stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sérgio de Toledo Machado

| Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Brasilia> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tokio 1964 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Jugoslavia 1970 |  |  |
|  Pronssia | Uruguay 1967 |  |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Pronssia | México 1975 |  |  |
Sérgio de Toledo Machado (s. 24. helmikuuta 1945 Rio de Janeiro) on brasilialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Botafogoa ja Vasco da Gamaa. Machado oli mukana maansa pronssia voittaneessa joukkueessa kesäolympialaisissa 1964 ja Pan-Amerikan kisoissa 1975, minkä lisäksi hän saavutti MM-kisoissa yhden hopeisen ja yhden pronssisen mitalin. Hän oli myös Brasilian neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa Méxicon olympialaisissa 1968.
Aiheesta muualla

Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Brasilian joukkue – Kesäolympialaiset 1964
4 Pasos |
5 Marques |
6 Ubiratan |
7 Massoni |
8 Braun |
9 de Souza |
10 Schall |
11 Edson Bispo |
12 Sucar |
13 Mirshauswka |
14 Machado |
15 Simões |
Valmentaja Brito Cunha
Taidehalli TR1

| Taidehalli TR1 |
| --- | --- |

Tyyppi:  Taidemuseo 
Sijainti:  Väinö Linnan aukio 13 Finlayson, Tampere
Perustettu:  2005
Lakkautettu:  2015
Ylläpitäjä:  Tampereen kaupunki
Kotisivut:  Taidehalli TR1
Koordinaatit:  61°30′07″N, 23°45′35″E
 fiTaidehalli TR1 
   
Taidehalli TR1 oli visuaalisten taiteiden näyttelykeskus. Se oli toiminnassa 2005–2015 Tampereella Finlaysonin historiallisella tehdasalueella.
Näyttelyt

Taidehalli TR1:n tiuhaan vaihtuvissa näyttelyissä esiteltiin kuva- ja mediataiteita, muotoilua, taidekäsityötä ja valokuvataidetta. Näyttelytoiminnasta vastasivat pääasiallisesti Tampereen taidemuseo, Tampereen nykytaiteen museo, mediamuseo Rupriikki, Valokuvakeskus Nykyaika sekä Pirkanmaan muotoilu- ja taideteollisuusyhdistys Modus. Taidehallia vuokrattiin myös muille näyttelynjärjestäjille. Tiloja hallinnoi Tampereen kaupungin museotoimi.
TR1:n näyttelytoiminta päättyi vuoden 2015 alussa. Tampereen kaupungin museopalvelujen mukaan taidehalli lakkautettiin taloudellisten syiden takia.
Rakennus

Taidehalli TR1 toimi Suomen ensimmäisessä nykyaikaisessa tehdasrakennuksessa, joka on valmistunut vuonna 1837. Talosta on käytetty nimiä Vanha tehdas, Kuusivooninkinen (tai Kuusvooninkinen) ja TR1 (’tehdasrakennus 1’). Rakennuksessa sijaitsi pitkään myös mediamuseo Rupriikki.
Taitouinti kesäolympialaisissa 2012

Taitouinti
Taitouinnissa kilpailtiin Lontoon vuoden 2012 kesäolympialaisissa 5.–10. elokuuta. Kilpailtavina lajeina olivat naisten parikilpailu ja joukkuekilpailu, joista parikilpailuun osallistui 24 ja joukkuekilpailuun kahdeksan maata. Yhteensä kilpailijoita oli 104. Taitouintikilpailut käytiin London Aquatics Centressä.
Karsinta

Britannialla oli isäntämaana automaattisesti maapaikka kumpaankin kilpailuun. Joukkuekilpailussa maanosien mestaruuskilpailujen voittajajoukkueet Eurooppaa lukuun ottamatta pääsivät mukaan olympialaisiin, ja loput kolme paikkaa ratkesivat Lontoossa järjestetyssä karsintaturnauksessa 18.–22. huhtikuuta 2012.
Kaikki joukkuekilpailuun osallistuvat maat osallistuivat myös parikilpailuun. Parikilpailun uimarien on osallistuttava myös joukkuekilpailuun. Maanosien mestarit saavat kisapaikan, ja loput paikat jaettiin Lontoon karsintaturnauksessa.
Osallistujat > Parikilpailu

