stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kokkari

Kokkari oli kylä Korpiselän kunnan keskiosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kokkarin kyläkeskus sijaitsi Korpiselän kirkonkylästä Suojärvelle johtavan maantien varrella noin 15 kilometriä kirkonkylästä itään. Kokkarin naapurikyliä olivat lännessä Tšokki, pohjoisessa Tšikki, idässä Tolvajärvi ja etelässä Kilpijärvi. Kokkarin kylän itäpuolelta virtaa Volgajoki ja länsipuolelta Kilpijärvien laskujoki, jotka molemmat kuuluvat Vuoksen vesistön Pielisen reitin latvaosiin.
Kokkarissa sijaitsi yksi Korpiselän ortodoksisen seurakunnan tsasounista. Kokkarin tsasouna oli pyhitetty Jumalanäidin kuolonuneen nukkumisen muistolle. Tämä vaatimaton hirsirakennus vaurioitui talvisodassa ja on sittemmin tuhoutunut. Kokkarilla ja läheisellä Tšokin kylällä oli yhteinen hautausmaa.
Kokkarin kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1916 ja se toimi aluksi kunnan ostamassa maalaistalossa, kunnes oma koulutalo valmistui vuonna 1925.
Kokkarin ja Tšokin yhteinen maamiesseura perustettiin vuonna 1922. Oma seurojentalo valmistui vuonna 1936 ja sen rakennustarpeet lahjoitti Aunuksen Puuliike Oy. Talvisodan jälkeen talo jäi Neuvostoliiton puolelle ja kun Suomi valtasi kylän takaisin 1941, totesivat kyläläiset talon olevan huonossa kunnossa. Talon korjaustyöt valmistuivat juuri ennen uutta evakkotaivalta 1944.
Historia

Vanhin kirjallinen tieto Kokkarista on vuodelta 1500 olevasta Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa, jolloin Kokkarin kylässä mainitaan olleen neljä taloa. Lähes sata vuotta myöhemmin Ruotsin miehitysvallan aikaisessa verokirjassa 1580-luvulla mainitaan Ilomantsin pogostan Pälkjärven kappeliin kuuluvassa Kokkarin kylässä mainitaan olevan kaksi taloa. Stolbovan rauhan myötä Käkisalmen läänin alue siirtyi Ruotsille, jonka aloittaman luterilaistamisen vuoksi Kokkarista muutti 33 asukasta Venäjälle. Vuoden 1631 maakirja mainitsee kylässä olleen seitsemän taloa, mutta muuttoliike laski kylän talolukua ja vuonna 1651 oli kylässä enää neljä taloa.
Uudenkaupungin rauhassa 1721 Kokkari siirtyi Venäjälle. Vuonna 1764 kylässä mainitaa olleen kaksi kantataloa, mutta viljelmiä oli uudisasutusten myötä kaikkiaan 11. Oman kylän lisäksi kokkarilaiset asuttivat 1700-luvulla uudelleen Kilpijärven kylän, joka oli autioitunut. Isojako toimitettiin noin vuonna 1890.
Talvisodassa Neuvostoliitto ei vallannut Kokkaria, mutta 1940 Moskovan rauhanehtojen mukaan se oli luovutettava Neuvostoliitolle. Kokkarilaiset evakuoitiin jäljelle jääneeseen Suomeen. Jatkosodan alussa 1941 Kokkari vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät jälleenrakentamaan kotejaan, mutta 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen.
Kolera (ruoka)

