stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sipilän hallitus
Hallituksen politiikkaa > Työllisyys

Hallitus ylitti tavoitteensa 72 prosentin työllisyysasteesta. Uudet työpaikat olivat nimenomaan kokopäivätyöpaikkoja. Hallituksen aloittaessa työllisyys oli alle 68 %. Saavutuksesta arviolta puolet oli hallituksen tekemien uudistusten ansiota.
Sipilän hallitus teki työn tarjontaa lisääviä toimia noin 30 000–40 000 lisätyöllisen verran. Päätöksistä merkittävimmät olivat ansiosidonnaisen työttömyysturvan lyhentäminen sadalla päivällä ja aktiivimalli.
Työttömyysturvan aktiivimalli edellyttää työntekoa tai työllistymistä edistävää toimintaa työttömyysetuuden pienentämisen uhalla. Työttömille työnhakijoille säädettiin pakolliset TE-toimiston haastattelut kolmen kuukauden välein. Jos haastatteluun ei saavu, menettää oikeuden työttömyysturvaan 15 päivän ajaksi. Vähintään 30 päiväksi työttömyysetuuden menettää, jos kieltäytyy työnhakusuunnitelman laatimisesta tai tarkistamisesta tai muuten aiheuttaa sen, ettei suunnitelmaa voi laatia tai tarkistaa.
Lisäksi Sipilän hallitus suunnitteli ”aktiivimalli kakkosta”. "Aktiivimalli kakkoseksi" on kutsuttu omatoimisen tai omaehtoisen työnhaun mallia, jonka mukaan työttömien olisi työttömyyskorvausta saadakseen haettava vähintään yhtä työpaikkaa viikossa ja raportoitava toimistaan viikoittain.
Sipilän hallitus esitti työharjoittelua muistuttavaa työnäytepalvelua, joka olisi voinut avata halpatyömarkkinan. Työnäytepalvelun kautta yksityiset yritykset olisivat saaneet työvoimaa. Lisäksi hallitus esitti pitkäaikaistyöttömien työllistämiseen työelämäkokeilua, jossa pitkäaikaistyöttömän olisi saanut ilmaiseksi töihin.
Hallituksen politiikkaa > Työllisyys > Irtisanomisen helpottaminen

Syyskuussa 2018 hallitus ajoi lakiesitystä helpottaa irtisanomista alle 20 hengen yrityksissä.  Lokakuussa 2018 ammattiliitot vastustivat laajasti Sipilän hallituksen lakitavoitteita helpottaa työntekijöiden irtisanomista. Loppusyksystä kuitenkin irtisanomislaki saattiin kolmikantaisesti viimeisteltyä ja hyväksyttiin eduskunnassa.
Hallituksen politiikkaa > Aie yritystukien leikkaamisesta

Suomi jakaa vuosittain 4–7,3 miljardia euroa yritystukia, joita mm. Elinkeinoelämän keskusliitto ja Suomen Yrittäjät ovat ehdottaneet karsittaviksi, mutta hallituksen puoliväliriihessä yritystukiin ei puututtu. Hallitus teki leikkauksia useisiin kohteisiin, mutta yritystuet jäivät leikkausten ulkopuolelle. Hallitusohjelmassa oli luvattu, että hallitus ei toimillaan nosta teollisuuden kustannuksia. Hallitus kuitenkin käynnisti selvityksen yritystukien uudistamisesta, ja tukia pohtivan työryhmän vetäjäksi ryhtyi keskustan Mauri Pekkarinen. Pekkarinen harmitteli, että miksi hän suostui vetäjäksi ja ihmetteli miksi työryhmä on ylipäätään perustettu. Yritystukiin oltiin kaavailemassa ensin noin 170 miljoonan euron säästöjä, sitten 60,4 miljoonan euron säästöjä. Uudistus kaatui lopulta kokonaan.
Kannatus

