Yleisvenäläinen neuvostokongressi
Myöhemmät yleisvenäläiset neuvostokongressit

Kolmas yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui Pietarin Taurian palatsissa 23.–31. (10.–18.) tammikuuta 1918. Siihen osallistui alkujaan 1 046 edustajaa, joista 942 oli äänivaltaisia. Kongressi yhdistyi 26. (13.) tammikuuta yleisvenäläisen talonpoikien neuvostojen kongressin kanssa, minkä jälkeen sen viralliseksi nimeksi tuli Yleisvenäläinen työläisten, sotilaiden ja talonpoikien neuvostojen kongressi ja sen edustajamäärä kasvoi 1 647:ään. Kolmas kongressi vahvisti Neuvosto-Venäjän ensimmäisen valtiosäännön pohjana toimineen ”Työtätekevän ja riistetyn kansan oikeuksien julistuksen” sekä hyväksyi lain maan sosialisoimisesta ja jälkikäteen myös perustuslakia säätävän kansalliskokouksen hajottamisen. Kolmas neuvostokongressi on nähty Leninin vastavetona perustuslakia säätävälle kansalliskokoukselle. Siihen osallistui vain pieni vähemmistö opposition edustajia kuten menševikkejä.
Neljäs yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui 14.–16. maaliskuuta 1918 Moskovassa, jonne pääkaupunki oli juuri siirretty. Menševikit ja sosialistivallankumoukselliset osallistuivat jälleen kongressiin, mutta bolševikit saivat varmistettua itselleen enemmistön peukaloimalla edustusperiaatteita. Neljäs neuvostokongressi hyväksyi Brest-Litovskin rauhansopimuksen, mutta vasemmistososialistivallankumoukselliset äänestivät sitä vastaan. Neljännen kongressin virallisena nimenä oli Yleisvenäläinen työläisten, sotilaiden, talonpoikien ja kasakoiden neuvostojen kongressi.
Viides yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui Moskovassa 4.–10. heinäkuuta 1918. Se hyväksyi Neuvosto-Venäjän ensimmäisen perustuslain, joka samalla vahvisti neuvostokongressin aseman ylimpänä valtioelimenä. Vasemmistososialistivallankumoukselliset käynnistivät kongressin aikana 6. heinäkuuta Moskovassa aseellisen kapinan, minkä seurauksena heidän edustajansa erotettiin neuvostokongressista. Muiden suurten oppositiopuolueiden edustajat oli erotettu neuvostoista jo aiemmin kesällä.
Kuudes yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui Moskovassa 6.–9. marraskuuta 1918.
Seitsemäs yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui Moskovassa 5.–9. joulukuuta 1919.
Kahdeksas yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui Moskovassa 22.–29. joulukuuta 1920.
Yhdeksäs yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui Moskovassa 23.–28. joulukuuta 1921.
Kymmenes yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui Moskovassa 23.–27. joulukuuta 1922. Se hyväksyi Venäjän sosialistisen tasavallan liittymisen osaksi Neuvostoliittoa. Neuvostoliitossa yleisvenäläistä neuvostokongressia vastanneeksi elimeksi luotiin Neuvostoliiton neuvostojen kongressi.
Yhdestoista yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui Moskovassa 19.–29. tammikuuta 1924.
Kahdestoista yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui Moskovassa 7.–16. toukokuuta 1925. Se hyväksyi Venäjän neuvostotasavallan uuden perustuslain.
Kolmastoista yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui Moskovassa 10.–16. huhtikuuta 1927.
Neljästoista yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui Moskovassa 10.–18. toukokuuta 1928.
Viidestoista yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui 26. helmikuuta – 5. maaliskuuta 1931.
Kuudestoista yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui Moskovassa 15.–23. tammikuuta 1935.
Seitsemästoista yleisvenäläinen neuvostokongressi kokoontui Moskovassa 15.–21. tammikuuta 1937. Se hyväksyi Neuvostoliiton uuteen perustuslakiin liittyneen Venäjän neuvostotasavallan uuden perustuslain, jonka nojalla yleisvenäläinen neuvostokongressi lakkautettiin. Sen valta siirtyi uudelle Venäjän korkeimmalle neuvostolle.
Ensimmäinen yleisvenäläinen neuvostokongressi vuonna 1917.
Toisen yleisvenäläisen neuvostokongressin osallistujia Pietarin Smolnan instituutissa.