stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tšekin jalkapallomaajoukkue
Historiaa

Ennen ensimmäistä maailmansotaa Böömi, joka tuolloin oli osa Itävalta-Unkaria, pelasi omalla maajoukkeellaan vuosina 1903—1908 seitsemän maaottelua, joista kuusi Unkaria ja yhden Englantia vastaan.
Niinä aikoina, kun Tšekki oli osa Tšekkoslovakiaa, selviytyi Tšekkoslovakian maajoukkue kahdesti MM-kisoissa hopealle (1934 ja 1962). Maan jakauduttua Tšekin ja Slovakian tasavaltoihin molemmat maat ryhtyivät pelaamaan omilla maajoukkueillaan.
Tšekin paras arvokisasaavutus on EM-hopea 1996 Englannin kisoista. Kukistettuaan välierässä Ranskan rangaistuspotkukilpailussa se hävisi loppuottelussa Saksalle jatkoajalla maalein 1–2. Portugalin EM-kilpailuissa 2004 Tšekki eteni välieräotteluun, jonka se hävisi Kreikalle jatkoajalla 0–1. Tšekki on selviytynyt kaikkiin EM-lopputurnauksiin 1996–2020, mutta MM-kilpailuihin ainoastaan 2006.
Kotikenttä

Tärkeimmät ottelunsa Tšekin maajoukkue pelaa Prahan Toyota Arenalla, joka on Sparta Prahan kotistadion. Muita tavallisia ottelupaikkakuntia ovat Teplice, Olomouc ja Liberec.
Arvokisat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  MM-kisat 1930–1994 - Ei osallistunut, oli osa Tšekkoslovakiaa  1998 - Ei selviytynyt kisoihin  2002 - Ei selviytynyt kisoihin  2006 - 1. kierros  2010–2022 - Ei selviytynyt kisoihin |   |  EM-kisat 1960–1992 - Ei osallistunut, oli osa Tšekkoslovakiaa  1996 - Hopeaa  2000 - 1. kierros  2004 - Välierät  2008 - 1. kierros  2012 - Puolivälierät  2016 - 1. kierros  2020 - Puolivälierät  2024 - 1. kierros |
FIFA-ranking

Tšekki on ollut FIFA-rankingissa parhaimmillaan toisena vuosina 1999, 2000, 2005 ja 2006.
Entiset päävalmentajat

1994–1997  Dušan Uhrin
1998–2001  Jozef Chovanec
2001–2008  Karel Brückner
2008–2009  Petr Rada
2009  František Straka
2009  Ivan Hašek
2009–2013  Michal Bílek
2013–2016  Pavel Vrba
2016–2018  Karel Jarolím
2018–2023  Jaroslav Šilhavý
Voi hyvin

| Voi hyvin |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  Hyvinvointi
Kustantaja:  A-lehdet Oy
Julkaisija:  A-lehdet Oy
Päätoimittaja:  Riitta Nykänen
Kotimaa:  Suomi
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Voi hyvin on A-Lehtien kustantama henkiseen hyvinvointiin keskittynyt aikakauslehti. Lehti sisältää muun muassa onnellisen ja terveellisen elämäntavan asiantuntijoiden kertomuksia, mielen ja kehon kunnossapitoa sekä elämästä nauttimista. Lehti ilmestyy 10 kertaa vuodessa.
Lehden päätoimittaja on Riitta Nykänen.
Vohvelipäivä

| Vohvelipäivä |
| --- | --- |
 Vohveli
Vietetään:  25.3. (Yhdysvalloissa 24.8.)
Järjestämistiheys:  vuosittain
Ensimmäisen kerran:  n. 1600-luvulla 
Vohvelipäivä (myös Marian päivä) on Ruotsissa alkunsa saanut 25. maaliskuuta vietettävä juhlapäivä. Päivän tarkoituksena on nimensä mukaisesti syödä vohveleita.
Vohvelipäivä on yli satavuotisen historiansa ajan ajoittunut neitsyt Marian ilmestymispäivän yhteyteen. Päiväksi on sittemmin vakiintunut maaliskuun 25. päivä. Erityisen suosittu vohvelipäivä on Ruotsissa, mutta se on alkanut vähitellen levitä myös muualle. Yhdysvalloissa vohvelipäivää vietetään 24. elokuuta, vohveliraudan keksimispäivänä.
Vogüé (täsmennyssivu)

Vogüé tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Vogüé, kylä Ranskassa
Château de Vogüé, linna Vogüén kylässä
Eugène Melchior de Vogüé (1848–1910), ranskalainen diplomaatti, kirjailija ja akateemikko
Melchior de Vogüé (1829–1916), ranskalainen arkeologi ja diplomaatti
Tyrnävän Tempaus

| Tyrnävän Tempaus |
| --- | --- |

Koko nimi:  Tyrnävän Tempaus
Perustettu:  1922
Kaupunki:  Tyrnävä
Kenttä:  Tyrnävän pesäpallokenttä
Miesten sarjataso:  Suomensarja
Naisten sarjataso:  Ykköspesis
Värit:                
Puheenjohtaja:  Allan Jetsonen
Naisten pelinjohtaja:  Ilkka Koskenkorva
Omistaja:  Tyrnävän Tempaus ry
Naisten SM-mitalit
Hopeaa:  1 (2003)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tyrnävän Tempaus on vuonna 1922 perustettu tyrnäväläinen urheilun yleisseura. Seuran lajeja ovat pesäpallo, lentopallo, yleisurheilu, hiihto ja kuntoliikunta. Tyrnävän Tempaus tunnetaan kenties parhaiten pesäpallosta, jossa seuran naisten edustusjoukkue pelasi pääsarjatasolla Superpesiksessä vuosina 2000–2009. Naisten edustusjoukkue pelaa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykköspesiksessä kaudella 2019.
Historia

Pesäpalloa on harrastettu Tyrnävällä jo 1920-luvulla suojeluskunnan ja muiden yhdistysten toimintamuotona.  Tempauksessa pesäpallo on noussut  miesten osalta jo 1940-luvulta  ja  naisten osalta 1980-luvulta lähtien mukaan tärkeänä osana toimintaa. Miesjoukkue pelasi Suomensarjassa jo 1950-luvulla, mutta joukkue hajosi 1960-luvun alussa. Uusilla voimilla miesjoukkue nousi 1972 Suomensarjaan säilyen sarjassa muutaman vuoden, pudoten jälleen maakuntasarjaan vuonna 1976. Vuonna 1980 paluu Suomensarjaan onnistui seitsemäksi vuodeksi. Tämän jälkeen joukkueen kokoaminen on aaltoillut Suomensarjan ja joukkuettomuuden välillä. Tunnetuin Tempauksen miespesäpalloilija on Pentti Lipponen, joka on kuusinkertainen Itä-Länsi-pelaaja ja voitti lyöjäkuninkuuden Imatran Pallo-Veikkojen joukkueessa  v. 1986.
Naisten pesäpallo alkoi harrastusluontoisena vuonna 1984 ja seuraavana vuonna joukkue pelasi piirisarjaa. Sen jälkeen kehitys oli nopeaa, sillä jo vuonna 1994 noustiin Ykköspesikseen ja vuonna 2000 Superpesikseen, jossa naiset pelasivat kauteen 2009 saakka. Naisjoukkue voitti supersarjassa hopeamitalin vuonna 2003. Tempauksen riveissä on pelannut vuosien varrella  useita nykyisiä huippupelaajia mm. Kaisa Salmela, Marjukka Urpelainen, Paula Saloranta, Salla Risku ja Tanja Vehniäinen.
Tempaus kasvatteja pelaa myös ylimmällä sarjatasolla, josta on noussut pelaajia ylimpiin sarjoihin. Tulevalla kaudella Tempauksen kasvateista naisten superissa pelaavat: Milla Haapalainen, Sarita Heikkinen ja Terhi Pesonen, sekä Essi Kylli ja Juulia Lautaoja.
Junioreissa Tempauksen E-pojat voittivat SM-pronssia v. 1997. B-pojat voittivat hopeaa v. 1983 ja B-tytöt pronssia v. 2004.
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
B-pojat: 
| B-pojat |  Hopeaa | 1983 | 1 |  |
B-tytöt: 
| B-tytöt |  Pronssia | 2004 | 1 |  |
E-pojat: 
| E-pojat |  Pronssia | 1977 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 3 |  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Palkitut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vuoden jokeri: Henna Salmela (2003, 2004)  |  Vuoden lukkari: Kaisa Salmela (2003)  |  Vuoden tulokas: Jenni Tolonen (2001)  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Naisten Itä-Länsi-valinnat

Jenni Tolonen (2001, 2003, 2006)
Kaisa Salmela (2002, 2003, 2004)
Henna Salmela (2003, 2004)
Sarita Heikkinen (2007)
Tanja Vehniäinen (2008)
Yleisurheilu

Tempausta seuratasolla edustaneita arvokisaurheilijoita ovat keihäänheittäjät Jorma Markus ja Sami Saksio.
Tyrnävän pesäpallokenttä.
Víctor Ruiz

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Víctor Ruiz Torre
Syntymäaika: 25. tammikuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Esplugues de Llobregat, Espanja
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 186 senttimetriä
Seura
Seura: Betis
Pelinumero: –
Junioriseurat
2004–2006: Barcelona
2006–2008: Espanyol
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2010 | Espanyol B | 44 | (0) |
| 2009–2011 | Espanyol | 37 | (2) |
| 2011 | Napoli | 6 | (0) |
| 2011–2015 | Valencia | 59 | (1) |
| 2014–2015 | → Villarreal (laina) | 25 | (0) |
| 2015–2019 | Villarreal | 112 | (3) |
| 2019–2020 | Beşiktaş | 23 | (0) |
| 2020– | Betis | 0 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. syyskuuta 2020.
Víctor Ruiz Torre (s. 25. tammikuuta 1989 Esplugues de Llobregat, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa espanjalaisseura Real Betisia ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura

Ruiz on Espanyolin kasvatti. Edustusjoukkueessa ensiesiintymisensä hän teki 6. joulukuuta 2009 ottelussa Racing Santanderia vastaan.
27. tammikuuta 2011 hän siirtyi italialaisseura Napoliin 4½-vuotisella sopimuksella. Osana kauppaa Jesús Dátolo siirtyi katalonialaisseuraan pysyvällä siirrolla.
Kesällä 2011 hän palasi takaisin Espanjaan ja teki viisivuotisen sopimuksen Valencian kanssa. Hän edusti Villarrealia vuosina 2014–2019, joista ensimmäisen vuoden lainasopimuksella.
Aiheesta muualla

Víctor Ruizin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Betis – Primera División
1 Silva |
2 Bellerín |
3 Llorente |
4 Cardoso |
5 Bartra |
7 Abde |
8 Fekir |
9 Ávila |
10 Ayoze |
11 Bakambu |
12 Rodríguez |
13 Adrián |
14 Carvalho |
15 Perraud |
17 Rodri |
18 Fornals |
19 Losada |
20 Juanmi |
21 Roca |
22 Isco |
23 Sabaly |
24 Ruibal |
25 Vieites |
27 Altimira |
38 Diao |
Valmentaja Pellegrini
Vučedolin kulttuuri

"Vučedolin kyyhky", josta Vučedolin kulttuuri tunnetaan.
Vučedolin kulttuuri oli Itä-Kroatiassa Slavoniassa noin 3000–2200 eaa. kukoistanut indoeurooppalainen kulttuuri. Sen keskus oli Slavonian tasangoilla Tonavan oikealla rannalla Itä-Kroatiassa, mutta luultavasti kulttuuri levittäytyi koko Pannonian tasangolle. Tämän kulttuurin synnytti niin ikään indoeurooppalaisen Badenin kulttuurin romahtaessa paikalle saapuva uusi indoeurooppalainen aalto. Yksi suurimmista kulttuurin paikoista oli Vučedol, "Suden laakso" 6 km Vukovarista Tonavan alavirtaan. Vučedolissa asui aikoinaan noin 3000 asukasta. Kulttuurin varhaisimmat paikat sijaitsivat lähellä vuorten juuria kuparinlouhintapaikkojen lähellä. Vučedolin kulttuuri kehittyi kahdesta aiemmasta kulttuurista, Pannonian tasangon Badenin kulttuurista ja Pohjois-Serbian ja Länsi-Romanian Kostolacin kulttuurista.
Aiheesta muualla

THE VUČEDOL ORION AND THE OLDEST EUROPEAN CALENDAR (Arkistoitu – Internet Archive)
Vuoden Tähtituote

Vuoden Tähtituote -kilpailu on kilpailu, joka nostaa esille elintarviketeollisuuden Suomessa kehittämiä ja valmistamia innovatiivisia tuoteuutuuksia ja kannustaa yrityksiä tuotekehitykseen. Se valitsee joka vuosi yhden tällaista elintarvikeinnovaatiota edustavan tuotteen ja palkitsee sen. Vähittäiskaupassa myytävät elintarvikeuutuudet kisaavat joka vuosi ja suurkeittiöille suunnatut uutuudet jatkossa joka toinen vuosi. Voittajatuotteiden valinnan suorittaa kymmenhenkinen raati, joka edustaa mm. kuluttajia, vähittäiskauppaa, suurkeittiöitä, ravitsemusta, tutkimusta sekä kehitystä ja kaupallistamista.
Vuoden Tähtituote -kilpailun järjestää Elintarviketeollisuusliitto. Ensimmäinen kilpailu järjestettiin vuonna 1988. Kilpailu oli aluksi nimellä Vuoden Suomalainen Elintarvike. Silloin Tähtituote-titteli myönnettiin Atrian Paahtopaistille.
Voittajia vuosilta 2008–2010 > Vuoden Tähtituotteita vähittäiskauppasarjassa

2010: VAASAN Saaristolaispalat, VAASAN Oy
2009: Yosa-smoothiet, Bioferme Oy
2008: Via-valmisruoat, HK Ruokatalo Oy
Voittajia vuosilta 2008–2010 > Vuoden Tähtituotteita suurkeittiösarjassa

2010: Torino Täysjyväohra, Ravintoraisio Oy
2009: Kasvis Gallerian Punajuurilasagne, Kasvis Galleria Oy
2008: Bavaroisetangot, Kasvis Galleria Oy
Aiheesta muualla

Elintarviketeollisuusliiton kotisivut
Voiöljy

Lämmintä voiöljyä.
Voiöljy jähmettyy ja sameutuu jäähtyessään.
Voiöljy eli kirkastettu voi on voista erotettua sataprosenttista rasvaa. Voiöljyä ei tarvitse säilyttää viileässä ja se kestää kasviöljyjä paremmin kuumentamista.
Voiöljy valmistetaan kuumentamalla voita, kunnes sen sisältämä vesi haihtuu pois ja voin proteiinit, laktoosi ja mahdollinen maitohappo erottuvat seoksen ylä- ja alafaasiin. Pinnalle muodostunut laktoosipitoinen vaahto kuoritaan pois, minkä jälkeen lämpimänä kirkas voiöljy kaadetaan uuteen astiaan ilman pohjasakkaa. Sen jälkeen menettely uusitaan vielä kertaalleen.
Voiöljy eroaa pidempään kuumennetusta gheestä siten, että siitä puuttuu voin karamellisoituneiden ainesosien antama toffeenmaku.
Tōgō Heihachirō

| Tōgō Heihachirō> 東郷平八郎 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1848  Kagoshima, Japani
Kuollut: 30. toukokuuta 1934 (86 vuotta)  Tokio, Japani
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Japanin keisarikunta
Palvelusvuodet:  1863–1913
Taistelut ja sodat:  Boshin-sota I Kiinan–Japanin sota Boksarikapina Venäjän–Japanin sota
Sotilasarvo:   suuramiraali
Tōgō Heihachirō (jap. 東郷平八郎, 27. tammikuuta 1848 Kagoshima – 30. toukokuuta 1934 Tokio) oli japanilainen laivastoamiraali, joka johti Japanin laivaston voittoon vuosien 1904–1905 Venäjän–Japanin sodassa. Hän saavutti murskavoiton vuoden 1905 Tsushiman meritaistelussa käyttämällä uudenlaista taistelutaktiikkaa.
Varhaiset vaiheet

Tōgōn isä oli Kagoshiman klaaniin kuulunut samurai, joka toimi Satsuman provinssissa korkeissa viroissa paikallisen daimyōn Shimazu Nariakiran palveluksessa. Hänen äitinsä oli samaan klaaniin kuulunut aatelinen. Tōgōn alkuperäinen etunimi oli Nakagoro, mutta samurai-perinteen mukaan hän valitsi 13-vuotiaana uuden nimen, Heihachirō. Hän sai samurain pojalle tyypillisen soturin kasvatuksen. Hän osallistui 15-vuotiaana vuonna 1863 Kagoshiman puolustukseen brittilaivaston pommitusta vastaan ja liittyi hieman myöhemmin Shimazun rakennuttamaan yksityiseen Satsuman laivastoon. Vuosien 1868–1869 Boshin-sodassa Tōgō palveli sotalaiva Kasugalla keisaria tukeneiden joukkojen puolella. Meiji-restauraation jälkeen hän liittyi uuteen keisarilliseen laivastoon.
Tōgō lähetettiin vuonna 1871 yhtenä kahdestatoista japanilaisesta merikadetista Isoon-Britanniaan, jossa hän opiskeli seitsemän vuotta Lontoon Thames Nautical Training College -laivastokoulussa. Hän purjehti HMS Hampshirella maailman ympäri, opiskeli matematiikkaa Cambridgen yliopistossa ja sai valvoa brittiläiseltä telakalta Japaniin tilattujen panssarilaivojen rakentamista. Palattuaan kotimaahan vuonna 1878 Tōgō sai aliluutnantin arvon, mistä hän yleni komentajakapteeniksi 1879, komentajaksi 1885 ja kommodoriksi 1886. Englannissa saamansa koulutuksen ansiosta hänet määrättiin valvomaan japanilaisten merikadettien koulutusta uusissa Tokion ja Tsukijin laivastokouluissa. Hän palveli vuodesta 1883 eri alusten päällikkönä ja hänet määrättiin useasti yhdysupseeriksi tai tarkkailijaksi länsivaltojen laivastoihin.
Myöhempi ura

Tōgō toimi Japanin merivoimien pääesikunnan päällikkönä joulukuusta 1905 joulukuuhun 1909. Hänet nimitettiin myös keisarillisen sotaneuvoston jäseneksi. Hänet kutsuttiin brittiläisen ansioritarikunnan jäseneksi. Japanissa hän sai vuonna 1911 kreivin (hakushaku) arvon ja 1913 laivastoamiraalin (gensui) sotilasarvon. Vuosina 1914–1924 Tōgō johti kruununprinssi Hirohiton kasvatusta. Hän matkusti yhdessä Hirohiton kanssa ja varjeli tätä. Hirohiton noustua valtaistuimelle vuonna 1926 Tōgō vetäytyi tehtävistään.
Tsushiman taistelun 29-vuotispäivänä 28. toukokuuta 1934 keisari antoi hänelle markiisin (kōshaku) aatelisarvon. Tōgō kuoli kaksi päivää myöhemmin 86-vuotiaana.
Yksityiselämä

Tōgōn vaimo Tetsuko kuoli puoli vuotta hänen jälkeensä. Heillä oli kaksi poikaa ja yksi tytär.
Tōgōn kerrotaan olleen hyvin vaatimaton huolimatta kaikesta nauttimastaan arvostuksesta ja palkinnoistaan. Erään kertoman mukaan Tōgō esti rahankeräyksen, jonka tarkoituksena oli lahjoittaa hänelle 100 000 jeniä. Hänen kerrotaan myös sanoneen itseään esittävästä valokuvasta: ”olen järkyttynyt siitä, että ihmiset tuhlaavat rahaa näin typerän miehen muotokuvaan”.
Muistaminen

Venäjän–Japanin sotaan liittyvistä henkilöistä Tōgō on kenraali Maresuke Nogin ohella nyky-Japanissa tunnetuin isänmaallisen sankarinpalvonnan kohde. Tōgōn muistoksi Tokion Harajukuun perustettiin vuonna 1940 šintolainen pyhäkkö Tōgō-jinja. Se tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa, mutta rakennettiin uudelleen vuonna 1964. Tōgōlla on näköispatsas Yokosukassa, jossa hänen lippulaivansa Mikasa on nykyään museolaivana.
Näyttelijä Toshirō Mifune esitti Tōgōa historiallisessa sotaelokuvassa Nihonkai daikaisen (1969).
Suomen Tokion-suurlähetystön osallistuminen Tōgōn kuoleman 50-vuotismuistojuhlaan vuonna 1984 aiheutti pienen ulkopoliittisen välikohtauksen, kun Neuvostoliitto tuomitsi tilaisuuden japanilaisen imperialismin kunnioittamisena. Suurlähettiläs Pauli Opas jätti osallistumatta tilaisuuteen, johon lähetettiin vain alempi virkamies. Noihin aikoihin suomalainen Pyynikki-panimo markkinoi Amiraali-merkkistä olutta, jonka etiketeissä oli tunnettujen historiallisten amiraalien kuvia, yhtenä amiraali Tōgō.
Kunnianosoituksia > Japanilaiset

Krysanteemiritarikunta (Japani)
Nousevan auringon ritarikunta (Japani, 1902)
Kultaisen haukan ritarikunta (Japani)
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Ansioritarikunta (Iso-Britannia, 1902)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tōgō Heihachirō Wikimedia Commonsissa
Togo, Tsushiman sankari kuollut, Hakkapeliitta, 05.06.1934, nro 23, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Giulio Marchetti Ferrante : Japanin tarukauden viimeinen sankari Heihatshiro Togo, Helsingin Sanomat, 15.07.1934, nro 186, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nuoruudenkuva Tōgōsta.
Tōgō lippulaivansa Mikasan komentosillalla, Tōjō Shōtarōn historiamaalaus vuodelta 1906.
Tōgōn patsas (vas.) ja hänen museoitu lippulaivansa Mikasa Yokosukassa.
Voivyv kodźuv

Voivyv kodźuv (komiksi Войвыв кодзув, ”Pohjantähti”) on Syktyvkarissa Komin tasavallassa ilmestyvä kominkielinen kirjallisuus- ja kulttuurilehti.
Lehti on perustettu vuonna 1926 nimellä Ordym (”Polku”). Vuonna 1931 se sai nimen Udarńik (”Iskuri”). Toisen maailmansodan aiheuttaman keskeytyksen jälkeen se alkoi ilmestyä uudelleen nykyisellä nimellä vuonna 1946.
Kerran kuukaudessa ilmestyvän lehden julkaisijoina toimivat Komin tasavallan lehdistö- ja joukkotiedotusvälinevirasto sekä tasavallan kirjailijaliitto. Lehti julkaisee kominkielisiä runoja, proosaa ja näytelmiä, kirjallisuutta ja kulttuuria käsitteleviä artikkeleita sekä suomalais-ugrilaisten kirjailijoiden teosten käännöksiä. Vuonna 1971 lehden painos oli 5 000 kappaletta, nykyään alle tuhat. Päätoimittaja on Mihail Jelkin.
Vojakkala

Vojakkala voi tarkoittaa seuraavia:
Vojakkala, kylä Lopella
Vojakkala, kylä Torniossa
Vojakkala, pientaajama Haaparannalla
Vuoristojärvi (Churberg)

| Vuoristojärvi |
| --- | --- |

Nimi:  Vuoristojärvi
Tekijä:  Fanny Churberg
Valmistumisvuosi:  1872
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  46,50  cm
Leveys:  66,00  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneum
Vuoristojärvi on suomalaisen taiteilijan Fanny Churbergin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1872. Työ hankittiin Ateneumin taidemuseon kokoelmiin vuonna 1995, joihin se nykyäänkin kuuluu. Kooltaan työ on 46,5×66 cm.
Vuoristojärvi kuuluu Fanny Churbergin varhaistuotantoon. Hänelle tyypillinen suorasukaisuus tulee ilmi tässäkin teoksessa, jossa valaistu vuorenhuippu ja tumma rinne puronuomineen ovat keskiössä. Horisontin Churberg nostaa korkealle ja oman mielenkiintonsa maalaukseen luo vuoristojärveä esittävä tummansininen kaistale maalauskankaan alalaidassa sekä rantaviivan vaalea korostus.
Tarkkaan ei tiedetä maalasiko Churberg maalauksen jonkin toisen taiteilijan teoksen pohjalta vai syntyikö se hänen toukokuussa 1872 Erlangeniin ja Nürnbergiin tekemänsä matkan inspiroimana. Ei ole tietoa luonnosteliko hän tuolla matkalla lumipeitteisiä vuoria. Joka tapauksessa aihe oli tuolloin hyvin ”düsseldorfilainen” eli tavallinen tuohon aikaan. Vuoristojärvi-työn ei tiedetä olleen näytteillä Suomessa ennen kuin se saapui Ateneumin kokoelmiin Saksasta.
Aiheesta muualla

Suomen Kansallisgallerian Ateneumin kokoelmat: Vuoristojärvi.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Videopelivuosi 1993

Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1993 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Tapahtumat

Edge-lehti perustetaan.
Spectrum HoloByte ostaa MicroProsen.
Tapahtumat > Uusia yhtiöitä

Take-Two Interactive perustetaan.
Laitteistojulkaisuja > Kolikkopelit

Sega julkaisee Sega Model 2 -alustan.
Laitteistojulkaisuja > Pelikonsolit

3DO Interactive Multiplayer julkaistaan.
Commodore julkaisee Amiga CD32 -pelikonsolin.
Atari julkaisee Atari Jaguarin.
Fujitsu julkaisee FM Towns Marty -pelikonsolin.
Huomattavat julkaisut

Cannon Fodder
Doom
Gabriel Knight: Sins of the Fathers
Master of Orion
Mega Man X
Myst
Virtua Fighter
Sonic CD
Stardust
Vierumäen taistelu

Vierumäen taistelu oli Suomen sisällissodan taistelu, joka käytiin Heinolan Vierumäen kylässä 20.–21. huhtikuuta 1918. Asikkalasta ja Heinolasta vetäytyneet punaiset kohtasivat Vierunkankaalla sijaitsevassa maantieristeyksessä valkoisten joukot, jotka yrittivät estää heidän etenemisensä. Punaiset onnistuivat lopulta tekemään läpimurron ja jatkamaan itään kohti Vuolenkoskea.
Punaisten perääntyminen Vierumäelle

17.–18 huhtikuuta käydyn Anianpellon taistelun aikana valkoisten majuri Hans Kalm pyysi Savon ryhmän komentajaa eversti Alexander Tunzelman von Adlerflugia lähettämään joukkoja sulkemaan punaisten pakoreitti Asikkalan itäpuolelle Vesivehmaankankaalle. Punaiset kuitenkin saivat aikeista vihiä ja lähettivät 18. huhtikuuta Kalkkisista liikkeelle lähteneitä valkoisia vastaan noin 150 miehen osaston. Matkalla kohtaamansa vastarinnan vuoksi kapteeni Kustaa Tapolan johtama valkoisten komppania ehti Asikkalan ja Vierumäen väliselle maantielle, vasta kun perääntyvät punaiset olivat jo ehtineet ohittaa Kalkkisiin johtavan maantien risteyksen.
Tapolan komppania kohtasi Asikkalasta saapuneen Kalmin johtaman osaston. Joukkojen oli tarkoitus yhdistyä ja vallata Vierumäki, mikä puolestaan pakottaisi punaiset luopumaan Heinolasta. Kalm kuitenkin sai tietoonsa, että saksalaiset olivat edenneet Lahteen, ja lähti vastaanottamaan heitä. Näin Tapola aloitti 20. huhtikuuta etenemisen Vesivehmaalta Vierumäelle kahden komppanian voimin ilman Kalmin apua. Yhteensä hänen komennossaan oli noin 430 miestä.
Ensimmäiset punaiset olivat jo noin neljän kilometrin päässä Muttalan talon luona, josta ne kuitenkin vetäytyivät nopeasti parin kilometrin päähän Urajärvelle. Punaiset olivat asemissa Kirilänmäellä, josta he konekivääreillään tulittivat lännestä edenneitä valkoisia. Punaiset perääntyivät kylästä puolentoista tunnin taistelun jälkeen, menetettyään sitä ennen yhden komppanianpäällikön kaatuneena. Tämän jälkeen osapuolet kohtasivat seuraavan kerran seitsemän kilometrin päässä Härkälässä, jossa noin 200 punaista yllätti rynnäköllään valkoisten marssikolonnan.
Taistelu Vierumäellä

Varsinainen taistelu käytiin noin kilometrin päässä Härkälästä Asikkalan–Vuolenkosken ja Lahden–Heinolan maanteiden risteyksessä, jonka ympäristöön valkoiset levittäytyivät Lähteen ja Huvisen talojen välille estämään punaisten etenemisen itää kohti. Alueelle tuli perääntyviä punaisia lähinnä pohjoisesta Heinolan suunnasta, mutta myös etelästä Lahdesta, jossa taistelu oli käynnistynyt 19. huhtikuuta. Heinolan evakuointi oli aloitettu samana päivänä, ja vuorokautta myöhemmin kaupunki oli tyhjä punaisista. Yhteensä Vierumäelle kerääntyi noin 1 500–2 000 punaista, joita johti Heinolan rintamapäällikkö Hannes Järvimäki. Punaisilla oli käytössään neljä tykkiä ja kahdeksan konekivääriä.
Iltapäivällä alkanut taistelu jatkui myös pimeän tullen, jolloin sitä ammusten loputtua käytiin lähitaisteluna puukoin ja pistimin. Lopulta punaiset onnistuivat murtautumaan läpi ja pääsivät yön pimeydessä jatkamaan itään kohti Vuolenkoskea. Valkoiset olivat hälyttäneet apuun Lahdessa olleen Kalmin komppanian, mutta se ei ehtinyt paikalle ajoissa.
24. huhtikuuta Lahden Uudestakylästä perääntyi Vierumäen ja Vuolenkosken välillä sijaitsevaan Järvisen kylään 400:n pakoreittiä etsineen punaisen joukko, jonka kanssa Lahdesta eurannut Kalmin komppania otti yhteen. Punaiset pitivät Vuolenkoskea hallussaan runsaan viikon ajan ja jatkoivat perääntymistään Kymijoen ylitse, kunnes 29. huhtikuuta valkoiset valtasivat kylän.