stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anderssonin hallitus
Hallituksen kokoonpano

| Virka> Valtioneuvoston valmistelukanslia | Nimi> Valtioneuvoston valmistelukanslia | Virassa> Valtioneuvoston valmistelukanslia | Puolue> Valtioneuvoston valmistelukanslia | Puolue> Valtioneuvoston valmistelukanslia | Valtioneuvoston valmistelukanslia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pääministeri | Magdalena Andersson | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
| EU-ministeri | Hans Dahlgren | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Oikeusministeriö
| Oikeus- ja sisäministeri (varapääministeri) | Morgan Johansson | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
| Maahanmuutto- ja urheiluministeri | Anders Ygeman | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Ulkoministeriö
| Ulkoministeri | Ann Linde | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
| Kehitysapuministeri | Matilda Ernkrans | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
| Kauppa- ja pohjoismaaministeri | Anna Hallberg | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Puolustusministeriö
| Puolustusministeri | Peter Hultqvist | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Sosiaaliministeriö
| Sosiaaliministeri | Lena Hallengren | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
| Sosiaaliturvaministeri | Ardalan Shekarabi | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Valtiovarainministeriö
| Valtiovarainministeri | Mikael Damberg | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
| Rahoitusmarkkinaministeri ja apulaisvaltiovarainministeri | Max Elger | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
| Julkishallintoministeri | Ida Karkiainen | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Koulutusministeriö
| Koulutusministeri | Anna Ekström | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
| Kouluministeri | Lina Axelsson Kihlbom | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Ympäristöministeriö
| Ilmasto- ja ympäristöministeri | Annika Strandhäll | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Elinkeinoministeriö
| Elinkeinoministeri | Karl-Petter Thorwaldsson | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
| Maaseutuministeri | Anna-Caren Sätherberg | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Kulttuuriministeriö
| Kulttuuri- ja demokratiaministeri | Jeanette Gustafsdotter | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Työmarkkinaministeriö
| Työmarkkina- ja tasa-arvoministeri | Eva Nordmark | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
| Asuntoministeri ja apulaistyömarkkinaministeri | Johan Danielsson | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Infrastruktuuriministeriö
| Infrastruktuuriministeri | Tomas Eneroth | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
| Energia- ja digitalisaatioministeri | Khashayar Farmanbar | 30.11.2021–18.10.2022 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Lähteet:
Aiheesta muualla

Ruotsin hallituksen sivusto (ruotsiksi, englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Löfvenin III hallitus | Ruotsin hallitus 2021–2022 | Seuraaja: Kristerssonin hallitus |
Anatolijs Gorbunovs

| Anatolijs Gorbunovs |
| --- | --- |

Latvian korkeimman neuvoston puhemies
 21. elokuuta 1991 – 8. heinäkuuta 1993  
Seuraaja:  Guntis Ulmanis (presidentti)
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. helmikuuta 1942 (ikä 82) Pilda, Latvia
Tiedot
Puolue:  Latvian kansanrintama Latvian tie
Anatolijs Gorbunovs (s. 10. helmikuuta 1942, Pilda) on latvialainen poliitikko. Hän toimi Latvian SNT:n viimeisenä, ja sitten vuodesta 1991 lähtien Latvian tasavallan, korkeimman neuvoston puheenjohtajana eli pääministerinä vuosina 1988–1993. Lisäksi hän oli yksi niistä harvoista neuvostomiehityksen viimeisten vuosien Latvian kommunistijohtajista, jotka kannattivat maan itsenäisyyden palauttamista. Gorbunovs toimi käytännössä Latvian ensimmäisenä valtionpäämiehenä vuosina 1991–1993 maan palautettua itsenäisyytensä elokuussa 1991. Siirtymäajan jälkeen palautetun Latvian parlamentin eli saeiman puhemies hän oli vuosina 1993–1995. Parlamentin jäsenenä hän toimi vuoteen 2002. Hän oli 1995–2002 aluekehitysministerinä, kuljetusministerinä ja varapääministerinä.
Kommunistisen puolueen lakkauttamisen jälkeen Gorbunovs on vuodesta 1993 lähtien ollut konservatiivisen liberaalipuolueen "Latvian tie" (Latvijas Ceļš) jäsen.
Latvian presidentit
* Korkeimman neuvoston puhemies
Anatolijs Gorbunovs (1991–1993)* | Guntis Ulmanis  (1993–1999) | Vaira Vīķe-Freiberga (1999–2007) | Valdis Zatlers (2007–2011) | Andris Bērziņš (2011–2015) | Raimonds Vējonis (2015–2019) | Egils Levits (2019–2023) | Edgars Rinkēvičs (2023–)
Alkejevon piiri

