stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joutsenet (Jussi Mäntysen veistos, Tampere)

| Joutsenet |
| --- | --- |

Nimi:  Joutsenet
Tekijä:  Jussi Mäntynen
Valmistumisvuosi:  1938
Taiteenlaji:  kuvaveisto
Korkeus:  250 cm (jalustoineen)
Sijainti:  Kirjastonpuisto, Tammerkoski
Paikkakunta:  Tampere
Koordinaatit:  61°29′56.0″N, 023°45′47.1″E
Joutsenet on suomalaisen kuvanveistäjä Jussi Mäntysen suunnittelema, Tampereen Tammerkosken kaupunginosassa Kirjastonpuistossa sijaitseva veistos, joka kuvaa kahta ylöspäin kurottautuvaa joutsenta. Veistos on valettu pronssiin ja sen korkeus graniittijalustoineen on 250 senttimetriä. Veistoksesta on tehty kaikkiaan kolme valosta – vuosina 1936, 1938 ja 1963. Tampereen valos on vuodelta 1938; valokset vuosilta 1936 ja 1963 sijaitsevat Turussa.
Jussi Mäntystä pidetään tunnetuimpana suomalaisena eläinveistosten tekijänä. Hän perehtyi eläinten ulkoisiin ominaisuuksiin työskennellessään Helsingin yliopiston eläinmuseossa yhteensä liki 30 vuotta aluksi preparaattorin apulaisena ja myöhemmin konservaattorina. Mäntysen kuvaamat eläimet esiintyvät lajityypillisissä asennoissa ja veistokset kuvastavat myös eläinten liikettä ja luonnetta jäntevän pelkistetysti. Mäntynen sai Joutsenet-veistoksellaan Grand Prix'n Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1937. Veistoksen ensimmäinen valu on vuodelta 1936 ja se päätyi Turun vanhalle hautausmaalle Arvo ja Irja Ketosen hautamuistomerkiksi.
Tampereen kaupunki hankki patsaasta vuonna 1938 tehdyn valoksen, ja se paljastettiin samana vuonna Tammerkosken rannalle Kirjastonpuistoon. Kaupunki jakoi patsaasta teetettyjä pienikokoisia kopioita palkintona muun muassa merkittävistä yhteiskunnallisista ansioista. Pienoispatsaita teetettiin yhteensä 42 kappaletta ja niitä jaettiin vuosina 1959–1993.
Jussi Mäntynen ja hänen vaimonsa Aune Mäntynen teettivät patsaasta kolmannen valoksen vuonna 1963, he olivat suunnitelleet siitä itselleen hautamuistomerkkiä. Myöhemmin he tulivat kuitenkin siihen tulokseen, että veistos olisi helpommin ihmisten nähtävillä jossain puistossa ja lahjoittivat patsaan Turun kaupungille, joka pystytti sen Tuomiokirkonpuistoon vuonna 1970. Tämä valos tunnetaan nimellä Ylös pyhään pyörryttävään korkeuteen.
Obaman oppivuosi

| Obaman oppivuosi - Amerikan idoli putosi maanpinnalle |
| --- | --- |

Kirjailija:  Keijo Korhonen
Kieli:  Suomi
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2010
Sivumäärä:  245
ISBN:  978-951-0-35972-3
Sarja: Barrikadi
Edeltävä:  Pax Americana
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Obaman oppivuosi – Amerikan idoli putosi maanpinnalle on Suomen entisen ulkoasiainministerin, myöhemmin Arizonan yliopiston professorin Keijo Korhosen kirjoittama pamfletti. WSOY julkaisi sen vuonna 2010. Kirja käsittelee Yhdysvaltain 44. presidentin Barack Obaman onnistumista virassaan ensimmäisen presidenttivuoden aikana. Se on jatkoa Korhosen vuonna 2008 ilmestyneelle pamfletille Pax Americana, joka käsitteli Obaman edeltäjän George W. Bushin onnistumista presidenttinä.
Aiheesta muualla

Räikkä, Jyrki: Obama vaalii Bushin perintöä. Helsingin Sanomat.  20.1.2010. Arkistoitu 26.1.2010. Viitattu 1.10.2020.
Othniel Charles Marsh

