stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karvala (Kivennapa)

Karvala oli ennen talvisotaa noin 40 talon kylä Kivennavan pitäjässä Karjalankannaksella. Kivennavan kirkolle oli Karvalasta vähän toistakymmentä kilometriä matkaa, Venäjän rajalle vain neljä kilometriä. Lintulan luostari oli kolmen kilometrin päässä ja Lintulan luostarin kohdalta kääntyikin tie Karvalaan.
Karvala oli kumpuilevaa hiekkamaata ja kylän osia kutsuttiin mäkien mukaan. Myllyojanmäki, Likasenmäki, Termosenmäki, Kailoosmäki, Pahnasuonmäki, Kylämäki ja Selkiinmäki. Asukkaiden mukaan kutsuttuna Juosilan, Kurjosen, Siikalan, Termosen, Kiurun, Terosen, Maidellin, Veijalaisen, Munnen ja Hieppilän mäet.
Nykyisin kylän paikalla ei ole asutusta.
Aiheesta muualla

VirtuaaliKivennapa
Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Risto Karlsson

Risto Perttu Karlsson (20. lokakuuta 1940 Tampere – 20. heinäkuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän oli Suomen dekkariseuran perustajajäsen. Karlsson kirjoitti veijari- ja salapoliisiromaaneja. Hän määritteli itsensä kirjailijana "lempeäksi anarkistiksi".
Karlsson aloitti toimittajanuransa Kouvolan Sanomista. Sen jälkeen hän oli toimittajana Warkauden Lehdessä, Uudessa Suomessa, Koti-Postissa ja Eeva-lehdessä. Vuonna 1975 Karlsson siirtyi toimituspäälliköksi Seuraan.
Teokset

(toim.): Simon kaskukakku.  WSOY, 1969.
Siunatut setelit.  WSOY, 1979.  ISBN 951-0-09372-6
Hymytön kuolema.  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-09827-2
Kolmen ammattinyrkkeilijän kesä.  Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10287-3
Helvetin enkeli.  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10632-1
Kekkonen tulee, Kekkonen tulee.  WSOY, 1982.  ISBN 951-0-11420-0
Hauska tappaa vanha tuttu. WSOY, 1983. ISBN 951-0-12054-5.
Mörkö se hyppäsi piiriin.  WSOY, 1984.  ISBN 951-0-12461-3
Hyvän miehen varjo.  WSOY, 1985.  ISBN 951-0-13284-5
Viimeinen koukkaus.  WSOY, 1986.  ISBN 951-0-13789-8
Viimeiset mohikaanit.  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14671-4
Parhaat miehet.  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-15293-5
Suomalainen ihmissusi.  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-15840-2
Alaston maaherra.  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-17450-5
Noita nousee haudastaan.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18468-3
Kultainen kädenpuristus.  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19822-6
Kouvola risteysasema.  Kouvola:  Kouvolan kaupunki, 1995.  ISBN 951-96489-1-7
Salamyhkäinen mies.  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20182-0
Kansikuva uusiksi. Kuusikymmentä vuotta elämää ja ihmisiä Yhtyneissä kuvalehdissä.  Yhdistyneet kuvalehdet, 1996.  ISBN 951-9435-65-4
(toim.): Suomalaisten uudet joulutarinat rokkivaarista jouluenkeliin.  Yhdistyneet kuvalehdet, 1997.  ISBN 951-9435-85-9
Armi tulee, Armi tulee.  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23673-X
Teokset > Näytelmä

Risto Karlsson, Ere Kokkonen, Ismo Sajakorpi: Pennitön uneksija
Aiheesta muualla

Leena Peltonen: Suomalainen ihmissusi. Aikakone 1/1991.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Tea Karvinen

Tea Karvinen (s. 26. syyskuuta 1961) on suomalainen uutisvalokuvaaja ja entinen skeleton- eli mahakelkkailija.
Karvinen aloitti mahakelkkailun vuonna 2001 asuessaan Yhdysvalloissa Salt Lake Cityssä. Karvisen paras arvokilpailusijoitus oli kahdestoista sija helmikuun 2004 EM-kilpailuista Altenbergistä, Saksasta. Maailmanmestaruuskilpailuissa Karvinen sijoittui yhdeksänneksitoista Naganossa 2003, 23:nneksi Königseessä 2004 ja 26:nneksi Altenbergissä 2008. Karvinen tavoitteli paikkaa Torinon olympialaisiin 2006, mutta hän oli ensimmäinen kilpailija, joka ei päässyt olympiakoneeseen mukaan, kun 15 parasta sai kisapaikan.
Marraskuussa 2005 Karvinen erotettiin Turku Skeleton Teamista ja Suomen Bob- ja Skeletonliitosta, sillä hän oli Urheilulehden jutussa arvostellut liiton puheenjohtajaa Esa Haavistoa. Erottaminen merkitsi myös kilpailulisenssin menettämistä, eivätkä useimmat kelkkaradat päästä kelkkailijoita radalle ilman lisenssiä. Osapuolet sopivat sittemmin kiistansa.
Karvinen lopetti skeletonuransa vuonna 2009.
Vuonna 2017 Karvinen julkaisi Suomen kansallispuistoista kertovan kirjan Kansallispuistot – maamme luonnon helmet (ISBN 978-952-291-372-2).
Aiheesta muualla

Karvisen kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa
Ahti Karppinen

| Ahti Karppinen |
| --- | --- |
 Ahti Karppinen alhaalla keskellä vuonna 1916
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. elokuuta 1895 Kempele
Kuollut: 28. huhtikuuta 1918 (22 vuotta) Viipuri
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota Suomen sisällissota 
Sotilasarvo:  Jääkärivänrikki
Joukko-osasto:  Jääkäripataljoona 27 1. jääkärirykmentti 
Ahti Johannes Karppinen (25. elokuuta 1895 Kempele – 28. huhtikuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen jääkärivänrikki Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Karppinen ja Maria Niemelä.
Opinnot

Karppinen kävi kansakoulun ja Limingan kansanopiston vuosina 1913–1914 sekä Oulaisten maamieskoulun vuosina 1915–1916.
Jääkärikausi

Karppinen työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 2. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Karppinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, missä joukossa hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Vuohiniemellä ja Kämärän asemalla sekä Viipurissa. Hänen kohtalokseen tuli kaatua Viipurissa Kolikkoinmäellä käydyssä taistelussa 28. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Kempeleen sankarihautaan.
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Osmo P. Karttunen

| Osmo P>  Karttunen |
| --- | --- |
 Osmo P. Karttunen (vas.) sekä kauppaneuvos Martti Suhonen ja Savon Sellun toimitusjohtaja Aimo E. Perttula 1960-luvulla.
Suomen valtiovarainministeri
 Karjalaisen I hallitus 13.4.1962–13.12.1963  
Edeltäjä:  Vihtori Sarjala
Seuraaja:  Mauno Jussila
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. marraskuuta 1922 Helsinki
Kuollut: 29. kesäkuuta 1985 (62 vuotta)
Ammatti:  toimitusjohtaja
Arvonimi: Vuorineuvos
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  lakitieteen lisensiaatti (1958)
Osmo Pekka Karttunen (8. marraskuuta 1922 Helsinki – 29. kesäkuuta 1985) oli suomalainen juristi ja poliitikko. Hän oli Ahti Karjalaisen ensimmäisen hallituksen valtiovarainministeri 1962–1963 ja vuonna 1968 perustetun, tieteen ja taiteen mesenaattina tunnetun Saastamoisen säätiön perustaja yhdessä vaimonsa Liisa Karttusen (o.s. Saastamoinen) kanssa. Liisa Karttunen oli perheyhtiön perustajan Herman Saastamoisen pojantytär.
Karttusen vanhemmat olivat kauppaneuvos Pekka Karttunen ja Katri Pehkonen. Osmo P. Karttunen valmistui ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1941 ja kirjoittautui opiskelemaan Helsingin yliopiston lainopilliseen tiedekuntaan. Jatkosodan syttymisen vuoksi hän ei päässyt aloittamaan opintojaan. Sodan aikana Karttunen toimi tykistön tulenjohtajana Itä-Karjalassa haavoittuen kahdesti.
Opintonsa Karttunen pääsi aloittamaan sodan jälkeen. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1946. Opiskeluaikanaan hän kuului Savolaiseen osakuntaan, jossa hän solmi ystävyyssuhteen myös opiskelemassa olleeseen Ahti Karjalaiseen. Varatuomarin arvon Karttunen sai vuonna 1949. Hän valmistui lakitieteen lisensiaatiksi 1958.
Karttunen tunnettiin intohimoisena jalkapallomiehenä (KuPS ja erityisesti sen juniorityö). Hän nosti 50-vuotishaastattelussaan uransa kolmeksi keskeisimmäksi asiaksi perheyhtiön, Tuko Oy:n sekä Palloliiton ja Veikkauksen.
Presidentti Urho Kekkonen pyysi Karttusta jo vuonna 1961 maaherra Martti Miettusen hallitukseen puolustusministeriksi, mutta tämä kieltäytyi yritysjohtajuus- ja luottamustehtävävelvollisuuksiinsa vedoten.
Karttuselle myönnettiin vuorineuvoksen arvonimi vuonna 1971.
Tehtävät

H. Saastamoinen & Pojat Oy:n apulais- ja toimitusjohtaja sekä hallituksen puheenjohtaja
Suomen Vaneriteollisuus-, Rullatehdas-, ja Sahanomistajayhdistyksen johtokunnassa
Italian varakonsuli Kuopiossa 1958–
Suomen Tukkukauppojen Liitto (Tuko), puheenjohtaja 1960–
Vakuutusyhtiöiden hallintoneuvostoissa, Suomi-Salama 1961–, Ilmarinen (pj.) 1962–, Pohjola 1964–
Tukkukauppojen Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtaja 1962–
Kuopion Kauppakamarin puheenjohtaja 1962–1978
Savon Sellu Oy: hallituksen puheenjohtaja 1962–1966 ja varapuheenjohtaja 1966–
Postisäästöpankin hallituksessa 1963–1966
Uusi Suomi -lehden hallintoneuvoston puheenjohtaja 1963–
Suomen palloliiton puheenjohtaja  1963–1974
Puunjalostusteollisuuden työnantajaliiton hallintoneuvostossa 1964–
Oy Veikkaus Ab:n hallintoneuvoston jäsen 1965–1969, puheenjohtaja 1969–
Keskuskauppakamarin KHT-tilintarkastajien lautakunnan puheenjohtaja 1968–
Metsäteollisuuden keskusliiton hallituksen ja sen työvaliokunnan jäsen 1969–1978
FIFA:n hallituksen jäsen vuosina 1972–1976.
Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvostossa 1975–
Suomi-Ranska -seuran johtotehtävissä
Kirjallisuutta

Uola, Mikko: ”Karttunen, Osmo Pekka (1922–1985)”, Suomen kansallisbiografia, osa 5, s. 22–23.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-446-0  / Teoksen verkkoversio.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Vihtori Sarjala | Suomen valtiovarainministeri 1962−1963 | Seuraaja: Mauno Jussila |
Suomen Palloliiton puheenjohtajat
Walter Flander (1907–1908) |
John Catani (1909) |
Uno Westerholm (1910–1911) |
Carolus Lindberg (1912) |
Walter Qvist (1913–1917) |
Erik von Frenckell (1918–1952)

Juuso Walden (1953–1963) |
Osmo P. Karttunen (1963–1974) |
Ove H. Rehn (1974–1975) |
Jouko Loikkanen (1975–1983) |
Lauri Pöyhönen (1983–1987) |
Pentti Seppälä (1987–1997)

Pekka Hämäläinen (1997–2009) |
Sauli Niinistö (2009–2012) |
Markku Lehtola, vt. (2012) |
Pertti Alaja (2012–2017) |
Markku Lehtola, vt. (2017–2018) |
Ari Lahti (2018–)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Talousvaikuttajat  Biografiasampo
Väinö Karvinen

| Väinö Karvinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. marraskuuta 1907 Viipuri
Kuollut: 20. syyskuuta 1992 (84 vuotta) Helsinki
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1927–1967
Komentajuudet:  Turun RtR (1956–1960) Suomenlinnan RtR (1960–1966)
Taistelut ja sodat:  talvisota, jatkosota
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Väinö Ilmari Mikael Karvinen (27. marraskuuta 1907 Viipuri – 20. syyskuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.
”Väpe” Karvinen syntyi Keskuskansakoulun vahtimestari Anton Karvisen ja Vilhelmiinan o.s. Stykki kahdeksanlapsiseen perheeseen kuopuksena. Hän seurasi vanhinta veljeään Yrjöä ensin Klassilliseen lyseoon, sitten sotilasuralle ja upseerina Viipurinlahden rannikkotykistöön. Ylioppilaslakin hän sai 1926, upseeriksi hän valmistui Merisotakoulun rannikko-puolustusosaston 1. rt-kurssilta 1929. Nuorempana upseerina hän palveli Tuppuran sekä Saarenpään linnakkeilla. Sotakorkeakoulun merisotalinjan hän suoritti 1935–1937.
Talvisodassa hän palveli Merivoimien esikunnan operatiivisella osastolla. Jatkosodassa hän oli Hangon Ryhmän Bromarvin lohkon komentajana, Äänisen Rannikkoprikaatin Limosaaren lohkon komentajana ja johtamansa Koiviston evakuoinnin jälkeen Itä-Suomen Rannikkoprikaatin esikuntapäällikkönä.
Sodan jälkeen hän toimi VII Raivaajaosaston päällikkönä ja Haminan Rannikkolinnakkeiston, 3. Erillisen Rannikkotykistöpatteriston, Turun Rannikkotykistörykmentin sekä Suomenlinnan Rannikkotykistörykmentin komentajana.
Rannikkotykistön aselajin ensimmäisenä tarkastajana hän siirtyi reserviin 1967. Rannikkotykistön Upseeriyhdistyksen puheenjohtajana hän toimi 1958–1967 ja oli yhdistyksen kunniajäsen.
Väinö Karvisen poika Jukka Karvinen on ylennyt Puolustusvoimissa everstiksi ja pojanpoika Ilpo Karvinen everstiluutnantiksi. Hänen pojanpoikansa tytär Henna Karvinen valmistui luutnantiksi vuonna 2013.
Kunniamerkit

SVR K, VR2 mk, VR3 tlk, VR4 mk, talvisodan muistomitali, jatkosodan muistomitali, Sotilasansiomitali, Norjan Pyhän Olavin ritarikunnan komentajamerkki.
Kassler (yritys)

Oy Kassler Ab oli Hangossa aloittanut ja talvisodan jälkeen 1940 Tammisaareen siirtynyt makkaratehdas. Alkuperäiseltä nimeltään F:ma Axel Liljefors korvfabrik. Muutettiin osakeyhtiöksi 1950 ja otti tällöin nimen Oy Kassler Ab. Pääomistajina varakonsuli Eric Liljefors ja talousneuvos Trygwe Nyman.
Yhtiö myytiin Lounais-Suomen Osuusteurastamolle (LSO) vuonna 1974. LSO:n tytäryhtiönä vuoteen 1992, jolloin siitä muodostettiin LSO Food Oy:n Tammisaaren tuotantolaitos, ja Kasslerin nimi jäi pelkästään tuotemerkiksi. Tammisaaren tehtaan toiminta loppui 1999.
Yhtiön palveluksessa oli 66 henkeä v. 1976 ja 86 henkeä v. 1988.
Kasematti

Ensimmäisen maailmansodan aikainen kasematti Leppävaarassa.
Kasematti (ital. casamatta) on linnakkeissa kivistä tai betonista rakennettu holvattu tila, johon voidaan sijoittaa tykki lähipuolustusta varten. Sitä voidaan myös käyttää tähystyspaikkana tai miehistösuojana. Kasematti sijaitsee linnassa tai linnoituksessa usein bastionissa tai kaponieerissa, työntyen ulommas muurista. Kasemattien perusajatus oli olla hiukan itse muuria ulompana, jotta niiden avulla pystyttäisiin estämään rynnäköt muurille.
Kasematteja voidaan sijoittaa myös juoksuhautojen yhteyteen; tätä käytäntöä suosivat eritoten venäläiset. Suomessa edustava näyte siitä on Espoon Leppävaarassa säilynyt osa venäläisten ensimmäisen maailmansodan aikana Helsingin ympärille rakennuttamaa Krepost Sveaborgin linnoitusketjua. Paikalla olleista kolmesta kasematista on säilynyt kokonaisena yksi, ja toisen yläosa on siirretty avoimen juoksuhaudan mutkan päälle. Kolmas jäi Tarvontien linjauksen alle. Säilyneisiin rakennelmiin liittyy osin betonivahvisteinen, kallioon louhittu juoksuhauta.
Kasematteja on myös käytetty Suomessa talvisodan aikana venäläisiä vastaan.
Kasemattiin sijoitettu 5″ tykki yhdysvaltalaisessa taistelulaiva USS North Dakotassa (palveli 1910–1923).
Myös panssarilaivoissa voi olla kasematteja: tällaiset kasematit ovat kyljestä ulkonevia panssaroituja ulokkeita, joihin on sijoitettu kääntyviä tykkejä. Menetelmää suosittiin 1800-luvulla mutta se hävisi varsin nopeasti, kun todettiin että tykkitornit olivat tehokkaampi ja ennen muuta merikelpoisempi tapa sijoittaa aseistusta. Suomalaisissa sotalaivoissa kasematteja oli vain vuonna 1918 Turkuun venäläisiltä jääneessä tykkivene Giljakissa, mutta tämä alus oli jo romutuskunnossa vuosikautisen laiminlyönnin johdosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kasematti Wikimedia Commonsissa
Kastaali

Lärbron kirkon kastaali
Kastaali on pyöreä tai neliömäinen lujarakenteinen puolustustorni. Se edustaa Pohjois-Euroopassa varhaiskeskiaikaisen linna-arkkitehtuurin ensimmäistä vaihetta. Kastaaleja on Pohjoismaissa varsinkin Gotlannin keskiaikaisissa kirkoissa ja Suomessa esimerkiksi Korppoon kirkossa.
Kasetti (arkkitehtuuri)

Rooman Pantheonin kasettikatto.
Kasetti tarkoittaa arkkitehtuurissa sisäkaton profiloitua peitelevyä, joka on neli- tai monikulmainen tai pyöreä. Se voi olla koristeltu joko kohokuvioin tai maalauksin. Kasetti on saanut alkunsa kattopalkkien välisistä syvennyksistä. Sisäkattoa, jossa on käytetty kasetteja koristeena, kutsutaan kasettikatoksi. Tunnettu esimerkki kasettikatosta on Rooman Pantheon, jossa kasettien syvennykset keventävät suuren holvin painoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kasetti (arkkitehtuuri) Wikimedia Commonsissa
Kaspianmassiainen

| Kaspianmassiainen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Lahko::  Massiäyriäiset Mysida
Heimo::  Mysidae
Suku::  Hemimysis
Laji::  anomala
Kaksiosainen nimi
 Hemimysis anomala  G.O. Sars, 1907 
Katso myös
   Kaspianmassiainen Wikispeciesissä   Kaspianmassiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaspianmassiainen (Hemimysis anomala) on pienikokoinen massiäyriäislaji. Se on alun perin kotoisin Mustanmeren ja Kaspianmeren alueilta, mutta on levinnyt sieltä muualle Eurooppan sisävesiin siirtoistutuksien sekä kanava- ja jokiyhteyksien kautta. 1990-luvun alussa se havaittiin ensi kerran Itämeressä Suomen Lounaissaaristossa, ja se esiintyy nyt vieraslajina koko Suomenlahden rannikolla ja Pohjanlahdessa Merenkurkkuun saakka. Vuodesta 2006 laji on esiintynyt myös Pohjois-Amerikan Suurissa järvissä.
Kaspianmassiainen kasvaa noin puolitoista senttiä pitkäksi ja on väriltään punertava. Suomessa se piileksii päivät kivenkoloissa ja ui öisin saalistamaan.<>
Lauri Karvonen

| Lauri Karvonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. marraskuuta 1952 Oulu (ikä 72)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  valtiotieteen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Åbo Akademi (PK 1972, PL 1976, PD 1981)
Instituutti:  Åbo Akademi, Bergenin yliopisto 
Tutkimusalue:  demokratiaan ja demokratisoitumiseen, poliittisiin järjestöihin, puolueisiin ja vaaleihin liittyvä vertailevan poliittinen tutkimus
Palkinnot:  Hugo Bergroth-pris 2011 (5000 eur)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Lauri Antero Karvonen (s. 21. marraskuuta 1952 Oulu) on suomalainen politiikan tutkija ja Åbo Akademin valtiotieteen professori (vuodesta 1998). Vuosina 2006–2014 hän johti Democracy: a Citizen Perspective -nimistä demokratian huippututkimusyksikköä.
Karvonen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion lyseosta vuonna 1972. Hän valmistui Åbo Akademista valtiotieteen kandidaatiksi (PK) vuonna 1972, lisensiaatiksi (PL) 1976 ja valtiotieteen tohtoriksi (PD) vuonna 1981. Hänen ruotsinkielinen väitöskirjansa liittyi kansainvälisen politiikantutkimuksen aihepiiriin ja oli nimeltään "Med vårt västra grannland som förebild" : en undersökning av policydiffusion från Sverige till Finland. Ennen professuuriaan, hän oli vuosina 1982–1998 valtiotieteen dosentti Åbo Akademissa.
Hän toimi Suomen Akatemian tutkijana vuosina 1977–1981 ja 1984–1987 sekä 1990-luvulla.  Vuosina 1981–1982 hän oli vieraileva tutkijana Århusin yliopistossa. Hän toimi Åbo Akademin valtiotieteen apulaisprofessorina ja virkaa tekevänä professorina useaan otteeseen 1980- ja 1990 -luvulla. Hän toimi Bergenin yliopistossa vierailevana vanhempana tutkijana vuonna 1992 ja oli vertailevan politiikan professori vuosina 1993–1998.
Karvosen vertaileva poliittinen tutkimustyö liittyy erityisesti demokratiaan ja demokratisoitumiseen, poliittisiin järjestöihin, puolueisiin ja vaaleihin. Aiemmin hän on tutkinut muun muassa demokratian äärioikeistolaisuutta ja demokratian kriisiä maailmansotien välisenä aikana ja ulkopolitiikan päätöksentekoa. Hänen tuotannostaan mainittakoon:
"Med vårt västra grannland som förebild" (1981, väitöskirja),
From white to blue-and-black (1988), joka käsittelee oikeistoradikaalia IKL:ää,
Fragmentation and concensus: political organization and the interwar crisis in Europe (1993),
Statsskick: att bygga demokrati (2003),
(L Karvonen & S Kuhnle) Party systems and voter alignments revisited (2003),
Diktatur. Om ofrihetens politiska system (2008),
The Personalisation of Parliamentary Democracies (2010).
Professori Karvonen on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1998.
Nuoruudessaan Karvonen sanoitti joitakin Petri Petterssonin levyttämiä käännösiskelmiä.
Aiheesta muualla

Finna-julkaisuhaku tekijänä Lauri Karvonen (kansalliskirjasto.finna.fi)
Google Scholar -haku: "Lauri Karvonen" (englanniksi) (scholar.google.com)
Lauri Karvonen. Åbo Akademi University, Turku. Conflict Processes, International History and Politics, Comparative Politics (englanniksi) (researchgate.net)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Kasettitreidaus

Kasettitreidaus (myös treidaus, nauhatreidaus tai treidausskene) tarkoittaa musiikkikasettikopioiden vaihtamista postitse. Sitä harrastettiin pääasiassa 1980–1990-luvuilla.lähde?
Kasettitreidauksella oli merkittävä rooli varsinkin punkin ja metallimusiikin, sen yhtyeiden ja tyylilajien ääri-ilmiöiden tunnetuksi tulemisessa sekä suosion kasvussa. Artistit ja fanit kopioivat etenkin demonauhoja C-kaseteille ja postittivat niitä saatekirjeineen toisille yhtyeille ja faneille. Treidauskontakteja solmittiin yhtyeiden konserteissa, musiikkilehtien ilmoituspalstoilla sekä samantyyppistä musiikkia kuuntelevien kavereiden kesken. Treidauksen lieveilmiö oli levy-yhtiöiden tulonmenetykset jokaista kopioitua albumia kohden, sekä nauhoitetun musiikin laadun heikentyminen, koska analogisilla kasettinauhureilla kopioitujen nauhojen äänenlaatu heikkeni jokaisella kuuntelu- ja kopiointikerralla.
Laajimmillaan kopioiden vaihtaminen oli maailmanlaajuista, ja toimintaa pyörittivät musiikkifanien ja -yhtyeiden lisäksi fanzinet, pienet levy-yhtiöt sekä levykaupat, joissa kasettikopiodemojen kautta saattoi tutustua uusiin yhtyeisiin.
Kasettitreidaus lakkasi 1990-luvun lopulla internetin ja MP3-äänenpakkausmenetelmän myötä.
Aiheesta muualla

Albert Mudrian & John Peel: Choosing Death, Like 2006. ISBN 952-471-686-0
Ian Christe: Pedon meteli: Heavy metalin vanha ja uusi testamentti (Johnny Kniga, 2006) ISBN 951-0-31126-X (sid.)
Karunan vanha kirkko

| Karunan vanha kirkko Karuna gamla kyrka |
| --- | --- |

Sijainti:  Seurasaari, Meilahti, Helsinki
Koordinaatit:  60°10′57.7″N, 024°53′13.0″E
Rakentamisvuosi:  1680-luku
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Karunan vanha kirkko (ruots. Karuna gamla kyrka) on Karunaan 1685 valmistunut puukirkko, joka myöhemmin on siirretty Helsingin Seurasaaren ulkomuseoon. Se on ulkomuseon vanhin rakennus.
Historia

Kirkon rakennutti Karunan kartanon omistaja, vapaaherra Arvid Horn af Åminne. Horn velkaantui kirkkohankkeen vuoksi niin pahoin, että joutui myöhemmin myymään kartanonsa.lähde? Karunan vanhassa kirkossa tehtiin mittavat muutostyöt 1770-luvulla. Alun perin siinä oli aumakatto ja tasainen laipio, mutta vuosina 1773–1774 katto muutettiin jyrkäksi harjakatoksi ja kirkkosaliin rakennettiin puinen tynnyriholvi. Samalla ikkunat vaihdettiin aiempaa suuremmiksi kaari-ikkunoiksi. Nykyisen muotonsa kirkko sai 1780-luvulla, jolloin kirkon länsipäätyyn rakennettiin eteinen.lähde? Rakennusmestari Anders Wahlbergin suunnittelema kellotapuli valmistui vuonna 1767.
Hornilla oli kirkkoon patronaattioikeus eli hän valitsi itse papin kirkkoon.
Nykyisen Karunan kirkon valmistuttua vuonna 1910 vanhan kirkon viereen siirrettiin vanha kirkko Seurasaareen vuonna 1912. Se on nykyäänkin Seurasaaren ulkomuseon tunnetuimpia rakennuksia. Se on käytössä vain kesäisin, jolloin siellä pidetään jumalanpalveluksia ja konsertteja ja sitä käytetään myös vihkikirkkona. Kirkon pihalla on ulkomuseon perustajan Axel Olai Heikelin hauta.
Urut

Kirkon urut ovat mahdollisesti Carl Erik Bölingin 1870-luvun alussa rakentamat. Niissä on kuusi huuliäänikertaa (Borduna 16 fot, Principal 8 fot, Gedacht 8 fot, Oktava 4 fot, Quinta 3 fot ja Oktava 2 fot) yhdellä sormiolla (ääniala C–c3). Lisäksi uruissa on liitejalkio (ääniala C–d0). Koneisto on mekaaninen.
Seurasaareen urut on tuotu vuonna 1912 Vanajasta, jonka kirkossa ne olivat käytössä vuosina 1895–1904. Tätä ennen ne olivat Tuusulan kirkossa (käytössä vuosina 1875–1891, myyty Vanajaan 1895).