Bourbon-restauraatio
Talouselämä

Ranskan talous lähti kasvuun rauhan palattua ja sisäisten levottomuuksien päätyttyä. Vallankumouksen myllerrykset ja Napoleonin sodat olivat hidastaneet Ranskan siirtymistä feodalismista kapitalismiin. Sotien päätyttyä maan väkiluku lähti nousuun ja vuosien 1821- 1846 tilaston mukaan väkiluku nousi 16 prosenttia 30,5 miljoonasta henkilöstä 35,4 miljoonaan henkilöön.
Napoleonin mannermaasulkemuksen poistamista tervehtivät kauppiaat ilolla. Kaupan toipuminen oli hidasta, muun muassa siksi, että entinen sokeriraaka-aineen lähde Haiti oli menetetty sen itsenäistyttyä. Vuonna 1815 kaupan volyymi oli vain puolet vuoden 1788 vastaavasta eikä se nousuut samalle tasolle vuoteen 1830 mennessä.
Maataloudella ei mennyt kovin hyvin. Vuosina 1816–1817 saatiin huonot sadot, ja kuningas Ludvig XVIII alensi viljelijöiden veroja. Huonot sadot olivat aiheuttaneet Lyonissa ruokamellokoita ja kuningas järjesti sinne henkilökohtaisesti hyväntekeväisyyttä. Lisäksi kunikaan palatseihin tilattiin kaupungin sillkikutomoista kankaita, jotta työläisillä olisi töitä. Tämän seurauksena viljan hinnat laskivat, mikä suututti Bourbonien perinteisiä kannattajia, suurmaanomistajia. Huonoja satoja saatiin jälleen 1827–1830, jolloin sekä peruna- että viljasadot jäivät pieniksi. Suurmaanomistajat yrittivät painostaa verokysymyksessä konservatiivista Kaarle X:tä, joka ei kuitenkaan suostunut antamaan periksi.
Huonojen satovuosien kanssa samaan aikaan tapahtui teollisuuden nousu. Halvat teollisuustuotteet alkoivat syrjäyttää markkinoilta käsityöläisten valmistamia kalliimpia tuotteita. Elinkeinonsa menettäneistä käsityöläisistä tuli kaupunkiköyhälistöä, ja heitä muutti erityisesti Pariisiin lisäämään tyytymättömien kansalaisten määrää. Pariisin kasvu olikin vuosien 1801- 1831 välillä nopeaa; sen väkiluku kasvoi 547 000 asukkaasta 786 000 asukkaaseen. Pariisi oli kuitenkin vielä säilyttänyt keskiaikaisen luonteensa eikä siellä ollut vielä tuolloin juuri lainkaan teollisuustyöpaikkoja. Osa kaupunkiin muuttaneista oli aikaisemmin ollut kaupunkia ympäröineiden suuraatelisten alustalaisia. Napoleonin sotien köyhdyttämällä aatelilla ei ollut enää varaa palkata entistä määrää työläisiä tiloilleen.
Työläisten toimeentulosta huolestunut hallinto antoi työläisille luvan perustaa keskinäistä sosiaaliapua antavia yhdistyksiä jotka auttoivat muun muassa sairauden vuoksi työkyvyttömiä jäseniään. Yhdistyksistä kehittyi vähitellen ammattiliittoja. Työläisten palkat olivat laskeneet Napoleonin sotien aiheuttamien talouden laskun johdosta. Esimerkiksi suutarin palkkio laski 5 frangista 4,50 frangiin. Testamentteja tutkittaessa käy ilmi monen ranskalaisen köyhyys. Vuonna 1824 Bordeauxissa kuoli 1672 henkilöä ja heistä 80 % oli täysin varattomia. Kuitenkin maassa eläneiden huippurikkaiden määrä nousi, yli 500 000 frangia omistaneiden määrä nousi 0,3 % 0,8 % kahdessakymmenessä vuodessa. Pariisissa varallisuus kaksinkertaistui, mutta se jakaantui erittäin epätasaisesti.
Vuodelta 1819 raportoidaan Viennestä, Lyonin eteläpuolelta raivostuneiden käsitytyöläisten hyökkäyksitä  teollisuuslaitoksiin ja heidän murskaamistaan koneista.
Ranskan pankkisektori lähti restauraation aikana kasvu-uralle, ja Pariisista tuli Euroopan toinen finanssikeskus heti Lontoon jälkeen. Pankkisektorin luomisessa kunnostautui erityisesti Ranskaan asumaan asettunut James Meyer de Rothschild.
Liikenneyhteyksien parantamiseen alettiin kiinnittää huomiota. Maanteitä parannettiin, kanavaverkostosta tuli tiheämpi, ja pienet höyryalukset yleistyivät. Rautateiden rakentamista ei aloitettu vielä Bourbon-restauraation aikana. Ensimmäinen rautatie avattiin vasta heinäkuun monarkian aikana.