stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Idiootti (romaani)

| Idiootti> Идиот |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Fjodor Dostojevski
Kieli:  venäjä
Julkaistu:  1868–1869
Suomennos
Suomentaja:  V. K. Trast, 1929 Juhani Konkka, 1968  Olli Kuukasjärvi, 2010
Kustantaja:  Otava (1929 ja 2010) WSOY (1968)
Julkaistu:  1929
Sivumäärä:  715
ISBN:  951-0-31680-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Idiootti (ven. Идиот, Idiot) on Fjodor Dostojevskin romaani, joka ilmestyi venäjän kielellä vuonna 1868. Romaanin päähenkilö on ruhtinas Lev Nikolajevitš Myškin. Tapahtumat sijoittuvat pääasiassa Pietarin seurapiireihin.
Myškin on epilepsiaa sairastaessaan ollut pitkiäkin aikoja täysin ulkopuolisena arkielämästä, ja tästä sekä siitä syystä että hän on ympäristön mielestä naiivilla tavalla hyväntahtoinen, häntä pahansuovasti kutsutaankin idiootiksi. Idiootti sisältää myös varhaisia eksistentialistisia piirteitä. Ruhtinaan hahmossa on nähty yhteyksiä kirjailijaan muun muassa siinä, että kirjailijan kuoleman jälkeen on väitetty että Dostojevski ehkä itse sairasti epilepsiaa.
Romaanin rakenteessa voi nähdä kirjoitus- ja julkaisuolosuhteiden vaikutuksen: Dostojevskin romaanit ilmestyivät usein jatkokertomuksina lehdissä, ja lukujen päättäminen yllättävään juonenkäänteen ennakoimiseen varmisti lehden lukijoiden mielenkiinnon. Tapahtumien pyörteissä Dostojevski esittää kuitenkin myös psykologisesti tarkkanäköisen tutkielman rakkauden monimuotoisuudesta, sen kristillisistä ja romanttisista variaatioista.
Idiootti oli Dostojevskin alkuperäisen suunnitelman mukaan tarkoitettu Venäjän nousevan kapitalismin ja rahaporvariston kritiikiksi. Lopullisessa muodossaan romaanin kritiikki kohdistuu kuitenkin ennen muuta pietarilaisylimystöön, jonka laskelmoivan juonittelun ja moraalittomuuden Myškinin naiivi ja hyvätahtoinen hahmo paljastaa. Samalla romaanista kasvaa yleismaailmallinen tutkielma hyvyydestä ja kauneudesta. Myškinin sanoista "maailman pelastaa kauneus" on tullut Dostojevskin tuotannosta irrotettu monitulkintainen aforismi. Romaanin kirjoittamisen aikoihin kirjailija matkusteli Euroopassa, ja hänen siellä näkemänsä renessanssitaide teki kirjailijaan lähtemättömän vaikutuksen. Erityisen voimakkaasti Dostojevski koki Dresdenissä näkemänsä Hans Holbein nuoremman maalauksen Kristuksen ruumis haudassa. Kirjallinen malli Myškinille oli Dostojevskin ihailema Cervantesin Don Quijote, jonka surullista ja toisinaan koomista hahmoa Dostojevski piti kristillisyyden esikuvana.
Juoni > Tärkeimpiä henkilöitä

Ruhtinas Lev Nikolajevitš Myškin: 26-vuotias vanhaan köyhtyneeseen aatelissukuun kuuluva ruhtinas. Arka (ven. myš, hiiri), vaalea mies, jolla on siniset silmät ja kalpea iho. On ollut sveitsiläisessä parantolassa neljä vuotta, koska hänen epäiltiin olevaan älykkyydeltään vajaa, sillä hän sairastaa epilepsiaa (vanh. suomennoksessa kaatumatautia) sekä puhuu avoimesti ja vilpittömästi asioistaan. Häntä nimitetään tämän takia idiootiksi. Lukijalle kuitenkin selviää, että Myškin on vain liiallisen jalomielinen.
Nastasja Filippovna Baraškova: 25-vuotias kaunis, köyhtyneen aatelisperheen tytär, joka säälii ruhtinas Myškinia ja toisaalta myös rakastaa häntä. Totskin ylläpitämä "suojatti" eli tämän jalkavaimo lapsuudestaan asti. Rogožinin rakastettu. Esiintyy pääosin kirjan ensimmäisessä osassa. Hän edustaa Dostojevskin tuotannossa Kristuksen naispuolisia seuraajia kärsimyksessä ja lunastuksessa. Tähän viittaa myös sukunimi, Baraškova, (ven. barašek, karitsa).
Parfjon Semjonovitš Rogožin: 27-vuotias tummasilmäinen ja -hiuksinen mies, joka kuuluu kauppiassukuun. Hän on saanut suuren perinnön ja rakastaa Nastasja Filippovnaa. Rellestävä kauppiaanpoika.
Aglaja Ivanovna Jepantšina: 20-vuotias, kenraalin nuorin tytär ja äitinsä suosikki, kaunotar. Rakastunut Myškiniin, joka on myös rakastunut häneen.
Aleksandra Ivanovna Jepantšina: Aglajan vanhin sisar, 25-vuotias, musikaalinen.
Adelaida Ivanovna Jepantšina: Aglajan toiseksi vanhin sisar, 23-vuotias. Lahjakas taidemaalari.
Jelizaveta Prokofjevna Jepantšina: ruhtinas Myškinin kaukainen sukulainen, syntyjään ruhtinatar Myškina, sukunsa viimeinen. Aleksandran, Adelaidan ja Aglajan äiti.
Ivan Fjodorovitš Jepantšin: 56-vuotias varakas kenraali, jota arvostetaan seurapiireissä.
Ippolit Terentjev: keuhkotautia sairastava nuori mies. Kuolleen kenraalin poika.
Gavrila Ardalionits "Ganja" Ivolgin: kenraali Jepantšinin yhtiössä työskentelevä 28-vuotias mies, joka on rakastunut Aglajaan, mutta on valmis naimaan Nastasja Filippovnan 75 000 ruplasta.
Kolja Ivolgin: Ganjan nuorin veli.
Afanasi Ivanovits Totski: 55-vuotias rikas tilanomistaja, Nastasja Filippovnan "suojelija" eli hyväksikäyttäjä. Aikoo naimisiin Aglajan kanssa.
Muita suomennoksia

Idiootti.  (Suomentanut Juhani Konkka (1968). Suomennoksen tarkistanut Vappu Orlov)  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31680-6
Idiootti.  (Suomentanut Lea Pyykkö (1979))  Karisto, 2008, 8. painos.  ISBN 978-951-23-5066-7
Idiootti.  ((Idiot, 1868.) Suomentanut Olli Kuukasjärvi)  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-23972-7
Aiheesta muualla

Idiootti Gutenberg-projektissa (englanniksi)
Idiootti kokotekstinä (venäjäksi)
Idiootti kokotekstinä (englanniksi)
Aino Rajala: Idiootti, Kristus vai psykologinen tapaus? Kiiltomato.net 30.8.2006.
Väinö Immonen: Ruhtinaan kauneus, ilo, tuska ja armo[vanhentunut linkki]. Kansan uutiset, Lukupiiri 20.9.2010.
Dostojevski kirjoitti romaanin Firenzessä, talossa, joka sijaitsee Palazzo Pittiä vastapäätä.
Ihminen, sielunsa kaltainen

| Ihminen, sielunsa kaltainen> En mänska börjar likna sin själ |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Claes Andersson
Kieli:  ruotsi
Genre:  kaunokirjallisuus
Julkaistu:  1983
Suomennos
Suomentaja:  Elvi Sinervo
Kansitaiteilija:  Adam Korpak
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1983
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  220
ISBN:  951-0-12038-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ihminen, sielunsa kaltainen (ruots. En mänska börjar likna sin själ) on Claes Anderssonin kirjoittama romaani, jonka WSOY julkaisi vuonna 1983. Romaanin päähenkilö on keski-ikäinen mies, Krister Bergh, joka on psykiatri ja nelihenkisen perheen isä. Hän pyrkii teoksen aikana arvottamaan elämäänsä uudella tavalla. Kirjan tapahtumat sijoittuvat Helsingin kantakaupunkiin, Espoon Kivenlahteen ja sairaalaan, jonka nimeä ei mainita.
Claes Andersson kirjoitti kirjan alun perin ruotsiksi nimellä En mänska börjar likna sin själ. Vuonna 1983 kirja julkaistiin Elvi Sinervon kääntämänä käsikirjoituksesta suomeksi nimelle Ihminen, sielunsa kaltainen. Vuonna 1985 teos julkaistiin tanskaksi nimelle Et menneske kommer til at ligne sin sjæl. Veli-Matti Saikkosen ohjaama, vuonna 1998 Yle TV1:n Kotikatsomossa julkaistu televisioelokuva Vuoden viimeinen kesä perustuu romaaniin.
Rakenne

Teoksen alussa on sitaatti Michel Foucaultilta.
Kirja jakautuu kolmeen jaksoon. Ensimmäinen jakso on nimeltään ”Talvi, kevät”, toinen on ”Kesäpäiväkirja” ja kolmas ”Syksy, talvi”. Ensimmäinen ja kolmas jakso jakautuvat numeroituihin lukuihin, toinen jakso puolestaan on päiväkirjaromaania, jonka kukin luku on yhden päivän päiväkirjamerkintä. Ensimmäisessä ja kolmannessa jaksossa kerronta vaihtelee lukujen välillä: käytössä on kaikkitietävä kertoja ja päähenkilön kirjoittamat kirjeet.
Aiheesta muualla

Psykiatri, ihmisen kaltainen Markku Siivola. Kirjallisuuskritiikki.
Aiheesta muualla > Elokuvasta

Vuoden viimeinen kesä Elonet.
Vieraana päädramaturgi Marjatta Lohikoski – Romaanista käsikirjoitukseksi Yleisradio.
Vuoden viimeinen kesä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Idiofoni

Kiinalainen munniharppu eli kouxian on idiofoni.
Idiofoni tai autofoni on soitinluokka, johon kuuluvien soitinten ääni syntyy soittimen oman kiinteän massan (tai suurimman osan siitä) värähdellessä. Idiofoneja tehdään esimerkiksi puusta, metallista ja kiviaineksesta. Idiofoneille tunnusomaista on, että niissä ei ole erikseen määriteltävissä olevia värähteleviä osia, kuten kieliä, ilmapatsaita tai kalvoja.
Idiofoni-luokat

Idiofoni-sana tulee kreikan sanoista idios (oma) ja phone (ääni). Idiofonit kuuluvat eräänä ryhmänä Erich von Hornbostelin ja Curt Sachsin kehittämään soitinluokitukseen ja ne voidaan jakaa edelleen neljään pääluokkaan: lyönti-, näppäily-, kitka- ja tuuli-idiofoneihin.
Idiofoni-luokat > Lyönti-idiofonit

Suurin idiofoni-ryhmä ovat lyönti-idiofonit, jotka voidaan jakaa edelleen välittömästi ja välillisesti lyötäviin idiofoneihin.
Välittömästi lyötäviä idiofoneja ovat konkussioidiofonit ja perkussioidiofonit. Konkussioidiofoneja ovat esimerkiksi clavesit, kastanjetit ja lautaset. Perkussioidiofoneja ovat muun muassa triangelit, ksylofonit, kellot ja gongit.
Välillisesti lyötäviä idiofoneja ovat ravistusidiofonit eli helistimet, hammasidiofonit eli raapat ja haaraidiofonit. Helistimiä ovat esimerkiksi marakassit, sistrumit ja kaulakorut. Hammasidiofoneja ovat räikät ja guirot. Haaraidiofoneissa puolestaan on tuntosarven muotoisia osia, jotka napsahtelevat toisiaan vasten.
Idiofoni-luokat > Näppäilyidiofonit

Näppäilyidiofoneissa puiset tai metalliset kielet ovat rungon kiinteänä osana, joita näppäillään. Esimerkkejä ovat mbira, munniharppu ja soittorasia.
Idiofoni-luokat > Kitkaidiofonit

Kitkaidiofonit värähtelevät, kun niitä sivellään tai hangataan. Esimerkkejä ovat neulaviulu ja saha.
Idiofoni-luokat > Tuuli-idiofonit

Tuuli-idiofoneissa ääni syntyy, kun ilmavirta saa soittimessa olevat sauvat tai laatat värähtelemään.
I Saw Her Standing There

| ”I Saw Her Standing There” The Beatles |
| --- | --- | --- |

Tanskan painoksen kansikuva.
Kappaleen tiedot
 Albumilta: Please Please Me
 Äänitetty : 11. helmikuuta 1963
 Julkaistu: 22. maaliskuuta 1963
 Tekijä(t): John Lennon ja Paul McCartney
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: rock and roll, beatmusiikki
 Kesto: 02.55
 Levy-yhtiö: EMI
 Levymerkki: Parlophone
Please Please Men muut kappaleet
|   | ”I Saw Her Standing There” 1. | ”Misery” 2. |
I Saw Her Standing There on The Beatlesin kappale vuodelta 1963. Pitkälti basisti-laulaja Paul McCartneyn kirjoittama laulu julkaistiin yhtyeen esikoisalbumin Please Please Me avausraitana. Laulu kertoo pojasta, joka näkee tanssilattialla tytön ja huomaa tämän olevan ulkonäöltään vertaansa vailla.
Yhdysvalloissa kappale julkaistiin ”I Want to Hold Your Hand” -singlen B-puolella, ja se nousi Billboard Hot 100 -listan sijalle neljätoista. A-puolen singlenä se julkaistiin vain muutamassa maassa.
Laulun synty

Paul McCartney kirjoitti kappaleen käydessään yhä koulua kotikaupungissaan Liverpoolissa. Alun perin kappale oli nimeltään ”Seventeen”. Siihen sisältyivät lopullisen kappaleen ensimmäinen säkeistö ja kertosäe, ja se kirjoitettiin koulukirjaan. Laulu oli oletettavasti kirjoitettu Iris Caldwellille, merseybeat-muusikko Rory Stormin siskolle. Stormin johtamassa Rory Storm and the Hurricanes -yhtyeessä soitti tuolloin tuleva Beatles-rumpali Ringo Starr.
John Lennon auttoi McCartneyta viimeistelemään kappaleen syyskuussa 1962 McCartneyn asunnon olohuoneessa heidän pinnatessaan koulusta. Lennon oli mukana tekemässä kappaleen väliosaa, minkä lisäksi hän muutti laulun järjestyksessään toisen rivin Never been a beauty queen bluesmaisempaan muotoon You know what I mean. McCartney kertoi myöhemmin, että kappaleen bassokuvio otettiin Chuck Berryn vuoden 1961 laulusta ”I’m Talking About You”.
Laulun sanoitus kertoo pojasta, joka näkee tanssilattialla tytön ja huomaa tämän olevan ulkonäöltään vertaansa vailla (engl. way beyond compare). Poika päättää, ettei enää koskaan tanssi kenenkään muun kanssa. Teksti tavallaan kuvastaa nuoren ihmisen röyhkeyttä, sillä siinä ei oteta huomioon tytön mahdollista kieltäytymistä. Toisaalta poika on myös epävarma kuvaillessaan, kuinka hänen sydämensä pamppailee, kun hän kävelee tanssisalin läpi.
Nauhoitus

Kappale äänitettiin työnimellä ”Seventeen” Abbey Road -studioiden kakkosstudiossa Lontoossa 11. helmikuuta 1963. Kyseisessä maratonsessiossa äänitettiin suurin osa Please Please Me -albumin lauluista. Kappaleesta otettiin aamulla kaikkiaan yhdeksän ottoa, joista vain kolme oli kokonaisia. Ensimmäista ottoa pidettiin parhaana, joten siihen lisättiin iltapäivällä kättentaputukset. Myöhemmin tuottaja George Martin leikkasi siihen kuuluisan McCartneyn One, two, three, four! -huudon otosta numero yhdeksän. ”I Saw Her Standing There” miksattiin 25. helmikuuta.
Laulusta nauhoitettiin vielä kaikkiaan yksitoista radioversiota BBC:n ohjelmia varten. Niistä ensimmäinen äänitettiin Saturday Club -ohjelmaan 16. maaliskuuta 1963 ja viimeinen From Us to You -ohjelmaan 1. toukokuuta 1964.
Nauhoitus > Kokoonpano

Paul McCartney – laulu, bassokitara (Höfner 500/1), kättentaputukset
John Lennon – rytmikitara (Rickenbacker 325), taustalaulu, kättentaputukset
George Harrison – soolokitara (Gretsch Duo Jet), kättentaputukset
Ringo Starr – rummut (Premier), kättentaputukset
Norman Smith – äänittäjä
George Martin – tuottaja
Rakenne

Kappaleen sävellaji on E-duuri ja tahtilaji 4/4. Se etenee seuraavasti:
Intro
Ensimmäinen säe
Toinen säe
Väliosa
Kolmas säe
Neljäs säe (soolo)
Väliosa
Viides säe
Outro
”I Saw Her Standing There” oli Beatlesin ensimmäisiä nopeita, rajuja rock-kappaleita ja loi suuren kontrastin sellaisiin skifflemäisiin kappaleisiin kuin ”Love Me Do”, ”From Me to You”, ”Thank You Girl” ja ”Misery”. Paul McCartneyn soittaa kappaleessa bassoa boogie woogie -tyylillä.
McCartneyn ja Lennonin voi kuulla nauravan samalla, kun he laulavat toisen väliosan rivejä Well we danced all night/And I held her tight/And I held her hand in mine.
Julkaisu

Britanniassa ”I Saw Her Standing There” julkaistiin yhtyeen esikoisalbumilla Please Please Me, jonka julkaisi Parlophone 22. maaliskuuta 1963. Se oli albumin ensimmäinen raita. Se julkaistiin samana vuonna myös EP-levyllä The Beatles (No. 1). Yhdysvalloissa kappale ilmestyi ensimmäisen kerran ”I Want to Hold Your Hand” -singlen B-puolella 26. joulukuuta 1963 ja nousi Billboard Hot 100 -listan sijalle neljätoista. Vuonna 1964 se julkaistiin myös Yhdysvalloissa ilmestyneillä studioalbumeilla Introducing... The Beatles ja Meet The Beatles!. Kappale kuului yhtyeen konserttiohjelmistoon vuosina 1962 ja 1964.
Vuosina 1963 ja 1964 ”I Saw Her Standing There” julkaistiin A-puolen singlenä ainakin Tanskassa, Ranskassa, Kolumbiassa, Filippiineillä, Intiassa ja Etelä-Afrikassa.
Kappaleen yhdeksäs otto, josta McCartneyn alussa kuultava huuto leikattiin, ilmestyi ”Free as a Bird” -singlellä vuonna 1995. Samana vuonna Anthology 1 -albumilla julkaistiin 24. lokakuuta 1963 Tukholmassa äänitetty liveversio. Tempoltaan hieman hitaampi versio, jonka uskotaan olevan äänitetty harjoituksena Liverpoolin The Cavern Clubilla vuoden 1962 lopulla, on puolestaan julkaistu eri bootlegeillä. John Lennon ei soita siinä rytmikitaraa vaan huuliharppua. Bootlegeillä on ilmestynyt lisäksi kappaleen liveversioita, mukaan lukien kaksi esitystä Hampurin Star-Clubilta.
”I Saw Her Standing Theresta” ovat tehneet cover-version muun muassa Jerry García, Little Richard, Elton John, Jerry Lee Lewis, George Martin, Moon Martin, Anthony Newley, Tiffany ja The Tubes. John Lennon puolestaan esitti kappaleen viimeisessä julkisessa esiintymisessään yhdessä Elton Johnin kanssa. Tämä tapahtui New Yorkin Madison Square Gardenissa 28. marraskuuta 1974. Esitellessään kappaleen Lennon sanoi, että sen on kirjoittanut hänen ”etääntynyt morsiamensa Paul”.
Julkaisu > Listasijoitukset

| Valtio | Lista | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | Billboard Hot 100 | 14. | 11 | 8.2.1964 |  |
|  Yhdysvallat | Cashbox | 100. |  |  |  |
Timo Iivarinen

Timo Ensio Iivarinen (24. syyskuuta 1936 Kuopio – 7. heinäkuuta 1998) oli suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Iivarinen edusti urallaan Kuopion Palloseuraa 1954–1959 ja 1963–1964 sekä Kiffeniä 1960–1962 . Hän voitti Suomen mestaruuden KuPS:ssa 1956 ja 1958. Kaikkiaan Iivarinen pelasi 11 kauden aikana 139 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 57 maalia.
Maajoukkueessa Iivarinen pelasi yhden maaottelun vuonna 1956.
Iivarinen oli ammatiltaan kirjuri. Sotilasarvoltaan hän oli reservin luutnantti. Iivarinen harrasti nuorempana hiihtoa. Vanhempana hän oli kala- ja metsämies. Iivarisen kotikunta oli Kuopio.
Iisalmen uusikirkko

| Pyhän Ristin kirkko |
| --- | --- |
 Iisalmen uusikirkko
Sijainti:  Haukiniemenkatu 10b 74100 Iisalmi
Koordinaatit:  63°33′30.9″N, 27°10′55.6″E
Seurakunta:  Iisalmen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1933
Suunnittelija:  Eino Pitkänen
Materiaali:  Tiili ja betoni
Istumapaikkoja:  700
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Iisalmen uusikirkko tai Pyhän Ristin kirkko on arkkitehti Eino Pitkäsen suunnittelema kirkko Iisalmessa. Vuonna 1933 aloitettiin rakennustyöt, ja kirkko vihittiin 14. lokakuuta 1934. Kirkko on päätytornillinen basilika. Tiilestä ja betonista rakennettu kirkko edustaa klassismiin perustuvaa uusasiallisuutta, joka jo muistuttaa funktionalismia vaaleine seinäpintoineen. Ennen vuoden 1970 kunta- ja seurakuntaliitosta Pyhän Ristin kirkko oli Iisalmen kaupunkiseurakunnan kirkko.
Alttaritaulu on taiteilija Uuno Eskolan tekemä mosaiikkiteos ja esittää Ristiinnaulittua.
Aiheesta muualla

Iisalmen uusikirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Pyhän Ristin kirkko (Q11864433)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: seurakuntakirkko, kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Iisalmi
katuosoite: Haukiniemenkatu 10b, 74100 Iisalmi
koordinaatit: 63°33′31″N 27°10′56″E﻿ / ﻿63.55858°N 27.18218°E﻿ / 63.55858; 27.18218
Iijoen rautatie- ja maantiesilta

Iijoen rautatie- ja maantiesilta on Iin kunnan Asemankylässä aivan Iin rautatieaseman pohjoispuolella sijaitseva Iijoen ylittävä kaksikantinen teräsristikkosilta. Sillan ylempi kansi on rautatieliikenteen käytössä, ja alempi kansi on tarkoitettu ajoneuvoliikenteelle. Sillan ylemmällä kannella on sähköistetty Oulun ja Tornion välinen rautatie, ja alemmalla kannella Iin ja Yli-Iin välinen seututie 851. Teräsristikkorakenteiden ulkopuolella alemman kannen tasolla kulkee kevyen liikenteen väylä kummallakin puolella siltaa.
Silta muodostuu neljästä jänteestä, joista kaksi on yhteisiä rautatie- ja ajoneuvoliikenteelle. Sillan molemmissa päissä on lyhyet teräspalkkisillat rautatietä varten. Molemmissa päissä siltaa näiden teräspalkkisiltojen alla on ajoneuvokannelle johtavien teiden risteys. Teräspalkkisillat lepäävät toisesta päästään kivisen siltamuurin päällä, toisen pään ollessa tuettuna teräsristikkojänteeseen.
Sillan kaksi teräsristikkorakenteista keskijännettä kannattelevat sekä rautatien että maantien. Keskijänteet on tuettu keskellä jokea seisovaan kiviseen siltapilariin sekä rannalla sijaitseviin kivisiin siltamuureihin.
Silta on rakennettu 1949 Lapin sodassa tuhoutuneen sillan tilalle. Myös edellinen silta oli yhdistetty tie- ja ratasilta.
Sillan suunnittelija oli Teknillisen korkeakoulun professori, tekniikan tohtori Ossian Hannelius.
Idänsiniviiriäinen

| Idänsiniviiriäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Suku::  Siniviiriäiset Synoicus
Laji::  chinensis
Kaksiosainen nimi
 Synoicus chinensis  (Linnaeus, 1766) 
Synonyymit
 Coturnix chinensis  Excalfactoria chinensis 
Alalajit
 S. c. chinensis  S. c. colletti  S. c. lepida  S. c. lineata  S. c. novaeguineae  S. c. palmeri  S. c. papuensis   S. c. trinkutensis  S. c. victoriae  
Katso myös
   Idänsiniviiriäinen Wikispeciesissä   Idänsiniviiriäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Idänsiniviiriäinen (Synoicus chinensis) on aitokanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Kaakkois-Aasiasta ja Australiasta.
Taksonomia

Idänsiniviiriäisen sijoitus sukuihin vaihtelee lähteittäin. Se on luokiteltu kuuluvaksi viiriäisten (Coturnix), siniviiriäisten (Synoicus) tai Excalfactoria-sukuihin. Joskus sen katsotaan myös kuuluvan samaan lajiin afrikansiniviiriäisen (Synoicus adamsonii) kanssa. Alalajeja on 9 tai 10.
Koko ja ulkonäkö

Idänsiniviiriäinen voi kasvaa 12–15 cm pitkäksi. Lajin sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Idänsiniviiriäiskoiras on päälaeltaan ja kyljistään harmahtavansininen. Naama ja kurkku ovat väriltään mustat ja naamassa ja kurkussa on valkoisia juovia. Koiraan selkä on sinisen- ja ruskeankirjava. Vatsa on ruosteenruskea. Idänsiniviiriäisnaaras on yleisväritykseltään tummanruskeankirjava. Idänsiniviiriäisen pyrstö on hyvin lyhyt.
Levinneisyys ja elinympäristö

Idänsiniviiriäistä tavataan Kaakkois-Aasiassa Intiasta Kiinan eteläosiin ulottuvalta alueelta, Malaijien saaristosta ja Australiasta Pohjoisterritoriosta ja Queenslandin, Uuden Etelä-Walesin ja Victorian osavaltioista. Linnun elinympäristöä ovat kosteat ja pensaikkoiset ruohomaat, riisiviljelmät, suot ja soiden reunamaat. Laji elää tyypillisesti pieninä ryhminä, joissa on kahdesta kuuteen lintua. Idänsiniviiriäisen pääasiallista ravintoa ovat kasvien siemenet ja lisäksi se syö pieniä selkärangattomia eläimiä. Lajin pesimäkausi on sadekaudella. Pesä rakennetaan maahan ja reunustetaan ruohoilla. Naaras muunii tyypillisimmin kuudesta neljääntoista munaa.
Lemmikkilintuna

Idänsiniviiriäistä pidetään yleisesti häkki- ja lemmikkilintuna. Siitä on myös jalostettu lukuisia erilaisia värimuotoja.
Iivanaisi

| Iivanaisi Ивановское, Ivanovskoje |
| --- | --- |
 Kaprion eteläpuoliset kylät vuoden 1860 kartalla.
 Iivanaisi
 Koordinaatit: 59°42′3″N, 29°0′6″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  Kaprio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  30
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Iivanaisi (ven. Ива́новское, Ivanovskoje) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön pohjoisreunalla kolme kilometriä Kapriosta lounaaseen. Kylässä on 30 asukasta (vuonna 2010).
Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut kylä mainitaan ilmeisesti nimellä Ivankovo Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa se esiintyy muodossa Iwanofschi.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Iivanaisissa asui 504 vatjalaista. Kylässä puhuttiin itävatjaa, mutta 1900-luvun alkuun mennessä se oli jo lähes kokonaan venäläistynyt.
Iivanaisin talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Myöhemmin he kuuluivat Pietarhovin kihlakunnan Kaprion volostiin ja Kaprion ortodoksiseen seurakuntaan. Kylässä oli hautausmaa ja tsasouna. Neuvostoaikana Iivanaisi kuului Kaprion kyläneuvostoon.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan yli 200 henkeä.
Mika Ihamuotila

Mika Risto Ihamuotila (s. 7. lokakuuta 1964 Helsinki) on suomalainen Sampo Pankin ja Marimekon entinen toimitusjohtaja. Vuodesta 2015 lähtien hän on toiminut Marimekon hallituksen puheenjohtajana. Koulutukseltaan Ihamuotila on kauppatieteiden tohtori.