stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Omaezaki

| Omaezaki (御前崎市) |
| --- | --- |
 Omaezakin majakka
 lippu:  symboli
 Omaezakin sijainti Shizuokan prefektuurissa
 Omaezaki
 Koordinaatit: 34°38′17″N, 138°07′41″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Tōkai
Prefektuuri:  Shizuokan prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  65,56 km²
Väkiluku (03/2020):  32 067
 – Väestötiheys:  489,1 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Morella rubra
 – Kukka:  Dyynikarhunköynnös
 
 https://www.city.omaezaki.shizuoka.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Omaezaki (jap. 御前崎市, Omaezaki-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Shizuokan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Tyynenmeren Enshūnmeren ja Suruganlahden toisistaan erottavalla Omaenniemellä, jolta se on saanut nimensä. Enshūnmeren rannikolle on muodostunut hiekkadyynejä, sisämaassa kaupungin alue nousee Makinoharan ylängölle. Omaezakissa on 32 067 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 65,56 neliökilometriä.
Omaezakin kaupunki perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Omaezakin ja Hamaokan maaseutukaupungit. Merkittäviä elinkeinoja ovat syvänmeren kalastus ja maanviljely, joka tuottaa esimerkiksi teetä, koristekukkia, vihanneksia ja hedelmiä, kuten meloneja ja mansikoita. Hamaokassa toimii Chūbu denryoku -sähköyhtiön Hamaokan ydinvoimala. Omaezakin satamassa on kansainväliselle rahtiliikenteelle tarkoitettu konttiterminaali.
Omaezakin nähtävyyksiin kuuluvat vuonna 1874 valmistunut Omaezakin majakka, Hamaokan hiekkadyynit ja Ikemiya-jinjan šintolainen pyhäkkö, joka tunnetaan erikoisesta juhlaperinteestään. Kaupungin rannikko on valekarettikilpikonnan lisääntymisaluetta.
Kuvia

Ikemiya-jinja
Sakuragaiken lampi
Omaenniemi ilmakuvassa
Omaezakin satamaa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Omaezaki Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Overwhelmingly Large Telescope

Tietokoneella renderoitu havainnekuva OWL-teleskoopista (ESO).
Overwhelmingly Large Telescope (lyhyemmin OWL) oli Euroopan eteläisen observatorion suunnitelma kaukoputkesta, jonka pääpeilin läpimitta olisi ollut 100 metriä. OWL-hanke on nykyisin korvattu pienemmällä jättiläisteleskoopilla E-ELT.
Toteutuessaan OWL olisi tehnyt havaintoja näkyvän valon ja lähi-infrapunan aallonpituusalueilla. Sen peilin valonkeräyskyky olisi ollut suurempi kuin kaikkien maailman ammattikäytössä olevien teleskooppien yhteensä. Teleskoopin suunnitteluprojekti oli työn alla vuodesta 2000 vuoteen 2004. Lopulta suunnitelma hylättiin, koska rakennelmaan liittyi liian suuria teknisiä ja aikataulullisia haasteita eikä sitä olisi luultavasti saatu toteutettua kovinkaan lähellä tulevaisuudessa. Lisäksi toteutuessaan OWL olisi kustantanut noin 1,2 miljardia euroa.
Aiheesta muualla

OWL Blue Book ESO Telescope Systems Division.  7.5.2004. Viitattu 3.2.2019 (englanniksi).
Ovi (lehti)

Ovi oli lokakuussa 2006 ensimmäisen kerran ilmestynyt ilmaiseksi jaettava aikakauslehti. Sen päätoimittaja oli Jone Nikula. Lehteä julkaisi Kustannus Oy Vista.
Lehden tavoitteena oli päätoimittajansa sanoin ”rakentaa vuoropuhelua ajan ilmiöiden, ihmisten ja lukijoiden välillä”.
Vuonna 2007 lehti ilmestyi neljä kertaa. Viimeinen Ovi-lehti ilmestyi huhtikuussa 2008 Ovi-tavaramerkin siirtyessä Nokialle. Kustannus Oy Vista jatkoi ilmaisen, kaupunkilaisen yleisaikakauslehden tekoa nimellä Kaupungin Aika. Tekijäkaarti – päätoimittajasta alkaen – säilyi enimmäkseen ennallaan. Lehti ilmestyi ennen lopettamistaan neljä kertaa.
Aiheesta muualla

