stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1920-luku
Urheilu

Yhdysvalloissa keksittiin rantalentopallo ja vesihiihto ja 1920 järjestettiin ensimmäiset jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut. Vuonna 1921 lähetettiin Yhdysvalloissa ensimmäinen suora radiolähetys ammattilaisnyrkkeilyn mestaruusottelusta, jossa olivat vastakkain Jack Dempsey ja Georges Carpentier. Ranskalainen tennispelaaja Suzanne Lenglen voitti Wimbledonin tennisturnauksen yhteensä kuusi kertaa. Yhdysvaltalainen baseball-tähti Babe Ruth saavutti vuonna 1927 60 kunnarin ennätyksen, joka rikottiin vasta 34 vuotta myöhemmin. Johnny Weissmuller ui vuonna 1922 ensimmäisenä vapaauinnissa 100 metriä alle minuutissa, aikaan 58,6 sekuntia. Vuonna 1926 Gertrude Ederle ylitti ensimmäisenä naisena Englannin kanaalin uimalla ajassa 14 tuntia 31 minuuttia. Englannin liigassa Dixie Dean teki kaudella 1927-28 yhä voimassa olevan maalintekoennätyksen, 60 maalia.
1920-luvulla kesäolympialaiset järjestettiin vuonna 1920 ja kesä- ja talviolympialaiset vuosina 1924 ja 1928. Vuosikymmenen aikana olympialaisissa parhaiten menestyivät Yhdysvallat, Suomi, Ruotsi, Ranska ja Iso-Britannia. Antwerpenin olympialaiset 1920 olivat ensimmäiset, joissa vannottiin olympiavala, päästettiin kyyhkysiä ilmaan rauhan symbolisena eleenä ja otettiin käyttöön olympialippu.
Pariisin olympialaisissa vuonna 1924 Paavo Nurmesta tuli legenda, ja myös Ville Ritola saavutti mainetta. Amsterdamin olympialaisissa 1928 oli jälleen mukana Saksa, Euroopan ulkopuolisista maista kisoissa näkyi etenkin Japani. Suomalainen Clas Thunberg hallitsi yhdessä norjalaisen Ivar Ballangrudin kanssa pikaluistelua koko 1920-luvun.
Uskonto

Yhdysvalloissa syntyi voimakas liike, joka onnistui estämään evoluutioteorian opettamisen useissa osavaltioissa. Vastarintaliikkeen syntyminen juuri 1920-luvulla johtui varsinkin julkisen opetuksen leviämisestä: kansankerrokset jotka eivät olleet kuulleet mitään evoluutiosta, havaitsivat että heidän lapsilleen opetettiin heidän uskonnollisten vakaumustensa vastaisia oppeja.
Venäjällä alkoivat kirkkoon kohdistuneet vainot vuosina 1922–23. Kirkon omaisuuden riistäminen johti pappien vastustukseen ja heidän pidättämiseensä. Useita kirkkoja ja luostareita suljettiin ja niitä muutettiin varastoiksi, vapaa-ajan tiloiksi ja syrjäisempiä myös keskitysleireiksi.
Vuodesta 1914 saakka paavina toiminut Benedictus XV kuoli vuonna 1922, ja konklaavi eli paavin valitseva kardinaalien kokous pidettiin samana vuonna 2. – 6. helmikuuta. Uudeksi paaviksi valittiin italialainen Pius XI.
1920-luku fiktiossa

Tv-sarja Kyllä Jeeves hoitaa perustuu P. G. Wodehousen romaaneihin, joista ensimmäinen ilmestyi jo 1919.
BBC:n draamasarja Muotitalo (The House of Eliott) keskittyy muotitaloa pyörittäviin sisaruksiin Beatriceen ja Evangelineen.
Mennyt maailma (Brideshead Revisited) on Evelyn Waugh’n samannimiseen romaaniin perustuva brittiläissarja 1980-luvun alusta.
Tv-sarja Mossin tyttäret kuvaa työläisperheen elämää sodan jälkeisessä 1920-luvun Englannissa.
HBO:n tv-sarja Boardwalk Empire, joka perustuu Nelson Johnsonin romaaniin Boardwalk Empire: The Birth, High Times, and Corruption of Atlantic City sijoittuu 1920-luvun Yhdysvaltoihin.
Henkilöitä > Valtionpäämiehiä

