stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aapo Komulainen

| Aapo Komulainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. helmikuuta 2003 (ikä 21) Sotkamo, Suomi
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  lukkari
Seura:  Manse PP
Tehtävä:  vaihtaja / kotiuttaja
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
:  Sotkamon Jymy Manse PP
Aapo Komulainen (s. 3. helmikuuta 2003) on suomalainen pesäpalloilija. Komulainen edustaa Superpesiksessä pelaavaa  Tampereen Manse PP:tä. Hän pelaa ulkokentällä lukkarina. Hänellä on sopimus Mansen kanssa kauden 2027 loppuun saakka. Komulainen on valittu vuosina 2022, 2023 ja 2024 miesten Itä-Länsi- otteluun.
Komulainen on pelannut urallaan 94 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt 4+71=75 juoksua, tuonut 28 juoksua ja kerännyt 221 kärkilyöntiä. Komulainen on pelannut urallaan 33 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt 0+9=9 juoksua, tuonut 4 juoksua ja kerännyt 27 kärkilyöntiä. Komulainen on vuosina 2019-2020 pelannut myös 23 Ykköspesis- ottelua Sotkamon Jymyn kakkosjoukkueessa. Näissä otteluissa hän on lyönyt 0+14=14 juoksua, tuonut 9 juoksua ja kerännyt 70 kärkilyöntiä. Tilastot päivitetty 12.11.2023.
Komulaisen isä on uransa lopettanut pesäpalloilija ja kaudet 2018 - 2022 Sotkamon Jymyn pelinjohtajana toiminut Jani Komulainen.
Saavutukset pelaajana

3 SM-kultaa: 2020, 2023, 2024
Vuoden poikalukkari: 2020, 2021, 2022
Superpesiksen Vuoden tulokas: 2020
Vuoden lukkari: 2023
3 Itä-Länsi-ottelua: 2022, 2023, 2024
Eos (lastenlehti)

Eos on aiemmin Helsingissä ja nykyään Vaasassa ilmestyvä ruotsinkielinen lastenlehti.
Alli Tryggin vuonna 1893 perustama Eos oli lapsille ja nuorille tarkoitettu raittiuslehti, joka ilmestyi Opettajien Terveys- ja Raittiusyhdistyksen äänenkannattajana. Sen sisarlehtenä julkaistiin suomenkielistä Koittoa. Tryggin kuoltua vuonna 1926 Eos siirtyi Finlands Svenska Nykterhetsförbundin julkaistavaksi. Kerran tai kahdesti kuukaudessa ilmestyneen lehden toimittajina työskentelivät Alli Trygg-Helenius (1893–1926), Huldi Torckell (1927–1942), Herman Ingo (1942–1944) ja Ture Granqvist (1944–1956). Opettajien levittämänä se saavutti sotien jälkeen 11 000 kappaleen levikin.
Nykyään Eos on suomenruotsalainen koululaislehti, joka raittiuskasvatuksen ohella tarjoaa luettavaa ja tekemistä monenlaisista aiheista. Kahdeksan kertaa vuodessa ilmestyvän lehden julkaisijana toimii Nykterhetsförbundet Hälsa och Trafik. Päätoimittajana työskentelee Susan Sandberg-Ek.
Aiheesta muualla

Eosin sivusto (ruotsiksi)
Eos digitoituna kansalliskirjastossa (1893–1910)
Valtonen

