stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Albert Herring

Albert Herring on Benjamin Brittenin säveltämä kolminäytöksinen koominen ooppera. Sen libreton on kirjoittanut Eric Crozier Guy de Maupassantin novellin Le Rosier de Madame Husson pohjalta. Teos sai ensiesityksensä 20. heinäkuuta 1947 Glyndebournessa säveltäjän itse johtaessa The English Opera Groupia. Ooppera kestää noin kaksi ja puoli tuntia. Sen orkesterina on 12 soittajan kamariorkesteri, johon kuuluu huilu (myös alttohuilu ja piccolo), oboe, klarinetti (myös bassoklarinetti), fagotti, käyrätorvi, kaksi viulua, alttoviulu, sello, kontrabasso, harppu ja lyömäsoittaja. Lisäksi piano säestää resitatiivit.
Vantaan ooppera esitti teosta 1990-luvun lopulla Kari Heiskasen ohjauksena nimellä Albert Silli. Suomen Kansallisooppera toi Albert Herringin viimeksi näyttämölle vuonna 2010 Pertti Sveholmin ohjaamana. Se on esittänyt teosta myös vuosina 1960–1961 ja 1984–1986.
Roolit

Lady Billows, sopraano
Florence, hänen taloudenhoitajansa, altto
Miss Wordsworth, koulun johtajaopettajatar, sopraano
Mr. Gedge, pastori, baritoni
Mr. Upfold, pormestari, tenori
Mr. Budd, poliisipäällikkö, basso
Sid, teurastaja, baritoni
Albert Herring, tenori
Nancy Waters, leipurin tytär, mezzosopraano
Mrs. Herring, Albertin äiti, mezzosopraano
Emmy, Cis ja Harry, lapsia
Tapahtumat

Teoksen tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Loxfordin kaupunkiin East Suffolkin kreivikunnassa huhti-toukokuussa vuonna 1900. Kaupungin silmäätekevät ja moraalinvartijat kokoontuvat Lady Billowsin luo valitsemaan jokakeväistä Kevään impeä. Käy ilmi, että kaikki seudun nuoret neidot ovat tehtävään käytökseltään sopimattomia, ja hätäratkaisuksi keksitään vihanneskauppiaan ujo poika Albert Herring, jota pidetään kilttinä mutta hieman yksinkertaisena. Albertin kunniaksi järjestetään juhlat. Siellä hän maistaa ensi kerran rommia, jota nuoret rakastavaiset Sid ja Nancy ovat piloillaan sujauttaneet hänen juomaansa. Humaltunut Albert päättää lähteä juhlien jälkeen omille teilleen ja tuhlaa suuren osan saamistaan palkintorahoista juopotteluun ja muihin paheisiin. Koko kaupunki etsii Albertia luullen hänen joutuneen jonkin rikoksen tai onnettomuuden uhriksi, ja närkästys on suuri, kun Albert vihdoin palaa harharetkiltään. Albert itse ja muut nuoret ovat riemuissaan, kun hän on aikuistunut ja päässyt vapaaksi äitinsä talutusnuorasta.
Egmont (näytelmä)

Egmont: Viisinäytöksinen murhenäytelmä on Johann Wolfgang von Goethen näytelmä vuodelta 1788. Näytelmä kertoo ihanteikkaan flaamilaisen soturin kreivi Lamoraal van Egmontin taistelusta vapauden puolesta Alban herttuan harjoittamaa sortoa vastaan. Beethoven sävelsi näytelmään alkusoiton kun sitä ruvettiin esittämään uudelleen yli kaksikymmentä vuotta ensiesityksen jälkeen. Tämä versio sai ensi-iltansa 15. kesäkuuta 1810.
Edonis

Edonis ja muut Makedonian valtakunnan alueet (n. 334–323 eaa.) kartalla.
Edonis (m.kreik. Ἠδωνίς, Ēdōnis, myös Ἠδωνία, Ēdōnia) oli antiikin aikainen alue ja myöhempi Makedonian valtakunnan osa Traakiassa nykyisen Kreikan koillisosassa.
Maantiede