Heinäkuussa 2017 hallituspuolueiden kannatus oli laskenut 39,9 prosenttiin, kun vaalien jälkeen kesällä 2015 yhteenlaskettu puoluekannatus oli 57 %. Tammi-helmikuun 2019 aikana tehdyssä mielipidemittauksessa hallituspuolueiden kannatus oli 34,3 prosenttia. Hallituksen kaatumista edeltäneenä päivänä julkaistussa mielipidemittauksessa kannatus oli laskenut 32,1 prosenttiin.
Kesällä 2015, kun hallitus oli juuri aloittanut, Helsingin Sanomien gallupissa hallitukseen suhtautui myönteisesti 37 prosenttia. Joulukuussa 2017 HS:n gallupissa hallituksen arvosana oli korkein sitten kesän 2015. 29 prosenttia suomalaisista katsoi, että hallitus on onnistunut tehtävissään melko hyvin tai erittäin hyvin, kun taas 33 prosenttia koki, että melko huonosti tai erittäin huonosti. Kokoomuslaisista 70 prosentin mielestä heidän puolueensa oli onnistunut hallituksessa vähintään melko hyvin, keskustalaisista samaa mieltä oli 64 prosenttia. Kriittisimmin hallituksen politiikkaan suhtautuivat nuoret aikuiset, Helsingin Sanomien mukaan todennäköisesti hallituksen koulutusleikkausten vuoksi. Oppositiopuolueista kaikkein huonoimmat arvosanat antoivat vasemmistoliiton ja SDP:n kannattajat.
Huhtikuussa 2018 suomalaisista 32 prosenttia piti hallituksen toimintaa huonona ja 28 prosenttia melko huonona. Vain kuusi prosenttia antaa arvosanan hyvä.
Tavoitteiden toteutuminen

Vuoden 2018 toukokuussa Helsingin Sanomat arvioi Sipilän hallituksen hallitusohjelmassa asetettujen tavoitteiden toteutumista.
Useiden hallitusohjelman tavoitteiden toteutumista on vaikea tai mahdoton arvioida. Kuitenkin HS totesi, että suotuisten taloussuhdanteiden tuella Sipilän hallitus oli kyennyt toteuttamaan suurimman osan asettamistaan tavoitteista.
Kokonaan tai ainakin osittain nähtiin toteutuneen 10 miljardin euron säästö- ja rakenneohjelma; velkaantumisen hillitseminen; veroasteen pitäminen aloillaan; työllisyystoimet ja kilpailukyvyn parantaminen; työllisyysasteen nostaminen 72 prosenttiin ja työllisten määrän kasvattaminen; oppimisympäristöjen modernisointi; koulutuksen ja työelämän ulkopuolella olevien nuorten määrän vähentäminen; koulutuksen ja työelämän vuorovaikutuksen lisääminen; koulutuksen viennin ja kansainvälisyyden lisääminen; terveys- ja hyvinvointierojen kaventaminen; ilmasto- ja energiatavoitteet sekä norminpurku. Vain osittain toteutui ikääntyneiden kotihoidon lisääminen. Tavoiteltu 72 prosentin työllisyysaste toteutui marraskuussa 2018.
Joko Sipilän hallituksen aikana tai kokonaan toteuttamatta jäivät sosiaaliturvauudistus; sosiaali- ja terveydenhuollon uudistus; ruuantuotannon kannattavuuden ja kauppataseen kohentaminen sekä yhden luukun digitaaliset palvelut.
HS-toimittaja Piia Elosen mukaan hallitus sai paljon aikaan ensimmäisenä vuotenaan. Tänä vuonna annettiin 229 hallituksen esitystä, joista 183 oli jo hyväksytty laeiksi. Aukioloaikojen vapauttamista hän piti erityisen suurena tuloksena, johon aiemmat hallitukset eivät kyenneet, ja sote-uudistuskin eteni ennätyspitkälle – tosin uudistuksen kaatuminen johti lopulta hallituksen ennenaikaiseen eroamiseen.
Elosen mukaan hallitus lupasi paljon enemmän kuin se toteutti. Sipilä lupasi tuloksia aikaan jo sadassa päivässä ja kokoomus puolestaan lupasi paikallisen sopimisen tuottavan paljon työpaikkoja. Perussuomalaiset lupasivat rajoittaa maahanmuuttoa. Näistä mikään ei toteutunut.
Tuloerot