Valtonen on suomalainen sukunimi, joka esiintyy myös kirjoitusasussa Waltonen. Tunnettuja Valtosia ja Waltosia ovat:
Anna Valtonen (s. 1974), taiteen tohtori, Aalto-yliopiston dekaani, Uumajan yliopiston muotoilukoulun ent. rehtori
Anni Valtonen (s. 1970), toimittaja, kriitikko ja tietokirjailija
Anniina Valtonen (s. 1989), meteorologi
Bertta Valtonen (1900–1980), kätilö
Eino Valtonen, avaruusfysiikan professori
Elias Valtonen (s. 1999), koripalloilija
Elina Valtonen (s. 1981), suomalainen poliitikko, Suomen ulkoministeri 2023–
Emmi Valtonen (s. 2003), seitsenottelija
Erkki Valtonen (1934–2020), ylilääkäri
Ester Valtonen (1905–2014), yksi vanhimmiksi eläneistä suomalaisista
Fredrik Valtonen, Raffu Valtonen (1914–2000), kapellimestari, viulisti, saksofonisti ja laulaja
Hannu Valtonen (s. 1960), jalkapalloilija
Hannu Valtonen, suomalainen upseeri, museonjohtaja ja ilmailukirjailija
Helena Valtonen (s. 1974), kivääriampuja
Hilja Valtonen (1897–1988), kirjailija ja kansakoulunopettaja
Ilmo Valtonen (s. 1962), graafinen suunnittelija
Jali Valtonen (s. 1967), kymmenottelija
Janne Valtonen (s. 1968), jääkiekkomaalivahti
Jarmo Valtonen (s. 1981), pikaluistelija
Jonne Valtonen (s. 1976), elektronisen musiikin artisti
Jorma Valtonen (s. 1946), jääkiekkomaalivahti
Jorma Valtonen (1923–2001), pituushyppääjä
Juho Valtonen (1850–1923), toimittaja ("Gambetta")
Julius Valtonen (s. 1995), jääkiekkoilija
Jussi Valtonen (s. 1975), psykologi ja kirjailija
Kaarlo Waltonen (1892–1963), tehtailija, pakinoitsija ja kirjailija
Kai Valtonen (s. 1958), oopperalaulaja
Kyllikki Valtonen (1923–2009), opettaja, toimitussihteeri ja kirjailija
Lassi Valtonen (s. 1990), laulaja
Maria Valtonen, missi ja tanssinopettaja
Martti Valtonen (s. 1947), tieteilijä ja professori
Martti Valtonen (1937–2019), balettitanssija
Mato Valtonen (s. 1955), muusikko, näyttelijä ja yrittäjä
Mauri Valtonen (s. 1945), tähtitieteilijä ja professori
Olavi Valtonen (1907–1965), kenraalimajuri
Olli Valtonen (s. 1950), evankelis-luterilaisen kirkon pappi
Osmo Valtonen (1929–2002), taiteilija
Pirkko Valtonen (1931–2014), SDP:n kansanedustaja
Puntti Valtonen (s. 1961), näyttelijä ja muusikko
Raimo Valtonen (1930–2015), jalkapalloilija
Reino Valtonen (1916–1941), koripalloilija ja nyrkkeilijä
Sami Valtonen (s. 1975), maasto- ja keskimatkojen juoksija
Tomek Valtonen (s. 1980), jääkiekkoilija
Toni Valtonen (s. 1978), vapaaottelija
Veijo Valtonen (1936–2016), jalkapalloilija ja valmentaja
Veikko Valtonen (1905–1976), hammaslääkäri, lääkintäeverstiluutnantti ja professori
Veli Pekka Valtonen (s. 1954), insinööriprikaatikenraali
Vesa Valtonen (s. 1969), prikaatikenraali, Pääesikunnan komentopäällikkö
Ville Valtonen (s. 1944), ylilääkäri ja professori
Ville Valtonen (s. 1944), suomalainen kilpamoottoripyöräilijä
Harmony Sisters -yhtyeen laulajat (esiintyneet myös nimellä Geschwister Waltonen ):
Vera Enroth, o.s. Valtonen (1914–1997)
Maire Ojonen, o.s. Valtonen (1916–1995)
Maila Raija Avellan, o.s. Valtonen (1918–1997)
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Besselin funktiot

