stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Konstantin Konik
Elämäkerta

Konstantin Konik syntyi Tartossa vuonna 1873. Myöhemmin hän opiskeli Tarton yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1899 ja alkoi harjoittamaan lääketiedettä. Vuonna 1908 hän suoritti tohtorin arvon. Vuosina 1913–1915 hän kirjoitti artikkeleita Viron ensimmäiseen vironkieliseen lääketieteelliseen lehteen Trevisiin. Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 Konikista tuli Viron maapäivien jäsen. Hänet valittiin 19. helmikuuta 1918 Konstantin Pätsin ja Jüri Vilmsin kanssa kolmihenkiseen Viron pelastuskomiteaan, jossa hän edusti työpuoluetta. Vuosina 1918–1920 hän toimi terveysministeriön johdossa ja vuodesta 1920 vuoteen 1931 hän toimi politiikan ulkopuolella professorina Tarton yliopistolla opettaen kirurgiaa. Konikista tuli yliopistossa suosittu opettaja, ja hänen onnistui esimerkiksi saada yliopistolle sen ensimmäiset röntgen- ja kirkasvalohoitolaitteistot. 1920-luvun loppupuolella Konik palasi jälleen politiikkaan tullen valituksi Riigikoguun vuoden 1928 vaaleissa. Hän toimi Jaan Tõnissonin hallituksessa opetus- ja sosiaaliturvaministerinä toukokuusta lokakuuhun samana vuonna. Sittemmin hän palasi jälleen yliopistoon, jossa hän työskenteli kuolemaansa saakka vuonna 1936.
Koningin Regentes -luokka

| Koningin Regentes -luokka |
| --- | --- |
 Piirros alusluokan aseistuksesta ja suojasta

Tekniset tiedot
Uppouma:  5 002 t
Pituus:  96,6 m
Leveys:  15,2 m
Syväys:  5,8 m
Koneteho:  6 500 hv
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  340
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 24 cm tykkiä 4 × 15 cm tykkiä 8 × 7,5 cm tykkiä 4 × 1 naulan tykkiä 3 × 450 mm torpedoputkea
Koningin Regentes -luokka oli Alankomaiden Kuninkaallisen laivaston kolmen vuosina 1900-1902 valmistetun aluksen muodostama rannikkopanssarilaivaluokka.
Alukset olivat 96,622 metriä pitkiä. Niiden leveys oli 15,189 ja syväys 5,817 metriä. Alusten uppouma oli 5 002 tonnia. Alusten kahteen potkuriin liitetty propulsiojärjestelmä tuotti 6 500 ihp:tä, mikä mahdollisti 16,5 solmun maksiminopeuden.
Alusten suojana oli 15 senttimetrin panssarivyö ja barbettien sekä tykkitornien suojana oli 25 senttimetrin panssarointi. Pääaseina aluksella oli kaksi 24 senttimetrin tykkiä. Apuaseina oli neljä 15 ja kahdeksan 7,5 senttimetrin tykkiä.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hr. Ms. Koningin Regentes | Amsterdamin telakka | 1898 | 24. huhtikuuta 1900 | 3. tammikuuta 1902 | poistettu palveluksesta 1920 |
| Hr. Ms. De Ruyter | De Schelde | 1900 | 28. syyskuuta 1901 | 29. lokakuuta 1902 | poistettu palveluksesta 1923 |
| Hr. Ms. Hertog Hendrik | Amsterdamin telakka | 8. maaliskuuta 1901 | 7. kesäkuuta 1902 | 5. tammikuuta 1904 | Saksan valtaama 1940 Ilmatorjunta-alus Ariadne poistettu alusluettelosta 1968 |
Konon kieli

Kono on Sierra Leonessa asuvien konojen puhuma mandelainen kieli. Vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan sitä puhuu ensimmäisenä kielenään 306 800 henkeä. Kielen puhujat asuvat etupäässä Konon piirikunnassa.
Kono kuuluu mandekielten länsihaaraan, jossa se muodostaa oman ryhmänsä vain kielen kanssa. Kono on sanastoltaan lähellä vaita, mutta äänteelliset erot vaikeuttavat toisen kielen ymmärtämistä.
Juha Harjula

| Juha Harjula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Juha Anton Kalervo Harjula
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1942 Helsinki, Suomi
Kuollut: 12. maaliskuuta 2020 (77 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pituus:  191 cm
Paino:  70 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1960–1964 1967–1968 1969–1971 1974–1976:  Torpan Pojat Torpan Pojat Torpan Pojat Torpan Pojat
Maajoukkueet
1963–1964:   Suomi
Ottelut (pisteet):  43 (104)
Aiheesta muualla
FIBA
Juha Anton Kalervo Harjula (20. kesäkuuta 1942 Helsinki – 12. maaliskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija. Harjula voitti Torpan Pojissa Suomen mestaruuden vuonna 1960 ja yhteensä viisi miesten SM-mitalia. Suomen miesten maajoukkueessa Harjula pelasi Tokion kesäolympialaisissa 1964 ja vuoden 1963 EM-kilpailuissa ja voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1964.
Elämä ja ura

Harjula edusti koko pääsarjauransa ajan Torpan Poikia. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden vuonna 1960 ja saavutti lisäksi SM-hopeaa vuosina 1962, 1963 ja 1964 sekä SM-pronssia vuonna 1961. Nuorten Suomen mestaruuden Harjula voitti vuonna 1961.
Harjula kuului Suomen miesten maajoukkueen kokoonpanoon Tokion kesäolympialaisissa 1964 ja vuoden 1963 EM-kilpailuissa. Lisäksi hän pelasi maajoukkueessa Tokion-olympiakarsintoja ja voitti vuonna 1964 Pohjoismaiden mestaruuden. Yhteensä Harjula pelasi miesten maajoukkueessa 43 ottelussa 2,4 pisteen keskiarvolla. Lisäksi hän pelasi neljä alle 18-vuotiaiden maaottelua.
Harjula kuoli Helsingissä 77-vuotiaana 12. maaliskuuta 2020.
Aiheesta muualla

Juha Harjula Olympic Stats Basketball-Reference.com (englanniksi)
Juha Harjula Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Toinen FIBA-profiili (englanniksi)
Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1963
4 Manninen |
5 K. Liimo |
6 Lampén |
7 Laanti |
8 M. Liimo |
9 Harjula |
10 Siljola |
11 Ailus |
12 Kauppinen |
13 Pilkevaara |
14 Kuusela |
15 Vartia |
Valmentaja Tuominen
Suomen joukkue – Koripallo kesäolympialaisissa 1964
4 Manninen |
5 K. Liimo |
6 Lampén |
7 Laanti |
8 M. Liimo |
9 Lindholm |
10 Harjula |
11 Kala |
12 Kauppinen |
13 Pilkevaara |
14 Finneman |
15 Vartia |
Valmentaja Tuominen
Harmaala (Inkeri)

| Harmaala Шепелёво, Šepeljovo |
| --- | --- |
 Suunniteltu Patterilahden sataman paikka.
 Harmaala
 Koordinaatit: 59°58′33″N, 29°9′29″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  Lepäsi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2015):  194
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Harmaala (ven. Шепелёво, Šepeljovo) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lepäsin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Suomenlahden ja Harjavallanjärven välisellä kannaksella 17 kilometriä Lepäsistä länteen. Kylässä on 194 asukasta (vuonna 2015).
Harmaala oli aikoinaan osa Kaprion kihlakunnan Kargalin pogostan Harjavallan kylää, joka mainitaan Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Harjavallanjärven pohjoispuolella sijaitseva kylänosa lahjoitettiin 1700-luvulla kenraalimajuri Stepan Šepeljoville, jolta kylä sai venäjänkielisen nimensä.
Vuonna 1848 Harmaalassa asui 49 Hevaan ortodoksiseen seurakuntaan kuulunutta inkerikkoa ja 62 äyrämöistä. Vuonna 1862 kylässä oli 19 taloa ja 89 asukasta, jotka olivat tilanomistajan maaorjia. Myöhemmin Harmaala mainittiin Kaprion luterilaiseen seurakuntaan kuuluneena suomalaisena kylänä.
Kylän ohi kulkee Pietarin ja Ruutsian välinen asfaltoitu maantie. Sieltä on linja-autoyhteydet Lepäsiin, Lomonosoviin, Pietariin ja Sosnovyi Boriin. Harmaalassa on toimintansa lopettanut kalatehdas ja pieni huonekaluja valmistava yritys. Kylän länsi- ja itäpuolella on sotilasalue. Palveluihin kuuluvat lääkintäasema ja kauppa. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan yli 200 henkeä.
Lähistöllä sijaitsevalle Patterilahdelle (ven. buhta Batareinaja) on suunniteltu Surgutneftegaz-yhtiön öljysatamaa, mutta toistaiseksi sen rakentaminen ei ole edennyt vuonna 1997 muurattua peruskiveä pitemmälle.
Kolibrit

| Kolibrit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae  Vigors, 1825
 Kolibrien levinneisyys ja muutto
Alaheimot
 Florisuginae  Lesbiinae  Patagoninae  Phaethornithinae  Polytminae  Trochilinae 
Katso myös
   Kolibrit Wikispeciesissä   Kolibrit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kolibrit (Trochilidae) on lintujen heimo, joka kuuluu kiitäjälintuihin. Kolibreja on yli 300 lajia, ja niitä elää lähes koko Amerikassa Alaskasta Etelä-Amerikan eteläkärkeen.
Kolibrit ovat monin tavoin epätavallisia lintuja. Kolibreihin kuuluvat maailman pienimmät linnut, niiden höyhenissä on kirkkaita irisoivia värejä, ne osaavat lentää paikallaan pitkiä aikoja, ne voivat mennä yöksi horrokseen, ja ne käyttävät ravinnokseen mettä.
Etymologia

Sana kolibri tulee espanjankielisestä nimityksestä colibrí, jonka arvellaan tulevan linnun nimityksestä ranskankielisessä Karibiassa.
Koko

Pienin kolibrilaji ja samalla koko maailman pienin lintulaji on kuubalainen kimalaiskolibri, joka painaa vain 1,6 grammaa. Moni muukin kolibrilaji on lähes yhtä pieni, ja yli 100 lajia painaa enintään 4,2 grammaa. Suurin kolibri on eteläamerikkalainen jättikolibri, joka painaa 20 grammaa.
Elinikä

Pienestä koostaan ja kiihkeästä elämänrytmistään huolimatta moni kolibrilaji voi elää luonnossa yli kahdeksanvuotiaaksi, jotkin jopa yli 12-vuotiaaksi.
Värit

Monet kolibrit ovat kimaltelevan kirkkaanvärisiä, etenkin päälaen, kaulan ja rinnan kohdalta. Lajien värikirjo on hyvin monipuolinen, ja joillakin lajeilla kimaltelevat värit kattavat koko höyhenpuvun. Kolibrien kirkkaat värit eivät synny useimpien muiden lintujen tapaan väriaineista, vaan ne ovat irisoivia ja syntyvät höyhenten rakenteen aiheuttamasta valon interferenssistä. Tämän johdosta kolibrien höyhenpeitteen kirkkaimmat kohdat saattavat näyttää erivärisiltä eri suunnasta katsottuna. Sivulta höyhenpeitteen kohta saattaa näyttää harmaanruskealta, mutta suoraan edestä hyvin kirkkaanväriseltä. Huonossa valossa linnut voivat näyttää kokonaan mustilta.
Sydän ja aivot

Kolibrin sydän on sen ruumiinkokoon verrattuna koko eläinkunnan suurin, jopa 2,5 prosenttia linnun kokonaispainosta eli kymmenisen kertaa enemmän kuin ihmisellä. Myös kolibrin aivot ovat suhteellisesti suuremmat kuin yhdenkään toisen linnun, noin 4,2 prosenttia linnun kokonaispainosta. Kolibrilla on suuri hippokampus, jonka avulla se muistaa parhaiden mesipaikkojen sijainnit ja välttää samassa kukassa käymisen toista kertaa lyhyen ajan sisällä. Hyvä muisti auttaa kolibria säästämään arvokasta energiaa.
Lentotaidot

Kolibrit kykenevät lentämään pitkiä aikoja paikallaan kuin sudenkorennot imiessään kukista mettä, eivätkä mitkään muut linnut pysty samaan. Kolibrin taituruuden salaisuus on sen ainutlaatuinen kyky tuottaa nostetta sekä eteen- että taaksepäin suuntautuvilla siiveniskuilla. Tämän tekee mahdolliseksi kolibrin jäykkä siipi ja notkea olkapäänivel, joka pystyy kiertämään siipeä sen pituusakselin ympäri lähes 180 astetta. Kolibri vaihtaa ketterästi paikkaa ilmassa säätelemällä siipiensä kulmaa. Pienimmät kolibrit räpyttävät siipiään hyvin nopeasti, 50–80 kertaa sekunnissa. Suurimmat kolibrit räpyttävät siipiään kuitenkin hitaammin kuin jotkin muut samankokoiset lintulajit.
Kolibrit ovat nopeita lentäjiä, ja ne voivat lentää jopa 50 kilometrin tuntinopeudella. Soidinmenoihin liittyvissä syöksyissä joidenkin lajien koiraat saavuttavat jopa 30 metrin sekuntinopeuden.
Ravinto ja aineenvaihdunta

Kolibrit syövät jatkuvasti kukkien mettä saadakseen energiaa. Yksi mesiannos sulaa 15–20 minuutissa, minkä jälkeen kolibri lentää hakemaan lisää. Koska kolibreilla on hyvin nopea aineenvaihdunta, ne voivat syödä päivässä useita kertoja oman ruumiinpainonsa edestä mettä. Säästääkseen energiaa kolibrit viettävät kylmät yöt joskus horroksen kaltaisessa tilassa. Horroksessa kolibrin ruumiinlämpö alenee, aineenvaihdunta laskee yhteen kahdeskymmenesosaan normaalista, ja syke putoaa useasta sadasta vain 50 lyöntiin minuutissa. Aamulla horroksesta heräämiseen kuluu 20 minuuttia.
Kolibreilla on pitkä nokka, joillakin lajeilla käyrä, toisilla suora ja hiukan lyhyempi. Nämä kaksi lajiryhmää ovatkin osittain erikoistuneet erimuotoisiin kukkiin. Kaksi kolibrilajia etsii metensä ainoastaan yhdestä tietystä kukkalajista. Kolibrit ovat kukille hyödyllisiä pölyttäjiä, koska ne saavat naamaansa paljon siitepölyä kierrellessään kukissa ja koska ne lentävät myös huonolla säällä toisin kuin hyönteiset. Kolibrien pitkä nokka ja tietyt kukat ovat kehittyneet koevolutiivisesti. Kasvien heimoista etenkin helikoniakasvit, ananaskasvit, kanervakasvit, matarakasvit, akanttikasvit ja gesneriakasvit ovat kehittaneet kukkiinsa kolibreja houkuttelevan punaisen värin ja putkimaisen teriön.
Kolibri lipittää kukasta mettä pitkällä kielellään, jonka kärjessä on kaksi pitkittäistä putkea. Monet kolibrit puhkaisevat joskus nokallaan kukan tyven ja imevät mettä suoraan sieltä.
Jotkin kolibrilajit etsivät mettä laajalta alueelta. Toiset lajit pysyttelevät omalla reviirillään ja puolustavat sen mesilähteitä raivokkaasti muita kolibreja vastaan.
Jotkin kolibrit saavat sokeria myös juomalla puiden mahlaa. Sokerinesteen lisäksi kolibrit syövät myös hyönteisiä, joista ne saavat proteiineja, rasvoja ja muita ravintoaineita. Taitavina lentäjinä kolibrit metsästävät hyönteisiä suoraan ilmasta, samoin kuin maasta lehtien alta ja hämähäkinverkoista.
Lisääntyminen

Kolibrit ovat moniavioisia, ja naaras hoitaa pesinnän yksin. Pesimäaika vaihtelee alueittain ja noudattaa lajin käyttämien kukkien kukinta-aikaa. Trooppisissa sademetsissä kolibrit saattavat pesiä lähes vuoden ympäri.
Jotkin koiraat muodostavat soidinaikana ryhmiä, ja naaras valitsee kumppanikseen yleensä koiraan, joka on saanut taisteltua itselleen keskeisen paikan oksalla. Pienimpien kolibrilajien koiraat hurmaavat naaraita akrobaattilentonäytöksillä ja siipiensä tuottamilla äänillä.
Kolibrin pesät ovat kupin muotoisia, pieniä ja huomaamattomia lehdellä tai oksalla. Rakennusaineena lintu käyttää sammalta, kasvikuituja, saniaisia, siemeniä ja hämähäkinverkkoa. Emo laskee pesään kaksi valkoista ja pitkulaista munaa, jotka kuoriutuvat 14–19 päivän kuluttua. Emo ruokkii poikasiaan medellä ja hyönteisillä. Poikaset lähtevät pesästä 18–28 päivän kuluttua säästä ja kukkien saatavuudesta riippuen. Suuri osa kolibrien pesinnöistä epäonnistuu, sillä tropiikissa on paljon pesärosvoja.
Sulkasato

Kolibreilla on sulkasato välittömästi parittelun jälkeen. Sulkasato kestää neljästä viiteen kuukautta. Kolibrit pitävät höyhenensä aina hyvässä kunnossa, ja aterioiden välillä ne istuvat yleensä oksalla ja sukivat höyheniään. Ne myös kylpevät usein.
Levinneisyys ja muutto

Kolibreja esiintyy lähes koko Amerikan mantereella ja Karibiassa Alaskan eteläosista ja Kanadasta aina Tulimaahan asti. Lajirunsaus on suurin Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Useimmat pohjoisamerikkalaiset kolibrit muuttavat talveksi Keski-Amerikkaan. Talveksi Yhdysvaltoihin jääneet kolibrit ovat riippuvaisia ihmisten pystyttämistä ruokintalaitteista. Lämpimämmilläkin seuduilla kolibrit saattavat muuttaa alueelta toiselle kukkien kukinta-aikojen mukaan.
Uhkat

Kolibrien suurimpia luonnollisia uhkia ovat erilaiset pesärosvot sekä kissat, haukat, hämähäkit ja rukoilijasirkat. Myös kolibrien elinympäristöjen katoaminen ja metsien väheneminen uhkaa monia lajeja. Etelä-Amerikassa kolibreja metsästetään ja myydään mustassa pörssissä amuleteiksi.
Erittäin tai äärimmäisen uhanalaisiksi vuonna 2021 luokiteltiin 28 kolibrilajia eli 8 prosenttia kaikista kolibrilajeista.
Kolibrit ja ihminen

Kolibri esiintyy monen intiaanikansan mytologiassa. Asteekkien kolibrijumaluus Huitzilopochtli oli sodan jumala, jolle asteekit antoivat ihmisuhreja.
Täytetyistä kolibreista tuli 1800-luvulla Euroopassa suosittuja koriste-esineitä. Suuren kysynnän vuoksi monet Amerikan kolibrit metsästettiin niin vähälukuisiksi, että 1900-luvun alussa ne jouduttiin rauhoittamaan lailla.
Kolibri esiintyy monen Amerikan maan seteleissä, postimerkeissä ja jopa kolikoissa.
Taksonomia

Kolibrien kehityslinja erkaantui kiitäjien kehityslinjasta paleoseenikaudella noin 65 miljoonaa vuotta sitten, ja heimon jakautuminen lajeiksi tapahtui pääasiassa mioseenikaudella 12–13 miljoonaa vuotta sitten. Ensimmäisenä erkaantuivat nykykäsityksen mukaan topaasikolibrien ja mesikolibrien neljä lajia, jotka luokitellaan nykyisin omaan Florisuginae-alaheimoonsa. Toisen alaheimon muodostavat erakkokolibrit (Phaethornithinae), joihin kuuluu 36 lajia. Loput 97 sukua ja 298 lajia on nykyisin jaettu alaheimoihin Polytminae, Lesbiinae, Patagoninae ja Trochilinae (varsinaiset kolibrit).
Vaikka kolibreja elää nykyisin vain Amerikassa, niitä on elänyt vanhassakin maailmassa, sillä vuonna 2004 Saksasta löydettiin alkeellisten kolibrien fossiileja (Eurotrochilus inexpectatus), jotka olivat 30 miljoonan vuoden ikäisiä.
Kolibrisuvut

Kolibrilajeja on noin 340. Seuraavassa listassa on lueteltu ne kolibrisuvut, joissa on vähintään kaksi lajia. Suvut, joissa on vain yksi laji, eivät ole tällä listalla.
Koukkukolibrit Eutoxeres, kaksi lajia
Kaarikolibrit Glaucis, kolme lajia
Kaulurikolibrit Threnetes, kolme lajia
Erakkokolibrit Phaethornis, 29 lajia
Pistinkolibrit Doryfera, kaksi lajia
Sapelisiipikolibrit Campylopterus, 11 lajia
Mesikolibrit Florisuga, kaksi lajia
Orvokkikolibrit Colibri, neljä lajia
Hohtokolibrit Anthracothorax, seitsemän lajia
Topaasikolibrit Topaza, kaksi lajia
Jalokolibrit Eulampis, kaksi lajia
Solmiokolibrit Lophornis, kymmenen lajia
Hapsukolibrit Discosura, viisi lajia
Jamaikankolibrit Trochilus, kaksi lajia
Smaragdikolibrit Chlorostilbon, 17 lajia
Taskukolibrit Elvira, kaksi lajia
Korpraalikolibrit Eupherusa, neljä lajia
Savukolibrit Cynanthus, kaksi lajia
Neitokolibrit Thalurania, viisi lajia
Ruohokolibrit Lepidopyga, kolme lajia
Safiirikolibrit Hylocharis, kahdeksan lajia
Kultakolibrit Polytmus, kolme lajia
Täpläkolibrit Leucippus, neljä lajia
Timanttikolibrit Amazilia, 36 lajia
Valkoperäkolibrit Chalybura, kaksi lajia
Pilvikolibrit Lampornis, seitsemän lajia
Kirjopyrstökolibrit Phlogophilus, kaksi lajia
Säihkykolibrit Heliodoxa, yhdeksän lajia
Kastanjakolibrit Boissonneaua, kolme lajia
Sädekolibrit Aglaeactis, neljä lajia
Tähtikolibrit Oreotrochilus, viisi lajia
Inkakolibrit Coeligena, yksitoista lajia
Juanfernándezinkolibrit Sephanoides, kaksi lajia
Enkelikolibrit Heliangelus, yhdeksän lajia
Sukkakolibrit Eriocnemis, kymmenen lajia
Nokikolibrit Haplophaedia, kolme lajia
Laahuskolibrit Lesbia, kaksi lajia
Nysäkolibrit Ramphomicron, kaksi lajia
Metallipyrstökolibrit Metallura, yhdeksän lajia
Pujokolibrit Chalcostigma, viisi lajia
Hännyskolibrit Aglaiocercus, kolme lajia
Silmikkokolibrit Augastes, kaksi lajia
Keijukolibrit Heliothryx, kaksi lajia
Säiläkolibrit Heliomaster, neljä lajia
Haarakolibrit Doricha, kaksi lajia
Ametistikolibrit Calliphlox, neljä lajia
Paholaiskolibrit Calothorax, kaksi lajia
Kimalaiskolibrit Mellisuga, kaksi lajia
Rubiinikurkkukolibrit Archilochus, kaksi lajia
Partakolibrit Calypte, kaksi lajia
Pikkukolibrit Atthis, kaksi lajia
Töpökolibrit Chaetocercus, kuusi lajia
Kettukolibrit Selasphorus, seitsemän lajia
Laikkupyrstökolibrit Urosticte, kaksi lajia.
Aiheesta muualla

Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Trochilidae (TSN 178028) itis.gov. Viitattu 15.8.2019. (englanniksi)
Ahokoivu, Hanna: Kolibrit – Rakkauden ja ilon symbolilinnut Seikkailijattaret -blogi.  4.12.2018. Viitattu 15.8.2019.
Interesting Facts on Hummingbirds University of California, Davis campus – School of Veterinary Medicine. Viitattu 15.8.2019. (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q43624  Wikispecies: Trochilidae  ADW: Trochilidae  BOLD: 1455  CoL: HHZ  EoL: 8021  EPPO: 1TROCF  Featherbase: trochilidae  GBIF: 5289  iNaturalist: 5562  IRMNG: 104628  ITIS: 178028  NCBI: 9242  Open Tree of Life: 810751  Paleobiology Database: 39427  Paleobiology Database: 39427 
Kolibrin pää on usein kimaltelevan värikäs. Kuvassa rubiinipartakolibri.
Kukalle tulevan kolibrin lento hidastettuna.
Kolibreja ruokintalaitteella. Kolibrien ruokintalaitteet ovat usein punaisia, koska punainen väri houkuttaa niitä. Ruokintalaitteet täytetään lisäaineettomalla sokervedellä.
Kolibrin pesässä on yleensä kaksi poikasta.
Kolibri kuvattuna muinaiseen Nazcan linjaan Perussa.
Kon Tumin taistelu

Kon Tumin taistelu oli Vietnamin sodan aikana käyty taistelu Pohjois-Vietnamin Etelä-Vietnamissa tekemän pääsiäishyökkäyksen aikana 2. toukokuuta – 1. heinäkuuta 1972 Tây Nguyênin eli Vietnamin keskisellä ylänköalueella sijaitsevan Kon Tumin kaupungin hallinnasta. Etelä-Vietnamin joukkojen onnistui torjua hyökkäys kaupunkia vastaan Yhdysvaltojen ilmaiskujen tukemana.
Tausta

Kon Tum on Kon Tumin maakunnan pääkaupunki Tây Nguyênin eli Vietnamin keskisellä ylänköalueella lähellä Laosin ja Kambodžan vastaista rajaa. Kon Tumista käyty taistelu vuonna 1972 liittyi Pohjois-Vietnamin Etelä-Vietnamissa toteuttamaan niin sanottuun pääsiäishyökkäykseen. Pohjois-Vietnam oli keskittänyt tulevaa hyökkäystä varten 2. divisioonan ja 320. divisioonan. Divisioonien tukena oli esimerkiksi T-54 -panssarivaunuja. Yhteensä pohjoisvietnamilaisia oli noin 20 000. Kon Tumia puolusti Etelä-Vietnamin asevoimien 22. ja 23. divisioona kenraalimajuri Lý Tòng Bán alaisuudessa. Kon Tumin divisioonia oli pidetty etelän divisioonien heikoimpiin lukeutuvina. Yhdysvaltoja alueella edusti sotilasneuvonantaja John Paul Vann. Kaupungin valtaus olisi uhannut jakaa Etelä-Vietnamin alueen kahtia.
Taistelu

Etelä-Vietnamin asevoimien tukikohdat Kon Tumin kaupungin ympärillä tulivat kommunistien hyökkäysten kohteeksi maaliskuussa ja huhtikuussa 1972. Useita tukikohtia menetettiin ja kommunistit valtasivat esimerkiksi niille hylättyjä tykkejä.
Varsinainen hyökkäys itse Kon Tumia vastaan alkoi 2. toukokuuta 1972. Hyökkäys alkoi kommunistien tykistö- ja rakettikeskityksellä. Hyökkäystä tukivat T-54 -panssarivaunut, jotka osoittautuivat ylivoimaiseksi vastustajaksi etelävietnamilaisille kevyille M41 Walker Bulldog -panssarivaunuille. Kuun loppuun mennessä vaikutti siltä, että Kon Tum romahtaisi pian. Yhdysvallat tuki taisteluja Boeing B-52 Stratofortress -pommikoneista tehdyillä ilmaiskulla. Ilmaiskujen tukemana etelävietnamilaiset saivat jälleenkoottua omat joukkonsa ja ajettua kommunistit kaupungin tuntumasta. Itse kaupunki julistettiin vapaaksi vihollisesta 9. kesäkuuta. Taistelut alueen ympäristössä päättyivät 1. heinäkuuta.
Seuraukset

Etelä-Vietnamin asevoimien tappiot Kon Tumin taistelun aikana olivat suhteellisen raskaat. Useita satoja oli saanut surmansa. Yksistään 20. toukokuuta sai surmansa 100 etelän sotilasta. Myös pohjoisen tappiot olivat raskaat. He lienevät menettäneet joitakin tuhansia sotilaita kaatuneina. Sotilasasiamies John Paul Vann kuoli helikopteriturmassa 9. heinäkuuta eli muutamia päiviä taistelujen jälkeen.
Etelävietnamilaisia sotilaita Kon Tumissa huhtikuussa 1972.
Lapsia tuhoutuneen pohjoisvietnamilaisen panssarivaunun äärellä joulukuussa 1972.
Konsonanssi

Konsonanssi (lat. soida yhteen), musiikillisena terminä  voi viitata joko tasasointiseen harmoniaan, sointuun tai intervalliin. Yksinkertaistetusti konsonanssi tarkoittaa sitä, että kaksi yhtä aikaa soivaa säveltä kuulostaa miellyttävältä ja sävelet ns. sulautuvat toisiinsa. Konsonanssia ja dissonanssia pidetään usein vastakohtina toisilleen. Kun dissonanssi koetaan epävakaaksi, konsonanssi edustaa vakautta sekä tehoa, jota ei tarvitse purkaa tai käsitellä. Tonaalisessa musiikissa jännitteiset intervallit pyrkivät etenemään vakaampaan intervalliin eli dissonanssit purkautuvat konsonanssille.
Länsimaisessa musiikissa käsitetään intervalleista konsonansseiksi yleensä puhdas oktaavi, kvartti ja kvintti sekä suuri ja pieni terssi ja seksti.  Näille on yhteistä se, että niissä olevien sävelten taajuuksien suhteet voidaan esittää pelkästään kokonaislukujen 1–6 avulla. Soinnuista ovat konsonansseja ne, joissa on pelkästään konsonoivia intervalleja; tällaisia ovat duuri- ja mollikolmisoinnut.