stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rekrytointi
Rekrytointijärjestelmät

Sähköiseen rekrytointiin kuuluvat verkkoilmoitusten ja CV-pankkien lisäksi hakemusten vastaanotto ja käsittely, hakijaviestintä ja yhteenvetojen kokoaminen kelpoisuuksien määrittelyyn
.
Tässä prosessissa auttavat yhä useammin rekrytointijärjestelmät. Ne ovat tavallisesti internetselaimella toimivia sovelluksia, jotka hankitaan ohjelmistontoimittajalta sovellusvuokrauspalveluna kuukausimaksua vastaan.
Rekrytointijärjestelmillä uusia työntekijöitä hakevat organisaatiot voivat koordinoida avoimia työpaikkoja valitsemissaan julkaisukanavissa ja hallita koko rekrytointiprosessia. Järjestelmien keskeisimpiä toimintoja ovat ilmoitusten hallinta ja julkaisu, työnhakijoiden rekisteröityminen ja hakemusten jättäminen sekä hakemusten käsittelyn lajittelu- ja raportointimahdollisuuksineen.
Työhakemukset jätetään rekrytointijärjestelmään organisaation internetsivujen kautta, jolloin hakijoista muodostuu CV-pankki. Järjestelmän avulla hakijoille voidaan viestiä prosessin etenemisestä sähköpostitse, tekstiviestein tai paperikirjeellä. Kun uusi työntekijä on sitten valittu, järjestelmää voi käyttää perehdyttämisaikataulun suunnitteluun ja seuraamiseen.
Työterveyslaitoksen ja Henkilöstöjohdon ryhmä – HENRY ry:n vuonna 2009 toteuttamassa tutkimuksessa Organisaatioiden rekrytointikäytännöt rekrytointijärjestelmien käyttäminen todettiin yhdeksi hyvin toimivista rekrytointikäytännöistä. Muita onnistuneisiin rekrytointeihin johtaneita käytäntöjä olivat sen mukaan esimerkiksi esimiesten ja organisaation henkilöstörekrytointitoiminnon aktiivinen rooli prosessissa.
Samassa tutkimuksessa todettiin, että eniten sähköisiä rekrytointijärjestelmiä käytettiin julkisella sektorilla (yli 70 prosenttia). Pisimpään rekrytointijärjestelmiä oltiin hyödynnetty ICT-alalla, jolla toimivista yrityksistä yli 60 prosentilla oli ollut rekrytointijärjestelmä yli 3 vuotta. Tutkimukseen vastanneista yrityksistä vähiten rekrytointijärjestelmiä käyttivät kaupan ja yksityisten palveluiden alalla toimivat. Kaikilla aloilla sähköisten rekrytointijärjestelmien käyttö oli sitä harvinaisempaa mitä pienemmästä yrityksestä oli kyse.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rekrytointi Wikimedia Commonsissa
Revitty Harso
Jäsenet

Timo Pääkkö – laulu
Mika Raekivi – kitara
Jari Stenvall – basso
Timo Lilja – rummut (1984–1985)
Mikael Ulfves – rummut (1985–1986)
Seppo Heinonen – rummut (1986)
Diskografia

”Se vie” / ”Cinderella” (single, 1986, Euros Records, SIS-019)
Revitty harso (2011,  SoundHawk Records, HORUSCD-122)
Ferdinand Alexander Porsche

Ferdinand Alexander Porsche (F. A. Porsche), "Butzi", (11. joulukuuta 1935 –  5. huhtikuuta 2012) oli saksalainen muotoilija (esim. Porsche 911) ja Porsche Designin perustaja. Hänen isoisänsä oli Ferdinand Porsche ja isänsä Ferry Porsche.
Ferdinand Alexander Kumlin

