Egyptin historia
Uusi valtakunta 1550–1069 eaa., dynastiat 18–20 > 18. dynastia

Uusi valtakunta syntyi, kun faarao Ahmose karkotti hyksot ja perusti 18. dynastian. Hänen poikaansa Amenofis I:tä kutsuttiin lisänimillä "Härkä joka kukistaa maan" ja "Hän joka aiheuttaa suuren pelon", vaikka hän teki noin 25 vuotta kestäneen hallituskautensa aikana vain kaksi sotaretkeä. Näistä toisella hän eteni etelässä syvälle Nubiaan ja varmisti alueen liittymisen egyptiläiseen kulttuuripiiriin. Amenofis I:n kallioon Niilin länsirannalle louhitusta hautatemppelistä sai alkunsa Kuninkaiden laakso, johon valtaosa Uuden valtakunnan faaraoista haudattiin.
Todelliseen mahtiin valtakunta nousi viimeistään Amenofis I:n pojan Thutmosis I:n aikana. Uusi valtakunta edustikin Egyptin suurvalta-aikaa, jolloin hallintokoneisto oli hyvin järjestetty ja tiukasti valvottu. Thutmosis I:n kuoltua vuonna 1493 eKr. maata uhkasi vallanperimyskiista, sillä faaraon tuli olla mies eikä vainajalla ollut laillista miespuolista perillistä. Faaraon ainoa lapsi, tytär Hatšepsut ratkaisi asian naimalla ensin velipuolensa Thutmosis II:n ja tämän kuoltua kaksivuotiaan veljenpoikansa ja poikapuolensa Thutmosis III:n. Virallisesti hän hallitsi maata yhdessä puolisonsa kanssa, mutta käytännössä hän toimi oman mielensä mukaan ja julistautui jopa Amen-Ra-jumalan tyttäreksi. Viimein vuonna 1488 eKr. Hatšepsut julistautui lailliseksi kuninkaaksi ja alkoi kuvauttaa itsensä miehisin arvomerkein, jopa parrakkaana. Hatšepsutin aikana vallitsi rauha, retkikuntia lähetettiin kaukaisiin maihin ja kauppasuhteita solmittiin. Hatšepsut toteutti myös suuria rakennusprojekteja. Hän kuoli vuonna 1468 eKr., minkä jälkeen Thutmosis III nousi viimein valtaan.
Thutmosis II:n pojan Thutmosis III:n aikana valtakunta oli laajimmillaan: se ulottui Välimeren itäosista Niilin neljännelle kataraktille asti etelässä. Heti kuninkaaksi tultuaan Thutmosis III oli ryhtynyt tarmokkaasti vainoamaan kaikkea, mikä liittyi hänen naispuoliseen edeltäjäänsä. Kaikki Hatšepsutin patsaat tuhottiin ja hänen nimensä pyyhittiin pois kirjoituksista. Poikkeuksellisen voimakastahtoisena pidetty Thutmosis III oli dynastiansa suurin soturi, joka laajensi valtakuntaa Syyriaan ja Eufratvirralle asti ja kamppaili vallasta muun muassa Mitannin ja heettiläisten valtakunnan kanssa. Thutmosis III jakoi valtakunnan suojelualueisiin ja teki valtakautensa aikana yhteensä seitsemäntoista sotaretkeä Nubiaan, Syyriaan ja Palestiinaan. Sudanissa Egypti laajeni antiikin maailman Napoleoniksikin nimitetyn faaraon aikana Napataan, viidennelle kataraktille asti. Armeijan merkitys yhteiskunnassa kasvoi ja faaraon hovi vietti loisteliaampaa elämää kuin koskaan aiemmin. Thutmosis III kuoli noin vuonna 1426 eKr., minkä jälkeen valtaan nousi hänen vanhin poikansa Amenofis II.
Amenofis II jatkoi soturifaaraoiden perinteitä ja kukisti kapinayritykset Aasiassa. Hänen poikansa, kolmentoista vuoden ajan hallinnut Thutmosis IV oli isäänsä verrattuna heikko hallitsija, joka tyytyi vain pelottelemaan kapinahenkisiä kansoja valtakunnan laajentamisen sijaan. Hänen poikansa ja seuraajansa Amenofis III puolestaan suosi taiteilijoita ja rakennutti mahtavan palatsin Thebaan. Amenofis III herätti myös papiston raivoa ottamalla perinteiden vastaisesti puolisokseen alhaissyntyisen naisen, Tejen, jolle jopa tehtiin palatsin eteen oma tekojärvi. Amenofis III:n valtakaudella vallitsi rauha, sotia ei tarvinnut käydä ja akkadin kielellä käyty diplomaattinen kirjeenvaihto Babylonian kuninkaiden, Syyrian ja Palestiinan ruhtinaiden, heettiläisten ja Kyproksen saaren valtiaiden kanssa dokumentoitiin tarkasti.
Amenofis III:n kuollessa vuonna 1365 eKr. Egypti eli vaurauden ja yltäkylläisyyden aikaa, mutta Amen-jumalan papisto alkoi uhata faaraon valtaa. Thebasta kotoisin olleen 18. dynastian aikana Egypti koki harvinaisen uskonnollisen mullistuksen, kun faarao Amenofis IV eli Akhenaten nosti hallituskautensa toisena vuotena auringonjumala Atonin pääjumalaksi ja syrjäytti näin Theban mahtavan papiston kahdeksikymmeneksi vuodeksi. Tällä niin sanotulla Amarna-kaudella myös Egyptin taiteessa alkoi uusi, omaperäinen suuntaus, jossa ihminen kuvattiin kallo venytettynä, kaula pitkänä ja silmät mantelinmuotoisina. Tell el-Amarnan autiomaahan rakennettiin tyhjästä Egyptin uusi pääkaupunki Akhetaten, "Atonin taivaanranta". Faaraon hallitessa erämaassa ja keskittyessä uuden uskonnon levittämiseen eri paikallisruhtinaat alkoivat kahmia valtaa itselleen, ja Egyptin yhtenäisyys alkoi murentua. Lisäksi faarao otti avioeron puolisostaan Nefertitistä ja avioitui nuoren tytön Kijan kanssa.
Akhenatenin kuoltua äkillisesti vuonna 1348 eKr. kuninkaaksi nousi nuori Tutankhaten, Nefertitin tyttären Ankhesenpaatenin puoliso, joka kuitenkin pian muutti nimensä Tutankhamoniksi (Tutankhamen, "Amon-jumalan elävä kuva"). Tutankhamonin aikana Amenin valta palautettiin ja pääkaupunki siirrettiin takaisin Thebaan. Vain 19-vuotiaana kuollut faarao muistetaan ennen kaikkea hyvin säilyneestä haudastaan. Tutankhamonin kuoleman jälkeen ylin valta oli lyhyen aikaa palatsin päällikön Ain eli Ejen käsissä. Armeijan ylipäällikön Horemhebin vallankaappaus 18. dynastian lopulla toi maan hallintoon tiukan kurin, ja Atonin kultti hävitettiin lopullisesti. Horemheb ei tunnustanut Akhenatenia tai Tutankhamonia faaraoiksi, minkä vuoksi hän laski hallituskautensa alkaneen Amenofis III:n kuolemasta. Hänen ajaltaan on peräisin ainoa säilynyt lakikirjaa muistuttava muinaisegyptiläinen asiakirja, Horemhebin lakien nimellä tunnettava dekreetti, jolla hän vakiinnutti egyptiläisten kansalaisoikeudet. Koska Horemhebillä ei ollut miespuolista perillistä, valtaistuimelle nousi vuonna 1305 eKr. sotapäällikkö nimeltä Paramessu, joka otti itselleen hallitsijanimen Ramses. 19. dynastia oli saanut alkunsa.