stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rybinskin tekojärvi

| Rybinskin tekojärvi |
| --- | --- |
 Rybinskin tekojärven jääpeite huhtikuussa 2002.
Valtiot:  Venäjä
Paikkakunta:  Jaroslavlin alue, Tverin alue ja Vologdan alue 
Koordinaatit:  58°22′00″N, 38°26′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Volga
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  102 m
Pinta-ala:  4 550 km² 
Tilavuus:  25,4 km³
Keskisyvyys:  5,6 m
Suurin syvyys:  28 m
 fiRybinskin tekojärvi 
Rybinskin tekojärvi (ven. Ры́бинское водохрани́лище, Rybinskoje vodohranilištše) on pinta-alaltaan Euroopan toiseksi suurin tekojärvi ja viidenneksi suurin makeanveden allas Laatokan, Äänisen, Vänernin ja Kuibyševin tekojärven jälkeen.  Tekojärven pinta-ala on 4 550 neliökilometriä eli jokseenkin sama kuin Saimaan ala, ja vesitilavuus 25,4  kuutiokilometriä, joka on 2/3 Saimaan tilavuudesta. Vesitilavuudesta 16,7 km3 on säännösteltävää osuutta. Tekojärveen laskevien vesistöjen pinta-ala on noin 150 000 neliökilometriä.
Rybinskin tekojärvi sijaitsee Venäjällä Volgan vesistössä Jaroslavlin, Tverin ja  Vologdan alueilla. Se peittää Volgan ja sen sivujokien Šeksnan ja Mologan yhtymäkohdan. Tekojärvi muodostaa osan Volgan ja Itämeren yhdistävää vesitietä. Vedenpinta vaihtelee 4–5 metriä säännöstelystä riippuen.
Rantakoivikko huhtikuussa
Rybinskin tekojärvi sijaitsee noin 300 km Moskovasta pohjoiseen
Järven rakennutti Josif Stalin. Rakennustyöt alkoivat vuonna 1935. Järven täyttäminen alkoi vuonna 1941 ja saatiin päätökseen vuonna 1947. Tekojärven alle jäi muun muassa historiallinen Mologan kaupunki ja 663 kylää, ja noin 130 000 ihmistä joutui muuttamaan.[lähde? ] Järven padon yhteydessä on 346 megawatin vesivoimala. Voimalalla on tuotettu viime aikoina keskimäärin 1,1 TWh vuodessa. Suuren isänmaallisen sodan aikana syksyllä 1941 voimalasta saatu sähköenergia oli tärkeää Moskovan seudulle.
Risako Sugaya

Risako Sugaya (jap. 菅谷 梨沙子, Sugaya Risako, s. 4. huhtikuuta 1994) on japanilainen poplaulaja ja idoli.
Sugaya esiintyi Hello! Projectiin kuuluneessa Berryz kōbō -yhtyeessä, joka perustettiin vuonna 2004. Vaikka hän oli yhtyeen nuorin jäsen, hänelle annettiin laulutaitonsa ansiosta paljon tärkeitä lauluosuuksia.
Rybatskojen metroasema

Rybatskoje (ven. Рыба́цкое) on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 28. joulukuuta 1984.
Raya (laulaja)

| Raisa Bielenberg> Raisa Udovikova |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. marraskuuta 1935 Kursk, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  Norja
Ammatti:  tanssija, laulaja, näyttelijä
Puoliso:  Tore-Jarl Bielenberg (1967–)
Lapset:  Natasha Bielenberg
Muusikko
Taiteilijanimi:  Raya
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Raisa Bielenberg (o.s. Udovikova, taiteilijanimi Raya) (s. 15. marraskuuta 1935 Kursk, Neuvostoliitto) on Neuvostoliitossa syntynyt norjalainen laulaja ja tanssija.
Palkinnot

1981 – Årets fengselspris
2005 – Oslo bys kunstnerpris
Diskografia > Albumit

1966 – Цыганские Песни
1966 – Барьена цветики (Антология цыганской музыки)
1971 – Tsigane! Tsigane!
1974 – Ilon ja tuskan laulajatar
1980 – Hasiyam! (Romane Gilya = Zigenarsånger = Gypsy Songs = Chansons Tsiganes
1982 – Najljepše Ciganske Pjesme
1983 – Uz Vatru — Raya ja Cigani Ivanovići
1984 – Volim Cigana Jana — Raya ja Cigani Ivanovići
1990 – Progeja! — Raya
1999 – Páshe Yagori
Diskografia > Singlet

