stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alija
Toinen alija 1904–1914

Toisen alijan aikana maahan muutti 40 000 juutalaista. Toinen alija voimistui 1905 jälkeen, kun pettymys Venäjän Japanin sodan jälkeisen lakkoilun aikaansaamaan Venäjän keisarikunnan perustuslaillistamiseen voimistui ja juutalaisia vastaan järjestettiin pogromeja. Muutto suuntautui niin Genesaretin järvelle päin. Sen etelärannalle perustettiin Degan 1909. Myös ensimmäinen itsepuolustusjärjestö, Hashomer, perustettiin. Toisen alijan aikana perustettiin Jaffan pohjoispuolelle Ahuzat Bajit, josta kasvoi Tel-Aviv. Osa tulokkaista lähti takaisin kovien elinolosuhteiden vuoksi. Kuitenkin toisen alijan lopulla oli maassa 1914 jo 85 000 juutalaista.
Osmanien valtakunta alkoi karkottaa juutalaisia joulukuussa 1914, jos heillä oli ulkomaan kansalaisuus. Keväällä 1915 julistettiin siionistinen toiminta laittomaksi. Myös David Ben-Gurion ja Jitzhak Ben-Zvi karkotettiin. Vuoden 1915 loppuun mennessä oli karkotettu 11 300 juutalaista. Juutalaisista 500 pestautui armeijaan ja osallistui brittien Gallipolin sotatoimiin Osmanien valtakuntaa vastaan.
11. joulukuuta 1917 Jerusalemiin tulleen brittikenraali Edmund Allenbyn joukoissa oli juutalainen legioona, jossa 38. (Lontoon) pataljoona ja 39. (Amerikan) pataljoona olivat jalkaväkirykmentissä ja ensimmäiset juudanheimoiset – 850 vapaaehtoista, olivat juutalaisia. 38. ja 39. pataljoona osallistuivat Jordanin yli kulkevista silloista käytyyn taisteluun ja Es-Saltin taisteluun.
Kolmas alija 1919–1923

Kolmannen alijan kärkijoukko olivat Neuvosto-Venäjältä, Puolasta ja Länsi-Ukrainasta, Galitsiaasta tulleet juutalaiset Hehalutz-liikkeen jäsenet.
Neljäs alija 1924–1929

Kolmannen ja neljännen alijan aikana juutalaisväestön määrä kohosi 160 000:een noin 121 500 hehtaarille ostettua maata. Neljännen alijan aikana maahan muutti 82 000 juutalaista, joista 23 000 luopui ja muutti pois. Juutalaisväestöä alkoi olla Metullasta Beer Tuviaan muodostaen nauhamaisen juutalaisasutuksen.
Neljännen alijan siirtolaiset olivat keskiluokkaisia kauppiaita ja käsityöläisiä erityisesti Puolasta, jossa oli taloudellisia rajoituksia ja myös Unkarista. He muuttivat pääasiassa Haifaan, Jerusalemiin ja Tel-Aviviin.
Viides alija 1929–1939

Viidennessä alijassa 250 000 juutalaista muutti: 1933–1936 laillisesti 164 267 ja loput laittomasti. Heistä 1933–1939 174 000 johtuen lähinnä Saksan kansallissosialistisesta politiikasta. Vuoteen 1940 mennessä juutalaisen väestön määrä oli jo 450 000. Suuren siirtolaismäärän aiheuttaman väkivallan juutalaisten ja arabien välillä britit julkaisivat valkoisen kirjan 1939, jolla he rajoittivat juutalaisten maahanmuuton 75 000 henkilöön seuraavaksi viideksi vuodeksi. Saksan kansallissosialistisen hallinnon kanssa neuvoteltiin sopimus, joka mahdollisti 50 000 juutalaisen muuton 100 000 000 dollarin arvoisine rahavaroineen.
Haganasta tuli valtakunnallinen 1931, vaikka se oli edelleen brittihallinnon näkökulmasta laiton.
Nimitys juontuu siitä, että maahan muuttavan ajatellaan nousevan Israeliin. Vastaavasti maasta pois muuttaja laskeutuu pois Israelista ("jerida").
Aiheesta muualla

International Christian Embassy (Arkistoitu – Internet Archive)
Israel Ministry of Foreign Affairs
TV-dokumentti juutalaisten paluumuutosta
| n k Israelin historia |
| --- | --- | --- |
| Israelin maa |  Israelin esihistoria  Israelin ja Juudan historia  Juutalaiset  Sionismi  Alija  Tel Aviv (1917)  Viisi sopimusta: McMahon–Husain-sopimus (1915–16)  Sykes–Picot-sopimus (1916)  Balfourin julistus (1917)  Weizman–Feisalin sopimus (1919)  Feisal–Frankfurter-sopimus (1919)  Palestiinan brittiläinen mandaatti  Transjordania (1921)  Valkoinen paperi (1939)  Kuolleenmeren kääröt  |  |
| Itsenäinen Israel |  YK:n jakosuunnitelma  Israelin itsenäisyysjulistus  Juutalainen pakolaisuus arabimaista  Arabien–Israelin konflikti Israelin–Palestiinan konflikti  Israelin itsenäisyyssota (1948–49)  Suezin kriisi (1956)  Fatah ja Palestiinan vapautusjärjestö  Kuuden päivän sota (1967)  Jom kippur -sota (1973)  Camp Davidin rauha (1978)  Operaatio rauha Galileaan (1982)  Sabra ja Shatila  Ensimmäinen intifada  Oslon rauhanprosessi (1993–2000)  Israelin ja Jordanian rauhansopimus (1994)  Toinen intifada  Tiekartta (2003)  Libanonin sota 2006  Dimonan ja Nahal Sorekin tutkimuslaitokset  Mossad  Kibbutsit ja Mošavit  Operaatio Mooses  Mordechai Vanunu  Juutalaisten pakolaisuus Venäjältä (1989)  Jitzhak Rabinin salamurha (1995)  |  |
| Nyky-Israel |  Juutalaissiirtokunnat  Länsiranta Juudean ja Samarian hallintoalue  Gazan kaista  Jerusalem Länsi-Jerusalem  Itä-Jerusalem  Golanin kukkulat  |  |
Juutalaisia siirtolaisia toisen alijan ajalta.
Etu-Töölö

| Etu-Töölö> Främre Tölö |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Etu-Töölö korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Eteläinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  13
Pinta-ala:  1,13 km² 
Väkiluku:  14 728 (31.12.2022)
Osa-alueet:  osa Kampinmalmin peruspiiriä
Postinumero(t):  00100
Lähialueet:  Taka-Töölö, Kamppi, Lauttasaari, Kluuvi, Lapinlahti, Ruoholahti
Etu-Töölö (ruots. Främre Tölö) on Helsingin 13. kaupunginosa, joka kuuluu Kampinmalmin peruspiiriin. Helsingin kaupungin hallinnossa Etu-Töölö sai nimensä vuonna 1959, kun Töölö päätettiin jakaa kahtia Etu- ja Taka-Töölöön. Nykyään Etu-Töölö luetaan Helsingin keskustaan (esim. postinumeroalueiden osalta Etu-Töölö kuuluu Helsingin keskustan postinumeroalueeseen 00100 Helsinki) ja Töölö kantakaupunkiin.
Etu-Töölössä on asukkaita 14 728 (31. joulukuuta 2022) ja työpaikkoja 6 541 (31. joulukuuta 2015). Kaupunginosan asukkaista suomenkielisiä on 82, ruotsinkielisiä 12 ja muunkielisiä kuusi prosenttia.
1910–1930-luvuilla tiiviiksi rakennettu kaupunginosa on yhtenäinen ja arkkitehtuuriltaan homogeeninen alue, jolle ovat ominaisia korkeiden rakennusmassojen sisäänsä sulkemat suuret, puistomaiset ja tehokkaasti rakennetut umpikorttelit, jotka luovat yhtenäisiä katunäkymiä, kuten esimerkiksi Museokatu, Runeberginkatu, Hesperiankadut ja Hesperianpuisto, Mechelininkatu, Caloniuksenkatu, Väinämöisenkatu, Sammonkatu ja Tunturikatu. Temppeliaukion ympärillä rakennukset muodostavat pyöreän, suljetun kaupunkitilan.
Kaupunkikuvassa lomittuvat rakennustyylillisesti myöhäisjugend, 1920-luvun klassismi ja alkava funktionalismi. Alue on rakennettu vaikeaan kallioiseen maastoon ja sen erottaa tiiviistä rakennustyylistä, harmoniasta ja punatiilisistä korkeista kerrostaloista.
Näkymä Temppelikadulta, kuvassa on Etu-Töölölle tyypillisiä punatiilitaloja.
Sijainti

Etu-Töölö rajautuu etelässä Pohjoiseen Rautatiekatuun, lännessä Hietaniemenkatuun ja Seurasaarenselkään siten, että Hietaniemen uimaranta, Taivalluoto ja Taivallahti kuuluvat Etu-Töölöön. Pohjoisessa rajana on Pohjoinen Hesperiankatu, idässä Töölönlahti, Finlandiatalon ulkoseinä ja Mannerheimintie Eduskuntatalon kohdalla. Tarkat aluerajat löytyvät Helsingin kaupungin Kiinteistöviraston paikkatietopalvelusta, kohdasta Kaupunginosajako.
Alueen ja nimen historia

Töölön seudun vanhinta asutusta on Töölön kylä (Tölö by), joka on mainittu asiakirjoissa 1400-luvulla. Kylä on sijainnut oopperatalon lähistöllä, mutta sen alueeseen luettiin kuuluvaksi lähes koko nykyinen kantakaupunkialue nykyisen Pasilan ratapihan kohdalla sijainneesta Töölönjärvestä aina Helsingin niemen eteläisimpiin rantakallioihin ja saariin.
Töölön kylän varhaisimmat tunnetut kirjoitusasut ovat Töloby (1543), Tölom (1545) ja Tölleby (1546). Tämän jälkeen kirjoitusasut Töloo, Tölo ja Thöle alkavat vallata alaa. Nimen alkuperä on hämärä, ja sitä on eri lähteissä veikkailtu alkuperältään suomalaiseksi ja ruotsalaiseksi. Nimen alkuperää on selvitetty muun muassa Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisemassa Kaupunkinimistön historiaa -verkkojulkaisussa. Nimen suomenkielinen vastine Töölö tuli käyttöön 1800-luvun loppupuolella. Se virallistui vuonna 1909.
1800-luvulla Töölö oli vielä kaupungin varsinaisen rakennetun alueen ulkopuolella. Siellä oli kaupungilta vuokratuilla tonteilla joukko huviloita, joissa asui varsinkin teollisuuden ja käsityön palveluksessa toimineita henkilöitä. Tältä ajalta ovat peräisin esimerkiksi sellaiset keskeiset töölöläisnimet, kuin Arkadia tai Hesperia, jotka ovat olleet alueella sijainneiden huviloiden nimiä. Myös esimerkiksi Apollonkadun ja Minervankadun nimet on luotu vanhojen huvilannimien pohjalta.
Ensimmäinen asemakaavaehdotus Etu-Töölöä varten laadittiin vuonna 1883 pääasiassa työväenasuntojen rakentamista varten. Sitä ei kuitenkaan toteutettu. Etu-Töölön arvonnousu ymmärrettiin pian Helsingin laajentuessa vahvasti pohjoiseen. Työväenasuntoja alettiin suunnitella Vallilaan.
Töölön alueesta järjestettiin Suomen ensimmäinen asemakaavan suunnittelua koskeva arkkitehtikilpailu vuosina 1899–1890.selvennä Kilpailuehdotuksen pohjalta asemakaava vahvistettiin vuonna 1906, ja sen mukaisesti alueelle alettiin 1910-luvun alussa rakentaa kerrostaloja. Ensimmäiset jugendtyyliset kerrostalot rakennettiin etupäässä Kansallismuseon läheisyyteen.
Tonttien myynti ja rakentaminen tapahtui perustajaurakointina. Kausi edusti tyylillisesti myöhäisjugendia. Uusien kerrostalojen rakentamisen myötä alueesta muodostui virkamiesten ja keskiluokan toimihenkilöiden vakavarainen kaupunginosa. Etu-Töölön kaupunkikuvaa leimasivat porvarillinen arvokkuus, väljemmät asunnot ja niiden edustavimmat huoneet avattiin ilmansuunnasta riippumatta kadulle.
Asuntotuotanto hiipui vuosikymmenen lopulla, mutta vilkastui jälleen 1920-luvun puolivälin aikoihin, jolloin tyyli-ihanteet olivat muuttuneet myöhäisjugendista tiiliklassismiin ja klassismiin. Suuren osan alueen tiilisistä asuintaloista suunnittelivat rakennusmestarit arkkitehtien viitoittamaan tyyliin. 1930-luvulla vallalla oli vaalea funktionalismi. Osa Etu-Töölöstä rakennettiin vasta parikymmentä vuotta myöhemmin.
Rakentaminen ja asuminen > Tunnettuja rakennuksia

