stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ahti Myrsky

| Ahti Myrsky> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1909 Kouvola
Kuollut: 16. toukokuuta 1942 Karagandan alue, Neuvostoliitto
Poliitikko
Puolue:  SDP
Asema:  Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen
Ahti Kalervo Myrsky (15. heinäkuuta 1909 Kouvola – 16. toukokuuta 1942 Karagandan alue, Neuvostoliitto) oli suomalainen diplomi-insinööri ja vasemmistososialidemokraatti. Hän kuului Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) sisäiseen oppositioon, joka talvisodan jälkeen arvosteli puolueen ulkopoliittisia linjauksia ja sodanaikaista ulkoministeri Väinö Tanneria. Myrsky oli itse talvisodan veteraani ja kuului vasemmistolaisten rintamamiesten etujärjestön Työläisrintamamiesten perustajiin. Hän kuului myös Akateemisen sosialistiseuran aktiiveihin ja oli mukana kulttuuriryhmä Tulenkantajien toiminnassa. Jatkosodan alkaessa Myrsky vangittiin ja hänet siirrettiin rintamalle rangaistuspataljoonaan. Hän loikkasi Neuvostoliittoon, jossa hänet vietiin sotavankileirille. Myrsky kuoli leirillä.
Poliittinen toiminta

Myrsky työskenteli ennen sotavuosia Helsingin kaupungin rakennustoimistossa ja kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon SDP:n edustajana. Vuonna 1936 hänet valittiin Helsingin Työväenyhdistyksen alaisen Toveriseuran johtokuntaan. Myrsky vieraili puhujana muun muassa Hugo Lehtisen johtaman Tampereen Sosialidemokraattisen Klubin tilaisuuksissa yhdessä tunnettujen vasemmistososiaalidemokraattien Mauri Ryömän, Cay Sundströmin ja Reinhold Sventon kanssa. Toukokuussa 1937 Myrsky sai usean muun vasemmistososiaalidemokraatin tavoin SDP:n puoluetoimikunnalta vakavan varoituksen kommunistien kanssa suunnittelemastaan yhteistyöstä. Samaan aikaan puolueesta erotettiin Akateeminen Sosialistiseura sekä Ryömä, Raoul Palmgrén ja Erkki Vala.
Myrsky kuului SDP:n sisäinen oppositioon, jonka johtajat tunnettiin kuutosina. Ryhmä arvosteli talvisodan jälkeen SDP:n ulkopoliittisia linjauksia ja piti sodan aikaisen ulkoministerin Väinö Tannerin toimia rauhan edistämiseksi riittämättöminä. Myrsky oli itse talvisodan veteraani, joka välirauhan aikana oli perustamassa vasemmistolaisten rintamamiesten etujärjestöä Työläisrintamamiehiä yhdessä muun muassa kirjailija Arvo Turtaisen ja runoilija Pentti Lahden kanssa.
Vuonna 1940 Toveriseura erotettiin sekä SDP:stä että Helsingin Työväenyhdistyksestä, kun enemmistö sen johtokunnasta kuului puolueen vasemmistosiipeen. Tämän jälkeen Myrsky jatkoi valtuustossa niin sanotun Toveri-ryhmän edustajana. Toukokuussa 1940 Myrsky oli kutsuttuna mukana Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran perustavassa kokouksessa, mutta ei kuitenkaan Raoul Palmgrénin kanssa lähtenyt sen toimintaan mukaan, koska molemmat katsoivat oppositioliikkeen vaativan taakseen huomattavasti laajemman jäsenpohjan.
Jatkosota

Jatkosodan lähestyessä kesällä 1941 Myrsky otettiin turvasäilöön lukuisten muiden poliittisesti epäluotettavina pidettyjen vasemmistolaisten toisinajattelijoiden kanssa. Myrsky komennettiin majuri Nikke Pärmin johtamaan Erillinen Pataljoona 21 -rangaistuspataljoonaan, josta hän yhdessä noin 50 muun vasemmistolaisen ja kommunistin kanssa loikkasi syyskuussa 1941 Neuvostoliiton puolelle Onkamusjärvelle Aunuksen Karjalan. Hän joutui myöhemmin sotavankileirille n:o 99 Spasskin kylään Kazakstaniin. Myrsky osallistui leirillä ilmestyneen Suomen vapaus -lehden toimittamiseen ja oli puheenjohtajana tammikuussa 1942 Karagandassa järjestetyssä suomalaisten sotavankien ensimmäisessä konferenssissa. Myrsky oli myös yksi Sotilaan ääni -lehdessä syksyllä 1941 julkaistun kirjoituksen eli niin sanottujen ”pärmiläisten lentolehtisen” allekirjoittajista. Loikkauksensa vuoksi Myrsky erotettiin Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenyydestä. Hän kuoli Spasskin vankileirillä toukokuussa 1942 ilmeisesti johonkin vatsatautiin tai vesipöhöön. Sotilasarvoltaan Myrsky oli alikersantti.
Perhe

