stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Enharmoniset sävelet
Korkeusero ja esimerkki

Oktaavin päässä toisistaan olevien sävelten taajuuksien suhde on 2 : 1. Puhtaassa virityksessä suuren terssin päässä toisistaan olevien sävelten taajuuksien suhde on 5 : 4. Siirryttäessä C-sävelestä kaksi suurta terssiä ylöspäin päädytään Gis-säveleen, jonka taajuuden suhde C:n taajuuteen on (5/4)2 eli 25 : 16. Toisaalta siirryttäessä oktaavia ylempänä olevasta C-sävelestä suurta terssiä alemmas päädytään As-säveleen, jonka taajuuden suhde alempaan C:hen on 2 × 4/5 eli 8 : 5.  Tästä seuraa, että puhtaasti viritettyjen Gisin ja Asin taajuuksien suhde on (8/5) : (25/16) eli 128 : 125, desimaalilukuna 1,024. Ero on siis huomattavasti pienempi kuin pienimmän pianolla soitettavan intervallin, kromaattisen puoliaskelen päässä toisistaan olevien sävelten, esimerkiksi E:n ja Esin välinen suhde 25 : 24 eli 1,0417.
Yksiviivaisen A:n taajuudeksi on sovittu 440 Hz. Tästä voidaan laskea, että jos C-duuri-asteikko viritetään puhtaasti, keski-C:n taajuus on 264 Hz. Tämän mukaisesti Gis-sävelen taajuudeksi saadaan 412,5 Hz ja As-sävelen 422,4 Hz. Tasaviritetyissä soittimissa kuitenkin molemmat soivat samoin ja sävelen taajuus on noin 415,3 Hz.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Enharmoniset sävelet Wikimedia Commonsissa
Donald Judd

Untitled object, Haag, Hollanti.
Donald Judd (1928–1994) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä, jota on pidetty johtavana minimalistina. Juddin veistosten perusmuotona on usein suljettu ja avoin suorakulmainen laatikko tai särmiö. Perusmuodon puitteissa mittasuhteet, materiaalit ja värit vaihtelevat.
Judd opiskeli Art Students League of New Yorkissa 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa, sekä Columbian yliopistossa. Hänen ensimmäiset teoksensa olivat nimettömiä pelkistettyjä maalauksia. Hän kirjoitti vuosina 1959–1965 taidekritiikkejä, samoihin aikoihin hän siirtyi veistoksiin. Veistokset olivat jatkumoa muun muassa Barnett Newmanin tyyppiselle värikenttämaalaukselle. Judd sijoitti veistokset suoraan lattialle ilman jalustaa.
Untitled, Tate Liverpool
Untitled, betoni, Texas.
Untitled, 1988–1991 Israel.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Donald Judd Wikimedia Commonsissa
Judd Foundation
MoMA
National Gallery of Australia (Arkistoitu – Internet Archive)
Donald Juddin teokset Kiasman kokoelmissa[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  South Australia  KulturNav  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Energeia

Energeia (m.kreik. ἐνέργεια) on antiikin filosofian tekninen termi, joka tarkoittaa toiminnallista aktuaalisuutta. Termi on peräisin Aristoteleen teoksista.
Energeia on sanan energia alkuperä, mutta sanan merkitys on muuttunut ajan kuluessa niin, ettei sen nykyinen käyttö juurikaan auta alkuperäisen aristoteelisen termin ymmärtämisessä. Energeian vastakohta on dynamis, potentiaalisuus.
Filosofia > Aristoteles

Aristoteleen kehittämän termin energeia kaksi osaa en (-ssa) ja ergeia (sanasta ergon, teko) viittaavat johonkin, joka on ”teossa” eli aktiivisena. Energeia käännetään yleensä ”aktuaalisuudeksi”, joskus ”aktuaaliseksi toiminnaksi” tai ”toiminnaksi”.
Energeia on se aktuaalisuus, joka tekee jostakin entiteetistä sen mikä se on. Aristoteleen oman esimerkin mukaisesti pronssi on potentiaalisesti (dynamei) patsas, ennen kuin kuvanveistäjä on antanut sille patsaan muodon, ja aktuaalisesti (energeiai) patsas sen jälkeen kun se on saanut muotonsa.
Tarkemmin ottaen energeia viittasi Aristoteleella toiseen aktuaalisuuteen erotuksena entelekheiasta, ensimmäisestä aktuaalisuudesta, joka käännetään joskus ”toteutuneisuudeksi”. Näitä kahta termiä käytetään kuitenkin usein lähes synonyymisesti merkitsemään aktuaalisuutta. Aristoteles asettaa energeian useissa kohdissa potentiaalisuutta eli dynamista sekä heksistä vastaan. Energeiaa verrataan joskus liikkeeseen (kinesis) sekä muutokseen.
Aristoteleen mukaan nautinto koostuu ihmisen ruumiin ja sielun energeiasta: se on ”luonnonmukaisen toimintavalmiuden (heksis) aktuaalista toimintaa (energeia)”. Tämän vuoksi hän katsoi, että syöminen on nautinnollista siksi, että se mahdollistaa ihmisen ruoansulatusjärjestelmän täyden toiminnan; seksi on nautinnollista siksi, että se mahdollistaa sukupuolielinten täyden toiminnan; ja sellaiset toiminnat kuten matematiikan opiskelu ja taideteosten ihailu ovat nautinnollisia, koska ne ovat energeiaa suhteessa mieleen.
Filosofia > Uusplatonismi

Plotinos pyrki Enneadeissaan yhdistämään Aristoteleen ajattelun Platonin dialektiikkaan. Plotinos ei voinut yhdistää energeiaa Aristoteleen tavoin ensimmäiseen todellisuuteen ja kaikkeen olevaan, koska hänelle ensimmäinen todellisuus oli Yksi, tai monadi. Sen sijaan hän yhdisti energeian toiseen todellisuuteen ja ykseyteen moneudessa. Yksi sen sijaan oli dynaaminen voima (dynamis tōn pantōn). Plotinos vaikuttaa yhdistäneen energeian sekä tekemisen (poiein) kategorian toisiinsa.
Teologia

Gregorios Palamas erotti Jumalan energeiat hänen olemuksestaan puolustaessaan ortodoksisen kirkon hesykastista käytäntöä. Hänen mukaansa Jumala, joka on muuten tuntematon ja jolla on todellisuudet Isä, Poika ja Pyhä henki, vaikuttaa luotuun maailmaan erilaisten energiaa muistuttavien manifestaatioiden kautta. Tällaisia ovat muun muassa Jumalan rakkaus, Jumalan tieto ja jumalallinen valo. Ajatus ei ollut Gregorioksen oma, vaan hän kirjoitti sille puolustuksen ja toi sen osaksi kirkon oppia.
Kirjallisuutta

Ackrill, J. L.: “Aristotle's Distinction between Energeia and Kinesis”. Teoksessa Bambrough, R.: New Essays on Plato and Aristotle, s. 121-141.  London:  Routledge and Kegan Paul, 1965.
Blair, George Alfred: Energeia and Entelecheia: "act" in Aristotle.  University of Ottawa Press, 1992.  ISBN 978-0776603643
Kosman, L. A.: Substance, Being, and Energeia. Oxford Studies in Ancient Philosophy, 1984, 2. vsk, s. 121-149.
Menn, Stephen: The Origins of Aristotle's Concept of energeia. Ancient Philosophy, 1994, 14. vsk, s. 73-114.
Enne (nimi)

| Enne |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Enna, Enni
Infobox OKNimi-testi OK: 
Enne on naisen etunimi. Se on Ennan ja Ennin rinnakkaismuoto. Suomessa nimi saatetaan yhdistää myös sanaan enne, joka merkitsee ’tulevaisuutta ennustavaa asiaa’ eli ennusmerkkiä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Enne on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 580 naisella. Eniten Enne-nimeä on annettu lapsille 1900-luvun kahden ensimmäisen vuosikymmenen aikana.
Ennellä ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää, mutta Virossa Ennen nimipäivä on 8. kesäkuuta.
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Enne (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Enontekiön vaakuna

Enontekiön vaakuna
Enontekiön vaakuna on Enontekiön kunnan tunnus. Sen aihe kuvaa pohjoista luontoa.
Vaakunan selitys kuuluu ”sinisessä kentässä hopeinen punavaruksinen riekko.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Enontekiön kunnanvaltuusto hyväksyi sen 17. tammikuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 21. huhtikuuta samana vuonna.
Jousiammunnan maailmanmestaruuskilpailut

Jousiammunnan maailmanmestaruuskilpailut ovat kansainvälisen jousiammuntaliiton (World Archery Federation, vuoteen 2011 saakka Fédération Internationale de Tir à l'Arc) säännöllisesti järjestämiä jousiammunnan maailmanmestaruuskilpailuja. Ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin tauluammunnassa vuonna 1931. Myöhemmin omia MM-kilpailuja on alettu järjestää myös muun muassa maastoammunnassa ja halliammunnassa.
Kilpailupaikat > Tauluammunta

| Numero | Vuosi | Paikkakunta | Maa | Ajankohta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1931 | Lviv | Puola |  |
| 2 | 1932 | Varsova | Puola |  |
| 3 | 1933 | Lontoo | Yhdistynyt kuningaskunta |  |
| 4 | 1934 | Båstad | Ruotsi |  |
| 5 | 1935 | Bryssel | Belgia |  |
| 6 | 1936 | Praha | Tšekkoslovakia |  |
| 7 | 1937 | Pariisi | Ranska |  |
| 8 | 1938 | Lontoo | Yhdistynyt kuningaskunta |  |
| 9 | 1939 | Oslo | Norja |  |
| 10 | 1946 | Tukholma | Ruotsi |  |
| 11 | 1947 | Praha | Tšekkoslovakia |  |
| 12 | 1948 | Lontoo | Yhdistynyt kuningaskunta |  |
| 13 | 1949 | Pariisi | Ranska |  |
| 14 | 1950 | Kööpenhamina | Tanska |  |
| 15 | 1952 | Bryssel | Belgia |  |
| 16 | 1954 | Oslo | Norja |  |
| 17 | 1955 | Helsinki | Suomi |  |
| 18 | 1957 | Praha | Tšekkoslovakia |  |
| 19 | 1958 | Bryssel | Belgia |  |
| 20 | 1959 | Tukholma | Ruotsi |  |
| 21 | 1961 | Oslo | Norja |  |
| 22 | 1963 | Helsinki | Suomi |  |
| 23 | 1965 | Västerås | Ruotsi |  |
| 24 | 1967 | Amersfoort | Alankomaat |  |
| 25 | 1969 | Valley Forge | Yhdysvallat |  |
| 26 | 1971 | York | Yhdistynyt kuningaskunta |  |
| 27 | 1973 | Grenoble | Ranska |  |
| 28 | 1975 | Interlaken | Sveitsi |  |
| 29 | 1977 | Canberra | Australia |  |
| 30 | 1979 | Länsi-Berliini | Saksan liittotasavalta | 19.–20.7.  |
| 31 | 1981 | Punta Ala | Italia |  |
| 32 | 1983 | Los Angeles | Yhdysvallat |  |
| 33 | 1985 | Soul | Etelä-Korea |  |
| 34 | 1987 | Adelaide | Australia |  |
| 35 | 1989 | Lausanne | Sveitsi |  |
| 36 | 1991 | Krakova | Puola |  |
| 37 | 1993 | Antalya | Turkki |  |
| 38 | 1995 | Jakarta | Indonesia |  |
| 39 | 1997 | Victoria | Kanada |  |
| 40 | 1999 | Riom | Ranska |  |
| 41 | 2001 | Peking | Kiina |  |
| 42 | 2003 | New York | Yhdysvallat |  |
| 43 | 2005 | Madrid | Espanja |  |
| 44 | 2007 | Leipzig | Saksa |  |
| 45 | 2009 | Ulsan | Etelä-Korea |  |
| 46 | 2011 | Torino | Italia |  |
| 47 | 2013 | Belek | Turkki |  |
| 48 | 2015 | Kööpenhamina | Tanska |  |
| 49 | 2017 | México | Meksiko | 15.–22.10.  |
| 50 | 2019 | 's-Hertogenbosch | Alankomaat | 10.–16.6.  |
Kilpailupaikat > Halliammunta

| Numero | Vuosi | Paikkakunta | Maa | Ajankohta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1991 | Oulu | Suomi |  |
| 2 | 1993 | Perpignan | Ranska |  |
| 3 | 1995 | Birmingham | Yhdistynyt kuningaskunta |  |
| 4 | 1997 | Istanbul | Turkki |  |
| 5 | 1999 | Havanna | Kuuba |  |
| 6 | 2001 | Firenze | Italia |  |
| 7 | 2003 | Nîmes | Ranska |  |
| 8 | 2005 | Aalborg | Tanska |  |
| 9 | 2007 | İzmir | Turkki |  |
| 10 | 2009 | Rzeszów | Puola |  |
| 11 | 2012 | Las Vegas | Yhdysvallat |  |
| 12 | 2014 | Nîmes | Ranska |  |
| 13 | 2016 | Ankara | Turkki |  |
| 14 | 2018 | Yankton | Yhdysvallat | 14.–19.2.  |
Kilpailupaikat > Maastoammunta

| Numero | Vuosi | Paikkakunta | Maa | Ajankohta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1969 | Valley Forge | Yhdysvallat |  |
| 2 | 1971 | Cardiff | Yhdistynyt kuningaskunta |  |
| 3 | 1972 | Gorizia | Italia |  |
| 4 | 1974 | Zagreb | Jugoslavia |  |
| 5 | 1976 | Mölndal | Ruotsi |  |
| 6 | 1978 | Geneve | Sveitsi |  |
| 7 | 1980 | Palmerston North | Uusi-Seelanti |  |
| 8 | 1982 | Kingsclere | Yhdistynyt kuningaskunta |  |
| 9 | 1984 | Hyvinkää | Suomi |  |
| 10 | 1986 | Radstadt | Itävalta |  |
| 11 | 1988 | Bolzano | Italia |  |
| 12 | 1990 | Loen | Norja |  |
| 13 | 1992 | Margraten | Alankomaat |  |
| 14 | 1994 | Vertus | Ranska |  |
| 15 | 1996 | Kranjska Gora | Slovenia |  |
| 16 | 1998 | Obergurgl | Itävalta |  |
| 17 | 2000 | Cortina d’Ampezzo | Italia |  |
| 18 | 2002 | Canberra | Australia |  |
| 19 | 2004 | Plitvice | Kroatia |  |
| 20 | 2006 | Göteborg | Ruotsi |  |
| 21 | 2008 | Llwynypia | Yhdistynyt kuningaskunta |  |
| 22 | 2010 | Visegrád | Unkari |  |
| 23 | 2012 | Val d’Isère | Ranska |  |
| 24 | 2014 | Zagreb | Kroatia |  |
| 25 | 2016 | Dublin | Irlanti |  |
| 26 | 2018 | Cortina d’Ampezzo | Italia | 4.–9.9.  |
Englantilainen aamiainen

Englantilainen aamiainen.
Englantilainen aamiainen (engl. English breakfast) on osa Englannin ruokaperinnettä. Se on monesta ainesosasta koottu tuhti annos, jota nautitaan toisinaan myös lounaaksi tai päivälliseksi. Ruoalla on vuosisataiset perinteet, ja nykyisen koostumuksensa se sai 1900-luvun alussa. Vuosisadan puolivälistä lähtien perinteinen englantilainen aamiainen on ollut yleinen kaikkien Britannian kansankerrosten ruokapöydissä.
Historia

Perinteisen englantilaisen aamiaisen historia ulottuu 1300-luvulle. Perinteen aloitti englantilainen maalaisaateli. Viktoriaanisella ajalla englantilainen aamiainen kehitettiin taitoa vaativaksi lajiksi, jonka kautta varakkaat saattoivat korostaa varallisuuttaan, hyvää makuaan ja kasvatustaan. Edvardiaanisella ajalla aineosat yhdenmukaistettiin. Englantilaisesta aamiaisesta tuli yleinen aamiaisruokalaji Britannian hotelleissa, junissa ja muissa paikoissa, ja täysi englantilainen aamiainen levisi myös keskiluokan perheaamiaiseksi. Kun myös työväenluokka otti sen omakseen, samanlaisen englantilaisen aamiaisen söi 1950-luvulla jo puolet briteistä. Ruoka nautittiin tyypillisesti pienessä ja halvassa kahvilassa, joka tarjosi paistettuja ruokia. Perinteinen englantilainen aamiainen on Britanniassa edelleen suosittu kaikissa kansankerroksissa. Sitä nautitaan usein myös lounaaksi tai päivälliseksi.
Koostumus

Täysi englantilainen aamiainen on tuhti annos. Sen tyypilliset ainesosat ovat Englantilaisen aamiaisyhdistyksen mukaan pekoni, munat, brittiläinen makkara, uunipavut, paistettu tomaatti, paistetut sienet, verimakkara sekä paistettu ja paahdettu leipä. Paikallista vaihtelua kuitenkin esiintyy, ja oikeista ainesosista käydään Britanniassa edelleen keskustelua. Ruoan kanssa nautitaan teetä tai kahvia sekä appelsiinituoremehua. Leivälle voidaan levittää hilloa, voita tai marmeladia.
Oikeaan englantilaiseen aamiaiseen kuuluu Culinaria-teoksen mukaan viisi ruokalajia. Klassisessa englantilaisessa aamiaisessa ne tarjotaan erikseen. Ensimmäinen ruokalaji koostuu lasillisesta appelsiinimehua tai puolikkaasta greipistä, joka on maustettu sokerilla. Myös muita hedelmiä voidaan nauttia. Toiseen ruokalajiin kuuluu kaurapuuroa tai maissihiutaleita. Puuro maustetaan voisilmällä, suolalla, fariinisokerilla ja maidolla. Maissihiutaleet syödään rapeina maidon kera. Kolmanteen ruokalajiin kuuluu munia ja pekonia sekä lisäkkeitä kuten grillattuja tomaatteja, sieniä, prinssinakkeja tai  makkaroita. Neljännessä ruokalajissa on kalaa tai lihaa, kuten savusilliä, lampaan munuaisia tai kedgereetä, joka on kalasta ja riisistä tehty curryruoka. Viides ruokalaji koostuu paahtoleivästä, jolle sivellään marmeladia tai hilloa. Papuja voidaan syödä niin paahtoleivän päällä kuin lihankin kera. Aamiaisen kanssa juodaan useasti teetä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Englantilainen aamiainen Wikimedia Commonsissa
Jugoslavian kuninkaallinen laivasto

| Jugoslavian kuninkaallinen laivasto |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1918- 17. huhtikuuta 1941
Valtio:  Jugoslavian kuningaskunta
Puolustushaarat:  merivoimat
Osa joukkoa:  Jugoslavian kuningaskunnan asevoimia
Koko:  32 alusta ja 150 vesilentokonetta
Tukikohta:  Split
Sodat ja taistelut:  Jugoslavian valtaus 1941
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Kiril Metod Koch Dragutin Prica
Jugoslavian kuninkaallinen laivasto (serbokroaatiksi Краљевска Југословенска Pатна Морнарица, Kraljevska Jugoslavenska Ratna Mornarica) oli Jugoslavian kuningaskunnan asevoimien merialueiden puolustuksesta vastannut puolustushaara. Se luotiin 1918 perustettaessa Serbien, Kroaattien ja Sloveenien kuningaskunta, joka muutettiin 1929 Jugoslavian kuningaskunnaksi. Laivasto lakkautettiin Saksan vallattua maan huhtikuussa 1941.
Historia

Itävalta-Unkarin hajotessa ensimmäisen maailmansodan lopulla muodostui 1. joulukuuta 1918 Balkanille uusi valtio Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta. Perustettu valtio vaati itselleen merkittävää osaa Itävalta-Unkarin laivastosta.
Italia pyrki kuitenkin estämään uuden merimahdin muodostumista Adrianmerelle ja painosti ympärysvaltioita jakamaan Itävalta-Unkarin laivaston kaluston voittajien kesken. Jako toteutettiin Italian esityksen mukaan syyskuussa 1919 Saint Germaine en Layen sopimuksella ja siten ainoastaan joitakin aluksia siirtyi Jugoslavian kuningaskunnalle. Vasta muodostettu laivasto vastaanotti yhden vanhentuneen taistelulaivan, kaksitoista torpedovenettä, neljä miinanraivaajaa, neljä panssaroitua jokimonitoria sekä joukon apualuksia. Alukset luovutettiin maaliskuusta 1921 alkaen. Laivaston kalusto lisääntyi edelleen 1920-luvulla hankittaessa Saksan keisarikunnan laivaston käytöstä poistetusta kalustosta kuusi M-luokan miinanraivaajaa 20. heinäkuuta 1921 ja risteilijä SMS Niobe vuonna 1926.
Vuonna 1922 hyväksyttiin ensimmäinen  laivasto-ohjelma, jonka mukaan laivastoon tulisi kuulua 24 hävittäjää ja yhtä monta sukellusvenettä. Näiden lisäksi laivastoon tulisi kuulua suuri määrä miinanraivaajia ja vesilentokoneita.
Akselivaltojen valmistautuessa hyökkäykseen vuonna 1941 laivastoon kuuluivat ainoastaan koulutuskäyttöön soveltuva Saksasta ostettu risteilijä, vasta hankittu laivueenjohtaja ja kolme hävittäjää, vesilentokoneiden emälaiva, neljä modernia sukellusvenettä sekä kymmenen modernia moottoritorpedovenettä. Vanhentuneita aluksia oli runsaasti kuten kuusi torpedovenettä, kuusi miinanraivaajaa, neljä miinalaivaa, neljä jokimonitoria sekä apualuksia.
Juhannuskoivu

Juhannuskoivu M/S Mariella -laivalla juhannuksena 2017.
Juhannuskoivut ovat nuoria koivuja, jotka suomalaisen juhannusperinteen mukaan kaadetaan juhannusaattona metsästä ja asetellaan talon etuoven molemmille puolille koristeiksi. Tätä samaa keinoa käytetään juhannuksena myös Ruotsissa. Joulun ja uudenvuoden aikaan näin tehdään Saksassa sekä Etelä-Tanskassa.
Nykysuomen sanakirja antaa juhannuskoivulle synonyymin limo.
Jugurthan sota

Jugurthan sota käytiin vuosina 112–105 eaa. Rooman tasavallan ja kuningas Jugurthan johtaman Numidian välillä.
Numidian kuningas Micipsa kuoli vuonna 118 eaa. Micipsa halusi että hänen poikansa Adherbal ja Hiempsal sekä hänen veljenpoikansa Jugurtha, jonka hän oli adoptoinut, hallitsisivat Numidiaa yhdessä. Jugurtha osoittautui kuitenkin julmaksi ja häikäilemättömäksi hallitsijaksi. Hän antoi teloittaa Hiempsalin, jonka jälkeen Adherbal pakeni Roomaan. Roomalaiset lähettivät neuvottelijoita sopimaan kiistan, mutta Jugurtha lahjoi heidät ja sai Numidian parhaimmat osat. Vuonna 113 eaa. Jugurtha aloitti sodan Adherbalia vastaan. Jugurtha valtasi vihollisensa pääkaupungin ja antoi teloittaa Adherbal ja kaikki tätä avustaneet roomalaiset. Rooman senaatti julisti tämän jälkeen sodan vuonna 111 eaa.
Jugurtha antautui kun konsuli Lucius Calpurnius Bestian johtama armeija saapui Numidiaan. Rauhanehdot olivat epätavallisen lievät ja luultavasti Jugurtha oli lahjonut Bestian. Jugurtha kutsuttiin Roomaan jossa hän lahjoi kaksi kansantribuunia jotka puolustivat häntä. Jugurtha karkotettiin Roomasta sen jälkeen kun hän yritti antaa salamurhata mahdollisen rivaalinsa, serkkunsa Massivan, joka asui Roomassa. Vuoden 110 eaa. lopulla tai vuoden 109 eaa. alussa Jugurtha kukisti Aulus Postumus Albinuksen johtaman armeijsa.
Seuraavaksi konsuli Quintus Caecilius Metellus lähetettiin armeijan kanssa Numidiaan. Vaikka Metellus ei saanut aikaan mitään merkittävää Numidiassa, hänelle myönnettiin myöhemmin arvonimi ”Numidicus”. Metellus riitaantui pian legaattinsa Mariuksen kanssa. Marius palasi pian Roomaan, jossa hän sai kansankokouksen avulla Metelluksen armeijan johdon itselleen.
Kun Marius palasi Afrikkaan oli Jugurtha liittoutunut Mauretanian kuninkaan Bocchuksen kanssa. Marius jatkoi Metelluksen suunnitelmaa, ja saavutti useita voittoja. Pian kävi kuitenkin ilmeiseksi etteivät roomalaiset pystyisi lyömään Jugurthaa sotilaallisesti. Roomalaiset solmivat rauhan Bocchuksen kanssa sillä ehdolla että tämä luovuttaisi Jugurthan heille. Vastalahjaksi Bocchus sai osan Jugurthan valtakunnasta.
Sodan päätteeksi Jugurtha jäi Mariuksen ja Sullan vangiksi ja hänet teloitettiin Roomassa. Sotaa on kuvaillut historioitsija Sallustius teoksessaan Jugurthan sota.
Kirjallisuutta

Sallustius: Jugurthan sota. Teoksessa Sallustius: Catilinan salaliitto; Jugurthan sota.  ((Catilinae coniuratio; Bellum Iugurthinum.) Suomentanut ja nimistöosan laatinut Marja Itkonen-Kaila. Johdannon kirjoittanut Unto Paananen. Antiikki-sarja. Ilmestynyt aiemmin 1963 WSOY:n kustantamana Antiikin klassikot -sarjassa)  Helsinki:  Gaudeamus, 1980.  ISBN 951-662-244-5
Tuomisto, Pekka: Rooman diktaattorit, s. 55–64.  Karisto, 2003.  ISBN 951-23-4442-4
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Enetsit

Enetsit (aikaisempi nimitys jeniseinsamojedit) ovat Venäjällä Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin piirissä asuva, uralilaisen kieliperheen samojedilaiseen haaraan kuuluvaa enetsin kieltä puhuva kansa. Heillä on laissa tunnustettu Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan asema.
Asuinalue ja lukumäärä

Enetsit jakautuvat nenetsien tavoin kahteen ryhmään: metsäenetseihin ja tundraenetseihin. Molemmat asuvat Jenisein alajuoksulla Dudinkan kaupungin molemmin puolin sijaitsevissa taajamissa: metsäenetsit Potapovossa ja tundraenetsit etupäässä Vorontsovossa. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 237 enetsiä, joista 197 asui Taimyrin piirikunnassa. Enetsin kielen puhujia laskettiin olevan 119 henkeä. Lähes kaikki enetsit puhuvat venäjää ja suuri osa myös nenetsiä.
Etninen historia

Enetsien esi-isiä ovat Etelä-Siperiasta ja Tomin keskijuoksulta saapuneet samojedit, joihin on sulautunut paikallista väestöä. Ensimmäisen kerran enetsit mainitaan novgorodilaisessa 1400-luvun lopun tekstissä nimellä molgonzei, joka pohjautuu enetsisuvun nimitykseen Mongkasi eli Muggadi. Siitä juontuu myös venäläisten Tazjoelle vuonna 1601 perustaman Mangazejan kaupungin nimitys.
1600-luvulla tundraenetsit viettivät nomadielämää Tazin ja Jenisein alajuoksun välisellä alueella, metsäenetsit Turuhanjoen laaksossa. Vuosisadan lopulla he joutuivat väistymään nenetsien ja selkuppien tieltä Jenisein alajuoksulle ja sen itäisten sivujoen varsille. Tazille ja Jenisein länsipuolelle jääneet ryhmät sulautuivat nenetseihin.
1800-luvulle saakka enetsit jakautuivat patrilineaarisiin sukuryhmiin ja suurperheisiin. Vuosisadan lopussa niiden tilalle tulivat naapuriyhteisöt, joihin kuului usein myös nenetsejä ja dolgaaneja. 1930-luvulla muodostettiin kolhooseja, ja enetsit asettuivat monikansallisiin taajamiin, joissa he ovat sulautuneet nenetseihin ja nganasaneihin.
Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat metsästys, kalastus ja poronhoito. Aineellinen kulttuuri on samankaltaista kuin nenetseillä, nganasaneilla ja dolgaaneilta. Suullinen kansanperinne käsittää mytologisia ja historiallisia kertomuksia, eläinsatuja ja tarinoita. Perinteiseen uskontoon kuuluu luonnonhenkien ja vainajien kunnioittaminen sekä šamanismi. Ainoastaan metsäenetsit oli virallisesti käännytetty ortodokseiksi.
Genetiikka

Vuoden 2002 isälinjoja tarkastelleessa tutkimuksessa yhdeksästä enetsinäytteestä kahdeksan kuului uralilaisille kansoille ominaiseen haploryhmään N. Seitsemän heistä kantoi sen alaryhmää N1b-P43 ja yksi kuului alaryhmään N1c. Yhdellä enetsimiehellä esiintyi haploryhmä R1b.
Entsejä oikealla punnitsemassa kalaa syyskesällä 1913.
Juhnov

Juhnovin vaakuna vuodelta 1780.
Juhnov (ven. Ю́хнов) on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan sivujoen Ugran rannalla 85 kilometriä Kalugasta luoteeseen. Kaupunki on Juhnovin piirin keskus. Asukkaita on 7 000 henkeä (vuonna 2008).
Juhnov tunnetaan 1500-luvulta lähtien. Vuonna 1796 siitä tuli Smolenskin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Nykyisin se on maatalousalueen keskus, jossa on lähinnä elintarviketeollisuutta.