stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saksan ilmavoimien komentaja
Komentajat

Ilmavoimien komentajina ovat olleet:
kenraali Josef Kammhuber 1. kesäkuuta 1957 - 30. syyskuuta 1962
kenraaliluutnantti Werner Panitzki 1. lokakuuta 1962 - 25. elokuuta 1966
kenraaliluutnantti Johannes Steinhoff 2. syyskuuta 1966 - 31. joulukuuta 1970
kenraaliluutnantti Günther Rall 1. tammikuuta 1971 - 31. maaliskuuta 1974
kenraaliluutnantti Gerhard Limberg 1. huhtikuuta 1974 - 30. syyskuuta 1978
kenraaliluutnantti Friedrich Obleser 1. lokakuuta 1978 - 31. maaliskuuta 1983
kenraaliluutnantti Eberhard Eimler 1. huhtikuuta 1983 - 30. syyskuuta 1987
kenraaliluutnantti Horst Jungkurth 1. lokakuuta 1987 - 31. maaliskuuta 1991
kenraaliluutnantti Hans-Jörg Kuebart 1. huhtikuuta 1991 - 30. syyskuuta 1994
kenraaliluutnantti Bernhard Mende 1. lokakuuta 1994 - 30. syyskuuta 1997
kenraaliluutnantti Rolf Portz 1. lokakuuta 1997 - 30. maaliskuuta 2001
kenraaliluutnantti Gerhard Back 1. huhtikuuta 2001 - 12. tammikuuta 2004
kenraaliluutnantti Klaus-Peter Stieglitz 12. tammikuuta 2004 - 29. lokakuuta 2009
kenraaliluutnantti Aarne Kreuzinger-Janik 29. lokakuuta 2009 - 25. huhtikuuta 2012
kenraaliluutnantti Karl Müllner 25. huhtikuuta 2012 - 29. toukokuuta 2018
kenraaliluutnantti Ingo Gerhartz 29. toukokuuta 2018 -
Saksan Itä-Afrikka

Saksan Itä-Afrikka (saks. Deutsch-Ostafrika) oli Saksan keisarikunnan siirtomaa Itä-Afrikassa. Se käsitti nykyisten Burundin, Ruandan sekä Tansanian mantereenpuoleisen osan alueet. Saksa valloitti siirtomaan 1880-luvulla ja menetti ne ensimmäisessä maailmansodassa Britannialle ja Belgialle. Sodan päätyttyä siirtomaa luovutettiin Kansainliiton haltuun. Siirtomaan pinta-ala oli 994 996 neliökilometriä. Vuonna 1913 sen asukasluku oli noin 7,7 miljoonaa.
Siirtokunnan pääkaupunki oli Dar es Salaam.
Historia

Siirtomaan vaiheet alkavat seikkailija Carl Petersin perustamasta Saksan kolonisointiseurasta (saks. Gesellschaft für Deutsche Kolonisation). Peters solmi sopimuksia Sansibarista käsin mantereen päälliköiden kanssa. 3. maaliskuuta 1885 Saksan hallitus ilmoitti, että se oli myöntänyt Petersin yhtiölle keisarillisen peruskirjan, jolla hän saattoi perustaa protektoraatin Itä-Afrikkaan. Peters keräsi retkikunnan ja purjehti rannikkoa etelään Rufijijoelle ja pohjoiseen Witumaahan lähelle Lamua.
Sansibarin sulttaani piti itseään mantereenkin hallitsijana ja protestoi, jolloin Saksa lähetti paikalle viisi sotalaivaa. Tuloksena britit ja saksalaiset solmivat sopimuksen mannermaan jakamisesta keskenään etupiireihin. Saksalaiset ottivat pian hallintaansa Bagamoyon, Dar es Salaamin ja Kilwan. Vuonna 1888 rannikon arabit kapinoivat Abushiri ibn Salim al-Harthin johdolla, mutta Britannia ja Saksa saartoivat arabit ja kukistivat kapinan. Vuonna 1890 Lontoossa solmittiin Helgoland–Sansibar-sopimus, jolla Helgoland annettiin Saksan haltuun, ja Saksa luovutti Witumaan sekä osan Itä-Afrikkaa briteille rautatien rakennusta varten. Vuosina 1891–1894 hehet vastustivat päällikkö Mkwawan johdolla valloittajia, mutta sissisodan jälkeen Mkwawa saarrettiin ja hän teki itsemurhan.
Puuvillankasvatukseen pakotetut paikalliset nousivat maji maji -kapinaan, jonka kuvernööri Gustav Adolf von Götzen kukisti 1905. Siirtomaahallinnon korruptiosta ja raaoista toimintatavoista syntyi Euroopassa skandaali, ja vuonna 1907 Saksan valtakunnankansleri Bernhard von Bülow nimitti Bernhard Dernburgin uudistamaan siirtomaahallintoa, josta tuli mallikelpoisen tehokas. Paikallispoliisin lisäksi siirtomaassa oli 1. tammikuuta 1914 Schutztruppen sotilaista vain 110 saksalaista upseeria (joukossa 42 lääkäriä), 126 aliupseeria ja 2 472 paikallista sotilasta.
Ensimmäisessä maailmansodassa britit yrittivät vallata Saksan Itä-Afrikan, mutta sissisotaan turvautunut saksalaisten joukkojen komentaja Paul von Lettow-Vorbeck onnistui tekemään vastarintaa neljän vuoden ajan suuresta alivoimastaan huolimatta. Hän antautui vasta kuultuaan Saksan aselevosta marraskuussa 1918.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksan siirtomaat jaettiin Kansainliiton mandaattialueina voittajavaltioille, jotka olivat pääosin miehittäneet ne jo sodan aikana. Saksan Itä-Afrikka pilkottiin kahtia. Ruanda-Urundin alue annettiin Belgialle, joka oli vallannut sen jo 1916. Saksan Itä-Afrikan pääosasta muodostettiin Tanganjika-niminen Britannian hallitsema alue.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saksan Itä-Afrikka Wikimedia Commonsissa
Saksan Itä-Afrikka. Brockhaus atlas (1894).
Saavuttamisen ideologia

Diskurssianalyysi · Positivismi
Konfliktiteoria · Kriittinen teoria
Rakenteellinen funktionalismi
Sosiaalinen konstruktionismi
Émile Durkheim
Karl Marx · Max Weber
Julkinen sosiologia

Laki · Kasvatus
Poikkeavuus · Rikollisuus
Sosiaalinen verkosto
Stratifikaatio · Talous · Tiede
Tieto · Uskonto
Väestö · Yhteiskuntaluokka
Ympäristö · Armeija
Kaupunki
Habitus · Identiteetti · Normi
Jälkimoderni · Myöhäismoderni
Notkea moderni
Sosiaalinen pääoma · Valta
Saavuttamisen ideologialla tarkoitetaan uskomusta, jonka mukaan yksilö saavuttaa sosiaalisesti määritellyn menestyksen kovalla työnteolla ja koulutuksella. Tämän näkökulman mukaan tekijät kuten sukupuoli, rotu/etnisyys, taloudellinen tausta, sosiaaliset verkostot tai asuinalue/maantieteellinen sijainti ovat toissijaisia kovan työnteon ja koulutuksen rinnalla tai ovat ylipäänsä merkityksettömiä menestyksen tavoittelussa.
Saavuttamisen ideologian tutkimus

Sandra L. Barnes ehdotti vuonna 2002, että yhdysvaltalaiseen saavuttamisen ideologiaan uskovat ihmiset syyttävät todennäköisesti yksilöiden asenteita ja moraalisia eroja huonosta menestyksestä. Tutkimuksessaan Barnes osoitti, että saavuttamisen ideologiasta eniten hyötyvät (esimerkiksi valkoihoiset miehet paremmilla asuinalueilla) omaksuvat sen todennäköisimmin. Afroamerikkalaiset uskovat valkoihoisia todennäköisemmin, että rotu auttaa joitakin saavuttamaan menestystä, ja suurempituloiset uskovat todennäköisemmin, että vahvat sosiaaliset verkostot ovat merkityksettömiä suhteessa menestykseen. Kaikki vastaajaryhmät uskoivat kuitenkin, että koulutus ja kova työnteko ovat tärkeimpiä menestyksen tekijöitä. Barnes väittää, että menestys saavutetaan parhaiten, kun saavuttamiseen tähtäävä asenne yhdistetään todelliseen kykyyn saavuttaa yksilöllisiä tavoitteita. Vaikka valtaosalla ihmisistä olisi oikea asenne, rakenteelliset tekijät voivat estää heidän menestymistään.
Ideologian kannattamisen tai hylkäämisen syitä

Jay MacLeod tutki kahta matalan tulotason asuinalueiden poikien ryhmää kirjaansa Ain't No Makin' It varten. "Hallway Hangers" -ryhmä, joka koostui enimmäkseen valkoihoisista pojista, ei hyväksynyt amerikkalaista saavuttamisen ideologiaa. MacLeod päätteli, että tämä johtuu useista tekijöistä. Poikien vanhemmat halusivat lastensa menestyvän, mutta varoivat kannustamasta toiveajatteluun, koska he eivät halunneet tuottaa lapsilleen pettymystä.
Seurauksena oli, että taustaltaan matalan tulotason opiskelijat menestyvät huonosti kasvaessaan aikuisiksi. Niinpä myös vanhempiin saattaa vaikuttaa alisuoriutumisen ympäristö, jota he pahentavat suhteessa lapsiinsa. "Hallway Hangers" -ryhmä vanhempineen eivät usko saavuttamisen ideologiaan, koska he eivät näe kovan työnteon mukanaan tuomaa menestystä tulevaisuudessa huolimatta alisuoriutumisen ympäristöstä. Lisäksi saavuttamisen ideologian hyväksyminen tarkoittaisi, että poikien vanhemmat, jotka eivät ole "menestyneet", ovat laiskoja tai tyhmiä.
Sare

Saren keskustaa
Sare on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 2 184 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Saren pinta-ala on 51 neliökilometriä.
Sare on valittu kauneimpien ranskalaiskylien Les Plus Beaux Villages de France -järjestön jäseneksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rimminjärvi (Jyväskylä)

| Rimminjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  61°59′53″N, 25°29′26″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.221.1.178
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  148,5 m  
Pituus:  240 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,515 km  
Pinta-ala:  1,246 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiRimminjärvi 
Rimminjärvi  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Painaan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,5 metriä mpy.
Robert Mitchum

| Robert Mitchum |
| --- | --- |
 Robert Mitchum elokuvan Maankiertäjät (The Sundowners, 1960) trailerissa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Robert Charles Durman Mitchum
Syntynyt: 6. elokuuta 1917 Bridgeport, Connecticut, Yhdysvallat
Kuollut: 1. heinäkuuta 1997 (79 vuotta) Santa Barbara, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja, näyttelijä
Puoliso:  Dorothy Spence (1940-1997)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Bob Mitchum
Aktiivisena:  1943 – 1997
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Robert Charles Durman Mitchum (6. elokuuta 1917 Bridgeport, Connecticut, Yhdysvallat – 1. heinäkuuta 1997 Santa Barbara, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Mitchum muistetaan etenkin tähtirooleista useissa tunnetuimmissa film noir -elokuvissa. Mitchumia voidaan pitää 1950- ja 1960-lukujen elokuvalle leimallisten antisankarien edelläkävijänä.
Lapsuus ja nuoruus

Robert Mitchumin isä James Mitchum oli sotilas ja vapaa-aikanaan kapakkatappelija. Hän oli isänsä puolelta skottilais-irlantilainen ja äitinsä puolelta Mitchumin kertoman mukaan mustajalkaintiaani. Mitchumin äiti Ann oli norjalainen siirtolainen.
Lapsuudessaan Mitchum hankkiutui jatkuvasti vaikeuksiin. Läpi elämänsä hän oli kuuluisa menneisyydestään kertovista keksimistään uskomattomista tarinoista. Hän väitti esimerkiksi työskennelleensä Georgiassa rangaistusvankina, mutta oli paennut kuitenkin kuuden päivän jälkeen.
Mitchum sai potkut New Yorkin Haaren High Schoolista, ja hän kierteli maata suuren laman alkuvuosina, jolloin hän ansaitsi elantonsa muun muassa työmiehenä ja ammattinyrkkeilijänä. Vuonna 1936 hän päätyi Long Beachille Kaliforniaan sisarensa Julien kanssa, joka sai hänet liittymään kanssaan paikalliseen teatteriliittoon.
Ura

Mitchumin ensimmäinen elokuvarooli oli pikkuosa Hopalong Cassidy-westernissä Hoppy Serves a Writ (1943). Lukuisten muitten pikkuroolien jälkeen hän teki sopimuksen RKO Radio Picturesin kanssa.
Mitchum teki läpimurtonsa sivuosassa elokuvassa Sotakirjeenvaihtaja (The Story of G.I. Joe, 1945), josta hän oli Oscar-ehdokkaana parhaan miessivuosan esittäjänä, mutta suurimman menestyksen hän saavutti karheissa pienen budjetin rikosdraamoissa, jotka myöhemmin tultiin tuntemaan film noirina. Hänet tunnettiin parhaiten rooleista, joissa huonot valinnat saivat roolihahmon ryhtymään tekoihin, jotka vievät tämän väärän ja oikean rajamaille; kuten kyynisenä, kovaksikeitettynä yksityisetsivänä elokuvassa Varjot menneisyydestä (Out of the Past, 1947), häiriintyneenä taiteilijana elokuvassa Kaulakorun kahleissa (The Locket, 1946), hämäräperäisenä uhkapelurina elokuvassa Rikosten rajoilla (His Kind of Woman, 1951). Hänen vahva läsnäolonsa ja rosoinen äänensä tekivät hänestä erityisen sopivan näyttelemään uhkaavia roolihahmoja, mutta hän yhdisti uhkaavuuden menestyksekkäästi pinnan alla väijyvään raakaan älyyn.
Hänet ja Lila Leeds -niminen tähtönen pidätettiin 1948 Leedsin asunnosta syytettynä huumeiden hallussapidosta. Lyhyt vankeustuomio marijuanan hallussapidosta vei hänen uransa 1950-luvun alkuvuosina muutamaksi vuodeksi sivuraiteille, mutta hän selvisi skandaalista, osittain ihailijoidensa vuoksi, jotka olivat aina nähneet hänet kapinallisena ja ulkopuolisena.
Hän jatkoi uraansa ja sai myöhemmin kiitosta rooleistaan murhanhimoisena saarnamiehenä Charles Laughtonin toisessa ja viimeisessä ohjaustyössä Räsynukke (The Night of the Hunter, 1955), sympaattisena merisotamiehenä nunnaa esittäneen Deborah Kerrin kanssa elokuvassa Taivas tietää, Mr. Allison? (Heaven Knows, Mr. Allison, 1957), australialaisena lammasfarmarina, jälleen yhdessä Deborah Kerrin kanssa, tällä kertaa avioparina, elokuvassa Maankiertäjät (The Sundowners, 1960), kostonhimoisena rangaistusvankina elokuvassa Tuomitun kosto (Cape Fear, 1962), ikääntyvänä pikkuroistona elokuvassa Hiljaisuuden laki (The Friends of Eddie Coyle, 1973) ja yksityisetsivä Philip Marlowena elokuvissa Verenpunainen yö (Farewell, My Lovely, 1975) ja Syvä uni (The Big Sleep, 1978).
Hänen viimeiseksi roolikseen jäi elokuvaohjaaja George Stevensin osa elokuvassa James Dean: Race with Destiny (1997).
Yksityiselämä

Vuonna 1940 Mitchum meni naimisiin Delawaressa poikavuosien rakastettunsa Dorothy Spencen kanssa. Mitchumit saivat kaksi poikaa, Jim Mitchum ja Christopher Mitchum, kumpikin näyttelijöitä, ja Petrine-tyttären. Avioliitto kesti Robert Mitchumin kuolemaan asti. Robert Mitchum kuoli keuhkosyöpään ja ilmapöhöön 79-vuotiaana 1. heinäkuuta 1997 nukkuessaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Robert Mitchum NNDB:ssä
Robert Mitchum Angelfiressä
Mitchum Stars of Oldissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Robert Mitchum ja Jane Greer elokuvassa Varjot menneisyydestä (1947).
Leslie Nielsen ja Robert Mitchum Amsterdamissa vuonna 1976.
Risto Asikainen

Risto Armas Asikainen (s. 20. elokuuta 1958 Nurmijärvi) on suomalainen muusikko, joka on toiminut säveltäjänä, sanoittajana, sovittajana ja tuottajana monien suomalaisten pop-yhtyeiden taustalla. Hän on myös soittanut kosketinsoittimia tuottamilleen levyille.
Elämä

Asikainen on tullut suurelle yleisölle tunnetuksi muun muassa Popstars-ohjelmaformaatista. Asikainen toimi Popstarsin tuomarina, teki Popstars-yhtyeille kappaleita ja tuotti heidän albuminsa.
Asikainen on tuottanut lukuisia kotimaisia artisteja, kuten Nylon Beatia, Kaija Koota, Dingoa, Arja Korisevaa,  Kari Tapiota, Jope Ruonansuuta, Gimmeliä ja Robinia.
Asikainen on yksi Elements Musicin listoilla olevista kirjoittajista. Hän on menestynyt laulunkirjoittajana myös ulkomailla ja tehnyt yhteistyötä kansainvälisten kirjoittajien ja tuottajien kanssa ympäri maailmaa.
Kirjanpitorikos

Asikainen sai vuonna 2019 yhdeksän kuukauden ehdollisen vankeustuomion törkeästä kirjanpitorikoksesta.
Aiheesta muualla

Risto Asikainen Pomus.netin tietokannassa
City 12/2003: Tyttöpopin kummisetä
Hired Gun - palkkasäveltäjän päiväkirja (Arkistoitu – Internet Archive)
Risto Asikaisen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Risto Asikaisen haastattelu Selvis-lehden numerossa 4/2000 (Arkistoitu – Internet Archive)
Sampo (lehti)

Sampo on Saarijärvellä ilmestyvä paikallislehti. Lehti ilmestyy kerran viikossa torstaisin. Sampo-lehden levikki oli 4 872 vuonna 2016 ja sen levikkialue käsittää Saarijärven lisäksi Kannonkosken kunnan.
Sampoa julkaisee Keski-Suomen Media Oy, ja sen vastaava päätoimittaja on Marja Tarvainen. Lehti on poliittisesti sitoutumaton.
Sampo alkoi ilmestyä vuonna 1943. Kustantajina olivat Lanneveden Sampo-Nuorisoseura ja Lanneveden Työväen yhdistys.
Perustamisen puuhamiehenä ja lehden vastaavana toimittajana oli Eeti Hänninen. Lehteä painettiin 350 kappaletta ja se jaettiin ilmaiseksi 8-sivuisena.
Aiheesta muualla

Sampolehti
Saint-Symphorien-sur-Coise

| Saint-Symphorien-sur-Coise |
| --- | --- |

 vaakuna
 Saint-Symphorien-sur-Coise
 Koordinaatit: 45°37′59″N, 4°27′28″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Rhône-Alpes
Departementti:  Rhône
Arrondissementti:  Lyon
Väkiluku:  3 400
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saint-Symphorien-sur-Coise on kunta itäisessä Ranskassa Rhônen departementissa Rhône-Alpesin alueella.Kunnan nähtävyys on 1400-luvulta peräisin oleva kirkko.
Tunnettuja kuntalaisia

Antoine Pinay, Ranskan entisen pääministerin syntymäpaikka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Symphorien-sur-Coise Wikimedia Commonsissa
Sareena

Sareena on fiktiivinen henkilö Mortal Kombat -tappelupelisarjassa. Sareena on demoni, joka esiintyi ensimmäisen kerran Mortal Kombat Mythologies: Sub-Zero -pelissä vastustajana. Hänellä pystyi pelaamaan ensimmäisen kerran Game Boy Advancen Mortal Kombat: Tournament Edition-pelissä. Sareena esiintyi myös Mortal Kombat: Armageddon-pelissä.
Sareenan elämäkerta

Netherealmissa syntynyt Sareena esiteltiin ensimmäisen kerran Quan Chin henkilökohtaisena avustajana ja Brotherhood of Shadow -kultin jäsenenä. Sareena ja hänen kaksi kumppaniaan, Kia ja Jataaka, lähetettiin tappamaan Sub-Zero. He hävisivät taistelun, mutta Sub-Zero säästi heidän elämänsä.
Myöhemmin Sub-Zeron taistellessa Quan Chita vastaan, Sareena ilmestyi auttamaan Sub-Zeroa. Kerrottuaan haluavansa paeta hänen kanssaan Netherealmista, Sareena saa osuman Shinnokin loitsusta. Hän vajosi maahan ja kuoli vihaisen Sub-Zeron käsivarsille.
Myöhemmin paljastui ettei Sareena kuollut iskusta, vaan ainoastaan hänen ihmisyytensä. Hän joutui sitten Netherealmin viidennelle tasolle kärsimään petoksestaan. Sareena kuitenkin löysi portaalin, josta Quan Chi ja häntä jahtaava Scorpion menivät. Sareena meni portaalista ja siirtyi Outworldiin, missä hän löysi keinon palauttaa ihmismuotonsa.
Pian saatuaan ihmismuotonsa takaisin, Sareena kohtasi vuosia sitten tapaamansa Sub-Zeron pikkuveljen. Tuntiessaan olevansa velkaa Sareenalle, koska hän oli auttanut isoveljeään, Sub-Zero pystytti hänelle pyhätön Earthrealmiin. Hän tapasi kerran Shujinkon, jota Brotherhood of Shadow oli pyytänyt etsimään kultin petturin, Sareenan. Sareena kuitenkin maksoi Shujinkolle, ettei tämän kertoisi sijainnistaan.
Myöhemmin Sareena päätyi taas palvelemaan Quan Chita ja yhdessä Kian ja Jataakan kanssa hän tapasi Tavenin. He taistelivat, mutta kolmikko hävisi. Sareena myöhemmin pääsi irti Quan Chin vallasta ja osallistui hyvien puolella Armageddonin taisteluun, jossa hän sai surmansa.
Sareenan vaihtoehtoisessa Armageddonin loppuratkaisussa, hän voitti Blazen, jonka voimat sulautuivat häneen. Sareena menetti tajuntansa kunnes Sub-Zero saapui hänen luokseen ja herätti hänet. Sareenan herättyä, hän tajusi osaavansa jäädyttää. Hän päätti käyttää tätä kykyään Quan Chihin jäädyttäen hänet jääpalaksi. Sareena ja Sub-Zero veivät sitten velhon Lin Kuein temppeliin, missä hän pysyi jäädytettynä ikuisesti.
Sareenalla oli pieni rooli Mortal Kombat X-pelin tarinakampanjassa, jossa hän johdatti Jaxin, Kenshin ja erikoisjoukkojen tiimin Netherealmiin. Sareena kertoi heille, ettei Quan Chi ole täysissä voimissaan ilman Shinnokia. Erikoisjoukkojen taistellessa Quan Chin joukkoja vastaan, Sareena taisteli Kitanaa vastaan yrittäen vakuuttaa hänet vapautumaan korruptiostaan samoin kuin hän itse vapautui Bi-Hanin avulla, mutta Kitana ei kuunnellut häntä ja löi hänet maahan, mutta Jax pelasti Sareenan. Myöhemmin Sareenan hoivatessa haavoittuneita erikoistiimin sotilaita ja Jaxin yrittäessä lähteä kohtaamaan Quan Chin itse tämän linnoitukseen, Sareena varoitti häntä että hän voi kuolla, mutta Jax kertoi hänelle kuolleensa jo kerran aiemmin ennen lähtöään.
Sathinee Chankrachangwong

Sathinee Chankrachangwong (thaiksi สาธินี จันทร์กระจ่างวงศ์; s. 25. kesäkuuta 1982 Bangkok) on thaimaalainen entinen sulkapalloilija.
Chankrachangwong osallistui olympialaisiin kerran, Ateenassa 2004. Hän oli tuolloin mukana nelinpelissä, jossa hän eteni Saralee Thungthongkamin kanssa aina puolivälieriin saakka. Chankrachangwong pelasi Thungthongkamin kanssa myös MM-kilpailuissa 2005, joissa he hävisivät puolivälierissä kiinalaisille Ling Gaolle ja Sui Huangille. Chankrachangwong ja Thungthongkam osallistuivat vielä vuoden 2006 MM-kisoihin, joissa he pääsivät jälleen puolivälieriin asti.
Sardona

Näkymä Sardonasta.
Sardona (saks. Glarner Hauptüberschiebung tai Sardona, engl. Swiss Tectonic Arena Sardona tai Glarus thrust) on maantieteellinen alue Sveitsissä Glarusin, St. Gallenin ja Graubündenin kantoneissa, Flimsin, Glarusin ja Sargansin välisellä vuoristoalueella. Seutu on tunnettu hyvin näkyvissä olevista kallioperän rakenteista, minkä perusteella se on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2008 alkaen. Alueella näkyy selvästi, miten vuoristo on syntynyt poimuttumalla kahden mannerlaatan kohdatessa.
Nimensä alue on saanut keskeisen vuorenhuipun, Piz Sardonan perusteella. Alueen pinta-ala on 328,5 km² ja siihen kuuluu seitsemän yli kolmeen kilometriin kohoavaa huippua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sardona Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Sveitsissä
Albulan ja Berninan rautatiet sekä Albula- ja Berninasolat, osittain Italiassa
Alppien paalutalot (yhteinen viiden muun maan kanssa)
Bellinzonan markkinakaupungin kolme linnaa, puolustusmuuri ja maavallit
Bernin vanhakaupunki
Jungfraun–Aletschin alppialue
kellokaupungit La Chaux-de-Fonds ja Le Locle
Lavaux'n viinipenkereet
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt (yhteinen kuuden muun maan kanssa)
Monte San Giorgio, osittain Italiassa
St. Gallenin luostari
St. Johannin benediktiiniluostari
Sardona
Santa Fe Depot (San Diego)

| Santa Fe Depot |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  32°43′0″N, 117°10′10″W
Osoite:  1050 Kettner Boulevard
Kunta:  San Diego, CA
Valtio:   Yhdysvallat
Avattu:  7. maaliskuuta 1915
Liikenne
Käyttäjiä:  319 689 vuodessa (2020)
Liikennöitsijä(t):  Amtrak
Kaukoliikenne:  Pacific Surfliner (San Luis Obispo-San Diego)
Paikallisjunat:  Green Line
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä
Ratapiha
Raiteisto:  6
Aiheesta muualla
 Wikimedia Commons 
San Diego, CA – Amtrak
Santa Fe Depot on rautatieasema San Diegossa Yhdysvalloissa.
Asema on ollut National Register of Historic Places -kohde 4. helmikuuta 1972 alkaen.
Rosso

Rosso Helsingin keskustassa
Rosso on Suomessa toimiva, S-ryhmään kuuluva italialaishenkinen perheravintolaketju.
Rosso-ravintolat

Rossot ovat italialaishenkisiä ruokaravintoloita, jotka palvelevat kaupunkien keskustoissa, yleensä kauppakeskuksessa tai Sokos-hotellissa. Rossoja oli vuoden 2018 alussa yhteensä 28. Rosso-ketju työllisti vuonna 2011 noin 700 henkilöä. Ruokailutottumusten kansainvälistyessä on Rossoja 2010-luvun lopulta alkaen kehitetty aitoitalialaisempaan suuntaan.[lähde? ]
Rosso Express -ravintolat

Rosso Expressissä myydään pizzaa sekä pannupizzaa. Rosso Expressit palvelevat S-ryhmän liikenneasemilla, kauppakeskuksissa sekä Prismoissa ja Sokoksissa muodostaen yleisesti Presson ja Hesburgerin kanssa ravintolamaailman.