stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaspiansimpputokko

| Kaspiansimpputokko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Tokkokalat Gobiiformes
Heimo::  Tokot Gobiidae
Suku::  Benthophilus
Laji::  macrocephalus
Kaksiosainen nimi
 Benthophilus macrocephalus  (Pallas, 1787) 
Synonyymit
 Gobius macrocephalus Pallas, 1787 
 Lajin levinneisyys
Katso myös
   Kaspiansimpputokko Wikispeciesissä   Kaspiansimpputokko Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Kaspiansimpputokko (Benthophilus macrocephalus) on tokkojen (Gobiidae) heimoon kuuluva kalalaji.
Kaspiansimpputokko voi kasvaa korkeintaan noin kymmenen senttimetrin mittaiseksi (SL). Sen ruumis on harmaa. Lajilla on ensimmäisessä selkäevässään 3–4 piikkiruotoa.
Kaspiansimpputokkoa tavataan suuressa osassa Kaspianmeren rannikkoa sekä Volgajokea ylöspäin Astrahaniin asti. Lajin lisääntymisaika on huhti-heinäkuussa. Naaras laskee kutemansa mädin tyhjiin nilviäisten kuoriin. Kaspiansimpputokon elinikä on noin yksi vuosi. Sen ravintoa ovat pääasiassa kalat ja nilviäiset.
Onni Kasslin

Onni Olavi Kasslin (27. helmikuuta 1927 Helsingin maalaiskunta – 9. elokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen ratapyöräilijä.
Kasslin osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1948 ja 1952. Hän sijoittui Lontoon kisoissa 1948 kymmenenneksi tuhannen metrin aika-ajossa ja oli mukana joukkuetakaa-ajossa, jossa Suomi putosi ensimmäisellä kierroksella. Helsingin olympialaisissa 1952 hän kilpaili jälleen aika-ajossa, jossa hän oli neljästoista. Kasslin voitti urallaan yhteensä 22 Suomen-mestaruutta vuosina 1947–1957. Vuonna 1949 hän voitti 1 km:n eräajon Suomen-mestaruuden. MM-kisoihin hän osallistui seitsemän kertaa vuosina 1949–1957. Vuonna 1953 hän sijoittui eräajossa seitsemänneksi. Hän osallistui 1950 Kööpenhaminan PM-kisoihin.
Onnin vanhempi veli oli maantiepyöräilijänä sotien jälkeen menestynyt Veikko. Onni oli ratapyöräilijänä ja yrittäjänä tunnetun Mira Kasslinin isosetä.
Karthaia

| Karthaia> Κάρθαια |
| --- | --- |
 Karthaian arkeologista aluetta.
Sijainti
 Karthaia
Koordinaatit:  37°33′39″N, 24°19′48″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kéa, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Keos, Kykladit
Aiheesta muualla
  Karthaia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karthaia (m.kreik. Κάρθαια, lat. Carthaea) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Keoksen eli nykyisen Kéan saarella Kykladeilla Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee saaren kaakkoisrannikolla.
Historia

Karthaia kukoisti arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. lähtien. Varhaisella klassisella kaudella se oli osa Keoksen tetrapolista eli neljän kaupungin liittoa, johon kuuluivat sen lisäksi myös Iulis, Koressia ja Poieessa. Strabonin aikaan ajanlaskun alun tienoilla Karthaia oli liittänyt itseensä Poieessan ja Iulis Koressian, joten kaupunkeja oli vain kaksi.
Karthaia tunnettiin antiikin aikana monumentaalisesta arkkitehtuuristaan, linnoitteistaan ja hopearahoistaan. Kaupungin, samoin kuin koko saaren, asukkaat olivat joonialaisia. Persialaissodissa kaupungin asukkaat taistelivat kreikkalaisten puolella ja osallistuivat muun muassa Artemisionin ja Salamiin taisteluihin.
Karthaia hylättiin antiikin ajan lopulla. Se on säilynyt saaren kaupungeista parhaiten, koska sen paikalla ei ole ollut myöhempää asutusta. Kaupungin rauniot olivat näkyvissä läpi vuosisatojen, ja siksi monet matkailijat ja varhaiset antiikintutkijat vierailivat paikalla jo 1600-luvulta lähtien. Esimerkiksi J. P. Tournefort kutsui kuitenkin vielä vuonna 1699 kaupungin raunioita Iuliin raunioiksi.
Tanskalaisten suorittamat arkeologiset kaivaukset alkoivat vuosina 1811–1812 P. O. Broendstedin johdolla, ja samalla selvisi, että kyseessä oli Karthaia. Kaivaukset olivat menetelmiltään varhaiset, ja niiden esinelöydöt hajaantuivat museoihin eri puolille Eurooppaa tai katosivat. Vuosina 1905 ja 1920–1921 kaivauksia suorittivat ranskalaiset P. Graindorin johdolla. Kreikkalaiset arkeologit ovat jatkaneet kaivauksia vuosina 1963–1965 sekä vuodesta 1987.
Rakennukset ja löydökset

