stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansainvälinen Harmonikkaliitto
Organisaatio ja toiminta

Kansainvälisen järjestön johdossa on kahdeksan henkilön hallitus ja sen jäseninä on maakohtaisia harmonikkamusiikin harrastajien ja ammattilaisten alajärjestöjä. Järjestön presidenttinä toimii italialainen Mirco Patarini ja pääsihteerinä/varainhoitajana suomalainen Kimmo Mattila. Päämaja ja järjestön keskusarkisto sijaitsevat Suomen Harmonikkainstituutin tiloissa.
Järjestö vastaa muun muassa vuosittaisen harmonikan maailmanmestaruuskilpailuiksikin kutsutun Coupe Mondiale -kilpailun järjestämisestä. Kilpailuun kuuluvat sen arvostetun pääsarjan, varsinaisen Coupe Mondiale -kilpailun, lisäksi omat sarjansa viihdeharmonikkavirtuooseille, kamarimusiikille, sekä nuorten sarjat taidemusiikille ja viihdemusiikille.
Historia

Järjestö perustettiin vuonna 1935 Pariisissa, jolloin se sai nimekseen Association Internationale des Accordeonistes. Järjestön perustaneet maat olivat Ranska, Saksa ja Sveitsi.
Nykyisen nimensä järjestö sai toukokuussa 1948 Toisen maailmansodan jälkeen pidetyssä "uudelleenperustamiskokouksessa" Sveitsin Lausannessa, jolloin mukana olivat perustajamaiden lisäksi Belgia, Iso-Britannia, Alankomaat, Italia ja Puola. CIA:n ensimmäisessä hallituksessa olivat Francis Coderay (Sveitsi, presidentti), Max Castelli (Iso-Britannia, varapresidentti), professori Luigi Oreste Anzaghi (Italia, varapresidentti), Max Francy (Ranska, pääsihteeri), Frans van Cappelle (Alankomaat, avustaja), Charles Demaele (Belgia, varainhoitaja), herra Crzybek (Puola, apulaisvarainhoitaja) ja Ernst Ditzuleit (Saksa, arkistonhoitaja). Samassa tapahtumassa pidettiin myös sotien jälkeen ensimmäinen Coupe Mondiale -kilpailu, jonka voitti nuori ranskatar Yvette Horner, josta myöhemmin tuli maailmankuulu viihdetaiteilija.
Coupe Mondiale -kilpailu onkin tuon vuoden 1948 jälkeen (yksi kilpailu pidettiin vuonna 1938, jonka voitti ranskalainen Freddy Balta), pidetty säännöllisesti järjestön eri jäsenmaissa ja siitä on tullut eräs tunnustetuimmista areenoista, joilla harmonikkataiteilija voi hankkia kansainvälistä tunnustusta. Vuonna 1961 kilpailussa alettiin jakaa kulta-, hopea- ja pronssimitalit. Junior Coupe Mondiale -kilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa Slovakiassa, johon otti osaa 20 nuorta harmonikkataiteilijaa. Viihdeharmonikansoitto sai oman Virtuoso Entertainment -kategoriansa Coupe Mondialeen vuonna 1989 ja se on myöhemmin myös saanut oman nuortensarjansa. Omia alakilpailuja on järjestetty myös pianoharmonikalle ja kamarimusiikille. Coupe Mondiale -kilpailu on korostanut harmonikan roolin kehittämistä instrumenttina eri musiikinlajeissa ja vaatinut osallistujilta vähintään yhden erityisesti harmonikalle sävelletyn teoksen sisällyttämistä kilpailurepertuaariin.
1970-luvulla järjestö alkoi ajaa tutkintovaatimusten kehittämistä harmonikalle kansallisten jäsenjärjestöjensä kautta eri maiden musiikkikorkeakouluihin. Toiminnan tuloksena harmonikka onkin jo vuosia hyväksytty monen maan johtavien musiikkioppilaitosten opetusohjelmaan omana instrumenttinaan.
Vuonna 1975 CIA:sta tuli ensimmäinen soitinkohtainen jäsenjärjestö, joka hyväksyttiin Unescon alaiseen kansainväliseen musiikkineuvostoon (engl. International Music Council (IMC)).
Joulukuussa 2006 järjestön pääsihteeriksi valittiin suomalainen Kimmo Mattila ja järjestön päämaja siirtyi Ikaalisiin, jota ennen se oli sijainnut 30 vuoden ajan Wienissä.
Aiheesta muualla