Ovi-lehden kotisivu
Kaupungin Aika
Patrick Gallois

Patrick Gallois (s. 17. huhtikuuta 1956 Linselles, Ranska) on huilisti ja kapellimestari. Hän opiskeli Jean-Pierre Rampalin ja Maxence Larrieun johdolla Pariisin konservatoriossa. Hän toimi ensimmäisenä huilistina Lillen filharmonikoissa ja Orchestre National de Francessa, mutta päätti panostaa uraan solistina vuonna 1984.
Vuonna 1990 Gallois perusti kamariorkesteri Académie de Paris'n. Hän on myöhemmin työskennellyt vierailevana kapellimestarina eri orkestereissa. Syyskuusta 2003 kevääseen 2012 hän on toiminut Jyväskylä Sinfonian ylikapellimestarina. Hän on myös usein tulkinnut kamarimusiikkia kokoonpanossa, johon kuuluu myös hänen kumppaninsa, sellisti Shauna Rolston.
Gallois'n levy-yhtiönä oli vuosina 1991–2001 Deutsche Grammophon. Sittemmin hän on levyttänyt Naxokselle. Hänen ohjelmistoonsa kuuluu teoksia barokista nykyaikaan. Hän on kantaesittänyt mm. Éric Tanguyn toisen huilukonserton, Aulis Sallisen huilukonserton ja vuonna 2001 Italiassa Kai Niemisen huilukonserton. Hänelle on omistettu useita teoksia. Hänen vakio-ohjelmistoonsa lukeutuvat mainittujen teoksien lisäksi muiden muassa Krzysztof Pendereckin ja Einojuhani Rautavaaran huilukonsertot.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Patrick Gallois Naxoksen sivuilla (englanniksi)
Patrick Gallois Jyväskylä Sinfonian sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Partaveitsi

Japanissa valmistettu veitsi.
Partaveitsi on parranajoon käytettävä erityisen terävä veitsi.
Isosta-Britanniasta on löydetty vanhin tunnettu ihmisen käyttämä partaveitsi. Mansaarelta tehty pronssikauden aikainen löydös on 3 400–4 000 vuotta vanha. Esine kuului vainajan mukana hautaan laskettuun omaisuuteen.
Tyypillisen partaveitsen terä taittuu sen kahvaosaan niin, että ohuenherkkä terä on suojassa. Veitsen terä on mikroskooppisen ohut, ja sen käyttäminen vaatii aikaa ja taitoa. Ennen jokaista ajoa veistä tulee hioa leveään, parkitsemattomaan nahkavyöhön, jotta terä suoristuisi. Partaa ajettaessa jokainen pituussuunnan mukainen liike aiheuttaa haavan, mikäli terä koskee ihoa. Samoin, jos terällä painetaan liian kovaa, terä helposti höylää ihoa tai uppoaa siihen. Entisinä aikoina parturit opettelivat ajamaan parran turvallisesti ja nopeasti, ja he olivatkin suosittu vaihtoehto itse hoidetulle parranajolle.
Ennen 1800-luvun puoliväliä partaveitsi oli ainoa parranajoväline. Sen jälkeen yleistyivät erilaiset kaksi- ja vaihtoteräiset partahöylät sekä myöhemmin sähköiset partakoneet, joiden käyttäminen on turvallisempaa ja helpompaa. Vaikka modernimmat parranajovälineet ovat nykyisin lähes syrjäyttäneet partaveitsen, on sillä edelleen oma uskollinen kannattajakuntansa. Nykyään on tosin vaikeaa löytää partaveistä edes parturitarvikeliikkeistä, vaikka niitä yhä valmistetaan muun muassa Ranskassa, Saksassa ja Japanissa.
Populaarikulttuurissa

