stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fallujan toinen taistelu
Tausta

Falluja on kaupunki noin 70 kilometrin päässä Irakin pääkaupunki Bagdadista länteen al-Anbarin maakunnassa. Alue on niin sanottua Irakin sunnikolmiota ja paikallisten asukkaiden enemmistö on esimerkiksi Etelä-Irakin šiialaisesta väestöstä poiketen sunnalaisia. Salafisteilla oli suuri vaikutusvalta kaupungissa ja Irakin sodan jälkeen vastarintaliikkeiden, kuten al-Qaidan toiminta al-Anbarin alueella johti epävakauteen. Neljän Blackwater USA:n työntekijän surma johti Fallujan ensimmäiseen taisteluun huhtikuussa 2004, mutta joukkojen hidas eteneminen ja laaja mediahuomio johti päätökseen vetää joukot pois kaupungista ja luovuttaa se paikallisista kapinallisista muodostelulle Fallujan prikaatille. Fallujan prikaati osoittautui pian huomattavaksi epäonnistumiseksi ja amerikkalaisia vastustat kapinalliset alkoivat jälleen värvätä jäseniä ja kerätä ase- ja ammusvarastoja. Irakin väliaikaishallitus muodostettiin kesäkuussa 2004 ja se pyysi koalitiota palauttamaan järjestyksen Fallujassa.
Kaupungin valtauksen valmistelut alkoivat tykistön ja ilmavoimien iskuilla kohteisiin eri puolilla kaupunkia 30. lokakuuta. Marraskuun puolella sähkönjakelu kaupungissa katkaistiin ja tulevasta hyökkäyksestä varoitettiin kaupunkiin tiputetuilla lentolehtisillä. Noin 75–90 % kaupungin siviiliväestöstä pakeni ennen taistelun alkamista. Amerikkalaisten Fallujan valtaamiselle antama alkuperäinen operaationimi oli Phantom Fury, mutta Irakin pääministeri Iyad Allawi antoi sille uuden nimen al-Fair eli uusi aamunkoitto.
Taistelu

Koalition tiedustelun mukaan Fallujassa oli noin 3 000 kapinallista ja heistä noin viidesosa oli saapunut Irakiin ulkomailta. Koalition maahyökkäykseen otti osaa noin 10 000 amerikkalaista ja 2 000 irakilaista sotilasta, sekä pieni joukko kuninkaallisen merijalkaväen sotilaita. Suunnitelman mukaan koalition joukot etenivät kaupunkiin pohjoisesta. Jalkaväen tarkoitus oli vallata panssariajoneuvojen tukemana taloja yksitellen ja järjestelmällisesti. Taistelu alkoi 7. marraskuuta ja ensimmäinen tavoite oli kaupungin keskussairaalan ja kahden Eufratin ylittävän sillan valtaus. Kohteiden valtauksen jälkeen kapinalliset oli eristetty ja itse päähyökkäys saattoi alkaa seuraavana iltana.
M2 Bradley ja M1 Abrams -vaunujen tukemana amerikkalaiset etenivät nopeasti syvälle kaupunkiin. Kapinallisilla ei ollut tehokkaita aseita amerikkalaisten panssariajoneuvoja vastaan ja etenkin M1 Abrams -vaunut kestivät kiivastakin puolustajien tulitusta. Taistelut käytiin usein hyvin lyhyiltä etäisyyksiltä. Kapinallisia taistelijoita oli muun muassa kaupungin lukuisissa moskeijoissa, joiden minareetteja käytettiin tarkka-ampujien asemina. Neljän päivän jälkeen kaupungista oli vallattu noin puolet ja kapinalliset oli ajettu Fallujan eteläosiin. Eteläosien hallinnasta käytiin kiivaita katutaisteluja kolme päivää, ja 15. marraskuuta koalition joukot kääntyivät jälleen pohjoiseen puhdistaakseen hyökkäykseltä vielä säästyneet kapinallisryhmät alueelta. Kaupunki oli vallattu 16. marraskuuta mennessä ja operaatio sen valtaamiseksi päättyi virallisesti 23. joulukuuta.
Seuraukset

