stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1923
Kuolleita > Tammikuu–maaliskuu

3. tammikuuta – Jaroslav Hašek, tšekkiläinen kirjailija ja humoristi (s. 1883)
5. tammikuuta – Filadelfo Simi, italialainen taidemaalari (s. 1849)
6. tammikuuta – Nephi Anderson, yhdysvaltalainen uskonnollinen kirjailija (s. 1865)
7. tammikuuta – Matti Tervaniemi, suomalainen kansanedustaja (s. 1859)
8. tammikuuta – Vilppu Koskimies (”Vilppu Kaukonen”), suomalainen opettaja ja runoilija (s. 1868)
9. tammikuuta – Katherine Mansfield, uusiseelantilainen kirjailija (s. 1888)
11. tammikuuta – Konstantin I, Kreikan kuningas 1913–1917 ja 1920–1922 (s. 1868)
11. tammikuuta – Paul Thuneberg, suomalainen lääkäri ja Edistyspuolueen kansanedustaja (s. 1865)
12. tammikuuta – Johan Erik Stenberg, ruotsalainen arkkitehti (s. 1845)
12. tammikuuta – Kaarle Wärri, suomalainen talonpoikaissäädyn valtiopäivämies (s. 1839)
13. tammikuuta – Alexandre Ribot, ranskalainen poliitikko ja pääministeri (s. 1842)
14. tammikuuta – Zübeyde Hanım, Turkin tasavallan perustaja Mustafa Kemal Atatürkin äiti (s. 1857)
14. tammikuuta – Louis Richardet, sveitsiläinen ampuja ja olympiamitalisti (s. 1864)
18. tammikuuta – Heikki Ojansuu, suomalainen kielentutkija ja professori (s. 1873)
31. tammikuuta – Eligiusz Niewiadomski, puolalainen taidemaalari ja poliittinen murhaaja (teloitettiin) (s. 1869)
3. helmikuuta – Georg von Rosen, ruotsalainen kreivi ja taidemaalari (s. 1843)
8. helmikuuta – Bernard Bosanquet, englantilainen filosofi ja politiikan teoreetikko (s. 1848)
10. helmikuuta – Wilhelm Röntgen, vuoden 1901 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut saksalainen fyysikko (röntgensäteily) (s. 1845)
14. helmikuuta – Uno B. Roos, suomalainen lyseon lehtori ja Suomen polaariretkikunnan havaintojentekijä (s. 1862)
22. helmikuuta – Théophile Delcassé, ranskalainen valtiomies (s. 1852)
23. helmikuuta – Damdiny Sühbaatar, mongolialainen itsenäisyys- ja vallankumoustaistelija (s. 1893)
26. helmikuuta – George Perkins, yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko (s. 1839)
3. maaliskuuta – Georg von Rosen, ruotsalainen kreivi ja taidemaalari (s. 1843)
6. maaliskuuta – Erik Karlsson-Ramsdahl, suomenruotsalainen runoilija (s. 1875)
8. maaliskuuta – Frans Johan Valbäck, suormenruotsalainen toimittaja ja kirjailija (s. 1852)
8. maaliskuuta – Johannes van der Waals, vuoden 1910 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut alankomaalainen fyysikko ja kemisti (s. 1837)
13. maaliskuuta – Erik Alopaeus, suomalainen juristi ja ensimmäinen eduskunnan oikeusasiamies (s. 1883)
14. maaliskuuta – Henrik Wigström, suomalainen kultaseppä (s. 1862)
24. maaliskuuta – Oskar Rudolf Gauffin, suomalainen puutarhasuunnittelija (s. 1848)
26. maaliskuuta – Sarah Bernhardt, ranskalainen näyttelijätär (s. 1844)
27. maaliskuuta – James Dewar, skotlantilainen fyysikko, kemisti ja keksijä (s. 1842)
28. maaliskuuta – Michel Joseph Maunoury, ranskalainen kirjailija (s. 1847)
Kuolleita > Huhtikuu–kesäkuu

3. huhtikuuta – Alberta Falck, suomenruotsalainen kirjailija (s. 1849)
4. huhtikuuta – Juli Martov, venäläinen vallankumouksellinen ja marxismin teoreetikko (s. 1873)
4. huhtikuuta – John Venn, brittiläinen loogikko ja filosofi (Venn-diagrammi) (s. 1934)
5. huhtikuuta – George Edward Stanhope Molyneux Herbert (Lordi Carnarvon), englantilainen aatelismies ja amatööriegyptologi (Tutankhamonin haudan löytäjä) (s. 1866)
10. huhtikuuta – Theodor Homén, suomalainen sovelletun fysiikan professori ja kansanedustaja (s. 1858)
10. huhtikuuta – Liam Lynch, irlantilainen kenraali, Irlannin tasavaltalaisarmeijan (IRA) komentaja (s. 1893)
10. huhtikuuta – August Vatanen, suomalainen työmies, agitaattori ja kansanedustaja (s. 1856)
11. huhtikuuta – Wäinö Wiljamaa, suomalainen näyttelijä (s. 1874)
13. huhtikuuta – Pentti Halttunen, suomalainen kansanrunoilija (s. 1849)
17. huhtikuuta – Bror Brenner, suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti (s. 1855)
20. huhtikuuta – Jooseppi Mustakallio, suomalainen pastori, runoilija, sanoittaja ja Suomen Lähetysseuran lähetysjohtaja (s. 1857)
20. huhtikuuta – Olli Pajari, suomalainen kansanedustaja (s. 1860)
25. huhtikuuta – Daniil Maiorov, udmurttilainen runoilija (s. 1889)
25. huhtikuuta – Mathilda Roslin, suomalainen toimittaja ja kirjailija (s. 1837)
2. toukokuuta – Mimmi Bähr, suomalainen keksijä ja kaunokirjoitustaidon kehittäjä (s. 1844)
4. toukokuuta – Ralph McKittrick, yhdysvaltalainen golfaaja ja tennispelaaja (s. 1877)
10. toukokuuta – Vatslav Vorovski, venäläinen bolševikki ja diplomaatti (s. 1871)
13. toukokuuta – Maria Schwartzberg, suomalainen taidemaalari ja tekstiilitaiteilija (s. 1873)
14. toukokuuta – Antti William Heikkilä, suomalainen juristi ja senaattori (s. 1866)
15. toukokuuta – Charles de Freycinet, ranskalainen insinööri, poliitikko ja pääministeri (s. 1828)
17. toukokuuta – Knut Sarlin, suomalainen toimittaja ja suomentaja (s. 1882)
21. toukokuuta – Ferdinand Walsin Esterházy, ranskalainen upseeri ja vakooja (s. 1847)
23. toukokuuta – Otto Bahr Halvorsen, Norjan pääministeri (s. 1872)
29. toukokuuta – Adolf Oberländer, saksalainen pilapiirtäjä (s. 1845)
31. toukokuuta – Walther Kadow, saksalainen opettaja ja kommunisti (murhattiin) (s. 1860)
3. kesäkuuta – Julius Johnson, suomalainen liikemies, tilanomistaja ja kauppaneuvos (s. 1845)
4. kesäkuuta – Juan Soldevilla y Romero, espanjalainen kardinaali (s. 1843)
7. kesäkuuta – Aksel Werner Ruusuvaara, suomalainen juristi ja senaattori (s. 1867)
9. kesäkuuta – Takeo Arishima, japanilainen kirjailija (s. 1878)
10. kesäkuuta – Pierre Loti, ranskalainen meriupseeri ja kirjailija (s. 1850)
14. kesäkuuta – Aleksandăr Stambolijski, Bulgarian pääministeri (s. 1879)
20. kesäkuuta – Sigrid Lehrbäck, suomalainen taidemaalari (s. 1876)
22. kesäkuuta – Kaarle F. Rinne, suomalainen kirjallisuuden suomentaja (s. 1863)
24. kesäkuuta – Einar Sjöström, suomalainen arkkitehti (s. 1882)
24. kesäkuuta – Edith Södergran, suomenruotsalainen runoilija (Dikter) (s. 1892)
26. kesäkuuta – Robert Boldt, suomalainen opettaja ja kotiseutututkimuksen uranuurtaja (s. 1861)
Kuolleita > Heinäkuu–syyskuu

7. heinäkuuta – Karl Alfred Lundqvist, suomalainen kirjailija ja suomentaja (s. 1858)
9. heinäkuuta – William R. Day, yhdysvaltalainen lakimies ja diplomaatti (s. 1849)
11. heinäkuuta – Kalle Myllylä, suomalainen valtiopäivämies ja kansanedustaja (s. 1844)
15. heinäkuuta – Semjon Alapin, liettualais-venäläinen shakinpelaaja ja avausteorioitsija (s. 1856)
15. heinäkuuta – Henry Hoyle Howorth, brittiläinen poliitikko, lakimies ja tieteilijä (s. 1842)
15. heinäkuuta – Wilhelm Jerusalem, itävaltalainen filosofi (s. 1854)
19. heinäkuuta – Daniel Nyblin, norjalaissyntyinen suomalainen valokuvaaja (s. 1856)
19. heinäkuuta – Aksel Törnudd, suomalainen säveltäjä ja musiikkipedagogi (s. 1874)
20. heinäkuuta – José Doroteo Arango Arámbula (”Pancho Villa”), meksikolainen kenraali (s. 1878)
23. heinäkuuta – Charles Dupuy, ranskalainen poliitikko ja pääministeri (s. 1851)
28. heinäkuuta – Pontus Fahlbeck, ruotsalainen historioitsija ja valtiotieteilijä (s. 1850)
30. heinäkuuta – Mikko Knuutila, suomalainen valtiopäivämies ja kansanedustaja (s. 1847)
1. elokuuta – Juho Keski-Pukkila, suomalainen puukkojunkkari (s. 1885)
2. elokuuta – Warren G. Harding, Yhdysvaltain presidentti (s. 1865)
9. elokuuta – Bertha Paulig, suomalainen toimitusjohtaja (s. 1857)
10. elokuuta – Agostino Richelmy, italialainen kardinaali (s. 1850)
10. elokuuta – Joaquín Sorolla, espanjalainen taidemaalari (s. 1863)
16. elokuuta – Karl Nordström, ruotsalainen taidemaalari (s. 1855)
19. elokuuta – Frans Klemetti, suomalainen Etsivän keskuspoliisin päällikkö (s. 1886)
19. elokuuta – Vilfredo Pareto, italialais-ranskalainen yhteiskunta- ja taloustieteilijä, sosiologi ja filosofi (s. 1848)
21. elokuuta – Johan Viktor Myllykorpi, suomalainen saarnaaja ja arkkiveisujen tekijä (s. 1861)
27. elokuuta – Georges de la Chapelle, ranskalainen tennispelaaja (s. 1868)
8. syyskuuta – Santeri Louhelainen, suomalainen mylläri, toimitsija ja SDP:n kansanedustaja (s. 1878)
10. syyskuuta – Gerhard Sohlberg, suomalainen arkkitehti (s. 1862)
11. syyskuuta – Ole Østmo, norjalainen ampuja ja olympiamitalisti (s. 1866)
12. syyskuuta – Zhang Xun, kiinalainen kenraali (s. 1854)
13. syyskuuta – Juho Raappana, suomalainen asianajaja ja päätoimittaja (s. 1869)
14. syyskuuta – Ernst Lagus, suomalainen valtiopäivämies ja kirjailija (s. 1859)
16. syyskuuta – Noe Itō, japanilainen anarkisti, kirjailija, toimittaja ja yhteiskuntakriitikko (s. 1895)
18. syyskuuta – Yrjö Mäkelin, suomalainen suutari, toimittaja ja poliitikko (s. 1875)
23. syyskuuta – John Morley, brittiläinen liberaalipoliitikko ja elämäkertakirjailija (s. 1838)
23. syyskuuta – Mihail Stahovitš, venäläinen poliitikko ja runoilija, Suomen kenraalikuvernööri 1917 (s. 1861)
26. syyskuuta – Aubrey Herbert, brittiläinen diplomaatti ja tiedustelu-upseeri (s. 1880)
Nobelin palkinnot

Nobelin fysiikanpalkinto: Robert Millikan
Nobelin kemianpalkinto: Fritz Pregl
Nobelin lääketieteen palkinto: Frederick Banting ja John James Richard Macleod
Nobelin kirjallisuuspalkinto: William Butler Yeats
Muuta

Elokuvavuosi 1923
Kirjallisuusvuosi 1923
Yhdysvaltain laivaston hävittäjiä rantaan ajaneina Honda Pointissa
Osittaisderivaatta

Osittaisderivaatta on matematiikassa usean muuttujan funktion derivaatta yhden muuttujansa suhteen annetulla muuttujan arvolla. Osittaisderivaatalla voidaan tutkia, mikä vaikutus yhden muuttujan muutoksella on funktion arvoon varioitavan muuttujan arvon ympäristössä. Sillä on sovelluksia tieteen, tekniikan ja talousteorian aloilla.
Johdanto > Merkitseminen

Kuvaaja pinnasta . Osittaisderivaattaa pisteessä  voidaan tarkastella x-akselin suuntaisella, kohdan y = 1 kautta kulkevalla ja pinnasta esiin leikatulla xz-tason suuntaisella tasolla (merkitty pystyviivoin).
Siinä tasossa olevien pisteiden koordinaatit ovat muotoa  ja pinnasta leikatun käyrän tangentti pisteessä  on piirretty punaisella. Punaisen tangentin kulmakerroin kyseisellä tasolla on 3.
Yksinkertaisuuden vuoksi merkitään usean muuttujan funktiota  f(x,y,z,...), jolloin muuttujan x suhteen otettua osittaisderivaatta merkitään esimerkiksi
Osittaisderivoinnin symboli on  \partial  ja se esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1770 Nicolas de Condorcet'n kirjoituksissa, missä hän käytti osittaisderivaattaa. Nykymuodossaan olevia osittaisderivaatan merkintöjä käytti ensimmäisenä Adrien-Marie Legendre vuonna 1786. Hän hylkäsi ne myöhemmin, mutta Carl Gustav Jacob Jacobi otti sen uudelleen käyttöönsä vuonna 1841.
Johdanto > Esimerkki

Funktion  f:\,\mathbb {R} ^{2}\to \mathbb {R}  kuvaajaa (x,y,z)- koordinaatistossa (kuva vieressä) esittää yhtälö
Kuvaaja esittää kaksiulotteista pintaa kolmiulotteisessa tilassa ja pinnan jokaiseen pisteeseen voidaan asettaa tangenttisuoria äärettömän moneen suuntaan. Tangentit osoittavat pinnan jyrkkyyden eri suunnissa. Kun määritetään pinnan jyrkkyys x-akselin suunnassa, käytetään siihen tangenttia, joka on yhdensuuntainen xz-tason kanssa. Pinnan jyrkkyys x-akselin suunnassa saadaan selville osittaisderivaatalla muuttujan x suhteen
Jyrkkyys riippuu luonnollisesti vielä paikasta (x,y). Valitaan xy-tason pisteeksi (1,1) ja lasketaan osittaisderivaatta siinä kohdassa
Tangentti sivuaa pintaa  z=f(x,y)=x^{2}+xy+y^{2} pisteessä, jossa z-koordinaatti on
eli koordinaattipisteessä (1,1,3). Näin on saatu viereisten kuvaajien mukainen tulos.
Määritelmä

Merkitään usean muuttujan arvoja vektoreilla  a=(a_{1},a_{2},a_{3},\dots ,a_{n}),{\text{ missä }}a\in \mathbf {R} ^{n}. Kun myös  x\in \mathbf {R} ^{n}, on funktio  f(x) reaaliarvoinen usean muuttujan funktio. Tavallisen reaalifunktion derivaatan tapaan osittaisderivaatta on määritelty erotusosamäärän raja-arvona muuttujan  x_{i} suhteen, kun muut muuttujat kohdellaan derivoinnin ajan vakioina.
Olkoon  U\subset \mathbf {R} ^{n} pisteen  a ympäristössä (avoin joukko), jossa funktio  f:U\to \mathbf {R}  on määritelty (ehkä lukunottamatta pisteessä  a). Funktion  f osittaisderivaatta  muuttujan  x_{i} suhteen pisteessä  a=(a_{1},\dots ,a_{n}) on määritelty seuraavasti erotusosamäärään raja-arvon avulla:
Raja-arvo määritetään tämän jälkeen normaalisti funktion raja-arvona. Osittaisderivaattaa, joka on saatu vain kerran derivoimalla, kutsutaan myös ensimmäisen kertaluvun osittaisderivaataksi.
Osittaisderivaattafunktiot

Osittaisderivaattafunktio on usean muuttujan funktiolauseke, jolla voi laskea funktion osittaisderivaatan arvon halutussa pisteessä. Osittaisderivaattafunktio on vastaava käsite kuin derivaattafunktio, mutta siinä derivoidaan lauseke vain yhden muuttujan suhteen muiden muuttujien jäädessä vakion asemaan.
Osittaisderivaattafunktiot > Esimerkki

Geometriassa ympyräpohjaisen kartion tilavuus V riippuu sen korkeudesta h ja pohjan säteestä r seuraavasti:
Se voidaan tulkita kahden muuttujan funktioksi  V(h,r), jonka osittaisderivaattafunktio  muuttujan r suhteen on
Tämä kuvaa kartion tilavuuden muutosta pohjan säteen muuttuessa ja korkeuden pysyessä vakiona.
Osittaisderivaattafunktio, kun derivoidaan muuttujan h:n suhteen on
joka puolestaan kuvaa kartion tilavuuden muutosta korkeuden muuttuessa ja pohjan säteen pysyessä vakiona.
Useamman kertaluvun osittaisderivaatat

Kertaluvulla ilmaistaan osittaisderivointien lukumäärää. Kolmannen kertaluvun osittaisderivaatta saadaan osittaisderivoimalla funktio yhden muuttujan suhteen ja tämä derivaatta osittaisderivoidaan jonkun muuttujan suhteen ja tämä toiseen kertaan osittaisderivoitu lauseke osittaisderivoidaan kolmannen kerran yhden muuttujansa suhteen. Valitut muuttujat eivät vaikuta kertalukuun.
Useamman kertaluvun osittaisderivaatat > Toisen kertaluvun osittaisderivaatat

Toisen kertaluvun osittaisderivaatta voidaan määritellä luonnollisella tavalla derivoimalla useamman muuttujan funktio kahdesti joko saman muuttujan suhteen tai kahden eri muuttujan suhteen. Seuraavassa on muutama esimerkki derivoinnin järjestämiseksi ja osittaisderivaattojen merkitsemisistä. Jos usean muuttujan funktiota merkitään  f(x,y,\dots ) (eli   f:\,\mathbb {R} ^{n}\to \mathbb {R} ), niin siitä voidaan muodostaa seuraavanlaiset toisen kertaluvun osittaisderivaatat muuttujien x ja y suhteen:
Merkinnät  f_{xy}(x,y,\dots )=f_{12}(x,y,\dots ) tarkoittavat, että ensin funktio derivoidaan muuttujan x suhteen ja derivoitu funktio derivoidaan sitten muuttujan y suhteen. Useimmiten osittaisderivaatat  f_{xy}=f_{yx} ovat identtiset, mutta esimerkiksi epäjatkuvuudet voivat rikkoa symmetrisyyden.
Useamman kertaluvun osittaisderivaatat > Yleinen merkintätapa

Kun derivoidaan useasti ja eri muuttujien suhteen, syntyy erilaisia osittaisderivaattoja. Esimerkiksi
on viidennen kertaluvun osittaisderivaatta. Jos derivointijärjestyksellä ei ole tällä kertaa merkitystä, voidaan esitys yksinkertaistaa
Kirjallisuutta

Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus – TKK:n 1. lukuvuoden laaja matematiikka (2000–2013) (pdf) Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry. ISBN 978-952-7010-12-9 ISBN 978-952-7010-13-6 (pdf). Viitattu 8.7.2019.
Aiheesta muualla

Internetix: 7.1 Osittaisderivaatat, katsottu 2.10.2014
Gustavson: Osittaisderivaatat[vanhentunut linkki], Aalto-yliopisto, 2.10.2014
Kangaslampi, R.: 6. Osittaisderivaatta 1[vanhentunut linkki], Osittaisderivaatta 2[vanhentunut linkki], 2012
Silvennoinen, Risto: Luku 3. Raja-arvot. Osittaisderivaatat. (Arkistoitu – Internet Archive), 2010
Hästö, Peter (Arkistoitu – Internet Archive): Analyysi II (Arkistoitu – Internet Archive), Oulun yliopisto, 2007
Koripallo kesäolympialaisissa 1952

| Koripallo kesäolympialaisissa 1952 |
| --- | --- |

Joukkueet:  16
Isäntämaa:   Suomi
Kaupungit:  Helsinki
Ajankohta:  25. heinäkuuta –  2. elokuuta 1952
Mitalistit:  
–  Kultaa:   Yhdysvallat (USA)
–  Hopeaa:   Neuvostoliitto (URS)
–  Pronssia:   Uruguay (URU)
Koripallo esiintyi Helsingin olympialaisissa 1952 kolmannen kerran olympiatasolla. Kultaa voitti Yhdysvallat. Neuvostoliitto jäi hopealle ja Uruguay pronssille.
Turnaukseen ilmoittautui 23 joukkuetta, joista kymmenen pääsi suoraan varsinaiseen olympiaturnaukseen. Loput 13 joukkuetta pelasivat karsintaturnauksen, josta pääsi kuusi joukkuetta jatkoon. Suoraan kisoihin pääsivät Lontoon olympialaisten kuusi parasta (Yhdysvallat, Ranska, Brasilia, Meksiko, Uruguay ja Chile), 1950 maailmanmestari Argentiina, vuoden 1951 Euroopan-mestaruuskilpailujen kaksi parasta (Neuvostoliitto ja Tšekkoslovakia) sekä isäntämaa Suomi.
Varsinainen kisaturnaus pelattiin 16 joukkueen kesken. Maat oli jaettu neljään neljän joukkueen lohkoon siten, että Lontoon olympialaisten kaksi parasta, hallitseva maailmanmestari ja Euroopan-mestari olivat eri lohkoissa. Jokaisen lohkon kaksi parasta joukkuetta jatkoivat välierävaiheeseen, joka pelattiin kahdessa neljän joukkueen lohkossa. Välierälohkojen kaksi parasta jatkoivat otteluiden sijoista 1–4, kun kaksi heikompaa jäivät taisteluun sijoista 5–8.
Kilpailupaikat

Ensimmäisen kierroksen pelit pelattiin Tennispalatsissa. Pelipaikan yleisökapasiteetti oli 1 750, jota pidettiin liian pienenä. Välierät ja loppuottelu pelattiin B-Messuhallissa. Vuonna 1935 rakennettua Messuhallia laajennettiin kisojen takia pohjoiseen päin vuonna 1952.
Kumpaakaan areenaa ei pidetty ihanteellisena koripallo-otteluille. Tennispalatsissa oli tarpeeksi peseytymistiloja ja harjoituskenttiä, mutta yleisötilat olivat liian pienet. B-Messuhallin ongelmana oli se, että katsomoiden kaiteet olivat liian lähellä pelikenttää, joka olisi voinut olla liian vaarallista pelaajille. Vaikka FIBA ei kieltänyt pelikentän käyttöä, päätettiin kaiteet silti pehmustaa.
Kisajärjestelyt

Helsinki valittiin kisojen järjestäjäksi jo 21. kesäkuuta 1947. Melkein välittömästi tämän jälkeen kaupungissa alettiin järjestellä tulevia kisoja. Suomen Koripalloliitto solmi Erik von Frenckellin johtaman ”XV Olympiad Helsinki ry:n” kanssa yhteydet jo saman vuoden syyskuussa. Yhdistyksen jäseniin kuuluivat muun muassa valtio, Helsingin kaupunki, Suomen Olympiakomitea sekä sen jäsenjärjestöt.
Olympialaisten järjestelytoimikunta kehotti koripalloväkeä perustamaan myös oman toimikuntansa kisoihin. Niinpä toimikunta perustettiin ja sen puheenjohtajaksi valittiin Niilo Tammisalo. Muita Koripalloliiton nimissä olleita olivat Ville Dillemuth ja Eero Castrén. Työväen Urheiluliiton edustajia olivat Joonas Kykkänen, Keijo Viianen ja Aarno Lähteinen. Myöhemmin Viiasen ja Lähteisen tilalle vaihdettiin Pentti Salmi ja Vilho Hakola. Ensimmäisen kerran toimikunta kokoontui yhteen syyskuussa 1950, jonka jälkeen kisajärjestelyt ottivat suuren harppauksen eteenpäin.
Kisojen yleiset puutteet saatiin valmiiksi jo vuoden 1951 aikana, jonka jälkeen aloitettiin kisojen yksityiskohtien suunnitteleminen. Elokuussa 1950 aloitti toimintansa järjestelykunnan työvaliokunta, johon kuuluivat Hakola, Tammisalo ja Reino Weuro. Uuden työvaliokunnan töihin kuului muun muassa kisojen kokonaissuunnitelmien laatiminen sekä ihmisten valitseminen kisojen johtotehtäviin. Kisoja varten olympialaisten järjestelytoimikunta osti 60 uutta palloa, joiden lisäksi pallot valmistanut tehdas lahjoitti 25 palloa. Koritelineiden täytyi olla FIBAn sääntöjen mukaiset, jolloin jouduttiin hankkimaan uudet Ranskasta asti.
Pelisysteemi

23 maata ilmoittautui kisoihin, joista kymmenen pääsi suoraan varsinaiseen olympiaturnaukseen. Loput 13 joukkuetta pelasivat karsintaturnauksen, josta pääsi kuusi parasta joukkuetta jatkoon. Suoraan kisoihin pääsivät Lontoon olympialaisten kuusi parasta (Yhdysvallat, Ranska, Brasilia, Meksiko, Uruguay ja Chile), 1950 maailmanmestari Argentiina, vuoden 1951 Euroopan-mestaruuskilpailujen kaksi parasta (Neuvostoliitto ja Tšekkoslovakia) sekä isäntämaa Suomi.
Pelisysteemi > Karsintaottelut

Ryhmä 1
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 14. heinäkuuta 1952 |  |  Unkari | – |  Kreikka |  | 75-38 |
| 15. heinäkuuta 1952 |  |  Filippiinit | – |  Israel |  | 57-47 |
| 16. heinäkuuta 1952 |  |  Kreikka | – |  Israel |  | 54-52 |
| 17. heinäkuuta 1952 |  |  Unkari | – |  Filippiinit |  | 35-48 |
| 18. heinäkuuta 1952 |  |  Kreikka | – |  Unkari |  | 44-47 |
Ryhmä 2
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 14. heinäkuuta 1952 |  |  Kanada | – |  Egypti |  | 63-57 |
| 14. heinäkuuta 1952 |  |  Kanada | – |  Italia |  | 68-57 |
| 15. heinäkuuta 1952 |  |  Egypti | – |  Turkki |  | 64-45 |
| 15. heinäkuuta 1952 |  |  Italia | – |  Egypti |  | 62-66 |
| 16. heinäkuuta 1952 |  |  Kanada | – |  Romania |  | 72-51 |
| 17. heinäkuuta 1952 |  |  Italia | – |  Turkki |  | 49-37 |
| 18. heinäkuuta 1952 |  |  Romania | – |  Italia |  | 39-53 |
Ryhmä 3
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 14. heinäkuuta 1952 |  |  Kuuba | – |  Belgia |  | 59-51 |
| 15. heinäkuuta 1952 |  |  Bulgaria | – |  Sveitsi |  | 69-58 |
| 16. heinäkuuta 1952 |  |  Belgia | – |  Sveitsi |  | 59-49 |
| 17. heinäkuuta 1952 |  |  Kuuba | – |  Bulgaria |  | 56-62 |
| 18. heinäkuuta 1952 |  |  Belgia | – |  Kuuba |  | 63-71 |
16 joukkuetta jaettiin neljään lohkoon siten, että jokaisessa lohkossa oli kaksi maata, jotka oli sijoitettu turnauksen kahdeksan parhaan joukkoon. Jokaisen lohkon kaksi parasta joukkuetta pääsivät välieriin, joissa oli kaksi neljän joukkueen lohkoa. Välierien kaksi parasta joukkuetta pääsivät pelaamaan sijoista 1–4, kun taas lohkojen kaksi viimeistä joutuivat pelaamaan sijoista 5–8.
Tulokset > 1. kierros

Turnauksen ensimmäisen kierroksen suurin yllätys koettiin Lohkossa 2, jossa Bulgaria voitti Meksikon ja eteni välieräsarjaan. Lohkossa 1 Yhdysvallat ja Uruguay olivat ylivoimaisia ja Lohkossa 4 Ranska otti kaksi helppoa voittoa, mutta Chile oli tiukilla Kuuban kanssa. Lohko 3 oli alkusarjojen tasaisin. Lopulta lohkonsa viimeiseksi jäänyt Kanada hävisi vain pisteellä Argentiinalle ja kahdella pisteellä Brasilialle, jotka menivät lohkosta jatkoon.
Lohkon 3 päättäneessä ottelussa, jossa kohtasivat Argentiina ja Brasilia, argentiinalaiset kantoivat surunauhoja. Maassa laajalti ihailtu presidentti Juan Perónin vaimo Eva Perón oli kuollut edellisenä päivänä.
Tulokset > 1. kierros > Lohko 1

| # |  | O | V | H | TK | PK | PIST |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Yhdysvallat | 3 | 3 | 0 | 195 | 139 | 6 |
| 2 |  Uruguay | 3 | 2 | 1 | 167 | 164 | 5 |
| 3 |  Tšekkoslovakia | 3 | 1 | 2 | 161 | 164 | 4 |
| 4 |  Unkari | 3 | 0 | 3 | 143 | 199 | 3 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | 66–48 (37–23) |  Unkari |
|  Uruguay | 53–51 (32–32) |  Tšekkoslovakia |
|  Uruguay | 70–56 (36–33) |  Unkari |
|  Yhdysvallat | 72–47 (35–21) |  Tšekkoslovakia |
|  Tšekkoslovakia | 63–39 (34–23) |  Unkari |
|  Yhdysvallat | 57–44 (32–27) |  Uruguay |
Tulokset > 1. kierros > Lohko 2

| # |  | O | V | H | TK | PK | PIST |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Neuvostoliitto | 3 | 3 | 0 | 192 | 143 | 6 |
| 2 |  Bulgaria | 3 | 2 | 1 | 163 | 182 | 5 |
| 3 |  Meksiko | 3 | 1 | 2 | 162 | 171 | 4 |
| 4 |  Suomi | 3 | 0 | 3 | 147 | 178 | 3 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Neuvostoliitto | 74–46 (38–21) |  Bulgaria |
|  Meksiko | 66–48 (36–21) |  Suomi |
|  Bulgaria | 52–44 (27–16) |  Meksiko |
|  Neuvostoliitto | 47–35 (23–14) |  Suomi |
|  Bulgaria | 65–64 (31–30) |  Suomi |
|  Neuvostoliitto | 71–62 (38–29) |  Meksiko |
Tulokset > 1. kierros > Lohko 3

| # |  | O | V | H | TK | PK | PIST |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Argentiina | 3 | 3 | 0 | 239 | 196 | 6 |
| 2 |  Brasilia | 3 | 2 | 1 | 184 | 179 | 5 |
| 3 |  Filippiinit | 3 | 1 | 2 | 192 | 221 | 4 |
| 4 |  Kanada | 3 | 0 | 3 | 201 | 220 | 3 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Argentiina | 85–59 (44–30) |  Filippiinit |
|  Brasilia | 57–55 (33–27) |  Kanada |
|  Brasilia | 71–52 (32–25) |  Filippiinit |
|  Argentiina | 82–81 (42–48) |  Kanada |
|  Filippiinit | 81–65 (40–35) |  Kanada |
|  Argentiina | 72–56 (31–21) |  Brasilia |