Kansainvälisen harmonikkaliiton kotisivut
Coupe Mondiale -kilpailun kotisivut
Tuija Kokkonen

| Tuija Kokkonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1961 (ikä 63–64)
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  professori, kirjoittaja, ohjaaja, taiteilija ja tutkija
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Palkinnot
 Suomi-palkinto 2003 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tuija Kokkonen (s. 1961) on suomalainen ohjaaja, näytelmäkirjailija ja tutkija. Hänet nimitettiin vuonna 2018 Taideyliopiston Teatterikorkeakouluun taiteellisen tutkimuksen professoriksi.
Ura

Vuodesta 1996 lähtien Kokkonen on tehnyt paikkakohtaisia muistioesityssarjoja, jotka tutkivat esityksen, "luonnon", ei-inhimillisen, ajan ja vallan suhteita sekä esitystä ekologisten kriisien aikakaudella. Muistiot liikkuvat eri taiteenlajien ja eliölajien välisissä maastoissa, joissa estetiikka, etiikka ja politiikka ovat erottamattomia. Vuodesta 1999 lähtien muistiot on esitetty pääosin Kiasma-teatterin ohjelmistossa sekä kotimaisilla että ulkomaisilla festivaaleilla. Muistioesityssarjoja ovat olleet Maus ja Orlovski – muistioista rakkaudesta kaupungissa 1997, Valuma-alue – muistioita vapaudesta 1999–2003, Muistioita ajasta – esityksiä ei-ihmisten kanssa ja ei-ihmisille 2006– ja Kemi – muistioita puista 2022–2023. Kokkonen on kirjoittanut myös kuunnelmia. Kokkosen uran alkuvaiheilla hän on työskennellyt muun muassa Kajaanin kaupunginteatterissa ja dramaturgian opettajana.
Kokkosen väitöstutkimus Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa Esityksen mahdollinen luonto – Suhde ei-inhimilliseen esitystapahtumassa keston ja potentiaalisuuden näkökulmasta (Acta Scenica 2017) tarkasteli etenkin ihmisten ja muunlajisten suhteiden kautta esityksen merkityksiä ja mahdollisuuksia ekologisten kriisien aikakaudella. Tutkimuksen taiteelliset osat muodostavat paikkakohtaisen ja lajienvälisen esityssarjan Muistioita ajasta — esityksiä ei-ihmisten kanssa ja ei-ihmisille 2006–2010.
Kokkonen nimitettiin vuonna 2018 Taideyliopiston Teatterikorkeakouluun taiteellisen tutkimuksen professoriksi.  Hänet nimitettiin Koneen Säätiön hallituksen jäseneksi vuoden 2018 marraskuussa. Hän oli sitä ennen toiminut Saaren kartanon johtokunnassa vuosina 2014—2018.
Teoksia

Petolinnut eivät laula, 1986, Kajaanin kaupunginteatteri
Minä, hysterian herra, 1990, Kemin kaupunginteatteri
äMMä, 1992, Liikkeellä marraskuussa -festivaali, Helsinki
Isämme Kremlin muurissa, 1995, Kulttuuritalo
Maus ja Orlovski – muistioita rakkaudesta kaupungissa I-III, 1997, Helsinki
Valuma-alue – muistioita vapaudesta I-III, 1999–2003, Kiasma-teatteri
Herra Tossavainen – I muistio ajasta, 2006-2007, Kiasma-teatteri, Kansallisteatteri, Kulturhuset/Tukholma, Performance Festival/Hamar, Teaterhuset Avantgarden/Trondheim
Esitys merinäköalalla (koiran kanssa/koiralle) — II muistio ajasta, 2008, Kiasma-teatteri
Kronopolitiikkaa — III muistio ajasta, 2010-, Kiasma-teatteri
A Performance with an Ocean View (and a Dog/for a Dog), videoinstallaatio, 2012, Sophiensaele, Performance Platform, Body Affects -festival, Berliini
Chronopolitics with Dogs and Trees in Stanford, 2013, Standford, Kalifornia
Kronopolitiikkaa koirien ja kasvien kanssa Helsingissä, 2014, Esitystaiteenkeskus
Chronopolitics with Dogs and Plants in Berlin, 2014, Dock 11 Eden, Nordwind festival, Berliini
Chronopolitics with Dogs and Plants in Hamburg, 2014, Kampnagel, Nordwind festival, Hampuri
Kemi - muistio puista, 2022, Kemin kaupunginteatteri
Kemi - II muistio puista, 2022-2023, Kiasma-teatteri, Tampereen Teatterikesä
Aiheesta muualla

