stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Link
Esiintymiset > 1986–1997

The Legend of Zeldassa Linkin hahmosta kerrotaan vain vähän. Link on nuori seikkailija, joka pelin ohjevihkosen mukaan pelasti Prinsessa Zeldan hovineidon Impan hirviöiden hyökkäykseltä. Hänen tehtävänään on kerätä Viisauden Triforcen palaset, pysäyttää Ganon ja vapauttaa Zelda. Pelin alkaessa Linkillä on vain vihreät vaatteet ja kilpi.
Zelda II: The Adventure of Linkissä kuudennentoista syntymäpäivänsä aattona Link hakeutuu Impan puheille, sillä hänen käteensä ilmestyy Triforcen merkki. Impa tunnistaa merkistä Linkin sankariksi, joka pystyy voittamaan Rohkeuden Triforcen itselleen ja herättämään Prinsessa Zeldan maagisesta unesta. Impa näyttää Linkille Hyrulen kuninkaallisen perheen perillisen, Zeldan, joka nukkuu ikuista unta Pohjoisessa palatsissa. Rohkeus on piilotettu Suureen palatsiin, jonne päästäkseen Linkin on voitettava kuusi muuta palatsia. Jos Link kuolee, Ganon palaa Hyruleen.
Satoja vuosia ennen The Legend of Zelda: A Link to the Pastin tapahtumia Ganon ja tämän palvelijat ajettiin pois Hyrulesta ja portti Hyruleen suljettiin. Hyrule ja Kultainen maa, tähän aikaan Ganonin hallitsema pimeä alue, erotettiin näin toisistaan.  Eräänä päivänä, hieman ennen pelin alkua, Hyrulen kuninkaan hoviin ilmestyy Agahnim, pappi ja taikuri, joka pian pääsee valtaan ja kaappaa kuusi neitoa, jotka ovat kuuden viisaan miehen jälkeläisiä. Käyttämällä neitoja oudossa rituaalissa Agahnim yrittää avata portin Kultaisen maan ja Hyrulen välille. Zelda on seitsemännen viisaan miehen jälkeläinen ja hän onnistuu lähettämään telepaattisen avunpyynnön Linkin sedälle, joka lähtee etsimään Zeldaa Hyrulen linnaan. Link seuraa setäänsä rankkasateeseen ja tapaa tämän pian haavoittuneena. Setä antaa miekkansa ja kilpensä Linkille ja uskoo tälle tehtävän Zeldan auttamiseksi.
Voittaakseen Agahnimin Linkin on saatava itselleen Mestarien miekka ja siirryttävä Pimeyden maahan etsimään kaapattuja neitoja. Myös Zelda tulee lopulta kaapatuksi ja Linkin on kohdattava Ganon pelastaakseen Zeldan ja estääkseen Hyrulen tuhoutumisen Ganonin käsissä.
The Legend of Zelda: Link's Awakeningissä oleva Link on sama kuin A Link to the Pastissä esiintyvä Link. Pelin alkutekstien mukaan Link, voitettuaan Ganonin, lähtee Hyrulesta tutkimaan muuta maailmaa ollakseen paremmin varautunut Ganonin mahdolliseen paluuseen. Link matkustaa laivalla, joka haaksirikkoutuu ja myöhemmin Link herää Koholint-saarelta, Marin-nimisen tytön pelastamana. Link saa tietää, että päästäkseen takaisin Hyruleen hänen on herätettävä Wind Fish, jättimäinen olento, joka elää saaren keskellä. Myöhemmin käy ilmi, että koko saari asukkaineen on Wind Fishin unta, joka on muuttunut todeksi. Herätettyään olennon saari asukkaineen katoaa ja koko Liisa Ihmemaassa-tyyppisen seikkailun luonne jää epäselväksi, aivan kuin Link itse olisi uneksinut tapahtumat.
Esiintymiset > CD-i-pelit

1990-luvun alussa Nintendo alkoi kehitellä SNES:lle SNES CD-ROM -lisäosaa. Ensimmäinen yhteistyökumppani projektissa oli Sony, jonka kanssa Nintendo oli tehnyt jo vuonna 1988 sopimuksen äänen ohjainpiirin tuottamisesta NES:lle. Samassa sopimuksessa sovittiin, että Sony saa oikeuden kehittää Nintendolle CD-ROM-aseman ja että SNES-pelit tulevat toimimaan Sonyn tulevalla CD-pohjaisella konsolilla. Kun Nintendolla tajuttiin että sopimus takasi Sonylle kontrollin kaikkiin julkaistaviin CD-peleihin, Nintendo vaihtoi yhteistyökumppaninsa Philipsiin. Samalla Philips sai lisenssin Nintendon pelihahmoihin, ja Philipsin CD-i:lle ilmestyikin muun muassa kolme The Legend of Zelda -peliä. Pelejä sanottiin huonolaatuisiksi, eivätkä ihailijat laske niitä kuuluvaksi pelisarjoihin.
Ensimmäisessä pelissä Linkin rooli on suurin. Link: The Faces of Evilissä Link on kuningas Harkinian linnan asukki, jolla on tylsää koska Ganon on häipynyt Hyrulesta, mutta velho Gwonam vie Linkin Khoridain saarelle jonka Ganon on vallannut. Lopulta Link Vangitsee Ganonin Khoridain kirjaan. Pelissä Link on Nintendon tekemistä peleistä poiketen toimintaa janoava, ja hän valittaa tylsyydestä. Lisäksi Link puhuu ääninäyttelijän esittämänä toisin kuin muissa Zelda-peleissä. Toisessa pelissä Zelda: The Wand of Camelon Link esiintyy vain pelin alku ja loppuvideossa (sillä pelissä pelataan prinsessa Zeldalla) eikä hänen luonteensa ole muuttunut mihinkään ensimmäisestä pelistä. Viimeisessä pelissä Zeldas Adventure Link vain mainitaan alussa, ja hän vilahtaa pelin loppuvideossa, mutta hänen ulkonäöstään ei oikein saa kunnolla selvää. Faces of Evil ja Wand of Gamelon ovat suosittuja internet-ilmiöitä muun muassa YouTubessa.
Esiintymiset > Tappelupelit

Super Smash Bros.:ssa Link on yksi kahdeksasta pelihahmosta, jotka peli tarjoaa pelattavaksi alusta lähtien. Pelin Link on Ocarina of Timen aikuinen Link. Link on pukeutunut tuttuun vihreään tunikaan ja taistelee pääasiassa miekan ja kilven avulla. Muita varusteita ovat bumerangi, koukkuhaka ja pommit. Peli ei kerro Linkistä yksityiskohtia, voitettuaan pelin Link jää nojailemaan seinään Hyrulen linnan tornissa.
Super Smash Bros. Meleessä Link on yksi 14 pelihahmosta, joilla voi pelata pelin alusta lähtien. Pelin edeltäjän tapaan pelattavana on aikuinen Link, mutta lisäyksenä aseistukseen on jousi. Pelissä on myös mahdollista aktivoida Ocarina of Time - ja Majora's Mask -peleistä tuttu nuori Link. Vanhempaan Linkiin verrattuna nuori Link on ketterämpi mutta heikompi. Myös koukkuhaan kantama on lyhyempi ja miekan sivallukset tehottomampia, mutta pommien räjähdyksien vaikutusalueet suurempia. Lisäksi nuori Link pystyy hyppäämään korkeammalle ja tekemään seinähyppyjä.
Super Smash Bros. Brawlissa Link on jälleen yksi heti pelin alussa saatavilla olevista perus taistelijoista. Tällä kertaa aikuinen Link on mallinnettu Twilight Princessistä tutun Linkin näköiseksi. Aseinaan miekan lisäksi Link kantaa mukanaan jousta, pommeja, koukkuhakaa ja Twilight Princsess -pelistä tuttua tuulten bumerangia. Pelin edetessä on myös mahdollista avata Wind Waker pelin mukaan mallinnettu Toon Link.
Soul Calibur II:ssa Link on pelin GameCube-version ainoa hahmo, jolla on heitto- ja ampuma-aseita, vieläpä kolme erilaista (pommit, jousi ja bumerangi). (Xbox-versiossa Spawnilla on myös etähyökkäyksiä.) Linkin taistelutyyli muistuttaa hänen Super Smash Bros. Melee -tyyliään, mutta useita uusia liikkeitäkin on. Link käyttää pelissä useita aseita, jotka kaikki ovat tunnettuja hänen edellisistä seikkailuistaan. Tässä pelissä Mestarien miekka ja hylialainen kilpi ovat Linkin perusaseistuksena, mutta hän voi käyttää myös muun muassa megatonnivasaraa tai peilikilpeä.
Link varusteineen pelin The Legend of Zelda kuvituksessa
The Wind Wakerin Link
The Minish Capin peukaloisen kokoinen Link mahtuu seisomaan tammenterhon alle.
Super Smash Bros. -pelissä Link voi saada käsiinsä valomiekan.
Ninon Abena

Ninon Abena (s. 5. syyskuuta 1994) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on kuulunut Kamerunin maajoukkueeseen vuosien 2015 ja 2019 maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuoden 2015 kisoissa hän ei saanut peliaikaa mutta vuoden 2019 kisoissa hän pääsi vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa.
Nauta (täsmennyssivu)

Nauta voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:
nauta (Bos taurus), märehtivä sorkkaeläin
Nauta, FABA Kotieläinjalostuksen julkaisema lehti
Nauta, kaupunki Perussa
Nauta, uuden aallon punk-yhtye
Sukunimenä

Kate Nauta (s. 1982), yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä
Walle Nauta (1916–1994), alankomaalais-yhdysvaltalainen neurotieteilijä
Yvonne Nauta (s. 1991), alankomaalainen pikaluistelija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nauta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Nightcrawler

| Nightcrawler |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dan Gilroy
Käsikirjoittaja:  Dan Gilroy
Tuottaja:   Jennifer Fox  Jake Gyllenhaal  Tony Gilroy  David Lancaster  Michel Litvak 
Säveltäjä:  James Newton Howard
Kuvaaja:  Robert Elswit
Leikkaaja:  John Gilroy
Pääosat:   Jake Gyllenhaal  Rene Russo  Riz Ahmed  Bill Paxton 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Open Road Films
Levittäjä:  Open Road Films Big Bang Media Netflix
Ensi-ilta:  5. syyskuuta 2014 (Toronto)
Kesto:  117 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  8 500 000 dollaria
Tuotto:  50 334 418 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nightcrawler on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Dan Gilroyn ohjaama ja käsikirjoittama mustan huumorin sävyttämä jännityselokuva. Jake Gyllenhaal näyttelee Lou Bloomia, joka alkaa kuvata öisin onnettomuuksia ja rikoksia ja myydä materiaalia Los Angelesin uutiskanaville. Muissa rooleissa ovat muun muassa Rene Russo, Riz Ahmed ja Bill Paxton.
Elokuvan ensi-ilta oli Toronton elokuvajuhlilla vuonna 2014. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 31. lokakuuta 2014.
Jake Gyllenhaal sai roolisuorituksestaan parhaan miespääosan Golden Globe, Bafta ja SAG-ehdokkuudet.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jake Gyllenhaal  | … |  Louis "Lou" Bloom   |
|  Rene Russo  | … |  Nina Romina    |
|  Riz Ahmed  | … |  Rick   |
|  Bill Paxton  | … |  Joe Loder   |
|  Ann Cusack  | … |  Linda   |
|  Kevin Rahm  | … |  Frank Kruse   |
|  Kathleen York  | … |  Jackie   |
|  Eric Lange  | … |  kameramies    |
|  Jonny Coyne  | … |  panttilainaamon omistaja   |
|  Michael Hyatt  | … |  etsivä Fronteiri   |
|  Michael Papajohn  | … |  vartija   |
|  Kiff VandenHeuvel  | … |  leikkaaja   |
Vastaanotto > Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kenelle | Palkinnot ja ehdokkuudet> Voitto / Ehdokkuus |
| --- | --- | --- | --- |
| British Academy Film Awards | Paras miespääosa | Jake Gyllenhaal | Ehdokkuus |
| British Academy Film Awards | Paras naissivuosa | Rene Russo | Ehdokkuus |
| British Academy Film Awards | Paras alkuperäinen käsikirjoitus | Dan Gilroy | Ehdokkuus |
| British Academy Film Awards | Paras leikkaus | John Gilroy | Ehdokkuus |
| Golden Globe | Paras miespääosa draamaelokuvassa | Jake Gyllenhaal | Ehdokkuus |
| Screen Actors Guild Awards | Paras miespääosa | Jake Gyllenhaal | Ehdokkuus |
| Writers Guild of America -palkinto | Paras alkuperäinen käsikirjoitus | Dan Gilroy | Ehdokkuus |
Aiheesta muualla

Nightcrawler Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Nightcrawler Elonet.
Nauska (taiteilija)

Nauska eli Jarmo Nauska on suomalainen valokuvaaja. Hän voitti Soundin vuoden rock-valokuvaaja-palkinnon vuonna 2014. Nauskan kuvia on julkaistu lehtien lisäksi yli sadan levyn kannessa. Hän piti rockvalokuvanäyttelyn Bar Loosessa vuonna 2013.
Aiheesta muualla

Jarmo Nauska Elonetissä.
Nigel Worthington

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 4. marraskuuta 1961 (ikä 62)
Syntymäpaikka: Ballymena, Pohjois-Irlanti
Seura
Seura: -
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1979–1981 1981–1984 1984–1994 1994–1996 1996–1997 1997–1998 |  Ballymena United  Notts County  Sheffield Wednesday  Leeds United  Stoke City  Blackpool FC Yhteensä | ei tietoa 67 (4) 338 (12) 43 (1) 12 (0) 9 (0) 469 (17) |
Maajoukkue
| 1984–1997 |  Pohjois-Irlanti | 66 (0) |
Valmennusura
1997–1999 2000–2006 2007 2007–2011:  Blackpool FC  Norwich City  Leicester City  Pohjois-Irlanti
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Nigel Worthington (s. 4. marraskuuta 1961 Ballymena, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen jalkapallovalmentaja, joka oli pelaajanakin maajoukkuetasoa.
Ura

Worthington aloitti ammattilaisuransa pohjoisirlantilaisessa Ballymena Unitedissa. Vuonna 1980 hänet valittiin Pohjois-Irlannin vuoden nuoreksi pelaajaksi. Ura jatkui tämän jälkeen Englannissa Notts Countyn riveissä. Pelaajauransa huippupäivät hän pelasi 1980-luvun ja 1990-luvun molemmin puolin Sheffield Wednesdayssa. Tämän jälkeen hän pelasi vielä kaksi kautta Leedisissa sekä yhden kauden sekä Stokessa että Blackpoolissa.
Pohjois-Irlannin maajoukkueessa Worthington pelasi 66 ottelua vuosina 1984–1997.
Valmennusuransa Worthington aloitti Blackpoolissa pelaajauransa ollessa vielä käynnissä kaudella 1997–1998. Hän tosin toimi vain vähän aikaa pelaaja-valmentajana ja keskittyi vain valmennustehtäviin.
Worthinton aloitti Bryan Hamiltonin apulaismanagerina Norwich Cityssä kaudella 1999–2000. Hamilton erosi huonosti alkaneen kauden jälkeen ja Worthington siirtyi hänen tehtäviinsä 4. joulukuuta 2000. Kauden loppuun mennessä Worthington nosti Norwichin sarjan pohjalta turvaan 15. sijalle. Seuraava kausi sujuikin jo paremmin ja Norwich City menetti nousun Englannin valioliigaan vasta ratkaisevan playoff-ottelun rangaistuspotkukilpailussa Birmingham Citya vastaan.
Worthington luotsasi Norwichin suoraan nousuun Valioliigaan kaudella 2003–2004 seuran historian ennätyspisteillä. Seuraava kausi Valioliigassa ei sujunut kuitenkaan kovin mallikkaasti. Tuloksena oli 19. sija ja 77 omiin päästettyä maalia. Putoamisen jälkeinen kausikaan ei sujunut hyvin ja 1. lokakuuta 2006 Burnleylle kärsityn 4–1 tappion jälkeen Worthingtonin ja seuran välinen sopimus purettiin. Irtisanomisestaan huolimatta Worthington lausui ylistäviä sanoja seurasta ja siellä viettämästään kuudesta vuodesta.
11. huhtikuuta 2007 Nigel Worthington nimitettiin Leicester Cityn manageriksi kauden viiden viimeisen pelin ajaksi.
1. kesäkuuta 2007 Pohjois-Irlannin jalkapalloliitto nimesi Nigel Worthingtonin Pohjois-Irlannin manageriksi. Pohjois-Irlannin selvittyä lopulta kolmanneksi EM2008-karsintalohkossaan Worthingtonin sopimusta jatkettiin vuoteen 2010 saakka. Sopimusta jatkettiin vielä lisää eteenpäin vuoden 2012 jalkapallon EM-kisojen karsintojen loppuun asti.  Lokakuussa 2011 Worthington ilmoitti jättävänsä paikkansa viimeisen Italiaa vastaan pelattavan EM-karsintaottelun jälkeen.
Nathalie Björn

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 4. toukokuuta 1997
Syntymäpaikka: Uppsala, Ruotsi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 174 cm
Seura
Seura: Everton
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013 | IK Sirius | 8 | (0) |
| 2014–2015 | AIK | 34 | (0) |
| 2016–2017 | Eskilstuna United | 39 | (0) |
| 2018–2021 | Rosengård | 68 | (4) |
| 2021– | Everton | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2013 | Ruotsi U17 | 11 | (2) |
| 2014–2016 | Ruotsi U19 | 29 | (5) |
| 2015–2018 | Ruotsi U23 | 8 | (1) |
| 2016– | Ruotsi | 37 | (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 23.7.2021.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 8.7.2022.
| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Naisten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ranska 2019 | Jalkapallo |  |
|  Pronssia | Australia & Uusi-Seelanti 2023 | Jalkapallo |  |
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | Jalkapallo |  |
Nathalie Björn (s. 4. toukokuuta 1997 Uppsala, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän voitti jalkapallon naisten alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2015 kultaa Ruotsin joukkueessa. Björn edustaa englantilaista Evertonia, johon hän siirtyi heinäkuussa 2021 kotimaansa Rosengårdista.
Björn on kesäkuun 2022 loppuun mennessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 37 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia ja pelasi avauskokoonpanossa kahdessa ottelussa sekä tuli vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa.
Nkhata Bayn piirikunta

| Nkhata Bayn piirikunta |
| --- | --- |
 Koordinaatit: 11.6081°S, 34.2976°E 
Valtio:  Malawi
Alue:  Pohjoinen
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Nkhata Bay (11 269 as., 2008)
Pinta-ala  ():  4 071 km²
Väkiluku (2008)  ():  215 800
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  MW-NB
Nkhata Bayn piirikunta on yksi Malawin aluejaon 28 piirikunnasta. Piirikunta on osa Malawin Pohjoista aluetta ja rajoittuu idässä Malawijärveen (Njassajärvi), etelässä Nkhotakotan, lännessä Mzimban piirikuntaan ja sen Mzuzun kaupunkiin sekä pohjoisessa Rumphin piirikuntaan.
Piirikunnan sijainti Malawissa.
Malawijärven rantaa Nkhata Bayssä.
Kylää Nkhata Bayn piirikunnan ylänköalueella.
Piirikunnan pinta-ala on 4 071 neliökilometriä. Väkiluku on kehittynyt väestönlaskentojen mukaan seuraavasti: 97 900 as. (1977), 130 200 as. (1987), 164 800 as. (1998) ja 215 800 as. (2008). Vuoden 2012 väkilukuarvio oli 244 537 as. Piirikunnan keskus on Nkhata Bayn kaupunki (11 269 as., 2008), joka sijaitsee Malawijärven länsirannalla.
Nkhata Bayn piirikunta on viljelypinta-alaltaan Malawin kolmanneksi suurin teealue (teeviljelmiä kuitenkin vain 6,5 km²). Pääosin tuotetaan mustaa teetä. Teen valmistuksessa hyödynnetään usein maan laajan tupakantuotannon laitteita ja seurataan tarkoitukseen kehitettyä Laurie-teeprosessointitapaa.
Aiheesta muualla

Members of parliament (from Nkhata Bay district) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (parliament.gov.mw)
Malawin alueet ja piirikunnat
| --- | --- |
Pohjoinen alue:    Chitipa | Karonga | Likoma | Mzimba | Nkhata Bay | Rumphi
Keskinen alue:    Dedza | Dowa | Kasungu | Lilongwe | Mchinji | Nkhotakota | Ntcheu | Ntchisi | Salima
Eteläinen alue:    Balaka | Blantyre | Chikwawa | Chiradzulu | Machinga | Mangochi | Mulanje | Mwanza | Neno | Nsanje | Phalombe | Thyolo | Zomba
My Wave

| ”My Wave” Soundgarden |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Superunknown
 Äänitetty : heinä–syyskuu 1993 Bad Animals Studio, Seattle
 Julkaistu: lokakuu 1994
 Tuottaja(t): Michael Beinhorn, Soundgarden
 Tyylilaji: grunge
 Kesto: 05.12
 Levy-yhtiö: A&M
Soundgardenin muut singlet
| ”Black Hole Sun” 1994 | ”My Wave” 1994 | ”Fell on Black Days” 1994 |
My Wave on Soundgardenin Australiassa julkaisema single , joka julkaistiin vuonna 1994 albumilta Superunknown. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo. Kappaleen ovat kirjoittaneet Chris Cornell ja Kim Thayil.
Kappaletta käytettiin kokoelma-albumilla "MOM" (Music For Our Mother Ocean) vuonna 1996. Sitä käytettiin "Endless Summer II" -elokuvan trailerissa.
Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Calgaryssä , Kanadassa ja sen kokosi Henry Shepherd.
Kappaleet

My Wave – 5.12 (säv. Cornell/Thayil)
Aiheesta muualla

Discogs
Albumi My Wave Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Nazareth (albumi)

| Nazareth Nazareth |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: tammikuu 1971
 Tuottaja(t): David Hitchcock
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 40.21
 Levy-yhtiö: Pegasus  Philips  Warner Bros. 
Nazarethin muut julkaisut
| -  | Nazareth 1971 | Exercises 1972 |
Nazareth on samannimisen yhtyeen ensialbumi vuodelta 1971. Tyyliltään se edustaa blues-vaikutteista hard rockia.
Albumi sai hyvän vastaanoton kriitikoilta, vaikka ei ollutkaan myynnillinen menestys Britanniassa. Singlenä julkaistut "Dear John" ja "Morning Dew" saivat jonkin verran listamenestystä muun muassa Ranskassa ja Saksassa, minkä ansiosta yhtye pääsi kiertämään Eurooppaa laajemmalti. Pohjois-Amerikassa Warner Bros julkaisi "Morning Dew" -kappaleen editoituna versiona mutta ilman menestystä.
Albumin ovat julkaisseet remasteroituna muun muassa Castle (1999), Eagle Records (2002) ja Salvo (2009 yhdessä Exercises-albumin kanssa).
Kappaleet

Witchdoctor Woman (Charlton/McCafferty) - 4:09
Dear John - 3:48
Empty Arms, Empty Hearts - 3:15
I Had A Dream - 3:23
Red Light Lady - 6:00
Fat Man - 3:25
Country Girl - 4:05
Morning Dew (Dobson/Rose) - 7:06
The King Is Dead - 4:47
kaikki kappaleet Agnew/Charlton/McCafferty/Sweet ellei toisin mainita
Kappaleet > Castlen 1999 remasteroidun version bonuskappaleet

Friends (b-puoli) - 3:25
Spinning Top (vaihtoehtoinen versio) - 2:48
Dear John (vaihtoehtoinen versio) - 2:44
Morning Dew (vaihtoehtoinen versio) - 4:51
Friends (vaihtoehtoinen versio) - 3:25
Kappaleet > Eaglen 2002 30-vuotisjuhlapainoksen bonuskappaleet

Friends (b-puoli)
Dear John (single-versio)
Morning Dew (vaihtoehtoinen editoitu versio)
Friends (vaihtoehtoinen versio)
Morning Dew (laajennettu single-versio)
Witchdoctor Woman (ennenjulkaisematon versio)
Muusikot

Dan McCafferty: laulu
Manny Charlton: kitara, taustalaulu
Pete Agnew: basso, laulu
Darrell Sweet: rummut, taustalaulu
sekä:
Dave Stewart: kosketinsoittimet
Pete Wingfield: kosketinsoittimet
Pete York: perkussio
B. J. Cole: steel-kitara
Colin Fretcher: jousisovitukset
Nkeiru Okoye

Nkeiru Okoye (s. 1972 New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä.
Okoye voitti 13-vuotiaana ensimmäisen palkinnon kansallisessa sävellyskilpailussa. Hän sai kandidaatin arvon sävellyksessä ja musiikin teoriassa Oberlinin musiikkikonservatoriosta. Maisterin ja filosofian tohtorin arvot sävellyksessä ja musiikin teoriassa hän sai Rutgersin yliopistosta. Okoyen teoksia ovat esittäneet lukuisat sinfoniaorkesterit eri puolilla Yhdysvaltoja. Hänen tunnettujen sävellystensä joukossa ovat Voices Shouting Out (2002), Phillis Wheatley (2005), African Sketches (2007–2008), Songs of Harriet Tubman (2007–2008), Brooklyn Cinderella (2011), ooppera Harriet Tubman: When I Crossed That Line to Freedom (2014) ja Invitation to a Die-In (2017).
Okoye on johtanut musiikin teorian ja sävellysten laitosta New Yorkin osavaltionyliopistossa (New Paltz).
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Nigel de Jong

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Nigel de Jong
Syntymäaika: 30. marraskuuta 1984 (ikä 39) 
Syntymäpaikka: Amsterdam, Alankomaat
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 174 senttimetriä
Junioriseurat
1993–2001:  Ajax
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2002–2006 2006–2009 2009–2012 2012– |  Ajax  Hamburger SV  Manchester City   AC Milan | 96 (8) 66 (2) 104 (2)  25 (3) |
Maajoukkue
| 2004–2015 |  Alankomaat | 81 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. lokakuuta 2012.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. heinäkuuta 2018.
Nigel de Jong (s. 30. marraskuuta 1984 Amsterdam, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka on edustanut seuratasolla muun muassa saksalaista Hamburger SV:tä, englantilaista Manchester Cityä ja italialaista AC Milania.
Nigel de Jong on entisen jalkapalloilijan Jerry de Jongin poika. Hän aloitti  Amsterdamin Ajaxin junioriryhmässä jo nuorena poikana, ja debytoi edustusjoukkueessa jo 17-vuotiaana lokakuussa 2002. Oikeajalkainen de Jong pelasi sekä keskikentällä että puolustuksessa, mutta myöhemmin sai yhä vähemmän peliaikaa. Ajaxissa hän voitti Alankomaiden pääsarjamestaruuden vuonna 2004. 26. tammikuuta 2006 hän siirtyi Saksaan Hamburger SV:hen.
Tammikuussa 2009 de Jong siirtyi Englannin Valioliigan Manchester Cityyn. City oli ostanut jo uuden rikkaan sheikkiomistajansa Sulaiman Al Fahimin aikana jo kesällä muun muassa Robinhon Real Madridista. Tammikuussa ennen de Jongia joukkueeseen oli liittynyt jo Wayne Bridge ja Craig Bellamy. De Jong teki ensimmäisen maalinsa Manchester Citylle 1.5.2011 West Hamia vastaan.
Maajoukkueessa Nigel de Jong pelasi 81 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän debytoi 31. maaliskuuta 2004 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Polvivamma esti de Jongin pääsyn maajoukkueeseen Saksassa pidetyissä MM-kisoissa vuonna 2006. Vaivan jälkeen hän kuitenkin jatkoi hyviä esityksiään ja tuli valituksi Marco van Bastenin joukkueeseen EM-kisoihin 2008. Hollanti eteni kisoissa puolivälieriin asti, jossa joukkue koki jatkoaikatappion Venäjälle.