stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
George Clooney
Ura

Clooneyn näyttelijänura sai alkunsa, kun hänen serkkunsa Miguel Ferrer antoi Clooneylle työtä uudessa elokuvassaan. Elokuvaa ei koskaan julkaistu, mutta Clooney innostui elokuvan tekemisen myötä jälleen näyttelemisestä ja muutti Los Angelesiin. Siellä hän sai rooleja televisiosarjoissa kuten The Facts of Life (1985–1987), Roseanne (1988–1991), Bodies of Evidence ja Rakkaat siskot. Hän näytteli joissain pienissä elokuvarooleissa kuten elokuvassa Tappajatomaattien paluu (1988). Hän ansaitsi jo tuolloin parisataatuhatta dollaria vuodessa, mutta kertoo ettei ollut kuitenkaan tyytyväinen uraansa.
Menestyssarja Teho-osasto (1994–1999) teki Clooneysta tähden lähes yhdessä yössä. Hän esiintyi Teho-osaston tekemisen aikana monessa menestyselokuvassa. Vuonna 1999 hän jätti sarjan ja siirtyi kokonaan elokuviin. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Salaisen agentin tunnustukset (2002). Hän tuotti poliittisen draaman Syriana (2005) ja näytteli siinä. Hän loukkasi selkärankansa elokuvan kuvauksissa ja joutui kahteen leikkaukseen. Clooneyn seuraava ohjaus Good Night, and Good Luck. (2005) toi hänelle Oscar-ehdokkuudet parhaasta ohjauksesta ja parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta.
Politiikassa

Poliittisesti Clooney on liberaali. Hän on vastustanut julkisesti Irakin sotaa ja arvostellut presidentti George W. Bushia. Clooney meni 2006 Sudanin Darfuriin tekemään videoraporttia alueen ongelmista sodan keskellä. Hän puhui julkisuudessa Darfurin kansanmurhaa vastaan ja perusti Not On Our Watch -järjestön auttamaan darfurilaisia. Hänet nimitettiin Yhdistyneiden kansakuntien rauhanlähettilääksi 2008.
Yksityiselämä

Clooney on ollut kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli näyttelijä Talia Balsam. Syyskuussa 2014 Clooney meni naimisiin brittiläisen ihmisoikeusasianajaja Amal Alamuddinin kanssa, jonka kanssa hänellä on vuonna 2017 syntyneet kaksoset, tyttö ja poika.
People on nimennyt Clooneyn ”maailman seksikkäimmäksi mieheksi” vuosina 1997 ja 2006.
Filmografia > Ohjaukset

Salaisen agentin tunnustukset (2002)
Good Night, and Good Luck (2005)
Unscripted (viisi jaksoa, 2005)
Sydän kolmantena jalkana (2008)
Vallan kääntöpuoli (2011)
The Monuments Men (2014)
Suburbicon (2017)
Catch-22 (2019)
The Midnight Sky (2020)
Palkinnot ja ehdokkuudet

Clooney sai Golden Globe -palkinnon parhaasta miespääosasta komediaelokuvassa Coenin veljesten elokuvassa Voi veljet, missä lienet? (2000). Hän voitti vuonna 2006 elokuvasta Syriana Oscar-palkinnon parhaasta sivuosasuorituksesta. Hän sai ensimmäisen miespääosan Oscar -ehdokkuutensa elokuvasta Michael Clayton (2007). Lisäksi Clooney oli elokuvasta muun muassa SAG- ja Golden Globe -ehdokkaana.tarvitaan parempi lähde Clooney voitti parhaan näyttelijän Golden Globe -palkinnon elokuvasta The Descendants (2011). Clooneyn tuottama Argo (2012) voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon 2013.
Palkinnot ja ehdokkuudet > Palkinnot

1998 Parhaan miespääosan Golden Globe komediasarjassa: Voi veljet, missä lienet?
2006 Parhaan miessivuosan Oscar: Syriana
2006 Parhaan miessivuosan Golden Globe Syriana
Palkinnot ja ehdokkuudet > Ehdokkuudet

