stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ECDL

ECDL Profile -sertifikaatti myönnetty Kreikassa helmikuussa 2017.
ECDL eli European Computer Driving Licence on kansainvälinen it-perusosaamisen tutkinto, joka on tarkoitettu kaikille.
ECDL perustuu suomalaiseen Tietokoneen ajokortti -tutkintoon, joka otettiin käyttöön vuonna 1994. Jo seuraavana vuonna 1995 Council of European Professional Informatics Societies (CEPIS) käynnisti Euroopan komission tukemana hankkeen, jonka tehtävänä oli selvittää, kuinka kehittää IT-perusosaamisen tasoa aikuisväestön keskuudessa kaikkialla Euroopassa.
Varsin pian tämän jälkeen käynnistettiin pilottitestaustoiminta ja suomalaisen ajokortin pohjalta kehitettiin uudet tutkintovaatimukset ja tehtäväpankki. Vuonna 1996 ajokortin oikeudet myytiin ECDL Foundation Limited -järjestölle .
Ensimmäiset ECDL-tutkinnot suoritettiin Ruotsissa elokuussa 1996. Suomessa ECDL-tutkintojärjestelmä otettiin käyttöön syksyllä 2001.
ECDL-tutkinnon on suorittanut jo yli viisitoista miljoonaa ihmistä maailmassa. Tutkinnon voi suorittaa 148 maassa 41 eri kielellä. Suomessa tutkintoja voi suorittaa suomeksi, ruotsiksi, englanniksi ja venäjäksi.
Suomessa ECDL-tutkintoja hallinnoi ECDL Finland Oy.
Tutkinnot

eKansalainen – tietokoneen peruskäytön tutkinto, jonka tavoitteena on saattaa tietoyhteiskunnan taidot jokaisen ulottuville.
ECDL perustutkinto – tutkinto työelämän tarpeisiin (sisältää kuusi moduulia, joista voi valita joustavasti tarvitsemansa).
ECDL Start – osatutkinto, jossa on neljä vapaavalintaista osiota perustutkinnosta.
ECDL Advanced – jatkotutkinto, jonka voi suorittaa neljästä eri aihealueesta, joista jokainen muodostaa oman tutkintonsa.
ECDL Expert – sertifikaatti, joka myönnetään henkilölle, joka on suorittanut kaikki neljä erillistä ECDL Advanced -jatkotutkintoa.
IT Security -tietoturvatutkinto
CTP eli Certified Training Professional-kouluttajakoulutus
ECDL Health Supplement – Terveydenhuoltoalan tietotekniikkatutkinto
Aiheesta muualla

Eurooppalainen tietokoneen ajokortti
Kansainväliset ECDL-sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Emilie Nautnes

Emilie Nautnes vuonna 2022.
Emilie Nautnes (s. 13. tammikuuta 1999) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Norjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä kuusi maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän on pelannut kaikissa ikäkausimaajoukkueissa ja esiintyi ensimmäisen kerran naisten maajoukkueessa vuonna 2018. Hän kuului vuoden 2019 MM-kisajoukkueeseen mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan.
Nautnes edustaa kotimaassaan Arna-Bjørnaria.
Estádio Nacional Mané Garrincha

| Estádio Nacional Mané Garrincha> Mané Garrincha |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Brasília, Brasilia
Avattu:  10. maaliskuuta 1974
Omistaja:  TERRACAP - Agência de Desenvolvimento do Distrito Federal
Kenttä:  luonnonnurmi
Käyttäjät
 Brasília Futebol Clube 
Katsojakapasiteetti
 72 888 
Kentän mitat
 105 x 68 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estádio Nacional Mané Garrincha on monikäyttöstadion, joka sijaitsee Brasilian pääkaupungissa Brasíliassa. Stadion otettiin käyttöön vuonna 1974 ja sen yleisökapasiteetti on 71 418. Stadion on saanut nimensä edesmenneen brasilialaisen jalkapalloilija Garrinchan mukaan.
Stadionia käytetään pääasiallisesti jalkapallossa ja se toimiikin kaupungin jalkapalloseura Brasília Futebol Cluben kotikenttänä. Se toimi myös yhtenä pelikenttänä vuoden 2013 Maanosaliittojen cupissa sekä vuoden 2014 MM-kilpailuissa.
Sikorsky Aircraft

