stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Verkottunut ihmiskunta

| Verkottunut ihmiskunta>  Yleiskatsaus Maailmanhistoriaan.The Human Web. A Bird's-Eye View of World History |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  J. R. McNeill ja William McNeill
Kieli:  englanti
Genre:  tietokirjallisuus
Suomennos
Suomentaja:  Natasha Vilokkinen
Kansitaiteilija:  Pasi Romppanen
Kustantaja:  Vastapaino
Julkaistu:  2005
Sivumäärä:  512
ISBN:  951-768-185-2
Sarja: Sivilisaatiohistoria
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Verkottunut ihmiskunta (The Human Web. A Bird's-Eye View of World History) on William McNeillin ja J. R. McNeillin, isän ja pojan, kirjoittama teos, jossa käsitellään ihmisten verkostoitumista ja sen vaikutuksia maailmanhistoriaan. Verkottunut ihmiskunta saavutti ilmestyessään suuren suosion Yhdysvalloissa, maailmanlaajuisesti ja Suomessa.
McNeillien teemana on käydä maailmanhistoria läpi ihmisten verkottumisen ajatuksen näkökulmasta. Ihmiskunta on vuorovaikutusverkkojen muodostava laajempi kokonaisuus, joka historian saatossa on tihentynyt ja nopeutunut eri ajanjaksoina. Verkottunutta ihmiskuntaa pidetään yhtenä parhaimmista yrityksistä selittää, miten nykyisenkaltainen globaali maailmantalous ja maailmanjärjestelmä ovat muodostuneet. Helsingin Sanomien kriitikko kirjoitti kirjan olevan paras vastaus siihen, mistä globalisaatiossa on kysymys. Kirjaa ovat kehuneet vuolaasti useat arvostetut historiantutkijat, kuten Jonathan Spence ja Alfred Crosby. Crosby kirjoittaa: "If you're going to read only one book on world history, this is the one it should be." McNeillit itse kertoivat tavoitteenaan olleen myös kirjoittaa historiankirja, jonka ihminen, jolla ei ole kirjahyllyllistä akateemisia teoksia kodissaan, voisi ymmärtää. Tässä McNeillien katsotaan onnistuneen erinomaisesti, yksinkertaistamatta historiaa liikaa.
Helsingin, Turun ja Tampereen yliopistoissa kirja otettiin pääsykoekirjaksi suomenkielisen painoksen ilmestymisen jälkeen. 2007 kirja oli pääsykoekirjana Helsingin valtiotieteellisessä tiedekunnassa maailmanpolitiikan sekä talous- ja sosiaalihistorian oppiaineisiin. Turun ja Tampereen historian laitosten valintakokeisiin kirja nousi myös pääsykoekirjaksi. Turku ja Tampere jatkoivat pääsykoekirjojen kierrätystä seuraavana vuonna, mutta Helsingissä Verkottunut ihmiskunta on säilynyt toistaiseksi maailmanpolitiikan ja talous- ja sosiaalihistorian valintakokeiden pohjateoksena.
William H. McNeilliltä ovat aiemmin ilmestyneet muun muassa useaan otteeseen palkittu, historiantutkimukseen keskeisesti vaikuttanut maailmanhistorian yleiskuvaus The Rise of the West. A History of the Human Community (1963), mielenkiintoisen näkökulman tanssin ja ihmisyhteisöjen historiaan tarjoava Keeping together in Time: Dance and Drill in Human History (1995) ja Plagues and People, joka on myös käännetty suomeksi nimellä Kansat ja kulkutaudit.
J. R. McNeillin tunnetuin teos Verkottuneen ihmiskunnan ohella on hänen kuvauksensa 1900-luvun ympäristöhistoriasta, suuren painoarvon saanut Something New Under the Sun: An Environmental History of the Twentieth-century World, jota ei ole käännetty suomeksi.
Aiheesta muualla

Risto Heiskala: Koko maailmanhistoria yhdessä kirjassa. Helsingin sanomat 2.2.2006.
Aki Alanko: Verkostoitumisen ikuinen voima. Tieteessä tapahtuu 3/2006. (PDF)
Timo Vilén: Maailmanhistoriaa lintuperspektiivistä. Agricola 2.3.2007.
Varaus

Varaus voi tarkoittaa:
Sähkövarausta
Verovähennystä
Etukäteen suojelevia loitsuja eli varauksia
Hirsirakentamisessa hirren alaosaan veistettyä uurretta
Varaus, hardcore punk -yhtye
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Varaus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Via Aurelia (Venetia)

| Via Aurelia |
| --- | --- |
 Via Aurelian sijainti Italiassa.
Maa:  Rooman valtakunta
Alkupiste:  Patavium
Reitti:  Acelum
Päätepiste:  Via Claudia Augusta
Muodostettu:  n. 75–74 eaa.
Via Aurelia oli roomalainen tie, joka kulki Venetiassa Italiassa. Se johti Pataviumista Acelumin kautta Raetiaan johtaneelle Via Claudia Augustalle. Venetian Via Aureliaa ei tule sekoittaa paremmin tunnettiin Via Aureliaan, joka kulki Etrurian rannikolla.
Venetian Via Aurelia tunnetaan vain huonosti. Sen rakennuttajana pidetään yleensä Gaius Aurelius Cottaa, joka toimi konsulina vuonna 75 eaa. ja Gallia cisalpinan prokonsulina vuonna 74 eaa. Tie mainitaan lähinnä seudun centuriation eli maanmittauksen yhteydessä.
Vadim Zahartšenko

Vadim Viktorovitš Zahartšenko (ven. Вадим Викторович Захарченко; 19. helmikuuta 1929 Novosibirsk – 2. tammikuuta 2007 Moskova) oli venäläinen näyttelijä.
Zahartšenko opiskeli Odessan laivastokoulussa vuosina 1945–1948. Sitten hän opiskeli Elokuvauksen Gerasimov-instituutissa Sergei Gerasimovin sekä Tamara Makarovan johdolla ja valmistui vuonna 1953. Hän esiintyi Moskovan Kansallisessa elokuvanäyttelijöiden teatterissa. Elokuvadebyyttinsä Zahartšenko teki vuonna 1954 elokuvassa Škola mužestva. Hän esiintyi enimmäkseen sivuosissa. Hänellä oli rooleja muiden muassa elokuvissa Sorok pervyi, Tihi Don ja Velho. Zahartšenko jatkoi elokuvauraansa 1990-luvulle saakka.
Zahartšenko sai Venäjän kunniataiteilijan arvonimen vuonna 1993. Hän kuoli vaativan leikkauksen jälkeen vuonna 2007.
Aiheesta muualla

Vadim Zahartšenko Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ochi

| Ochi (越知町) |
| --- | --- |
 Yokokuravuori Ochissa
 lippu:  symboli
 Ochin sijainti Kōchin prefektuurissa
 Ochi
 Koordinaatit: 33°31′58″N, 133°15′08″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Shikoku
Prefektuuri:  Kōchin prefektuuri
Piirikunta:  Takaokan piirikunta
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Maaseutukaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  111,95 km²
Väkiluku (04/2022):  5 194
 – Väestötiheys:  46 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Sugi
 – Kukka:  Kosmos
 – Lintu:  Japaninrilli
 
 http://www.town.ochi.kochi.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ochi (jap. 越知町, Ochi-chō) on Japanin maaseutukaupunki Shikokun saarella Kōchin prefektuurissa. Se kuuluu Takaokan piirikuntaan. Ochi sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Niyodojoen keskijuoksulla. Valtaosa sen alueesta on vuoristoa, ja sen länsiosassa kohoaa 774 metriä korkea Yokokuravuori. Ochissa on 5 194 asukasta (huhtikuussa 2022) ja sen pinta-ala on 111,95 neliökilometriä.
Ochi kehittyi historiallisesti Niyodojoen varren satamana, jonka kautta kuljetettiin muun muassa puutavaraa. Ochista tehtiin maaseutukaupunki vuonna 1900, ja se laajeni huomattavasti vuonna 1954, kun siihen liitettiin kolme kyläkuntaa. Silkinviljely oli aiemmin merkittävä elinkeino. Nykyisin Ochissa viljellään teetä, hedelmiä ja vihanneksia, kuten inkivääriä ja paprikaa.
Ochissa toimii Kōchin prefektuurin silkinkudonnan historiaa esittelevä museo. Osa kaupungin alueesta kuuluu Yokokuravuoren prefektuurin luonnonpuistoon. Eräs luonnonnähtävyys on Ōtarun vesiputous.
Kuvia

Näkymä Ochiin Yokokuravuorelta
Ōtarun vesiputous
Ikadazun pato
Ochin kaupungintalo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ochi Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Varaustupa

Varaustupa on lukittu, maksullinen mökki. Varaustuvasta varataan makuupaikka, mutta koko tupaa ei voi varata itselleen. Varaustupa voi olla myös autiotuvan osa tai muuten sen yhteydessä.
Varaustuvassa on yöpymiseen tarvittavat makuualustat sekä yleensä myös patjat, peitot ja tyynyt, toisin kuin maksuttomissa ja lukitsemattomissa autiotuvissa. Tuvassa on myös ruoanlaittovälineet. Muita kansallispuistojen ja erämaiden tupatyyppejä ovat autiotupa, vuokratupa ja päivätupa. Lisäksi voi majoittua kammissa, kodassa tai laavulla.
Nummikellokanerva

| Nummikellokanerva |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Kanervakasvit Ericaceae
Suku::  Kellokanervat Erica
Laji::  tetralix
Kaksiosainen nimi
 Erica tetralix  L. 
Katso myös
   Nummikellokanerva Wikispeciesissä   Nummikellokanerva Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nummikellokanerva eli kellokanerva (Erica tetralix) on Euroopassa tavattava, kanervakasveihin kuuluva varpu. Se on Suomessa erittäin harvinainen, rauhoitettu kasvi.
Ulkonäkö ja koko

Nummikellokanerva kasvaa noin 20 cm korkeaksi. Varsi on koheneva tai pysty, nuoret varren haarat ovat karvaisia. Pienet, ikivihreät lehdet ovat nelittäin ja säteittäisesti pitkin vartta. Kukinnon alla lehdet ovat varrenmyötäisesti, muualla ne ovat sirottavia. Kukinto on vähäkukkainen latvasarja. Kukat ovat vaaleanpunaisia, kellomaisia ja nuokkuvia. Nummikellokanerva kukkii Suomessa elokuussa.
Juuri lehtien muoto ja asento auttavat varmimmin erottamaan nummikellokanervan hyvin yleisestä kanervasta (Calluna vulgaris). Muista saman suvun jäsenistä nummikellokanervan erottaa siitä, että nummikellokanervan heteet eivät tule terälehtien muodostaman kellon ulkopuolelle.
Levinneisyys

Nummikellokanervaa tavataan yleisenä Länsi-Euroopassa meren rannikoilla ja lähellä niitä sisämaassa Norjasta Trondheimin tasalta etelään Portugaliin asti. Levinneisyysalue kattaa Länsi-Ruotsin läntisen puoliskon ja Tanskan, mutta ei juurikaan ulotu Itämerelle. Länsi- ja Keski-Euroopan sisämaassa esiintyminen on paikoittaista ja ulottuu idässä Transilvanian ja Latvian tasalle. Myös pohjoisessa Skandinavian sisämaassa ja Pohjois-Norjassa on erillisiä esiintymiä. Se on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan ihmisen mukana.
Nummikellokanervan ainoa tunnettu nykyesiintymä Suomessa on muusta levinneisyysalueesta erillään Kuhmossa. Esiintymä löydettiin vuonna 1964. Siitepölytutkimuksilla on osoitettu lajin kasvaneen paikalla edellisen jääkauden jälkeiseltä lämpökaudelta asti. Nummikellokanerva on todennäköisesti kasvanut 1800-luvulla myös Hämeenkyrössä.
Elinympäristö

Pääesiintymisalueellaan merellisessä ilmastossa, missä ei esiinny talvella routaa, nummikellokanerva kasvaa aukeiden nummien valtakasvina. Kuhmossa nummikellokanervan pääesiintymä kasvaa lammen rantasuolla. Pienemmät esiintymislaikut ovat kuivahtaneella suolla. Lajin esiintymisalueet ovat nykyisin pääosin suojelualueilla.
Käyttö

Nummikellokanervasta on jalostettu lajikkeita koristekasveiksi.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Nummikellokanervan (Erica tetralix) levinneisyys Suomessa.
Luontoportti: Kellokanerva (Erica tetralix)
Pohjolan kasvien pauloissa: Erica tetralix – nummikellokanerva
ITIS: Erica tetralix (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Erica tetralix (englanniksi)
Versa est in luctum

Versa est in luctum on espanjalaisen renessanssisäveltäjä Alonso Lobon (1555–1617) motetti. Hän sävelsi sen nähtävästi Filip II:n hautajaisiin vuonna 1598. Latinankielinen teos on a cappella -kuorolle eli ilman soitinsäestystä. Siitä on saatavilla useita levytyksiä.
Aiheesta muualla

Teoksen esittely ja sanat ChoralWikissä
Varaus (talous)

Liiketoiminnan verotuksessa erilaisilla varauksilla tarkoitetaan toiminnan taloudellisesta tuloksesta ennen veroja pidätettyä osuutta, joka laskee sen verovuoden verotettavaa tulosta. Se on erään tyyppinen verovähennys. Varaus on tulevaisuudessa käytettävä tai tuloutettava. Eri toimialojen verotuksessa tunnetaan mm. investointivaraus, tasausvaraus, menovaraus, tuhovaraus ja metsävaraus.
Varauksen pääasiallisia tarkoituksia ovat tulojen tasaaminen vuosien välillä suhdannevaihteluiden vuoksi ja varojen kerääminen tulevia investointeja varten. Tuloja voidaan tasata pidättämällä varaus hyvänä vuonna, ja tulouttamalla se huonona vuonna. Investointeja varten varauksilla vältetään verotus sellaisen rahan osalta, joka tullaan käyttämään investointiin, ja joka siten ei tule olemaan liiketoiminnan tuloa. Varaus on joissakin tapauksissa talletettava erilliselle tilille ja sen maksimimäärä osana tuloksesta sekä käyttökohteet on lailla rajoitettu.
Venesat 1

Venesat 1 on Venezuelan valtion omistama tietoliikennesatelliitti, joka laukaistiin avaruuteen 29. lokakuuta 2008 Xichangin avaruuskeskuksesta Pitkä marssi -kantoraketilla. Avaruusalus sai nimen "Simon Bolivar 1".  Miljoonat venezuelalaiset seurasivat televisioista laukaisun kulkua.
Satelliitti perustuu kiinalaiseen DFH-4-satelliittiin. Siinä on 12 C-kaistan ja 14 Ku-kaistan transponderia. Satelliitin massa on 5 100 kg. Sen nominaalinen toimintaikä geostationaarisella kiertoradalla on 15 vuotta. Sen lähetysalue yltää Meksikosta puoliväliin Argentiinaa ja Chileä.
Satelliitin avulla on tarkoitus kehittää Venezuelan tietoliikenneinfrastruktuuria. Se on pääosin televisio-ohjelmia välittävä satelliitti, mutta sen operaattori on aluksi Venezuelan tiede- ja teknologiaministeriö ja myöhemmin, 20. joulukuuta 2008 alkaen, valtionyhtiö CANTV.
Venezuelan presidentti Hugo Chavez sanoi satelliitin laukaisun olevan Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden tieteellisen, teknologisen ja kulttuurillisen itsenäisyyden alkua samalla kun se oli Venezuelan avaruustoiminnan alku.
Verrey-sous-Salmaise

| Verrey-sous-Salmaise |
| --- | --- |
 Verreyn rautatieasema
 Verrey-sous-Salmaise
 Koordinaatit: 47°26′22″N, 4°40′05″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Montbard
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,2 km²
Väkiluku (2021):  295 
 – Väestötiheys:  35 as./km²
Kunnan numero:  21670
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Verrey-sous-Salmaise on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 37 kilometriä Montbardin kaupungista kaakkoon.
Saint-Andrén kirkko
Château de Verrey on 1700-luvulla asuintalo, joka lisättiin historiallisten monumenttien luetteloon vuonna 1944. Goottilainen Saint-Andrén kirkko on rakennettu vuonna 1873 vanhan kirkon paikalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Verrey-sous-Salmaise Wikimedia Commonsissa
Valleé de Main luonnonsuojelualue

Valleé de Main luonnonsuojelualue sijaitsee Seychelleihin kuuluvalla Praslinin saarella. Se käsittää hyvin säilynyttä palmumetsää, jossa kasvaa kuutta lajia palmuja, joista  seychellienpalmu eli coco-de-mer (Lodoicea maldivica) on endeeminen Seychellien laji. Näiden palmujen siemenet ovat kasvikunnan suurimmat. Lehdet ovat kuusi metriä leveitä ja 14 metriä pitkiä. Myös puiston eläimistöön kuuluu harvinaisia ja endeemisiä lajeja.
Valleé de Main luonnonsuojelualueen pinta-ala on vain 19,5 hehtaaria. Sitä ympäröi 300 hehtaarin Praslinin kansallispuisto.
Alueen metsät muistuttavat ikimetsiä, ja niissä kasvaa täysikokoisia puita. Palmulajeja ovat seychellienpalmun lisäksi kotoperäinen Deckenia nobilis, Phoenicophorium borsigianum, paalupalmu (Verschaffeltia splendida), Nephrosperma vanhoutteanum ja Roscheria melanochaetes. Palmujen joukossa kasvaa myös kairapalmuja ja muita lehtipuita. Metsässä elää endeemisiä lintulajeja, liskoja, sammakoita ja selkärangattomia.
Alue on UNESCOn maailmanperintökohde.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valleé de Main luonnonsuojelualue Wikimedia Commonsissa
Valli Raita

| Valli Raita> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1905 Turku
Kuollut: 3. tammikuuta 1977 (71 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Eino Raita
Lapset:  Marjatta Raita
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Valli Vaijolette Raita (o.s. Vuorinen, 6. heinäkuuta 1905 Turku – 3. tammikuuta 1977) oli suomalainen näyttelijä. Hänen aviomiehensä oli näyttelijä Eino Raita. Pariskunnan tytär Marjatta Raita oli myös näyttelijä. Valli Raidan ainoa elokuvarooli oli elokuvassa Rantasuon raatajat vuonna 1942.
Valli Raita aloitti näyttelijäuransa vuonna 1935 kotikaupunkinsa Turun Työväenteatterissa, jossa hän työskenteli ensin vuodet 1935–1937 ja sitten 1939–1941 palattuaan Kotkan Maakuntateatterista. Vuosina 1941–1946 hän näytteli Porin Teatterissa ja palasi taas Turkuun, nyt vastaperustettuun kaupunginteatteriin. Turussa hän teki myös lausunta- ja tanssiesityksiä ja ohjasi vuodesta 1953 amatöörinäyttämöiden tuotantoja.
Aiheesta muualla

Valli Raita Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Valli Raita Elonetissä.
Vievä hermosyy

Piirros selkäytimen poikkileikkauksesta. Vievät hermosyyt merkitty punaisella, tuovat sinisellä.
Vievä hermosyy tai efferentti hermosyy (lat. neurofibrae efferentes) on hermosyy, joka vie viestejä hermokeskuksista kohde-elimiin. Vievän hermosyyn vastakohta on afferentti eli tuova hermosyy. Esimerkiksi keskushermoston käskyt luurankolihaksiin kuljettavat motoriset hermosyyt ovat vieviä hermosyitä.
Verrières (Aube)

| Verrières |
| --- | --- |
 Kirjasto
 vaakuna
 Verrières
 Koordinaatit: 48°14′00″N, 4°08′56″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Grand Est
Departementti:  Aube
Arrondissementti:  Troyes
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  10,1 km²
Väkiluku (2021):  1 854 
 – Väestötiheys:  183 as./km²
Kunnan numero:  10406
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Verrières on kunta Ranskassa Auben departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Seinejoen varrella, noin 10 kilometriä Troyes'n kaupungista kaakkoon.
Saint-Pierren ja Saint-Paulin kirkko on rakennettu 1500-luvulla. Ranskan uskonsotien aikana (1562-1598) kirkko ryöstettiin, minkä jälkeen Montier-la-Cellen luostarin munkit korjasivat sen vuonna 1677. Kirkontorni on rakennettu vuonna 1863.
Saint-Aventinin kappeli sijaitsee samannimisessä kylässä. Se on omistettu erakolle, joka asui siellä 500-luvulla. Luostarin vanhimmat osat ovat 1100-luvulta. Sitä kuitenkin rakennettiin uudelleen 1500- ja 1800-luvuilla.
Saint-Pierren ja Saint-Paulin kirkko
Saint-Aventinin kappeli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Verrières (Aube) Wikimedia Commonsissa
Val Buëch-Méouge

| Val Buëch-Méouge |
| --- | --- |
 Ribiersin kylä
 Val Buëch-Méouge
 Koordinaatit: 44°13′57″N, 5°51′23″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Provence-Alpes-Côte d’Azur
Departementti:  Hautes-Alpes
Arrondissementti:  Gap
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  68,5 km²
Väkiluku (2016):  1 352 
 – Väestötiheys:  20 as./km²
Kunnan numero:  05118
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Val Buëch-Méouge on kunta eteläisessä Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee noin 55 kilometriä Gapin kaupungista lounaaseen.
Val Buëch-Méougen kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016, kun kolme kuntaa Antonaves, Châteauneuf-de-Chabre ja Ribiers yhdistyivät.
Keskiaikainen silta
Kunnan nähtävyyksiä on retkeilijöiden suosima rotko Gorges de la Méouge. Sitä pitkin kulkevat niin patikoijat, maastopyöräilijät kuin ratsastajatkin. Rotkon pohjalla virtaava Méougejoki on myös hyvä uintipaikka. Châteauneuf-de-Chabren kylässä joen ylittää keskiaikainen silta, joka kuuluu Ranskan historiallisten monumenttien luetteloon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Val Buëch-Méouge Wikimedia Commonsissa
Vieux-Fort (kunta)

Kunta keltaisella, sen keskustaajama punaisella.
Vieux-Fort  on kunta Saint Lucian saaren kaakkoisnurkassa Karibialla. Sen pinta-ala on 44 km2  ja vuoden 2010 asukasluku 14 632. 
Kunnan keskustaajama Vieux-Fort on Saint Lucian toiseksi suurin kaupunki. Se on yleisilmeelltään moderni kaupunki, mutta siirtomaatyylisiä rakennuksia on säilynyt kaupungin keskustassa.
Kunnan alueella  toimii satama ja Hewanorran kansainvälinen lentoasema. Se on Saint Lucian kahdesta lentoasemasta suurempi, ja perustettiin toisen maailmansodan aikana sotilaslentokentäksi.
Val Ferret

| Val Ferret |
| --- | --- |
 Dora di Ferret -joki elokuun alussa 2010.
Sijainti:   Sveitsi /  Italia
Vuoristo:  Valais'n Alpit / Grajiset Alpit, Alpit
Geologia ja hydrologia
Joet:  Dora di Ferret Drance
Val Ferret
Val Ferret käsittää kaksi laaksoa Mont Blancin massiivin pohjoisosien etelä- ja itäpuolella. Niistä toinen sijaitsee Italiassa ja toinen Sveitsissä. Valtioiden rajalla laaksoja erottavat Col Ferretin solat.
Laaksokokonaisuuden idänpuoleiset vuoret ovat suurimmilta osin 2 000–3 000 metrin korkuisia, kun taas länsipuolella osa huipuista yltää yli 4 000 metriin merenpinnan tasosta. Italian puoleisen laakson pohjalla virtaa Dora di Ferret -joki, joka laskee Aostan laakson Dora Balteaan. Sveitsin puoleisen laakson pohjalla virtaa Drancejokeen laskeva Drance de Ferret.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Val Ferret Wikimedia Commonsissa
, laakson Italian puoleinen osa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Val Ferret Wikimedia Commonsissa
, laakson Sveitsin puoleinen osa
Otello (Verdi)

Vuoden 1914 äänitys, Titta Ruffo ja Enrico Caruso.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Otello on Giuseppe Verdin säveltämä nelinäytöksinen ooppera. Sen italiankielisen libreton kirjoitti Arrigo Boito William Shakespearen näytelmän Othello mukaan. Otellon Suomen ensiesitys oli 2. helmikuuta 1923 Suomalaisessa Oopperassa.
Edellisen oopperansa Aidan valmistuttua vuonna 1871 Verdi oli päättänyt, ettei hän enää säveltäisi ainoatakaan oopperaa. Hän muutti kuitenkin mielensä tutustuttuaan Arrigo Boiton laatimaan käsikirjoitukseen. Otellon ensiesityksestä tuli sensaatio: niin yleisö, esiintyjät kuin arvostelijatkin olivat yhtä mieltä siitä, että 73-vuotias säveltäjä oli 16 vuotta kestäneen vaikenemisensa aikana uudistunut ja hänen taiteellinen kekseliäisyytensä saanut uusia ulottuvuuksia. Ensi-illassa orkesterissa oli mukana yhtenä viulistina tuleva kapellimestari, silloin 20-vuotias Arturo Toscanini.
Otellon osaa pidetään Verdin suurimpana ja vaikeimpana tenoriosana. Otellon osa on monipuolinen: sankaritenorilta vaaditaan monia kykyjä muuntautua niin epätoivoon, ironiaan kuin hulluuteen. Oopperan alussa Otello näyttäytyy lavalla sankarillisena. Oopperan edetessä sankarillinen sävy muuttuu ironiseksi ja itsetuhoiseksi väkivallaksi. Desdemonan viattomuus korostuu Verdin musiikissa. Vastakohdan Desdemonalle tuo pahantekijä, demoni, Jago.
Tunnettuja aarioita ja kohtauksia

"Inaffia l'ugola!" - Jagon juomalaulu
"Esultate!" - Otellon esiintulo
"Ora e per sempre addio" - Otellon jäähyväiset maailmalle
"Si, pel ciel marmoreo giuro!" - Otellon ja Jagon kostonduetto
"Piangea cantando" - Desmeronan laulu pajusta
Già nella notte densa - Desdemonan ja Otellon lemmenduetto
Niun mi tema - Otellon kuolema
Henkilöt

Otello, mauri, Venetsian käskynhaltija ja laivaston päällikkö, kuvernööri - tenori
Desdemona, Otellon puoliso - sopraano
Jago, vänrikki - baritoni
Emilia, Jagon puoliso - Mezzosopraano
Cassio, luutnantti - tenori
Roderico, jalo venetsialainen - tenori
Lodovico, Venetsian tasavallan lähettiläs - basso
Montano, upseeri - basso
sanansaattaja - basso
sotilaita ja merimiehiä, aatelisherroja ja -rouvia, kansaa (kuoro)
Otellon roolia pidetään usein italialaisen tenorirepertuaarin haastavimpana. Rooli on sävelletty dramaattiselle tenoriäänelle, ja jotkut kuuluisat Otellot ovatkin olleet Wagner-rooleihin erikoistuneita heldentenoreita. Roolin ensimmäinen esittäjä oli Francesco Tamagno, joka vanhoilla päivillään levytti roolin aarioita ja dueton. Nämä levytykset, vaikkakin äänenlaadultaan primitiivisiä, ovat merkittävä dokumentti roolin alkuperäisestä tulkinnasta. Tamagnon jälkeen kuuluisia Otelloja ovat olleet Leo Slezak, Giovanni Martinelli, Ramon Vinay, Jon Vickers, Mario Del Monaco sekä Placido Domingo. Jagon rooli kuuluu yhtä lailla merkittävimpiin baritonirooleihin. Kuuluisia Jagoja ovat olleet mm. Tito Gobbi, Lawrence Tibbett, Leonard Warren, Piero Cappuccilli ja Sherrill Milnes. Desdemodan roolin tunnettuja esittäjiä ovat olleet Renata Tebaldi, Mirella Freni, Renata Scotto, Kiri Te Kanawa sekä Renee Fleming.
Tapahtumapaikka ja -aika

Satamakaupunki Kyproksen saarella, 1400-luvun loppu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oopperan libretto (Arkistoitu – Internet Archive)
Pianopartituuri (ital. tekstit,  engl. käännökset)