Karthaialla oli akropolis eli yläkaupunki, jolla sijaitsivat merkittävimmät temppelit ja muut julkiset rakennukset, sekä teatteri ja alakaupunki taloineen. Myös muureista on jäljellä jäänteitä. Kaupungin ympäristössä on ollut erillisiä puolustustorneja.
Athenen temppeli
Athenelle omistettu temppeli oli doorilaista tyyliä edustanut peripteraalitemppeli, joka rakennettiin 500-luvun eaa. lopulla tai 400-luvun eaa. alussa. Se koko oli noin 11 x 23 metriä, ja siinä oli 6 x 11 pylvästä. Se sijaitsi kaupungin kaakkoisportin lähellä. Temppeli oli koristeltu muun muassa amatsonomakhiaa esittävillä veistoksilla.
Apollon Pythioksen temppeli
Apollon Pythiokselle omistettu doorilainen temppeli oli rakennettu myös 500-luvun eaa. lopulla tai 400-luvun eaa. alussa. Temppelin koko oli noin 16 x 31 metriä, ja siinä oli julkisivussa kuusi pylvästä (heksastylos in antis). Temppeli sijaitsi keinotekoisella tasanteella kaupungin itälaidalla. Sen länsipuolella oli kallioon kaiverrettu syvennys, jossa oli Apollonin kulttipatsas. Temppelin veistoskoristelu esitti muun muassa Troijan sotaan liittyneitä aiheita.
Muut rakennukset ja rakennelmat
Kaupunginmuurit oli tehty suurista suorakulmaisista tai monikulmaisista kivistä, ja ne on ajoitettu 500-luvun lopulta 300-luvulle eaa. Muurit seurasivat alueen luonnonmuotoja, ja ne oli varustettu suorakulmaisilla ja pyöreillä torneilla. Muureissa on ollut kuusi porttia.
Teatteri sijaitsi akropoliin etelärinteessä. Se oli rakennettu ensimmäisellä vuosisadalla eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karthaia Wikimedia Commonsissa
Karthaian lyömä raha.
Athenen temppelin rauniot.
Karpaatto-Ukrainan tasavalta

Karpaatto-Ukrainan tasavalta (ukr. Карпатська Україна, Karpats’ka Ukrayina) oli nykyisen Taka-Karpatian alueella Ukrainassa sijainnut lyhytikäinen itsenäiseksi julistettu valtio. Itsenäisyysjulistus annettiin Tšekkoslovakian hajotessa 15. maaliskuuta 1939, mutta Unkari miehitti alueen kokonaan 17. maaliskuuta mennessä.
Tausta