Besselin funktiot ovat useissa erilaisissa tilanteissa vastaantuleva joukko erikoisfunktioita. Ne liittyvät usein differentiaali- tai osittaisdifferentiaaliyhtälöiden ratkaisemiseen sylinterikoordinaatistossa, mistä syystä niitä kutsutaan joskus myös sylinterifunktioiksi. Esimerkiksi rummun kalvon värähtely säteen suunnassa on kombinaatio Besselin funktioita. Tyypillinen esimerkki on myös taajuusmoduloidun signaalin spektri.
Funktiot on nimetty preussilaisen tähtitieteilijän Friedrich Besselin mukaan.
Alun perin Besselin funktiot ovat Besselin differentiaaliyhtälön
ratkaisuja. Osoittautuu, että tämän yhtälön ratkaisuja ei voida esittää alkeisfunktioiden avulla, joten ratkaisut kuuluvat erikoisfunktioihin. Ratkaisun yleinen muoto on
missä funktio  J_{n} on  n:s ensimmäisen lajin Besselin funktio ja funktio  Y_{n} vastaavasti  n:s toisen lajin Besselin funktio ja kertoimet  a,b\in \mathbb {R} .
Ensimmäisen lajin Besselin funktiot

Ensimmäisen lajin Besselin funktio voidaan kirjoittaa potenssisarjana
Tässä esiintyvä funktio  \Gamma  on myös erikoisfunktioihin kuuluva gammafunktio ja ! tarkoittaa kertomaa. Tilanteessa, jossa  n<0
Jos  n on kokonaisluku, funktiot voidaan määritellä integraalina
Besselin funktioille on voimassa muutamia rekursiokaavoja. Näiden käyttö on yleensä kätevää.
Toisen lajin Besselin funktiot

Toisen lajin Besselin funktiot tunnetaan myös Weberin funktioina tai Neumannin funktioina. Ne voidaan lausua trigonometristen funktioiden ja ensimmäisen lajin Besselin funktioiden avulla
ja kokonaislukuindeksille  n=0,1,2,\ldots
Myös toisen lajin Besselin funktioille on voimassa
Samoin yllä mainitut rekursiokaavat ovat voimassa toisen lajin funktioille sellaisenaan.
Hankelin funktiot

Aaltojen etenemistä tutkittaessa törmätään Hankelin funktioihin. Ne ovat kompleksisia funktioita, joiden reaaliosa on ensimmäisen ja imaginääriosa toisen lajin Besselin funktio. Näille ovat voimassa
Hankelin funktiot voidaan lausua ensimmäisen lajin Besselin funktioiden avulla ei-kokonaislukuindeksille  n
Kokonaislukuindeksille yllä olevista kaavoista on laskettava  \lim _{n\rightarrow k},\;k=0,1,2,\ldots . Negatiivisille  n:n arvoille
Kirjallisuutta

Jalava, Väinö: Johdatus funktionaalianalyysiin.  (Moniste 95)  Tampere:  TTKK, 1983.  ISBN 951-720-831-6
Laasonen, Pentti: Matemaattisia erikoisfunktioita.  (Moniste 261)  Otaniemi:  TKK, 1971.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietopaketti Besselin funktioista (englanniksi)
Wolfram Mathworld: Bessel Function of the First Kind (englanniksi)
Wolfram Mathworld: Bessel Function of the Second Kind (englanniksi)
Ensimmäisen lajin Besselin funktiot  J_{0},J_{1} ja  J_{2}.
Toisen lajin Besselin funktiot  Y_{0},Y_{1} ja  Y_{2}
Abbey Burton

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Tyttöjen ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Tyttöjen ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Tyttöjen ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Tyttöjen ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lonato 2005 | trap |  |
|  Hopeaa | Lonato 2007 | trap |  |
Naisten ammunta
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Maribor 2009 | trap, joukkue |  |
Abbey Burton (s. 30. maaliskuuta 1987) on brittiläinen haulikkoampuja.
Abbey Burton on saavuttanut MM-kilpailuissa tyttöjen sarjassa kaksi hopeaa trapissa Lonatossa 2005 ja Nikosiassa 2007. Naisten sarjassa hän saavutti joukkuehopeaa Mariborissa 2009.
Lord Warden of the Cinque Ports
Aseman haltijoita

1900-luvulla asemaan on nimitetty:
George Curzon, paroni Curzon 1904–1905
Walesin prinssi George, 1905–1907
Thomas Brassey, jaarli Brassey, 1908–1913
William Lygon, jaarli Beauchamp, 1913–1934
Rufus Isaacs, markiisi Reading, 1934–1935
Freeman Freeman-Thomas, markiisi Willingdon, 1936–1941
Sir Winston Churchill, 1941–1965
Sir Robert Menzies, 1966–1978
kuningataräiti Elisabet 1978–2002
Lähteitä

Dover and the Cinque Ports (Arkistoitu – Internet Archive) (dover-kent.co.uk)
The Office of Lord Warden (Arkistoitu – Internet Archive)
1500-luvulla titteliä käyttänyt William Brooke perheineen
9M14 Maljutka

| 9M14 Malyutka AT-3 Sagger |
| --- | --- |

Aseen tyyppi:  Panssarintorjuntaohjus
Alkuperämaa:  Neuvostoliitto
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1963-
Sodissa:  Vietnamin sota Jom kippur -sota Libanonin sisällissota Irakin–Iranin sota Persianlahden sota Kroatian sota Libanonin sota 2006 Ensimmäinen Tšetšenian sota Toinen Tšetšenian sota Syyrian sisällissota Jemenin sisällissota (2015–)
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  KB Mashinostroyeniya
Suunniteltu:  1961-1962
Eri versiot:  9M14M, 9M14P1, Malyutka-2, Malyutka-2F
Tekniset tiedot
Leveys:  393 mm
Halkaisija:  125 mm
9M14 ”Maljutka” (ven. «Малютка», suom. vauva, Nato-raportointinimi AT-3 Sagger) on Neuvostoliiton ensimmäisen sukupolven, manuaalisella komento-ohjausjärjestelmällä (MCLOS) varustettu panssarintorjuntaohjus. Se oli ensimmäinen neuvostoliittolainen miesvoimin siirrettävä ohjus ja luultavasti eniten valmistettu. Neuvostoliitossa ohjusta tehtiin 25 000 kappaletta vuodessa 1960- ja 1970-luvuilla ja sen kopioita on valmistettu eri nimillä ainakin viidessä maassa.
Historiaa

Ohjuksen kehitystyö alkoi heinäkuussa 1961 kahdessa eri suunnittelutoimistossa, Tulassa ja Kolomnassa. Ohjuksen esikuvia olivat 1950-luvun länsimaiset ohjukset kuten Ranskan ENTAC ja sveitsiläinen Cobra. Kolomnan koneensuunnitteluinstituutin prototyyppi otettiin tuotantoon ja ohjus palveluskäyttöön 16. syyskuuta 1963.
Neuvostoliitossa ohjukset sijoitettiin moottoroitujen jalkaväkipataljoonien panssarintorjuntajoukkueisiin. Joka joukkueessa oli kaksi ohjusryhmää, joissa kussakin oli kaksi ohjuspartiota. Jokaisella ohjuspartiolla oli kaksi ampumalaitetta ja yksi RPG-7-sinko. Sinkoja tarvittiin panssarivaunujen lähitorjuntaan ohjuksen 500 metrin minimiampumaetäisyyden vuoksi.
Ohjus kuului myös BMP-1-, BMP-2- ja BRDM-2-rynnäkköpanssarivaunujen ja Mi-2-, Mi-8- ja Mi-24-helikopterien varustukseen.
Yleistä

Ohjuksen maa-ampumalaite on mallia 9P111. Ampumalaite koostuu myös ohjuksen kuljetuslaatikkona toimivasta alustasta, 9S415-mallisesta joystickillä varustetusta ohjausyksiköstä ja 9Š16-tähtäysperiskoopista. Manuaalinen komento-ohjaus vaatii ampujalta melkoista taitoa ja herkeämätöntä keskittymistä. Ohjauskomennot välitetään ohjukselle sen perästä purkautuvaa kuparilankaa pitkin. Alle kilometrin päähän ampuja voi tähystää maalia ja ohjuksen lentoa paljaalla silmällä, pitemmillä ampumaetäisyyksillä käytetään tähtäysperiskooppia. Välittömästi laukaisun jälkeen ohjus ohjautuu ylöspäin välttääkseen esteet ja pienin ampumaetäisyys on noin 500 metriä. Lyhyemmillä etäisyyksillä tähtäysmahdollisuus on käytännössä olematon. Myöhemmissä Maljutka 2 -ohjuksissa, joiden ohjausjärjestelmä on puoliaktiivinen komento-ohjaus (SACLOS), ampujan pitää vain pitää tähtäin maalissa.
Ohjuksen lentonopeus on sen eri versioilla välillä 115–130 m/s. Panssarin läpäisy on mallista riippuen 200–800 mm, uudemmilla versioilla parempi. Suurin ampumaetäisyys on noin 3 000 metriä, johon lentoaika 30 sekuntia.
Käyttö

Pohjoisvietnamilaiset käyttivät ohjusta 1972 Etelä-Vietnamin joukkoja vastaan jonkinlaisella menestyksellä. Erityisen merkittäväksi ohjus nousi vuoden 1973 jom kippur -sodassa Syyrian ja Egyptin käyttäminä. Keskimäärin joka divisioona ampui 2 000 ohjusta ja neuvostolähteiden mukaan Israel menetti tämä tuloksena 800 panssarivaunua, puolet menetyksistään. Joissa lähteissä on mainittu 1 063 vaunua, johon sisältyvät varmaankin myös alle vuorokaudeksi taisteluista poistuneet. Ohjuksen osumatodennäköisyydeksi jäi tositilanteessa 2–25 % ampujien harjoituksesta riippuen.
Valmistajat

AT-3 Sagger
AT-3A Sagger-A 9M14 Maljutka, käyttöön 1963.
AT-3B Sagger-B 9M14M Maljutka-M, käyttöön 1973, parannettu moottori, vähentää lentoaikaa, massa 11 kg, kantama 3 km.
AT-3C Sagger-C 9M14P Maljutka-P SACLOS
9M14P parannettu taistelulataus, läpäisy 460 mm (RHA), käyttöön 1969
9M14P1 parannettu taistelulataus, läpäisy 520 mm (RHA),   kärkitutkain reaktiivipanssaria vastaan.
9M14MP1
9M14MP2
AT-3D Sagger-D SACLOS, käyttöön 1990-luvulla, massa 13 kg, kantama 3 km, nopeus parannettu 130 m/s.
9M14-2 Maljutka-2 3,5 kg ontelopanos, läpäisy 800 mm (RHA), käyttöön 1992, massa 12,5 kg.
9M14-2M Maljutka-2M 4,2 kg kaksoisontelopanos, parannettu läpäisy reaktiivipanssaria (ERA) vastaan, massa 13,5 kg, nopeus 120 m/s.
9M14-2P Maljutka-2P
9M14-2F Maljutka-2F 3,0 kg thermobarinen kranaatti, pehmeitä kohteita vastaan
9M14P-2F
HJ-73 Hongjian Punainen nuoli 1973 Kiina
HJ-73 MCLOS, käyttöön 1979
HJ-73B SACLOS
HJ-73C SACLOS, kärkitutkain reaktiivipanssaria vastaan
RAAD Iran, valmistettu vuodesta 1995.
RAAD
RAAD-T kärkitutkain reaktiivipanssaria vastaan
Susong-Po Pohjois-Korea
POLK Slovenia, perustuu AT-3C:hen
Kuen Wu 1 Taiwan
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 9M14 Maljutka Wikimedia Commonsissa
Maljutka BMP-1-rynnäkköpanssarivaunun ampumalaitteessa
Aalto-hyvinvointikeskus

| Aalto-hyvinvointikeskus> Varkauden terveyskeskus  Varkauden sairaala |
| --- | --- |
 Maaliskuussa 2021 avattu Aalto-hyvinvointikeskus eli Varkauden sote-keskus.
Osoite:  Savontie 55, 78300 Varkaus
Sijainti:  Varkaus
Koordinaatit:  62.3303°N, 27.8907°E
Valmistumisvuosi:  2021
Käyttäjä:  Pohjois-Savon hyvinvointialue
Kiireellinen hoito ja päivystys (pshyvinvointialue.fi)
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aalto-hyvinvointikeskus on Varkauden kaupungissa toimiva, vuonna 2021 avattu ja vuodesta 2023 Pohjois-Savon hyvinvointialueen ylläpitämäksi siirtynyt terveys- ja sosiaalikeskus.
 Se palvelee varkautelaisten lisäksi Joroisten kunnan asukkaita. Varkauden sotekeskuksessa työskentelee noin 350 ihmistä. Osan palveluista on tuottanut Terveystalon vuoteen 2025 saakka voimassa olevan ostopalvelusopimuksen perusteella.
Sote-keskuksen laboratoriotoiminnoista vastaa Itä-Suomen laboratoriokeskuksen liikelaitoskuntayhtymä (ISLAB).
Historiaa

Hyvinvointikeskusta edelsi samalla tontilla, Savontien varrella sijainnut, kunnallinen, 24-tuntista perusterveydenhuollon päivystystä tarjonnut Varkauden terveyskeskus. Sen yhteydessä palveli sijaitsi myös erikoissairaanhoidon palveluja tarjoava sairaala, joten kokonaisuus tunnettiin myös nimellä Varkauden terveyskeskus ja sairaala. Aiempi terveyskeskus ja pääosa sairaalan rakennuksista purettiin tontille maaliskuussa 2021 avatun uuden sote-keskuksen käyttöönoton jälkeen.
Kun Joroisten terveysasema on suljettuna eli iltaisin, öisin ja viikonloppuisin, Varkauden sairaala vastasi myös Joroisten kunnan terveyskeskuspäivystyksestä. Lisäksi paikallisten terveysasemien kiinnollessa Varkauden sairaalan päivystys palveli myös läheisten Leppävirran ja Heinäveden kuntien asukkaita.
Varkauden terveyskeskuksen ja sairaalan tontille rakennettiin huhtikuusta 2019 lähtien uudisrakennus, johon keskitettiin Varkauden sosiaali- ja terveyskeskuksen palvelut. Uusi sote-keskus otettiin käyttöön maaliskuussa 2021.
2000-luvulla Varkauden terveyskeskuksen ja sairaalan terveyspalvelujen tuottamisvastuussa on ollut kunnan ohella myös yksityisiä terveysalan yrityksiä kuten Attendo MedOne ja Terveystalo.
Varkauden aiempi terveyskeskus ja sairaala Varkauden Kommilassa. Vuonna 2021 avautui Aalto-hyvinvointikeskus samalle tontille, aiemman terveyskeskuksen taakse, kuvassa näkyvien nosturien luokse.
Aiempi, vuoteen 2021 saakka toiminut Varkauden terveyskeskuksen ja sairaalan päivystys.
Aiheesta muualla

Aalto hyyvinvointikeskus, Varkaus (suomi.fi)
Ingenuity

Ingenuity
Ingenuity, tunnettu myös nimellä Mars Helicopter, on NASAn Mars 2020 -projektia varten kehittämä drooni. Se laskeutui Nasan Perseverance-mönkijän kanssa Mars-planeetalle 18. helmikuuta 2021. Laitteen tarkoitus on testata tulevia Mars-planeetan tutkimusmenetelmiä. Laite teki ensilentonsa 19. huhtikuuta 2021. Kahden vuoden aikana 21. huhtikuuta 2023 mennessä se oli tehnyt 50 lentoa Marsin kaasukehässä. 72:nnen lennon laskeutumisvaiheessa 18. tammikuuta 2024 roottori osui hiekkaan ja vaurioitui lentokelvottomaksi vinosta laskeutumiskulmasta johtuen. Koko uransa aikana laite ehti lentää yhteensä noin 129 minuuttia. Alun perin sen oli tarkoitus olla toiminnassa 30 päivän ajan.
Laitteen massa on 1,8 kg, korkeus 0,49 metriä ja halkaisija 1,2 metriä.
Nimi

