stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Intian ja Japanin suhteet

Intia  Japani
Intian ja Japanin väliset suhteet ovat perinteisesti olleet läheiset. Vuosisatojen ajan Intia ja Japani ovat tehneet yhteistyötä erityisesti buddhalaisuuden leviämisen seurauksena. Toisen maailmansodan aikana Japanin keisarillinen armeija auttoi Subhas Chandra Bosen johtamaa Intian kansallista armeijaa taistelussa Britannian joukkoja vastaan. Intia on suurin japanilaisen kehitysavun vastaanottaja.
Maiden väliset poliitiset suhteet ovat säilyneet läheisinä Intian itsenäistymisen jälkeen. Japanilaiset yritykset, kuten Sony, Toyota ja Honda ovat perustaneet tehtaita Intiaan ja Intian talouden kehittymisen myötä maasta on tullut merkittävä markkina-alue japanilaisille yrityksille. Japanilaiset yritykset olivat ensimmäisiä Intiaan sijoittaneita yrityksiä. Merkittävin Intiaan sijoittanut japanilainen yritys on autovalmistaja Suzuki, joka oli yksi osapuoli Intian suurimmassa autovalmistajassa Maruti Suzukissa.
Joulukuussa 2006 pääministeri Manmohan Singhin vierailu Japanissa huipentui yhteisen ystävyysjulistuksen allekirjoittamiseen. Japani on rahoittanut useita rakennusprojekteja Intiassa. Merkittävin projekti on ollut Delhin metro. Vuonna 2007 Japanin itsepuolustusvoimat osallistuivat Intian valtamerellä järjestettyyn sotaharjoitukseen, johon osallistui myös joukkoja Intiasta, Singaporesta ja Australiasta ja Yhdysvalloista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Intian ja Japanin suhteet Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:India–Japan relations
Käännös suomeksi
Helmikuun 26. päivän välikohtaus

Yliluutnantti Niu Yoshitada komppaniansa kanssa 26. helmikuuta 1936.
Helmikuun 26. päivän välikohtaus (jap. 二・二六事件, Ni-niroku jiken) oli vallankaappausyritys Japanissa 26.–29. helmikuuta vuonna 1936. Sen aloittivat keisarillisen Japanin armeijan äärinationalistisen ryhmittymän Kōdō-han upseerit. 1 400 sotilasta nuorten upseerien komennuksessa ottivat haltuunsa Tokion keskustan ja surmasivat useita johtavia poliitikkoja, kuten talousministeri Takahashi Korekiyon, kenraali Jōtarō Watanaben ja naidaijin Saitō Makoton. He hyökkäsivät myös pääministerin asuntoon ja jijūn (kamariherran) asuntoon, mutta epäonnistuivat heidän murhaamisessaan: pääministeri Keisuke Okada ja amiraali Kantarō Suzuki pelastuivat täpärästi.
Kapinalliset lähestyivät armeijaministeri Yoshiyuki Kawashimaa ja vaativat uuden hallituksen muodostamista. Vaikka jotkut korkea-arvoiset upseerit kannattivat vallankaappausta, armeijan yleisesikunta ja erityisesti tapahtumista raivostunut keisari Hirohito vastustivat sitä. Neuvottelut kapinallisten kanssa epäonnistuivat, joten seuraavana päivänä julistettiin sotalaki ja kapinallisia komennettiin vetäytymään. Kapinalliset olivat luulleet toimivansa keisarin puolesta ja antautuivat muutaman päivän kuluttua. Kaksi kapinan johtajaa teki seppukun, ja loput 19 tuomittiin salaisessa oikeudenkäynnissä kuolemaan. Heihin kuului oikeistolainen ajattelija Ikki Kita. Armeija käytti tapahtumia oman vaikutusvaltansa lisäämiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helmikuun 26. päivän välikohtaus Wikimedia Commonsissa
Tokion kohtalokkaat laukaukset, Suomen Kuvalehti, 07.03.1936, nro 10, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Keuhkojäkälät

