stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Jacob von Julin
Avioliitot ja lapset

John Julin oli naimisissa neljä kertaa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Elisabet Katarina Keckman (1790–1815), oululaisen kauppaneuvoksen Lars Henrik Keckmanin ja Helena Schulinin tytär, joka kuoli synnytettyään ensimmäisen lapsensa kuukautta aikaisemmin. Toinen puoliso, lontoolainen Emilia Lindsay (1795–1835) oli skotlantilaisen papin James Lindsayn ja Sarah Daltonin tytär. Myös Emilia menehtyi synnytyksen jälkeisiin komplikaatioihin synnytettyään viidennen lapsensa.
Julinin kolmas ja neljäs puoliso olivat sisarukset, joiden vanhemmat olivat eversti Christer Ludvig Jägerskjöld ja Hedvig Gustafva Christina Taube. Vuonna 1841 hän meni naimisiin Charlotta Johanna Ottiliana Jägerskjöldin (1814–1844) kanssa, joka oli Julinin ensimmäisen lapsen ikäinen ja kuoli kolmannen lapsensa synnytykseen. Charlotta von Julinin tyttärestä Hélène von Julinista tuli aikanaan Carl Gustaf Emil Mannerheimin äiti. Julinin neljäs puoliso vuonna 1846 oli Engel Lovisa (Louise) Catharina Jägerskjöld (1810–1890). John (von) Julinilla oli neljästä avioliitosta yhteensä 11 lasta, joista kuusi kuoli jo lapsena.
Akatemian apteekkari

Jo vuonna 1815 Julin oli kiinnostunut myös teollisuudesta. Ostettuaan tupakkatehtaan läheltä apteekkiaan ja tehtyään vuoden pituisen tutustumismatkan Englantiin hän alkoi harjoittaa ulkomaankauppaa ja hankkia osuuksia turkulaisiin höyrylaivoihin.
Julinin apteekkarintoimen Turussa keskeytti Turun palo syyskuussa 1827; toiminta jatkui seuraavan vuonna Helsingissä Akatemian siirryttyä sinne. Julinin apteekista Eteläesplanadin ja Unioninkadun kulmatalossa tuli nyt Helsingin yliopiston apteekki. Huolimatta siitä, että Helsingin III apteekki menestyi hyvin, Julin vaihtoi elämänsä suuntaa teollisuudenharjoittajaksi ja maanviljelijäksi.
Ruukinpatruuna

Vuonna 1822 Julin osti Fiskarsin rautaruukin ja perusti sinne vuonna 1827 valimon. Vuonna 1832 hän perusti Suomen ensimmäisen hienotakomon ja vuonna 1837 Suomen ensimmäisen mekaanisen konepajan, joka valmisti seuraavana vuonna ensimmäisen suomalaisen laivahöyrykoneen. Fiskarsin konepajaan liittyi myös maatila, jonka puitteissa kehitettiin maataloutta, muun muassa uusia auroja maatalouden tarpeisiin.
Fiskarsin lisäksi omisti Julin useita muitakin ruukkeja (muun muassa Antskogin, Kosken ja Kärkelän ruukit) sekä kupari- ja rautakaivoksia (muun muassa Orijärven kaivoksen). Maaomistuksia hänellä oli Pohjan lisäksi Karjaalla, Karjalohjalla, Kiskossa, Perniön Latokartanossa, Somerolla ja Tenholassa. Suomen ensimmäinen kapearaiteinen rautatie Orijärvellä oli myös Julinin rakennuttama.
Julin oli aktiivinen toimija myös muilla aloilla; hän perusti vuonna 1819 Suomen ensimmäisen höyrylaivayhtiön. Suomen ensimmäinen säästöpankki, Turun Säästöpankki, perustettiin vuonna 1823 Julinin aloitteesta, samoin Suomen ensimmäinen lancasterkoulu vuonna 1822.
Ansioistaan Julin sai vuonna 1835 vuorineuvoksen arvon. Vuonna 1849 hänet aateloitiin nimellä von Julin.
Perintö