| Sikorsky Aircraft Corporation |
| --- | --- |

Perustettu:  1925
Perustaja:  Igor Sikorsky
Puheenjohtaja:  Mick Mauer
Kotipaikka:  Stratford, Connecticut, Yhdysvallat
Toimiala:  ilma-alukset
Tuotteet:  helikopterit, lentokoneet
Emoyhtiö:  Lockheed Martin
Tytäryhtiöt:  Schweizer Aircraft PZL Mielec
Kotisivu:  www.sikorsky.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sikorsky Aircraft on yhdysvaltalainen helikoptereita ja lentokoneita valmistava yritys. Yrityksen perusti Igor Sikorsky vuonna 1925. Sikorsky Aircraftin emoyhtiö on Lockheed Martin.
Kiovassa syntynyt ja Yhdysvaltoihin muuttanut Igor Sikorsky aloitti ilma-alusten valmistamisen New Yorkin Rooseveltissa vuonna 1925. Vuonna 1929 Sikorsky siirsi toimintansa Stratfordiin Connecticutiin ja yrityksestä tuli osa United Aircraft and Transport Corporationia (nykyään United Technologies Corporation).
Aluksi Sikorsky valmisti lentokoneita, mutta kysynnän laskettua Igor Sikorsky halusi kehittää toimivan helikopterin. Kehitettyään VS-300 -helikopterin hän kehitti Sikorsky R-4 -helikopterin, ensimmäisen stabiilin, yksimoottorisen ja täysin ohjattavissa olevan helikopterin, joka meni massatuotantoon vuonna 1942.
Sikorsky Aircraft on edelleen yksi maailman johtavista helikoptereiden valmistajista. Se valmistaa laajasti käytettyjä helikopterimalleja, kuten UH-60 Black Hawk ja SH-60 Seahawk.
Stratfordin lisäksi Sikorsky Aircraftilla on tehtaita myös Sheltonissa, Bridgeportissa, West Palm Beachissa, Huntsvillessa ja Troyssa. Sikorskyn tytäryhtiöillä on toimintaa myös muualla.
Tällä hetkellämilloin? tuotannossa olevat helikoperit ja lentokoneet

Sikorsky Aircraft ilmoittaa verkkosivuillaan tuotteikseen seuraavat helikopterit ja lentokoneet
Sikorsky S-76
Sikorsky S-92
Sikorsky M28 -lentokone
Sikorsky S-333
Sikorsky S-434
Sikorsky S-300C
Sikorsky S-300CBi
UH-60 Black Hawk
Sikorsky SH-60 Seahawk
Sikorsky H-92
Sikorsky CH-53
Sikorsky H-3
Sikorsky SA-38B -tiedustelulentokone
Sikorsky Sa2-37B -tiedustelulentokone
Kaikki tuotteet > Lentokoneet

Sikorsky S-29-A Pommikone, ensimmäinen Yhdysvalloissa valmistettu Sikorsky (1924)
Sikorsky S-30 (1925, ei koskaan valmistettu)
Sikorsky S-31 (1925)
Sikorsky S-32 (1926)
Sikorsky S-33  (1925)
Sikorsky S-34 (1927)
Sikorsky S-35 (1926)
Sikorsky S-36 (1927)
Sikorsky S-37 (1927)
Sikorsky S-38 (1928–1933)
Sikorsky RS
Sikorsky S-39  (1929–1932)
Sikorsky S-40  (1931)
Sikorsky S-41 (1931)
Sikorsky S-42  (1934–1935)
Sikorsky S-43  (1935–1937)
Sikorsky VS-44  (1937)
Sikorsky S-45 (1938, ei koskaan valmistettu)
Kaikki tuotteet > Helikopterit

