stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1099

| --- | --- |
Vuosisadat: 800-luku · 900-luku · 1000-luku · 1100-luku · 1200-luku
Vuosikymmenet: 990-luku · 1000-luku · 1010-luku · 1020-luku · 1030-luku · 1040-luku 1050-luku · 1060-luku · 1070-luku · 1080-luku · 1090-luku · 1100-luku
Vuodet: 990 · 991 · 992 · 993 · 994 · 995 · 996 · 997 · 998 · 999 1000 · 1001 · 1002 · 1003 · 1004 · 1005 · 1006 · 1007 · 1008 · 1009 1010 · 1011 · 1012 · 1013 · 1014 · 1015 · 1016 · 1017 · 1018 · 1019 1020 · 1021 · 1022 · 1023 · 1024 · 1025 · 1026 · 1027 · 1028 · 1029 1030 · 1031 · 1032 · 1033 · 1034 · 1035 · 1036 · 1037 · 1038 · 1039 1040 · 1041 · 1042 · 1043 · 1044 · 1045 · 1046 · 1047 · 1048 · 1049 1050 · 1051 · 1052 · 1053 · 1054 · 1055 · 1056 · 1057 · 1058 · 1059 1060 · 1061 · 1062 · 1063 · 1064 · 1065 · 1066 · 1067 · 1068 · 1069 1070 · 1071 · 1072 · 1073 · 1074 · 1075 · 1076 · 1077 · 1078 · 1079 1080 · 1081 · 1082 · 1083 · 1084 · 1085 · 1086 · 1087 · 1088 · 1089 1090 · 1091 · 1092 · 1093 · 1094 · 1095 · 1096 · 1097 · 1098 · 1099 1100 · 1101 · 1102 · 1103 · 1104 · 1105 · 1106 · 1107 · 1108 · 1109
Tapahtumia

15. heinäkuuta – Ensimmäinen ristiretki: Ristiretkeläiset valtasivat Jerusalemin muslimeilta.
12. elokuuta – Askelonin taistelu
Syntyneitä

Juri Dolgoruki, kiovalainen ruhtinas, Moskovan perustaja (k. 1157)
Olavi Maununpoika, Norjan kuningas 1103–1115 (k. 1115)
Kuolleita

10. heinäkuuta – Rodrigo Díaz de Vivar, El Cid, kastilialainen sotilaallinen ja poliittinen johtaja ja kansallissankari (s. noin 1043)
29. heinäkuuta – Urbanus II, paavi (s. 1042)
Donald Bane, Skotlannin kuningas
Anthedon

Anthedon (m.kreik. Ἀνθηδών, Anthēdōn) voi viitata seuraaviin:
Anthedon, hahmo kreikkalaisessa mytologiassa
Anthedon, antiikin aikainen kaupunki Boiotiassa Kreikassa
Anthidóna, nykyinen kylä  Chalkídan kunnassa Euboian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella Kreikassa
Anthedon, antiikin aikainen kaupunki Palestiinassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Anthedon”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ascott-under-Wychwoodin rautatieasema

| Ascott-under-Wychwood |
| --- | --- |

Perustiedot
Lyhenne:  AUW
Aiemmat nimet:  Ascott (1853–1880) Ascott-under-Wychwood Halt (1965–1969)
Rataosa:  Cotswold Line
Sijainti:  51°52′01.2″N, 001°33′50.4″W
Osoite:  Shipton Road, Ascott-under-Wychwood, Oxfordshire, OX3 5LP
Paikkakunta:  Ascott-under-Wychwood
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Avattu:  4. kesäkuuta 1853
Liikenne
Käyttäjiä (v.):  3 312 (2017–2018)
Liikennöitsijä(t):  Great Western Railway
Ratapiha
Raiteisto:  1 laituriraide (2 laituria)
Aiheesta muualla
 Wikimedia Commons 
Ascott-under-Wychwoodin rautatieasema on rautatieasema Ascott-under-Wychwoodin kylässä Oxfordshiressä. Se sijaitsee Cotswold Linen varrella.
Asema avattiin 4. kesäkuuta 1853. Se on aiemmin tunnettu nimillä Ascott (1. helmikuuta 1880 saakka) ja Ascott-under-Wychwood Halt (24. toukokuuta 1965 – 5. toukokuuta 1969). Asemaa käytti 3 312 matkustajaa kaudella 2017–2018.
12 Days of Terror – kauhu nousee syvyyksistä

| 12 Days of Terror – kauhu nousee syvyyksistä> 12 Days of Terror |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jack Sholder
Käsikirjoittaja:  Jeffrey Reiner
Säveltäjä:  J. Peter Robinson
Kuvaaja:  Jacques Haitkin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Etelä-Afrikka
Levittäjä:  Netflix
Kesto:  86 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
12 Days of Terror – kauhu nousee syvyyksistä (12 Days of Terror) on Jack Sholderin ohjaama kauhu- ja jännityselokuva vuodelta 2004. Se perustuu vuonna 1916 sattuneisiin tositapahtumiin, jotka innoittivat Peter Benchleytä kirjoittamaan menestysromaaninsa Tappajahai. Elokuva on julkaistu Suomessa DVD:lle ja sen ikäraja Suomessa on K-13.
Juoni

Elokuva sijoittuu kesään 1916 ja kertoo nuoresta rantavahti Alexista (Colin Egglesfield). Eräänä päivänä Jesse näkee miehen joutuvan hain hyökkäyksen uhriksi ja kiskoo tämän pois vedestä. Mies kuitenkin kuolee. Kaupungin pormestari ei ole halukas sulkemaan rantoja – hän ei usko hyökkääjän olleen hai – vaan veikkaa syyksi saksalaisen sukellusveneen ampumaa torpedoa. Hai kuitenkin hyökkää uudestaan. Rantoja suojelemaan lasketaan verkot, mutta hai pääsee kaupungin keskellä virtaavaan jokeen ja tappaa lisää ihmisiä. Alex keskustelee asiantuntijan kanssa, joka kertoo hyökkääjän olevan todennäköisesti valkohai. Alex, jolle asiasta on tullut jo lähes henkilökohtainen, päättää ystävänsä (John Rhys-Davies) kanssa lähteä etsimään haita saadakseen sen tapetuksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Colin Egglesfield   | … |   Alex   |
|   Mark Dexter   | … |   Stanley   |
|   Jenna Harrison   | … |   Alice   |
|   John Rhys-Davies   | … |   Kapteeni   |
|   Jamie Bartlett   | … |   Michael Schleisser   |
|   Andrian Galley   | … |   Engel   |
|   Colin Stinton   | … |   tri John Nichols   |
|   Roger Dwyer   | … |   tri Frederick   |
|   Patrick Lyster   | … |   pormestari Perillo   |
|   Nigel Sweet   | … |   Murphy   |
|   Paul Ditchfield   | … |   Meel   |
|   Daniel Kriel   | … |   Lester Stillwell   |
|   Graig Geldenhuys   | … |   Arnie   |
|   David Jeffery   | … |   Charles   |
|   Glen Biderman-Pam   | … |   Johnny   |
Aiheesta muualla

12 Days of Terror – kauhu nousee syvyyksistä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
12 Days of Terror Leffatykki.comissa.
Äänisen Karjala

Äänisen Karjala on maantieteellinen alue Karjalan tasavallan itäosissa. Äänisen Karjala käsittää Äänisjärven ja Vienanmeren Äänislahden välisen Vienankannaksen ja alueen Äänisjärvestä Äänisjokeen.
Historiaa

Äänisen Karjala juontaa juurensa osittain samoihin alkulähteisiin kuin Laatokan Karjala. Asutuksen päävirta näyttää suuntautuneen molempiin jostakin Laatokan etelä- ja kaakkoispuolelta viimeistään viikinkiajalta lähtien. Laatokan Karjalassa tulokkaat sulauttivat itseensä varhaisempaa suomalaista asutusta, kun taas Äänisen Karjalassa heihin sulautui vepsäläisiä, jotka tšuudien tavoin olivat siirtymässä pohjoiseen päin laajenevan slaavilaisasutuksen tieltä. Äänisen Karjalan asutus sai kehittyä miltei rauhassa, ja varsinkin kun siirtolaisvirta sinne jatkui, se voimistui keskiajan loppupuolella niin, että se ohitti asukasluvussa Laatokan Karjalan. Äänisen Karjalasta tuli Karjalan voimakkain alue, joskin Käkisalmi säilytti asemansa kaupan ja kulttuurin keskuksena.
Äänisen Karjala oli Novgorodista katsoen keskeisempää aluetta kuin rajamaat Inkeri ja Laatokan Karjala. Äänisen Karjalan veronkirjoitukset tehtiin aikaisemmin kuin rajamaiden, jo 1400-luvulla. Etu-Karjalassa ja Äänisen Karjalassa maanviljelys oli vakiintunut pääelinkeinoksi.
Maantiede

Äänisen Karjala voidaan jakaa kolmeen maantieteelliseen vyöhykkeeseen: Alueen eteläiset pogostat, jotka olivat Novgorodia lähinnä, ryhmittyivät pääasiassa Syvärinjoen ympärille. Ne sijaitsivat osittain entisellä vepsäläisalueella, jonne oli tullut myös venäläistä asutusta. Toiseksi voidaan erottaa Laatokan ja Äänisen väliset maat Äänisniemi mukaan luettuna eli luoteiset pogostat. Tämän alueen pääväestönä olivat karjalaiset, mutta myös sinne oli tullut pieni määrä vepsäläisiä ja venäläisiä siirtolaisia. Kolmanneksi erotetaan Äänisen takaiset maat eli koilliset pogostat jotka olivat entistä taipaleentakaisten tšuudien asuma-alaa, vanhaa bjarmien maata. Tämä jako ei ole hallinnollinen, vaan puhtaasti havainnollinen. Se perustuu maantieteelliseen ja asutukselliseen yleiskuvaan.
Väestö

1400- ja 1500-luvuilla Äänisen Karjalan väestön painopiste oli Laatokan ja Äänisen välimaastossa, jossa olivat väestöltään suurimmat pogostat sekä säännöllisin asutus. Suurimpia asutuksia koko läänissä olivat Aunus, Vaasena, Ošta, Suoju ja Kiisi sekä pinta-alaltaan laaja Uikujärvi.
Uudella ajalla karjalainen asutus väistyi osittain myös Äänisen Karjalasta ja Vienan rannikolta vetäytyen venäläisen siirtolaisuuden tieltä Novgorodin Lappiin, jota on myös kutsuttu Itä-Karjalaksi.
Väestö > Uskonto

Karjala kuului Novgorodin hiippakuntaan, joka käsitti suurimman osan entisen Novgorodin valtion aluetta. Laatokan Karjalassa oli Käkisalmen lisäksi seitsemän seurakuntaa, Äänisen Karjalassa 18, Novgorodin Lapissa Suiku mukaanluettuna kahdeksan ja Vienan rannikolla kuusi.
Erityisen paljon luostareita syntyi Äänisen Karjalan luoteisiin pogostoihin eli Laatokan ja Äänisen välille sekä Äänisniemeen.
Syvärin luostari joutui hävityksen kohteeksi ensi kerran todennäköisesti kevättalvella 1578, kun savolaiset tekivät hyökkäyksen Aunuksen puolelle. Vuoden 1581 kesällä suomalais-ruotsalaiset joukot hävittivät laajalti Äänisen Karjalaa ja polttivat myös Syvärin luostarin. Suomalaisten hyökkäys Äänisen Karjalaan vuonna 1581 poltti Suojun toisen kirkon. Äänisen Karjalan etelä- ja luoteisalueilla luostarit kärsivät sodista lähes yhtä raskaasti kuin Laatokan Karjalassa.
Arnold R. Klemola

Arnold Richard Klemola (20. helmikuuta 1931 Pomfret, Connecticut – 5. tammikuuta 2019 Santa Cruz, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Lickin observatoriossa työskennellyt tähtitieteilijä.
Arnold Klemolan vanhemmat olivat Leona ja Uuno Klemola. Hän opiskeli tähtitiedettä Indianan yliopistossa ja hän väitteli tohtoriksi Berkeleyn yliopistossa 1962. Valmistuttuaan hän työskenteli tähtitieteilijänä Argentiinassa vuoteen 1967 saakka jolloin hän liittyi Lickin observatorion henkilökuntaan. Klemola jäi eläkkeelle 1992 mutta hän jatkoi tutkimustyötään aina vuoteen 2018 saakka. Klemola oli erikoistunut tähtien aseman ja liikkeiden tarkkuusmittaukseen. Hän mittasi yhdessä Robert Hansonin ja Burton Jonesin kanssa 300 000 Linnunradan tähden ominaisliikkeet ja noin 70 000 galaksin sijainnin.
Klemola löysi 16 asteroidia, kahdeksan niistä yhdessä tähtitieteilijä Carlos Ulrrico Cescon kanssa. Hän löysi myös jaksollisen komeetan 68P/Klemola. Asteroidi 1723 Klemola on nimetty Arnold Klemolan ja URSAn Turun osaston sihteerin Irja Klemolan mukaan.
Klemolan löytämiä asteroideja

Tähdellä merkityt yhdessä Carlos Ulrrico Cescon kanssa
| --- | --- |
1770 Schlesinger: 10. toukokuuta 1967 *
1829 Dawson: 6. toukokuuta 1967 *
1934 Jeffers: 2. joulukuuta 1972
1991 Darwin: 6. toukokuuta 1967 *
2014 Vasilevskis: 2. toukokuuta 1973
2131 Mayall: 3. syyskuuta 1975
2179 Platzeck: 28. kesäkuuta 1965
2202 Pele: 7.syyskuuta 1972
2261 Keeler: 20. huhtikuuta 1977
2308 Schilt: 6. toukokuuta 1967 *
2370 van Altena: 10. kesäkuuta 1965
2504 Gaviola: 6. toukokuuta 1967 *
3712 Kraft: 22. joulukuuta 1984
5757 Tichá: 6. toukokuuta 1967 *
8128 Nicomachus: 6. toukokuuta 1967 *
10450 Girard: 6. toukokuuta 1967 *

Käännös suomeksi
Armenelos

Armenelos on Númenorin ihmisten, haltioiden kielellä edainin pääkaupunki J. R. R. Tolkienin luomassa fiktiivisessä Keski-Maassa Taru sormusten herrasta -romaanissa.
Armenelosin loiston päivät ja sen tuho

Armenelos oli täydessä loistossaan Ar-Pharazonin, Númenorin viimeisen kuninkaan hallitusaikana. Hän oli vanginnut Sauronin, joka oli myöhemmin vietellyt kuninkaan ja hänestä oli tullut hänen korkein neuvonantajansa, ja hänen syytään oli myös Númenorin tuho. Hän rakensi suuren, pyöreän temppelin josta nousi suuri savupilvi, joka peitti koko Númenorin viikoksi, jonka jälkeen se alkoi liikkua hitaasti länteen.
Kun Ar-Pharazón alkoi jo tuntea kuoleman varjon yllään, Sauron näki tilaisuutensa. Hän viekoitteli kuninkaan hyökkäämään Valinoriin, kaukaiseen Valinorin maahan, jota johtivat valar.
Oli suuri ukkosmyrsky, ja Númenorin monituhatpäisen laivaston torvensoitto ylitti ukkosen pauhun. Kun oli kulunut 94 päivää laivaston lähdöstä, Númenorilaiset vihdoin pääsivät Valinoriin ja rantautuivat Túnaan.
Manwe pyysi apua Íluvatarilta, Erulta, joka muunsi maat ja hukutti Númenorin laivaston. Koko sotajoukko kuningas itse mukaan lukien joutuivat vangeiksi Unohdettujen Luolaan aina Viimeiseen Taisteluun asti.
Arnold Ruge

| Arnold Ruge |
| --- | --- |
 Arnold Ruge
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. syyskuuta 1802
Kuollut: 31. joulukuuta 1880 (77 vuotta) Brighton, Englanti
Ammatti:  kirjailija, toimittaja, poliitikko
Kirjailija
Salanimi: M. Karlstein, Agnes W. Stein, R. Durangelo ja Dr. Adolph 
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Arnold Ruge (13. syyskuuta 1802 – 31. joulukuuta 1880 Brighton, Englanti) oli saksalainen kirjailija ja poliitikko. Hän julkaisi aikakauskirjoja, toimi vasemmistopoliitikkona ja tuki Saksan yhdistymistä.
Ruge joutui ylioppilaana viideksi vuodeksi vankilaan, koska oli osallistunut Burschenschaftiin. Hän oli vuodesta 1832 dosenttina Hallen yliopistossa.
Ruge julkaisi vuodesta 1837 aikakauskirjaa Hallesche Jahrbücher, sittemmin Deutsche Jahrbücher, joka lakkautettiin 1842. Sen jälkeen Ruge muutti Pariisiin, jossa hän julkaisi yhdessä Karl Marxin kanssa aikakauskirjaa Deutsch-französische Jahrbücher, mutta hän lopetti pian yhteistyön, sillä hän ei hyväksynyt Marxin sosialismia. Hän osallistui 1848–1849 Saksan vallankumousliikkeeseen äärivasemmiston jäsenenä Frankfurtin parlamentissa, mutta joutui 1850 pakenemaan Englantiin. Hän oli jonkin aikaa jäsenenä yhdessä Alexandre Auguste Ledru-Rollinin ja Giuseppe Mazzinin kanssa Lontoossa perustamassaan European Democratic Committeessa, mutta siirtyi pian Brightoniin, jossa hän toimi opettajana. Hän kuoli Brightonissa.
Saksan valtio myönsi Rugelle vuodesta 1877 vuotuisen apurahan tunnustukseksi hänen työstään Saksan yhdistymisen hyväksi. Ruge on julkaissut muistelmat Aus früherer Zeit (1863–1867) sekä muun muassa muutamia kertomuksia ja näytelmiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arnold Ruge Wikimedia Commonsissa
Arvo Pyhäluoto

Arvo Johannes Pyhäluoto (20. huhtikuuta 1923 Utajärvi – 30. maaliskuuta 2005 Oulu) oli insinööri ja opetusneuvos, joka toimi Kainuun keskusammattikoulun rehtorina.
Arvo Pyhäluodon vanhemmat olivat suntio Johan Herman Pyhäluoto ja Saimi Elisabeth Paavola  ja puoliso vuodesta 1952 puutarhaopettaja Maire Maria Vyyryläinen. Pyhäluoto kävin ensin Oulussa VR:n konepajakoulun, josta hän valmistui veturinlämmittäjäksi, ja suoritti sitten teknillisen koulun Oulussa 1947 ja teknillisen opiston Turussa 1952. Ammattikoulunopettajaksi hän valmistui Hämeenlinnan opettajaopistosta 1962. Pyhäluoto työskenteli Vaalan Jylhämän voimalaitoksen työmaalla, Ruona ja Raahe -yhtiöiden toimistopäällikkönä ja käyttöinsinöörinä 1952–1955, TVH:n Oulun piirin koneinsinöörinä 1955–1960, Kajaanin ammattikoulun rehtorina 1960–1962 ja Kainuun keskusammattikoulun rehtorina vuodesta 1962. Opetusneuvoksen arvonimen hän sai 1982. Pyhäluoto oli myös sosiaaliministeriön  alainen paineastiatarkastaja 1956–1964 ja merenkulkuhallituksen nimeämä alusten rungon tarkastaja vuodesta 1963. Hän oli Kainuun sotaveteraanipiirin puheenjohtaja 1988–1998.
Aiheesta muualla

"Ammattikoulutus tarvitsee opiston": [60 vuotta huomenna], 1983, Kainuun Sanomat, 19.4.1983, s. 6
Opetusneuvos Arvo Pyhäluoto: Veteraaniasia saanut vain hyviä lupauksia: 70 vuotta huomenna, 1993, Kainuun Sanomat, 10.4.1993, s. 8
"Kyllä siitä miehen tuntee": Arvo Pyhäluodosta muotokuva Kainuun Ammatti-Instituuttiin, 2003, Koti-Kajaani, 1.–2.2.2003, s. 6
Atamaani

Atamaani Stepan Razin.
Atamaani  (ukr. отаман, otamán; ven. атаман, atamán) on kasakkapäällikkö. Nimitystä on käytetty muun muassa eri asemassa olleista ukrainalaisista Zaporižžjan kasakoiden päälliköistä ja venäläisistä kasakka- tai haidamakkipäälliköistä.
Ukrainassa ja Liettuassa käytettiin joistain atamaaneista nimitystä hetmani. Sana juontunee saksan sanasta Hauptmann, ’päämies’.
Kuuluisia atamaaneja oli muun muassa kapinan nostattanut Donin kasakkojen atamaani Stepan Razin.
Venäjän keisarikunnan armeijassa eräiden kasakkayksiköiden komentajia kutsuttiin atamaaneiksi. Venäjän sisällissodan aikana useat valkoiset kenraalit, kuten Aleksei Kaledin, Pjotr Krasnov ja Grigori Semjonov, valituttivat itsensä atamaaneiksi.
Armas Aavikko

Viktor Armas Aavikko, sukunimi vuoteen 1906 Åstberg (28. huhtikuuta 1885 Suomusjärvi – 24. kesäkuuta 1965 Turku) oli suomalainen kirkkoherra.
Armas Aavikon vanhemmat olivat siltavouti Vihtori Suominen (Yli-Anttila) ja Olga Amanda Fingerroos. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 Turun suomalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1913 ja pastoraalitutkinnon 1925. Aavikko vihittiin papiksi Turussa 1913. Hän suoritti välskärintutkinnon Venäjällä 1919.
Aavikko oli Inkerissä Kattilan, Soikkolan ja Novasolkan vt. kirkkoherrana 1910–1911. Hän oli Porin kirkkoherran apulaisena 1913, Ulvilan vt. kappalaisena 1913 ja Naantalin vt. kirkkoherrana ja kirkkoherran apulaisena 1913. Aavikko siirtyi Pietarin hiippakuntaan marraskuussa 1913. Hän oli sitten Inkerissä Serepetan vt. kirkkoherrana ja samalla Kaprion, Kattilan, Soikkolan, Novasolkan ja Kronstadtin Pyhän Nikolain seurakunnan vt. kirkkoherrana. Kelton vt. kirkkoherrana Aavikko oli 1916–1917, Skuoritsan kirkkoherran apulaisena 1917–1919, Kaprion ja Serepetan vt. kirkkoherrana 1919 ja Venjoen vt. kirkkoherrana 1919.
Aavikko palasi Inkeristä Suomeen marraskuussa 1919. Suomessa Aavikko oli Petsamon vt. kirkkoherrana 1922–1923, Velkuan vt. kirkkoherrana 1923–1925, Kihniön vt. kirkkoherrana 1925–1928, Ilomantsin vt. kappalaisena 1928–1929 ja kappalaisena 1929–1932. Turun tuomiokirkkoseurakunnan kirkkoherran apulaisena hän oli 1932, Rymättylän vt. kappalaisena 1932–1933, Parkanon virallisena apulaisena 1933 ja Jalasjärven kirkkoherran apulaisena 1933–1934. Viimeksi Aavikko toimi Merimaskun kirkkoherrana vuodesta 1934 alkaen. Hän jäi virkavapaalle terveydellisistä syistä 1945 ja siirtyi eläkkeelle 1951.
Aavikko toimi lisäksi uskonnon opettajana Inkerin kansakouluissa, Kolppanan opettajaseminaarin uskonnon opettajana 1917–1918, Pavlovskin lääninsairaalan välskärinä Pietarissa 1919 ja Suomen konsuliagenttina Virossa 1919–1921, vt. attaseana ja lähetystöpappina Suomen lähetystössä Tallinnassa 1921–1922 sekä oman virkansa ohessa Petsamon kansakouluntarkastajana 1922–1923.
Armas Aavikko oli naimisissa 1914–1916 Ida Maria Strömdahlin (1874–1916) kanssa.
Julkaisuja

Sotilaan joulu. A. Aavikko, Inkeri 1916
Sotilaan kalenteri, päivä- ja rukouskirja. Tekijä, Tampere 1916
Sotilaiden hartauskirja sodassa. Tekijä, Tampere 1916
Inkerinmaan kristillinen kalenteri. A. Aavikko, Keltto 1917
"Tuolta se Tokoi nyt tulee".  Uusi kuvalehti 26/1957
Aiheesta muualla

Armas Aavikon lehtiartikkeleita:
Pappi ja komissaari, joka halusi saada toisen vaimon. Muistelma Inkeristä, Aamulehti, 18.12.1938, nro 341, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ihmeellinen pelastuminen, Hakkapeliitta, 20.12.1938, nro 51-52, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nähtyä ja kuultua Eestistä, Saarenmaalta, Rannikkoseudun Kunnallislehti, 17.05.1939, nro 20, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Parkanon parooni rengasmatkalla Laatokan Karjalassa. Muistelma vuodelta 1935, Rajamme vartija : Suomen sotilaskotiliiton rajaseutujulkaisu, 14.12.1946, nro 12, s. 51, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ashleyn päätesolmu

Ashleyn päätesolmu
Ashleyn päätesolmu eli osterinpyytäjänsolmu on päätesolmu. Sen kehitti Clifford Ashley noin vuonna 1910.
Solmiminen

Tee ensin yksinkertainen silmukka. Pujota sitten köyden lyhyempi vapaa pää silmukan läpi. Lopuksi kiristä.
Arnold Ridley

| Arnold Ridley |
| --- | --- |
 Arnold Ridley vuonna 1921.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. tammikuuta 1896 Bath
Kuollut: 12. maaliskuuta 1984 (88 vuotta) Northwood, Lontoo
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä ja näytelmäkirjailija
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Arnold Ridley, OBE (7. tammikuuta 1896 Bath – 12. maaliskuuta 1984 Northwood, Lontoo) oli brittiläinen näyttelijä ja näytelmäkirjailija.
Ridley syntyi Bathissa. Hän haavoittui ensimmäisessä maailmansodassa. Tunnetuimman näytelmänsä The Ghost Train hän kirjoitti 1923. Näytelmästä on tehty lukuisia elokuvasovituksia, joista tunnetuin lienee vuonna 1941 valmistunut koomikko Arthur Askeyn tähdittämä versio.
Parhaiten Ridley kuitenkin muistetaan sotamies Charles Godfreyn roolista BBC:n tilannekomediasarjassa Ruutiukot.
Vuonna 1982 Ridleylle myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin (OBE) arvonimi. Ridley kuoli Lontoossa 88 vuoden ikäisenä.
Aiheesta muualla

Arnold Ridley Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Bell, Bethan : The real-life wars of Dad's Army actor Arnold Ridley  BBC News .  5.2.2016 . Viitattu 31.8.2023. (englanniksi)
Armenia kesäolympialaisissa 2012

Armenia osallistui Lontoossa järjestettyihin vuoden 2012 kesäolympialaisiin. Tämä oli maan viides kerta olympialaisissa Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Armenia sai lähetettyä 25 jäsenisen edustajajoukkueen 9 eri urheilulajiin. Kilpailijoista 21 oli miehiä ja 4 naisia. Lontoon olympialaisissa maa teki ensiesiintymisensä taekwondossa jossa maata edusti Arman Yeremyan. Yeremyan oli myös maan lipunkantajana avajaisissa. Armenia sai Lontoosta yhden hopea - ja yhden pronssimitalin. Maan hopeamitalin voitti kreikkalais-roomalaisessa painissa 74 kiloisten sarjassa Arsen Julfakyan ja pronssia voitti saman lajin miesten 96 kiloisten sarjassa Artur Aleksanyan.
Atalja

Atalja oli Ahabin ja Isebelin tytär ja kuningas Joramin aviopuoliso. Hän tuli Juudan kuningattareksi poikansa Ahasjan kuoltua. Kun hän sai tietää poikansa kuolleen Jeehun ansassa, hän päätti tapattaa Ahasjan pojat. Pojat vietiin Masadan vuorelle, jossa heidät tapettiin ja ruumiit poltettiin.
Atalja vaati ylimmäiseltä papilta Jojadalta lupausta, että "tisbeläisen suvaitsemattomuus" kiellettäisiin, jotta jokainen saisi vapaasti palvoa omaa baaliaan.  Ylimmäinen pappi kieltäytyi jyrkästi moisesta vaatimuksesta - itse asiassa hän korosti tarkoituksellisen kuningatarta loukkaavasti:
»kansaa odottaa tuho jos se palvoo baaleja ja aseroita saastaisissa menoissa ja unohtaa Herran Sebaotin.»
Atalja raivostui uhmakkaasta vastauksesta mutta ei uskaltanut kajota pyhään mieheen.
Ylimmäisen papin puoliso, Ahasjan tytär Joseba sai pelastettua Joasin verilöylystä ja Joasta pidettiin piilotettuna Jerusalemin temppelissä seitsemän vuotta, koko Ataljan hallituskauden ajan. Ataljan aikana Baalin palvonta oli valtavimmillaan. Myös Mooseksen tekemä vaskikäärme, Nehustan, joka oli normaalisti temppelin aarrekammiossa, oli tuotu esiin kansan palvottavaksi ja sen eteen oli rakennettu Astartelle pyhitetty Elämän puu -pyhäkkö, jonka pappina toimi ylimmäisen papin temppelistä karkottama Mattan.
Seitsemäntenä vuotena ylimmäinen pappi Jojada julisti Joasin kuninkaaksi.
Kuullessaan asiasta Atalja meni temppeliin ja huusi: "Kapina, kapina."
Mutta koska Joas oli jo kruunattu kuninkaaksi ja vastaanottanut kaikki arvonsa tunnukset aina mannaruukkuun asti, sotilaat tottelivatkin ylimmäistä pappia Jojadaa, joka heidän käsityksensä mukaan puhui itse Jahven äänellä ja siunaamana.
Pappi Jojada antoi sotilaita johtaville sadanpäälliköille käskyn:
»Viekää hänet rivistöjen välitse ulos ja surmatkaa jokainen, joka yrittää seurata häntä»
Pappi ei näet halunnut, että Atalja surmattaisiin Herran temppelissä.
Niin sotilaat tarttuivat Ataljaan, veivät hänet Hevosportin kautta kuninkaan palatsiin ja surmasivat hänet siellä.
Joas seurasi Ataljaa Juudan hallitsijana.
Myös Nehustan haettiin takaisin aarrekammioon, Mattan hirtettiin oman pyhäkkönsä keskuspaaluna toimivaan karsikkopuuhun ja Elämän puu -pyhäkkö revittiin maan tasalle.
Nehustan pysyi jonkin aikaa poissa näkyvistä; kuningas Aahas toi sen taas palvottavaksi mutta hänen poikansa Hiskia löi käärmeen kappaleiksi samalla kun taas kerran murskasi temppelin viereen tehdyn Baalin masseba-patsaan ja Asera-karsikon.