John von Julin kuoli Helsingin matkalla 11. maaliskuuta 1853, jolloin hän oli 65 vuoden ikäinen. Seuraavat 13 vuotta hänen omistuksessaan olleita teollisuuslaitoksia hoiti holhoojahallitus. Perinnönjako toteutettiin vuonna 1866, jolloin vanhin poika ja aikuiseksi elänyt kuudes lapsi, toisesta avioliitosta syntynyt Emil Lindsay von Julin (1835–1898) sai osuudekseen mm. Fiskarsin, Antskogin, Orijärven ja Kärkelän. Muu kiinteistöomaisuus jaettiin nuorempien sisarusten Hedvig Charlotta Hélène Mannerheim von Julinin (1842–1881), Elisabet Johanna Emilia Lovén von Julinin (1843−1941), Johan Albert Edvard von Julinin (1846−1906) ja Sigrid Lovisa Charlotta Björkenheim von Julinin (1849−1924) kesken.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Jacob von Julin Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Talousvaikuttajat  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852
Morris Trachsler

| Morris Trachsler |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1984 (ikä 40) Zürich, Sveitsi
Kansalaisuus:   Sveitsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  ZSC Lions
Sarja:  National League A
Pelinumero:  53
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–
Aik. seurat:  GCK Lions (NLB) Genève-Servette HC (NLA)
Morris Trachsler (s. 15. heinäkuuta 1984 Zürich, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa National League A -joukkue ZSC Lionsissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Trachsler on pelityyliltään puolustava sentteri, jonka vahvuuksiin kuuluu alivoimapelaaminen ja aloitukset. Hänen hyökkäyspään taitonsa ovat kuitenkin rajalliset.
Ura > Seuraura

Trachsler on SC Rapperswil-Jonan kasvatti. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin GCK Lionsissa, jonka miesten joukkueessa Trachsler debytoi 17-vuotiaana Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalliga B:ssä kaudella 2001–2002. Hän pelasi siellä kauden aikana kaksi runkosarja- ja yhdeksän playoff-ottelua. Trachsler pelasi kauden aikana miesten pelejä myös lainalla kahden ottelun verran sarjatasoa alempana 1. Ligan EHC Dübendorfissa. Kaudella 2003–2004 hän nousi ZSC Lionsin Nationalliga A -joukkueeseen, jossa Trachslerin tulokaskausi toi 30 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2 sekä 13 playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Kaudella 2004–2005 hän eteni Zürichin kanssa aina NLA:n finaaleihin saakka, mutta Sveitsin-mestaruuden vei kuitenkin HC Davos otteluvoitoin 4–1.
Kaudeksi 2005–2006 Trachsler siirtyi Genève-Servette HC:n riveihin. Kaudella 2007–2008 hän eteni joukkueen kanssa NLA:n finaaleihin häviten ne aiemmalle seuralleen ZSC Lionsille otteluvoitoin 4–2. Kaudella 2009–2010 Genève hävisi finaalit seitsemännessä ottelussa SC Bernille voitoin 4–3. Kaudella 2011–2012 joukkue ajautui NLA:n karsintasarjaan saakka, mutta Genève onnistui kuitenkin säilyttämään sarjapaikkansa ja Trachsler voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +4.
Trachsler palasi kaudeksi 2012–2013 kolmivuotisella sopimuksella ZSC Lionsiin. Kauden 2013–2014 päätteeksi hän voitti Sveitsin-mestaruuden. Kaudella 2014–2015 Trachsler teki NLA:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+16=24. Zürich eteni finaaleihin, mutta hävisi ne kuitenkin HC Davosille voitoin 4–1. Tammikuussa 2015 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Zürichin kanssa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Sveitsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 2013 | jääkiekko |  |
Trachsler edusti Sveitsiä Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2011, 2012, 2013 ja 2015, joista vuoden 2013 turnaus päättyi hopeaan. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004.
John Nkengasong

| John Nkengasong |
| --- | --- |
 Africa CDC:n ensimmäinen johtaja, tohtori John Nkengasong vuonna 2016.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:  Kamerun
Ammatti:  virologi, Africa CDC:n johtaja
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Yaoundén yliopisto (1987), Instituut voor Tropische Geneeskunde Antwerp (M.Sc.), Vrije Universiteit Brussel (M.Sc., Ph.D.)
Instituutti:  Afrikan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (Africa CDC)
Palkinnot:  useita tunnistuksia, esimerkiksi Senegalin Leijonan ritarikunnan ritari (2017)
John N. Nkengasong on kamerunilainen virologi (M.Sc., Ph.D.), joka on johtanut tammikuussa 2017 toimintansa käynnistänyttä Afrikan tautienehkäisy- ja -valvontakeskusta (Africa CDC) järjestön ensimmäisenä johtajana. Afrikan tautikeskus on Afrikan unionin yhteydessä toimiva yleisafrikkalainen tutkimus-, koulutus- ja tukiorganisaatio sairauksien hallitsemiseksi ja ehkäisemiseksi.
Nkengasong valmistui Kamerunin pääkaupungissa toimivasta Yaoundén yliopistosta vuonna 1987 (ilmeisesti B.Sc.). Hän sai opiskelustipendin Belgiaan, jossa hän opiskeli ensin maisteritutkinnon trooppisen biolääketieteen alalta Antwerpenin 
Trooppisen lääketieteen laitoksella (ITG) belgialaisen mikrobiologin, ebola- ja AIDS-tutkijana tunnetun professori Peter Piotin ohjauksessa. Lääketieteen ja farmasian maisteritutkinnon Nkengasong suoritti Vrije Universiteit Brusselissä. Hän myös väitteli virologiasta Brysselissä.
Vuosina 1993-1995 Nkengasong johti ITG:n mikrobiologian laitoksen virologista laboratoriotutkimusta Antwerpenissä ja laitoksella sijainnutta Maailman terveysjärjestön HIV-diagnostiikan laboratoriota. Hän siirtyi 1995 Yhdysvaltain tautikeskuksen (CDC) Norsunluurannikon Abidjanin toimipisteeseen perustettavan virologian laboratorion johtajaksi. Tiedelehti Science kirjoitti hänestä tuolloin, ja mainitsi vuoden 1996 artikkelissaan esimerkiksi uudessa laboratoriossa olevan kaksi bioturvallisuusluokan 3 tilaa HIV-virusten tutkimiseksi.
Tutkijana Nkengasong on ollut mukana yli 200 tieteellisessä julkaisussa. Hän on kirjoittanut runsaasti muun muassa biolääketieteellisten laboratorioiden kehittämistarpeista Afrikassa ja kehitysmaissa tartuntatautien tunnistamisen, seurannan ja kansanterveystyön edistämiseksi. Hän on ollut esilletuomassa myös Afrikan maiden syntyvyys- ja kuolleisuustilastojen kehittämistarvetta. Hän osallistuu myös tiedepoliittiseen keskusteluun Afrikan maiden kansanterveydellisiä tarpeita esilletuoden, esimerkkinä kirjoitukset Naturessa Afrikan pandemiavalmiudesta ja kansanterveyslaitosten kehittämistarpeista (2019) sekä covid-19-taudin toteamiseen liittyvistä kiireellistä haasteista (2020). Hänet on palkittu useilla tunnistuksilla työstään tutkijana, CDC:n laboratorion johtajana ja kansanterveyden edistäjänä erityisesti Länsi-Afrikassa. Hän sai kansanterveystyöstään Leijonan ritarikunnan ritarin arvon Senegalista (2017).
Aiheesta muualla

John N. Nkengasongin julkaisuja PubMedissä (englanniksi) (pubmed.ncbi.nlm.nih.gov)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  ORCID
Luettelo Ahvenanmaan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Ahvenanmaan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Ahvenanmaan maakunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat, mikäli kunnan patsaat, muistomerkit ja muistolaatat eivät ole omassa kuntakohtaisessa taulukossa (kts. ”katso myös” -osiota).
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Postitiemuistomerkki | Lähellä postitaloa | Eckerö, Storby | 60.2199°N, 19.5408°E | Cedercreutz, EmilEmil Cedercreutz | 1946 |  |  |
| Se Gud i naturen | Getabergen, Soltunan ravintolan edessä kalliolla, Getabergsvägen 122 | Geta | 60.3862°N, 19.8445°E |  |  |  |  |
| Fågeln Phoenixin haaksirikon 1742 muistomerkki | Sälskär (karttalinkki suuntaa antava) | Hammarland | 60.4114°N, 19.5966°E |  |  |  |  |
| Urheiden esi-isien muistomerkki 1808 | Fälberget, Kumlingen apteekin vieressä (karttalinki likimääräinen) | Kumlinge | 60.2613°N, 20.7787°E |  | 1920 |  |  |
| (ei löydetty kohteita) |  | Lumparland |  |  |  |  |  |
| Keskiaikaisen käräjäpaikan muistokivi | Saltvikin kirkon edessä | Saltvik, Kvarnbo | 60.1549°N, 19.9481°E | Gunnar Elfgren |  |  |  |
| Muistokivi hukkuneille merimiehille | Sottungan kirkon kirkkotarha (paikkalinkki suuntaa antava) | Sottunga | 60.1115°N, 20.6771°E |  | 1957 |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ahvenanmaan julkiset taideteokset ja muistomerkit Wikimedia Commonsissa
Pelottaako?

| Pelottaako?> Are You Afraid of the Dark? |
| --- | --- |
Tyyli:  Nuorille suunnattu kauhu- ja fantasiasarja
Kestoaika:  22 min/jakso
Luoja(t):  D. J. MacHale
Alkuperämaa:  Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Kanada YTV 1990–1996, 1999–2000   Suomi Yle TV1 1990-luku   Suomi Yle TV2 2003–2005
Esitetty:  26. toukokuuta 1993 –
Jaksoja:  91
Tuotanto
Tuottaja(t):  D. J. MacHale   Micheline Charest   Ned Kandel
Ohjaaja(t):  D. J. MacHale   David Winning   Ron Oliver   Jean-Marie Comeau   Will Dixon   Scott Peters   Craig Pryce
Käsikirjoittaja(t):  D. J. MacHale   David Preston   Wendy Brotherlin   Naomi Janzen   Ron Oliver   Alan Kingsberg   Alison Lea Bingeman   Scott Peters   Gerald Wexler
Tuotantoyhtiö(t):  Cinar Productions   YTV Entertainment   Nickelodeon
Palkinnot
Voitetut:  Gemini-palkinto
Aiheesta muualla
IMDb 
Pelottaako? (engl. Are You Afraid of the Dark?) on kanadalainen nuortensarja.
Sarjassa joukko nuoria, jotka kutsuvat itseään "Keskiyön kerhoksi" (engl. the Midnight Society), tapaa aina iltaisin metsässä salaisella nuotiopaikalla. He kertovat jokainen vuorollaan jännittäviä tarinoita, jotka pohjautuvat kauhuun, fantasioihin tai sci-fiin. Yksi tarina kestää aina jakson verran, lukuun ottamatta paria poikkeusta. Jakson lopuksi yksi kerholaisista toivottaa hyvää yötä ja sammuttaa nuotion.
Sarjaa tehtiin kaiken kaikkiaan seitsemän tuotantokautta. Ensimmäiset viisi kautta esitettiin Kanadassa vuosina 1990–1996 ja kaksi viimeistä 1999–2000.
Suomessa viiden ensimmäisen tuotantokauden jaksot esitettiin Yle TV1ssä 1990-luvun puolivälissä. Yle TV2 esitti loput jaksot 2003–2005.
Mustatuplakki

| Mustatuplakki |
| --- | --- |
 Mustatuplakki (Diplocephalus picinus), naaras
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Hämähäkit Araneae
Osalahko::  Araneomorphae
Yläheimo::  Araneoidea
Heimo::  Riippuhämähäkit Linyphiidae
Suku::  Diplocephalus
Laji::  picinus
Katso myös
   Mustatuplakki Wikispeciesissä   Mustatuplakki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustatuplakki (Diplocephalus picinus), koiras
Mustatuplakki (Diplocephalus picinus) on riippuhämähäkkien heimoon Linyphiidae kuuluva laji.
Koiraan pituus on 1.3-2 mm ja naaraan 1.5-2.5 mm. Koiraan päässä on kohollaan oleva osa, jonka sisällä on rauhanen. Rauhasen tuottama erite tulee ulos pään sivussa olevista raoista (sulci), ja sillä on tärkeä rooli parittelussa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Mustatuplakki (Diplocephalus picinus)
UniProt: Taxonomy - Diplocephalus picinus (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Diplocephalus picinus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1763937  Araneae: 1024  BioLib: 1146  BOLD: 264512  CoL: 36JQC  EoL: 1189698  EUNIS: 225546  Fauna Europaea: 350216  Fauna Europaea (new): 0f3badd2-6d8f-4f50-aecf-6c1b95a13571  GBIF: 2137822  iNaturalist: 784149  IRMNG: 11349451  ITIS: 854917  NBN: NBNSYS0000009091  NCBI: 1906991  Observation.org: 24066  Open Tree of Life: 3565889  Plazi: 75612232-D2CC-9A49-B551-101113A83896  WSC: urn:lsid:nmbe.ch:spidersp:010071  Laji.fi: MX.201904 
↑  araneae - Diplocephalus picinus araneae.nmbe.ch. Viitattu 4.2.2025. (englanniksi)
Lindblomin talo

| Lindblomin talo |
| --- | --- |

Rakennustyyppi:  kerrostalo
Valmistumisvuosi:  1891
Purkuvuosi:  1956
Suunnittelija:  Karl Viktor Reinius
Tyylisuunta:  uusrenessanssi
Runkorakenne:  tiilimuuri
Julkisivumateriaali:  tiili
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lindblomin talo oli uusrenessanssityylinen kerrostalo, joka valmistui Turun kauppatorin laidalle vuonna 1891. Sen suunnitteli Karl Viktor Reinius tukholmalaisten esikuvien pohjalta, ja se edusti Suomessa aikansa kertaustyylien huippua. Rakennus purettiin vuonna 1956 Wiklundin tavaratalon tieltä.
Rakennus rakennettiin kauppaneuvos Gustaf Adolf Lindblomin pojille, jotka olivat konsuli Gösta Lindblom ja kauppias Karl Arthur Lindblom. Rakennuksen julkisivun koristeluihin kuului patsaita, korinttilaisia kaksoispylväitä ja torneja. Portaikossa oli I. Ehrlingin, Samuel Koskisen ja G. Ekstamin koristemaalauksia.
Alvar Aallon vuonna 1931 laatimissa piirustuksissa uutta Wiklundin tavarataloa varten Lindblomin talo oli vielä säästetty, mutta lama esti suunnitelman toteuttamisen. Talo rapistui pahasti toisen maailmansodan aikana, ja 1948 uutisoitiin, että taloa koristaneet veistokset poistetaan. Niistä oli jo putoillut osia kadulle. Talo siirtyi Wiklundin omistukseen. Kaupunki vaati savipohjaan vajonnutta taloa joko uudelleen paalutettavaksi tai purettavaksi. Purkutyöt aloitettiin tammikuussa 1956, ilman lehdissä näkyvää vastustusta. Arkkitehdit ilmaisivat talon olevan arkkitehtuuriltaan arvoton ja pilaavan torimiljöön. Vuonna 1957 paikalle valmistui Ole & Bertel Gripenbergin suunnittelema Wiklundin tavaratalo.
Kuvagalleria

Lindblomin talo, jonka julkisivusta pylväiden päältä on poistettu veistokset
Talon koristeltu portaikko
Lindblomin talo julkisivuveistoksineen 1900-luvun alussa. Kulmassa Wiklundin kauppa
Uusi Wiklundin tavaratalo vuonna 1959, kulman liiketaloa ei ole vielä purettu. Kuvassa oikealla näkyy myös Hamburger Börs.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lindblomin talo Wikimedia Commonsissa
Mika Häkkinen

| Mika Häkkinen |
| --- | --- |
 Mika Häkkinen vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. syyskuuta 1968 (ikä 56) Helsingin maalaiskunta
Kansalaisuus:   Suomi
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1991–2001
Talli(t):  Lotus (1991–1992) McLaren (1993–2001)
Kilpailuja:  165 (161 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  2 (1998, 1999)
Voittoja:  20
Palkintosijoja:  51
Paalupaikkoja:  26
Nopeimpia kierroksia:  25
MM-pisteitä:  420
Ensimmäinen kilpailu:  Yhdysvaltain GP 1991
Ensimmäinen voitto:  Euroopan GP 1997
Viimeinen voitto:  Yhdysvaltain GP 2001
Viimeinen kilpailu:  Japanin GP 2001
Mika Pauli Häkkinen (s. 28. syyskuuta 1968 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen kilpa-autoilija, yksi Suomen kaikkien aikojen menestyneimpiä Formula 1 -kuljettajia ja lajin kaksinkertainen maailmanmestari. Häkkinen kilpaili myös DTM-vakioautosarjassa 2005–2007. Hänen managerinaan toimi Didier Coton.
Häkkisestä käytettiin F1-uransa aikana usein lempinimeä The Flying Finn eli Lentävä suomalainen. Michael Schumacher, yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä Formula 1 -kuljettajista, on kertonut kunnioittavansa Häkkistä kaikista vastustajistaan eniten. The Times -sanomalehdessä äänestettiin kaikkien aikojen Formula 1 -kuljettaja vuonna 2009, ja Häkkinen oli listan kymmenes. Muita suomalaisia listalla olivat muun muassa Kimi Räikkönen sijalla 13 ja Keke Rosberg sijalla 23.
Joulukuussa 2017 Häkkinen nostettiin yhdessä muiden Formula 1:n maailmanmestareiden kanssa FIA:n uuteen Autourheilun kunniagalleriaan (Motorsport Hall of Fame)
Uran alku

Nuorena Häkkinen ajoi kartingia, jossa hän voitti peräti viisi kertaa Suomen mestaruuden. Häkkinen kilpaili kartingissa vuosina 1974–1986. Mikroautojen jälkeen hän siirtyi kaudeksi 1987 Formula Ford -sarjaan. Formula Fordissa hän onnistui voittamaan Suomen, Ruotsin ja Pohjoismaiden mestaruuden. Pitääkseen uransa nousujohteisena Häkkinen lähti Britanniaan kilpailemaan Formula Vauxhall Lotus -sarjassa (Britannian ulkopuolella Formula Opel Lotus), jossa kilpailu kovenisi. Samalla kaudella hän sai tuekseen tupakkavalmistaja Marlboron.
Vuonna 1988 Häkkinen kilpaili Britannian ja Euroopan sarjan voitoista. Autonaan hänellä oli Dragon Motorsport Marlboro. Hän voitti Euroopan sarjan mestaruuden, mutta Britannian sarjassa hän jäi loppupisteissä toiseksi silloisen tallitoveri Allan McNishin voittaessa.
Seuraava askel uralla oli siirtyminen F3-luokkaan, jossa Häkkinen ajoi kaksi seuraavaa kautta 1989 ja 1990.
Uran alku > F3-ura

Kaudella 1989 Häkkisen tallina vuonna 1988 ollut Dragon Motorsport siirtyi F3-luokkaan Vauxhall Lotus -sarjasta. Häkkinen pysyi tiimissä. Tiimin luokanvaihdos ei kuitenkaan sujunut toivotulla tavalla. Kalusto ei ollut kilpailukykyinen ja Häkkinen sijoittui mestaruuskamppailussa vasta sijalle 12. Häkkisen vaihdettua tallia loppukaudella alkoivat vauhti löytyä ja tulokset parantua.
Autourheilua seuraavien tietoisuuteen Häkkinen nousi vuonna 1990 tämän hallitessa Mika Salon kanssa Englannin F3-sarjaa ylivoimaisesti ajaen Dick Bennettsin johtamassa West Surrey Racing -tiimissä. Puhuttiin jopa MikaMika-sarjasta. Kyseisenä vuonna Häkkinen vei lopulta sarjan mestaruuden niukasti Mika Salon jäädessä pisteissä toiseksi.
Häkkisen manageri Keijo ”Keke” Rosberg osasi kokemuksesta sanoa, että nouseminen F3000-luokkaan on kallis ja epävarma ratkaisu. Niinpä heti, kun Rosbergille tarjoutui mahdollisuus ostaa Häkkiselle paikka Lotus-tallista, hän tarttui siihen. Kyseisen tarjouksen teki Lotuksen tallipäällikkö Peter Collins joulukuussa 1990.
Formula 1 -ura

Häkkisen Formula 1 -ura alkoi vuonna 1991, jolloin hän pääsi kilpailemaan Lotuksella. Tosin ensimmäistä kertaa, kun Häkkinen kokeili F1-autoa, oli autona Benetton.
Formula 1 -ura > Lotus-vuodet 1991–1992

Häkkisen esitykset F3-sarjassa vakuuttivat Lotus-tallin tallipäällikön, Peter Collinsin, joka otti Häkkisen talliinsa kaudelle 1991, ja Häkkinen teki tuohon aikaan epätavallisen loikan F3:sta suoraan F1:een. Hän onnistui debyyttikaudellaan kilpailukyvyttömällä autolla hyvin, parhaina suorituksina ensimmäisten aika-ajojen 13. sija ja ensimmäiset MM-pisteet San Marinon GP:stä viidennellä sijallaan.
Kaudella 1992 Häkkinen teki varsinaisen läpimurtonsa: Lotus sai tehtyä autostaan huomattavasti kilpailukykyisemmän, ja Häkkinen ajoi pisteille kuudessa kilpailussa ja saavutti Ranskan ja Unkarin kilpailuissa neljännen sijan. Hän saavutti yhteensä 11 MM-pistettä ja MM-sarjan kahdeksannen sijan, mikä vakuutti myös huipputallit, mukaan lukien tuon ajan ykköstallin Williamsin. Sopimus Williamsin kanssa kuitenkin kariutui, kun talli jätti ilmoittautumatta ajoissa kauden 1993 MM-sarjaan, jolloin sen oli sarjaan päästäkseen saatava muiden tallien yksimielinen tuki: Lotus-tallin tallipäällikkö Collins halusi pitää Häkkisen tallissaan, ja sopimus jäi allekirjoittamatta.
Formula 1 -ura > McLaren-vuodet 1993–2001 > Testikuljettajana

Häkkinen löysi paikkansa kaudelle 1993 McLaren-tallissa, jossa hän kuitenkin jäi testikuljettajan rooliin, kun tallin ykköskuljettaja Ayrton Senna päätti empimisistään huolimatta ajaa tallin kilpakuljettajana. Häkkinen kuitenkin pääsi kilpakuljettajaksi, kun kaudella flopannut Michael Andretti luovutti paikkansa kauden kolmeen viimeiseen kilpailuun. Häkkinen sijoittui Estorilin aika-ajoissa tuolloin parhaana aika-ajajana pidetyn tallikaverin Sennan edelle. Itse kisassa Alesin ohitusyrityksessä lähtösuoran alussa Häkkisen McLaren valui ulos radalta ja sinkoutui radan yli varikkomuuriin, seurauksena romua ja kisan keskeytys. Seuraavassa kilpailussa, Japanin GP:ssä Suzukassa, Häkkinen pääsi ensimmäistä kertaa palkintokorokkeelle sijoittumalla kolmanneksi. Kauden päätöskisa Adelaidessa päättyi jarrujen tekniikkaongelman vuoksi keskeytykseen.