Vuonna 2012 julkaistun 007 Skyfall -elokuvan jälkeen partaveitsien myynti lisääntyi useissa verkkokaupoissa jopa satoja prosentteja. Elokuvassa päähenkilö James Bond ajaa partansa partaveitsellä ja toteaa, että "vanhat tavat ovat joskus parhaita”. Internetin hakukoneissa tehtiin hakuja sanoilla ”cut throat razor” ja ”straight razor” viisi päivää ensi-illan jälkeen noin 735 % useammin kuin ennen ensi-iltaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Klassisen parranajon maailma -blogi
http://www.parranajajat.fi
Nucleus

| Nucleus> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1969–1985
Tyylilaji:  fuusiojazz
Kotipaikka:  , Britannia
Entiset jäsenet:  Ian Carr, trumpetti, flyygelitorvi   Brian Smith, tenori- ja sopraanosaksofoni, huilu (1969-1973, 1977-)  Karl Jenkins, kosketinsoittimet, oboe, baritonisaksofoni (1969-1972)  Chris Spedding, kitarat (1969-1971)  Jeff Clyne, kontrabasso, bassokitara (1969-1971)  John Marshall, rummut, lyömäsoittimet (1969-1972)  Ray Russell, kitarat (1972)  Allan Holdsworth, kitara (1972)  Roy Babbington, basso (1972-1973)  Clive Thacker, rummut (1972)  Gordon Beck, sähköpiano (1972-1973, 1974)  Trevor Tomkins, lyömäsoittimet (1972, 1975)  Dave MacRae, sähköpiano (1972, 1973)  Tony Coe, saksofoni, klarinetti (1973)  Tony Levin, rummut (1973)  Kenny Wheeler, trumpetti (1973)  Jocelyn Pitchen, kitara (1973-1974)  Roger Sutton, basso (1973-1976)  Clive Thacker, rummut, lyömäsoittimet (1973)  Aureo De Souza, rummut, lyömäsoittimet (1973)  Joy Yates, laulu (1973)  Bob Bertles, saksofoni, huilu, bassoklarinetti (1974-1976)  Geoff Castle, sähköpiano, syntetisaattori (1974-)  Ken Shaw, kitara (1974-1976)  Bryan Spring, rummut, lyömäsoittimet (1974)  Roger Sellers, rummut, lyömäsoittimet (1975-1979)  Billy Kristian, basso (1977-1979)  Chucho Merchan, basso (1980-)  Nic France, rummut (1980-) 
Aiheesta muualla
www.iancarrsnucleus.net Kotisivut]
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nucleus oli vuonna 1969 perustettu brittiläinen uraauurtava fuusiojazz-yhtye, joka lopetti toimintansa vuonna 1985. Yhtyeen johtohahmo oli trumpetisti Ian Carr.
Nucleusin jazzpohjainen musiikki kehittyi varhaisesta progressiivisesta- ja psykedeelisestä rockista, joka johti funk-tyylisempään musiikkiin 1970-luvun keski- ja loppuvuosina.
Yhtye palkittiin perustamisvuonnaan Montreux Jazz Festival -festivaalilla, ja se julkaisi ensimmäisen albuminsa Elastic Rock, joka kiteytti uuden fuusiojazz-tyylin. Yhtye esiintyi myös vielä samana vuonna Newport Jazz Festivalilla Yhdysvalloissa ja The Village Gate -yökerhossa New Yorkissa.
Jäsenet

Alkuperäinen kokoonpano:
Ian Carr - trumpetti
Karl Jenkins - kosketinsoitin, oboe
Brian Smith - saksofoni, huilu
Crish Spedding - kitara
Jeff Clyne - bassokitara
John Stanley Marshall - rummut
Yhteensä Nucleusissa on ollut lähes viisikymmentä jäsentä.
Trumpet & flugelhorn: Ian Carr, Kenny Wheeler, Harry Beckett, Chris Batchelor
Tenor sax, soprano sax, flute: Brian Smith, Bob Bertles, Phil Todd, Tim Whitehead
Clarinet, bass clarinet, tenor sax: Tony Roberts, Tony Coe
Baritone sax, oboe, piano, electric piano: Karl Jenkins
Piano and electric piano: Dave MacRae, Gordon Beck, Geoff Castle
Guitar: Chris Spedding, Allan Holdsworth, Jocelyn Pitchen, Ray Russell, Ken Shaw, Mark Wood
Bass guitar: Jeff Clyne, Ron Mathewson, Roy Babbington, Roger Sutton, Billy Kristian, Mo Foster, Rob Burns, Dill Katz, Rob Statham, Joe Hubbard
Drums: John Marshall, Clive Thacker, Tony Levin, Bryan Spring, Roger Sellers
Percussion: Chris Karan, Trevor Tomkins, Aureo de Souza, Richard Burgess, Chris Fletcher
Synthesizer: Keith Winter, Paddy Kingsland, Geoff Castle, Neil Ardley
Vocals: Norma Winstone, Joy Yates (Mrs. Dave MacRae), Kieran White
Organ: John Taylor
Diskografia

Elastic Rock (1970)
We'll Talk About It Later (1970)
Solar Plexus (1971)
Belladona (1972)
Labyrinth (1973)
Roots (1973)
Under the Sun (1974)
Alleycat (1975)
Snakehips Etcetera (1975)
Direct Hits (compilation) (1976)
In Flagranti Delicto (1977)
Out of the Long Dark (1979)
Awakening (1980)
Live at the Theaterhaus (1985)
Old Heartland (1988)
The Pretty Redhead (2003) (nauhoitettu 1971 ja 1982)
Live In Bremen (2003) (nauhoitettu 1971)
Hemispheres (2006) (nauhoitettu 1970 ja 1971)
UK Tour ‘76 (2006) (nauhoitettu 1976)
Aiheesta muualla

allaboutjazz.com, Ian Carr and Nucleus: '70s British Jazz Rock Progenitors (englanniksi)
allaboutjazz.com, Ian Carr: The Maestro and His Music (englanniksi)
iancarrsnucleus.net, The Complete Ian Carr's Nucleus Discography (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
guardian.co.uk, Ian Carr's Nucleus (englanniksi)
Ian Carr + Nucleus Website (englanniksi)
Nucleus, Progarchives.com -sivustolla (englanniksi)
Parc del Laberint

Parc del Laberint d’Hortan ytimen pensaslabyrintti.
Puiston kartta.
Parc del Laberint eli Labyrinttipuisto on Barcelonan Hortan kaupunginosassa sijaitseva yhdeksän hehtaarin kokoinen puisto, jonka erikoisuutena ovat muotoillut pensasistutukset, joista tärkein on puiston keskellä sijaitseva pensaslabyrintti, minkä mukaan puisto on myös saanut nimensä. Muotoonsa veistettyjen pensasistutusten lisäksi puistossa on kukkaistutuksia, suihkulähteitä sekä italialaisen arkkitehti Domenico Baguttin veistoksia, muun muassa labyrintin keskellä kohoava Eroksen patsas.
Labyrinttipuiston rakennutti vuonna 1791 markiisi Joan Antoni Desvalls omaksi puutarhakseen. Puiston sydän, uusklassinen sypresseistä muodostuva labyrintti, on alkujaan Desvallsin ranskalaisen puutarhurin ja tämän 50 apulaisen käsialaa. Avattuna sypressilabyrintin pituus olisi noin 750 metriä.
Puistoon kuuluu myös romanttistyylinen osa, jardí romàntic, joka on markiisin jälkeläisten rakennuttama, samoin kuin puiston ekologisia periaatteita noudattava kastelujärjestelmä.
Parc del Laberint on Barcelonan vanhin puisto ja se on nykyisin Barcelonan kaupungin omistuksessa. Puisto on kaupungin erityissuojeluksessa, mistä syystä sitä kutsutaan virallisesti puiston sijaan ulkoilmamuseoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Parc del Laberint Wikimedia Commonsissa
Patrick Ruthven

Patrick Ruthven
Patrick Ruthven, 1. Forthin jaarli ja 1. Brentfordin jaarli (n. 1573–1651), oli skotlantilainen aatelismies, kenraali ja diplomaatti.
Patrick Ruthven oli ensimmäisen lordi Ruthvenin jälkeläinen sivulinjassa. Hän ansioitui Ruotsin palveluksessa, johon hän astui noin vuonna 1606. Neuvottelijana hän oli erittäin hyödyllinen Kustaa Aadolfille kykynsä vuoksi "juoda mittaamatta ja säilyttää ymmärryksensä viimeiseen asti", ja hän voitti myös mainetta taistelukentällä. Osallistuttuaan kolmikymmenvuotiseen sotaan ja oltuaan Ulmin kuvernöörinä hän jätti Ruotsin palveluksen ja palasi Skotlantiin, jossa hän meni Kaarle I:n palvelukseen. Hän puolusti Edinburghin linnaa kuningasta varten vuonna 1640 ja sisällissodan syttyessä hän liittyi Kaarleen Shrewsburyssa. Hän johti vasenta siipeä Edgehillin taistelussa, ja tämän taistelun jälkeen hänet nimitettiin kuninkaallisen armeijan ylipäälliköksi. Hänen palveluksiensa vuoksi hänet korotettiin Ettrickin lordi Ruthveniksi vuonna 1639, Forthin jaarliksi vuonna 1642 ja Brentfordin jaarliksi vuonna 1644. Jaarli pakotti Essexin luovuttamaan Lostwithielin ja haavoittui molemmissa Newburyn taisteluissa. Mutta hänen kykynsä olivat alkaneet taantua, ja vuonna 1644 prinssi Rupert syrjäytti hänet komennossa. Vierailtuaan Ruotsissa Kaarle II:n asioissa Ruthven kuoli 2. helmikuuta 1651. Hän ei jättänyt poikia ja hänen aatelisarvonsa sammuivat hänen mukanaan.
Palonurmen työväentalo

| Palonurmen työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Palonurmi, Nilsiä, Kuopio
Valmistumisvuosi:  1913
Rakennuttaja:  Palonurmen Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Palonurmen työväentalo (tai Syvärintaustan työväentalo) oli Nilsiän kunnan (vuodesta 2013 lähtien osa Kuopiota) Palonurmen kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa

Yhdistys perustettiin Palonurmen kylään vuonna 1906 nimellä Syvärintaustan työväenyhdistys. Seuraavana vuonna yhdistys liittyi SDP:hen. Nimi vaihdettiin Palonurmen työväenyhdistykseksi vuonna 1919. Jäseniä yhdistyksessä oli vuonna 1914 noin 20, ja seuraavana vuonna 40.
Talo valmistui vuonna 1913. Vuonna 1916 Nilsiän nimismies kielsi yhdistyksen toiminnan ja talon käytön väliaikaisesti sillä perusteella, että se ei kyennyt pitämään järjestystä yllä iltamissa ja muissa tilaisuuksissa. Yhdistyksen mukaan syyllisiä häiriöihin olivat ulkopuoliset, jotka pyrkivät saattamaan työväenyhdistyksen ja talon huonoon valoon. Ilmeisesti asiaa ei tutkittu sen tarkemmin. Vuonna 1920 yhdistys liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, ja sen omaisuus takavarikoitiin. Ilmeisesti yhdistys sai tämän jälkeen taas toimia ja käyttää taloaan, mutta 1930-luvun alussa yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla ja talo myytiin pakkohuutokaupassa yksityiselle vuonna 1933.
Toimintaa työväentalolla

Talossa pidettiin myyn muassa Pohjois-Nilsiän osuuskaupan kokouksia. Vuonna 1923 yhdistys järjesti talollaan vappujuhlat. Vuonna 1922 toinen nilsiäläinen työväenyhdistys, Halunan työväenyhdistys, järjesti Palonurmen talolla iltamat.
Molekyyligastronomia

Klassinen esimerkki molekyyligastronomiasta on keittolämpötilan vaikutuksen tutkiminen kananmunan keltuaisen ja valkuaisen koostumukseen. Keittokirjoissa neuvotaan keittämään 3-6 minuuttia pehmeää keltuaista varten ja 6-8 minuuttia keskikovaa keltuaista varten. Molekyyligastronomia on paljastanut, että keittoajalla on selvästi vähäisempi merkitys kuin itse lämpötilalla.
Molekyyligastronomia on ruoanvalmistuksen ymmärtämistä luonnontieteellisesti: sana molekyyli viittaa kemiaan ja fysiikkaan, ja gastronomia hyvään ruokaan ja siihen liittyvään nautintoon. Molekyyligastronomia mahdollistaa ruoanlaiton ilmiöiden tarkastelemisen konseptuaalisesti eli ruoanlaittoon liittyvällä tavalla kemian ja fysiikan keinolla. Molekyyligastronomian tutkimuskohteita ovat esimerkiksi ainesosien muuttuminen ruoanvalmistuksessa ja ruoanvalmistukseen liittyvät sosiaaliset, taiteelliset ja tekniset näkökohdat.
Molekyyligastronomiaa ovat tehneet tunnetuksi maailman parhaiksi valitut ravintolat Fat Duck ja el Bulli. Molekyyligastronomian avulla voidaan myös tutkia tavallisen arkiruoan valmistusta tietopohjaisesti.
Molekyyligastronomian alku

Molekyyligastronomia-termin lanseerasivat vuonna 1988 unkarilainen fyysikko Nicholas Kurti ja ranskalainen kemisti Hervé This. Heidän tavoitteenaan oli yhdistää ruoan tutkimus yhdeksi tieteenalaksi, jonka tuloksia ymmärtävät tiedemiesten lisäksi myös keittiömestarit ja kotikokit.
Ennen molekyyligastronomian keksimistä ruokaa oli tutkittu turvallisuuden, mikrobiologian, säilytyksen, kemian ja fysiikan näkökannalta, mutta tutkimus keskittyi pääasiassa ruoan teolliseen tuotantoon. Molekyyligastronomia oli ensimmäinen formaali tieteellinen koulukunta, joka tutki tavallisen ruoanlaiton prosesseja.
Molekyyligastronomian päämäärät

Hervé Thisin mukaan molekyyligastronomian tärkeimmät päämäärät ovat ruoanlaiton mekanismien ja ruoan synnyttämän nautinnon tutkiminen etenkin fysiikan ja kemian keinoilla seuraavilla kolmella alueella:
Ruokaan ja kulinarismiin liittyvät sosiaaliset ilmiöt
Ruokaan ja kulinarismiin ruokailuun liittyvät taiteelliset näkökohdat
Ruokaan ja kulinarismiin liittyvät tekniset näkökohdat
Esimerkkejä molekyyligastronomiasta

Molekyyligastronomian avulla on kehitetty useita uusia ruokalajeja kuten suklaachantilly, 65 asteen lämpötilassa valmistettu kananmuna ja mikroaaltouunissa valmistettava molekyyliankka. Molekyyligastronomiasta on noussut myös useita kulinaarisia trendejä kuten avantgardistinen keittiö, dekonstruktivismi ja Note-by-note cooking.
Molekyyligastronomia Suomessa

Molekyyligastronomia on Suomessa verrattain uusi ilmiö. Molekyyligastronomian tutkimus käynnistyi Turun yliopistossa vuonna 2007. Tutkimuksesta vastaa professori Anu Hopia. Molekyyligastronomian oppeja hyödynnetään myös ravintoloissa, muun muassa helsinkiläisessä Chez Dominiquessa. Suomessa toimii myös molekyyligastronomiaan erikoistunut konsultointiyritys Stimulus Consulting.
Tutkimuskohteet

Molekyyligastronomian tutkimuskohteita ovat mm:
Kuinka ruoan ainesosat muuttuvat eri valmistusmenetelmillä
Miten eri aistit vaikuttavat ruoasta syntyvään nautintoon
Maun ja tuoksun syntymisen mekanismit
Miten valmistusmenetelmät vaikuttavat makuun ja ruoan koostumukseen
Miten uusilla valmistusmenetelmillä voidaan parantaa ruoan makua ja koostumusta
Miten muut tekijät kuten ympäristö, tunteet, kattaus ja ruoan laittaja vaikuttavat ruoasta syntyvään nautintoon
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Molekyyligastronomia
http://www.stimulusconsulting.fi
Parchowo

| Parchowo |
| --- | --- |
 vaakuna
   Parchowon kunta  Bytówin piirikunta  Pommerin voivodikunta
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Pommeri
Piirikunta:  Bytów
 – Kunnanjohtaja:  Andrzej Dołębski
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  131,2 km²
Väkiluku (2019):  3 795
 – Väestötiheys:  28 as./km²
Suuntanumero(t):  (+48) 59
 
 Kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Parchowo on maalaiskunta (puol. gmina wiejska) Bytówin piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 3 795.
Bytówin piirikunnan asukkaista 4,8 prosenttia asuu Parchowon kunnassa ja sen pinta-alasta kuusi prosenttia kuuluu Parchowon kuntaan. Kylät kunnassa ovat Baranowo, Bawernica, Bylina, Chośnica, Gołczewo, Grabowo Parchowskie, Jamno, Jeleńcz, Nakla, Nowa Wieś, Parchowo, Soszyca, Struga, Sylczno sekä Żukówko.
Parchowon väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa 50,5 prosenttia Parchowon asukkaista oli naispuolisia ja 49,5 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 23,8 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 60,4 prosenttia ja eläkeikäiset 15,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 36,8 vuotta. Vuonna 2019 Parchowon kunnassa syntyi 53 lasta. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 42,7 prosenttia puhui kašubin kieltä, ja kašubin kielellä onkin kunnassa virallisen avustavan kielen asema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Parchowo Wikimedia Commonsissa
Gmina Wiejska Parchowo Gdańskin tilastokeskus. (puolaksi)
Patrick Macnee

Patrick Macnee televisiosarjassa Columbo vuonna 1975.
Daniel Patrick Macnee (6. helmikuuta 1922 Lontoo – 25. kesäkuuta 2015 Kalifornia) oli englantilaissyntyinen näyttelijä, jolle myönnettiin Yhdysvaltain kansalaisuus vuonna 1959.
Macnee opiskeli Eton Collegessa ja palveli toisessa maailmansodassa. Hänellä oli varhainen rooli muun muassa elokuvassa Taistelulaivan viimeiset päivät (1956). Hän oli 1960-luvulla Me kostajat -menestyssarjan tähti, ja hänen omaelämäkertansa Blind In One Ear ilmestyi vuonna 1988. Macnee esiintyi myös useissa 1970–1980-lukujen kulttisarjoissa, kuten Lemmenlaiva, Columbo, Frasier ja Taisteluplaneetta Galactica.
Kenties tunnetuimman elokuvaesiintymisensä Macnee teki sir Godfrey Tibbettin osassa James Bond -elokuvassa 007 ja kuoleman katse vuonna 1985.
Macnee oli kolmesti naimisissa; kolmas avioliitto alkoi vuonna 1988. Pari asui eteläisessä Kaliforniassa Fiona-koiransa kanssa. Hänen keskimmäinen vaimonsa oli näyttelijä Katherine Woodville.
Aiheesta muualla

Patrick Macnee Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Parchim (piirikunta)

Parchim on entinen piirikunta, joka sijaitsi Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Parchim sijaitsi osavaltion lounaisosassa, ja rajautui idässä Güstrowin ja Müritzin piirikuntiin, etelässä Prignitzin piirikuntaan Brandenburgin osavaltiossa, lännessä Ludwiglustin piirikuntaan ja luoteessa Schwerinin piirittömään kaupunkiin. Piirikunnan pääkaupunki oli Parchim.
Piirikunta lakkautettiin vuonna 2011, ja sen alue kuuluu nykyiseen Ludwigslust-Parchimin piirikuntaan.
Aiheesta muualla

Kaupungin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Mecklenburg-Etu-Pommerin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Ludwigslust-Parchim
Mecklenburgische Seenplatte
Nordwestmecklenburg
Rostock
Rostock (piirikunta)
Schwerin
Vorpommern-Greifswald
Vorpommern-Rügen
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Landkreis Parchim

Käännös suomeksi
Palontorjunta

Yhdysvaltain ilmavoimien sotilaita harjoittelemassa tulipalon sammuttamista.
Belgialaiset palomiehet harjoittelevat palavan auton sammuttamista.
Palontorjunta tarkoittaa toimia, joilla pyritään estämään tulipalojen syttyminen ja estämään palon leviämistä.
Palontorjuntaa varten on palolaitoksia, joita ylläpitävät yhteiskunnan ohella vapaaehtoiset palokunnat (VPK).
Eri kohteisiin, kuten maatiloille, ydinvoimaloihin, yrityksiin, on lainsäädännössä annettu paikallisen palontorjunnan tarpeisiin säädöksiä ja ohjeita. Kodin turvaopas antaa ohjeita muun muassa kodin palontorjuntaan.
Kirjallisuutta

Vankilan palontorjunta, 1993, ISBN: 951-47-8058-2
Aiheesta muualla

Maatilojen palontorjunta (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Yritysten päivittäinen palontorjunta (pdf)
Ydinlaitosten palontorjunta
Palontorjunta veneilyssä