimintavarmuuden parantamisella. Isosuon alueen koillispuolella on Maskun kunnan pieni teollisuusalue. Isosuota ympäröivät alueet ovat pääasiassa maa- ja metsätalouskäytössä.
Naantalin kaupungin puhtaiden ylijäämämassojen läjitysalue eli Naantalin maankaatopaikka, Isosuon maankaatopaikka, otettiin käyttöön vuonna 1989. Sen pinta-ala on neljä hehtaaria ja sinne läjitetään rakennustyömaiden kaivuumassoja ja kiviainetta Naantalin alueelta, 5 000–10 000 kuutiometriä vuodessa. Maankaatopaikka kykenee vastaanottamaan maa-ainesta arviolta vuoteen 2020 saakka.
Isosuon alueen pintavedet purkautuvat Vaarjoen kautta mereen.
Kuusiluoto

Kuusiluoto
1930-luvun Kuusiluotoa. Kuvan etualalla vasemmalla sahan konttori ja oikealla työläisten asuntoja. Taustalla oleva pieni Kuusiluodon itäpuolella sijainnut Kukkokari-saari.
| --- | --- |
Sijainti:  65°45′N, 024°15′E, Tornio Lapin maakunta Suomi
Vesialue:  Perämeri 
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kuusiluoto on Tornion edustalla sijaitseva saari, joka on tällä hetkellä asumaton. Saareen aiottiin säilöä Outokummun ferrokromi- ja terästehtaan kuonajätettä, mutta suunnitelmasta luovuttiin. Kuusiluoto oli 1900-luvun alussa vireä sahayhdyskunta.
Historia

Kuusiluotoa ei näy vielä meren pinnan yläpuolella noin vuonna 1300, joten se on matala saari. Saari kuului 1629 perustettuun, isonjaon jälkeen 1/4 manttaalin kokoiseen Kunnarin tilaan. Vuonna 1852 Kunnarilla oli kaksi hevosta, kahdeksan lehmää, yksi nuori lehmä ja kymmenen lammasta sekä maita myös mantereen puolella.
Historia > 1900-luvun alusta Lapin sotaan – sahayhdyskunta

Vuonna 1899 erotettiin tilasta palsta Kuusiluodon sahaa varten, jonka raatimies Isak Kurt johtamansa Anders Kurt & Co:n nimissä oli ostanut pirkkiöläiseltä Nils Peter Kunnarilta. Saha aloitti toimintansa 1901. Paikka oli erinomainen, koska sekä Kemijoen että Tornionjoen puita voitiin sahata siellä. Rosenlew-yhtiö laajentui pohjoiseen 1900-luvun alussa hankkimalla vuonna 1911 omistukseensa torniolaisen taloudellisissa vaikeuksissa olevan Anders Kurt & Co:n. Vuonna 1916 oli Kuusiluodon sahayhdyskunnan asukasmäärä 203 henkilöä.
Yhteydet Kuusiluodosta hoidettiin erilaisilla laivoilla. Kuusiluodosta tuli Tornion ja Kemin välisen laivaliikenteen tärkeä pysähdyspaikka Röyttän ohella. Liikennettä hoitivat tällöin yksityisten omistamat laivat, jotka liikennöivät tyypillisesti touko–lokakuun välisen ajan vuodesta. 1900-luvun alussa yhteyttä hoiti S/S Tornio ja myöhemmin S/S Pohjola ja S/S Saaristo. Laivojen liikenne jatkui aina toisen maailmansodan alkuvuosiin asti.
Lukukaudella 1942–1943 Kuusiluodon koulussa oli vielä 109 oppilasta. Vuonna 1933 saha oli siirtynyt Rosenlew-yhtiön haltuun. Röyttän sahan palo 1928 aiheutti sen, että tuotteiden kysyntä kasvoi. Talvisodan alkaessa työt taas hiljenivät sahalla ja 1944 Lapin sodan pyörteissä saksalaisen tykistön osuma sytytti tulipalon, joka tuhosi sahayhdyskunnan asunnot. Itse saha jäi tuotantokuntoiseksi, ja suuri määrä sahattua puutavaraa jäi myös saarelle.
Lapin sodan jälkeen sahaus lopetettiin. Sahattua puutavaraa käytettiin Tornionseudun jälkeenrakennustarpeisiin.
Historia > Sotien jälkeinen aika – autioitunut saari