Presidentti Friedrich Ebert (Saksa)
Presidentti Paul von Hindenburg (Saksa)
Presidentti Gaston Doumergue (Ranska)
Presidentti Warren G. Harding (Yhdysvallat)
Presidentti Calvin Coolidge (Yhdysvallat)
Presidentti Kemal Atatürk (Turkki)
Presidentti Sun Yat-sen (Kiinan tasavalta)
Presidentti Tšiang Kai-šek (Kiinan tasavalta)
Presidentti Charles D. B. King (Liberia)
Vladimir Lenin (Neuvostoliitto)
Josif Stalin (Neuvostoliitto)
Kuningas Yrjö V (Iso-Britannia)
Kuningas Kustaa V (Ruotsi)
Kuningas Alfonso XIII (Espanja)
Keisari Haile Selassie (Etiopia)
Keisari Hirohito (Japani)
Sulttaani Mehmed VI (Osmanien valtakunta)
Šaahi Reza Pahlavi (Persia)
Paavi Pius XI
Henkilöitä > Muita

Valtiomies, nobelisti Aristide Briand (Ranska)
Filosofi ja Paneurooppa-liikkeen johtaja Richard Coudenhove-Kalergi (Itävalta)
Journalisti ja mustien nationalistien johtaja Marcus Garvey (Yhdysvallat)
Valtiomies ja diplomaatti Frank B. Kellogg (Yhdysvallat)
Kulttuurifilosofi Oswald Spengler (Saksa)
Taikuri Harry Houdini
Tanssija ja laulaja Joséphine Baker
Kirjallisuutta

Zetterberg, Seppo (toim.): Muutosten vuosisata 3, 1915–1929.  (History of the 20th Century)  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18420-9.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 1920-luku Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto: 1920-luku.
1920-luku: yhteiskunta, kulttuuri, arvot ja kulutus (Arkistoitu – Internet Archive)
Aika on musiikkia: Pariisi – 1920-luvun musiikkielämän keskus (Arkistoitu – Internet Archive).
Suomalaisen jazzin vuosisata – 1920-luku (Arkistoitu – Internet Archive)
1920-luvun arkkitehtuurista (Arkistoitu – Internet Archive)
Mode de Paris (Arkistoitu – Internet Archive) Pariisin uusinta muotia vuodelta 1926 kuvaava lyhytfilmi (4 min 49 s)
American cultural history 1920–1929 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
African history timeline: The 1920s and 1930s (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
1920's Web Page Project. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Maailma vuonna 1920.
   Britannian siirtomaat
   Ranskan siirtomaat
   Espanjan siirtomaat
   Alankomaat ja sen alusmaat
   Saksa
   Neuvostoliitto
   Portugalin siirtomaat
   Norja
   Yhdysvallat
   Italia
  muut itsenäiset valtiot
   Tanskan siirtomaat
   Belgian siirtomaat
   Japaniin siirtomaat
Linja-auto Turussa vuonna 1928.
Kieltolain valvojat tuhoamassa alkoholia Yhdysvalloissa.
1920-luvun puhelin.
Walter Gropius, Bauhaus-koulurakennus, 1926.
Jazz-yhtye King & Carter, 1921.
Elokuvasta Chaplinin poika, 1921.
”Jokapäiväinen näky Parisin ja Lontoon kaduilla.” Suomen Kuvalehti 29/1924.
Antwerpenin olympialaisten kisajuliste.
Animal Attraction

| Animal Attraction Reckless Love |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 5. lokakuuta 2011
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Ilkka Wirtanen
 Tyylilaji: glam metal, hard rock
 Kesto: 42.37
 Levy-yhtiö: Universal Music Group
Listasijoitukset
  10.
Reckless Loven muut studioalbumit
| Reckless Love 2010 | Animal Attraction 2011 | Spirit 2013 |
Singlet albumilta Animal Attraction
 ”Hot” Julkaistu: 18. huhtikuuta 2011  ”Animal Attraction” Julkaistu: 12. syyskuuta 2011  ”On the Radio” Julkaistu: 16. tammikuuta 2012
Animal Attraction on Reckless Loven toinen studioalbumi, joka julkaistiin 5. lokakuuta 2011. Se koostuu 11 kappaleesta, tosin Isossa-Britanniassa julkaistu versio sisälsi bonuskappaleen ”Young & Crazy”.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Reckless Love.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Animal Attraction | 3.26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Speedin’ | 3.53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Born to Break Your Heart | 4.00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Hot | 3.22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Fantasy | 5.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Dirty Dreams | 3.31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Dance | 3.28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Fight | 3.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Switchblade Babe | 4.56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | On the Radio | 3.37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Coconuts | 4.05 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 42.37 |  |  |  |  |  |  |  |
| Ison-Britannian version bonuskappale |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Young & Crazy | 3.22 |  |  |  |  |  |  |  |
| Japanin version bonuskappale |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Push | 3.37 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Olli Herman – laulu
Pepe – kitara, taustalaulu
Jalle Verne – bassokitara, taustalaulu
Hessu Maxx – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
Ilkka Wirtanen – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, kosketinsoitin, musiikkiohjelmointi
Juha Heininen – äänittäjä
Pauli Saastamoinen – masteroija
Aki Sihvonen – avustava äänittäjä
Jesse Valo – avustava äänittäjä
Sami Peräsalo – avustava äänittäjä
Simo Reunamäki – avustava äänittäjä
Ville Juurikkala – valokuvat
Natas – design, grafiikka
Pekka Ruuska – A&R
Arvostelut

Soundi:
Imperiumi.net: 9–
Aiheesta muualla

Animal Attraction discogs.com -sivustolla
Ateenan herttuakunta

Ateenan herttuakunta oli yksi ristiretkeläisvaltioista, joita perustettiin Kreikkaan Bysantin valloituksen jälkeen neljännen ristiretken aikana. Herttuakunnan ensimmäinen herttua oli Otto de la Roche, taustaltaan vähäinen burgundilainen ritari.
Ateena oli alkujaan Thessalonikan kuningaskunnan vasallivaltio. Epeiroksen despotaatin vallattua Thessalonikan Ateena siirtyi Akhaian ruhtinaskunnan alaisuuteen. Herttuakunta käsitti Attikan niemimaan ja pienen osan Makedonian alueesta. Sillä oli yhteistä, mutta määrittämätöntä, rajaa Thessalonikan ja Epeiroksen kanssa. Ateenan Akropolis toimi herttuoiden palatsina.
Vuonna 1381 Ateena siirtyi Aragonian kuningaskunnan haltuun. Tämä myi sen merkittävälle firenzeläiselle Acciaiuolin suvulle vuonna 1388. Vuosien 1395 ja 1402 välisenä aikana venetsialaiset hallitsevat hetkellisesti herttuakuntaa. Vuonna 1444 Ateena siirtyi Konstantinos XI Palaiologoksen, Morean despootin, alaisuuteen. Osmanien valtakunta valloitti Ateenan herttuakunnan jäänteet vuonna 1456.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Duchy of Athens
Bangorin rautatieasema (Wales)

Bangorin rautatieasema on rautatieasema Bangorin kaupungissa Gwyneddin alueella, Walesissa. Se sijaitsee North Wales Coast Linen varrella.
Asema avattiin 1. toukokuuta 1848. Sitä käytti 662 060 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Bangorin asema vuonna 1961.
Auferstanden aus Ruinen

| Auferstanden aus Ruinen |
| --- | --- |
Valtio:   Saksan demokraattinen tasavalta
Säveltäjä:  Hanns Eisler
Sanoittaja:  Johannes R. Becher
Suomenkielinen nimi:  Raunioista noussut
Auferstanden aus Ruinen (suom. Raunioista noussut) oli Saksan demokraattisen tasavallan (DDR) kansallishymni. Sen säveltäjä on Hanns Eisler ja sanoittaja Johannes R. Becher, DDR:n myöhempi kulttuuriministeri.
Taustaa

Rytmillisesti hymni jäljittelee Beethovenin 9. sinfonian finaalia (12 neljäsosanuottia ja synkooppi). Kahdeksannentoista tahdin kohdalta alkaa ”Marseljeesi”-vaikutteinen väliosa, jonka jälkeen palataan alkuosan rytmitykseen.
Taustaa > Historiaa

Hymni ”Auferstanden aus Ruinen” kirjoitettiin ja korotettiin kansallishymniksi vuonna 1949, jolloin Saksan demokraattisen tasavallan tavoitteena oli vielä yhtenäisen sosialistisen Saksan luominen. Tämän johdosta teksti sisältää viittauksia ”yhteen isänmaahan”, joka tekstissä on yksinkertaisesti ”Saksa”. Tekstin sanoitus tuo lisäksi ilmi DDR:ssä alkuvuosina vallinneen iloisen ja reippaan eteenpäin menemisen hengen: vanhan Saksan raunioille haluttiin luoda uusi, demokraattinen Saksa. Laulun nimi tarkoittaa suomeksi ”Raunioista noussut”.
DDR:n näkemys kansallisuuskysymykseen muuttui ratkaisevasti 1960-luvun loppupuolella. Tällöin DDR alkoi korostaa olevansa Saksan liittotasavallasta erillinen, sosialistinen saksalainen kansakunta, jolla on oma kansallisuustunne. Alkuvuosina hellitty ajatus yhtenäisestä sosialistisesta Saksasta hylättiin virallisesti. Tämän johdosta DDR:n perustuslaista poistettiin viittaukset ”Saksaan”. Samalla myös kansallishymnin viittaukset yhtenäiseen saksalaiseen isänmaahan muuttuivat ongelmallisiksi. 1970-luvun alkupuolelta lähtien kansallishymniä ei DDR:ssä enää laulettu, vaan hymninä soitettiin Eislerin melodia ilman sanoja. 1980-luvun loppupuolella Becherin hymniä alettiin taas laulaa DDR:n johtoa vastustavissa kansalaisliikkeiden mielenosoituksissa, jotka muiden asioiden ohella vaativat myös Saksojen yhdistymistä.
Saksojen yhdistymisen myötä vuonna 1990 ”Auferstanden aus Ruinen” menetti asemansa kansallishymninä. Yhdistyneen Saksan kansallislaulu on ”Deutschlandlied”, josta lauletaan sen kolmas säkeistö, Einigkeit und Recht und Freiheit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Auferstanden aus Ruinen Wikimedia Commonsissa
”Auferstanden aus Ruinen” ladattavana MP3-tiedostona
Aufklärungsgeschwader 51 (1959–1993)

| Aufklärungsgeschwader 51 "Immelmann" (AG 51 "I") |
| --- | --- |

Toiminnassa:  7. heinäkuuta 1959 - 17. maaliskuuta 1993
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Aselajit:  ilmavoimat
Rooli:  taktinen lentotiedustelu
Osa joukkoa:  3. Luftwaffendivision
Koko:  noin 1 500 sotilasta ja 400 siviilityöntekijää
Tukikohta:  Erdingin lentotukikohta
Kalusto:  RF-84F, RF-104G, RF-4E
Komentajat
Nykyinen komentaja:  eversti Uwe Focke (viimeinen)
Aufklärungsgeschwader 51 "Immelmann" (AG 51), oli Saksan ilmavoimien vuonna 1959 perustettu ja 1993 lakkautettu taktinen tiedustelulennosto, joka oli nimetty ensimmäisen maailmansodan lentäjä-ässän Max Immelmannin mukaan.
Historia

Lennosto perustettiin 1. huhtikuuta 1959 Erdingin lentotukikohdassa kalustonaan Republic RF-84F Thunderflash ja Saksan ilmavoimien komentaja asetti sen valmiuteen 7. heinäkuuta ensimmäisenä komentajanaan everstiluutnantti Walter Grasemann. Lennosto siirtyi 5. toukokuuta 1960 Manchingin lentotukikohtaan lähelle Ingolstadtia.
Lennoston nimeen liitettiin 21. huhtikuuta 1961 kunnianimi Immelmann ensimmäisen maailmansodan lentäjän Max Immelmannin kunniaksi. Lennosto kelpuutettiin 1. elokuuta Naton alaisuuteen, jolloin se liitettiin 4. taktisiin ilma-armeijaan (engl. 4th Allied Tactical Air Force, 4 ATAF). Lennosto vastaanotti ensimmäiset Lockheed RF-104G Starfighterit marraskuussa 1963 ja se oli täysin kalustettu kesäkuussa 1965.
Lennosto siirrettiin 15. huhtikuuta 1969 Baumgartenin lentotukikohtaan lähelle Freiburgia, jossa se vastaanotti ensimmäiset RF-4E Phantom II -koneet 20. tammikuuta 1971. Kaluston vaihto saatiin päätökseen vuoden 1972 puolivälissä. Lennosto lakkautettiin 31. maaliskuuta 1993 ilmavoimien uudelleen organisoinnin seurauksena.
Komentajat

Lennoston komentajina olivat:
eversti Walter Grasemann 7. heinäkuuta 1959 - 4. joulukuuta 1962
eversti Bruno Loosen 4. joulukuuta 1962 - 31. maaliskuuta 1969
eversti Wolfgang Sauer 1. huhtikuuta 1969 - 30. syyskuuta 1972
eversti Fritz Schade 1. lokakuuta 1972 - 27. maaliskuuta 1977
eversti Hermann Adam 28. maaliskuuta 1977 - 31. maaliskuuta 1980
eversti Karl-Heinz Koch 1. huhtikuuta 1980 - 15. lokakuuta 1981
eversti Manfred Purucker 16. lokakuuta 1981 - 31. joulukuuta 1984
eversti Eckart Wienss 1. tammikuuta 1985 - 24. maaliskuuta 1988
eversti Gerhard Back 25. maaliskuuta 1988 - 30. toukokuuta 1990
eversti Uwe Focke 31. toukokuuta 1990 - 1993
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aufklärungsgeschwader 51 (1959–1993) Wikimedia Commonsissa
Amatsukaze (1939)

| Amatsukaze / 天津風 |
| --- | --- |
 Amatsukaze

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Uraga Dock Company
Kölinlasku:  1938
Laskettu vesille:  19. lokakuuta 1939
Palveluskäyttöön:  26. lokakuuta 1940
Loppuvaihe:  upotettu 6. huhtikuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 065 t (standardi) 2 529 t (kuormattu)
Pituus:  118,5 m (kokonaispituus) 116,2 m (vesiraja)
Leveys:  10,8 m
Syväys:  3,76 m
Koneteho:  52 000 hv
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  240
Aseistus
Aseistus:  6 × 127 mm/50 type 3 kaksiputkisissa tyypin C torneissa 28 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 13 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 24″ torpedoputkea 36 × syvyyspommia
Amatsukaze (jap. 天津風, amatsukaze) oli keisarillisen Japanin laivaston Kagerō-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Uraga Dock Companyltä, missä köli laskettiin 1938. Alus laskettiin vesille 19. lokakuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 26. lokakuuta 1940. Alukselle asennettiin uudistetut Kampon-kattilat, jotka olivat pienempiä ja suuremman paineen tuottavia kuin aiemmat kattilat. Molemmat turbiinit oli asennettu rinnakkain turbiinihuoneessa ja kytketty omaan akseliin.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 16. hävittäjäviirikköön Hatsukazen, Tokitsukazen ja Yukikazen kanssa. Viirikkö muodosti 15. hävittäjäviirikön kanssa 2. hävittäjälaivueen. Viirikkö osallistui 26.–28. helmikuuta 1942 Jaavanmeren taisteluun, mutta alusten ylipitkiltä matkoilta laukaistut torpedot eivät osuneet kohteisiinsa.
Alus osallistui 13. marraskuuta Yukikazen kanssa Guadalcanalin taisteluun, jossa se  vaurioitui.
Aluksen ilmatorjunta-aseistusta lisättiin 1943 kaksiputkisella 25 millimetrin ilmatorjuntatykillä komentosillan eteen ja vaihtamalla taaemman savuhormin sivuilla olleet kaksiputkiset 25 millimetrin tykit kolmiputkisiin. Saman vuoden lopulla ylitse ampuva taaempi 127 millimetrin tykkitorni korvattiin kahdella kolmiputkisella 25 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Samassa yhteydessä alukselle asennettiin tyyppien 13 ja 22 tutkat. Aluksen ilmatorjuntaa vahvennettiin edelleen vuonna 1944 neljällätoista yksiputkisella 25 millimetrin ilmatorjuntatykillä, jotka asennettiin yläkansille ja etukannelle.
Yhdysvaltain ilmavoimien B-25-pommikoneet hyökkäsivät 6. huhtikuuta 1945 Amatsukazen kimppuun 10 kilometriä Amoyn saaresta itään. Aluksen miehistön onnistui saada se rantaan, mistä se valui takaisin mereen ja upposi.
Aiheesta muualla

Hara, Tameichi: Japanilainen hävittäjäkapteeni.  WSOY, 1978.
CombinedFleet.com: Kagero-luokan hävittäjät (englanniksi)
CombinedFleet.com: Amatsukazen historia (englanniksi)
Kagerō-luokan hävittäjä
Amatsukaze (alhaalla keskellä) väistelee Yhdysvaltain B-17-pommittajia iskussa liikuntakyvyttömään japanilaiseen lentotukialus Ryūjōon (keskellä oikealla) itäisten Salomonsaarten taistelun aikana.
Barry James Hickey

Barry James Hickey vuonna 2013.
Barry James Hickey (s. 16. huhtikuuta 1936 Leonora) on australialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Perthin arkkihiippakuntaan Paolo Giobbe 20. joulukuuta 1958. Hänet nimitettiin Geraldtonin hiippakunnan johtoon 22. maaliskuuta 1984, ja piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi William Joseph Foley, jota avustivat Launcelot John Goody ja Francis Xavier Thomas.
23. heinäkuuta 1991 Hickey sai nimityksen Perthin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 27. elokuuta. Hän jäi eläkkeelle 20. helmikuuta 2012.
Armindo Araújo

| Armindo Araújo |
| --- | --- |
 Armindo Araújo ja Mini JCW WRC 2011 Akropolisrallissa
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1977 (ikä 47)
Kansalaisuus:   Portugali
WRC-ura
Aktiivivuodet:  2001–2012
Nykyinen talli:  WRC Team Mini Portugal
Entiset tallit:  Ralliart Italy
Kilpailuja:  45
Maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Erikoiskoevoittoja:  1
MM-pisteitä:  17
Ensimmäinen kilpailu:  Portugalin ralli 2001
Viimeinen kilpailu:  Suomen ralli 2012
Sijoitus kaudella 2012:  15. (11 p.)
Aiheesta muualla
www.armindoaraujo.pt
Armindo Araújo (s. 1. syyskuuta 1977) on portugalilainen ralliautoilija. Hän on voittanut PWRC-sarjan mestaruuden kahdesti vuosina 2009 ja 2010 sekä Portugalin mestaruuden kuusi kertaa.
Ura

Araújo aloitti urheilu-uransa vuonna 1994 kilpaillen moottoripyöräsarjoissa vuoteen 2000 asti, jolloin hän kilpaili portugalin rallisarjassa. Araújo debytoi WRC-sarjassa vuonna 2001 Portugalin rallissa, jossa keskeytti. Araújo voitti National Championship tittelin vuosina 2003-04 Citroen Saxolla ja uudestaan 2005-06 Mitsubishilla. Vuonna 2007 hän ajoi kuusi kilpailua pääsarjassa saavuttamatta pisteitä. Samana vuonna hän aloitti kilpailemisen Production World Rally Championship -sarjassa. Vuosina 2008-09 hän kilpaili yksittäisissä WRC-kilpailuissa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2010 hän saavutti ensimmäisen pisteensä pääsarjassa ajamalla kymmenenneksi Meksikon rallissa. Hän myös saavutti ensimmäisen erikoiskoevoittonsa samana vuonna. Araújo voitti PWRC-sarjan mestaruuden vuosina 2009-10 ollen sarjan ensimmäinen kuljettaja, joka on voittanut kaksi peräkkäistä mestaruutta. Araújon kartturina toimii Miguel Ramalho. Vuonna 2011 Araújo ajoi kahdeksanneksi Saksan rallissa saavuttaen neljä pistettä.
Aiheesta muualla

eWRC-sivustolla (englanniksi)
Auringonkukat (tribus)

| Heliantheae |
| --- | --- |
 Isoauringonkukka eli auringonkukka   (Helianthus annuus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Tribus::  Heliantheae  Cassini
Katso myös
   Auringonkukat (tribus) Wikispeciesissä   Auringonkukat (tribus) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Auringonkukat[lähde? ] (Heliantheae) ovat asterikasvien tunnetuin tribus. Auringonkukat on asterikukkien kolmanneksi laajin tribus ja siihen kuuluu lähes 2500 lajia. Useimmat lajit kasvavat Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, erityisesti Meksikossa.
Useimmat auringonkukat ovat ruohovartisia tai pensasmaisia, mutta osa lajeista kasvaa pienen puun kokoiseksi. Lehdet ovat yleensä karvaisia. Heteet ovat yleensä mustuneita.
Käyttö

Kaupallisesti merkittävimmät lajit ovat auringonkukka ja maa-artisokka. Tribukseen kuuluu myös useita puutarhakukkia.
Auringonkukkien tribukseen kuuluvat tuoksukit (Ambrosia) tuottavat runsaasti siitepölyä, joka on hyvin voimakkaasti allergisoiva aine.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Heliantheae
Käännös suomeksi
Barry Kitchener

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Barry Raymond Kitchener
Syntymäaika: 11. joulukuuta 1947
Syntymäpaikka: Dagenham, Englanti
Kuolinaika: 30. maaliskuuta 2012 (64 vuotta)
Pelipaikka: Puolustaja
Junioriseurat
: Newbury Park Youth Club
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1965–1982 | Millwall FC | 523 | (25) |
| 1979 | → Tampa Bay (laina) |  ? | (?) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Barry Raymond Kitchener (11. joulukuuta 1947 – 30. maaliskuuta 2012) oli englantilainen jalkapalloilija. Hän edusti koko uransa ajan Millwallia vuosina 1965–1982.
Kitchener liittyi Millwalliin 16-vuotiaana ja teki ammattilaissopimuksen 1965. Hän pelasi aluksi vasempana laitapuolustajana reserveissä ja nuorisojoukkueessa. Ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa Kitchener pelasi helmikuussa 1967. Edustusjoukkueessa Kitchener siirtyi keskuspuolustajaksi ja nousi nopeasti avauskokoonpanon pelaajaksi. Hänestä tuli pian kannattajien suosikki ennen kaikkea peräänantamattoman asenteensa vuoksi ja hänet valittiin myös seuran kapteeniksi. Kitchenerin peliuran ajan Millwall vietti 2. ja 3. divisioonassa. Kitchener edusti koko uransa Millwallia lukuun ottamatta kesää 1979, jolloin hän Englannin sarjojen ollessa tauolla pelasi NASL:ssa Tampa Bay Rowdiesissa. Rowdies eteni NASL:n loppuotteluun, jonka se kuitenkin hävisi. Kitchener pelasi Millwallissa 523 sarjaottelua ja kaikissa kilpailuissa yhteensä 602 ottelua. Molemmat ovat seuran ennätyksiä. Lisäksi hän pelasi myös ennätykselliset 244 perättäistä sarjaottelua.
Kitchenerin pelaajaura päättyi 1982, minkä jälkeen hän ryhtyi valmentamaan seuran reservijoukkuetta ja junioreja. Päävalmentaja Peter Andersonin sai potkut marraskuussa 1982, ja Kitchener toimi väliaikaisena päävalmentajana, kunnes George Graham nimitettiin tehtävään. Hän vetäytyi pian tämän jälkeen jalkapallosta ja ryhtyi matkamuistoyrittäjäksi yhdessä vaimonsa kanssa.
Kitchener on valittu Millwallin Hall of Fameen ja hänet valittiin myös vuonna 2007 Millwallin edustajaksi Professional Footballers' Associationin 100-vuotisjuhlien yhteydessä perustettuun Hall of Fameen. Millwallin kotikentän, The Denin, yksi katsomoista on nimetty Kitchenerin mukaan.
Kitchener kuoli syöpään 30. maaliskuuta 2012.
Anu Viheriäranta

Anu Viheriäranta (s. 1982) on suomalainen balettitanssija. Hänellä on kiinnitys Suomen Kansallisbalettiin (1999–) ja Hollannin Kansallisbalettiin (2005–).