Iso-Britannia
23 muuta maata
Osallistujat > Joukkuekilpailu

Iso-Britannia
seitsemän muuta maata
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Laji |  Kultaa |  Hopeaa |  Pronssia |
| Pariuinti |  Venäjä   Natalja Ištšenko   Svetlana Romašina |  Espanja   Ona Carbonell   Andrea Fuentes |  Kiina   Huang Xuechen   Liu Ou |
| Joukkuekilpailu |  Venäjä |  Espanja |  Kiina |
Takifugu

| Takifugu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Jäykkäleukakalat Tetraodontiformes
Heimo::  Pallokalat Tetraodontidae
Suku::  Takifugu  Abe, 1949 
Synonyymit
 Fugu Abe, 1950 
Katso myös
   Takifugu Wikispeciesissä   Takifugu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Takifugu on pallokalojen suku, johon kuuluu noin 25 lajia. Nämä ja jotkin lähisukujen kalat tunnetaan Japanissa nimellä fugu, ja ne ovat japanilaisten ja lähiseudun asukkaiden himoama ruokakala, vaikka kaikkien lajien tietyissä elimissä on vaarallista tetrodotoksiini-hermomyrkkyä. Takifugu-suvussa ruokakalalajeja on yksitoista. Tunnetuin on Takifugu rubripes, muita ruokakalalajeja ovat T. porphyreus, T.pardalis ja T. vermicularis.
Kaikki suvun lajit elävät merivedessä, mutta ainakin kaksi, Takifugu obscurus ja Takifugu ocellatus, käyvät kutemassa joessa makeassa tai murtovedessä. Niiden poikaset vaeltavat mereen noin vuoden ikäisinä.
Kauniin vihreä-oranssi-mustaraitaista sormuspallokalaa  (Takifugu ocellatus) näkee useimmin murtovesiakvaarioissa. Myös joitakin muita takifugu-lajeja on joskus pidetty akvaariokaloina.
Lajeja

sokkelopallokala Takifugu exascurus
epolettipallokala Takifugu niphobles  (80 cm)
sälepallokala Takifuguoblongus
sormuspallokala Takifugu ocellatus
Takifugu orbimaculatus
Takifugu rubripes
oranssieväpallokala Takifugu xanthopterus
Taidehalli

Hampurin taidehalli, joka avattiin vuonna 1869.
Taidehalli (saks. Kunsthalle) on kuvataiteen vaihtuvien näyttelyiden tai muiden näyttelyiden esittämiseen tarkoitettu näyttelytila tai rakennus. Taidehalli poikkeaa taidemuseosta siten, että tavallisesti sen tehtävänä ei ole taiteen tutkimustoiminta. Taidehalli joko ylläpitää tai ei ylläpidä taidekokoelmia. Taidehallit ovat tavallisesti myös näyttelytiloina suurempia kuin taidegalleriat ja niiden ensisijainen tehtävä on taiteen esittely. Tavallisesti taidehallin organisaation takana on taide- tai taiteilijayhdistys, kaupunki, yritys tai näiden yhteisosuus säätiössä.[lähde? ]
Ensimmäiset taidehallit perustettiin Saksassa 1800-luvun alussa. Eräs kuuluisia saksalaisia taidehalleja on vuonna 1869 avattu Hampurin taidehalli, joka perustamisen takana oli vuonna 1817 perustettu Hampurin taideyhdistys. Ruotsissa taidehalleja on runsaasti. Liljevalchin taidehalli Tukholmassa otettiin käyttöön vuonna 1916 ja Malmön taidehalli on eräs suurimpia nykytaiten näyttelytiloja Euroopassa. Bonniersin taidehalli Tukholmassa perustettiin vuonna 2005.[lähde? ]
Helsingin Taidehalli on toiminut vuodesta 1928 nykytaiteen merkittävänä näyttelypaikkana Etu-Töölössä. Myös Vaasassa, Seinäjoella ja Porvoossa on taidehalli.[lähde? ]
Aiheesta muualla > Taidehallit Suomessa

Porvoon taidehalli (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi, ruotsiksi, englanniksi)
Vaasan taidehalli (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi, ruotsiksi, englanniksi)
Seinäjoen taidehalli (suomeksi, englanniksi)
Helsingin taidehalli
Turun Taidehalli
Aiheesta muualla > Muissa maissa

Liljevalchin taidehalli
Bonniersin taidehalli, Tukholma (ruotsiksi, englanniksi)
Magasin 3, Tukholma (ruotsiksi, englanniksi)
Malmön taidehalli (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi, englanniksi)
Tallinnan taidehalli (Arkistoitu – Internet Archive) (viroksi, englanniksi)
Hampurin taidehalli
Wienin taidehalli (saksaksi, englanniksi)
Mûcsarnokin taidehalli Budapestissa (unkariksi, englanniksi)
The New York Kunsthalle (englanniksi)
Tallinnan taidehalli
Suunnitelma W

Suunnitelma W (engl. Plan W) on Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin yhdessä toisen maailmansodan aikana luoma suunnitelma, jonka tarkoituksena oli vastata Saksan suunnittelemaan maihinnousuun Irlantiin. Saksa oli vuosina 1939–1940 käymänsä salamasodan jälkeen miehittänyt Puolan ja Ranskan sekä useita pienempiä maita, ja Britannia sai perustellusti aiheen epäillä olevansa itse seuraava hyökkäyksen kohde. Vaikka Irlanti oli toisessa maailmansodassa virallisesti puolueeton, saksalaisten hyökkäystä myös sinne pidettiin mahdollisena. Saksalaiset olivatkin aloittaneet operaatio Vihreäksi nimetyn suunnitelman maihinnoususta Irlantiin laatimisen toukokuussa 1940. Britannian tiedustelu sai siitä ensimmäisiä viitteitä jo kesäkuun aikana. Britit olivat kiinnostuneita Irlannin suojaamisesta, sillä saksalaisten valtaamana se uhkaisi heidän läntistä sivustaansa ja yhteyksiään Atlantille.
Brittiläis-irlantilainen puolustus oli molemmille osapuolille kiusallinen ehdotus, sillä Irlannin johdossa oli useita sisällissodassa Britanniaa vastaan vuosina 1916–1921 taistelleita henkilöitä. Saksalaismiehityksen uhka ja Irlannin satamien merkitys puhui kuitenkin vahvasti yhteisen puolustussuunnitelman puolesta.
Tanssiteatteri Raatikko

Tanssiteatteri Raatikko on suomalainen Vantaalta kotoisin oleva tanssi- ja lastenteatteri. Raatikon perustivat vuonna 1972 tanssija-koreografit Marjo Kuusela ja Maria Wolska, ja se on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut tanssiteatteri. Teatterin kotinäyttämö on Tikkurilassa osoitteessa Silkkitehtaantie 5, josta käsin ryhmä käy paljon kiertueilla sekä Suomessa että ulkomailla.
Raatikon esittämät teokset edustavat modernia nykytanssia sekä lasten tanssiteatteria, ja niille on ominaista vahva tunnesisältö ja huumori. Vuosittain Raatikko tuottaa kahdesta kolmeen uutta ensi-iltaa. Ohjelmistoon sisältyy tanssiteatteriteoksia niin aikuisille kuin lapsille ja nuorille. Vuosittain ryhmän noin 400 esitystä seuraa yli 30 000 katsojaa.
Raatikko on viime vuosina laajentanut toimintaansa muun muassa vuorovaikutteisiin lapsille suunnattuihin tanssiteoksiin, joiden yleisö voi osallistua esitykseen. Teatteri tekee yhteistyötä Vantaan koulujen, päiväkotien ja kulttuuripalveluiden kanssa. Teatterin taiteellisena johtajana toimi 1980-luvun lopulle saakka Marjo Kuusela. Vuodesta 1988 lähtien johtajana on ollut tanssija-koreografi Marja Korhola. 1990-luvun puolivälissä Korholan ohjelmistovalinnat ja johtaminen aiheuttivat lähes kaikkien tanssijoiden irtisanoutumisen ja muun muassa Carolyn Carlsonin kutsumisen väliaikaiseksi taiteelliseksi neuvonantajaksi.
Marja Korholan jäätyä eläkkeelle alkuvuodesta 2022 uutena johtajana aloitti tanssija ja koreografi Jaakko Toivonen.
Vuonna 1983 tanssiteatterille myönnettiin Vantaan kulttuuripalkinto. Raatikko on palkittu useasti muulloinkin. Esimerkiksi Lastenpäivä-palkinnon teatteri sai vuonna 2014.
Vuonna 2016 ohjelmistoon kuului esimerkiksi suomalaista kansanperinnettä ja hölmöläistarinoita yhdistävä lastenteatteriesitys Hys-hys Hymylään.
Aiheesta muualla

Raatikon kotisivut
Raisa Rauhamaa: Suomalaisen nykytanssin esikuva muutti tunturiin – tilalle ei tule vettä, sähköä eikä tietä (27.11.2015) (Arkistoitu – Internet Archive) (hs.fi)
Tennesseen yliopisto

| Tennesseen yliopisto> University of Tennessee, Knoxville |
| --- | --- |

Motto:  Veritatem cognoscetis et veritas te liberabit
Perustettu:  1794
Tyyppi:  julkinen
Säätiön varat:  848,3 miljoonaa dollaria
Kansleri:  Donde Plowman
Opiskelijoita:  21 308
Jatko-opiskelijoita:  6 215
Sijainti:   Knoxville, TN  Yhdysvallat
Osoite:  utk.edu
Maskotti:  Smokey X
Tennesseen yliopisto on julkinen yliopisto Knoxvillessä, Tennesseen osavaltiossa Yhdysvalloissa. Yliopisto on perustettu vuonna 1794, ja syksyllä 2021 siellä opiskeli yli 25 000 opiskelijaa.
Alkujaan yliopisto toimi nimellä Blount College. Se vaihtoi nimeään muutamaan otteeseen ja vuosina 1862–1865 toiminta keskeytettiin Yhdysvaltain sisällissodan vuoksi. Nykyisen nimensä yliopisto sai vuonna 1879. Yliopistoa edustava jalkapallojoukkue sai nimekseen Volunteers vuonna 1902.
Yliopiston maskottina toimii valko-oranssia ruudullista liiviä käyttävä sininenpesukarhukoira nimeltään Smokey. Maskotti otettiin käyttöön ensimmäinen kerran vuonna 1953 ja vuoteen 2022 mennessä yhteensä 10 koiraa on toiminut Smokeyn roolissa. Nykyinen maskotti, Smokey X, aloitti toimessaan vuonna 2013.
Vuodesta 2019 lähtien yliopiston kanslerina on toiminut Donde Plowman.
Yliopisto koostuu 11 tiedekunnasta:
Herbertin maataloustieteellinen tiedekunta
Arkkitehtuurin ja muotoilun tiedekunta
Taiteen ja luonnontieteiden tiedekunta
Haslamin kauppakorkeakoulu
Viestintä- ja informaatiotieteellinen tiedekunta
Kasvatus-, terveys- ja ihmistieteiden tiedekunta
Ticklen teknillinen tiedekunta
Oikeustieteellinen tiedekunta
Hoitotieteellinen tiedekunta
Sosiaalityön tiedekunta
Eläinlääketieteellinen tiedekunta
Sérieux comme le plaisir

| Sérieux comme le plaisir |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Benayoun
Käsikirjoittaja:   Robert Benayoun  Jean-Claude Carrière 
Tuottaja:  Pierre Neurrisse
Säveltäjä:  Michel Berger
Kuvaaja:  Jean Badal
Leikkaaja:  Jean Ravel
Lavastaja:  Jacques Dugied
Pääosat:   Jane Birkin  Richard Leduc  Georges Mansart 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:   Dovidis  Paris-Cannes Production  ORTF 
Ensi-ilta:   1975-1-1515. tammikuuta 1975 (Ranska)  
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sérieux comme le plaisir (kansainvälisesti Serious as Pleasure) on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut Robert Benayounin ohjaama ranskalainen road movie -tyylinen draamakomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Jane Birkin, Richard Leduc ja Georges Mansart. Robert Benayoun laati elokuvan käsikirjoituksen Jean-Claude Carrièren kanssa. Carrière näyttelee elokuvassa sivuroolia ja Benayoun tekee pienen cameoroolin. Pierre Neurrisse oli elokuvan tuottajana.
Sérieux comme le plaisir kuvattiin vuonna 1974, ja sen tuotantoyhtiöinä olivat Dovidis, Paris-Cannes Production ja ORTF. Elokuva sai ensi-iltansa Ranskassa 15. tammikuuta 1975, oli Lugo Filmsin teatterilevittämä ja keräsi teatterikierroksensa aikana 219 237 katsojaa.
Juoni

Sérieux comme le plaisir kertoo kolmesta nuoresta ystävyksestä, Arianesta, Brunosta ja Patrickista, jotka asuvat yhdessä ja elävät huoletonta elämää. Eräänä päivänä he päättävät lähteä päämäärättömälle automatkalle. Heitä lähtee seuraamaan epäluuloinen poliisi, joka epäilee jotain hämärää tässä porukassa. Bruno ja Patrick ovat molemmat rakastuneet Arianeen, mutta heidän tiensä eroavat, kun Ariane jättää pojat.
Aiheesta muualla

Sérieux comme le plaisir Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sérieux comme le plaisir AllMoviessa. (englanniksi)
Sérieux comme le plaisir AlloCinéssä (ranskaksi)
Sérieux comme le plaisir UniFrancessa (ranskaksi)
Sérieux comme le plaisir JP’s Box-Officessa (ranskaksi)
Standard (keisarillinen huvialus)

Standard Sevastopolin satamassa 1914.
S/S Standart (ven. Штандарт, Štandart) oli Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Nikolai II:n huvijahti, joka oli valmistumishetkellä maailman suurin yksityinen huvijahti.
Keisarillinen huvijahti Krimillä.
Valmistus

Jahti tilattiin Burmeister & Wainin telakalta Kööpenhaminasta, missä se valmistettiin 1893-1896. Jahti nimettiin keisari Pietari Suuren omistaman samannimisen fregatin mukaan, mikä valmistui vuonna 1703.
Britannian tuleva kuningas, Walesin prinssi Edvard VII pyysi saada keisarillisen jahdin pohjapiirrokset vuonna 1895. Prinssi Edvard teki pyynnön Cowesin regatan aikana, jossa huvijahti oli vierailuilla. Pohjapiirrustuksia säilytetään Greenwichin kansallisessa merimuseossa Lontoossa.
Valmistus > Mitat

Keisarillinen jahdin pituus oli 122 metriä ja leveys 15 metriä. Alus painoi 5557 tonnia. Jahti kykeni liikkumaan 21 solmua tunnissa, mikä vastaa lähes 39 kilometriä tunnissa. Alus oli nopeampi ja suurempi kuin muut keisarilliset jahdit.
Valmistus > Sisustus

Englantilainen kirjailija, historioitsija Paul Gilbert luonnehtii jahtia kelluvaksi palatsiksi, koska laiva oli ylellinen. Huvijahdissa oli muodollinen vastaanottohuone ja salonkeja, jotka oli päällystetty mahongilla, kristallikruunuilla, samettiverhoilla, persialaisilla matoilla, marmorilla ja messingillä. Huvijahdissa oli oma kappeli keisariperhettä varten. Keisarin työhuone oli sisustettu tummalla nahalla ja puuhuonekaluilla. Venäjän keisarilla oli varaa ylellisyyteen, koska hän oli yksi maailman rikkaimmista henkilöistä.
Keisarillinen huvijahti