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Karpaatto-Ukrainan alueesta oli tullut osa Tšekkoslovakiaa. Saint-Germainin rauhansopimuksen nojalla alueella tuli olla osittainen itsehallinto, mutta keskushallinto oli jatkuvasti lykännyt sen antamista. Taloudellisesti alue oli Tšekkoslovakian köyhintä. Tšekkoslovakia joutui luovuttamaan niin sanotut sudeettialueet Saksalle vuoden 1938 syyskuussa ja saman vuoden marraskuussa Slovakian ja Karpaatto-Ukrainan alueiden eteläosat liitettiin Unkariin Saksan painostuksesta. Karpaatto-Ukrainan alueesta luovutettuihin tärkeisiin paikkoihin kuuluivat muun muassa Užgorod ja Mukatševo.
Tšekkoslovakian hajaannuksesta oli hyötyäkin, sillä 22. marraskuuta Karpaatto-Ukrainalle ja Slovakialle annettiin niiden pitkään odottama itsehallinto yrityksenä pitää maa koossa. Karpaatto-Ukrainaan perustettiin alueellinen parlamentti, jota johti Avgustyn Vološin. Lisäksi nationalistinen puolisotilaallinen järjestö Sitš (Січ) tunnustettiin virallisesti. Hallinnon myönnytykset loivat kuitenkin vain enemmän hajaannusta ja Slovakia alkoi vaatia itsenäisyyttä Saksan tuella. Slovakian itsenäistyessä Karpaatto-Ukrainassa ainut järkevänä pidetty vaihtoehto oli myös sen itsenäisyys.
Itsenäisyys

Ratkaiseva tapahtuma Karpaatto-Ukrainan kannalta oli Saksan suorittama Böömin ja Määrin miehitys aamulla 15. maaliskuuta 1939. Tämän johdosta Slovakia antoi itsenäisyysjulistuksen ja Karpaatto-Ukraina seurasi esimerkkiä vielä saman päivän aikana. Itsenäistä hallintoa johti nyt presidentiksi noussut Vološin ja maan pääministeriksi tuli Julian Revay. Maan perustuslakiin kirjattiin, että ylintä valtaa maassa käyttäisi demokraattisesti valittu parlamentti ja että maan virallinen kieli olisi ukraina. Koska Užgorod oli luovutettu aiemmin Unkarille maan pääkaupungiksi tuli H’ust. Maan kansallislauluksi valittiin ”Štše ne vmerla Ukrajiny”. Välittömästi maan itsenäistyttyä alkoivat etniset levottomuudet Sitš-joukkojen ottaessa yhteen samankaltaisten slovakki- ja unkarilaisjärjestöjen kanssa. Itsenäisyysjulistuksen antamisen päivänä Unkarin armeija ylitti maan etelärajan tuomittuaan ensin alkaneet levottomuudet.
Itsenäisyys > Unkarin hyökkäys

Ylitettyään rajan Unkarin joukot etenivät tasaisesti hajottaen vastarinnan ja pidättäen paikalliset virkamiehet. Jo iltapäivän aikana Unkarin radio ilmoitti, että Kárpátalya oli jälleen liitetty Unkariin 21 vuoden eron jälkeen. Unkari oli saanut hyökkäykselleen hyväksynnän Adolf Hitleriltä. Unkarilaisten miehittäessä pääkaupunki Hustin suuri osa Karpaatto-Ukrainan johtajista pakeni Romaniaan. Sitš-järjestön joukot jatkoivat taistelua vuoristoseudulla. Taisteluissa kuoli satoja ja noin 1 000 järjestön jäsentä pakeni Slovakian Bratislavaan, josta he myöhemmin päätyivät Saksan keskitysleireille. Unkarin joukot saavuttivat Karpaatto-Ukrainan Puolan vastaisen rajan maan pohjoisosassa 17. maaliskuuta päättäen sotatoimet alueella ja siirtyen varmistamaan Slovakian vastaisen rajan. Kiinnisaatuja Sitš-järjestön jäseniä ammuttiin joidenkin tietojen mukaan Tisajoen varrella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karpaatto-Ukrainan tasavalta Wikimedia Commonsissa
Sitš-järjestön jäseniä valokuvassa.
Sitšien värväysjuliste.
Kashmirinsieppokerttu

| Kashmirinsieppokerttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Uunilinnut Phylloscopidae
Suku::  Aasiansieppokertut Seicercus
Laji::  whistleri
Kaksiosainen nimi
 Seicercus whistleri  Ticehurst, 1925 