Koleraa
Kolera (saks. Cholera) on Valais’n kantonissa, Sveitsissä suosittu ruokalaji, joka valmistetaan paistamalla perunoita, vihanneksia ja hedelmiä juuston kanssa torttua muistuttavaksi leivonnaiseksi.
Ruokalajin erikoinen nimi selittyy sen historialla. Kun seudulla riehui vuonna 1836 koleran aiheuttama epidemia, asukkaat joutuivat improvisoimaan uuden ruokalajin leivonnaisista ja mistä tahansa saatavilla olleesta ruoasta, koska normaali kaupankäynti oli keskeytynyt. Epidemian hellitettyä keittiömestarit jatkoivat reseptin käyttöä valmistaen paikallisista aineksista ruokaisaa torttua. Näin sai alkunsa alueella yhä edelleen suosittu ”kolera”-ruoka. Muualla Sveitsissä ruokalajia ei juuri tunneta.
Alun perin aineksina käytettiin omenoita, päärynöitä, perunoita, sipulia, purjoa, raclette-juustoa ja pekonia.
Kobrat

| Kobrat |
| --- | --- |
 Silmälasikäärme (Naja naja)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Myrkkytarhakäärmeet Elapidae
Suku::  Kobrat Naja  Laurenti, 1768
Katso myös
   Kobrat Wikispeciesissä   Kobrat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kobrat (Naja) on vaarallisten myrkkytarhakäärmeiden suku. Kobrille on tunnusomaista myrkyllisyys ja pienipäisyys. Ärsytettynä ne nostavat eturuumiinsa pystyyn ja levittävät niskan seudun levymäiseksi, kun etummaiset kylkiluut kohoavat sivullepäin. Kobria esiintyy Afrikassa, Lähi-idässä, Intiassa, Kaakkois-Aasiassa ja Indonesiassa.
Nimitykset

Kobra-sana tulee portugalin kielestä. 1500-luvun alussa Intiaan tulleet portugalilaiset kohtasivat käärmeen, jolle he antoivat nimen cobra de capello ’käärme, jolla on hattu’. Cobra de capello lainattiin sellaisenaan englantiin 1600-luvulla, ja vasta 1800-luvulla se lyhentyi muotoon cobra. Vastaava prosessi on tapahtunut myös espanjan, ranskan, saksan ja italian kielissä.
Laajasti käsitettynä kobra voi tarkoittaa mitä tahansa afrikkalaista tai aasialaista myrkkytarhakäärmettä, joka voi levittää niskansa ”hatuksi”. Tällaisia lajeja on monessa suvussa, mutta kaikkien varsinaisten kobrien katsotaan kuuluvan samaan Naja-sukuun. Suvun nimi tulee sanskritin sanasta naga, joka tarkoittaa käärmettä.
Naja-sukuun kuulumattomia lajeja, jotka silti voidaan laskea kobriksi, ovat esimerkiksi kuningaskobra (Ophiophagus hannah), rengaskaulakobra (Hemachatus haemachatus) ja puukobra (Pseudohaje goldii). Sen sijaan tarhakäärmeiden heimoon kuuluvaa valevesikobraa (Hydrodynastes gigas) ei pidetä kobrana.
Ulkonäkö ja koko

Kobrat näyttävät suurimman osan ajasta tavallisilta käärmeiltä, mutta häirittyinä niillä on kyky levittää niskan seutunsa hattumaisesti sivuille samalla kun ne kohottavat eturuumistaan. Litteä, levymäinen ”hattu” muodostuu, kun kylkiluut kääntyvät ulospäin ja pingottavat löysän ihon sivuille. Joillakin aasialaisilla lajeilla, kuten silmälasikäärmeellä eli intiankobralla (Naja naja) ja monokkelikobralla (Naja kaouthia), on niskassa lisäksi silmämäisiä kuvioita. Aasialaisten lajien ”hattu” on myös hieman suurempi kuin afrikkalaisten.
Kobrat ovat suhteellisen tanakoita käärmeitä. Ne ovat aikuisena yleensä 1–2 metrin pituisia. Afrikkalaiset lajit ovat keskimäärin pidempiä kuin aasialaiset, ja jotkut afrikkalaiset kobrat voivat kasvaa yli kolmimetrisiksi. Kobrien väritys on monimuotoista, ja se vaihtelee keltaisen, oliivinvihreän, ruskean ja harmaan sävyistä mustaan. Joillakin lajeilla on pilkkuja tai raitoja. Kobrien pää on varsin leveä ja litteä, mutta se ei erotu kovin huomattavasti ruumiista.
Silmälasikäärmeen (Naja naja) niskan kuvio
Kapinkobra (Naja nivea)
Naja nigricincta
Kiinankobra (Naja atra)
Levinneisyys ja elinympäristö

Kobrien levinneisyysalueeseen kuuluvat Afrikka, Arabian eteläosa ja osa Aasiaa, joka ulottuu Kaspianmereltä Intian niemimaan ja Kiinan kautta Filippiineille ja Pienille Sundasaarille. Kobrat ovat yleisimpiä avoimissa elinympäristöissä, kuten ruohomailla, pensaikoissa ja viljelyseuduilla, mutta niitä tavataan myös metsissä ja plantaaseilla. Joitakin lajeja tavataan erityisen usein ihmisasutuksen läheisyydessä ja kaupunkien laitamilla, ja ne voivat tulla myös sisään taloihin ja talleihin.
Elintavat ja käyttäytyminen

Viileämmillä seuduilla kobrat ovat päivä- ja hämäraktiivisia, mutta lämpimämmillä alueilla ne ovat aktiivisia myös öisin. Ne piilottelevat usein jyrsijöiden onkaloissa, ja jyrsijät ovatkin niiden pääravintoa. Kobrat syövät myös lintuja ja niiden munia, sammakkoeläimiä, liskoja ja kaloja sekä muita käärmeitä, myös omia lajitovereitaan. Ravinnon ollessa vähissä ne voivat saalistaa myös heinäsirkkoja ja muita suuria hyönteisiä.
Uhattuna kobra yrittää paeta, mutta jos se yllätetään tai ahdetaan nurkkaan, se yleensä kohottaa eturuumiinsa ja levittää niskansa varoitukseksi. Sen jälkeen se tekee usein varoitushyökkäyksiä suu kiinni, mutta toisaalta kobra voi joskus hyökätä edes levittämättä ensin niskaansa. Varoitusasennossa oleva kobra ylettyy hyökkäämään hieman nostetun eturuumiin pituutta kauemmas. Kun kobra puree, se ei yleensä päästä irti heti, vaan se pureutuu tiukasti kiinni ja ”pureskelee” uhriaan useita sekunteja valuttaakseen siihen runsaasti myrkkyä.
Jotkut kobralajit voivat puolustautua sylkemällä myrkkyä kohti uhkaajan silmiä. Myrkky voi lentää yli kahden metrin päähän. Silmiin joutuessaan se aiheuttaa tuskaa ja tilapäisen sokeutumisen, mutta jos silmiä ei hoideta kunnolla, ihminen voi sokeutua myös pysyvästi.
Luokittelu

