stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gerald ja Sara Murphy
Sarah Sherman Wiborg

Sara Sheman Wiborg (7. marraskuuta 1883 – 10. lokakuuta 1964) syntyi Cincinnatissa Ohiossa varakkaaseen Wiborgin perheeseen. Hänen isänsä Frank Bestow Wiborg oli 40-vuotiaana miljonääri, ja hänen äitinsä kuului merkittävään Shermanin sukuun. Sara kasvoi Cincinnatissa, mutta perhe muutti muutamaksi vuodeksi Saksaan hänen ollessaan teini-ikäinen, jotta hänen isänsä voisi keskittyä yhtiönsä Euroopan-osastoon. Palattuaan Amerikkaan Wiborgit viettivät suurimman osan ajastaan New Yorkissa ja myöhemmin East Hamptonissa, jossa he olivat yksi ensimmäisistä sinne kotinsa rakentaneista varakkaista perheistä.
Avioliitto

Sara Wiborg ja Gerald Murphy tapasivat East Hamptonissa heidän ollessaan nuoria. Gerald oli viisi vuotta nuorempi kuin Sara, ja monen vuoden ajan heidän välillään olikin lähinnä vain ystävyyssuhde. He kihlautuivat vuonna 1915 Saran ollessa 32-vuotias. Saran vanhemmat eivät pitäneet siitä, että heidän tyttärensä nai jonkun joka oli kauppa-alalla, eivätkä Geraldin vanhemmat juuri olleet iloisempia, luultavasti siksi että isä ei osannut arvostaa mitään, mitä Gerald teki.
Avioiduttuaan pari asui 50 West 11th Streetillä New Yorkissa, ja he saivat kolme lasta. Vuonna 1921 he muuttivat Pariisiin paetakseen New Yorkin rajoituksia ja perheidensä tyytymättömyyttä heidän avioliittoonsa. Pariisissa Gerald innostui maalaamisesta, ja he alkoivat solmia tuttavuuksia, joiden vuoksi heistä tuli kuuluisia. Lopulta he muuttivat Ranskan Rivieralle, jossa heistä tuli laajan taiteilijoiden ja kirjailijoiden piirin keskus. Tähän piiriin kuuluivat erityisesti Zelda ja F. Scott Fitzgerald, Ernest Hemingway, John Dos Passos, Fernand Léger, Jean Cocteau, Pablo Picasso, Archibald MacLeish, John O'Hara, Cole Porter, Dorothy Parker ja Robert Benchley.
Ennen Murphyjen saapumista Ranskan Rivieralle seurapiirit viettivät siellä vain talvet ja asuivat muualla kesäkuukausina. Murphyjen ihmisille tarjoama ajankulu ruokki kuitenkin samaa kulttuurin uudelleensyntymää kuin Pariisin jännitys, etenkin Montparnassen kahviloissa. Vuonna 1923 Murphyt saivat suostutelluksi Hotel du Capin pysymään auki myös kesällä, jotta he voisivat viihdyttää ystäviään. Ranskan Rivieran uusi säkenöivä aikakausi kesän turvapaikkana oli alkanut.
Aikanaan Murphyt hankkivat huvilan Cap d'Antibesista ja nimesivät sen Villa Americaksi. He oleskelivat siellä vuosia. Kun Murphyt saapuivat Rivieralle, makaaminen rannalla pelkästään auringosta nauttimassa ei ollut tavallinen harrastus. Silloin tällöin joku saattoi mennä uimaan, mutta rantaelämän ilot olivat vielä silloin melko tuntemattomia. Murphyt pitkine retkineen ja piknikkeineen La Garoupeen tekivät auringonotosta rananlla muodikkaan harrastuksen.
Murphyillä oli kolme lasta, Baoth, Patrick ja Honoria. Vuonna 1929 Patrickilla diagnosoitiin tuberkuloosi. Hänen vanhempansa veivät hänet Sveitsiin, ja perhe palasi  Amerikkaan vuonna 1934, jossa Gerald toimi Mark Crossin johtajana 1934–1956 eikä enää myöhemminkään jatkanut taiteilijanuraansa. Sara asettu New Yorkiini Saranac Lakelle, jossa hän hoiti Patrickia, ja Baoth ja Honoria laitettiin sisäoppilaitoksiin. Vuonna 1935 Baoth kuoli yllättäen, tuhkarokosta johtuneeseen komplikaatioon aivokalvontulehdukseen, ja 1937 Patrick menehtyi tuberkuloosiin.
Myöhemmin Murphyt asuivat talossa, joka oli aikanaan East Hamptonin suurimpia ja nimeltään "The Dunes". Talo oli Saran isän 600 eekkerille rakennuttama. Vuonna 1941 talo osoittautui mahdottomaksi ylläpitää, myydä tai edes lainata, ja niinpä Murphyt purkivat sen, ja muuttivat asunnoksi remontoituun meijerin ulkorakennukseen.
Gerald kuoli 17.lokakuuta 1964 East Hamptonissa. Sara kuoli 10.lokakuuta 1975 Arligtonissa Virginiassa.
Perintö