VS-300/S-46 (1939)
Sikorsky S-47 (R-4) (1940)
Sikorsky S-48 (1943)
Sikorsky S-49 (R-6):
Sikorsky S-51(1946)
Sikorsky S-52 (H-18/HO5S) (1947)
Sikorsky S-53 (XHJS-1) (1947)
Sikorsky S-55  (1949)
Sikorsky S-56 (1953)
Sikorsky S-58 (1954)
Sikorsky S-59 (XH-39)  (1953)
Sikorsky S-60 (1959)
Sikorsky S-61 (1959)
Sikorsky SH-3 Sea King (1959)
Sikorsky CH-124 Sea King (1963)
Sikorsky S-61R (1963)
Sikorsky S-62: HH-52 Seaguard  (1958)
Sikorsky S-64 Skycrane (1962)
Sikorsky CH-54 Tarhe (1962)
Sikorsky S-65, CH-53 Sea Stallion (1964)
Sikorsky CH-53E Super Stallion: (1974)
Sikorsky CH-53K Super Stallion:
Sikorsky MH-53 (1967)
Sikorsky S-66
Sikorsky S-67 Blackhawk  (1970)
Sikorsky S-68:
Sikorsky S-69 (1973)
Sikorsky S-70: (1974)
Sikorsky HH-60 Jayhawk
Sikorsky HH-60 Pave Hawk
Sikorsky SH-60 Sea Hawk
Sikorsky UH-60 Black Hawk
List of Sikorsky S-70 Models
Sikorsky S-71
Sikorsky S-72 (1975)
Sikorsky S-73
Sikorsky S-74
Sikorsky S-75 (1984)
Sikorsky S-76 (1977)
Sikorsky S-80 (1974)
Sikorsky S-92, sekä sotilasversio H-92 Superhawk (1995)
CH-148 Cyclone
Sikorsky S-97 Raider (2010)
Sikorsky S-300C (1964)
Sikorsky Firefly
Sikorsky S-333 (1992)
Sikorsky S-434 (2008)
Sikorsky X2 (2008)
Kaikki tuotteet > Muut ilma-alukset

Sikorsky XBLR-3 (1935–1936)
Sikorsky XSS lentovene (1933)
Boeing-Sikorsky RAH-66 Comanche
Sikorsky S-57/XV-2 yliäänilentokone, ei koskaan valmistettu
Sikorsky Cypher, lennokki (1992)
Sikorsky Cypher II, parannettu lennokki (2001)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sikorsky Aircraft Wikimedia Commonsissa
Sikorsky R-4
Sikorsky UH-60 Black Hawk Irakissa
Sikorsky S-92
CH-53 Super Stallion
CH-54
MH-53J Pave Low III
Sikorsky S-58
Sikorsky Cypher
Sikorsky S-43
Eleonore Bjartveit

| Eleonore Bjartveit> Norjan kulttuuriministeri |
| --- | --- |
 Sysen hallitus 16. lokakuuta 1989 – 3. marraskuuta 1990  
Edeltäjä:  Hallvard Bakke
Seuraaja:  Åse Kleveland
Suurkäräjäedustaja
 Oslon vaalipiiri 1989–1993  
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1924 Alattio, Norja
Kuollut: 26. syyskuuta 2002 (78 vuotta)
Ammatti:  lääkäri, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Kristillinen kansanpuolue
Eleonore Bjartveit (11. heinäkuuta 1924 Alattio  – 26. syyskuuta 2002) oli norjalainen lääkäri ja kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1989–1993 ja toimi Norjan kulttuuriministerinä 1989–1990.
Aiheesta muualla

Eleonore Bjartveit Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Eleonora Rossi Drago

| Eleonora Rossi Drago> Palmina Omiccioli |
| --- | --- |
 Drago vuonna 1959
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. syyskuuta 1925 Genova, Italia
Kuollut: 2. joulukuuta 2007 (82 vuotta) Palermo, Italia
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Eleonora Rossi Drago (alk. Palmina Omiccioli; 23. syyskuuta 1925 Genova, Italia – 2. joulukuuta 2007 Palermo, Italia) oli italialainen näyttelijä.
Filmografia

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi |
| --- | --- | --- |
1951: Tre storie proibite
| 1951 | Suljettujen verhojen takana | Persiane chiuse |
| 1952 | Valkoista orjakauppaa Napolissa | La Tratta delle bianche |
1952: La Fiammata
| 1953 | Orja | L'Esclave |
| 1955 | Pikku ystävättäriä | Le Amiche |
1956: Il Prezzo della gloria
1956: Donne sole
1957: Kean genio e sregolatezza
1958: Le Fric
| 1959 | Kohtalokas kesä | Estate violenta |
| 1959 | Lunta ja lempeä | Vacanze d'inverno |
| 1961 | Valloittajan miekka | Rosmunda e Alboino |
| 1961 | Viimeinen vastarinta | Tiro al piccione |
1961: Caccia all'uomo
1962: Hipnosis
| 1962 | Musta sielu | Anima nera' |
| 1962 | Rakkautta 20-vuotiaana | L'Amour à vingt ans |
1964: Assassinio made in Italy
| 1966 | Raamattu – alussa loi Jumala... | The Bible: In the Beginning... |
1969: Camille 2000
Doyle

Doyle on englanninkielinen nimi, joka voi esiintyä sekä suku- että etunimenä. Tunnettuja nimen kantajia ovat:
Sukunimi

Aaryn Doyle (s. 1993), kanadalainen näyttelijä
Adrian Leo Doyle (s. 1936), australialainen katolinen arkkipiispa
Arthur Conan Doyle (1859–1930), skotlantilainen kirjailija
Brian Doyle (1930–2008), australialainen soutaja
Brian Doyle-Murray (s. 1945), yhdysvaltalainen koomikko, käsikirjoittaja ja näyttelijä
Christopher Doyle (s. 1952), australialainen elokuvaaja
Eamon Doyle (s. 1984), yhdysvaltalainen pop /R&B -laulaja ja lauluntekijä
Francis Doyle (1810−1888), englantilainen runoilija ja runousopin professori
Jeremy Doyle (1983–2011), australialainen pyörätuolikoripalloilija
Jerry Doyle (1956–2016), yhdysvaltalainen näyttelijä, radiojuontaja ja poliittinen kommentoija
Jim Doyle (s. 1945), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko
Kevin Doyle (s. 1983), irlantilainen jalkapalloilija
Larry Doyle, yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvakäsikirjoittaja ja humoristi
Michael F. Doyle (s. 1953), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko
Mike Doyle (1946–2011), englantilainen jalkapalloilija
Patrick Doyle (s. 1953), brittiläinen elokuvasäveltäjä
Roddy Doyle (s. 1958), irlantilainen kirjailija ja käsikirjoittaja
Shawn Doyle (s. 1968), kanadalainen näyttelijä
Tony Doyle (1942–2000), irlantilainen näyttelijä
Trevor Doyle (s. 1974), kanadalainen jääkiekkoilija
Sukunimi > Kuvitteellisia henkilöitä

Charlotte Doyle, Avin romaanissa The True Confessions of Charlotte Doyle
Etunimi

Doyle Brunson (1933–2023), yhdysvaltalainen pokeriammattilainen
Doyle Wolfgang von Frankenstein (oik. Paul Caiafa, s. 1964), yhdysvaltalainen kitaristi
Muita

Aputykkivene Viena (aiemmin Conan Doyle), Suomen merivoimissa palvellut sota-alus
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Doyle”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Estádio Presidente Vargas

| Estádio Presidente Vargas> Rakennuksen tiedot |
| --- | --- |
Sijainti:  Campina Grande, Brasilia
Avattu:  1940
Kenttä:  Nurmi
Käyttäjät
 Treze Futebol Clube 
Katsojakapasiteetti
 10 000 
Kentän mitat
 110 m × 75 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estádio Presidente Vargas on monikäyttöinen stadion Campina Grandessa Brasiliassa. Stadion avattiin vuonna 1940. Sykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa Treze Futebol Cluben kotikenttänä. Stadionille mahtuu 12 000 ihmistä.
Emilie Joramo

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 13. tammikuuta 2002 (ikä 22)
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seura
Seura:  Hammarby IF
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018–2023 |  Rosenborg BK |  |  |
Maajoukkue
| 2022– |  Norja |  | () |

Emilie Joramo (s. 13. tammikuuta 2002) on norjalainen jalkapalloilija, joka on pelannut ruotsalaisessa Hammarby IF:n naisten joukkueessa vuodesta 2024. Hänen sopimuksensa ulottuu vuoteen 2026. Tätä ennen hän pelasi norjalaisessa Rosenborg BK:ssa. Joramo debytoi Norjan maajoukkueessa vuonna 2022. Pelipaikaltaan Joramo on keskikenttäpelaaja.
Joramo on kotoisin Rennebusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emilie Joramo Wikimedia Commonsissa
Estádio Waldomiro Pereira

| Estádio Waldomiro Pereira> Rakennuksen tiedot |
| --- | --- |
Sijainti:  Patos de Minas, Brasilia
Kenttä:  Nurmi
Käyttäjät
 Esporte Clube Mamoré 
Katsojakapasiteetti
 5 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estádio Waldomiro Pereira on monikäyttöinen stadion Patos de Minasissa Brasiliassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa Esporte Clube Mamorén kotikenttänä. Stadionille mahtuu 5 000 katsojaa.
Skjöldunga saga

*Skjöldunga saga (suom. ”Skjöldungien saaga”) on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka alkuperäinen teksti on jo hävinnyt mutta jota monet saagakirjoittajat ja historioitsijat ovat käyttäneet 1200–1600-luvuilla lähteenään. *Skjöldunga saga on kertonut tanskanmaalaisista hallitsijoista alkaen myyttisestä kuningas Skjöldristä, pakanajumala Óðinnin pojasta, Gormr Vanhaan (isl. Gormr inn gamli) saakka. Viimeksi mainittu Gormr hallitsi Tanskan alueella Jellingistä käsin noin vuosina 936–958, ja hänet tunnetaan myös muiden historianlähteiden kautta.  *Skjöldunga saga on yleensä luettu niin kutsuttuihin kuningassaagoihin, koska se kuvaa skandinaavisia kuninkaita, mutta sisällöllisesti se on ollut hyvin lähellä myös muinaissaagoja. Saaga on oletettavasti kirjoitettu 1100-luvun lopussa tai 1200-luvun alussa eli se on ollut varhaisin muinaisesta myyttisestä menneisyydestä kertonut teksti ennen kuin muinaissaagoja alettiin laajamittaisemmin kirjoittaa 1200-luvun jälkipuoliskolla.
*Skjöldunga sagan sisältö

Vaikka *Skjöldunga saga on jo kadonnut, saagan alkuperäinen sisältö on voitu osittain rekonstruoida muiden lähteiden avulla. Saagan sisältö tunnetaan osittain islantilaisen oppineen Arngrímur Jónssonin 1500-luvun loppupuolella tekemän latinankielisen, alkuperäistä tekstiä mukailevan käännöksen Rerum Danicarum fragmenta perusteella. Arngrímurilla on ollut käytössään jokin *Skjöldunga sagan käsikirjoitus, joka ei oletettavasti kuitenkaan ole ollut täydellinen. Toinen *Skjöldunga sagan sisältöä säilyttänyt tekstiosa Arngrímurin laatimissa käsikirjoituksissa, Ad Catalogum Regum Sveciæ annotanda (Svíakonungatal Arngríms lærða, suom. ”Arngrímr Oppineen luettelo svealaisista kuninkaista”), sisältää sekin katkelman saagan sisällöstä. 



Arngrímurin käännöksen lisäksi osia saagasta on säilynyt myös muissa saagalähteissä, kuten Jómin viikinkien saagassa, pitemmässä kuningas Olavi Tryggvenpojasta kertovassa saagassa (isl. Óláfs saga Tryggvasonar en mesta, 1300-l.), sekä Snorri Sturlusonin laatimaksi oletetussa Heimskringlassa ja sen aloittavassa osiossa Ynglinga saga kuten myös Proosa-Eddassa. *Skjöldunga saga on todennäköisesti toiminut lähteenä myös tanskalaisen kuningas Knútr Suuren (isl. Knútr inn ríki) jälkeläisistä kertovalle Knýtlinga sagalle. On myös katsottu, että muinaissaagat Hrólfr Riu’un saaga ja Ragnarrin poikien tarina juontuisivat osittain *Skjöldunga sagasta, kuten myös 1400-luvulla laadittu rímur-runo Bjarkarímur. Vain osittain säilyneen tekstin Sögubrot af nokkrum fornkonungum on katsottu olevan katkelma *Skjöldunga sagan nuoremmasta, 1200-luvulla laaditusta versiosta. Tutkijoiden näkemyksen mukaan tämä Sögubrot muistuttaa tyylillisesti enemmän muinaissaagoja. *Skjöldunga saagaa on kuitenkin useissa yhteyksissä pidetty muiden kuningassaagojen tavoin vähemmän viihdyttävänä ja historiallisempana kuin muinaissaagat. 



