stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sirius
Havaitseminen

Sirius sijaitsee taivaanekvaattorin eteläpuolella. Näin ollen se on etelänavalta katsottuna aina horisontin yläpuolella. Suurimmassa osassa pohjoista pallon­puoliskoakin se on ajoittain näkyvissä mutta sitä lyhemmän ajan ja sitä matalammalla, mitä pohjoisempana havaintopaikka sijaitsee. Pohjoisilla napa­seuduilla, 74. leveyspiirin pohjois­puolella, se ei näy koskaan.
Sirius sijaitsee Ison koiran tähdistössä, Orionin itäpuolella eli pohjoiselta pallon­puoliskolta katsottuna sen vasemmalla puolella siten, että Orionin vyön kolmen tähden kautta kulkeva suora kulkee liki­pitäen myös Siriuksen kautta. Suomessa Sirius näkyy talvitaivaalla matalalla etelässä. Pienen horisonttikorkeuden vuoksi tähti tuikkii voimakkaasti ja näyttää koko ajan vaihtavan väriään. Korkeimmillaan ja suoraan etelässä se on joka yö noin neljä minuuttia aikaisemmin kuin edellisenä yönä, ja uuden­vuoden­yönä tämä tapahtuu suunnilleen keski­yön aikoihin.
Kaukoputki ei paljasta mitään uusia yksityiskohtia, tosin seuralaistähti on havaittavissa noin 30 cm:n kaukoputkella. Tulevaisuudessa tähdet näyttävät vielä lähentyvän toisiaan ja valkoisen kääpiön havaitseminen vaikeutuu entisestään. Sirius on aiheuttanut vilkkumisensa ja kirkkautensa johdosta monta turhaa ufohavaintoa.
Kaksoistähti Sirius AB

Sirius on kaksoistähti, jossa kirkasta tähteä (Sirius A) kiertää pieni valkoinen kääpiö (Sirius B). Sirius A kuuluu spektriluokkaan A1V. Se on meidän Aurinkoamme jonkin verran suurempi, valovoimaisempi ja kuumempi tähti, jonka valo on väriltään valkoista. Saksalainen tähtitieteilijä Friedrich Bessel päätteli Siriuksen seuralaisen olemassaolon jo vuonna 1844 havaittuaan, että Siriuksen liikerata suhteessa kaukaisiin tähtiin oli aaltomainen. Alvan Clark onnistui havaitsemaan Sirius B:n 18 vuotta myöhemmin testatessaan juuri valmistamaansa linssikaukoputkea. Se on ensimmäinen löydetty valkoinen kääpiötähti.
Sirius AB

| Siriusin kaksoistähti |
| --- | --- |
Kumppani: a CMa B
Kiertoaika (P): 50,09
Isoakselin puolikas (a): 7,56 (19,8 AU)
Eksentrisyys (e): 0,5923
Inklinaatio (i): 136,5
Nouseva solmu (Ω): 44,6
Periastronin eepokki (T): 1894,13
Kiertoaika 50,1 V
Tähtien väli 19,8 AU
Väli vaihtelee välillä 8,1–31,5 AU
Rataellipsin eksentrisyys eli soikeus 0,59
Pölyä on havaittu Sirius AB:n ympäriltä.
Sirius A

Sirius A:n massa on 2,02–2,14 ja läpimitta 1,68–1,71 Aurinkoa. Se on A-tyypin pääsarjan tähti. Rautaa on 7,4 kertaa niin paljon kuin Auringossa. Siriukselta ei ole löydetty eksoplaneettoja. Niitä onkin vaikea havaita spektroskooppisesti tähden kiehuvan pinnan takia, ja kaukoputkella lähiplaneettojen näkeminen on mahdotonta ja tulevaisuudessakin vaikeaa keskustähden suuren kirkkauden takia. Säteily sallisi mahdolliselle planeetalle vain alkeellisen elämän eli bakteereja.
Sirius B