1995, 1996 Parhaan miespääosan Emmy draamasarjassa: Teho-osasto
1996, 1997, 1998 Parhaan miespääosan Golden Globe draamasarjassa: Teho-osasto
2006 Parhaan ohjauksen Oscar: Good Night, and Good Luck.
2006 Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar: Good Night, and Good Luck.
2006 Parhaan miessivuosan Bafta: Syriana
2006 Parhaan miessivuosan Bafta: Good Night, and Good Luck.
2006 Parhaan ohjauksen Bafta: Good Night, and Good Luck.
2006 Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Bafta: Good Night, and Good Luck.
2006 Parhaan ohjauksen Golden Globe: Good Night, and Good Luck.
2006 Parhaan käsikirjoituksen Golden Globe: Good Night, and Good Luck.
2008 Parhaan miespääosan Oscar: Michael Clayton
2008 Parhaan miespääosan Bafta: Michael Clayton
2008 Parhaan miespääosan Golden Globe draamaelokuvassa: Michael Clayton
2009 Parhaan miespääosan Oscar: Up in the Air
2011 Parhaan miespääosan Oscar: The Descendants
tarvitaan parempi lähde
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Clooney Wikimedia Commonsissa
| n k George Clooneyn ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
 Salaisen agentin tunnustukset (2002)  Good Night, and Good Luck. (2005)  Sydän kolmantena jalkana (2008)  Vallan kääntöpuoli (2011)  The Monuments Men (2013) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef 
George Clooney Venetsian elokuvajuhlilla 2009.
Yangiyer

| Yangiyer |
| --- | --- |

 Yangiyer
 Koordinaatit: 40°16′19″N, 68°49′45″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Syrdarjan alue
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2024):  48 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yangiyer (uzb. kyrill. ja ven. Янгие́р, Jangijer) on kaupunki Syrdarjan alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Janubiy Mirzachoʻl -kanavan varrella 30 kilometriä alueen pääkaupungista Gulistonista etelään. Kaupungissa oli 48 000 asukasta vuonna 2024.
Kaupunki on perustettu vuonna 1957 Nälkäaron raivaamisen yhteydessä. Siellä toimii rakennus- ja elintarviketeollisuutta.
Wolofit

Wolofien asuinalueet Senegalissa.
Wolofit ovat wolofin kieltä puhuva kansa Senegalissa, Gambiassa, Mauritaniassa ja naapurimaissa. He ovat Senegalin suurin etninen ryhmä. Wolofien pääelinkeino on maanviljely. Uskonnoltaan he ovat muslimeja.
Asuinalue ja kieli

Suurin osa kansasta asuu Senegambian luoteisosassa Senegal- ja Gambiajokien välisellä alueella. Wolofit ovat Senegalin suurin ja vaikutusvaltaisin etninen ryhmä, johon sulautuu myös muiden kansojen edustajia. He muodostavat 43,3 prosenttia maan väestöstä.
Gambiassa wolofit ovat mandinkojen ja fulbejen jälkeen maan kolmanneksi suurin etninen ryhmä. Vuoden 2003 väestönlaskennan mukaan heitä oli lähes 180 000 henkeä eli 14,5 prosenttia maan väestöstä.
Mauritaniassa wolofin puhujia on noin seitsemän prosenttia. He asuvat etupäässä Trarzan alueella ja Rosson rajakaupungissa. Pieniä wolofiryhmiä on myös Malissa, Guineassa ja Guinea-Bissaussa.
Wolofin kieli kuuluu nigeriläis-kongolaisten kielten maantieteellisin perustein erotettuun atlanttiseen ryhmään. Sen sukukieliä ovat serer ja fulani. Wolofia on kirjoitettu arabialaisella ja 1970-luvun alusta lähtien latinalaisella kirjaimistolla. Wolof toimii Senegalin kansojen yhteisenä kielenä. Sitä puhuu äidinkielenään noin puolet maan väestöstä ja toisena kielenään 20–30 prosenttia.
Wolofien alaryhmänä voidaan pitää lebuja, jotka asuvat Kap Verden niemellä ja sen eteläpuolisella rannikolla. Heidän pääelinkeinonsa on kalastus.
Etninen historia

