stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sukupuoli ja psykologia
Biologisen ja sosiaalisen sukupuolen merkitys sukupuolieroissa > Erot matemaattisissa ja avaruudellisissa kyvyissä sekä älykkyydessä

Tytöt pärjäävät keskimäärin kielellisissä tehtävissä poikia paremmin, kun taas pojat suoriutuvat paremmin avaruudellista hahmotuskykyä vaativista tehtävistä. Tämän on yleensä väitetty pätevän kulttuurista riippumatta, jolloin se olisi biologisen sukupuolen ominaisuus. Kuitenkin on osoitettu, ettei miesten parempi avaruudellinen hahmotuskyky olisi biologinen välttämättömyys, sillä tätä eroa avaruudellisessa hahmotuskyvyssä ei yhdysvaltalaisessa tutkimuksessa löydetty koillisintialaisten matriarkaalisessa yhteisössä eläneiden miesten ja naisten väliltä. Tästä tutkijat esittivät, että koulutuksen kohentaminen vähentäisi sukupuolten välistä erilaista suoriutumista avaruudellisessa hahmottamisessa. Tutkijat ovat havainneet, että kielellisistä toiminnoista vastaavat aivojen kielialueet ovat naisilla selvästi suuremmat kuin miehillä. Lisäksi useassa meta-analyysissä on osoitettu eroja miesten ja naisten avaruudellisessa hahmottamisessa.
Aiemmin luultiin, että pojat olisivat matemaattisesti lahjakkaampia kuin tytöt, mutta väite on sittemmin osoittautunut virheelliseksi. Matematiikan professori Jonathan Kane Wisconsin-Whitewaterin yliopistosta tutkija Janet Mertzin kanssa havaitsivat tutkimuksissa, että useiden mittausten nojalla tytöt pärjäävät matematiikassa siinä missä pojatkin. Monissa maissa keski- ja ylätasolla matemaattista sukupuolieroa ei ilmene ollenkaan. 
Kane ja Mertz uskovatkin, että erot kumpuavat sosiokulttuurisista tekijöistä. Joitain eroja matemaattisissa kyvyissä kuitenkin on sukupuolten välillä, mutta tämä erilaisuus taidoissa vaihtelee maiden välillä, joten sen ei voi olettaa johtuvan geneettisistä eroista sukupuolten välillä. Tutkijat ovat myös havainneet, matemaattiset taidot ovat paremmat sekä tytöillä että pojilla maissa, jossa sukupuolten välinen tasa-arvo on paremmalla tolalla kuin niissä, joissa se ei ole.
Deary et al. tutkimuksessa vuonna 2003 on tutkittu miesten yliedustusta korkean pistemäärän älykkyysosamäärässä ja miesten pisteiden keskihajonta on todettu suuremmaksi kuin naisten, mikä tarkoittaa että miehiä on enemmän kuin naisia sekä erityisen matalissa että erityisen korkeissa pisteluvuissa, kun taas naisten pisteluvut ovat lähempänä keskiarvoa. Paul Irvingin mukaan miehiä on kaksinkertaisesti henkilöissä, joiden älykkyysosamäärä on yli 120 ja henkilöissä joiden älykkyysosamäärä on yli 170 on 30-kertainen määrä miehiä.
Biologisen ja sosiaalisen sukupuolen merkitys sukupuolieroissa > Kypsyminen

Tytöillä aivojen pitkien yhteyksien optimointi tapahtuu varhemmin kuin pojilla, mikä saattaa selittää tyttöjen varhaisempaa kypsymistä. Erään tutkimuksen mukaan tyttöjen aivot eivät kehittyisikään varhemmin mutta heillä sekä aivojen kehityksessä että koossa olisi suurempaa vaihtelua kuin tytöillä. Pojat pärjäsivät paremmin spatiaalisissa testeissä ja tytöt luetun ymmärtämisessä.
Pojat yleensä saavuttavat koulukypsyyden myöhemmin kuin tytöt. Vielä yläkoulussakin itseohjautuvuus on monille pojille vaikeaa.
Biologisen ja sosiaalisen sukupuolen merkitys sukupuolieroissa > Hormonaaliset erot

On myös esitetty tutkimustuloksia, joiden mukaan naiset, joilla on poikkeuksellisen voimakasta mieshormonien tuotantoa, tuntevat useammin vetoa miesten usein suosimiin asioihin, kuten leikkijuniin ja muihin teknisiin harrastuksiin. Tällaisen tilan naisilla aiheuttaa lisämunuaisen liikakasvuksi kutsuttu ilmiö. Esimerkiksi psykologian professori Sheri Berenbaum tutki tämän diagnoosin saaneita tyttöjä ja huomasi, että muihin tyttöihin verrattuna tutkimusryhmän tytöillä korjaavasta hormonilääkityksestä huolimatta oli parempi avaruudellinen hahmotuskyky. He myös olivat kiinnostuneempia urheilusta ja suosivat tytöille tyypillisten lelujen sijaan enemmän pojille tyypillisiä leluja.
Usein myös tuodaan esille, että miesten suurempi kuolleisuus aikuisiässä selittyisi osaksi biologisilla tekijöillä. Näistä asioista ei kuitenkaan vallitse yksimielisyyttä.
Sukupuoli-identiteetti

Sukupuoli-identiteetillä tarkoitetaan yksilön sisäistä kokemusta ja tietoisuutta sukupuolestaan. Intersukupuolisten vauvojen leikkaushoitoja on perusteltu sillä ajatuksella, että sukupuoli voidaan valita kasvattamalla lapsi valittuun sukupuoleen, mutta tämä on johtanut usein hyvin vahingollisiin hoitotuloksiin.
Sukupuolen kokemus on yksilöllinen ja se voi olla myös ristiriidassa anatomisen sukupuolen kanssa. Tätä ristiriitaa ei toistaiseksi ole pystytty selittämään tieteellisesti, mutta eräitä tutkimustuloksia aivoissa havaituista eroista on julkaistu. Sukupuoliristiriidan kokemuksesta käytetään lääketieteessä termiä transsukupuolisuus.
Transsukupuolisuus on erotettava ihmisistä, jotka ilmentävät pukeutumisella sukupuolensa feminiinistä tai maskuliinista puoltaan (transvestisuus). Pukeutumisen avulla ihminen voi ilmentää kuuluvansa sosiaalisen sukupuolen tasolla toiseen sukupuoleen kuin hänen yhteisön kautta oletettu sukupuolensa on (esimerkiksi drag queen, drag king). Sukupuolen ristiriitaa kokevat haluavat kuitenkin elää pysyvästi toisessa sukupuolen roolissa ja tähän liittyy myös kehodysforia.
Ammattilaisurheilun sukupuolitesteissä tutkitaan psykologista sukupuoli-identiteettiä psykologisen testauksen avulla fyysisten sukupuolitestien lisäksi.
Kirjallisuutta

Baron-Cohen, Simon: Olennainen ero: Totuus miehen ja naisen aivoista.  ((The essential difference: The truth about the male and female brain, 2003.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra Cognita, 2004.  ISBN 952-5202-82-8
Aiheesta muualla

Kirsi Heikkinen: Miehen aivot, naisen aivot. Tiede 12/2008.
Michael G. Conner: Understanding The Difference Between Men And Women (Arkistoitu – Internet Archive). Oregoncounseling.org. (englanniksi)
No nyt se on tutkittu: Mies ja nainen todella ovat erilaisia lähes kaikessa (Arkistoitu – Internet Archive). Ilta-sanomat 6.1.2012.
Annikka Mutanen ja Kirsi Heikkinen: Mistä on tytöt ja pojat tehty?. Tiede 8.7.2014.
Vekka (Laitila)

Vekka (ruots. Vekas by) on kylä Laitilassa noin viisi kilometriä Laitilan keskustasta itään. Tieyhteys kantatielle 43 on Kaivolantie, joka päättyy noin kilometrin päässäselvennä. Kylän läpi virtaa Sirppujoesta haarautuva Ketunjoki, jonka lisäksi Vekkalla on Käpyjärvi.
Suolakukkakasvit

| Suolakukkakasvit |
| --- | --- |
 Eräs suolakukkalaji (Frankenia salina)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Suolakukkakasvit Frankeniaceae  Desv., nom. cons.
Suvut
 Frankenia – suolakukat 
Katso myös
   Suolakukkakasvit Wikispeciesissä   Suolakukkakasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suolakukkakasvit (Frankeniaceae) on yhden suvun ja noin 90 lajia käsittävä kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa.
Tuntomerkit

Suolakukkakasvit ovat ruohoja tai pensaita. Lehdet ovat vastakkaisesti ja usein kanervamaisia, erikoideja, eli reunoiltaan alaspäin kääntyneitä, jotta lehden alapinta muodostuu kourumaiseksi, mikä vähentää veden haihtumista. Kukat ovat 4–7-lukuisia, ja niiden verhiö on kasvanut yhteen. Terälehdet ovat kynnellisiä. Heteiden määrä vaihtelee 3–24, tavallisimmin niitä on kuusi. Sisin hedekiehkura on joskus siitepölyä tuottamattomia joutoheteitä. Heteet voivat olla tyvestään hieman yhteenkasvaneita. Ponnet ovat liikkuvia. Sikiäin on yhdislehtinen ja kehänalainen, kolmen, harvemmin kahden tai neljän, emilehden muodostama. Pitkävartisia siemenaiheita on yhdessä emilehdessä tavallisesti kahdesta kuuteen, mutta niitä voi olla vain yksi tai paljon. Kromosomiluku n = 10, 15.
Levinneisyys

Suolakukkakasveja kasvaa hajanaisesti kaikkialla maapallon lämpimillä ja kuivilla alueilla, Suomea lähinnä Länsi- ja Etelä-Euroopassa.
Luokittelu

Suolakukkakasvien lähin sukulaisheimo on tamariskikasvit (Tamaricaceae). Yhdessä ne muodostavat kladin Caryophyllales-lahkon evoluutiopuussa. Kyseisen kladin tuntomerkkejä ovat muun muassa suolamaiden suosinta eli halofyyttisyys ja siihen liittyen suolarauhaset, pieni lehtikoko (lehdet alle senttimetrin mittaisia), pienet 4–6-lukuiset kukat, terälehtien yläpinnan lisäkkeet, sikiäimen laitaistukat, haarainen vartalo, pallomaiset tai nuijamaiset luotit, hedelmänä rakokota ja siemenen endospermi eli ravintovarasto. Heimojen yhteinen kantamuoto lienee elänyt 43–30 miljoonaa vuotta sitten. Aikaisemmin nämä heimot vietiin orvokkikasvien (Violaceae) yhteyteen laitaistukoittensa vuoksi.
Suolakukat (Frankenia) on heimon ainoa suku, ja siinä on 90 lajia. Suvun lajeja:
espanjansuolakukka (Frankenia boissieri)
sykerösuolakukka (Frankenia capitata)
lapasuolakukka eli kanariansuolakukka (Frankenia ericifolia )
teneriffanlapasuolakukka (F. ericifolia subsp. latifolia)
silosuolakukka (Frankenia laevis)
jauhosuolakukka (Frankenia pulverulenta)
Käyttö

Suolakukilla on vain vähän taloudellista merkitystä. Joitakin lajeja käytetään koristekasveina, esimerkiksi Frankenia portulacifolia on 60 senttimetrin korkuiseksi kasvavana lajeista kookkain ja näyttävin. Se on kotoisin Saint Helenan saarelta, missä sen lehtiä käytetään yrttiteeksi. Lapa- eli kanariansuolakukkaa (F. ericifolia) käytetään Kanarialla kalamyrkkynä. Lajia F. salina (syn. F. berteroana) polttamalla saadaan suolan sijasta käytettävää tuhkaa Chilessä.
Aiheesta muualla

Tuntomerkkejä englanniksi: http://delta-intkey.com/angio/www/frankeni.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Neotrooppisia suolakukkia: http://www.kew.org/science/tropamerica/neotropikey/families/Frankeniaceae.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Uuden-Englannin lajeja: https://gobotany.newenglandwild.org/family/frankeniaceae/ (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q131509  Wikispecies: Frankeniaceae  APNI: 54618  CoL: 6244X  EoL: 4461  EPPO: 1FRAF  FloraBase: 22868  FNA: 10349  FoAO2: Frankeniaceae  FoC: 10349  GBIF: 2380  GRIN: 456  iNaturalist: 58169  IPNI: 30017175-2  IRMNG: 113178  ITIS: 22311  NBN: NBNSYS0000160028  NCBI: 63076  Open Tree of Life: 366449  Paleobiology Database: 55464  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30017175-2  Tropicos: 42000119  VASCAN: 134  VicFlora: d9efbc5b-049b-42d1-bb2a-b0bd0939f3dd  Watson & Dallwitz: frankeni  WFO: wfo-7000000238
Pappila (Laitila)

Pappila on kaupunginosa Laitilassa lähellä kaupungin keskustaa. Kylän erottaa Laitilan keskustasta Yhdystie 2051 eli Kaukolantie, niin että kaupunginosa jää tien länsipuolelle.
Pappilassa sijaitsee seurakuntatalo, jossa toimii myös kirkkoherranvirasto ja iltapäiväkerho luokille 1.–3. Lisäksi alueella on Pappila-niminen rakennus, joka valmistui vuonna 1901 suunnittelijana arkkitehti Otto F. Holm. Rakennus toimii nykyään seurakunnan juhla- ja kokoontumistilana. Laitilan Puhelin Osuuskunnan rakennus on Mikaelinkadulla, sekä Nesteen huoltoasema Kaukolantien varrella.
Alueen merkittävin työnantaja lienee kylän länsiosissa sijaitseva metsäteollisuuteen keskittynyt Kuusiston saha. Kaupunginosan rakennuskanta on enimmäkseen rivi- ja omakotitalovaltaista, mutta Teollisuustiellä on myös kerrostaloja. Pappilan halki virtaa noin 26 kilometriä pitkä Sirppujoki. Pappilan katuja ovat Pappilantie, Pappilanrinne, Teollisuustie, Kanttorinkuja ja Mikaelinkatu.
Jukka Ollila (harmonikansoittaja)

Jukka Ollila 90-vuotiaana 2016
Jukka Henrikki Ollila (s. 17. elokuuta 1926 Alatornio) on suomalainen musiikin maisteri ja lehtori, harmonikansoittaja. Hän oli Viljo Vesterinen-killan perustaja-puheenjohtaja 1977–1994; kunniapuheenjohtaja 1994.
Tausta

Äidin, Ida o.s. Kapraali, ja pikkuveljen kuoleman jälkeen 28-vuotias maanviljelijäisä Heikki Lauri Ollila myi kotitilansa Alatornion Yliraumolta ja muutti neljän lapsensa kanssa (Laina, Jukka, Hilkka ja Lauri) 1932 Kotkaan, jossa hän toimi satamatyönjohtajana. Isä avioitui edesmenneen vaimonsa sisaren Johanna Kapraalin kanssa. Liitosta on nuorin sisko Valma. Jukka osti 11-vuotiaana 5-riviöharmonikan, jonka hän maksoi myymällä virvokkeita kesän aikana Kotkan satamassa. Hänen harmonikansoiton opettajina olivat Johan 'Jussi' Homan 1939–1944 ja Aarre 'Aki' Lievonen 1944–1945. Jukalla oli esiintymisiä ohjelmallisissa iltamissa, kiertue- ja ravintolasoittajana sekä Yleisradiossa 1946–1954. Pohjois-Suomen harmonikkamestaruuden hän hävisi tasapistetilanteessa tuomarien arparatkaisulla jääden toiseksi Oulussa 1948. Jukka Ollila oli avioliitossa Kajaanin mlk Jormualta kotoisin olevan Anna-Liisa Moilasen kanssa tämän kuolemaan asti (1957-2007).
Koulutus

Jukka Ollila hakeutui oppilaaksi Helsingin Kirkkomusiikkiopistoon 1946, josta hän valmistui kanttori-urkuriksi 1949. Sibelius-Akatemiassa hän jatkoi opintojaan, valmistuen musiikinopettajaksi 1951 ja kapellimestariksi silloiselta korkeakouluosaston 2-vuotiselta kapellimestariluokalta professori Leo Funtekin johdolla 1953. Samalla kurssilla oli muun muassa Jorma Panula. Musiikin kandidaatiksi hän valmistui 1993 ja musiikin maisteriksi musiikkikasvatuksen osastolta 1995.
Radion sinfoniaorkesterin johtajana Jukka Ollila esiintyi "Nuoria kapellimestareita" -sarjassa 1954, esiintyen myös Tampereen kaupunginorkesterin vierailevana johtajana 1961. Kansainvälisille orkesterinjohtajakursseille hän osallistui Salzburgissa (Lovro von Matačić) kesällä 1957 ja Hilversumissa (Albert Wolff) 1958.  Helsingin Tyttönormaalilyseossa hän auskultoi laulun opetusta syyslukukauden 1949 ja Helsingin Normaalilyseossa kevätlukukauden 1953 sekä antoi käytännölliset laulun opetusnäytteet valtion oppikouluja varten Helsingin Tyttönormaalilyseossa 1956. Luther-Opistossa hän auskultoi musiikin opetusta kansanopistoja varten 1979-1980, mutta ei toiminut niissä lainkaan. Kelpoisuustodistuksen kansakoulujen laulunopettajan virkoihin hän sai Kouluhallitukselta 1958.
Ura

Jukka Ollila oli Helsingin kaupungin Munkkiniemen ja Munkkivuoren kansakoulujen laulunopettaja ja peruskoulujen musiikinopettaja 1955–1980 sekä Tornion kaupungin yläasteen (Suensaari/Yliraumo) ja Tornion yhteislyseon lukion yhteinen musiikin lehtori 1980–1986 (Lukion kouluneuvoston puheenjohtaja 1982-1983). Hänen koulumusiikin opetustaan on saanut tuhansiin nouseva joukko oppilaita, kun taas hänen harmonikansoiton opetustaan ovat saaneet vain muutamat soittajat, mm. Alpo Pohja, Erkki Ihalainen, Timo Kinnunen, Niko Mäenalanen (myös pianonsoitossa), Sari Nieminen, Jari Rahkonen, Markus Rauhala, Erkki ja Juha Silfverberg, Jarmo Tinkala, Petri ja Tapani Haapasaari. Myös Viljo Vesterinen pyysi Juhani-poikansa harmonikansoiton opettajaksi Jukka Ollilaa, josta tämä kieltäytyi koulutyönsä takia. Kanttori-urkurina hän on toiminut koulujensa ja yksittäisissä tilaisuuksissa sekä sijaiskanttorina Kotkan, Espoon ja Kiikan seurakunnissa 1950-luvulla. Hänelle on myönnetty Suomen Kaupunkiliiton kultainen ansiomerkki 30 vuoden virkapalveluksesta ja Viljo Vesterisen killan kultainen ansiomerkki. Eläkkeelle hän siirtyi 1986.
Luottamustehtävät

Jukka Ollila oli Suomen Harmonikansoittajain liiton (nyk. Suomen Harmonikkaliitto) johtokunnan jäsen 1961-71, varapuheenjohtaja 1967-70 ja puheenjohtaja 1970-71; kunniajäsen. Viljo Vesterisen killan puheenjohtajana hän oli 1977-94; kunniapuheenjohtaja 1994. Valtakunnallisten Viljo Vesterisen harmonikkakilpailujen tuomariston puheenjohtaja hän oli 1978-93. Nuorten harmonikansoiton MM-kilpailussa hän oli tuomarina Luzernissa 1975, osallistuen samalla Kansainvälisen Harmonikkaliiton (CIA) Talvikongressiin, jossa käsiteltiin muun muassa saman vuoden syksyllä Suomessa ensimmäistä kertaa pidettävän Coupe Mondiale -kilpailuun liittyviä asioita. MM-kilpailukongressissa Helsingissä hän piti esitelmän 5-riviöharmonikan sormiojärjestelmien yhdenmukaistamisesta 1975. Toimittaja Veijo Miettisen radio-ohjelmissa Jukka Ollila kommentoi Suomen harmonikkamestaruuskilpailujen nauhoitettuja esityksiä 1970-luvulla.
Riviöharmonikka

Opinnäytetutkielmassaan Jukka Ollila toteaa: Melodiabassoharmonikka on moni-ilmeinen soitin, jonka sormiorakenteista tunnetaan mm. italialainen, belgialainen, suomalais-italialainen ja venäläinen sormiojärjestelmä. Kukin sormiojärjestelmä mahdollistaa kolmen kaaviolajin, A:n, B:n ja C:n käytön sekä luontevan transponointisoiton.
Koska näillä sormiojärjestelmillä on samat peruselementit, jotka vaihtavat vain paikkaansa sormioissa, Jukka Ollilan mielestä riviöharmonikkojen sormiojärjestelmien yhdenmukaistamisesta tulisi sopia eurooppalaisella tasolla esim. nimikkeellä Eurosormio. Harmonikansoiton Opettajat -yhdistyksen ja Suomen Harmonikkaliiton tulisi neuvottella asiasta riviöharmonikkaa soittavien eurooppalaisten kollegojensa kanssa, jotka toimivat virkakelpoisina pedagogeina konservatorioissa, musiikkikorkeakouluissa ja yliopistoissa. Sormiojärjestelmien yhdenmukaistaminen olisi tärkeämpää kuin se, haluammeko henkilökohtaisesti C/A-koskettimien olevan 5-riviöharmonikassa italialaiseen tapaan ulko- ja neljännellä rivillä, belgialaiseen tapaan toisella ja viidellennä rivillä, vai suomalaiseen tapaan kolmannella eli keskirivillä. Tärkeintä on, että C/A-koskettimet ovat samoilla 5+5 melodiariveillä Euroopassa. Toimenpide helpottaisi pedagogiaa sekä kalliiden riviöharmonikkojen ostoa ja vaihtoa Euroopan alueella. Kansainväliset Harmonikkaliitot CIA ja CMA, jotka ovat lähinnä pianoharmonikkataustaisia järjestöjä, eivät voi auttaa riviöharmonikan soittajia sormio-ongelmissa, jos me itse emme halua tai kykene niistä sopimaan.
Eläkkeellä

Eläkepäiviään Jukka Ollila viettää syntymäseudullaan Tornion Alavojakkalassa, Ruissaaressa.
Julkaisut > Harmonikalle

Harmonikan sormitusopas rivistöharmonikkoja varten. Helsinki: Hagström Oy 1957.
Harmonikan sormitusopas ABC - Finggerteknik för dragspel - Omakustanne 1973. Jaettu kirjastoille.
In memoriam, Julkaistu Hanuri-lehdessä, 1987.
Melodiabassoharmonikan sormiojärjestelmät ja sävelkulut. Tutkielma musiikin kandidaatin (maisterin) tutkintoa varten. Sibelius-Akatemia, Musiikkikasvatuksen osasto 1993. Omakustanne. Jaettu kirjastoille. Pohjolan Sanomat Oy, Kemi.
Preludi, harmonikalle. Julkaistu Hanuri-lehdessä 5/1994, s. 30. Repe´tere -toisinto (Preludi), melodiabassoharmonikalle. Omakustanne 2005. Jaettu musiikkioppilaitoksille. Tornion Kirjapaino Ky.
Harmonikan Asteikkosormitus ABC - Accordion Scale Fingering - Standardi- ja melodiabassoharmonikalle. Omakustanne 2007. Jaettu kirjastoille. Tornion Kirjapaino Ky.
Kansansävelmiä riviöharmonikalle (Opi luonteva sormitus C-kaavion mukaan). Omakustanne 2013.  ISMN 979-0-55001-300-1. Jaettu kirjastoille. Tornion Kirjapaino Ky.
Julkaisut > Pianolle

Vuorenpeikkojen tanssi, pianolle. Munkkivuoren kansa-/peruskoulun vihkiäisiä varten 1966.  ISMN 979-0-55001-328-5 Omakustanne 2010. Jaettu kouluille.
Mielikuvia pianolle. Omakustanne 2017. Jaettu musiikkioppilaitoksille.  ISMN 979-0-55001-412-1 /  ISMN 979-0-55001-413-8 Omakustanne.
Mielikuvia pianolle versio 2. Omakustanne 2018. Jaettu musiikkioppilaitoksille.  ISMN 979-0-55001-456-5 (Nid.)  ISMN 979-0-55001-457-2 (Pdf)
Julkaisut > Laululle ja pianolle

Varpunen laululle ja pianolle. Sanat Suonio. Omakustanne 2005. Jaettu Suomen Laulupedagogit Ry:n jäsenille. Tornion Kirjapaino Ky.
Puolison muistolle: On luonto kaunis tuo. Laululle ja pianolle. Omakustanne 2008. Jaettu seurakunnille. Tornion Kirjapaino Ky.
Päättynyt on aikani mun. Muisto- ja siunaustilaisuuksia varten. Laululle ja pianolle. Omakustanne 2013. Jaettu seurakunnille. Tornion Kirjapaino Ky.
Julkaisut > Muut julkaisut

Opi nuotit. Oppilaitaan varten. Omakustanne 1980. (Jaettu Tornion kaupungin koululaitokselle.)
Muistelmia elämäni varrelta : Heikki Lauri Ollila 1903-1980 työstänyt isänsä muistelmat lisäyksineen. Omakustanne 2014.
Harmonikasta se alkoi - Muistelmia. Jukka Ollila. Omakustanne, 2023. ISBN 978-952-94-8092-0. Lyhennetty painos ISBN 978-952-94-4398-7. Jaettu kirjastoille ja musiikkioppilaitoksille. Länsi-pohjan Kirjapaino Ky, Kemi 2023.
Viljo Vesterinen -kilpailun voittajat -äänitteellä 1994 ylimääräisenä esityksenä Jukka Ollila V.V.-killan perustajana soittaa säveltämänsä Preludin (Repe'tere-teematoisinto).
Kirjallisuutta

Otavan Iso musiikkisanakirja osa 4, s. 482. Helsinki: Otava, 1978. ISBN 951-1-04763-9.
Suomen Kirkkomuusikot, s. 203. Lahti: Suomen Kanttori-urkuriliitto Ry, 2000.
Toim. Tapio Laine & Olli Palonen. Säkkijärven perilliset, s. 20, 34-36. Tuusula: Tapio Laine mediapalvelut, 2002. ISBN 951-98796-1-7
Jukka Ollila: Melodiabassoharmonikan sormiojärjestelmät ja sävelkulut. Opinnäytetutkielma. Sibelius-Akatemia, Musiikkikasvatuksenosasto, 1993. Alkusanat, s. 23-24, 33 ja 34. Omakustanne, 1993. (Tutkielman omakustannejulkaisua on jaettu Suomen kirjastoihin.)
Aiheesta muualla

Jukka Ollilan opinnäytetutkielma: Melodiabassoharmonikan sormiojärjestelmät ja sävelkulut. Sibelius-Akatemia, 1993.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Suomalainen tieteiskirjallisuus

Suomalainen tieteiskirjallisuus syntyi 1800-luvun lopulla. Varhaiset tieteiskertomukset olivat kuvitelmia tulevaisuudesta ja yhteiskunnallisia utopioita. Itsenäistymisen jälkeen ilmestyi useita teoksia, joiden voi sanoa edustavan Euroopassa 1800-luvun loppupuolelta asti yleistä tulevaisuuden sota -lajityyppiä. Sotakuvaukset olivat rauhanaatetta edustavia varoituksia kuten Konrad Lehtimäen Ylös helvetistä (1917) tai Suur-Suomi-aatteen mukaisia utopioita kuten Aarno Karimon Kohtalon kolmas hetki (1926). Muun muassa jännitysromaaneissa esiteltiin tulevaisuuden keksintöjä, aika- ja avaruusmatkoja, esimerkkeinä H. R. Hallin ja Marton Taigan teokset. 1940-luvulla ilmestyi Outsiderin viihteellisiä Atorox-seikkailuja. Robotti Atoroxin mukaan on myöhemmin nimetty suomalaisten tieteisnovellien palkinto. 1940-luvun lopulta alkaen tieteiskirjallisuus oli yleisimmin nuortenkirjallisuutta.
Tieteiskirjallisuus käsitteenä vakiintui Suomessa 1950-luvulla, vaikka julkaisutoiminta käännöskirjojenkin suhteen oli varsin vaatimatonta, arviolta noin 60 teosta koko vuosikymmenen kuluessa. Seuraavilla vuosikymmenillä kotimainen tuotanto oli edelleen vähäpätöistä, vaikka lajin angloamerikkalaisista klassikoista suomennettiin lähes kaikki mainitsemisen arvoinen.
Kirjallisuutta

Koponen, Jari: Utopia- ja tieteiskirjallisuus Suomessa. Bibliografia 1803–2013.  Helsinki:  Avain, 2014.  ISBN 978-952-304-046-5
Matilainen, Hanna: Mitä kummaa! Opas kotimaiseen spekulatiiviseen fiktioon.  Helsinki:  Avain, 2014.  ISBN 978-952-304-024-3
Talonvaltaus

Vallattu talo Stuttgartissa, Saksassa.
Eurooppalaisen talonvaltausliikkeen symboli
Talonvaltaus tai squattaus on tapahtuma, jossa joukko ihmisiä ottaa tyhjillään olevan rakennuksen haltuunsa ilman rakennuksen omistajan lupaa. Talonvaltausta pidetään yhtenä kansalaisaktivismin muotona.
Suomessa ja useissa muissa maissa talonvaltaus on laitonta, sillä sen katsotaan loukkaavan rakennuksen omistajan tai haltijan hallintaoikeutta. Suomen rikoslaissa sitä koskeva säännös on nimeltään hallinnan loukkaus.
Haltuun otettua tilaa saatetaan käyttää asumistarkoituksiin tai se saatetaan valjastaa sosiaalikeskukseksi, jonka tarkoitus on tarjota esimerkiksi harjoittelutiloja yhtyeille, ateljeetiloja ja kokoontumistiloja. Joskus tavoitteena on purku-uhan alla olevan vanhan rakennuksen suojelu.