Alkejevon piiri Tatarstanin kartalla.
Alkejevon eli Əlkin piiri (ven. Альке́евский райо́н, Alkejevski raion, tataariksi Әлки районы, Əlki rayonı) on paikallinen itsehallintoalue Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan eteläosassa Uljanovskin alueen rajalla. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1 727 neliökilometriä ja asukkaita on 20 800 henkeä (vuonna 2009).
Piiriin kuuluu 21 maalaiskuntaa: Appakovo, Bazarnyje Mataki, Boriskino, Juhmatši, Kargopol, Koški, Nižneje Alkejevo, Nižneje Katšejevo, Novyje Urgagary (keskuspaikka Urgagary), Salmany, Šibaši, Starohuradinskoje (keskuspaikka (Huzangajevo), Staroje Alparovo,  Staroje Kamkino, Staryje Mataki, Staryje Salmany, Staryje Tšelny, Tjažberdino, Tšuvašski Brod, Tšuvašskoje Burnajevo ja Verhneje Koltšurino. Hallinnollinen keskus on Bazarnyje Matakin kylä.
Asukkaista 63,7 % on tataareja, 19,2 % tšuvasseja ja 16,4 % venäläisiä.
Pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljakasvien viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon. Teollisuutta edustavat tiilitehdas, rehutehdas, meijeri ja leipomo.
Nähtävyyksiä ovat Bazarnyje Matakin kotiseutumuseo ja tšuvassirunoilija Peder Huzangain museo Huzangajevon kylässä.
Paikallislehtenä ilmestyy tataarin- ja venäjänkielinen Əlki həbərləre – Alkejevskije vesti.
Aiheesta muualla

Alkejevon piirin sivusto[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Agryz •
Aksubajevo •
Aktanyš •
Aleksejevskoje •
Alkejevo •
Almetjevsk •
Apastovo •
Arsk •
Atja •
Aznakajevo •
Baltasi •
Bavly •
Bugulma •
Buinsk •
Drožžanoje •
Jelabuga •
Jutaza •
Kaibitsy •
Kazan •
Kamskoje-Ustje •
Kukmor •
Laiševo •
Leninogorsk •
Mamadyš •
Mendelejevsk •
Menzelinsk •
Musljumovo •
Naberežnyje Tšelny •
Nižnekamsk •
Novošešminsk •
Nurlat •
Pestretsy •
Rybnaja Sloboda •
Saby •
Sarmanovo •
Spas •
Tetjuši •
Tjuljatši •
Tšeremšan •
Tšistopol •
Tukai •
Verhi Uslon •
Vysokaja Gora •
Zainsk •
Zelenodolsk
Aliisa

| Aliisa |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  14. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  16. huhtikuuta
Muunnelmia:  Alisa, Alissa
Vastineita eri kielissä:  Alice, Alicia, Adelaide
Nimen alkuperä:  saksalainen Adelheid ’jalolaatuinen’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aliisa tai Alisa on naisen etunimi, jonka nimipäivää vietetään 14. heinäkuuta. Nimi on ollut suomalaisessa almanakassa ensimmäisen kerran vuonna 1880 muodossa Alisa ja vuodesta 1950 lähtien muodossa Aliisa.
Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut 9 146 Aliisaa ja 9 450 Alisaa.
Aliisa ja Alisa ovat suomenkielisiä muunnoksia ranskalaisesta nimestä Alice, joka puolestaan juontuu saksalaisesta Adelheid-nimestä (alun perin Adalheidis), joka merkitsee jalolaatuista.
Tunnettuja Aliisa- ja Alisa-nimisiä