Keisarillinen huvijahti vastaanotti Venäjän keisarillisen perheen lisäksi arvovaltaisia vieraita kuten Britannian kuningas Edvard VII:n ja hänen puolison kuningatar Alexandran. Ruotsin kuningas Kustaa V ja Saksan keisari Wlhelm II olivat huvijahdin vieraita. Myös Siamin kuningas, Ranskan presidentti ja Portugalin kuningatar vierailivat jahdilla.
Keisarillinen huvijahti purjehti Englannin Cowesin regattaan vuonna 1909.
Keisarillinen huvijahti purjehti usein Suomen ja Krimin rannikoilla. Jahti purjehti viimeisen kerran Suomen saaristossa vuonna 1914, eli ensimmäisen maailmansodan kynnyksellä.
Karilleajo

Keisarillinen jahti oli matkalla katsomaan Riilahden meritaistelun muistomerkkiä Aminoff-suvun omistamalle Riilahden kartanolle vuonna 1907. Alus ajoi karille Hangon ja Riilahden kartanon välisellä alueella. Kari oli jäänyt merkitsemättä merikarttaan. Keisari Nikolai II ja keisarillinen perhe oli jahdin kyydissä onnettomuushetkellä. Nikolai II rantautui jahdista Riilahden kartanon maille Bromarviin. Alus ei jäänyt hylkynä paikalle, vaan se hinattiin pois. Pelastustöihin osallistui suomalainen meripelastusyhtiö Neptun. Maailman median huomio kohdistui tapaukseen, koska kyseessä oli maailman suurin yksityisjahti.
Venäjän keisarikunnan jälkeen

Vuonna 1914 alkanut ensimmäinen maailmansota johti sisäisiin levottomuuksiin, Venäjän vallankumoukseen vuonna 1917 ja Venäjän keisarikunnan kaatumiseen.
Alus jäi vuonna 1918 Neuvosto-Venäjän haltuun. Alukselle annettiin uusi nimi Vosemnadtsate Martza. Myöhemmin siitä riisuttiin ylellinen sisustus.
Alus muutettiin 1932 alkaen Martin telakalla Leningradissa miinalaivaksi, mikä valmistui 25. joulukuuta 1936. Alus sai samalla uuden nimen Marti ja liitettiin Neuvostoliiton Itämeren laivastoon. Toteutettu muutos ei ollut kuitenkaan menestys, koska 6 000 tonnin alukselle kyettiin kuormaamaan ainoastaan 320 miinaa ja sen nopeus oli liian pieni tehokkaaseen miinanlaskuun.
Aluksen vaurioiduttua 1941-1942 lievästi se korjattiin 1943, minkä jälkeen se oli uivana patterina tukemassa Leningradin piirityksen aikaista puolustusta. Alus kunnostettiin ja sen moottorit vaihdettiin 1940-luvun lopulla Rostockissa, minkä jälkeen se jatkoi koululaivana. Alus nimettiin 1957 uudelleen Okaksi. Alus myytiin romutettavaksi 1960-luvun alussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Standard Wikimedia Commonsissa
Venäjän keisarin työhuone.
Huvijahdin pääruokasali.
Talvivaaran miehet

| Talvivaaran miehet |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Markku Heikkinen
Käsikirjoittaja:  Hannu-Pekka Vitikainen
Tuottaja:  Hannu-Pekka Vitikainen
Säveltäjä:  Joonatan Portaankorva
Kuvaaja:  Markku Heikkinen Jarkko T. Laine H-P Vitikainen
Leikkaaja:  Tuula Mehtonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Zone2 Pictures
Ensi-ilta:  20. helmikuuta, 2015
Kesto:  75 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Talvivaaran miehet on Markku Heikkisen ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2015.
Elokuva on dokumentti Talvivaaran kaivosta operoivasta Talvivaaran Kaivososakeyhtiöstä sekä yhtiön palveluksessa olevista työntekijöistä. Elokuvassa seurataan työntekijöiden arkea sekä kaivoksen lähiympäristössä asuvien ihmisten reaktioita kaivoksen aiheuttamiin ongelmiin.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Elokuva voitti vuoden 2015 Tampereen elokuvajuhlilla erikoispalkinnon yli 30-minuuttisten kotimaisten elokuvien sarjassa.
Tatjana Goldobina