Sirius B on valkoinen kääpiö, jollainen on hyvin tiheä tähti. Valkoinen kääpiö koostuu degeneroituneesta aineesta, jonka elektroniverho on romahtanut. Kun elektroneille ei ole tilaa atomin ydinten välissä, aine voi puristua hyvin tiiviiksi. Painovoima tähden pinnalla on valtava. Sirius B:n keskitiheys on noin 2,8 tonnia kuutiosenttiä kohden, mutta keskusta on noin 11,5 kertaa tätä tiheämpi. Tähden painovoima on 350 000 kertaa niin suuri kuin Maan. Sirius B:n pinta on 300 kertaa timanttia kovempi. Tähti pyörii nopeasti, ja sillä on voimakas magneettikenttä. Sirius B:n pintalämpötila on noin 27 000 K, mutta sen keskustassa on 22 miljoonan kelvinin lämpötila.
Sirius B:n läpimitta on 11 700 km, eli se on hieman Maata pienempi. Silti sen massa on hieman yli 325 000 Maan massaa. Valkoinen kääpiö on alkujaan kuolleen tähden helium-hiilipitoinen ydin. Laskujen mukaan Sirius B:n massa oli alun perin noin 5,05 (+0,374/−0,276) Auringon massaa, mutta nyt sen massa on vain noin Auringon massan verran. DA-tyypin spektristä päätellen Sirius B:llä lienee suuri hiili-happipitoinen ydin, jonka päällä on korkeintaan muutaman sadan kilometrin paksuinen heliumkerros ja tämän päällä vielä muutaman kymmenen kilometrin vetykerros . Hiilipitoisessa ytimessä
on yli 50 kertaa niin paljon massaa kuin sen ympärillä olevissa vety- ja heliumkerroksissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sirius keskellä Google Sky. Viitattu 9.3.2015.
Aiheesta muualla > Tähtiluettelot

Siriuksesta löytyy numerotietoja tähtiluetteloista.
Alcyone Sirius
Kaler Sirius (Arkistoitu – Internet Archive)
Aricns Sirius A (Arkistoitu – Internet Archive)
Aricns Sirius B (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Tähdet:  Sirius, ε CMa, δ CMa, β CMa, η CMa, ζ CMa, ο2 CMa, σ CMa, κ CMa, ο1 CMa, ν2 CMa, ω CMa, θ CMa, γ CMa, ξ1 CMa, ι CMa, τ CMa, ν3 CMa, 27 CMa, λ CMa, ξ2 CMa, π CMa, 15 CMa, 145 CMa, 29 CMa, μ CMa, 10 CMa, HD 47536, 11 CMa, FR CMa, R CMa, ν1 CMa, 17 CMa, 26 CMa, 12 CMa
Eksoplaneetat:  HD 47536 b
Taivaan kirkkaimmat tähdet
Aurinkoa lähimmät tähdet
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. Alfa Centauri *** | 4,365 | 7. Sirius ** | 8,583 | 13. Lacaille 9352 | 10,69 | 19. Struve 2398 ** | 11,49 | 25. YZ Ceti | 12,12 |
| 2. Barnardin tähti | 5,979 | 8. Luyten 726-8 ** | 8,728 | 14. Ross 128 | 10,94 | 20. Groombridge 34 ** | 11,65 | 26. Luytenin tähti | 12,25 |
| 3. Luhman 16 ** | ~6,58 | 9. Ross 154 | 9,672 | 15. WISE 0350-5658 | ~11,2 | 21. Epsilon Indi *** | 11,82 | 27. SCR 1845-6357 ** | 12,57 |
| 4. WISE 0855–0714 | ~7,18 | 10. Ross 248 | 10,31 | 16. EZ Aquarii *** | 11,27 | 22. DX Cancri | 11,83 | 28. Teegardenin tähti | 12,57 |
| 5. Wolf 359 | 7,782 | 11. Epsilon Eridani | 10,48 | 17. 61 Cygni ** | 11,40 | 23. Tau Ceti | 11,91 | 29. Kapteynin tähti | 12,76 |
| 6. Lalande 21185 | 8,294 | 12. WISE 1506+7027 | ~10,5 | 18. Procyon ** | 11,44 | 24. GJ 1061 | 11,99 | 30. Lacaille 8760 | 12,87 |

