stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Giotto di Bondone
Giotto henkilönä

Ulkomuodoltaan ilmeisen rujo. Giotto oli henkilönä varsin pidetty ja hyvän seuramiehen maineessa. Hänen luonnettaan on pidetty ulospäinsuuntautuneena ja humoristisena. Hänen luonnettaan kuvaavia tarinoita on useita, mutta hänen työskennellessään Napolin kuninkaan palveluksessa, kuninkaan kerrotaan viihdyttäneen itseään viettämällä päiviä seuraten Giotton maalaamista ja laskemalla leikkiä taiteilijan kanssa.
Giotton kerrotaan myös harrastaneen kepposia. Opiskellessaan Cimabuen luona Giotto muun muassa maalasi Cimabuen maalaaman hahmon päälle kärpäsen, jota Cimabue piti niin luonnollisen näköisenä, että yritti pariin otteeseen hätistää sitä pois.
Giotto tunsi Danten, josta maalasi myös muotokuvan.
Teoksia

Toivo, freskosarjasta hyveiden allegoria, Scrovegnin kappeli (1306)
Justitia, Scrovegnin kappeli
Ristiinnnaulittu (noin 1310–1317)
Franciscus Assisilainen saarnaa linnuille (noin 1295–1300)
Saapuminen Jerusalemiin, Scrovegnin kappeli
Mooses lyö vettä kalliosta (noin 1304–1306)
Madonna ja lapsi
Luettelo jääkäreistä T

Jääkärimerkki
Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissä. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
T

Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
Edvin Iisakki Tahvanainen
Taavi Taina
August Esaias Takala
T > Lauri Rafael Takalo

(16. maaliskuuta 1898 Oulu – 17. lokakuuta 1928) oli suomalainen jääkäri. Hän liittyi Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 31. tammikuuta 1916 ja osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet ylennettiin aliupseeriksi 11. helmikuuta 1918, Vaasaan Suomeen hän palasi 25. helmikuuta samana vuonna. Kansakoulun käynyt Takalo toimi maalarina. Hänet on haudattu Oulun hautausmaalle Intiöön. Hautapaikka on sama kuin Urho Aleksander ja Olga Esteri Takalon, mutta Lauri Takalon hauta on kuitenkin merkitty erillisellä metallisella muistoristillä.
Karl Edvard Takkula
Karl Yrjö Ilmari Takkula
T > Juho Leonard Takkunen

(13. maaliskuuta 1898 Kalajoki – 29. joulukuuta 1972) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat mylläri Juho Heikki Takkunen ja Lyydia Johanna Ekqvist. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Henna Lovisa Perttulan kanssa. Takkunen työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 14. syyskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 1. komppaniaan 12. kesäkuuta 1917. Takkunen astui suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 jefreitteriksi ylennettynä ja saapui Suomeen 18. helmikuuta 1918 aselaivoja seuranneen jääkäreiden etukomennuskunnan mukana Vaasaan. Hänet määrättiin Ouluun harjoittamaan värvättyjä joukkoja. Takkunen määrättiin sisällissotaa käyvään Valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Krenatöörirykmentin 3. Oulun pataljoonan konekiväärikomppaniaan ja otti osaa taisteluihin Luhalahdella, Viljakkalassa ja Mannanmäen-Kyröskosken akselilla. Hän haavoittui pahasti Kyröskoskella 20. maaliskuuta 1918 ja palasi takaisin joukko-osastoonsa 7. toukokuuta 1918. Armeijasta hän erosi 28. kesäkuuta 1918 ja liittyi kesällä 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän kuului täydennyspataljoonan konekiväärikomppaniaan ja otti osaa taisteluihin Säämäjärvellä. Retkikunnasta hän erosi 7. elokuuta 1919. Myöhemmin hän työskenteli työmiehenä Paraisten kalkkivuori oy:n palveluksessa. Takkunen osallistui talvisotaan ryhmänjohtaja JAlkaväenkoulutuskeskus 10:ssä. Jatkosotaan hän osallistui väestönsuojelu tehtävissä Paraisilla. Hänet on haudattiin Paraisille. Ylennyksset: Jefreitteri 7. helmikuuta 1918, Aliupseeri toukokuussa 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Kustaa Leander Talasmäki myöh. Talas
T > Vilho Villiam Tallberg