Ferdinand Alexander Kumlin (12. kesäkuuta 1845 Turku – 10. huhtikuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen juristi, valtiopäivämies ja senaattori.
Ferdinand Alexander Kumlinin vanhemmat olivat konsuli Alexander Kumlin ja Maria Charlotta Kingelin. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1872 oli Selma Augusta Rikberg (k. 1900) ja toinen vuodesta 1901 Alma Klementina Walle (k. 1929). Kumlin tuli ylioppilaaksi 1865 ja suoritti tuomarintutkinnon 1872, varatuomarin arvon hän sai 1875. Hän tuli hovioikeuden auskultantiksi 1873, Turun hovioikeuden kanslistiksi 1879 ja asessoriksi 1890. Turun elinkorkolaitoksen asiamiehenä hän toimi vuodesta 1881 vuoteen 1903, jolloin hänet erotettiin asessorin virasta. Erottamisen jälkeen Kumlin toimi Yhdyspankin Turun konttorin apulaisjohtajana 1903–1905. Suurlakon jälkeen 1905 hänestä tuli senaatin oikeusosaston jäsen ja seuraavana vuonna Viipurin hovioikeuden presidentti. Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä Kumlin toimi vuodesta 1880 alkaen ja tuli valtuuston puheenjohtajaksi 1894. Kumlin edusti porvarissäädyssä kotikaupunkiaan Turkua kaiken kaikkiaan kuusilla valtiopäivillä,  1891, 1894, 1897, 1899, 1900 ja 1904–1905. Useiden eri valiokuntien jäsenyyksien ohella hän toimi säätynsä varapuhemiehenä vuonna 1900.
Holga

Holga-kamera
Holga on yksinkertainen kiinalaisvalmisteinen muovinen keskikoon filmikamera. Useimmat pitävät Holgaa lelukamerana, mutta Holgalla on myös vahva kannattajajoukko niin sanottujen vakavien valokuvauksen harrastajien keskuudessa. Kameralle tyypillisiä piirteitä ovat vahva vinjetointi, epäterävyys, valovuodot ja vääristymät. Nämä ominaisuudet aiheutuvat kameran valmistuksen olemattomasta laadunvalvonnasta ja ehkä myös osittain heikosta suunnittelusta. Näitä piirteitä pidetään yleensä valokuvan laatua heikentävinä ominaisuuksina, mutta Holgan tapauksessa ne lasketaan usein eduksi. Holgan yksilölliset piirteet tuovat parhaassa tapauksessa huomattavaa lisäarvoa kuvaan.
Historia

Holga on juontaa juurensa T. M. Leen vuonna 1969 Hongkongiin perustamasta salamalaitetehtaasta. Tehdas valmisti salamalaitteita nimellä WOC (Wing On Cheung) ja käytti yrityksen logona kiinalaisia merkkejä, jotka vastaavat ilmaisua "ho gwong", mikä tarkoittaa "erittäin kirkasta". Yritys siirtyi menestyksekkäästä salamalaitteiden valmistuksesta lopulta myös kameroiden valmistukseen ja kantoninkiinaksi lausuttu yrityksen logo "Hol-gon" vakiintui kameran nimeksi, saaden vielä anglosaksisen kirjoitusasun Holga. Holga-kamera julkaistiin 1982 ja sitä markkinoitiin alun perin halpana opiskelijoille ja keskiluokalle suunnattuna joka perheen kamerana.
Ominaisuudet > Linssi

Holgassa on kiinteä, yksiosainen linssi, jonka polttoväli on 60 mm. Linssi on valmistettu yleensä muovista, mutta joissakin nykymalleissa lasista. Kamerassa on aukkovalinta, jonka kaksi asentoa ovat "aurinkoinen" (f/11) ja "pilvinen" (f/8). Käytännössä on kuitenkin havaittu, ettei aukkokytkimen asento vaikuta lainkaan todellisen aukon kokoon, joka on kiinteästi noin f/13. Linssin heikko optinen laatu aiheuttaa kuvan pehmeyttä ja kromaattista aberraatiota eli väripoikkeamia. Lähes koko linssin muodostama piirtoalue tallentuu filmille ja luo kuvaan Holgalle tyypillisen vinjetoinnin.
Ominaisuudet > Runko

Kameran runko on täysin muovinen ja mekaaninen. Useimmissa yksilöissä takakansi ja muutama muu sauma vuotaa valoa eikä kameran käyttämä 120-koon rullafilmi pysy riittävän tiukalla keloilla, vaan löystyy irroten filmitasolta. Suljin ja filmin kelaus ovat täysin toisistaan riippumattomat ja mahdollistavat useamman valotuksen samalle ruudulle. Suljinaika on kiinteä ja arviolta 1/100 sekuntia, mutta saattaa vaihdella hieman yksilöstä riippuen.
Ominaisuudet > Filmit