Myrskyn puoliso oli vuodesta 1936 lähtien kirjallisuus- ja teatterikriitikko Maija Savutie.
Julkaisuja

Puolustuskysymyksestä: alustus kansalaiskokouksessa 28.4.1938, Akateeminen sosialistiseura r.y, Helsinki 1938 (12-sivuinen vihkonen).
Marita Mäkinen

Marita Anna-Liisa Mäkinen (ent. Jurva, o.s. Rajala; s. 8. huhtikuuta 1949 Vilppula) on suomalainen poliitikko ja yksityisetsivä. Marita Jurva toimi kansanedustajana vuosina 1987–1995 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä ja kuului Suomen maaseudun puolueen eduskuntaryhmään. Ennen kansanedustajuutta hän toimi Espoon kaupunginvaltuustossa. Ennen kansanedustajuuttaan hän toimi yksityisetsivänä.
Keväällä 1990 Jurva ehdotti, että Suomi voisi luovuttaa Ahvenanmaan Neuvostoliitolle vastineeksi Karjalasta. Myöhemmin hän pahoitteli lausunnon aiheuttamaa keskustelua.
Mymmeli

Vanhempi Mymmeli kahden lapsensa kanssa.
Nuorempi Mymmeli (Mymmelin tytär).
Mymmeli (ruots. Mymlan) on kahden Tove Janssonin Muumi-teoksissa esiintyvän hahmon nimi. Alkuperäinen Mymmeli esiintyy vain kirjassa Muumipapan urotyöt. Hän on isokokoinen, pyöreä ja iloinen suuren lapsikatraan äiti. Toinen Mymmeli on hänen hoikka tyttärensä, josta varhaisemmissa kirjoissa käytetään nimitystä Mymmelin tytär, mutta johon myöhemmin viitataan pääasiassa Mymmelinä. Jälkimmäinen Mymmeli esiintyy useissa Janssonin kirjoista sekä Muumipeikko-sarjakuvissa. Eräässä omaan käyttöönsä tekemässään muistiinpanossa Tove Jansson erotteli hahmot nimillä ”Mymmeli vanhempi” ja ”Mymmeli nuorempi”. Muualla kuin Janssonin varhaisemmissa kirjoissa Mymmelillä tarkoitetaan lähes aina nuorempaa Mymmeliä. Hahmo esiintyy myös Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjassa.
Mymmelit tunnistaa keskellä päälakea seisovasta piikkimäisestä nutturasta. Sellainen on myös Pikku Myyllä, joka on vanhemman Mymmelin tytär ja nuoremman Mymmelin pikkusisko. Useimmiten Mymmeli ja Myy käyttävät myös selän puolelta napitettavaa mekkoa ja pitävät kaulassaan suurta rusettia. Muumipapan urotöiden kuvituksessa kaikilla Mymmelin perheeseen kuuluvilla on hännät, mutta myöhemmissä kuvituksissa Mymmeli on kuvattu enemmän ihmismäisenä, ilman häntää.
Mymmeli on erisnimen lisäksi myös lajinimi, samoin kuin esimerkiksi hemuli tai homssu.
"Ja aamulla on koko ranta täynnä hukkuneita vilijonkkia ja mymmeleitä ja homssuja, kaikki yhtä kalpeita ja vihreitä meriheinästä." (Pikku Myy kirjassa Muumipappa ja meri, s. 52)
Mymmeli-nimi on johdettu Janssonin tuttavapiirissä käytetystä slangisanasta mymla, ’rakastella’.
Vanhempi Mymmeli