|  |  | Etäisyydet valovuosissa |  | ** Tähti on kaksoistähti |  | *** Tähti on kolmoistähti |  |  |  |
Siriuksen sijainti Ison koiran tähdistössä
Hubble-avaruusteleskoopin kuva Sirius AB:stä.
Taiteilijan näkemys Sirius AB:stä.
Minervan pöllö

Minerva pitelee pientä pöllöä kädessään. 100-luku, entistetty 1700-luvulla.
Minervan pöllö (Athenen pöllö) on pöllö, joka roomalaisessa mytologiassa kulkee Minervan, viisauden jumalattaren, mukana. Kreikkalaisessa mytologiassa Minervaa vastasi Athene. Minervan pöllö on viisauden tunnus ja filosofian vertauskuva. Pöllöä on perinteisesti pidetty viisaana. G. W. F. Hegelin sanojen mukaan ”Minervan pöllö lähtee lentoon vasta hämärän laskeutuessa”. Hegel viittasi tällä filosofian luonteeseen asioita jälkikäteen tarkastelevana ja ymmärtävänä toimintana.
Hegel ja Minervan pöllö

G. W. F. Hegel kirjoitti filosofiaan viitaten teoksessaan Oikeusfilosofian pääpiirteet (1821) Minervan pöllöstä: ”Minervan pöllö lähtee lentoon vasta hämärän laskeutuessa” ja tarkoitti sillä, että filosofia ymmärtää elämää vasta, kun se kulkee ohi, todellisuutta vasta, kun asiat ovat jo tapahtuneet, ja aikakauden tarkoituksen ja olemuksen vasta sen lähetessä loppuaan. Filosofia ei voi olla ennalta määräävää eli määrätä millainen todellisuuden tulisi olla, koska se ymmärtää asioita vasta jälkiviisaasti.
»Vielä muutama sana sen opettamisesta, miten maailman pitäisi olla. Siihen filosofia näet ilmaantuu joka tapauksessa aina liian myöhään. Maailman ajatuksena filosofia ilmenee vasta aikana, jolloin todellisuus on päättänyt muodostumisprosessinsa ja saattanut itsensä valmiiksi – – Kun filosofia maalaa harmaansa harmaalle, silloin on eräs elämän hahmo tullut vanhaksi, ja harmaalla harmaassa sitä ei saata nuorentaa, vaan vain tiedostaa; Minervan pöllö lähtee lentoon vasta hämärän laskeutuessa.»
”Harmaalla harmaassa” Hegel tarkoitti filosofian teoriaa vanhenevan maailmanmuodon taustamaalauksena. Filosofi voi tiedostaa tämän maailmanmuodon olemuksen ja saattaa sen muiden tietoisuuteen, mutta ei voi muuttaa sitä muuksi ainakaan välittömän käytännöllisesti.
Muissa yhteyksissä

Minervan pöllö on muun muassa Georg Henrik von Wrightin teoksen sekä Helsingin yliopiston filosofian opiskelijoiden ainejärjestön Dilemman lehden nimi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Minervan pöllö Wikimedia Commonsissa
Pöllö antiikin kreikkalaisessa kolikossa.
Vertti

| Vertti |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  9. syyskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Evert
Nimen alkuperä:  Eevert tai Ferdinand
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vertti on suomalainen miehen etunimi, alkujaan lyhentymä nimestä Eevert tai Ferdinand..
Suomessa nimi Vertti on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1628 henkilölle, joista suurin osa on 2000-luvulla syntyneitä. Almanakkaan nimi lisättiin vuonna 2010, ja nimipäivä on 9. syyskuuta.
Tunnettuja Verttejä