Yhdysvallat menetti taistelun aikana 95 sotilasta kaatuneina ja 560 haavoittuneina. Irak menetti 11 sotilasta kaatuneina ja 43 haavoittuneina. Kapinalliset menettivät eri arvioiden mukaan 1 200–2 000 miestä kaatuneina ja 1 000–1 500 otettiin vangiksi. Yhdysvaltojen mukaan kapinallisten joukossa oli ulkomaalaisia taistelijoita esimerkiksi Saudi-Arabiasta, Algeriasta ja Egyptistä. Taistelujen aikana vahingoittui tai tuhoutui kokonaan noin 70 % Fallujan rakennuksista. Muuten armeijan ja merijalkaväen tekemät selonteot pitivät amerikkalaisjoukkojen kaupunkitaistelukykyä huomattavan tehokkaana Fallujan taistelujen aikana. Taistelujen aikana Fallujaa verrattiin esimerkiksi Vietnamin sodan aikana käytyyn Huến taisteluun. Yhdysvaltojen kannalta taistelu olikin verisin yksittäinen taistelu sitten Vietnamin sodan.
Iskut amerikkalaisjoukkoja vastaan jatkuivat kaupungissa myöhemminkin. Esimerkiksi kesäkuussa 2005 saattueeseen tehdyssä autopommi-iskussa kuoli neljä merijalkaväen sotilasta ja 13 haavoittui. Vuoden 2004 jälkeen vastasyntyneiden erilaiset epämuodostumat, syövät ja lapsikuolleisuus Fallujassa lisääntyivät huomattavasti. Monet asiantuntijat ovat pitäneet oireiden syynä Yhdysvaltojen taistelujen aikana käyttämiä kemiallisia aseita, kuten valkoista fosforia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fallujan toinen taistelu Wikimedia Commonsissa
Irakilaisia joukkoja kadulla Fallujassa marraskuussa 2004.
M1 Abrams ampumassa rakennusta Fallujassa.
Kaksi merijalkaväen sotilasta raahaa kuolettavasti haavoittunutta kolmatta sotilasta Fallujan taistelun aikana.
NRP Fataça (1947)

| NRP Fataça |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal do Alfeite, Lissabon
Laskettu vesille:  11. kesäkuuta 1945
Palveluskäyttöön:  1. syyskuuta 1947
Poistui palveluskäytöstä:  22. tammikuuta 1949
Loppuvaihe:  tuhoutunut
Tekniset tiedot
Uppouma:  275 t
Pituus:  42 m
Leveys:  6,5 m
Koneteho:  2 × dieselmoottoria, 2 400 bhp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  2 × Oerlikon 20 mm -tykki
NRP Fataça oli Portugalin laivaston Azevia-luokan partioalus.
Valmistus

Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus laskettiin vesille 11. kesäkuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 1. syyskuuta 1947.
Palvelus

Alus tuhoutui karille ajossa 22. tammikuuta 1949.
Nikolaus von Falkenhorst

| Nikolaus von Falkenhorst |
| --- | --- |
 Kenraalieversti von Falkenhorst
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. tammikuuta 1885  Breslau, Sleesia, Saksa
Kuollut: 18. kesäkuuta 1968 (83 vuotta)  Holzminden, Ala-Saksi, Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksan keisarikunta  Weimarin tasavalta  Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1903–1945
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Kenraalieversti
Kunniamerkit:  Rautaristin ritariristi Saksan risti hopeisena Suomen Valkoisen Ruusun suurristi miekkojen kera 2. lk:n Vapaudenristi Romanian tähdenkomentajaristi Jugoslavian kruunun komentajamerkki
Paul Nikolaus von Falkenhorst (17. tammikuuta 1885 Breslau, Sleesia – 18. kesäkuuta 1968 Holzminden, Ala-Saksi) oli saksalainen kenraalieversti (Generaloberst), joka suunnitteli Tanskan ja Norjan valloituksen, operaatio Weserübungin, vuonna 1940. Invaasion jälkeen von Falkenhorst oli Saksan joukkojen komentajana Norjassa 1940–1944. Hän vastasi myös Pohjois-Suomessa olleiden saksalaisjoukkojen sotilashallinnosta.
Sotilasuran alkuvaihe – mukana vuonna 1918 Suomessa

Nikolaus von Falkenhorst, alun perin Nikolaus von Jastrzembski, oli vanhan sleesialaisen aatelissuvun jälkeläinen. Hän liittyi Saksan keisarilliseen armeijaan vuonna 1903 saatuaan preussilaisen upseerikoulutuksen. Vuonna 1914 käynnistyneessä Ensimmäinen maailmansodassa hän toimi esikuntatehtävissä. Viime vaiheessa keväällä 1918 hän oli kenraali Rüdiger von der Goltzin Saksan Itämeren-divisioonassa esikuntapäällikkönä. Saksan häviämän maailmansodan jälkeen hän toimi Saksan Reichswehrin palveluksessa mm. sotaministeriössä 1920-luvulla.
Sotilasura sotaa edeltävässä Kolmannessa valtakunnassa

von Falkenhorst ylennettiin everstiksi lokakuussa 1932. Näihin aikoihin hän toimi mm. Saksan edustajana Lützenin taistelun 300-vuotismuistojuhlassa, jossa Suomen edustajana oli kenraali Mannerheim. Vuosina 1933-35 hän toimi sotilasasiamiehenä Saksan lähetystöissä Tšekkoslovakiassa, Jugoslaviassa ja Romaniassa. Heinäkuussa 1935 von Falkenhorst ylennettiin kenraalimajuriksi ja vuonna 1937 kenraaliluutnantiksi. Hän oli Saksan sotilasvaltuuskunnan johtajana sen vieraillessa Suomen sisällissodan eli silloin kutsutun vapaussodan 20-vuotisjuhlissa Helsingissä. Sittemmin hän komensi Toisen maailmansodan käynnistänyttä Saksan Wehrmachtin Puolaan hyökännyttä armeijaryhmää syyskuussa 1939. Puolan valtauksen jälkeen hänet ylennettiin tykistön kenraaliksi.
Toisen maailmansodan aikainen toiminta Pohjois-Euroopassa

Vaikka Hitler tunsi epäluuloa aatelissukuisia upseereja kohtaan, Falkenhorstia pidettiin eräänlaisena pohjoisten sotaolojen asiantuntijana, koska hän oli ollut saksalaisten sotaretkellä Suomen sisällissodassa 1918. Nikolaus von Falkenhorst liittyy oleellisesti myös Suomen poliittisen johdon linjaratkaisuun talvisodan kriittisinä hetkinä. Von Falkenhorst kutsuttiin Führerin päämajaan keskustelemaan siitä, miten Suomea saataisiin estettyä lähettämästä avunpyyntöä länsivalloille maaliskuussa 1940.
Pian Suomen talvisodan jälkeen Saksa käynnisti sotatoimet Tanskaa ja Norjaa vastaan miehittämällä ne operaatio Weserübungin nimissä. Hitler nimitti von Falkenhorstin operaation pääsunnittelijaksi maaliskuussa 1940, ja sotatoimet eli maiden miehitys tapahtui huhtikuun 9. päivästä 1940 alkaen. Norja vallattiin lopullisesti 9. kesäkuuta 1940 mennessä. Kenraali von Falkenhorst toimi tämän jälkeen Norjassa olevien Saksan joukkojen komentajana.
Kesäkuussa 1941 käynnistynyt Saksan hyökkäys Neuvostoliittoon eli operaatio Barbarossa vaati saksalaisten joukkojen toimintaa Suomen pohjoisosassa eli Petsamossa, Sallassa ja Kuusamossa, josta käsin hyökänneitä saksalaisjoukkoja ja saksalaisille alistettua Suomen III armeijakuntaa johti kenraalieverstiksi ylennetty von Falkenhorst. Operaatio Hopeaketun (Murmanskin ja Murmannin radan valtaus) epäonnistuminen johti siihen, että vuoden 1942 alussa von Falkenhorst korvattiin kenraali Eduard Dietlillä, jonka tehtäväksi annettiin Pohjois-Suomesta käsin operoivien saksalaisjoukkojen johtaminen. Von  Falkenhorstin tehtäväksi jäi Norjan joukkojen johtaminen aina joulukuuhun 1944 asti. Sen jälkeen hänet siirrettiin reserviin.
Sodan jälkeen von Falkenhorst tuomittiin sotarikoksista kuolemaan vuonna 1946. Tuomio vaihtui 20 vuoden vankeuteen, mutta hänet vapautettiin terveyssyistä seitsemän vuoden jälkeen 1953.
Jatkosodan aikaisesta yhteistyöstä suomalaisten kanssa kenraalieversti von Falkenhorst palkittiin muun muassa Suomen Valkoisen Ruusun suurristillä miekkojen kera.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikolaus von Falkenhorst Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  NARA 
Eversti von Falkenhorst (vas) suomalaisten kenraalimajuri Lennart Oeschin ja kenraali Mannerheimin kanssa Lützenin taistelun 300-vuotismuistojuhlissa.
Kenraalieversti von Falkenhorst tapaamassa suomalaisia lottia kesällä 1941.
Nikolaus von Falkenhorst ja kenraali Hjalmar Siilasvuo
Favia

| Favia |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Korallieläimet Anthozoa
Lahko::  Kivikorallit Scleractinia
Heimo::  Mussidae
Suku::  Favia  Milne-Edwards, 1857
Katso myös
   Favia Wikispeciesissä   Favia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Favia on kivikorallien suku, johon kuuluu ainakin kolmekymmentä lajia, joista jotkut ovat erittäin yleisiä koralliriuttojen matalissa osissa.  Ne luokitellaan pitkäpolyyppisiin eli LPS-kivikoralleihin.  Ne muodostavat puolipallomaisia yhdyskuntia, joissa on kraatterimaisia polttiaislonkeroiden rypäitä. Erona Favites-sukuun on, että kraatterien reunavallit muodostavat suljettuja silmukoita.
Joitakin lajeja  pidetään joskus meriakvaarioissa; yleisimpinä Favia favus ja Favia matthaii. Ne ovat aktiivisia öiseen aikaan, ja levittelevät pyyntilonkeroitaan hämärissä.
Lajeja

Favia favus:  tasaisen ruskea, harmaa tai vihreä, suuret (12–20 mm) koralliittikraatterit. Punaiseltamereltä Samoalle, Marshallinsaarille ja Ranskan Polynesiaan.
Favia matthalii: usein vaalea, kraatterien koko 9–12 mm, keskustat joskus tummat. Kraatterien reunat hammaslaitaiset. Punaiseltamereltä Pitcairnille.
Favia rotumana: epätasaiset kraatterit; Etelä-Kiinan mereltä Australiaan ja Samoalle.
Favia fragum: kellertävä laji Karibialta.
Fársala

| Fársala Fársalan kunta Φάρσαλα Δήμος Φαρσάλων |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti
 Fársala
 Koordinaatit: 39°18′N, 22°23′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia jaKeski-Kreikka
Alue:  Thessalia
Alueyksikkö:  Lárisa
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  2207
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  736,0 km²
Väkiluku (2011):  18 545
 – Kunnallis­yksikkö:  9 982
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  9 337
 – Kaupunki:  9 298
 – Väestötiheys:  25,20 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  403 00
Suuntanumero(t):  24910
Rekisterikilpi:  ΡΙ
 
 www.farsala.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fársala (kreik. Φάρσαλα) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Φαρσάλων, Dímos Farsálon), joka sijaitsee Lárisan alueyksikössä Thessalian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 736,0 neliökilometriä ja väkiluku 18 545. Varsinaisen Fársalan kaupungin väkiluku on 9 298 (vuonna 2011).
Fársala sijaitsee Thessalian eteläosassa. Se on perinyt nimensä samalla paikalla sijainneelta antiikin ajan Farsaloksen kaupungilta. Antiikin Farsalos tunnetaan ennen kaikkea vuonna 48 eaa. käydystä Farsaloksen taistelusta, jossa Julius Caesarin joukot kukistivat Pompeiuksen ja senaatin joukot. Nykyinen Fársalan kunta muodostui, kun Fársala, Enippéas, Nartháki ja Polydámantas yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat

Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Fársalan kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
| Kunnallis­yksikkö | Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- | --- |
| Enippéas | Ágios Geórgios | Ágios Geórgios | 174 |
| Enippéas | Katochóri | Anochóri | 187 |
| Enippéas | Katochóri | Katochóri | 187 |
| Enippéas | Kríni | Ávra | 31 |
| Enippéas | Kríni | Kríni | 485 |
| Enippéas | Méga Evýdrio | Ellinikó | 124 |
| Enippéas | Méga Evýdrio | Lófos | 112 |
| Enippéas | Méga Evýdrio | Méga Evýdrio | 154 |
| Enippéas | Méga Evýdrio | Mikró Evýdrio | 187 |
| Enippéas | Méga Evýdrio | Pyrgákia | 38 |
| Enippéas | Polynéri | Polynéri | 289 |
| Enippéas | Stavrós | Stavrós | 602 |
| Enippéas | Vasilís | Vasilís | 327 |
| Enippéas | Ypéreia | Ypéreia | 316 |
Enippéas: Yhteensä: 3 213
| Fársala | Achílleio | Achílleio | 208 |
| Fársala | Fársala | Chaïdária | 0 |
| Fársala | Fársala | Fársala | 9 298 |
| Fársala | Fársala | Rýzi | 1 |
| Fársala | Fársala | Stathmós | 38 |
| Fársala | Vrysiá | Vrysiá | 437 |
Fársala: Yhteensä: 9 982
| Nartháki | Déndra | Déndra | 52 |
| Nartháki | Dílofo | Dílofo | 253 |
| Nartháki | Kallithéa Farsálon | Ágios Antónios | 87 |
| Nartháki | Kallithéa Farsálon | Dendrochóri | 37 |
| Nartháki | Kallithéa Farsálon | Kallithéa | 61 |
| Nartháki | Kallithéa Farsálon | Kokkíno | 34 |
| Nartháki | Kallithéa Farsálon | Plátanos | 10 |
| Nartháki | Nartháki | Kastráki | 60 |
| Nartháki | Nartháki | Nartháki | 342 |
| Nartháki | Skopiá | Skopiá | 239 |
Nartháki: Yhteensä: 1 175
| Polydámantas | Ampeleía | Ampeleía | 236 |
| Polydámantas | Chalkiádes | Chalkiádes | 363 |
| Polydámantas | Dasólofos | Dasólofos | 256 |
| Polydámantas | Dasólofos | Káto Dasólofos | 41 |
| Polydámantas | Erétria | Ágios Charálampos | 30 |
| Polydámantas | Erétria | Argithéa | 77 |
| Polydámantas | Erétria | Asprógeia | 178 |
| Polydámantas | Erétria | Erétria | 152 |
| Polydámantas | Erétria | Palaiómylos | 113 |
| Polydámantas | Káto Vasiliká | Áno Vasiliká | 134 |
| Polydámantas | Káto Vasiliká | Káto Vasiliká | 142 |
| Polydámantas | Neráida | Neráida | 152 |
| Polydámantas | Neráida | Xyládes | 27 |
| Polydámantas | Polydámeio | Polydámeio | 120 |
| Polydámantas | Polydámeio | Rígaio | 108 |
| Polydámantas | Revmatiá | Revmatiá | 217 |
| Polydámantas | Sitóchoro | Sitóchoro | 322 |
| Polydámantas | Skotoússa | Agía Triáda | 31 |
| Polydámantas | Skotoússa | Ágios Konstantínos | 154 |
| Polydámantas | Skotoússa | Áno Skotoússa | 0 |
| Polydámantas | Skotoússa | Skotoússa | 97 |
| Polydámantas | Skotoússa | Thetídio | 74 |
| Polydámantas | Vamvakoú | Dendráki | 36 |
| Polydámantas | Vamvakoú | Serífis | 0 |
| Polydámantas | Vamvakoú | Vamvakoú | 931 |
| Polydámantas | Zoodóchos Pigí | Zoodóchos Pigí | 184 |
Polydámantas: Yhteensä: 4 175
Yhteensä: 18 545
Aiheesta muualla

Δήμος Φαρσάλων (Arkistoitu – Internet Archive). Fársalan kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Thessalian alue
| --- | --- |
Kardítsan alueyksikkö:   Argithéa  Kardítsa  Límni Plastíra  Mouzáki  Palamás  Sofádes 
Lárisan alueyksikkö:   Agiá  Elassóna  Fársala  Kilelér  Lárisa  Témpi  Týrnavos 
Magnesian alueyksikkö:   Almyrós  Nótio Pílio  Rígas Feraíos  Vólos  Zagorá-Mourési 
Sporadien alueyksikkö:   Alónnisos  Skiáthos  Skópelos 
Tríkalan alueyksikkö:   Farkadóna  Metéora  Pýli  Tríkala
Faidros (dialogi)

Faidros (m.kreik. Φαῖδρος; lat. Phaedrus) on Platonin kirjoittama dialogi. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on Rakkaudesta (Περὶ ἔρωτος, Peri erōtos). Dialogissa keskustelevat Sokrates ja Faidros. Dialogi sisältää Platonin käsityksen puhetaidosta. Sen lisäksi se käsittelee sielun ja rakkauden filosofiaa.
Historia

Platonin teosten joukossa Faidros kuuluu tämän keskivaiheen dialogeihin, siirtymävaiheeseen kohti myöhäisvaiheen dialogeja. Näin se on kirjoitettu siihen aikaan, jolloin Platon oli perustanut oman Akatemiansa.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu III tetralogiaan yhdessä dialogien Parmenides, Filebos ja Pidot kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin eettisten teosten joukkoon.
Sisältö

Sokrates ja Faidros kohtaavat toisensa kävellessään Ateenan maaseudulla. Lyhyen keskustelun jälkeen Faidros lukee ääneen Lysiaan kirjoittaman puheen rakkaudesta. Lysias kirjoittaa, että pojalla tulisi olla suhde mieheen, joka ei ole rakastunut häneen, eikä sellaiseen, joka on rakastunut. Sokrates ylistää puhetta sarkastisesti ja tekee sen jälkeen oman puheen samasta aiheesta. Faidros myöntää sen olevan selvästi parempi. Sokrates julistaa sen kuitenkin pilkkaavan jumalia, sillä rakkaus on jumalista.
Tämän jälkeen Sokrates pitää puheen siitä, miksi rakkaus on hyvää. Sen ydin on siinä, että rakkaus on välttämätöntä ihmisten sieluille, jotta ne voisivat palata taivaaseen. Samalla Platon esittää tunnetun valjakkovertauksen, joka kuvaa hänen näkemystään ihmissielusta ja esittää, kuinka sielu voi vierailla ideoiden valtakunnassa. Faidros ylistää puhetta ja kysyy Sokrateelta, kuinka tehdään hyvä puhe. Loppuosa dialogista käsittelee retoriikan taitoa.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Platon: Faidros. Teoksessa Teokset III.  (Toinen painos)  Suomentanut Pentti Saarikoski. Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15894-5
Platon: Faidros. Teoksessa Viisi tutkielmaa.  (Sokrateen puolustuspuhe, Kriton, Pidot, Faidros, Faidon)  Suomentanut J. A. Hollo. Porvoo, Helsinki:  WSOY, 1961.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plato: Phaedrus. Teoksessa Burnet, J. (toim.): Opera, Volume II: Parmenides, Philebus, Symposium, Phaedrus, Alcibiades I and II, Hipparchus, Amatores. Oxford Classical Texts.  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145417  Kreikankielinen alkuteksti.
Plato: Phaedrus. Teoksessa Plato’s Works.  (Volume I: Euthyphro. Apology. Crito. Phaedo. Phaedrus. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99040-4  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla > Teos

Plato: Phaedrus. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Plato: Phaedrus. The Internet Classics Archive. (englanniksi)
Plato: Phaedrus. Project Gutenberg. (englanniksi)
Vapaasti ladattava Phaedrus e-kirjana Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta (suomeksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Griswold, Charles: Plato on Rhetoric and Poetry The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Reeve, C. D. C.: Plato on Friendship and Eros The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Platonin teokset
| --- | --- |
Varhaisvaihe:  Sokrateen puolustuspuhe · Kharmides · Kriton · Euthyfron · Alkibiades I · Laajempi Hippias · Lyhyempi Hippias · Ion · Lakhes · Lysis
Keskivaihe:  Kratylos · Euthydemos · Gorgias · Meneksenos · Menon · Faidon · Protagoras · Pidot · Faidros · Valtio · Parmenides · Theaitetos
Myöhäisvaihe:  Kleitofon · Timaios · Kritias · Sofisti · Valtiomies · Filebos · Lait
Mahdollisesti epäperäiset ja epäperäiset:  Aksiokhos · Alkibiades II · Demodokos · Hipparkhos · Epigrammit · Epinomis · Eryksias · Hyveestä · Kilpailijat · Kirjeet · Minos · Määritelmiä · Oikeamielisyydestä · Sisyfos · Theages
Euroopan historia

Kreikkalaisen mytologian Zeus vietteli Europe-neidon sonnin muodossa.
Euroopan historia kattaa Euroopan esihistoriasta nykyaikaan. Euroopan nimi on mahdollisesti peräisin kreikkalaisesta mytologiasta, jossa ylijumala Zeus vietteli Europe-neidon.
Esihistoria

Euroopan esihistoriallisista kansoista ei tiedetä paljoakaan. Ranskalaisesta Lascaux’n luolasta on löydetty 20 000 vuotta vanhoja luolamaalauksia, jotka esittävät ihmisiä ja riistaeläimiä. Joskus 6000-luvulta eaa. alkaen Eurooppaan saapui protoindoeurooppalaisia kivikautisia uudisasukkaita Keski-Aasiasta ja jättivät itsestään muistoksi suuria monumentteja kuten Englannin Stonehenge. Kivikautta seurasi Euroopassa ensin kuparikausi ja sitten pronssikausi, jonka myötä kaupankäynti vilkastui etenkin rannikoilla. Euroopan sisäosat olivat pitkään sankkojen metsien peittämiä ja vaikeakulkuisia. Keltit kansoittivat Eurooppaa 2000-luvulta eaa. alkaen. Pronssiajan lopulla Eurooppaan muutettiin Aasian aroilta ja Kaukasuksen yli. Kulttuurisia vaikutteita saatiin paljon Lähi-idästä, kuten maanviljely ja kirjoitus.
Antiikki

Antiikki eli vanha aika on aikakausi erityisesti kreikkalaisessa ja roomalaisessa historiassa, noin 800 eaa.–500 jaa. Ajanjaksoa on pidetty merkittävänä koska on katsottu että länsimainen sivistys ja yhteiskunta juontavat juurensa tuosta ajasta. Monet keksinnöt, tavat, arvostukset ja tyylit ovat joko antiikin kreikkalaisten tai roomalaisten luomia tai heidän kauttaan länsimaiseen kulttuuriin omaksuttuja. Myös latinalaiset aakkoset ovat antiikista. Foinikialaisilta peräisin oleva kirjaimisto kehittyi kreikkalaisten ja roomalaisten muokkaamana ns. latinalaiseksi kirjaimistoksi.
Antiikki > Antiikin Kreikka

Euroopan ensimmäiset korkeakulttuurit, minolainen ja mykeneläinen kulttuuri, syntyivät nykyisen Kreikan alueella.  Antiikin Kreikan historia jaetaan yleensä arkaaiseen aikaan (noin 700–480 eaa.), klassiseen aikaan (480–330 eaa.) ja hellenistiseen aikaan (330–27 eaa.).
Antiikin Kreikan vahvimmat kaupunkivaltiot olivat Ateena ja Sparta. Kreikkalaiset perustivat runsaasti siirtokuntia Välimeren ja Mustanmeren rannikoille. Ateenassa kehitettiin maailman ensimmäinen demokratia. Kreikan kaupunkivaltiot kehittivät 500–300-luvuilla eaa. sivilisaation, jonka filosofisia ja taiteellisia saavutuksia pidetään edelleen arvossa.
Makedonialainen Aleksanteri Suuri löi persialaiset 330-luvulla eaa. ja perusti suuren mutta lyhytaikaisen valtakuntansa, joka hajosi osiin hänen kuoltuaan. Kreikkalaisten valloitukset jättivät Lähi-itään hellenistisen kulttuurin.