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Naisten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | 50 m pienoiskivääri,asennot |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1998 | 50 m pienoiskivääri, makuu, joukkue |  |
|  Kultaa | Zagreb 2006 | 50 m pienoiskivääri, asennot, joukkue |  |
|  Pronssia | Lahti 2002 | 50 m pienoiskivääri, asennot, joukkue |  |
|  Pronssia | Zagreb 2006 | 10 m ilmakiväari, joukkue |  |
Tyttöjen ammunta
|  Kultaa | Milano 1994 | 50 m pienoiskivääri, makuu, joukkue |  |
|  Pronssia | Milano 1994 | 50 m pienoiskivääri, asennot, joukkue |  |
Tatjana Vladimirovna Goldobina (ven. Татьяна Владимировна Голдобина, s. 4. marraskuuta 1975 Biškek) on venäläinen kivääriampuja ja olympiamitalisti.
Goldobina on saavuttanut olympialaisissa hopeaa naisten 50 m pienoiskiväärin asentokilpailusta. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut joukkuekilpailuissa tyttöjen sarjassa kullan ja pronssin, sekä naisten sarjassa kaksi kultaa ja kaksi pronssia.
Takiaistammi

| Takiaistammi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Pyökkimäiset Fagales
Heimo::  Pyökkikasvit Fagaceae
Suku::  Tammet Quercus
Laji::  macrocarpa
Kaksiosainen nimi
 Quercus macrocarpa  Michx. 

Katso myös
   Takiaistammi Wikispeciesissä   Takiaistammi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Takiaistammi (Quercus  macrocarpa) on  tammilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan keski- ja itäosissa.
Lajikuvaus

Takiaistammi kasvaa noin 30 metriä korkeaksi ja rungon halkaisija voi olla kolme metriä. Lehtien yläpinta on kiiltävänvihreä, alapinta kellanruskea. Lehdet ovat 7–15 cm pitkät. Terhot ovat harvinaisen suuria, 2–5 cm pitkiä.
Takiaistammi on nopeakasvuinen ja kestävä, siksi sitä käytetään puistopuuna.
Aiheesta muualla

ITIS: Quercus macrocarpa (englanniksi)
Takiaistammi.
Takiaistammen kaarnaa.
Takiaistammen terhoja.
Tatjana Gutsu

Tatjana Konstantinovna Gutsu (ven. Татьяна Константиновна Гуцу, ukr. Тетяна Костянтинівна Гуцу, Tetyana Kostyantynivna Hutsu, s. 5. syyskuuta 1976 Chișinău, Moldavian SNT) on entinen ukrainalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän saavutti arvokisavoittoja vuosina 1991 ja 1992.
Gutsu saavutti Barcelonan 1992 olympialaisissa kultaa henkilökohtaisessa neliottelussa ja joukkuekilpailussa. Lisäksi hän saavutti hopeaa eritasonojapuilla ja pronssia permannolla. Hän epäonnistui pahasti joukkuekilpailun puomiosuudella mutta henkilökohtaisessa neliottelussa hän oli puomilla paras.
Vuonna 1991 Indianapolisin MM-kilpailuissa Gutsu voitti kultaa joukkuekilpailussa sekä saavutti hopeaa puomilla ja eritasonojapuilla. Vuonna 1992 Nantesin EM-kilpailuissa Gutsu voitti kultaa moniottelussa, eritasonojapuilla ja hypyssä sekä saavutti hopeaa puomilla ja pronssia permannolla; joukkuekilpailu ei kuulunut ohjelmaan.
Tatjana Golikova

Tatjana Golikova (2016)
Tatjana Aleksejevna Golikova (ven. Татья́на Алексе́евна Го́ликова, s. 9. helmikuuta 1966 Mytištši) on venäläinen taloustieteilijä ja poliitikko. Hän on ollut varatalousministerinä ja ensimmäisenä varatalousministerinä vuodesta 1999. Hänet nimitettiin terveys- ja sosiaaliministeriksi 24. syyskuuta 2007. Syyskuusta 2013 hän on Venäjän tilintarkastustuomioistuimen puheenjohtaja.
Golikova on naimisissa Viktor Hristenkon kanssa.