Vertti Hänninen (s. 2002), jääkiekkoilija
Vertti Kiukas, järjestöjohtaja, SOSTE:n pääsihteeri
Vertti Kivi (s. 1970 tai 1971), sisustusarkkitehti
Vertti Teräsvuori (1966–2024), valokuvaaja
Vertti Veittikoski (s. 2004), pesäpalloilija
Kuvitteellisia Verttejä

Vertti (engl. Ferdie), toinen Mikki Hiiren sisarenpojista Walt Disneyn sarjakuvissa
Vertti Juusela, jalkapallomanageri sarjakuvassa FC HutiVaara
Vertti Seppänen, tv-sarjassa Salatut elämät
Muita Verttejä

Vertti, suomalainen viherherukkalajike
Vermikuliitti

| Vermikuliitti |
| --- | --- |

Luokka:  silikaattimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  (Mg,Fe,Al)3(Al,Si)4O10(OH)2 · 4 H2O
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  väritön, kellertävä, vihreä tai ruskea
Kidejärjestelmä:  monokliininen
Kovuus Mohsin asteikolla:  1,5
Ominaispaino:  2,3 g/cm3
Optiset ominaisuudet
Kiilto:  helmiäiskiilto
Aiheesta muualla
  Vermikuliitti Commonsissa 
Vermikuliitti ((Mg,Fe,Al)3(Al,Si)4O10(OH)2 · 4H2O) on biotiitin tai flogopiitin rapautumistuloksena tai hydrotermisen muuttumisen tuloksena syntynyt vaalea paisuvahilainen savimineraali, monokliininen verkkosilikaatti. Vermikuliitin väri vaihtelee värittömästä kellertävään, vihreään tai ruskeaan, pinta on helmiäiskiiltävä. Ominaisuuksiltaan vermikuliitti muistuttaa montmorilloniittia. Vermikuliitin kovuus on 1,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,3 g/cm³. Kuumennettaessa nopeasti yli 300 asteeseen vermikuliitti paisuu tilavuudeltaan noin 10–20-kertaiseksi, ja muodonmuutos jää pysyväksi.
Vermikuliittia louhitaan eri puolilla maapalloa, suurimmat kaivokset sijaitsevat Etelä-Afrikassa, Yhdysvalloissa Etelä-Carolinassa ja Virginiassa, Kiinassa ja Brasiliassa. Suurin vermikuliitin tuottajamaa on Etelä-Afrikka.
Vermikuliitin käyttö

Paisutettua vermikuliittia käytetään yleisesti pakkausmateriaalina sekä täyteaineena maaleissa, tasoitteissa ja muoveissa. Lisäksi vermikuliittia voidaan käyttää imeytysaineena ja kasvualustojen maanparannusaineena. Vermikuliitti parantaa maaperän vedensitomisominaisuuksia ja rakennetta, sillä aine on erittäin imukykyistä ja voi sisältää 3-4 kertaa oman painonsa verran vettä ja ravinteita. Lisäksi vermikuliittia on kertakäyttöisissä kemiallisissa kädenlämmittimissä.
Vermikuliittia käytetään myös eristemateriaalina, esimerkiksi valimoteollisuudessa muottien hitaan jäähtymisen turvaamiseen. Lisäksi paisutettua vermikuliittia on käytetty äänen- ja lämmöneristeenä sekä valettuihin paloeristeisiin. Paisuttamatonta vermikuliittia käytetään teräsrakentamisessa ruiskutettuna tai levymäisenä paloeristeenä suojaamaan kantavia rakenteita. Palotilanteen kuumuudessa vermikuliitti paisuu ja eristää rakenteen palosta.
Vermikuliitin terveysvaikutukset

Puhdas vermikuliitti on myrkytöntä. Joidenkin vermikuliittikaivosten mineraali on kuitenkin aikojen kuluessa kemiallisesti muuttunut, ja sisältää terveydelle vaarallista asbestia. Eräs näistä kaivoksista, 1920-luvulta 1990-luvulle toiminut Libbyn kaivos Yhdysvaltain Montanassa toimitti yli 70 prosenttia maailmalla käytetystä vermikuliitista, ja kaivoksesta saatava mineraali sisälsi huomattavasti asbestia. Myös joidenkin ennen 1990-lukua valmistettujen tuotteiden on todettu sisältävän asbestia. Vanhoihin vermikuliittituotteisiin ja erityisesti vermikuliittieristyksiin tulisi varautua kuten asbestituotteisiin. Erityisesti pöly hengitettynä on vaarallista, ja purettaessa vermikuliittieristeitä tulisi noudattaa asbestityömääräyksiä.
Aiheesta muualla

Tyosuojelu.fi: Vermikuliitti (Arkistoitu – Internet Archive)
PubChem: Vermiculite (englanniksi)
Mindat: Vermiculite (englanniksi)
Webmineral: Vermiculite Mineral Data (englanniksi)
Handbook of Mineralogy: Vermiculite (pdf) (englanniksi)
Veriveljet (vuoden 1962 elokuva)

| Veriveljet> Il tiranno di Siracusa Damon and Pythias |
| --- | --- |
 Elokuvan yhdysvaltalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Curtis Bernhardt
Käsikirjoittaja:  Samuel Marx, Franco Riganti
Tuottaja:  Franco Riganti, Sam Jaffe, Samuel Marx
Säveltäjä:  Angelo Francesco Lavagnino
Kuvaaja:  Aldo Tonti
Leikkaaja:  Nicolò Lazzari
Tuotantosuunnittelija:  Alberto Boccianti
Lavastaja:  Alberto Boccianti
Pääosat:  Guy Williams, Don Burnett, Ilaria Occhini, Arnoldo Foà
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  International Motion Picture Enterprise, Metro Goldwyn Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:  30. elokuuta 1962 (Italia) 5. syyskuuta 1962 (Yhdysvallat) 11. lokakuuta 1963 (Suomi)
Kesto:  101/99 min.
Alkuperäiskieli:  italia, englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Veriveljet (ital. Il tiranno di Siracusa, ”Syrakusan tyranni”; engl. Damon and Pythias, ”Damon ja Pythias”) on vuonna 1962 valmistunut italialais-yhdysvaltalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Curtis Bernhardt. Sen pääosia esittävät yhdysvaltalaiset Guy Williams ja Don Burnett.
Juoni

Eletään vuotta 400 eaa. Ateenalainen Pythias on lähetetty Syrakusaan hakemaan pythagoralaisuuden opettajaa Arkanosta kotikaupunkinsa hallitsijaksi. Syrakusassa Pythias tutustuu seikkailija Damoniin, joka ensin pettää hänet, mutta myöhemmin auttaa Arkanoon pakoon. Pythiaan jouduttua tyranni Dionysioksen vangiksi Damon tarjoutuu hänen tilalleen, jotta Pythias pääsee Ateenaan tapaamaan raskaana olevaa vaimoaan. Juuri ennen Damonin teloitusta Pythias palaa Syrakusaan pelastamaan ystävänsä. Miesten välisestä ystävyydestä liikuttuneet kaupunkilaiset pakottavat Dionysioksen säästämään molempien hengen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Guy Williams  | … |  Damon    |
|  Don Burnett  | … |  Pythias   |
|  Ilaria Occhini  | … |  Nerissa   |
|  Arnoldo Foà  | … |  Dionysios   |
|  Liana Orfei  | … |  Adriana   |
|  Carlo Giustini  | … |  Kariso   |
|  Marina Berti  | … |     |
|  Andrea Bosic  | … |  Arkanos   |
|  Osvaldo Ruggeri  | … |  Demetrius   |
|  Franco Fantasia  | … |     |
|  Carlo Rizzo  | … |  Libia   |
|  Enrico Glori  | … |     |
|  Enzo Fiermonte  | … |     |
|  Tiberio Mitri  | … |     |
|  Franco Ressel  | … |     |
|  Tiberio Murgia  | … |     |
|  Vittorio Bonos  | … |     |
|  Luigi Bonos  | … |     |
|  Maurizio Bedoni  | … |     |
|  Lawrence Montaigne  | … |  huilunsoittaja   |
|  Giovanni Bagliori  | … |  Philemon   |
|  Carolyn de Fonseca  | … |  Chloe   |
|  Carla Bonavera  | … |  Mareka   |
|  Enrico Salvatore  | … |     |
Tuotanto