Saarelle jäi paikallisen merivartioston käyttöön rakennuksia. Varsinaista pysyvää asutusta saarella ei enää ollut.
Kuusiluoto siirtyi osittain Outokummun käyttöön ferrokromitehtaan aloittaessa tuotantonsa 1968, jolloin syntyi kiista kuonan varastoinnista Kuusiluotoon ja päästämisestä mereen. Tilanne onneksi ratkesi Outokummun löydettyä menetelmän, jolla saatiin vältettyä jätteiden lasku mereen. Kuonajäteongelma tuli taas esille 1988, jolloin kuonavuori oli kasvanut niin suureksi, että osa siitä olisi pitänyt työntää aiemmin kaivettuun altaaseen. Tähänkin ongelmaan Outokumpu löysi osalle kuonasta ostajan ja loput varastoitiin tehtaan tontille. Ferrokromikuonan on todettu korkeimman hallinto-oikeuden päätöksellä olevan tuotetta eikä jätettä.
Höyrylaiva S/S Pohjola saapumassa Kuusiluotoon. Tornio-laiva on juuri lähtenyt laiturista. Matkustajalaivat olivat tärkeä yhdysside muuhun maailmaan. Laivat liikennöivät väliä Tornio-Röyttä-Kuusiluoto-Kemi. Kuusiluodon laituri oli saaren itärannalla. Kuvassa näkyvät Kuusiluodon itäpuolella olevat Kukkokari-saari ja taaimpana Komsa muutaman sadan metrin päässä Kuusiluodosta.
Kuusiluodon sahasaari vuonna 1930 kuvattuna etelästä eli mereltä käsin.
Obinugrilaiset kielet

Obinugrilaisten kielten puhuma-alueet.
Obinugrilaisten kielten puhujiin kuuluvat hantit (kuvassa) ja mansit.
Obinugrilaiset kielet on kahden Länsi-Siperiassa puhuttavan uralilaisten kielten ugrilaiseen ryhmään kuuluvan kieliryhmän, hantin ja mansin yhteisnimitys. Yhteensä obinugrilaisilla kielillä on noin 10 000 puhujaa. Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä asui 9 584 hantin puhujaa ja 938 mansin puhujaa. Kieliryhmän nimi viittaa Siperian Objokeen, jonka länsipuolella puhutaan mansia, itäpuolella hantia.
Vaikka usein puhutaan yhtäältä hantin ja toisaalta mansin kielestä, molemmat ovat todellisuudessa kieliryhmiä. Hanti jakautuu kolmeen keskenään hyvin erilaisen kielimuotoon, itä-, etelä- ja pohjoishantiin. Mansi jakaantuu neljään kielimuotoon etelä-, itä-, pohjois- ja länsimansiin. Etelämansi ja mahdollisesti myös länsimansi ja etelähanti ovat jo sammuneet.
Hidden Figures – varjoon jääneet