Holga käyttää 120-koon rullafilmiä ja mahdollistaa kuvaamiseen 6x6- tai 6x4,5- formaatissa. Herkkyydeltään ISO 400 vastaavat mustavalkofilmit (esimerkiksi Ilford HP5+, Ilford XP2 Super ja Kodak BW400CN) toimivat usein Holgassa parhaiten.[lähde? ]
Ominaisuudet > Muuntelu

Holga-puristit eivät välttämättä parantele omia kameroitaan millään tavoin, mutta useimmat tekevät helpoimman modifikaation eli teippaavat pahiten valoa vuotavat saumat valoa läpäisemättömällä teipillä. Tähän tarkoitukseen soveltuu hyvin sähköteippi ja eristysnauha. Suositeltavia teippauskohtia ovat ainakin takakannen saumat ja filmin laskuri-ikkuna.
Aiheesta muualla

Suomalainen Holga-harrastajien sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Holga-kameroiden maahantuojan sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Online tool to create the Holga effect
Francesco Coco

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Francesco Coco
Syntymäaika: 8. tammikuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Paternò, Sisilia, Italia
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 181 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1993−2002 1997−1998 1999−2000 2001−2002 2002−2006 2005−2006 2006−2007 | AC Milan Vicenza Calcio (laina) Torino Calcio (laina) FC Barcelona FC Internazionale Milano AS Livorno Calcio (laina) Torino Calcio (laina) | 56 (2) 20 (0) 21 (0) 23 (0) 26 (0) 28 (0) 3 (0) |
Maajoukkue
| 2000−2002 | Italia | 17 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. kesäkuuta 2007.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21. marraskuuta 2006.
Francesco Coco (s. 8. tammikuuta 1977 Paternò, Sisilia, Italia) on entinen italialainen jalkapalloilija. 181 senttimetriä pitkän Cocon pelipaikka oli puolustaja.
Coco edusti vuosina 1993–2002 Serie A:ssa pelaavaa AC Milania mutta pelasi välillä lainasopimuksella myös Vicenzassa, Torinossa ja Espanjan pääsarjaseurassa FC Barcelonassa. Vuonna 2002 hän siirtyi Milanon Internazionaleen. Pelaajauransa kaksi viimeistä vuotta 2005–2007 hän pelasi lainasopimuksella Livornossa ja Torinossa.
Vuosina 2000−2002 Coco pelasi 17 A-maaottelua Italian maajoukkueessa. Hän edusti maataan muun muassa MM-kisoissa 2002.
Raisa Maria Toivo

Raisa Maria Toivo (s. 1972) on suomalainen historioitsija, joka toimii historian professorina Tampereen yliopistossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Tampereen yliopistossa vuonna 2006.
Toivo on erikoistunut Suomen ja Ruotsin historiaan varhaismodernilla ajalla. Hän tutkii "monenlaisia varhaismoderniin uskoon ja uskontoon, noituuteen, noitavainoihin, sukupuoleen ja perheeseen sekä perheväkivaltaan ja rikoshistoriaan liittyviä teemoja." Hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2021.
Julkaisut

Raisa Toivo: Mother, Wife, Witch: Authority and Status in Court Record Narratives (väitöskirja). 2006.
Raisa Toivo: Witchcraft and Gender in Early Modern Society Finland and the Wider European Experience. Routledge, 2008.
Sari Katajala-Peltomaa ja Raisa Toivo: Noitavaimo ja neitsytäiti: naisten arki keskiajalta uudelle ajalle. Atena, 2009.
Marianna Muravyeva ja Raisa Toivo (toim.): Gender in Late Medieval and Early Modern Europe. Routledhe, 2013.
Marko Nenonen ja Raisa Toivo (toim.):  Writing Witch-Hunt Histories: Challenging the Paradigm. Brill, 2014.
Raisa Toivo: Faith and Magic in Early Modern Finland. Palgrave Macmillan, 2016.
Tiina Miettinen ja Raisa Toivo (toim.): Mitä väliä on historialla? Tampere University Press, 2016. Saatavilla internetissä
Raisa Toivo ja Sari Katajala-Peltomaa (toim.): Lived Religion and the Long Reformation in Northern Europe c. 1300–1700. Brill, 2017.
Louise Nyholm Kallestrup, Raisa Maria Toivo (toim.):  Contesting Orthodoxy in Medieval and Early Modern Europe: Heresy, Magic and Witchcraft. Palgrave Macmillan, 2017.
Raisa Toivo ja Sari Katajala-Peltomaa (toim.): Parricide and Violence Against Parents throughout History: (De)Constructing Family and Authority? Palgrave Macmillan, 2018.
Marianna Muravyeva, Phillip Shon ja Raisa Toivo: Parricide and Violence against Parents: A Cross-Cultural: View across Past and Present. Routledge, 2021.
Sari Katajala-Peltomaa ja Raisa Toivo: Lived Religion and Gender in Late Medieval and Early Modern Europe. Routledge, 2021.
Raisa Toivo ja Riikka Miettinen (toim.): Varhaismodernin yhteiskunnan historia: Lähestymistapoja yksilöihin ja rakenteisiin. Gaudeamus, 2021.
Sari Katajala-Peltomaa ja Raisa Toivo (toim.): Histories of Experience in the World of Lived Religion. Palgrave Macmillan, 2022. Saatavilla internetissä
Aiheesta muualla

