stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Beothukit
Asumukset, työkalut ja kulkuvälineet

Asumukset olivat yleensä tuohella ja nahalla päällystettyjä kartiomaisia kotia, joita kutsuttiin nimellä ”mamateeks”. Talvella kota kaivettiin osin maahan, kesäkota oli maan pinnalla. Pientä telttasaunaa käytettiin menoihin, joissa koetettiin parantaa sairaita. Kesäasumuksina käytettiin joskus suuria nelikulmaisia, kotamaisia rakennuksia.
Eurooppalaisten tulon jälkeen 1700-luvulla beothukit rakensivat muun muassa pitkätaloja ja wigwameja. Noin vuonna 1800 jotkut beothukien tukeista rakentamat asunnot Exploits-joella muistuttivat valkoisten tekemiä. Beothukit varastivat eurooppalaisilta runsaasti metallisia tarve-esineitä ja työkaluja, joiden käyttöä he monesti suosivat unohtaen perinteiset välineet.
Käsin vedettävää kelkkaa käytettiin talvisin tavaroiden kuljetukseen. Beothukit käyttivät muiden subarktisten intiaanien tavoin lumikenkiä. Beothukit purjehtivat pitkiäkin matkoja kanooteilla, jopa kymmenien kilometrien päähän Atlantille. Kanootit olivat korkeakaulaisia ja -peräisiä, ja myös niiden keskiosa oli korkealla niin, että niiden ylälaita muistutti sivulta katsoen matalaa W-kirjainta.
Kieli

Beothukeista tiedetään hyvin vähän, koska he pyrkivät välttelemään eurooppalaisia. Tämän vuoksi heidän kieltäänkään ei tunneta tarkkaan. Beothukeja pidetään monesti algonkinien sukuisina, erään käsityksen mukaan pikemmin keski-algonkinien kuin naapuriensa itä-algonkinien sukuisina. Algonkin-sukulaisuus on myös saanut vahvistusta vuonna 2007 tehdyllä tutkimuksella, jonka mukaan beothukeilla ja algonkin-ryhmän heimoilla oli samoja geenejä.
Monissa tarkasteluissa beothukit kuuluivat silti omaan kielikuntaansa, koska harvojen tiedossa olevien sanojen pohjalta kielisukulaisuutta ei monien asiantuntijoiden mielestä kyetä todistamaan.
Väestömäärä

Arviot beothukien alkuperäisestä määrästä eurooppalaisten saapuessa vuonna 1497 vaihtelevat yleensä välillä 500–700, jopa 2000–3000. Jotkut väittävät beothukeja olleen hyvin runsaasti, ehkä 25 000–50 000.
Kun eurooppalaiset valtasivat rannikon, beothukit joutuivat vetäytymään sisämaahan, jossa ruokavarantoja oli niukasti. Siksi he kuolivat pääosin nälkään, toisin kuin monet muut Amerikan intiaanit, jotka kuolivat enimmäkseen sodissa eurooppalaisten mukana tulleisiin sairauksiin.
Sota

Beothukit olivat rohkeita sotureita ja ottivat kaatuneelta viholliselta pään. Beothukien vihollisia olivat Labradoriin esihistoriallisella ajalla saapuneet eskimot, joiden kanssa beothukit kahakoivat Belle Islen salmen rannalla. Beothukien välit montagnaisiin olivat hyvät, ja alkuun myös mi'kmaqien kanssa oli ystävälliset suhteet..
Beothukien historia > Esihistoria