Alalajit 
 S. w. nemoralis  S. w. whistleri 
Katso myös
   Kashmirinsieppokerttu Wikispeciesissä   Kashmirinsieppokerttu Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Kashmirinsieppokerttu (Seicercus whistleri) on Bhutanissa, Intiassa, Nepalissa ja Kiinassa tavattava uunilintuihin kuuluva varpuslintu. Kashmirinsieppokerttu erotettiin omaksi lajikseen kultasieppokertusta (Seicercus burkii) vuonna 1999.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kashmirinsieppokerttu on noin 12 cm. Lajin pää ja selkä ovat väriltään oliivinvihreät. Päälaella on kaksi tummemman vihreää raitaa. Pyrstö on musta ja sen kärki on valkoinen. Vatsa on väritykseltään keltainen.
Elinympäristö

Kashmirinsieppokertut elävät subtrooppisissa ikivihreissä kosteissa vuoristometsissä 2 000–2 750 metrin korkeudessa.
Karvakuusio

| Karvakuusio |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Näivekasvit Orobanchaceae
Suku::  Kuusiot Pedicularis
Laji::  hirsuta
Kaksiosainen nimi
 Pedicularis hirsuta  L. 
Katso myös
   Karvakuusio Wikispeciesissä   Karvakuusio Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karvakuusio (Pedicularis hirsuta) on Käsivarren alueella tavattava näivekasvi.
Ulkonäkö ja koko

Karvakuusio kasvaa noin 10 cm korkeaksi. Sen varsi on tanakka ja haaraton. Varren tyvi on kaljuhko, latvassa, lehdissä ja verhiössä on pitkiä karvoja. Karvakuusion kukinto on tiheä, kukkien teriöt ovat 1–1,3 cm pitkät ja ruusunpunaiset.
Karvakuusio Suomessa

Suomessa karvakuusio esiintyy Käsivarren tuntureilla, tihkuisilla pohjoisrinteillä.
Aiheesta muualla

Kasviatlas: Karvakuusion (Pedicularis hirsuta) levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Karvakuusio (Pedicularis hirsuta)
ITIS: Pedicularis hirsuta (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Pedicularis hirsuta (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1393886  Wikispecies: Pedicularis hirsuta  BioLib: 216092  CoL: 75WV6  EoL: 486608  EPPO: PEAHI  EUNIS: 183478  GBIF: 3171707  iNaturalist: 166241  IPNI: 807150-1  IRMNG: 11291990  ITIS: 504163  NatureServe: 2.158746  NCBI: 669767  Observation.org: 128054  Open Tree of Life: 559157  Panartic Flora: 810707  Plant List: kew-2542741  PLANTS: PEHI4  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:807150-1  Tropicos: 29203820  VASCAN: 7052  WFO: wfo-0000470956  Laji.fi: MX.39657
Karonkka

Karonkka on akateeminen perinne. Se on väitöstilaisuuden jälkeen illalla järjestettävä juhlatilaisuus, jolla vastaväitellyt tohtori kiittää vastaväittäjäänsä (opponentti), kustosta ja muita väitöskirjan luomisprosessiin osallistuneita henkilöitä. Karonkkaan kutsutaan akateemisen piirin lisäksi yleensä ystäviä ja sukulaisia.
Järjestäminen

Professoriksi nimitetty voi järjestää nimityksen kunniaksi professorikaronkan. Se
pidetään luontevimmin virkaanastujaisesitelmän jälkeen. Tohtorikaronkan pitämistä
pidetään Suomessa yleisesti lähes pakollisena, mutta professorikaronkan ei, vaan
sellaisen järjestää vain osa professoriksi nimitetyistä.
Karonkka järjestetään useimmiten yksityistilaisuutena ravintolassa, mutta voidaan pitää myös kotona tai osakunnan tai oman laitoksen tiloissa. Karonkan pukeutumiskoodi on miehille frakki tai tumma puku ja naisille iltapuku.
Frakin kanssa käytetään valkoisia liivejä, tosin jos karonkkaan osallistuu pelkästään miehiä, voidaan myös sopia että kaikki käyttävät mustia liivejä.
Ohjelma

Karonkassa on erityinen perinne puheiden pitämisen suhteen. Pääruoan jälkeen väittelijä pitää puheen, jossa hän ensin kiittää vastaväittäjää, sitten kustosta, sitten muita osallistujia suurin piirtein akatemisessa tärkeysjärjestyksessä.
Sukulaisia ja/tai puolisoa kiitetään yleensä viimeiseksi. Kaikkien, jotka väittelijä mainitsee nimeltä, odotetaan pitävän vastauspuhe samassa järjestyksessä kun heidät mainittiin alkuperäisessä puheessa.
Sanan merkitys

Karonkka-sanan etymologia johtaa venäjänkieliseen sanaan koronka (коронка, suom. pieni kruunu), ruotsin karonka välityksellä. Karonkkaa voidaan siis pitää "kruunajaisina".
Muussa yhteydessä

Myös teatteriesitysten harjoitusprosessien ja esityssarjojen, sekä elokuvien ja TV-sarjojen kuvausten päätteeksi järjestetään usein karonkaksi kutsuttuja juhlia, joihin osallistuvat tuotannon työryhmän jäsenet. Niissä ei kuitenkaan noudateta yhtä tiukkaa pukukoodia ja etikettiä. Karonkka ei siis liity ensi-iltajuhlallisuuksiin.
Karonkkaa viettävät myöskin festivaaleja järjestämässä olleet talkoolaiset. Tällöin juhlistetaan festivaalien onnistumista ja siihen laitettua työpanosta. Festivaalien jälkeinen karonkka voidaan järjestää jopa puoli vuotta festivaalien jälkeen.
Aiheesta muualla

Helsingin yliopisto: Tie tohtoriksi
Kasli

| Kasli Касли |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
Valtio:  Venäjä
Alue:  Tšeljabinsk
Piiri:  Kasli
Perustettu:  1747
Kaupungiksi:  1942
Hallinto:  
 – Pormestari:  Vladimir Korotkiš
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  52 km²
Korkeus:  230 m
Väkiluku (2009):  17 932
 – Väestötiheys:  345 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kasli (ven. Касли́) on kaupunki Tšeljabinskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Keski-Uralin itärinteellä 138 kilometriä Tšeljabinskista luoteeseen. Kaupunki on Kaslin piirin keskus. Asukkaita on 18 000 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1747 rautatehtaan yhteyteen. 1800-luvun puolivälistä lähtien tehdas tunnettiin metallista valetuista korkeatasoisista taide-esineistään. Vuonna 1942 Kaslista tuli kaupunki. Nykyään siellä toimii mm. metalli- ja elektroniikkateollisuutta.
Kaupungissa on metallista valettuja taide-esineitä esittelevä museo. Nähtävyyksiin kuuluvat 1700-luvulla rakennettu tehtaanjohtajan talo, sairaala (1780), 1800-luvun tehdasrakennukset sekä koristeelliset puiset asuintalot.
Aiheesta muualla

Kaslin kaupungille ja piirille omistettu sivusto (venäjäksi)
Tšeljabinskin alueen kaupungit
Forrestinpihta

| Forrestinpihta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Pinophyta
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Pihdat Abies
Sektio::  Pseudopicea
Alasektio::  Delavayianae
Laji::  forrestii
Kaksiosainen nimi
 Abies forrestii  Coltm.-Rog., 1919 
Katso myös
   Forrestinpihta Wikispeciesissä   Forrestinpihta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Forrestinpihta (Abies forrestii) on mäntykasvien heimon pihtojen sukuun kuuluva havupuulaji. Se on kaakkoisen Kiinan vuorilla kasvava ainavihanta puu. Lajin ominaispiirteisiin kuuluvat kartiomainen latvus, litteät neulaset ja väritykseltään purppuraiset pystyt kävyt. Forrestinpihta jaetaan yleisesti neljään muunnokseen.
Nimet

Forrestinpihta on nimetty englantilaisen kasvien keräilijän George Forrestin mukaan. Vuosina 1873–1932 elänyt Forrest teki viisi keräysmatkaa Kiinaan ja toi Eurooppaan useita aiemmin tieteelle tuntemattomia kasveja.
Lajin kotiseudulla siitä käytetään kiinankielistä nimeä 川滇冷杉 (chuandian lengshan).
Kuvaus