Tampereen yliopiston tutkimusportaali
ResearchGate
Google Scholar
Ridderkerk

| Ridderkerk |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

 Koordinaatit: 51.87°N, 4.60°E 
Provinssi:  Etelä-Hollanti
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Jon Hermans-Vloedbeld
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  25.1 km²
 – Maa:  23.75 km²
 – Josta vettä:  1.35 km² 
Väkiluku (1.11.2007):  44 717
 – Väestötiheys:  1883 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  2980–2989
 
 www.ridderkerk.nl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ridderkerk on kunta ja kaupunki Alankomaissa Etelä-Hollannin provinssissa. Asukkaita kaupungissa on 44 717 (1.11.2007) ja pinta-ala on 25,1 neliökilometriä, josta vettä on 1,35 km².
Ridderkerkin kuntaan kuuluvat seuraavat kaupungit, kaupunkikunnat ja kylät: Bolnes, Oostendam, Rijsoord ja Slikkerveer.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (hollanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kartta Ridderkerkin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Ridderkerkin ikäpyramidi.
Formaliini

Formaldehydi-molekyyli
Formaliiniksi (engl. formalin tai formol) kutsutaan formaldehydin vesiliuosta, jossa formaldehydiä on 37–55 %. Vedessä formaldehydi esiintyy formaldehydihydraattina H2C(OH)2.  Liuokseen on usein lisätty metanolia polymeraatioinhibiittoriksi 5–15 %. Formaliinia käytetään yleisesti desinfiointiin sen bakteereja tappavan vaikutuksen vuoksi.
Formaliinia on käytetty kotitaloudessa tartuntatautien jälkeisessä desinfioinnissa ja tuhoeläinten torjunnassa joko haihduttamalla sitä kuumennuksen avulla tai ruiskuttamalla hyvin lämmitetyn asunnon sisäpintoihin 2-prosenttisena liuoksena ja pitämällä tilat sitten suljettuina vuorokauden ajan. Puutarhanhoidossa formaliinilla on torjuttu kasvitauteja kylvösiemenistä ja puutarhakasveista. Formaliinia sisältävää lysoformia on käytetty haavanhoidossa ja hikoilua vastaan. Formaliinilla on ollut tärkeä sija myös filmiin perustuvassa valokuvauksessa, muiden kuin elintarvikkeiden säilöntäaineena sekä väri- ja kehruuteollisuudessa.
Aiheesta muualla

Formaliinin kansainvälinen kemikaalikortti
Resurgence of Oblivion

| Resurgence of Oblivion Beheaded |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : Temple Studios, Mistra, Malta
 Julkaistu: 4. joulukuuta 2000
 Tuottaja(t): David Vella
 Tyylilaji: brutaali death metal
 Kesto: 21.20
 Levy-yhtiö: Mighty Music
Beheadedin muut julkaisut
| Perpetual Mockery 1998 | Resurgence of Oblivion 2000 | Recounts of Disembodiment 2002 |
Resurgence of Oblivion on maltalaisen brutaalin death metalin yhtyeen Beheadedin EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2000 levymerkillä Mighty Music.
EP on julkaistu Yhdysvalloissa levymerkillä Forever Underground Records.
Kappaleet

