stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tejen (kaupunki)

| Tejen |
| --- | --- |
 Tejen
 Koordinaatit: 37°22′51″N, 60°30′4″E 
Valtio:  Turkmenistan
Maakunta:  Ahalin maakunta
Piirikunta:  Tejenin piirikunta
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2024):  67 000
Tejen on kaupunki ja samannimisen piirikunnan hallinnollinen keskus Ahalin maakunnassa Turkmenistanissa. Se sijaitsee Tejenjoen muodostamalla keidasalueella 217 kilometriä Aşgabatista kaakkoon. Kaupungin asukasmääräksi arvioitiin 67 000 henkeä vuonna 2024.
Tejenin kautta kulkee Türkmenbaşysta Türkmenabatiin johtava maantie ja rautatie, josta haarautuu maantie ja rautatie Sarahsiin ja edelleen Iranin Mašhadiin. Kaupungissa on kemian, puuvilla-, kevyttä, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Vuonna 2005 avattiin Türkmenhimiýa-yhtiön ureatehdas. Ympäröivällä maaseudulla viljellään vehnää, puuvillaa ja viinirypäleitä sekä harjoitetaan karjanhoitoa. Seutu on kuuluisa meloneistaan.
Timokratia

Timokratia on valtiomuoto, jossa valta jakautuu omaisuuden määrän perusteella. Sana tulee kreikan sanoista timē / τιμή, joka tarkoittaa kunniaa, sekä -kratia, joka tarkoittaa valtaalähde?.
500-luvulla eaa. Ateena on toiminut nigratian perustein.
Timokratia on sukua plutokratialle, joka tarkoittaa rahavaltaa. Timokratia ja politeia ovat lähellä toisiaan. Näihin verrattuna rahvaanvaltaa tarkoittava demokratia oli antiikissa halventava käsite.lähde?
Roskaruoka

Pitsaa pidetään usein roskaruokana.
Roskaruoka on yhdysvalloissa keksitty termi ruoalle, jossa on paljon kaloreita mutta vain vähän ravinteita. Esimerkiksi pitsaa, jäätelöä, keksejä sekä sämpylästä, pihvistä ja yleensä myös vihanneksista koostuvaa hampurilaista kutsutaan usein  roskaruoaksi.
Roskaruoan määritelmää saattaa sisältyä myös se, että kyse on teollisesta valmisruoasta.
Roskaruoka-sanan alkuperäinen englanninkielinen nimitys on junk food (engl. junk, 'hylätty tai vanha tavara, joka on tarpeetonta tai arvotonta; roju').
Roskaruoan vastakohtana käytetään usein termiä kotiruoka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roskaruoka Wikimedia Commonsissa
Garp

| Garp |
| --- | --- |
 Suvun vaakuna
Perustaja:  Anders Garp
Garp oli saksalaisperäinen, Suomessa vaikuttanut rälssisuku. Se on tullut Varsinais-Suomeen jo 1300-luvulla. Suomessa on ollut kaksi Garp-nimistä sukuhaaraa, jotka eivät välttämättä olleet sukua toisilleen.
Mynämäen Garp

Suvun ensimmäinen jäsen, Tore Garper, mainitaan 1367 pantin yhteydessä Ahvenanmaalla. Nimestä päätellen hän oli Anders Garpin sukulainen, isä tai veli.
Anders Garp oli sinettitodistajana Turussa 1373. Vuonna 1376 hänestä sanotaan ”Bo Jonssons fogadhe i Löpsta”, mikä viittaa Lepistön kylään Mynämäen pitäjässä. Viimeinen maininta Anders Garpista on vuodelta 1387 Tukholmassa, jolloin hän luovutti maata Suomessa. Garp omisti Storgården-nimisen tilan Laitilan pitäjässä, Viiasten Taivassalon pitäjässä ja omaisuutta Vehmaan pitäjässä. Hän oli luultavasti naimisissa ainakin kaksi kertaa sillä hänen lastensa ikäero oli suuri.
Anders Garpin poika Jöns mainitaan vuosien 1373 ja 1407 välisenä aikana. Jöns Garpin poika Gregers mainitaan vuosien 1417 ja 1449 välillä ja vuonna 1450 hän oli jo kuollut. Nimeltä tuntematon poika mainitaan mahdollisesti 1402.
Storgårdin Garp

