stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eyvind Johnson

| Eyvind Johnson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1900
Kuollut: 25. elokuuta 1976 (76 vuotta)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto 1974 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Olof Edvin ”Eyvind” Verner Johnson (29. heinäkuuta 1900 Boden, Norrbotten, Ruotsi – 25. elokuuta 1976 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto yhdessä Harry Martinsonin kanssa vuonna 1974.
Eyvind Johnson kuului itseoppineisiin kirjailijoihin. Hän syntyi kuusilapsiseen perheeseen ja lähti 14-vuotiaana sekalaisiin töihin lähikaupunkiin: sahalle ja tiilitehtaalle. Työttömäksi jäätyään hän matkusti Tukholmaan tehdastöihin. Metallityöväenlakon aikana 1920 yritti ensimmäistä kertaa elää kirjoitustuloillaan. Vuonna 1921 hän lähti pariksi vuodeksi Saksaan ja Ranskaan ja kirjoitti sieltä ruotsalaisiin lehtiin.
Johnsonin varhaiset teokset käsittelevät hänen vaatimattomia lähtokohtiaan ja sosiaalisia ja poliittia ongelmia. Myöhäisemmissä teoksissa hän kokeili ja kyseenalaisti kertojan roolia ja ajan käsittelyä kirjallisuudessa. Toinen maailmansota järisytti hänen maailmankuvaansa: hän luopui pasifismista ja päätyi vakaumukseen, että pahaa on vastustettava väkivallalla. Suomen talvisodan aikana hän toimi kirjailija Harry Martinsonin kanssa Suomen hyväksi. Sodanjälkeinen romaani Sotilaan paluu tuo esille, kuinka sodan raskaat kokemukset elävät sotilaiden mielissä.
Johnsonin pääteoksena pidetään neliosaista, osittain omaelämäkerrallista sarjaa Romaani Olofista (1934–1937), joka kertoo nuoren miehen kasvuvuosista Norlannissa 1900-luvun alkupuolella.
Suomennettuja teoksia

Elettiin vuotta 1914 (suom. V. Hämeen-Anttila, 1938)
Tällaista on elämäsi (suom. Werner Anttila, 1939)
Älä katso taaksesi (suom. Werner Anttila, 1940)
Sotilaan paluu (suom. Yrjö Iso-Puonti, 1945)
Kaupunki hohtaa pimeässä (suom. Eino Heinivaara, 1946)
Rantojen tyrskyt: romaani läsnäolevasta (suom. Katri Ingman, 1947)
Tulta ja ruusuja (suom. Arvi Kivimaa, 1953)
Hänen armonsa aika (suom. Gerda Lindgren, 1962)
Kohti hiljaisuutta: romaani vangituista (suom. Kyllikki Villa, 1975)
Luettelo keskuspankeista

Luettelo keskuspankeista sisältää eri maiden keskuspankit.
Aiheesta muualla

FSB Members (Financial Stability Board) - maailmanlaajuisesti keskeisimpiä rahamarkkinoiden vakauteen vaikuttavia keskuspankkeja (fsb.org)
Sarvi

Vuohen käyrät sarvet.
Sarvesta tehty soitin.
Sarvi on monien eläinlajien parillinen, päästä ulkoneva rakenne, joka on usein suippo, terävä ja näyttävä. Eläintieteessä varsinaisia sarvia on kuitenkin vain sorkkaeläimillä. Eläimillä sarvet ovat usein taisteluvälineitä tai niitä käytetään mahtailuun tai tunnistamiseen.
Eläinkunnan sarvet

Nisäkkäillä sarvet ovat yleisimpiä sorkkaeläimillä, joilla sarvet ovat kallosta kasvavia luurakenteita. Urosten sarvet ovat usein naaraiden sarvia suuremmat. Onttosarvisten sorkkaeläinten sarvilla on pysyvä luuydin, joka on sarveistupen (tohlo) peittämä. Myös Antilocapridae-heimon hanka-antilooppien sarvissa on pysyvä luuydin. Hirvieläimillä aluksi samettisen nahan peittämät sarvet kasvavat ja putoavat vuosittain. Kirahveilla sarvia voi olla useita, jopa pariton määrä. Niiden sarvet ovat pieniä, tappimaisia ja nahan peittämiä, mutta muinaisuudesta tunnetaan hyvinkin komeasarvisia kirahvieläimiä. Virtahepoja, pekareita ja kameleita lukuun ottamatta kaikilla sorkkaeläinheimoilla (myös sioilla) on tai on ollut sarvekkaita edustajia.
Kavioeläimissä tunnetuimmat sarvekkaat ovat sarvikuonot. Niiden sarvet eivät kuitenkaan ole sorkkaeläinten tapaan kallosta kasvavia luurakenteita, vaan ne koostuvat tiiviisti toisiinsa kiinnittyneistä sarveissäikeistä. Sarvi on muodostunut suureksi uhaksi sarvikuonoille, sillä sarvikuonon sarvet ovat haluttua tavaraa muun muassa jauhettuna potenssilääkkeenä ja perinteisten jemeniläisten jambiya-tikarien kahvoina. Muinaisissa kavioeläimissä sarvia esiintyi brontotereillä.
Muissa nisäkäsryhmissä sarvia on esiintynyt jopa jyrsijöillä. Sarvivalasurosten kuuluisa "sarvi", jonka katsotaan antaneen alun yksissarvis-legendoille, on itse asiassa voimakkaasti pidentynyt etuhammas.
Matelijoilla sarvimaiset ulokkeet ovat yleisiä muun muassa kameleonteilla. Monet dinosaurukset olivat sarvekkaita, tunnetuimpina esimerkkeinä kolmisarvilisko Triceratops ja muut Ceratopsidae-heimon hirmuliskot.
Linnuista sarvinokilla on nokkansa päällä pitkänomainen, sarveksi kutsuttu keratiinista muodostunut uloke.
Myös hyönteisillä esiintyy sarvimaisia rakenteita, onpa yksi kovakuoriainen, sarvikuonokas, saanut nimensäkin nisäkäs-"esikuvansa" mukaan.
Sarvet kulttuurissa

Ihminen on suhtautunut sarviin hyvin monin tavoin. Komeat sarvipäiset eläimet ovat usein olleet haluttua riistaa, ja niiden päät sarvineen ovat koristaneet monen metsästäjän trofeehuoneen seiniä. Sarvia on käytetty hyödykkeinä esimerkiksi juoma-astioina ja kuppauksessa sekä koristeina. Antiikin tarustoista löytyy Sammon tavoin rikkauksia tuottava runsaudensarvi. Toisaalta sarvet liittyvät monessa, etenkin kristillisessä kulttuurissa paholaiseen, joka on sarvipäinen ja sorkkajalkainen. Viikingit esitetään populaarikulttuurissa usein hurjat, sarvekkaat kypärät päässään. Jotkut ruotsalaiset urheilukatsomossa käyttävät sellaisia kansallisuussymbolina. Ei kuitenkaan ole todisteita siitä, että viikingeillä olisi ollut sellaisia. Nykyään esiintyy myös sarvi-implantteja, metallisia, kalloon ruuvattavia esteettisiä istutteita. Muun muassa Espanjassa sarvet ovat parisuhteessa pettämisen symboli.
Skotlantilaiseen ylämaankarjaan kuuluva pitkäsarvinen nauta.
Risto E. J. Penttilä

| Risto E>  J. Penttilä |
| --- | --- |
 Risto E. J. Penttilä Helsingin kirjamessuilla vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1959 (ikä 65) Pori
Ammatti:  tutkija, toimitusjohtaja, poliitikko
Titteli:  kansanedustaja (1995–1999)
Lapset:  2
Muut tiedot
Koulutus: filosofian tohtori
Aiheesta muualla
Kotisivu
Risto Erkki Juhani Penttilä (s. 17. maaliskuuta 1959 Pori) on suomalainen kansainvälisen politiikan tutkija, toimitusjohtaja, entinen kansanedustaja ja entinen SM-tason jalkapalloilija. Hän on koulutukseltaan filosofian tohtori Oxfordin yliopistosta ja työskentelee nykyisin Miltton Groupin tytäryhtiön Nordic West Officen toimitusjohtajana.
Penttilä väitteli vuonna 1989 Oxfordin yliopistossa filosofian tohtoriksi kansainvälisen politiikan alalta, minkä jälkeen hän työskenteli vuosina vuosina 1991–1995 erikoistutkijana puolustusministeriössä. Penttilä oli vuonna 1994 yksi Nuorsuomalaisen puolueen perustajista ja valittiin kansanedustajaksi yhdeksi kaudeksi (1995–1999). 1999 eduskuntavaaleissa puolue ei saanut enää edustajia ja lopetettiin. Penttilä piti liki vuosikymmenen ajan taukoa päivänpolitiikasta, kunnes asettui ehdokkaaksi 2009 europarlamenttivaaleissa kokoomuksen ehdokkaana, sai 50 881 ääntä eikä päässyt EU-parlamenttiin. Hän kuitenkin pääsi varasijalle ja sai rannalle jääneistä ehdokkaista suurimman henkilökohtaisen äänimäärän.
Penttilä oli Elinkeinoelämän Valtuuskunnan EVAn johtaja vuosina 2002–2010 ja Keskuskauppakamarin toimitusjohtaja vuosina 2010–2017. Penttilän kirjoituksia on julkaistu useissa julkaisuissa kuten International Herald Tribune, Russia in Global Affairs, Foreign Policy, Helsingin Sanomat ja Dagens Industri. Hänen haastattelujaan on nähty muun muassa CNN, BBC World ja Al-Jazeera -kanavilla.lähde?
Nuorena Penttilä pelasi SM-tasolla jalkapalloa Lahden Reippaan maalivahtina. Hänen suurimpana saavutuksenaan voidaan pitää vuoden 1978 Suomen Cupin mestaruutta pelaavana maalivahtina.
Koulutus

