Kytäjän kolmoissurma
Oikeudenkäynti

Oikeudenkäynti alkoi 10. heinäkuuta Hyvinkään kihlakunnanoikeudessa. Syyttäjänä toimi Uudenmaan läänin poliisitarkastaja Tapani Elomaa. Vähäkalliota puolusti helsinkiläinen varatuomari Tobias Obstbaum. Obstbaum oli tunnettu juristi, jonka asiakkaina oli ollut varakkaita ja vaikutusvaltaisia henkilöitä, ja joka oli tunnettu myös korkeista taksoistaan.
Oikeudenkäyntiä seurasi runsaslukuinen yleisö ja lehdistö. Puhetta johti oikeusneuvos Aulis Rydman. Syyttäjä vaati Vähäkalliolle rangaistusta kolmesta murhasta, luvattomien aseiden ja ammusten hallussapidosta sekä kahdesta aseella uhkailusta. Poikien omaisten oikeusavustaja, riihimäkeläinen asianajaja Ilmari Mustonen vaati Vähäkalliolle kovempaa rangaistusta kuin virallinen syyttäjä. Puolustus toi heti esiin erään psykiatrin lausunnon Vähäkallion henkisestä poikkeavuudesta. Lausunnon mukaan Vähäkallio oli ristiriitainen luonteeltaan ja masennukseen taipuvainen. Hän koki yleisluontoisen yhteiskunnallisen arvostelun usein koskevan itseään. Näin hän kasasi herkästi ylimääräistä painetta itselleen. Obstbaum vaati asiakkaalleen mielentilatutkimusta.
Syyttäjän mukaan Vähäkallio oli nähnyt poikien teltan ja tulen jo 10. toukokuuta. Illalla 12. toukokuuta, katsottuaan pikkuserkkunsa kanssa televisiosta erästä elokuvaa kello 23.50 saakka, hän oli puolen yön jälkeen ladannut pistoolinsa kuudella patruunalla ja lähtenyt järven etelärannalle tutkimaan luvatonta leiriä. Vähäkallio oli suuttunut siitä, että pojat olivat kaataneet leppiä ja vaurioittaneet maastoa muun muassa roskaamalla. Vähäkallio heitti kirveen ja puukon veteen kostoksi. Vähäkalliolla oli kädessään ladattu pistooli ja toisessa kädessä taskulamppu. Avattuaan teltan vetoketjun hän valaisi taskulampulla nukkuvia poikia. Hän ojensi pistoolin vuorotellen kunkin pojan päätä kohti. Hän ampui kuoliaaksi kaksi poikaa. Kolmannen, Kai Hyväkän, surmaamiseen hän tarvitsi kolme laukausta, joista yksi osui päähän ja kaksi rintaan.
Murhan jälkeen Vähäkallio oli puhdistanut aseen. Murhailtana yllään olleet vaatteet Vähäkallio piilotti myöhemmin varmuuden vuoksi metsikköön lähelle Kirkkonummea.
Ensimmäisessä oikeuden istunnossa Vähäkallio joutui tunnistamaan esitetyn Colt .357 Magnum -pistoolin omakseen ja poikien surma-aseeksi. Syyttäjä kertoi, että Vähäkallio oli uhkaillut aseilla jo aiemmin. 9. huhtikuuta, kun tämä oli havainnut eräät miehet kalastamassa luvatta maillaan. Tällöin Vähäkallio oli nostanut aseen miehiä kohti ja ampunut uhkaukseksi maahan. Sitten hän miehiä pistoolilla osoittaen oli pakottanut heidät marssimaan kahden kilometrin matkan riistanvalvojan luokse.
Lykkäyksen jälkeen käsittely jatkui 26. heinäkuuta. Puolustus painotti Vähäkallion poikkeuksellisen voimakasta luonnonrakkautta ja vaati jälleen tämän määräämistä mielentilatutkimukseen. Siihen oikeus päätyikin. Vähäkalliota tutkittiin Lapinlahden mielisairaalassa jo 1. marraskuuta.
Hyvinkään kihlakunnanoikeuden päätös annettiin 6. helmikuuta 1973. Ensin todettiin, että mielentilatutkimuksessa Kai Vähäkallion oli todettu olleen poikien ampumishetkellä täyttä ymmärrystä vailla. Vähäkallion tuomio oli kolmesta taposta yhteensä 15 vuotta kuritushuonetta. Helsingin hovioikeus vahvisti tuomion saman vuoden elokuussa, mutta Korkeimman oikeuden yhdistetty rangaistus aleni kolme vuotta eli tuomioksi jäi 12 vuotta kuritushuonetta. Syynä oli Obstbaumin esittämä näkemys, ettei kolmen pojan ampuminen peräkkäin ollut jatkettu rikos vaan kolme erillistä rikosta.