stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ny Tid
Aiheesta muualla

Ny Tid
| n k Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultin jäsenlehdet |
| --- | --- |
Jäsenliitot:  Aakusti  Aikakauskirja Genos  Aikamerkki  Amfion.fi  Animalia  Antimilitaristi  ARK – Arkkitehti  Astra  Asukki  Blues News  Debatti  Demeter  Elonkehä  Eläinten ystävä  Elävän ravinnon ystävä  Esperantolehti  Etsijä  Filmihullu  Finlands Natur  Finnanest  Finnish Music Quarterly  Finnisharchitecture.fi  Freelance Online  Futura  Grafia  Haava  Historiallinen Aikakauskirja  Idäntutkimus  Ikaros  Imetysuutisia  Improbatur  Jahrbuch fur Finnisch-Deutsche literaturbeziehungen  Jazzrytmit  Jyväskylän Ylioppilaslehti  Jänkä  Kajastus  Kaltio  Kamera-lehti  Kansanmusiikki  Kansan Tahto  Kantele  KD-lehti  Kehrääjä  Kide  Kiiltomato.net  Kirjailija  Kirjallisuusterapia  Kirjastolehti  Kompositio  Kosmopolis  Kosmoskynä  Kristosofi  Kritiikin uutiset  Kulttuurintutkimus  Kulttuurivihkot  Kuti  Kuvittaja  Kynnys  Lapillinen  Lapsen Maailma  Lehto  Leija  Le Monde Diplomatique & Novaja Gazeta  Libero  Liikekieli.com  Linnut  Lippu  Long Play  Lukufiilis  Lumooja  Luonnonsuojelija  Lähikuva  Lätta Bladet  Maailma.net  Maailman Kuvalehti  Maatiainen  Media & viestintä  Minna  Museo  Musiikin Suunta  Musiikintekijä  Mustekala.info  Muuriankkuri  Natura  Niin & näin  Niinipuu  NMI-Bulletin  Nuorisotutkimus  Nuori Voima  Nuorten Luonto  Ny Tid  Näkövammaisten Airut  Olutposti  Onnimanni  Pirta  Plan  Portti  Protu  Psykoanalyyttinen psykoterapia  Psykologia  RATKES – Ratkaisukeskeisen kulttuurin lehti  Rauhanpuolustaja  Rondo  Ruskeat Tytöt  Ruumiin kulttuuri  Sarjainfo  Selkosanomat  Sieppo  Skeptikko  Skrolli  Sosiologia  Steiner-kasvatus  Stylus  Sukupuolentutkimus – Genusforskning  Sukuviesti  Sulasol  Suomen Luonto  Suomi–Puola Finlandia–Polska  Synkooppi  Synsygus  Synteesi  Särö  Taide  Taiteilija  Taito  Takoja  Tatsi  Teatteri & tanssi + sirkus  Tehohoito  Teosofi  Tiede & edistys  Tiedepolitiikka  Tiede-toimittaja  Tiedonantaja  Tiedosta  Tieteessä tapahtuu  Tringa  Tsilari  Tukiviesti  Tuli & Savu  Tulva  Turun ylioppilaslehti  Työelämän tutkimus  Työväentutkimus vuosikirja  Tähtivaeltaja  Ulkopolitiikka  Ultra  Uusi Safiiri  Vaikutuksessa-media  Vapaa ajattelija  Vasen kaista  Virikkeitä  Visiiri  Voima  Ydin  Yhteiset lapsemme  Yliopisto  Ylioppilaslehti
Ilke Wyludda

