Joe Strummer
Elämä ja ura > The Clash

Huhtikuussa 1976 101’ers soitti vielä tuntemattoman Sex Pistolsin lämmittelijänä Lontoossa Nashville Roomsissa. Yleisön joukossa olivat London SS-yhtyeen jäsenet Mick Jones ja Bernie Rhodes. Keikan jälkeen he kävivät esittäytymässä Strummerille ja pyysivät häntä liittymään London SS:ään. Strummer jätti 101’ers:n ja liittyi yhtyeeseen. Jäsenyys yhtyeessä ei kestänyt kauaa, mutta Strummer ja Jones perustivat The Clash-punk-yhtyeen Paul Simononin, Terry Chimesin ja Keith Levenen kanssa. Strummer toimi yhtyeessä laulajana ja komppikitaristina. Heidän ensiesiintymisensä oli 4. heinäkuuta 1976 Sheffieldissä Sex Pistolsin lämmittelijänä. Tammikuussa 1977 The Clash solmi levytyssopimuksen CBS Recordsin kanssa, jolloin Levene erotettiin yhtyeestä.
Vuonna 1977 ilmestyi The Clashin ensimmäinen albumi, joka kantoi yhtyeen nimeä. Yleisesti albumia pidetään yhtenä punk-kauden merkittävimmistä levyistä. Albumilla on muun muassa sellaiset yhtyeen klassikot kuin "Janie Jones", "Garageland" ja "White Riot". Yhtye käsitteli sanoituksissaan sosiaalista rappeutumista, työttömyyttä, rasismia, poliisiväkivaltaa, poliittista ja sosiaalista sortoa ja militarismia. Clashin ideologia oli tiukan vasemmistolainen. Strummer ja Clash olivat mukana Anti-Nazi League- ja Rock Against Racism -kampanjoissa. Debyyttialbumin jälkeen Chimes lopetti yhtyeessä. Tilalle otettiin Topper Headon.
Vuonna 1978 ilmestyi Give 'Em Enough Rope -albumi, jolta löytyvät muun muassa yhtyeen klassikot "Safe European Home" ja "Tommy Gun". Vuonna 1979 ilmestyi yhtyeen musiikillinen täysosuma; albumi London Calling, joka on toistuvasti ollut kärkipäässä Kaikkien aikojen paras albumi -äänestyksissä. Albumilta löytyy yhtyeen tunnetuimpia kappaleita, muun muassa London Calling, Train In Vain ja Spanish Bombs. Albumin vahvuuksiin kuuluu sen laaja musiikillinen asteikko reggaesta rockabillyn kautta punkrockiin. Vuonna 1980 ilmestyi Sandinista!, joka musiikillisesti oli vieläkin edeltäjäänsä kokeilevampi. Alun perin kolmoisalbumina ilmestynyt Sandinista! käy kappaleissaan läpi miltei jokaisen musiikkityylin. Yhtye yhdisteli musiikkiinsa reggaeta, hip hopia, tanssivaikutteita, perinteisempää rockia sekä rhythm and bluesia.
Strummer ja Clash joutuivat useasti vaikeuksiin virkavallan ja lain kanssa sekä olivat pahamaineisia. Kesäkuussa 1977 Strummer ja Headon pidätettiin heidän maalattua spraymaalilla yhtyeensä nimen hotellihuoneen seinään. Toukokuussa 1980 Strummer pidätettiin Hampurissa hänen lyötyä kitarallaan Clashin konserttia katsonutta väkivaltaista yleisön jäsentä. Tapauksen seurauksena Strummer ryhtyi väkivallattomaksi.
Viimeinen virallisena pidetty Clash-albumi oli Combat Rock, joka ilmestyi vuonna 1982. Albumin epätasaisen materiaalin joukossa on yhtyeen tunnetuimpia kappaleita: "Rock The Casbah", "Should I Stay or Should I Go?" ja "Straight To Hell". Strummer katosi pitkäksi aikaa ennen albumin julkaisua yhtyeen manageri Bernie Rhodesin neuvosta vauhdittaakseen tulevan Clash-kiertueen lipunmyyntiä. Rhodes oli suunnitellut Strummerin matkustavan salaa Texasiin, jossa hän piileskelisi ystävänsä Joe Elyn kotona. Strummer oli kuitenkin Texasiin menoa vastaan ja päätti kadota aidosti ja matkusti kenenkään tietämättä Ranskaan. Siellä ollessaan hän juoksi Pariisin maratonin. Hän ei harjoitellut juoksua varten, vaan sanoi juoneensa 10 tuoppia olutta kisaa edeltävänä iltana. Clashin muut jäsenet ja ihailijat olivat ymmällään Strummerin katoamisesta. Palattuaan Lontooseen ja ilmaannuttuaan siellä esiin Strummer oli pahoillaan katoamistempusta ja tiedosti sen olleen virhe.
Viisi vuotta levyttämistä ja esiintymistä kulutti yhtyeen loppuun ja ensimmäisenä Strummer erotti huumeriippuvaisen Topper Headonin ja sitten Mick Jonesin. Strummer yritti jatkaa Clashin nimellä ja otti väliaikaisesti Terry Chimesin takaisin rumpaliksi, kunnes löysi yhtyeeseen Pete Howardin. Yhtye menetti myös basisti Paul Simononin. Manageri Rhodes rohkaisi Strummeria jatkamaan ja lisäsi yhtyeeseen kaksi uutta kitaristia. Clash julkaisi vuonna 1985 Cut The Crap -albumin. Albumin ainoat musiikilliset huippuhetket löytyvät kappaleista This Is England ja North And South. Albumi floppasi ja Strummer hajotti Clashin. Hajoamisen jälkeen hän myönsi yhtyeen ”ontuneen kohti hautaansa” Headonin ja Jonesin erottamisesta lähtien.