Kansa on muodostunut Senegaljoen keskijuoksulla eri etnisten ryhmien sulautumisen tuloksena. 1100-luvun lopusta lähtien wolofit muodostivat Jolofin valtakunnan, joka hajosi 1500-luvun puolivälissä pieniksi osiksi.
Ranskalaiset alkoivat valloittaa wolofien kuningaskuntia 1800-luvun puolivälissä. Sitkeästä vastarinnasta huolimatta he onnistuivat alistamaan ne vuosisadan loppuun mennessä. Siirtomaa-aikana wolofien keskuuteen levisi islaminusko ja kaupungistuminen ja länsimaistuminen saivat alkunsa.
Elinkeinot ja aineellinen kulttuuri

Perinteinen elinkeino on kaskeamiseen perustuva kuokkaviljely, joka on muuttumassa kyntöviljelyksi. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, pavut ja puuvilla sekä kasvimailla maissi, vihannekset, tupakka, kurpitsa, mukulakasvit ja hedelmät. Maapähkinästä tuli 1900-luvun alussa tärkein rahakasvi. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Wolofien naudat annetaan yleensä fulbejen laidunnettavaksi. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, metsästystä ja keräilyä. Käsityöammatteja ovat metallin, puun ja nahkan käsittely sekä kultasepäntyöt. Naiset tekevät saviastioita ja kehräävät, miehet kutovat kankaita. Wolofit muodostavat suurimman osan Senegalin teollisuustyöväestä, virkamiehistä ja kauppiaista.
Wolofien hajanaiset tai moskeijan ympärille tiiviisti rakennetut kylät ovat yleensä pieniä. Perinteinen asumus on hirssinvarsista tai savesta pystytetty pieni pyöreä maja, jossa on maalattia ja kartiomainen olkikatto. Nykyään yleisempiä ovat neliskulmaiset talot, jotka varakkaammalla väellä on rakennettu sementistä ja varustettu tiili- tai peltikatolla. Taloja, eläinsuojia ja talousrakennuksia ympäröi hirssinvarsista tehty aita. Maaseudulla miehet pitävät leveitä housuja ja pitkiä paitoja, naiset hameita, puseroita ja leninkejä. Ruokavalio koostuu puuroista, keitoista ja kakkaroista, joita syödään maidon, lihan tai kalan kanssa. Hirssin ohella toinen peruselintarvike on riisi, joka yleensä ostetaan muualta.
Yhteiskunta ja henkinen kulttuuri

Perinteinen yhteiskunta perustuu patrilokaalisiin suurperheisiin. Sukujärjestelmä on patrilineaarinen, mutta siinä on myös matrilineaarisia piirteitä. Polygynia ja serkusaviolitot ovat yleisiä, ja myös sororaattia ja leviraattia esiintyy.
Wolofien yhteiskuntajärjestys on hierarkkinen. Sen huipulla ovat ”jalosukuiset” ja talonpojat, heidän alapuolellaan käsityöläiset ja griotit ja alimpana orjien jälkeläiset. Kastijakoa muistuttava järjestelmä on olennainen osa maaseudun elämää ja sillä on merkitystä myös kaupungeissa.
Lähes kaikki wolofit ovat muslimeja. He kuuluvat etupäässä suufilaisiin Tidjaniyya ja Muridiyya -veljeskuntiin. Islamin rinnalla elävät perinteiset uskomukset ja tavat. Kaupungeissa on jonkin verran katolisia.
Monista muista Länsi-Afrikan kansoista poiketen wolofeilla ei ole puuveistoksia tai naamioita. Naiset esittävät tansseja ja kiertävät näyttelijät järjestävät satiirisia esityksiä. Soittimia ovat rummut, kitaran kaltainen kielisoitin xalam, huilut ja ksylofonit. Suulliseen kansanperinteeseen kuuluu historiallisia kertomuksia, sananlaskuja ja eläinsatuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wolofit Wikimedia Commonsissa
Yamashiomaru-luokka

| Tamshiomaru-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  16 119 t
Pituus:  157,5 m
Leveys:  20,48 m
Syväys:  9 m
Koneteho:  4 500 shp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  221
Aseistus
Meritorjunta:  8 lentokonetta 120 syvyyspommia
Ilmatorjunta:  16 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä
Yamashiomaru-luokka oli Keisarillisen Japanin laivaston kolmen aluksen muodostama saattuetukialusluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Yamashiomaru | Mitsubishi, Jokohama | 19. heinäkuuta 1944 | 14. marraskuuta 1944 | 27. tammikuuta 1945 | upotettu 17. helmikuuta 1945 |
| Chigusamaru | Mitsubishi, Jokohama | 11. syyskuuta 1944 | 29. joulukuuta 1944 | ei | työt keskeytettiin tammikuussa 1945 siviilikäytössä 1949- |
| Zuiunmaru | Mitsubishi, Jokohama |  |  | ei | työt keskeytettiin helmikuussa 1945 siviilikäytössä 1949- 1964 |