Forrestinpihta on suurehko ainavihanta puu. Se voi kasvaa noin 40 metriä korkeaksi ja tulla rungon rinnankorkeusläpimitaltaan 1–1,5 metriä paksuksi.
Forrestinpihta eroaa monista lähisukuisista neulasten laidoiltaan voimakkaasti taakierteisistä pihtalajeista ulkoisesti lähes suoralaitaisten alapinnaltaan näkyvästi vaaleakuvioisten neulastensa puolesta. Muista neulasiltaan suoralaitaisista läheisistä pihdoista lajista Abies fabri forrestinpihta eroaa punertavien versorankojensa puolesta, fargesinpihdasta (Abies fargesii) ja lajista Abies fanjingshanensis forrestinpihta eroaa suurempien yli neljä senttimetriä leveiden käpyjensä ja peitinsuomujensa suurehkon kärkipiikin puolesta.
Kuvaus > Varsi

Forrestinpihta on tavallisesti yksirunkoinen ja rungoltaan suora ja liereä. Puun latvus on yleensä leveän kartiomainen ja tulee vanhimmilla puilla tasalatvaiseksi. Rungon kuori on nuorilla puilla sileää ja harmaanruskeaa sekä vanhemmilla puilla uurteista ja tummanruskeaa. Rungosta haarautuvat pitkät oksat ovat yleensä vaakasuuntaisesti siirottavia ja latvassa kohenevia. Oksien haarat ovat yleensä kohenevia. Pienemmät haarat ovat rangaltaan paksuja ja väritykseltään aluksi punertavan, purppuraisen tai oranssin ruskeita ja myöhemmin harmahtavia. Rangan pinta voi olla sileä tai hieman uurteinen ja kalju tai karvainen. Lehtiarvet saattavat olla pyöreitä tai soikeita. Erittäin pihkaisten silmujen muoto vaihtelee pallomaisesta munanmuotoiseen. Silmut ovat yleensä neljästä kymmeneen millimetriä pitkiä ja kolmesta seitsemään millimetriä leveitä. Silmua peittävät punaruskeat puikeat silmusuomut, jotka pysyvät silmusta kehittyvän verson tyvessä useita vuosia.
Kuvaus > Neulaset

Neulasiksi kutsutut lehdet ovat litteitä ja muodoltaan tasasoukkia. Lehtiasennoltaan kierteiset neulaset asettuvat kasvuversoissa useaan riviin. Käpyjä tuottavissa versoissa neulaset kaartuvat ylöspäin. Tasasoukat tai kielimäisen tasasoukat neulaset ovat yleisimmin kahdesta kolmeen senttimetriä pitkiä ja 2–2,5 millimetriä leveitä. Neulanen on laidoiltaan suora tai hieman taakierteinen ja kärjestään kasvuversoissa yleensä lanttopäinen, mutta käpyjä tuottavissa versoissa pitkäsuippuinen. Neulasessa on kaksi pihkatiehyttä. Neulanen on kiiltävän tummanvihreä tai sinertävän vihreä yläpinnaltaan ja valkokuvioinen alapinnaltaan. Ilmaraot asettuvat neulasen alapinnalle kahteen vihreän keskisuonen erottamaan valkeaan tai vihretävänvalkeaan ilmarakojuovaan.
Kuvaus > Kukinnot

Forrestinpihta on yksikotinen, joten samaan puuhun kehittyy sekä hede- että emikukintoja. Kukinnot kehittyvät hankasilmuista. Hedekävyt ovat 3–4,5 senttimetriä pitkiä ja yleisväritykseltään keltaisia. Hedekäpy koostuu rangasta ja siihen kierteisesti asettuneista purppuroista hedelehdistä.
Emikukinnot eli kävyt ovat pystyjä ja lyhytperäisiä. Käpy on paksun lieriömäinen ja kärjestään tylppä tai sisäänpäin painunut. Lukuisista rankaan kierteisesti asettuneista käpysuomuista ja peitinsuomuista koostuva käpy on tavallisimmin kuudesta kymmeneen senttimetriä pitkä ja neljästä viiteen senttimetriä leveä. Aluksi väritykseltään sinertävän purppura ja peitinsuomuiltaan sininen käpy tulee kypsyessään purppuraisen tai tumman ruskeaksi. Käpysuomu on muodoltaan kiilatyvisen vastapuikea. Suurimmat, kävyn keskiosissa sijaitsevat käpysuomut ovat noin kaksi senttimetriä pitkiä ja 1,8 senttimetriä leveitä. Käpysuomu on perällinen, pinnaltaan hienokarvainen ja ulkolaidaltaan ehyt tai hieman risalaitainen. Peitinsuomu on pitkänpyöreä tai kiilatyvisen lusikkamainen, kahdesta kolmeen senttimetriä pitkä ja kärjestään otapäinen. Peitinsuomut saattavat olla näkyvissä käpysuomujen takaa tai jäädä piiloon. Peitinsuomu on 1–1,5 senttimetriä pitkä, muodoltaan kiilatyvisen vastapuikea ja kärjestään otapäinen. Kävyn ranka pysyy puussa käpysuomujen karistua; paljastuva ranka on paksu, muodoltaan lieriömäisen kartiomainen tai sukkulamainen ja väriltään purppuraisen ruskea.
Siivelliset siemenet ovat vastapuikeita, noin kahdeksan millimetriä pitkiä ja väritykseltään kiiltävän ruskeita. Siemenen lenninsiipi on kiilatyvinen, noin 10 millimetriä pitkä ja kahdeksan millimetriä leveä sekä väriltään vaaleanruskea.
Luokittelu