THL:n tutkimuspäällikkö Jussi Tervola ja Nordean ekonomisti Olli Kärkkäinen osoittivat, että vuosina 2015–2018 tehdyt sosiaalietuuksien indeksijäädytykset ja veronkevennykset kasvattivat tuloeroja. Toisaalta sosiaaliturvan indeksijäädytykset, tuloveron kevennykset, ansiosidonnaisen työttömyysturvan enimmäiskeston lyhentäminen ja varhaiskasvatusmaksujen alentaminen paransivat työnteon taloudellisia kannustimia. Kun työllisyysvaikutukset otetaan huomioon, tuloerot kasvoivat vain lievästi tai eivät lainkaan eli 0–0,2 prosenttiyksikköä Gini-kertoimella mitattuna, ja pienituloisuusrajan alle jäävien osuus kasvoi noin 0,3–0,4 prosenttiyksikköä. Tulokset riippuvat käytetyistä oletuksista.
Gramofoni

Gramofoni
Gramofoni on äänentallennuksen historian alkuvaiheessa käytetty mekaanisesti ilman sähköistä vahvistusta toimiva levysoitin. Gramofonin patentoi vuonna 1887 Emil Berliner, ja se muistuttaa toimintaperiaatteeltaan Thomas Alva Edisonin 1877 kehittämää fonografia. Laitteiden suurin ero on se, että fonografi käyttää tallennusvälineenä vahasylinteriä, joille saattoi tehdä kotiäänityksiä, ja gramofoni puolestaan valmiita tehdasprässättyjä levykiekkoja eli ns. savikiekkoja.
Gramofoni syrjäytti fonografin melko pian.
Ensimmäiset markkinoille tulleet gramofonit vuonna 1889 olivat hyvin yksinkertaisia, niitä myytiin rakennussarjoina ja markkinoitiin lasten leluina. Varhaisissa laitteissa käyttäjä joutui jatkuvasti kammesta pyörittämään levylautasta. Ensimmäiset levyt olivat kooltaan 5- ja 7-tuumaisia ja ääniraita oli vain toisella puolella. Myöhemmin levykooksi vakioitui 10 tuumaa eli 25,4 senttiä, jotka pyörivät 78 kierrosta minuutissa. Sähkökäyttöiset, putkivahvistimilla varustetut gramofonit tulivat markkinoille 1920-luvun alkupuolella. Levyt tehtiin puristamalla hienoksi jauhetusta, mustaksi värjätystä kivestä (useimmiten saviliusketta tai kalkkikiveä), jossa sideaineena oli sellakka.
Gramofonin levylautasta pyörittää kammella viritettävä jousikoneisto, ja äänen vahvistaa äänirasia, jonka neula on terästä. Äänirasiassa syntyvä ääni vahvistetaan siihen liitetyllä torvella, joka on yleensä puuta tai peltiä. Laukku-mallisissa gramofoneissa (laukkugramofoneissa) on sisään rakennettu torvi. Laukkugramofoni-nimitys johtuu siitä, että gramofoni on rakennettu laukun/salkun sisälle, joten sitä voidaan kuljettaa helpommin. Yksi entisajan suosituimmista gramofonivalmistajista on His Master's Voice.
Gramofoneja on säilynyt paljon yksityisomistuksessa ja museoissa. Varaosia niihin ei enää ole saanut 1960-luvun jälkeen, vaan kaikki tarvittavat joudutaan valmistamaan erikseen. Gramofonin neula pitää vaihtaa usein, mieluiten joka levyn jälkeen.
Sotavaunut Intiassa

Sotavaunut saapuivat Intiaan arjalaisten valloittajien mukana 1900–1700 luvulla eaa. ja pysyivät käytössä aina 700-luvulle jaa.
Sotavaunujen tulo Intiaan

Nykyisen käsityksen mukaan kevyet ja nopeat, hevosvetoiset sotavaunut kehitettiin nykyisen Iranin pohjois-puolisilla aroilla ennen vuotta 1900 eaa. Sieltä lähtivät liikkeelle tämän uuden asejärjestelmän käyttöönottaneet valloittajat, jotka alistivat nopeasti sivilisaatiot Kiinassa, Intiassa ja Euroopassa.
Yhdistämällä hevosen ja kevyet vaunut, saatiin nopea, mutta tarpeeksi vakaa alusta, jolta voitiin tehokkaasti käyttää komposiittijousta tai heittokeihästä. Sotavaunut käyttöön ottaneet kansat huomasivat pian ylivoimaisen vaikutuksen sivistyneiden kansojen armeijoihin, jotka koostuivat lähinnä jalkaväestä, ja he alistivat 300 vuodessa kaikki Euraasian ja Egyptin merkittävät sivilisaatiot. Intiaan tunkeutuivat indo-eurooppalaista kieltä puhuneet arjalaiset. Orjuuden alku Intiassa ajoittuu rigvedan mukaan juuri tähän valloitukseen, ja tälle samalle perustalle syntyi myöhemmin kastilaitos.
Kaikkialla sotavaunukansojen perustamat valtakunnat jäivät lyhytikäisiksi, kun joko valloittajat omaksuivat valloitettujen kulttuurin tai samoja aseita käyttämään oppineet alistetut ajoivat valloittajat pois maasta. Intiassakin arjalaisten valta päättyi nopeasti.
Hinduarmeijat