Alkuperäinen Mymmeli on perusluonteeltaan iloinen ja huoleton. Mymmelin tytär kuvailee äitiään joka paikasta pyöreäksi kirjassa Muumipapan urotyöt. Mymmelillä on lukuisia lapsia. Hänen luonnettaan kuvastaa, ettei hän itsekään tiedä tarkkaan lastensa lukumäärää – "kahdeksan-yhdeksäntoista" oli hänen oma arvionsa ennen Pikku Myyn syntymää. Mymmelin lapsista kolme mainitaan nimeltä: Nuuskamuikkunen, Mymmelin tytär eli nuorempi Mymmeli ja Pikku Myy, joka on lapsista kaikkein pienin. Mymmelin lasten isiä ei kerrota, poikkeuksena Nuuskamuikkusen isä Juksu.
Kirjoissa muusta Muumilaakson väestä poiketen vanhempi Mymmeli on hyvin uskonnollinen ja esimerkiksi moittii lapsiaan jos nämä eivät ole muistaneet lukea iltarukousta.
Myöhemmissä muumikirjoissa ja -sarjakuvissa Mymmeli-nimitys viittaa nuorempaan Mymmeliin eikä äiti-Mymmeliä enää mainita. Tove Janssonin vuonna 1956 piirtämässä Muumipeikko-sarjakuvassa Talonrakennus vanhempi Mymmeli esiintyy tunnistettavana, mutta häntä ei kutsuta Mymmeliksi vaan Mymmelin äidiksi, sillä sarjakuvissa Mymmeli on pelkästään nuoremman hahmon nimenä. Hahmo on nimettömänä mukana myös Lars Janssonin piirtämässä tarinassa Nappeja ja avioliittoja.
Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjan jakso "Muumipeikko rakentaa talon" perustuu sarjakuvaan Talonrakennus ja siinä hahmo esiintyy myös Mymmelin ja Pikku Myyn äitinä ilman omaa nimeä. Hahmon äänenä on sarjan Yleisradion dubbauksessa Leena Uotila ja MTV:n dubbauksessa Ella Pyhältö. Muumipapan urotöihin perustuvissa "Muumipapan muistelmat" -jaksoissa juonta on muutettu siten, että Mymmelin tyttäreksi esittäytyvä Pikku Myytä muistuttava hahmo onkin Pikku Myyn äiti nuorena, ja vanhempi Mymmeli on näin oletettavasti hänen isoäitinsä.
Vanhemman Mymmelin suomenkieliset ääninäyttelijät

| Vuosi | Elokuva / Sarja / Peli | Näyttelijä |
| --- | --- | --- |
| 1992 | Muumilaakson tarinoita | Leena Uotila, Elina Salo (nuori Mymmeli) |
| 2017 | Muumilaakson tarinoita | Ella Pyhältö, Karolina Blom (nuori Mymmeli) |
| 2019–2025 | Muumilaakso | Lotta Lindroos |
Nuorempi Mymmeli (Mymmelin tytär)