Alisa Aalto, suomalainen pikajuoksija
Alisa Camplin, australialainen freestylehiihtäjä
Alisa Drei, suomalainen taitoluistelija
Alisa Galljamova, venäläinen shakin suurmestari
Alisa Hokkanen, suomalainen jalkapalloilija
Alisa Kettunen, suomalainen salibandyn pelaaja
Alisa Mikonsaari, suomalainen taitoluistelija
Aliisa Pulkkinen, suomalainen näyttelijä
Alisa Pöllänen, suomalainen salibandyn pelaaja
Aliisa Syrjä, suomalainen laulaja-lauluntekijä
Alisa Vainio, suomalainen kestävyysjuoksija
Alisa Virtanen, suomalainen keskipitkän matkan juoksija
Alisa Weilerstein, yhdysvaltalainen sellisti
Alisa Žambalova, venäläinen maastohiihtäjä
Kuvitteellisia Aliisoja ja Alisoja

Aliisa, Siiri Angerkosken näyttelemä nimihenkilö televisioelokuvassa Aliisa
Aliisa, Noidan oppilas ja tyttärentytär Muumilaakson tarinoissa
Aliisa, animaatiosarjassa Aliisa ja yksisarvinen
Alisa Bosconovitch, robotti Tekken 6: Bloodline Rebellionissa
Andexelt

| Andexelt Circle |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : heinäkuu 1998
 Julkaistu: 1999
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: krautrock, psykedeelinen rock
 Kesto: 65.11
 Levy-yhtiö: Metamorphos / Tumult Records
Circlen muut julkaisut
| Surface / Marble Zone 2 1998 | Andexelt 1999 | Prospekt 2000 |
Andexelt on vuonna 1999 ilmestynyt Circlen kuudes studioalbumi. Yhdysvaltalainen Tumult Records julkaisi sen vuotta myöhemmin myös Pohjois-Amerikassa. Uutena jäsenenä levyllä on mukana kitaristi Jyrki Laiho ja Jussi Lehtisalo puolestaan oli siirtynyt basistiksi.
Kannen valokuvat ovat vuonna 1998 nykytaiteen museo Kiasmassa esitetystä Mika Taanilan ohjaamasta Pori-triptyykistä, joka pohtautuu Circlen samana vuonna julkaisemaan albumiin Pori. Tumult Recordsin vuonna 2007 julkaisemalla uusintapainoksella on mukana myös Friitalan nahkatehtaan mukaan nimetty bonuskappale Friitalan Nahka.
Muusikot > Circle

Teemu Elo – kitara
Jyrki Laiho – kitara
Jussi Lehtisalo – basso
Janne Peltomäki – rummut
Teemu Niemelä – kosketinsoittimet
Muusikot > Vierailijat

Teemu Huunonen – huilu (2, 6)
Teemu Korpipää – oskillaattori (7)
Tomi Leppänen – lyömäsoittimet (2, 3, 9)
Ville Raitio – lyömäsoittimet (3, 8)
Kappaleet

Andexelt – 6.31
Odultept – 9.03
20milate – 8.57
Lisääpui – 5.21
Humusaar – 8.31
Paljasta – 5.50
Vereftoi – 7.36
Kidulgos – 13.22
Friitalan Nahka – 10.43 (bonuskappale vuoden 2007 uusintajulkaisulla)
Antisthenes (täsmennyssivu)

Antisthenes (m.kreik. Ἀντισθένης) on antiikin kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Antisthenes Ateenalainen (445-365 eaa.), Sokrateen oppilas ja kyynisen filosofikoulukunnan perustaja; tunnetuin Antisthenes
Antisthenes Akragaslainen, rikkaudestaan kuulu akragaslainen henkilö
Antisthenes Efesoslainen (400-luku eaa.), herakleitoslainen filosofi, Herakleitoksen oppilas
Antisthenes Rhodoslainen (n. 200 eaa.), historioitsija
Antisthenes Spartalainen (n. 412 eaa.), spartalainen amiraali peloponnesolaissodassa
Anatolikó

