stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mark van Eldik
Ura

Van Eldik aloitti ralliuransa vuonna 2002 kilpaillen Hollannin kansainvälisissä sarjoissa. Hän debytoi rallin MM-sarjassa vuonna 2005 Katalonian rallissa, jossa hän sijoittui sijalle 29.
Seuraavana vuonna hän ajoi Saksan rallissa Subaru Imprezalla sijoittuen sijalle 24. Hän kilpaili myös Walesin rallissa sijoittuen 41:ksi.
Vuonna 2007 hän sijoittui sijalle 26 Saksan rallissa, 34:ksi Walesin rallissa ja keskeytti Katalonian rallissa. 
Vuonna 2008 hän oli sijalla 23 Saksan rallissa. 
Vuonna 2010 Eldik sijoittui yhdeksänneksi Saksan rallissa saavuttaen 2 pistettä. Eldik myös sijoittui Hollannin mestaruussarjassa toiseksi.
Vuosina 2011-2015 van Eldik ajoi vain satunnaisia kilpailuja saavuttamatta mainittavaa menestystä.
Vuonna 2016 Eldik osallistui Saksan MM-ralliin Skoda Fabian R5-luokan autolla, ollen WRC2-luokassa sijalla 11.
Aiheesta muualla

eWRC-sivustolla (englanniksi)
Michel Massot

Michel Massot
Michel Massot (s. 25. lokakuuta 1960) on belgialainen tuubisti, pasunisti, eufoniumin soittaja ja säveltäjä. Hän opiskeli konservatorioissa tuuban- ja pasuunansoittoa. Hän työskenteli avantgarde-musiikin parissa muiden muassa Garrett Listin, Henri Pousseurin ja Jean-Pierre Peuvionin kanssa. Hän perusti saksofonisti Fabrizio Cassolin ja rumpali Michel Debrullen kanssa Trio Bravon. Trio levytti useita albumeja ja kiersi kymmenen vuoden ajan Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Kun trion saksofonisti korvattiin ranskalaisella Laurent Dehorsilla, kokoonpanon uudeksi nimeksi tuli Trio Grande.
Massot on työskennellyt myös muissa yhtyeissä. Hän myös soitti Vain ystäviä -elokuvan soundtrackilla. Hän on esiintynyt duossa pasunisti Geoffroy De Masuren kanssa. Hänen muita yhteistyökumppaneitaan ovat olleet Claude Barthelemy, Gary Valente, Sofia Domancich, Evan Parker, Hélène Labarriere, Mäâk's Spirit, Christof Lauer, Wolfgang Puschnig, Klaus Königin orkesteri, Louis Sclavis, Kenny Wheeler, Simon Nabatov ja Tom Rainey. Massot on konservatorion opettajana Liègessä.
Maria Borelius

| Maria Borelius> Ruotsin kauppaministeri |
| --- | --- |
 Reinfeldtin hallitus 6. lokakuuta 2006 – 14. lokakuuta 2006  
Edeltäjä:  Thomas Östros
Seuraaja:  Sten Tolgfors
Valtiopäiväedustaja
 Tukholman vaapiiri 2.10.2006–17.10.2006  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Maria Sigrid Astrid Borelius
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1960 (ikä 64) Täby, Ruotsi
Ammatti:  kirjailija, toimittaja, poliitikko
Tiedot
Puolue:  maltillinen kokoomus
Maria Sigrid Astrid Borelius (s. 6. heinäkuuta 1960 Täby) on ruotsalainen toimittaja-kirjailija ja entinen maltillisen kokoomuksen poliitikko. Hänet valittiin lokakuussa 2006 Reinfeldtin hallituksen kauppaministeriksi, mutta hän joutui eroamaan jo viikon kuluttua, kun oli käynyt ilmi, että hän oli käyttänyt lastenhoidossa pimeää työvoimaa sekä jättänyt TV-lupansa maksamatta ja että hänen ja hänen miehensä Skoonessa sijaitseva kesämökki oli veroparatiisiin rekisteröidyn yhtiön omistuksessa. Borelius vetäytyi politiikasta kokonaan. Hänen kahdeksan päivän ministerinuransa on Ruotsin historian lyhyin.
Aiheesta muualla

Maria Borelius Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (ruotsiksi)
Marmagne