| Hidden Figures – varjoon jääneet> Hidden Figures |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Theodore Melfi
Käsikirjoittaja:  Allison Schroeder Theodore Melfi
Tuottaja:   Donna Gigliotti  Peter Chernin  Jenno Topping  Pharrell Williams  Theodore Melfi 
Säveltäjä:   Hans Zimmer  Pharrell Williams  Benjamin Wallfisch 
Kuvaaja:  Mandy Walker
Leikkaaja:  Peter Teschner
Pääosat:   Taraji P. Henson  Octavia Spencer  Janelle Monáe  Kevin Costner  Kirsten Dunst  Jim Parsons 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios InterCom Netflix iTunes Disney+
Ensi-ilta:   2016-12-2525. joulukuuta 2016 (Yhdysvallat)  2017-3-88. maaliskuuta 2017 (Suomi)  
Kesto:  126 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hidden Figures – varjoon jääneet on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut Theodore Melfin ohjaama tositapahtumiin pohjautuva draamaelokuva, joka pohjautuu Margot Lee Shetterlyn tietokirjaan Hidden Figures. Elokuva kertoo Nasassa 1960-luvun rotuerottelun aikaan matemaatikkoina työskennelleistä afroamerikkalaisista naisista Katherine Johnson (Taraji P. Henson), Dorothy Vaughan (Octavia Spencer) ja  Mary Jackson (Janelle Monáe). Sivuosissa ovat Kevin Costner, Kirsten Dunst, Jim Parsons, Glen Powell ja Mahershala Ali.
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. joulukuuta 2016 ja Suomessa 8. maaliskuuta 2017.
Juoni

Johnson, Vaughan ja Jackson työskentelevät laskijoina Langley Research Centeriin kuuluvassa segrekoidussa West Area Computers -yksikössä. He etenevät urallaan rikkoen samalla rotuerottelun rajoja. Johnson päätyy matemaatikoksi miehitettyjen lentojen ohjelmaan. Vaughan siirtyy käsin laskennasta tietokonelaskennan pariin ja lopulta esimieheksi. Jackson valmistuu insinööriksi opiskeltuaan myös vain valkoisille tarkoitetussa koulussa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Taraji P. Henson  | … |  Katherine Johnson  |
|  Octavia Spencer  | … |  Dorothy Vaughan   |
|  Janelle Monáe  | … |  Mary Jackson   |
|  Kevin Costner  | … |  Al Harrison   |
|  Kirsten Dunst  | … |  Vivian Mitchell   |
|  Jim Parsons  | … |  Paul Stafford   |
|  Glen Powell  | … |  John Glenn   |
|  Mahershala Ali  | … |  Jim Johnson   |
Vastaanotto > Arvostelut

Elokuva on saanut erinomaisen vastaanoton kriitikoilta. Arvosteluja keräävän Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 92 % kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan keskiarvolla 7,5/10. Keräys perustuu 222 arviointiin. Metacriticissä elokuvalla on 74 pistettä 100:sta. Hufvudstadsbladetin Krister Uggeldahl antoi elokuvalle kolme tähteä ja luonnehti sitä ”sovinnaiseksi ja velvollisuudentuntoiseksi mutta samalla varsin sympaattiseksi”.
Vastaanotto > Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kenelle | Palkinnot ja ehdokkuudet> Voitto / Ehdokkuus | Palkinnot ja ehdokkuudet> Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Golden Globe | Naissivuosa | Octavia Spencer | Ehdokkuus |  |
| Golden Globe | Musiikki | Hans Zimmer, Pharrell Williams ja Benjamin Wallfisch | Ehdokkuus |  |
| Oscar | Elokuva | Donna Gigliotti, Peter Chernin, Jenno Topping, Pharrell Williams ja Theodore Melfi | Ehdokkuus |  |
| Oscar | Sovitettu käsikirjoitus | Allison Schroeder and Theodore Melfi | Ehdokkuus |  |
| Oscar | Naissivuosa | Octavia Spencer | Ehdokkuus |  |
| Screen Actors Guild Awards | Naissivuosa | Octavia Spencer | Ehdokkuus |  |
| Screen Actors Guild Awards | Paras näyttelijäkokoonpano | Mahershala Ali, Kevin Costner, Kirsten Dunst, Taraji P. Henson, Aldis Hodge, Janelle Monáe, Jim Parsons, Glen Powell, Octavia Spencer | Voitto |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hidden Figures – varjoon jääneet Internet Movie Databasessa (englanniksi)