| Anatolikó Ανατολικό |
| --- | --- |
 Anatolikó
 Koordinaatit: 40°39′48″N, 22°42′40″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Thessaloniki
Kunta:  Délta
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  0704030201
Väkiluku (2011):  2 589
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Anatolikó (kreik. Ανατολικό, kath.kreik. Ανατολικόν, Anatolikón) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Déltan kuntaan, Thessalonikin alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Ανατολικού, Dimotikí Koinótita Anatolikoú). Kaupungin väkiluku on 2 589 (vuonna 2011).
Anatolikón pieni kaupunki sijaitsee Axiós-joen itärannalla noin 20 kilometriä länteen Thessalonikin keskustasta. Asutuksen aiempi nimi oli vuoteen 1955 saakka Valmáda (Βαλμάδα).
Aiemmin kaupunki kuului Chalástran kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Déltan kunnan Chalástran kunnallisyksikköön.
Vesa Välimäki

| Vesa Välimäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1968 Kuorevesi 
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  professori 
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Teknillinen korkeakoulu (DI 1992, TkL 1994, TkT 1995) 
Instituutti:  Aalto-yliopisto, Signaalinkäsittelyn ja akustiikan laitos 
Oppilaat:  Vuoteen 2018 mennessä ohjannut tai valvonut 17 väitöskirjaa. 
Palkinnot:  AES Fellow -palkinto (Audio Engineering Society, 2012)   IEEE Fellow -palkinto (Institute of Electrical and Electronics Engineers, 2015) 
Aiheesta muualla
Kotisivu
Vesa Välimäki (s. 1968, Kuorevesi ) on suomalainen akustiikan tutkija ja Aalto-yliopiston professori sekä Aalto-yliopiston sähkötekniikan korkeakoulun varadekaani.  Hän on erittäin aktiivinen tieteellisten julkaisuiden kirjoittaja ja hänen tuotantonsa käsittää lähes 400 julkaisua sekä neljä patenttia.  Vuonna 2015 maailman suurin ja merkittävin tekniikan alan järjestö IEEE myönsi Vesa Välimäelle IEEE Fellow -palkinnon hänen laajasta tutkimuksestaan äänisignaalien analyysin ja synteesin parissa.
Välimäki valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1992, tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1994 ja tekniikan tohtoriksi vuonna 1995 Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) (akustiikka ja äänenkäsittelytekniikka). Hänen väitöskirjansa käsitteli digitaalisia murtoviiveitä sekä akustisten putkien äänisynteesiä. Vuonna 2001 hänet nimitettiin professoriksi Tampereen teknillisen koulun Porin yksikköön ja vuodesta 2002 hän on toiminut äänisignaalien käsittelyn professorina Otaniemessä, ensin TKK:lla ja vuodesta 2010 lähtien Aalto-yliopistossa. Vuodesta 2017 lähtien hän on toiminut myös Aalto-yliopiston sähkötekniikan korkeakoulun tutkimuksesta vastaavana varadekaanina. Tutkijanuransa varrella Välimäki on ollut myös vierailevana tutkijana Westminsterin yliopistossa Lontoossa vuonna 1996 sekä Stanfordin yliopistossa USA:ssa vuosina 2008–2009.
Kattavan oman julkaisutoiminnan lisäksi Välimäki on toiminut aktiivisesti tieteellisten lehtien toimituskunnissa seuraavasti:
2005–2009, IEEE Signal Processing Letters
2007–2009, Research Letters in Signal Processing
2007–2011, IEEE Transactions on Audio, Speech and Language Processing
2010–2013, Journal of Electrical and Computer Engineering
2015–,  IEEE/ACM Transactions on Audio, Speech and Language Processing (Senior area editor)
Lisäksi Välimäki on toiminut vierailevana toimittajana lukuisissa teemanumeroissa. Kansainvälisten konferenssien järjestämisessä Välimäki on erityisesti osallistunut Digital Audio Effects (DAFX) sekä Sound and Music Computing (SMC) -konferenssien järjestämiseen viimeisen 20 vuoden aikana.
Julkaisuja