Marmagne voi tarkoittaa seuraavia:
Maantiede

Marmagne, kunta Ranskassa Cherin departementissa
Marmagne, kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa
Marmagne, kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Marmagne”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mary Ellen Mark

Mary Ellen Mark ja hänen aviomiehensä, elokuvaohjaaja Martin Bell vuonna 2011.
Mary Ellen Mark (20. maaliskuuta 1940 Philadelphia, Pennsylvania – 25. toukokuuta 2015 New York, New York) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan erityisesti pysäyttävistä muotokuvistaan ja yhteiskunnallisesti kantaa ottavasta kuvajournalismistaan.
Markin kuvia on ilmestynyt muun muassa Vanity Fairissa, Lifessä, Rolling Stonessa ja The New Yorkerissa. American Photo Magazinen lukijat äänestivät Markin kaikkien aikojen vaikutusvaltaisimmaksi naisvalokuvaajaksi. Suomessa Markin kuvia on esitelty laajasti Salon taidemuseon Veturitallissa, jossa oli esillä vuonna 2006 näyttelykokonaisuudet American Odyssey ja Twins.
Mark kuoli myelodysplastiseen oireyhtymään 75-vuotiaana Manhattanilla 25. toukokuuta 2015.
Aiheesta muualla

Markin omat sivut
Salon taidemuseon esittely Mary Ellen Markista (Arkistoitu – Internet Archive)
Matthias Raab

Matthias Raab (15. kesäkuuta 1885 Laas, Kärnten, Itävalta – kadonnut 1943 Venäjällä) oli itävaltalaissyntyinen upseeri ja natsi-Saksan armeijan kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana.
Raab syntyi 1885 Laasissa, Itävallassa. Hän palveli Itävallan armeijassa vuoteen 1938, jolloin Adolf Hitlerin johtama natsi-Saksa liitti maan alueisiinsa. Tämän jälkeen hän siirtyi Saksan armeijaan ja palveli muun muassa Keskustan armeijaryhmään kuuluneessa 3. panssariarmeijan tykistöesikunta 125:n (Arko 125) päällikkönä itärintamalla 17. joulukuuta 1941 – 25. syyskuuta 1943. Ylennyksen kenraalimajuriksi hän sai 1. huhtikuuta 1942. Raab katosi Venäjällä vuonna 1943.
Maria Canals

| Maria Canals |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Maria Pilar Canals
Syntynyt: 28. syyskuuta 1966 (ikä 58)  Miami, Florida
Puoliso:  David Barrera
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Maria Canals Barrera
Aktiivisena:  1990–
Merkittävät roolit:  Haukkatyttö (Justice League) Theresa Russo (Waverly Placen velhot)
Palkinnot
 ALMA (2002) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Maria Pilar Canals (s. 28. syyskuuta 1966 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen ALMA-palkittu näyttelijä, joka tunnetaan ääniroolistaan Haukkatyttönä animaatiosarjassa Justice League.
Ura

Canals opiskeli näyttelemistä Miamin yliopistossa. Hän näytteli useissa teatterinäytelmissä Los Angelesissa ja Miamissa ja teki ensimmäisen televisioroolinsa vuonna 1990, ja kolme vuotta myöhemmin Canals teki rooleja tiheämmin.
Canals on näytellyt televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten Kyttä ja puolikas, Murhasta tuli totta, Veronican salaisuudet, Valkokankaan lemmikit, Arki vaivaa, Danny Phantom ja Waverly Placen velhot. Vuonna 2008 hän esiintyi myös Disney Channelin elokuvassa Camp Rock Mitchien äitinä, Connie Torresina.
Aiheesta muualla

Maria Canals TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Canalsin haastattelu Haukkatytön ääniroolista (Arkistoitu – Internet Archive)
Marlous Fluitsma

Marlous Fluitsma vuoden 1980 Eurovision laulukilpailuissa, vasemmalla kilpailun voittaja Johnny Logan.
Maria Louise Clara Albertine "Marlous" Fluitsma (s. 12. joulukuuta 1946 Zutphen, Gelderland) on alankomaalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi elokuvista, televisiosta ja teatterista. Roolien joukossa on ollut Helen Helminkin osa sarjassa Goede tijden, slechte tijden, jossa hän esiintyi vuosina 1990–1991.
Fluitsma juonsi Haagissa pidettyä Eurovision laulukilpailua 1980.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marlous Fluitsma Wikimedia Commonsissa
Marlous Fluitsma Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mansion House

| Mansion House Mansion House |
| --- | --- |

Sijainti:  Lontoon City, Yhdistynyt kuningaskunta
Koordinaatit:  51°30′48″N 0°05′22″W﻿ / ﻿51.51325°N 0.089361111111111°W﻿ / 51.51325; -0.089361111111111
Rakennustyyppi:  Kotimuseo ja suuri asuinrakennus (en)
Käyttö:  Virka-asunto
Tyylisuunta:  Palladiolainen arkkitehtuuri
Suunnittelija:  George Dance (vanhempi)
Valmistumisvuosi:  1758
 fiMansion House 
  
Mansion House on Lontoon ylipormestarin virka-asunto Cityssä, Bank Junctionin etelälaidalla. Rakennus edustaa tyyliltään palladiolaista arkkitehtuuria, ja se rakennettiin vuosina 1735–1758 Cityn rakennustarkastaja George Dance vanhemman suunnitelmien pohjalta. Se suojeltiin Grade I -luokan kohteena vuonna 1950. Rakennus ei ole yleensä avoinna yleisölle, mutta siihen voi tutustua opastetuilla kiertokäynneillä.
Historia

Ennen Mansion Housen rakentamista Lontoon ylipormestarit käyttivät virkatehtävien hoitamiseen omaa kotiaan ja Cityn kiltataloja. Ajatus pormestarin omasta virka-asunnosta syntyi Lontoon suuren palon (1666) jälkeen, mutta eteni rakennusvaiheeseen vasta seuraavalla vuosisadalla. Sitä edelsi pitkällinen keskustelu rakennuksen paikasta, arkkitehdistä ja ulkoasusta.
Lopulta paikaksi valittiin entinen kala- ja lihatori Stocks’ Market ja suunnittelijaksi Cityn rakennustarkastaja George Dance. Dance suunnitteli Mansion Housesta palladiolaistyylisen rakennuksen, joka muodostui suuren sisäpihan ympärille. Rakentaminen aloitettiin 1739, ja ensimmäisenä ylipormestarina rakennukseen muutti Crispin Gascoigne 1752. Rakennus valmistui kuitenkin vasta vuonna 1758.
Rakennus rahoitettiin osittain kyseenalaisin keinoin. City of London Corporation otti vuonna 1748 käyttöön uuden sakon, jonka joutui maksamaan, jos kieltäytyi asettumasta ehdolle tai ottamasta vastaan paikkaa Cityn seriffinä. Dissentterit eivät kuitenkaan voineet ryhtyä seriffiksi, sillä seriffiltä edellytettiin osallistumista ehtoolliseen anglikaanisessa kirkossa. Tästä huolimatta Cityn valitsijalautakunta nimitti toistuvasti ehdokkaaksi rikkaita dissenttereitä, jotka joutuivat maksamaan sakot ja kerryttämään näin Mansion Housen rakennuskassaa.
Vuonna 1795 Dancen poika George Dance nuorempi muutti rakennuksen avoimen sisäpihan salongiksi rakentamalla sen yläpuolelle katon ja madalsi egyptiläisen salin kattoa. Lisäksi hän purki suuren portaikon sekä toisen kahdesta huonokuntoiseksi todetusta kattopaviljongista. Jäljelle jäänyt kattopaviljonki purettiin vuonna 1846, jolloin myös Cityn palveluksessa työskennellyt arkkitehti James Bunning siirsi pääsisäänkäynnin rakennuksen sivulle, jotta ylipormestari pystyi saapumaan rakennukseen huomaamattomammin. Rakennusta kunnostettiin myös 1860-, 1930- ja 1990-luvuilla.
Arkkitehtuuri

Mansion House on monumentaalinen palladiolaistyylinen rakennus keskellä Lontoon Cityä. Rakennuksen jalustaosa on rustikoitu ja sen yläosassa on entablementin kannattelema attika. Niiden väliin jää kaksi kerrosta, joiden ulkoseiniä koristavat korinttilaiset pilasterit. Rakennuksen julkisivu antaa pohjoiseen päin ja sen keskellä on suuri klassinen portiikki.
Talon pohjakerroksessa sijaitsivat alun perin keittiöt ja palvelijoiden tilat sekä vankisellejä, joissa pidettiin ylipormestarin tuomioistuimessa syytettyjä vankeja, esimerkiksi  suffragetti Sylvia Pankhurstia lokakuussa 1920. Ensimmäisen kerroksen keskellä oli avoin sisäpiha, joka muutettiin myöhemmin näyttäväksi salongiksi rakentamalla sen yläpuolelle katto. Sen lisäksi siellä oli toimistoja ja vastaanottotiloja, kuten valtava egyptiläinen sali, johon mahtui 350 vierasta. Toisessa kerroksessa sijaitsivat tanssisali ja ylipormestarin yksityiset asuintilat. Kolmannessa kerroksessa oli makuuhuoneita, joista useimmat toimivat nykyään henkilökunnan kokous- ja työtiloina.
Mansion Housen alkuperäinen pääsisäänkäynti oli pohjoissivulla, mutta arkkitehti James Blunning siirsi sen vuonna 1846 rakennuksen länsisivulle, missä ulkopuoliset eivät voineet seurata yhtä helposti ylipormestarin menemisiä. Blunning suunnitteli uuden pääsisäänkäynnin pohjakerroksen korkeudelle ja rakensi sen eteen pienen doorilaistyylisen portiikin.
Salongiksi muutetun sisäpihan kattoon asennettiin juhlatilaisuuksia varten näyttäviä kattokruunuja. Mansion House ja Guildhall jakoivat valaisimien omistuksen, joten niitä jouduttiin siirtelemään rakennuksesta toiseen tarpeen mukaan. Ennen pitkää kruunuja tuhoutui kuljetuksen aikana, minkä jälkeen oltermannien neuvosto myönsi Mansion Houselle luvan hankkia omat kristallikruunut. Nykyiset kattokruunut on tehty vuonna 1875. Niiden materiaalina käytetty kristallilasi sisältää peräti 30 prosenttia lyijyä, minkä ansiosta se kimaltelee erityisen loistokkaasti.
Mansion Housen suurimmat tilat ovat tanssisali rakennuksen pohjoisosassa ja egyptiläinen sali sen eteläosassa. Egyptiläistä salia ei ole koristeltu muinaisegyptiläiseen tapaan, kuten voisi olettaa – sen sijaan sen esikuvana olivat suuret klassiset salit, joita Vitruvius suunnitteli roomalaisaikaiseen Egyptiin ja italialainen Andrea Palladio jäljitteli 1500-luvulla. Salin marmoripatsaat on tehty vuosina 1854–1864 ja lasimaalaukset vuonna 1868.
Taidekokoelmat

Vuosien saatossa Mansion Houseen on kertynyt laaja taidekokoelma, johon kuuluu maalauksia, veistoksia ja koriste-esineitä. Vuonna 1987 lordi Harold Samuel lahjoitti Citylle 87 pääasiassa flaamilaista ja hollantilaista taulua, joista kuuluisimpia ovat Frans Halsin Iloinen luutunsoittaja (1624–1628) ja Nicolas Maesin Ompeleva neito (1655).
Ajatus marmoriveistosten hankkimisesta Mansion Houseen heräsi ensimmäisen kerran prinssi Albertin kunniaksi vuonna 1850 järjestetyssä banketissa, johon osallistui myös Lontoon maailmannäyttelyn kuninkaallisen toimikunnan jäseniä. Cityn yleisvaliokunta ehdotti, että egyptiläiseen saliin tilattaisiin veistoksia, jotka saisivat inspiraationsa englantilaisten runoilijoiden teoksista. Pitkällisen hankintaprosessin jälkeen yli kaksi metriä korkeat marmoriveistokset paljastettiin salissa vuonna 1863.
Mansion Housen omistuksessa on myös yksi maailman laajimpia ja arvokkaimpia kulta- ja hopeaesineiden kokoelmia. Pormestarit ja City of London Corporation ovat saaneet esineitä sekä lahjoituksina että ostettuina, ja monet niistä ovat yhä käytössä virallisissa tilaisuuksissa. Kokoelmaan kuuluvat muun muassa miekka 1600-luvulta ja hopeoitu nuija vuodelta 1735. Miekka ja nuija symboloivat valtaoikeuksia, jotka hallitsija ja parlamentti ovaat myöntäneet Lontoon ylipormestarille ja City of London Corporationille. Toinen tärkeä symbolinen esine on helmikoristeinen miekka, jota kuningatar Elisabet käytti Royal Exchangen avajaisissa 1571. Vielä tänäkin päivänä Lontoon ylipormestari luovuttaa miekan seremoniallisesti hallitsijalle tämän kunnioittaessa läsnäolollaan Cityssä järjestettyjä tilaisuuksia.
Piirros alkuperäisestä Mansion Housesta. Rakennuksen huipulla on kaksi kattopaviljonkia, jotka purettiin myöhemmin turvallisuussyistä.
Egyptiläinen sali.
Nuija ja miekka, Cityn valtaoikeuksien tunnukset.
Marttinen (nuorisokeskus)

Nuorisokeskus Marttinen on yksi Suomen yhdeksästä Opetus- ja kulttuuriministeriön tukemista ja valvomista valtakunnallisista nuorisokeskuksista.  Se sijaitsee Virtain Herrasen kylässä Marttisen saarella.
Toiminta

Nuorisokeskus Marttisen toiminnan peruslähtökohta on tukea lasten ja nuorten kasvun kehitystä.  Siellä on mahdollisuus saada ohjattua toimintaa tai järjestää omatoimista ohjelmaa.
Marttisessa järjestetään leirikouluja ja rippikoululeirejä. Nuotta-valmennus on tarkoitettu 13–28-vuotiaille erityisen tuen tarpeessa oleville nuorille. Nuoren ryhmätaitoja ja sosiaalisia vuorovaikutustaitoja vahvistetaan valmennuksen avulla. Se tapahtuu elämyspedagogisin ja toiminnallisten työmenetelmien avulla.
Järjestetyt ohjelmat painottuvat ympäristö-, seikkailu- ja kulttuuriperintökasvatukseen.
Tilat

Marttisen alueella on useita rakennuksia erilaisia käyttötarkoituksia varten. Historiallisin rakennus on Marttisen Vanha Pappila, joka on rakennettu vuonna 1892. Pappilan väentupaan on remontoitu Kuukkelisali. Marttisen päärakennuksessa on 200 hengen suuruinen monitoimisali. Pihapiiristä löytyy kolme saunarakennusta: Vihta-sauna, saunaosasto ja kesällä 2013 valmistunut savusauna.
Tilojen suunnittelussa on huomioitu liikuntaesteettömyys.
Aiheesta muualla

Nuorisokeskus Marttinen marttinen.fi. Viitattu 15.2.2023.
Mary Fedden

Mary Fedden (14. elokuuta 1915 – 22. kesäkuuta 2012) oli brittiläinen taidemaalari.
Fedden syntyi Bristolissa ja valmistui Slade School of Fine Artista vuonna 1936. Hän meni vuonna 1951 naimisiin taiteilija Julian Trevelyanin kanssa ja opetti vuosina 1958–1964 Royal College of Artissa, jossa hänen opiskelijoidensa joukkoon kuuluivat David Hockney ja Allen Jones.
Feddenin tuotantoa on ollut laajasti näytteillä varsinkin hänen kotimaassaan. Hän toimi vuosina 1984–1989 Royal West of England Academyn johdossa. Hän oli OBE, Bathin yliopiston kunniatohtori ja 27. toukokuuta 1992 alkaen Royal Academyn jäsen.
Fedden täytti 90 vuotta elokuussa 2005, mutta jatkoi sen jälkeenkin työskentelyään Lontoon Chiswickissä.
Mary Flanaganin katoamistapaus

Mary Flanagan (s. kesäkuu 1943) oli 16-vuotias brittiläinen tyttö, joka katosi 31. joulukuuta 1959. Hänen katoamisensa on vanhin avoimena oleva katoamistapaus Suur-Lontoon poliisitoimen tiedostoissa.
Mary Flanagan poistui katoamisiltana kotoaan Wallace Roadilta West Hamin alueelta. Hänen oli tarkoitus mennä juhliin työpaikalleen Tate & Lylen sokeritehtaalle Silvertowniin. Hänellä ei tiettävästi ollut rahaa mukanaan. Katoamisilmoitus tehtiin 1. tammikuuta 1960. Vanhemmat menivät Flanaganin työpaikalle, mutta saivat kuulla, ettei tytär ollut käynyt työpaikalla pariin viikkoon. Ei ole tiedossa, mitä Flanagan todellisuudessa oli tehnyt viimeisinä viikkoina ennen katoamista.
Flanagan oli ennen katoamistaan tapaillut Tom McGinty -nimellä tunnettua irlantilaista miestä, joka oli mahdollisesti palvellut kauppalaivastossa. Miestä ei kuitenkaan koskaan kyetty jäljittämään. Flanaganin katoamisaikaan 8-vuotias sisko Brenda uskoi yhä vuonna 2013 Flanaganin olevan elossa. Flanaganilla oli kaksi muutakin nuorempaa sisarusta: veli Kevin ja sisko Eileen. Perheen äiti kuoli vuonna 2000 ja isä vuonna 2004. Flanaganin sisko Brenda luovutti DNA-näytteensä, jota käytetään vertailuun, mikäli mahdollisia Flanaganin jäänteitä joskus löydetään.
Mary Flanagan oli käynyt Holbrook Road Secondary Schoolia ja työskennellyt paitsi sokeritehtaalla, myös Haymes Optical Frame -kaupassa Stratfordissa. Lisäksi hän oli tehnyt vapaaehtoistyötä The Guide Dogs for the Blind Associationissa. Hän oli katolilainen.
Martta Aarnikotka

Martta Aarnikotka (alkuaan Adler; 14. maaliskuuta 1904 Tampere – 8. maaliskuuta 1978) oli suomalainen matkailuopas, lausuja ja lastenkirjailija.
Aarnikotkan vanhemmat olivat Virosta kotoisin ollut Hans Adler (1871–1942) ja Gustava Adler (1870–1948). Adlerit olivat olleet Tampereella Finlaysonin omistajan von Nottbeckin palveluksessa, toimivat sitten Kangasalan Seurahuoneen hoitajina ja vuodesta 1912 Kangasalan lepokodin hoitajina. Adlereilla oli viisi lasta joista kolme elonjäänyttä sisarta hoiti sitten lepokotia vanhempien kuoltua. Sisarukset olivat Martta Aarnikotka, kirjailija Jukka Tyrkön kanssa naimisissa ollut Olga (Olla) Adler-Tyrkkö (1905–1996) ja insinööri Ville Kärkkäisen kanssa naimisissa ollut Kylli Kärkkäinen (1909–2001). Heidän veljensä Paavo Aarnikotka kuoli syksyllä 1941 panssarilaiva Ilmarisen upotessa.
Martta Aarnikotka toimi matkailuoppaana, antoi kielitunteja ja harrasti lausuntaa ja kuvataiteita. Hän esiintyi myös täysihoitolan emäntänä vuonna 1965 ensi-iltansa saaneessa neljästä näytelmäelokuvasta koostuneessa suomalaisessa episodielokuvassa Tunteita.  Aarnikotka oli Suomen Lausujain Liiton perustajia ja sen johtokunnan jäsen.
Teoksia

Nimimerkillä Kirsti:
Maailman onnellisin konttorineiti : romaani Petäjän sahalta. Kirja, Helsinki 1930
Irmelin kiertomatka. Kirja, Helsinki 1931
Matt Ghaffari

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | 130 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Varna 1991 | 130 kg |  |
|  Hopeaa | Gävle 1998 | 130 kg |  |
|  Pronssia | Praha 1995 | 130 kg |  |
Matt Ghaffari (2016)
Matt Ghaffari (s. 11. marraskuuta 1961) on yhdysvaltalainen entinen painija, jonka parhaimmat saavutukset tulivat kreikkalais-roomalaisen painin puolelta 1990-luvulla.
Painoluokassaan raskaassa sarjassa, jossa Ghaffarin aikana raja 130 kilogrammassa, Ghaffari jäi kansainvälisellä tasolla Aleksandr Karelinin varjoon. Hän hävisi Karelinille loppuottelussa 1996 Atlantan olympialaisissa kuten myös 1991 Varnan ja 1998 Gävlen MM-kisoissa sekä vuoden 1990 Masters-turnauksessa. 1995 Prahan MM-kisoissa Ghaffari jäi pronssille kohdattuaan Karelinin välierässä. MM-kilpailuissa 1990 Ostiassa (6. sija), 1994 Tampereella (6.) ja 1993 Tukholmassa (11.) kuin myös 1992 Barcelonan olympialaisissa "Siperian karhu" tuli vastaan aikaisemmassa vaiheessa. Ghaffari oli vielä varamiehenä Sydneyn olympialaisiin vuonna 2000.
Pan-Amerikan mestaruuden Ghaffari voitti urallaan yhdeksän kertaa, joista kaksi kertaa vapaapainissa. Yhdysvaltain mestaruuden hän voitti kreikkalais-roomalaisessa painissa kuudesti ja vapaapainissa kerran. Ghaffari on sittemmin toiminut valmennustehtävissä, mitä hän oli tehnyt koko painiuransa ajan. Aktiiviaikoina Ghaffarin mitat olivat 193 senttimetriä ja 127 kilogrammaa. Siviiliammatiltaan hän on taloussuunnittelija.
Aiheesta muualla

Matt Ghaffarin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Mary Grey

Mary Grey
Lady Mary Grey (1545 – 20. huhtikuuta 1578), joskus Marieksikin kutsuttu, oli Henry Greyn ja Lady Frances Brandonin kolmas ja nuorin tytär. Hän oli nuorempi sisar Lady Jane Greylle ja Catherine Greylle. Hänen äidinpuoleiset isovanhempansa olivat Charles Brandon, Suffolkin ensimmäinen herttua ja Maria Tudor, Ranskan entinen kuningatar. Maria oli Englannin kuninkaan Henrik VII:n ja Yorkin Elisabetin tytär ja Englannin kuningas Henrik VIII:n nuorempi sisar.
Maryn on kuvailtu olleen "neljä jalkaa pitkä ja kyttyräselkäinen" (neljä jalkaa on noin 1,22 metriä). Hänen on arveltu sairastaneen kyphosista.
Edvard VI:n testamentin mukaan Edvardin kuoltua kruunu jäisi Maryn sisarelle Janelle ja Janen miespuolisille perillisille. Kun Edvard VI kuoli kesäkuun kuudentena vuonna 1553, Jane julistettiin kuningattareksi. Edvard VI oli testamentissaan ohittanut vanhemmat sisarpuolensa, Maria I:n ja Elisabet I:n, minkä laillisuus oli kyseenalaista, koska parlamentti ei ollut hyväksynyt sitä. Kuningattareksi päätyi kuitenkin Maria, ja hänen jälkeensä Elisabet. Jane mestattiin.
Elisabeth oli naimaton ja vailla omia perillisiä. Maryn toinen sisko Lady Catherine Grey oli sisarensa kuoleman jälkeen yksi mahdollisista vallanperijöistä ennen kuolemaansa 1568. Se kohotti Maryn asemaa, koska hän oli viimeinen elossa oleva Maria Tudorin (”ranskalaisen kuningattaren”) lapsenlapsi ja siten tietyllä tapaa oikeutettu perimään Englannin valtaistuimen. Vuonna 1565 Mary meni naimisiin kuninkaallisen portinvartijan Thomas Keyesin kanssa ilman kuningatar Elisabetin suostumusta.
Hänen sisarensa olivat juonitelleet valtaistuinta itselleen, mutta Mary ei koskaan ilmaissut halua siihen. Hän kuoli lapsettomana 33-vuotiaana.
Käännös suomeksi
Martsialnyje vody

Martsialnyje Vody Kontupohjan piirin kartalla.
Martsialnyje vody (ven. Марциа́льные Во́ды) on kylä ja parantola Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Petrovskin kunnassa, 50 kilometrin päässä Petroskoista luoteeseen. Martsialnyje vody on Venäjän ensimmäinen parantola. Se avattiin vuonna 1719 Pietari Suuren asetuksella. Rautapitoiset lähteet oli löydetty vuonna 1714. Hoidoissa käytetään rautapitoista vetykarbonaattisulfaattivettä ja mutaa. Työntekijöitä on 240. Vuodessa hoitoja saa noin 5 000 asiakasta. Parantolan alueella toimii Martsialnyje vodyn museo, johon kuuluu Apostoli Pietarin kirkko, kaksi paviljonkia, vartijan talo ja luonnonmuistomerkkejä.
Eräs Martsialnyje vodyn museon rakennuksista
Aiheesta muualla

Oleg Mošnikov, 2011: Luovuus sykkii kylpylätaajamassa (Carelia 2-2011)[vanhentunut linkki]
Pietari Suuri ja Karjala - Lyhyt historiallinen kuvaus (gov.karelia.ru)
Martsialnyje vody-museo (Arkistoitu – Internet Archive) (komart.karelia.ru)