Murphyjen hyvän ystävän, kirjailija F. Scott Fitzgeraldin romaanin Yö on hellä päähenkilöiden Dick ja Nicole Diverin esikuviksi on helposti tunnistettavissa Gerald ja Sara Murphyyn. Hekin ovat rikas nuori pari, asuvat Ranskan Rivieralla ja viettävät joutilasta elämää pitäen juhlia ja illalliskutsuja ystäväpiirilleen ja viettäen aurinkoisia päiviä rannalla. Monet kirjailijan ystävät, myös Murphyt, näkivät hahmoissa kuitenkin paljon enemmän Zelda ja Scott Fitzgeraldin suhteen ja persoonallisuudet kuin Murphyjen. Fitzgerald on omistanut Yö on hellän Geraldille ja Saralle.
Toisen Murphyjen kirjailijaystävän Ernest Hemingwayn pääpari kirjassa Käärme paratiisissa ei perustu yhtä selvästi Murphyihin, mutta samankaltaisuudet ja tapahtumaympäristö Nizza kertovat, että taustalla on varsin luultavsti kuitenkin Murphyn pariskunta.
Calvin Tomkinsin kirjoittama Gerald ja Sara Murphyn elämäkerta Livin Well Is the Best Revenge ilmestyi 1971, ja Amanda Vaill tallensi heidän elämänsä vuonna 1995 kirjaansa Everybody Was So Young. Kumpikin selonteko on tasapainoinen ja ystävälliseen sävyyn kirjoitettu, toisin kuin jotkut heidän muotokuvansa heidän monien ystäviensä muistelmissa ja fiktiivisissä teoksissa, muun muassa. Fitzgeraldin ja Hemingwayn. Murphyjen tytär Honoria Murphy Donnelly kirjoitti Richard N. Billingsin kanssa vuonna 1982 kirjan Sara & Gerald: Villa America and After.
Crispin Whittelin kirjoittama Villa America -niminen näytelmä, joka perustuu Sara ja Gerald Murphyn suhteisiin ystäviinsä, esitettiin 2007 Williamstownin Theatre Festivalilla. Sara Murphyn roolia näytteli Jennifer Mudge.
Perintö > Gerald Murphyn maalaukset

Gerald maalasi vain 1921–1929. Hän on tunnettu kubistisella tyylillä maalatuista kjyrkkäreunaisista asetelmamaalauksistaan. 1920-luvulla Gerald Murphy ja muutama muu amerikkalainen modernistitaiteilija, erityisesti Charles Demuth ja Stuart Davis, kehittivät pop art -taiteen perustan.
Wasp and Pear, 1929
Cocktail, 1927
Watch, 1925
Razor, 1924
Perintö > Picasson maalaukset Sara Murphystä

Saran ystävä, taidemaalari Pablo Picasso maalasi hänestä vuonna 1923 muutaman teoksen:
Femme assise les bras croisés
Portrait de Sarah Murphy
Buste de Femme (Sara Murphy)
Femme assise en bleu et rose
Kaksoisolento (kappale)

| ”Kaksoisolento” Tuuli |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 21. toukokuuta 2015
 Tyylilaji: pop, teinipop
 Kesto: 03.11
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Tuulin muut singlet
| ”Nuoruus on ikuinen” 2014 | ”Kaksoisolento” 2015 | ”Nimet listalla” 2015 |
”Kaksoisolento” on suomalaislaulaja Tuulin kappale, joka oli tarkoitus julkaista myös EP-levyllä, mutta joka ei sellaiselle ole päätynyt. Kappale julkaistiin singlenä 21. toukokuuta 2015. The Voicen Ensireaktiossa kappale soitettiin jo päivää aiemmin.
Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Jaakko Salovaara ja Kyösti Salokorpi, jotka ovat myös tuottaneet kappaleen.
Kappaleet