Nuorempi Mymmeli esiintyy ensi kerran Muumipapan urotöissä nimellä Mymmelin tytär. Hahmo on mukana myös runomuotoisessa kuvakirjassa Kuinkas sitten kävikään? sekä kirjoissa Vaarallinen juhannus, Taikatalvi ja Muumilaakson marraskuu. Useissa tarinoissa hänen tehtävänään on pitää huolta sisarestaan Pikku Myystä äitinsä puolesta. Ainakin pääosassa tarinoista Mymmeli asuu Muumilaaksossa ja on Muumiperheen ystävä.
Muumipeikko-sarjakuvissa Mymmeli on yksi vakituisista sivuhahmoista, ja hän esiintyy useammin kuin Pikku Myy. Sarjakuvissa Mymmelillä on taipumus rakastua usein ja nopeasti, ja unohtaa tarvittaessa yhtä nopeasti. Hänen rakkautensa kohteet ovat usein maskuliinisia miehiä, kuten urheilijoita, jotka eivät kuitenkaan tunnu välittävän hänestä. Lars Janssonin piirtämissä sarjakuvissa hänen vakioihastuksensa on Rinaldo-niminen jalkapalloilija. Sarjakuvissa Mymmeli kuvataan useimmiten Niiskuneidin ystäväksi. Hän asuu pienessä hökkelissä, jonka matalasta ovesta on kuljettava konttaamalla. Lars Janssonin piirtämissä tarinoissa Mymmelillä on rusetin sijasta ylisuuret kaulukset.
Muumilaakson tarinoissa Mymmeli asuu Muumilaaksossa, mutta usein poissa sieltä pitkiä aikoja, jolloin Pikku Myy asuu Muumiperheen luona. Hänen kotinaan on pieni pyöreä talo. Mymmelin äänenä sarjassa on alkuperäisessä Yleisradion dubbauksessa Aila Svedberg, joka näyttelee myös Niiskuneitiä. Mymmelin ääni muistuttaakin Niiskuneidin ääntä, mutta on vähän matalampi ja nasaalisempi. MTV:n dubbauksessa Mymmelin äänenä toimii Carla Rindell. Sarjan ohessa tehdyssä elokuvassa Muumipeikko ja pyrstötähti hahmoa näyttelee Leena Uotila. Elokuvassa Mymmeli nähdään vain alussa, kun hän on lähdössä Muumitalosta ja jättänyt sisarensa Pikku Myyn Muumien hoiviin. Sarjassa Mymmelillä on vaaleanpunainen mekko, jossa ei ole rusettia, ja hän käyttää valkoisia korkokenkiä sekä sinisiä sukkahousuja. Sarjassa hänellä on myös romanttiset välit Poliisimestarin kanssa. Mymmeli esiintyy sarjan jaksoissa Pikkuruiset vieraat, Taikurin taika, Rosvoja Muumilaaksossa, Primadonna, Muumipeikko rakentaa talon, Vedenneito, Timantti, Kauhea Pikku Myy, Naamiaiset, Tuoli, Feeniks-lintu, Talon maalausta, Kohti etelää, Muumipeikon kihlaus, Kultainen valtakunta ja aiemmin Suomessa esittämättömässä jaksossa Syntymäpäiväyllätys. Jaksossa Feeniks-lintu Mymmeli nähdään rakentamassa kokkoa Feeniks-linnulle muun Muumilaakson väen kanssa, jaksossa Kohti etelää lopussa hänet nähdään vain muutaman sekunnin ajan Pikku Myyn kanssa nukkumassa talviunta, Kultainen valtakunta lopussa on Jenni-tädin parantumisen kunniaksi suuret juhlat. Näissä kolmessa jaksossa hän ei puhu lainkaan.
Mymmelin tyttären suomenkieliset ääninäyttelijät

| Vuosi | Elokuva / Sarja / Peli | Näyttelijä |
| --- | --- | --- |
| 1991–1998 | Muumilaakson tarinoita | Aila Svedberg |
| 1993 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Leena Uotila |
| 1997 | Muumit ja Taikurin hattu | Aila Svedberg |
| 2007–2008 | Muumien maailma | Vuokko Hovatta |
| 2008 | Muumi ja vaarallinen juhannus | Vuokko Hovatta |
| 2014 | Muumit Rivieralla  | Beata Harju |
| 2017 | Muumilaakson tarinoita | Carla Rindell |
| 2020 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Mirjami Heikkinen |
| 2021 | Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut | Alma Pöysti |
Jouko Myssylä

Kalervo Jouko Ensio Myssylä (18. tammikuuta 1947 Ranua – (hautauspäivä 10. heinäkuuta) 2009 Ranua) oli ilmavoimien luutnantti, joka surmasi ampumalla Hämeen lennoston komentajan, eversti Teppo J. Suonperän tämän virkahuoneessa 6. kesäkuuta 1973.
Sotilasura

Myssylä kävi Ilmavoimien RUK:n (IlmavRUK) vuosina 1967–1968 ja ylennettiin vuonna 1968 vänrikiksi. Sieltä hän jatkoi Kadettikouluun ja  valmistui 55. kadettikurssilta (16. syyskuuta 1968 – 24. maaliskuuta 1971) kadettina nro 5539. Hänet ylennettiin samana vuonna luutnantiksi.
Kadettikoulun jälkeen hän toimi lentoupseerina Hämeen lennostossa vuosina 1971–1973. Luutnantti Myssylä oli erotettu Suonperän aloitteesta Puolustusvoimain palveluksesta sotilaskäskyllä 8/73 alkaen 1. heinäkuuta 1973 väitetyn liiallisen alkoholinkäytön, siihen liittyvän väkivaltaisuuden ja puoli vuotta kestäneen kaikkien virkatehtävien laiminlyömisen takia.
Everstin surma

