stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iilammi (Tampere)

| Iilammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Tampere
Koordinaatit:  61°45′09″N, 23°50′55″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Näsijärven alue (35.31)
Laskuoja:  Iilamminoja 
Järvinumero:  35.316.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  110,2 m  
Rantaviiva:  0,389 km  
Pinta-ala:  1 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIilammi 
Iilammi  on Pirkanmaalla Tampereella Yrjölänkylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Löytänänjärven valuma-alueeseen (35.316) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 110,2 metriä mpy.
Irlannin tasavaltalaisveljeskunta

Irlannin tasavaltalaisveljeskunta (engl. Irish Republican Brotherhood, IRB) oli Irlannissa ja Isossa-Britanniassa vuosina 1858–1924 toiminut vallankumouksellinen salaseura, jonka tavoitteena oli tehdä Irlannista itsenäinen tasavalta. Se kuului feeniläiseen liikkeeseen ja sen sisarjärjestö oli Yhdysvalloista käsin samaa tavoitetta tukenut Feeniläisveljeskunta, jonka aktiivisuus tosin painottui lähinnä 1860-luvulle. IRB:n näkyvimmät saavutukset olivat epäonnistunut kapinayritys vuonna 1867, joukko lukuisia pommi-iskuja Englannissa sekä vuoden 1916 pääsiäiskapina. Järjestö hajosi sisäisiin erimielisyyksiin Irlannin itsenäistymisen yhteydessä 1920-luvun alussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irlannin tasavaltalaisveljeskunta Wikimedia Commonsissa
Intianvarpuskiuru

| Intianvarpuskiuru |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kiurut Alaudidae
Suku::  Varpuskiurut Eremopterix
Laji::  griseus
Kaksiosainen nimi
 Eremopterix griseus  (Scopoli, 1786) 
Katso myös
   Intianvarpuskiuru Wikispeciesissä   Intianvarpuskiuru Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Intianvarpuskiuru (Eremopterix griseus) on eteläaasialainen varpuslintu. Sen elinympäristö ulottuu Pakistanin Induksen tasangoilta Himalajan rinteitä itään Nepalin ja Bangladeshin, sekä Intiaan ja Sri Lankaan. Giovanni Antonio Scopoli kuvaili lajin holotyypin Gingeestä Tamil Nadusta vuonna 1786.
Iryna Janovytš

| Mitalit> Maa:   Ukraina.Naisten ratapyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Naisten ratapyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Naisten ratapyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Ukraina> Naisten ratapyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sydney 2000 | sprintti |  |
Iryna Viktorivna Janovytš (ukr. Ірина Вікторівна Янович, s. 14. heinäkuuta 1976 Leninskoje, Amurin alue, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt ratapyöräilijä ja olympiamitalisti.
Janovytš voitti Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 pronssia sprintissä ja sijoittui aika-ajossa yhdeksänneksi.
Aiheesta muualla

Iryna Janovytš Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Itseohjautuvuusteoria

Itsemääräämisteoria (self-determination theory, suomennettu myös nimillä itseohjautuvuusteoria ja itsemääräytymisteoria) on Richard M. Ryanin ja Edward L. Decin luoma teoria ihmisen motivaatiosta, hyvinvoinnista ja psykologisista perustarpeista. Teorian ytimessä on ajatus ihmisestä aktiivisena toimijana, joka pyrkii toteuttamaan itseään ja itse valitsemiaan päämääriä. Teoria rakentuu sisäisen ja ulkoisen motivaation dikotomian ympärille.
Itseohjautuvuusteorian eli itsemääräämisteorian mukaan ihmisellä on kolme psykologista perustarvetta, joiden läsnäolo on välttämätön optimaaliselle kehitykselle ja hyvinvoinnille. Ne ovat siis hyvinvoinnin välttämättömiä edellytyksiä ja tutkimukset osoittavatkin, että yhdessä ne selittävät suuren osan ihmisen kokemasta elämäntyytyväisyydestä ja myönteisistä tunteista. Teorian tunnustamat kolme perustarvetta ovat seuraavat:
Autonomia. Tämä tarkoittaa kokemusta siitä, että ihminen on pääsee omaehtoisesti tekemään itse valitsemiaan tai arvostamiaan asioita ja tekemisen motivaatio kumpuaa ihmisen sisältä, ei ulkoisista pakotteista.
Kykenevyys. Tämä tarkoittaa henkilön kokemusta siitä, että hän osaa hommansa, selviää haasteista ja saa asioita aikaan.
Yhteenkuuluvuus. Tämä tarkoittaa ihmisen perustavaa tarvetta olla yhteydessä toisiin ihmisiin. Me välitämme toisista ihmisistä ja haluamme kokea, että meistä välitetään.
Ice Nine Kills

Ice Nine Kills on yhdysvaltalainen metalcore -yhtye, jonka ystävät Spencer Charnas ja Jeremy Schwartz perustivat Bostonissa, Massachusettsissa vuonna 2000 nimellä Ice Nine. Kappaleissaan yhtye käsittelee kauhu aiheisista tarinoista ja teemoista, esimerkiksi albumeissa Silver Scream ja Silver Scream 2: Welcome to Horrorwood, yhtye käsittelee kauhuelokuvista kuten Tappajahai (Rocking The Boat), Perjantai 13. (Thank God It's Friday), Painajainen Elm Streetillä (The American Nightmare), Halloween (Stabbing in the Dark) sekä Resident Evil (Rainy Day).[lähde? ]
Ice Nine Kills on julkaissut kolme EP:tä sekä kuusi täyspitkää studioalbumia: Last Chance to Make Amends, Safe is Just a Shadow, Predator Becomes the Prey, Every Trick in the Book, joka nousi US Billboard 200 -listan sijalle 122. ; The Silver Scream, joka nousi sijalle 29; ja heidän uusin, The Silver Scream 2: Welcome to Horrorwood, joka nousi sijalle 18 Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla. Yhtyeen nimi on johdettu Kurt Vonnegutin romaanin Cat's Cradle fiktiivisestä aineesta ice-nine.[lähde? ]
Jäsenet > Nykyiset

Spencer Charnas - laulu, koskettimet (2000-)
Patrick Galante - rummut (2018-)
Ricky Armellino - rytmikitara, laulu, koskettimet, ohjelmointi (2019-)
Joe Occhiuti - basso, koskettimet, taustalaulu (2019-)
Dan Sugarman - soolokitara, taustalaulu (2019-)
Jäsenet > Nykyiset kiertuemuusikot

Doc Coyle - soolokitara, rytmikitara, taustalaulu (2023-)
Miles Dimitri Baker - soolokitara, rytmikitara (2023-)
Jäsenet > Entiset

Andrew Justin Smith - basso, taustalaulu (2002-2004)
Hobie Boeschenstein - basso, taustalaulu (2004-2008)
Grant Newsted - rummut (2003-2008)
Dave Marvuglio - basso (2008-2009)
Jeremy Schwartz - laulu, soolokitara (2000-2009), basso (2002)
Dave Sieling - laulu (2009-2010)
Shane Bisnett (kuollut 2019) - basso, laulu (2009-2011), taustalaulu (2009)
Steve Koch - basso, laulu (2011-2013)
Conor Sullivan - rummut (2009-2018)
Justin Morrow - basso (2013-2019), rytmikitara (2009-2018), taustalaulu (2009-2019)
Joseph Merturi - soolokitara (2008)
Justin "JD" DeBlieck - laulu, soolokitara, koskettimet, ohjelmointi (2009-2019)
Jäsenet > Entiset kiertuemuusikot

Terrence Donnelly - rytmikitara ja soolokitara (2009-2010)
Chris Laplante - soolokitara ja rytmikitara, taustalaulu (2021)
Chris Kelly - soolokitara ja rytmikitara, taustalaulu (2021-2023)
Diskografia > Albumit

Last Chance to Make Amends (2006)
Safe is Just a Shadow (2010)
Predator Becomes the Prey (2014)
Every Trick in the Book (2015)
The Silver Scream (2018)
The Silver Scream 2: Welcome to Horrorwood (2021)
Diskografia > Livealbumit

I Heard They Kill Live (2020)
Diskografia > EP:t

The Burning (2007)
2 Song Acoustic (2009)
The Predator (2013)
Undead & Unplugged: Live From the Overlook Hotel (2020)
Diskografia > Singlet

The Product of Hate (2013)
The Power in Belief (2014)
Me, Myself & Hyde (2015)
Bloodbath & Beyond (2015)
Communion of the Cursed (2015)
Hell in the Hallways (2016)
The Nature of the Beast (2017)
Enjoy Your Slay (featuring Sam Kubrick of Shields) (2017)
The American Nightmare (2018)
Thank God It's Friday (2018)
A Grave Mistake (2018)
Stabbing in the Dark (2018)
Merry Axe-Mas (2018)
Savages (2019)
IT is the End (2019)
Can't Help Falling in Love (Elvis Presley cover) (2021)
Jason's Mom (2021)
Hip to Be Scared (featuring Jacoby Shaddix) (2021)
Assault & Batteries (2021)
Rainy Day (2021)
Funeral Derangements (2021)
Take Your Pick (featuring George "Corpsegrinder" Fisher) (2022)
Hunting Season (2022)
The Shower Scene (2022)
Welcome to Horrorwood (2023)
Meat & Greet (2023)
Esiintymiset Suomessa

7. toukokuuta 2023 - Vanha ylioppilastalo, Helsinki
8. toukokuuta 2023 - Olympia-kortteli, Tampere
9. kesäkuuta 2024 - Olympiastadion, Helsinki (Metallican lämmittelijänä)
Iryna Jattšanka

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Iryna Jattšanka |  Iryna Jattšanka |  Iryna Jattšanka |  |
Maa:   Valko-Venäjä
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Sydney 2000 | kiekonheitto |  |
|       Hylätty | Ateena 2004 | kiekonheitto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pariisi 2003 | kiekonheitto |  |
Iryna Vasiljeuna Jattšanka (valkoven. Ірына Васільеўна Ятчанка, ven. Ирина Васильевна Ятченко, Irina Vasiljevna Jattšenko, s. 31. lokakuuta 1965 Homel, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen kiekonheittäjä.
Jattšanka heitti Splitin EM-kisoissa 1990 viidenneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui Tokion MM-kisoissa seitsemänneksi tuloksella 64,92 ja 1992 GP-finaalissa toiseksi. Barcelonan olympialaisissa hän oli seitsemäs. Vuonna 1995 hän oli Euroopan cupissa kolmas ja Göteborgin MM-kisoissa yhdeksäs. Seuraavana vuonna hän oli jälleen Euroopan cupissa kolmas. Atlantan olympialaisissa hän sijoittui 12:nneksi. 1997 hän heitti viidenneksi Ateenan MM-kisoissa ja 1998 viidenneksi GP-finaalissa. Sevillan MM-kisoissa 1999 hän sijoittui yhdeksänneksi, mutta voitti seuraavana vuonna Sydneyn olympialaisissa olympiapronssia tuloksella 65,20.
Jattšanka sijoittui Edmontonin MM-kisoissa 2001 yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän oli viides GP-finaalissa. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän voitti maailmanmestaruuden tuloksella 67,32. Kauden lopussa hän heitti IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksanneksi. Ateenan olympialaisissa 2004 Jattšanka voitti toistamiseen olympiapronssia. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän oli kymmenes. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui yhdeksänneksi ja Pekingin olympialaisissa 2008 yhdenneksitoista.
Vuonna 2012 Jattšankan Ateenan kesäolympialaisissa antama dopingnäyte osoittautui uusintatestissä positiiviseksi, ja hän menetti Ateenan olympiamitalinsa. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon, joka päättyy 1. huhtikuuta 2015 ja hänen tuloksensa aikaväliltä 21.8.2004–20.8.2006 hylättiin takautuvasti.
Jattšanka on naimisissa valkovenäläisen moukarinheittäjä Ihar Astapkovitšin kanssa.
Ennätykset

Kiekonheitto: 69,14 (2004)
Iryna Heraštšenko

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Iryna Heraštšenko sotilaiden maailmankisoissa 2019. |  Iryna Heraštšenko sotilaiden maailmankisoissa 2019. |  Iryna Heraštšenko sotilaiden maailmankisoissa 2019. |  |
Maa:  Ukraina
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Pariisi 2024 | korkeushyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Rooma 2024 | korkeushyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Toruń 2021 | korkeushyppy |  |
Iryna Ihorivna Heraštšenko (ukr. Ірина Ігорівна Геращенко, s. 10. maaliskuuta 1995 Kiova) on ukrainalainen korkeushyppääjä. Hän on pituudeltaan 181 cm.
Heraštšenko saavutti Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 hopeaa tuloksella 187 cm. Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012 hän oli seitsemäs. Seuraavana vuonna hän karsiutui loppukilpailusta Göteborgin EM-hallikilpailuissa ja saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Rietissä tuloksella 184.
Heraštšenko voitti 2014 sisäratojen Ukrainan-mestaruuden, mutta karsiutui loppukilpailusta Sopotin MM-hallikilpailuissa. Saman vuoden Eugenen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi. Zûrichin EM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta, samoin Prahan EM-hallikilpailuissa 2015. Hän saavutti pronssia Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 tuloksella 187. Pekingin MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta. Saman vuoden Mungyeongin sotilaiden maailmankisoissa hän saavutti hopeaa.
Heraštšenko karsiutui loppukilpailusta Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa hän sijoittui kymmenenneksi. Seuraavana vuonna hän oli toinen Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa ja Taipein universiadeissa, mutta karsiutui loppukilpailusta Lontoon MM-kilpailuissa. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui seitsemänneksi.
Heraštšenko sijoittui 2019 Glasgow'n EM-hallikilpailuissa viidenneksi, Napolin universiadeissa toiseksi, sotilaiden maailmankisoissa kolmanneksi sekä karsiutui loppukilpailusta Dohan MM-kilpailuissa. Hän saavutti Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 hopeaa sisäratojen ennätyksellään 198 cm. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi niin ikään tuloksella 198. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän oli viides ja myöhemmin samana vuonna Eugenen MM-kilpailuissa ennätystuloksellaan 200 cm neljäs sekä Münchenin EM-kilpailuissa viides. Hän oli viides myös Budapestin MM-kilpailuissa 2023. Hän sai EM-pronssia Roomassa 2024 tuloksella 195. Saman vuoden Pariisin olympialaisissa hän saavutti niin ikään pronssia tuloksella 195.
Heraštšenko ylitti 190 cm ensimmäisen kerran vuonna 2012. Rehlingenissä 9. kesäkuuta 2019 hän hyppäsi 199 cm, ja Eugenen MM-kilpailuissa 19. heinäkuuta 2022 hän ylitti ensi kerran kaksi metriä. Sisäradoilla hänen ennätyksensä on vuoden 2021 EM-hopeamitalitulos 198 cm.
Iryna Heraštšenko (poliitikko)

| Iryna Heraštšenko |
| --- | --- |

Verh’ovna Radan 1. varapuhemies
 14. huhtikuuta 2016 – 29. elokuuta 2019  
Edeltäjä:  Andri Parubi
Seuraaja:  Ruslan Stefantšuk
Kansanedustaja
 2007–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. toukokuuta 1971 (ikä 53) Tšerkasy, Ukrainan SNT
Kansalaisuus:  Ukraina
Tiedot
Puolue:  Euroopan solidaarisuus
Muut puolueet:  Meidän Ukrainamme (2007–2012), UDAR (2012–2014)
 Nimikirjoitus
Iryna Volodymyrivna Heraštšenko (ukr. Ірина Володимирівна Геращенко; s. 15. toukokuuta 1971) on ukrainalainen poliitikko, joka on toiminut kansanedustajana Verh’ovna Radassa vuodesta 2007 lähtien. Vuosina 2016–2019 hän toimi Verh’ovna Radan 1. varapuhemiehenä.
Heraštšenko syntyi Tšerkasyssä. Hän opiskeli journalismia Kiovan kansallisessa yliopistossa ja valmistui vuonna 1993. Vuonna 2011 hän valmistui maisteriksi Ukrainan ulkoministeriön diplomaattisesta akatemiasta. Valmistuttuaan yliopistosta Heraštšenko työskenteli eri televisioasemilla. Vuosina 2005–2006 hän toimi presidentti Viktor Juštšenkon lehdistösihteerinä. Vuonna 2006 hänet nimitettiin UNIAN-uutistoimiston johtajaksi. Vuoden 2007 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Verh’ovna Radaan Meidän Ukrainamme -ryhmittymän listalta. Vuoden 2012 parlamenttivaaleissa hänet valittiin UDAR-puolueen listan kuudentena. Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa hän tuli valituksi Petro Porošenkon blokin listan yhdeksäntenä. Vuonna 2016 hänet nimitettiin Verh’ovna Radan 1. varapuhemieheksi. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Verh’ovna Radaan Euroopan solidaarisuus -puolueen listan kolmantena.
Iryna Kalynets

| Iryna Kalynets Ірина Калинець> Iryna Stasiv |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. joulukuuta 1940 Lviv, Ukrainan SNT
Kuollut: 31. heinäkuuta 2012 (71 vuotta) Lviv, Ukraina
Ammatti:  kirjailija, opettaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina
Aiheesta muualla
khpg.org/en/index.php?id=1343766434
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Iryna Kalynets (ukr. Ірина Калинець), s. Stasiv, (6. joulukuuta 1940 Lviv, Ukrainan SNT – 31. heinäkuuta 2012 Lviv, Ukraina) oli ukrainalainen kirjailija ja kommunistivallan aikana toisinajattelija. Hänen puolisonsa oli kirjailija Ihor Kalynets. Hän kirjoitti lastenkertomuksia ja -runoja.
Kalynets opiskeli Lvivin yliopistossa ja opetti ukrainan kieltä ja kirjallisuutta Lvivin polyteknillisessä instituutissa. Järjestelmän vastaisen toiminnan vuoksi hänet pidätettiin 1972 ja tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankeuteen ja kolmeksi vuodeksi karkotukseen. Hän suoritti tuomion työleireillä Mordvassa. Hän pääsi karkotuksen jälkeen vapaaksi 1981 ja palasi Lviviin. Hänet valittiin 1990 Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan korkeimpaan neuvostoon. Lvivin alueen opetushallinnon johtajana hän edisti Ukrainan koulujärjestelmää.
Ivana Kobilca

Ivana Kobilcan omakuva
Ivana Kobilca: Kesä, maalattu vuonna 1889.
Ivana Kobilca (20. joulukuuta 1861 – 4. joulukuuta 1926) oli slovenialainen taidemaalari, tyylillisesti realisti. Hän opiskeli, asui ja työskenteli useissa Euroopan kaupungeissa, kuten Wienissä, Sarajevossa, Berliinissä, Pariisissa ja Münchenissä.
Monet Kobilcan töistä ovat asetelmia ja muotokuvia. Hän eteni uransa myöhemmässä vaiheessa kohti impressionismia.
Kobilcan kuva oli 5 000 Slovenian tolarin setelissä ennen vanhan rahayksikön korvaamista eurolla vuoden 2007 alusta.
Aiheesta muualla

Ivana Kobilca Europeanassa
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Iryna Farion

Iryna Farion
Iryna Dmytrivna Farion (ukr. Ірина Дмитрівна Фаріон; 29. huhtikuuta 1964 Lviv – 19. heinäkuuta 2024 Lviv) oli ukrainalainen Svoboda-puolueen poliitikko.
Farion oli koulutukseltaan filologian tohtori ja opetti kielitiedettä Lvivin polyteknisessä yliopistossa. Hän kuului neuvostoaikoina kommunistipuolueeseen, mutta liittyi kansallismieliseen Svoboda-puolueeseen vuonna 2005. Farion oli säännöllinen vieras Ukrainan televisiossa 2010-luvun alkupuolella, jolloin yhteiskunta oli nykyistä jakautuneempi suhtautumisessa Venäjään. Vuosina 2012–2014 Farion oli Verh’ovna Radan jäsen. Hän juonsi vuosina 2013–2019 omaa televisio-ohjelmaansa Ukrainan historian, kulttuurin ja politiikan aiheista.
Farion herätti toistuvasti kohuja lausunnoillaan. Vuonna 2023 hän kyseenalaisti Ukrainan puolesta taistelevien venäjän puhujien ukrainalaisuuden tai isänmaallisuuden. Vastustajat syyttivät Farionia vihanlietsonnasta kielen perusteella. Marraskuussa 2023 häntä vastaan käynnistettiin rikostutkinta, ja hänet erotettiin töistään Lvivin polyteknisessä yliopistossa. Toukokuussa 2024 oikeuden päätöksellä Farion sai asemansa takaisin ja hänelle määrättiin maksettavaksi korvauksia.
Farionia ammuttiin kadulla Lvivissä 19. heinäkuuta 2024. Hän kuoli vammoihinsa sairaalassa. Svoboda-puolue piti julkaisussaan murhaa Venäjää hyödyttävänä ja epäilemättä sen tekemänä.
Jackson Haines

Jackson Haines.
Jackson Haines (1840 New York, Yhdysvallat – 1875 Kokkola, Suomen suuriruhtinaskunta) oli yhdysvaltalainen balettitanssija ja taitoluistelija, jota yleisesti pidetään nykyaikaisen taitoluistelun isänä. Hän toi lineaarisen englantilaisen taitoluistelutyylin rinnalle balettitaustaansa nojautuvia liikeratoja ja kuvioita.
Hainesin aikana ei pidetty Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuja, mutta 1860-luvulla häntä sanottiin kansalliseksi mestariksi.
Haines kuoli keuhkokuumeeseen tai tuberkuloosiin juhannusaattona 23. kesäkuuta 1875 Kokkolassa, ja hänet on haudattu Kokkolan vanhalle hautausmaalle.
Hainesilla oli Yhdysvalloissa perhe, vaimo Alma ja lapsia. Hänen sisarensa oli Euroopan-kiertueella mukana Englannissa, mutta palasi kotiin.
Kokkolassa järjestetään joka vuosi syyskuussa Jackson Haines Cup.
Aiheesta muualla

Jackson Haines definitive biography. (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tanssinopettaja Jackson Haines. Hänen rullaluistimensa ovat Kokkolan museon hyllyllä. Kuka oli Jackson Haines?, Seura, 02.06.1937, nro 22, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jacob Adler

Jacob Adler (1872/3? Dynów – 31. joulukuuta 1974 St. Petersburg, Florida) oli yhdysvaltalainen jiddišinkielinen runoilija ja humoristi. Hänet tunnetaan varsinkin pseudonyymillä B. Kovner The Forward -lehteen (Forverts) laatimistaan kirjoituksista.
Adler syntyi silloisen Itävalta-Unkarin alueella, mutta muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1894. Hän toimi siellä aktiivisesti sosialismin puolesta ja alkoi kirjoittaa runoja muun muassa mentorinsa David Pinskin lehteen. Pinski kirjoitti johdannon Adlerin ensimmäiseen runokokoelmaan Zikhroynes fun Mayn Haym (1907). Adler kirjoitti lukuisiin eri lehtiin ja toimitti Moyshe Nadirin kanssa lehteä Der Yidisher Gazlen. The Forwardin henkilöstöön Abraham Cahanin kutsusta liityttyään hänelle annettiin käyttöön nimimerkki B. Kovner. Adlerin tällä pseudonyymillä luoma humoristinen hahmo Yente Telebende sai huomattavan suosion 1910-luvulla. Suosionsa huipulla ollessaan hän julkaisi kaksiosaisen runoteoksen Lider (1924). Adler kuvasi runoissaan myös surun ja yksinäisyyden tunteita. Humoristisissakin runoissaan hän käytti karvasta satiiria.
Adlerin humoristisia artikkeleita koottiin vuosina 1914–1933 kuuteen jiddišinkieliseen painokseen. Englannin kielellä julkaistiin huumorikokoelmat Laugh, Jew, Laugh (1936) ja Cheerful Moments (1940). Adlerin kirjoituksia käännettiin myös hepreaksi, saksaksi, puolaksi ja unkariksi. Hänen tarinansa Why Doesn't Hellil Move käänsi italiaksi Enrico Caruso vuonna 1919. Kaikkiaan Adler kirjoitti jopa yli 30 000 humoristista artikkelia. Hän asui vuodesta 1931 Floridassa, jossa hän asettui Gulfportiin. Siellä hän oli mukana perustamassa juutalaista Beth Sholom -seurakuntaa. Adlerilla oli neljä lasta.
Adlerin syntymävuodesta on eri lähteissä ristiriitaisia tietoja. The New York Timesin muistokirjoituksen mukaan hän oli 101-vuotias kuollessaan hoitokodissa Floridan St. Petersburgissa.
Instinct (vuoden 2019 elokuva)

| Instinct |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Halina Reijn
Käsikirjoittaja:  Esther Gerritsen
Tuottaja:  Arnold Heslenfeld Laurette Schillings Frans van Gestel
Säveltäjä:  Ella van der Woude
Kuvaaja:  Jasper Wolf
Leikkaaja:  Job ter Burg
Tuotantosuunnittelija:  Lieke Scholman
Pukusuunnittelija:  Minke Lunter
Lavastaja:  Lieke Scholman
Pääosat:  Carice van Houten Marwan Kenzari
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Alankomaat
Tuotantoyhtiö:  Topkapi Films Man Up Film BNN-VARA
Ensi-ilta:   2019-8-1212. elokuuta 2019 (Locarno)  2019-9-77. syyskuuta 2019 (Toronto)  2019-10-33. lokakuuta 2019 (Alankomaat)  
Kesto:  108 minuuttia
Alkuperäiskieli:  hollanti
Tuotto:  946 056 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Instinct on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut alankomaalainen psykologinen jännityselokuva. Elokuva on näyttelijänä tunnetuksi tulleen Halina Reijnin esikoisohjaus, ja sen pääosissa esiintyvät Carice van Houten ja Marwan Kenzari. Instinct kertoo psykologista, joka saa uudessa työpaikassaan asiakkaakseen manipuloivan, seksuaalirikoksista tuomitun miehen.
Elokuva sai ensi-iltansa Locarnon elokuvajuhlilla elokuussa 2019, ja syyskuussa se esitettiin myös Toronton elokuvajuhlilla. Varsinaisen teatteriensi-iltansa elokuva sai Alankomaissa 3. lokakuuta 2019.
Instinct nimettiin Alankomaiden viralliseksi vuoden 2020 Oscar-palkintoehdokkaaksi parhaan kansainvälisen elokuvan sarjassa. Elokuva kuitenkin karsiutui ennen pääsemistään lopulliseen viiden parhaan ehdokkaan joukkoon.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Carice van Houten  | … |  Nicoline   |
|   Marwan Kenzari  | … |  Idris   |
|   Marie-Mae van Zuilen  | … |  Marieke   |
|   Pieter Embrechts  | … |  Alex   |
Aiheesta muualla

Instinct Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Screen Daily: Halina Reijn on Netherlands Oscar entry ‘Instinct’: “It’s an abstract experiment about sex and power” (19.11.2019) (englanniksi)
Jaan Rekkor

| Jaan Rekkor> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1958 Juuru
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1980–
Merkittävät roolit:  Othello Othello
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Jaan Rekkor (3. huhtikuuta 1958 Juuru, Viro ) on virolainen näyttelijä. Hän on näytellyt sekä Endla-teatterissa että Eesti Draamateaterissa ja sen ohella tehnyt lukuisia rooleja erinäisissä elokuva- ja televisiotuotannoissa.