Kaksoisolento – 3.11
Gorillat

| Gorillat |
| --- | --- |
 Läntinentasankogorilla (Gorilla gorilla gorilla)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Osalahko::  Apinat Simiiformes
Yläheimo::  Ihmisapinat Hominoidea
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Suku::  Gorillat  Gorilla  I. Geoffroy Saint-Hilaire, 1852

Lajit
 Gorilla Gorilla gorilla  Idängorilla Gorilla beringei 
Katso myös
   Gorillat Wikispeciesissä   Gorillat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sukupuolten kallojen erot.
Gorillat (Gorilla) on Afrikassa elävä kädellisten suku, joka kuuluu isojen ihmisapinoiden heimoon (Hominidae).
Lajit ja alalajit

Gorilla eli lännengorilla eli läntinengorilla (Gorilla gorilla )
Läntinentasankogorilla (Gorilla gorilla gorilla)
Nigeriantasankogorilla (Gorilla gorilla diehli)
Idängorilla (Gorilla beringei )
Vuorigorilla (Gorilla beringei beringei)
Itäinentasankogorilla (Gorilla beringei graueri)
Aiheesta muualla

Gorillas Online (englanniksi)
Kaksoisruokolehdykkäsoittimet

Valmiita fagotin röörejä.
Kaksoisruokolehdykkäsoittimet ovat puhallinsoittimia, joiden ääni muodostuu ilman ja paineen muodostamasta värähtelystä ruokolehdyköiden välissä. Ruo'ot saadaan jättiruoko (Arundo donax) nimisestä heinäkasvista jota kasvaa Välimeren ympäristössä. Kaksoisruokolehdykät, eli röörit soittaja valmistaa useimmiten itse sitomalla ne yhteen siihen kehitetyllä tekniikalla. Niitä valmistaa myös joukko ammattilaisia sekä tehdään syntettisistä materiaaleista.
Nykysoittimista kaksoisruokolehdykkäsoittimia ovat oboe, oboe d’amore, englannintorvi ja fagotti. Muinaissoittimista muun muassa skalmeija on tämäntyyppinen soitin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Brenner, Anna-Kaisa: Soitinesittelyt - Oboe Yle.  26.11.2015. Viitattu 24.07.2018. Oboisti Sanna Niemikunnas kertoo soittimestaan ja pitää samalla pienen esitelmän rööristä.
massimo data: Costruzione di un'ancia per fagotto Youtube.  29.10.2013. Viitattu 24.07.2018. Röörien valmistusta ammattimaisesti.
short timelaps movie of reedmaking Bassooncane.com.  2016. Viitattu 24.07.2018. Röörien valmistusta.
Georg Rieger GmbH: Wickelmaschine für Fagott Youtube.  4.3.2015. Viitattu 24.07.2018.
Juokse Lola!

| Juokse Lola!> Lola rennt |
| --- | --- |
 Suomalaisen DVD-julkaisun kansikuva
Ohjaaja:  Tom Tykwer
Käsikirjoittaja:  Tom Tykwer
Tuottaja:  Stefan Arndt
Säveltäjä:  Tom Tykwer   Johnny Klimek   Reinhold Heil
Kuvaaja:  Frank Griebe
Leikkaaja:  Mathilde Bonnefoy
Tuotantosuunnittelija:  Alexander Manasse
Pääosat:  Franka Potente   Moritz Bleibtreu
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Tuotantoyhtiö:  X-Filme Creative Pool
Levittäjä:  Lucky Red Distribuzione Fandango at Home (käännä suomeksi) iTunes
Ensi-ilta:   20. elokuuta 1998  29. lokakuuta 1999
Kesto:  80 min
Alkuperäiskieli:  saksa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juokse Lola! (saks. Lola rennt), videolevityksessä Juokse, Lola, juokse, on Tom Tykwerin ohjaama saksankielinen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1998.
Tarina

Lolan poikaystävä Manni soittaa Lolalle ja kertoo hukanneensa 100 000 Saksan markkaa rikollisjoukon rahoja. Lolalla on 20 minuuttia aikaa hankkia 100 000 markkaa ennen kello 12:ta – muutoin Manni yrittää ryöstää viereisen ruokakaupan. Elokuva käy läpi kolme tapahtumasarjaa, jotka käynnistyvät samoin mutta etenevät ja päättyvät eri tavoin.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Franka Potente   | … |   Lola   |
|   Moritz Bleibtreu   | … |   Manni   |
|   Herbert Knaup   | … |   Lolan isä   |
|   Nina Petri   | … |   rouva Hansen   |
|   Armin Rohde   | … |   herra Schuster   |
|   Joachim Król   | … |   Norbert von Au   |
|   Ludger Pistor   | … |   herra Meier   |
|   Suzanne von Borsody   | … |   rouva Jäger   |
|   Sebastian Schipper   | … |   Mike   |
|   Julia Lindig   | … |   Doris   |
|   Lars Rudolph   | … |   herra Kruse   |
|   Ute Lubosch   | … |   Mama   |
|   Hans Paetsch   | … |   kertoja   |
Aiheesta muualla

Juokse Lola! Filmportalissa (filmportal.de) (saksaksi)
Soikkeli, Markku: Juokse Lola!
Glorija Kotnik

| Glorija Kotnik |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. kesäkuuta 1989 (ikä 35) Slovenj Gradec, Slovenian ST, Jugoslavia
Uran tiedot
Pituus:  160 cm
Seura:   Deska Velenje
Laji:  lumilautailu
Maailmancup
Kaudet:  2005–
Voitot:  2 × Eurooppa-cupin osakilpailu   4 × FIS-kisa
 Tietolaatikko päivitetty 7.2.2022 
| Mitalit> Maa:   Slovenia.Naisten lumilautailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Slovenia.Naisten lumilautailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Slovenia.Naisten lumilautailu. Olympialaiset  | Maa:   Slovenia> Naisten lumilautailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Peking 2022 | parisuurpujottelu |  |
Glorija Kotnik (1. kesäkuuta 1989 Slovenj Gradec, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen lumilautailija. Hänen lajeinaan ovat paripujottelu ja -suurpujottelu.
Kotnik osallistui olympialaisiin vuosina 2010–2022. Vancouverissa 2010 hän oli parisuurpujottelun lopputuloksissa sijalla 27. Sotšissa 2014 hän oli parisuurpujottelun 24:s ja paripujottelun 23:s. Hän oli Sotšissa Slovenian ainoa naislumilautailija. Pyeongchangissa 2018 hän sijoittui parisuurpujottelussa 15:nneksi ja Pekingissä 2022 hän saavutti samassa lajissa olympiapronssia.
Lumilautailun maailmanmestaruuskilpailuissa Kotnik on kilpaillut seitsemän kertaa, vuosina 2007, 2009, 2011, 2013, 2015, 2017 ja 2019. Jokaisissa kilpailuissa hän on kilpaillut sekä paripujottelussa että parisuurpujottelussa. Paripujottelussa paras sijoitus on 21:s vuodelta 2009 ja parisuurpujottelussa 23:s vuodelta 2011.
Lumilautailun maailmancupissa Kotnik debytoi kaudella 2005–2006. Paras yksittäisen kilpailun sijoitus on neljäs Roglassa tammikuussa 2018, Banskossa kahdeksan päivää myöhemmin ja Cortina d’Ampezzossa joulukuussa 2018, kaikki parisuurpujottelussa.
Kotnik loukkaantui elokuussa 2015 eikä kilpaillut seuraavalla kaudella lainkaan.
HMS Virago

HMS Virago on ollut neljän Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
HMS Virago (1805), 12-tykkinen Confounder-luokan tykkipriki
HMS Virago (1842), puinen siipiratassluuppi
HMS Virago (1895), Quail-luokan torpedovenehävittäjä
HMS Virago (R75), V-luokan hävittäjä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Virago”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kaksoisolento (albumi)

| Kaksoisolento Don Huonot |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1995
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Mats Huldén
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 49.33
 Levy-yhtiö: Pyramid
muut julkaisut
| Verta, pornoa ja propagandaa 1994 | Kaksoisolento 1995 | Hyvää yötä ja huomenta  1997 |
Kaksoisolento on Don Huonojen albumi vuodelta 1995. Levyn julkaisi Pyramid. Levyn teemana on mustavalkoisuus ja yhtyeen jäsenet ovat kuvissa maalattu mustavalkoisiksi ihomaalilla. Albumi on julkaistu myös kahden levyn versiona, joka on rajoitettu painos.
Kappaleet

Aurinko ja kuu – 4.57
Seireeni – 2.44
Mustat linnut – 6.23
Kupla – 3.45
Mustaa ja valkoista – 4.41
Kaksoisolento – 4.45
Aarteenetsintää – 3.10
Kärpänen I – 3.20
Kärpänen II – 4.24
Sininen yö – 4.14 (Sanoitus Mika Waltarin runosta)
Kunhan kuluu viisi vuotta – 7.02
Gloriososaaret

Gloriososaaret
Glorioson saaret kuvattuna Kansainvälisestä avaruusasemasta. Grande Glorieuse (vas.) ja Île du Lys (oikealla)
| --- | --- |
Sijainti:  Intian valtameren erillissaaret  Ranska
Merialue:  Intian valtameri
Korkein kohta:  12  m 
Pinta-ala:  5 km²
Suojelualue:  Parc naturel marin des Glorieuses (en) 
| --- | --- |
Asukasluku:  Ei pysyvää asutusta
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Gloriososaaret (ransk. Îles Glorieuses) on Ranskan Réunionin departementtiin kuuluva pieni saariryhmä,
joka sijaitsee Madagaskarin luoteispuolella ja Komorien itäpuolella Intian valtameressä. Saariryhmä muodostuu kahdesta vehreästä korallisaaresta (Île Glorieuse ja Île du Lys) ja kolmesta luodosta.
Gloriososaaria hallinnoidaan Réunionilta käsin. Île Glorieusella sijaitsee ranskalaisten sotilastukikohta, lentokenttä ja sääasema.
Madagaskar on vaatinut saariryhmää toistuvasti itselleen.
Ilmakuva saarista
Île Glorieusen rantaa
Juri Rjazanov

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten telinevoimistelu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten telinevoimistelu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten telinevoimistelu.MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Århus 2006 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Lontoo 2009 | moniottelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lausanne 2008 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Amsterdam 2007 | moniottelu |  |
|  Pronssia | Milano 2009 | moniottelu |  |
Juri Rjazanov (21. maaliskuuta 1987 Vladimir, Neuvostoliitto – 20. lokakuuta 2009 Vladimir) oli venäläinen telinevoimistelija, joka voitti urallaan MM-hopeaa joukkuekilpailusta ja MM-pronssia moniottelusta. Lisäksi hän saavutti kaksi EM-mitalia. Hän kuoli autokolarissa kotikaupunkinsa lähellä.
Rjazanov pääsi Venäjän telinevoimistelumaajoukkueeseen vuonna 2006. Heti samana vuonna hän oli voittamassa hopeaa MM-kilpailujen joukkuekilpailussa. Henkilökohtaisesti Rjazanov oli 16. moniottelussa. MM-kilpailuissa 2007 Rjazanov paransi moniottelun sijoitustaan ja oli 13. Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2008 Rjazanov voimisteli Venäjän EM-kultaa voittaneessa joukkueessa. Pekingin olympialaisissa Venäjä jäi joukkuekilpailun kuudenneksi.
Vuonna 2009 Rjazanov voitti pronssia EM-kilpailujen moniottelusta ja Venäjän-mestaruuden samassa lajissa. Lontoon MM-kilpailuissa 2009 hän voitti ensimmäisen henkilökohtaisen mitalinsa MM-tasolta. Rjazanov pääsi moniottelun finaaliin vasta kahdeksanneksi parhaana voimistelijana, mutta suoriutui kuitenkin finaalista tasaisesti ja nousi lopulta kolmanneksi. Hän voitti neljänneksi jääneen japanilaisen Kazuhito Tanakan vain 0,1 pisteellä.
Rjazanov kuoli 20. lokakuuta vain viisi päivää MM-mitalinsa jälkeen. Hän oli matkalla kotiinsa Vladimiriin, kun törmäsi vastaantulevaan autoon. Rjazanov kuoli vammoihinsa onnettomuuspaikalla.
Aiheesta muualla