Amerikkalaisrahoitteinen Veriveljet on kuvattu väri- ja laajakangastekniikalla Rooman Cinecittàssa. Ulkokuvissa nähdään Grotte Di Salonen luolat, Monte Gelaton vesiputoukset, Tolfan laakso, Gaetan kalliot ja Terracinan merenranta. Ohjaajaksi palkattiin Hollywoodissa työskennellyt Curtis Bernhardt ja pääosiin Disney-yhtiön Zorroa näytellyt Guy Williams sekä Northwest Passage -sarjasta tunnettu Don Burnett. Muu näyttelijäkunta ja tuotantoryhmä koostui etupäässä italialaisista. Eräät lähteet mainitsevat italiankielisen version ohjaajaksi Alberto Cardonen, mutta todennäköisesti hän työskenteli vain Bernhardtin apuohjaajana.
Antiikin legendaan perustuva elokuva on hyvin toteutettu, mutta hieman vaisu ja kovin vakavahenkinen peplum-seikkailu. Sen kohokohtia ovat Williamsin esittämä sympaattinen roisto ja hevosvaljakon vauhdikas takaa-ajo.
Aiheesta muualla

Veriveljet Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Veriveljet Elonet.
Vesikkala

Vesikkala oli kylä Muolaan kunnan eteläosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kylä sijaitsi Yskjärven kaakkoispuolella noin kuusi kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta etelään. Vesikkalan naapurikyliä olivat idässä Lehtokylä, etelässä Soittola, lännessä Harvola ja pohjoisessa Heikkilä ja Kurkela. Nykyisin kylä on asumaton, eikä sillä ole asutusnimeä.
Kyläkuva

Vesikkalan kylän itä- ja eteläosat olivat pääasiassa metsää ja suota. Kylän asutus oli keskittynyt kylän pohjoisosaan Yskjärven kaakkoispäähän rajoittuvalle peltoaukealle. Vuonna 1936 Vesikkalan pinta-ala oli 8,82 neliökilometriä, josta oli peltoa 207 hehtaaria, niittyä 26 hehtaaria ja metsää 649 hehtaaria.  Kylän itäosan kautta kulki Hanttulasta Muolaan kirkonkylään johtava maantie, josta erkani kylätie Vesikkalan kautta Harvolaan. Lisäksi Vesikkalasta johti kylätie Pällilään.
Vesikkalan kylä muodosti Sormulan ja Harvolan kylien kanssa Yskjärven koulupiirin, jonka koulurakennus sijaitsi Harvolasta Sormulaan johtavan kylätien varrella Sormulan kylän puolella. Koulupiiri oli perustettu vuonna 1906 ja koulutalo oli valmistunut seuraavana vuonna. Koulu paloi talvisodassa.
Historia

Vesikkalan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Vesikkalan kylän asukkaat asutettiin Somerniemelle.
Westra Finland

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Westra Finland oli Porissa vuosina 1888–1893 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Toimittaja Fredrik Ignatius Färlingin perustama Westra Finland oli linjaltaan liberaali, taloudellisesti uudistusmielinen ja perustuslaillinen. Björneborgs Tidningin ja Porin suomenkielisten lehtien kilpailun takia se osoittautui taloudellisesti kannattamattomaksi. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Färlingin jälkeen Oskar Hellsten (1892–1893).
Aiheesta muualla