(7. syyskuuta 1895 Viipuri – 1. toukokuuta 1933) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat kirjaltaja Vilhelm Andreas Tallberg ja Matilda Keinonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Elna Lahja Ruohosen kanssa. Tallberg kävi viisi luokkaa Viipurin suomalaista klassillista lyseota. Tallberg työskenteli konttoriapulaisena ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 23. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915, missä hän toimi komppanian lääkintämiehenä. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Toimi komppanian lääkintäsotamiehenä. Tallgren suoritti Saksassa lääkintäkurssit Lockstedtissa ja Lihaussa. Tallgren saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan lääkintäaliupseeriksi 3. jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin huhtikuun alussa niin ikään lääkintäaliupseeriksi 6. Jääkiirirykmentin 16. jääkäripataljoonaan ja hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen Tallberg palveli lääkintäaliupseerina eri komppanioissa 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi myöhemmin muuttui Kajaanin sissipataljoonaksi. Armeijasta hän erosi 16. helmikuuta 1919 ja astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 15. helmikuuta 1919 paikallispäälliköksi Muhoksen suojeluskuntaan, mistä hän siirtyi 1. lokakuuta 1919 paikallispäälliköksi Oulujoen suojeluskuntaan. Oulujoelta hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1920 harjoituspäälliköksi Perkjärven suojeluskuntaan. missä hän palveli vuoden loppuun saakka, jolloi hän eri suojeluskunnasta ja siirtyi konttoriksi Myllyosakeyhtiö Eloon ja palveli yritystä vuoteen 1923 saakka. Vuonna 1923 hän siirtyi konttorimyyjäksi ja matkustajaksi Oy Savo-Karjalan tukkuliikkeeseen Mikkeliin. Seuraavaksi hän vaihtoi työpaikkaa vuonna 1924 ja siirtyi edustajaksi Hyppösen kenkätehtaalle Mikkeliin ja edelleen myyjäksi Oy D. V. Widbom ab:n rautakauppaan Poriin, kunnes vuonna 1927 hän siirtyi Kuljetuskeskus oy:n työnjohtajaksi Viipuriin. Viipurissa hän sairastui keuhkotautiin ja oli hoidettavana eri parantoloissa kunnes kuoli 1. toukokuuta 1933 ja haudattiin Viipuriin. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 27. maaliskuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
T > Viktor Fride Tallgren ent. Michaelsson

(käytti Saksassa peitenimeä Gustafsson), (15. huhtikuuta 1892 Kokkolan maalaiskunta – 15. kesäkuuta 1961) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Gustav Michelsson ja Maria Sofia Rönnqvist. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Sylvia Viklundin kanssa. Tallgren kävi kansakoulun. Tallgren työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 2. helmikuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 12. kesäkuuta 1917. Tallgren saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ryhmänjohtajaksi ensin 1. jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin 3. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan 13. maaliskuuta 1918. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1918 Helsingin jalkaväkirykmenttiin, josta muodostettiin ensin Itämeren jalkaväkirykmentti n:o l ja myöhemmin Porin rykmentti. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina eri komppanioissa. Uudenmaan rykmenttiin hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1921, missä hän toimi 7. komppaniassa ase- ja varusmestarina, komppanianvääpelinä ja koulutusaliupseerina. Armeijasta hän erosi 31. maaliskuuta 1923 ja siirtyi tullilaitoksen palvelukseen 24. huhtikuuta 1923 alkaen ja toimi tullivahtimestarina Helsingin tullikamarissa. Hänet haudattiin Honkanummen hautausmaahan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Kersantti 1. heinäkuuta 1918, Vääpeli 16. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Georg Vilhelm Tallqvist myöh. Seponlahti
Paavo Talvela aik. Thorén
Juho Simo Talvitie
Johannes Artturi Tamminen
Paavo Bertel Tamminen
T > Hjalmar Tammisalo

(10. lokakuuta 1896 Viipuri), (syntymäaika ja tiedot vanhemmista olivat hänen itsensä ilmoittamia, eikä niitä ole voitu varmistaa) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat Kosti Uloschewitsch ja Viivi Kankkunen. Tammisalo liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 29. helmikuuta 1916, mutta hänet lähetettiin vankileirille, koska hänet todettiin vihollismaan kansalaiseksi (Venäjän kansalainen). Hänen myöhemmistä elämänvaiheistaan ei ole saatu tietoja.
Jaakko Nestori Tanelinmäki
Spero Toivo Tanner
Aarne Elias Tanskanen
T > Kaarlo Johannes Tapio

(2. heinäkuuta 1891 Ii) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Kaarle Tapio ja Anna Maria Eversti. Tapio työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 31. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915 ja laskettiin siviilitöihin 27. helmikuuta 1916. Tapio palasi Suomeen vuonna, missä hän harjoitti punakaartilaisia Rovaniemellä ja liittyi myöhemmin Muurmannin legioonaan, mutta siirtyi sieltä bolsevikkien puolelle. Hän matkusti myöhemmin Pietariin missä suoritti puna-upseerikurssin ja kaatui Judenitein armeijaa vastaan käydyissä taisteluissa. (tieto on tarkistamaton).
T > David Tarkiainen

(10. toukokuuta 1883 Leivonmäki – 2. helmikuuta 1956) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Abel Tarkiainen ja Ulla Karjalainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Anna Agneta Nordbergin kanssa josta hän erosi vuonna 1930. Tarkiainen työskenteli maalarina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 14. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 21. jonlukuuta 1915 ja laskettiin siviilitöihin 15. maaliskuuta 1916 ja palasi Suomeen syksyllä 1918 ja toimi sen jälkeen maalarina eri puolilla Suomea.
T > Juhani Tarvainen

(28. heinäkuuta 1896 Kolari – 11. syyskuuta 1956) oli suomalainen jääkäriylikersantti. Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Tarvainen ja Margareta Örn. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922–33 Anna Sofia Hyypiön kanssa josta hän erosi vuonna 1933 ja avioitui uudelleen vuonna 1934 Jenni Emilia Kärppän kanssa. Tarvainen työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 16. huhtikuuta 1916, josta hänet laskettiin hänen sairautensa takia siviilitöihin 1. toukokuuta 1916. Takaisin Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja liittyi Viron vapaussotaan lähtevään Pohjan Poikain rykmenttiin, missä hän toimi kuormastopäällikön apulaisena 1. pataljoonassa. Hän otti osaa Viron vapaussodan taisteluihin Valkissa, Koikylässä, Marienhurgissa ja Petserissa. Viron vapaussodasta palattuaan hän liittyi heimosotaan lähtevään Pohjois-Inkerin vapaajoukkojen 2. pataljoonaan. Sotien jälkeen hän toimi uutarina Rovaniemellä. Tarvainen osallistui talvisotaan suutarina Erillispataljoona 27:ssä. Jatkososdan puhjettua hänet komennettiin Jalkaväkirykmentti 33:n kranaatinheitinkomppaniaan, mistä hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi 817. Ilmasuojelukomppaniaan. Hänet haudattiin Rovaniemelle. Ylennykset: Kersantti Viron armeijassa 1. kesäkuuta 1919, Kersantti 1941, Ylikersantti 1944. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
T > Kaarle Edvard Tarvonen

(23. toukokuuta 1893 Lappajärvi – 4. huhtikuuta 1939) oli suomalainen jääkäri. Hänen äitinsä oli Loviisa Tarvonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Lyydia Aili Pellisen kanssa. Tarvonen kävi kansakoulun ja oli oppilaana Orismalan maanviljelyskoulussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 7. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, mistä hänet lähetettiin 22. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon ja laskettiin siviilitöihin. Suomeen hän palasi takaisin sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja siirtyi liikeapulaisksi Kortesjärvelle. Vuodesta 1922 alkaen hän toimi puutavaraliikkeen harjoittajana, kunnes vuonna 1923 hän siirtyi Oy Haraldin sahan palvelukseen ja palveli yritystä seuraavaan vuoteen saakka, jolloin siirtyi 1. joulukuuta 1924 alkaen työnjohtajaksi S. R. Ericsonin puutavaraliikkeen Uuteenkaarlepyyhyn. Hänet on haudattiin Kauhavan uuteen hautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Juuso Herman Taskinen
T > Paavo Vihtori Tassari

(22. maaliskuuta 1889 Kauvatsa – 17. toukokuuta 1962) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Eskola ja Maria Hermonen. Tassari kävi kansakoulun ja Porin kauppakoulun vuosina 1907–1909. Hän työskenteli hetken Sanomalehtien tietotoimistossa ja kauppamatkustajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 26. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, mistä hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 19. marraskuuta 1916, mutta palasi takaisin komppaniaansa 3. maaliskuuta 1917. Tassati toimi Libaussa 3. komppanian miehistölehti Vimppelin toimittajana. Tassari saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan esikuntavääpeliksi 2. jääkärirykmentin esikuntaan, mistä hänet siirrettiin 14. huhtikuuta 1918 joukkueenjohtajaksi 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa ja Nuoraalla. Sisällissodan jälkeen hän palveli 2. komppanian koulutusaliupseerina 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, josta muodostettiin myöhemmin Kajaanin sissipataljoona. Sissipataljoonasta hänet siirrettiin 16. tammikuuta 1919 alkaen 2. Divisioonan esikuntaan. Armeijasta hän erosi helmikuussa vuonna 1919 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin Rajamaan suojeluskuntain vartiopataljoonan adjutanttiksi, missä tehtävässä hän toimi 23. maaliskuuya – 18. kesäkuuta 1919 välisen ajan, jonka jälkeen hänet siirrettiin paikallispäälliköksi Pusulan suojeluskuntaan ja toimi tehtävässä 1. heinäkuuta – 1. syyskuuta 1920 välisen ajan. Myöhemmin hän sairasteli paljon ja oli hoidettavana useissa sairaaloissa, mutta teki kumminkin työmiehen töitä Kauvatsalla. Hänet haudattiin Kauvatsalle. Ylennykset: Vääpeli 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Vilho Toivo Tattari
Jarl Gustaf Gideon Taucher
T > Aapeli Tauriainen

(1. toukokuuta 1887 Suomussalmi – 6. marraskuuta 1929) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Abraham Tauriainen ja Juliana Hemmintytär. Tauriainen työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 7. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 17. maaliskuuta 1916 ja laskettiin siviilitöihin. Takaisin suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja asettui työmieheksi Pohjois-Suomeen.
T > Emil Edvard Tauriainen

(21. lokakuuta 1895 Tervola – 1. lokakuuta 1965) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Antti Tauriainen ja Kaisa Oinas. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Anna Kaisa Hiltulan kanssa. Tauriainen kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Tauriainen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin 4. jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin kuormaston päälliköksi 24. maaliskuuta 1918 alkaen 11. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja osallistui taisteluihin Viipurissa. Sisällissodan jälkeen Tauriainen palveli 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, josta muodostettiin myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoona. Hän toimi pataljoonassa 3. komppanian koulutusaliupseerina. Hänet siirrettiin 31. lokakuuta 1918 Terijoen rajavartiopataljoonan 3. komppanian vääpeliksi. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja asettui sen jälkeen Kemin maalaiskuntaan, missä toimi muun muassa Kemin uittoyhdistyksen moottorimiehenä aina vuoteen 1938 saakka. Myöhemmin hän toimi Valtionrautateillä lämmittäjänä. Talvisotaan Tauriainen osallistui Kemin vartiokomppanian Isohaaran vartion päällikkönä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin talousaliupseeriksi Kenttätykistörykmentti 14:n 7. patteriin. Hänet haudattiin Kemin maalaiskuntaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 14. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Väinö Ilmari Teivonen
T > Juho Heikki Tenhunen

(1. marraskuuta 1888 Rovaniemi – 24. marraskuuta 1926) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat kirvesmies Julius Tenhunen ja Hilda Maria Klint. Hänet vihittiin avioliittoon 1919 Elise Helena Jernvallin kanssa. Tenhunen kävi kansakoulun ja työskenteli maanmittausapulaisena ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 2. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 15. toukokuuta 1917 ja laskettiin siviilitöihin. Takaisin pataljoonan yhteyteen hän palasi 15. elokuuta 1917 omaan joukko-osastoonsa, josta hänet kumminkin siirrettiin takaisin täydennysjoukkoon 30. joulukuuta 1917. Takaisin Suomeen hän palasi Tornion kautta 14. maaliskuuta 1918 ja astui armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä 16. maaliskuuta 1918 ja hänet sijoitettiin Valkoiseen armeijan 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, missä hän toimi muonitusaliupseerina ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella. Sisällissodan jälkeen Tenhunen siirrettiin 10. heinäkuuta 1918 alkaen koulutusaliupseeriksi Pioneerikoulutuspataljoonan 1. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 20. helmikuuta 1919 ja siirtyi maanmittausapulaiseksi Turuun ja myöhemmin Jyväskylään. Ylennykset: Aliupseeri 16. maaliskuuta 1918, Kersantti 12. heinäkuuta 1918, Varavääpeli 27. heinäkuuta 1918, Vääpeli 24. joulukuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Taavetti Tenhunen
Yrjö Pietari Tenhunen
Arvo Albert Tenlénius myöh. Tervasmaa
T > August Eevert Tenno

(14. elokuuta 1897 Kemin maalaiskunta – 25. elokuuta 1917) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Juho Vilho Tenno ja Maria Amalia Kursu. Tenno työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 8. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, mistä hän joutui 26. lokakuuta 1916 keuhkotaudin tähden sairaalaahoitoon ja kuoli saamaansa tautiin Johannisthalin sairaalassa Stettinissä 25. elokuuta 1917. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Elias Teppola
T > Pekka Aapo Tepsa

(22. helmikuuta 1893 Tervola – 27. maaliskuuta 1950) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat torppari Vilhelm Tepsa ja Maria Matilda Tarvas. Tepsa työskenteli metsätyömiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 31. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Tepsa saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan lähettialiupseeriksi 1. jääkärirykmentin esikuntaan, josta hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1918 alkaen 2. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. Tepsa palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina Kaartin jääkäripataljoonan 4. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 17. marraskuuta 1918 Sortavalan rajavartioryhmään ja 23. maaliskuuta 1919 Terijoen rajavartiopataljoonaan, missä hän toimi aluksi kenttävartion päällikkönä ja myöhemmin 5. komppanian vääpelinä sekä koulutusaliupseerina. Hänet siirrettiin 5. helmikuuta 1920 vääpeliksi Käkisalmen läänin rykmentin III pataljoonan 9. komppaniaan, mistä hän erosi 15. maaliskuuta 1920 ja työskenteli sen jälkeen Pohjois-Suomessa työmiehenä sekä työnjohtajana metsä- ja uittotöissä. Hänet haudattiin Tervolaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 28. toukokuuta 1918, Vääpeli 8. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
T > Aksel Antero Tervala

(4. joulukuuta 1894 Ruovesi – 29. tammikuuta 1960 East Chicago, Indiana, USA) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Kalle Eetu Tervala ja Miina Ylä-Jarkko. Tervala kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta vuonna 1915 ja liittyi Hämäläis-osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1915–1916. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 6. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 23. heinäkuuta 1916 pataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, jonka jälkeen hän erosi pataljoonasta 5. lokakuuta 1916. Takaisin Suomeen hän palasi sisällissoda jälkeen heinäkuussa vuonna 1918 ja astui Suomen armeijan palvelukseen 20. lokakuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin vääpeliksi Porin jalkaväkirykmentti 2:en 5. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919. Armeijasta eronsa jälkeen hän liittyi Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Ruoveden suojeluskuntaan. Myöhemmin hän työskenteli konttoristina G. A. Serlachius oy:n palveluksessa Mäntässä ja hoiti siviilitöidensä ohella Mäntän suojeluskunnan harjoituspäällikön tehtäviä. Hän muutti maaliskuussa 1921 Kanadaan, mistä hän muutti myöhemmin Yhdysvaltoihin. Hänet on haudattiin Yhdysvaltoihin East Chicagoon, Indianaan. Ylennykset: Varavääpeli 20. lokakuuta 1918. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.