stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paavo Einiö
Aiheesta muualla

Paavo Einiön muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 17.7.2006.
Ilta-Sanomien artikkeli 19.7.2006 Einiön kuolemasta. (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Virotoksiinit

Erään virotoksiineihin kuuluvan yhdisteen rakenne.
Valkokärpässieni (Amanita virosa)
Virotoksiinit ovat fallotoksiinien tavoin seitsemää aminohappoa sisältäviä rengasrakenteisia – kuitenkin monosyklisiä – heptapeptidejä, sienimyrkkyjä, joita esiintyy muun muassa valkokärpässienessä ja kavalakärpässienessä. Virotoksiinit eivät tuhoudu ruoanvalmistuksessa, eivätkä elimistön entsyymit hajota niitä. Ne vaikuttavat elimistössä samoin kuin fallotoksiinit.
Suomen kansallispuistot

Luonnonsuojelu
Lainsäädäntö
Ramsarin kosteikkosopimus 1971
Euroopan talousyhteisö 1979–1992
Euroopan yhteisö 1992–
lintudirektiivin I liite
luontodirektiivin II, III, IV ja IV (a) liite
Suomen luonnonsuojelulainsäädäntö
erämaalaki
koskiensuojelulaki
luonnonsuojelulaki
lehtojensuojeluasetus
Suomen luonnonsuojeluohjelmat
Ympäristöhallinto
Ympäristöministeriö
Suomen ympäristökeskus
Ympäristöjärjestöjä
BirdLife International
Euroopan eläintarha- ja akvaariojärjestö
Greenpeace
Luonto-Liitto
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto
Suomen luonnonsuojeluliitto
WWF
Luonnonsuojelualueet
luonnonpuistot
kansallispuistot
Natura 2000 -alueet (ml. Ramsar-alueet)
Teemasivu
n
k
Kolin kansallispuisto.
Suomen kansallispuistot ovat valtion omistamia alueita, jonka käyttö kansallispuistona on säädetty lailla. Suomessa on 41 kansallispuistoa.
Laajin on Lemmenjoen kansallispuisto ja toiseksi laajin Urho Kekkosen kansallispuisto. Kävijämäärältään suosituin on Pallas-Yllästunturin kansallispuisto, joka on Pyhä-Luoston (ent. Pyhätunturi) kansallispuiston ohella Suomen vanhin kansallispuisto. Uusin Suomen kansallispuistoista on Sallan kansallispuisto, joka perustettiin vuonna 2022.
Kansallispuistojen hoidosta vastaa Metsähallitus.
Ympäristöministeriöön tuli vuonna 2020 useita esityksiä uusien kansallispuistojen perustamisesta. Ministeriön tekemän selvityksen perusteella jatkotyöhön ryhdyttiin Sallatunturin ja Evon metsäalueen osalta.
Historia > Ensimmäiset kansallispuistot

Luonnonsuojelutoiminta alkoi Suomessa kaupunkien sivistyneistön piirissä. Jo 1800-luvun lopulla pohdittiin, mistä löytyisi sopivia suojelukohteita "huviksi ja nautinnoksi kaikille vapaan luonnon ystäville" kohtuullisten liikenneyhteyksien päästä niin, että puistoalueen väestön elinoloihin ei tarvitsisi juuri puuttua.
Suomen ensimmäinen luonnonsuojelualue oli Imatrankosken rannoille muodostettu Kruununpuisto. Se perustettiin Venäjän keisarin Nikolai I:n allekirjoituksella vuonna 1842.
Tutkimusmatkailija Adolf Erik Nordenskiöldin Ruotsissa julkaisema vetoomus ”Ehdotus valtiopuistojen (riksparker) perustamiseksi Pohjoismaihin” vuodelta 1880 nosti asian julkisuuteen. Suomeksi se ilmestyi valtion ensimmäisen luonnonsuojeluvalvojan Rolf Palmgrenin teoksessa Luonnonsuojelu ja kulttuuri vuonna 1922. Vuonna 1925 kansallispuistokohteiden etsintä annettiin kasvitieteen professori Kaarlo Linkolan tehtäväksi. Hän ehdotti kahdeksaa kohdetta, jotka sijaitsivat Pohjois-Suomessa. Hankkeet synnyttivät paikallisen väestön vastustusta. Erityisesti Kuusamoon ehdotettu Oulangan kansallispuisto oli vastatuulessa, kun asiaa koskeva lakiesitys tuli eduskuntaan vuonna 1926. Koko asia lykkääntyi, kunnes luonnonsuojeluaatetta kannattava professori A. K. Cajander tuli pääministeriksi ja antoi asialle uutta vauhtia. Laki astui voimaan vuonna 1938. Samalla perustettiin neljä kansallispuistoa ja kuusi luonnonpuistoa. Ensimmäiset kansallispuistot olivat Pallas-Ounastunturi ja Pyhätunturi sekä Heinäsaaret Petsamossa ja Porkkala.
Historia > Puistojen hoito aloitetaan

