Bhutanin historia
Brittivallasta Intian suojelukseen

Bhutanin asema suhteessa Intiaan tarkistettiin uudelleen vuonna 1932, sillä oli edelleen epäselvää, kuuluiko Bhutan todellisuudessa Intiaan. Lontoossa tehdyn päätöksen mukaan Bhutanille jätettiin mahdollisuus liittyä Intiaan tai säilyä itsenäisenä, kun Intian itsenäisyys Britanniasta toteutuu. Bhutan päätti pysyä itsenäisenä, minkä myös Intia hyväksyi. Kun Britannia vetäytyi Intiasta vuonna 1947, päättyi myös Britannian ja Bhutanin välinen liitto. Intia seurasi Britanniaa Bhutanin suojelijana ja päätti olla puuttumatta Bhutanin sisäisiin asioihin. Jotkut historioitsijat uskovat, että jos Intialla olisi ollut tuolloin Kiinan kanssa eturistiriitoja, joita sillä oli kymmenen vuotta myöhemmin, se ei ehkä olisi suostunut niin helposti Bhutanin itsenäiseen asemaan.
Kolmantena Druk Gyalpona aloitti vuonna 1952 Jigme Dorji Wangchuck. Hänen ensimmäinen uudistuksensa oli lakiasäätävä kansalliskokous Tshogdu, joka perustettiin vuonna 1953. Tämä oli merkittävä edistysaskel kohti perustuslaillista monarkiaa. Kuningas pystyi edelleen antamaan kuninkaallisia asetuksia, ja hänellä oli veto-oikeus kansalliskokouksen päätöksiin. Parlamentissa oli alkujaan 151 jäsentä. Osan paikoista valittiin kylien päälliköiden äänestyksessä, ja osan valitsi kuningas ja buddhalaiset luostarit.
Bhutanin oli pakko vahvistaa siteitään Intiaan, kun Kiina hyökkäsi 1950 Tiibetiin. Kiina tukahdutti Tiiberin lamalaisuutta ja jatkoi vaatimuksiaan osasta Bhutanin alueesta. Intia auttoi Bhutania vahvistamaan pohjoisosiensa puolustuslinnoituksia Tiibetin rajalla.
Bhutan aloitti 1950-luvulla suureksi osaksi Intian rahoittamana nykyaikaistamisohjelman. Uudistuksiin liittyi orjuuden ja köyhyyden poistaminen, sekä oikeuslaitoksen erottaminen hallituksen toimeenpanovallasta. Tieverkon kehittämistä jatkettiin ja yhteyttä Intian tasankojen ja Keski-Bhutanin välillä parannettiin, mikä avasi myös eristynyttä valtiota ulkomaailmalle. Maahan tuli myös ensimmäiset autot. Dzonghasta tehtiin maan kansallinen kieli ja muihin kehityshankkeisiin kuuluivat Paron kansallismuseon ja kansallisarkiston perustaminen. Dorjin hallitsijasuvun asema päivitettiin vuonna 1958, ja lonchenille eli pääministerille jaettiin osa vallasta. Uudistukset heikensivät absoluuttista monarkiaa ja vallan perinteistä hajauttamista alueellisten johtajien kesken, mutta keskushallinnon rooli taloudellisten ja sosiaalisten asioiden hoidossa vahvistui.
Lonchenina toimineen kuninkaan veljen Jigme Palden Dorjin johdolla modernisoitumispyrkimyksiä jatkettiin 1960-luvulla. Vuonna 1962 Dorji joutui epäsuosioon sotilasajoneuvojen käytön ja noin viidenkymmenen upseerin pakkoeläköitymisen vuoksi. Huhtikuussa 1964 Druk Gyalpon ollessa Sveitsissä sairaalahoidossa Dorji murhattiin Phuntsholingissa. Murhan takana oli sotilashenkilöstö, joiden mukana oli kuninkaallisen armeijan esikuntapäällikkö Namgyal Bahadur, joka oli Druk Gyalpon setä. Hänet teloitettiin salamurhan vuoksi.
Dorjia seurasi virkaa tekevänä lonchenina hänen veljensä Lhendup Dorji, ja armeijan päällikkönä toimi jonkin aikaa kuninkaan veli Namgyal Wangchuck. Epävakaa tilanne jatkui edelleen. Joidenkin historioitsijoiden mukaan vallankumouksellinen kamppailu johtui ristiriidoista Wangchuckille uskollisten ja modernien Dorjin kannattajien välillä. Kyseessä ei ollut monarkin vallan lopettaminen tai vähentäminen, vaan täysi vapaus Intian puuttumisesta maan asioihin. Jotkut historioitsijat uskovat että vuoden 1964 kriisi ei ollut poliittinen, vaan kyseessä oli kilpailu vallasta Dorjin suvun ja kuninkaan tiibetiläisen rakastajan Yangkin ja hänen isänsä välillä. Kansalliskokous teki vuonna 1965 päätöksen, jonka mukaan Lhendup Dorji ja muut perheenjäsenet karkotettiin. Jännittynyt poliittinen tilanne jatkui taas murhayrityksenä Druk Gyalpoa vastaan vuonna 1965. Dorjit eivät kuitenkaan olleet osallisina murhayritykseen.
Vuonna 1966 valtionhallinnon tehostamiseksi kuningas Jigme Dorji Wangchuck teki Thimphusta maan ympärivuotisen pääkaupungin. Vuonna 1968 kansalliskokouksen toimivaltaa lisättiin. Kuningas itse ei tehnyt mitään Wangchuck-dynastian vallan heikentämiseksi, mutta seuraavana vuonna hän vaati, että kansalliskokous uudistaa kolmen vuoden välein kuninkaan valtuudet hallita maata.
Ulkopolitiikassa Jigme Dorji Wangchuckin aikana tehtiin myös uudistuksia. Bhutan pyrki olemaan neutraali ja sitoutumaton Kiinan- ja Intian-suhteissaan. Maa pyrki lisäämään kansainvälisiä yhteyksiään, kun aiemmin Intia oli pitkälti ohjannut sen ulkopolitiikkaa. Vuonna 1962 Bhutan liittyi Aasian ja Tyynenmeren maiden väliseen Colombo-yhteistyöohjelmaan. Vuonna 1971 Bhutan otettiin YK:n jäseneksi. Intia pyrki pitämään Bhutanin vakaana puskurivyöhykkeenä ja jatkoi Bhutanille myönnettävää huomattavaa kehitysapua.
Kuningas Jigme Dorji Wangchuck kuoli vuonna 1972, ja häntä seurasi hänen poikansa Jigme Singye Wangchuck, joka oli valtaan noustessaan 16-vuotias. Wangchuck-dynastian ja Dorji-suvun siteet korostuivat, sillä uuden kuninkaan äiti oli lonchenina toimineen Jigme Palden Dorjin sisar. Kuninkaan neuvonantajina toimivat aluksi hänen vanhemmat sisarensa ja äitinsä. Hänen viralliset kruunajaisensa pidettiin vuonna 1974, minkä jälkeen Wanchukin ja Dorjin sukujen välejä helpotettiin perumalla maanpaossa olleiden Dorji-suvun jäsenten karkotukset. Tätä kuitenkin edelsivät selonteot uuden Druk Gyalpon salamurhasuunnitelmista, ennen tämän virallisia kruunajaisia. Juoni paljastui kolme kuukautta ennen kruunajaisia, ja sen alullepanija oli Yangki. Kolmekymmentä henkilöä pidätettiin, heidän joukossaan korkeita hallinto- ja poliisiviranomaisia.