Westra Finland Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
Jussi Vesterinen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia |  Västerås 1968 | 52 kg |  |
Jussi Tapio Vesterinen (s. 9. toukokuuta 1949 Viitasaari) on suomalainen entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka ylsi parhaimmillaan EM-mitalille ja olympiakisojen pistesijalle.
Jussi Vesterinen koki painiuransa huippuhetken jo alle 20-vuotiaana, kun hän sijoittui 52 kilon sarjassa EM-pronssille 1968. Samana vuonna hän paini olympiakisoissa kuudenneksi. Suomen mestaruuden tämä Viitasaaren Viestiä ja Viipurin Voimailijoita edustanut painija voitti kahdesti.
Saavutuksia

Olympiakisoissa kuudes 1968 (sarja 52 kg)
EM-pronssia 1968 (sarja 52 kg)
SM-kultaa 1967 (sarja 52 kg) ja 1975 (sarja 57 kg)
Vestra Nyland

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Vestra Nyland oli Tammisaaressa vuosina 1881–1882 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Theodor Neoviuksen julkaisema ja toimittama Vestra Nyland oli Tammisaaren ensimmäinen sanomalehti. Kerran viikossa ilmestynyt lehti painettiin pankinjohtaja J. F. Grönroosin kirjapainossa. Vestra Nyland oli hengeltään vapaamielinen paikallislehti, joka vältti polemiikkia kieli- ja kansallisasioissa. Lehden levikki jäi 250 kappaleeseen, ja vuoden 1882 lopussa se lakkasi kannattamattomana. Tilalle perustettiin ruotsinmielisempi Ekenäs Notisblad.
Aiheesta muualla

Vestra Nyland digitoituna kansalliskirjastossa
Venäjän äänneoppi

Venäjän äänneoppi käsittelee venäjän kielen äänteiden tuottamista sekä äännejärjestelmän kehitystä. Nykyvenäjän yleiskielessä on 43 foneemia, joista vokaaleja on 6 ja konsonantteja 37.lähde? Kirjoituksessa niiden merkitsemiseen käytetään 33:a kirjainta. Yleiskieli pohjautuu Moskovan murteeseen, jonka äännejärjestelmän kuvaukseen myös tämä artikkeli keskittyy, ellei erikseen toisin mainita.
Vokaalit

Venäjän vokaaliäänteet ovat /a/, /ɛ/, /i/, /o/, /u/ ja /ɨ/. Näiden merkitsemiseen käytetään kymmentä kirjainmerkkiä seuraavalla tavalla:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| а | /a/ | — | я | /ja/ tai /a/ |
| э | /ɛ/ | — | е | /jɛ/ tai /ɛ/ |
| ы | /ɨ/ | — | и | /i/ |
| o | /o/ | — | ё | /jo/ tai /o/ |
| у | /u/ | — | ю | /ju/ tai /u/. |
Kirjaimilla я, е, ё ja ю on kaksi eri perusääntämystä. Ne ääntyvät j-alkuisina sanan alussa sekä vokaalin, pehmeän ja kovan merkin jälkeen. Muulloin ne osoittavat edeltävän konsonantin liudennusta. Vokaalien ääntämys kuitenkin vaihtelee paljon murteittain.
Vokaalit > Painolliset vokaalit

