stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marttila
Nähtävyydet

Marttilan halki kulkee Paimionjokea seuraillen Turusta Hämeenlinnaan johtava Hämeen Härkätie. Sen varrella sijaitsee Antti Piimäsen suunnittelema, vuonna 1765 valmistunut Marttilan Pyhän Martin kirkko. Muita nähtävyyksiä ovat muun muassa Hämeen Härkätien varressa sijaitsevat Marttilan taistelun muistomerkki, Kirkkomuseo ja Kotiseutumuseo. Kotiseutumuseon takana sijaitsee myös Suomen viimeisen, vuonna 1824 tapahtuneen mestauksen muistomerkki.
Kulttuuri > Murre

Marttilan alueella puhutun kielen perustana on Turun ylämaan murre, joka kuuluu lounaisten välimurteiden ryhmään. Marttilan murteelle tyypillinen piirre on Lounais-Suomen erikoisgeminaation ja yleisgeminaation välinen tyyppi p,t,k,s-konsonanteissa.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Marttilan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla sile eli aladobi sekä ässän- tai rinkilänmuotoiset pikkuleivät.
Hallinto ja politiikka > Päätöksenteko

Marttilan kunnanjohtajana on toiminut vuodesta 2023 lähtien Anne Ahtiainen. Ylintä päätösvaltaa Marttilan kunnasssa käyttää 17-jäseninen kunnanvaltuusto. Kunnanvaltuuston puheenjohtajana toimii Reino Lindqvist (kesk.), 1. varapuheenjohtajana Anne Valta (kok.) ja 2. varapuheenjohtajana Anne Jurttila-Portaala (kesk.).
Kunnan hallintoa johtaa 8-jäseninen kunnanhallitus. Kunnanhallituksen puheenjohtajana toimii Eeva Korimäki (kok.) ja varapuheenjohtajana Karri Rannikko (kesk.). Marttilan kunnassa toimivia lautakuntia ovat hyvinvointilautakunta, sivistyslautakunta, sosiaalilautakunta ja tekninen lautakunta Lakisääteisiä lautakuntia ovat keskusvaalilautakunta sekä tarkastuslautakunta.
Hallinto ja politiikka > Vaalit

Marttila kuuluu kansallisissa vaaleissa Varsinais-Suomen vaalipiiriin. Kansanedustajaksi Marttilasta on valittu Lauri Heikkilä, joka toimi perusuomalaisten kansanedustajana vaalikaudella 2011–2015.
Hallinto ja politiikka > Kunnanjohtajat

19XX–1974: Leo Iivanainen
1974–2012: Juhani Tynjälä
2012–2023: Carita Maisila
2023→ Anne Ahtiainen
Tunnettuja asukkaita

Arto Ali-Eskola (s. 1948), kansantaiteilija
Sirkka-Liisa Anttila (s. 1943), kansanedustaja ja ministeri
Lauri Heikkilä (1957–2024), kansanedustaja
Toivo Kerko (1915–1969), kauppaneuvos
Simo Laaksonen (s. 1998), autourheilija
Kleofas Immanuel Nordlund (1849–1883), pappi ja virsirunoilija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marttila Wikimedia Commonsissa
Marttilan kunnan kotisivut
Tilastokeskus: Marttilan avainluvut
Marttilan kirkko Rakennusperintörekisteri. Museovirasto. Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 20.6.2009.
Aiheesta muualla > Karttoja

Senaatin kartasto 1:21 000. X.19.   Kansallisarkisto, Maanmittaushallituksen historiallinen kartta-arkisto, 1879.  Kartan verkkoversio Kansallisarkiston digitaaliarkistossa (viitattu 23.7.2011)
Suomen taloudellinen kartta 1:100 000. III:4 Loimaa.   Helsinki: Maanmittaushallitus, 1927.  Kartan verkkoversio Kansallisarkiston digitaaliarkistossa (viitattu 23.7.2011)
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
Kartta Marttilan kirkkopitäjästä eronneista kunnista. Marttilan pitäjän raja korostettu punaisella.
Marttilan kylät vuonna 1927:
1. Prunkila, 2. Karvela, 3. Vättilä, 4. Juutila, 5. Tiipilä, 6. Pappila, 7. Mäntsälä, 8. Krouvi, 9. Purhala, 10. Huovaristo, 11. Lovi, 12. Ollila, 13. Hirvas, 14. Siutila, 15. Laurila, 16. Rekoinen, 17. Heikola, 18. Palainen, 19. Ruskolainen, 20. Simala, 21. Maunula. Vaaleankeltaisella ulkopuolisten kylien alueet.
Marttilan kirkon kellotorni
Marttilan kotiseutumuseo vanhoissa lainamakasiineissa Hämeen Härkätien varrella
Hämeen Härkätie ja Paimionjoki Marttilan Prunkilassa
John McCormack (tenori)

John McCormack vuonna 1919.
John McCormack (1884 Athlone, Irlanti – 1945) oli irlantilais-amerikkalainen tenorilaulaja, jota pidetään yhtenä 1900-luvun alkupuolen suurimmista ooppera- ja liedlaulajista. Hän debytoi vuonna 1906 ja saavutti suurta suosiota Lontoon Covent Gardenissa ja New Yorkin Metropolitanissa, monilla konserteillaan ja erityisesti levytyksillään, joiden avulla hän nousi Enrico Caruson kaltaiseksi maailmantähdeksi.
McCormack laulaa Keep The Home Fires Burning.
Aiheesta muualla

The John McCormack Society
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John McCormack (tenori) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Irlanti  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:John McCormack
Käännös suomeksi
Stuart MacKenzie

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Stuart MacKenzie vuonna 1961. |  Stuart MacKenzie vuonna 1961. |  Stuart MacKenzie vuonna 1961. |  |
Maa:   Australia
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
Miesten soutu
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | yksikkö |  |
Stuart Alexander MacKenzie (5. huhtikuuta 1937 – 20. lokakuuta 2020) oli australialainen soutaja. Hän saavutti hopeaa yksikössä Melbournen kesäolympialaisissa 1956. Hän johti kilpailua pitkään mutta hävisi lopulta kultamitalisti Vjatšeslav Ivanoville 5,2 sekunnilla. Hän voitti Kansainyhteisön kisoissa 1958 kultaa yksikössä ja sijoittui hopealle pariairokaksikossa. Hän voitti yksikössä Euroopan-mestaruuden vuosina 1957 ja 1958. Hän saavutti yksikössä hopeaa Ison-Britannian edustajana soudun ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissa 1962.
Maya (1930)

| Maya / 摩耶 |
| --- | --- |
 Maya

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kawasaki, Kobe
Kölinlasku:  4. joulukuuta 1928
Laskettu vesille:  8. marraskuuta 1930
Palveluskäyttöön:  30. kesäkuuta 1932
Loppuvaihe:  upotettu 23. lokakuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 850 t (standardi) 15 490 t (kuormattu)
Pituus:  203,76 m (kokonaispituus)
Leveys:  20,73 m
Syväys:  6,32 m
Koneteho:  132 000 shp
Nopeus:  35,5 solmua
Miehistöä:  773
Aseistus
Aseistus:  8 × 20 cm/50 tykkiä kaksoistorneissa 4 × 12 cm ilmatorjuntatykkiä 2 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 610 mm torpedoputkea 2 × kellukekonetta
Maya (jap. 摩耶) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1930 vesillelaskettu Takao-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Kawasakin Koben telakalta, missä köli laskettiin 4. joulukuuta 1928. Alus laskettiin vesille 8. marraskuuta 1930 ja otettiin palvelukseen 30. kesäkuuta 1932.
Palvelus

Alus upposi sukellusveneen torpedoimana 23. lokakuuta 1944.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maya (1930) Wikimedia Commonsissa
Takao-luokan raskaat risteilijät
Maximinus Daia

Maximinus Daian rintakuva
Gaius Valerius Galerius Maximinus (20. marraskuuta 270? – heinäkuu/elokuu 313) oli Rooman keisari 1. toukokuuta 305 – 313. Hän oli alkujaan illyrialainen paimen nimeltä Daia. Maximinuksen eno oli keisari Galerius.
Elämä > Nousu valtaan

Maximinus Daia oli alkujaan paimen, mutta hän pestautui armeijaan ja eteni nopeasti urallaan. Hänen enonsa Galerius nousi vuonna 293 keisari Diocletianuksen apukeisariksi eli caesariksi. Kun Diocletianus ja hänen hallitsijakumppaninsa Maximianus erosivat vuonna 305 nousivat Galerius ja Maximianuksen apukeisari Constantius keisareiksi. Maximinus Daia nimitettiin Galeriuksen caesariksi ja Severus Constantiuksen caesariksi. Maximinus Daia ja Severus ohittivat Maximianuksen pojan Maxentiuksen ja Constantiuksen pojan Konstantinuksen, joita pidettiin luonnollisina seuraajina isilleen. Galerius hallitsi Itä-Roomaa ja Constantius Länsi-Roomaa. Maximinus Daialle Galerius antoi Syyrian ja Egyptin hallittavakseen, ja piti itse Balkanin ja Anatolian tärkeät alueet.
Elämä > Sisällissota

Vuonna 307 Galerius teki ystävästään Liciniuksesta augustuksen ja Maximinus Daia alkoi vaatia itselleen samaa arvoa. Kun Galerius kuoli vuonna 311 Maximinus Daiasta tuli koko valtakunnan itäosan keisari. Kun Konstantinus ja Licinius liittoutuivat Maximinus Daia teki samoin Italiaa hallitsevan Maxentiuksen kanssa. Vuonna 313 Maximinus Daian ja Liciniuksen välille syttyi sota ja Maximinus Daia koki tappion 30. huhtikuuta Heraclea Pontican lähistöllä. Hän pakeni aluksi Nikomedeiaan ja myöhemmin Kilikian Tarsukseen, jossa hän kuoli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maximinus Daia Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Galerius ja Konstantinus Suuri | Rooman keisari Kanssahallitsijoina Galerius, Konstantinus Suuri ja Licinius | Seuraaja: Konstantinus Suuri ja Licinius |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Katalonia  Saksa  Kroatia  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Richard McKinney

Richard Lee "Rick" McKinney (s. 12. lokakuuta 1953 Decatur, Indiana) on yhdysvaltalainen jousiammunnan kaksinkertainen olympiamitalisti ja maailmanmestari.
McKinney osallistui olympialaisiin neljä kertaa, ja Moskovan kisat 1980 jäivät väliin Yhdysvaltain boikotin vuoksi. Montrealissa 1976 hän sijoittui neljänneksi ja Los Angelesissa 1984 hän saavutti hopeaa maanmiehensä Darrell Pacen takana. Soulin olympialaisissa 1988 McKinney sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi ja saavutti ensi kertaa ohjelmassa olleessa joukkuekilpailussa hopeaa. Barcelonassa 1992 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 40:nneksi ja joukkuekilpailussa kuudenneksi joukkueen hävittyä puolivälierissä Suomelle kahdella pisteellä. McKinney voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden vuosina 1977, 1983 ja 1985 sekä joukkuemaailmanmestaruuden vuosina 1977, 1979, 1981 ja 1983.
Mayflower (yhtye)

Mayflower oli suomalainen bluegrassiä sekä englantilaista ja irlantilaista kansanmusiikkia esittänyt yhtye, joka julkaisi kaksi albumia 1970–1980-lukujen vaihteessa.
Vuonna 1975 Kari Reiman, Teuvo Lampinen ja Ahti Marja-aho alkoivat soittaa bassolla, banjolla ja viululla yhdessä polkan kaltaista musiikkia. Pian mukaan tuli kitaristi Paul Öhrnberg. Kokoonpano toimi välillä Suomen bluegrass-pioneerin Tom Kuchkan yhtyeenä nimeltä Mountain Grass, kunnes lokakuussa 1976 perustettiin Mayflower. Ohjelmistossa oli aluksi bluegrassin ohella englantilaista ja irlantilaista kansanmusiikkia.
Kesällä 1978 Mayflower voitti Suomi–Amerikka-yhdistysten liiton järjestämän countrymusiikkikilpailun Joensuussa. Pääpalkinnoksi yhtye pääsi kiertomatkalle bluegrassin syntysijojen Appalakkien vuoriston kautta kantripääkaupunki Nashvilleen ja liittovaltion pääkaupunki Washingtoniin, jossa yhtye esiintyi Birchmere-klubilla yhdessä esikuvansa Seldom Scene -yhtyeen kanssa.
Keväällä 1979 Mayflower julkaisi ensimmäisen bluegrass-albuminsa Mountain Memories. Toinen albumi Painted Times ilmestyi 1981.
Jäsenet

Paul Öhrnberg – kitara, laulu
Kalle Jämsen – kitara, mandoliini
Teuvo Lampinen – basso, laulu
Kari Reiman – banjo, mandoliini, kitara, laulu
Ahti Marja-aho – viulu, laulu
Diskografia

Mountain Memories (1979,  Gold Disc GDL 2012)
Painted Times (1981)
Aiheesta muualla

Mayflower (yhtye)n esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Donald McKenzie

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Donald McKenzie |  Donald McKenzie |  Donald McKenzie |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | México 1968 | 100 m rintauinti |  |
|  Kultaa | México 1968 | 4×100 m sekauinti |  |
Donald McKenzie (11. toukokuuta 1947 – 3. joulukuuta 2008) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
McKenzie voitti Méxicon vuoden 1968 olympialaisissa kultaa 100 metrin rintauinnissa ajalla 1.07,7. Hänestä tuli täten lajin ensimmäinen olympiavoittaja. Toisen kultamitalinsa hän sai 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jonka Yhdysvallat voitti ME-ajalla 3.54,9.
Patricia McKillop

| Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Zimbabwe> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 |  |  |
Patricia Jean McKillop (o.s. Fraser, s. 15. heinäkuuta 1956) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
McKillop pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi jokaisessa viidessä ottelussa ja teki yhteensä kuusi maalia jakaen olympiaturnauksen maalikuningattaruuden Neuvostoliiton Natella Krasnikovan kanssa. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Jeffrey McLaughlin

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | nelonen i.p. |  |
|  Pronssia | Soul 1988 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kööpenhamina 1987 | kahdeksikko |  |
|  Hopeaa | Wien 1991 | nelonen i.p. |  |
Jeffrey McLaughlin (s. 31. lokakuuta 1965) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti Barcelonan olympialaisissa 1992 hopeaa perämiehettömässä nelosessa ja Soulin olympialaisissa 1988 pronssia kahdeksikossa. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti kahdeksikossa kultaa Kööpenhaminassa 1987 ja saavutti perämiehettömässä nelosessa hopeaa Wienissä 1991.
Matsushima (1890)

| Matsushima / 松島 |
| --- | --- |
 Matsushima

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer, Ranska
Kölinlasku:  17. helmikuuta 1888
Laskettu vesille:  22. tammikuuta 1890
Palveluskäyttöön:  5. huhtikuuta 1892
Poistui palveluskäytöstä:  upposi 30. huhtikuuta 1908
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 285 t
Pituus:  91,81 m (vesiraja)
Leveys:  15,6 m
Syväys:  6,05 m
Koneteho:  5 400 hv
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  360
Aseistus
Aseistus:  1 × 32 cm Canet-tykki 12 × 4,7″ tykkiä 16 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 6 × 1 naulan tykkiä 4 × 14″ torpedoputkea
Hatsushima (jap. 松島) oli keisarillisen Japanin laivaston Matsushima-luokan panssarikansiristeilijä. Huhtikuussa 1892 valmistunut alus osallistui palveluksensa aikana ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan ja Venäjän–Japanin sotaan ennen tuhoutumistaan vuonna 1908.
Valmistus

Alus tilattiin Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta La Seyne-sur-Meristä Ranskasta osana vuoden 1886 hankintoja ja sen köli laskettiin 17. helmikuuta 1888. Alus laskettiin vesille 27. tammikuuta 1890 ja se valmistui 5. huhtikuuta 1892.
Palvelus

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli:
Matsuhima saapui 19. lokakuuta 1892 Saseboon. Osana koeajoja Matsuhima, Takachiho ja Chiyoda tekivät kesäkuusta lokakuuhun 1893 160 vuorokautta kestäneen 7 000 merimailin koulutuspurjehduksen Kiinan, Korean ja Venäjän rannikoilla.
Palvelus > Kiinan–Japanin sota 1894-1895

Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa alus oli laivaston päävoimia komentavan vara-amiraali Itoh Sukeyukin lippulaiva. Se osallistui Jalujoen taisteluun 17. syyskuuta 1894 ollen taistelulinjan ensimmäisenä aluksena perässään Chiyodan, Itsukushima ja Hashidate. Alus kykeni ampumaan pääaseellaan taistelun aikana vain neljästi tuhoten Kiinan keisarillisen laivaston lippulaiva Dingyuanin yhden tornin. Taistelun aikana Matsushimaan osui yksi 259 millimetrin räjähtämätön kranaatti, joka tuhosi aluksen torpedoputket ja surmasi neljä miehistönjäsentä. Lisäksi kaksi 305 millimetrin kranaattia osui alukseen tuhoten yhden 120 millimetrin tykin sekä surmaten 28 ja haavoittaen 68 miehistönjäsentä. Osuman aiheuttama tulipalo esti lisäksi kolmen muun tykin käytön. Vain erään aliupseerin pikainen toiminta esti tulen leviämisen ammusvarastoon. Alukseen osui lisäksi runsaasti pienempikaliiperisia ammuksia, jotka vaurioittivat kansirakenteita. Aluksen vauriot pakottivat sen irtautumaan taistelusta. Taistelun aikana aluksella sai surmansa kaikkiaan 57 ja haavoittui 54 (?) miehistönjäsentä, mikä oli runsas puolet japanilaisten taistelussa kärsimistä tappioista.
Taistelun jälkeen amiraali Itoh siirtyi Hashidatelle ja Matsushima siirrettiin Kuren laivastontelakalle korjattavaksi. Alus saatiin palaamaan palvelukseen 26 vuorokaudessa, ja se kykeni osallistumaan Port Arthurin sekä 9. helmikuuta 1895 Weihaiwein taisteluun, jossa alukseen osui kaksi kiinalaisten rannikkolinnakkeen kranaattia. Toinen kranaateista tuhosi aluksen karttahuoneen ja vaurioitti savuhormia toisen räjähtäessä aluksen kansipanssaroinnissa haavoittaen kahta miestä. Taistelun päätyttyä Beiyangin laivaston edustajat allekirjoittivat antautumisasiakirjan aluksen kannella.
Alus osallistui laivaston mukana Taiwanin maihinnousuun vuonna 1895 ja se otti osaa kiinalaisten rannikkolinnakkeiden pommittamiseen 3. kesäkuuta Keelungissa.
Palvelus > Sotien välinen aika

Sodan päätyttyä aluksen ollessa Fusōn kanssa ankkurissa Shikokun rannikolla, voimakas tuuli irrotti Fusōn ankkurin, jolloin se törmäsi Matsushiman keulaan. Törmäys upotti Fusōn, joka myöhemmin nostettiin korjattavaksi.
Matsushima luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 toisen luokan risteilijäksi. Sen päällikkönä oli prinssi Arisugawa Takehito, jonka jälkeen päällikkönä oli Uryū Sotokichi.
Alus partioi 3. toukokuuta – 15. syyskuuta 1898 Taiwanin ja Manilan välistä merireittiä Yhdysvaltain ja Japanin suhteiden kiristyttyä Espanjan–Yhdysvaltain sodan aikana.
Huhtikuussa 1900 alus osallistui suureen laivastoharjoitukseen, ja vuoden lopulla boksarikapinan aikaan se saattoi joukkojenkuljetusaluksia Kiinaan. Alus siirrettiin helmikuussa 1901 Sasebon laivastontelakalle modernisoitavaksi, jolloin kuusi aluksen kattiloista korvattiin kahdeksalla Belleville-kattilalla. Aluksen apuaseet korvattiin 76 millimetrin ja 18 QF 3 naulan Hotchkiss -tykillä.
Vuonna 1902 alus lähetettiin vastatoimena Minami Torishimaan Yhdysvaltain vaadittua saarta itselleen. Seuraavana vuonna se teki ensimmäisen pitkistä koulutuspurjehduksistaan vieraillen Kaakkois-Aasian ja Australian satamissa.
Palvelus > Venäjän–Japanin sota 1904–1905

Venäjän–Japanin sodan alkaessa alus oli toivottaman vanhanaikainen, ja se muodosti sisaralustensa kanssa keisarillisen Japanin laivaston 3. laivaston 5. laivueen yhdessä samoin vanhentuneen Chinenin kanssa. Laivueen komentajana oli amiraali Schichiro Kataoka. Matsushima oli helmikuun alkupuolella 1904 Takeshikin vartioalueen ulkopuolella Tsushiman saaren lähistöllä valvoen Koreansalmen liikennettä. Toukokuussa se osallistui keisarillisen Japanin 2. armeijan kuljetusten suojaamiseen, ja kuukauden lopulla se oli mukana valvomassa Port Arthurin saartoa.
Keltaisenmeren taistelussa 10. elokuuta alus varjosti Venäjän keisarikunnan laivastoa, mutta se ei kyennyt pääsemään taisteluetäisyydelle. Port Arthurin taistelun päätyttyä alus siirrettiin Hakodateen valvomaan Tsugarunsalmea. Ollessaan partiomatkalla alus valtasi brittiläisen höyryalus SS Istrian, joka kuljetti kiellettyä tavaraa Port Arthuriin. Japanilaisviranomaiset kuitenkin kumosivat pidätyksen. Alus jäi 28. helmikuuta kiinni jäihin Kunashirinsaaren lähistöllä, mutta se kykeni irtautumaan menettäen ainoastaan oikeanpuoleisen potkurin, ja muutama panssarilevy painui. Alus korjattiin maalis–huhtikuussa 1905 Sasebon laivastontelakalla.
Tsushiman taistelussa alus oli liitettynä laivaston 5. viirikköön. Ensimmäisen taistelupäivän lopulla alus kohtasi Venäjän keisarikunnan laivaston risteilijät Olegin ja Auroran, mutta tulitaistelun aikana osuma tuhosi Matsuhiman ruorin. Osuma pakotti aluksen vetäytymään korjauksen ajaksi. Seuraavana päivänä alus valvoi amiraali Nebogatowin laivaston jäljellä olevien alusten antautumista. Taistelun päätyttyä Matsushima jatkoi Koreansalmen valvontaa.
Myöhemmin alus liitettiin amiraali Dewa Shigeton lippulaivaksi keisarillisen Japanin laivaston 4. laivastoon, joka oli muodostettu heinä–elokuussa 1905 tehtyä Sahalininsaarten maihinnousua varten. Alus oli kunnostettavana Sasebon laivastontelakalla syyskuusta lokakuuhun.
Palvelus > Viimeiset vuodet

Sotatoimien päätyttyä Matsuhima palautettiin aiempaan tehtäväänsä koululaivaksi, ja se teki pitkän koulutuspurjehduksen Kaakkois-Aasiaan ja Australiaan vuosina 1906, 1907 ja 1908 kannellaan merisotakoulun kadetteja.
Ollessaan 30. huhtikuuta ankkurissa Makungin satamassa Pescadoressaarilla palatessaan koulutuspurjehdukselta, aluksen ammusvarasto räjähti. Alus kaatui vasemman kautta ja se upposi perä edellä. Onnettomuudessa sai surmansa 350 hengen miehistöstä 206. Se poistettiin alusluettelosta 31. heinäkuuta 1908. Myöhemmin hylky nostettiin ja se romutettiin.
Alusluokalle ja erityisesti Matsuhimalle omistettu muistomerkki sijaitsee Aichin prefektuurissa Omido-jin temppelissä Mihamassa. Muistomerkkiin on liitetty yksi Matsuhiman 320 millimetrin tykin kranaatti, joka painaa 450 kilogrammaa, ja se on pystyyn asennettuna 975 millimetriä korkea.
Käännös suomeksi
Alan McLoughlin

Alan McLoughlin (20. huhtikuuta 1967 Manchester, Englanti – 4. toukokuuta 2021) oli irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän oli pituudeltaan 173-senttimetrinen. Hän pelasi koko ammattilaisuransa Englannissa, mutta pääsarjatasolla hän pääsi pelaamaan melko vähän. Hän pelasi Irlannin maajoukkueessa 42 maaottelua.
McLoughlin pelasi 1980-luvun puolivälissä Manchester Unitedin reservijoukkueessa. Tämän jälkeen hän edusti vuoteen 2003 saakka kestäneellä urallaan Swindon Townia, Torquay Unitedia, Southamptonia, Aston Villaa, Portsmouthia, Wigan Athleticia, Rochdalea ja Forest Green Roversia.
McLoughlin pelasi Irlannin maajoukkueessa 42 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 1990–2000. MM-kilpailuissa 1990 hän pääsi kentälle kahdessa alkulohko-ottelussa. MM-kilpailuissa 1994 hän kuului joukkueeseen mutta ei saanut peliaikaa.