Toinen Garp-suku on niinsanottu Storgårdin suku Laitilasta. Sen esi-isä oli Valdemar, jonka puoliso luultavasti oli Katarina Rötkersdotter Djäkn-sukua. Valdemarin lapsia olivat Jaakob, Anna, Magnus ja Ingeborg.
Magnus Garp oli Mynämäen kirkkoherra. Hän panttasi vuonna 1458 pääkartanonsa Sauvon Koskessa langolleen ritari Olavi Tavastille, sillä hän tarvitsi rahaa voidakseen lähteä piispa Olavin kanssa toivioretkelle Roomaan.
Jaakob Garpin poika oli asemies Hartikka Jaakonpoika Garp (k. 1486 tai 1487), joka toimi myös kihlakunnantuomarina ja laamannina. Hänet tunnetaan myös Laitilan kirkon rakentajana.
Ingeborgin puoliso oli ritari Olavi Niilonpoika Tavast, joka toimi linnanvoutina Hämeen linnassa vuosina 1435–1460.
Tuomiopäivä

Michelangelo, Viimeinen tuomio, 1541.
Tuomiopäivä tai viimeinen tuomio on joissain uskonnoissa viimeisen tuomion päivä. Eräissä uskonnoissa maailmanloppuun liittyy jumalan tai jumalien tuomio vastustajilleen.
Kristinuskon näkemys tuomiopäivästä

Sana tuomiopäivä perustuu suomalaisessa kulttuurissa lähinnä kristillisen käsitykseen maailmanlopusta. Kristinuskon mukaan Jumala tuomitsee ihmiset viimeisellä tuomiolla toisaalta sen mukaan, miten kukin on elänyt maan päällä, ja toisaalta sen mukaan keiden nimet on kirjoitettu elämän kirjaan. Taivaaseen pääsevät saavat tunnustusta hyvistä teoistaan, kadotukseen joutuvia sen sijaan rangaistaan laiminlyönneistään. Tuomio on ikuinen.
Jeesuksen opetuksen mukaan kukaan ei tiedä, milloin tuomiopäivä koittaa, ei edes Jeesus itse, vaan yksin Isä. Tästä huolimatta kristinuskon piirissä on kautta aikojen pyritty ennustamaan maailmanlopun päivämäärää tutkimalla erilaisia Raamatun kirjoituksia.
Raamatun Johanneksen ilmestyksen mukaan arkkienkeli Mikael sitä ennen tuhoaa vastustajansa Saatanan Harmageddonin taistelussa.
Islaminuskon näkemys tuomiopäivästä

Islamiin kuuluu usko elämän jatkumisesta tuonpuoleisessa maailmassa. Ihminen joutuu joko Helvettiin tai Paratiisiin sen mukaan, miten kukin tuomitaan viimeisellä tuomiolla. Koraanissa toistuvana aiheena on lupaus hurskaita odottavasta Paratiisista (Janna), joka on nautintojen ylenpalttinen tyyssija. Vielä yleisempi on varoitus uskottomia odottavasta Helvetistä (Jahannam), jonka kauhuista kirja antaa konkreettisia esimerkkejä. Islamilainen eskatologia on värikästä ja perustuu sekä Koraaniin että islamilaiseen perimätietoon, joka löytyy 800-luvulla kirjatuista haditheista.
Kuoltuaan ihminen saa hautaansa kaksi vierasta. He ovat enkelit nimeltä Munkar ja Nakir (منكر ونكير). Nämä kuulustelevat kuollutta hänen uskostaan Muhammediin ja kiduttavat häntä, jos vastaukset eivät kelpaa. Uskottomien kidutus alkaa heti kuoleman jälkeen. Uskovat sen sijaan saavat nähdä jo välähdyksen Paratiisista.
Tuomiopäivästä tiedetään varmasti vain se, että päivä on perjantai. Sahih al-Bukhari sisältää haditheja, jotka sisältävät luettelon lopun ajan ennusmerkeistä.
Lopun aikojen tuloa ennakoi Antikristuksen (ad-Dajjal) saapuminen. Muhammedin mukaan Antikristuksella on vain yksi silmä, ja  hänen otsaansa on kirjoitettu sana kafir (uskoton). Antikristus saapuu Konstantinopolin valloituksen jälkeen ja saa kannattajia Iranin juutalaisista.
Sodan Antikristusta vastaan aloittaa Mahdi, joka tuo mukanaan oikeudenmukaisuuden ja ajaa pois vääryyden.  Jeesus palaa nyt maan päälle yhdessä Mahdin kanssa sotimaan muslimina roomalaisia ja Antikristusta vastaan. Hän laskeutuu valkoiseen minareettiin Damaskoksen itäosassa, surmaa ad-Dajjajn, särkee ristit, tappaa siat ja lopettaa jizya-veron tarpeettomana, koska kristittyjä tai juutalaisia ei enää ole.  Hän voittaa myös Gogin ja Magogin. Jeesus kuolee ennen Viimeistä tuomiota, ja hänet haudataan Medinaan Muhammedin viereen.
Islaminuskon näkemys tuomiopäivästä > Viimeinen tuomio

Varsinainen viimeinen tuomio tapahtuu, kun maailmanhistoria loppuu ja kuolleet nousevat haudoistaan Jumalan eteen tuomittaviksi.  Ihmiset nousevat sellaisina kuin heidät on luotu: alastomina ja vailla ympärileikkausta. Jokaisen hyvät ja pahat teot on kirjattu kirjaan, jota tuomitut itse pitelevät. Tekoja vertaillaan laskemalla yhteen niiden painot enkeleiden Gabriel ja Mikael valvoessa. Tuomio tapahtuu niin, että kukin pannaan kävelemään Helvetin tulen yläpuolella olevaa siltaa (sirat) pitkin. Sillan kansi on terävämpi kuin miekka ja ohuempi kuin hius. Ne, joiden synnit ovat painavampia kuin hyvät teot, menettävät tasapainonsa ja syöksyvät Helvettiin. Hurskaat selviytyvät ja pääsevät Paratiisiin. Tarina sillasta on tullut islamiin Iranin zarathustralaisuudesta.
Tuomiopäivä kulttuurissa

Viimeinen tuomio, Michelangelon kattofresko Sikstuksen kappelissa Vatikaanissa
Armageddon-elokuva
Deep Impact -elokuva
Kummeli on tehnyt hevimusiikkia parodioivan kappaleen "Tuomiopäivä".
Terminator 2 – Tuomion päivä -elokuva.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tuomiopäivä Raamatussa
Yle Elävä arkisto: Maailmanlopun meininkiä
Maailmanloppu ja lopun ajat kristillisessä eskatologiassa
Antikristus | Apokalypsi | Eskatologia | Danielin kirja | Harmageddonin taistelu | Ilmestyskirja | Jeesuksen toinen tuleminen | Pedon luku | Tuhatvuotinen valtakunta | Tuomiopäivä | Vihan ja ahdistuksen aika | Väärä profeetta | Ylöstempaus
Kuolemanenkeli Israfil puhaltaa pasuunaan Viimeisen tuomion merkiksi.
Bielke

Bielke (myös Bjelke) on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 8, vapaaherrallinen suku numero 6 ja kreivillinen suku numero 29. Nimi Bielke tuli suvun käyttöön vasta 1500-luvulla vaakunan mukaan, jossa on kaksi kullanväristä poikkihirttä (ruots. bjälke) sinisellä pohjalla.
Tunnettuja suvun jäseniä ovat:
Nils Kettilsson (Bielke) mainittu 1295–1304, ritari
Ture Kettilsson (Bielke) mainittu 1283–1322, valtaneuvos
Eerik Turenpoika Bielke (vanhempi) kuollut noin 1328, valtaneuvos, diplomaatti ja ritari
Bengt Turesson (Bielke)  mainittu  1341–1358, valtaneuvos
Nils Turesson (Bielke) kuollut 1364, marski
Sten Bengtsson (Bielke), kuollut 1408, marski
Ture Bengtsson (Bielke) d.y. kuollut noin 1414, ritari ja valtaneuvos
Ture Stensson (Bielke), kuollut 1425, ruotsalainen laamanni
Birgitta Stensdotter (Bielke) (kuollut noin 1462),  Kustaa Vaasan isoäiti
Sten Turesson (Bielke), kuollut 1431, ruotsalainen valtaneuvos
Ture Turesson (Bielke), kuollut noin 1490, valtaneuvos ja marski
Eerik Tuurenpoika Bielke, kuollut 1511, ritari ja valtaneuvos
Anna Eriksdotter (Bielke) kuollut noin 1525, Kalmarin linnan päällikkö
Barbro Eriksdotter (Bielke), kuollut 1553
Axel Eriksson (Bielke), kuollut 1559, ritari ja valtaneuvos
Ture Eriksson (Bielke) kuollut 1533/34 ritari ja valtaneuvos
Ture Pedersson (Bielke) (noin 1514–1577), ruotsalainen valtaneuvos
Nils Pedersson (Bielke), kuollut 1550
Johan Axelsson Bielke kuollut 1576, valtaneuvos
Hogenskild Bielke (1538–1605), ruotsalainen valtaneuvos
Claes Bielke (1544–1623), ruotsalainen valtaneuvos
Ture Nilsson Bielke (1548–1600)
Svante Turesson Bielke (1567–1609) , vapaaherra, valtakunnankansleri
Gunilla Bielke (1568–1597),  Juhana III:n puoliso
Nils Tuurenpoika Bielke (1569–1639), edellisen veli, vapaaherra, valtaneuvos
Ebba Bielke (1570–1618),
Sten Svantesson Bielke (1598–1683), ruotsalainen valtaneuvos
Sten Nilsson Bielke (1624–1684), ruotsalainen amiraali
Nils Bielke (1644–1716),  kreivi
Carl Gustaf Bielke (1683–1754) kenraali
Ture Gabriel Bielke (1684–1763), kenraali
Nils Bielke (1706–1765), kreivi, paavin virkamies
Sten Carl Bielke (1709–1753), ruotsalainen vapaaherra
Nils Adam Bielke (1724–1792), valtaneuvos
Ture Bielke (1742–1792), vapaaherra, osallistui Kustaa III:n murhaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bielke Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia
Federico Bahamontes

| Federico Bahamontes |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Federico Martin Bahamontes
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1928
Kuollut: 8. elokuuta 2023 (95 vuotta)
Kansalaisuus:   Espanja
Pyöräilijä
Lempinimi:  Toledon kotka
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  mäkimies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1954 1955 1956 1957 1958 1959 1960 1961 1962–1965:  Mondia Terrot-Hutchinson  Girardengo-ICEP  Mobylette-Caobania  Faema-Guerra  Condor Faema VOV Margnat-Palona
Suurimmat voitot
 Ranskan ympäriajo 1959, 7 etappia Ranskan ympäriajo, mäkikilpailu 1954, 1958, 1959, 1962, 1963, 1964 Espanjan ympäriajo, mäkikilpailu 1957. 1958, 3 etappia Italian ympäriajo, etappi 
 Tiedot päivitetty: 8.8.2023 
Federico Martín Bahamontes (9. heinäkuuta 1928 Santo Domingo-Caudilla, Toledo, Espanja – 8. elokuuta 2023) oli espanjalainen maantiepyöräilijä, joka voitti vuoden 1959 Ranskan ympäriajon. Hän loi menestyksekkään uran myös Tourin ulkopuolella ja sijoittui muun muassa Espanjan ympäriajossa toiseksi vuonna 1957.
Bahamontes sijoittui vielä vuonna 1963 Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun toiseksi ja vuonna 1964 kolmanneksi. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista mäkiajajista ja hän voittikin Ranskan ympäriajon mäkikilpailun kuusi kertaa. Tämän ennätyksen rikkoi vasta Richard Virenque vuonna 2004.
Saavutuksia