Tikkakoskella Myssylä ilmoittautui usein "ei-lentokelpoiseksi" alkoholinkäytöstään johtuen. Tämä ei miellyttänyt lennoston komentajaa. Eversti Suonperä kutsui keväällä 1973 Myssylän luokseen ja ilmoitti esittävänsä tämän erottamista, jollei tämä itse hae vapautusta. Myssylä ei aikonut erota. Suonperä lähetti Pääesikuntaan esityksensä, joka sisälsi muun muassa seuraavaa: "Myssylä ei nuhteista, ojennuksista ja rangaistuksista huolimatta ole parantanut tapojaan...", "Hänen käytöksensä on omiaan alentamaan puolustuslaitoksen ja upseeriston arvoa...” Myssylä kiisti asian vastineessaan. Hän sai muuta kautta 1. kesäkuuta 1973 tiedon kuukauden kuluttua tulevasta vapautuksestaan.
Myssylä ryhtyi tämän johdosta juomaan upseerikerholla ja Jyväskylän ravintoloissa 2.–5. kesäkuuta 1973 iltaan saakka. Hän uhkasi 3. kesäkuuta 1973 upseerikerholla vääpeli Linnaselle tekevänsä eversti Suonperästä selvää kun seuraavan kerran ilmoittautuu. Se oli vakava todiste murha-aikomuksesta.
Aamulla 6. kesäkuuta 1973 Myssylä meni palvelukseen ankarassa krapulassa. Lähin esimies komensi hänet komentajan puheille. Hän meni kaapilleen ja otti sieltä mukaansa FN-sotilaspistoolin. Esikunnassa ollut yliluutnantti sanoi ilmoittavansa Myssylän komentajalle. Myssylä oli pukeutunut kenttäpukuun, piti päässä aurinkolaseja ja hänen partansa oli noin sentin pituinen. Myssylä meni kello 8.15 Suonperän virkahuoneeseen. Eversti käski luutnantin ajaa partansa, ennen kuin tulee keskustelemaan hänen kanssaan.
Myssylä tuli everstin hämmästykseksi takaisin ovesta, totesi everstin tainneen vaikuttaa siihen, ettei häntä ollut hyväksytty minnekään siviilitöihin ja alkoi ampua 11 kertaa vyötärön korkeudelta Suonperää, joka ehti huutaa: "EI, EI", kääntyen selin ja kaatuen lattialle. Myssylä pani tupakaksi ja tunnusti heti ensimmäisenä paikalle saapuneille upseereille surmanneensa komentajansa ja halusi vielä varmistaa heiltä, että Suonperä on kuollut.
Aseessa oli ollut kaikkiaan 13 patruunaa. Lattialla oli 11 hylsyä ja 6 kappaletta ammuttuja, vääntyneitä luoteja. Ase oli pöydällä, piipussa yksi patruuna ja toinen lippaassa. Pöydällä oli lisäksi tasavallan presidentin sotilaskäskyn jäljennös. Kirjoitusalustaa vasten oli pöytään isketty pystyyn pitkäteräinen puukko. Sen päällä makasi vääntämällä katkaistu piippu. Piipun katkaisu liittyi moneen kertaan joukolla puhuttuun ja suunniteltuun temppuun, jolloin katkaistaisiin yksi komentajan piipuista.
Paikalle tullut lääkäri totesi uhrin kuolleen lähes silmänräpäyksessä rinnan ja vatsan lävistäneisiin luoteihin. Keskusrikospoliisin saapuessa paikalle 9.00 jälkeen oli Myssylä viety päävartioon.
Tuomio

Oikeus tuomitsi Myssylän elinkautiseen kuritushuonerangaistukseen kostona tehdystä erityisen törkeästä surmasta. Oikeudessa Myssylä koetti päästä eroon vääpeli Linnasen todistuksesta, mutta se ei auttanut. Tuomio pysyi niin hovioikeudessa kuin korkeimmassa oikeudessakin.
Armahdus

Presidentti Mauno Koivisto armahti Myssylän ja hän pääsi pois vankilasta 25. heinäkuuta 1982. Koivisto lievensi tuomion elinkautisesta 15 vuoden vankeudeksi. Myssylä oli käyttäytynyt hyvin, ollut luottovankina ja käynyt lomilla kymmenen kertaa. Hän oli ollut vankeudessa jo yli yhdeksän vuotta, joten pääsi vapaaksi kärsittyään tuomiostaan kaksi kolmasosaa. Myssylän armahduksessa Koivisto ei noudattanut korkeimman oikeuden kantaa, joka vastusti armahdusta, vaikka kaikki muut instanssit antoivatkin myönteiset lausunnot Myssylästä.
Yhdeksi syyksi armonanomukseensa Myssylä oli maininnut, että kotitilalle tarvittiin jatkaja, koska hänen vanhempansa olivat sairastelleet eivätkä kykenisi kauan sitä hoitamaan. Hän myös ilmoitti anomuksessaan, että kotitila antaisi hänelle elannon ja asunnon eikä hän joutuisi yhteiskunnan elätettäväksi.
Upseeritoverit olivat laatineet hänen puolestaan jo useita armonanomuksia. Heistä Suonperän Myssylään kohdistama henkinen painostus oli ollut liikaa ja tehnyt tilanteen kestämättömäksi.
Jukka Tarkiainen

Jukka Tarkiainen
Jukka Antero Tarkiainen (s. 14. huhtikuuta 1961 Tervola) on suomalainen bändimuusikko ja graafinen suunnittelija. Tarkiainen on vaikuttanut lappilaisissa bändeissä Jalla Jalla ja Desert Planet. Hän on myös ohjannut lyhytelokuvia ja tehnyt valokuvataidetta. Tarkiaisen puoliso on taidemaalari Helena Junttila ja he asuvat Sodankylän Askassa.
Desert Planet in Berlin. Jukka Tarkiainen, Antti Hovila, Jari Mikkola. Kuva: Martti Trillitsch.
Musiikki > Kitaristina ja yhtenä biisintekijänä Jalla Jalla-yhtyeessä

Albumit
Jalla Jalla: Jalla Jalla  (1990, Hiljaiset Levyt)
Jalla Jalla: Crumelur  (1992, Hiljaiset Levyt)
Jalla Jalla: Snowmans Land  (1994, Hiljaiset Levyt)
Jalla Jalla: Graverobbers’ Handbook  (1997, Hiljaiset Levyt)
EP:t
Jalla Jalla: Goes Pop  (1988, Hiljaiset levyt)
Singlet
Jalla Jalla: ”Citysong / Apartment Stories” (1987, omakustanne)
Jalla Jalla: ”Love Charging Battery” (1989, Hiljaiset Levyt)
Jalla Jalla: ”Minnesota Plates” (1990, Hiljaiset Levyt)
Jalla Jalla: ”Hospital Waltz” (1995, NKVD Records)
Musiikki > Muusikkona ja biisintekijänä Desert Planet -yhtyeessä

Albumit
Desert Planet: Asteroid Hopper (Dese 001, 2001)
Desert Planet: Joystick Pop (Odor, 2003)
Desert Planet: Turbo Tellytunes (Dese 002, 2004)
Desert Planet: Mario built My Hot Rod (9pm records/Stupido records, 2005, julkaistu myös Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä)
Desert Planet: Moonrocks (9pm records /Stupido records, 2008, julkaistu myös Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä)
Desert Planet: Mortal Kombo (Dese004)
Desert Planet: Extra Ball - Best of the early sold out releases + (9pm records/Stupido records, 2010, julkaisupäivämäärä 28.5.2010 Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä).
Singlet
Dune Buggy CDS (Odor, 2002)
USB-julkaisut
Aska-Osaka Virtual Highway (2007, julkaisuformaattina USB-muistitikku, Dese-003, 1Suomen ensimmäinen USB muistitikkujulkaisu musiikissa
Musiikki > Biisintekijänä ja kitaristina Takarajan Karajan -yhtyeessä

Takarajan Karajan: Koti-ikävä (Turbator/Pelipeitto TKUCD 11)
Filmografia

"Erämaateatteria katsomassa: Vantus meren rannalla" (20) kesto 24:11 min. Dokumenttielokuva erämaateatteriprojekti Operaatio Paulaharjun viimeisestä esityksestä Lapissa elokuussa 2019.
”Erämaateatteria katsomassa Utsjoen Kevolla” (2019) Kesto 33:52 min. Dokumenttielokuva Juha Hurmeen johtaman erämaateatteriprojektin Operaatio Paulaharjun esityksestä syksyllä Akukammilla Kevon luonnonpuistossa 2016.
”Erämaateatteria katsomassa Inarin Lapissa” (2019) 37:35 min. Dokumenttielokuva Juha Hurmeen johtaman erämaateatteriprojektin Operaatio Paulaharjun esityksestä syksyllä Iisakkijärvellä 2017.
”Erämaateatteria katsomassa Käsivarressa” (2019) 36 min. Dokumenttielokuva Juha Hurmeen johtaman erämaateatteriprojektin Operaatio Paulaharjun esityksestä syksyllä Enontekiöllä Haltin juurella 2018.
Spirit of "North" documentary film -  International Art Project from Japan visiting Lapland, Finland. In english. Kesto 27 min.
”Kotoa Lähtö” (2019). Kesto 6:44 min.
”Punk uni” (2017). Kesto 23:13 min.
”Tuntematon tunturi” (2015). Kesto 18:44 min.
”Porttikosken kalliot” (2013). Kesto 5:45 min.
”Karhun syntymä” (2011). Kesto 8:45 min.
”Short Tour Movie” (2008). Kesto 17 min.
Musiikkivideot (ohjaus Jukka Tarkiainen)

Desert Planet: Wagon jump (2023)
Jaakko Laitinen ja Väärä Raha: Saippuakupla LIVE @ Pyhä Unplugged 2021
Anyverse: Please, Pretty Please (2022)
Desert Planet: Tetris (@geekpicnic Moscov 2019)
Takarajan Karajan: Koditon (2016)
Takarajan Karajan: Signaali (2016)
Tre Homones: Rokkaway Beach (2015)
Lost Galaxians Live in TreibSand (2008)
Desert Planet: Live video from german tour (2006)
Valokuvajulkaisut

Nousen tuulen mukana DVD. I´m rising with the Wind DVD. kuvaesityksiä, lyhyt elokuva Jukka Tarkiainen
Mies ja Koira - Jukka Tarkiaisen valokuvataidetta, kuvakirja ISBN 978-952-94-4879-1
Aiheesta muualla

Jukka Tarkiaisen kotisivu
Jukka Tarkiainen PopuLappi
Rovaniemen kulttuuripalkinto Jalla Jalla yhtyeelle 1994 (pdf)
Lapin läänin taidepalkinto Desert Planet yhtyeelle 2005
Jukka Tarkiaisen valokuvataidetta instagram-sivulla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Short documentary poster graphic design by Jukka Tarkiainen
Pirjo Mäki

| Pirjo Mäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. toukokuuta 1962 Oulu
Kuollut: 11. marraskuuta 2018 (56 vuotta) Oulu
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oulun yliopisto
Instituutti:  Oulun yliopisto ja Oulun yliopistollinen sairaala
Tutkimusalue:  elämän varhaisvaiheiden merkitys mielenterveyden kehityksessä
Pirjo Helena Mäki (31. toukokuuta 1962 Oulu – 11. marraskuuta 2018 Oulu) oli suomalainen psykiatri, psykoterapeutti ja Oulun yliopiston psykiatrian professori. Hänet tunnettiin erityisesti nuorisopsykiatrian ja nuorille kohdennettujen mielenterveyspalvelujen puolestapuhujana.
Mäki opiskeli Oulun yliopistossa, josta valmistui lääkäriksi, lastenpsykiatrian erikoislääkäriksi ja tohtoriksi (LkT). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2003) käsitteli äidin raskausaikaisen masennuksen (Pohjois-Suomen 1966 syntymäkohorttitutkimus) ja varhaisen huoltajista eroamisen (niin sanottu Joulumerkkikotitutkimus) merkityksestä skitsofrenian ja rikollisuuden synnylle. Työ oli otsikoitu Parental separation at birth and maternal depressed mood in pregnancy : associations with schizophrenia and criminality in the offspring. Hän pätevöityi myös psykoterapeutiksi niin yksilö- (2002) kuin perheterapiasta (1999, VET 2005).
Sittemmin Mäki oli psykiatrian ja nuorisopsykiatrian dosentti, joka nimitettiin vuoden 2016 alusta psykiatrian professoriksi Oulun yliopistoon ja Oulun yliopistolliseen sairaalaan. Hän oli Oulun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan psykoterapeuttikoulutuksen vastuuhenkilö.
Hän oli Oulun yliopiston psykiatrian professori Juha Veijolan puoliso.
Aiheesta muualla

Pirjo Mäki (Google Scholar -profiili) (englanniksi) (google.com)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  Google Scholar  ORCID
Kari Tarkiainen

Kari Tarkiainen.
Kari Tarkiainen 1997
Kari Valtteri Tarkiainen (s. 14. kesäkuuta 1938 Helsinki) on suomalainen historioitsija ja virkamies, filosofian tohtori 1974. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 2010.