stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jani Rauhala (jääkiekkoilija)
Ura

Rauhala on Vaasan Sportin kasvatti. Hän siirtyi kaudeksi 2016–2017 Kalevan Pallon B-nuoriin, jotka Rauhala torjui kauden päätteeksi Suomenmestaruuteen. Kaudella 2017–2018 hän toimi pääasiassa KalPan A-nuorten kakkosmaalivahtina Elmeri Metsävainiolle ja Rauhala pelasi 16 runkosarjaottelua. Hän ei saanut kuitenkaan pudotuspeleissä peliaikaa. Rauhala voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudella 2018–2019 Rauhala nousi KalPan A-nuorten pääasialliseksi vastuunkantajaksi. Hän puki kauden aikana myös SM-liigaotteluihin, jossa Rauhala sai ensimmäiset ja kauden ainoaksi jääneet peliaikansa 22. helmikuuta 2019 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Hän lähti otteluun KalPan kakkosmaalivahtina Denis Godlalle, kun Jonathan Iilahti oli loukkaantunut. KalPa vaihtoi Rauhalan maalilleen ajassa 58.22, kun joukkue kavensi ottelun ilman maalivahtia 4–3:een. Hän esiintyi KalPan maalilla 26 sekuntia, mutta Lukko ei laukonut kertaakaan Rauhalaa kohti. KalPa otti hänet pois maaliltaan ajassa 58.48 ja haki tasoitusta ottelun loppuun saakka, mutta ottelussa ei kuitenkaan syntynyt enää maaleja. Rauhala puki kauden aikana myös Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhujen paidan lainalle yhteen otteluun.
Rauhala aloitti kauden 2019–2020 Yhdysvalloissa NCDC-yliopistosarjassa New Hampshire Junior Monarchsin joukkueessa, mutta marraskuussa 2019 hän siirtyi kuitenkin Latvian Optibet Hokeja Līgan HK Dinaburgaan.
James Smith (nyrkkeilijä)

| James Smith |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  James Smith
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1953 Magnolia, Pohjois-Carolina
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Bonecrusher
Pituus:  193  cm
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  62
Voitot:  44
– tyrmäysvoitot:  32
Tappiot:  17
Ratkaisemattomat:  1
James "Bonecrusher" Smith (s. 4. maaliskuuta 1953 Magnolia) on uransa lopettanut yhdysvaltalainen ammattinyrkkeilijä. Smith oli myös hetken WBA-liiton hallitseva maailmanmestari (vuoden 1986 joulukuusta vuoden 1987 maaliskuuhun). Hän on myös ensimmäinen raskaansarjan maailmanmestari, jolla on yliopistotason tutkinto.
Pituudeltaan Smith on 193 cm ja painoi huippuvuosinaan 103–106 kiloa.
Ammattilaisura