Ranskan ympäriajo:
1954 mäkikilpailun voitto, etapilla 12 toinen
1956 kokonaiskilpailussa neljäs, mäkikilpailussa toinen, etapilla 4 a kolmas
1958 kokonaiskilpailussa kahdeksas, mäkikilpailun sekä etappien 14 ja 20 voitto, etapilla 18 toinen
1959 kokonais- ja mäkikilpailun sekä etapin 15 voitto, etapilla 17 toinen, etapilla 13 kolmas
1962 kokonaiskilpailussa 14., mäkikilpailun ja etapin 13 voitto, etapilla 19 kolmas
1963 kokonaiskilpailussa toinen, mäkikilpailun ja etapin 15 voitto, etapilla 17 toinen, pistekilpailussa sekä etapeilla 13 ja 19 kolmas
1964 kokonaiskilpailussa kolmas, mäkikilpailun sekä etappien 8 ja 16 voitto, etapilla 20 toinen
Espanjan ympäriajo:
1955 etapilla 2 toinen
1956 kokonaiskilpailussa neljäs, mäkikilpailussa toinen, etapilla 13 a kolmas
1957 kokonaiskilpailussa toinen, mäkikilpailun ja etapin 3 voitto, pistekilpailussa ja etapilla 13 kolmas
1958 kokonaiskilpailussa kuudes, mäkikilpailun voitto
1959 etapin 4 voitto, etapilla 1 b kolmas
1960 etapin 13 voitto, etapilla 14 toinen
1965 kokonaiskilpailussa kymmenes
Italian ympäriajo:
1956 etapeilla 5 b ja 14 toinen
1958 kokonaiskilpailussa 17., etapin 4 voitto
Sveitsin ympäriajo:
1959 kokonaiskilpailussa kolmas, mäkikilpailun sekä etappien 3 b ja 5 voitto
Katalonian ympäriajo:
1955 kokonaiskilpailussa viides, etappien 6 b ja 9 voitto
Dauphiné Libéré:
1962 kokonaiskilpailussa neljäs
1963 kokonaiskilpailussa viides, mäkikilpailun voitto
1964 kokonaiskilpailussa kuudes
Tour de Romandie:
1962 etapin 3 voitto
1963 kokonaiskilpailussa toinen
Grand Prix du Midi Libre:
1964 etapin 5 voitto
Asturian ympäriajo:
1955 kokonaiskilpailun ja etapin 6 voitto
1957 kokonaiskilpailun ja etapin 1 voitto
Levanten ympäriajo: 1957 etapin 3 a voitto
Vuelta Mallorca: 1954 etapin 3 a voitto
Sardinian ympäriajo: 1961 etapin 4 voitto
Tour de Los Portos: 1955 voitto
Côte Nizza-Mont Agel: 1954 voitto, 1961 voitto
Côte Monaco-Mont Agel: 1955 voitto, 1961 voitto
Côte Mont Faron: 1955 voitto, 1957 voitto, 1962 voitto, 1964 voitto
Côte d'Arrate: 1958 voitto, 1959 voitto, 1960 voitto, 1961 voitto, 1962 voitto
Côte d'Al Naranco: 1964 voitto
Côte de Montjuich: 1965 voitto
Antequera-Cabra-Antequera: 1959 voitto
Circuit du Provençal: 1965 voitto
Maantieajon MM-kilpailu: 1961 17.
Espanjan maantiepyöräilymestari: 1958
Agrihan

Agrihan
Sateelliittikuva Agrihanista
| --- | --- |
Sijainti:  Pohjoissaaret Pohjois-Mariaanit
Saariryhmä:  Mariaanit
Korkein kohta:  965 m
Pinta-ala:  47 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Agrihan on asumaton tuliperäinen saari Pohjois-Mariaaneilla. Se sijaitsee 62 kilometrin päässä Paganista ja 102 kilometrin päässä Asuncionista.
Agrihanin pinta-ala on 47 km², ja rantaviivaa kertyy 24,6 kilometriä.
Agrihan muodostuu Pohjois-Mariaanien suurimmasta kerrostulivuoresta. Se kohoaa 965 metriin merenpinnasta, joten se on Pohjois-Mariaanien korkein kohta. Viime purkaus sattui vuonna 1917. Hallinnollisesti saari on osa Pohjoissaarten kuntaa.
Luonnonkatastrofin uhan vuoksi Agrihanin väestö jouduttiin vuonna 1990 evakuoimaan Saipanille. Ennen sitä Anatahanin, Alamaganin ja Agrihanin yhteenlaskettu väkiluku oli ollut 266. Osa asukkaista on myöhemmin palannut, ja syyskuussa 2005 saarella oli yhdeksän asukasta.lähde? Vuosien 2000 ja 2010 väestönlaskentojen aikaan ihmisasutusta ei ollut.
Afouène Gharbi

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 15. lokakuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Béja, Tunisia
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 senttimetriä
Seura
Seura:  Aschat SC
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2006 2006–2010 2010– |  Olympique de Béja  ES Sahel  Aschat SC |  ? (4) 7 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 5. joulukuuta 2009.
Afouène Gharbi (arab. عفوان الغربي‎, s. 15. lokakuuta 1980 Béja, Tunisia) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Libyan valioliigassa pelaavaa Aschatia.
Ura

Gharbi edusti synnyinkaupunkinsa seuraa Olympique de Béjaa, joka nousi kauden 2005-2006 päätteeksi Tunisian pääsarjaan. Hän pelasi joukkueessa aina joulukuuhun saakka, jolloin Tunisian pääsarjan kärkijoukkueisiin kuuluva ES Sahel osti pelaajan riveihinsä. Gharbi ei ole kuitenkaan saanut yhtä paljon peliaikaa, mutta oli muun muassa ratkaisemassa Afrikan Mestarien liigan voittoa joukkueelleen tehtyään loppuottelun avausmaalin Al-Ahlia vastaan.
16. tammikuuta 2010 Gharbi allekirjoitti puolenvuoden sopimuksen libyalaisseura Aschatin kanssa.
Saavutukset

Afrikan Super Cup: 2008
Afrikan Mestarien liiga: 2007
Tunisian-mestaruus: 2007
Focke-Achgelis Fa 284

| Focke-Achgelis Fa 284 |
| --- | --- |
Tyyppi:  kuljetushelikopteri
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Focke-Achgelis
Pääkäyttäjät:  Luftwaffe (suunniteltu)
Valmistusmäärä:  1 
Focke-Achgelis Fa 284 oli saksalainen suunniteltu kaksiroottorinen kuljetushelikopteri (voidaan lukea tosin myös multikopteriksi, koska kopterissa oli kaksi erillistä roottoria). Heinrich Focke suunnitteli sen yhteistyössä ranskalaisen Bréguet -lentokonetehtaan kanssa. Kopterilla olisi ollut mahdollista kuljettaa lähteestä riippuen 3 000–4 500 kilogramman kuormia. Suunniteltu moottorityyppi vaihtelee eri lähteissä BMW 821A:n ja BMW 801:n välillä. Kone olisi rakennettu Focken suosiman tyylin mukaan, eli siinä olisi kaksi roottoria ja tavanomainen peräsin. Kaksipaikkainen ohjaamo olisi ollut rungon keskellä, ja eturunko olisi ollut päällystämätön, joka parantaisi näkyvyyttä rungon alla kuljetettavaan kuormaan. Moottorit olisi asennettu eturungon moottorikoteloihin. Koneen rakentaminen eteni hitaasti, mutta prototyyppi saatiin jo melkein valmiiksi 1945, mutta se ei ehtinyt lentää kertaakaan.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Pituus: &&&&&&&&&&&&&018.060000018,6 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&037.030000037,3 m
Hyötykuorma: &&&&&&&&&&&03000.&&&&003 000 kg (ulkoinen)
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × BMW 801 -tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&01200.&&&&001 200 kW (&&&&&&&&&&&01600.&&&&001 600 hv) per moottori
Roottori: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × halkaisija &&&&&&&&&&&&&016.&&&&0016 m, pinta-ala &&&&&&&&&&&&0201.&&&&00201 m²
Suoritusarvot
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0230.&&&&00230 km/h
Sydänmaa (Tuulos)

Sydänmaan kylää Sydänmaantien varrella.
Sydänmaa on Hämeenlinnassa,Tuuloksen pitäjässä sijaitseva kylä. Se sijaitsee keskeisellä paikalla valtatien 12 pohjoispuolella molemmin puolin valtatie 10:tä.
Tuuloksen kylät
Juttila
Karutta
Lakkola
Pohjoinen
Sairiala
Sydänmaa
Syrjäntaka
Teuro
Toivaala
Schulman (suku)

Schulman on  vanhaa aatelia (uradel) edustava suku, joka on tullut Suomeen ja Ruotsiin 1600-luvulla. Sukunimi esiintyi ensimmäisen kerran Itä-Preussissa 1300-luvun puolivälissä.lähde? Suvun juuret ovat 1400-luvun Saarenmaalla. Schulmanien tarkempi alkuperä ei ole tiedossa, todennäköisesti suku on peräisin Itä-Preussista ja saapunut Baltiaan saksalaisen ritarikunnan mukana. Mahdollisesti suku saapui Saarenmaalle 1200-luvun alussa kuningas Valdemar II Sejrin sotajoukkojen mukana.
Schulmanien sukuvaakuna on musta kolmio kultaisella pohjalla. Ikonografiassa kultainen tausta viittaa Jumalan valtakuntaan ja kolmio Pyhään kolmiyhteiseen Jumalaan eli Isään, Poikaan ja Pyhään henkeen. Ottaen huomioon, että luostarilaitos toimi Europpassa keskiajan alussa ainoana kouluna ja papit opettajina, voidaan olettaa Schulman/Koulumies-nimen ja uskonnollista symboliikkaa sisältävän sukuvaakunan viittaavan tällaiseen taustaan.
Everstiluutnantti Otto Schulman introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1634 sukuna numero 176. Suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen sen järjestäytyessä vuonna 1818 numerolla 13. Osa suvun suomalaisista jäsenistä on suomentanut nimen muotoon Koulumies.
Suvun jäseniä

Heinrich Schulman eli 1400-luvun lopulla Saarenmaalla. Ritarikuntamestari Wolter von Plettenberg oli vahvistanut vuonna 1495, että Thomelin kartano Saarenmaalla kuului Heinrich´ille.
Tönnes Schulman Heinrichin poika , joka eli Saarenmaalla 1500-luvulla
Tönnesillä oli 1500-luvun loppupuoliskolla poika Heinrich ja poika Tönnes, joka oli saksalaisen ritarikunnan vouti Soneburgin linnassa.
Tönnesin pojat olivat nimeltään Heinrich ja Otto. Heinrich mestattiin Otto Buxhoevdenin kanssa Kööpenhaminassa vuonna 1613 kuningas Kristian II:n käskystä, kun hän oli asettunut kannattamaan Ruotsia Tanskan ja Ruotsin valtataistelussa Baltiassa. Heinrichin poika Otto muutti Ruotsiin.
Tönnesin poika Otto oli 1500-luvun lopussa "Kirchenvorsteher" Luggenhusenissa ja "Kreisdeputirt". Kun kuningas Sigismund ja Kaarle-herttua kävivät valtataistelua vuonna 1599, Narvan porvaristo hankki itselleen kaupungin avaimet päästääkseen Kaarle-herttuan väen sisälle kaupungin porteista. Aatelisto kannatti tuolloin kuningas Sigismundia ja Otto yritti Framhold Loden kanssa suostutella porvaristoa antamaan kaupungin avaimet takaisin. Lopulta aatelisto joutui kuitenkin antautumaan Kaarlelle ja jättämään Narvan.
Otolla oli viisi lasta, joista ainakin Heinrich ja Tönnes olivat sotilasuralla. Myös poika Otto osallistui Kustaa II Aadolfin joukoissa 30-vuotiseen sotaan. Heinrich ja Otto edustivat vuonna 1625 Räävelissä (Tallinnassa) Virumaan aatelistoa kuningattaren seurueessa. Otto oli ensimmäinen Schulman, joka omisti tiloja Suomessa. Vuonna 1649 Otto sai läänityksenä suurimman osan Virolahden Järvenkylää sekä Vehkalahden Onkamaan kylän.
Oton poika Otto oli sotaväessä vänrikki ja kapteeni. Hän osallistui vuonna 1697 valtiopäiville Tukholmassa.
Oton poika Heinrich Johann oli myös sotilas ja osallistui mm. Kaarle XI:n sotaan Preussissa sekä Suureen Pohjan sotaan. Heinrichista tuli majuri Viipurinläänin rakuunoissa v. 1711, hän kuoli taistelussa v. 1713. Heinrichillä oli tiloja Suomessa.
Heinrich Johannin poika Carl Fredrik katosi Isonvihan aikaan. Venäläiset joukot veivät Lautsiasta mukanaan silloin 12-vuotiaan Carl Fredrikin eikä hänestä sen jälkeen kuultu mitään. Carlin isoveli Otto Christopher oli liittynyt armeijaan jo vuonna 1711, vasta 13-vuotiaana poikana. Hän erosi palveluksesta rauhansopimuksen jälkeen vuonna 1726 luutnanttina ja siirtyi viljelemään isältään perimäänsä Lautsian ratsutilaa Hauholla. Vuonna 1738 Otto matkusti Tukholmaan ja osallistui siellä valtiopäiville, ilmeisesti erehdyksessä, sillä Oton sukuhaara ei kuulunut Ruotsin ritarihuoneeseen.
Otto Christopherilla oli kuusi lasta. Nykyinen Schulmanien suku Suomessa kostuu kahden pojan jälkeläisistä:
Kapteeni Carl Fredrikistä (1731–1805) alkunsa saanut vanhempi sukuhaara
Vänrikki Gustaf Robertitsta (1739–1814) alkunsa saanut nuorempi sukuhaara, joka vuodesta 1940 lähtien on käyttänyt nimeä Koulumies.