Vokaalin pituus ei ole venäjässä distinktiivinen piirre eli merkityseroa tuottava ominaisuus kuten suomessa (tuli – tuuli, kesä – kesää). Tämän vuoksi käytetäänkin ilmauksia painollinen ja painoton vokaali. Painollisuus ja painottomuus vaikuttavat suuresti ääntämykseen. Painollisille vokaaleille on yhteistä puolipitkä ääntämys, joka on selvästi pidempi kuin painottomilla vokaaleilla mutta ei niin pitkä kuin suomen kielen pitkillä vokaaleilla. Vokaalit ääntyvät painollisena seuraavasti:
А ääntyy /a/: мать /matʲ/. Liudentuneiden konsonanttien välissä se ääntyy /æ/: часть /ʨæsʲtʲ/.
Я ääntyy /a/ sanan lopussa sekä konsonanttien välissä, kun jompikumpi konsonanteista on liudentumaton. Liudentuneiden konsonanttien välissä sen äänneasu on /æ/: пять /pʲætʲ/. Sanan alussa sekä vokaalin, pehmeän ja kovan merkin jälkeen se ääntyy /ja/.
Э ääntyy liudentumattoman konsonantin edellä /ɛ/ ja liudentuneen konsonantin edellä /e/: это /'ɛ.tə/, эти /'e.tʲɪ/.
Е ääntyy /ɛ/ sanan lopussa sekä konsonanttien välissä, kun jompikumpi konsonanteista on liudentumaton: женщина /'ʒɛn.ɕɕɪ.nə/, шесть /ʃɛstʲ/, щепка /'ɕɕɛp.kə/, цепь /ʦɛpʲ/, чек /ʨɛk/. Liudentuneiden konsonanttien välissä se ääntyy /e/: петь /pʲetʲ/, стремление /strʲɪm.'lʲe.nʲɪ.jə/, меч /mʲeʨ/, лещ /lʲeɕɕ/. Sanan alussa sekä vokaalin, pehmeän ja kovan merkin jälkeen sen äänneasu on /jɛ/: ехать /'jɛ.xətʲ/, если /'jɛ.slʲɪ/, заезженный /zʌ.'jɛ.ʑʑə.nɪj/, клиент /klʲɪ.'jɛnt/, карьера /kʌ.'rʲjɛ.rə/, разъезд /rʌz.'jɛst/.
Ы ääntyy tavallisesti /ɨ/: был /bɨɫ/. Poikkeuksena ovat kirjaimet ж, ш, щ, ц ja ч, joiden jälkeen se ääntyy /ɪ/.
И ääntyy tavallisesti /i/: имя /'i.mʲə/, истина /'i.stʲɪ.nə/, свои /svʌ.'i/, заика /zʌ.'i.kə/, пить /pʲitʲ/, бритва /'brʲi.tvə/. Poikkeuksena ovat kirjaimet ж, ш, щ, ц ja ч, joiden jälkeen se ääntyy /ɪ/.
О ääntyy /o/.
Ё ääntyy /o/ sanan lopussa sekä konsonanttien välissä, kun jompikumpi konsonanteista on liudentumaton: жёлтый /'ʒoɫ.tɪj/, шёлк /ʃoɫk/, щёлкать /'ɕɕoɫ.kətʲ/, чёлка /'ʨoɫ.kə/. Liudentuneiden konsonanttien välissä sen äänneasu on /ø/: тётя /'tʲø.tʲə/, пёсик /'pʲø.sʲɪk/, лётчик /'lʲø.ʨɪk/, счётчик /'ɕɕø.ʨɪk/. Sanan alussa sekä vokaalin, pehmeän ja kovan merkin jälkeen se ääntyy /jo/: ёлка /'joɫ.kə/, ёрш /jorʃ/, паёк /pʌ.'jok/, её /jɪ.'jo/, пьёт /pʲjot/, объём /ʌb.'jom/. Ё esiintyy ainoastaan painollisena, ja kirjoituksessa sen asemesta voidaan käyttää kirjainta е.
У ääntyy /u/.
Ю ääntyy /u/ sanan lopussa sekä konsonanttien välissä, kun jompikumpi konsonanteista on liudentumaton: парашют /pə.rʌ.'ʃut/, брошюра /brʌ.'ʃu.rə/, плюй /plʲuj/, звоню /zvʌ.'nʲu/, верблюд /vʲɪr.'blʲut/, моллюск /mʌ.'lʲusk/, малюя /mpʌ.'lʲu.jə/. Liudentuneiden konsonanttien välissä sen äänneasu on /ʉ/: люлька /'lʲʉlʲ.kə/, тюль /tʲʉlʲ/, ключ /klʲʉ.ʨ/, плющ /plʲʉɕɕ/.
Vokaalien ääntämisessä on erityisesti huomattava, että ж, ш ja ц ovat aina liudentumattomia ja ч ja щ liudentuneita.