Kaitavuori, Kaija: "Olen miettinyt paljon heikkoutta". Kiasma -lehti, 2003 / arkistoitu 13.9.2017, 18. vsk, nro 6.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.10.2020. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kokkonen, Tuija: Esityksen mahdollinen luonto – suhde ei-inhimilliseen esitystapahtumassa keston ja potentiaalisuuden näkökulmasta.  (Väitöstutkimus)  Helsinki:  Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu, 2017.  ISBN 978-952-7218-00-6  Teoksen verkkoversio Viitattu 27.10.2020. (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Ruotsin puolustusvoimat

| Ruotsin puolustusvoimat |
| --- | --- |
 Ruotsin puolustusvoimien tunnus
Valtio:  Ruotsi
Rooli:  puolustusvoimat
Koko:  20 000 (aktiivipalveluksessa)   30 000 (reservi) 
Komentajat
Nykyinen komentaja:  ylipäällikkö, kenraali Michael Claesson
Tunnettuja komentajia:  Sverker Göranson
Ruotsin puolustusvoimat (ruots. Försvarsmakten) on valtiopäivien ja hallituksen alainen viranomainen, jonka tehtävänä on vastata Ruotsin turvallisuudesta. Puolustusvoimat toimivat ylipäällikön (ruots. överbefälhavaren, lyh. ÖB) komennossa.
Ruotsin puolustusvoimat perustuivat vuosisadan ajan asevelvollisuuteen ja aina kylmän sodan loppuun asti lähes jokainen miespuolinen ruotsalainen suoritti varusmiespalvelun. Viime vuosina miesten osuus vähentyi samalla kun naisten osallistuminen asepalvelukseen on huomattavasti kasvanut.milloin? Määrällisen tavoitteen sijasta keskityttiin entistä harvempien, mutta motivoituneimpien varusmiesten kouluttamiseen.lähde?
Kesäkuussa 2009 Ruotsin valtiopäivät teki päätöksen ammattiarmeijaan siirtymisestä. Ruotsalaisten sotilaiden palvelu ulkomailla on tähänkin asti perustunut vapaaehtoisuuteen. Ruotsin valtiopäivät sinetöi päätöksen yleisen asevelvollisuuden lakkauttamisesta 19. toukokuuta 2010. Aivan viime vuosina sen suoritti enää 12 prosenttia ikäluokasta. Itämeren alueen turvallisuuspoliittisen tilanteen muututtua 2010-luvun puolivälissä tuli pohdinta asevelvollisuuden palauttamisesta Ruotsiin ajankohtaiseksi.lähde?
Maan hallitus päätti maaliskuussa 2017 palauttaa Ruotsiin asevelvollisuuden. Uusi asevelvollisuus koskee sekä miehiä että naisia. Vuodesta 2018 alkaen puolustusvoimat tulee kouluttamaan vuosittain 4 000 asevelvollista. Koulutettavien sotilaiden määrä noussee 8 000 henkeen vuodessa vuoteen 2025 mennessä. Reservin koko nousee vuoteen 2030 mennessä 100 000 sotilaaseen.lähde?
Keväällä 2022 Ruotsi päätti hakea Pohjois-Atlantin puolustusliiton jäsenyyttä.
Pääosa Ruotsin puolustusvoimien kalustosta on kotimaisen puolustusteollisuuden valmisteita, jos mahdollista. Raskaasta kalustosta panssarivaunut on hankittu ulkomailta.lähde?
Henkilövahvuus

Vuonna 1975 palveluksessa oli 45 000 varusmiestä kun vuonna 2003 luku oli ainoastaan 15 000. Nykyisin sotilaiden peruskoulutukseen on 4 000–5 000 aloituspaikkaa vuodessa ja hakijoita noin 20 000. Ongelmana on suuri keskeyttämisprosentti: kurssin jättää kesken noin 20 % aloittaneista. Upseerikoulutukseen aloituspaikkoja on vuosittain noin sata.
Vuonna 2006 Ruotsi olisi kyennyt sotatilanteessa mobilisoimaan 65 000 miestä ja naista, joista upseereita on 4 500, 18 000 asevelvollista ja 43 000 henkeä kodinturvajoukoista.lähde? Mobilisointiin kuluisi aikaa kuukausi, kodinturvajoukot saataisiin liikkeelle tunneissa.lähde?
Vuonna 2010 arvioitiin, että Ruotsilla on käytettävissään, joskaan ei koulutettuna, varusteltuna tai sijoitettuna tehtäviinsä, yhteensä 1 710 000 miehen ja 1 650 000 naisen muodostama puolustustehtäviin soveltuva henkilöstö, varareservi, jonka ikä on 16–49 vuotta.
Suunniteltu puolustusvoimien sodanaikainen vahvuus on 50 000 sotilasta. Tammikuussa 2014 Ruotsin silloinen puolustusvoimien komentaja Sverker Göranson piti määrää pienenä, jos koko maa halutaan peittää joukoilla. Ruotsissa uskotaankin sotatilanteessa puolustusyhteistyöhön muiden maiden kanssa, jolloin oman reservin laatu ratkaisee enemmän kuin määrä.
Syksyllä 2020 Ruotsin valtiopäivät tulee saamaan käsiteltäväkseen puolustusvoimien kehittämisohjelman vuosille 2021–2025. Puolustusvaliokunta on ehdottanut, että miesvahvuutta nostettaisiin 60 000:sta 90 000:een. Tämä edellyttäisi vuosittain koulutettavien määrän nostoa 8 000:een.
Ruotsin puolustusvoimien budjetin loppusumma on vaihdellut viime vuosina ollen noin 37 miljardia kruunua eli noin 4 miljardia euroa. Puolustusmenojen osuus maan bruttokansantuotteesta on noin 1,5 %.lähde?
|  | Suomi | Ruotsi | Venäjä |
| --- | --- | --- | --- |
| Sotilaita | 22 000 | 17 000 | 900 000 |
| Reserviläisiä | 260 000 | 36 000 | 2 000 000 |
| Tykistöä | 1 503 | 120 | 3 900 |
| Panssarivaunuja | 209 | 120 | 2 800 |
| Jalkaväen taisteluajoneuvoja | 212 | 411 | 4 500 + 8 500 varastossa |
| Hävittäjiä | 62 | 80 | 1 443 |
| Taisteluhelikoptereita | 0 | 0 | 400 |
| Taistelualuksia | 13 | 14 | 100 |
| Suuria taistelualuksia | 0 | 0 | 54 |
| Sukellusveneitä | 0 | 5 | 94 |
| Ilmarynnäkködivisioonia | 0 | 0 | 1 |
Uhkakuvat

Aiemmin Ruotsissa nähtiin lähes ainoana uhkakuvana niin sanottu Punainen suurvalta, jolla tarkoitettiin silloista Neuvostoliittoa. Harjoitukset ja suunnitelmat luotiin sen pohjalta, että taistelussa kohdattavan vihollisen kalusto olisi peräisin Varsovan liitolta. Poliittisista syistä mitään valtiota ei nimetty uhkaajaksi. Ruotsin sotilaskalusto, koulutus ja käytännöt oli luotu Naton vastaavien mukaisiksi. Useimmissa Ruotsin skenaarioissa oli osia Naton jäsenmaiden vastaavista. Nykyään Ruotsi on ilmaissut halunsa ottaa enenevässä määrin osaa kansainväliseen toimintaan.lähde?
Koska Ruotsi halusi varata itselleen mahdollisuuden pysyttäytyä puolueettomana mahdollisen sodan puhjetessa lähialueilla, se ei liittynyt aikaisemmin Naton jäseneksi. Mikäli itse Ruotsiin olisi kohdistettu aseellinen hyökkäys, komentaja Göranson arvioi vuonna 2013 maan joutuvan turvautumaan ulkopuoliseen apuun viikon kuluessa. Apua oltaisiin saatu todennäköisimmin naapurimaasta Norjasta, joka on Naton jäsenmaa. Joidenkin arvioiden mukaan tilanne on monen muun pikkuvaltion kohdalla vastaavanlainen ja komentaja Göransonin arvio liittyy haluun kiinnittää huomiota puolustusvoimien rahoituksen turvaamiseen.
Puolustushaarat

