stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Odd Arne Westad

| Odd Arne Westad |
| --- | --- |
 Westad vuonna 2015
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. tammikuuta 1960 (ikä 64) Ålesund, Norja
Kansalaisuus:  Norja
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oslon yliopisto Pohjois-Carolinan yliopisto Chapel Hillissä
Instituutti:  London School of Economics (1998–2015) Harvardin yliopisto (2015–2019) Yalen yliopisto (2019–)
Tutkimusalue:  poliittinen historia
Odd Arne Westad (s. 5. tammikuuta 1960 Ålesund, Norja) on norjalainen historioitsija. Hän on erikoistunut poliittiseen historiaan. Hän on julkaissut tutkimuksia Kiinan historiasta ja kylmän sodan historiasta. Westad on toiminut historian professorina Yalen yliopistossa vuodesta 2019 lähtien.
Westad opiskeli Oslon yliopistossa ja väitteli tohtoriksi Pohjois-Carolinan yliopiston Chapel Hillin kampuksella vuonna 1990. Hän oli London School of Economicsin kansainvälisen historian professori vuosina 1998–2015 ja Harvardin yliopiston Yhdysvaltain ja Aasian suhteiden professori vuosina 2015–2019. Hän on toiminut myös Nobel-instituutin tutkimusjohtajana.
Westadin teos The Global Cold War voitti Columbian yliopiston Bancroft Prize -palkinnon vuonna 2006.
Julkaisut

Odd Arne Westad: Cold War and Revolution: Soviet-American Rivalry and the Origins of the Chinese Civil War, 1944–1946. New York: Columbia University Press, 1993.
Odd Arne Westad: Decisive Encounters: The Chinese Civil War, 1946–1950. Stanford, Kalifornia: Stanford University Press, 2003.
Odd Arne Westad: The Global Cold War: Third World Interventions and the Making of Our Times. Cambridge: Cambridge University Press, 2005.
Odd Arne Westad: Restless Empire: China and the World since 1750. New York: Basic Books, 2012.
John Roberts & Odd Arne Westad: The History of the World. Oxford: Oxford University Press, 2013.
Odd Arne Westad: The Cold War: A World History. New York: Basic Books, 2017.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Montequinton metroasema

Montequinto on Sevillan metron linjan 1 asema Montequinton kaupunginosassa Dos Hermanasissa Sevillan kaupungin kaakkoispuolella. Asema on maanalainen ja se on avattu 23. marraskuuta 2009.
Ogliastran maakunta

Ogliastran maakunta (ital. Provincia dell'Ogliastra, sardiksi Provìntzia de s'Ogiastra) oli yksi Italian maakunnista. Se sijaitsi Sardinian itäosassa.
Ogliastran maakunnan pinta-ala oli 1 854 km2, ja asukkaita siellä oli vajaat 60 000. Maakunta muodostui 23 kunnasta, ja sen hallintokeskuksia olivat Lanusei ja Tortolì.
Ogliastran maakunnan kartta.
Ogliastran maakunta oli asukasluvultaan Italian pienin ja Sardinian vuoristoisin maakunta.
Vuonna 2016 maakunta päätettiin yhdistää Nuoron maakuntaan.
Suurimmat kunnat

Ogliastran maakunnan väkiluvultaan suurimmat kunnat olivat:
| Kunta | Asukasluku |
| --- | --- |
Tortolì: 11 129
Lanusei: 5 504
OU818

| OU818 Mr>  Bungle |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1989
 Tuottaja(t): Mr. Bungle, David Bryson
 Tyylilaji: Avantgardemetalli Funk metal
 Kesto: 27.52
 Levy-yhtiö: "B" Productions
Mr. Bunglen muut julkaisut
| Goddammit I Love America! 1988 | OU818 1989 | Mr. Bungle 1991 |
OU818 on vain kasetilla julkaistu Mr. Bungle -yhtyeen omakustannealbumi. Lukuun ottamatta ensimmäistä kappaletta, joka oli vain levyn intro, kaikki kappaleet nauhoitettiin uudestaan vuosina 1990–1991, ja kaikki paitsi "Mr. Nice Guy" ja "OHUE818" julkaistiin yhtyeen esikoisalbumilla. Versio "Mr. Nice Guysta" nauhoitettiin ensialbumin nauhoitussessioissa, ja se on vapaasti ladattavissa bunglefever.com-nettisivustolta. Albumin nimi on parodia Van Halenin OU812-albumista.kenen mukaan?
Raidat

"OHUE818" – 1:19
"Squeeze Me Macaroni" – 4:18
"Slowly Growing Deaf" – 5:32
"The Girls Of Porn" – 6:08
"Love Is A Fist" – 3:46
"Mr. Nice Guy" – 8:18
Muusikot

Mike Patton – laulu
Trevor Dunn – basso
Trey Spruance – kitara
Danny Heifetz – rummut
Clinton 'Bär' McKinnon – saksofoni
Theo Lengyel – saksofoni
David Bryson – tuottaja, miksaus
Trivia

Albumin ensimmäinen raita, "OHUE818" on tunnettu myös nimillä "Intro" tai "OU818".
Osan kappaleista voi ladata ilmaiseksi yhtyeen kotisivuilla.
Mr. Bungle
| Mike Patton – Trey Spruance – Trevor Dunn –  Danny Heifetz - Clinton 'Bär' McKinnonTheo Lengyel – Jed Watts – Hans Wagner |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Mr. Bungle – Disco Volante – California - The Raging Wrath of the Easter Bunny Demo
Demoalbumit:  The Raging Wrath of the Easter Bunny – Bowel of Chiley - Goddammit I Love America! - OU818
Katso myös:  Tomahawk - Fantômas - Faith No More - Secret Chiefs 3 - John Zorn
OTRAG

OTRAG
OTRAG CRPU
OTRAG (Orbital Transport und Raketen AG) oli 1970-luvulla toiminut länsisaksalainen avaruusalan yritys, josta piti tulla ensimmäinen kokonaan kaupallinen satelliitteja laukaiseva yritys. Yrityksen suunnittelema kantoraketti oli perusrakenteeltaan ohuiden nestemäistä polttoaineita käyttäneiden rakettien nippu. Pienet raketit oli rakennettu mahdollisimman yksinkertaisiksi. Tällä säästettiin kustannuksia, ja raketista tuli kymmenen kertaa halvempi kuin saman kokoisesta perinteisestä raketista. Mutkikasta tekniikkaa ei tarvittu. Raketin suurin varjopuoli oli pieni työntövoima suhteessa raketin painoon. Osa koelaukaisuista epäonnistui, koska raketin ohjausjärjestelmä petti.
Onnistuneita laukaisuja tehtiin kuitenkin jopa 50 km:n korkeuteen. Projekti lopetettiin muun muassa siksi, että sen pelättiin antavan joillekin maille, mm. Zairelle ja Libyalle, ohjusteknologiaa. Projektia vastusti luultavasti myös amerikkalainen avaruusteollisuuskompleksi, joka olisi OTRAGin onnistuessa saattanut menettää avaruusalalla markkina-asemaansa.
Yrityksen historia

OTRAG:n perusti vuonna 1975 länsisaksalainen avaruus- ja ilmailualan insinööri Lutz Kayser. Hänen tarkoituksenaan oli kehittää, toteuttaa ja käyttää uudenlaista halpaa satelliittien laukaisuun soveltuvaa kantorakettia, jonka perusrakenne oli pienten, nestemäistä polttoaineitta käyttävien rakettien nippu.
Pientä, halvalla tuotettavaa raketin perusrakenneosaa kutsuttiin nimellä CRPU. OTRAG toimi 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa. Sen kehittämästä raketista oli tarkoitus tulla vaihtoehto eurooppalaiselle Ariane-kantoraketille ja Yhdysvaltain NASA:n avaruussukkulalle. Eläkkeelle jäänyt NASA:n insinööri Kurt H. Debus oli yrityksen yhtiökokouksen puheenjohtaja ja Wernher von Braun toimi neuvonantajana.
Kayser aikoi perustaa laukaisualustan Shabaan (nykyisin Katangan provinssi) Zaireen Afrikkaan. Vaikka Braun ja Debus epäilivät tätä, Kayser toimi ajatuksensa mukaan. Hän aloitti rakettikokeet Pohjois-Shabassa vuonna 1977. Useissa länsimaissa pelättiin Zairen saavan avaruusohjelman kautta ohjusteknologiaa. Ranska ja Neuvostoliitto vastustivat Saksan rakettitekniikan kehitystä II maailmansodan kokemuksen pohjalta. Ne painostivat Kongon hallitusta kieltämään toiminta OTRAG:in alueellaan. Pian sen jälkeen Ranskan ja Neuvostoliiton silloiset johtajat painostivat Saksan hallituksen vetämään OTRAG:in toiminnasta Kongossa tukensa.
Tämän jälkeen OTRAG siirtyi Libyaan  Seban keitaalle. Siellä tehtiin vuonna 1981  onnistuneita koelaukaisuja. 14 ensimmäisen vaiheen testiä onnistuivat ja osoittivat konseptin toimivuuden. Suunnitellut 2- ja 3-vaiheen testit peruutettiin, kun Saksa liittyi ohjusten kontrollisopimukseen. Libya yritti myöhemmin käyttää laitteistoa ilman Kayserin osaamista, mutta epäonnistui.
Länsi-Saksa liittyi Länsi-Euroopan Ariane-projektiin. Projektin päävastustajat ovat voineet olla amerikkalaiset yhtiöt, jotka pelkäsivät menettävänsä asemaansa rakettien (esim. Scout) tuottajina. Toteutuessaan raketti olisi maksanut kymmenesosan siitä, minkä samankokoinen perinteinen länsimainen raketti maksaa.
OTRAG:in CRPU-raketti

OTRAG:in rakettimoottori käytti nestepolttoainetta niin kuin avaruusraketit yleensä, mutta raketin perusrakenne oli erikoinen, monen rinnakkaisen pienen nesteraketin nippu.
Näin OTRAG:in rakettien rakenne oli toisenlainen kuin aikaisempien. Raketin perusrakenneosa oli putkimainen nesteraketti, jonka leveys oli 27 cm ja pituus aluksi 16 m. Libyassa testattiin myös 6 m pitkiä moduleita.
Tätä pientä putkimaista rakettia kutsuttiin nimellä CRPU eli Common Rocket Propulsion Unit, "Yleiskäyttöinen raketin työntövoimayksikkö".
CRPU:n polttoaine oli kaupallinen kerosiini, ei kallis RP-1. Hapetin oli typpihapon ja  typpitetroksidin seos.
CRPU:n perusrakenne oli yksinkertainen ja kevyt, putken yläpäässä oli hapetin. ja polttoainesäiliötä, alapäässä suutin.
Polttoaine syöttyi omalla paineellaan ilman turbopumppuja, toisin kuin tavallisessa nesteraketissa. Moottorien suuttimet jäähtyivät sitä mukaa kun höyrystyivät raketin tulisuihkun takia, eikä normaalille raketille tyypillistä monimutkaista suuttimen jäähdytystä tarvittu. Ainoa CRPU:ssa oleva mutkikas mekanismi oli polttoaineen kulkua säätelevä venttiili. Kun rakettia ohjattiin, moottoreita ei käännetty, vaan palosuihkua ohjattiin kuristamalla sitä toiselta puolelta. Sytytys tapahtui syöttämällä fyrfyryylialkoholia palokammioon, missä se sytytti polttoaineen reagoimalla typpihapon kanssa.
Näitä pieniä putkimaisia CRPU-raketteja pystyttiin liittämään peräkkäin ja niputtamaan rinnakkain, niin että saatiin suurempia raketteja. Ajatuksena oli rakentaa niistä eri kokoisia raketteja joustavasti yhdistelemällä. Näitä kyettiin sarjatuottamaan, suunnitelmien mukaan satoja, jopa tuhansia vuodessa.
Esimerkiksi 6 m pituisista CRPU:ista koottiin neljä peräkkäistä putkirivistöä niin, että raketti oli 24 m pitkä.
Toteutuessaan eräs OTRAGin avaruusraketti olisi pystynyt nostamaan 2 tonnia tai 1–10 tonnia geostationaariselle radalle. Raketin rakenne oli seuraava: kolmas vaihe neljä rakettiputkiyksikköä eli CRPU:ta, sen ympärillä toinen vaihe 12 CRPU:ta ja näiden ympärillä ensimmäinen vaihe 48 CRPU:ta.
Eräs CRPU-rakenteisen raketin rasite oli sen suuri paino työntövoimaansa ja ominaisimpulssinsa nähden.
Putken pieni läpimitta esti suuren, tehokkaan suuttimen rakentamisen ylempiin vaiheisiin. CRPU-tyyppisen raketin etu oli laukaisupaikan yksinkertaisuus ja raketin halpuus ja se, että raketeista saatiin luotettavia, kun ei oltu yhden päämoottorin varassa. Ei tarvittu ylettömän mutkikasta tekniikkaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bernd Leitenberger: OTRAG raketti (saksaksi)
Nord-yliopisto

| Nord-yliopisto> Nord universitet |
| --- | --- |
  

Perustettu:  2016
Rehtori:  Hanne Solheim Hansen
Henkilökunta:  n. 1 200
Opiskelijoita:  n. 12 000
Sijainti:  Bodø,  Norja
Osoite:  https://www.nord.no
Kampus:  Bodø, Levanger, Mo i Rana, Nesna, Namsos, Steinkjer, Stjørdal, Vesterålen
Nord-yliopisto (norj. Nord universitet) on Norjan Nordlandin läänissä useilla paikkakunnilla toimiva yliopisto. Se perustettiin vuonna 2016 yhdistämällä Nordlandin yliopisto, Nesnan korkeakoulu ja Pohjois-Trøndelagin korkeakoulu. Pääkampus on Bodøssä. Yliopistossa on noin 12 000 opiskelijaa ja 1 200 työntekijää. Nord-yliopisto tarjoaa erityisesti terveydenhoito- ja opetusalojen koulutusta, mutta siellä voi opiskella myös muun muassa meriekologiaa. Lisäksi sillä on kansallinen erityisvastuu etelä- ja luulajansaamen kielten tutkimuksesta.
Tiedekunnat

Yliopistossa on viisi tiedekuntaa: opettajakoulutuksen sekä taide- ja kulttuurialan tiedekunta, kauppakorkeakoulu, yhteiskuntatieteellinen tiedekunta, terveydenhoitoalan tiedekunta ja meribiotieteellinen tiedekunta.
Kampus Nesnassa.
Rehtorit

2016–2018: Bjørn Olsen
2019–: Hanne Solheim Hansen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nord-yliopisto Wikimedia Commonsissa
Yliopiston verkkosivut (norjaksi)
Namibian historia

Namibian historia kertoo Namibian historiasta. Varhaisimmalta ajalta peräisin olevat merkit ihmisasutuksesta Namibian alueella ovat yli 25 000 vuoden takaiset kalliomaalaukset Oranjejoen pohjoispuolella. Myös Twyfelfonteinista on löydetty kalliomaalauksia, jotka ovat peräisin ajalta 5000 ekr.  Varhaisia Namibian alueella asuneita kansoja olivat sanit sekä Khoi-kansoihin kuuluneet namat ja damarat. Näistä kansoista damarat osasivat käyttää kuparia. Myöhemmin alueelle saapuivat bantukansat, joihin kuuluvat hererot asuttivat maan keskiosaa. Ovambot ja kavangot puolestaan asuttivat maan pohjoisosaa. Bantut toivat mukanaan maatalouden harjoittamisen. Ensimmäisinä eurooppalaisina portugalilaiset alkoivat vierailla Namibian rannikolla 1400-luvun loppupuolella. 1700-kuvulta lähtien Namibiaan tuli Kapmaasta kauppiaita, tutkimusretkeilijöitä ja lähetyssaarnaajia. Englanti valloitti Walvis Bayn 1870-luvulla. Namibia joutui Saksan hallintoon 1890-luvulla. 1900-luvun alussa hererot ja namat kapinoivat Saksaa vastaan, mikä johti verisiin sotiin. Lisäksi ihmisiä kuoli paljon vankileirien huonoissa oloissa ja nälän vuoksi. Ensimmäisen maailmansodan alussa Etelä-Afrikka valtasi Namibian. Etelä-Afrikan hallinnon aikana tärkeimpiä elinkeinoja olivat timanttien myynti sekä liha- ja kalatalous. Rotuerottelu lisäsi mustan väestön köyhyyttä. 1966 YK julisti Namibian huoltohallinta-alueeksi, mutta Etelä-Afrikka ei noudattanut päätöstä. Namibiassa heräsi Etelä-Afrikan hallintoa vastustavaa vastarintaa ja pian Lounais-Afrikan kansanjärjestön SWAPOn toimesta alkoi sissisota. Namibia itsenäistyi 1990.
Nuoret ja lupaavat

| Nuoret ja lupaavat> Unge Lovende |
| --- | --- |
Pääosissa:  Siri Seljeseth Alexandra Gjerpen Gine Cornelia Pedersen
Alkuperämaa:   Norja
Alkuperäiskieli:  norja
Verkko:  NRK1
Esitetty:  2015 –
Tuotantokausia:  3
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Eirik Svensson
Aiheesta muualla
IMDb
Nuoret ja lupaavat (norj. Unge Lovende) on norjalainen televisiosarja. Sarja kertoo kolmesta nuoresta naisesta (Elise, Alex ja Nenne), jotka tavoittelevat unelmiaan aikuisuuden kynnyksellä. Sarjan on ohjannut Eirik Svensson.
Rooleissa

Elise (Siri Seljeseth)
Alex (Alexandra Gjerpen)
Nenne (Gine Cornelia Pedersen)
Siri Seljeseth esitti yhtä sarjan päärooleista.
Nord-Odal

Nord-Odal on kunta Innlandetin läänissä Norjassa. Nord-Odalin kunta (silloinen Nordre Odalen) perustettiin 1. tammikuuta 1838. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 4 992 asukasta.
Nord-Odalissa on kaksi taajamaa: kuntakeskus Sand ja Mo.
Kuvia

Sandin kirkko
Mon kirkko
Tunnettuja henkilöitä

Jan Werner Danielsen (1976–2006), laulaja
Sigurd Hoel (1890–1960), kirjailija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nord-Odal Wikimedia Commonsissa
Innlandetin läänin kunnat
Alvdal
Dovre
Eidskog
Elverum
Engerdal
Etnedal
Folldal
Gausdal
Gjøvik
Gran
Grue
Hamar
Kongsvinger
Lesja
Lillehammer
Lom
Løten
Nord-Aurdal
Nord-Fron
Nord-Odal
Nordre Land
Os
Rendalen
Ringebu
Ringsaker
Sel
Skjåk
Stange
Stor-Elvdal
Søndre Land
Sør-Aurdal
Sør-Fron
Sør-Odal
Tolga
Trysil
Tynset
Vang
Vestre Slidre
Vestre Toten
Vågå
Våler
Østre Toten
Øyer
Øystre Slidre
Åmot
Åsnes
Norjan läänit | Norja
Nummenjoki

| Nummenjoki |
| --- | --- |
 Nummenjoen alajuoksua
Laskupaikka:  Kaarniemenlahti, Suomenlahti
Maat:  Suomi
Nummenjoki eli Tavastilanjoki on Suomenlahden Kaarniemenlahteen eli Salminlahteen laskeva joki Kotkassa. Nummenjoen vesistö ulottuu myös Kouvolan ja Haminan alueelle. Nummenjoen suu ja Kaarniemenlahti kuuluvat Natura 2000 -alueisiin.
Historia

Nummenjoki on ollut jääkauden jälkeen Kymijoen suuhaara, mutta vedenjakaja on nykyään Kymijokeen virtaavan Rapakivenjärven ja Nummenjokeen virtaavan Läkäjärven välissä. Kymijoen suurimpien tulvien aikana vesi on virrannut Kymijoesta Nummenjoen kautta mereen vielä viime vuosisatoinakin (1779–1780 ja 1898–1899). Tämä historiallinen yhteys on sittemmin tukittu tulvasuojelun nimissä.
Maantiede

Nummenjoen tärkein latvahaara on Läkäjärven kautta virtaava Uronjoki, joka yhtyy Joutsenjoen kanssa kuivatetun Nummenjärven alueella Nummenjoeksi. Nummenjoki on yläjuoksultaan ojamainen mutta alajuoksultaan jokimainen.
Nunnauuni

| NunnaUuni Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  2007
Toimitusjohtaja:  Johannes Uusitalo
Avainhenkilöt:  Juhani Lehikoinen, perustaja ja hallituksen puheenjohtaja; Johannes Uusitalo, toimitusjohtaja
Kotipaikka:  Juuka, Suomi
Toimiala:  Kivituotteiden valmistus
Tuotteet:  Takat, takkaleivinuunitI leivinuunit
Liikevaihto:  5,1milj. € (2021)
Henkilöstö:  Noin 50 (2022)
Kotisivu:  http://www.nunnauuni.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nunnauuni Oy on vuonna 2007 perustettu yritys, joka valmistaa, markkinoi ja myy tulisijoja. Yritys on vuonna 1982 perustetun Nunnalahden Uuni Oy:n tytäryhtiö. Molempien yritysten kotipaikka on Juuka. Yritys hyödyntää tutkimusten mukaan tulipesän kuumuuteen erittäin hyvin soveltuvaa Mammutti-vuolukivilajia ja yli satavuotiasta alueen uunimestareiden tulisijaosaamista. Ne ovat mahdollistaneet Kultaisen Tulen -puhtaan kaasutuspalomenetelmän kehittämisen. Päätoimipaikka, tuotantolaitokset ja kaivos sijaitsevat Juuan Nunnanlahdessa Pohjois-Karjalassa. Päämarkkina-alueina on Suomen lisäksi Keski-Eurooppa ja Baltia.
Historia > Perinteitä vaalivasta yrityksestä moderniksi tulisijavalmistajaksi

NunnaUuni on perustettu aiemmin Lössän alueeksi kutsutulle vuolukiviesiintymälle Juuan Nunnanlahdessa Pohjois-Karjalassa. Siitä oli otettu kiveä jo yli 100 vuotta sitten, mutta toiminta tyrehtyi ensimmäisen maailmansodan aikana, kun kivitoimitukset rakennuksiin loppuivat. NunnaUunin perustajan, hallituksen puheenjohtajan Juhani Lehikoisen isä ja isoisä työskentelivät aikanaan kaivoksella. Vuonna 1981 Juhani Lehikoinen haki ja sai valtauksen Lössän alueesta.
Juhani Lehikoinen perusti Nunnanlahden Uuni Oy:n vuonna 1982 yhdessä veljensä Kalevi Lehikoisen sekä pitkän linjan uunimestareiden, Paavo Lehikoisen ja Jouko Lehikoisen kanssa yhdistämällä perinteisen nunnanlahtelaisen uunien rakentamisosaamisen teolliseen toimintaan. Yritys kehitti ja valmisti vuolukiven työstökoneet itse, sillä sen aikaisissa laitteissa ei hyödynnetty vielä nykyaikaisia työstömenetelmiä.
Yritys työllisti ensimmäisen vuoden aikana 10 henkilöä. Ensimmäisen tuotteensa, leivinuunin, NunnaUuni toi markkinoille vuonna 1983.
Yritys kasvoi nopeasti öljykriisin seurauksena koko 1980-luvun. Se aloitti vuonna 1985 useamman vuoden kestävän, mittavan investointiohjelman tehdashalleihin ja koneisiin. Vientitoiminta Keski-Euroopan markkinoille aloitettiin Saksasta vuonna 1986, ja vuosituhannen vaihteessa NunnaUuni nousi yhdeksi Suomen suurimmista tulisijavalmistajista.
Tänä päivänä yrityksen keskeiset markkinat ovat Suomen lisäksi Keski-Euroopassa ja Baltian maissa. NunnaUunin myynnistä noin 80 prosenttia tulee viennistä.
Historia > Kivitutkimuksista tietoa vuolukivilajien ominaisuuksista

1990-luvulla tutkijat alkoivat tutkia vuolukiviä tieteellisesti, ja vuosikymmenen lopulla valmistuivat tutkimukset eri vuolukivilaaduista. Myöhemmin  Anne Huhta tutki vuonna 2019 julkistetussa väitöskirjassaan eri vuolukivilajeja, jonka perusteella vuolukivilajeille luotiin yksiselitteinen ja tarkka mineraalikoostumukseen perustuva luokittelu- ja nimeämiskäytäntö. Samalla kehitettiin uusi testausmenetelmä, jolla voidaan tutkia erilaisten luonnonkivien termisen sokin kestävyyttä sekä tulipesän seinämien pinnassa ajan myötä tapahtuneita mineralogisia muutoksia. Tutkimustulokset vahvistivat, että Mammutti-vuolukivi johtaa erittäin hyvin lämpöä.
NunnaUunin kaivos sijaitsee Nunnanlahden vihreäkivivyöhykkeellä, joka sisältää erilaisia vuolukivilajeja. Ne omaavat koostumukseltaan ja rakenteeltaan erilaisia ominaisuuksia, jotka on tunnettava oikeiden materiaalien valitsemiseksi tulisijoihin.
Yrityksellä on yksinoikeus kaivoksesta saatavaan, pehmeään ja kestävään luonnonkiveen, joka on nimetty Mammutti-vuolukiveksi. Tämä voimakkaasti suuntautunut vuolukivilaji luokitellaan karbonaattivuolukiveksi. Sen sisältämä karbonaatti on hienorakeista magnesiittia ja siinä on pienisuomuista, rypyttyneesti suuntautunutta talkkia. Tutkimukset osoittivat, että NunnaUunin tulisijojen materiaalina käytettävä Mammutti-vuolukivi kestää ja varaa hyvin lämpöä.  Kairaustutkimusten perusteella kaivoksessa riittää kiveä satojen vuosien tuotantoon.
Historia > Puhtaan palamisen edelläkävijä

1990-luvun lopulla yritys kehitti "Kultaisen Tulen" eli puhtaan kaasutuspalomenetelmän, joka takaa lähes päästöttömän palamisen. Samaan aikaan yritys kehitti myös ensimmäisen varaavien tulisijojen testimenetelmän SAA142/222:n yhteistyössä saksalaisen testilaitoksen, Fraunhofer Instituutin kanssa. Varaavat takat uudistettiin Kultaisella Tulella, ja yritys oli ensimmäinen Suomessa, jolla oli puhtaan palamisen menetelmää hyödyntävät tulisijat. Kultainen Tuli on ollut käytössä kaikissa NunnaUunin varaavissa takoissa ja takkaleivinuuneissa yli kaksikymmentä vuotta.
Historia > Viennin voimakkaan kasvun aika

2000-luvulla yrityksen kasvu jatkui. Sen liikevaihto oli suurimmillaan vuonna 2006. Samana vuonna tasavallan presidentti myönsi Nunnanlahden Uunille viennin kansainvälistymispalkinnon.
Tytäryhtiö NunnaUuni Oy perustettiin vuonna 2007 vastaamaan tuotteiden valmistuksesta, myynnistä ja markkinoinnista. Varaavien tulisijojen kehitys jatkui aktiivisena ja vuonna 2011 markkinoille tuotiin varaavat injektoritakat, jotka on suunniteltu erityisesti energiatehokkaiden kotien tarpeisiin.
NunnaUunin panostus kehitykseen sai tunnustusta Kultaisen Tulen puhtaan palamisen ja Mammutti-vuolukiven yhdistelmästään voittamalla  Mustahiili-kampanjan innovaatiokilpailun vuonna 2019. Kilpailussa haettiin ratkaisuja mustahiilipäästöjen vähentämiseksi.
Historia > Energiakriisi siivittää kasvua 2020-luvulla

NunnaUunien kysyntä on kasvanut voimakkaasti 2020-luvulla energian hinnan nousun ja sisustusbuumin myötä. Varaavia tulisijoja hankitaan turvaamaan lämmön saantia, ja toisaalta koronan aiheuttama kotoilu on kasvattanut kuluttajien kiinnostusta sisustamiseen.
Vuonna 2022 yritys juhlisti 40-vuotisjuhlavuotta ja sen perustaja Juhani Lehikoisen yrittäjyyttä. Samalla yritys toi markkinoille  maailman ensimmäisen leivinuunin, joka varaavana tulisijana alittaa EcoDesign -päästörajat.
Oke Jokinen

Oke Jokinen (13. maaliskuuta 1918 Kotka – 12. maaliskuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen sivutoiminen radioselostaja ja radiotoimittaja. Hän oli päätoimeltaan rautakauppa Renlundin mainospäällikkö, mutta teki Yleisradiolle viitisensataa radio-ohjelmaa 1950-luvun vaihteesta aina 1990-luvun loppupuolelle. Sotien aikana Jokinen toimi Suomenlahden rannikkotykistön valistus- ja tiedotusupseerina.
Jokinen halusi pysyä kaikkia aiheita hallitsevana yleisselostajana, mutta hän oli erityisen kiinnostunut musiikista ja tunnettiin erityisesti hyvistä suhteistaan Viroon. Hän toimi muun muassa vuosittaisten suomalais-neuvostoliittolaisten Sävelsilta-radiokonserttien juontajana. Tallinnan laulujuhlat oli yksi hänen vakituisista radioselostustehtävistään; ensimmäisen kerran hän vieraili juhlilla jo 1938 Kotkan lyseon kuoropoikien mukana. Ensimmäisen radiotyömatkansa Jokinen teki Neuvosto-Viroon kesäkuussa 1958 ja ystävystyi tällöin sikäläisen toimittajan Lennart Meren kanssa, josta sittemmin tuli uudelleen itsenäistyneen Viron presidentti. Jokinen teki Meren kanssa paljon radio- ja televisioyhteistyötä muun muassa kansatieteellisten elokuvien parissa.
Pekka Gronow sanoo Oke Jokista uusia ilmaisumuotoja etsineeksi radiotoimittajaksi. Hän ottaa esiin vuonna 1956 valmistuneen puolitoistatuntisen ohjelman Seinätön talo. Sen ideana oli kuvata radioselostuksen ja haastattelujen keinoin yhtä kerrostaloa (Unioninkatu 45 Helsingissä) ja kurkistaa sisään asuntoihin ja tutustuttaa kuulijat niiden asukkaisiin, alivuokralaisiin ja kotiapulaisiin.
Oke Jokinen laati myös tietokirjoja muun muassa kaitafilmauksesta, askartelutöistä ja taikatempuista. Hän toimitti 1950-luvun keskivaiheilla suomenkieliset versiot sveitsiläisperäisistä pojille suunnatuista Kolumbus-vuosikirjoista.
Oke Jokinen teki radio-ohjelmia miltei kuolemaansa asti. Hän kuoli päivää ennen 80-vuotissyntymäpäiväänsä vuonna 1998.
Aiheesta muualla

Oke Jokinen Elonetissä.
Selostusnäytteitä ja lisätietoja Jokisesta, Yle Elävä arkisto