Edellä mainittujen lisäksi 1300-luvulta peräisin oleva käsikirjoitus AM 764 4to sisältää Skandinavian myyttistä asutushistoriaa kuvaavan luvun, jonka katsotaan juontuvan *Skjöldunga sagasta. Kyseinen teksti, joka tunnetaan nimellä Upphaf allra frásagna sen aloittavien sanojen mukaan (”Upphaf allra frásagna í norrænni tungu […]”), kuvaa aasa-jumalien saapumista Skandinaviaan ja Óðinn-jumalan jälkeläisiä,  Skjöldriä, Friðleifriä ja Rauha-Fróðia (isl. Frið-Fróði).
*Skjöldunga sagan kirjoittaja ja hänen vaikutteensa

Skjöldunga sagan kirjoittajasta ei ole varmaa tietoa, mutta kyseinen saaga on usein yhdistetty merkittävään 1100–1200-luvun Islannissa vaikuttaneeseen, eteläislantilaisen Oddin tilan omistaneeseen Oddaverjar-sukuun. *Skjöldunga sagan kirjoittaja on käyttänyt lähteenään muinaisista Oddin miesten esi-isistä kertovaa sukupuuluetteloa, jonka mukaan Oddaverjar-suvun juuret ulottuivat muinaisiin tanskalaisiin kuninkaisiin eli Skjöldungar-sukuun. Kyseisen sukupuun alkuperäisenä kirjoittajana jotkut tutkijat ovat pitäneet islantilaisen historiankirjoituksen isää Sæmundr Viisasta (isl. inn fróði Sigfússon). Sen lisäksi kirjoittaja on myös tuntenut suullista kertomusperinnettä sekä runoutta, kuten Bjarkamálin sekä eddarunot Grotti-laulu (isl. Grottasöngr) ja Rigrin runo (isl. Rígsþula). *Skjöldunga saagan mahdollisena kirjoittajana on pidetty islantilaista piispa Páll Jónssonia (1155–1211), joka kuului itsekin Oddaverjar-sukuun.



Kansankielinen *Skjöldunga saga on kirjoitettu samoihin aikoihin tai hieman sen jälkeen kun Tanskassa kirjoitettiin latinakielisiä historianteoksia: Sven Aggesen kirjoitti lyhyen tanskalaisten kuninkaiden historiansa Brevis historia regum Dacie 1190-luvulla ja Saxo Grammaticus tanskalaisten historian Gesta Danorum 1200-luvun paikkeilla.  On pidetty mahdollisena, että *Skjöldunga sagan oletettu kirjoittaja Páll Jónsson olisi tavannut Saxon tämän oleskellessa ja kirjoittaessa Gesta Danorum -teostaan Lundissa. Vaikka Islannin kirkko oli tuolloin jo Nidarosin (Trondheim) arkkipiispan alainen, Páll vihittiin Skálholtin piispaksi vuonna 1195 Lundissa, koska norjalaiset arkkipiispat joutuivat olemaan siellä maanpaossa vuosien 1190–1202 välisenä aikana eli kuningas Sverrir Sigurðarsonin valtakaudella. *Skjöldunga sagan ja Gesta Danorumin välillä on selviä yhteyksiä, mutta ei olla täysin varmoja siitä, kumpi teoksista on varhaisempi ja kumpi niistä on ollut vaikutteiden lähde ja kumpi taas vastaanottaja. Joka tapauksessa Saxo itse mainitsee islantilaisista lähteistään, jotka ovat voineet olla sekä kirjallisia että suullisia. 



Jotkut tutkijat ovat pitäneet mahdollisena, että *Skjöldunga sagan kirjoittaja sai innoituksen saagansa kirjoittamiseen Britteinsaarilta tulleiden vaikutteiden kautta, kun Geoffrey Monmouthilaisen teos  Historia regum Britanniae opittiin tuntemaan Islannissa. Kyseinen teos käännettiin 1200-luvun tienoilla ja tunnettiin nimellä Breta sögur. Edellä mainitun piispa Páll Jónssonin tiedetään nuorempana opiskelleen Britteinsaarilla, Lincolnissa, minkä vuoksi on pidetty mahdollisena, että Geoffreyn teos olisi tullut tutuksi islantilaisten keskuudessa jo tuolloin.
Käännökset ja editiot

Bjarni Guðnason (toim.). 1982. Danakonunga sögur: Skjöldunga saga, Knýtlinga saga, Ágrip af sögu danakonunga. Islenzk fornrit 35. Reykjavík: Hið íslenzka fornritafélag.(*Skjöldunga sagaan liittyviä tekstejä)
Jakob Benediktsson (toim.). 1950–1957. Arngrimi Jonae Opera Latina Conscripta, 1–4. Bibliotheca Arnamagnaeana IX–XII. Hafniae: Ejnar Munksgaard. (Arngrímur Jónssonin tekstien kokoelma)
Miller, Clarence H. 2007. Fragments of Danish History. ANQ: A Quarterly Journal of Short Articles, Notes and Reviews 20 (2007) 3: 9–22. (Arngrímur Jónssonin tekstin Rerum Danicarum fragmenta englanninkielinen käännös)
Sintautai

Sintautain kirkko.
Sintautai on kylä Lounais-Liettuassa, Marijampolėn läänissä, Šakiain kunnallispiirissä lähellä Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 586 asukasta.
Kylän sijainti kartalla
Estádio da Baixada

| Estádio da Baixada |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Ibrirama, Brasilia
Avattu:  ?
Omistaja:  ?
Kenttä:  Nurmi
Käyttäjät
 Clube Atlético Hermann Aichinger 
Katsojakapasiteetti
 4 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estádio da Baixada on monikäyttöinen stadion Ibriramassa Brasiliassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa Clube Atlético Hermann Aichingerin kotikenttänä. Stadionille mahtuu 4 000 ihmistä.
Sinta Ozoliņa-Kovala

Sinta Ozoliņa-Kovala
Sinta Ozoliņa-Kovala (s. 26. helmikuuta 1988 Riika) on latvialainen keihäänheittäjä.
Vuonna 2006 Ozoliņa-Kovala sijoittui kuudenneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän saavutti hopeaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Hengelossa heitettyään 57,01 metriä. Pekingin olympialaisissa 2008 Ozoliņa-Kovala heitti karsinnassa Latvian ennätyksen 60,13. Loppukilpailussa hän sijoittui 11:nneksi. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui kuudenneksi. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Ozoliņa-Kovala sijoittui seitsemänneksi heitettyään 62,20.
Ozoliņa-Kovalan ennätys on Riiassa 30. toukokuuta 2014 heitetty 64,38 m.
Ozoliņa-Kovala on naimisissa keihäänheittäjä Ainārs Kovalsin kanssa.
Elg

Elg on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Jarno Elg (s. 1975), murhaaja, yksi Hyvinkään paloittelusurman tekijöistä
Karin Elg (1881–1956), näytelmäkirjailija
Taina Elg (s. 1930), tanssija ja näyttelijä
Tiia Elg (s. 1986), näyttelijä, tanssija ja tanssinopettaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Smýnos

| Smýnos Σμύνος |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Smýnos
 Koordinaatit: 36°51′N, 22°27′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Lakonia
Kunta:  Anatolikí Máni
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta
 – Kallikrates-koodi:  430204
Väkiluku (2011):  1 192
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  AK
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Smýnos (kreik. Σμύνος) eli Smínos (Σμήνος) (virallisesti Δημοτική Ενότητα Σμύνους, Dimotikí Enótita Smýnous) on yksi Anatolikí Mánin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 1 192 (vuonna 2011).
Smýnoksen kunnallisyksikkö käsittää Anatolikí Mánin kunnan pohjoisimman osan Mánin niemimaan juuressa. Sen suurin asutus on Petrínan kylä. Smýnos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Anatolikí Mánin kuntaan yhdessä Gýtheion ja Oítylon kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Smýnoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Ágios Nikólaos | Ágios Nikólaos | 180 |
| Archontikó | Archontikó | 69 |
| Archontikó | Sína | 25 |
| Kastánia | Kastánia | 46 |
| Kókkina Louriá | Kókkina Louriá | 141 |
| Mélissa | Mélissa | 100 |
| Melitíni | Agía Marína | 14 |
| Melitíni | Lemonéa | 36 |
| Melitíni | Melitíni | 76 |
| Palaióvrysi | Palaióvrysi | 80 |
| Petrína | Petrína | 272 |
| Prosílio | Prosílio | 95 |
| Selegoúdi | Selegoúdi | 58 |
Yhteensä: 1 192