Tammikuussa 2020 NASA ilmoitti lentolaitteen nimen olevan Ingenuity. Nimi tarkoittaa ”Kekseliäisyys” tai ”Nerokkuus”.
Aiheesta muualla

Ingenuity
ALH 84001

ALH84001
Meteoriitin pintaa kuvattuna elektronimikroskoopilla
ALH 84001 (Allan Hills, 1984 #001) on meteoriitti, joka löydettiin 27. joulukuuta 1984 Etelämantereelta Allan Hills -nimiseltä alueelta. Löytöhetkellä sen massa oli 1,93 kg. Meteoriitin löysi yhdysvaltalaiseen meteoriitteja etsineeseen tutkijaryhmään kuulunut Roberta Score.
Vihreää väriä lukuun ottamatta sen arveltiin aluksi olleen tavallinen meteoriitti, joita tutkijaryhmä oli kerännyt alueelta aiemmin jo yli sata. Tutkijat toimittivat meteoriitin saastuttamisen välttämiseksi teflonteipeillä suljetussa muovipussissa Lyndon B. Johnson Space Centerin meteoriittilaboratorioon, Houstoniin.
Laboratoriossa meteoriitin vihreä väri näytti tavallisen harmahtavalta, ja meteoriitti siirrettiin jatkosäilytykseen. Kesällä 1988 tehdyissä analyyseissa meteoriitissa ei huomattu mitään erikoista. Meteoriitin ainutlaatuinen luonne alkoi paljastua vasta vuonna 1990, kun David Mittlefehldt huomasi kiderakenteeseen kuulumattomia jyväsiä elektronimikrokoettimella.
Mittlefehldt kuitenkin uskoi analyysinsa olleen virheellinen ja palasi asiaan vasta vuonna 1993 diogeniitteja käsittelevässä artikkelissaan, jossa hän mainitsi myös poikkeavat tulokset meteoriitista ALH 84001. Kyseisen artikkelin arvioija vaati hänet tarkastamaan työnsä uudelleen, ja myöhemmin meteoriitti paljastui sen sisältämän rauta(3):n vuoksi olevan peräisin Marsista, eikä suinkaan diogeniitti.
Marsin meteoriitit ovat yleensä suhteellisen nuoria, mutta ALH 84001 oli kuitenkin muodostunut pian Marsin synnyn jälkeen noin 4,5 miljardia vuotta sitten ja iskeytynyt Maahan noin 13 000 vuotta sitten.
Mahdolliset elämän merkit

David McKayn johtama NASAn tutkimusryhmä kiinnitti 1990-luvun puolivälin tutkimuksissaan huomiota kiven poikkeukselliseen karbonaattimateriaaliin. Pienten kerrostuneiden jyvästen halkaisija oli 25 nanometriä, jotka olivat muodostuneet noin 3,6–1,4 miljardia vuotta sitten, mutta selvästi ennen kuin meteoriitti tuli Maahan.
Ryhmä piti mahdollisena, että karbonaattijyväset saattaisivat olla Marsissa elävien eliöiden valmistamia. Mikäli kappale olisi ollut Maasta peräisin, jyväset olisi helposti saatettu tulkita mikrobitoiminnan aikaansaamiksi. He etsivät polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä eli PAHeja, jotka ovat monirenkaisia molekyylejä, joita mätänevät elämänmuodot tuottavat. Niiden olemassaolosta saatiin muutama merkki massaspektrometrillä.
Lisäksi McKayn ryhmä havaitsi PAHien pitoisuuden kasvavan mentäessä meteoriitin sisäosiin päin, joten ne eivät olleet tunkeutuneet ulkoapäin meteoriittiin Etelämantereella. Muissa Etelämantereelta löydetyissä meteoriiteissa ei ollut ollenkaan merkkejä ulkoapäin tunkeutuneista PAHeista. Eräs ongelma oli, että PAHeja syntyy myös epäorgaanisissa prosesseissa.
Kolmas syy epäillä muinaista elämää olivat elektronimikroskoopilla löydetyt tuhannet makkaranmuotoiset kappaleet karbonaattijyvästen pinnalla, jotka saattoivat olla fossiloituneiden bakteerien jäännöksiä.
Mahdolliset elämän merkit > Ensimmäinen julkistus

NASA julkisti tuloksensa elokuussa 1996. Tapaus nousi lehtien etusivuille ja televisiokanavien pääuutisiin ympäri maapallon. Myös Yhdysvaltain presidentti Bill Clinton puhui henkilökohtaisesti lehtimiehille ja piti tapausta merkittävänä.
David McKay kollegoineen kuitenkin korosti, että ALH 84001:stä tehdyt löydöt eivät olleet sitovia todisteita elämästä Marsissa. Tutkimus oli vain sopusoinnussa oletetun Marsin elämän synnyn kanssa. Meteoriitin muun muassa arvioidaan lähteneen Marsista aikana, jolloin siellä oli runsaasti vettä.
Tutkimus keräsi heti runsaasti arvostelua sen jälkeen, kun tekniset tulokset julkaistiin Science-lehdessä. 50 nanometrin kokoiset karbonaattimakkarat olivat sadasosankokoisia useimmista Maan bakteereista (mahdollisten nanobakteerien kokoisia). Yksikään mahdollisista bakteereista ei ollut "jakautumisvaiheessa".
Ralph Harveyn (Case Western Reserve University) ja Harry McSweenin (University of Tennessee) mielestä karbonaattijyväset olivat muodostuneet elämälle liian kuumissa oloissa (650 astetta), mutta McKayn tutkimusryhmä kiisti näin korkean lämpötilan. Myöhemmin Harvey ja McSween julkaisivat tutkimuksen, joka tuki hypoteesia jyvästen matalasta syntylämpötilasta vesiliuoksessa.
Kritiikissä todettiin, että PAHien kontaminaatio eli saastuminen oli ollut mahdollista Etelämantereella niiden 13 000 vuoden aikana, jotka kivi oli siellä ollut. Kaiken kaikkiaan Nasan tutkimusryhmä oli altavastaajana kritiikissä.
Mahdolliset elämän merkit > Marraskuun 2009 tulokset

Selvitykset Mars-meteoriitista ovat jatkuneet 2000-luvulla. Suurempaan julkisuuteen asia nousi marraskuussa 2009. Tuolloin julkaistiin uudella laitteistolla tehty tutkimus. Nyt samanlaisia "biomorfeja" on ALH 84001:n lisäksi löydetty myös kahdesta muusta marsmeteoriitista, jotka ovat Yamato 593 ja Nakhla.
Uusissa tutkimuksissa on käytetty huipputarkkaa läpäisyelektronimikroskooppia (Transmission Electron Microscope), jollaista ei ollut käytettävissä 1990-luvun lopulla. Lisäksi kivien sisuksiin on päästy alle 100 nanometrin paksuisilla leikkeillä, jotka mahdollisti toinen uusi menetelmä, ionisädeporaus.
"Biomorfien" rakenne näyttää tarkemmalla laitteistolla kuvattuna osin erilaiselta, etenkin osa ALH 84001:n löydöksistä poikkeaa tyypillisestä kontaminaatiosta. Kiteissä on hyvin puhdasta magnetiittia. Noin neljännes magnetiittikiteistä on sellaisia, että McKayn ryhmän tulkinnan mukaan ne "eivät ole voineet syntyä elottomissa prosesseissa". Tutkimusryhmä väittää edelleen, että "yhtäkään alkuperäisistä todisteista ei ole osoitettu vääräksi tai liitetty varmuudella ei-biologisiin selityksiin."
Edes biologisen selityksen puoltajat - mukaan lukien McKayn ryhmä - eivät kuitenkaan esitä, että asia olisi ratkennut. ALH 84001:n ja muiden marsmeteoriittien mahdollisten elämän jäänteiden tulkinta on edelleen epävarma ja altis erilaisille tulkinnoille.