stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jemenin lippu

Jemenin lippu.
Jemenin kuningaskunnan lippu vuosina 1918–1962.
Pohjois-Jemenin lippu.
Etelä-Jemenin lippu.
Jemenin lippu on Jemenin tunnus, joka otettiin käyttöön Pohjois- ja Etelä-Jemenin yhdistyttyä vuonna 1990 Jemeniksi. Lipun mittasuhteet ovat 2:3. Se on pelkkä panarabialainen trikolori, ja viittaukset aiempiin valtioihin on jätetty pois.
Jemenin arabitasavallan eli Pohjois-Jemenin lippu oli käytössä vuosina 1962–1990. Se oli puna-valko-musta trikolori ja sen keskellä on vihreä viisisakarainen tähti.
Jemenin kansantasavallan eli Etelä-Jemenin lippu oli käytössä vuosina 1945–1990. Lippu oli puna-valko-musta trikolori, jonka tangon puolella on sininen kolmio. Kolmiossa on punainen tähti sosialismin merkkinä.
Jegorjevsk

| Jegorjevsk Егорьевск |
| --- | --- |
 Aleksanteri Nevalaisen kirkko Jegorjevskissa.
 lippu:  vaakuna
 Moskovan alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Jegorjevsk
 Koordinaatit: 55.3839°N, 39.0375°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Moskovan alue
Piiri:  Jegorjevsk
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  27 km²
Korkeus:  150 m
Väkiluku (2010)  ():  70 081
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 egoradmin.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jegorjevsk (ven. Его́рьевск) on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšeran alangon länsiosassa pienen Gusljanka-joen rannalla 114 kilometriä Moskovasta kaakkoon. Kaupunki on Jegorjevskin piirin keskus. Sen läpi kulkee Moskovan ja Kasimovin välinen maantie sekä Voskresenskin ja Kurovskajan välinen rautatielinja. Asukkaita on 70 081 henkeä (vuonna 2010); koko piirissä yhteensä 102 958.
Paikalla sijainnut Vysokojen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1462. Moskovan ja Kasimovin sekä Kolomnan ja Vladimirin välisten kauppareittien risteyksessä sijainnut kylä oli huomattava markkinapaikka. 1500-luvulta lähtien se tunnettiin nimellä Jegorjev-Vysokoje. Vuonna 1778 Jegorjevskista tuli samannimisen Moskovan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus.
1800-luvulla Jegorjevsk oli kauppias- ja käsityöläiskaupunki, jonne vuonna 1825 avattiin ensimmäinen kutomo. Vuosisadan lopulla Jegorjevskista kehittyi yksi Venäjän tekstiiliteollisuuden keskuksista. Neuvostoaikana kaupungissa oli tekstiili-, nahka-, koneenrakennus- ja elintarviketeollisuutta. Nykyään niistä on jäljellä lähinnä elintarviketeollisuus. Viime vuosina kaupunkiin on virrannut ulkomaisia investointeja.
Jegorjevskin keskusta on säilyttänyt historiallisen asunsa. Nähtävyyksiä ovat vuonna 1790 rakennettu puinen Kazanin jumalanäidin ikonin kirkko ja jugendtyylinen opistorakennus, 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun eklektiset ja jugendtyyliset asuinrakennukset. Kaupungissa toimii historian ja taiteen museo.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jegorjevskin piirin sivusto (venäjäksi), (englanniksi)
Jegorjevskin kaupungista kertova sivusto (venäjäksi), (englanniksi)
Jegorjevskin sosiaalinen verkosto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Moskovan alueen kaupungit
Eemeli ja possuressu

| Eemeli ja possuressu> Emil och griseknoen |
| --- | --- |
 Eemeli ja possuressu Astrid Lindgrenin maailmassa Vimmerbyssä vuonna 2014.
Ohjaaja:  Olle Hellbom
Käsikirjoittaja:  Astrid Lindgren
Tuottaja:  Olle Nordemar
Säveltäjä:  Georg Riedel
Kuvaaja:  Kalle Bergholm
Leikkaaja:  Jan Persson
Pukusuunnittelija:  Inger Pehrsson Helena Sporrek
Lavastaja:  Stig Limér
Pääosat:  Jan Ohlsson   Lena Wisborg   Allan Edwall   Emy Storm   Björn Gustafson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  SF Svensk Filmindustri AB
Levittäjä:  SF Studios
Ensi-ilta:   6. lokakuuta 1973    9. huhtikuuta 1988
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Edeltäjä:  Eemelin uudet metkut
Seuraaja:  Vaahteramäen Eemeli ja Iida
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eemeli ja possuressu eli Vaahteramäen Eemelin metkut (Emil och griseknoen) on Olle Hellbomin ohjaama ruotsalainen lastenelokuva vuodelta 1973. Se perustuu Astrid Lindgrenin Eemeli-kirjoihin.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Jan Ohlsson   | … |   Eemeli Nieminen   |
|   Lena Wisborg   | … |   Iida Nieminen   |
|   Allan Edwall   | … |   Anttoni Nieminen   |
|   Emy Storm   | … |   Alma Nieminen   |
|   Björn Gustafson   | … |   Aatu-renki   |
|   Maud Hansson   | … |   Liina-piika   |
|   Carsta Löck   | … |   Pöperö-Maija   |
|   Isa Quensel   | … |   Pöperö-Maijan ääni   |
|   Hannelore Schroth   | … |   Rouva Pekkala   |
|   Georg Årlin   | … |   Rovasti   |
|   Jan Nygren   | … |   Huutokaupanpitäjä    |
|   Pierre Lindstedt   | … |   Pulterin Pekka    |
|   Göthe Grefbo   | … |   Kyläläinen   |
|   Wilhelm Clason   | … |   Kyläläinen   |
|   Curt Masreliéz   | … |   Raittiuden ystävä   |
|   Hans-Eric Stenborg   | … |   Raittiuden ystävä   |
|   Sven Holmberg   | … |   Raittiuden ystävä   |
|   Gisela Hahn   | … |   Opettaja   |
|   Astrid Lindgren   | … |   kertoja   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 sanoo elokuvan saavan katsojan väistämättä hyvälle tuulelle ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Eemeli ja possuressu Elonet.
Klaes Jenderjan

Klaes Jenderjan (18. maaliskuuta 1650 Oulu – 18. helmikuuta 1704 Oulu) oli pohjoissuomalainen suurkauppias ja Oulun raatimies 1600-luvun lopussa.
Jenderjanin vanhemmat olivat laivanvarustaja ja kauppias Klaus Jenderjan (k. noin 1663), joka tuli Ouluun 1642, ja Margaretha Ficke. Jenderjan vannoi porvarivalan 1673. Hänestä tuli koko Pohjois-Pohjanmaan varakkain henkilö elinaikanaan. Muun muassa suurten kuolonvuosien ajalta säilyneiden asiakirjojen perusteella hän oli määrätietoinen, jopa häikäilemätön liikemies. Jenderjan hankki omistukseensa myös maaomaisuutta, kaupungin ympäristössä hänellä oli lopulta hallussaan noin 40 tynnyrinalaa pelto- ja niittymaata. Veljensä Zachriksen kanssa hän lisäksi rakennutti Oulun ensimmäisen vesisahan Merikoskeen, Oulujoen suulle. Sen yhteydessä olivat myös mylly, jauhomylly ja nippuvasarapaja. Raastuvanoikeuden apujäsenenä Jenderjan toimi vuodesta 1676.
Jenderjanilla oli Oulussa kaksikerroksinen kaupunkitalo ja kauppahuone sekä yhteensä 21 kauppa-aittaa Oulussa, Kajaanissa ja Kemin satamassa. Tukholmaan hän vei muun muassa tervaa, mutta myös voita ja kalaa, ja toi sieltä suolaa, tupakkaa ja kulutustavaroita. Jenderjanin kuoltua 1704 hänen omaisuutensa arvon laskettiin olleen 70 788 kuparitaalaria, josta kolmannes oli saatavia talonpojilta. Hänellä oli monipuolinen noin 200 niteen kirjasto, mahdollisesti osin Turun akatemiasta maisteriksi 1700 valmistuneen poikansa Claudiuksen ansiosta. Claudius kuoli vuoden 1702 loppupuolella, molemmat haudattiin Oulun tuomiokirkkoon. Claudiuksen muistoksi julkaistiin henkilöruno 1704 ja hänen isälleen samana vuonna kaksi henkilörunoa.
Jenderjanin puoliso oli Katarina Heikintytär (k. 1737). Hänen pojanpoikansa edellisestä avioliitosta Claus Hoffrén otti Jenderjan -nimen ja ryhtyi jatkamaan isoäitinsä kanssa liiketoimintaa, mutta kuoli 1724 venäläismiehityksen jälkeen. Lesken kuoltua Jenderjanin omaisuus pirstoutui monelle taholle. Jenderjanin veli Zachris hukkui haaksirikossa jo 1678 ja hänen kaksi sisartaan kuolivat 1697 (Maria, kauppias Gabriel Lithoviuksen puoliso) ja 1698 (Elsa, Oulun linnan päällikön Henrik Gråån puoliso).
Annelie Ehrhardt

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Annelie Ehrhardt |  Annelie Ehrhardt |  Annelie Ehrhardt |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | München 1972 | 100 m aitajuoksu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1974 | 100 m aitajuoksu |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1971 | 100 m aitajuoksu |  |
| sisäratojen EM-kilpailut  | sisäratojen EM-kilpailut  | sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Grenoble 1972 | 50 m aitajuoksu |  |
|  Kultaa | Rotterdam 1973 | 60 m aitajuoksu |  |
|  Hopeaa | Sofia 1971 | 60 m aitajuoksu |  |
|  Hopeaa | Katowice 1975 | 60 m aitajuoksu |  |
Annelie Ehrhardt (18. kesäkuuta 1950 – 2024, syntyjään Annelie Jahns) oli itäsaksalainen pika-aitajuoksija ja olympiavoittaja. Hän oli ensimmäinen sadan metrin aitojen olympiavoittaja, koska aiemmin naiset juoksivat 80 metrin aitoja.
Ehrhardt saavutti lyhyellä aitajuoksumatkalla ensimmäiset aikuisten arvokisamitalinsa vuonna 1971, ensin hopeaa sisäratojen EM-kilpailuissa 60 metrillä ja kesällä samoin hopeaa Helsingin EM-kilpailuissa 100 metrillä. Vuonna 1972 hän voitti sisäratojen EM-kilpailuissa kultaa 50 metrin aitajuoksussa ja Münchenin olympialaisissa kultaa 100 metrin aitajuoksussa maailmanennätysajalla 12,59 s.
Vuonna 1973 Ehrhardt voitti toisen sisäratojen Euroopan-mestaruutensa, ja matkana oli tällä kertaa 60 metrin aitajuoksu. Vuonna 1974 hän voitti ulkoratojen Euroopan-mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa Rooman EM-kilpailuissa ajalla 12,66 s. Hänen viimeiseksi arvokisamitalikseen jäi 60 metrin aitajuoksun hopea sisäratojen EM-kisoissa 1975.
Ehrhardt edusti koko ikänsä kotikaupunkinsa Magdeburgin seuraa SC Magdeburgia ja häntä pidettiin Saksan urheilun keskeisenä innoittajana.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1954

Vuoden 1954 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Sveitsissä. Vuoden 1954 MM-turnaus oli ensimmäinen televisioitu jalkapallon MM-turnaus.  Turnauksessa pelasi 16 joukkuetta. Isäntämaa Sveitsi ja hallitseva maailmanmestari Uruguay pääsivät kilpailuihin ilman karsintaa. Mukaan oli jälleen päästetty myös Länsi-Saksa, joka oli suljettu edellisistä kisoista maailmansodan tapahtumien vuoksi. Saksalaiset selviytyivät karsintojen kautta lopputurnaukseen.
Käytössä oli uusi kilpailuformaatti, jossa kunkin lohkon kahden korkeimmalle arvostetun joukkueen ei tarvinnut pelata toisiaan vastaan. Jokaisen lohkon kaksi parasta joukkuetta pääsi puolivälieriin, ja mikäli lohkossa oli kaksi joukkuetta tasapisteissä pelattaisiin uusintaottelu, riippumatta aikaisempien keskinäisten otteluiden tuloksista. Uusi järjestelmä aiheutti paljon kritiikkiä. Suurin suosikki turnaukseen lähdettäessä oli Unkari. Unkarilaiset etenivät turnauksessa voitosta voittoon, eikä heille näyttänyt löytyvän pysäyttäjää. Loppuotteluvastustajakseen Unkari sai Länsi-Saksan, jonka Unkari oli turnauksen alkusarjassa jo kertaalleen voittanut suurinumeroisesti. Loppuottelussa Länsi-Saksa saavutti kuitenkin 3-2 yllätysvoitolla maansa historian ensimmäisen maailmanmestaruuden.
Järjestelyt

Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA päätti myöntää vuoden 1954 MM-turnauksen isännyyden Sveitsille, vuonna 1946 Luxemburgissa pitämässään kokouksessa. Samassa kokouksessa päätettiin myös myöntää Brasilialle vuoden 1950 MM-turnauksen isännyys. Alun perin Brasilian turnaus oli määrä järjestää vuonna 1949 ja Sveitsin turnaus vuonna 1951. Tämä aikataulu tuli kuitenkin liian pian toisen maailmansodan päättymisen jälkeen ja turnaukset siirrettiin normaalin kisasyklin mukaisille vuosille 1950 ja 1954. Sveitsi oli varsin pieni jalkapallomaa kisaisännäksi, mutta sen valintaa puolsi se, että maa oli selviytynyt toisesta maailmansodasta muita Euroopan maita paremmin.
Karsinnat

Karsintojen kautta turnaukseen selviytyi 14 maata. Isäntämaa Sveitsi ja hallitseva mestari Uruguay pääsivät kisoihin ilman karsintaa. Euroopan maille oli karsintojen kautta jaossa 11 paikkaa. Euroopan karsintoihin osallistui myös Egypti, joka oli ainoana afrikkalaisena maana sijoitettu Euroopan karsintoihin. Helpoimmalla kisapaikan sai Unkari, sillä sen karsintavastustaja Puola luopui karsinnoista, sillä puolalaiset eivät edes lähteneet koettamaan onneaan aikakauden suurvaltaa vastaan. Tiukin taisto kisapaikasta käytiin Espanjan ja Turkin välillä. Maat päätyivät kahden joukkueen lohkossa tasapisteisiin ja koska uusintaottelukin päättyi tasan, turnaukseen selviytyjä arvottiin. Arpa suosi Turkkia.
Etelä-Amerikan karsinnoissa pelasi vain kolme joukkuetta. Brasilia selvitti karsinnat tappioitta ja oli näin Uruguayn ohella toinen eteläamerikkalainen maa lopputurnauksessa. Pohjois-Amerikan kolmen joukkueen karsinnoista turnaukseen selviytyi Meksiko. Aasian karsinnoista MM-kilpailuihin selviytyi Etelä-Korea, joka osallistui MM-kilpailuihin ensimmäisenä aasialaisena maana.
Joukkueet

Suurimpana suosikkina turnaukseen lähti Unkari. Unkarilaisilla oli kisoissa kultaiseksi joukkueeksi kutsuttu huippuryhmä, joka ei ollut hävinnyt otteluakaan neljään vuoteen. Kirkkaimpana tähtenään Unkarilla oli Ferenc Puskás. Muita huippunimiä olivat muiden muassa Sándor Kocsis ja Nándor Hidegkuti. Unkarin 1950-luvun joukkue oli osaltaan sosialistisen järjestelmän tuote. Maan huippupelaajat koottiin armeijan seuraan Honvédiin ja salaisen poliisin MTK Budapestiin, joissa pelaajat saattoivat hioa kuvioitaan maajoukkueen eduksi. Unkarin vahvimmiksi haastajiksi arvioitiin Brasilia ja Uruguay.
Turnauksessa pelasi 16 joukkuetta. Euroopasta oli mukana 12 maata, Etelä-Amerikasta kaksi, Aasiasta ja Pohjois-Amerikasta yksi:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Itävalta   Belgia   Brasilia   Tšekkoslovakia  |   Englanti   Ranska   Unkari   Italia  |   Etelä-Korea   Meksiko   Skotlanti   Sveitsi  |   Turkki   Uruguay   Länsi-Saksa   Jugoslavia  |
Stadionit

Kisapaikkoina toimi kuusi stadionia kuudessa kaupungissa. Kapasiteetiltaan suurin stadion oli Bernin Wankdorfstadion jonne mahtui yli 64 000 katsojaa. Se toimi myös loppuottelun pelipaikkana.
| Bern | Basel | Lausanne |
| --- | --- | --- |
| Wankdorfstadion | St. Jakob Stadium | Stade Olympique de la Pontaise |
| Kapasiteetti: 64,600 | Kapasiteetti: 54,800 | Kapasiteetti: 50,300 |

 Geneve Basel Bern Zürich Lausanne Lugano
| Geneve | Lugano | Zürich |
| Charmilles Stadium | Cornaredo Stadium | Hardturm Stadium |
| Kapasiteetti: 35,997 | Kapasiteetti: 35,800 | Kapasiteetti: 34,800 |
Ottelut

Turnaus pelattiin uudella kisaformaatilla. Joukkueet oli jaettu neljään neljän joukkueen alkulohkoon. Kussakin lohkossa oli rankingin mukaan sijoitettuna kaksi ennalta vahvempaa joukkuetta, jotka kohtasivat kaksi sijoittamatonta maata. Alkulohkoissa otteluita kertyi näin vain kaksi. Tarvittaessa alkulohkon sijoitus ratkaistiin uusintaottelulla. Kunkin lohkon kaksi parasta maata etenivät puolivälieriin. Kilpailuformaatti aiheutti kritiikkiä ja se mahdollisti myös taktikoinnin. Puolivälieräparit taas määräytyivät alkulohkojen pisteiden mukaan, maalieroa ei huomioitu. Tämä johti siihen että odotettu loppuottelu ennakkosuosikkien Unkarin ja Brasilian välillä ei toteutunut, sillä maat kohtasivat jo puolivälierissä.
Ottelut > Alkulohkot > A-lohko

Turnauksen A-lohkoon oli sijoitettu Brasilia ja Ranska, jotka saivat vastaansa Jugoslavian ja Meksikon. Neljän vuoden takaiset Brasilian MM-kilpailut olivat olleet koko kansakunnalle traumaattiset. Neljän vuoden takaisesta hopeajoukkueesta olivat mukana enää José Carlos Bauer ja Baltazar. Brasilia ei ollut kisojen suurin suosikki, mutta sillä oli koossa vahva joukkue, jossa kirkkaampina tähtinä olivat Julinho ja Didi, sekä alakerran Djalma Santos ja Nilton Santos. Brasilian ensimmäinen vastustaja Meksiko kaatui puhtaasti 5-0.
Lohkon toiseksi joukkueeksi sijoitettu Ranska kärsi avausottelussaan 1-0 tappion Jugoslaviaa vastaan. Ranskalaisia kritisoitiin kotimaassaan löysän asenteen vuoksi, mutta Jugoslavian joukkue oli myös kyvykäs ja se oli parin vuoden takaisen Helsingin olympiaturnauksen hopeamitalisti. Lohkon päätösottelussa Ranska voitti Meksikon 3-2, mutta tällä ei ollut enää juuri merkitystä, sillä Brasilia ja Jugoslavia tasasivat pisteet 1-1 tuloksella, jolloin Brasilia ja Jugoslavia etenivät lohkosta puolivälieriin.
Ottelut > Alkulohkot > B-lohko

B-lohkossa pelasi sijoitettuina joukkueina turnauksen ennakkosuosikki Unkari. Toinen sijoitettu maa oli yllättäen kisoihin päässyt Turkki. Turkki oli voitti Espanjan karsinnoissa arvan perusteella, mutta FIFA oli ollut etukäteen niin varma Espanjan voitosta, että siitä oli tehty jo ennakkoon lohkon toinen sijoitettu joukkue. Vastaansa Unkari ja Turkki saivat Länsi-Saksan ja Etelä-Korean.
Etelä-Korealla ei juuri ollut avausottelussaan mahdollisuuksia, Unkari voitti 9-0. Lohkon toinen avausottelu Länsi-Saksan ja Turkin välillä oli jatkoon pääsyn kannalta lohkon merkittävin kamppailu. Turkki sai ottelun avausmaalin jo kolmannella peliminuutilla, mutta saksalaiset voittivat ottelun lopulta 4-1. Lohkon päätösotteluissa tuli ilmi kilpailuformaatin heikkous, joka mahdollisti taktikoinnin. Länsi-Saksa pelasi päätösottelunsa vahvaa Unkaria vastaan, kun taas Turkki pelasi heikkoa Etelä-Koreaa vastaan. Länsi-Saksan valmentaja Sepp Herberger tiedosti tilanteen ja laskelmoi ennen turnausta että todennäköistä on, että Länsi-Saksa häviää päätöskierroksen ottelun Unkarille ja Turkki voittaa Etelä-Korean. Tällöin Länsi-Saksan on ensin voitettava Turkki alkulohkossa ja vielä toisen kerran uusintaottelussa.
Etelä-Korea hävisi Turkille maalein 7-0 ja Länsi-Saksa kohtasi päätösottelussaan Unkarin. Herberger lepuutti parhaita pelaajiaan Unkari-ottelussa ja Unkari voitti ottelun maalein 8-3. Alkulohko sujui juuri Herbergerin laskelmien mukaan ja Länsi-Saksa kohtasi uusintaottelussa Turkin. Herbergeriä kritisoitiin kotimaassaan häpeällisesti menneen Unkari-ottelun vuoksi, mutta kun Länsi-Saksa voitti uusintaottelussa Turkin maalein 7-2, kritiikki vaimeni.
Ottelut > Alkulohkot > C-lohko

C-lohkossa pelasivat hallitseva maailmanmestari Uruguay, sekä Tšekkoslovakia, Itävalta ja Skotlanti. Uruguayn joukkuetta pidettiin mahdollisesti vielä parempana kuin edellisen turnauksen mestarijoukkuetta. Joukkueen runko oli sama, mutta mukana oli uusia huippuja. Edelleen mukana olivat edellisten kisojen sankarit Juan Schiaffino ja Obdulio Varela, uutta sukupolvea edustuvat Julio Abbadie ja Javier Ambrois. Uruguay voitti avausottelunsa Tšekkoslovakiaa vastaan maalein 2-0, vaikka ottelun avausmaalia saatiin odottaa 70. minuutille saakka. Toisessa ottelussa Skotlanti oli helpompi vastustaja. Maan liitto oli säästölinjalla, ja skoteilla oli Sveitsissä mukana vain 13 pelaajaa. Uruguay murjoi Skotlannin 7-0.
Itävallan 1930-luvun wunderteamin loistokaudesta oli jo aikaa, mutta itävaltalaiset tavoittelivat edelleen maailman kärkeä. Itävalta kuitenkin onnistui kukistamaan avausottelussaan Skotlannin vain vaivoin 1-0. Lohkon toinen jatkoonmenijä ratkaistiin näin Itävallan ja Tšekkoslovakian välisessä ottelussa. Itävalta siirtyi heti alussa kahden maalin johtoon ja voitti ottelun lopulta 5-0, Erich Probstin kolmella ja Ernst Stojaspalin kahdella maalilla.
Ottelut > Alkulohkot > D-lohko

D-lohkossa pelasi kisaisäntä Sveitsi, sekä Englanti, Italia ja Belgia. Englanti selviytyi jatkoon tappioitta, avausottelussaan se pelasi tasan 4-4 Belgian kanssa. Sveitsi taas voitti avausottelussaan Italian maalein 2-1. Kun päätöskierroksella Italia voitti Belgian 4-1 ja Englanti Sveitsin 2-0, jouduttiin toinen jatkoonmenijä ratkaisemaan Sveitsin ja Italian välisellä uusintaottelulla. Italia oli hävinnyt Sveitsille jo kerran, mutta jostain syystä Italia ei uusintaottelussakaan ottanut Sveitsiä tosissaan, vaan joukkueen kapteeniakin lepuutettiin uusintaottelussa tulevaa puolivälierää ajatellen. Sveitsi voitti Baselissa pelatun ottelun maalein 4-1.
Ottelut > Välierät

Länsi-Saksan selviytyminen välieriin asti oli yllätys, mutta Itävallalta menestystä saatettiin odottaakin. Itävalta joutui vaihtamaan otteluun maalivahtinsa, sillä Kurt Schmied ei ollut vielä toipunut puolivälieräottelun auringonpistoksestaan ja Walter Zeman korvasi hänet maalilla. Länsi-Saksa siirtyi ottelussa johtoon reilun puolen tunnin jälkeen ja tauolle mentiin länsisaksalaisten johtoasemassa. Toisella jaksolla Länsi-Saksan veljespari Ottmar Walter ja Fritz Walter iskivät kaksi maalia mieheen ja lopulta Länsi-Saksan voitoksi kirjattiin tulos 6-1.
Unkari ja Uruguay kohtasivat Lausannessa turnauksen toisessa välieräparissa. Vastassa oli kaksi aikakauden huippujoukkuetta ja ottelua pidettiin eräänlaisena moraalisena loppuotteluna, sillä arpa toi joukkueet vastakkain jo välierässä. Molemmat joukkueet kärsivät nimekkäiden pelaajien poissaoloista loukkaantumisten myötä, mutta molemmat kykenivät tästä huolimatta häikäisevään peliin. Ottelu aaltoili päädystä toiseen ja molemmat joukkueet rakensivat maalipaikkoja, pitäen vastustajan maalivahdin kiireisenä. Unkari siirtyi johtoon ottelun 13. minuutilla ja toisen puoliajan alussa Unkari lisäsi johtonsa 2-0:an. Peli näytti ratkeavan Unkarille jo varhaisessa vaiheessa. Kun ottelua oli jäljellä enää 15 minuuttia, Uruguayn Juan Hohberg kavensi ja sama mies toi Uruguayn vielä tasoihin 86. minuutilla. Ratkaisu jouduttiin hakemaan jatkoajalta. Jatkoajan alussa Uruguayn Hohberg oli lähellä viimeistellä hattutemppunsa, mutta pallo kilahti tolppaan. Peli alkoi kääntyä Unkarin hyväksi 110. minuutilla vapaaksi unohdettu Sandor Kocsis pukkasi Unkarin 3-2 johtoon ja viisi minuuttia myöhemmin hän viimeisteli päällään toisenkin maalin. Unkari voitti ottelun 4-2 ja loppuotteluun ennakko-odotusten mukaisesti. Huomionarvoista on, että Unkari-ottelu oli Uruguaylle sen MM-historian kahdestoista ottelu, ja koskaan aiemmin uruguaylaiset eivät olleet poistuneet kentältä tappio niskassaan.
Ottelut > Pronssiottelu

Pronssiottelussa pelasivat vastakkain kaksi edellisten vuosikymmenien huippumaata, Uruguay ja Itävalta. Molemmille maille Sveitsin turnauksen pronssiottelu oli yhden aikakauden päätös, eivätkä ne nousseet enää samalle tasolle. Uruguaylta kesti puoli vuosisataa, ennen kuin maassa oli uudelleen realistista puhua MM-turnauksen kärkisijoista. Itävalta taas vajosi yhä pitemmälle Euroopan huippujen tasosta. Itse pronssiottelussa Itävalta voitti väsyneet ja välieräottelussa kaikkensa antaneet uruguaylaiset 3-1.