Edonis käsitti Strymon-joen ja Kerkinitis-järven itäpuolella sijainneen alueen. Laajimmillaan sen on katsottu ulottuneen Nestos-joelle saakka. Sen kaakkoispuolella Strymoninlahden rannikolla sijaitsi Pieris, luoteispuolella Odomantike, Strymon-joen länsipuolella Bisaltia ja idempänä varsinainen Traakia.
| --- | --- |
 Polikset Edoniin polikset eli kaupunkivaltiot olivat: (Amfipolis)  (Eion)  Fagres  Filippoi  Myrkinos  Neapolis  Oisyme:  Muut kaupungit Edoniin muita kaupunkeja tai asutuksia olivat muun muassa: Akontisma  Domeros  Drabeskos  Gasoros  Pergamos
Historia

Edonis oli saanut nimensä aluetta asuttaneesta edonien (Ēdōnes, Ἤδωνες tai Ēdōnoi, Ἤδωνοι) heimosta. Thukydideen mukaan heimo asui alun perin Strymonin itäpuolella, mutta valtaansa laajentaneet makedonialaiset ajoivat nämä pois sieltä, joten heimo muutti joen toiselle puolelle.
Edoniin polikset olivat kreikkalaisten siirtokuntinaan 600–400-luvuilla eaa. perustamia. Amfipolis ja sen satama Eion olivat alun perin osa Edonista, mutta myöhemmin niistä tuli osa Bisaltiaa.
Eevi

| Eevi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  24. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Evi, Eve
Nimen alkuperä:  Eeva
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eevi on suomalainen naisen etunimi. Se on Eeva-nimen mukaelma, joka on ollut käytössä 1870-luvulta lähtien. Almanakassa se on ollut vuodesta 1964 lähtien, ja Eevin nimipäivä on samoin kuin Eevankin 24. joulukuuta, jouluaattona. Ortodoksien keskuudessa Eevi on kuitenkin käsitetty lyhentymäksi kreikkalais­peräisestä nimestä Paraskeva, joka merkitsee perjantaita ja tarkoittaa alkujaan valmistuspäivää.
Nimi Eevi on käytössä myös Virossa. Monissa maissa esiintyy vastaava nimi Evi.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietovirasto tietojen mukaan ollut 6976 Eevi- ja 909 Evi-nimistä naista. Lisäksi molemmat nimet on annettu muutamalle pojallekin.
Tunnettuja Eevejä ja Evejä

Eevi Aho (1922–2017), arkkitehti
Eevi Bengs (s. 1990), suomalainen nykyaikainen viisiottelija
Eevi Ihalainen (s. 1999), suomalainen missi
Eevi Kaasinen (s. 1930), suomalainen liikunnanopettaja, koreografi ja runonlausuja
Evi Kratzer (s. 1961), sveitsiläinen maastohiihtäjä
Evi Lanig (s. 1933), saksalainen alppihiihtäjä
Eevi Pirinen, aik. Huttunen (1922–2015), suomalainen pikaluistelun maailmanmestari
Eevi Rola, oik. Eevi Rytkölä (s. 1995), suomalainen näyttelijä ja elokuvantekijä
Evi Sachenbacher-Stehle (s. 1980), saksalainen maastohiihtäjä ja ampumahiihtäjä
Eevi Sutela (s. 2001), jalkapalloilija
Eevi Teittinen (s. 1989), suomalainen fitness-urheilija ja personal trainer
Eevi-Inkeri Tossavainen (s. 2003), maastohiihtäjä
Evi Van Acker (s. 1985), belgialainen kilpapurjehtija
Essi Eerola

| Essi Eerola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1972 (ikä 51–52) Hauho
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  ekonomisti, tutkimusjohtaja
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (VTM 1997, VTT 2003)
Instituutti:  Valtion taloudellinen tutkimuskeskus
Tutkimusalue:  julkinen talous, asuntomarkkinat, kaupunkialueiden talous
Aiheesta muualla
Kotisivu
Essi Eerola (s. 1972 Hauho) on suomalainen taloustieteilijä. Eerola työskentelee  Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen tutkimusjohtajana (syyskuusta 2016). Tätä edelsi neuvonantajan tehtävä Suomen Pankin Rahapolitiikka- ja tutkimusosastolla. Sitä ennen hän on työskennellyt Helsingin yliopistossa post doc -tutkijana, lehtorina ja määräaikaisena professorina taloustieteiden laitoksella sekä johtavana ekonomistina VATT:ssa..
Essi Eerola valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopiston taloustieteen laitokselta (1997) ja valtiotieteen tohtoriksi samalta laitokselta (2003). Hänen englanninkielinen väitöstutkimuksensa (2003) oli otsikoitu ”Essays on the design of environmental policy”. Helsingin yliopiston taloustieteen dosentiksi hänet nimitettiin syyskuussa 2007.
Eerolan tutkimukset liittyvät muun muassa asuntomarkkinoihin, asuntopolitiikkaan, kaupunkialueiden talouteen ja muihin julkisen talouden kysymyksiin.
Aiheesta muualla

Essi Eerolan esittely VATT:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Essi Eerolan henkilökohtainen kotisivu
Eerolan tutkimukset IDEASissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Edgar (Englanti)

Englannin kuningas Edgar
Edgar tai Eadgar I (n. 942 – 8. heinäkuuta 975) oli Englannin kuningas vuosina 959–975. Edgar oli kuningas Edmund I:n nuorin poika. Hänet tunnetaan lisänimellä "Rauhallinen" (tai "Rauhaisa", engl. Peaceful, Peaceable), koska hänen valtakautensa aikana ei juurikaan sodittu.
Vuonna 955 kuningas Edred, Edgarin ja tämän veljen Edwyn setä, kuoli. Veljeksistä vanhempi, Edwy peri valtakunnan. Kuitenkin jo vuonna 957 kuningaskunta jakautui Northumbrian ja Mercian siirtyessä Edgarin hallintaan, Edwyllä säilyivät eteläiset Wessex ja Kent. Vaikka Edwy oli epäsuosittu hallitsija, ei ole mitään suoria todisteita sodankäynnistä, ja alueiden jako on saattanut olla etukäteen sovittu ratkaisu. Koska Edgar oli vain noin 14-vuotias, hän oli luultavasti ainoastaan vanhemman veljensä alaisuudessa hallinnut vasalli. Edwy kuoli vuonna 959 ja Edgarista tuli koko Englannin kuningas. Kuolema saattoi estää sisällissodan syttymisen veljesten välille.
Edgar haudattiin kuoltuaan Glastonburyn luostariin Somersetiin. Häntä seurasi kuninkaana hänen vanhin poikansa Edvard Marttyyri.
Edgar ja kirkko

Edgarin valtakauden merkittävimpiä uudistuksia oli luostarilaitoksen elvyttäminen. Tässä Edgaria auttoi hänen merkittävä neuvonantajansa Dunstan (myöhemmin Pyhä Dunstan). Dunstan oli joutunut maanpakoon Flanderiin Edwyn hallintokaudella, mutta palattuaan hän toteutti Edgarin tukemana uudistuksia, joita hän oli oppinut ollessaan mantereella. Dunstanista tuli aluksi Worcesterin piispa, sitten Lontoon ja lopuksi Canterburyn arkkipiispa.
Edgar ja Dunstan panivat toimeen voimakkaan kirkollisen uudistusohjelman, "900-luvun uskonpuhdistuksen". Se otti käyttöön luostareissa benediktiinihallinnon Canterburyssa, Glastonburyssa, Winchesterissä, Worchesterissä ja monissa muissa pienemmissä luostareissa. Uudistus koski myös koulutusta ja taiteita. Raamatunosia käännettiin anglosaksiksi ja eurooppalaisia mestareita kutsuttiin mantereelta Englantiin rakentamaan kirkkoja.
Kruunaus Bathissa

Edgar kruunattiin Bathissa, mutta vasta vuonna 973. Tämä on ensimmäinen Englannin kuninkaan kruunaus, josta on säilynyt tietoja ja tapahtuma itsessään on pohjana vieläkin brittimonarkiassa käytössä olevalle kruunajaisseremonialle. Kruunajaisia johti Dunstan ja seremoniasta tehtiin uskonnollinen tilaisuus. Aiemmin kohokohtana oli ollut kruunun asettaminen kuninkaan päähän, nyt se oli uuden kuninkaan voitelu pyhällä öljyllä – kuningas edusti Jumalaa maan päällä.
Perhe

Edgarin ensimmäinen vaimo oli Aethelflaed Eneda. Liitosta syntyi kruununperijä Edvard, mutta avioliitto näyttää päättyneen noin vuoden 960 tienoilla. Syy ei ole tiedossa. Sen jälkeen Wulfthryth-niminen nainen synnytti Edgarille tyttären. He eivät olleet naimisissa ja Wulfthryth siirtyi luostariin. Vuonna 964 Edgar meni uudelleen naimisiin: aviopuoliso Aelfthryth oli Edgarin kasvattiveljen leski. Liitosta syntyi kaksi lasta, toinen näistä oli tuleva kuningas Ethelred II Neuvoton.
Egbert (Wessex)

| Egbert |
| --- | --- |
 
Bretwalda
Edeltäjä:  Beorhtric
Seuraaja:  Ethelwulf
Wessexin kuningas
Valtakausi:  802–839
Wessexin ja Kentin kuningas
Valtakausi:  825–839

Syntynyt:  n.769–771
Kuollut:  839 Kent, Englanti
Hautapaikka:  Winchesterin katedraali
Puoliso:  Redburga
Lapset:  Ethelwulf
Suku:  Wessex
Isä:  Ealhmund
Uskonto:  kristinusko
Egbert (myös muodossa Ecgberht tai Ecgbryht; n. 770–839) oli Wessexin kuningas 802–839. Hän nosti maansa Britannian mahtavimmaksi ohi Mercian ja yhdisti Englannin kuningaskunnat vuonna 829. Häntä pidetään usein ensimmäisenä Englannin kuninkaana, tosin ei tiedetä millä nimellä hän kutsui itseään. Hänestä käytettiin nimeä bretwalda, ”brittien hallitsija”. Hänen lapsenlapsensa Alfred Suuri oli ensimmäinen, joka käytti nimitystä Englannin kuningas.
Egbert oli Kentin kuninkaan Ealhmundin poika ja kuului sukuun, joka oli aiemmin ollut Wessexin hallitseva kuningassuku. Wessexin kuningas Beorhtric ja Mercian kuningas Offa ajoivat Egbertin maanpakoon mantereen puolelle, mutta Egbert onnistui kuitenkin nousemaan Beorhtricin jälkeen Wessexin valtaistuimelle vuonna 802. Hän rikkoi heti kuninkaaksi tultuaan liiton Mercian kanssa ja varmisti valtansa itsenäisenä hallitsijana. Egbert palveli luultavasti kolme vuotta Kaarle Suuren armeijassa. Egbert oli naimisissa frankkiprinsessa Redburgan kanssa, ja heillä oli kaksi poikaa ja tytär. Egbertin vaiheista kertoo Anglosaksien kronikka. Hän nousi Wessexin kuninkaaksi vuonna 802 ja sai Cornwallin valtansa alle 810-luvulla. Hän voitti mercialaiset Ellendunin taistelussa vuonna 825, miehittäen Mercian vuoden ajaksi vuonna 829, ja samana vuonna Northumbria hyväksyi hänen valtansa. Egbert menetti Mercian jo seuraavana vuonna Mercian kuninkaalle Wiglafille.
Ellendunin taistelu oli yksi Englannin historian käännekohtia, sillä se päätti Mercian hallitsevan aseman ja nosti Wessexin Englannin vahvimmaksi kuningaskunnaksi. Kent, Sussex, Surrey ja Essex alistuivat Egbertin ja Wessexin ylivaltaan pitkään unohduksissa olleiden perimysvaateiden perusteella. Vuotta ennen kuolemaansa Egbert löi vielä tanskalaiset ja Cornwallin britit Hingston Downissa.
Egyptian Expeditionary Force

Egyptian Expeditionary Force (EEF) oli Britannian armeijan muodostelma ensimmäisessä maailmansodassa. Se perustettiin 1916 yhdistämällä Britannian joukot Egyptissä (Force in Egypt) ja Mediterranean Expeditionary Force ja asetettiin kenraali Archibald Murrayn komentoon. Myöhemmin sen komentoon tuli kenraali Edmund Allenby.
Albendatsoli

| --- | --- |


Albendatsoli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
Metyyli-N-(6-propyylisulfanyyli-1H-bentsimidatsol-2-yyli)karbamaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 54965-21-8
ATC-koodi: P02CA03
PubChem CID: 2082
DrugBank: DB00518
Kemialliset tiedot
Kaava: C12H15N3O2S 
Moolimassa: 265,34
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 208–210 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: Huono
Proteiinisitoutuminen: 70 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 8–12 h
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Albendatsoli (C12H15SN3O2) on bentsimidatsolijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä useiden loisinfektioiden hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa albendatsoli on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta ja liukenee paremmin orgaanisiin polaarisiin liuottimiin kuten dimetyyliformamidiin, dimetyylisulfoksidiin ja muurahaishappoon.
Albendatsoli on aihiolääke ja metaboloituu ihmisen maksassa aktiiviseksi albendatsolisulfoksidksi. Albendatsolisulfoksidi sitoutuu tubuliiniproteiiniin, mikä estää proteiinin järjestäytymisen mikrotubuluksiksi. Tämän vuoksi loisten kyky ottaa soluihinsa glukoosia heikkenee ja ne joutuvat käyttämään glykogeenivarastonsa energianlähteenä ja lopulta nääntyvät. Albendatsoli estää myös fumaraattireduktaasientsyymin toimintaa. Albendatsoli tehoaa useisiin sukkulamatoihin kuten kihomatoon, suolinkaiseen, koukkumatoihin, ja eräisiin tiehytmatoihin. Alkueläimistä albendatsoli tehoaa muun muassa Giardia lamblia -alkueläimeen. Eläinlääketieteessä yhdistettä käytetään muun muassa koirien ja nautojen loismatojen häätämiseen. Albendatsoli tuli markkinoille vuonna 1977.
Haittavaikutukset

Tavanomaisimpia albendatsolin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat päänsärky, huonovointisuus, ripuli ja kuumeilu. Pitkäaikaisessa käytöstä voi aiheutua palautuva luuydinsuppressio tai maksatulehdus. Albendatsolia ei tule käyttää raskauden aikana, eikä maksan toimintahäiriöitä tai maksakirroosia sairastavilla potilailla.
Synteesi

Albendatsolia voidaan syntetisoida kahdella menetelmällä, joissa molemmissa lähtöaineena on 1-asetamido-4-kloori-2-nitrobentseeni, joka voi reagoida natriumtiosyanaatin kanssa muodostaen 1-asetamido-2-nitro-4-tiosyanaattobentseeniksi. 1-asetamido-2-nitro-4-tiosyanaattobentseeni reagoi emäksisissä olosuhteissa bromipropaanin kanssa propyylitiojohdannaiseksi ja samalla asetamidoryhmä hydrolysoituu vapaaksi amiiniksi. Nitroryhmä pelkistetään amiiniksi ja muodostuva diamiini reagoi syanamidin ja metyylikloroformaatin kanssa muodostaen bentsimidatsolirenkaan ja karbamaattirakenteen. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on 1-asetamido-4-kloori-2-nitrobentseenin reaktio 1-propaanitiolin kanssa ja nitroryhmä- ja asetamidoryhmä pelkistetään vedyttämällä diamiiniksi. Bentsimidatsolirenkaan ja karbomaattifunktionaalisuuden synteesi toteutetaan kuten edellä.
Raija Eerola

Raija Eerola on suomalainen korkeushyppääjä. Hän edusti Mäntsälän Urheilijoita. Hän sivusi korkeushypyn Suomen ennätystä 154 cm vuonna 1956. Hänellä on neljä maaotteluedustusta. Eerola voitti korkeushypyn Suomen mestaruuden vuonna 1957 ja sijoittui hopealle vuonna 1956.
Friedrich Ebert

| Friedrich Ebert |
| --- | --- |

Saksan valtakunnanpresidentti
 11. helmikuuta 1919 – 28. helmikuuta 1925  
Valtakunnankansleri:  Philipp Scheidemann Gustav Bauer Hermann Müller Konstantin Fehrenbach Joseph Wirth Wilhelm Cuno Gustav Stresemann Wilhelm Marx Hans Luther
Seuraaja:  Paul von Hindenburg
Saksan valtakunnankansleri
 9. marraskuuta 1918 – 13. helmikuuta 1919  
Varakansleri:  Friedrich von Payer
Edeltäjä:  Maximilian von Baden
Seuraaja:  Philipp Scheidemann
Preussin pääministeri
 9. marraskuuta 1918 – 11. marraskuuta 1918  
Edeltäjä:  Maximilian von Baden
Seuraaja:  Paul Hirsch
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. helmikuuta 1871 Heidelberg, Baden
Kuollut: 28. helmikuuta 1925 (54 vuotta) Berliini
Puoliso:  Louise Ebert
Tiedot
Puolue:  SPD
 Nimikirjoitus
Ebert perheineen jouluna 1898.
Friedrich Ebert (4. helmikuuta 1871 Heidelberg, Baden – 28. helmikuuta 1925 Berliini) oli saksalainen sosialidemokraattinen poliitikko, joka toimi vuosina 1913–1919 Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) puheenjohtajana, vuosina 1918–1919 tasavallaksi muuttuneen Saksan ensimmäisenä valtakunnankanslerina ja vuosina 1919–1925 sen ensimmäisenä valtakunnanpresidenttinä.
Nuoruus