Smith siirtyi ammattilaiskehiin varsin myöhään, 28 -vuotiaana vuonna 1981. Siitä huolimatta hän kohtasi 18-vuotisen uransa aikana useita kansainvälisen tason ottelijoita. Hänen suurimpiin voittoihin eittämättä kuuluvat vuonna 1984 saavutettu tyrmäysvoitto 22-vuotiaasta, tuolloin voittamattomasta suurlupauksesta Frank Brunosta sekä ensimmäisessä erässä otettu tyrmäysvoitto Tim Witherspoonista WBA-liiton titteliottelussa vuonna 1986.
Näiden voittojen vastapainoksi Smith kärsi urallaan useita kirveleviä tappioita, joiden vaikutus oli erityisen negatiivinen henkisellä puolella. Hän hävisi hajaäänin nyrkkeilijäsuuruus Joe Frazierin pojalle Marvis Frazierille, siitäkin huolimatta, että mursi Frazierin leuan lyötyään hänet kanveesille ottelun viidennessä erässä. Kovanyrkkinen kanadalainen Donovan Ruddock taas tyrmäsi hänet seitsemännessa erässä vuonna 1989. Vuonna 1993 viikkoa ennen 40-vuotissyntymäpäiväänsä Smith hävisi 25-vuotiaalle, tulevalle WBA ja IBF -liittojen raskaansarjan maailmanmestarille Michael Moorerille yksimielisin tuomariäänin.
Ainoassa tittelinpuolustusottelussaan hän kohtasi urallaan hurjassa nousukiidossa olleen Mike Tysonin, joka oli edellisessä ottelussaan voittanut WBC-liiton maailmanmestaruuden. Kahden eri mestaruusvyön (WBA, WBC) otteluna se noteerattiin näkyvästi medioissa. Lupaavista lähtökohdista huolimatta ottelusta ei kuitenkaan syntynyt suurta spektaakkelia. Smith yritti lähinnä vain selviytyä täydet kaksitoista erää 13 vuotta nuoremman Tysonin kyydissä sitomalla ja välttämällä avointa iskujenvaihtoa. Tosin aivan ottelun viimeisillä sekunneilla Smith osui hyvin ajoitetulla ja voimalla ladatulla oikean käden lyönnillään Tysoniin, mutta tällä viime hetken aktiivisuudella ei juurikaan ollut vaikutusta ottelun lopputulokseen. Tyson voitti ottelun loppujen lopuksi huomattavan suurella pistemarginaalilla (120-106, 119-107, 119-107)
Smith kohtasi myös uransa aikana kahdesti legendaarisen Larry Holmesin. Ensimmäisen kerran miehet ottivat yhteen vuonna 1984 ja toisen kerran ikämiehinä vuonna 1999, joka oli samalla 46-vuotiaan Smithin uran viimeinen ammattilaisottelu. Molemmat ottelut päättyivät Smithin kesketystappioon.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Tim Witherspoon | WBA liiton raskaansarjan maailmanmestari 12. joulukuuta 1986 - 7. maaliskuuta 1987 | Seuraaja: Mike Tyson |
Aiheesta muualla

ammattinyrkkeilyottelut boxrec.comissa
James R. Schlesinger

James R. Schlesinger
James Rodney Schlesinger (15. helmikuuta 1929 New York, New York – 27. maaliskuuta 2014 Baltimore, Maryland) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi vuosina 1973–1975 maansa puolustus- ja vuosina 1977–1979 energiaministerinä. Vuosina 1971–1973 hän oli Yhdysvaltain atomienergiakomission puheenjohtaja ja vuonna 1973 keskustiedustelupalvelun johtaja.
Schlesinger syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa mutta kääntyi myöhemmin luterilaiseen kristinuskoon. Hän opiskeli taloustiedettä Harvardin yliopistossa ja opetti sitten alaa itse. 1960-luvulla hän työskenteli RAND Corporationille. Sittemmin hän työskenteli muun muassa vanhempana neuvonantajana Lehman Brothersille.
Schlesinger meni vuonna 1954 naimisiin Rachel Line Mellingerin (k. 1995) kanssa. Pari sai kahdeksan lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James R. Schlesinger Wikimedia Commonsissa
Jimmy Jam ja Terry Lewis

| Jimmy Jam ja Terry Lewis |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1982–
Tyylilaji:  pop, R&B, new jack swing, soul
Kotipaikka:  Indianapolis, Yhdysvallat
Jäsenet:  James Harris III   Terry Lewis  
Levy-yhtiö:  Flyte Tyme  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jimmy Jam vuonna 2012.
Terry Lewis vuonna 2012.
Jimmy Jam (oik. James Samuel ”Jimmy Jam” Harris III, s. 6. kesäkuuta 1959) ja Terry Steven Lewis (s. 21. marraskuuta 1956) ovat menestyksekäs yhdysvaltalainen musiikkituottaja- ja lauluntekijäkaksikko. He tutustuivat toisiinsa high schoolissa Minneapolisissa. He olivat 1980-luvulla osa The Time -yhtyettä, jonka levyt tuotti Prince. Kosketinsoittaja Jimmy Jam ja basisti Terry Lewis saivat potkut The Timesta, kun he myöhästyivät yhtyeen konsertista lumimyrskyn takia. Kaksikko sai kuitenkin menestystä tuottajina. He tuottivat Janet Jacksonin läpimurtolevyn Control (1986), joka aloitti pitkäaikaisen ja miljoonia myytyjä levyjä tuottaneen yhteistyön laulajan kanssa. Muita Jimmy Jamin ja Terry Lewisin tuottamia artisteja ovat olleet muun muassa Janetin veli Michael, Boyz II Men, Mary J. Blige, Mariah Carey ja Hikaru Utada.
Aiheesta muualla

BBC:n haastattelu, toukokuu 2005
Jan Hartman

| Jan Hartman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1940
Kuollut: 9. marraskuuta 2006 (65–66 vuotta) Wareside, Hertfordshire, Englanti
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  käsikirjoittaja ja näytelmäkirjailija
Käsikirjoittaja
Palkinnot
 3 Emmy-palkintoa  Writers Guild of America -palkinto, 1985 
Aiheesta muualla
IMDb 
Jan Hartman (1940 – 9. marraskuuta 2006 Wareside, Hertfordshire, Englanti) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja näytelmäkirjailija. Hartman sai kolme Emmy-palkintoa ABC:lle käsikirjoittamistaan lastenohjelmista. Writers Guild of America -palkinnon hän sai 1985 radiokuunnelmasta The Next War, jonka Yleisradio esitti samana vuonna nimellä Seuraava sota.
Hartmanin näytelmiin kuuluu muun muassa Tapahtui myrsky-yönä, josta vuonna 1999 tehdyn televisioversion pääosissa esiintyivät Julie Andrews ja James Garner.
Hartman toimi opettajana New Yorkin yliopistoon kuuluvassa Tisch Schoolissa, jonka lisäksi hän opetti myös lontoolaisessa The Method Studiossa ja Syracusen yliopiston Newhouse School of Communicationsissa.
Aiheesta muualla

Radio Play Creates Panic in Finland Los Angeles Times.  30.12.1985. Viitattu 19.9.2020. (englanniksi)
Jatulintarhoja ja hiidenkiukaita

| Jatulintarhoja ja hiidenkiukaita: Nuoren arkeologin käsikirja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ilari Aalto
Kuvittaja:  Elina Helkala
Kieli:  suomi
Genre:  Arkeologia, Suomen historia, muinaisjäännökset
Kustantaja:  Atena
Julkaistu:  2019
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  85
ISBN:  9789523005266
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jatulintarhoja ja hiidenkiukaita: Nuoren arkeologin käsikirja on vuonna 2019 ilmestynyt Ilari Aallon kirjoittama ja Elina Helkalan kuvittama lasten tietokirja arkeologisesta tutkimuksesta ja muinaisjäännöksistä Suomessa. Teoksen kustansi Atena.
Aiheesta muualla

Huomenta Suomi 13.8.2019: Arkeologit menneisyyden salapoliiseina[vanhentunut linkki]
Anu Kankaansydän: Arkeologi sukeltaa huussin alle – pökäleet ovat muinaisten aikojen muistitikkuja. Turun Sanomat 10.8.2019.
Lassi Saressalo: Pintaa syvemmälle. Kirja-arvostelu teoksesta Jatulintarhoja ja hiidenkiukaita. Atena, 2019. (Agricolan kirja-arvostelut 23.9.2019.)
Jarno Heinikangas

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 5. maaliskuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Pori, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 187 cm
Junioriseurat
0000–1988: PiTU
1989–1991: PPT
1992–1998: Jazz
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1997–1999 | Jazz | 24 | (1) |
| 1999 | → P-Iirot (laina) | 15 | (1) |
| 2000–2002 | FC Lahti | 59 | (1) |
| 2003–2011 | TPS | 200 | (10) |
| 2012 | MaPS | 1 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 299 | (14) |
Maajoukkue
| 1997 | Suomi U18 | 3 | (0) |
| 1999 | Suomi U20 | 1 | (0) |
| 2000–2001 | Suomi U21 | 13 | (0) |
| 2004–2005 | Suomi | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jarno Heinikangas (s. 5. maaliskuuta 1979 Pori) on suomalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän edusti Veikkausliigassa FC Jazzia, FC Lahtea sekä Turun Palloseuraa. Uransa päätteeksi hänet valittiin Veikkausliigan legendaksi.
Heinikangas on pelannut Suomen maajoukkueessa kolme maaottelua ja lisäksi neljä poikamaaottelua.
Aiheesta muualla

Heinikangas Turun Palloseuran sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Heinikangas Veikkausliigan sivuilla
Heinikangas UrheiluSuomi.comin sivuilla
Janis Paige

Janis Paige
Donna Mae Tjaden eli Janis Paige (16. syyskuuta 1922 Tacoma – 2. kesäkuuta 2024) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli lukuisia osia sekä musikaaleissa, televisiossa että elokuvissa.
Paige muutti high schoolin jälkeen Los Angelesiin ja oli 1950-luvulta saakka Broadwayn huippunimiä. Hän esiintyi muun muassa The Pajama Gamessa vuonna 1954. Hän esiintyi vielä 1980–1990-luvuilla saippuasarjoissa, kuten General Hospitalissa, Capitolissa ja Santa Barbarassa.
Paige oli kolmesti naimisissa. Hän oli lapseton ja säveltäjä Ray Gilbertin leski. Hänellä on oma tähtensä Hollywood Walk of Famella.
Jimmy Jean-Louis

| Jimmy Jean-Louis |
| --- | --- |
 Jimmy Jean-Louis vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. elokuuta 1968 (ikä 56)
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Jimmy Jean-Louis (s. 8. elokuuta 1968) on haitilaissyntyinen näyttelijä. Hän muutti nuorena Ranskaan ja sitten Yhdysvaltoihin. Hänet tunnetaan varsinkin televisiosarjasta Heroes, jonka lisäksi hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Vaara kulkee kiskoilla (2002) ja Kurvikkaat kiltzit (2006).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jimmy Jean-Louis Wikimedia Commonsissa
Jimmy Jean-Louis Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Janis Taylor

Janice Kathleen "Janis" Taylor (o.s. Schuster; s. 10. maaliskuuta 1946 Westfield, New York) on yhdysvaltalaissyntyinen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1972. Hän sai alkujaan pianistin ja klarinetistin koulutuksen, mutta häntä rohkaisi laulamisen pariin toinen musiikin opiskelija, Robert Taylor, josta sittemmin tuli hänen aviomiehensä ja managerinsa.
Muutettuaan Montrealiin vuonna 1967 aloitti laulun opiskelemisen Bernard Diamantin johdolla. Hän on myös suorittanut opintoja Lina Narduccin, Antonio Narduccin, Stevenson Barrettin, Gérard Souzayn ja Danielle Valinin kanssa. Hän debytoi resitalistina Montrealissa vuonna 1971. Orkesterin kanssa hän esiintyi ensimmäistä kertaa Kanadassa vuonna 1973, Yhdysvalloissa 1979 ja Euroopassa 1980. Pariisissa Tayloria kuultiin ensimmäistä kertaa vuonna 1986.
Uransa alkuvaiheissa Taylor keskittyi pikemminkin resitaali-, oratorio- ja orkesterimateriaaliin kuin oopperaan. Hänen ohjelmistoonsa ovat kuuluneet muiden muassa Messias-oratorio, Missa solemnis ja Verdin requiem. Erityisesti hän on suuntautunut Gustav Mahlerin tulkitsemiseen. Oopperan laulamisen Taylor aloitti vuonna 1975. Hän on tulkinnut oopperan puolella Harry Somersin, Pjotr Tšaikovskin, Dmitri Šostakovitšin, Arnold Schönbergin, Benjamin Brittenin, Richard Wagnerin, Wolfgang Amadeus Mozartin ja Jules Massenet'n rooleja. Vuonna 1980 Taylor otti pääasialliseksi asuinpaikakseen New Yorkin, vaikkakin hän piti myös Kanadan kansalaisuutensa.
Jarkko Laine (täsmennyssivu)

Jaakko Laine -nimisiä henkilöitä ovat:
Jarkko Laine (1947–2006), suomalainen kirjailija, runoilija ja kääntäjä
Jarkko Laine -palkinto on hänen mukaansa nimetty suomalainen kirjallisuuspalkinto.
Jarkko Laine (s. 1982), suomalainen kirjailija
Jarkko T. Laine (s. 1969), suomalainen elokuvaaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jarkko Laine”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jamaika yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5. | 40 | 61 | 48 | 149 |
Jamaika on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 149 mitalia, joista 40 on kultaisia. Vuosien 2009 ja 2015 MM-kilpailuissa se saavutti seitsemän kultamitalia ja sijoittui kisojen mitalitilastossa toiseksi. Jamaika on menestynyt lähes yksinomaan pikajuoksuissa; vain kahdeksan MM-mitalia on peräisin pituussuuntaisista hypyistä, kaksi kuulantyönnöstä, yksi kiekonheitosta ja yksi kymmenottelusta.
Jamaikan ensimmäinen maailmanmestari oli 400 metrin juoksun Helsingissä 1983 voittanut Bert Cameron. Yksitoista maailmanmestaruutta voittanut Usain Bolt on koko MM-kisahistorian menestynein miesurheilija. Muita menestyneitä jamaikalaisia pikajuoksijoita ovat kymmenkertainen maailmanmestari Shelly-Ann Fraser-Pryce, 11 MM-mitalia saavuttaneet Veronica Campbell-Brown ja Shericka Jackson sekä Merlene Ottey, joka on voittanut 14 MM-mitalia ja niistä kymmenen henkilökohtaisissa lajeissa. Henkilökohtaisen kultamitalin Ottey voitti 200 metrin juoksussa Stuttgartissa 1993 ja Göteborgissa 1995. Bolt voitti Berliinissä 2009 kolme kultamitalia ja juoksi 100 metrillä ja 200 metrillä maailmanennätykset. Daegussa 2011 hän juoksi viestijoukkueen ankkurina maailmanennätyksen 4 × 100 metrin viestissä ja voitti kultaa myös 200 metrillä mutta hylättiin 100 metrin loppukilpailussa varaslähdön vuoksi. Helsingissä 2005 Trecia Smith voitti kultaa kolmiloikassa ja Osakassa 2007 Veronica Campbell-Brown 100 metrin juoksussa. Berliinissä 2009 henkilökohtaisen kultamitalin voittivat Boltin lisäksi Shelly-Ann Fraser-Pryce 100 metrin juoksussa, Brigitte Foster-Hylton 100 metrin aitajuoksussa ja Melaine Walker 400 metrin aitajuoksussa. Daegussa 2011 Bolt ja Campbell-Brown voittivat kultaa 200 metrillä sekä Yohan Blake 100 metrillä. Moskovassa 2013 sekä Bolt että Fraser-Pryce voittivat kolme kultamitalia, joista yhden viestissä. Pekingissä 2015 Boltin, Fraser-Prycen ja kolmen viestijoukkueen lisäksi maailmanmestariksi juoksi naisten pika-aidoissa Danielle Williams. Lontoossa 2017 maailmanmestaruuden saavutti Omar McLeod 110 metrin aitajuoksussa. Dohassa 2019 maailmanmestaruuden voittivat Tajay Gayle pituushypyssä, Shelly-Ann Fraser-Pryce 100 metrillä ja naisten pikaviestijoukkue. Eugenessa 2022 kultaa voittivat Shelly-Ann Fraser-Pryce ja Shericka Jackson. Budapestissä 2023 kultaa voittivat Shericka Jackson, Danielle Williams ja Antonio Watson.
Jamaika on viestijuoksuissa voittanut kaikkiaan 11 kultamitalia. Naisten 4 × 100 metrin viestijuoksussa maa on vain kahdesti jäänyt ilman mitalia: vuonna 1987 se ei osallistunut ja vuonna 2003 se keskeytti loppukilpailussa.
Jamaikan MM-mitalit kisoittain

| Kisavuosi ja -paikka>  | Miehet> Kulta | Miehet> Hopea | Miehet> Pronssi | Naiset> Kulta | Naiset> Hopea | Naiset> Pronssi | Yhteensä> Kulta | Yhteensä> Hopea | Yhteensä> Pronssi | Yhteensä | Yhteensä> Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 Helsinki | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 3 | 8. |
| 1987 Rooma | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 2 | 0 | 1 | 3 | 4 | 17. |
| 1991 Tokio | 0 | 1 | 1 | 1 | 0 | 2 | 1 | 1 | 3 | 5 | 8. |
| 1993 Stuttgart | 0 | 0 | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 | 1 | 3 | 5 | 10. |
| 1995 Göteborg | 0 | 2 | 1 | 1 | 2 | 1 | 1 | 4 | 2 | 7 | 12. |
| 1997 Ateena | 0 | 1 | 0 | 0 | 3 | 3 | 0 | 4 | 3 | 7 | 27. |
| 1999 Sevilla | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 4 | 0 | 2 | 4 | 6 | 23. |
| 2001 Edmonton | 0 | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 3 | 2 | 6 | 14. |
| 2003 Pariisi | 0 | 2 | 1 | 0 | 2 | 1 | 0 | 4 | 2 | 6 | 24. |
| 2005 Helsinki | 0 | 1 | 1 | 1 | 4 | 1 | 1 | 5 | 2 | 8 | 8. |
| 2007 Osaka | 0 | 3 | 1 | 1 | 3 | 2 | 1 | 6 | 3 | 10 | 8. |
| 2009 Berliini | 3 | 0 | 1 | 4 | 4 | 1 | 7 | 4 | 2 | 13 | 2. |
| 2011 Daegu | 3 | 0 | 1 | 1 | 4 | 0 | 4 | 4 | 1 | 9 | 3. |
| 2013 Moskova | 3 | 2 | 1 | 3 | 0 | 1 | 6 | 2 | 2 | 10 | 2. |
| 2015 Peking | 3 | 1 | 1 | 4 | 1 | 2 | 7 | 2 | 3 | 12 | 2. |
| 2017 Lontoo | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 2 | 1 | 0 | 3 | 4 | 15. |
| 2019 Doha | 1 | 2 | 0 | 2 | 2 | 4 | 3 | 5 | 4 | 12 | 3. |
| 2022 Eugene | 0 | 1 | 0 | 2 | 6 | 1 | 2 | 7 | 1 | 10 | 3. |
| 2023 Budapest | 1 | 2 | 2 | 2 | 3 | 2 | 3 | 5 | 4 | 12 | 4. |
| Yhteensä | 16 | 22 | 15 | 24 | 38 | 33 | 40 | 61 | 48 | 149 | 5. |
Jamaikan MM-mitalit lajeittain > Sekakilpailu

| Laji | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 × 400 metrin viesti | 0 | 1 | 0 | 1 |
Jamaikan menestyneimmät MM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Usain Bolt | 11 | 2 | 1 | 14 | 2007–2017 |
| Shelly-Ann Fraser-Pryce | 10 | 5 | 1 | 16 | 2007–2023 |
| Shericka Jackson | 4 | 4 | 3 | 11 | 2015–2023 |
| Veronica Campbell-Brown | 3 | 7 | 1 | 11 | 2005–2015 |
| Merlene Ottey | 3 | 4 | 7 | 14 | 1983–1997 |
| Kerron Stewart | 3 | 3 | 0 | 6 | 2007–2015 |
| Nesta Carter | 3 | 1 | 1 | 5 | 2007–2015 |
| Asafa Powell | 2 | 1 | 2 | 5 | 2007–2015 |
| Natasha Morrison * | 2 | 1 | 1 | 4 | 2015–2023 |
| Michael Frater | 2 | 1 | 0 | 3 | 2005–2011 |
| Danielle Williams | 2 | 0 | 1 | 3 | 2015–2023 |
| Yohan Blake | 2 | 0 | 0 | 2 | 2011 |
| Nickel Ashmeade * | 2 | 0 | 0 | 2 | 2013–2015 |
| Beverly McDonald | 1 | 4 | 2 | 6 | 1991–2005 |
| Novlene Williams-Mills | 1 | 4 | 1 | 6 | 2005–2015 |
| Lorraine Fenton | 1 | 3 | 3 | 7 | 1997–2005 |
| Juliette Cuthbert * | 1 | 2 | 1 | 4 | 1983–1997 |
| Elaine Thompson | 1 | 2 | 1 | 4 | 2015–2022 |
| Sherone Simpson * | 1 | 2 | 0 | 3 | 2005–2015 |
| Merlene Frazer | 1 | 1 | 3 | 5 | 1991–2001 |
| Sandie Richards | 1 | 1 | 3 | 5 | 1993–2003 |
| Deon Hemmings | 1 | 1 | 3 | 5 | 1995–2001 |
| Stephenie Ann McPherson | 1 | 1 | 2 | 4 | 2013–2022 |
| Dahlia Duhaney * | 1 | 1 | 1 | 3 | 1991–1995 |
| Aleen Bailey * | 1 | 1 | 1 | 3 | 1999–2009 |
| Brigitte Foster-Hylton | 1 | 1 | 1 | 3 | 2003–2009 |
| Simone Facey * | 1 | 1 | 1 | 3 | 2007–2017 |
| Anastasia Le-Roy * | 1 | 1 | 1 | 3 | 2007–2019 |
| Melaine Walker | 1 | 1 | 0 | 2 | 2009–2011 |
| Steve Mullings * | 1 | 1 | 0 | 2 | 2007–2009 |
| Dwight Thomas * | 1 | 1 | 0 | 2 | 2007–2009 |
| Sheri-Ann Brooks * | 1 | 1 | 0 | 2 | 2007–2013 |
| Warren Weir | 1 | 1 | 0 | 2 | 2013 |
| Natalliah Whyte * | 1 | 1 | 0 | 2 | 2019–2022 |
| Michelle Burgher * | 1 | 0 | 1 | 2 | 2001–2003 |
| Tajay Gayle | 1 | 0 | 1 | 2 | 2019–2023 |
| Bert Cameron | 1 | 0 | 0 | 1 | 1983 |
| Debbie-Ann Parris * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2001 |
| Catherine Scott * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2001 |
| Trecia Smith | 1 | 0 | 0 | 1 | 2005 |
| Lerone Clarke * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2009 |
| Dexter Lee * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2011 |
| Oshane Bailey * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2013 |
| Kemar Bailey-Cole * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2013 |
| Schillonie Calvert * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2013 |
| Carrie Russell * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2013 |
| Christine Day * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2015 |
| Rasheed Dwyer * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2015 |
| Chrisann Gordon * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2015 |
| Omar McLeod | 1 | 0 | 0 | 1 | 2017 |
| Jonielle Smith * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2019 |
| Antonio Watson | 1 | 0 | 0 | 1 | 2023 |
| Danny McFarlane * | 0 | 5 | 0 | 5 | 1995–2003 |
| Shericka Williams | 0 | 5 | 0 | 5 | 2005–2011 |
| Gregory Haughton | 0 | 4 | 2 | 6 | 1995–2001 |
| Davian Clarke * | 0 | 4 | 1 | 5 | 1995–2005 |
| Michael McDonald * | 0 | 3 | 0 | 3 | 1995–1999 |
| Shereefa Lloyd * | 0 | 3 | 0 | 3 | 2007–2011 |
| Javon Francis * | 0 | 3 | 0 | 3 | 2003–2019 |
| Nathon Allen * | 0 | 3 | 0 | 3 | 2019–2022 |
*) Ei henkilökohtaisia mitaleja
Jim Lawson

| Jim Lawson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. helmikuuta 1960 (ikä 64)  Connecticut
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Taiteilija
Ala:  sarjakuvat
Kuuluisimpia töitä:  Teenage Mutant Ninja Turtles
Jim Lawson (s. 19. helmikuuta 1960) on yhdysvaltalainen sarjakuvakäsikirjoittaja ja sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan työstään Turtlesin parissa.
Elämäkerta

Lawson kiinnostui piirtämisestä jo nuorella iällä ja luki sarjakuvia kuten Hämähäkkimies, Werewolf by Night ja Ka-Zar. Hän opiskeli piirtämistä taidekoulussa Hamdenissa, Connecticutissa.
Ura

Lawson on työskennellyt Mirage Studiosille vuodesta 1986 lähtien ja loi muun muassa Rottakuninkaan hahmon Turtles sarjakuviin. Hän on luonut useita minisarjakuvia Miragelle muun muassa Bade Biker & Orson Amuck, jota julkaistiin vuosina 1986–1987.
Inscriptiones Graecae

Inscriptiones Graecae (”Kreikkalaiset piirtokirjoitukset”; lyhennys IG) on kattavuuteen pyrkivä kokoomajulkaisu antiikin aikaisista kreikankielisistä piirtokirjoituksista. Sen tarkoituksena on koota ja julkaista kaikki tunnetut antiikin aikaiset kirjoitukset manner-Kreikasta ja Kreikan saarilta. Projektin aloitti alun perin Preussin tiedeakatemia, ja nykyään sitä jatkaa sen seuraaja Berlin-Brandenburgische Akademie der Wissenschaften.
Historia

Inscriptiones Graecae -sarjan ensimmäinen nide ilmestyi vuonna 1873. Projektin tarkoitus on jatkaa aiempaa Corpus Inscriptionum Graecarum (CIG) -sarjaa, jota julkaisi August Böckh vuosien 1825 ja 1860 välillä. Lisäksi se korvaa aiemman Corpus Inscriptionum Atticarum (CIA) -sarjan. Uudet löydökset olivat tehneet julkaisusarjan tarkistamisen välttämättömäksi.
Julkaisu on rinnakkainen vastaavalle latinankielisten piirtokirjoitusten julkaisulle Corpus inscriptionum Latinarum (CIL), jonka perusti Theodor Mommsen vuonna 1847. Vuosina 1860-1902 julkaisua johti Adolf Kirchhoff, vuosina 1902-1931 Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff. Von Wilamowitz-Moellendorff järjesti julkaisutoiminnan uudelleen ja teki sarjasta yhden antiikintutkimuksen merkittävimmistä julkaisuista.
Toisen maailmansodan jälkeen projekti kärsi rahoituksen puutteesta, ja se pysähtyi joksikin aikaa vuonna 1972. Berlin-Brandenburgische Akademie der Wissenschaften käynnisti sen uudelleen vuonna 1994. Julkaisujen toimittajina ovat toimineet aiemmin mainittujen lisäksi muun muassa Wilhelm Dittenberger, Friedrich Hiller von Gaertringen, Johannes Kirchner, Günther Klaffenbach ja Peter Funke.