Profiili FIG:n tietokannassa (englanniksi)
Juri Rjazanov – Sports Reference LLC. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Juri Sapega

Juri Nikolajevitš Sapega (ven. Юрий Николаевич Сапега, 1. tammikuuta 1965 Hrodna, Valko-Venäjä – 29. syyskuuta 2005 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen lentopalloilija ja lajin valmentaja. Sapega saavutti olympiahopeaa lentopallossa vuoden 1988 kesäolympialaisissa. Hän oli syntyperältään valkovenäläinen. Sapega pelasi Neuvostoliiton lentopallomaajoukkueessa vuodesta 1986. Hän kuoli  sydänkohtaukseen vuonna 2005.
Lentopalloseurat

Moskova CSKA Neuvostoliitto 1982–1991
Padova Italia 1991–1993
Juri Samarin

Vasili Tropininin maalaama muotokuva.
Juri Fjodorovitš Samarin (ven. Ю́рий Фёдорович Сама́рин; 3. toukokuuta (J: 21. huhtikuuta) 1819 Pietari – 31. maaliskuuta (J: 19. maaliskuuta) 1876 Berliini) oli venäläinen kirjailija ja slavofiili. Hänen saksalaisvastainen teoksensa Okrainy Rossii herätti runsaasti huomiota (1868). Hän toimi maaorjuuden poistamisen hyväksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juri Samarin Wikimedia Commonsissa
Samarin, Jurij Fedorovitš Tietosanakirja osa 8, palsta 702, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917
Šest (joki)

| Šest Шесть |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Pihkovan alue
Piiri:  Puškinskije Gory, Novoržev ja Opotška
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Šestin valuma-alue
Pinta-ala:  450 km²
Yhtyy:  Velikaja (181 km suistosta)
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Kamenets, Opotškan piiri
 :  56.821667°N, 29.306111°E
Laskupaikka:  Velikaja, Vyše Puškinskije Goryn piiri
 :  56.951111°N, 28.783611°E
Sivu-uomat:  Gvozdnja, Gljadnja ja Tšernitška
Taajamat:  Gorelik ja Vakino
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  227 m mpy.
Laskukorkeus:  65,4 m mpy.
Korkeusero:  161,6 m
Pituus:  64 km  
Kaltevuus:  2,5 m/km
Muuta
Šest (ven. Шесть) on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava joki, joka on Velikajan sivujoki.
Joen kulku

Šestin alkulähde on Kamenetsin järvi, joka sijaitsee Bežanitsyn ylänkön luoteispuolella Opotškan piirissä. Ylängöllä on paljon muitakin järviä alueella, joka kohoaa yli sata metriä Velikajan alangon yläpuolelle. Aluksi järven laskuoja yhtyy muiden alueen järvien, kuten esimerkiksi Belaja Vodan, Dolgojen ja Ostrovnjan, laskuojien kanssa ja virtaa ensin länteen päin pienen Duhnovon kylän (ven. Духново) ohi. Täällä siihen yhtyy lounaasta Duhnovon läpi virtaava toinen ylänköjoki Tšernitška (ven. Черничка). Tämän jälkeen Šest kääntyy kaartaen kohti luodetta. Laskeutuessaan alas ylängöltä, siihen yhtyy idästä Kuhinosta alkava kolmas ylänköjoki Gljadnja (ven. Глядня). Samalla Šest toimii Novorževin ja Opotškan piirien rajajokena. Alangolla on aikoinaan raivattu laajalti peltomaata, mutta niitä ei enää viljellä kuin satunnaisesti. Šestiin yhtyykin ennen Vakinon kylää (ven. Вакино) etelästä tuleva Gvozdnja (ven. Гвоздня), joka saa paljon vettä alueen suo- ja pelto-ojista. Šest jatkaa alangolla luoteeseen Puškinskije Goryn piiriin ja kääntyy Gorelikin kylän kohdalla (ven. Горелик) kohti länttä. Se yhtyy Velikajaan Vyšesin (ven. выше) kohdalla.
Valuma-alue ja sivujoet

