stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tapiolanjärvi
Luontoarvoja

Järven vesialue, kosteikko ja soistuneita rantoja on rauhoitettu luonnonsuojelulain perusteella. Järvenlaskuissa muodostuneet Keskistenjärvi, Tapiolanjärvi ja Hanhijärvi kuuluvat valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan ja Natura 2000 -suojelualueverkostoon (FI0350002, 151 hehtaaria). Järvikolmikko muodostaa myös kansallisesti arvokkaan lintualueen (FINIBA). Tapiolanjärvessä on avoveden määrä suurin, joten siellä viihtyvät vesilinnut paremmin.
Vesistösuhteita

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Ylistenjärven valuma-alueeseen (35.138) se kuuluu. Järveen laskee lyhyitä tulo-ojia ympäröiviltä pelloilta. Suurin tulo-oja on Kravinoja, joka on Keskistenjärven laskuoja. Kravinoja kuuluu valuma-alueen pääuomaan ja voidaan pitää yhtenä Pesurinojan osuutena. Voidaankin sanoa, että Tapiolanjärvi on Pesurinojan läpivirtausjärvi. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 8,0 kilometriä pitkä Pesurinoja, joka laskee Liekoveteen Roismalanlahdessa. Järven vedenpinnan korkeus on 87,1 metriä ja Liekoveden 57,5 metriä mpy., joten pudotusta kertyy laskujoelle 29,6 metriä.
Historiaa

Järven karttanimi on vaihdellut hieman. 1600-luvun maakirjassa oli järvi merkitty karttaan ”Tajpåila lacus. Vuosien 1776–1805 aikana laadituissa Kuninkaan kartastossa luki järven nimenä ”Tajpala sjö”, mutta vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Tapiojärvi”.
Ljubomir Fejsa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 14. elokuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Vrbas, Jugoslavia
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 185 cm
Seura
Seura: Benfica
Pelinumero: 5
Junioriseurat
–2006: Hajduk Kula
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2008 | Hajduk Kula | 56 | (2) |
| 2008–2011 | Partizan | 49 | (2) |
| 2011–2013 | Olympiakos | 20 | (0) |
| 2013– | Benfica | 164 | (2) |
Maajoukkue
|  | Serbia U19 | 5 | (1) |
|  | Serbia U21 | 25 | (2) |
| 2007– | Serbia | 24 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. toukokuuta 2019.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. marraskuuta 2018.
Ljubomir Fejsa (serb. Љубомир Фејса, s. 14. elokuuta 1988 Vrbas) on serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kaudella 2019–2020 Portugalin pääsarjassa Primeira Ligassa pelaavaa Benficaa.
Seurajoukkueura

Fejsa aloitti ammattilaisuransa Hajduk Kulassa, jossa hän nousi junioreista edustusjoukkueeseen kesällä 2006. Hän oli jo kaudella 2005–2006 pelannut neljässä Serbian superliigan ottelussa, mutta seuraavina kahtena kautena hän lukeutui joukkueen runkopelaajiin pelaten yhteensä 52 liigaottelua.
Kaudeksi 2008–2009 Fejsa siirtyi saman sarjan suurseuraan Partizaniin, jossa voitti sekä Serbian-mestaruuden että Serbian cupin heti ensimmäisellä kaudellaan pelaten 27 liigaottelua. Partizan uusi mestaruutensa seuraavalla kaudella Fejsan pelatessa 20 ottelussa. Kaudella 2010–2011 Partizan saavutti taas sekä liigan että cupin voitot, mutta Fejsa pelasi kauden aikana vain kaksi liigaottelua.
Heinäkuussa 2011 Kreikan Superliigan Olympiakos hankki Fejsan 2,5 miljoonalla eurolla. Hän pelasi seurassa kaksi täyttä kautta, joina molempina joukkue voitti sekä liigamestaruuden että Kreikan cupin. Fejsan vastuu jäi kuitenkin varsin vähäiseksi – hän pelasi ensimmäisen kautensa aikana neljä ja toisen kautensa aikana 15 sarjaottelua. Hän edusti lisäksi Olympiakosia yhdessä sarjaottelussa kauden 2013–2014 alussa.
Elokuun 2013 lopussa Fejsa siirtyi Portugalin pääsarjan Primeira Ligan Benficaan kolmen miljoonan euron siirtosummalla. Benfica pelasi menestyksekkään kauden voittaen liigamestaruuden, Portugalin cupin ja Portugalin liigacupin sekä yltäen Eurooppa-liigan loppuotteluun. Fejsa, jolle kansallisen sarjan mestaruus oli kuudes peräkkäinen, pelasi kauden aikana 16 sarjaottelua.
Maajoukkueura

Fejsa edusti Serbian alle 19-vuotiaiden maajoukkuetta viidessä ja alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta 25 ottelussa. A-maajoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä 24. marraskuuta 2007 Javier Clementen alaisuudessa Kazakstania vastaan pelatussa 2008 EM-kilpailujen karsintaottelussa. Seuraavan A-maaottelunsa Fejsa pelasi kuitenkin vasta vuonna 2010.
Saavutukset

| --- | --- |
 Partizan: Serbian superliiga: 2008–2009, 2009–2010, 2010–2011  Serbian cup: 2008–2009, 2010–2011 Olympiakos: Kreikan Superliiga: 2011–2012, 2012–2013  Kreikan cup: 2011–2012, 2012–2013 :  Benfica: Eurooppa-liiga: toinen sija 2013–2014  Primeira Liga: 2013–2014  Portugalin cup: 2013–2014  Portugalin liigacup: 2013–2014  Supertaça Cândido de Oliveira: 2014
Pekka Kinnari

Pekka Kinnari
Pekka Robert Kinnari (7. kesäkuuta 1926 Helsinki – 10. helmikuuta 2001) oli suomalainen merimies ja kirjailija.
Teoksia

Harrasta valokuvausta : ohjekirja merimiehille. Kauppalaivaston huoltoneuvosto, Helsinki 1963
Valokuvaus harrastuksena. Työväen sivistysliitto, Helsinki 1965, 3. painos 1982, 4. painos 1985
Mathilda ja pojat. Kansan voima, Joensuu 1973
Passikuvat. Kansan voima, Joensuu 1975
Salaojat. Kansan voima, Joensuu 1975
Vanavedet : runoja. Kansan voima, Joensuu 1976
Buchenwald : runoja toivosta. Kansan voima, Joensuu 1977
Balladi vanhoista merimiehistä. Kansan voima, Joensuu 1981
Mutta väkevä on elämä : kirjailijakuvia, artikkeleita, pakinoita. Kansan voima, Joensuu 1983
Verstaalla kukkii pelakuu : Metalli kirjoittaa -84 -kilpailusta valittuja novelleja, kertomuksia ja runoja ; toim. Pekka Kinnari. Metallityöväen liitto, Helsinki 1984
Vaskiluodon tyttö : novelli, kokoelmassa Jo viheltää takilassa. WSOY 1993
Navis Fennica : Suomen merenkulun historia. Osa 2, Höyryveneistä uiviin loistohotelleihin ; suunnitellut ja toimittanut Erkki Riimala ; kirjoittajat Pekka Kinnari ym. WSOY 1994
Palkinnot

Merimies-Unionin tunnustuspalkinto
Valdemar

| Valdemar |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  18. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  18. huhtikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Valto, Valde
Vastineita eri kielissä:  Waldemar
Nimen alkuperä:  skandinaavinen, muunnelma slaavilaisesta nimestä Vladimir (rauhanruhtinas)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valdemar tai Waldemar on skandinaavinen miehen etunimi, joka alkujaan on muunnelma slaavilaisesta nimestä Vladimir. Pohjoismaihin nimen toi alkujaan Tanskan hallitsija Valdemar I (k. 1182), jonka äidin isoisä oli ollut Novgorodin, myöhemmin Kiovan hallitsija Vladimir Suuri.
Suomen almanakassa Valdemarin nimipäivä oli 2. kesäkuuta vuosina 1742–1749. Nykyään se on 18. huhtikuuta, kuten se oli jo vuosina 1795–1796 sekä myöhemmin vuosina 1908–1928. Vuonna 1929 se korvattiin suomenkielisessä almanakassa lyhentymämuodolla Valto, mutta vuodesta 1984 lähtien samalla päivällä ovat olleet sekä nimet Valto että Valdemar.
Tunnettuja Valdemareja ja Waldemareja

Tammikuuhun 2025 mennessä nimi Valdemar on Suomessa annettu 20 616ja Waldemar 2606 miehelle sekä kumpikin myös muutamalle naiselle.
Tunnettuja Valdemareja ja Waldemareja > Hallitsijoita

Valdemar Birgerinpoika (1239–1302), Ruotsin kuningas 1250–1275
Tanskan kuninkaita:
Valdemar I, Valdemar Suuri (1131–1182), kuningas 1154–1182
Valdemar II Sejr (1170–1241), kuningas 1202–1241
Valdemar nuorempi (1209–1231), Tanskan nuorempi kuningas, isänsä kanssahallitsija 1215–1231
Valdemar III (1314–1364), kuningas 1326–1329
Valdemar IV Atterdag (1320–1375), kuningas 1340–1375
Brandenburgin rajakreivikunnan hallitsijoita:
Valdemar (1280–1319), Brandenburgin rajakreivi 1308–1319
Vale-Valdemar (k. 1356), Brandenburgin rajakreivi Valdemarina 1348–1350 esiintynyt huijari
Kuvitteellisia Valdemareja

Valdemar Leppänen Väinö Linnan romaanissa Täällä Pohjantähden alla
Valdemar Tuura Appiukon etunimi elokuvasta Lottovoittaja UKK Turhapuro
Valdemar Åkerlund, televisiosarjassa Maalaiskomedia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valdemar Wikimedia Commonsissa
Kätlin Kaldmaa

Kaldmaa vuonna 2012.
Kätlin Kaldmaa (30. elokuuta 1970) on virolainen kirjailija, kriitikko ja kääntäjä. Hän on opiskellut Tarton yliopistossa virolaista filologiaa ja Tallinnan yliopistossa englantilaista filologiaa.
Kaldmaa oli 2006–2010 Eesti Päevalehdessä kulttuuritoimituksen esimies, kirjallisuusliite Arkaadian toimittaja ja julkaisija. Hän oli 2009–2011 kirjallisuuslehti Lugun päätoimittaja. Kun Viron PEN perustettiin uudelleen 3. helmikuuta 2010, hänet valittiin sen hallitukseen, ja hän on ollut siitä lähtien Viron PENin puheenjohtaja. Vuosina 2010–2016 hän työskenteli Viron lastenkirjallisuuden keskuksen ulkosuhteiden johtajana. Vuodesta 2016 hän on ollut vapaa kirjoittaja ja kääntäjä.
Palkinnot ja tunnustukset

Friedebert Tuglas -palkinto 2012
Teokset > Runoteokset

Larii-laree (luuletused, 1996)
Üks pole ühtegi (runoja viroksi, englanniksi, venäjäksi ja suomeksi, 2008)
Nägemata ilmad (runoja viroksi ja englanniksi, 2009)
Armastuse tähestik (runoja viroksi ja englanniksi, 2012) suom. Rakkauden aakkoset; suomennos ja jälkisanat: Anniina Ljokkoi. Savukeidas, 2015
Teokset > Proosa

Islandil ei ole liblikaid (romaani, 2013) suom. Islannissa ei ole perhosia, suomennos Outi Hytönen. Fabriikki Kustannus, 2017
Väike terav nuga (novellikokoelma, 2014) suom. Pieni terävä veitsi, suomennos Outi Hytönen. S&S, 2025
Teokset > Lastenkirjat

Neli last ja Murka (2010)
Lugu Keegi Eikellegitütre isast" (2012)
Halb tüdruk on jumala hea olla (2016)
Teokset > Esseet

Kolmteist Eesti kirja (kogumik; Eda Ahi, Kärt Hellerma, Kätlin Kaldmaa jt, 2016)
Teokset > Omaelämäkerrallinen teos

Õnn on otsuse küsimus (2013)
Aiheesta muualla

Mitä hyllystä löytyi, Tuglas-Seura (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: et:Kätlin Kaldmaa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Latvia 
Henkilöt:  DDB 
Käännös suomeksi
Kuoriluu

Kuoriluu on toinen luun kahdesta rakenteellisesta muodosta. Toinen on hohkaluu. Kuoriluuta on pitkien luiden varsissa ja luiden pintaosassa. Kuoriluu on kovempaa kuin hohkaluu.
Antti Aalto (mäkihyppääjä)

| Antti Aalto |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1995 (ikä 29) Kitee, Suomi
Mäkihyppääjä
Pituus:  184 cm
Seura:  Kiteen Urheilijat
Maailmancup
Kaudet:  2016−
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 15. helmikuuta 2020 
Antti Aalto (s. 2. huhtikuuta 1995 Kitee) on suomalainen mäkihyppääjä, joka edustaa Kiteen Urheilijoita. Hänen valmentajinaan toimivat päävalmentajana Lauri Hakola ja taustalla Kari Pätäri. Aalto on edustanut Suomea olympialaisissa ja maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän on jo neljännen polven mäkihyppääjä.
Ura

Aalto aloitti mäkihypyn Kiteellä isänsä Timo Aallon valmennuksessa. Hän muutti 16-vuotiaana opiskelemaan Vuokatin urheilulukioon ja sai valmentajakseen Kari Pätärin.
Aalto kilpaili kaksissa nuorten MM-kilpailuissa (2013, 2015) ja sijoittui molemmilla kerroilla joukkuemäessä kahdeksanneksi. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui 34:nneksi vuonna 2013.
Lahden MM-kilpailuissa 2017 Aalto voitti suurmäen henkilökohtaisen kisan karsinnan 128,5 metrin hypyllä. Aalto sijoittui varsinaisessa kilpailuissa 31:nneksi ja normaalimäessa 38:nneksi. Joukkuekilpailussa hän oli Suomen joukkueen mukana kuudes. Lentomäen MM-kilpailuissa 2018 hän oli 32:s ja joukkuekilpailussa kahdeksas. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui suurmäessä 37:nneksi, normaalimäessä 50:nneksi ja joukkuemäessä kahdeksanneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli suurmäessä 31:s, normaalimäessä 47:s, joukkuemäessä kymmenes ja sekajoukkuemäessä 11:s. Lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa 2020 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 16:nneksi ja joukkuekilpailussa kahdeksanneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli normaalimäessä 27:s, suurmäessä 31:s ja joukkuekilpailussa yhdeksäs. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 12:nneksi ja suurmäessä 17:nneksi. Vikersundin lehtomäen MM-kilpailuissa 2022 hän oli 28:s ja joukkuekilpailussa seitsemäs. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui normaalimäessä 24:nneksi, suurmäessä 31:nneksi, sekajoukkuemäessä kuudenneksi ja joukkuemäessä yhdeksänneksi. Kulmin lentomäen MM-kilpailuissa hän oli 41:s ja joukkuemäessä seitsemäs. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 Aalto sijoittui normaalimäen kilpailussa kahdenneksitoista ja suurmäen kilpailussa kolmanneksitoista, sekä joukkuemäessä ja sekajoukkuemäessä seitsemänneksi.
Aalto kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Sapporossa tammikuussa 2016. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 28:s Wisłassa marraskuussa 2017. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs Wisłassa marraskuussa 2018. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kuudenneksi Nižni Tagilissa joulukuussa 2018 ja Kulmissa helmikuussa 2020. Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa hän on parhaimmillaan ollut viidestoista kaudella 2020–2021.
Aalto on sijoittunut Continental Cupissa parhaimmillaan neljänneksi joulukuussa 2016 Rukalla ja syyskuussa 2019 Klingenthalissa. Kesä-GP:ssä hän on yltänyt kymmenneksi Hakubassa elokuussa 2017.
Suku

Antti Aallon isoisän isä Heikki Aalto aloitti mäkihyppytoiminnan Kiteellä muutettuaan sinne Hauholta Koivikon kartanon pehtoriksi vuonna 1926. Isoisä Pertti ja isä Timo olivat piirikunnallisen tason mäkihyppääjiä ja seura-aktiiveja. Kiteen hyppyrimäistä kaksi on Timo Aallon piirtämiä.
J. Michael Bishop

| J>  Michael Bishop |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1936 (ikä 89) York, Pennsylvania, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Harvardin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Gebhard Koch
Tutkimusalue:  immunologia mikrobiologia
Palkinnot:   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto
John Michael Bishop  (s. 22. helmikuuta 1936) on yhdysvaltalainen lääketieteilijä, joka sai vuonna 1989 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Harold E. Varmusin kanssa syöpätutkimuksesta.
Hän on ollut Academia Europæan ulkomaalaisjäsen vuodesta 2002.
Thromdarr

Thromdarr on suomalainen black metal -yhtye.
Thromdarr mvlogo
Historia

Se perustettiin vuonna 1989 nimellä Necrobiosis, jolla se tunnettiin vuoteen 1991 asti. Kesällä 1991 nimi vaihtui Thromdarriksi.
Yhtyeen ensimmäinen Thromdarr demo As a Wind Cries on tehty 1992 ja se myi noin 500 kpl. Neljän demon ja monien keikkojen jälkeen Thromdarr teki 1998 ensimmäisen levynsä NorthStorm Arrives Astia-Studiolla, ja levy ilmestyi vuonna 2000 Solistitium Recordsin julkaisemana. 2011 Violent Journey Records julkaisi seuraavan levyn Electric Hellfire, joka oli tyyliltään melodisempaa Extreme Metallia. 2022 Svart Records julkaisi Midwinter Frost - Complete demo tapes 1990–1997 -kokoelman vanhoista demoista.
Hiljaisempien vuosien jälkeen bändi on taas aktivoitunut alkuperäisen laulajan Aven (Ari Auvinen) kanssa soittamaan alkuaikojen 1991–2000 välistä materiaalia sekä juhlistamaan Midwinter Frost levyä, ja yli 30 vuotista uraa. Heinäkuussa 2023 Thromdarr esiintyi pitkän tauon jälkeen Finnish Death Metal Maniacs 5 -festareilla.
Jäsenet

Mika Kyöstilä kitara (1991-), basso, koskettimet, akustinen kitara (1993)
Ari Auvinen basso (1991,1996-1997), laulu (1991-2001, 2023-)
Lasse Pelkonen rummut (1992-)
Sakari Mustakallio basso (1998-)
Markus Murola koskettimet (2007-)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Sami Vartio rummut (1991)
Marko Tuominen basso (1992-1993)
Jani Kekarainen basso live (1992), basso, akustinen kitara, koskettimet (1994-1995), kitara (2007-2012)
Mika Karma laulu (2002-2007)
Matti Tilaeus laulu (2007-2022)
Diskografia > Studioalbumit

NorthStorm Arrives (1998/2000) Solistitium
Electric Hellfire (2011) Violent Journey Records
Diskografia > Kokoelma albumit

Midwinter Frost - Complete Demo Tapes 1990-1997 (2022) Svart Records
Pro-Mortal - Delete Existenz (2023) Old Skull Productions
Diskografia > Singlet

Frozen as the Moon (2022) Svart Records
Path Leads Over the Stone Bridge (2022) Svart Records
Diskografia > EP:t

As a Wind Cries (2023) Old Skull Productions
Winter of Flames (2024) Old Skull Productions
SilverThrone (2025) Old Skull Productions
Diskografia > Demot

As a Wind Cries (1992)
Winter of Flames (1993)
SilverThrone (1995)
Winds of the Fall (1997)
Pro-Mortal (2001)
Delete Existenz (2003)
Promo 2008 (2008)
Aiheesta muualla

http://www.thromdarr.com Thromdarr yhtyeen viralliset kotisivut
http://www.instagram.com/thromdarrofficial Thromdarr yhtyeen Instagram sivut
Marc Bonel

Marc Bonel, (10. joulukuuta 1911 Pariisi – 11. toukokuuta 2002 Saint-Antonin-Noble-Val, Midi-Pyrénées) oli ranskalainen harmonikansoittaja, joka tuli tunnetuksi laulajatar Édith Piafin haitaristina. Bonel oli uransa alkuvaiheessa säestämässä muun muassa Mistinguettia ja Fernandelia. Heidän jälkeen Bonel siirtyi Piafin hanuristiksi. Marc Bonel oli naimisissa Danielle Bonelin kanssa.
Bonel kuoli Midi-Pyrénées’n hallintoalueella pienessä Saint-Antonin-Noble-Valin kylässä sairauden jälkeen 90-vuotiaana.
M142 Himars

| M142 HIMARS |
| --- | --- |
 Himars-raketinheitinjärjestelmä ampuu GMLRS-raketin White Sands Missile Rangessa.
Aseen tyyppi:  kuorma-autoalustainen raketinheitin
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  2005–
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Lockheed Martin
Suunniteltu:  1990-luvun loppu, 2000-luvun alku
Tekniset tiedot
Pääaseistus:  raketit, ohjukset
M142 Himars (High Mobility Artillery Rocket System) on kuorma-autoalustainen raketinheitinjärjestelmä, jonka yhdysvaltalainen Lockheed Martin kehitti 1990-luvun lopussa Yhdysvaltain armeijalle. Järjestelmä tuli käyttöön 2005 ja on nykyään käytössä ympäri maailmaa.
Järjestelmässä on pyöräalustaisen kuorma-auton lavalle asennettu laukaisin. Laukaisimen rakettikasetit ovat yhteensopivia Suomessakin käytössä olevan M270 MLRS -raketinheitinten kanssa. Kasettiin mahtuu enintään kuusi M31 GMLRS -rakettia, tai sillä voidaan ampua ATACMS -tykistöohjus, jonka kantama on yli 300 kilometriä. 
Ajoneuvo voidaan kuljettaa C-130 Hercules -kuljetuskoneella.
Käyttäjät

Jordania
Puola
Romania
Singapore
Ukraina
Yhdistyneet arabiemiraatit
Yhdysvallat
Käyttäjät > Tulevaisuudessa

Australia
Liettua
Norja
Taiwan
Viro
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta M142 Himars Wikimedia Commonsissa
Advanced Rocket Launcher System Heads to Ukraine defense.gov. 1.6.2022.
Louis Gassion

Louis Gassion (10. toukokuuta 1881 Calvados – 3. maaliskuuta 1944 Pariisi) oli ranskalainen sirkustaiteilija. Hänet tunnetaan parhaiten laulajatar Édith Piafin isänä.
Gassion syntyi melko köyhään perheeseen vuonna 1881. Hänellä oli seitsemän sisarta, joista vain kaksi eli aikuiseksi saakka. Gassion avioitui syyskuussa 1914 katulaulaja Line Marsan kanssa, ja heille syntyi tyttö, joka sai nimekseen Édith Giovanna Gassion (Édith Piaf). Gassion ja Marsa erosivat kesäkuussa 1929.
Gassion kuoli keuhkosyöpään Pariisissa vuonna 1944, 62-vuotiaana.
Käännös suomeksi
Muurahaiskävyt

| Muurahaiskävyt |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Synnyttävät nisäkkäät Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Muurahaiskävyt Pholidota  Weber, 1904
Heimo::  Muurahaiskävyt Manidae  Gray, 1821
Suku::  Muurahaiskävyt Manis  Linnaeus, 1758
Lajit
 8 lajia, katso teksti 
Katso myös
   Muurahaiskävyt Wikispeciesissä   Muurahaiskävyt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Muurahaiskävyt (Pholidota) ovat muurahaisia syöviä hampaattomia ja pitkäkielisiä nisäkkäitä, joiden koko ruumista vatsaa lukuun ottamatta peittää keratiinista koostuvien kovien, teräväreunaisten ja käpyjen suomuja muistuttavien levyjen muodostama panssari. Muurahaiskävyt ovat ainoita nisäkkäitä, joilla on tällainen puolustuspanssari. Petoja vastaan ne puolustautuvat kääriytymällä palloksi kuten vyötiäiset, mutta eivät ole niille läheistä sukua. Muurahaiskäpyjä elää Afrikassa Saharan eteläreunan ja Etelä-Afrikan valtion pohjoisrajan välisellä alueella. Aasiassa niitä elää Kaakkois-Aasiassa ja Intiassa.
Muurahaiskäpyjen lahkoon kuuluu kahdeksan lajia, joista neljä elää Afrikassa ja neljä Aasiassa. Niistä suurikokoisin on jättiläismuurahaiskäpy (Manis gigantea). Muurahaiskävyillä on neljä jalkaa, mutta liikkuessaan maalla nopeasti ne kävelevät vain takajaloillaan ja pitävät lyhyitä eturaajojaan rintansa edessä. Etujalkoja ja teräviä kynsiä ne käyttävät kaivamiseen ja puissa kiipeämiseen.
Suoranainen uhka on (sala)metsästys, joka liityy lajin käyttöön sekä ravintona että perinteisessä lääketieteessä Aasiassa.
Evoluutio

Muurahaiskäpyjen esihistoria on jäänyt hämärän peittoon, mutta monet niiden poikkeukselliset piirteet viittaavat siihen, että muurahaiskävyt erottautuivat muiden nisäkkäiden kehityshaaroista jo varhaisessa vaiheessa dinosaurusten joukkosukupuuton jälkeen. Varhaisimmat muurahaiskäpyfossiilit ovat löytyneet Euroopasta noin 45 miljoonaa vuotta vanhoista kerrostumista (keskieoseenikausi). Saksasta löytyneen Eomanis-muurahaiskävyn fossiilin perusteella voidaan todeta, että se muistutti hyvin paljon nykyisiä lajeja. Muurahaiskävyt ovat sittemmin levittäytyneet Aasiaan ja Afrikkaan. Beringinsalmenkin ne ovat ilmeisesti ylittäneet, sillä muurahaiskäpyjen fossiileita on löydetty noin 35 miljoonaa vuotta vanhoista kerrostumista. Varhaisimmat Aasian muurahaiskäpyfossiilit ovat 24 miljoonaa vuotta vanhoja, ja Afrikkaan ensimmäiset lajit ovat siirtyneet fossiiliaineiston perusteella noin 30 miljoonaa vuotta sitten. Viimeiset merkit eurooppalaisista muurahaiskävyistä ovat peräisin pleistoseenikaudelta.
Huolimatta siitä, että muurahaiskävyt muistuttavat Etelä-Amerikan vajaahampaisia, kuten vyötiäisiä puolustusmekanisminsa ansiosta ja muurahaiskarhuja ruokavalionsa ja kielensä perusteella, eivät ne ole läheistä sukua keskenään. Varhaisessa vaiheessa muurahaiskävyt kyllä luokiteltiin vajaahampaisiin. Nykyisin muurahaiskäpyjen arvellaan geenitutkimusten perusteella kehittyneen sattumalta vajaahampaisia muistuttavaksi eurooppalaisista petoeläimistä. Muurahaiskävyt ovat vajaahampaisten ja maasian kanssa eläviä todisteita konvergenttisestä evoluutiosta. Tarkempia tietoja petoeläinten muurahaiskäpyihin johtaneesta kehityksestä ei ole pystytty saamaan.
Taksonomia

Muurahaiskäpyjen Pholidota-lahkossa on yhteensä kahdeksan elossa olevaa lajia, jotka kaikki kuuluvat heimoon Manidae. Ne on tavallisesti luokiteltu myös yhteen sukuun, Manis. Nyttemmin jotkin lähteet, muun muassa kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN, ovat jakaneet lajit neljään sukuun. Nämä aiemmin alasukuina pidetyt uudet suvut ovat Manis, Smutsia, Phataginus ja Uromanis.
Elossa olevan Manidae-heimon lisäksi muurahaiskäpyjen lahkoon luokitellaan kaksi esihistoriallista heimoa, Metacheiromyidae ja Epoicotheriidae. Esihistoriallisia sukuja ovat Eurotamandua, Cryptomanis, Eomanis, Necromanis ja Patriomanis.
Muurahaiskävyt ovat melko läheistä sukua petoeläimille (Carnivora) ja ne on toisinaan luokiteltu yhteiseen Ferae-nimiseen kladiin.
Nykyiset lajit

Tämän lajilistan taksonomia perustuu Wilsonin ja Reederin Mammal Species of the World-teokseen vuodelta 2005.
suku muurahaiskävyt (Manis )
alasuku Manis
Intianmuurahaiskäpy (Manis crassicaudata)
Kiinanmuurahaiskäpy (Manis pentadactyla)
alasuku Paramanis
Malaijanmuurahaiskäpy (Manis javanica)
Filippiinienmuurahaiskäpy (Manis culionensis)
alasuku Smutsia
Jättiläismuurahaiskäpy (Manis gigantea)
Kapinmuurahaiskäpy eli temminckinmuurahaiskäpy (Manis temminckii)
alasuku Uromanis
Pitkähäntämuurahaiskäpy (Manis tetradactyla)
alasuku Phataginus
Kierteishäntämuurahaiskäpy (Manis tricuspis)