Kun Kanadan yllä ollut valtava jäävaippa jääkauden lopussa suli ja vetäytyi, Newfoundlandin saarelle saapui 9 000 vuotta sitten ihmisiä, jotka eivät liene olleet beothukeja. Näistä jäi maritime archaic -kulttuuri, joka kesti noin vuoteen 1200 eaa. Tämän jälkeen saapuivat paleo-eskimot, ensin Groswaterin ja sitten Dorsetin kulttuuri. Noin 200 jaa. beothukeja asui ensi kertaa Newfoundlandin rannikolla. Dorsetin ja beothukien kulttuurit elivät saarella muutaman sadan vuoden ajan rinnakkain, luultavasti erillään. Noin 600 jaa. Dorsetin kulttuuria ei enää tavata. Viimeistään tällöin beothukit asuivat saarella. Noin 1000 jaa. viikingit lienevät käyneet siellä. Monet uskovat, että viikinkien skreaelingeiksi nimittämä heille vihamielinen kansa saattoi olla beothukeja, koska viikinkien mukaan skraelingeilla oli punaiset vaatteet ja korkeakeulaiset ja -peräiset kanootit. Yhtä hyvin skraelingit saattoivat olla mi'kmaqeja tai innuja. Viikinkien asumus oli beothukien alueella. Viikingit hylkäsivät pian asumuksensa omien sanojensa mukaan vihamielisten skraelingien takia.
Beothukien uskotaan olleen alkujaan algonkineja, jotka ajoivat Dorsetin kulttuurin ihmiset pois noin 1000 jaa. Saarelle he saapuivat jo ajanlaskun alun tietämissä ja kehittyivät kolmessa noin 500 vuotta kestäneessä kulttuurivaiheessa nykyiselleen. Silti he eivät kuulu algonkinien kielikuntaan, vaan saattavat olla kielellisesti montagnais- ja naskapi-kansojen sukulaisia. Näihin heimoihin beothukeilla oli hyvät välit.
Beothukien historia > Eurooppalaiset löytöretkeilijät ja kalastajat

Beothukeilla oli vihamieliset, mutta harvoin sotiin johtaneet välit sekä Labradorin eskimoihin että eurooppalaisten tulon jälkeen saarelle saapuneisiin mi'kmaq-intiaaneihin ja eskimoihin. Beothukit välttelivät eskimoita.
Eurooppalaiset levittäytyivät saarelle 1500-luvulta alkaen. He etsiskelivät Newfoundlandin läheisiltä matalilta vesiltä kalaa, myöhemmin sisämaasta turkiksia ja viljelymaita.
Giovanni Caboto löysi Newfoundlandin 1497, jos viikinkien retkiä ei oteta huomioon. Caboto eli Cabot kertoi Newfoundlandin vesillä olevan runsaasti kalaa, mikä oli aivan totta toisin kuin monet siihen aikaan Euroopassa kerrotut Amerikkaa koskevat tarinat.
Vuonna 1501 portugalilainen Gaspar Corte-Real otti löytöretkellään 60 beothukia orjiksi, ja nämä hukkuivat yhdessä Corte-Realin kanssa purjehtiessaan Eurooppaan. Myös vuonna 1507 norjalainen kalastaja kaappasi 7 beothukia orjiksi Eurooppaan. Erimaalaiset, mm. portugalilaiset, ranskalaiset, baskit, norjalaiset ja englantilaiset, alkoivat kalastaa joka kesä Newfoundlandin vesillä. Vuonna 1519 englantilaiset alkoivat nousta Newfoundlandissa maihin kalasaalistaan kuivattamaan, jolloin beothukit oppivat välttelemään heille vihamielisiä eurooppalaisia.
Verrazzani ja Cartier saapuivat vuosina 1523 ja 1524. Välit eurooppalaisten, lähinnä ranskalaisten kalastajien kanssa, paranivat 1500-luvun lähetessä loppuaan.
Vuonna 1578 Newfoundlandin vesillä kävi noin 400 valkoisten kalastusalusta joka kesä. Kalastajat olivat rakentaneet ainakin 50 huteraa talontapaista asumusta rannikolle. Yksikään valkoihoinen kalastaja ei silti halunnut talvehtia Newfoundlandissa. Näin kehittyi kuvio, jossa beothukit välttelivät eurooppalaisia kesäisin ja varastelivat tavarat näiden syksyllä tyhjilleen jättämistä asumuksista.
Englantilainen John Guy perusti Newfoundlandiin ensimmäisen englantilaisen siirtokunnan Kanadan alueella vuonna 1610 ja solmi rauhaan tähtäävät kauppasuhteet
beothukien kanssa. Kuitenkin Guy palasi vuonna 1613 Eurooppaan. Kun beothukit menivät vastaanottamaan Englannista saapunutta laivaa, laivan kapteeni uskoi beothukien hyökkäävän valkoisten kimppuun ja ampui näitä tykillä. Beothukit hajaantuivat ja turkiskauppa raukesi tähän.
1600-luvulla beothukien välit eurooppalaisiin huononivat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beothukit Wikimedia Commonsissa
Beothukien leiri.
William Gossen vuonna 1841 maalaama muotokuva, jonka uskotaan esittävän Shanawdithitiä.
Viimeiset beothukit asuivat todennäköisesti Exploits-joen varrella.
Maktum ibn Rašid Al Maktum