Vesa Välimäki ja Jussi Rämö: Neurally controlled graphic equalizer (IEEE/ACM Transactions on Audio, Speech, and Language Processing, vol. 27, no. 12, pp. 2140–2149)  2019. IEEE. (englanniksi)
Vesa Välimäki ja Joshua D. Reiss: All about audio equalization: Solutions and frontiers (Applied Sciences, vol. 6, no. 5, article 129)  2016. MDPI. (englanniksi)
Vesa Välimäki, Julian D. Parker, Lauri Savioja, Julius O. Smith ja Jonathan S. Abel: Fifty years of artificial reverberation (IEEE Transactions on Audio, Speech, and Language Processing, vol. 20, no. 5, pp. 1421–1448)  2012. IEEE. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Google Scholar: Vesa Välimäki
Andrea Arnold

Arnold vuonna 2012.
Andrea Arnold, OBE (s. 5. huhtikuuta 1961, Dartford, Kent, Englanti) on brittiläinen palkittu näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Arnold voitti lyhytelokuvallaan Wasp (2003) parhaan lyhytelokuvan Oscar-palkinnon vuonna 2004. Hän on myös Bafta-palkittu. Arnoldin ensimmäinen täyspitkä elokuva Red Road ilmestyi vuonna 2006. Vuonna 2009 hän sai Cannesin elokuvajuhlilla tuomariston palkinnon (Prix du Jury) elokuvallaan Fish Tank, jonka kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti BBC:n kyselyssä kuluvan vuosisadan 70 parhaan elokuvan joukkoon vuonna 2016. Arnold ohjasi vuonna 2011 filmatisoinnin Emily Brontën teoksesta Humiseva harju ja elokuvan ensi-ilta oli syyskuussa 2011. Arnold voitti vuoden 2016 elokuvallaan American Honey uransa toisen tuomariston palkinnon (Prix du Jury).
Filmografia

Wasp (2003, lyhytelokuva)
Red Road (2006)
Fish Tank (2008)
Humiseva harju (2011)
American Honey (2016)
Aiheesta muualla

Andrea Arnold Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Anarawd ap Rhodri Mawr

| Anarawd ap Rhodri Mawr> Gwyneddin kuningas |
| --- | --- |
Valtakausi:  878 – 916
Edeltäjä:  Rhodri Mawr ap Merfyn
Seuraaja:  Idwal ab Anarawd

Syntynyt:  noin 855 Gwyneddin kuningaskunta
Kuollut:  916
Suku:  Aberffraw
Isä:  Rhodri Mawr ap Merfyn
Äiti:  Angharad ferch Meurig
Anarawd ap Rhodri Mawr oli Walesissa sijainneen Gwyneddin kuningaskunnan hallitsija vuosina 878–916 ja mahdollisesti oman aikanasa voimakkain walesilainen hallitsija.
Anarawd ap Rhodri oli Gwyneddin kuningas Rhodri Mawrin poika. Joidenkin lähteiden mukaan hänellä oli viisi veljeä. Anarawd nousi Gwyneddin kuninkaaksi vuonna 878. Walesilaisen munnki Asserin kirjoitusten mukaan Anarawd liittoutui 880-luvulla Northumbrian viikinkikuningas Guthfrithin kanssa Wessexin kuningas Alfred Suurta vastaan. Hänen sanotaan olleen lähellä myös Deheubarthin, Dyfedin, Glywysingin, Gwentin ja Brycheiniogin yhdistämistä Gwyneddin alaisuuteen. Muut Walesin kuninkaat estivät kuitenkin alueen yhdistymisen liittoutumalla Anarawdia vastaan Alfred Suuren kanssa. Myös Anarawd vaihtoi lopulta puolia 890-luvulla. Suurin osa Walesia oli näin tuolloin myös Alfredin yliherruuden alaisena.
Anaeawdin mainitaan tehneen sotaretkiä yhdessä englantilaisten kanssa Alfredin vaikutusvallan uolkopuolelle jääneen Ceredigionin alueella vuonna 895. Anarawd kuoli vuonna 916. Bruty Tywysogyonin kronikka kutsuu häntä nimellä brittien kuninkaaksi eli Brenhin y Bryttanyeit, mikä lienee osoitus hänen asemastaan Walesin voimakkaimpana paikallisena hallitsijana.
Vancouverinmurmeli

| Vancouverinmurmeli |
| --- | --- |
 Vancouverinmurmeli valokuvassa vuodelta 2015
Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Heimo::  Oravat Sciuridae
Suku::  Murmelit Marmota
Laji::  vancouverensis
Kaksiosainen nimi
 Marmota vancouverensis  Swarth, 1911 
 Levinneisyyskartta   nykyinen levinneisyys  historiallinen levinneisyys
Katso myös
   Vancouverinmurmeli Wikispeciesissä   Vancouverinmurmeli Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Vancouverinmurmeli (Marmota vancouverensis) on Kanadan Brittiläisen Kolumbian provinssiin kuuluvan Vancouverinsaaren endeeminen murmeli. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi ja luonnossa niitä on arviolta vain 140–190 yksilöä.
Taksonomia

Vancouverinmurmelia on aikaisemmin pidetty joissakin lähteissä alppimurmelin (Marmota marmota) alalajina. Nykyisin sitä pidetään omana lajinaan.
Koko ja ulkonäkö

Vancouverinmurmeliurokset ovat naaraita kookkaampia. Urosten ruumiin pituus on 695 mm, hännän pituus 220 mm. Naaraiden ruumiin pituus on 661 mm ja hännän pituus 193 mm. Murmelien keskimääräinen paino on 3,76 kiloa. Urokset voivat painaa 7,5 kiloa. Talvihorroksen aikana ne voivat menettää jopa kolmanneksen painostaan. Turkki on väritykseltään pääosin tummanruskea. Naamassa nenä on valkoinen. Valkoista on myös otsalla, leualla ja vatsassa. Poikaset ovat värityksiltään lähes mustia. Aikuisilla on uuden karvan kasvaessa hieman vaaleamman ruskeita laikkuja selkäpuolellaan, jotka tummenevat vanhetessaan.
Levinneisyys ja elinympäristö

Vancouverinmurmeli on Kanadan Brittiläisen Kolumbian provinssiin kuuluvan Vancouverinsaaren endeeminen laji. Vancouverinmurmeli on Brittiläisen Kolumbian ainut endeeminen laji. Vancouverinsaarella lajia tavataan vain saaren vuorialueilla. Nykyisin sen levinneisyysalue käsittää neljätoista vuorta Nanaimon järvillä, sekä yhdeksän vuorta Strathconan alueella. Monet nykyisistä paikoista ovat tulosta luontoon takaisin vapautetuista yksilöistä. Tunnetun historiallisen levinneisyysalueen ulkopuolella Clayoquotissa murmeleita istutettiin yhdelle paikalle vuonna 2009. Schoenjärvelle niitä istutettiin vuosina 2007–2014, mutta Schoenin murmelit ovat mahdollisesti sittemmin kadonneet. Ennen vuonna 2003 alkaneita palautusistutuksia lajia esiintyi vain neljällä vuorella Nanaimon järvillä ja yhdellä vuorella Strathconan alueella. Lajin historiallinen levinneisyysalue lienee ollut suurempi.
Lajin elinympäristö käsittää puurajan alapuolisia niittyjä 900 metrin korkeudelta merenpinnasta 1 400 metrin korkeuksille saakka. Laji suosii runsaan kasvillisuuden niittyjä, jotka ovat Vancouverinsaarella kuitenkin suhteellisen harvinaisia. Tyypillisimmin niitä esiintyy vuorten etelärinteillä, joilla ajoittaiset lumivyöryt rajoittavat puiden kasvua. Myös maasto- tai metsäpalot luovat lajille kelpaavia niittyjä. Lajia on esiintynyt myös esimerkiksi avohakkuilla tai laskettelukäyttöön raivatuilla paikoilla.
Elintavat

Vancouverinmurmeli on päiväeläin. Niitä esiintyy perheryhmissä, jotka sisältävät tyypillisesti yhden täysikasvuisen uroksen, yhdestä kolmeen täysikasvuista naarasta, keskenkasvuista jälkikasvua ja vuosittain yhden naaraan saaman poikueen. Vancouverinmurmeleilla on useita eri äännähdyksiä, jotka vaihtelevat esimerkiksi niiden levottomuuden perusteella.
Vancouverinmurmelit horrostavat lokakuun alusta toukokuun paikkeille 7–8 kuukauden ajan. Koko vuodesta ne ovat aktiivisia vain 4–5 kuukautta. Horrostaminen tapahtuu maanalaisissa käytävissä (hibernacula) routarajaa syvemmällä. Horrostamisen ohella käytävissä kasvatetaan poikaset, levätään ja ne ovat pakopaikkoja petoeläimiltä ja säältä. Käytävät kaivetaan tyypillisesti lohkareiden tai puunjuurten alle. Käytäviin voi olla useita sisäänkäyntejä ja niihin kuuluu pakokäytäviä. Vancouverinmurmelit viettävät suurimman osan aktiivisesta ajastaan 100–1 000 metrin säteellä kotionkalostaan.
Vancouverinmurmelin yleisimpiä ravinnokseen käyttämiä kasveja ovat keväisin Phlox diffusa ja kesäisin Lupinus latifolius, Eriophyllum lanatum ja Lathyrus nevadensis.
Vancouverinmurmeli on useiden eri petoeläinten saaliseläin. Sen yleisimpiä petoeläimiä ovat maakotka (Aquila chrysaetos), susi (Canis lupus) ja puuma (Puma concolor). Muita mahdollisia petoeläimiä ovat amerikannäätä (Martes americana), ahma (Gulo gulo), mustakarhu (Ursus americanus), amerikanhiirihaukka (Buteo jamaicensis), kanahaukka (Accipiter gentilis) ja amerikanhuuhkaja (Bubo virginianus).
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt vancouverinmurmelin äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Vuonna 2016 koko kannan koko luonnossa oli arviolta 140–190 yksilöä. Kantojen uskotaan olevan edelleen laskussa.
Lajin pääasiallisia uhkia ovat petoeläimet, elinympäristön muutokset ja häviäminen sekä tulokaslajit. Hakkuut tunnettujen kantojen lähistöllä ovat voineet jopa kasvattaa paikallisia kantoja. Etenkin avohakkuiden pitkäaikaisvaikutuksia ei kuitenkaan tunneta. Vaikka avohakatut alueet ovat muuten hyviä ympäristöjä murmeleille, ne ovat tavallisesti huonoja horrostamispaikkoja. Avohakkuut saattavat estää yksilöiden liikkumisen yhdeltä vuorenrinteeltä toiselle, mikä vähentää kannan perimän sekoittumista.
Committee on the Status of Endangered Wildlife in Canada on määritellyt lajin uhanalaiseksi ja se kuuluu Brittiläisen Kolumbian B.C. Conservation Data Centren uhanalaisten lajien punaiseen luetteloon. Provinssin laki kieltää murmelien tappamisen tai pyydystämisen. Lajia alettiin kasvattamaan vankeudessa vuonna 1997 ja ensimmäiset vankeudessa kasvaneet yksilöt palautettiin luontoon vuonna 2003. Vuonna 2016 vankeudessa oli kaikkiaan 43 yksilöä Toronton ja Calgaryn eläintarhoissa.
Aiheesta muualla

Marmot Recovery Foundation
Vancouverinmurmelin kallo.
Täytetty murmeli (Beaty Biodiversity Museum, Vancouver).
Mount Washington on yksi lajin esiintymispaikoista.
Verisunnuntai

Verisunnuntai voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Verisunnuntai 22. tammikuuta 1905, jolloin keisari Nikolai II:n henkivartijakaarti ampui aseettomia mielenosoittajia Pietarissa.
Verinen sunnuntai tai verisunnuntai 21. marraskuuta 1920 Dublinissa, jolloin IRA tappoi brittien vakoojia, poliiseja sotilaita, ja Britit vastasivat hyökkäyksellä siviilejä vastaan
Verinen sunnuntai tai verisunnuntai 30. tammikuuta 1972, jolloin brittiarmeijan joukot ampuivat mielenosoittajia Londonderryssä, Pohjois-Irlannissa
Verinen sunnuntai, vuonna 2002 valmistunut elokuva Londonderryn tapahtumista 1972.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Verisunnuntai”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.