Kansallismuseo (1905-1910) Mannerheimintie 34
Kristuskyrkan (1928) Apollonkatu 5
Eduskuntatalo (1931) Mannerheimintie 30
Olaus Petrin kirkko (1932) Minervankatu 6
Finlandiatalo (1971-1975) Mannerheimintie 13 e
Ostrobotnia (1908) Töölönkatu 3A
Hakasalmen huvila (1846) Villa Hagasund, Hakasalmen Huvila, XIX vuosisata
Luonnontieteellinen museo (1913)  Pohjoinen Rautatiekatu 13
Hanken Svenska handelshögskolan (1953)  Runeberginkatu 10
Helsingin kauppakorkeakoulu (1950) Runeberginkatu 14–16
Taidehalli (1928) Nervanderinkatu 3
Taiteilijakoti Lallukka (1933) Apollonkatu 13
Temppeliaukion kirkko (1969) Lutherinkatu 3
Rakentaminen ja asuminen > Kuvia

Luonnontieteellinen Museo
Eduskuntatalo (1931)
Kristuskyrkan, arkkitehti Atte V.Wilberg 1928.
Kansallismuseo, arkkitehdit Herman Gesellius, Armas Lindgren, Eliel Saarinen 1910 (1916).
Temppeliaukion kirkko, arkkitehdit Timo ja Tuomo Suomalainen 1969.
Helsingin kauppakorkeakoulu, arkkitehdit Hugo Harmia ja Woldemar Baeckman 1950)
Sonckin kortteli, arkkitehti Lars Sonck 1920-.
Fredrikinkatu 68 on rakennettu kalliolle ja asuintalon ylimmistä kerroksista näkyy aina Tapiolaan saakka
Ilmarinkadun Tiiliklassismia, muun muassa rakennusmestari O.J. Wiljanen 1928
Villa Hagasund (1846)
Finlandiatalo, arkkitehdit Alvar Aalto ja Elissa Aalto 1971, laajennus 1975.
Taidehalli (1928)
Rakentaminen ja asuminen > Tunnettuja etutöölöläisiä

Alvar Aalto nuorena arkkitehtiopiskelijana vuokralla, Töölönkatu 7, rv. 1911.
Teatterineuvos Mia Backman asui vuodesta 1928 Museokatu 46:ssa.
Osoitteessa Museokatu 34 asui runoilija Aaro Hellaakoski.
Nähtävyyksiä