| Keuhkojäkälät |
| --- | --- |
 Raidankeuhkojäkälä (Lobaria pulmonaria)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Peltigerales
Heimo::  Lobariaceae
Suku::  Keuhkojäkälät Lobaria  (Schreb.) Hoffm., 1796
Katso myös
   Keuhkojäkälät Wikispeciesissä   Keuhkojäkälät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keuhkojäkälät (Lobaria) on jäkäläsuku, jossa on leveäliuskaisia. Se kuuluu Lobariaceae-nimiseen heimoon. Niiden yläpinta on kuoppainen ja verkkopoimuinen. Alapinnoilla on lyhyttä nukkakarvaa. Suomessa esiintyy neljä eri keuhkojäkälälajia.
Suomessa tavattavia lajeja

Tupsalejäkälä (Lobaria amplissima)
Tunturikeuhkojäkälä (Lobaria linita)
Raidankeuhkojäkälä (Lobaria pulmonaria)
Kalliokeuhkojäkälä (Lobaria scrobiculata)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Keuhkojäkälät (Lobaria)
UniProt: Taxonomy - Lobaria (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Lobaria (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Lobaria (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Genus Lobaria (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3501273  Wikispecies: Lobaria  AusLichen: 30018285  CoL: 639ZV  EoL: 22804  EPPO: 1LOBRG  FloraBase: 27494  GBIF: 2600355  iNaturalist: 48714  IndexFungorum: 2907  IPNI: 37088-1  IRMNG: 1343068  ITIS: 191256  MycoBank: 2907  NBN: NHMSYS0001488474  NCBI: 63752  NZOR: 796fd7f8-2970-4029-9f11-8324a9c78c50  Open Tree of Life: 287252  PLANTS: LOBAR2  SpeciesFungorum: 2907  WoRMS: 382450
Ilmakuljetus

Yhdysvaltalaisia laskuvarjojoukkoka nousee SAC Heavy Airlift Wingin C-17:n kyytiin.
Ilmakuljetus eli lentokuljetus (engl. airlift) on ihmisten ja tarvikkeiden kuljettamista lentäen sotilaskuljetuskoneilla. Ilmakuljetuksia voidaan käyttää esimerkiksi sotilasjoukkojen ja -kaluston, loukkaantuneiden ja kaatuneiden sotilaiden, humanitaarisen avun sekä joissain tapauksissa siviilien kuljettamiseen.
Sotilasvoiman siirtäminen lentäen on nykyään hyvin tärkeä osa etenkin suurvaltojen voimanosoituskykyä ja sotilasoperaatioiden logistiikkaa. Ilmakuljetukset on ehdottomasti nopein tapa siirtää voimaa, ja se onnistuu lähes minne tahansa maailmassa. Nykyaikaista suurempaa sotaa tuskin voisi voittaa ilman toimivaa lentologistiikkaa. Ilmakuljettaminen on kuitenkin kallista, ja vain muutamilla valtioilla on kyky laajamittaisiin joukkojensiirtoihin lentäen.
Suurempien tapahtumien, yleensä kriisien yhteydessä voidaan puhua ilmasillasta, jolloin ihmisiä ja/tai tavaraa ilmakuljetetaan jatkuvasti johonkin tai jostain pois. Esimerkiksi Berliinin saarron aikana länsiliittoutuneet huolsivat kaupunkia yksinomaan lentoteitse, ja useita kertoja historiassa siviilejä on evakuoitu turvaan kriisialueelta lentäen. Tälläisissä tapauksissa sotilaskoneiden lisäksi saatetaan tarvita siviililentoyhtiöiden kalustoa.
Toimintaperiaate

On muutamia tapoja, joilla materiaali ja henkilöstö voidaan saada kohdealueelle. Ilmeisin tapa on laskeutua koneella sopivalle lentokentälle, kuten lentoasemalle tai lentotukikohtaan, jossa lasti puretaan. Se on helpointa, kun alue on turvallinen, mutta vaikeaa, jos aluetta miehittää vihollinen. Läheskään aina sopivaa lentokenttää ei ole tarjolla, ja kentät ovat haavoittuvaisia vihollisen ilmaiskuille. Joukot pitää siis viedä ystävällismieliselle lentokentälle tai laskeutumisalue saada ensin muuten haltuunsa. Useat sotilaskuljetiskoneet suunnitellaan niin, että ne kykenevät toimimaan lyhyiltä ja huonokuntoisilta kiitoteiltä.
Toinen tapa on ilmapudottaa tavarat ja ihmiset laskuvarjoilla kohdealueelle. Laajemmissa operaatioissa ilmapudotusta voidaan käyttää operaation ensimmäisessä vaiheessa, jossa pienempi määrä joukkoja pudotetaan vihollisalueelle ottamaan esimerkiksi kuljetuskoneille soveltuva lentokenttä haltuunsa, jotta lisäjoukot voidaan seuraavaksi tuoda alueelle helpommin. Pudotus toimii silloinkin, kun lentokenttää ei ole.
Yhdysvaltain ilmavoimat on käyttänyt myös low-altitude parachute-extraction system (LAPES) -tekniikkaa, jossa lentokone lentää hyvin matalalla laskeutumisalueen yllä, ja lasti pudotetaan maahan. Tämä on hyödyllistä, jos laskeutumialue on niin pieni, ettei lastia voida ilmapudottaa korkealta tarkasti. Tekniikka on kuitenkin vaarallinen, eikä sitä enää käytetä.
Taktinen ja strateginen

Ilmakuljetukset voidaan jakaa kahteen luokkaan, vaikka niiden rajat ovatkin teoreettiset ja usein päällekkäin menevät. Taktinen ilmakuljetus tarkoittaa henkilöstön ja varusteiden kuljettamista sotatoimialueen sisällä, yleensä lyhyitä matkoja. Taktiset kuljetuskoneet ovat pienempiä, ja helikoptereita käytetään.
Strateginen ilmakuljetus tarkoittaa sotilasvoiman siirtämistä pitkän matkan päähän lentäen. Vaikkapa silloin, kun joukkoja ja kalustoa siirretään kaukana sijaitsevalle sotatoimialueelle kesken sodan tai ennen hyökkäystä. Vastaavasti omaa sotilasvoimaa tai siviilejä voidaan tuoda takaisin kotiin ja haavoittuneita evakuoida sodasta turvaan. Strategiset kuljetuskoneet ovat suuria, ja ne voivat kantaa paljon kuormaa pitkän matkan. Kantamaa voidaan lisätä ilmatankkauksilla. Vaikka ajoneuvoja ja jopa panssarivaunuja voidaan ilmakuljettaa, suurten kalustomäärien siirtäminen lentäen on kallista, ja siksi parempi tehdä laivoilla, jos aikaa on paljon. Strateginen ilmakuljetus on tärkeä kyky etenkin suuremmille asevoimille, koska ilman sitä on vaikeaa hoitaa aikakriittistä logistiikkaa ja suorittaa suurempia operaatioita myös kaukana kotimaasta.
Suomessa

Suomen ilmavoimilla on nykyisin kolme CASAn (nykyään Airbusin) C-295M -kuljetuskonetta, jotka ovat kohtalaisen pieniä ja luetaan taktisiksi. Raskaampi ilmakuljetuskyky Suomella on Nato- ja EU-liittolaisten avulla. Suomi on kuuluu lisäksi monikansalliseen Strategic Airlift Capabilityyn (SAC), jonka Heavy Airlift Wingillä on kolme raskasta C-17-kuljetuskonetta. Niiden tukikohta on Unkarissa, ja yhteistyöhön kuuluvat maat saavat käyttää niitä 2020-luvulla Suomessa on pohdittu suurempien kuljetuskoneiden hankkimista tai tiiviimpää yhteistyötä muiden Pohjoismaiden kanssa, joilla koneita on.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilmakuljetus Wikimedia Commonsissa
Venäjän ilmavoimien Iljušin Il-76 ilmapudottaa panssariajoneuvoa.
C-130 Hercules toimittaa tavaraa LAPES-järjestelmällä.
Operaatio Market Gardeniin matkaavia sotilaita ja tarvikkeita lastataan C-47-kuljetuskoneisiin.
15. elokuuta 2021 yksi Yhdysvaltain ilmavoimien C-17 kuljetti 823 ihmistä Kabulista.
Japanin keisarillinen poliisilaitos

Japanilaisia poliiseja vuonna 1875.
Teikoku Keishichō  (jap. 帝国警視庁, Teikoku Keishichō) tai vain Keishichō (Keisarillinen Tokion metropolin poliisilaitos) oli Tokion siviili- ja rikospoliisin päämaja ja keskusasema Tokion metropolin alueella perustamisvuodesta 1874 vuoteen 1945, jolloin liittoutuneiden valvontakomissio SCAP eli Supreme Commander for the Allied Powers lakkautti sen.
Historia

Tokugawa-kauden shōgunaatin perustama (Keisarillinen poliisilaitos eli  "Kebiishi-Cho") lakkautettiin Meiji-restauraation yhteydessä ja korvattiin uudella järjestelmällä johon Toshiyoshi Kawaji haki mallia Euroopasta vieraillen vuonna 1872 Ranskassa ja Preussissa, hakien mallia uusille poliisivoimille ja laitokselle. Aikaisemmin maakuntien daimiot johtivat lainvalvontaa maakunnissaan. Vuonna 1871 tämä käytäntö lakkautettiin ja uusi lainvalvontaosasto luotiin Japanin sisäministeriön alaisuuteen vuonna 1873.
Toshiyoshi Kawajista tuli vuonna 1874 Tokion Keisarillisen poliisilaitoksen päällikkö ja uudelleenorganisoija, joka synnytti mittavia uudelleenjärjestelyjä sekä poliisin että armeijan organisaatioissa.
Toisen maailmansodan aikaan Japanin poliisitoimi siirtyi sisäministeriöltä sotaministeriölle ja poliisivoimat valjastettiin liittoutuneiden uhkaavan maihinnousun torjuntaan. Japanin antauduttua liittoutuneiden valvontaelin SCAP lakkautti militaristiseksi epäillyn poliisilaitoksen ja perusti ja organisoi sen uudelleen vuonna 1950.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Keishicho (to 1945)
Käännös suomeksi
1909

| --- | --- |
Vuosisadat: 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku
Vuosikymmenet: 1890-luku · 1900-luku · 1910-luku · 1920-luku · 1930-luku · 1940-luku 1950-luku · 1960-luku · 1970-luku · 1980-luku · 1990-luku · 2000-luku
Vuodet: 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909 1910 · 1911 · 1912 · 1913 · 1914 · 1915 · 1916 · 1917 · 1918 · 1919 1920 · 1921 · 1922 · 1923 · 1924 · 1925 · 1926 · 1927 · 1928 · 1929 1930 · 1931 · 1932 · 1933 · 1934 · 1935 · 1936 · 1937 · 1938 · 1939 1940 · 1941 · 1942 · 1943 · 1944 · 1945 · 1946 · 1947 · 1948 · 1949 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
Tapahtumia

16. tammikuuta – Ernest Shackletonin retkikunta saavutti magneettisen etelänavan.
28. tammikuuta – Viimeiset yhdysvaltalaisjoukot vetäytyivät Kuubasta miehitettyään sitä Espanjan–Yhdysvaltain sodasta 1898 lähtien.
30. tammikuuta – Niagaran putoukset suojeltiin Yhdysvaltain ja Kanadan keskinäisellä sopimuksella.
21. helmikuuta – Toinen sortokausi: keisari Nikolai II hajotti Suomen eduskunnan sen jälkeen, kun puhemies P. E. Svinhufvud oli ilmoittanut, että Suomea koskevien asioiden alistaminen Venäjän ministerineuvostolle oli ”soveltumaton Suomen lakeihin ja käytännössä tuhoisa”.
4. maaliskuuta – Yhdysvaltain presidentti William Howard Taft astui virkaansa.
6. huhtikuuta – Yhdysvaltalainen Robert Peary valloitti pohjoisnavan. (Sittemmin on epäilty sitä, kuinka tarkkaan hän tuli navalle, katso Tutkimusmatkat pohjoisnavalle.)
11. huhtikuuta – Tel Avivin kaupunki perustettiin nimellä Ahuzat Bayit.
18. huhtikuuta – Katolinen kirkko julisti Jeanne d’Arcin pyhimykseksi.
27. huhtikuuta – Osmanien sulttaani Abd-ul-Hamid II syöstiin vallasta, hänen veljensä Mehmet V nousi valtaistuimelle.
1.–2. toukokuuta – Suomessa järjestettiin eduskuntavaalit.
13. toukokuuta – Ensimmäisen Italian ympäriajon lähtö tapahtui Milanosta.
15. kesäkuuta – Englannin, Australian ja Etelä-Afrikan edustajat tapasivat ja perustivat Kansainvälisen krikettiliiton.
7. heinäkuuta – Venäläiset upseerit ja sotilaat vetivät alas Suomen Matkailijayhdistyksen Viipurin Papulassa sijainneen paviljongin katolla salossa olleen Suomen punakeltaisen leijonalipun. He polttivat ja repivät lipun Papulassa sijainneen 7. rykmentin kasarmin pihalla rykmentin soittokunnan soittaessa keisarihymniä.
16. heinäkuuta – Persian šaahi Mohammad Ali Shah Qajar joutui luopumaan kruunusta vallankumouksessa poikansa hyväksi. Hän pakeni Venäjälle, jossa hän taivutteli keisari Nikolai II:ta avuksi valtansa palauttamisessa.
25. heinäkuuta – Louis Blériot lensi ensimmäisenä ihmisenä Englannin kanaalin poikki ilmaa raskaammalla lentokoneella (Calais’sta Doveriin 37 minuutissa).
9. syyskuuta – Halleyn komeetta saatiin valokuvatuksi ensimmäisen kerran.
16. lokakuuta − Kemin ja Rovaniemen välinen rataosa avattiin liikenteelle.
26. lokakuuta – Korealainen nationalisti An Jung-geun murhasi Korean japanilaisen sotilaskuvernööri Itō Hirobumin Harbinissa.
11. marraskuuta – Yhdysvaltain laivaston tukikohta perustettiin Havaijille Pearl Harboriin.
18. marraskuuta – Kaksi Yhdysvaltain sotalaivaa määrättiin Nicaraguaan diktaattori José Santos Zelayan teloitettua 500 kapinallista ja kaksi Yhdysvaltain kansalaista.
24. marraskuuta – Toinen sortokausi: Keisari Nikolai II nimitti Suomen kenraalikuvernööriksi Franz Seynin, joka ryhtyi jatkamaan edeltäjänsä Nikolai Bobrikovin aloittamaa venäläistämispolitiikkaa.
17. joulukuuta – Belgian Leopold II kuoli, hänen poikansa Albert I seurasi häntä.
Tapahtumia > Tuntematon päivämäärä

Svenska handelshögskolan perustettiin.
Suomen ensimmäinen teräsbetonisilta Lahden Harjukadun ylikulkusilta ja ensimmäinen teräsbetonirakennus Helsingin Suvilahden voimalaitos valmistuivat.
Ullavan kunta perustettiin.
Atlantin hurrikaanikauden aikana muodostui 11 trooppista myrskyä.
Karl Landsteiner löysi veriryhmät.
Syntyneitä > Tammikuu–maaliskuu

1. tammikuuta – Dana Andrews, yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä (k. 1992)
1. tammikuuta – Barry Goldwater, yhdysvaltalainen poliitikko (k. 1998)
3. tammikuuta – Victor Borge, tanskalais-yhdysvaltalainen pianisti ja koomikko (k. 2000)
12. tammikuuta – Barbro Alving, ruotsalainen toimittaja (k. 1987)
13. tammikuuta – Reino Kalliola, suomalainen kasvimaantieteilijä ja kirjailija (k. 1982)
14. tammikuuta – Joseph Losey, yhdysvaltalais-brittiläinen teatteri- ja elokuvaohjaaja (k. 1984)
15. tammikuuta – Jean Bugatti, italialainen autoinsinööri (k. 1939)
15. tammikuuta – Norman Baillie-Stewart, brittiläinen upseeri ja propagandalähetysten toimittaja (k. 1966)
15. tammikuuta – Gene Krupa, yhdysvaltalainen jazz-rumpali (k. 1973)
18. tammikuuta – Astrid Pettersson, ruotsalainen kirjailija (k. 1998)
19. tammikuuta – Aimo Kanerva, suomalainen taidemaalari (k. 1992)
22. tammikuuta – U Thant, burmalainen poliitikko (neljäs Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri) (k. 1974)
28. tammikuuta – Lionel Crabb, brittiläinen sukeltaja (k. 1956)
1. helmikuuta – Géza Képes, unkarilainen runoilija ja kääntäjä (k. 1989)
1. helmikuuta – Niilo Saksela, suomalainen lääkäri, lääkintämajuri ja professori (k. 1978)
3. helmikuuta – Simone Weil, ranskalainen filosofi (Painovoima ja armo) (k. 1943)
7. helmikuuta – Silvio Zavala, meksikolainen historioitsija (k. 2014)
9. helmikuuta – Dean Rusk, Yhdysvaltain ulkoministeri 1961–1969 (k. 1994)
9. helmikuuta – Carmen Miranda, portugalinbrasilialainen laulaja ja näyttelijä (k. 1955)
12. helmikuuta – Sigurd Røen, norjalainen hiihtäjä (k. 1992)
16. helmikuuta – Dick McDonald, yhdysvaltalainen pikaruokaketjun perustaja (k. 1998)
18. helmikuuta – Matti Järvinen, suomalainen talousneuvos ja keihäänheittäjä (olympiavoittaja) (k. 1985)
21. helmikuuta – Vilho Kekkonen, suomalainen laulaja, näyttelijä ja säveltäjä (k. 2014)
22. helmikuuta – Aleksandr Petšorski, venäjänjuutalainen sotavanki ja Sobribórin joukkopaon järjestäjä (k. 1990)
25. helmikuuta – Per Engdahl, ruotsalainen toimittaja ja äärioikeistolainen poliitikko (k. 1994)
26. helmikuuta – Talal bin Abdullah, Jordanian kuningas (1951–1952) (k. 1972)
27. helmikuuta – Väinö Myllyrinne, järvenpääläinen kanalanhoitaja (Suomen pisin mies) (k. 1963)
3. maaliskuuta – Yuan Muzhi, kiinalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä (k. 1978)
6. maaliskuuta – Stanislaw Jerzy Lec, puolalainen runoilija ja aforistikko (Siistimättömiä mietelmiä) (k. 1966)
12. maaliskuuta – Petras Cvirka, liettualainen kirjailija (k. 1947)
15. maaliskuuta – Tyko Tarponen, suomalainen Edistyspuolueen poliitikko ja päätoimittaja (k. 1984)
15. maaliskuuta – Jonas Žemaitis, liettualainen kommunistien vastainen partisaani (k. 1954)
21. maaliskuuta – Paavo Ellilä, suomalainen maanviljelijä ja näytelmäkirjailija (k. 1990)
28. maaliskuuta – Nelson Algren, yhdysvaltalainen kirjailija (k. 1981)
28. maaliskuuta – Kalervo Kallio, suomalainen kuvanveistäjä (k. 1969)
Syntyneitä > Huhtikuu–kesäkuu

1. huhtikuuta – Heikki Brotherus, suomalainen toimittaja, diplomaatti, lähetystöneuvos ja kirjailija (k. 1985)
2. huhtikuuta – Maria Romero Cordero, chileläinen toimittaja (k. 1989)
3. huhtikuuta – Vladimir Beljajev, venäläinen kirjailija (k. 1990)
5. huhtikuuta – Albert R. Broccoli (”Cubby”), yhdysvaltalainen elokuvatuottaja (k. 1996)
6. huhtikuuta – William Marrion Branham, yhdysvaltalainen saarnaaja (k. 1965)
8. huhtikuuta – Unto Kupiainen, suomalainen runoilija, kirjallisuudentutkija ja professori (k. 1961)
8. huhtikuuta – Olavi Pesonen, suomalainen säveltäjä, urkuri, musiikkikriitikko ja musiikkipedagogi (k. 1993)
15. huhtikuuta – Onni Oja, suomalainen taiteilija ja professori (k. 2004)
10. huhtikuuta – Anna Hietanen-Makela, suomalainen geologi (k. 1994)
17. huhtikuuta – Vladimir Barmin, neuvostoliittolainen insinööri (k. 1993)
21. huhtikuuta – Rollo May, yhdysvaltalainen psykologi ja psykoanalyytikko (k. 1994)
22. huhtikuuta – Rita Levi-Montalcini, vuoden 1986 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut italialainen neurologi (k. 2012)
23. huhtikuuta – Lars P. Jensen, tanskalainen poliitikko (k. 1986)
24. huhtikuuta – Bernhard Grzimek, saksalainen eläintieteilijä, eläinlääkäri ja luonnonsuojelija (k. 1987)
27. huhtikuuta – Guillermo León Valencia, Kolumbian presidentti (1962–1966) (k. 1971)
30. huhtikuuta – Juliana, Alankomaiden kuningatar (1948–1980) (k. 2004)
1. toukokuuta – Pentti Kosola, suomalainen hävittäjälentäjä ja Lapuan liikkeen jäsen (k. 1940)
1. toukokuuta – Giánnis Rítsos, kreikkalainen runoilija ja vasemmistoaktivisti (k. 1990)
7. toukokuuta – Edwin H. Land, yhdysvaltalainen keksijä (Polaroidin perustaja) (k. 1991)
14. toukokuuta – Arthur Bispo do Rosário, brasilialainen tekstiilitaiteilija ja kuvanveistäjä (k. 1989)
15. toukokuuta – James Mason, englantilainen näyttelijä (k. 1984)
20. toukokuuta – Usko Haahti, suomalainen everstiluutnantti ja asekätkennän johtaja (k. 1978)
21. toukokuuta – Guy de Rothschild, ranskalainen pankkiiri ja filantrooppi (k. 2007)
26. toukokuuta – Richard Maibaum, yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja (k. 1991)
30. toukokuuta – Benjamin David Goodman (”Benny Goodman”), yhdysvaltalainen klarinetisti, jazz-muusikko ja orkesterinjohtaja (k. 1986)
4. kesäkuuta – Eino Luukkanen, suomalainen hävittäjä-ässä ja Mannerheim-ristin ritari (k. 1964)
6. kesäkuuta – Sers Jesaja Berlins (”Isaiah Berlin”), latvialais-brittiläinen filosofi ja aatehistorioitsija (k. 1997)
7. kesäkuuta – Virginia Apgar, yhdysvaltalainen anestesialääkäri ja pediatri (k. 1974)
12. kesäkuuta – Veikko Pentikäinen, suomalainen vanhoillislestadiolainen saarnaaja (k. 1992)
19. kesäkuuta – Osamu Dazai, japanilainen kirjailija (k. 1948)
20. kesäkuuta – Errol Flynn, australialainen näyttelijä (k. 1959)
28. kesäkuuta – Henno Kamppuri, suomalainen arkkitehti (k. 1980)
30. kesäkuuta – Juan Bosch, dominikaanilainen kirjailija ja Dominikaanisen tasavallan presidentti (1963–1963) (k. 2001)
30. kesäkuuta – Paul Constantinescu, romanialainen säveltäjä (k. 1963)