Transmutation of Veracity – 3.54
Extortion of Benevolence – 4.54
Resurgence of Oblivion – 5.19
Paramnesic Dream – 4.29
Suffer Some More – 2.44
Kokoonpano

David Cachia – bassokitara, taustalaulu
Lawrence Joyce – laulu
David Bugeja – kitara
Omar Grech – kitara
Chris Brincat – rummut
Kokoonpano > Muut tekijät

Bjarke Ahlstrand – vastaava tuottaja
Michael H. Andersen – vastaava tuottaja
Nikolai Borg – grafiikka, kansitaide
David Vella – äänittäjä, tuottaja
Ian Buhagiar – valokuvat
Aiheesta muualla

Albumi Resurgence of Oblivion Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Resurgence of Oblivion discogs.com -sivustolla
Ford S-Max

Ford S-Max on Fordin vuodesta 2006 lähtien valmistama keskikokoinen tila-automalli.
Ford S-Max I (2006–2015)

| Ford S-Max I |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Belgia  Venäjä
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  2006–2015
Korimalli:  5-ovinen tila-auto
Luokka:  M-segmentti
Seuraaja:  Ford S-Max II
Teknisesti samankaltaisia:  Ford Galaxy II Ford Mondeo III Land Rover Freelander 2 Volvo S60 II Volvo S80 II Volvo V60 I Volvo V70 III Volvo XC60 I
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Ford EUCD
Moottori:  R4 R5
Iskutilavuus:  1,6–2,5 l
Polttoaine:  bensiini diesel E85
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti 6-vaihteinen kaksoiskytkin
Ensimmäisen sukupolven S-Max esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2006 samaan aikaan suuremman Galaxyn kanssa. Koska Galaxy oli kasvanut kokoa, Ford tarvitsi uuden mallin vanhan Galaxyn kokoluokkaan, ja näin syntyi Ford S-Max. Se valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 2007. S-Maxia valmistettiin yhdessä sisarmallinsa Ford Galaxyn kanssa Genkissä, Belgiassa. Samaa pohjalevyä käytettiin myös esimerkiksi Ford Mondeossa sekä Volvo S80- ja V70-malleissa.
Vuoden 2006 Euro NCAP -kolaritestistä S-Max sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Alkuperäisessä moottorivalikoimassa olivat 2,0- (145 hv) ja 2,5-litraiset (220 hv) bensiinimoottorit sekä 1,8- (115/125 hv) ja 2,0-litraiset (130/140 hv) TDCi-dieselmoottorit. 2,0-litrainen bensiinimoottori ja pienitehoisin dieselmoottori oli varustettu viisivaihteisella manuaalivaihteistolla, muissa se oli kuusivaihteinen.
Vuonna 2007 tuli saataville 2,3-litrainen (160 hv) bensiinimoottori, joka oli aina automaattivaihteinen, sekä myös 2,0 TDCi:n 115-hevosvoimainen versio. Vuoden 2008 alussa 2,0-litraisesta bensiinimoottorista tuli myös flexifuel-versio, ja molemmat 1,8-litraiset dieselit sekä 2,0-litraisen 130-hevosvoimainen versio korvattiin uudella 2,2 TDCi:llä (175 hv).
Vuonna 2010 esiteltiin uudistetut mallit S-Maxista ja Galaxystä. Ulkonäkömuutoksia tuli erityisesti keulaan, jossa ilmanottoaukko oli aikaisempaa voimakkaammin esillä. Takavalot vaihtuivat LED-tyyppisiksi. Uusia sisäverhoilumateriaaleja tuli tarjolle, uutena turvavarusteena oli kuolleen kulman valvontajärjestelmä.
Moottoriosastolla uutta oli 2,0 litran (203/240 hv) EcoBoost-bensiinimoottori, jonka yhteydessä oli aina kuusiportainen PowerShift-kaksoiskytkinvaihteisto. Saman vaihteiston sai valinnaisena myös dieselmoottorien yhteyteen. 2,0-litraisten TDCi-moottoreiden tehovaihtoehdot olivat nyt 140 ja 163 hevosvoimaa, ja 2,2 TDCi:n teholukema nousi 200 hevosvoimaan. 2,3- ja 2,5-litraiset bensiinimoottorit siirtyivät syrjään EcoBoostin tieltä.
Vuodenvaihteessa 2010–2011 esiteltiin lisäksi 1,6-litrainen (160 hv) EcoBoost ja 1,6 TDCi (115 hv).
Ford S-Max II (2015–)

| Ford S-Max II |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Espanja
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  2015–
Korimalli:  5-ovinen tila-auto
Luokka:  M-segmentti
Edeltäjä:  Ford S-Max I
Teknisesti samankaltaisia:  Ford Edge II Ford Galaxy III Ford Mondeo IV Ford Taurus VII Lincoln Continental Lincoln MKX II Lincoln MKZ II
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Ford CD4
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,5–2,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti 6-vaihteinen kaksoiskytkin
Uudet S-Max- ja Galaxy-mallit esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2014. Ne perustuvat samalle pohjalevylle kuin Ford Mondeo- ja Edge-mallit. S-Maxia valmistetaan Galaxyn ja Mondeon kanssa samalla tehtaalla Espanjan Valenciassa.
Vuoden 2015 Euro NCAP -kolaritestistä S-Max sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Moottorivalikoimassa ovat 1,5- (160 hv) ja 2,0-litraiset (240 hv) EcoBoost-bensiinimoottorit sekä dieselvaihtoehtona 2,0 TDCi (120/150/180/210 hv). Tehokkaampi bensiinimoottori on aina varustettu kuusivaihteisella automaattivaihteistolla ja 180- ja 210-hevosvoimaiset dieselit kuusivaihteisella PowerShift-kaksoiskytkinvaihteistolla. Sen saa halutessaan myös 150 hevosvoiman versioon. Neliveto on saatavana 150- ja 180-hevosvoimaisten dieselmoottorien yhteyteen.
Varustetasot ovat Suomessa Trend ja Titanium.
Trend-mallissa on vakiovarusteina seitsemän turvatyynyä, ESP, 17 tuuman teräsvanteet pölykapselein, etusumuvalot, päiväajovalot, lämmitettävä tuulilasi, radio/CD-soitin kahdeksalla kaiuttimella ja neljän tuuman värinäytöllä, avaimeton käynnistys, kaksivyöhykkeinen automaatti-ilmastointi, sähköikkunat edessä ja takana, kauko-ohjattu keskuslukitus, lämmitettävät sähköpeilit sekä nahkaverhoiltu ohjauspyörä ja vaihteenvalitsimen nuppi.
Titaniumissa on lisäksi 17 tuuman kevytmetallivanteet, LED-päiväajovalot, kromilista ikkunalinjassa, kromattu etusäleikkö, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, kahdeksantuumainen kosketusnäyttö, vakionopeudensäädin, kaistavahti ja liikennemerkkien tunnistusjärjestelmä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ford S-Max Wikimedia Commonsissa
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Ford S-Max Vignale
Fenno-Skan

Fenno-Skan merikaapelien reitti Suomen ja Ruotsin välillä.
Fenno-Skan HVDC-voimalinja ylittämässä Turku-Pori-valtatietä. Toisin kuin tavallisissa 3-vaihevoimalinjoissa, virtajohtimia on vain kaksi. Ylimmät johdot ovat ukkossuojausta varten.
Fenno-Skan on kahden sähköä siirtävän merikaapelin muodostama yhteys Suomen ja Ruotsin välillä. Merikaapelit yhdistävät maiden kantaverkot suurjännitetasavirtayhteydellä (HVDC). Suomessa kaapeli alkaa Raumalta ja se laskee mereen Pyhärannan Rihtniemessä, josta se kulkee Pohjanlahden pohjaa pitkin Ruotsiin, jossa se nousee maihin Dannebossa ja jatkuu sieltä Finnböleen. Ensimmäinen merikaapeliyhteys otettiin käyttöön vuonna 1989 ja toinen vuonna 2011. Merikaapeliyhteyden omistavat puoliksi kantaverkkoyhtiöt Fingrid ja Svenska kraftnät.
Fenno-Skan 1

Fenno-Skan 1 -yhteys koostuu Rauman ja Rihtniemen välisestä 33 kilometrin pituisesta tasasähköavojohdosta sekä Rihtniemen ja Dannebon välisestä 200 kilometrin mittaisesta Pohjanlahden alittavasta merikaapelista. Merikaapeli oli valmistuessaan vuonna 1989 maailman pisin sekä siirtoteholtaan ja jännitteeltään suurin. Kummassakin päässä on muuttaja-asema, joka muuttaa vaihtosähkön tasasähköksi ja päinvastoin. Kaapelin nimellisjännite on 400 kilovolttia ja sen siirtoteho oli alun perin 500 megawattia, kunnes sitä kasvatettiin 572 MW:iin. Yhteyden rakennuttivat Imatran Voima ja Vattenfall ja sen rakentaminen maksoi aikanaan noin miljardi markkaa.
Fenno-Skan 2

Fenno-Skan 2 on tasasähköyhteytenä toteutettu 800 megawatin ja 500 kilovoltin sähkön siirtoyhteys. Yhteys otettiin käyttöön 15. marraskuuta 2011 ja vihittiin virallisesti 25. tammikuuta 2012. Siirtoyhteys lisäsi Suomen ja Ruotsin välistä siirtokapasiteettia 40 prosenttia. Kaapelin kokonaispituus on noin 300 kilometriä, josta merikaapelin osuus on noin 200 kilometriä. Siirtoyhteyden rakentaminen maksoi yhteensä noin 315 miljoonaa euroa ja sen rakennuttivat ja omistavat kantaverkkoyhtiöt Fingrid ja Svenska Kraftnät. Ruotsin ABB vastasi tasasähkösiirtoyhteyden suuntaaja-aseman kokonaisurakoinnista.
Fenno-Skan 2 -yhteys vioittui melkein heti käyttöönottonsa jälkeen (17.2.2012) useaksi kuukaudeksi laivan ankkurin vaurioitettua kaapelia. Ankkurointivirhe aiheutti noin 80 miljoonan euron laskennalliset tappiot, kun halpaa sähköä ei voitu siirtää Ruotsista ja Norjasta Suomeen, vaikka kysyntää olisi ollut.
Formaatti-Finlandia

| Formaatti-Finlandia |
| --- | --- |
Palkinnon antaja:  Suomen audiovisuaalisen alan tuottajat SATU ry
Maa:   Suomi
Formaatti-Finlandia on vuosittainen televisiokanavien rahoittama ja Suomen audiovisuaalisen alan tuottajat SATU ry:n jakama palkinto parhaalle suomalaiselle televisiosarjaformaatille. Palkinto jaetaan vuosittaisessa Media & Message -tapahtumassa.
Palkinnon ovat saaneet mm.
Puskuri: Suomen paras nuori kuski (2006),
Äidit ja tyttäret (2007),
K-70 (2008),
Hymy pyllyyn (2009) ja
Elämä pelissä - Onnellisuuden salaisuus (2010) ja Docventures (2014)
Kilpailun voittajat 2001-2015

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Nimi | Tuotantoyhtiö | Kanava  |
|  2015  |  Kingi  |  Rabbit Films Oy  |  MTV3   |
|  2014  |  Docventures  |  GimmeYaWallet Productions Oy:n ja Not Guilty Ltd  |  Yle TV 2  |
|  2013  |  Virittäjät  |  Mediatehdas Dakar Oy  |  MTV3 MAX  |
|  2012  |  Duudsonit tuli taloon  |  Rabbit Films Oy  |  Sub  |
|  2011  |  Stage  |  Zodiak Finland Oy  |  Nelonen  |
|  2010  |  ELÄMÄ PELISSÄ – ONNELLISUUDEN SALAISUUS/The Happiness Project  |  Tarinatalo Oy  |  YLE TV1  |
|  2009   |  ”Hymy Pyllyyn  |  StoryOf…Oy  |  YLE TV1  |
|  2008  |  K-70/Born to Be Wild  |  Zodiak Television Finland/Broadcasters  |  MTV3  |
|  2007  |  Äidit ja tyttäret – like mother, like daughter  |  Zodiak Television Finland Oy /Broadcasters  |  Nelonen  |
|  2006  |  Puskuri  |  Tarinatalo Oy  |  YLE TV2   |
|  2005  |  Anoppi (Mother-in-law)  |  Bada Bing Productions Company  |  Subtv   |
|  2004  |  W-tyyli  |  Broadcasters Oy  |  MTV3  |
|  2003  |  Suuri kupla  |  Susamuru  |  YLE TV2   |
|  2002  |  Giljotiini  |  Broadcasters Oy  |  Nelonen  |
|  2001  |  Far Out  |  Broadcasters Oy  |  MTV3 |