Kobrien sukuun kuuluu 33 elossa olevaa ja viisi sukupuuttoon kuollutta lajia. Tunnustettujen lajien määrä on kasvanut uusien tutkimusten myötä. Esimerkiksi kaikkia Arabian ulkopuolella eläviä aasialaisia kobria pidettiin ennen 1990-lukua yhtenä lajina, silmälasikäärmeenä (Naja naja), mutta nykyään niiden katsotaan jakautuvan 11:een eri lajiin.
Jotkut nykyään Naja-sukuun luetuista lajeista on aiemmin sijoitettu muihin sukuihin. Raitavesikobra (Naja annulata) ja kongonvesikobra (Naja christyi) luettiin aiemmin erilliseen vesikobrien sukuun (Boulengerina), mutta 2000-luvulla niiden on todettu olevan osa kobrien sukua. Myös täpläkaivautujakobra (Naja multifasciata), joka aiemmin luettiin yksin sukuun Paranaja, on tuotu kobrien sukuun.
Geenianalyysien perusteella kobrien suku koostuu neljästä kladista, joita voidaan pitää kobrien alasukuina tai vaihtoehtoisesti omina sukuinaan. Nimialasuku Naja sisältää aasialaisia lajeja, joista suurin osa kykenee sylkemään myrkkyä. Toinen myrkkyä sylkevä alasuku on Afronaja, joka elää Afrikassa ja Arabian niemimaalla. Myös Uraeus-alasukua tavataan Afrikassa ja Arabiassa, mutta sen lajit eivät ruiskuta myrkkyä. Vesikobrat (Boulengerina) elävät vain Afrikassa eivätkä sylje myrkkyä.
Kobrien jako alasukuihin ja lajeihin:
Afronaja
†Naja antiqua
Naja ashei
†Naja depereti
†Naja iberica
Sylkeväruskeakobra (Naja katiensis)
Mosambikinkobra (Naja mossambica)
Naja nigricincta
Mustakaulakobra (Naja nigricollis)
Naja nubiae
Sylkeväpunakobra (Naja pallida)
†Naja robusta
Vesikobrat (Boulengerina )
Raitavesikobra (Naja annulata)
Kongonvesikobra (Naja christyi)
Metsäkobra (Naja melanoleuca , sensu lato)
Naja guineensis
Naja melanoleuca
Naja peroescobari
Naja savannula
Naja subfulva
Täpläkaivautujakobra (Naja multifasciata)
Naja nana
Naja
Kiinankobra (Naja atra)
Monokkelikobra (Naja kaouthia)
Naja manadalayensis
Silmälasikäärme (Naja naja)
Keskiaasiankobra (Naja oxiana)
Naja philippinensis
†Naja romani
Naja sagittifera
Naja samarensis
Sylkeväindokiinankobra (Naja siamensis)
Sylkeväeteläindonesiankobra (Naja sputatrix)
Sylkevämalaijinkobra (Naja sumatrana)
Uraeus
Naja anchietae
Juovakuonokobra (Naja annulifera)
Naja arabica
Egyptinkobra (Naja haje)
Kapinkobra (Naja nivea)
Naja senegalensis
Aku Ankan taskukirja

Aku Ankan taskukirjan ensimmäinen numero Mikki kiipelissä ilmestyi vuonna 1970.
Aku Ankan taskukirja on Suomessa vuodesta 1970 julkaistu, nykyään kerran kuukaudessa ilmestyvä taskukokoinen Disney-sarjakuvakirjasarja. Se on myös kaikkein vanhin edelleen alkuperäisellä nimellään ilmestyvä Disneyn sarjakuvajulkaisu Suomessa.
Kuukausittain ilmestyvien taskukirjojen lisäksi vuosittain ilmestyy 2–4 erikois- ja teemanumeroa. Kirjojen sarjakuvat ovat pääasiassa italialaista alkuperää. Tarinat ovat pääosin käännöksiä Italian Topolino-lehden sarjakuvista. Koko olemassaolonsa ajan Aku Ankan taskukirja on ollut erittäin suosittu julkaisu. Se on eräs Suomen myydyimpiä kuukausittain ilmestyviä julkaisuja. Nykyisin taskukirjoja voi lukea myös sähköisessä muodossa.
Historia

Vuonna 1957 Italiassa alettiin julkaista I Classici di Walt Disney -taskukirjoja, joihin oli koottu aiemmin Topolino-lehdessä julkaistuja sarjoja ja yhdistetty ne yhdeksi tarinaksi erikseen piirretyn kehyskertomuksen – ns. esinäytöksen –  avulla. Vuonna 1967 näitä taskukirjoja alettiin julkaista Saksassa nimellä Lustiges Taschenbuch, joista puolestaan suomalaiset Aku Ankan taskukirjat käännettiin.
Esinäytökset poistuivat taskukirjoista vähitellen 1980-luvulla, kun saksalaisten taskukirjojen sisältö alettiin koota useammasta italialaisesta taskukirjasta sekä suoraan Topolino-lehtien sarjoista. Esinäytökset palasivat taskukirjoihin uudelleen heinäkuun 2006 numerossa 319 (Miljoonakaappaus), joka oli samalla johdanto taskukirjan 320 ensimmäiseen tarinaan. Sen jälkeen esinäytöksiä on nähty kolmesti: numeroissa 354 (Pallo hallussa), 374 (Valiojoukko) ja 490 (Korpikuoro).
Vuodesta 1992 (numerosta 142) alkaen taskukirjat on käännetty suoraan alkuperäisistä tarinoista saksalaisten taskukirjojen sijaan. Suomalaiset taskukirjat olivat kuitenkin edelleen identtisiä saksalaisten ja muiden pohjoismaisten taskukirjojen kanssa vielä 2000-luvullakin, sillä kaikkien niiden sisältö valittiin Tanskassa Egmontin toimituksessa. 1990-luvulla taskukirjoissa alettiin julkaista myös Egmontin tuottamia sarjoja italialaisten sarjojen lisäksi.
Painatuskulujen laskemiseksi taskukirjoja julkaistiin alkujaan puoliksi nelivärisinä, puoliksi mustavalkoisina siten, että joka toinen aukeama oli värillinen ja joka toinen mustavalkoinen. Samoin oli ainakin Saksassa ja Ruotsissa.lähde? Taskukirjat muuttuivat kokonaan nelivärisiksi vuoden 1993 alusta. Ensimmäinen kokonaan värillinen taskukirja oli numero 154 (Nyt nappaa!). Myöhemmin myös vanhojen taskukirjojen uusintapainoksia ryhdyttiin tekemään kokonaan värillisinä.
Marraskuussa 2007 markkinoille ilmestyi uusi Mini-Taskari, joka on huomattavasti normaalia taskukirjaa pienempi. Mini-Taskareiden julkaiseminen lopetettiin vuonna 2012 huonon menekin ja nousseiden painokustannusten takia.
Taskukirjojen numero 1–79 takakansissa on Aku Ankka -aiheinen kuva. Numeroissa 80, 81 ja 82 on kuvan lisäksi kyseisen taskukirjan sisällysluettelo. Numeroiden 83–145 takakansissa on mainoksia edellisistä numeroista. Tästä eteenpäin takakansissa on seuraavan taskukirjan numero, nimi ja kansi.
Aku Ankan taskukirjoista on julkaistu useita erikielisiä muunnelmia lukuisissa maissa. Näihin lukeutuvat muun muassa sisarjulkaisut Lustiges Taschenbuch Saksassa ja Kalle Ankas Pocket Ruotsissa. Aku Ankan taskukirja on tunnettu myös nykyajan ilmiöitä toisinaan jäljittelevistä sarjoista. Aku Ankan taskukirjan kannet ja sarjat ovat jäljitelleet muun muassa Tähtien sotaa ja Tintin seikkailuita.
Vastaanotto

Alkuvuosina sarjakuvakriitikot moittivat sarjan käännöstä ja piirrostyötä, jonka taso vaihteli huonosta keskinkertaiseen. Sarjainfo-lehden suuressa albumikatsauksessa vuonna 1983 sarjaa kuvattiin nopeasti rutiinilla piirretyksi hengettömäksi sarjakuvaksi, joka on sisällöltään pelkkää tyhjää koheltamista.
Taskukirjojen selkämykset

Vuoden 1995 alusta (taskukirjasta numero 178) lähtien samana vuonna ilmestyneiden taskukirjojen selkämykset ovat muodostaneet yhtenäisen kuvan, poikkeuksena vuosien 2005 ja 2006 yhteiskuva sekä vuosi 2019, jolloin selkämyskuva kattoi vain osan vuodesta. 
Vuosina 2020 ja 2021 ei ollut lainkaan selkämyskuvia.
Selkämyskuvien piirtäjät:
Kari Korhonen: 1995–2004 ja 2013
Giorgio Cavazzano: 2005–2009, 2014, 2016–2017 ja 2023
Andrea Freccero: 2010–2011, 2018 ja 2019
Corrado Mastantuono: 2012
tuntematon piirtäjä: 2015
Paolo Mottura: 2022
Ub Iwerks: 2024
Ferdinand Horvath: 2024
Carl Barks: 2024
Al Taliaferro: 2024
Daan Jippes: 2025
Ulrick Schröder: 2025
Muodostuneet kuvat:
1995: Aku pitelemässä ”Aku Ankan taskukirja” -kylttiä (Taskari täytti 25 vuotta)
1996: Tupu, Hupu ja Lupu pitelemässä ”Aku Ankan taskukirja” -kylttiä
1997: Roope Ankka nukkuu rahakasan päällä (Roope täytti 50 vuotta)
1998: Mikki Hiiri ja syntymäpäiväkakku (Mikki täytti 70 vuotta)
1999: Taikaviitta ja Ankkalinnan yö (Taikaviitta täytti 30 vuotta)
2000: Aku vanhojen taskukirjojen pyörteessä (Taskari täytti 30 vuotta)
2001: Luonnos, tussattu piirros ja valmis värillinen lopputulos Akusta iskemässä palloa pesäpallomailalla
2002: Pelle Pelottoman paja, kopiokone suoltaa kopioita Pikku apulaisesta
2003: Roopen rahasäiliön holvi, Aku ja pojat käyvät lumisodan muunnelmaa
2004: Ankanpojat ampuvat Akun ilmapalloja rikki ritsojen kera (Aku täytti 70 vuotta)
2005–2006: Ankkalinnan väki yhdessä poseeraamassa (Disney-sarjakuva täytti 75 vuotta)
2007: Iines, pojat ja Roope lahjoineen. (Iines täytti 75 vuotta, ankanpojat 70 vuotta ja Roope 60 vuotta)
2008: Hessu, Poliisimestari Sisu ja Minni Mikin grillijuhlissa. (Mikki ja Minni täyttivät 80 vuotta)
2009: Ankkalinnan väki tuomassa Akulle juhlakakkua, joka putoaa Touholta ja lentää kohti Akun päätä. (Aku täytti 75 vuotta)
2010: Kuvassa on Akun eri henkilöllisyyksiä, vasemmalla Taikaviitta, sen vieressä Tuplanolla ja oikealla on Aku.
2011: Karhukopla ryöstää Roopen rahasäiliön.
2012: Ankkalinnalaiset ovat olympialaisten urheilijoita.
2013: Aku ja Rankku Kanuuna ovat saaneet kaaoksen aikaan.
2014: Akun elämänkaari. (Aku täytti 80 vuotta)
2015: Ankkalinnan väki poseeraamassa Tähtien sota -elokuvien hahmoina
2016: Roope-setä, Karhukopla, Kroisos Pennonen ja Kulta-into Pii rahasäiliön pihalla, Milla Magia taivaalla lähestymässä rahasäiliötä.
2017: Ankat ja Suomen lippu. (Suomi täytti 100 vuotta)
2018: Ankat löysivät kirjastokammion hyllyt täynnä Aku Ankan taskukirjoja.
2019: Aku ja Taikaviitta (Aku täytti 85 vuotta, Taikaviitta 50 vuotta).
2022: Kesäilta laiturilla järven rannalla, ankanpojat polskivat vedessä, Aku ja Iines katselevat aurinkoa yöttömässä yössä
2023: Aku ja pojat katsovat valokuvia ankkahahmoista
2024: Neljä Aku-hahmoa uransa alkuajoilta; Ub Iwerks (1934), Ferdinand Horvath (1935), Carl Barks (1946) ja Al Taliaferro (1947) (Aku täytti 90 vuotta)
2025: Tämä selkämyskuva on aiemmin nähty Aku Ankka Jumbo sarjakuvakirjasarjan numeron 23 kannessa vuonna 2012
Tuplat

Alla lista tuplakokoisista taskukirjoista, jotka julkaistiin vuosien 1994–2019 välillä
176. Ankallissankari (1994)
182. Rantaleijona (1995)
188. Ankkaenergiaa
194. Linssilude (1996)
200. Näköispatsas
207. Listaykkönen (1997)
213. Juhlaraha
219. Nokkamies (1998)
225. Kuokkavieras
231. Kesätoimittaja (1999)
237. Ammattiauttaja
244. Turistiluokka (2000)
250. Varttitonni
257. Täyttä elämää (2001)
263. Oloneuvos
269. Matkaeväs (2002)
275. Luunelonen
281. Kerran kuussa (2003)
285. Hui hai!
293. Epäilyksen varjo (2004)
297. Tähtikaksikko
305. Tuulihattu (2005)
309. Tähtien setä
317. Terveisiä Ankkalinnasta (2006)
321. Noitakonsti
329. Roope-sedän rahanippu (2007)
333. Kolmoset
341. Läpimurto (2008)
345. Tähtihetki
353. Onnenonkija (2009)
357. Varjo yössä
365. Tuplanolla ja syvyyden saalistajat (2010)
373. Umpijäässä (2011)
377. Seitsemän meren kauhu
385. Hyvä tuli! (2012)
389. Vahtivuoro
397. Perhosvaikutus (2013)
401. Tuplanolla ja uhka taivaalta
406. Maltan ankka
409. Sormuksen narrit (2014)
419. Piirun verran parempi
422. Sankarparvi (2015)
432. Kreivin aikaan
435. Takaisku (2016)
445. Ajokortti
448. Napamies (2017)
452. Metsän poika
460. Uhka ulapalta (2018)
463. Täällä vartioin minä!
472. Onnen lantit (2019)
481. Tuplanolla maailma on omillaan
Triplat

Alla lista triplakokoisista taskukirjoista, jotka julkaistiin vuosien 2010–2019 välillä
369. Tripla (2010)
381. Kolmoiselämää (2011)
393. Kultaharkko (2012)
413. Tähtien setä: Vastaisku (2014)
426. Aina tiellä (2015)
439. Kovin kolikko (2016)
457. Ihan ässä (2017)
469. 768 karaattia (2018)
477. Onnea! (2019)
Aiheesta muualla

Perunamaan taskaritietokanta.
Inducksin listaus Aku Ankan taskukirjoista.
Vuosien 2005–2006 taskukirjojen muodostama kuva.
Koko (gorilla)

Koko (4. heinäkuuta 1971 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat – 19. kesäkuuta 2018 Woodside, Kalifornia, Yhdysvallat.) oli ihmisen kulttuuriin akkulturoitunut naaraspuolinen gorilla, jolle Stanfordin yliopiston tutkija Francine Patterson opetti yli tuhat amerikkalaisen viittomakielen viittomaa.
Kokon opettaminen aloitettiin sen ollessa vuoden ikäinen. Pattersonin mukaan sen viittomavarasto käsitti yli tuhat viittomaa. Sen väitetään ymmärtäneen yli kaksituhatta englannin kielen sanaa.
Kokosta on tehty useita elokuvia, muun muassa Koko – A Talking Gorilla vuonna 1977. Koko kävi 27. huhtikuuta 1998 chat-keskustelua internetissä. Elokuussa 2004 Kokolla oli hammassärkyä. Sen kerrotaan osanneen ilmaista kivun voimakkuutta asteikolla 1–10. Lisäksi on väitetty, että Kokon älykkyysosamäärä olisi 75–90, mikä tarkoittaisi korkeampaa älykkyyttä kuin lievästi kehitysvammaiseksi luokiteltavalla ihmisellä. Markku Javanainen kuitenkin arvioi Tieteessä Tapahtuu -lehdessä, että väite perustuu virheelliseen tulkintaan, koska Kokolle tehtiin älykkyystesti lasten asteikolla. Aikuisten asteikolle käännettynä Kokon älykkyys olisi testien mukaan korkeintaan 29 pistettä, mikä Suomessa käytössä olevassa kansainvälisessä tautiluokituksessa merkitsisi ”vaikeaa älyllistä kehitysvammaisuutta”.
Aiheesta muualla

Prisma: Tarina puhuvasta gorillasta (10.11.2017) (yle.fi)
Koko.org Kokon omat sivut (englanniksi) (koko.org)
Keskustelua Kokon kanssa
Koko: The Gorilla Who Talks to People (15.6.2016) (englanniksi) (bbc.co.uk)
Juha Valste: Ihmisapinoiden älykkyys ja testit. Tieteessä tapahtuu, 2004, nro 6, s. 49.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 9.11.2005. Arkistoitu 30.10.2005. ja Markku Javanainen: Ihmisapinoiden älykkyys ja testit. Tieteessä tapahtuu, 2004, nro 7, s. 44.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 9.11.2005. Arkistoitu 30.10.2005.
Koirakuiskaaja

Koirakuiskaaja (Dog Whisperer with Cesar Millan) on Emmy-palkittu televisiosarja, jota tuotettiin vuosina 2004–2012 National Geographic Channelille. Suomessa sarjaa on esittänyt Ava ja Liv. Sarjan pääosassa on ”koirakuiskaaja” Cesar Millan, jonka työtä sarja seuraa.
Cesar Millan

Millan on erikoistunut koiriin, joilla on aggressiivisia taipumuksia tai muita vakavia käytöshäiriöitä. Millan uskoo, että koirasta tulee tasapainoinen ja onnellinen kun ihminen ottaa johtajan aseman koiraan nähden. Ohjelmassa hän opettaa koiran omistajaa kuinka tämä saavutetaan ja ylläpidetään liikunnan, kurin ja hellyyden avulla.
Millanilla itsellään on noin 40 koiraa, jotka elävät yhtenä laumana tasapainossa ja onnellisena. Lauma koostuu lähinnä ns. voimakkaista roduista, kuten pitbulleista, rottweilereista ja saksanpaimenkoirista. Suurin osa näistä koirista on entisiä ongelmakoiria, jotka Cesar on pelastanut ihmisiltä tai koiratarhoista.
TV-sarja

Sarjan jaksot ovat yleensä jaettu kahteen tai kolmeen osaan, kahden tai kolmen eri koiran tai koirien ja näiden perheiden ympärille. Ensin koiran omistaja saa kertoa millainen ongelma koiraa vaivaa, ja sitä kuvataan ”ennen” tilassa. Sitten Cesar Millan saapuu paikalle, vie koiran kävelylle ja ohjeistaa sitten omistajia miten koiran ongelma korjataan ihmisen käytöksen muuttamisella. Millan opettaa, kuinka koiraa tulee taluttaa hihnassa, ja palkita ja korjata oikealla hetkellä. Vaikka ohjelmassa näytetään, kuinka koira muuttuu nopeasti kun otetaan Millanin opit käyttöön, hän painottaa, että mikään hänen metodeistaan ei ole pikaratkaisu, vaan koiran kuntoutus vie aikaa ja vaatii ihmisen ymmärrystä muuttaa eniten itseään.
Kritiikki

Useat suomalaiset koira-asiantuntijat ovat kyseenalaistaneet Cesar Milanin rankaisemista ja alistamista sisältävät koulutusmetodit. Lisäksi jaksoja on sensuroitu, sillä ne sisältävät Suomen eläinsuojelulain vastaisia koulutusvälineitä. HESY:n puheenjohtajan mukaan väkivaltaisilla koulutusotteilla on vahingollisia seurauksia ja saadaan aikaan vain entistä arvaamattomampia koiria.
Aiheesta muualla

http://channel.nationalgeographic.com/channel/dogwhisperer/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.cesarmillaninc.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.mtv3ava.fi/sivusto.shtml/koirakuiskaaja/ohjelmasta?744837%5Bvanhentunut+linkki%5D