Ebert syntyi Heidelbergissä Badenin suurherttuakunnassa räätäli Karl Ebertin perheeseen vuonna 1871. Hänen äitinsä Katharina (o.s. Hinkel) oli kotiäiti. Poikkeuksellista tuolle ajalle oli seikka, että isä oli katolilainen ja äiti protestantti. Hän vietti lapsuutensa vaatimattomissa oloissa ja kävi kansakoulunsa julkisessa oppilaitoksessa. 14-vuotiaana hän meni töihin satulantekijän kisälliksi ja opetteli satulasepän ammatin. Vuonna 1888 Ebert lähti Heidelbergistä.
Poliittinen ura

Ebert kiinnostui politiikasta vaellusvuosiensa aikana. Hän liittyi Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen asuessaan Mannheimissa 1889. Saman vuoden elokuussa ammattiliittotoiminnasta kiinnostunut Ebert valittiin satulantekijöiden liiton Hannoverin osaston sihteeriksi. Poliittisen aktiivisuutensa tähden Ebert joutui poliisin mustalle listalle ja hän joutui vaihtamaan oleskelupaikkaansa tiheään.  Hän asusteli useissa saksalaisissa kaupungeissa, kunnes päätyi lopulta Bremeniin 1891. Hän teki aluksi sekalaisia  töitä, kunnes pääsi sanomalehti Bremen Bürgerzeitungin päätoimittajaksi 1893. Muiden töidensä ohella hän toimi satulantekijöiden liiton paikallisosaston puheenjohtajana vuoteen 1905 saakka.
Vuonna 1894 Ebert meni naimisiin bremeniläisen työläisnaisen Louise Rumpin kanssa. Pariskunnalle syntyi viisi lasta.
Vuosisadan vaihteessa Ebertistä tuli kaupunginvaltuuston jäsen ja puolueen paikallinen puheenjohtaja. Ebertistä tuli puolueen maltillisen ja uudistusmielisen siiven johtaja sosialidemokraattisessa puolueessa. Kannatettuaan yhteistyötä liberaalipuolueiden kanssa hän ajautui riitoihin SPD:n radikaalin vasemmistosiiven kanssa jo tuolloin. Hänen organisointikykynsä ja hallinnolliset taitonsa nostivat hänen puolueen pääorganisaattoriksi sekä päätaloudenhoitajaksi.  Hänestä tuli puoluesihteeri 1905 ja Saksan valtiopäivien jäsen Elberfeld-Barmenin vaalipiiristä 1912. Noihin aikoihin Ebert ystävystyi toisen sosialidemokraatin ja valtiopäivien jäsenen Philipp Scheidemannin kanssa.  Puolueen puheenjohtajan August Bebelin kuoltua Ebert jakoi tehtävän Hugo Haasen kanssa.
Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäiseen maailmansotaan lähdettäessä Ebert kannatti Saksan valmistautumista sotaan, jota piti isänmaallisena puolustustoimenpiteenä. Tammikuussa 1916 sotaa vastustanut Haase erosi tehtävistään, jolloin Ebertistä tuli puolueen ainoa puheenjohtaja ja samalla sen vaikutusvaltaisin henkilö. Ebertin johtamien maltillisten myönteinen suhtautuminen sotaan puolueen jakautumiseen huhtikuussa 1917, kun Haasen johtama vasemmistolaisin siipi erosi ja muodosti oman Saksan riippumattoman sosialidemokraattisen puolueen (USPD), joka aikanaan sulautui Saksan kommunistiseen puolueeseen (KPD). Kun sodan päättyminen keskusvaltojen tappioon näytti varmalta, valtakunnankansleriksi rauhanneuvotteluja johtamaan nimitetty prinssi Maximilian von Baden muodosti uuden hallituksen, johon hän otti ensimmäistä kertaa maan historiassa myös sosialidemokraatteja.
Tasavallan perustaminen ja spartakistikapina

Sodan loppuessa Saksassa puhkesi vallankumous. Prinssi Maximilian von Baden siirsi tehtävänsä Ebertille ja pian myös keisari Vilhelm II luopui vallasta. Ebert yritti ajaa perustuslaillisen monarkian jatkumista vaikka uuden hallitsijan johtamana. Kuitenkin vasemmistososialisti Karl Liebknecht julisti uuden vapaan sosialistisen Saksan tasavallan syntyneen. Kumotakseen Liebknechtin julistuksen ja rauhoittaakseen maassa ja etenkin Berliinissä syntyneitä levottomuuksia Philipp Scheidemann julisti puolestaan Saksan tasavallaksi. Ebertistä tuli vastoin tahtoaan ensin valtakunnankansleri ja seuraavana päivänä uuden sosialistisen väliaikaishallituksen, kansanvaltuutettujen neuvoston johtaja yhdessä Haasen kanssa. Ebert ja sosialidemokraatit tukivat puolustusministeri Gustav Nosken johtaman armeijan ja usein äärioikeistolaisten vapaajoukkojen (Freikorps) toimintaa vallankumouksellisia vastaan. Spartakistikapina ja muut kommunistien kapinat tukahdutettiin kovalla kädellä ja seuranneissa teloituksissa ammuttiin usein syyttömiäkin.
Kappin vallankaappaus

Weimarin kansalliskokouksessa 11. helmikuuta 1919 Ebert valittiin Saksan ensimmäiseksi presidentiksi. Virkanimike oli alkuun väliaikainen, mutta vakiintui 21. elokuuta. Kaikki kansalaiset eivät olleet kuitenkaan tyytyväisiä. Vuosi 1920 tarjosi haasteita uudelle tasavallalle sekä oikealta että vasemmalta.
Monarkistit ja äärioikeisto yrittivät Kapp Putschin nimellä tunnettua vallankaappausta Berliinissä. Kenraali Walther von Lüttwitzin ja poliitikko Wolfgang Kappin johtamat kapinalliset ajoivat Versailles’n rauhansopimuksen purkamista ja tasavallan purkamista. 13. maaliskuuta 1920 Freikorps-yksikkö Marinebrigade Ehrhardt valtasi Berliinin ja Weimarin laillinen hallitus joutui pakenemaan pääkaupungista. Sen tukahduttamiseksi Ebert ja Gustav Noske pyysivät jälleen tukea armeijalta ja vapaajoukoilta, jotka kieltäytyivät. He olivat periaatteellisesti kapinallisten puolella. Sen sijaan työväenluokka järjesti maanlaajuisen yleislakon sekä mielenosoituksia, jotka kaatoivat vallankaappausyrityksen ja pelastivat demokratian. Kapp ja Lüttwitz pakenivat Ruotsiin.
Äärioikeiston vallankumouksen epäonnistuttua vuorostaan kriisiä hyväksi käyttäneet kommunistit aloittivat oman kapinansa Ruhrin teollisuusalueella. Maaliskuun vallankumouksen nyrkkinä toimi suurimmillaan 50 000-henkinen Ruhrin punainen armeija, joka perustettiin samana päivänä kun Kappin vallankaappaus alkoi. Ebert ja Noske joutuivat tukeutumaan armeijan apuun. Armeija ei koskaan epäröinyt toimia kommunisteja vastaan ja vallankumous tukahdutettiin verisesti.
Ebert kuoli umpilisäkkeen puhkeamiseen jälkiseurauksiin Berliinissä kesken presidenttikauttaan 28. helmikuuta 1925. Hänet haudattiin syntymäkaupunkiinsa Heidelbergiin.
Friedrich Ebertin poika Friedrich Ebert nuorempi oli myös poliitikko. Hän toimi Weimarin tasavallan aikana SPD:ssä ja toisen maailmansodan jälkeen Itä-Saksan Sosialistisessa yhtenäisyyspuolueessa (SED).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Friedrich Ebert Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Kansanvaltuutettujen neuvoston jäseniä joulukuussa 1918, Ebert toisena oikealta, hänestä vasemmalle Gustav Noske ja Philipp Scheidemann.