| Maktum ibn Rašid Al Maktum |
| --- | --- |

Arabiemiirikuntien pääministeri
 9. joulukuuta 1971 – 30. huhtikuuta 1979  
Edeltäjä:  virka perustettu
Seuraaja:  Rašid ibn Sa’d Al Maktum
 7. lokakuuta 1990 – 4. tammikuuta 2006  
Edeltäjä:  Rašid bin Saeed Al Maktoum
Seuraaja:  Muhammad ibn Rašid Al Maktum
Dubain emiiri
 7. lokakuuta 1990 – 4. tammikuuta 2006  
Edeltäjä:  Rašid ibn Sa’d Al Maktum
Seuraaja:  Muhammad ibn Rašid Al Maktum
Henkilötiedot
Syntynyt: 1943 Šindagha, Dubai
Kuollut: 4. tammikuuta 2006) Australia
Tiedot
Tutkinnot:  Cambridgen yliopisto
Šeikki Maktum ibn Rašid Al Maktum (arab.  الشيخ مكتوم بن راشد آل مكتوم‎, 1943, Šindagha, Dubai – 4. tammikuuta 2006) oli Arabiemiirikuntien varapresidentti ja pääministeri sekä Dubain emiiri.
Maktumista tuli pääministeri 9. joulukuuta 1971 ja toimi virassa 25. huhtikuuta 1979, jolloin virkaan nousi hänen isänsä šeikki Rašid ibn Sa’d Al Maktum. Isänsä kuoleman jälkeen 7. lokakuuta 1990 hän palasi pääministeriksi ja nousi myös Dubain hallitsijaksi. Hän oli molemmissa tehtävissä aina kuolemaansa asti.
Šeikki Maktum toimi myös Arabiemiirikuntien virkaatekevänä presidenttinä 2.–3. marraskuuta 2004 šeikki Zayid ibn Sultan Al Nahyanin kuoltua kunnes Khalifa ibn Zayid Al Nahayan astui virkaan 4. marraskuuta.
Maktum oli vanhin neljästä veljeksestä. Häntä on kuvattu ujoksi. Hän opiskeli Cambridgessä ja kasvatti kilpahevosia. Maktumin toimiessa hallitsijana hänen nuorempi veljensä Muhammad johti emiraatin modernisaatiota.
Maktum kuoli 4. tammikuuta 2006 aamulla sydänkohtaukseen Palazzo Versace -hotellissa Gold Coastin kaupungissa Australiassa. Dubain hallitsijana häntä seurasi hänen veljensä Muhammad ibn Rašid Al Maktum.
Marja Lallo

Marja Hanna Kaarina Lallo (1. maaliskuuta 1919 Helsinki – 2017) oli suomalainen kääntäjä, joka suomensi saksankielisiä lastenkirjoja.
Maksym Koval

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Maksym Anatolijovytš Koval
Syntymäaika: 9. joulukuuta 1992 (ikä 31)
Syntymäpaikka: Zaporižžja, Ukraina
Pelipaikka: Maalivahti
Pituus: 189 cm
Paino: 86 kg
Seura
Seura: Dynamo Kiova
Pelinumero: 35
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2009 | Metalurh Zaporižžja II | 18 | (0) |
| 2009–2010 | Metalurh Zaporižžja | 22 | (0) |
| 2010– | Dynamo Kiova | 20 | (0) |
Maajoukkue
| {{{mjvuodet}}} |  Ukraina | {{{maaottelut(maalit)}}} | {{{maaottelut(maalit)}}} |
| 2012– | {{{maajoukkue1}}} | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2.7.2012 .  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2.7.2012 .
Maksym Anatolijovytš Koval (ukr. Максим Анатолійович Коваль; s. 9. joulukuuta 1992 Zaporižžja) on ukrainalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hänen seuransa on FK Dynamo Kiova.
Koval aloitti uransa Metalurh Zaporižžjan kakkosjoukkueesta, josta hän nousi edustusjoukkueeseen 2009. Hän pelasi joukkueessa 22 ottelua ennen kuin hän siirtyi Dynamo Kiovaan, jonka kanssa Kovalilla on sopimus vuoteen 2015 saakka. Koval on pelannut Ukrainan aikuisten maajoukkueessa yhden ottelun ja oli mukana maansa kokoonpanossa EM-kilpailuissa 2012.
Bignoniakasvit

| Bignoniakasvit |
| --- | --- |
 Amphitecna macrophylla
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Bignoniakasvit Bignoniaceae  Juss. (1789)
Synonyymit
 Crescentiaceae Dumort. 
Katso myös
   Bignoniakasvit Wikispeciesissä   Bignoniakasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bignoniakasvit (Bignoniaceae) on Lamiales-lahkoon kuuluva kasviheimo. Siihen kuuluu noin 120 sukua ja 650–750 lajia, jotka ovat puita, pensaita tai köynnöksiä. Useilla lajeilla kukat ovat isoja ja kirkasvärisiä. Bignoniakasveja tavataan päiväntasaajan eteläpuolella tropiikissa ja subtropiikissa. Useat heimon lajit ovat tunnettuja koristekasveina, kuten trumpettiköynnökset (Campsis), trumpettipuut (Catalpa), makkarapuu (Kigelia africana) ja aurinkosoihtupuu (Handroanthus chrysotrichus).
Tuntomerkit

Bignoniakasvit ovat puuvartiskasveja, puita tai pensaita, joiden sekundaarinen aineenvaihdunta tuottaa iridoideja. Varsissa on korkkihuokosia (lentisellejä). Lehdet ovat tavallisesti vastakkaisia, kahteen kertaan lehdykkäisiä ja lehdykät tavallisesti ehytlaitaisia: Amerikan köynnöksillä ja liaaneilla on usein lehtimuutunnaisina syntyneitä kärhiä, muutoin lehdet ovat pääteparisia. Lehdissä ja varsinivelissä on usein mesirauhasia. Kukinto koostuu viuhkomaisista yksiköistä. Kukat ovat kookkaita ja vastakohtaisia, verhiössä on usein mesiäisiä ja heteenponsien teekat ovat päittäisiä tai nuolimaisia. Vanhan maailman lajeilla verhiö on usein suojuslehtimäinen. Sikiäimenkin pinnalla on usein mesirauhasia, ja sen kussakin lokerossa siemenaiheet ovat kahdessa ryhmässä. Luottiliuskat ovat leveitä ja sensitiivisiä. Hedelmän päällysketossa (epidermissä) on usein mesiäisiä; siivellisiä siemeniä on paljon, ja ne ovat suhteellisen isoja.
Levinneisyys

Bignoniakasvit ovat pääasiassa tropiikin kasveja; niitä on varsinkin Etelä-Amerikassa.
Luokittelu

Bignoniakasvien 800 lajia ja 110 sukua jaetaan kahdeksaan tribukseen:
1. Jacarandeae Seeman. Yksi tai mahdollisesti kaksi sukua, joissa yhteensä 55 lajia trooppisessa Amerikassa. Jakarandoja (Jacaranda) on ainakin 50 lajia.
2. Tourrettieae G. Don. Kasvit ovat kärhellisiä köynnöksiä ja kasvavat Etelä-Amerikan Andeilta Meksikoon saakka pohjoisessa. Sukuja kaksi, lajeja kuusi.
3. Tecomeae Endlicher. Sukuja 12, lajeja 55 heimon koko levinneisyysalueella.
4. Bignonieae Dumortier. Liaaneja, jotka kiipeilevät kärhillä, jotka ovat lehtimuutunnaisia. Sukuja 21, lajeja 393 Amerikassa, enimmäkseen tropiikissa. Runsaslajisimmat suvut ovat Adenocalymma (82 lajia), Fridericia (67 lajia), Amphilophium (45 lajia) ja Anemopaegma (47 lajia).
5. Catalpeae Meisner. Kasvien lehdet ovat yksinkertaisia. Sukuja kaksi tai kolme, lajeja 11 Pohjois-Amerikassa, Isoilla Antilleilla ja Itä-Aasiassa.
6. Oroxyleae A. H. Gentry. Sukuja neljä, lajeja kuusi Etelä-Aasiassa.
7. Crescentieae G. Don. Sukuja 12, lajeja 147 Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Isoilla Antilleilla. Suurin suku on soihtupuut (Tabebuia), jossa on 70 lajia.
8. Coleae Bojer. Kukat lepakkopölytteisiä ja kasvin runkoon puhkeavia (kauliflorisia). Neljä sukua ja 60 lajia Madagaskarissa ja lähisaarilla.
Luokittelu > Suvut

Suvut: (suomenkieliset nimet:)
Adenocalymma Mart. ex Meisn.
Amphilophium Kunth
Amphitecna Miers
Anemopaegma Mart. ex Meisn.
Argylia D.Don
Arrabidaea DC. – arrabit = Fridericia Mart.
Astianthus D.Don
Bignonia L. – bignoniat
Callichlamys Miq.
Campsidium Seem.
Campsis Lour. – trumpettiköynnökset
Catalpa Scop. – trumpettipuut
Catophractes D.Don – kastanjettipensaat
Ceratophytum Pittier
Chilopsis D.Don
Clytostoma Bureau – kirjotrumpetit → Bignonia
Colea Bojer ex Meisn.
Crescentia L. – kalebassipuut
Cuspidaria DC.
Cybistax Mart. ex Meisn.
Cydista Miers
Delostoma D.Don
Deplanchea Vieill.
Digomphia Bentham
Dinklageodoxa Heine & Sandwith
Distictis Mart. ex Meisn. – veritrumpetit
Dolichandra Cham.
Dolichandrone (Fenzl) Seem.
Eccremocarpus Ruiz & Pav. – koruköynnökset
Ekmanianthe Urb.
Fernandoa Welw. ex Seem.
Fridericia Mart.
Godmania Hemsl.
Handroanthus Mattos – lieskapuut
Heterophragma DC.
Hieris Steenis
Incarvillea Juss. – inkarvilleat eli lähetyssaarnaajankukat
Jacaranda Juss. – jakarandat
Kigelia DC. – makkarapuut
Lamiodendron Steenis
Lundia DC.
Macfadyena A.DC. – kissantrumpetit = Dolichandra Cham.
Macranthisiphon Bureau ex K.Schum.
Manaosella J.C.Gomes
Mansoa DC.
Markhamia Seem. ex Baill. – putkitrumpetit eli markhamiat
Martinella Baill.
Mayodendron Kurz
Millingtonia L.f. – tuoksutrumpetit
Mussatia Bureau ex Baill.
Neojobertia Baill.
Neosepicaea Diels
Neotuerckheimia Donn.Smith
Newbouldia Seem. ex Bureau
Nyctocalos Teijsm. & Binn.
Ophiocolea H.Perrier
Oroxylum Vent.
Pachyptera DC. ex Meisn.
Pajanelia DC.
Pandorea Spach – neidontrumpetit eli köynnöstrumpetit
Paragonia Bureau
Paratecoma Kuhlm.
Parmentiera DC.
Pauldopia Steenis
Perianthomega Bureau ex Baill.
Perichlaena Baill.
Phryganocydia Bureau
Phyllarthron DC.
Phylloctenium Baill.
Pleonotoma Miers
Podranea Sprague – trumpettiliaanit
Potamoganos Sandwith
Pyrostegia C.Presl – tulitrumpetit
Radermachera Zoll. & Moritzi – hellepuut
Rhigozum Burch.
Rhodocolea Baill.
Roentgenia Urb.
Romeroa Dugand
Roseodendron Miranda
Santisukia Brummitt
Saritaea Dugand – hehkutrumpetit → Bignonia
Sparattosperma Mart. ex Meisn.
Spathodea P.Beauv. – tulppaanitrumpetit
Sphingiphila A.H.Gentry
Spirotecoma (Baill.) Dalla Torre & Harms
Stereospermum Cham.
Stizophyllum Miers
Tabebuia Gomes ex DC. – soihtupuut
Tanaecium Sw.
Tecoma Juss.  – tekomat
Tecomanthe Baill.
Tecomaria Spach – tulipiiput
Tecomella Seem.
Tourrettia Foug.
Tynanthus Miers
Xylophragma Sprague
Zeyheria Mart.
Kuvia

Adenocalymma comosum
Bignonia aequinoctialis
Isotrumpettiköynnös (Campsis grandiflora)
Delostoma integrifolium
Koruköynnös (Eccremocarpus scaber)
Fernandoa magnifica
Hadroanthus albus
Incarvillea arguta
Jacaranda acutifolia
Makkarapuu (Kigelia africana)
Mansoa alliacea
Newbouldia laevis
Oroxylum indicum
Pajanelia longifolia -lajin kukka
Radermachera frondosa -hellepuulaji
Tulppaanitrumpetti (Spathodea campanulata)
Tabebuia aurea -soihtupuulaji
Zeyheria montana
Aiheesta muualla

ITIS: Bignoniaceae (englanniksi)
Flora of China: Bignoniaceae (englanniksi)
http://www.britannica.com/EBchecked/topic/65081/Bignoniaceae (englanniksi)
http://www.botany.hawaii.edu/faculty/carr/bignoni.htm (englanniksi)
Mark Arcobello

| Mark Arcobello |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1988 (ikä 36) Milford, Connecticut
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  172 cm
Paino:  77 kg
Seura
Seura:  HC Lugano
Sarja:  National League A
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  Oklahoma City Barons (AHL) Stockton Thunder (ECHL) Edmonton Oilers (NHL) Nashville Predators (NHL) Pittsburgh Penguins (NHL) Arizona Coyotes (NHL) Toronto Maple Leafs (NHL) Toronto Marlies (AHL) SC Bern (NLA)
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tšekki 2015 | jääkiekko |  |
Mark Robert Arcobello (s. 12. elokuuta 1988 Milford, Connecticut) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelaa tällä hetkellä Sveitsin NLA-seura HC Luganossa. Hän toimii joukkueensa kapteenina.
Varaamaton Arcobello pelasi ennen ammattilaisuraansa yliopistokiekkoa Yalen yliopiston joukkueessa. Hän pelasi kaudella 2010–2011 AHL-seura Oklahoma City Baronsissa ja ECHL-seura Stockton Thunderissa. Seuraavien kolmen kauden aikana hän pelasi Oklahoma City Baronsissa sekä lisäksi NHL:ää Edmonton Oilersisa yhden ottelun kaudella 2012–2013 ja 41 ottelua kaudella 2013–2014. Seuraavalla kaudella hän edusti peräti neljää NHL-seuraa. Hän pelasi Edmontonissa 36 ottelua, Nashville Predatorsissa neljä, Pittsburgh Penguinsissa kymmenen ja Arizona Coyotesissa 27 ottelua.
Arcobello kuului MM-pronssia saaneeseen Yhdysvaltain joukkueeseen Tšekissä 2015.
Maritsá

| Maritsá Μαριτσά |
| --- | --- |
 Maritsá
 Koordinaatit: 36°21′40″N, 28°07′02″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Ródos
Kunta:  Ródos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  6901100401
Väkiluku (2011):  1 808
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maritsá (kreik. Μαριτσά) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella ja kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Petaloúdeen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Petaloúdeen kunnallisyksikköön. Kylä muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Μαριτσών, Dimotikí Koinótita Maritsón). Kylän väkiluku on 1 808 (vuonna 2011).
Maritsá sijaitsee sisämaassa Ródoksen saaren pohjoisosissa noin 14 kilometriä saaren pääkaupungista Ródoksesta lounaaseen. Kylän lähellä sijaitsee Maritsán sotilaslentokenttä. Se toimi saaren päälentokenttänä vuoteen 1977, jolloin nykyinen lentokenttä valmistui.
| --- | --- |
Maritsán Pyhän Annan (Agía Ánna) kirkko.: Pyhän Annan kirkko sisältä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maritsá Wikimedia Commonsissa
Makakit

| Makakit |
| --- | --- |
 Japaninmakaki (Macaca fuscata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Osalahko::  Apinat Simiiformes
Heimo::  Vanhan maailman häntäapinat Cercopithecidae
Alaheimo::  Marakattiapinat Cercopithecinae
Tribus::  Papionini
Suku::  Makakit Macaca  Lacépède, 1799
Katso myös
   Makakit Wikispeciesissä   Makakit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Makakit (Macaca) on suku häntäapinoiden (Cercopithecidae) heimossa. Makakit ovat laajimmalle levinnyt kädellisten (Primates) suku lukuun ottamatta ihmisten sukua. Nykyään tunnetaan 23 makakilajia, joiden esiintymisalue ulottuu Pohjois-Afrikasta Japaniin. Vaikka useilta lajeilta puuttuu häntä, makakit eivät ole sen läheisempää sukua ihmisapinoille kuin muutkaan häntäapinat.
Lajit

Makakilajit:
Karhumakaki (Macaca arctoides)
Assaminmakaki (Macaca assamensis)
Formosanmakaki (Macaca cyclopis)
Jaavanmakaki (Macaca fascicularis)
Japaninmakaki (Macaca fuscata)
Macaca hecki
Macaca leonina
Macaca leucogenys
Macaca maura
Reesusmakaki (Macaca mulatta)
Macaca munzala
Macaca nemestrina
Sulawesinmakaki (Macaca nigra)
Macaca nigriscens
Macaca ochreata
Macaca pagensis
Macaca radiata
Macaca siberu
Partamakaki (Macaca silenus)
Lakkimakaki (Macaca sinica)
Magotti (Macaca sylvanus)
Tiibetinmakaki (Macaca thibetana)
Macaca tonkeana
Marshall Islands Journal

Marshall Islands Journal on marshallinsaarelainen sanomalehti, jonka julkaisu aloitettiin 1960-luvulla. Se on yksityisessä omistuksessa ja ilmestyy viikoittain. Lehden uutiset ovat sekä englannin että marshallin kielellä.
Aiheesta muualla

Marshall Islands Journalin kotisivut
Majuron kauppakamarin sivusto
Mark B. Robbins

Robbinsin tutkimuskohde sarapeukaloinen
Mark B. Robbins on yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Robbins toimi 11 vuotta Philadelphian luonnontieteiden akatemian (Academy of Natural Sciences) lintutieteellisten kokoelmien hoitajana ja vuodesta 1993 lähtien Kansasin luonnonhistoriallisen museon (Kansas Natural History Museum) kokoelmien hoitajana.
Uransa aikana Robbins on johtanut tai ollut mukana johtamassa yli 40 tieteellistä tutkimusretkeä. Retkien tuloksena on löytynyt tuhansia uusia näytteitä. Samalla Robbins on äänittänyt lähes 3 000 äänitettä Macaulay Library of Natural Sounds-järjestölle. Tutkimusten ohella on löytynyt useita uusia lintulajeja, kuten ecuadorinaratti 1988.
Robbinsin tutkimuksellinen kiinnostus on suuntaunut luonnon inventointiin ja suojeluun. Yhdessä muiden tutkijoiden kanssa Robbins tutkii varpuspöllöjen suvun (Glaucidium), tikkojen (erityisesti tikkasten (Picumnus) ja töyhtötikkojen (Celeus) ja sääskikerttujen (Polioptila) lajien välisiä suhteita. Meneillään on tutkimus sarapeukaloisen (Cistothorus platensis) lisääntymiskauden aikaisista liikkumisista.
Suojelun alalla Robbins on perehtynyt ruohopreerioiden linnuston taantumisen syihin ja hän työskenteli Missouri Nature Conservancyn jäsenenä. Parhaillaan hän toimii Audubon Missourin IBA-alueiden teknisenä neuvonantajana, American Ornithologists' Unionin Etelä-Amerikan nimistökomiteassa ja lintutieteellisen julkaisun Cotingan toimitusneuvostossa.
Marja Lehtonen

Marja Lehtonen (s. 1968 Tampere) on suomalainen kehonrakentaja ja personal trainer.
Lehtonen aloitti kilpaurheilun 1983. Pikajuoksijana hän kiinnostui painonnostosta. Pari vuotta kiinnostusta kehonrakennukseen sai hänet innostumaan kilpailemisesta, ja hän osallistui suomenmestaruuskilpailuihin. Kevyen sarja luokassa hän tuli toiseksi ja Meksikossa maailmanmestaruuskilpailuissa 1990 seitsemänneksi.
Kilpailusijoitukset

1990 Pohjanmaa Grand Prix – 1. kevyt (alle 52 kg)
1990 suomenmestaruus – 2. (kevyt)
1990 maailmanmestaruus – 7. (kevyt)
1991 suomenmestaruus  – 1. (keskisarja – alle 57 kg)
1991 euroopanmestaruus – 7. (kevyt)
1991 maailmanmestaruus – 14. (keskisarja)
1994 maailmanmestaruus – 4. (keskisarja)
1999 maailmanmestaruus – 4. (keskisarja)
2000 euroopanmestaruus – 2. (keskisarja)
2001 Jan Tana Classic – 3. (kevyt)
2001 Women’s Extravaganza – 2. (keskisarja)
2002 Jan Tana Classic – 3. (kevyt)
2003 Night of Champions – 3. (kevyt)
2004 Night of Champions – 2. (kevyt)
2004 IFBB Ms. Olympia – 3. (kevyt)
2005 IFBB Ms. Olympia – 14.
2007 Jan Tana Classic – 3. (kevyt)
2008 Atlantic City Pro – 4.
Aiheesta muualla

Marja Lehtosen kotisivu