1967 – Sigøynersang / Sigøynerliv ‎(7")
1967 – Martoucha / Ai-Ne-Ne ‎(7")
(tuntematon julkaisuvuosi) – Douï Douï / Aï-Ne-Ne
Filmografia

1962 – Бей, барабан!
1964 – Трефовый король
1965 – Чернушка
1967 – Цыган
1994 – Будулай, которого не ждут
1998 XLTV
2009 – Korkoro
2010 – Yohan - Barnevandrer
2022 – Made in Oslo
Risaliitti

Keski- ja sivurisaliitit Carl Ludvig Engelin Helsinkiin suunnitteleman Valtioneuvoston linnan julkisivussa.
Osteiner Hof (Osteinin oikeustalo) Mainzissa Saksassa. Rakennettu vuosina 1747-1752.
Risaliitti (ital. risalto) on tavallisesti rakennuksen julkisivun eli fasadin keskellä oleva, rakennuksen koko korkeudelta ulkoneva rakenneosa. Pitkänomaisissa fasadeissa myös rakennuksen kulmia voidaan korostaa sivurisaliiteilla. Risaliitti tuli suosituksi barokkiarkkitehtuurin myötä, ja risaliitit olivat myös keskeisiä empiretyyliä edustavien rakennusten fasadeissa.
Ross Kemp

Ross Kemp vuonna 2009.
Ross Kemp (s. 21. heinäkuuta 1964 Barking, Essex, Englanti) on brittiläinen näyttelijä ja toimittaja. Hänet tunnetaan näyttelijäntyöstään tv-sarjassa EastEnders (1990–2006) ja dokumenttisarjasta Ross Kemp ja rikollisjengit, jossa hän tutkii niin Afrikan, Etelä- ja Pohjois-Amerikan kuin Euroopan pahamaineisimpia jengejä. Suomessa MTV3 esittää molemmat sarjat. Kemp oli uutis- ja asiaohjelmien Bafta-ehdokkaana kahdesta dokumenttisarjasta vuonna 2009. Ross Kemp ja rikollisjengit palkittiin Bafta-palkinnolla heti ensimmäisellä tuotantokaudella vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Ross Kemp Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ross Kemp ja rikollisjengit – virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pleasures Pave Sewers

| Pleasures Pave Sewers Lock Up |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Backstage Studios & The Abyss
 Julkaistu: 29. marraskuuta 1999
 Formaatti: CD, LP (2012)
 Tuottaja(t): Andy Sneap
 Tyylilaji: grindcore
 Kesto: 29.08
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Lock Upin muut julkaisut
|   | Pleasures Pave Sewers 1999 | Hate Breeds Suffering 2002 |
Pleasures Pave Sewers on brittiläisen Napalm Deathin sivuprojektin grindcore-superyhtyeen Lock Upin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1999 levymerkillä Nuclear Blast. Albumilla vokalistina toimii Peter Tägtgren.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Shane Embury ja Jesse Pintado sekä sanoittanut Shane Embury.
After Life in Purgatory – 2.08
Submission – 2.46
Triple Six Suck Angels – 2.58
Delirium – 1.56
Pretenders of the Throne – 1.45
Slow Bleed Gorgon / Pleasures Pave Sewers – 3.36
Ego Pawn – 1.53
The Dreams Are Sacrificed – 2.06
Tragic Faith – 2.30
Darkness of Ignorance – 2.23
Salvation Thru' Destruction – 2.24
Leech Eclipse – 0.56
Fever Landscapes – 1.47
Kokoonpano

Peter Tägtgren ‎– laulu
Jesse Pintado ‎– kitara
Shane Embury ‎– bassokitara
Nicholas Barker ‎– rummut
Kokoonpano > Muut tekijät

Andy Sneap – tuottaja, äänittäjä
Daniel Tibbins – kansikuva
Arvostelut

Allmusic:
Sputnik Music: 2.5/5
Aiheesta muualla

Albumi Pleasures Pave Sewers Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Pleasures Pave Sewers discogs.com -sivustolla
Paradise Lost

| Paradise Lost |
| --- | --- |

 Paradise Lost vuonna 2007 Metalmania -festivaaleilla.
Tiedot
Toiminnassa:  1988–
Tyylilaji:  goottimetalli doom metal death metal synthpop (osa levyistä)
Kotipaikka:   Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Nick Holmes, laulu   Gregor Mackintosh, kitara   Aaron Aedy, kitara   Steve Edmondson, basso   Waltteri Väyrynen, rummut  
Entiset jäsenet:  Matthew Archer, rummut (1988–1994)  Lee Morris, rummut (1994–2004)  Jeff Singer, rummut (2004–2008)  Adrian Erlandsson, rummut (2009–2014) 
Levy-yhtiö:   Century Media, (2007–)    GUN Records    EMI    BMG    Jive Records    Koch Records    Music for Nations    Peaceville  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paradise Lost on brittiläinen metalliyhtye, joka perustettiin Halifaxissa, Englannissa vuonna 1988. Yhtyettä pidetään goottimetallin pioneerina, ja yhtyeestä on tehty Diran Noubarin ohjaama dokumenttielokuva Over the Madness (2007), joka käsittelee Paradise Lostin vaikutusta goottimetalligenreen. Dokumentin mukaan yhtye on myynyt maailmanlaajuisesti yli kaksi miljoonaa albumia.
Yhtyeen historia > Death/doom-vuodet (1988–1992)

Yhtye teki levytyssopimuksen Peaceville Recordsin kanssa vuonna 1990 ja julkaisi debyyttialbuminsa Lost Paradise samana vuonna. Albumi edusti brutaalia ja hiomatonta death metalia, joka ei eronnut ratkaisevasti aikalaisistaan. Seuraavana vuonna ilmestynyt Gothic-albumi osoittautui kuitenkin yhtyeen läpimurroksi, kun yhtye lisäsi death metal -äänimaailmaansa naislaulua ja orkesterisovituksia, toimien pioneerina goottimetallille aina albumin nimeä myöten.
Vuoden 1992 albumi Shades of God jatkoi kuolonmetallin elementtien yhdistämistä muihin tyylilajeihin, tällä kertaa pääasiassa doom metaliin. Music for Nationsin julkaisema levy toi yhtyeelle paljon uusia kannattajia Euroopasta, ja levyä edeltäneen EP:n ”As I Die” -kappale nousi suoranaiseksi hitiksi, jota esitettiin myös Music Televisionilla. Kappale on edelleen yksi yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Shades of Godin aikana yhtye myös konsertoi runsaasti, myös Suomessa 16. maaliskuuta 1992.
Yhtyeen historia > Goottimetallin vuodet (1993–1996)

Paradise Lostin neljäs albumi Icon jätti death metalin taakseen, laulaja Nick Holmesin muuttaessa laulutyylinsäkin murinasta puhtaammaksi, matalaksi lauluksi. Entistä ”yleisöystävällisempi” albumi osoittautui goottimetallin tärkeäksi vaikuttajaksi, ja kasvanut suosio toi yhtyeelle entistä enemmän kuulijakuntaa. Yhtye vieraili jälleen Suomessa, 27. lokakuuta 1993. Alkuperäisrumpali Matthew Archer kuitenkin erosi yhtyeestä, ja hänet korvasi Lee Morris.
Vuoden 1995 albumi Draconian Times jatkoi kehitystä poispäin raskaammasta metallista, kohti kevyempää ja entistä melodisempaa goottimetallia. Sekä yleisön että kriitikoiden arvostamaa albumia pidetään yhtenä Paradise Lostin tärkeimmistä levyistä.
Yhtyeen historia > Syntikkapopin ja goottirockin vuodet (1997–2004)

One Second -albumi (1997) yllätti kuulijat, sillä yhtye oli vaihtanut liki täydellisesti tyyliä. Hiukset oli leikattu, kitaravallit poistettu ja tilalle oli tullut Depeche Mode -henkistä syntikkapoppia ja -rokkia. Muutos ei ollut kaikkien mieleen, mutta Paradise Lost sai jalansijaa eritoten Yhdysvalloissa, ja albumi on edelleen yhtyeen myydyin.
Goottirockin ja syntikkapopin yhdistelmät jatkuivat vielä albumeilla Host (1999) ja Believe in Nothing (2001), Paradise Lostin päästessä entistä isommille levy-yhtiöille kuten EMI:lle ja BMG:lle. Myynti ja kuulijapalaute eivät kuitenkaan olleet toivotut. Yhtye julkaisi 2002 goottirockalbumin Symbol of Life, jossa popvaikutteita oli jätetty hieman taka-alalle. Albumi ei kuitenkaan menestynyt, ja Suomessakin levy jäi albumilistan ulkopuolelle, ensimmäistä kertaa sitten Shades of God -albumin.
Vuonna 2004 rumpali Lee Morris jätti yhtyeen.
Yhtyeen historia > Paluu goottimetalliin (2005–2013)

Vuonna 2005 julkaistu, yhtyeen kymmenes albumi kantoi yhtyeen nimeä. Paradise Lost -levy oli paluu goottimetallijuuria kohti, ja selvästi raskaamman kuuloinen kuin muutama edeltänyt albumi. Albumi sai aiempaa innostuneemman vastaanoton, ja yhtye kiersi jälleen Eurooppaa, muun muassa Ruisrockissa 2006. Rumpali Jeff Singer toimi sessiomuusikkona, kunnes hänen pestinsä vakinaistettiin vuonna 2007.
Vuonna 2007 julkaistu yhdestoista studioalbumi In Requiem jatkoi ”kunnianpalautusta” palaten raskaampiin, paikoin miltei doom metal -maisiin äänimaisemiin, joita yhtyeeltä kuultiin viimeksi Icon-albumin aikoihin vuonna 1993. Yhtye pääsi pitkästä aikaa myös pidemmälle Yhdysvaltain-kiertueelle, tällä kertaa suomalaisen Nightwishin lämmittelijänä.
Vuoden 2008 elokuussa rumpali Jeff Singer jätti yhtyeen, keskittyen uuteen työhönsä ja perheeseensä. Yhtye joutui tämän takia aluksi keskeyttämään suunnitellun Etelä-Amerikan-kiertueen, mutta saatuaan Mark Heronin Oceansize-yhtyeestä väliaikaiseksi rumpalikseen, pystyi yhtye soittamaan kiertueen.
Vuoden 2009 alussa yhtye alkoi äänittää kahdettatoista studioalbumiaan Örebrossa Ruotsissa, tuottajanaan Jens Bogren. Peter Damin toimi sessiorumpalina levyn äänityksissä, mutta nauhoitusten jälkeen yhtyeen viralliseksi rumpaliksi kiinnitettiin Adrian Erlandsson, joka on soittanut aiemmin muun muassa Cradle of Filth- ja At the Gates -yhtyeissä.
18. kesäkuuta 2009 yhtye ilmoitti uuden levyn kantavan nimeä Faith Divides Us – Death Unites Us. Levy julkaistiin syyskuun 25. päivä 2009 Saksassa, syyskuun 28. päivä muualla Euroopassa sekä lokakuun 6. päivä Yhdysvalloissa. Julkaisijana toimi Century Media Records.
Yhtyeen kolmannentoista studioalbumin Tragic Idolin julkaisijana toimi taas Century Media Records. Albumi julkaistiin 23 huhtikuuta 2012 Euroopassa ja 24 huhtikuuta 2012 Yhdysvalloissa.
Yhtyeen historia > Paluu death metal -juurille (2014–)

Kesäkuussa 2014 Paradise Lost aloitti neljännentoista studioalbuminsa äänitykset. Nick Holmes kertoi albumin nojaavan enemmän yhtyeen alkupään tuotantoon ja sisältävän death metal -elementtejä. Albumin äänitysten jälkeen rumpali Adrian Erlandsson jätti yhtyeen keskittyäkseen muihin nykyisiin yhtyeisiinsä. Tilalle kiinnitettiin sessiojäseneksi suomalainen Waltteri Väyrynen.
Yhtye julkaisi neljännentoista, The Plague Within -nimisen pitkäsoittonsa 2. kesäkuuta 2015.
Sessiojäsenenä vuoden toiminut rumpali Waltteri Väyrynen kiinnitettiin yhtyeen vakituiseksi jäseneksi vuonna 2016.
Paradise Lost julkaisi viidennentoista studioalbuminsa nimeltään Medusa 1. syyskuuta 2017.
Albumi on bändin alkuvuosien tavoin raskasta materiaalia, yhdistäen murskaavaa doomia Nick Holmesin örähtelyyn sekä raakaan orgaaniseen soundiin ja yhtyeelle tunnusomaiseen synkistelyyn. Albumin kuvailtiin olevan yhtyeen synkin 25 vuoteen, jolloin julkaistiin yhtyeen Shades of God -albumi.
Yhtyeen rumpali Waltteri Väyrynen erosi yhtyeestä syyskuussa 2022. Maaliskuussa 2023 yhtye ilmoitti, että uusi rumpali on nimeltään Guido Zima.
Jäsenet

| --- | --- |
 Nick Holmes – laulu (1988–)  Gregor Mackintosh – kitara (1988–)  Aaron Aedy – kitara (1988–)  Steve Edmondson – basso (1988–)  Guido Zima – rummut (2022-) :  Entiset jäsenet Jeff Singer – rummut (2004–2008)  Lee Morris – rummut (1994–2004)  Matthew Archer – rummut (1988–1994)  Adrian Erlandsson – rummut (2009–2015)  Waltteri Väyrynen – rummut (2015–2022)
Jäsenet > Sessiomuusikot

Mark Heron – rummut (2008)
Peter Damin – rummut (2009)
Diskografia > Albumit

Lost Paradise (1990,  Peaceville Records)
Gothic (1991,  Peaceville Records)
Shades of God (1992,  Music for Nations)
Icon (1993,  Music for Nations)
Draconian Times (1995,  Music for Nations)
One Second (1997,  Music for Nations)
Host (1999,  EMI)
Believe in Nothing (2001,  EMI)
Symbol of Life (2002,  Gun Records)
Paradise Lost (2005,  Gun Records)
In Requiem (2007,  Century Media Records)
Faith Divides Us – Death Unites Us (2009,  Century Media Records)
Tragic Idol (2012,  Century Media Records)
The Plague Within (2015,  Century Media Records)
Medusa (2017,  Nuclear Blast Records)
Obsidian (2020,  Nuclear Blast Records)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paradise Lost Wikimedia Commonsissa
Paradise Lost
| --- | --- |
Albumit::   Lost Paradise  Gothic  Shades of God  Icon  Draconian Times  One Second  Host  Believe in Nothing  Symbol of Life  Paradise Lost  In Requiem  Faith Divides Us – Death Unites Us  Tragic Idol  The Plague Within  Medusa  Obsidian 
Singlet ja EP:t::   "In Dub 12"  "As I Die -EP"  "Gothic EP"  "Seals the Sense"  "The Last Time"  "Forever Failure"  "True Belief"  "Say Just Words"  "One Second"  "Permanent Solution"  "So Much Is Lost"  "Fader"  "Mouth"  "Erased"  "Forever After"  "The Enemy"  "Crucify" 
Livealbumit::   At the BBC -live  The Anatomy  Draconian Times MMXI  Live at the Roundhouse  Symphony for the Lost  Live At Rockpalast 1995  At the Mill 
Kokoelmat::   The Singles Collection  Reflection  Drown in Darkness – The Early Demos  Lost in Time  Tragic Illusion 25 
Videot ja DVD:t::   Live Death  Harmony Breaks  One Second Live  Evolve  Over the Madness  The Anatomy of Melancholy  Draconian Times MMXI
Riisikutoja

| Riisikutoja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kutojat Ploceidae
Suku::  Kutojat Ploceus
Laji::  philippinus
Kaksiosainen nimi
 Ploceus philippinus  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Riisikutoja Wikispeciesissä   Riisikutoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Riisikutoja (Ploceus philippinus) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Riisikutojaa tavataan laajalla alueella Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleisestä yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Risa Shimizu

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Risa Shimizu
Syntymäaika: 15. kesäkuuta 1996 (ikä 28)
Syntymäpaikka: Hyogo, Japani
Kansalaisuus: Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 160 cm
Seura
Seura: West Ham United
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2013–2022 2022– | Nippon TV Beleza West Ham United | 114 (2) |
Maajoukkue
| 2018– | Japani | 63 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Risa Shimizu (jap. 清水 梨紗, Shimizu Risa, s. 15. kesäkuuta 1996 Hyogo) on japanilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on puolustaja. Shimizu edustaa seuratasolla West Ham Unitedia. Japanin maajoukkueessa hän debytoi helmikuussa 2018. Hän voitti Aasian-mestaruuden vuoden 2018 kilpailuissa. Ennen MM-kilpailujen 2023 alkua Shimizu on pelannut maajoukkueessa 63 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Japanin kaikki neljä ottelua alusta loppuun.
Rimfaxe

| Rimfaxe Gjallarhorn |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2006
 Studio : Martin Kantolan studio, Karperö
 Julkaistu: 2006
 Tuottaja(t): Gjallarhorn
 Tyylilaji: kansanmusiikki
 Kesto: 66.00
Gjallarhornin muut julkaisut
| Grimborg 2002 | Rimfaxe 2006 |   |
Rimfaxe on kansanmusiikkiyhtye Gjallarhornin viides albumi, joka julkaistiin vuonna 2006. Se on nimetty skandinaavisessa mytologiassa esiintyneen kahdeksanjalkaisen Rimfaxe-hevosen mukaan.
Kappaleet

Rimfaxe – 4:00
Kokkovirsi – 3:28
Systrarna – 6:11
Blacken – 6:25
Hymn – 6:59
Sylvklar – 5:04
Norafjelds – 6:56
i Vall – 4:46
Taklax 1037 – 2:59
Taklax 1034 – 3:36
Staffan – 4:48
Gråning – 3:38
Arvostelut

AllMusic:
Aiheesta muualla

Lee Blackstone: Rimfaxe. Rootsworld 2007. (englanniksi)
Riisiposliini

teetä riisiposliinikupissa
Riisiposliini on vanha keraaminen valmistusmenetelmä n. 1000-luvulta. Posliinin seinämään kaiverretaan reikiä jotka täytetään myöhemmässä vaiheessa lasitteella. Lasituspoltossa lasite sulaa reikään muodostaen ohuen pinnan reiän kohdalle. Poltetussa esineessä lasitetut reiät hohtavat valoaukkoina. Riisiposliinia on valmistanut Suomessa ainakin Friedl Kjellberg Arabian tehtaalla.
Englanniksi riisiposliinia kutsutaan nimellä rice grain porcelain.
Aiheesta muualla

Arabian museo: Riisiposliini (Arkistoitu – Internet Archive)
Riikka Sirviö

| Riikka Sirviö> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. helmikuuta 1974 (ikä 50) Kajaani, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  Jyväskylän Hiihtoseura
Laji:  maastohiihto 
Maailmancup
Kaudet:  1994–2003
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  1
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Trondheim 1997 | 4 × 10 km |  |
Riikka Sirviö (s. 11. helmikuuta 1974 Kajaani) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Ensimmäiset suksensa Sirviö sai ollessaan vajaa kaksivuotias. Ensimmäisen kilpailunsa hän hiihti viiden vuoden iässä varuskunnan lasten hiihtokilpailussa, jossa hän sijoittui alle kuusivuotiaiden tyttöjen sarjassa viidenneksi.
Sirviön kilpaura ajoittui vuosille 1994–2003. Urallaan hän edusti Jyväskylän Hiihtoseuraa. Ensimmäisen maailmancup-kilpailunsa hän kävi 28. tammikuuta 1995. Hän voitti pronssia 4 × 5 km viestissä hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1997. Sirviö voitti nuorten piirinmestaruuden 5 km:lla ja viestihiihdossa vuonna 1992. Vuonna 1994 hän oli nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa seitsemäs 5 km perinteisellä tyylillä hiihdetyssä hiihdossa. Vuosina 1995–2003 hän voitti yhden Suomen-mestaruuden, sai kuusi kertaa hopeaa ja neljä pronssia.
Sirviöllä oli uransa aikana lukuisia ongelmia, muun muassa Naganon olympialaiset 1998 jäivät häneltä väliin selkävaivojen takia.
Maailmancupissa Sirviö oli mukana viestijoukkueessa, joka sijoittui kolmanneksi Nove Mestossa tammikuussa 2002.
Sirviö kuului hopeaa voittaneeseen Suomen viestijoukkueeseen Val di Fiemmen MM-kisoissa vuonna 2003. Joukkueen jäsen Kaisa Varis antoi kuitenkin positiivisen dopingtuloksen, joten joukkue menetti mitalinsa. Tämän myötä Sirviö lopetti uransa maastohiihtäjänä samana vuonna.
Hiihtouran lopettamisen jälkeen Sirviö aloitti Hiihtoliiton kolmosalueen apuvalmentajana vuonna 2004.
Perhe

Sirviö tapasi miehensä Sami Sirviön vuonna 2005. He menivät naimisiin ja heidän ensimmäinen tyttärensä syntyi vuonna 2006. Kolmesta tyttärestä nuorin syntyi vuonna 2013. Sami Sirviö sairasti parantumatonta ALD-sairautta, jonka aiheuttamiin aivokomplikaatioihin hän kuoli vuonna 2020. Aiemmin Riikka Sirviö oli naimisissa hiihtomaajoukkueen suksihuollossa työskentelevän Heikki Alakärpän kanssa.
Koulutus ja työ

Sirviö on koulutukseltaan fysioterapeutti ja MDT-terapeutti. Hän työskentelee fysioterapeuttina Jyväskylässä ja sen lähikunnissa. Hän on lokakuusta 2023 alkaen ollut hiihtoseura Ski Jyväskylän toiminnanjohtaja.
Aiheesta muualla

Riikka Sirviö Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Roope Lehtinen

Roope Lehtinen (s. 1. toukokuuta 1970 Tampere) on suomalainen televisiotuottaja. Hän työskentelee televisio-ohjelmia tuottavan Moskito Television Oy:lla tittelillä senior advisor / founder ja vastaa yhtiön draaman tuotannoista. Nykyisiin työtehtäviin hän siirtyi Moskito Televisionin toimitusjohtajan tehtävistä vuonna 2016. Hän toimii mainoselokuvia tuottavan Woodpecker Film Oy:n hallituksen puheenjohtajana.
Roope Lehtinen on opiskellut Tampereen yliopistossa ja Helsingin Kauppakorkeakoulussa. Hän oli 1990-luvun alkupuolella yksi WSOY:n Video-opas-hakuteoksen kirjoittajista.
Tuottajana Lehtinen on työskennellyt vuodesta 1992. Hänen tuottamiaan ohjelmia ovat muun muassa Mediapeli, Verkossa, Stiller, Isänmaan toivot, Popkomissio, Kultakuume.com, Me Stallarit, 4 Pop, Sairaskertomuksia, Skene, Toni Wirtanen Undercover, Hämmentäjien kuningas, Osasto 5, Ajoneuvos, Kansakunnan käännekohta, Ruben & Joonas, Einstein, Uudisraivaaja ja Fitnesspäiväkirjat.
Lisäksi Lehtinen on toiminut Suomen audiovisuaalisten tuottajien järjestön SATU ry:n puheenjohtajana.
S/2011 J 2

S/2011 J 2 tai Jupiter LVI on Jupiterin luonnollinen satelliitti. Sen löysi Scott Sheppard vuonna 2011. Se on taaksepäin kulkeva ja epäsäännöllinen.
Riisipuuro

Tanskalainen riisipuuroannos, johon on siroteltu päälle sokeria ja kanelia sekä muutama nokare voita.
Riisipuuro on ruoka, joka tunnetaan erilaisina variaatioina lähes kaikkialla maailmassa. Pohjoismaissa riisipuuro on perinneruoka, joka valmistetaan perinteisesti puuroriisistä, maidosta ja suolasta. Riisipuuron kanssa nautitaan yleensä kanelia ja sokeria, marjoja, hilloa tai mehukeittoa. Sitä käytetään myös karjalanpiirakoiden täytteenä.
Riisipuuro kuuluu osaksi suomalaisen joulun ruokaperinnettä. Jouluisin valmistettavaa riisipuuroa kutsutaan joulupuuroksi, johon voidaan perinteen mukaisesti lisätä kokonainen manteli puuron valmistushetkellä. Mantelin sattumisen omaan puuroannokseen on ajateltu tuovan hyvää onnea.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Riisipuuron valmistusohje