Šest sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Velikajan valuma-alueella. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi  Itämerellä Suomenlahteen. Velikajan sivujoen Šestin valuma-alue sijaitsee kokonaan Pihkovan alueella, jossa se kerää vedet Puškinskije Goryn-, Novorževin- ja Opotškan piirien alueilta. Valuma-alueen pinta-ala on 450 neliökilometriä. Šestin suurimpia sivujokia on esitelty alla taulukossa.
| yhtyy Šestan  (km suusta) | nimi | nimi (ven>  ) | pituus (km) | valuma-alue (km²) | lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 24 | Gvozdnja | Гвоздня | 17 |  | 1 |
| 41 | Gljadnja | Глядня | 16 |  | 1 |
| 51 | Tšernitška | Черничка | 13 |  | 1 |

Lähteet: 1 =
Joen valuma-alueella on joitakin järviä: Belaja Voda (ven. Белая Вода), Dolgoje (ven. Долгое) ja Ostrovnja (ven. Островня).
Hallintoalue

Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (ven. Балтийский бассейновый округ). Joen vesistörekisterin numero on 01030000112102000027888 . Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen.
Huomautuksia

1 2 3 4  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Шесть (река), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
Käännös suomeksi
Guelphin yliopisto

Day Hall
Guelphin yliopisto on 1964 perustettu kanadalainen yliopisto. Yliopisto kuuluu Kanadan keskikokoisiin yliopistoihin, ja se sijaitsee Guelphissa Ontariossa. Yliopistossa voi suorittaa useiden alojen tutkintoja, mutta se on keskittynyt varsinkin biotieteisiin, ja sen saavutuksista tunnetaan erityisesti tutkimustyö maatalouden ja eläinlääketieteen alalla. Kanadassa se tunnetaan myös korkeatasoisesta taiteiden ja musiikin alojen opetuksesta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Guelphin yliopisto
Šerpan kieli

| Šerpa |
| --- | --- |
Oma nimi:  शेर्वी तम्ङे‎ / ཤར་པའི་སྐད་ཡིག‎
Tiedot
Alue:  Nepal
Puhujia:  168 800
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  tiibetiläinen, devanagari
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  sinotiibetiläiset kielet
Kieliryhmä:  tiibetiläis-burmalaiset kielet bodilaiset kielet gTsang-kielet
ISO 639-3:  xsr
 Ohje 
Šerpa (omakielinen nimi: शेर्वी तम्ङे‎ tai ཤར་པའི་སྐད་ཡིག‎) on pääsääntöisesti nepalilaisten šerpojen puhuma kieli Sitä puhutaan pääasiassa Sagarmathan, Janakpurin ja Bagmatin vyöhykkeillä. Šerpa kuuluu tiibetiläis-burmalaisten kielten bodilaiseen haaraan. Sen läheisiin sukukieliin kuuluvat muun muassa jirel, helambunšerpa, loke ja dolpo.
Šerpalla katsotaan olevan viisi päämurretta. Murteiden väliset erot ovat pieniä ja eri murteiden puhujat ymmärtävät toisiaan hyvin.
Status ja puhujamäärät

Yhteensä šerpaa puhuu äidinkielenään 168 800 ihmistä. Etnisten šerpojen lisäksi osa Himalajalla työskentelevistä kantajista ja oppaista osaa šerpaa vieraana kielenä. Šerpan katsotaan olevan uhanalainen.
Sikkimin osavaltio tunnusti šerpan yhdeksi viralliseksi kieleksi vuonna 1997, ja sitä opetetaan joissain osavaltion kouluissa. Kaksikielisyys on šerpojen keskuudessa yleistä. Erityisesti Nepalissa šerpojen keskuudessa on käynnissä kielisiirtymä, jossa erityisesti kaupungeissa asuvat šerpat ovat alkaneet puhumaan yhä enenevissä määrin nepalia. Joidenkin šerpan puhujien keskuudessa kieli nähdään vanhanaikaisena ja vähemmän hyödyllisenä suhteessa nepaliin.
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Takainen |
| --- | --- | --- |
| Suppea | i | u |
| Puolisuppea | e | o |
| Puoliavoin | ɛ | ʌ | ɔ |
| Avoin | a | ɑ |
Vokaalit [i] ja [u] voivat esiintyä sekä lyhyinä että pitkinä. Kaikki vokaalit voivat esiintyä myös nasaalisina.
Lähde: