stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heidi Herala

| Heidi Herala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Heidi Helka Tuulikki Herala
Syntynyt: 10. tammikuuta 1960 (ikä 64) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Vanhemmat:  Helge Herala   Marja Korhonen
Puoliso:  Seppo Maijala (vih. 1986)
Lapset:  Lauri Maijala
Näyttelijä
Aktiivisena:  1983–
Merkittävät roolit:  Helppo elämä   Eila, Rampe ja Likka
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Heidi Helka Tuulikki Herala (s. 10. tammikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Sukutausta

Heidi Heralan vanhemmat olivat näyttelijät Helge Herala ja Marja Korhonen.
Ura

Herala opiskeli Teatteri­korkea­koulussa vuosina 1979–1983, minkä jälkeen hän on näytellyt Lahden kaupunginteatterissa 1983–1987, Turun kaupunginteatterissa 1987–1991 ja Helsingin Kaupunginteatterissa vuodesta 1991 lähtien. Hän on vieraillut Tampereen Teatterikesässä.
Televisiossa Heidi Herala on nähty muun muassa MTV3:lla keväällä 2009 ja 2010 esitetyssä draama­sarjassa Helppo elämä ja muutaman jakson ajan saippua­sarjassa Salatut elämät rooli­hahmonaan Raija Autio. Lisäksi hän on näytellyt elo­kuvissa. [lähde? ]
Vuonna 2010 Herala esitti Eilan roolin Helsingin kaupungin­teatterissa Sinikka Nopolan näytelmässä Eila, Rampe ja palvattu onni. Hän oli pääo­sassa myös Taru Mäkelän ohjaamassa elo­kuvassa Eila, Rampe ja Likka.
Yksityiselämä

Herala on ollut vuodesta 1986 naimisissa näyttelijä Seppo Maijalan kanssa. Paris­kunnalla on neljä lasta, joista Lauri Maijala (s. 1986) on teatteri- ja elo­kuva­ohjaaja sekä muusikko. [lähde? ]
Harri Syrjänen

Harri Syrjänen (s. 22. huhtikuuta 1969) on suomalainen kokki. Hän tuli tunnetuksi MTV3-kanavalla 1999–2004 esitetystä Kokkisota-ohjelmasta, jonka lisäksi hän teki samalle kanavalle ohjelmaa Soppamies. Syrjänen nähtiin myös Kokkisodan syyskaudella 2017. Vuodesta 2010 hän on ollut yksi vakioesiintyjistä Nelonen-kanavalla esitettävässä Sokkokokki-ohjelmassa.[lähde? ]
Syksyllä 2013 Syrjänen kilpaili Tanssii tähtien kanssa -ohjelman 8. tuotantokaudella, mutta joutui keskeyttämään kilpailun juuri ennen finaalilähetystä loukattuaan varpaansa.
Yksityiselämä

Syrjäsellä on kolme lasta, vuonna 2009 syntynyt tytär, vuonna 2011 syntynyt poika sekä vuonna 2018 syntynyt tytär, jonka äiti on ääninäyttelijä Pauliina Virta. Kaksi ensimmäistä lasta ovat Syrjäsen aiemmasta avioliitosta.
Teokset

Syrjänen Harri & Laakio, Juha-Pekka & Luoto, Santtu: Soppamies.  Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18977-8.
Syrjänen Harri & Laakio, Juha-Pekka & Luoto, Santtu: Saaristoruokaa.  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-28807-7.
Harri Syväsalmi

Harri Tapani Syväsalmi (23. lokakuuta 1952 Pori – 5. elokuuta 2024 Loimaa) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, joka toimi opetus- ja kulttuuriministeriön liikuntayksikön johtajana. Syväsalmi valittiin Suomen urheilun eettisen keskuksen (Suek) pääsihteeriksi vuonna 2016, josta hän jäi eläkkeelle vuoden 2018 lopussa. Syväsalmi oli koulutukseltaan ylioppilasmerkonomi ja varanotaari.
Syväsalmi johti vuoden 1983 Helsingin yleisurheilun MM-kisojen kisäkylää. 1980-luvulla hän perusti urheilumatkoihin erikoistuneen matkatoimiston ja toimi Vantaan nuorisotoimenjohtajana vuosina 1984–1989, kunnes siirtyi opetusministeriöön urheilu- ja liikuntapuolen johtajaksi. Tehtävässä hän oli vuodet 1990–2000. Syväsalmi palasi ministeriöön johtajaksi vuosiksi 2004–2006.
Syväsalmi oli perustamassa Maailman antidopingtoimistoa (Wada) vuonna 1999 ja toimi sen pääsihteerinä vuosina 2000–2003. Lisäksi hän toimi Euroopan neuvostossa ottelutulosten manipuloinnin vastaisen yleissopimuksen työryhmän puheenjohtajana.
Syväsalmi toimi lentopalloseura Hurrikaani-Loimaan puheenjohtajana vuodesta 2019 kuolemaansa saakka.
Lahjustuomio

Syväsalmi tuomittiin lahjuksen ottamisesta sakkoon vuonna 1997. Hän sai sakot lahjusrikkomuksesta osallistuttuaan virkamiehenä Suomen Palloliiton kustantamalle matkalle jalkapallon MM-kisoihin Yhdysvaltoihin vuonna 1994. Hovioikeus hylkäsi yksimielisesti käräjäoikeuden tuomion, mutta korkein oikeus muutti tuomion. Syväsalmi sai 25000 markan sakot, mutta sai pitää virkansa.
Tunnustuksia

Syväsalmi palkittiin vuoden 2024 Urheilugaalassa Taustavoima-palkinnolla työstään urheilun kehittämisestä. Hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki vuonna 2012 ja Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki vuonna 2007. Opetus- ja kulttuuriministeriö myönsi Syväsalmelle kultaisen ansioristin vuonna 2011.
Herbert Andersson

Herbert Andersson (1964)
Herbert Alfonso Andersson (24. syyskuuta 1894 Hanko – 14. helmikuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni, juristi, merenkulkuneuvos ja kauppamerenkulun kehittäjä.
Anderssonin vanhemmat olivat rannikkolaivuri Otto Wilhelm Andersson ja Ida Henrika Gustafsson ja puoliso vuodesta 1932 Gundel Norah Granit. Professori Edward Andersson oli heidän poikansa. Herbert Andersson tuli ylioppilaaksi Hangossa 1914 ja lähti sitten merille. Perämiestutkinnon hän suoritti 1920, sai merikapteenin pätevyyden 1922 ja purjehti merillä vuoteen 1925 toimien myös merenkulun opettajana koululaivalla. Lakitiedettä Helsingin yliopistossa opiskeltuaan hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon ja tuli 1928 prokuristiksi Suomen Höyrylaiva -yhtiöön. Hän toimi yrityksessä osastopäällikkönä, johtokunnan sihteerinä, vuodesta 1937 johtokunnan jäsenenä ja yrityksen hankkiman Turret-yhtiön toimitusjohtajana 1941–1964.  Andersson oli myös Suomen Laivanvarustajain Yhdistyksen asiamies, vuodesta 1940 toimitusjohtaja, ja 1938–1964 hallituksen jäsen. Hän hoiti työnantajan puolella merenkulkualan työehtoneuvotteluja vastapuolenaan Suomen Merimies-Unioni ja erityisesti sen puheenjohtaja Niilo Wälläri. Anderssonilla oli myös merkittäviä merenkulkualan kansainvälisiä luottamustehtäviä. Eläkkeelle Andersson jäi vuonna 1964, palveltuaan Suomen Höyrylaiva -yhtiötä yhtäjaksoisesti merillä ja maissa aina vuodesta 1920 asti. Merenkulkuneuvoksen arvon hän sai vuonna 1948.
Hélène Ségara

| Hélène Ségara |
| --- | --- |
 Hélène Ségara vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. helmikuuta 1971 (ikä 53) Six-Fours-les-Plages, Ranska
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Hélène Ségara 
Aktiivisena:  1993–
Tyylilajit:  popmusiikki
Levy-yhtiöt:  East West Records, Warner Music France, Mercury Records, Universal Music Group ja Sony Music Entertainment 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.helenesegara.fr/home
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Hélène Ségara (alk. Hélène Aurore Alice Rizzo; s. 26. helmikuuta 1971 Six-Fours-les-Plages, Ranska) on ranskalainen laulaja, jonka ensimmäinen albumi julkaistiin vuonna 1993. Hän on myös esiintynyt musikaalissa Notre Damen kellonsoittaja.
Elämä > Nuoruus

Hélène Ségara syntyi Six-Fours-les-Plagesissa vuonna 1971. Hänen äitinsä oli armenialainen ja hänen isänsä italialainen. Hänen vanhempansa erosivat, kun hän oli kahdeksanvuotias. Hélène suuntautui musiikkialalle jo varhain, sillä isovanhempiensa innoittamana hän osallistui laulukilpailuihin ja voitti ensimmäisen kilpailunsa 11-vuotiaana. Hän lopetti koulun 15-vuotiaana keskittyäkseen musiikkiuraansa. Ségara lauloi kotiseutunsa baareissa ja ravintoiloissa, kun Joe Dassinin lauluntekijä Claude Lemesle kiinnitti häneen huomionsa ja kannusti jatkamaan.
Elämä > Ura

Ségara muutti vuonna 1996 Pariisiin. Vaikean alun jälkeen hän tapaa tuottaja Fabrizio Salvadorin, joka esittelee tämän laulaja Dalidan veljelle, tuottaja Orlandolle. Orlando auttoi Ségaraa uran käynnistämisessä. Hänen ensimmäinen albuminsa oli vuonna 1996 julkaistu Cœur de verre. Siitä julkaistu single ”Je vous aime adieu” menestyi hyvin.
Ségara haki vuonna 1997 Esmeraldan rooliin Luc Plamondonin ja Richard Coccianten musikaaliin Notre Damen kellonsoittaja. Osa meni alkujaan israelilais-yhdysvaltalaiselle Noalle, joka kuitenkin vetäytyi näytelmästä keskittyäkseen levyttämiseen. Ségara sai roolin, ja musikaalia alettiin esittää Palais des congrèsissa syyskuusta 1998 alkaen. Näytelmä oli suursuosittu, ja kuuden kuukauden jälkeen se siirtyi Quebeciin, missä se menestyi myös hyvin. Hän kuitenkin joutui jäämään lopulta sivuun osassa, sillä vuonna 1999 havaittu kysta äänihuulissa pakotti Ségaran leikkaukseen ja lepoon.
Ségaran paluualbumi, vuonna 2000 julkaistu Au nom d’une femme menestyi hyvin. Siitä julkaistiin singlet ”Il y a trop de gens qui t’aiment”  ja ”Elle, tu l’aimes”. Varsinkin ”Il y a trop de gens qui t’aiment” menestyi ympäri Eurooppaa. Ségaran menestys toi hänelle vuonna 2001 Victoires de la Musique -palkinnon vuoden naisartistina. Ségaran kolmas albumi Humaine ilmestyi vuonna 2003. Kolme vuotta myöhemmin julkaistussa albumissa Quand l’éternité... Ségara esittää aiempaa rockaavampaa ja tummempaa musiikkia. Albumi myi kultaa kolmessa kuukaudessa.
Ségaran viides ja kuudes albumi, Mon pays c’est la terre (2008) ja Parmi la foule eivät menestyneet aivan yhtä hyvin kuin aiemmat albumit. Hänen seitsemäs albuminsa Tout commence aujourd’hui julkaistiin vuonna 2014 ja kahdeksas albumi Amaretti vuonna 2016. Amaretilla Ségara halusi tuoda esille juuriansa, sillä albumilla on italialaisia kappaleita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hélène Ségara Wikimedia Commonsissa
Ségara esiintymässä vuonna 2012.
Hautajaiset Berliinissä (elokuva)

| Hautajaiset Berliinissä> Funeral in Berlin |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Guy Hamilton
Käsikirjoittaja:  Evan Jones
Perustuu:  Len Deightonin romaaniin Hautajaiset Berliinissä
Tuottaja:  Charles D. Kasher
Säveltäjä:  Konrad Elfers
Kuvaaja:  Otto Heller
Leikkaaja:  John Bloom
Tuotantosuunnittelija:  Ken Adam
Pääosat:  Michael Caine Paul Hubschmid Eva Renzi Oskar Homolka Hugh Burden
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Jovera S. A. Lowndes Productions Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:  24. helmikuuta 1967 (Suomi)
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Salaisen agentin kansio (1965)
Seuraaja:  Miljardin dollarin aivot (1967)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hautajaiset Berliinissä (Funeral in Berlin) on vuonna 1966 valmistunut Harry Palmer -elokuvasarjan toinen osa. Elokuvan ohjasi tällä kertaa Guy Hamilton, joka oli ohjannut ennen elokuvaa menestyneen James Bond -elokuvan. Michael Caine jatkoi roolissaan Harry Palmerina.
Juoni

Harry Palmer lähetetään Itä-Berliiniin jossa neuvostoliittolainen tiedustelueversti on aikeissa loikata, ja kommunistien vakoilupäällikkö (Oscar Homolka) yrittää estää sen. Elokuva pohjautuu Len Deightonin romaaniin Funeral in Berlin (Hautajaiset Berliinissä).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Caine  | … |  Harry Palmer   |
|  Guy Doleman  | … |  Ross   |
|  Wolfgang Völz  | … |  Werner   |
|  Eva Renzi  | … |  Samantha Steel   |
|  Paul Hubschmid  | … |  Johnny Vulkan   |
|  Oscar Homolka  | … |  vakoilupäällikkö eversti Stok   |
Lähde:
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa juoneltaan kulmikkaaksi ja pätevästi miehitetyksi. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Funeral in Berlin – 1966 The Deighton Dossier. Arkistoitu 10.6.2019. Viitattu 31.3.2021. (englanniksi)
Funeral in Berlin Letterboxd. Viitattu 31.3.2021. (englanniksi)
Funeral in Berlin (1966) Spy Movie Navigator. Viitattu 31.3.2021. (englanniksi)
Funeral in Berlin TimeOut. Viitattu 31.3.2021. (englanniksi)
Ilpo Verno

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 22. joulukuuta 1981 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 cm
Lempinimi: Ile
Junioriseurat
1986–1998: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999–2001 | HJK | 0 | (0) |
| 1999–2001 | → KäPa (laina) | 38 | (5) |
| 2001 | → Gnistan (laina) | 11 | (0) |
| 2002–2003 | Allianssi | 25 | (1) |
| 2002–2003 | → AC Vantaa (laina) | 11 | (0) |
| 2002 | → Jokerit (laina) | 3 | (2) |
| 2004 | Jaro | 14 | (0) |
| 2005–2007 | Honka | 26 | (4) |
| 2006 | → FC Espoo (laina) | 7 | (0) |
| 2007 | → FC Hämeenlinna (laina) | 1 | (0) |
| 2007 | → KuPS (laina) | 11 | (0) |
| 2008 | Viikingit | 11 | (0) |
| 2009 | GrIFK | 17 | (1) |
| 2010–2011 | FC Hämeenlinna | 30 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 205 | (14) |
Maajoukkue
| 1997 | Suomi U16 | 8 | (0) |
| 1998 | Suomi U17 | 8 | (0) |
| 1998–1999 | Suomi U18 | 12 | (3) |
| 2000 | Suomi U19 | 5 | (0) |
| 2001 | Suomi U20 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ilpo Verno (s. 22. joulukuuta 1981 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Hänen kasvattajaseuransa on HJK. Hän oli lähes koko kauden 2006 sivussa kaaduttuaan vakavasti portaissa. Verno palasi kuitenkin Hongan yhteistyöseura FC Espoon kautta loppukaudeksi liigajoukkueeseen.
Kaudella 2007 Verno siirtyi vähäisen peliajan myötä lainalle Kuopion Palloseuraan elokuun ajaksi. Elokuun lopussa lainaa jatkettiin kauden loppuun asti.
Verno aloitti jalkapalloharrastuksensa 4-vuotiaana Helsingin Jalkapalloklubin Kannelmäen kaupunginosajoukkueen riveissä. Noustuaan HJK:n edustusjoukkueeseen hän pelasi vähäisesti ja joutui tyytymään vaihtomiehen roolin. Verno siirtyi peliajan perässä AC Allianssin riveihin ja viihtyi siellä kaksi kautta. Kaudelle 2004 hän siirtyi FF Jaron riveihin ja pelasi 14 ottelussa yhden kauden aikana. Kaudeksi 2005 hän muutti Espooseen FC Hongan riveihin. Verno pelasi kaudella 2008 FC Viikingeissä.
Saavutukset

Ykkösen voitto 2005, 2007
Pohjola Cupin voitto Helsingin joukkueessa
B-SM-kultaa
A-SM-hopeaa
35 poikamaaottelua
Freud Marx Engels & Jung

| Freud Marx Engels & Jung |
| --- | --- |
 Yhtye esiintymässä Fiskarissa 13.6.2009.
Tiedot
Toiminnassa:  1984–1994, 1998–2017
Tyylilaji:  outlaw country
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi
Entiset jäsenet:  Pekka Myllykoski, laulu   Arto Pajukallio, kitara   Ari Väänänen, kitara   Mikko Saarela, bassokitara   Heikki Hynynen, rummut   Markku Austi, kitara, laulu   Jari Metsberg, kitara   Jussi Kinnunen, bassokitara   Jarmo Hynninen, kitara   Juha Sivonen, rummut   Pekka Virtanen, kitara   Into Koponen, kitara   Jari Luostari, bassokitara   Jani Auvinen, rummut   Mika Lilja, rummut   Jukka Harju, kitara   Olli Krogerus, rummut   Harri Rantanen, bassokitara   Markus Raivio, rummut   Jupe Litmanen, rummut   Antti Tammilehto, bassokitara, laulu   Tommi Ollikainen, kitara   Tero Pulkkinen, kitarat, haitari, mandoliini, koskettimet, laulu   Pentti Ruotsi, rummut   Tatu Santaniemi, bassokitara   Pete Asiala, bassokitara  
Levy-yhtiö:  Megamania  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Freud Marx Engels & Jung, tuttavallisesti Freukkarit [froikkarit], oli vuonna 1984 perustettu suomalainen country-yhtye, jonka nimi sisältää Arto Pajukallion mukaan viittauksen yhtyeeseen Crosby, Nash, Stills & Young. Viimeisen kokoonpanon alkuperäisjäsenet olivat laulusolisti Pekka Myllykoski ja kitaristi Arto Pajukallio. Yhtye tunnetaan erityisesti suomenkielisistä käännöksistään amerikkalaisista countrykappaleista. "Freukkareiden" tunnetuimpia lauluja ovat muun muassa "Särkynytsydämiset (viekää minut baariin)", "Danny show", "Mystinen metsätyömies", "Buuri Johannesburgista", "Juomalaulu", "Pitkätukkainen punaniska" ja "Kossu on mun kuski".
Vuoden 1999 albumi Hittihökkeli äänitettiin outlaw countryn tärkeimmässä kaupungissa Teksasin Austinissa. Vuoden 2005 Amerikkalaisia unelmia oli yhteislevy countrya aiemminkin levyttäneen Kari Peitsamon kanssa.
Alkusyksystä 2007 jaettiin radioille yhtyeen uusi single "Meidän rumien rakkauslaulu". Kappale laitettiin myös ilmaiseksi ladattavaksi 19. syyskuuta klo 19.19 yhtyeen MySpace-sivuille. Kappale on myös mukana eri esittäjien Suomirokkia 13 -kokoelmalevyllä.
Yhtyeen toinen alkuperäisjäsen Pekka Myllykoski kuoli huhtikuussa 2017. Arto Pajukallio kertoi samana päivänä, ettei yhtye jatka ilman Myllykoskea.
Viimeisin yhtyeen nimissä julkaistu julkaisu on "Eksynyt löytää" -single joka julkaistiin Myllykoskesta tehdyn dokumenttielokuvan Mystinen metsätyömies yhteydessä Stupidon kautta.
Kokoonpano > Alkuperäinen kokoonpano (1985–1987)

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Ari Väänänen (kitara)
Mikko Saarela (bassokitara)
Heikki Hynynen (rummut)
Markku Austi  (akustinen kitara, laulu)
Kokoonpano > Kokoonpano 1987–1988

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Jari Metsberg (kitara)
Mikko Saarela (bassokitara)
Heikki Hynynen (rummut)
Kokoonpano > Kokoonpano 1988–1989

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Jari Metsberg (kitara)
Jussi Kinnunen (bassokitara)
Heikki Hynynen (rummut)
Kokoonpano > Kokoonpano 1989–1990

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Jarmo Hynninen (kitara)
Jussi Kinnunen (bassokitara)
Heikki Hynynen (rummut)
Kokoonpano > Kokoonpano 1990–1991

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Jarmo Hynninen (kitara)
Jussi Kinnunen (bassokitara)
Juha Sivonen (rummut)
Kokoonpano > Kokoonpano 1991–1994 ja 1998–1999

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Pekka Virtanen (kitara)
Jussi Kinnunen (bassokitara)
Juha Sivonen (rummut)
Kokoonpano > Kokoonpano 1999–2000

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Into Koponen (kitara)
Jussi Kinnunen (bassokitara)
Juha Sivonen (rummut)
Kokoonpano > Kokoonpano 2000–2001

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Into Koponen (kitara)
Jari Luostari (bassokitara)
Jani Auvinen (rummut)
Kokoonpano > Kokoonpano 2001–2002

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Into Koponen (kitara)
Jari Luostari (bassokitara)
Mika Lilja (rummut)
Kokoonpano > Kokoonpano 2002–2003

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Jukka Harju (kitara)
Jari Luostari (bassokitara)
Mika Lilja (rummut)
Kokoonpano > Kokoonpano 2003–2004

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Jukka Harju (kitara)
Jari Luostari (bassokitara)
Olli Krogerus (rummut)
Kokoonpano > Kokoonpano (2004–2008)

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Jukka Harju (kitara)
Harri Rantanen (bassokitara)
Markus Raivio (rummut)
Kokoonpano > Kokoonpano (2009–2011)

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Jupe Litmanen (rummut)
Antti Tammilehto (bassokitara, laulu)
Tommi Ollikainen (kitara)
Tero Pulkkinen (kitarat, haitari, mandoliini, koskettimet, laulu)
Kokoonpano > Kokoonpano (2012–2013)

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitara)
Pentti Ruotsi (rummut)
Antti Tammilehto (bassokitara, laulu)
Tero Pulkkinen (kitarat, haitari, mandoliini, koskettimet, laulu)
Kokoonpano > Kokoonpano 2014

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitarat, laulu)
Pentti Ruotsi (rummut)
Tero Pulkkinen (kitarat, haitari, koskettimet, laulu)
Tatu Santaniemi (bassokitara)
Kokoonpano > Kokoonpano 2015–2017

Pekka Myllykoski (laulu)
Arto Pajukallio (kitarat, laulu)
Pentti Ruotsi (rummut)
Tero Pulkkinen (kitarat, haitari, koskettimet, laulu)
Pete Asiala (bassokitara)
Julkaisut > Albumit

Rintaan pistää, sukat haisee, enkä pidä Jeesuksesta (1986)
Siunattu hulluus (1987)
Takamehtien mekatähtiä (1988)
Jokainen hakee juomansa itse (1989)
Aina ja iankaiken (1990)
Huomenna päivä on uus (1992)
Anjovissalaattia (1993)
Hittihökkeli (1999)
Paikkoi ja pleisei (2002)
Sattuipa hassusti matkalla Forumiin... (live, 2004)
Kari Peitsamo & Freud Marx Engels & Jung: Amerikkalaisia unelmia (2005)
Julkaisut > Singlet

Teksasiin / Iloinen poika ja iloinen tyttö (7" 1986)
Särkynytsydämiset (viekää minut baariin) / Buuri Johannesburgista) (7" 1986)
Vanha kaljapummi / Kossu on mun kuski (7" 1986)
Drai Vodkaa / Viski & naiset (7" 1987)
Kylmä Sää / Töölööseen (7" 1987)
Ei ei laulu / Sunnuntaiaamun kadut (7" 1987)
Pillerit / Tuomari Nurmio ja Paljaat Uneksijat: Idän lokari (7" 1987)
Danny Show / Tänä yönä pullo petti mun (7" 1988)
Dracula ja Pyhä Nicolae / Pohjanmaan kautta (7" 1989)
Tursaan puutarhassa / Nattasia katsomassa eli Pekuulijenkka twist) (7" 1989)
Aina ja iankaiken, aamen / Tili meni (7" 1990)
Jaloviinaa / Hra. Tampuurimies (7" 1990)
Kaikki tarvii jonkun / Emaliämpäri (7" 1990)
Pappi, talonpoika, piru ja mustalainen / Jäät kaipaamaan (7" 1991)
Juomalaulu II (single versio) / Itäbalttilaisnaiset (7" 1992)
Huomenna päivä on uus / Jokerit (7" 1992)
Televisio / Metsänpoika (7" 1993)
Televisio / Metsänpoika (CD's1993)
Lintumies / Osasto 440 (7" 1993)
Mua älä hylkää / Kari, Tapio ja mä (7" 1998)
Mua älä hylkää / Laivakoira Mopsi / Kari, Tapio ja mä (CD's1998)
A-V-I-O-E-R-O / Viileää viiniä (7" 1999)
A-V-I-O-E-R-O / Viileää viiniä (CD's 1999)
A&O (Aw-Ow-Oow-Wee) / Honkitonkki ränttätänttä (CDs promo, 1999)
Paha mari / Paha mari Dj. Mix (CD's 2001)
Paha mari (live) / Juomalaulu II (live) (CDs Bootleg, 2002)
Just niin mä tulin Turkuun / Elvis / Autolla Amerikkaan (CD's 2002)
Meidän rumien rakkauslaulu (mp3 levyautomaattipromo, 2008)
Delfiini (aavan meren tällä puolen), 2015)
Eksynyt löytää (2019, julkaistiin ainoastaan digitaalisena)
Huom! Osa 7" singleistä on julkaistu vain RAY:n levyautomaattikäyttöä varten.
Julkaisut > Kokoelmat

Koottuja teoksia (1993)
Jäähyväiset laseille (1994)
Lauluja rakastamisen vaikeudesta (1995)
Helmet, hitit & hutit (1998)
44 Kantria Ja Rokkia (2014)
Helmet, hitit ja hutit II (1998-2015) (2015)
Julkaisut > Videoita

Mustasukkaisuus blues (1988)
Mua älä hylkää (1997)
Tavastialla (live 1998)
Meidän rumien rakkauslaulu (2008)
Julkaisut > Mukana levyillä

Maltaan Haukat: Maltaan Haukat (Pekan väliprojekti) (1994)
Paljaat uneksijat (1987)
Sunnuntaina sataa aina (1990)
Kirjallisuutta

Marko Aho & Antero Gustafsson: Mikko Saa Relaa! (Love Kustannus, 2002)
Jokainen hakee nuottinsa itse (nuottikirja) (2002)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Freud Marx Engels & Jung Myspacessa (suomeksi)
Lindfors Jukka: Freukkarit nousivat suosioon viinaviisuilla ja yhteiskuntasatiirilla  28.09.2010. Elävä arkisto:  YLE.