Othniel Charles Marsh
Othniel Charles Marsh (29. lokakuuta 1831 Lockport, New York, Yhdysvallat – 18. maaliskuuta 1899) oli 1800-luvun merkittävimpiä paleontologeja. Hän löysi ja nimesi monia fossiileja Länsi-Amerikassa.
Marsh valmistui Yalen yliopistosta vuonna 1860 opiskeltuaan geologiaa ja mineralogiaa. Lisäksi hän oli opiskellut Saksassa paleontologiaa. Hän kävi kollegansa Edward Drinker Copen kanssa niin sanottuja luusotia. Marsh löysi ja nimesi muun muassa Apatosauruksen ja Allosauruksen. Marshin tunnetuimpiin teorioihin kuuluu teoria lintujen polveutumisesta dinosauruksista.
Aiheesta muualla

National Academy of Sciences Biographical Memoir
Olpe (kaupunki)

| Olpe |
| --- | --- |
 Kurkölner Platz
 Olpe
 Koordinaatit: 51°2′N, 7°51′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Piirikunta:  Olpen piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  85,9 km²
Korkeus:  307 m
Väkiluku (2019):  24 551
 – Väestötiheys:  286 as./km²
Postinumero:  57462
Suuntanumero(t):  02761, 02722, 02764
 
 www.olpe.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Olpen sijainti Olpen piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa.
Olpe on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se on saman nimisen piirikunnan pääkaupunki.
Maantiede

Olpe sijaitsee kumpuilevassa maastossa osavaltionsa kaakkoisosassa noin 60 kilometriä Kölnistä itään ja saman verran Dortmundista eteläkaakkoon. Olpe ja Olpen piirikunta on muuhun Nordrhein-Westfalenin osavaltioon nähden harvaan asuttu. Ne kuuluvat osavaltionsa kaakkoisosan kattavaan Arnsbergin hallintopiiriin.
Olpe kuuluu myös historialliseen Sauerlandin alueeseen ja se sijaitsee Sauerlandin lounaisosassa. Olpen pohjoispuolella on matalahko Ebbegebirgen vuoristo ja itäpuolella niin ikään matalahko Rothaargebirgen vuoristo. Olpen alueella virtaa 45-kilometrinen Bigge-joki. Aivan kaupungin pohjoispuolella on noin yhdeksän neliökilometrin laajuinen tekojärvi Biggesee.
Historia

Ensimmäinen asiakirjamaininta Olpesta on vuodelta 1220 ja kaupunkioikeudet (Soester Stadtrecht) paikkakunta sai 1311. Saman vuosisadan puolivälissä rutto tappoi suuren osan kaupungin ja nykyisen Olpen piirikunnan alueen väestöstä. Olpen kaupunginmuuri, josta on säilynyt osia nykyaikaan, rakennettiin vuoden 1373 suurpalon jälkeen. Seuraavina vuosisatoina kaupunki kehittyi hiljalleen noitavainoista ja vuoden 1634 suurpalosta huolimatta. Rautatieverkkoon Olpe liitettiin 1875.
Toisen maailmansodan aikana maaliskuussa 1945 Olpeen kohdistettiin massiivinen pommitus ja huhtikuussa Yhdysvaltain joukot miehittivät kaupungin. Olpen osalta suursota päättyi siihen. Vuonna 1969 Olpen kaupunkiin liitettiin ympäristön maalaiskunnat Olpe-Land, Kleusheim ja Rhode sekä osia Heldenin kunnasta.
Olpen kaupunginmuurista on säilynyt noin 200 metriä. Kaupungin maamerkkejä on St.-Martinus-kirkko, jonka torni on 61 metriä korkea. 1900-luvun alussa rakennettu kirkko kärsi pommitusvaurioita maaliskuun 1945 hyökkäyksessä. Vuonna 1753 vihitty kappeli Kreuzkapelle on suojeltu.
Talous ja liikenne

Olpen talouselämää hallitsevat keskisuuret yritykset, erityisesti metalliteollisuus on tärkeä. Palvelualoista merkittäviä ovat vähittäiskauppa ja matkailu.
Olpen rautatieasema ei ole enää käytössä. Kaupunkia palvelee paikallislinja Biggesee-Express (RB 92). Lähiliikenteen bussilinjoja on useita. Moottoritie BAB 4 kulkee Olpen eteläpuolitse ja BAB 45 keskustan länsipuolitse.
Aiheesta muualla

Olpe, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Olpe
Die Villa
Käännös suomeksi
Oskar von Schoultz

Oskar von Schoultz (25. lokakuuta 1872 Helsinki – 18. maaliskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen yliopiston lehtori ja kielenkääntäjä.
Henkilöhistoria

Von Schoultzin vanhemmat olivat kenraalimajuri Karl Lorenz Adalbert von Schoultz ja Rosalio Constance Sofie von Schoultz. Von Schoultz oli naimisissa vuodesta 1900 Marie Natalie Ljubov Eveline Tigerstedtin kanssa. Hän kävi Kiovan kadettikoulun 1883–1889, Pietarin 1. kadettikoulun 1889–1890, Pavlovskin sotaopiston  1890–1892, sotilassähköteknillisen koulun upseeriluokan 1893–1895 sekä opiskeli Kiovan yliopistossa 1896–1898. Von Schoultzista tuli aliluutnantti 1892, luutnantti 1898 ja alikapteeni 1906. Von Schoultz palveli 1. ja 7. sapööripataljoonassa 1892–1898 ja toimi sitten armeijasta erottuaan kielenkääntäjänä eri virastoissa ja venäjänkielen opettajana oppikouluissa. Hän oli Helsingin yliopiston venäjän kielen lehtorina 1903–1939 ja Suomen senaatin kielenkääntäjänä 1899–1914.
Von Schoultz oli vankilassa ensimmäisen maailmansodan aikana kieltäydyttyään osallistumasta sotaan tsaari-Venäjän armeijassa. Hän kirjoitti 1930-luvulla useita rauhanaatetta ja kuolemanrangaistusta käsitelleitä artikkeleita. Von Schoultz kirjoitti myös useita tutkielmia venäläisestä kirjailijasta Fjodor Dostojevskistä.
Von Schoultz osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1900 ja 1905–1906.
Teoksia

I frågan om fångarnas bestraffning.       Söderström, Helsingfors 1918
Det blir nog bra : sagan om Hans, silversmeden från Ekenäs.       Söderström, Helsingfors 1922 (nimimerkillä Farbror Oskar)
Kriget och klasskampen : några uppsatser.     Fram, Vasa 1924
Ein Dostojewskij Fund. Commentationes humanarum litterarum Tom. 1, 4.         Finska vetenskaps–societeten, Helsingfors 1924
Lausumia kuolemanrangaistuksesta,  kirj. Oskar von Schoultz ym.    Helsinki 1934 (Eripainos Rauhaa kohti–lehdestä)
Ett ungdomsminne.      Helsingfors 1941
Svetlyi, zhizneradostnyi Dostojevski (Valoisa, elämäniloinen Dostojevski).    Petroskoin yliopiston kustantamo 2000  (teoksen pohjana von Schoultzin 1931–1932 pitämä venäjänkielinen luentosarja ja lisäksi mukana on von Schoultzin vuonna 1941 laatima tutkielma Dostojevskin Kristus-kuvasta)
Jānis Cakuls

Jānis Cakuls (4. heinäkuuta 1926 Rudzati – 26. helmikuuta 2022) oli latvialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Riian arkkihiippakuntaan Peter Strods 18. syyskuuta 1949. Hänet nimitettiin 9. marraskuuta 1982 Riian ja Liepājan apostoliseksi koadjuuttorihallitsijaksi sekä Tinistan titulaaripiispaksi.
Cakulsin konsekroi 11. joulukuuta 1982 Julijans Vaivods, jota avustivat Kazimirs Dulbinskis ja Valerians Zondaks.
23. toukokuuta 1990 Cakulsista tuli Riian ja Liepājan apostolinen hallitsija. 8. toukokuuta 1991 hän sai uuden nimityksen Riian vihkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 18. kesäkuuta 1993.
Jānis Bērziņš

Jānis Bērziņš (latv.) tai Jan Berzin (ven.) on seuraavien henkilöiden nimi:
Jānis Bērziņš-Ziemelis eli Jan Antonovitš Berzin (1881–1938), latvialainen bolševikki ja neuvostoliittolainen diplomaatti
Jānis K. Bērziņš eli Jan Karlovitš Berzin (1889–1938), latvialainen bolševikki ja neuvostoliittolainen tiedustelujohtaja
Jānis Bērziņš eli Jan Andrejevitš Berzin (1890–1938), latvialaissyntyinen neuvostoliittolainen ammattiyhdistys- ja teollisuusjohtaja
Jānis Bērziņš (s. 1993), latvialainen koripalloilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jānis Bērziņš”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Othmar Karas

| Othmar Karas |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin varapuhemies
 18. tammikuuta 2022 –  
Edeltäjä:  Roberta Metsola
Euroopan parlamentin jäsen
 1. heinäkuuta 1999 –  
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. joulukuuta 1957 (ikä 66)
Tiedot
Puolue:  Itävallan kansanpuolue
Tutkinnot:  Wienin yliopisto
Aiheesta muualla
www.othmar-karas.at/de/index.php
Othmar Karas (s. 24. joulukuuta 1957[lähde? ]) on itävaltalainen poliitikko, joka on toiminut Euroopan parlamentin ensimmäisenä varapuheenjohtajana tammikuusta 2022 lähtien. Hän on ollut Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 1999. Hän on Itävallan kansanpuolueen (ÖVP) jäsen, joka puolestaan ​​on sidoksissa Euroopan kansanpuolueeseen.[lähde? ]
Karas toimii Euroopan parlamentin talous- ja raha-asioiden valiokunnassa sekä veropäätöksiä ja muita luonteeltaan tai vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä käsittelevässä erityisvaliokunnassa. Vuosina 2012–2022 hän oli yksi Euroopan parlamentin varapuhemiehistä.[lähde? ] Hänet valittiin ensimmäiseksi varapuhemieheksi 18. tammikuuta 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Othmar Karas Wikimedia Commonsissa
Official website (in German)
Othmar Karas Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Declaration[vanhentunut linkki] of financial interests (in German; PDF file)
Onan kieli

| Ona |
| --- | --- |
Muu nimi:  selk'nam
Tiedot
Alue:   Argentiina
Puhujia:  2
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  chonkielet
Kieliryhmä:  saaristo-chonkielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  -
ISO 639-3:  ona
 Ohje 
Onan eli selknamin kieli oli onien puhuma kieli, jota puhuttiin Argentiinan Tulimaassa. Vuonna 1991 kielellä oli vielä jäljellä kaksi sitä äidinkielenään puhuva henkilöä, mutta se on myöhempien arvioiden mukaan luultavasti jo hävinnyt, vaikka varmuutta asiasta ei ole. Kielen on korvannut käytöstä espanjan kieli.
Ona kuuluu chonkieliin ja sen läheisin sukulaiskieli on haush. Onalla lasketaan olevan kaksi murretta.
Kielellä ei ole kirjallista muotoa.
Fonologia > Konsonantit

|  |  | Bilabiaali | Alveolaari> Norm. | Alveolaari> Dent. | Palatoalveolaari | Retrofleksi | Palataali | Velaari | Uvulaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | Nasaali | m | n |  |  |  |  |  |  |  |
| Klusiili | Norm. | p | t |  |  |  |  | k | q | ʔ |
| Klusiili | Ejek. | p' | t' |  |  |  |  | k' | q' |  |
| Affrikaatta | Norm. |  |  |  | t͡ʃ |  |  |  |  |  |
| Affrikaatta | Ejek. |  |  |  | t͡ʃ' |  |  |  |  |  |
| Frikatiivi | Frikatiivi |  | s | s̪ |  | ʂ |  | x |  | h |
| Lateraali | Lateraali |  | l |  |  |  |  |  |  |  |
| Yksitäryinen tremulantti | Yksitäryinen tremulantti |  | ɾ |  |  |  |  |  |  |  |
| Puolivokaali | Puolivokaali |  |  |  |  |  | j | w |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea |  |  | u |
| Puolisuppea | e |  |  |
| Avoin |  | a |  |
Kaikki vokaalit voivat esiintyä niin lyhyinä kuin pitkinäkin.
Lähde:
Kaksihammasvalas

| Kaksihammasvalas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Valaat Cetacea
Alalahko::  Hammasvalaat Odontoceti
Heimo::  Nokkavalaat Hyperoodontidae
Suku::  Varsinaiset kuonokoppavalaat Mesoplodon
Laji::  bidens
Kaksiosainen nimi
 Mesoplodon bidens  (Sowerby, 1804) 
 Kaksihammasvalaan levinneisyys
Katso myös
   Kaksihammasvalas Wikispeciesissä   Kaksihammasvalas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaksihammasvalas eli pohjoisatlantinnokkavalas eli hammasvalas (Mesoplodon bidens) on nokkavalaiden heimoon kuuluva valaslaji. Sillä on erityisen pitkä, nokkamainen kuono. Vain koirailla on hampaat, ja niilläkin vain yksi hammaspari alaleuassa. Kaksihammasvalaiden arvellaan elävän syömällä syvänmerenkaloja ja mustekaloja, jotka ne nielaisevat kokonaisina. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on hammasvalas.
Nordean pankkimuseo

| Nordean pankkimuseo |
| --- | --- |

Tyyppi:  Museo, pankkimuseo, paikallismuseo 
Osoite:  Aleksanterinkatu 36 B, 00100 Helsinki  
Sijainti:  Helsinki 
Kotisivut:  nordea.fi/henkiloasiakkaat/pan... 
Koordinaatit:  60°10′08″N, 24°56′53″E
 fiNordean pankkimuseo 
Yhdyspankin pääkonttoriksi suunniteltu rakennus valmistui vuonna 1898. Sen piirsi arkkitehti, professori Gustaf Nyström.
Nordean pankkimuseo on suomalaisen liikepankkitoiminnan erikoismuseo Helsingissä. Museota ylläpitää Nordean Taidesäätiö. Museo sijaitsee Nordean edeltäjän Suomen Yhdyspankin vanhan pankkitalon holvissa osoitteessa Aleksanterinkatu 36 B.
Suomen ensimmäinen liikepankki, Suomen Yhdyspankki, perustettiin vuonna 1862. Liikepankkitoiminnan pitkä historia ja Suomen talouselämän kehitys kulkevat käsi kädessä. Pankkimuseossa tähän kehityskulkuun voi tutustua peruskokoelmaan kuuluvan esineistön, valokuvien, pilapiirrosten, mainosten ja aineistoa elävöittävien tarinoiden avulla. Perusnäyttelyn lisäksi museossa on esillä vaihtuvia teemanäyttelyitä.
Museo on avoinna ryhmille arkisin sopimuksen mukaan. Vierailu on maksuton. Lisäksi museossa järjestetään avointen ovien tilaisuuksia, yleensä kuukauden ensimmäisenä torstaina.
Pysyvä näyttely

Museon sydän on kulttuurihistoriallisesti arvokas 1900-luvun alun pankki-interiööri, joka on peräisin Pohjoismaiden Osakepankin Helsingin sivukonttorista. Arkkitehtitoimisto Gesellius, Lindgren & Saarisen suunnittelemasta pankkikonttorista on näytteillä osa pankkisalia ja johtajan huone. Tunnelmaa täydentävät Eric O. W. Ehrströmin ja Alpo Sailon toteuttamat konttoria koristaneet taideteokset.
Museossa on muistoja jokaisesta Nordean Suomessa toimineesta edeltäjäpankista: osakekirja, säästölipas tai jokin muu pankissa käytössä ollut esine. Esillä on myös harvinaisuuksia, kuten Suomen Yhdyspankin omat setelit.
Museoesineet

Esinekokoelman kautta saa käsityksen suomalaisen liikepankkitoiminnan historiasta ja kehityksestä 1860-luvulta alkaen. Museon vanhimmat esineet ovat peräisin pankin perustamisen ajoilta. Esineitä on kaikista edeltäjäpankeista ja eri puolilta Suomea. Suurin osa esineistä on pankin hankkimia työ- ja käyttöesineitä, osa on pankin saamia liikelahjoja tai museolle lahjoitettuja esineitä.
Keskeisiä esineitä ovat pankissa käytetyt laskukoneet ja ns. shekinvarmentimet.  Pankkimuseon vanhin mekaaninen laskukone on vuodelta 1891. Sitä ennen käytettiin helmitaulua. Mekaaniset laskukoneet yleistyivät pankeissa 1900-luvun alkupuolella, ja niiden uudemmat mallit olivat käytössä vielä 1970-luvulla. Vanhimmat shekinvarmentimet ovat 1800-luvun lopulta.
Museossa esillä olevat Yhdyspankin setelit vuosilta 1867 ja 1882 ovat hyvin harvinaisia. Ne edustavat aikaa, jolloin yksittäinen liikepankki sai laskea liikkeelle omia seteleitä.
Näytteillä on myös vanhoja mainoksia, säästölippaita, takavuosien valuuttalaskin, voitto-obligaatioiden arvontarumpu, pörssipulpetti, ensimmäinen reaaliaikainen pankkiautomaatti ja paljon muuta.
Opastetut kierrokset

Pankkimuseon opastetulla kierroksella kerrotaan tarinoita ja tietoja pankin toiminnasta, kuten esimerkiksi entisaikojen osaamisvaatimuksista, pankkityössä käytetyistä esineistä ja eräistä pankissa työskennelleistä henkilöistä.
Aiheesta muualla

nordea.com: Our history (englanniksi)
Pohjoismaiden Osakepankin Helsingin sivukonttori, noin 1910-luku.
Konelaskukilpailut Kansallispankissa 23.3.1957, Oy Foto Ab.
Olof

| Olof |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  29. heinäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Olle, Ola, Ole
Vastineita eri kielissä:  Olav, Olaf, Olaus
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Olof on miehen etunimi. Se on ruotsalainen muoto muinais­skandinaavisesta nimestä, joka on esiintynyt muodoissa Aleifr, Anleifr ja Olafr ja tarkoittaa esi-isien jälkeläistä, sukunsa vesaa.
Suomessa nimi Olof on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 7099 henkilölle. Olofin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 29. heinäkuuta, Norjan kuningas Olavi Pyhän kuolin- ja muisto­päivänä, Pyhän Olavin päivänä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olof Wikimedia Commonsissa
Olof Åhlström

Olof Åhlström
Olof Åhlström (14. elokuuta 1756 Vårdinge – 11. elokuuta 1835 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, urkuri, pianisti ja musiikin kustantaja.
Elämä

Åhlström asui Tukholmassa vuodesta 1772 ja opiskeli urkujensoittoa Ferdinand Zellbell nuoremman johdolla. Vuonna 1776 hänestä tuli tukholmalaisen Maria Magdaleenan kirkon urkuri. Vuonna 1792 hänet nimitettiin Pyhän Jaakobin kirkon urkuriksi; tässä virassa hän pysyi kuolemaansa saakka. Åhlström perusti musiikkikustantamon vuonna 1783. Hän työskenteli lisäksi sotakollegion palveluksessa vuoteen 1827 ja sai vuonna 1804 nimityksen sotaneuvoston päälliköksi. Åhlström oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1785 ja akatemian opetusjohtaja vuosina 1803–1805. Hän toimi vapaamuurareissa vuodesta 1779.
Åhlström sai vuonna 1788 Kustaa III:lta yksinoikeuden musiikin kustantamiseen seuraavien kahdenkymmenen vuoden ajan, joten hänen oma kustantamonsa oli aikoinaan Ruotsin ainoan musiikkikustantamon asemassa. Yksinoikeutta vielä laajennettiin vuoteen 1823, vaikka yksinoikeus oli lopulta supistettu koskemaan pienempää musiikin kustantamisen osa-aluetta. Omien sävellystensä lisäksi Åhlström kustansi lukuisten muiden ruotsalaisten ja ulkomaalaisten säveltäjien teoksia. Hän oli ensimmäinen Carl Michael Bellmanin Fredmans epistlar och Fredmans sånger -kappaleiden (1790–1791) kokoaja ja kustantaja. Åhlström teki yhteistyötä Johann Christian Friedrich Hæffnerin kanssa messukirjassa Swenska mässan med därtill hörande svar och sånger (1799) ja julkaisussa Svensk choralbok (Ruotsalainen virsikirja, 1820). Åhlström sai lisäksi Ruotsin kuninkaalliselta musiikkiakatemialta tehtäväkseen koota virsikirjan ChoralBok i Öfverensstämmelse med Svenska Församlingars vanliga sång, joka julkaistiin vuonna 1832. Hän keräsi myös kansanlauluja ja -tansseja Arvid August Afzeliuksen kanssa.
Teokset

Åhlström sai vuonna 1787 tilauksen musiikin säveltämiseksi oopperaan Frigga, jonka libreton laati Carl Gustaf af Leopold. Teos esitettiin vain muutamia kertoja. Suositummaksi nousi Åhlströmin toinen ooppera, Tanddoktorn, joka esitettiin vuonna 1829 kahdeksankymmentä kertaa Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa.
Åhlström sävelsi oopperoidensa lisäksi muun muassa yksitoista kantaattia, virsiä, muita lauluja, vapaamuurarien seremoniallista musiikkia ja instrumentaalimusiikkia, kuten urkusävellyksiä ja sonaatteja. Lauluissaan hän käytti sanoituksia sellaisilta kirjoittajilta kuin Johan Henric Kellgreniltä, Frans Michael Franzéniltä, Johan David Valeriukselta, Mikael Choraeukselta ja Charlotta Cederströmiltä sekä kälyltään Anna Maria Lenngreniltä.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Olof Wibelius

Olof Wibelius (oik.) kohtaa kreivi Friedrich Wilhelm von Buxhoevdenin. Albert Edelfeltin maalaus vuodelta 1899.
Olof Wibelius (vuodesta 1808 aateloituna af Wibeli; 10. helmikuuta 1752 Södertälje – 1. heinäkuuta 1823 Karlstad) oli ruotsalainen virkamies, joka toimi Savon ja Karjalan läänin maaherrana vuosina 1803–1808. Suomen sodan aikana hän kieltäytyi noudattamasta laittomina pitämiään venäläisten ylipäällikön, kenraali von Buxhoevdenin määräyksiä. Wibelius tunnetaan parhaiten J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden runosta Maaherra, jossa hänet on kuvattu rohkeana siviilinä.
Ura

Wibeliuksen vanhemmat olivat Södertäljen kirkkoherra Nils Wibelius ja Ulrika Lindqvist. Hän kävi Strängnäsin lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1774. Wibelius suoritti tuomarintutkinnon 1776 ja hän sai varatuomarin arvon 1780.
Wibelius toimi Uppsalan lääninkanslian kirjurina 1774–1777, Turun hovioikeuden ylimääräisenä kanslistina ja varanotaarina 1777–1783 sekä Turun ja Porin läänin lääninsihteerinä 1783–1794. Hän oli Karjalan laamannikunnan laamannina 1794–1803, toimi samalla Turun ja Porin läänin virkaatekevänä maaherrana 1801–1802 ja oli sen jälkeen Savon ja Karjalan läänin maaherrana Kuopiossa vuodesta 1803. Wibelius oli mukana perustamassa Suomen Talousseuraa ja toimi seuran ensimmäisenä sihteerinä 1797–1800. Wibelius oli myös koskenperkausjohtokunnan jäsenenä vuodesta 1799 alkaen. Wibeliusta pidettiin tarmokkaana ja aikaansaavana virkamiehenä mutta hänen huonoina puolinaan nähtiin itsevaltaisuus sekä pykälien ja muotoseikkojen ylenmääräinen korostaminen.