Etu-Töölössä on useita nähtävyyksiä:
Temppeliaukion kirkko on Helsingin suosituin nähtävyys. Etutöölöläiset toivoivat toimintaansa varten omaa kirkkoa 60-luvulla. Paikka oli varattu kirkolle jo Etu-Töölön ensimmäisessä asemakaavassa vuodelta 1906, mutta se pysyi rakentamattomana, kunnes 1960-luvulla pidettiin arkkitehtuurikilpailu. Kirkon suunnittelivat loppujen lopuksi arkkitehtiveljekset Timo ja Tuomo Suomalainen ja se vihittiin käyttöön 28.09.1969.
Eduskuntatalossa kokoontuu Suomen valtion lainsäädäntövaltaa ja budjettivaltaa käyttävä elin eli eduskunta. Se myös valvoo hallituksen toimintaa ja osallistuu Euroopan unionin päätöksentekoon.
Finlandiatalo on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema konsertti- ja kongressikeskus. Talon tyyliä on kuvattu dekoratiiviseksi funktionalismiksi. Se on suunnittelijansa kokonaistaideteos, jossa yksityiskohdat on mietitty ovenkahvoja ja valaisimia myöten.
Etu-Töölössä sijaitsee myös Helsingin ensimmäinen pysyvä kävelykatu, Perhonkatu, joka avattiin 18. toukokuuta 1976.
Helsingin taidehalli on kuvataiteen vaihtuvien näyttelyiden näyttelytila.
Hietaniemen hautausmaalle on haudattu useita kuuluisia henkilöitä muun muassa presidenttejä, taiteilijoita ja muita tunnettuja henkilöitä jo vuodesta 1829 alkaen.
Kansallismuseo esittelee Suomen historiaa kivikaudelta nykypäivään esinekulttuurin avulla. Kansallismuseolla on noin puolen miljoonan esineen kokoelmat, joista vastaavat museon kokoelma- ja tutkimusyksikkö sekä konservointilaitos ja keskusvarasto.
Luonnontieteellinen museo on Etu-Töölön huomattavimpia maamerkkejä. Se remontoitiin täydellisesti ja avattiin yleisölle uudelleen vuonna 2008. Sisäänkäynnin edustan Hirvi-veistos on Helsingin yliopiston konservaattorina toimineen Jussi Mäntysen teos vuodelta 1924, alkuperäinen pronssivalos sijoitettiin Viipuriin Torkkelin puistoon.
Koulut ja päiväkodit

Etu-Töölön lukio
Hanken
Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu
Helsingin Raamattukoulu
Helsingin yliopiston kansantaloustieteen laitos
Minervaskolan
Ravintolakoulu Perho
Ruotsinkielinen työväenopisto Arbis
Sibelius-Akatemia
Taivallahden peruskoulu
Leppis-keko kerho
Päiväkoti Gan Jeladim
Päiväkoti Leppäsuo
Ryhmäperhepäiväkoti Väiski
Ryhmä Väinölä, kehitysvammaisten koululaisten iltapäiväkerho
Suomi-Amerikka yhdistyksen leikkikoulu
Töölön Montessori-päiväkoti
Etu-Töölö kuuluu Kampinmalmi – Lauttasaari eteläisen Helsingin päivähoitoalueeseen.
Liikenne ja pysäköinti

Etu-Töölön kautta kulkevat raitiovaunut 1, 2 ja 8 sekä useat linja-autot. Mannerheimintietä liikennöivät myös raitiovaunulinjat kuten 4 ja 10. Kaupunginosassa on myös hyvät kevyen liikenteen väylät läpi koko asuinalueen. Pohjoisen ja Eteläisen Rautatiekadun välissä kulkee kevyen liikenteen väylä Baana, joka jatkuu aina Eiraan asti. Lisäksi Helsingin kauppakorkeakoululta jatketaan pyörätien rakentamista Runeberginkatua pitkiin Kampinmalmiin. Kaupunginosaan on erittäin hyvät kulkuyhteydet lähes joka ilmansuunnasta.
Kantakaupungissa asuvat autoilijat voivat pysäköidä asukaspysäköintitunnuksella alueella ilmaiseksi vyöhykkeen asukaspysäköintipaikoilla pysäköintimaksua suorittamatta. Asukaspysäköintipaikat on merkitty aina erikseen liikennemerkillä. Tunnus maksaa 36 euroa vuodelta (Vuonna 2010 100 euroa). Etu-Töölö kuuluu F-alueeseen. Lisäksi Etu-Töölössä on mittava pysäköintiluola Eduskuntatalon läheisyydessä. Museokadulla pysäköintipaikat on kadun varrella muutettu vinoparkeiksi.
Luonto ja ympäristö

Etu-Töölössä on runsaasti puistoja ja viheralueita. Asukasta kohden viheralueita on Etu-Töölössä 18,7 ja Taka-Töölössä 35 neliömetriä. Kaupungin keskiarvo on 102,3 neliömetriä asukasta kohti. Kiireellisyysjärjestyksessä ensisijaisia välttämättä peruskorjattavia puistoja ovat Nervanderin puistikko, Merikannonranta ja Hesperian esplanadi sekä sortuva Hesperianpuiston ranta.
Helsingin kaupunki on kunnostanut Etu-Töölön puistoalueita (Nervanderin puisto) ja kunnostustyöt jatkuvat Hesperian puistoon ja Temppeliaukion puistoon.
Etu-Töölössä sijaitsee myös Helsingin suurin manterella oleva hiekkaranta, Hietaranta. Rannalla on kesäisin erilaisia tapahtumia kuten rantalentopallokilpailuja.
Näyttelyitä ja tapahtumia

Arkkitehtuurimuseo järjesti Töölön Art Deco-porrashuoneet näyttelyn vuonna 2007. Näyttely liittyi valtakunnallisiin rakennusperintöpäiviin. Näyttely keskittyi 1930-luvun Töölön julkisten sisätilojen rakentamiseen.
Etu-Töölö oli ehdolla Suomen parhaaksi asuinalueeksi vuonna 2006. Kilpailu oli osa Hyvä asuminen 2010 -ohjelmaa, jonka järjestivät Suomen Kiinteistöliitto ja Huoneistokeskus. Kilpailuun valittiin 12 asuinaluetta ympäri Suomea. Kilpailuun otti osaa noin 3 800 osallistujaa perusteluineen. Suomen parhaaksi asuinalueeksi valittiin Mustasaaressa sijaitsevan Sulvan asuinalue.
Helsingin Taidehalli ja ARX Arkkitehdit Oy järjestivät kesällä vuonna 2000 ympäristötaideprojektin, Labyrintti Etu-Töölössä (20.5.–22.6.2000). Projektiin osallistui seitsemän taloyhtiötä, jotka tarjosivat pihansa arkkitehtien ja taiteilijoiden käyttöön.
Paikallislehdet

Etu-töölössä asuville jaetaan muun muassa seuraavat ilmaiset paikallislehdet:
Ruoholahden Sanomat, Helsingin eteläisen ja läntisen keskustan oma paikallislehti
Töölöläinen, kaupunginosalehti
Kirjallisuutta

Helminen, Martti (2006): Töölön kaava 100 vuotta, Helsingin kaupunginarkisto PDF-tiedosto
Laine, Marsa (1987): Asunto-osakeyhtio Töölö 75 vuotta, 1922, Helsinki.
Lindh, Tommi (2002): Töölöläisfunktionalismin 4 vaihetta. Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosaston tutkimuksia, Helsinki. (verkkoversio) (Arkistoitu – Internet Archive)
Nikula, Riitta (1981): Yhtenäinen kaupunkikuva 1900-1930: Suomalaisen kaupunkirakentamisen ihanteista ja päämääristä, esimerkkeinä Helsingin Etu-Töölö ja Uusi Vallila, Helsinki, Societas Scientiarum Fennica.
Tapaninen, Annikka (2008): As Oy Runeberginkatu N:0 65-talo paikallaan, Aksidenssi 2008.
Fanipal

| Fanipal, Fanipol (Фаніпаль, Фаниполь) |
| --- | --- |
 Fanipalin kaupungin(valtuuston) talo
 vaakuna
 Fanipal, Fanipol
 Koordinaatit: 53°44′41″N, 27°20′09″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Minskin alue
Perustettu:  1856 (maininta)
Korkeus:  noin 200–240 m
Väkiluku (10/2009):  12 718
Aikavyöhyke:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fanipal (valkoven. Фа́ніпаль) eli Fanipol (ven. Фа́ниполь) on noin 12 700 asukkaan pienehkö kaupunki Valko-Venäjän Minskin alueen Dzjaržynskin piirissä, vain 24 kilometriä Minskin keskustasta  lounaaseen.
Tämän pääkaupunki Minskin esikaupungin tärkeimpiin liikenneyhteyksiin kuuluvat Minskistä saapuva rautatie, joka jatkaa Fanipalin jälkeen lounaassa muun muassa Baranavitšyyn ja Brestiin. Minskin lounaiset lähijunat pysähtyvät tämän radan Fanipolin asemalla. Maantieväylistä tärkein on kaupungin keskustan pohjoisesta ohittava moottoritie M1 (eli eurooppatie E30, reittinään Varsova-Brest-Baranavitšy-Minsk-Orša-Moskova).
Panoraamanäkymä Fanipalista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fanipal Wikimedia Commonsissa
Perustietoja ja kantakaupungin kartta (venäjäksi) (dorogiby.info)
Eräs Fanipaliin keskittynyt tieto- ja viihdeportaali (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (valkovenäjäksi) (fanipol.net)
WikiMapia satelliittikuva kaupungista, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta (venäjäksi)
Kuvia joistain Fanipalin rakennuksista (venäjäksi) (globus.tut.by)
Fanipalin historiaa (venäjäksi)
Минское отделение Белорусской железной дороги - Выберите станцию -  Minskin lähijunien sivusto reitteineen ja aikatauluineen - Fanipolin aseman (Фаниполь) aikataulut (Valko-Venäjän rautateiden Minskin osasto) (venäjäksi)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Tanskalaisomisteinen Maersk Medical Fanipolissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi

Suomen Etyk-valtuuskunnan jäseniä huippukokouksessa 1975: ulkoministeri Olavi J. Mattila, pääministeri Keijo Liinamaa ja presidentti Urho Kekkonen.
Yhdysvaltain  presidentti Gerald Ford ja Yhdysvaltain valtuuskunnan jäseniä Helsingin huippukokouksessa vuonna 1975
Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin (Etyk, ETYK) ensimmäinen vaihe oli ulkoministerien kokous Helsingissä vuonna 1973, toinen Genevessä pidetyt neuvottelut 1973–1975 ja kolmas Helsingissä pidetty huippukokous 1975.
Etykin ensimmäinen pääsihteeri oli saksalainen diplomaatti Wilhelm Höynck. Hänet nimitettiin virkaan 28. huhtikuuta 1993. Pääsihteerin virasto sijoitettiin Wieniin.
Etykin päätösvaiheen valmisteluissa keskeisesti mukana ollut silloinen suurlähettiläs Jaakko Iloniemi on myöhemmin luonnehtinut konferenssia: ”Tarkoituksena oli vain raottaa rautaesirippua, sen aukirepäisemistä tuskin kukaan edes ajatteli.” Neuvostoliitto teki Etykissä kuitenkin länsimaille myönnytyksiä, jotka myöhemmin koituivat sen kohtaloksi.
Etykissä käytetyt viralliset kielet olivat englanti, saksa, ranska, espanja, italia ja venäjä.
Pääsihteeri

Pääsihteerin virka perustettiin 1992, ja viran haltijoina ovat olleet:
Wilhelm Höynck (1993–1996)
Giancarlo Aragona (1996–1999)
Ján Kubiš (1999–2005)
Marc Perrin de Brichambaut (2005–2011)
Lamberto Zannier (2011–2017)
Thomas Greminger (2017–)
Kirjallisuutta

Hakala, Riikka: ETYKistä ETYJiin: Liennytyksen konferenssista pehmeän kollektiivisen turvallisuuden järjestöksi.  (Pro gradu -tutkielma)  Helsingin yliopisto, 2000.  Tiivistelmä (PDF) Viitattu 4.11.2010.
Helsinki : STETE 1992: ETYK-tapahtumat vuodesta 1972.
Aiheesta muualla

YLE Elävä Arkisto: ETYK Helsinki 1975.
Elävä muisti: ETYK-huippukokous Helsingissä
Saksan liittotasavallan Helmut Schmidt, Saksan demokraattisen tasavallan Erich Honecker, Yhdysvaltain Gerald Ford ja Itävallan Bruno Kreisky Helsingin Etyk-konferenssissa 1975.
Excelsior

Excelsior voi viitata useisiin paikkakuntiin tai asioihin.
Sana on latinaa ja merkitsee ”korkeammalle” tai ”ylemmäs”.
Maantiede > Etelä-Afrikka

Excelsior, paikkakunta Free Staten provinssissa Etelä-Afrikassa
Maantiede > Yhdysvallat

Excelsior, lähiö San Franciscossa
Excelsior, Minnesotassa
Excelsior, McDowell Countyssa, Länsi-Virginiassa
Excelsior, Upshur Countyssa, Länsi-Virginiassa
Excelsior, Webster Countyssa, Länsi-Virginiassa
Excelsior, Wisconsinissa
Excelsior Springs, Missouri
Excelsior Township, Michigan
Excelsior Geyser, Yellowstone, Wyoming.
Musiikki

Excelsior, yhdysvaltalais-italialainen harmonikkamerkki
Urheilu

SBV Excelsior, hollantilainen jalkapalloseura
Autoteollisuus

Excelsior, belgialaisen Compagnie Nationale Excelsiorin vuosina 1903–1932 valmistama automerkki
Excelsior, sveitsiläisen Motorwagenfabrik Excelsiorin vuosina 1905–1907 valmistama automerkki.
Sotakalusto

A33 Excelsior, Britannian kokeellinen raskas panssarivaunu toisessa maailmansodassa.
Yritykset

Ab Excelsior Oy, suomalainen Tampereen Epilässä 1917–1985 toiminut metallialan yritys
Ildefonso Falcones

| Ildefonso Falcones de Sierra |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1959 Barcelona
Kansalaisuus:  espanjalainen
Ammatti:  asianajaja
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Tuotannon kieli: espanja
Esikoisteos:  La catedral del mar
Aiheesta muualla
www.ildefonsofalcones.es
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ildefonso Falcones de Sierra (s. 1959 Barcelona, Espanja) on espanjalainen kirjailija ja asianajaja.
Falcones työskentelee asianajajana Barcelonassa, jossa hänellä on oma toimisto. Hän on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Falconesin teos Meren katedraali (La catedral del mar) ilmestyi Espanjassa 2006 viiden vuoden kirjoittamistyön tuloksena, ja teoksen käännösoikeudet on myyty kymmeniin maihin. Kansainvälistä suosiota on saavuttanut myös Andalusian 1500-luvusta kertova romaani Fatiman käsi.lähde?
Teokset

La catedral del mar, 2006 ISBN 978-84-253-4003-1
La mano de Fatima, 2009
La reina descalza, 2013
Los herederos de la tierra, 2016
Teokset > Suomennetut teokset

Meren katedraali, suom. Satu Ekman, Bazar, 2008 ISBN 978-952-5635-51-5
Fatiman käsi, suom. Satu Ekman, Bazar, 2010 ISBN 978-952-5637-02-1
Paljasjalkainen kuningatar, suom. Satu Ekman, 2014 ISBN 978-952-279-093-4
Maan perilliset, suom. Satu Ekman, Bazar, 2018 ISBN 978-952-279-503-8
Sielujen maalari, suom. Jyrki Lappi-Seppälä, Bazar 2021, ISBN 978-952-376-095-0
Aiheesta muualla

Falconesin haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)