Penttilä suoritti kandidaatin tutkinnon Yalen yliopistossa (Bachelor of Arts 1984). Hän jatkoi opintojaan Oxfordin yliopistossa, josta hän valmistui filosofian maisteriksi (engl. Master of Philosophy) 1986 ja tohtoriksi (engl. Doctor of Philosophy) 1989.
Poliittinen ura > Nuorsuomalaisten puheenjohtajana ja eduskuntaan

Vuonna 1994 Penttilä julkaisi Jaakko Tapanisen ja Janne Jutilan kanssa kirjan, jossa he esittelivät liberaalia yhteiskuntanäkemystä ja visioivat Suomen mahdollisuuksia. Pian kirjan julkistamisen jälkeen perustettiin Nuorsuomalainen puolue, jonka puheenjohtajaksi Penttilä ryhtyi. Nuorsuomalaiset pyrkivät haastamaan suomalaisen yhteiskunnan klassisen liberalismin ajatuksin. Vuoden 1995 eduskuntavaaleissa nuorsuomalaiset saivat läpi kaksi edustajaansa; Risto Penttilän ja Jukka Tarkan. Puolue teki yhteistyötä muun muassa keskustan kanssa, mutta jäi ilman kansanedustajia vuoden 1999 eduskuntavaaleissa. Pian sen jälkeen nuorsuomalaisten toiminta puolueena lakkasi.
Poliittinen ura > Kokoomuksen eurovaaliehdokkaana

Penttilä oli kokoomuksen ehdokas vuoden 2009 eurovaaleissa. Penttilä kuvasi kampanjaansa blogissaan seuraavasti: "Euroopan unionin keskiössä ovat neljä vapautta. Nyt nämä vapaudet ovat uhattuna. Itse asiassa koko avoimen yhteiskunnan tulevaisuus on vaakalaudalla. Kysymys on siitä tuleeko Suomi ja Eurooppa ulos lamasta lannistettuna vai uudistuneena. Kysymys on siitä nitistetäänkö markkinatalous vai tehdään siitä parempi versio." Penttilä kertoi keskittyvänsä kolmeen aihealueeseen turvallisuuteen, talouteen ja terveyteen.
Vasemmistoliiton entinen puheenjohtaja Suvi-Anne Siimes ilmoitti kannattavansa Penttilää vaaleissa, mikä synnytti keskustelua Vasemmistoliiton keskuudessa .
Penttilä sai vaaleissa 50881 ääntä ja jäi varasijalle.  Henkilökohtainen äänimäärä oli kymmenenneksi suurin. Penttilälle avautui parlamenttipaikka europarlamentaarikko Ville Itälän tultua valituksi Euroopan tilintarkastustuomioistuimen jäseneksi ja joutuessaan täten luopumaan parlamenttipaikastaan. Keskuskauppakamarin hallitus päätti kuitenkin, että se ei myönnä toimitusjohtaja Penttilälle virkavapautta europarlamentaarikon toimen hoitoa varten eikä Penttilä täten mennyt Euroopan parlamenttiin. Virallisesti Penttilän oli kuitenkin otettava paikka vastaan: hän tuli valituksi Euroopan parlamentin jäseneksi 1. maaliskuuta 2012 ja hänen eroanomuksensa hyväksyttiin samana päivänä. Lopulta Itälän ja Penttilän tilalle europarlamenttiin nousi 2. varasijalta Petri Sarvamaa.
Poliittinen ura > Kokoomuksen eduskuntavaaliehdokkaana

Penttilä oli vuoden 2019 eduskuntavaaleissa kokoomuksen ehdokkaana Helsingin vaalipiiristä ja sai 3 489 ääntä. Äänimäärä ei riittänyt valintaan.
Asiantuntija ja tutkija

Penttilä tuli tunnetuksi nuorena kansainvälisen politiikan tutkijana vuonna 1991, kun hän ehdotti YYA-sopimuksen sotilaallisten artiklojen mitätöimistä. Asiasta nousi suuri kohu. Jo ennen tätä Penttilän Oxfordin yliopistoon tekemä väitöskirja oli synnyttänyt keskustelua Suomen puolustuspolitiikastalähde?.
Hän toimi nuoruudessaan vierailevana tutkijana Ruotsin, Itävallan ja Suomen ulkopoliittisissa instituuteissa sekä konsulttina McKinsey & Companyn palveluksessa. Hän on myös ollut Maailman talousfoorumin ja Oxford Analytican palveluksessa.
2000-luvulla Penttilä on pyrkinyt asiantuntijaroolissa kyseenalaistamaan suomalaisen hyvinvointiyhteiskunnan tulevaisuuden. Vaihtoehdoksi hän on tarjonnut markkinahenkisempää mallia, jollainen on käytössä muun muassa Virossa ja muissa Baltian maissa. Penttilä on kuulunut yhdessä Elinkeinoelämän keskusliiton johtajan Leif Fagernäsin kanssa näkyvimpiin yrityselämän etujen puolustajiin Suomessalähde?. Keväällä 2004 Penttilä kirjoitti Helsingin Sanomien sunnuntaisivuilla presidentti Tarja Halosen keskittyneen presidenttikaudellaan liikaa maailmanparannukseen ja jättäneen Suomen etujen puolustamisen liian vähälle. Samalla Penttilä kritisoi Suomen perustuslakia siitä, että vallanjako hallituksen ja presidentin välillä ulkopoliittisissa kysymyksissä oli epäselvä. Penttilä kehotti Halosta aloittamaan perustuslain uudistuksen tai olemaan asettumatta ehdolle toiselle kaudelle.
Penttilä on kannattanut Suomen Nato-jäsenyyttä ja hän toimi vuosina 2005–2008 Suomen Atlantti-Seuran puheenjohtajana. Penttilä ennakoi joulukuussa 2021 Ylen A-Talk-ohjelmassa, että Nato-jäsenyydestä päättäminen tulisi ajankohtaiseksi Suomessa jo "lähikuukausina", mikä piti paikkansa.
Kirjailija

Keväällä 2006 Penttilä julkaisi kirjan Historian roolipeli. Aiemmin Penttilä on julkaissut kirjan G8-maista (The Role of the G8 in International Peace and Security, Oxford University Press 2003), katsauksen Suomen ulkosuhteisiin yhdessä mm. Olli Rehnin ja Timo Pesosen kanssa, Suomen puolustuspolitiikkaa käsittelevän kirjan sekä poliittisen manifestin yhdessä Jaakko Tapanisen ja Janne Jutilan kanssa.
Hän on kirjoittanut useita teoksia suomeksi ja englanniksi. Lisäksi hän kirjoittaa kolumneja Financial Timesiin, International Herald Tribuneen sekä Taloussanomiin.
Yksityiselämä

Penttilä syntyi Porissa, mutta hänen juurensa ovat Pohjanmaalla ja hän kiertänyt nuoruudessaan ympäri Suomea. Hänen äitinsä Anneli "Luumu" Penttilä oli ilma-akrobaatti Pilvien huimapäät -nimisessä lentävässä sirkuksessa. Isä oli taistelulentäjä. Penttilä on naimisissa toimitusjohtaja Eva Reenpään kanssa, ja heillä on kaksi tytärtä.
Penttilä on voittanut Suomen Cupin jalkapallossa Lahden Reippaassa. Hänet on valittu All Ivy League joukkueeseen jalkapallossa, ja hän on ollut Oxfordin yliopiston jääkiekkojoukkueen kapteeni. Hän on osallistunut myös Jukolan viestiin.
Teokset

Historian roolipeli (Otava 2006)
Ultimatum isänmaalle. Nuorsuomalainen näkemys Suomen mahdollisuuksista (Otava 1994)
Puolustuslinjat : puolustuspolitiikka Suomen kansainvälisen aseman vakauttamisessa 1944-67 (Otava 1988).
Aiheesta muualla

Risto E. J. Penttilä: kotisivu, CV, julkaisut, media, luottamustehtävät, artikkelit, uutiset  ja blogi
.aspx Risto E. J. Penttilä Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
EVA:n hallinnon esittely (Arkistoitu – Internet Archive)
Globaali osaaja vai Euroopan syrjäseutu? Risto Penttilä 2005[vanhentunut linkki] (pdf-tiedosto)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat 
Henkilöt:  Eduskunta  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Itävalta yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 35. | 2 | 1 | 7 | 10 |
Itävalta on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin vuonna 1934 ja sen jälkeen vuodesta 1950 lähtien joka kerta. Se on saavuttanut EM-kisoista yhteensä kymmenen mitalia, joista kaksi on kultaa. EM-kisojen mitalitilastossa se on 35. sijalla. Vuoden 1938 naisten EM-kilpailut järjestettiin Itävallan pääkaupungissa Wienissä, joka kuitenkin koko Itävallan tavoin oli tuolloin liitettynä Saksaan.
Itävallalle Euroopan-mestaruuden ovat voittaneet Liese Prokop viisiottelussa Ateenassa 1969 ja Ilona Gusenbauer korkeushypyssä Helsingissä 1971. Ensimmäisissä EM-kilpailussa Torinossa 1934 paras itävaltalainen oli viidenneksi 400 metrin aitajuoksussa sijoittunut Ernst Leitner. Maan ensimmäinen EM-kisamitalisti oli keihäänheitossa vuonna 1950 hopeaa saavuttanut Herma Bauma.
Vuoden 1938 kisoissa kolme itävaltalaisurheilijaa kilpaili Saksan joukkueessa ja heistä kolmiloikkaaja Karl Kotratschek saavutti pronssia.
Itävallan menestys kisoittain

| Kisavuosi ja -paikka | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1934 Torino | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1950 Bryssel | 0 | 1 | 0 | 1 | 12. |
| 1954 Bern | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1958 Tukholma | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1962 Belgrad | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1966 Budapest | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1969 Ateena | 1 | 0 | 1 | 2 | 10. |
| 1971 Helsinki | 1 | 0 | 0 | 1 | 10. |
| 1974 Rooma | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1978 Praha | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1982 Ateena | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1986 Stuttgart | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1990 Split | 0 | 0 | 1 | 1 | 20. |
| 1994 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1998 Budapest | 0 | 0 | 1 | 1 | 23. |
| 2002 München | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2006 Göteborg | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2010 Barcelona | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2012 Helsinki | 0 | 0 | 1 | 1 | 26. |
| 2014 Zürich | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2016 Amsterdam | 0 | 0 | 1 | 1 | 27. |
| 2018 Berliini | 0 | 0 | 2 | 2 | 24. |
| Yhteensä | 2 | 1 | 7 | 10 | 35. |
Itävallan EM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet | Lajit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Liese Prokop | 1 | 0 | 0 | 1 | 1969 | viisiottelu |
| Ilona Gusenbauer | 1 | 0 | 0 | 1 | 1971 | korkeushyppy |
| Herma Bauma | 0 | 1 | 0 | 1 | 1950 | keihäänheitto |
| Maria Sykora | 0 | 0 | 1 | 1 | 1969 | 400 metrin juoksu |
| Hermann Fehringer | 0 | 0 | 1 | 1 | 1990 | seiväshyppy |
| Stephanie Graf | 0 | 0 | 1 | 1 | 1998 | 800 metrin juoksu |
| Beate Schrott | 0 | 0 | 1 | 1 | 2012 | 100 metrin aitajuoksu |
| Ivona Dadic | 0 | 0 | 1 | 1 | 2016 | seitsenottelu |
| Lukas Weißhaidinger | 0 | 0 | 1 | 1 | 2018 | kiekonheitto |
| Lemawork Ketema | 0 | 0 | 1 | 1 | 2018 | maratonin joukkuekilpailu |
| Peter Herzog | 0 | 0 | 1 | 1 | 2018 | maratonin joukkuekilpailu |
| Christian Steinhammer | 0 | 0 | 1 | 1 | 2018 | maratonin joukkuekilpailu |
Arttu Kataja

Arttu Samuel Kataja (s. 23. helmikuuta 1979) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Arttu Katajan laulajanura käynnistyi vuonna 2002 Lappeenrannan laulukilpailujen miesten sarjan voiton  myötä. Mikkelin musiikkiopistossa lapsena alkanut oboensoitto vaihtui laulunopiskeluun ja jatkui Sibelius-Akatemiassa Jorma Hynnisen johdolla. Yksityisesti Kataja on opiskellut Irina Gavrilovicin ja Elisabeth Werresin oppilaana Wienissä ja Berliinissä. Kataja on osallistunut myös useille mestarikursseille . Kataja voitti Kangasniemen laulukilpailun vuonna 2000  ja vuonna 2006 hän sai kolmannen sijan sekä yleisöpalkinnon Mozart-laulukilpailussa Salzburgissa.
Vuodesta 2006 Kataja on ollut kiinnitettynä Berliinin valtionoopperan solistikuntaan. Hänen keskeisiä oopperaroolejaan ovat olleet Kreivi, Figaro, Guglielmo, Papageno, Leporello, Marcello, Belcore, Musiklehrer ja Besenbinder. Daniel Barenboimin johdolla hän on laulanut muun muassa oopperoiden Manon, Lohengrin, Don Giovanni ja Juliette solistina.
Arttu Kataja on vieraillut Theater an der Wienissä, Théâtre du Capitolessa Toulousessa, Teatro Municipalissa Santiago de Chilessä, Hampurin oopperassa, Düsseldorfin Deutsche Oper am Rheinissa, Tampereen Oopperassa (La Bohème/Marcello 2019 & La Traviata/Giorgio 2024), Savonlinnan oopperajuhlilla ja Suomen Kansallisoopperassa (Covid fan tutte 2020) sekä lukuisilla festivaaleilla Suomessa ja Euroopassa.
Katajalla on laaja konsertti- ja lied-ohjelmisto. Viime vuosina hän on laulanut kirkkomusiikkiteoksia muun muassa Helsingin Barokkiorkesterin, Berliinin Akademie für Alte Musikin, Berliinin DSO:n ja RIAS-kamarikuoron kanssa. Viimeaikaisiin konsertteihin lukeutuvat Schumannin Faust-Szenen Helsingin Juhlaviikoilla Hannu Linnun ja RSO:n kanssa, Haydnin Vuodenajat ja Bachin H-mollimessu Hans-Christoph Rademannin johdolla International Bachakademie Stuttgartin solistina, lied-resitaali Bonnin Schumann-juhlilla pianisti Pauliina Tukiaisen kanssa, Johannes-passio Nederlandse Bach Vereniging kanssa, Haydnin Stabat Mater Baselin kamariorkesterin kanssa, Figaron häät (Kreivi) ja Cosí fan tutte (Guglielmo) René Jacobsin johtaman Freiburgin Barokkiorkesterin kanssa sekä Kullervo Lahden Sibelius-festivaalilla 2021 Dalia Stasevskan johdolla.
Katajan ja pianisti Pauliina Tukiaisen lied-levy Serious Songs (Alba) oli ehdolla Yleisradion vuoden levyksi 2020 sekä vuoden 2021 Emma-palkinnon saajaksi parhaana klassisen musiikin albumina.
Arttu Kataja toimii vuoden 2021 Helsinki Lied -kilpailun tuomaristossa ja pitää joulukuussa Salzburgin Mozarteumissa mestarikurssin Sibeliuksen yksinlauluista.
Aiheesta muualla

Arttu Kataja, kotisivu
Arttu Kataja, Staatsoper Unter den Linden.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
Afrikanriisi