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Yamashio Maru-class escort carrier
Käännös suomeksi
Tomoyuki Yamashita

Kenraali Tomoyuki Yamashita
Kenraali Yamashita (taustalla) oikeudenkäynnissä Manilassa
Tomoyuki Yamashita (jap. 山下 奉文, Yamashita Tomoyuki; 8. marraskuuta 1885 Kōchin prefektuuri, Japani – 23. helmikuuta 1946 Manila, Filippiinit) oli keisarillisen Japanin armeijan kenraali ja sotarikollinen toisessa maailmansodassa. Hän tuli sotilasurallaan tunnetuksi lisänimellä ”Malaijin tiikeri” valloitettuaan Britannian siirtomaat Malakan niemimaalla ja Singaporen vuosina 1941–1942. Hänet tunnettiin erittäin taitavana ja rohkeana päällikkönälähde?, joka pakotti ylivoimaiset brittijoukot antautumaan Singaporessa vuonna 1942.
Sodan jälkeen hänet tuomittiin sotarikoksista Yhdysvaltain sotilastuomioistuimessa Manilassa kuolemaan. Hänen oikeustapauksestaan tuli ensimmäinen lajiaan, jossa sotilaskomentajan vastuulle määriteltiin se, ettei hän kyennyt hallitsemaan joukkojaan. Yamashitan toimiessa Filippiineillä japanilaisten joukkojen komentajana sodan loppuvaiheessa oli joukkojen kuri höltynyt. Sotavankeja ja siviilejä murhattiin, ja raiskaukset, tuhopoltot sekä ryöstöt olivat arkipäivää. Vaikka kenraali Yamashita ei ollut antanut niistä käskyä, eikä voitu näyttää hänen olleen asioista välttämättä tietoinenkaan, hänet katsottiin ylimmäksi vastuulliseksi. Hänet teloitettiin hirttämällä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tomoyuki Yamashita Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Yamataikoku

Yamataikoku (jap. 邪馬台国) oli kiinalaisten historiankirjojen mukaan Japanissa Yayoi-kaudella ajanlaskun alun vuosisatoina sijainnut muinainen valtio. Japani oli tähän aikaan jakautunut lukuisiin pieniin valtiomuodostelmiin, joista joillakin oli yhteyksiä Kiinaan. Yamatai on näistä valtioista tunnetuin.
Kronikoiden mukaan Yamataikokua hallitsi kuningatar Himiko. Hänellä oli vallassaan yli 30 kunin (maan tai maakunnan) liittouma, ja hän vaikuttaa hallinneen kansaansa šamaanin tavoin. Hän vaikuttaa myös pitäneen yhteyttä Kiinaan ja käyttäneen Kiinalta saamaansa hyväksyntää tuomaan vallalleen legitimiteettiä. Himikon tiedetään lähettäneen lähetystön Kiinaan vuonna 238. Hänen kuolemansa jälkeen kysymys vallanperimyksestä johti sotaan Yamataikokun ympäristössä, kunnes Himikon 13-vuotias sukulaistyttö nousi maan uudeksi kuningattareksi. Myös hän lähetti lähettiläitä Kiinaan. Tämän jälkeen Yamataikokua ei mainita kiinalaisissa teksteissä.
Yamataikokun sijaintia ei tiedetä, ja siitä onkin kiistelty. Kolmen kuningaskunnan kronikassa kuvaillaan valtion sijaintia suhteessa muihin kuni-valtioihin, joita tekstissä mainitaan seitsemän, mutta näiden pikkuvaltioiden sijainnista on erilaisia tulkintoja. Suosituimpien teorioiden mukaan Yamataikoku sijaitsi joko Kyūshūn saarella tai Kinain alueella Honshūn keskiosassa.
Kirjallisuutta

Kidder, Jonathan Edward: Himiko and Japan's Elusive Chiefdom of Yamatai: Archaeology, History, and Mythology.  University of Hawaii Press, 2007.  ISBN 9780824830359  Teoksen verkkoversio.
Yamato-kausi

Paleoliittinen kausi
Jōmon-kausi
Yayoi-kausi
Yamato-kausi
Kofun-kausi
Asuka-kausi
Nara-kausi
Heian-kausi
Kamakura-kausi
Kenmu-restauraatio
Muromachi-kausi
Nanboku-chō-kausi
Sengoku-kausi
Azuchi-Momoyama-kausi
Nanban-kaupan kausi
Edo-kausi
Bakumatsu
Meiji-kausi
Taishō-kausi
Japani I maailmansodassa
Shōwa-kausi
Miehitetty Japani
Heisei-kausi
Reiwa-kausi
Yamato-kausi (jap. 大和時代, Yamato-jidai) on ajanjakso Japanin historiassa, jolloin Japanin keisarikunta hallitsi nykyisestä Yamaton provinssista, joka tunnetaan nykyisin Naran prefektuurina.
Perinteisesti Yamato-kauden sanotaan alkaneen vuonna 250 ja päättyneen vuonna 710 (Kofun-kausi n. 250-538, Asuka-kausi 538-710), mutta Yamaton hallinnon todellisesta alkamisvuodesta on kiistelty. Ympäri Japania levittäytyneet poliittiset ryhmittymät olivat haastaneet hallinnon ylivallan jossain vaiheessa Kofun-kautta. On kuitenkin varmaa, että 500-luvulla Yamato-klaaneilla oli paljon vaikutusvaltaa naapuriklaaneihin.
Yamato-valtio

Varhaisimman, Yamato-nimellä tunnetun japanilaisen valtion synty on ajoitettu Kofun-kauden alkuun. Tällöin yksi kylävaltioista keskisessä Japanissa, nykyisen Osakan-Kioton alueen lähistöllä sijainnut Yamato vahvisti asemaansa niin, että se sai liitetyksi alaisuuteensa muut pikkuvaltiot. Uuden kauden näkyvimmät ulkoiset tunnusmerkit olivat hautakummut (kofun), joita hallitseva eliitti oli alkanut rakentaa Yamato-tasangoille 200-luvun puolivälin jälkeen. Mahtavimmat olivat massaltaan suurempia kuin Egyptin pyramidit. Muodoltaan ne saattoivat olla pyöreitä, neliskulmaisia tai avaimen reiän mallisia. Hautakumpujen rakentaminen lopetettiin 600-luvulla buddhalaisuuden vaikutuksesta.
Japanin valtion synty on liitetty sotilasaristokratian johtaman uudentyyppisen yhteiskunnan muodostumiseen. On oletettu, että kysymyksessä oli joko Yayoi-kulttuurin uusi kehitysvaihe tai mantereelta tullut ratsastajakansa, joka alisti Yayoi-kauden asukkaat ja yhdisti Japanin. Viimeksi mainitusta teoriasta seuraisi myös se, että keisarillinen suku on todennäköisesti alun perin tullut Koreasta, ehkä Mimanasta, jota on pidetty joko japanilasten eteläisestä Koreasta valtaamana tukikohtana tai sitten Koreasta valtaamana tukialueena.
Yamato-valtion alkuperän selvittämistä monimutkaistaa vielä se, että jo ennen kyseisen valtion syntyä Japaniin oli muodostunut löyhä liittovaltio Yamatai, jota johti kuningatar Himiko. Kiinalaisten lähteiden mukaan hän yhdisti 30 valtiota ja lähetti vuonna 239 lähetystön Kiinaan.
Yamato-valtion synnyn taustalla oli mantereen poliittinen sekasorto: Han-dynastia oli sortunut ja Kiina oli ajautunt useita vuosisatoja kestäneeseen hajanaisuuden kauteen.
Yannima Tommy Watson

| Yannima Tommy Watson |
| --- | --- |
 Tommy Watson vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: noin 1935 Anamarapiti
Kansalaisuus:  australialainen
Taiteilija
Ala:  maalaustaide
Yannima Tommy Watson (alun perin Yannima Pikarli, tunnetaan nimellä Tommy Watson, s. noin 1935 Australia) on pitjantjatjara-kansaan kuuluva kuvataiteilija. Hän aloitti maalaamisen vuonna 2001, ja hänestä tuli Australian eturivin aboriginaalitaiteilija. Hänen maalauksensa liittyvät myyttiseen uniaikaan.
Galleria

Tommy Waston, 2013.
Réthymno

| Réthymno Réthymnon kunta Ρέθυμνο Δήμος Ρεθύμνου |
| --- | --- |
 Réthymnon linnoitus ja vanhaakaupunkia.
 Kunnan sijainti
 Réthymno
 Koordinaatit: 35°22′N, 24°28′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Réthymno
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  7301
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  397,5 km²
Väkiluku (2011):  55 525
 – Kunnallis­yksikkö:  37 462
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  34 300
 – Kaupunki:  32 468
 – Väestötiheys:  139,69 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  741 00
Suuntanumero(t):  28310
Rekisterikilpi:  ΡΕ
 
 www.rethymno.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Réthymno (kreik. Ρέθυμνο, kath.kreik. Ρέθυμνον, Réthymnon) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Ρεθύμνου, Dímos Rethýmnou tai Δήμος Ρεθύμνης, Dímos Rethýmnis), joka sijaitsee Réthymnon alueyksikössä Kreetan alueella. Kaupunki on alueyksikkönsä hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 397,5 neliökilometriä ja väkiluku 55 525. Varsinaisen Réthymnon kaupungin väkiluku on 32 468 (vuonna 2011).
Réthymno on Kreetan kolmanneksi suurin kaupunki. Se on ollut asuttu jo antiikin aikana. Nykyinen vanhakaupunki on venetsialaisvallan ajalta. Kaupungin venetsialaisperäinen linna, Réthymnon linnoitus, on yksi Kreikan suurimmista.
Maantiede

Réthymno sijaitsee Kreetan saaren pohjoisrannikolla länteen Iraklionista ja itään Chaniásta. Etäisyys Iraklioniin on 79 kilometriä, Chaniáan 60 kilometriä ja Siteíaan 226 kilometriä.
Réthymnon vanhakaupunki sijaitsee pienellä niemellä, jonka itärannalla ovat kaupungin vanha venetsialainen satama, venesatama ja uusi laivasatama. Kaupungin pääkatu on rannan suuntaisesti kulkeva, Elefthérios Venizélokselle omistettu Eleftheríou Venizélou -katu. Tärkeimpiä aukioita ovat Plateía Mikrasiatón (”Vähäaasialaisten aukio”) ja Plateía Iróon Polytechneíou (”Teknillisen korkeakoulun sankarien aukio”). Keskustassa sijaitsee myös Kunnallinen puisto (Dimotikó Kípos).
Heti kaupungin itäpuolella sijaitsee 12 kilometriä pitkä hiekkaranta, joka on Kreetan pisimpiä. Noin 10 kilometriä kaupungista länteen sijaitsee toinen pitkä ranta, joka ulottuu Georgioúpoliin saakka.
Maantiede > Kaupunginosia ja esikaupunkeja

Réthymnon kaupunginosia, esikaupunkeja ja esikaupungeiksi muuttuneita lähikyliä ovat muun muassa:
Adelianós Kámpos
Agía Eiríni
Ágios Márkos
Anógeia
Atsipópoulo
Gállos
Giannoúdi
Kastellákia
Koumpés
Megálo Metóchi
Mikró Metóchi
Misíria
Perivólia
Plataniás (Platanés)
Tría Monastíria
Violí Charáki
Historia > Antiikki

Réthymnonin seudulla on ollut asutusta viimeistään minolaisella kaudella eli Kreetan pronssikaudella, vaikka kaupungin paikka itsessään ei ollutkaan vielä minolainen keskus. Antiikin aikana Réthymnon paikalla sijaitsi Rhithymnan kaupunkivaltion eli poliksen kaupunkikeskus. Hellenistisellä kaudella kaupunki tunnettiin myös nimellä Arsinoe. Kaupunki taantui roomalaisella kaudella, ja mainitaan lähinnä kyläksi. Antiikin aikaisesta kaupungista ei ole säilynyt juurikaan jäänteitä, sillä nykyinen kaupunki peittää rauniot.
Historia > Myöhempi historia

Paikka säilyi asuttuna bysanttilaisella ja arabikaudella. Réthymno (italialaisittain Retimo) tuli muun Kreetan tavoin Venetsian vallan alle vuoden 1204 neljännen ristiretken jälkeen. Se kukoisti venetsialaisella kaudella, jolloin se toimi tärkeänä satamapaikkana Chanián (Canea) ja Iraklionin (Candia) välissä.
Osmanit aiheuttivat kaupungille suurta tuhoa jo vuosina 1538 ja 1571, jonka jälkeen se rakennettiin paljolti uudelleen. Näin syntyi Réthymnon nykyinen vanhakaupunki, joka on edelleen Kreikan saarten parhaiten säilyneitä venetsialaisia kaupunkeja. Venetsialaiset vahvistivat linnoituksia saarella Réthymno mukaan lukien, mutta osmanit saivat kaupungin, samoin kuin Chanián, haltuunsa vuonna 1645/1646.
Réthymno ei kärsinyt toisen maailmansodan pommituksista samalla tavoin kuin Iraklion ja Chaniá, joten sen vanha keskusta on paremmin säilynyt. Nykyinen Réthymnon kunta muodostui, kun Réthymno, Arkádi, Láppa ja Nikifóros Fokás yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kulttuuri ja nähtävyydet

Réthymnon nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa vanhakaupunki, joka yhdistelee venetsialaista renessanssityyliä ja osmanivallan aikaa, sekä venetsialaisaikainen Réthymnon linnoitus (Fortétza). Vanhassakaupungissa sijaitsevat venetsialaisaikaiset Rimondin lähdekaivo ja Loggia.
Réthymnon tärkein kirkko on sen katedraalikirkko Neitsyt Marian temppeliintuomisen katedraali (Megáli Panagía), joka on Kreetan kirkon Réthymnon ja Avlopótamoksen hiippakunnan piispanistuin. Muita merkittäviä kirkkoja ovat Neljän marttyyrin kirkko (Tésseris Mártyres) ja Enkelten valtiattaren kirkko (Kyría ton Angélon). Kaupungin lähellä sijaitsee useita luostareita, muun muassa Arkádin luostari, Arsánin Pyhän Georgioksen luostari ja Pyhän Irenen luostari.
Osmanivallan aikaa Réthymnossa edustavat muun muassa Neratzén moskeija, Kara Musa Paššan moskeija, Valide Sultanin moskeija ja Veli Paššan moskeija sekä Réthymnon linnoituksen Sulttaani Ibrahimin moskeija. Kaupungin tärkeimmät museot ovat Réthymnon arkeologinen museo ja Réthymnon historiallis-kansatieteellinen museo. Kaupungin alueella ei ole käytännössä lainkaan antiikin aikaisia tai varhaisempia jäänteitä. Lähimmät merkittävämmät muinaisjäänteet ovat Arménoin minolaiset haudat.
Réthymnossa järjestetään heinäkuussa musiikkifestivaali ja elokuussa renessanssifestivaali, jossa esitetään klassista musiikkia. Heinäkuun viimeisellä viikolla kaupungissa pidetään Réthymnon viinijuhlat. Réthymnosta on lähtöisin sοústa-tanssi, joka sisältää hyppyaskelia.
Talous, liikenne ja koulutus

Réthymno on alueyksikkönsä talouskeskus. Turismi on nykyisin merkittävä elinkeino Réthymon seudulla, mutta kaupunkia ympäröivä maaseutu on myös tärkeää maatalousaluetta.
Réthymnon kautta kulkee saaren päätie eli EO90-kansallistie, joka on osa Eurooppatietä 75. Satamasta on lauttayhteys Pireukseen Ateenan metropolialueelle. Matka sinne kestää 11–12 tuntia. Kaupungissa ei ole lentoasemaa, mutta sekä Iraklionin kansainvälinen lentoasema että Chanián kansainvälinen lentoasema ovat suhteellisen lähellä.
Kreetan linja-autoverkko on melko tiheä, ja linja-autot poikkeavat jokaisessa reitin varren kaupungissa ja kylässä, myös Réthymnon linja-autoasemalla. Pitkänmatkan linja-autoliikennettä hoitaa KTEL.
Réthymnossa toimii pääosa Kreetan yliopistosta, jonka kampusalue sijaitsee Gálloksessa kaupungin lounaislaidalla, sekä osa Kreikan Välimeren yliopistosta.