Vuoteen 600 eaa. mennessä hinduarmeijat koostuivat melkein täysin jalkaväestä. Heillä ei ollut ratsuväkeä, koska hevoset oli varattu kuninkaiden ja ylimystön sotavaunuja varten. Nämä vaunut oli miehitetty kahdella sotilaalla. Kahden seuraavan vuosisadan aikana vaunuista tuli merkittävin osa intialaista sodankäyntiä.
Intiassa ei ollut kunnon hevosia, vaan vain pieniä poneja. Tämän vuoksi ratsuväki oli huonolaatuista. Tämä oli ongelma, kun intialaiset kohtasivat niemimaan ulkopuolelta tulleita hyökkääjiä. Hindut eivät koskaan kehittäneet ratsastavia jousimiehiä, vaikka kohtasivatkin sellaisia useita kertoja. Sen sijaan sotavaunut otettiin laajalti käyttöön: oli isoja ja pieniä vaunuja, miehistöä kahdesta kahteentoista. Tällaiset kaksitoistamiehiset vaunut olivat enemmänkin hitaita sotakärryjä, kuin todellisia sotavaunuja. Kuudennella vuosisadalla eaa. sotanorsut alkoivat ilmestyä taistelukentille.
300-luvulla eaa. perustettu Maurya-valtakunnan ajalla vakinaiset intialaiset armeijat luottivat sodankäynnissään norsuihin ja sotavaunuihin. Mutta edelliset olivat epäluotettavia ja jälkimmäiset kelvottomia, jos kohdattiin kyvykästä, hyvin harjoitettua jalka- tai ratsuväkeä. Tästä huolimatta sotavaunuja käytettiin Intiassa vielä toiset tuhat vuotta. Kahdella viimeisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua ratsuväestä tuli tärkein ase Pohjois-Intiassa, mutta Etelä-Intiassa ratsuväki ei muodostunut sotilaallisesti tärkeäksi, vaan hevosia käytettiin edelleen sotavaunujen vetämiseen. Suurin syy tähän oli se, että Etelä-Intiassa oli vaikeuksia kasvattaa tarpeeksi laadukkaita hevosia ratsuväkeä varten.
Vuonna 326 eaa. käydyssä Hydaspesjoen taistelussa saadaan esimerkki intialaisesta sodankäynnistä. Taistelussa Aleksanteri Suuri löi Poroksen, jonka armeijassa oli 300 sotavaunua ja sotanorsuja. Vaunut olivat kevyitä, kahden hevosen vetämiä. Ne oli tehty puuosista, jotka oli sidottu yhteen nahkaremmeillä. miehistönä niissä oli ajaja ja jousimies. Lisäksi oli raskaampia vaunuja, joita veti neljä hevosta. Näissä oli miehistönä kaksi kilvenkantajaa, kaksi jousimiestä ja kaksi ohjastajaa, jotka taistelussa päästivät irti ohjaksista heittääkseen keihäitä. Tosin sotavaunut eivät olleet merkittävässä roolissa varsinaisessa päätaistelussa.
vuoteen 500 jaa. mennessä sotavaunut alkoivat kadota asteittain, mutta koska hyvien hevosten kasvattamisessa oli edelleen vaikeuksia, pysyivät ne käytössä jossain määrin 700-luvulle asti. Etelä-Intiassa ratsuväki ei koskaan korvannut sotavaunuja merkittävässä määrin.
Viljami Nieminen

| Viljami Nieminen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. joulukuuta 2001 (ikä 22) Denver, CO, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Suomi  Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  179 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  Sport
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  71
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  Tappara (SML)
Viljami Nieminen (s. 28. joulukuuta 2001 Denver, Colorado, Yhdysvallat) on suomalais-yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Vaasan Sportia. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Nieminen on kuitenkin taustaltaan keskushyökkääjä.
Muuta

Niemisen hyökkääjänä pelannut isä Ville on Stanley Cup-voittaja (Colorado Avalanche 2001) ja olympiahopeamitalisti (Torino 2006), joka toimii nykyään Tapparan U20-joukkueen päävalmentajana. Hän on tehnyt valmennusuraa myös SM-liigassa ja Ruotsissa. Viljamilla on myös pikkusisko Ulla ja pikkuveli Veikko. Sisarusten jo edesmennyt isoisä Esa Nieminen pelasi 1960- ja 1970-luvuilla puolustajana SM-sarjaa Tapparassa ja Hilparassa. Viljamin äidinäiti on entinen Suomen naisten maajoukkuehyökkääjä Anne Nurmi. Hänen serkkunsa Linnea Melotindos pelaa hyökkääjänä Naisten Liigaa Tampereen Ilveksessä.
André (nimi)

| André |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  —
– ruotsinkielinen:  30. marraskuuta
– ortodoksinen:  —
Muunnelmia:  Antti, Antero
Vastineita eri kielissä:  Andrew, Andries, Andrej, Andrea, Anders
Nimen alkuperä:  raamatullinen Andreas
Infobox OKNimi-testi OK: 
André on miehen etunimi, kreikkalais­peräisen Raamatusta tunnetuksi tulleen Andreas-nimen ranskalainen ja portugalilainen vastine. Samaa alkuperää ovat suomalaiset nimet Antti ja Antero.
Suomessa nimi André on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta
vuoden 2019 loppuun mennessä noin 1590 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla. Andrén nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 30. marraskuuta, joka on vanhastaan ollut 
apostoli Andreaan muistopäivä ja suomen­kielisen kalenterin mukaan Antin ja Anteron nimipäivä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta André (nimi) Wikimedia Commonsissa
Eija Timonen

Eija Timonen (s. 1954) on suomalainen mediatutkija, folkloristi, lastenkirjailija ja Lapin yliopiston mediatieteen professori. Hän on akateemiselta oppiarvoltaan taiteen tohtori ja filosofian lisensiaatti.
Työ

Timonen työskentelee mediatieteen professorina Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa. Timonen valittiin Taideteolliseen korkeakoulun Elokuvataiteen ja lavastustaiteen osaston dosentiksi helmikuussa 2008. Nimitys oli historiallinen, sillä Timonen on osaston elokuvakoulutuksen ensimmäinen dosentti. Timosen dosentuuri Taideteollisessa korkeakoulussa on tieteellinen dosentuuri, ja sen aihealueena on narratiivisuuden mediamuotojen tutkimus. Timosella on myös taiteellinen dosentuuri Lapin yliopistossa. Sen aihealueena on lasten mediakulttuuri.
Timonen on ollut mukana useissa yliopistollisissa hankkeissa. Hän on mm. Suomen Akatemian rahoittaman Taideteollisen korkeakoulun johtaman nelivuotisen Aristotle in Change -käsikirjoitushankkeen tutkimusjohtaja.  Lisäksi hän on toiminut audiovisuaalisen alan tutkijakouluissa Elomedia III (v. 2005-2009) varapuheenjohtajana ja Elomedia IV (2009-2013) puheenjohtajana.
Yliopistouran ohella Timonen on kirjoittanut useita lastenkirjoja, laatinut yhteensä yli 80 pienoisnäytelmän ja piirrostarinan käsikirjoitusta Yleisradiolle (Yle TV2, Lastenohjelmat) sekä joitakin multimediateoksia. Leimallista hänen tuotannolleen on suomalaisen kansanperinteen ja mytologian hyödyntäminen.
Viime vuosina Timonen on tutkinut jään erilaisia ilmentymiä taiteessa videon ja valokuvan keinoin.lähde?
Tutkimus

Timosen väitöskirja vuodelta 2004 Perinne käsikirjoittajan työkaluna on ensimmäinen taiteellinen väitöskirja kirjailijan työstä. Väitöskirja sijoittuu mediatutkimuksen, perinteentutkimuksen ja taiteentutkimuksen välimaastoon. Timosen väitöstutkimuksen aiheena on siis kansanperinteen, erityisesti kansantarinoiden muuttaminen osaksi nykypäivän lastenkulttuuria. Tutkimuksessa selvitetään miten perinnearkistojen tarinoista muovautuu nykypäivän lapsiyleisölle ja eri medioihin soveltuvia esityksiä – kirjoja, audiovisuaalisia esityksiä ja vuorovaikutteista mediaa.
Väitöksen jälkeinen tutkimus on painottunut taiteelliseen jäätutkimukseen (ks. näyttelyt ja julkaisut). Lisäksi Timonen on ollut tutkimusjohtajana useissa tutkimushankkeissa, kuten HIDE- Helsinki-identiteettejä– elokuvakerronta kaupunginosien suunnittelutyökaluna (2014-2016. Innovatiivinen kaupunki), Äärisää - Äärimmäiset sääilmiöt toiminnan mahdollistajana (Tekes 2015-2016) Aristotle in Change (2009-2012, Akatemia), EeMobilArt (2007-2009, EU).
Teokset > Tieteelliset monografiat

Perinne käsikirjoittajan työkaluna, 2004.
Perinteestä mediavirtaan, 2005.
Kansanperinteen muuntuminen arkistomuistiinpanoista lastenkulttuuriksi, 2005.
Teokset > Toimittajana teoksissa

Minne matka, luova talous (yhdessä Sam Inkisen, Sanna Karkulehdon, Marjo Mäenpään kanssa), 2006.
Teokset > Lasten- ja nuortenkirjat

Kuu paistaa, kuollut ajaa (toim.), kuv. Markku Tanttu, 1984.
Vedenhaltijat, kuv. Maileena Kurkinen, 1986.
Tarinoita kadonneista aarteista, kuv. Maileena Kurkinen, 1996.
Skatter som försvann, kuv. Maileena Kurkinen,	1996.
Tre finske eventyr om försvunne skatter, kuv. Maileena Kurkinen, 1996.
Eläinten hovissa. Tarinoita suomalaisten eläinten synnystä ja elämästä, 2000.
Riimurasia – Tarinoita noidista, peikoista, kummituksista ja muista oudoista olioista, kuv. Maileena Kurkinen, 2001.
Pikkuruisia ja jättiläisiä, kuv. Kristiina Louhi, 2003.
'Käsikäpälässä, kuv. Pirkko-Liisa Surojegin, 2004.
Kummitukset kintereillä, kuv. Mika Launis, 2008.
Lymyvuoren peikot. Teksti Eija Timonen, kuvat Christel Rönns. Tammi. 2011.
Teokset > Tarinat lasten- ja nuortenjulkaisuissa

Tarinat Kuu paistaa, kuollut ajaa ja Tohtorin kuolema, teoksessa Aikojen takaa 1 Suomen historian lukukirja (toim. Norrena, Veijola, Veijola), 1996.
Vieraskirja, teoksessa Juhlakirja 1987-1997, 1997.
Tarinat  Herlitte, Kummin palkka ja Luttentuusi, teoksessa Salaiset oliot, teoksessa (toim. Eija Timonen, Airi Olin), 1998.
Läppäjärven aavelaiva, teoksessa Vinski Kirjallisuuslehti 2/2003.
Leijonankesyttäjä ja Iso-Jönssi, teoksessa Satusaari IV Raisulan kylä, 2004.
Koskiparoni, teoksessa Tammen kultaiset sadut (toim. Huovi, kuv. Kristiina Louhi), 2007.
Teokset > Interaktiiviset multimediatuotteet

'Salaiset oliot - Peikot, 1999.
Aikamatka Suomen esihistoriaan, 1998.
Tytöt, Girls, 2000. Työryhmän jäsen.
Perinteestä mediavirtaan. Verkkokirja. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. 2008.
Reflections An Installation by Eija Timonen and Bettina Schûlke. Pilke, Rovaniemi 14.2.–27.2.2011.
Shadows of the Caves. A Multimedia Project by Eija Timonen and Bettina Schülke in collaboration with Vesa Tuisku (Sound) and Santeri Happonen (media design). Lapin yliopisto. Taiteiden tiedekunta, MediaStudio, May 2011.
The Frozen Ones, video/dia esitys, 15 min. (musiikki Vesa Tuisku).
Jään valo, The Light of Ice, videoesitys, 15 min. (musiikki Vesa Tuisku).
Jääverho, videoesitys kalvokollaasille, 20 min. (musiikki Vesa Tuisku).
Teokset > Piirrostarinoiden ja pienimuotoisten draamojen käsikirjoitukset

Vedenhaltijat, 1991-1992, myöh. useita uusintaesityksiä. (Tekstit Eija Timonen, kuvat Maileena Kurkinen, toimittaja Anna-Liisa Kirsi). Sarja sisältää seur. teokset: Kapteenin morsian, Wilhelmi, Näkki menettää voimansa, Veden lehmät, Kummin palkka
Aarteet, 1992, myöh. useita uusintaesityksiä. (Tekstit Eija Timonen, kuvat Maileena Kurkinen, toimittaja Anna-Liisa Kirsi). Sarja sisältää seur. teokset: Akselin aarre, Lähteen salat, Kukon ja kanan kyntötyöt, Kolme rauniota, Riimurasia, Räpylä-Niiranen ja kirkonkellot
Maahiset, 1994, myöh. useita uusintaesityksiä. (Tekstit Eija Timonen, kuvat Maileena Kurkinen, toimittaja Anna-Liisa Kirsi) Sarja sisältää seur. teokset: Yrttipussi, Vaihdokas, Kirkkokengät, Sarafiinan häät, Päiviön pidot, Lymyvuori, Leijonankesyttäjä ja Isä-Jönssi
Pääsiäinen Kiviniemessä, 1994, myöh. useita uusintaesityksiä. (Tekstit Eija Timonen, kuvat Maileena Kurkinen, toimittaja Anna-Liisa Kirsi). Sarja sisältää seur. teokset: Kiiran ajo, Särkynyt talikko, Trullin matkassa, Pääsiäisvoi
Eläinten synnyt, 2001, myöh. uusintaesityksiä. (Teksti Eija Timonen, kuvat Maileena Kurkinen, toimittaja Anna-Liisa Kirsi, tuottaja Jarmo Oksa). Sarja sisältää seuraavat teokset: Karhu Otavaisen olkapäillä, Hauki ja kalojen kuningas, Jänis Ristihuuli, Kaksi kukkoa, kaksi kanaa, Ketun kallis neuvo, Käki lainapuvussa, Käärmeen lapsenvahti, Muurahainen ahkeruutta oppimassa, Ristilukki ja hopeinen lankakerä, Lepakko, yön ruhtinas
Jänniä juttuja Jokelasta, 2002, myöh. useita uusintaesityksiä. (Tekstit Eija Timonen, kuvat Sirkku Pitkänen, toimittaja Anna-Liisa Kirsi, tuottaja Jarmo Oksa). Sarja sisältää seuraavat teokset: Karvalakki, Rengin kepposet, Talkoovieras, Saunakamarin kummitus, Tädin luona kaupungissa, Kulperin vaari, Jääkukkia, Heinäladon hirveä kummitus, Tinavene, Autiotupa
Käsikäpälässä, 2004, myöh. useita uusintaeistyksiä. (Tekstit Eija Timonen, kuvat Pirkko-Liisa Surojegin, toimittaja Anna-Liisa Kirsi, tuottaja Jukka Nurminen). Sarja sisältää seuraavat itsenäiset teokset: Mesikäpälä ja metsänneito, Poika ja kruunupäinen hirvi, Veden kartanolla, Harakan lupaus, Susi ja ihmisen varjo, Sulkapuku, Marian kellot, Hauen harteilla, Kukko ja ukko, Huuhkaja ja sulhoaan kaipaava piika
Taikapyörä, 2004, myöh. useita uusintaesityksiä. 20-osainen pienimuotoinen draamasarja. (Tekstit Eija Timonen, näyttelijä Silja Sillanpää, dramatisointi Anna-Liisa Kirsi, ohjaus Olli Lyytikäinen, kuvaaja Alho Reho, lavastaja Kaarina Meller, Tuottaja Jukka Nurminen). Sarja sisältää seur. teokset: Aapon kilikello, Kuninkaan palvelijat, Sammakko Hienohelma, Sikasottiisi, Hiirikissa, Kuningaskäärme, Eukon lehmä, Koiranosa, Pettää, pettää, jänöpojan antaa, Oravan karkuretki, Avun tarpeessa, Merimatka, Tohnin kengät, Jättiläisen karja, Lallan leikkikalu, Kasvattipoika Kehvi, Kolme säkkiä, Hevoskyydissä. Jättiläisen saappaat, Muuttolinnut.