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ilke Wyludda 13.9.1988 |  Ilke Wyludda 13.9.1988 |  Ilke Wyludda 13.9.1988 |  |
Maa:  Saksa
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | kiekonheitto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tokio 1991 | kiekonheitto |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1995 | kiekonheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1994 | kiekonheitto |  |
Maa:  Itä-Saksa
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Split 1990 | kiekonheitto |  |
Ilke Wyludda (28. maaliskuuta 1969 Leipzig – 1. joulukuuta 2024) oli saksalainen kiekonheittäjä, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Silloisessa Itä-Saksassa varttunut ja maata Saksojen jälleenyhdistymiseen vuoteen 1990 saakka edustanut Wyludda voitti junioreiden Euroopan mestaruuden kiekonheitossa vuosina 1985 ja 1987 sekä kuulantyönnössä 1987; lisäksi hän sai kuulassa hopeaa 1985. Junioreiden kiekonheiton maailmanmestaruuden hän voitti vuosina 1986 ja 1988.
Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan Roomassa 1987 Wyludda sijoittui kiekossa neljänneksi. Vuonna 1990 hän saavutti EM-kultaa Splitissä tuloksella 68,46. Voitettuaan 41 kiekkokilpailua peräkkäin hän jäi toiseksi Tokion MM-kisoissa 1991 Tsvetanka Hristovan jälkeen. Barcelonan olympialaisissa 1992 Wyludda sijoittui yhdeksänneksi ja Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 yhdenneksitoista.
Wyludda uusi Euroopan mestaruutensa Helsingissä vuonna 1994 tuloksella 68,72. Seuraavana vuonna hän sai jälleen hopeaa MM-kilpailuissa, nyt edellä oli Ellina Zvereva. Atlantan olympialaisissa 1996 Wyludda voitti kultaa heitettyään tuloksen 69,66. Vuoden 1998 EM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi ja Sydneyn olympialaisissa 2000 seitsemänneksi.
Wyludda voitti maailmancupin vuonna 1989, Grand Prix -finaalin 1994 sekä Euroopan cupin vuosina 1989, 1991, 1994 ja 1996.
Hänen kiekkoennätyksensä oli 74,56 vuodelta 1989 ja kuulaennätyksensä 20,23 vuodelta 1988.
Joulukuussa 2010 Wyluddan oikea jalka amputoitiin polven alapuolelta bakteeritulehduksesta johtuneen verenmyrkytyksen takia. Wyludda osallistui Lontoon paralympialaisiin 2012. Hän sijoittui F57/58-luokassa kuulantyönnössä viidenneksi ja kiekonheitossa yhdeksänneksi.
Interstate 40

| Interstate 40 |
| --- | --- |
  
 Interstate 40:n reitti punaisella.
Pituus:  2 556,61 mi (4 114,46 km)
Muodostettu:  1956
Osavaltiot:  Kalifornia, Arizona,  New Mexico, Texas, Oklahoma, Arkansas, Tennessee, Pohjois-Carolina
Suunta:  Länsi-itä
Alkupiste:   I-15 Barstow, CA
Reitti:   I-25 Albuquerque, NM   I-35 Oklahoma City, OK   I-30 North Little Rock, AR   I-55 West Memphis, AR   I-65, I-24 Nashville, TN   I-75 Farragut–Knoxville, TN   I-81 Dandridge, TN   I-85 Greensboro–Hillsborough, NC   I-95 Benson, NC 
Päätepiste:   US 117 Wilmington (Pohjois-Carolina), NC
Katso myös:  Interstate 40 Commonsissa
Interstate 40 (I-40) on  on Yhdysvaltojen Interstate-järjestelmään kuuluva moottoritie. Se on kolmanneksi pisin Interstate-tie. Interstate 80:n ja Interstate 90:n jälkeen. Se kulkee Kalifornian, Arizonan,  New Mexicon, Texasin, Oklahoman, Arkansasin, Tennesseen ja Pohjois-Carolinan osavaltioiden läpi. Sen pituus on 2 556,61 mailia (4 114,46 km). Tie seuraa Oklahoma Cityyn asti lakkautettua US 66-tietä. Tien varrella olevia kaupunkeja ovat mm.  Albuquerque, Oklahoma City,  Little Rock,  Memphis,  Nashville, Knoxville ja Raleigh.
Interstate Highway System -päätiet
Tuusulan helluntaiseurakunta

| Tuusulan Helluntaiseurakunta |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  itsenäinen
Perustettu:  1986
Pääkirkko:  Koskenmäentie 5 04300 Tuusula
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tuusulan Helluntaiseurakunta on Tuusulan alueella toimiva kristillinen seurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1986 ja se on Suomen Helluntaiherätyksen helluntaiseurakuntien seurakuntayhteisöön kuuluva itsenäinen paikallisseurakunta. Seurakunnan toimialue Suomessa on Tuusula. Seurakunta on kirkkokuntiin, kirkko-organisaatioihin ja ekumenialiikkeisiin kuulumaton ja sitoutumaton seurakunta.
Seurakunnasta tehtävä Jumalan valtakunnan evankeliumintyö perustuu Raamatun mukaiseen apostoliseen opetukseen, paikallisseurakuntamalliin ja Jeesuksen Kristuksen seurakunnalle antaman lähetyskäskyn toteuttamiseen Suomessa ja kansainvälisesti.
Historia

Seurakunnan tausta on 1970-luvulla aloitetussa uskovien kristittyjen rukouspiirissä. Seurakunnan toiminta käynnistettiin virallisesti vuonna 1986. Samalla seurakunta liittyi osaksi Suomen Helluntaiherätyksen itsenäisten helluntaiseurakuntien seurakuntayhteisöä.
Aluksi seurakunnan toimintaan kuuluivat sunnuntaikokoukset, pyhäkoulu ja rukouskokoukset. Myöhemmin 1980 -luvun lopulla toiminta laajeni vuosittaisiin lasten- ja nuorten kesäleireihin, torikokouksiin sekä telttakokouksiin. 1990 -luvulla toiminta laajeni nuorten Teetupatyöhön, josta se on jatkunut nykypäivään saakka erilaisina työmuotoina.
Nykyisellään seurakunnan toimintaan kuuluvat muun muassa viikoittaiset Jumalanpalvelukset, Sanan ja rukouksen illat ja lasten pyhäkoulu.. Lisäksi seurakunta tekee myös paikallista evankeliointityötä, Israel-lähetystyötä ja Raamattukoulutyötä Suomessa ja kansainvälisesti.
Seurakunta lähetti ensimmäinen lähetystyöntekijänsä Etiopiaan 1990-luvun alkupuolella. Lähetystyökomennus kesti lähes kyseisen vuosikymmenen. 2000-luvulla seurakunta on jatkanut lähetystyötä eri lähetystyökohteissa lähettiensä ja yhteistyökumppaniensa kautta.
Alankomaitten vanhakatolinen kirkko

Alankomaitten vanhakatolinen kirkko on roomalaiskatolisesta Utrechtin hiippakunnasta 1700-luvulla jansenistiseen suuntaukseen liittyen alkunsa saanut kirkkokunta Alankomaissa. 1800-luvulla Alankomaiden vanhakatolisen kirkon ympärille on muodostunut Utrechtin unionin vanhakatolinen kirkkoyhteisö. Se on täydessä kirkollisessa yhteydessä anglikaanisen kirkkoyhteisön kanssa.
Perinteisesti Alankomaitten vanhakatolinen kirkko on ollut Saksan ja Sveitsin vanhakatolisia hiippakuntia vanhoillisempi. Kirkko on kuitenkin nykyisin teologisesti varsin liberaali; se on vihkinyt naisia papeiksi vuodesta 1998. Sen arkkipiispa on vuodesta 2000 ollut Joris Vercammen.
Bredan roomalaiskatolinen hiippakunta

| Bredan roomalaiskatolinen hiippakunta |
| --- | --- |
 Vaakuna
 Hiippakunnan sijainti Alankomaiden kartalla.
Kirkkokunta:  Katolinen kirkko
Osa kirkkoa:  Ecclesiastical Province of Utrecht
Seurakuntia:  34
Jäseniä:  418 200 eli 36,4% alueen väkiluvusta (2020)
Perustettu:  22. maaliskuuta 1803 apostolisena vikariaattina, hiippakunnaksi 14. maaliskuuta 1853
Piispa:  Johannes Wilhelmus Maria Liesen
Tuomiokirkko:  St. Anthony of Padua Cathedral, Breda
Virallinen sivusto
Bredan roomalaiskatolinen hiippakunta on katolinen hiippakunta lounais-Alankomaissa. Sen keskuspaikka on Breda.
Se perustettiin 22. maaliskuuta 1803 Bredan apostolisena vikariaattina irrottamalla osia Antwerpenin, Gentin ja Roermondin hiippakunnista. 14. maaliskuuta 1853 vikariaatti korotettiin Bredan hiippakunnaksi. 13. huhtikuuta 1956 hiippakunta sai lisäalueita, kun ’s-Hertogenboschin hiippakunnasta liitettiin Bredan hiippakuntaan Woudrich sekä osia Sint Jan Waalwijhista ja Heusdenista.
Ponoijoen kalliopiirrokset

Ponoijoen kalliopiirrokset käsittävät noin 110 kuvaa, jotka on hakattu Ponoijoen muinaisiin rantakiviin Kuolan niemimaan keskiosissa Murmanskin alueella Lounais-Venäjällä. Kalliokuvat toi tieteen ulottuville Vladimir Šumkin vuonna 1973.
Kuvakentät on tehty kymmeneen kiveen. Ne on hakattu kiveen tikkaamalla ja kuvat ovat ulkoasultaan melko samanlaisia. Kuva-aiheista on 75% peuroja tai hirviä, 16% ihmisiä ja loput 9% koostuvat aurinkosymboleista, yhdestä käärmeenkuvasta ja joistakin tekeleistä.
Tekotavan ja kuvioiden tyyliin perustuen arvellaan, että kuvia on tehty kahdessa eriaikaisessa vaiheessa. Ensimmäinen vaihe ajoitetaan noin 3 500-2 500 vuotta sitten eli kivikauden ja pronssikauden vaihteeseen. Tämän vaiheen kuvat olisivat naturalistisempia kuin myöhemmän vaiheen kuvat. Toinen vaihe ajoitetaan 2 500-1 500 vuotta sitten eli pronssikauden ja rautakuden aikaan. Nämä kuvat ovat tyylitellyimpiä. Lohkare numero 5 on siirretty Lovozeron museon näyttelyyn.
Aiheesta muualla

Nathan Muus & Faith Fjeld: Outdoor Expeditions on the Ponoi River
Triflunordatsepaami

| Triflunordatsepaami |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  5-fenyyli-7-(trifluorimetyyli)-1,3-dihydro-1,4-bentsodiatsepin-2-oni
CAS-numero:  2285-16-7
PubChem CID:  16795
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C16H11F3N2O
Moolimassa:  304,267 g/mol
Triflunordatsepaami (tunnetaan myös nimellä Ro5-2904) on bentsodiatsepiinijohdannainen lääkeainelähde?selvennä, joka sitoutuu voimakkaasti GABAA-reseptoriin. Aineella on kouristuksia ehkäisevä vaikutus.
Käännös suomeksi
Johnny Åkerholm

Johnny Åkerholm vuonna 2009.
Bo Johnny Åkerholm (s. 16. heinäkuuta 1948 Vaasa) on suomalainen pankinjohtaja ja Suomen Pankissa sekä valtiovarainministeriössä pitkään vaikuttanut virkamies. Åkerholm toimi Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen johtokunnan puheenjohtajana 1995–2002.
Ura

Åkerholm on koulutukseltaan valtiotieteen lisensiaatti ja kauppatieteiden kandidaatti. Hän toimi huhtikuusta 2005 alkaen Pohjoismaiden investointipankin toimitusjohtajana, kunnes jäi eläkkeelle keväällä 2012. Hän seurasi tehtävässä islantilaista Jón Sigurðssonia. Ennen Pohjoismaiden investointipankkia hän työskenteli vuosina 1975–1978 OECD:n palveluksessa Pariisissa, vuosina 1982–1995 Suomen Pankissa, muun muassa 1983–1993 keskuspankkipolitiikan osaston osastopäällikkönä ja 1993–1995 kansantalousosaston osastopäällikkönä, vuonna 1995 valtiovarainministeriön kansantalousosaston ylijohtajana, vuosina 1995–2003 valtiovarainministeriön kansantalousasioista vastaavana alivaltiosihteerinä ja vuosina 2003–2004 Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin pääsihteerinä Lontoossa.
Åkerholm on toiminut myös muun muassa Tilastokeskuksen johtokunnan puheenjohtajana ja Euroopan unionin talous- ja rahoituskomitean puheenjohtajana. Åkerholm kuuluu Vaasan yliopiston hallitukseen.
Åkerholm oli vuonna 2000 ehdolla Suomen Pankin johtokunnan jäseneksi. Sekä eduskunnan pankkivaltuusto että Lipposen II hallitus esittivät häntä ja Mauri Pekkarista eläkkeelle jäämässä olleen Esko Ollilan ja edesmenneen Matti Korhosen tilalle, mutta presidentti Tarja Halonen nimitti lopulta heidän sijastaan vain yhden ehdokkaan, Sinikka Salon.
Näkemyksiä

Vuonna 2017 Åkerholm kannatti, että Suomessa otettaisiin käyttöön negatiivinen tulovero.
Kritiikki

Entinen veroministeri Arja Alho ja entinen Vasemmistoliiton puheenjohtaja Suvi-Anne Siimes ovat syyttäneet Åkerholmia uusliberalististen talouspoliittisten linjausten ajamisesta. Alhon mukaan ”valtiovarainministeriön virkamieskvartetti” Raimo Sailas, Johnny Åkerholm, Erkki Virtanen ja Martti Hetemäki ”ujuttivat markkinaohjautuvaa uusliberalismia julkisen ohjauksen sijaan suomalaiseen yhteiskuntapolitiikkaan”, kun valtiovarainministeri vaihtui Iiro Viinasesta Sauli Niinistöön.
Cécilia Attias

Cécilia Attias vuonna 2014.
Cécilia María Sara Isabel Attias (o.s. Ciganer-Albéniz, entinen Martin ja Sarkozy; s. 12. marraskuuta 1957 Boulogne-Billancourt) on Ranskan presidentin Nicolas Sarkozyn entinen puoliso. Hän on espanjalaisen säveltäjän Isaac Albénizin jälkeläinen.
Cecilian  isä André (Aron) Ciganer syntyi Bălţissa Bessarabiassa vuonna 1898 venäjänjuutalaiseen sukuun. André Ciganer muutti Ranskaan ennen ensimmäistä maailmansotaa 13-vuotiaana ja toimi Pariisissa turkisalalla. André nai vuonna 1937 espanjalais-belgialaisen Diane Albéniz de Swertin, joka oli Real Madridin pelaajanakin toimineen espanjalaisen diplomaatin Alfonso Albéniz Jordanan tytär. Cécilian isoisoisä oli espanjalainen säveltäjä Isaac Albéniz.
Cécilia ja Nicolas Sarkozy avioituivat 23. lokakuuta 1996. Parilla on 28. huhtikuuta 1997 syntynyt poika Louis. Cécilia Sarkozylla oli suhde marokonjuutalaisen liikemiehen Richard Attiasin kanssa vuonna 2005, samoihin aikoihin kun Nicolas Sarkozy tapaili Le Figaron toimittaja Anne Fuldaa.
Cécilia Sarkozy ei juuri viihtynyt julkisuudessa aviomiehensä rinnalla. Hän sai Nicolas Sarkozyn noustessa presidentiksi valtion luottokortin, jonka luovutti pois kahden ostoksen jälkeen siitä koituneen metelin vuoksi.
Cécilia Sarkozy vieraili heinäkuussa 2007 Libyassa tapaamassa eversti Muammar Gaddafia vetoamassa kuolemaan tuomittujen bulgarialaisten sairaanhoitajien puolesta.
Nicolas ja Cécilia Sarkozy ilmoittivat lokakuussa 2007 eroavansa.
Cecilia avioitui 23. maaliskuuta 2008 Richard Attiaksen kanssa New Yorkin Rockefeller Centerissä.
Marsalkka Mannerheimille myönnetyt kunnianosoitukset

Vasemmalla suojeluskuntien toimesta Mannerheimille vuonna 1928 lahjoitettu epävirallinen marsalkansauva, oikealla vuoden 1933 sotamarsalkan arvonimen yhteydessä lahjoitettu sauva.
Presidentti, Suomen marsalkka Mannerheimille myönnetyt kunnianosoitukset ovat eri maiden myöntämiä kunnianosoituksia aina ritarikuntien suurristeistä muistomerkkeihin ja lippujuhlapäiviin.
Arvonimet

Mannerheim sai sotamarsalkan arvon sisällissodan päättymisen 15-vuotisjuhlan yhteydessä 15. toukokuuta 1933.
Lähinnä talvisodan suomalaisjoukkojen johtamisen ansioista puolustusvoimain komentajana ja ylipäällikkönä toimineen Mannerheimin 75-vuotislahjaksi vuonna 1942 hänelle luotiin Georg von Wendtin ehdotuksesta uusi ainutlaatuinen Suomen marsalkan arvonimi. "Loistavat sotilaalliset tekonne asettavat Teidät kunniapaikalle historiamme suurimpana sotilaana", hallituksen esityksessä todettiin. Esikuvana arvolle olivat ulkomaisten suurvaltojen suurille sotapäälliköilleen myöntämät ainutlaatuiset arvonimet, kuten natsi-Saksassa kesällä 1940 sotamarsalkka Hermann Göringille annettu valtakunnanmarsalkan arvo.
Lippujuhlapäivä

Puolustusvoimain lippujuhlan päivä on 4. kesäkuuta. Se on virallinen liputuspäivä. Päivää on vietetty nykyisellä paikallaan vuodesta 1942 alkaen. Vuosina 1919-1939 juhlaa vietettiin nimellä sotaväen lippujuhlan päivä 16. toukokuuta muistaen hallitukselle uskollisten Suomen tasavallan joukkojen, valkoisten voittoa punaisista sisällissodassa 1918. Kahtiajaosta muistuttava päivä haluttiin siirtää talvisodan jälkeen toukokuun kolmanneksi sunnuntaiksi kunnioittamaan sisällissodassa ja talvisodassa kaikkien henkensä antaneiden suomalaisten muistoa, jolloin alkoi kaatuneiden muistopäivän vietto. Jatkosodan aikana ylipäällikkö Mannerheimin täyttäessä 75 vuotta hänen syntymäpäiväänsä 4.6. vietettiin aluksi nimellä Suomen marsalkan syntymäpäivä, mutta varsin pian nimeksi vakiintui puolustusvoimain lippujuhlan päivä.
Kunniamerkit

Mannerheim lienee eniten kunniamerkkejä saanut suomalainen. Hän on saanut lukuisia korkea-arvoisia ulkomaalaisia kunniamerkkejä ja mm. suomalaisista ritarikunnista viisi suurristiä, joista kaksi jalokivien ja miekkojen kera, sekä muita erityisen harvinaisia suomalaisia kunniamerkkejä: 1. luokan Mannerheim-risti (myönnetty vain kahdesti, Mannerheimille ja jalkaväenkenraali Erik Heinrichsille) ja 1. luokan Vapaudenmitali ruusukenauhoin (myönnetty vain kerran, Mannerheimille).
Kunniamerkit > Suomalaiset

Vapaudenristin ritarikunta (Suomi, 1940)
Mannerheim-risti (Suomi, 1941)
Valkoisen ruusun ritarikunta (Suomi, 1944)
Suomen leijonan ritarikunta (Suomi, 1944)
Lähde:
Kunniamerkit > Ulkomaalaiset

Pyhän Annan ritarikunta (Venäjä)
Pyhän Stanislauksen ritarikunta (Venäjä)
Pyhän Vladimirin ritarikunta (Venäjä)
Pyhän Yrjön ritarikunta (Venäjä)
Miekkaritarikunta (Ruotsi)
Serafiimiritarikunta (Ruotsi)
Elefanttiritarikunta (Tanska)
Kunnialegioona (Ranska)
Kotkaristin ritarikunta (Viro)
Viron Punaisen Ristin ritarikunta (Viro)
Rautaristi (Saksan keisarikunta)
Unkarin ansioritarikunta (Unkari)
Nousevan auringon ritarikunta (Japani)
Kotkan Ansioritarikunta (Natsi-Saksa)
Rautaristi (Natsi-Saksa)
Mikael Rohkean sotilasritarikunta (Romania)
Brittiläisen imperiumin ritarikunta (Iso-Britannia)
Kuningas Zvonomirin ritarikunta (Kroatia)
Savoijin sotilasansioritarikunta (Italia)
Lähde:
Muistomerkkejä > Suomessa

Mannerheimille on pystytetty ratsastajapatsaat Helsinkiin ja Lahteen. Helsingin patsas rahoitettiin suuren kansalaiskeräyksen tuotolla ja sen veistäjästä järjestettiin kilpailu, jonka voitti professori Aimo Tukiainen. Hänen veistämänsä Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas paljastettiin 4. kesäkuuta 1960 Mannerheimintien varrella, paikalla jossa valkoisen armeijansa kärjessä ratsastanut Mannerheim oli lausuttu tervetulleeksi Helsinkiin vuonna 1918. Lahtelainen kuvanveistäjä Veikko Leppänen oli saanut kilpailussa kunniamaininnan, ja Lahdessa perustettiin oma patsastoimikunta, joka keräsi varat veistoksen pystyttämiseksi kaupunkiin. Leppäsen veistämä Mannerheimin ratsastajapatsas paljastettiin joulukuussa 1959 Lahden asema-aukiolla. Lahden varuskunnassa Hennalan kasarmialueella on myös Mannerheimin rintakuvapatsas.
Tampereella on kiistelty, usein töhrimisen kohteeksi joutunut Mannerheimin patsas. Evert Porilan vuonna 1939 veistämä ja vapaussotureita edustaneen Tampereen seudun Rintamamiesyhdistyksen tilaama patsas oli tarkoitus pystyttää Tammerkosken rannalle, mutta kaupunginvaltuusto kielsi tämän, koska Mannerheim oli kuvattu vuoden 1918 aikaisessa sotilasasussaan. Viivytysten jälkeen veistos paljastettiin 4. kesäkuuta 1956 kahdeksan kilometrin päässä keskustasta Leinolan Vehmaisten Mannerheiminkalliolla, jolla Mannerheimin kerrottiin vuonna 1918 katselleen Tampereen valtausta.
Myös päämajakaupunki Mikkelissä on kiistelty Mannerheimin patsas. Veistos tilattiin kuvanveistäjä Kalervo Kalliolta marsalkan 100-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 1967, ja se oli tarkoitus sijoittaa Mikkelin torille, mutta se pystytettiin vastustuksen vuoksi syrjemmälle. Vuonna 2003 patsas kuitenkin siirrettiin alun perin suunnitellulle paikalleen torille.
Mannerheim on saanut myös patsaan Turkuun, Vaasaan ja Seinäjoelle.
Muistomerkkejä > Ulkomailla

Territetissä Sveitsissä Montreux'n länsipuolella on Mannerheimin kunniaksi pystytetty muistomerkki ja muistomerkkiä ympäröivä puistoalue on nimeltään Parc Mannerheim.
Mannerheimin muistolaatta paljastettiin Kaliszissa, Puolassa 7. kesäkuuta 2014.
Latviassa, Aprikin kartanossa paljastettiin 28. toukokuuta 2016 Mannerheimin muistolaatta.
Venäjällä Pietarissa paljastettiin 16. kesäkuuta 2016 Mannerheimin muistolaatta. Se kiinnitettiin talon seinään osoitteessa Zaharevskaja 22, jossa oli Venäjän armeijan yleisesikunnan akatemia. Mannerheim opiskeli akatemiassa ennen Keski-Aasian tutkimusmatkaansa valokuvausta ja topografiaa. Muistolaatalla on tarkoitus tähdentää myös sitä, että Mannerheim oli paitsi venäläinen upseeri myös venäläinen vakooja. Muistolaattaa ehdotettiin jo 2009, mutta Pietarin kaupunki päätti silloin, ettei sille ole tarvetta. Laatan takana on presidentti Vladimir Putinin perustama Venäjän sotahistoriallinen seura, joka tutkii Venäjän sotahistoriaa ja pyrkii estämään historian ”vääristelyä”. Toistuvasti vandalisoinnin kohteeksi joutunut laatta siirrettiin lokakuussa 2016 Puškinissa sijaitsevaan ensimmäisen maailmansodan museoon.
Kulkuväylät

Helsingissä Heikinkatu ja Turuntie yhdistettiin Mannerheimintieksi marsalkan 75-vuotispäivän kunniaksi 1942. Lisäksi Mannerheimin mukaan on nimetty katu, tie tai aukio Haminassa, Hangossa, Kankaanpäässä, Karviassa, Kokkolassa, Lahdessa (sekä keskustassa että Villähteellä), Lappeenrannassa, Loviisassa, Luumäen Taavetissa, Mikkelissä, Naantalissa, Oulussa, Parkanossa, Porvoossa, Raaseporin Skogbyssä sekä Vaasassa.
Muuta

Vuonna 1919 Suomen Partioliitto kutsui Mannerheimin Suomen ensimmäiseksi kunniapartiolaiseksi. Elokuussa 1933 Mannerheim otti vastaan partioliikkeen perustajan Lordi Robert Baden-Powellin tämän Suomen vierailulla. Mannerheimin nimeä kantaa alun perin hänen itsensä perustama Suomen Partiolaisten ansiomerkki, Mannerheim-solki .
Suomen suojeluskunnat pitivät Kenraali Mannerheimin ampumakilpailuja.
Mannerheim äänestettiin vuonna 2004 Suuret suomalaiset -ohjelmassa suurimmaksi suomalaiseksi.
Muuta > Mannerheim-postimerkit

Mannerheimin kunniaksi on julkaistu monta postimerkkiä, joista monet ilmestyivät jo hänen elinaikanaan.
Suomi, vuodelta 1937
Suomi, vuodelta 1941
Suomi, vuodelta 1952
USA, vuodelta 1960
Mannerheimin sotilasarvot > Ylennykset Venäjällä

aliupseeri 1888
kornetti 1889
kaartin kornetti 1891
kaartin luutnantti 1893
kaartin aliratsumestari 1899
kaartin ratsumestari 1902
everstiluutnantti 1904
eversti 1905
kenraalimajuri 1911 (palasi kaartin upseeriksi 1913)
kenraaliluutnantti 1917
Mannerheimin sotilasarvot > Ylennykset Suomessa

ratsuväenkenraali 1918
sotamarsalkka 1933 (sisällissodan päättymisen 15-vuotisjuhlapäivänä)
Suomen marsalkka 1942 (75-vuotispäivänä)
Lähde: