stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjastonpuisto
Veistoksia ja muistomerkkejä

Wäinö Aaltonen: Aleksis Kiven muistomerkki Runoilija ja muusa (1928)
Jussi Mäntynen: Joutsenet (1938)
Suomen ensimmäisen paperitehtaan muistomerkki (1976)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirjastonpuisto Wikimedia Commonsissa
Kirjastotalo ja puisto noin vuonna 1927.
Vanha kirkko ja tapuli Keskustorin puolelta kuvattuna.
Mati Puhm

| Mati Puhm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1962 (ikä 62–63) Paide, Viro
Kansalaisuus:  virolainen
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: viro
Tuotannon kieli: viro
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mati Puhm (s. 1962 Paide, Viro) on virolainen runoilija.
Puhm on opiskellut Tallinnan teknillisessä korkeakoulussa ja työskentelee Läänemaan maakuntakirjastossa.
Merja Aho kuvaa artikkelissaan, että runoilijana Puhm poikkeaa nykyvirtauksista ja kytkeytyy pikemminkin aikoihin, jolloin runous oli yhtä kuin kauneus. Ahon mukaan linja vaatii rohkeutta:
»Vaatii nykypäivänä rohkeutta kirjoittaa ja julkaista runoja, joiden aiheina ovat rakkaus, sydämen tuska, ihminen pienenä murusena maailman rattaissa.»
Teokset

Südasünd, Haapsalu: Humanist, 2002 ISBN 9985786807
Armuand, Haapsalu: Valcast, 2005 ISBN 9949108233
Laulud, Haapsalu: Valcast, 2007 ISBN 9789949150472
Puhas laul, Haapsalu: Carp Stuudio, 2010 ISBN 9789949213795
Hans Hellmut Kirst

| Hans Hellmut Kirst |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. joulukuuta 1914 Osterode, Itä-Preussi  (nyk. Puolaa)
Kuollut: 23. helmikuuta 1989 Werdum, Itä-Friisia, Saksa
Kansalaisuus:  saksalainen
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Esikoisteos:  Wir nannten ihn Galgenstrick, 1950
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hans Hellmut Kirst (5. joulukuuta 1914 Osterode, Itä-Preussi, Saksa (nyk. Puolaa) – 23. helmikuuta 1989 Werdum, Itä-Friisia, Saksan liittotasavalta) oli saksalainen menestyskirjailija ja vuosina 1933–1945 ammattisotilas.. Kirst kirjoitti lähes 60 romaania, joista hänet nosti kansainväliseen menestykseen ja Saksan kirjailijoiden eturiviin romaanitrilogia 08/15.
Toisen maailmansodan jälkeen Kirst työskenteli sekalaisissa ammateissa ennen menestysteoksensa 08/15 ilmestymistä. Hänen romaaninsa ovat lähinnä viihdettä, mutta niissä on myös kriittistä sisältöä.
Romaanitrilogian 08/15 pohjalta on Paul May ohjannut elokuvatrilogian 08/15 (1954, 1955). Myös Kenraalien yöstä on valmistunut elokuva, Anatole Litvakin ohjaama Kenraalien yö (1967).
Suomennetut teokset

Kapina pienessä kaupungissa: romaani, alkuteos: Aufruhr in einer kleinen Stadt, suom. Lauri Hirvensalo. WSOY, 1954.
08/15: romaani, alkuteos:Null-acht fünfzehn in der Kaserne, suom. Pauli Murros. Kustannustalo, 1957. 2. p. Tammi, 1978 ISBN 951-30-4296-0
Kukaan ei pelastu: selonteko Euroopan viimeisistä päivistä, alkuteos: Keiner kommt davon : Bericht von den letzten Tagen Europas, suom. Aarno Peromies. Karisto, 1960. 2. p. 1987. ISBN 951-23-2460-1
Kenraalien yö, alkuteos: Die Nacht der Generale, suom. Esa Adrian. Tammi, 1964.
08/15 tänään,08/15 heute suom. Esa Adrian. Tammi, 1965.
Sotilaiden kapina: romaani heinäkuun 20. päivästä 1944, alkuteos: Aufstand der Soldaten, suom. Esa Adrian. Tammi, 1966.
Pitkien puukkojen yöt, alkuteos: Die Nächte der langen Messer, suom. Oili Suominen. Tammi, 1976 ISBN 951-30-3666-9
08/15 sodassa, alkuteos: 08/15 im Krieg, suom. Väinö J. Tervaskari. 1979 ISBN 951-30-4321-5
Psykoanalyysi Suomessa

Psykoanalyysin perustajan Sigmund Freudin nimi saapui Suomen tieteelliseen ja filosofiseen keskusteluun 1910-luvulla. Ensimmäinen suomalainen psykoanalyytikko oli tamperelainen Yrjö Kulovesi 1920–30-luvulla. Hän julkaisi ensimmäisen kirjamuotoisen teoksen psykoanalyysista vuonna 1933. Ensimmäiset Freud-suomennokset tehtiin 1950-luvulla ja 1950–60-luvuilla perustettiin suomalaisten analyyttikkojen yhdistykset Suomen Psykoanalyyttinen Yhdistys ja Therapeia-säätiö.
Psykoanalyysin soveltajia

Jukka Relander
Juha Siltala
Dan Steinbock
Jouko Tyyri
Susanna Välimäki
Kirjallisuutta

Ihanus, Juhani: Vastaanottoja. Therapeia 40 vuotta. Helsinki: Therapeia-säätiö, 2000. ISBN 951-97393-2-7.
Laine, Aira — Parland, Helena — Roos, Esa (toim.) 1997: Psykoanalyysin uranuurtajat Suomessa. Helsinki: Suomen Psykoanalyyttinen Yhdistys, Helsinki. ISBN 952-90-8961-9.
Aiheesta muualla

Suomen Psykoanalyyttinen Yhdistys.
Therapeia-säätiö.
Psykoanalyysin viimeinen vuosisata. M.O.T., Yle 19.10.1998.
Filosofi Rolf Lagerborg oli ensimmäisiä suomalaisia, jotka sovelsivat psykoanalyysia taiteidentutkimukseen.
Psykosynteesi

Psykosynteesi on italialaisen lääkärin ja psykoanalyytikon Roberto Assagiolin kehittämä ihmisen kehittymiseen ja henkiseen kasvuun keskittyvä kokonaisvaltainen psykologian muoto ja osa transpersonaalisen psykologian koulukuntaa. Psykosynteesin mukaan ihminen on holistinen kokonaisuus, jossa sielu, keho, tunteet ja mieli ovat läheisessä vuorovaikutuksessa keskenään. Psykosynteesi keskittyy siihen, mikä ihmisessä on tervettä ja pyrkii vahvistamaan sitä. Keskeinen käsite psykosynteesissä on oma tahto, sen löytyminen ja sen ohjauksessa eläminen.
Psykosynteesi – sielun psykologiaa

1900-luvun alussa italialaislääkäri Roberto Assagioli (1888-1974) loi perustan psykosynteesille.  Hän otti vaikutteita psykoanalyysistä, lääketieteestä, filosofiasta, uskonnoista ja nykytieteestä.
Painopisteenä voimavarat

Psykosynteesi keskittyy siihen,  mikä jokaisessa yksilössä on tervettä. Psykosynteesi keskittyy ihmisessä oleviin voimavaroihin ja kasvun mahdollisuuteen. Tahto on psykosynteesin keskeinen käsite.
Käytännönläheistä psykologiaa

Psykosynteesi on käytännönläheistä psykologiaa.  Roberto Assagioli kehitti erilaisia käytännöllisiä työskentelytekniikoita, muun muassa ohjatut meditaatiot, symbolityöskentely, luova maalaaminen ja piirtäminen sekä kehon liike.
Italian Firenzessä toimii Instituto de Psicosintesi Dr Piero Ferruccin johdolla. Muualla muun muassa The Psychosynthesis & Education Trust (perustettu 1965, Britannia), Institute of Psychosynthesis (1986, Uusi-Seelanti) ja The Association for the Advancement of Psychosynthesis (AAP) (1995, Yhdysvallat) sekä Suomessa Suomen Psykosynteesiyhdistys ry (2011, Helsinki).
Kirjallisuutta

Psychosynthesis: A Collection of Basic Writings by Roberto Assagioli (1965, ISBN 0-9678570-0-7)
The Act of Will by Roberto Assagioli (1973, ISBN 0-670-10309-8)
Transpersonal Development: The Dimension Beyond Psychosynthesis by Roberto Assagioli (1993 - posthumously, ISBN 1-85538-291-1)
WHAT WE MAY BE: The Vision and Techniques of Psychosynthesis by Piero Ferrucci (1982, ISBN 978-0-87477-192-3)
INEVITABLE GRACE by Piero Ferrucci (1990, ISBN 978-0-87477-550-1)
WHAT OUR CHILDREN TEACH US by Piero Ferrucci (1997, ISBN 978-88-04-43223-4)
THE POWER OF KINDNESS by Piero Ferrucci (2007, ISBN 978-1-58542-588-4)
BEAUTY AND THE SOUL by Piero Ferrucci (2010, ISBN 978-1-58542-833-5)
YOUR INNER WILL by Piero Ferrucci (2014, ISBN 978-0-399-17184-0)
The Primal Wound, a transpersonal view of trauma, addiction and growth by John Firman and Ann Gila (1997, ISBN 0-7914-3293-9)
A Psychotherapy of Love, Psychosynthesis in Practise by John Firman and Ann Gila (2010, ISBN 978-1-4384-3091-1)
Psychosynthesis – A Psychology of the Spirit by John Firman and Ann Gila (2002, ISBN 0-7914-5533-5)
Virtaus ja vastavirta,  Carita Hellsten (2007,  ISBN 9789516075535)
Puhtaantunnonvala

Puhtaantunnonvala on Suomessa 1615–1972 käytössä ollut oikeuden edessä annettu juhlallinen vakuutus, jonka avulla asianosainen vakuutti käyvänsä oikeutta tai hakevansa muutosta vilpittömässä mielessä. Vala pyrki estämään asianosaista  käymästä oikeutta vääräksi tietämässään asiassa ja tuottamasta haittaa tai vahinkoa vastapuolelle. Voimassaolonsa loppuaikoina puhtaantunnonvalaa käytettiin vain tuomionpurkumenettelyssä ja lain muilla määräyksillä katsottiin olevan vain historiallista merkitystä.
Puhtaantunnonvalasta säädettiin oikeudenkäymiskaaressa (14:9–10). Sen mukaan riitaiset asianosaiset eivät saaneet alioikeudessa valaa toisiltaan vaatia. Sen sijaan hovioikeus sai vaatia valaa, jos totuutta ei muutoin saatu esiin. Jos riitapuoli ei tahtonut tai voinut valaa vannoa, menetti hän oikeutensa asiassa. Rikosasiassa puhtaantunnonvalaa ei saanut vaatia. Pykälät muutettiin lailla 21/1972, joka tuli voimaan huhtikuun alussa 1972.
Vuoden 1734 lain vuoden 1759 suomennoksessa puhtaantunnonvalaa nimitettiin wääryttelemys-walaksi.
Puhtaantunnonvala

Minä N. N. vannon Jumalan ja hänen pyhän evankeliuminsa kautta, etten minä muuta tiedä enkä ymmärrä kuin että minulla on oikea asia ja että sitä en aja vihasta enkä ilkeydestä; etten myöskään tieteni käytä mitään valhetta tahi kavaluutta, en koeta aikaa viivyttää, en asiaa hämmentää enkä mitään salata, joka sille on oikeaksi valaistukseksi, vaan että annan sen kaiken rehellisesti ilmi, niin totta kuin Jumala minua auttakoon ruumiin ja hengen puolesta.
Puhelin (ooppera)

Puhelin (engl. The Telephone, or L’Amour à trois) on Gian Carlo Menottin säveltämä yksinäytöksinen koominen ooppera. Se esitettiin ensimmäistä kertaa New Yorkin Heckscher Theatressa 18. helmikuuta 1947. Oopperan libretto on säveltäjän omaa käsialaa.
Teoksen kesto on noin 20 minuuttia.
Roolit

Lucy (sopraano)
Ben (baritoni)
Orkesterin kokoonpano

huilu
oboe
klarinetti
fagotti
käyrätorvi
trumpetti
lyömäsoittimet
piano
jouset
Kirjokehrääjä

| Kirjokehrääjä |
| --- | --- |
 Kirjokehrääjänaaras
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Kirjokehrääjät Endromidae  Meyrick, 1895
Suku::  Endromis
Laji::  versicolora
Kaksiosainen nimi
 Endromis versicolora  Linnaeus, 1758 

Katso myös
   Kirjokehrääjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirjokehrääjä (Endromis versicolora) on keskikokoinen perhoslaji ja kirjokehrääjien heimon (Endromidae) ainoa laji. Se lukeutuu kevään ensimmäisiin perhosiin.
Koko ja ulkonäkö

Kirjokehrääjä on kookas perhonen, jonka siipiväli on 56–85 mm, ja naaraat ovat huomattavasti koiraita kookkaampia. Aikuiset yksilöt ovat yleisväritykseltään ruskeankirjavia, ja niiden ruumis on harmahtavan (naaras) tai oranssinsävyisen (koiras) karvan peitossa. Etusiivet ovat ruskean ja valkoisen kirjomat, takasiivet naarailla vaaleat ja koirailla voimakkaan ruskeanoranssit.
Toukka on vihreä, mustapilkkuinen ja valkeiden vinoviivojen kuvioima. Ennen koteloitumista toukka muuttuu punertavaksi.
Levinneisyys ja lentoaika

Kirjokehrääjä esiintyy lähes koko Euroopassa ja levinneisyysalue jatkuu pitkälle Itä-Aasiaan. Lisäksi laji on levinnyt ihmisen toimimnan välityksellä pienelle alueelle Argentiinaan. Suomessa lajia tavataan Keski-Lappiin asti. Kirjokehrääjän esiintymisessä esiintyy jaksollisuutta siten, että Keski- ja Itä-Suomessa perhonen on yleinen parittomina vuosina kun pohjoisempana kanta on runsain parillisina vuosina. Lajin lentoaika Suomessa alkaa huhtikuun loppupuolelta ja jatkuu toukokuun loppuun. Etelämpänä Euroopassa lentoaika on varhaisempi.
Elinympäristö ja elintavat

Kirjokehrääjä elää koivua kasvavissa ympäristöissä. Koirasperhoset lentävät heittelehtivästi sekä yöllä että päivällä etsimässä naaraita, jotka ne paikallistavat naarasperhosen erittämien feromonien avulla. Naaraat lepäävät päivisin ja lähtevät lentoon vasta yöllä. Kirjokehrääjät saattavat lentää kirkkaiden valojen luokse, mutta naaraita on valolle tulevista yksilöistä vain 2–5 prosenttia.
Naaras munii noin 250 munaa puiden rungoille muutaman metrin korkeudelle ja kuolee heti saatuaan munimisen päätökseen. Toukat kuoriutuvat säästä riippuen 14–35 vuorokauden kuluttua ja elävät aluksi ryhmissä. Ryhmään kuuluvien toukkien päivärytmi ja liikkuminen on sykronista. Likimain toukkavaiheen puolivälistä lähtien toukat elävät yksin ja ovat täysikasvuisia elokuun alkupuolella. Toukka koteloituu maanpinnalle tai heti pinnan alle kovan, ruskean kotelokopan sisään. Laji talvehtii kotelona ja kotelovaihe voi kestää useamman vuoden. Muutamaa päivää ennen aikuisen perhosen kuoriutumista kotelo tunkeutuu ulos kotelokopasta.
Ravinto

Toukka syö koivujen (Betula) lehtiä, mutta myös lepät (Alnus) ja lehmukset (Tilia) kelpaavat. Aikuinen yksilö ei syö mitään ja sen imukärsäkin on surkastunut.
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Kirjokehrääjä
Laji.fi: Kirjokehrääjä (Endromis versicolora)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
UK Moths: Kentish Glory (englanniksi)
Lepidoptera.dk: Endromis versicolora (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Endromis versicolora (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q582500  BioLib: 51133  BOLD: 86563  CoL: 39SR7  EPPO: ENDMVE  EUNIS: 306784  Fauna Europaea: 443595  Fauna Europaea (new): 51975661-8e33-4c03-80d4-b3f333941159  GBIF: 1861395  iNaturalist: 128214  IRMNG: 10331124  LepIndex: 74970  LoB: 6210  MaBENA: EndrVers  NBN: NBNSYS0000005716  NCBI: 119269  Observation.org: 1640  Open Tree of Life: 130613  Laji.fi: MX.61445 
Kirjokehrääjäkoiras
Heikki Kirkinen

Heikki Kirkinen luennoimassa Jyväskylän yliopiston päärakennuksen luentosalissa 1960-luvulla.
Heikki Kirkinen (22. syyskuuta 1927 Kuusjärvi – 9. tammikuuta 2018) oli Itä-Suomen yliopiston (Joensuu) historian professori. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1949 Joensuun lyseosta,  valmistui filosofian kandidaatiksi 1952, lisensiaatiksi 1958 ja tohtoriksi 1961 Helsingin yliopistosta.
Hän toimi Joensuun yliopiston rehtorina 1971–1981 sekä Sorbonnen yliopiston suomen kielen, kirjallisuuden ja kulttuurin vierailevana professorina 1966–1970.
Kirkinen ansioitui Karjalan historian ja karjalaisen identiteetin tutkijana. Hänen harrastuksiinsa kuului musiikki; hän on muun muassa opiskellut musiikkitiedettä sekä säveltänyt.
Luottamustehtäviä

Ortodoksisen kulttuurin säätiön valtuuskunnan varapuheenjohtaja (2003–)
Palkintoja, kunnianosoituksia

Joensuu-palkinto 1983
Valtion tiedonjulkistamispalkinto 1995
Aleksis Kiven Seuran Eskon puumerkki -palkinto 1997.
Karjalan Liiton Pro Carelia -mitali 2006
Teokset

Kirkinen, Heikki: Karjala idän kulttuuripiirissä: Bysantin ja Venäjän yhteyksistä keskiajan Karjalaan.  Historiallisia tutkimuksia. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1963.  ISSN 0073-2559
Kirkinen, Heikki: Karjala idän ja lännen välissä I: Venäjän Karjala renessanssiajalla (1478−1617).  Historiallisia tutkimuksia. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1970.  ISSN 0073-2559
Kirkinen, Heikki: Kehitysalue − kehitysmaa: laulu kotimaisesta kolonialismista.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1972.  ISBN 951-26-0093-5
Kirkinen, Heikki: Karjala idän ja lännen välissä II: Karjala taistelukenttänä.  Historiallisia tutkimuksia, 99. Joensuu:  Suomen Historiallinen Seura, 1976.  ISBN 951-9254-08-0
Kirkinen, Heikki: Uudistuva koulutus ja alueellinen tasa-arvo.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1977.  ISBN 951-26-1361-1
Kirkinen, Heikki: Karjalantalo: kuva Karjalan asumiskulttuurista.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1981.  ISBN 951-26-2143-6
Heikki Kirkinen, päätoim.: Venäjän ja Neuvostoliiton historia. Otava 1986 ISBN 951-1-08450-X
Kirkinen, Heikki: Bysantin perinne ja Suomi: kirjoituksia idän kirkon historiasta.  Joensuu:  Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1987.  ISBN 951-9071-87-3
Kirkinen, Heikki: Pohjois-Karjalan kalevalaisen perinteen juuret.  Tietolipas 108. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1988.  ISBN 951-717-506-X  ISSN 0562-6129
Kirkinen, Heikki: Historian rakenteet ja voimat: johdatus historianfilosofiaan.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1987.  ISBN 951-26-2793-0
Kirkinen, Heikki: Maakuntien Eurooppa ja Suomi.  Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-11671-1
Kirkinen, Heikki, Nevalainen, Pekka ja Sihvo, Hannes: Karjalan kansan historia.  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19204-X
Kirkinen, Heikki: Maakuntahallinto: kansanvallan uusi taso.  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-21293-8
Kirkinen, Heikki: Termiitti vai enkeli?: ajatuksia kulttuurievoluutiosta.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2002.  ISBN 951-717-506-X
Aiheesta muualla

Heikki Kirkisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Kisällilaulu

Kisällilaulu on päivänpolitiikkaan ja ajankohtaisiin uutistapahtumiin humoristisesti kantaa ottava kansanomainen pilkkalaulu. Kisällilaulujen suosio oli Suomessa suurimmillaan 1950-luvulla ja 1960-luvun alkupuolella.
Työväenliikkeen pienehköt yhteislaulua harrastaneet ryhmät esittivät kisällilauluja työväen- ja ammattiyhdistysliikkeen iltamissa sekä vaali- ja muissa tilaisuuksissa 1920-luvulta lähtien Ruotsista saatujen esikuvien mukaan. Kisälliryhmissä oli tavallisimmin 4−7 esiintyjää ja yksi ryhmän jäsen säesti laulut yleensä kitaralla tai harmonikalla. Työväenliikkeen kummallakin lohkolla − sosialidemokraattisella ja kommunistisella − kehittyi oma kisällilauluperinteensä; jälkimmäinen otti runsaasti vaikutteita Neuvostoliitosta. Kukin lauluryhmä pyrki sepittämään esittämiensä laulujen sanat itse, mutta joitakin tekstejä tilattiin muilta sanoittajilta. Muiden muassa Reino Helismaa kirjoitti ohjelmanumeroita useille kisälliryhmille. Sävelminä käytettiin tuttuja kansanlauluja ja iskelmiä. Kisällilauluihin kuuluivat erottamattomana osana laulajien tarkoin suunnitellut liikkeet ja eleet esityksen aikana.  Laulut ja niihin kuulunut liikehdintä harjoiteltiin huolellisesti ennen niiden esittämistä ja uusia lauluja tehtiin aina, kun Suomessa tai maailmalla tapahtui jotakin merkittävää. Taitavasti laaditut ja esitetyt kisällilaulut olivat työväen iltamien vetonauloja ja vaikuttivat yleisöön tehokkaammin kuin palopuheet. Koska kisällilaulut olivat tiiviisti sidoksissa ilmestymisaikansa tapahtumiin, useimmat niistä ovat jääneet unohduksiin.
Kisällilauluja esittäneitä, 1950- ja 1960-luvuilla toimineita lauluryhmiä olivat mm. taustaltaan kansandemokraattinen Hiilipojat sekä sosialidemokraattiset Kulosaaren Kisällittäret, Tapanilan Kisällit ja Valkeakosken Masit. Viimeksi mainitun ryhmän tunnetuin laulu lienee ollut Reino Helismaan erään kansanlaulun sävelmään kirjoittama Vihtori Torolainen. Sen aiheena oli V. J. Sukselaisen syrjäyttäminen Maalaisliiton puheenjohtajan paikalta ja Johannes Virolaisen valinta hänen seuraajakseen vuonna 1964.  Kisälliryhmien määrä oli suurimmillaan 1950-luvun alussa, jolloin niitä oli toiminnassa liki 700. Puolet lauluryhmistä toimi sosialidemokraattien ja toinen puoli kommunistien keskuudessa.
Kisällilaulut syrjäytyivät nousevan vasemmistoradikalismin myötä syntyneiden protestilaulujen tieltä 1960-luvun puolivälin aikoihin. Samoihin vuosiin ajoittui myös iltamakulttuurin hiipuminen television yleistymisen myötä. Työväenmusiikkia tutkineen Pekka Gronowin mukaan kisällilaulut olivat jo 1960-luvun lopulla miltei kuollut musiikin laji useimpien lauluryhmien lopetettua esiintymisensä.
Scandia-Musiikki julkaisi sosialidemokraattien piirissä sepitettyjä kisällilauluja sisältävän LP-levyn Kisällilauluja vuonna 1970.
Aiheesta muualla

Kulosaaren kisällittäret Helsingin osaston 50-vuotisjuhlissa 1956 (kuva) 1956. Posti- ja logistiikka-alan Unioni r.y: Helsingin Osasto. (suomeksi)
Kipparikvartetti

| Kipparikvartetti |
| --- | --- |
 Kipparikvartetti alkuperäisessä kokoonpanossaan vuonna 1952. Vasemmalta Kauko Käyhkö, Auvo Nuotio, Olavi Virta ja Teijo Joutsela.
Tiedot
Toiminnassa:  1950–1983
Tyylilaji:  laulu huumori
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Auvo Nuotio   Olavi Virta   Eero Väre   Teijo Joutsela   Kauko Käyhkö  
Levy-yhtiö:  Warner Music Finland  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kipparikvartetti oli Harry Bergströmin kokoama suomalainen lauluyhtye.
Historia > Ensimmäiset esiintymiset ja levytykset

Yhtye sai alkunsa vuonna 1950, kun neljää iskelmälaulajaa pyydettiin äänittämään elokuvassa Kaunis Veera eli ballaadi Saimaalta esiintyvien laivamiesten lauluosuudet. Tähän vaikutti elokuvaan musiikin säveltänyt Harry Bergström. Kyseessä oli vain normaali dubbaus-sessio, eikä kukaan ajatellut asiaa sen koommin. Elokuvan suuren suosion myötä katsojat alkoivat kuitenkin kysellä Kippareiden perään.
Aluksi miehet eivät olleet muiden kiireittensä vuoksi edes kovin innokkaita ryhtymään Kippareiksi, mutta lopulta suostuivat. Olavi Virralla oli oma orkesteri, omia levytyksiä ja ulkomaanmatkoja, Auvo Nuotio oli päätoimisesti työssä poliisina ja kuului sen lisäksi moneen kuoroon ja Kauko Käyhkö puolestaan työskenteli tiiviisti pari vuotta aikaisemmin perustetussa Radioteatterissa. Ainoa täysin vapaa ja valmis ryhtymään puuhaan oli Teijo Joutsela. Käyhkön mukaan idean Kipparikvartetista synnytti Kaunis Veera -elokuvan pääosassa esiintynyt Assi Nortia. Yhteistä kvartetin jäsenille oli, että kaikki olivat koulutuksen saaneita laulajia, toiset jopa ulkomailla opintojaan täydentäneitä, ja kaikilla oli takanaan jo pitkä ura ammattimuusikkoina.
Ensilevy Saimaan valssi tehtiin jo loppukesästä 1950. Ensiensiintyminen yleisön edessä tapahtui Karkkilan Pohjanpirtillä vasta 9. lokakuuta 1951, ja kvartetti sai heti suuren suosion. Helsingissä yhtye nähtiin ensi kertaa seuraavan vuoden helmikuussa; konsertti oli Kauppakorkeakoulun juhlasalissa 27. helmikuuta 1952. Pian joukko kiertelikin jo ahkerasti ympäri Suomea Olavi Virran yhtyeen kanssa, jolloin Virran yhtye säesti kvartetin esityksiä seuranneet tanssit. Myöhemmin tie vei myös Suomen rajojen ulkopuolelle.