Forrestinpihta on mäntykasvien heimon (Pinaceae) pihtojen sukuun (Abies) kuuluva havupuulaji. Pihtojen suvun sisällä laji on luokiteltu suvun aasialaiseen sektioon Pseudopicea ja sen alasektioon Delavayianae. Vuonna 2018 julkaistun molekyylibiologisen tutkimuksen mukaan forrestinpihdan lähin sukulaislaji olisi Abies nukiangensis, jota on usein pidetty delavaynpihdan (Abies delavayi) muunnoksena Abies delavayi var. nukiangensis. Toisaalta tutkimuksessa usein forrestinpihdan muunnoksina pidetyt Abies ferreana, Abies georgei ja Abies smithii sijoittuvat erilleen lajin tyyppimuunnoksesta, mikä puoltaisi niiden luokittelua erillisiksi lajeiksi.
Luokittelu > Muunnokset

Lajiin on luokiteltu kuuluvan neljä muunnosta.
Luokittelu > Muunnokset > A. forrestii var. forrestii

Abies forrestii var. forrestii (syn A. chengii, A. forrestii var. chengii) on lajin tyyppimuunnos. Sen versorangat ovat kaljuja. Pihkatiehyet sijaitsevat neulasessa laidoilla. Käpyjen peitinsuomut jäävät piiloon käpysuomujen taakse tai ovat näkyvissä vain kärkipiikiltään. Muunnosta esiintyy luonnonvaraisena Sichuanin lounaisosissa, Kiinan Yunnanin luoteisosissa ja Tiibetin kaakkoisosissa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut muunnoksen silmälläpidettäväksi.
Luokittelu > Muunnokset > A. forrestii var. ferreana

Abies forrestii var. ferreana (syn. A. ferreana, A. chayuensis, A. forrestii var. chayuensis) on yksi lajin muunnoksista. Muunnoksen versorangat ovat karvaisia. Pihkatiehyet sijaitsevat neulasessa keskellä. Kävyt ovat kuudesta kahdeksaan senttimetriä pitkiä. Muunnosta esiintyy luonnonvaraisena Kiinan Yunnanin luoteisosissa ja Tiibetin kaakkoisosissa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut muunnoksen elinvoimaiseksi.
Luokittelu > Muunnokset > A. forrestii var. georgei

Abies forrestii var. georgei eli georgenpihta (syn. A. georgei, A. delavayi var. georgei) on yksi lajin muunnoksista. Muunnoksen versorangat ovat tiheän punertavan karvaisia.  Neulaset ovat 1,5–3 senttimetriä pitkiä ja laidoiltaan hieman taakäänteisiä. Käpyjen leveät ja kärjestään loivasti lyhyeksi piikiksi kaventuvat peitinsuomut näkyvät selkeästi käpysuomujen takaa. Muunnosta esiintyy luonnonvaraisena Sichuanin lounaisosissa, Kiinan Yunnanin luoteisosissa ja Tiibetin kaakkoisosissa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut muunnoksen elinvoimaiseksi.