| Afrikanriisi |
| --- | --- |
 Afrikanriisin siemeniä.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Riisit Oryza
Laji::  glaberrima
Kaksiosainen nimi
 Oryza glaberrima  Steud. 
Katso myös
   Afrikanriisi Wikispeciesissä   Afrikanriisi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Afrikanriisin villimuodon levinneisyysalue. Kasvia viljellään myös tämän alueen ulkopuolella.
Afrikanriisi (Oryza glaberrima) on tavallisen (aasialaisen) riisin eli viljariisin (Oryza sativa) ohella toinen riisien sukuun kuuluvista viljellyistä kasvilajeista. Se otettiin viljelykseen Länsi-Afrikassa noin 3000 vuotta sitten.
 Nykyisinkin sitä viljellään lähes yksinomaan Länsi-Afrikassa, ja sielläkin sen on yhä enemmän syrjäyttänyt runsas­satoisempi ja maailman­laajuisesti paljon merkittävämpi aasialainen riisi (Oryza sativa). Se muodostaa kuitenkin yhä noin 20 % Länsi-Afrikassa viljellystä riisistä. Aikoinaan afrikanriisiä on viljelty myös Pohjois-Amerikassa, varsinkin Etelä-Carolinassa, mutta siellä sen viljelys on nykyisin lähes täysin lakannut.
Afrikanriisi on kestävämpi kuin aasialainen sukulaisensa. Sillä on parempi vastustuskyky kasvitauteja vastaan, sen viljely vaatii vähemmän työtä ja siitä on paremmin Afrikan oloihin sopeutuneita muunnoksia. Sitä sanotaan täyttäväksi, ja sillä on sille ominainen pähkinämäinen maku. Kaiken kaikkiaan se kuitenkin muuntelee huomattavasti vähemmän kuin aasialainen sukulaisensa, eikä se ole yhtä sopeutumiskykyinen. Näistä syistä sen merkitys onkin jäänyt paikalliseksi, kun taas Oryza sativa on yksi koko maailman kaikkein tärkeimmistä viljelyskasveista. Afrikanriisiä viljellään kuitenkin myös kulttuurisista syistä; muun muassa diolojen perinteisen awasena-uskonnon kannattajat käyttävät sitä pyhissä menoissaan, ja Yhdysvalloissa se kuuluu Afrikasta saatuun perintöön.
Afrikkalainen ja aasialainen riisi eivät helposti risteydy keskenään, mutta nykyajan kasvinjalostajat ovat onnistuneet risteyttämään ne.
Käyttö

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Syötäväksi kelpaamattomien akanoiden peittämiä afrikanriisin jyviä | Sama riisi puituina (kokojyväistä ruskeaa riisiä) | Samaa riisiä, josta lähes kaikki leseet ja idut on poistettu valkoisen riisin saamiseksi. |
Samallakin pellolla viljellään usein useita afrikanriisin muunnoksia, joiden sato kypsyy korjattavaksi eri aikaan. Täten suuren osan vuodesta voidaan syödä tuoretta satoa. Tuore, vastakorjattu riisi on kosteaa, ja sen jyvät paisuvat keitettäessä. Paistettuna riisi saa ruskeahkon värin, sillä sen leseet ovat sellaisenaan vihreitä mutta muuttuvat kuumennettaessa ruskeiksi.
Afrikanriisi voidaan valmistaa syötäväksi samaan tapaan kuin tavallinen riisikin, mutta sillä on erilainen pähkinämäinen maku, jonka vuoksi sitä suositaan useilla alueilla Länsi-Afrikassa. Afrikanriisin jyvät ovat usein väriltään punertavia. Joillakin lajikkeilla on voimakas aromi, toisilla kuten Carolina Goldilla sen sijaan ei lainkaan.
Afrikanriisiä käytetään myös lääkekasvina.
Ominaisuudet

Yleisesti ottaen länsiafrikkalaiset viljelijät pitävät afrikanriisiä vähemmän arvokkaana ja ovat siirtymässä viljelemään Oryza sativan lajikkeita.
Ominaisuudet > Ulkonäkö

Afrikanriisi on korkea kasvi. Tavallisimmin sen korkeus on alle 120 cm, mutta kelluvat lajikkeet voivat kasvaa jopa viiden metrin pituisiksi. Viimeksi mainitut voivat olla myös haaraisia, jolloin niiden ylempiin silmuihin saattaa kasvaa juuria. Afrikanriisillä on pieni päärynän muotoinen siemen, punertavat leseet ja vihreät tai mustat akanat. Sen kukinto on suora, yksinkertaisesti haarautuva huiskilo, ja sillä on lyhyet ja pyöreät kielekkeet. Nämä tuntomerkit eivät kuitenkaan sovellu lajin kaikkiin muunnoksiin, joista jotkut onkin vaikea erottaa tavallisesta (aasian)riisistä. Täydellä varmuudella asia on selvitettävissä vain geenitestillä.
Ominaisuudet > Jyvien laatu

Afrikanriisin jyvät ovat mureita.