Suomen kansallispuistot olivat 1970-luvulle asti vain kartoille ja osittain maastoon merkittyjä alueita vailla hoitoa ja suurempia kävijämääriä. Kun 1970-luvulla otettiin puistojen hoitoon mallia Yhdysvalloista, havahduttiin kehittämään niiden palveluja. Vuonna 1978 valmistui Kansallispuistokomitean mietintö, jossa ehdotettiin toiminnan kehittämistä ja puistojen lisäämistä. Asia herätti vastustusta niillä paikkakunnilla, joihin ehdotettiin uusia puistoja. Lopulta vuonna 1982 perustettiin 13 uutta kansallispuistoa. Samalla luotiin toimintamalli, jossa asiasta vastaa Metsähallitus sekä ympäristöhallinnon että maa- ja metsätaloushallinnon valvonnassa.
Rajoitukset ja oikeudet

Kansallispuistoissa on kielletty kaikenlainen luontoa muuttava toiminta.
Rajoitukset ja oikeudet > Rakennukset ja tiet

Rakennuksien, rakennelmien ja teiden rakentaminen on kielletty. Tämä ei kuitenkaan koske sellaista rakentamista, joka on tarpeellista edistämään alueen hoitoa, valvontaa, tutkimusta, yleisön opastamista, retkeilyä ja alueeseen tutustumista. Tien saa rakentaa, kun se on opastustoiminnan kannalta tarpeellista.
Rajoitukset ja oikeudet > Maaperä

Maanotto ja kaivostoiminta, maa- ja kallioperän vahingoittaminen ja ojittaminen on kielletty.
Rajoitukset ja oikeudet > Sienet, kasvit ja eläimet

Sieniä, puita, pensaita tai muita kasveja ja niiden osia ei saa vahingoittaa. Sen sijaan marjojen ja hyötysienten poimiminen on sallittu.
Luonnonvaraisten selkärankaisten eläinten pyydystäminen, tappaminen ja hätyyttäminen sekä niiden pesien hävittäminen on kielletty. Onkiminen ja pilkkiminen on kuitenkin sallittu, kuten myös poronhoitolain mukainen poronhoito.
Selkärangattomien eläinten pyydystäminen tai kerääminen on kielletty.
Rajoitukset ja oikeudet > Liikkuminen, leiriytyminen ja tulenteko

Kansallispuiston järjestyssäännöissä voidaan kieltää tai rajoittaa liikkumista, leiriytymistä, maihinnousua sekä veneen, laivan tai muun kulkuneuvon pitämistä.
Kansallispuistoon mentäessä on aina syytä tutustua alueen järjestyssääntöihin. Sallittuja aktiviteetteja ovat yleensä kävely, hiihto ja lumikenkäily. Polkupyörällä liikkuminen ja ratsastaminen on yleensä sallittua vain tarkoitukseen osoitetulla reitillä. Puistossa saattaa olla alueita, joilla liikkuminen on kokonaan tai osan vuotta kielletty. Lintujen pesintäalueet tai uhanalaisten lajien esiintymisalueet saattavat olla tällaisia rajoitusalueita.
Monissa kansallispuistoissa leiriytyminen on sallittu vain esimerkiksi autiotuvissa ja niiden välittömässä läheisyydessä. Samoin tulenteko on sallittu vain merkityillä tulentekopaikoilla.
Rajoitukset ja oikeudet > Retkeilijän vastuu

Kansallispuistoissa pyritään säilyttämään koskematonta luontoa. Kaikkien kansallispuistoissa kävijöiden tulisi muistaa kunnioittaa luonnonrauhaa ja liikkua jälkiä jättämättä ja eläimiä häiritsemättä. Puistojen järjestyssääntöjä tulee noudattaa.
Liikkumiseen pitäisi käyttää polkuja kun se on mahdollista. Kivikkoiseksi kuluneen polun vieressä käveleminen kuluttaa maastoa myös polun vierestä ja polku levenee turhaan. Kallioiden kasvillisuus, jäkäliköt, dyynit ja märät avosuot ovat erityisen herkkiä kulutukselle.
Kansallispuistoissa noudatetaan niin kutsuttua roskatonta retkeilyä. Vastuullinen retkeilijä kantaa mukanaan tuomat roskat myös pois puistosta; roskien haku kulkuneuvoilla kuluttaa herkkää luontoa.
Aiheesta muualla

Luontoon.fi
Luontoon.fi: Roskaton retkeily
Hannes Salovaara : Kansallispuistomme, Suomen Kuvalehti, 02.04.1928, nro 14-15, s. 41, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Suomen kansallispuistot |
| --- | --- | --- |
|  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  |
Erwin

| Erwin |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Ervin
Vastineita eri kielissä:  Irwin, Irving
Nimen alkuperä:  muinaissaksalainen, sotajoukko + ystävä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erwin tai Ervin on alkuperältään muinaissaksalainen miehen etunimi.
Monien vanhojen germaanisten nimien tavoin myös Erwin on alkujaan yhdyssana. Sen alkuosa her johtuu muinaissaksan sanasta, joka merkitsee sotajoukkoa tai myös kansaa, kun taas loppuosa win merkitsee ystävää. Nykyisessä muodossaan nimi oli käytössä jo keskiajalla.  Nimen englanninkielisiä vastineita ovat Irwin ja Irving.
Suomalaisessa almanakassa 1705 nimi esiintyi 22. huhtikuuta muodossa Ertwin. Nykyään Erwinillä tai Ervinillä ei ole nimipäivää sen enempää suomen- kuin ruotsinkielisessäkään kalenterissa.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Ervin on Suomessa annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 190 ja Erwin noin 180 henkilölle.
Tunnettuja Erwinejä ja Ervinejä

Erwin Bach (s. 1956), saksalainen musiikkituottaja
Erwin Bauer (1912–1958), saksalainen Formula 1 -kuljettaja
Erwin Blask (1910–1999), saksalainen moukarinheittäjä ja olympiamitalisti
Erwin Chamberlain (1915–1986), kanadalainen jääkiekkoilija
Ervin Drake (1919–2015), yhdysvaltalainen lauluntekijä
Erwin Dreger (1915–1942), saksalainen vääpeli
Erwin Josef Ender (1937–2022), saksalainen katolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti
Erwin Engelbrecht (1891–1964), saksalainen kenraali
Erwin Franzkowiak (1894–1984), saksalainen maahockeypelaaja
Erwin Geschonneck (1906–2008), saksalainen näyttelijä
Erwin Gillmeister (1907–1993), saksalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti
Erwin Hagedorn (1952–1972), itäsaksalainen sarjamurhaaja
Ervin Hall (s. 1947), yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija ja olympiamitalisti
Erwin Hoffer (s. 1987), itävaltalainen jalkapalloilija
Erwin Keller (1905–1971), saksalainen maahockeypelaaja
Erwin Koeman (s. 1961), alankomaalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Erwin Komenda (1904–1966), itävaltalainen autonsuunnittelija
Erwin Kremers (s. 1949), saksalainen jalkapalloilija
Ervin Laszlo (s. 1932), unkarilainen tieteenfilosofi ja pianisti
Ervin Latimer (s. 1952), yhdysvaltalais-suomalainen koripalloilija ja ravintoloitsija
Ervin Latimer (s. 1988), suomalainen muotisuunnittelija
Erwin van de Looi (s. 1972), alankomaalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Erwin Mulder (s. 1989), alankomaalainen jalkapalloilija
Erwin Neher (s. 1944), saksalainen biofyysikko, Nobeln lääketieteen palkinnon saaja
Erwin Ortner (s. 1947), itävaltalainen kuoronjohtaja
Erwin Panofsky (1892–1968), saksalainen taidehistorioitsija
Erwin Pektor (1920–1996), itävaltalainen keihäänheittäjä
Erwin Planck (1893–1945), saksalainen poliitikko ja heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen
Erwin Resch (s. 1957), itävaltalainen alpphiihtäjä
Erwin Ringel (1921–1994), itävaltalainen lääkäri, neurologi, psykiatri ja professori
Erwin Rommel (1891–1944), "Erämaan kettu", saksalainen sotamarsalkka
Erwin Rosen, oik. Erwin Carlé (1873-1923), saksalainen toimittaja ja kirjailija
Erwin Rösener (1902–1946), saksalainen SS-kenraali ja sotarikollinen
Erwin Schrott (s. 1972), uruguaylainen oopperalaulaja
Erwin Schrödinger (1887–1961), itävaltalainen fyysikko, kvanttimekaniikan kehittäjä, Nobelin fysiikanpalkinnon saaja
Erwin Schulhoff (1894–1942), tšekkiläinen säveltäjä
Ervin Skela (s. 1961), albanialainen jalkapalloilija
Erwin von Steinbach (k. 1318), Strasbourgin katedraalin rakentaja
Erwin Stresemann (1889–1972), saksalainen eläintieteilijä
Erwin Strittmatter (1912–1994), saksalainen kirjailija
Erwin Vandenbergh (s. 1959), belgialainen jalkapalloilija
Erwin Voellmy (1886–1951), sveitsilinen shakinpelaaja ja matematiikan professori
Erwin Wegner (1909–1945), saksalainen pika-aitajuoksija ja kymmenottelija
Erwin von Witzleben (1881–1944), saksalainen sotamarsalkka ja heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen
Erwin Wurm (s. 1954), itävaltalainen kuvanveistäjä
Ervin Zádor (1935–2012), unkarilainen vesipalloilija ja olympiavoittaja
Ervin Zukanović (s. 1987), bosnialainen jalkapalloilija
Ervin Õunapuu (s. 1956), virolainen kirjailija ja taiteilija
Erwin sukunimenä

Erwin tai Ervin on myös muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anthony Ervin (s. 1981), yhdysvaltalainen vapaauimari ja olympiavoittaja
Bill Erwin (1914–2010), yhdysvaltalainen näyttelijä
Booker Ervin (1930–1970), yhdysvaltalainen tenorisaksofonisti
John Erwin (1936–2024), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä
Lee Erwin (s. 1994), skotlantilainen jalkapalloilija.
Tammisunnuntai

Tammisunnuntaita vietetään vuosittain tammikuun viimeisenä sunnuntaina Suomen sisällissodan alkamisen muistoksi. Alun perin nimityksellä on tarkoitettu sunnuntaita 27. tammikuuta 1918, jolloin sodan on katsottu alkaneen.
Eteläpohjalaisten suojeluskuntien oli määrä alkaa riisua venäläistä sotaväkeä aseista Etelä-Pohjanmaalla maanantain 28. tammikuuta 1918 vastaisena yönä kello 3.  Saman päivän aamuna punakaartit ottivat vallan eteläisen Suomen kaupungeissa. Laihialla miehet kuitenkin aloittivat venäläisen Hulmin varuskunnan aseistariisunnan jo sunnuntai-iltana 27. tammikuuta. Paikalla on Hulmin taistelu‎n muistoksi pystytetty muistomerkki, jossa on myös aseistariisunnan aikana kuolleiden laihialaismiesten nimet. Aseistariisunnan alkuna on pidetty myös 23. tammikuuta 1918, jolloin Karjalassa ryhdyttiin riisumaan venäläisiä sotilaita aseista pienemmässä mittakaavassa.
Taustalla oli tilanne, että Venäjän kansankomissaarien neuvosto oli tunnustanut Suomen itsenäisyyden, mutta Venäjän joukkoja oli yhä Suomessa senaatin pyynnöstä huolimatta. Tällöin Mannerheim otti aloitteen käsiinsä ja ryhtyi upseeriensa kanssa laatimaan suunnitelmaa Pohjanmaan venäläisten varuskuntien aseista riisumiseksi.
Vuonna 2017 tapauksesta tehtiin dokumenttielokuva Tammisunnuntai 1918, joka kuului viralliseen Suomi 100 -ohjelmaan. Se sai ensiesityksensä 17. marraskuuta 2017 Filmiä ja valoa -festivaalilla.
Valkoisten perinnejärjestöt ovat vaalineet tammisunnuntain muistoa järjestämällä juhlia lähes joka vuosi koko Suomen itsenäisyyden ajan muutamaa sotien jälkeistä vuotta lukuun ottamatta. Erityisesti Pohjanmaalla juhlapäivä on voimissaan.
Venäläisten aseistariisuntaa Pohjanmaalla johtanut valkoisten ylipäällikkö C. G. E. Mannerheim kuoli myös sattumalta tammisunnuntaina vuonna 1951.
Aiheesta muualla

Pohjanmaan Maanpuolustuskilta - Tammisunnuntai
Teoreettinen ja käytännöllinen filosofia

Pallas Athene edusti antiikin kreikkalaisille viisautta.
Kun filosofia syntyi antiikin Kreikassa, kaikki maailmaa koskevan tiedon hankinta luettiin filosofian alaan. Aristoteles jakoi ensimmäisenä tieteet kahteen osaan, teoreettisiin ja käytännöllisiin tieteisiin, mistä on peräisin nykyisinkin yleinen filosofian jako kahteen osaan, teoreettiseen ja käytännölliseen filosofiaan.
Teoreettisen filosofian tehtävänä on tutkia olemassaoloa ja inhimillistä tietoa koskevia kysymyksiä. Siihen luetaan logiikka, ontologia, metafysiikka, tietoteoria, mielen filosofia, kielifilosofia ja tieteenfilosofia sekä useat erityistieteiden filosofiat, kuten matematiikan filosofia. Aristoteleella teoreettisten tieteiden alaan kuuluivat myös sellaiset tieteet kuin fysiikka, tähtitiede, kemia, biologia ja psykologia. Nykyään näitä osa-alueita vastaavat omat erityistieteensä.
Käytännöllisen filosofian tehtävänä on tutkia inhimillistä toimintaa. Siihen luetaan etiikka, yhteiskuntafilosofia ja yhteiskuntatieteiden tieteenfilosofia. Aristoteleelle siihen kuuluivat kaikki yksilön käyttäytymiseen, yhteiskuntaelämään, oikeudelliseen säätelyyn ja politiikkaan liittyvät alat, edellisten lisäksi myös muun muassa estetiikka, kuten retoriikka ja runousoppi.
Joissakin yliopistoissa, kuten Helsingin ja Turun yliopistoissa, filosofian opiskelu jaetaan edelleen laitos- tai oppiainetasolla teoreettiseen ja käytännölliseen filosofiaan. Jako on nykyään varsin mielivaltainen, sillä käytännöllinen filosofia ei ole kovin paljoa käytännöllisempää kuin teoreettinenkaan (soveltava etiikka on tuonut jonkin verran "käytännöllisyyttä" käytännölliseen filosofiaan). Näiden filosofian osa-alueiden käyttämä metodologia on pitkälti sama, joten ainoaksi rajaavaksi tekijäksi jäävät aihepiirit. Tämäkään raja ei ole tiukka, ja monia asioita voidaan tutkia yhtä lailla teoreettisen kuin käytännöllisen filosofian piirissä.
Useimmissa yliopistoissa tällaista filosofian kahtiajakoa ei tehdä, vaan filosofiaa opetetaan joko yhtenä oppiaineena tai se jaetaan esimerkiksi logiikkaan, metafysiikkaan ja etiikkaan.
Kirjallisuutta

Gadamer, Hans-Georg: ”Teoreettinen ja käytännöllinen ymmärtäminen”, Hermeneutiikka: Ymmärtäminen tieteissä ja filosofiassa.  (Saksankieliset alkuperäisartikkelit sisältyvät Gadamerin teoksiin: Gesammelte Werke, osat 2 ja 4.)  Suomentanut ja valikoinut Ismo Nikander. Tampere:  Vastapaino, 2004, 3. p. 2009.  ISBN 978-951-768-132-2
Merv

Erk-Kalan kaupunkilinnakkeen rauniot Mervissä.
Merv oli sassanidien Persiassa (keltaisella) Khorasanin maakunnan pääkaupunki.
Merv (turkmeeniksi Merw, muinaispersiaksi Margu, Margiana, pers. ‏مرو ‎, Marv.) oli Keski-Aasiassa sijainnut historiallinen suurkaupunki. Se sijaitsi Murgab (tai Margiana) -joen varrella keskellä strategisesti tärkeää Margianan keidasaluetta. Kaupunki hävitettiin vuosisatojen mittaan lukuisia kertoja, mutta perustettiin yhä uudelleen uomaansa jatkuvasti muuttaneen virran rannalle. Merv tunnettiin "vaeltavana kaupunkina", ja sen rauniot ulottuvat nykyisin valtavalle alueelle.
Merv oli sijaintinsa takia aikoinaan eräänlainen monikulttuurisuuden Mekka ja Lähi-itään syntyneen arabikalifaatin tärkeimpiä kaupunkeja. Se oli väkirikkaan Iranin Khorasanin maakunnan keskus ja lyhyen aikaa vuosina 813-819 myös koko islamilaisen kalifaatin pääkaupunki.
Kauppatavaroiden lisäksi Mervin halki kulkivat kulttuurivaikutteet idän ja lännen välillä. Helleenisen kulttuurin rinnalla Mervissä tuntuivat syyrialainen kristillisyys, persialainen zarathustralaisuus ja manikealaisuus sekä Silkkitien kautta idästä saapunut buddhalaisuus. Vuodesta 553 Mervissä oli myös piispanistuin. Vielä al-Mamunin hallitessa 800-luvun alussa Merviin rakennettiin kaksi kristillistä kirkkoa ja buddhalainen temppeli.
Kaupungin suuruudenaika päättyi mongolivalloitukseen vuonna 1221. Kaupungin asukkaat ja sen muureista turvaa hakeneet pakolaiset surmattiin verilöylyssä, jolla arvellaan olleen jopa miljoona uhria.
Mervin alue sijaitsee lähellä nykyistä Maryn kaupunkia Turkmenistanissa. Se on yksi UNESCON maailmanperintöluettelon kohteista.
Historia

Arkeologisen tutkimuksen mukaan alueelta on löytynyt jälkiä asutuksesta kolmannelta vuosituhannelta ennen ajanlaskun alkua. Akhaimenidien dynastian (550 eaa. – 330 eaa.) se toimi ympäröivän Margianan satraappikunnan keskuksena. Merv oli yksi lukuisista kaupungeista, jotka Aleksanteri Suuri valloitti ja antoi sille nimen Aleksandreia Margiane. Nimi viittaa Murgab-jokeen. Aleksanterin aikaa seuranneella Helleenisellä aikakaudella Antiokhos I Soter nimesi sen Antiokiaksi.
Merv kuului silkkitien varren merkittäviin kaupunkeihin. Sen kautta kulkenut karavaanireitti yhdisti hellenistisen sivilisaation Kiinaan. Se oli samalla kauppateiden risteys, sillä kaupunki  rakennettiin Afganistanin vuorilta virranneen ja väyläänsä jatkuvasti muuttaneen Murgab -joen  varrelle. Tämän takia sen rauniot nykyisin ulottuvat hyvin laajalle alueelle. Lähes 1000 km pituisen joen välityksellä metropoli sai buddhalaisia vaikutteita myös Afganistanin suunnalta. Murgabjoki päättää juoksunsa Karakumin autiomaahan.
Historia > Arabivalta

Mervin hallitsijoiksi nousivat arabiheimot, kun sassanidien Iran romahti 600-luvun alkupuolella Bysantille hävityn sodan jälkeen. Muutaman vuosikymmenen sekasorron jälkeen arabivaltion vahvaksi mieheksi nousi  Syyriasta käsin Muawija (661-680). Hän oli ensimmäinen uuden suurvallan arabiruhtinas, josta on olemassa historiallisia aikalaislähteitä. Islamilainen perimätieto on sijoittanut häntä edeltävään aikaan kertomukset Muhammedista ja "oikeaan johdettujen kalifien" Rashidun-kalifaatista. Näistä ei kuitenkaan ole säilynyt historiallisia aikalaislähteitä, joten niitä on myös pidetty epähistoriallisena tarinaperinteenä.
Merv oli saanut kristillisen väestönsä, kun 200-luvun puolivälissä Iranin sassanidikuningas Shapur I voitti roomalaiset Edessan taistelussa, otti keisari Valerianuksen vangiksi ja anasti roomalaisilta Mesopotamian. Mesopotamiassa sijainneen Hatran kaupungin kristinuskoon kääntynyt ja arameaa puhunut arabiväestö siirrettiin Merviin. Siellä se joutui eristyksiin keskelle zarathustralaista valtauskontoa.
Historia > Syntyikö islam Mervissä?

Islamin tutkimuksen Saarbrückenin koulukunnan piirissä on syntynyt näkemys, että islam olisi saattanut Arabian niemimaan asemesta syntyä Mervissä sinne pakkosiirretyn kristillisen väestön keskuudessa.  Arabian niemimaata puoltaa ainoastaan 800-luvulla muistiin kirjattu suullinen arabialainen tarinaperinne. Khorasanin ja Mervin puolesta puhuvat sen sijaan myös monet aikalaislähteet. Yksi niistä on muhammed-sanan ilmestyminen historiaan juuri koillisesta Iranista käsin. Sieltä ovat löytyneet  vuosina 659 ja 672 lyödyt kolikot, joissa sana muhammad esiintyy ensimmäisen kerran. Kolikkolöydöt siirtyvät Teheraniin (687) ja viimein Damaskokseen (690-691) seuraten Mervistä Damaskokseen marssineen Abd al-Malik ibn Marwanin (<Merv) kapina-armeijan jälkiä.
Uusi hallitsija al-Malik perusti muhammadismiin perustuvan uskonnollisen kultin, jonka pääpaikaksi rakennettiin Jerusalemin Kalliomoskeija. Se ei kuitenkaan ollut ainoa kerta, jolloin Mervistä lähtenyt kapina-armeija valtasi pääkaupungin. Sama toistui vuonna 750, jolloin Abu Muslim Khorasanin armeija nosti valtaan Mervissä kapinaan nousseen abbasidien arabiklaanin. Monet orientalistit pitävät vasta abbasideja tahona, joka aloitti arabiprofeetta Muhammedin kultin. Kolmannen kerran Mervistä alkanut kapina johti pääkaupungin valtaukseen vuonna 813, jolloin Khorasania hallinnut al-Mamun kukisti veljensä ja siirtyi kuusi vuotta myöhemmin Bagdadiin. Vuosina 813-819 Lähi-idän arabikalifaattia hallittiin Mervistä käsin.
K-H. Ohligin mukaan islamiin johtava kehitys olisi alkanut Merviin pakkosiirretyn kristillisen mesopotamialaisen arabiväestön keskuudessa. Koraanin vanhimmat suurat olisivat tämän väestön kristillisiä jumalanpalvelustekstejä, joiden kirjoittajat olivat yhteisönsä uskonnollisia johtajia. Teoriaa puoltavia seikkoja ovat monen muun ohella Koraanin suurien kristillinen sisältö, Koraanin kieli ja kirjoitusjärjestelmä sekä Koraanin ja islamin monikulttuurinen sisältö, jossa esiintyy kreikkalaisia, zarathustralaisia, manikealaisia (Pöydän suura) ja buddhalaisia vaikutteita (Uskottomien suura). Merv olisi monella mittapuulla voinut olla islamin paras kiteytymiskeskus. Siihen viittaa myös islamin pyhiin kirjoituksiin kuuluvien hadith-kokoelmien tekijöiden paikantaminen Khorasaniin ja Keski-Aasiaan.