Maavoimat (Sveriges armé)
Ilmavoimat (Svenska flygvapnet)
Merivoimat (Svenska marinen)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ruotsin puolustusvoimien viralliset sivut (englanniksi)
Ruotsin puolustusvoimien käyttämiä aseita, ajoneuvoja ja varusteita (ruotsiksi)
| n k Euroopan asevoimat |
| --- | --- |
Itsenäiset valtiot:  Alankomaat  Albania  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Islanti  Irlanti  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaani  Venäjä  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta 
Kiistanalaiset valtiot:  Abhasia  Artsakh  Etelä-Ossetia  Kosovo  Pohjois-Kypros  Transnistria 
Muut toimijat:  Euroopan unioni 
Kaksi ruotsalaista sotilasta aseistuksenaan Grg m/48-sinko ja Ak 5-rynnäkkökiväärit.
Etelä-Skånessa sijaitsevan P7-rykmentin sotilaita.
Filigraani

Filigraanityö
Filigraani (ital. filigrane; lat. filum = 'lanka', lat. granum = 'jyvä') on kultasepäntekniikka, jossa ohuita metallilankoja juotetaan metalliin. Metallilankoja voidaan myös kiinnittää kehykseen jolloin tulos on pitsimäinen. Tekniikkaa käytettiin jo Troijassa 2000 eaa.
Filigraani on lähellä granulointia, ja samassa työssä käytetään usein molempia.
Sanaa filigraani käytetään myös valmiista kultasepäntöistä, joissa on usein käytetty hyvin ohuita kulta- ja hopealankoja.  Lasitaiteessa  lasejakin koristeltiin Venetsiassa liligraaneilla, ohuilla lasinauhoilla. Filigraanilasi on väritöntä tai hyvin vaaleaa lasia, jonka massaan on sulatettu ohuita värillisiä, spiraali- tai verkkokuvioita muodostavia lasilankoja.lähde?
Filigraani tarkoittaa lisäksi myös paperissa olevaa vesileimaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Filigraani Wikimedia Commonsissa
Filigraanilasi, Suomen Kuvalehti, 08.12.1934, nro 50, s. 56, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Joulukinkku

| Joulukinkku |
| --- | --- |

Tiedot
Ruokalaji:  jouluruoka
Pääainesosat:  kinkku
Suomalainen joulukinkku.
Joulukinkku on Suomessa ja muissa Pohjoismaissa joulun ajan ruokalaji. Kyseinen ruokalaji on perinteinen osa pohjoismaista joulujuhlaa.
Suurin osa Suomen kaupoissa myytävistä joulukinkuista on pakastettuja. Kinkku voi olla luuton tai potkallinen, ja se voi olla harmaasuolattu, punasuolattu, tuoresuolattu tai kevyesti savustettu. Joulukinkku voidaan paistaa sähköuunissa, kaasu-uunissa, kiertoilmauunissa, leivinuunissa taikka savustamalla esimerkiksi savustusuunissa. Kinkku voidaan paistaa paistopussissa, ilman paistopussia tai folioon kiedottuna. Joulukinkun voi myös keittää tai grillata. Kaupoissa joulukinkkua myydään myös valmiiksi kypsänä. Perinteisesti joulukinkku kuorrutetaan sinappihunnulla ja neilikoilla.
Jouluna noin seitsemään kotitalouteen kymmenestä ostetaan joulukinkku. 93 prosenttia joulukinkun ostavista kotitalouksista hankkii suomalaisen joulukinkun. Viisi prosenttia ostaa ulkomaalaisen kinkun ja kaksi prosenttia sekä suomalaisen että ulkomaalaisen. Vuosittain joulukinkkuja myydään 6–7 miljoonaa kiloa. Vuonna 2013 Suomessa myytiin noin seitsemän miljoonaa kiloa kinkkuja, josta tuontikinkkujen osuus oli vajaa seitsemän prosenttia. Nykyään suosiota ovat kasvattaneet niin sanotut luomukinkut, joita vuonna 2014 myytiin 120 000 kiloa. Luomukinkkujen myyntiosuus on 1,5–2 prosenttia.
Joulukinkun korvike joulupöydässä voi olla myös niin sanottu seitankinkku, jonka olennaisin ainesosa on vehnägluteeni.
Historiaa

Joulukinkkuperinne juontaa Skandinaviassa juurensa todennäköisesti jo aikaan ennen kristinuskoa. Esimerkiksi islantilaisessa mytologiassa villisika uhrattiin talvipäivänseisauksen juhlassa hedelmällisyyden jumalalle Freyrille.
Paavi Sixtus III:n tiedetään kehottaneen 435 kristittyjä syömään joulumessun jälkeen sikaa juutalaisten kiusaksi.
Historiaa > Suomessa

1800-luvulla Suomessa yleisesti syötiin jouluna lihaa kuivattuna, savustettuna tai paistettuna. Lihana oli joko nautaa, lammasta tai sikaa. 1800-luvulla sikatalous oli vielä varsin kehittymätöntä, ja tämän takia sikaa ei syöty joka kodissa. Sianliha nousi johtoasemaan suomalaiseen joulupöytään vasta 1900-luvulla. 1920- ja 1930-luvulla pääruoka ei vielä välttämättä ollut kinkku, vaan pöydässä saattoi olla esimerkiksi paistettua lampaanlapaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joulukinkku Wikimedia Commonsissa
Ruokatieto: Joulukinkku (Arkistoitu – Internet Archive)
Kotivinkki: Valitse oikea joulukinkku
| n k Joulu |
| --- | --- |
 Pikkujoulu  Adventti  Lucian päivä  Jouluaatto  Tapaninpäivä  Viattomien lasten päivä  Uudenvuodenpäivä  Nuutinpäivä  Kynttilänpäivä 
Kristillinen joulu:  Itämaan tietäjät Kuninkaiden kumarrus  Paimenten kumarrus  Adventti  Gabriel  Jouluevankeliumi  Betlehem  Loppiainen  Herodes  Jeesus  Joosef  Maria  Betlehemin lastenmurha Pako Egyptiin  Jeesuksen syntymä  Jouluseimi  Betlehemin tähti 
Kansanperinne:  Joulumuori  Joulupukki  Korvatunturi  Lucia  Lumityttö  Pyhä Nikolaos  Pakkasukko  Tiernapojat  Tonttu 
Perinteet:  Adventtikynttilät  Adventtitähti Herrnhutin tähti  Jouluaamun jumalanpalvelus  Jouluelokuva  Jouluevankeliumi  Jouluhartaus  Jouluikkuna  Joulukalenteri  Joulukirkko  Joulukonsertit  Joulukoriste  Joulukortti  Joulukuusi  Joulukynttelikkö  Joululahja  Joululehti  Joululyhde  Joulumarkkinat  Joulumusiikki  Joulunäytelmä  Joulupaita  Joulupostimerkki  Joulupyramidi  Joulupöytä  Joulurauha  Joulurukous  Jouluseimi  Jouluseppele  Joulusukka  Joulutähti  Jouluvalot  Jouluvalvojaiset  Jouluyön messu  Mantelilahja  Nuuttipukki  Olkipukki  Tapanin tanssit  Tuomaanristi  Usko, toivo ja rakkaus 
Ruoka ja juoma:  Glögi  Hedelmäkakku  Kahvikakku  Lipeäkala  Joulukinkku  Jouluolut  Jouluruoka  Joulutorttu  Jouluvanukas  Julmust  Kaakaojuoma  Munatoti  Pavlova  Piparkakku  Riisipuuro  Smörgåsbord 
Musiikki:  Joululaulu Luettelo joululauluista  Laula kanssamme  Kauneimmat joululaulut  Maa on niin kaunis  Laulukirjat Piae Cantiones  Suuri joululaulukirja 
Eri maissa:  Alankomaat  Brasilia  Britannia  Islanti  Italia  Norja  Japani  Kanada  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Suomi  Sveitsi  Tanska  Ukraina  Yhdysvallat
Fysiologinen suolaliuos

Annospussi suonensisäisesti annettavaa fysiologista suolaliuosta.
Fysiologinen suolaliuos  (saliini) on suolaliuos, jonka osmoottinen vahvuus on yhtä suuri kuin veren. Ihmisen veren koostumusta vastaa 0,9-prosenttinen suolaliuos. Suolaliuoksen on tärkeää olla osmoottisesti yhtä vahvaa, ettei se vahingoita kohteen soluja. Jos esimerkiksi punasolut joutuvat niiden väkevyyttä laimeampaan, hypotoniseen liuokseen, ne pullistuvat ulkopuolisen nesteen siirtyessä niiden sisään ja lopulta räjähtävät. Väkevämmässä hypertonisessa liuoksessa punasolut taas menevät kasaan, koska solun sisältä siirtyy nestettä ulkopuoliseen väkevämpään liuokseen.
Fysiologisen suolaliuoksen lääketieteellinen käyttö aloitettiin vuoden 1831 tienoilla. Se sisältyy Maailman terveysjärjestön tärkeimpien lääkkeiden luetteloon. Vuonna 2017 natrium oli 225. yleisimmin määrätty lääke Yhdysvalloissa, ja sitä sisältyi yli kahteen miljoonaan reseptiin.
Aiheesta muualla

0.9% saline is neither normal nor physiological Journal of Zhejiang University. Science. B. 2016.
Heikki Solin

| Heikki Solin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. syyskuuta 1938 Helsinki (ikä 86)
Ammatti:  latinalaisen filologian emeritusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1963, FL 1965, FT 1974)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Heikki Lauri Abel Solin (s. 12. syyskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen antiikintutkija ja Helsingin yliopiston latinalaisen filologian emeritusprofessori.
Roomalaiseen epigrafiikkaan ja antiikin onomastiikkaan erikoistunut Solin oli Suomen Rooman-instituutin johtajana 1976–1979 ja Helsingin yliopiston klassillisen filologian (latinalaisen filologian) professorina 1985–2003. Hän oli vierailevana professorina Heidelbergissä vuosina 1981–1983, Hampurissa vuonna 1990 ja Oxfordissa vuonna 1994 (British Academy Visiting Professor).
Professori Solin on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1983 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 1989.
Teoksia

Zur Datierung ältester lateinischer Inschriften, Göttingen 1969.
Graffiti del Palatino I-II, raccolti ed editi sotto la direzione di Veikko Väänänen, Helsinki 1966–1970 (toinen tekijä: Paavo Castrén).
Beiträge zur Kenntnis der griechischen Personennamen in Rom, Helsinki 1971.
Epigraphische Untersuchungen in Rom und Umgebung, Helsinki 1975.
Zu altchristlichen Inschriften, Göttingen 1977.
Graffiti dei mitrei di Roma, Leiden 1979.
Zu lukanischen Inschriften, Helsinki 1981.
Die griechischen Personennamen in Rom: Ein Namenbuch, Berlin – New York 1982.
Repertorium nominum gentilium et cognominum Latinorum, Hildesheim 1988 (toinen tekijä: Olli Salomies)
Namenpaare: Eine Studie zur römischen Namengebung, Helsinki 1990.
Namensgebung und Politik: Zu Namenswechsel und besonderen Vornamen römischer Senatoren, Wien 1995.
Studi storico-epigrafici sul Lazio antico, Roma 1996 (muut tekijät: Mika Kajava, Kalle Korhonen, Hannu Laaksonen ja Olli Salomies).
Die stadtrömischen Sklavennamen: Ein Namenbuch, Stuttgart 1996.
Analecta epigraphica, 1970–1997, Roma 1998.
Aiheesta muualla

Solinin kotisivu
Heikki Solin Tuhat-tutkimustietokannassa[vanhentunut linkki] (englanniksi) (tuhat.helsinki.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef