stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helli Suominen
Julkaisuja

Naisten yleinen raittiuskokous Helsingissä marraskuun 20-22 p:ä 1922, 1922, Hymmi Nyyssönen, Tyyne Salminen ja Helli Suominen
Vapaan opiskelun harrastajien neuvottelukokous ja kurssit Jyväskylässä heinäk. 1-8 p:inä 1924, 1924
Valistusjärjestöjen opintotoimikunnan opintokerhokurssit ja kokous Lahdessa heinäkuun 1-7 p:inä 1925, 1925
Opintokerhotyön opasvihkonen, 1926
Yleiset opintokerhopäivät Tampereella heinäkuun 1-7 p:inä 1926, 1926
Yleiset opintokerhopäivät Viipurissa 5-9.7.1928, 1928
Yleiset opintokerhopäivät Lahdessa 4-6.7.1929, 1929
Finskt studiecirkelarbete: en överblick av det till kulturorganisationernas studiekommitté hörande studiecirkelarbetet: för det nordiska studiecirkelmötet i Stockholm 4-7. 8. 1929, 1929
Sivistyneistö ja raittiuskysymys, 1930
Opintokerhotyön opas, 1931, Helli Suominen ja Onni Tolvanen
Yleiset opintokerhopäivät Turussa : 10-12. 7. 1931, 1932
Yleiset opintokerhopäivät Joensuussa 1. - 4.7.1932, 1933
William Shakespeare: elämä, näytelmä, teatteri, 1933, August Brunius, suomentanut Helli Suominen
Yleiset opintokerhopäivät Jyväskylässä 4-7.VII.1933, 1933
Paimenten ilo: kuvaelma, 1935, Kantelettaren runoista koonnut Helli Suominen
Yleiset opintokerhopäivät Kajaanissa 6-8.VII.1934, 1935
Yleisradiotoiminta ja opintokerhotyö, 1935
Kunnallistieto: opiskeluohjeet opintokerhoille, 1936, Rieti Itkonen ja Helli Suominen
Opintokerhotyön aakkoset, 1936
Juoppous ja raittius Shakespearen näytelmissä, 1936
Maantiedon opiskelu opintokerhoissa, 1937, Kaarlo Koistinen ja Helli Suominen
William Shakespeare: opiskeluohjeet opintokerhoille, 1937
Eino Leino: opiskeluohjeet opintokerhoille, 1938, Olli Nuorto ja Helli Suominen
Opintokerho pitää kokousta: maantiedettä opiskelevan opintokerhon näytekokous, 1938
Urheilu: opiskeluohjeet opintokerhoille, 1939
Opintokerhotyöntekijäin neuvottelukokous Helsingissä 5-6.10.1940, 1940
Kansalaisen maanpuolustustieto: opiskeluohjeet opintokerhoja ja muuta vapaata kansansivistystyötä varten, Helli Suominen ja R. A. Mäntylä
XVIII yleiset opintokerhopäivät Helsingissä 13-15. VI. 1941, 1941
Raittiuskysymys: opiskeluohjeet opintokerhoille, 1944, Helli Suominen ja Vihtori Karpio
Alkoholikysymys Shakespearen näytelmien valaisemana, 1953
Mooses Putro: Inkerinmaan kansallislaulun säveltäjä, 1969, käännetty venäjäksi 2013 (Orehov, Dmitrij)
Heikki Yrttiaho

Heikki Yrttiaho on Kemijärvellä syntynyt suomalainen oopperalaulaja, lauluntekijä ja sovittaja.
Opiskelu

Yrttiaho aloitti musiikin opiskelun pääaineena kitaran soitto Lapin musiikkiopistossa Rovaniemellä. Opettajana toimi Ilkka Virta. Musiikin tyylilajin suhteen Yrttiaho ei ole asettanut mitään rajoja, vaan klassinen kitara vaihtui kädessä luontevasti myös sähkökitaraan ja bassoon.
Hän jatkoi vuonna 1978 vuoteen 1982 Tampereen konservatoriossa pääaineenaan kitara, opettajana oli muun muassa Mikael Laurson ja sivuaineenaan laulu, opettajana Reijo Toivokoski. Vuonna 1982 opinnot jatkuivat Helsingin konservatoriossa, jolloin laulusta tuli pääaine. Opettajana toimi oopperalaulaja Jorma Elorinne. Heti samana vuonna Yrttiaho liittyi Köyhät Ritarit -lauluyhtyeeseen, missä hän lauloi aktiivisesti vuoteen 1985.
Hän suoritti lauluopintojen ohessa vuonna 1986 Suomen pianonvirittäjät ry:n jäsentutkinnon, vaikkakin aktiivinen toiminta rajoittui vain muutamaan vuoteen. Vuonna 1987 hänet kiinnitettiin Suomen Kansallisoopperan laulajakuntaan, mistä hän sai stipedin vuonna 1989 Moskovassa suoritettavia jatko-opintoja varten. Opiskelupaikka oli arvostettu Gitis, Venäjän teatteritaiteen akatemia. Laulupedagogina oli Bolšoi-teatterin solisti Juri Statnik. Ilmaisutaidetta opetti professori Georgy P. Ansimov, jota Suomen Kansallisooppera käytti ohjaajana monissa venäläistä alkuperää olevissa oopperoissa.
Vuosina 1991–1996 Yrttiaho toimi Savonlinnan oopperajuhlilla solistiharjoittelijana ja debytoi Tannhäuser-oopperassa vuonna 1996 Reinmar von Zweterin roolissa.
Levytykset

Yrttiaho aloitti levytysuransa Köyhät Ritarit -yhtyeessä vuonna 1983. Sitä seurasi Suomen Kansallisoopperan Kullervo-levytys. Oma soololevy valmistui 1997. Sen lisäksi hän on laulanut International Chamber Vocalists -ryhmässä Cecilia Bartolin kolmella levyllä.
Kiinnitykset ulkomailla

Vuonna 1996 Yrttiaho kiinnitettiin Zürichin oopperan laulajakuntaan. Sen lisäksi hän on ollut kiinnitettynä kausina 2009 ja 2010 Osnabrückin teatteriin Saksassa, jolloin hän esiintyi vakituisesti myös Haagenin teatterin esityksissä. Hän kuuluu Opera Classica Europan vieraileviin solisteihin. Muut konsertti- ja esiintymisvierailut ulottuvat seuraaviin maihin: Suomi, Ruotsi, Norja, Venäjä, Ukraina, Viro, Sveitsi, Saksa, Englanti, Ranska, Italia, Japani, Usa ja Kanada.
Keskeiset roolit

Sarastro: Mozart – Die Zauberflöte
Kaspar: Weber – Der Freischütz
Arkel: Debussy – Pelléas and Mélisande
Daland: Wagner – Der fliegende Holländer
Landgraf: Wagner – Tannhäuser
Fiesco: Verdi – Simon Boccanegra
Komtur: Mozart – Don Giovanni
Il cuoco: Ermanno Wolf-Ferrari – Sly
sekä lukuisa joukko messuja ja oratorioita.
Levytyksiä

Piae Cantiones - Codex Potatorum, sov. Herman Rechberger Sonores Antiqui, Köyhät Ritarit, Fuga; 1983.
Putte Possun huviretki - sov. Matti Kontio, 2007 Warner Music Finland, Köyhät Ritarit; 1983.
Kaj-Erik Gustafsson: Missa cum jubilo, Köyhät Ritarit, Kvartettilaulun ystävät ry; 1984.
Aulis Sallinen: Kullervo, Suomen kansallisoopperan kuoro, Ondine ODE1258; 1992.
Yrttiaho Heikki: ”Sumuinen aamu” NATCD71; CD 1997.
Ermanno Wolf-Ferrari: Sly; José Carreras - Sly; Rafael Frühbeck de Burgos, cond; Legato Classics LCD 240-2 (2 CD), Premiere Opera 640-2 (2 CD) (live)
Bellini: Norma  •  Cecilia Bartoli ( Norma ); International Chamber Vocalists; O La Scintilla; Giovanni Antonini, cond;  •  DECCA 4783517; 2013.
Heinähattu ja Vilttitossu joulun jäljillä

| Heinähattu ja Vilttitossu joulun jäljillä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Sinikka Nopola ja Tiina Nopola
Kuvittaja:  Markus Majaluoma
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1993
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Heinähattu ja Vilttitossu joulun jäljillä on vuonna 1993 ilmestynyt lastenkirja, jonka ovat kirjoittaneet Sinikka Nopola ja Tiina Nopola.
Juoni

Joulu lähestyy, mutta lunta ei tule. Kattilakosken perhe valmistelee joulua: imeltää perunalaatikkoa ja muistaa köyhiä. Vaari saapuu pojan kanssa etuajassa mummolasta, jossa poika on ollut hoidossa. Lopulta tulee lunta, ja Vilttitossu alkaa salaa viedä ruokia tontulle vajaan. Salaisuus paljastuu vasta myöhemmin Heinähatulle ja vaarille. Ruoat katoavat, mutta niiden syöjä on ollut Isonapa, joka paljastuu syylliseksi ansan avulla. Lopulta, kuusenhaun jälkeen perhe pääsee juhlimaan joulua. Kuusi on huono, mutta se kelpaa lopulta Hannallekin, ja kaikki saavat lahjoja, myös ruokavarkaalta.
Hahmot

Heinähattu
Heinähattu on perheen vanhin lapsi sekä Vilttitossun ja pojan isosisko. Heinähattu on kaikkein rauhallisin, mutta silloin tällöin Vilttitossu saa yllytettyä hänet pahantekoon.
Vilttitossu
Vilttitossu on keskimmäinen lapsi, eli Heinähatun pikkusisko ja pojan isosisko. Vilttitossu on pahantekoon ja kepposteluun helposti taipuva, eli täysin siskonsa vastakohta.
Poika
Poika on oikealta nimeltään Petteri Matti Kasimir, mutta kun Hanna ja Matti kyllästyivät nimeen, häntä alettiin kutsua vain pojaksi. Poika on Heinähatun ja Vilttitossun pikkuveli, josta on kasvamassa Vilttitossun tavoin varsin villi tapaus.
Hanna
Hanna on perheen äiti. Hän on hiukan heikkohermoinen eikä pidä vaarista, Matin isästä. Hanna myös saattaa silloin tällöin taipua liioitteluun.
Matti
Matti on perheen isä, ammatiltaan tutkija. Matti on hyvin rauhallinen eikä hermostu melkein koskaan.
Vaari
Vaari on Matin isä, joka vierailee Kattilakoskilla silloin tällöin. Hän tykkää kertoa tarinoita lapsille, ja on ollut sodassa.
Helga & Halise Alibullen
Helga ja Halise ovat Kattilakoskien naapureita. He pitävät vieraista ja leipomisesta, sekä ovat hiukan pulleita. He myös pitävät tanssimisesta.
Konstaapelit Isonapa & Rillirousku
Isonapa ja Rillirousku ovat paikallisia poliiseja, jotka useimmiten puuttuvat Kattilakoskilla tapahtuneisiin rikoksiin, vaikka se heistä onkin turhauttavaa. Rillirousku on pitkä ja silmälasipäinen, kun taas Isonapa on pyöreä, lyhyt ja himoitsee ruokaa.
Aiemmin ilmestyneet

Heinähattu ja Vilttitossu (1989)
Heinähattu, Vilttitossu ja vauva (1990)
Heinähattu, Vilttitossu ja vaari (1991)
Heinähattu ja Vilttitossu loman tarpeessa (1992)
Hirvilampi (Ähtäri, Palkkiperä)

| Hirvilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Ähtäri
Koordinaatit:  62°29′04″N, 24°16′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pihlajaveden reitin valuma-alue (35.48)
Laskupuro:  Hirvilammenpuro Isoon Hoikkalampeen 
Järvinumero:  35.489.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  180,8 m  
Rantaviiva:  1,025 km  
Pinta-ala:  4,009 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHirvilampi 
Hirvilampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Myllymäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1 kilometri.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Kaijanpuron valuma-alueeseen (35.489) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 180,8 metriä mpy.
Veera Saar

| Veera Saar> Veera-Alise Döring |
| --- | --- |
 Saarin hauta Tallinnan Metsäkalmistossa
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1912 Tikanpesä, Jaaman piiri
Kuollut: 20. heinäkuuta 2004 Tallinna
Kirjailija
Salanimi: Kadri Saar, V. Taluri
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Veera Saar (vuoteen 1936 Veera-Alise Döring, 28. maaliskuuta 1912 Tikanpesä, Jaaman piiri, Pietari – 20. heinäkuuta 2004 Tallinna) oli virolainen kirjailija.
Saar debytoi vuonna 1949 lastenkirjalla Sõit mustikametsa. Vuodesta 1958 hän asui Arukülan kylässä lähellä Tallinnaa ja työskenteli siellä kirjailijana. Hän vietti elämänsä viimeiset vuodet Tallinnassa. Teossarja Kraakuvi mägi (1987), Maa hind (1990), Kodutee (1996) ja Käritsa leib (1999) yksi hänen huomattavimmista saavutuksistaan. Kodutee-teoksesta hän sai Eduard Vilden kirjallisuuspalkinnon vuonna 1997.
Veera Saarin teokset kuvaavat usein realistisella tyylillä maalaiselämää naisen näkökulmasta. 
Hänen tarinoissaan on usein omaelämäkerrallisia kerroksia.
Veera Pirttinen

Veera Pirttinen (s. 1997) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 13 maaottelua. Hän on edustanut Korisliigassa (aiemmin SM-sarja) kasvattajaseuraansa BC Nokiaa kaudella 2012–2013 sekä Catz Lappeenrantaa kausina 2013–2018 ja 2020–2021. Hän on voittanut Catzin pelaajana kolme Suomen-mestaruutta. Kaudella 2017–2018 hänet valittiin Korisliigassa vuoden puolustuspelaajaksi. Hän pelasi kauden 2018–2019 Saksan Bundesliigassa ja seuraavan kauden Islannin pääsarjassa. Hän on pituudeltaan 180-senttimetrinen.
Pirttinen on pelannut alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa 21 ottelua, alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa 38 ottelua ja haastajamaajoukkueessa kuusi ottelua. Hän pelasi Napolissa vuonna 2019 järjestetyissä universiadeissa, joissa Suomen haastajamaajoukkue sijoittui yhdeksänneksi. Naisten maajoukkueessa hän on pelannut 13 maaottelua, joista ensimmäisen elokuussa 2017 Liettuaa vastaan ja viimeksi helmikuussa 2021 Ukrainaa vastaan.
Hirvinevan rautatieasema

Hirvinevan rautatieasema (lyh. Hvn) on rautatieasema Pohjanmaan radalla, Hirvinevan kylässä Limingassa Pohjois-Pohjanmaalla. Alun perin liikennepaikka rakennettiin Pohjanmaan radalle junakohtaus- ja kuormauspaikaksi Limingan ja Ruukin välille, jolloin se oli epäitsenäinen liikennepaikka, joka toimi Limingan aseman alaisuudessa. Nykyisin liikennepaikka on miehittämätön ja liikenteenohjaus hoidetaan keskitetysti Oulusta. Vuonna 1943 rakennettu asemarakennus on yksityisasuntona.
Henkilöjunat eivät pysähdy Hirvinevalla matkustajapalvelua varten, eikä liikennepaikalla ole kaupallista tavaraliikennettä tai lipunmyyntiä. Lähin rautatieasema, jossa henkilöjunat pysähtyvät, on Ruukin asema.
Ratapiha

Pääraiteen lisäksi liikennepaikalla on yksi sivuraide, jota voidaan käyttää kohtaustilanteissa. Tämän lisäksi ratapihalla on kolmas raide, entinen kuormausraide, jota käytetään nykyisin ratatyökoneiden väistöraiteena.
Hoitotiede (lehti)

| Hoitotiede |
| --- | --- |
 Hoitotiede-lehti 2017.
Lehtityyppi:  Aikakauslehti
Julkaisija:  Hoitotieteiden tutkimusseura HTTS r.y.
ISSN:  ISSN 0786-5686
Perustettu:  1989
Päätoimittaja:  Katja Joronen
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  25 cm
Ilmestymistiheys:  neljästi vuodessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Hoitotiede on aikakauslehti, joka välittää tietoa hoitotieteestä ja sen tutkimustuloksista sekä toimii tieteellisenä keskustelufoorumina. Lehti julkaisee hoitamiseen ja sen perusteisiin, alan koulutukseen ja tutkimukseen liittyviä tieteellisiä artikkeleita sekä hoitotieteen alueeseen liittyviä katsauksia.
Lehteä julkaisee Hoitotieteiden tutkimusseura ja se ilmestyy neljästi vuodessa. Aikakauslehden tieteellisten artikkelien hyväksymisessä sovelletaan vertaisarviointia.
Päätoimittajat

Vuonna 2017 lehden päätoimittaja oli Katja Joronen.
Hjalmar Dahl

Hjalmar Dahl
Hjalmar Karl Emil Dahl (15. toukokuuta 1891 Parikkala – 19. lokakuuta 1960 Porvoo) oli suomenruotsalainen toimittaja, kääntäjä ja kirjailija.
Dahlin vanhemmat olivat apteekkari Johan Emil Dahl ja Betty Kiljander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 ja hän suoritti Lausannen yliopiston päästötutkinnon 1913. Dahl aloitti lähes 30 vuotta kestäneen toimittajan uransa Hufvudstadsbladetin venäjänkielisen osaston toimittajana, ja sittemmin hän oli Nya Tidningenin päätoimittajana 1922–1925, Hufvudstadsbladetin toimitussihteerinä 1926–1927 ja Moottorin toimittajana 1928–1933. Hän oli Helsingfors Journalenin päätoimittaja 1929–1944, Månads-Revyn-lehden toimittaja 1940–1944 sekä Aftonpostenin toimituspäällikkö 1944–1945. Vuodesta 1945 Dahl oli vapaa kirjailija. Hän oli Suomen taiteilijaseuran toiminnanjohtaja 1923–1926.
Dahl ruotsinsi venäläisten klassikoiden teoksia sekä muun muassa F. E. Sillanpään teoksia.
Teokset

Erik Åmarks oro. Schildt 1931
Uppbrott. Schildt 1932
Förlovade för fort : komedi i en akt, Ernst Wiechertin näytelmästä muokannut Hjalmar Dahl
Herrarna till Kaukola. Schildt 1941 (suomeksi nimellä Kaukolan herrat, WSOY 1942)
Store dvärgen.  Schildt 1946
Helsingfors – det havsomflutna, 1949
Finlands svenskar : upplagsverk. Söderström 1956
Houdini

Houdini voi tarkoittaa:
Harry Houdini, (1874–1926), kuuluisa taikuri ja kahlekuningas
Houdini, Harry Houdinista kertova elokuva vuodelta 1953
Houdini, Side Effects Softwaren 3D-ohjelmisto
Houdini, shakkiohjelma
Houdini, The Melvins -yhtyeen albumi
"Houdini", Kate Bushin The Dreaming -albumin kappale
Whodini, 1980-luvulla perustettu hip hop -ryhmä
Jean Eugene Robert-Houdin, ranskalainen maagikko, Harry Houdinin esikuva
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Houdini”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hiljainen paikka (elokuvasarja)

| Hiljainen paikka -elokuvasarja |
| --- | --- |

Ohjaaja:   John Krasinski  Michael Sarnoski 
Käsikirjoittaja:   Scott Beck  John Krasinski  Bryan Woods 
Tuottaja:   Michael Bay  Andrew Form  Brad Fuller  John Krasinski 
Säveltäjä:  Marco Beltrami
Kuvaaja:   Charlotte Bruus Christensen  Polly Morgan  Pat Scola 
Pääosat:  Emily Blunt John Krasinski Millicent Simmonds  Noah Jupe Cillian Murphy
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  638,4 miljoonaa dollaria
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hiljainen paikka  (engl. A Quiet Place) on yhdysvaltalainen kauhuelokuvasarja. Elokuvat sijoittuvat post-apokalyptiseen maailmaan, jossa elää herkkäkuuloisia mutta sokeita avaruusolentoja, jotka saalistavat kuulonsa perusteella.
Elokuvat

| Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Ensi-ilta | Ohjaaja | Käsikirjoittaja | Tuottaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hiljainen paikka | A Quiet Place | 2018 | John Krasinski | Bryan Woods Scott Beck John Krasinski | Brad Fuller Andrew Form Michael Bay |
| Hiljainen paikka: Osa 2 | A Quiet Place Part II | 2020 | John Krasinski | John Krasinski | Brad Fuller Andrew Form Michael Bay John Krasinski |
| Hiljainen paikka: Päivä yksi | A Quiet Place: Day One | 2024 | Michael Sarnoski | Michael Sarnoski John Krasinski | Brad Fuller Andrew Form Michael Bay John Krasinski |
|  | A Quiet Place Part III | ei tiedossa |  |  |  |
Pääosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Emily Blunt  | … |  Evelyn Abbott    |
|  John Krasinski  | … |  Lee Abbott 	   |
|  Millicent Simmonds  | … |  Regan Abbott 	   |
|  Noah Jupe  | … |  Marcus Abbott      |
|  Cillian Murphy  | … |  Emmett   |
|  Lupita Nyong’o  | … |  Samira   |
|  Joseph Quinn  | … |  Eric   |
Harold Bloom

Harold Bloom
Harold Bloom (11. heinäkuuta 1930 – 14. lokakuuta 2019) oli yhdysvaltalainen professori, kirjallisuusarvostelija ja kulttuurikriitikko.
Ura

Ensimmäisissä kirjoissaan (Shelley's Mythmaking, 1959, The Visionary Company, 1961, ja Blake's Apocalypse, 1963) Bloom puolusti 1800-luvun romanttisia runoja, jotka eivät vielä olleet kokeneet maineenpalautusta. Bloomin läpimurtoteos oli The Anxiety of Influence (1973). Siinä ja sitä seuraavissa kirjoissa hän esitti runoilijoiden välisiä vaikutussuhteita koskevan teoriansa ensimmäisen version. Alun perin hän rajasi sen valistuksen ajan jälkeiseen länsimaiseen runouteen mutta laajensi myöhemmin sen koskemaan kaikkea kirjallisuutta. Seuraavassa vaiheessaan Bloom kirjoitti uskontoaiheiset kirjat Ruin the Sacred Truths (1989), The Book of J (1990) ja The American Religion (1993).
Vuonna 1994 Bloom julkaisi erään tunnetuimmista teoksistaan The Western Canon. Siinä ja sen jälkeen Bloom on ollut ankara sosiopoliittisten ideologioiden valtaamien kirjallisuuskritiikkisuuntausten kriitikko. Länsimaisen kanonisen kirjallisuuden puolustamisen lisäksi Bloom kirjoitti myöhempinä vuosinaan William Shakespearesta kirjat Shakespeare: The Invention of the Human (1998) ja Hamlet: Poem Unlimited (2003). Bloomin mukaan Shakespeare oli paitsi suurin koskaan elänyt kirjailija, myös keksinyt käsityksemme inhimillisestä persoonallisuudesta.
Bloom tähtää kirjansa Lukemisen ylistys (How to Read and Who) tavalliselle lukijalle, joka ei aio kirjailijaksi. Sen julkaistessaan hän ei enää ollut nuori, ja kriitikko Jan Blomstedtin mukaan painostukset ovat muuttuneet, joskin vanhat painotukset ovat yhä taustalla. Kapina saa jäädä, tärkeintä on lukunautinto. Bloom antaa teoksessa neuvoja muun muassa siihen, kuinka William Shakespearea ja tämän Hamletia tulee lukea. Marcel Proustista Bloomilla on omaperäisiä näkemyksiä: Proust oli shakespearelainen. Blomstedt varoittaa kirjan lukijaa: "Bloomissa on paitsi vahvaa subjektiivisuutta myös vankkaa dogmaattisuutta," eikä lukijan pidä siten odottaa saavansa "objektiivista tietoa kirjallisuuden huipuista".
Bloom hoiti Sterling-professuuria Yalen yliopistossa sekä englantilaisen ja amerikkalaisen kirjallisuuden Berg-professuuria New Yorkin yliopistossa.
Elämänvaiheet

Harold Bloomin vanhemmat olivat William ja Paula Bloom, Hän syntyi New Yorkissa ja asui Etelä-Bronxissa. Hänet kasvatettiin ortodoksijuutalaiseksi, joskin hän luopui siitä aikuisena, ja hänen äidinkielensä oli jiddiš. Hän oppi kotonaan myös kirjallista hepreaa. Kuuden vanhana hän opetteli itse lukemaan englannin kieltä. Haroldilla oli kolme vanhempaa siskoa ja yksi vanhempi veli. Hän kuoli sisarussarjasta viimeisenä.
Poikana Bloom luki Hart Cranen Collected Poems -laitosta, joka sytytti hänen elinikäisen kiinnostuksensa runouteen. Bloom suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon Cornellin yliopistossa vuonna 1951 ja filosofian tohtorin tutkinnon Yalen yliopistossa vuonna 1955.[lähde? ]
Teoksia

The Western canon: The books and the school of the ages.  New York:  Harcourt Brace, 1994.  ISBN 0-15-195747-9.  (englanniksi)
Lukemisen ylistys.  (How to read and why, 2001.)  Suomentanut Kalevi Nyytäjä. Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-16252-7.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Länsimaiden kaanon on Wikiaineistossa
"Harold Bloom's Period One canon" (englanniksi)
"Harold Bloom's Period Two canon" (englanniksi)
"Harold Bloom's Period Three canon" (englanniksi)
"Harold Bloom's Period Four canon" (englanniksi)
Viilari

Sahanviilaaja kunnostaa kaksipuolista sahanterää.
Viilari (viilaaja) on pääosin historiallinen metallialan ammatti. Aiemmin viilarille kuuluneita tehtäviä sisältyy nykyammateista mm. koneistajan ja asentajan työnkuviin. Viilaaja kuuluu tilastokeskuksen vuonna 1996 käyttämissä kuntien tuntipalkkaisen henkilökunnan ammattinimikkeissä ryhmän konepaja- ja rakennusmetallityö alaryhmään koneenasettajat, koneistajat ja työkaluntekijät. Nimike viittaa yhteen ammatissa käytettyyn työkaluun, viilaan.
Tunnettuja viilarina työskennelleitä suomalaisia ovat mm. olympiavoittajat Paavo Nurmi ja Matti Lähde, SDP:n kansanedustaja Mikko Ampuja, ammattiyhdistystoimitsija Veikko Hauhia sekä muusikko ja sanoittaja Martti Jäppilä.
Hougang United FC

Joukkueen pelipaidat kaudella 2016.
Hougang United FC on jalkapalloseura Hougangin alueelta Koillis-Singaporesta. Seura pelaa Singaporen korkeimmalla sarjatasolla S.Leaguessa.
Seura on perustettu vuonna 1981, jolloin nimi oli Marine Castle United Football Club. Pääsarjaan se pääsi pelaamaan usean vuoden hakemisen jälkeen vuonna 1998. Vuonna 2002 seura vaihtoi nimekseen Sengkang Marine Football Club. Seuraavana vuonna joukkue joutui luopumaan talousvaikeuksien takia pääsarjapaikastaan. Joukkue yhdistyi Paya Lebar Punggol Football Clubin kanssa vuonna 2006, jolloin syntyi Sengkang Punggol Football Club. Nykyisen nimen se otti käyttöön vuonna 2011. Vuonna 2014 joukkue ilmoitti yhdistyvänsä Woodlands Wellington FC:n kanssa. Seuran nimeksi jäi nykyinen Hougang United.
Hepolammi (Hattula, Myllykylä)

| Hepolammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hattula
Koordinaatit:  60°56′08″N, 24°03′16″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hyvikkälänjoen valuma-alue (35.88)
Laskuoja:  Ruokosuunoja Renkajärveen
Järvinumero:  35.885.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  139,6 m  
Rantaviiva:  1,498 km  
Pinta-ala:  9,839 ha  
 fiHepolammi 
Hepolammi , joka kirjoitetaan myös Hepolampi , on Kanta-Hämeessä Hattulassa Myllykylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 9,8 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee Kivistön kulmakunnalla Hepolamminsuon pohjoisosassa noin viisi kilometriä länteen Myllykylästä ja 2,5 kilometriä kaakkoon Renkajärven rannasta. Sen rannat ovat metsää, suota ja avosuota. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja sen rannoille on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Renkajärven ja Teuron välinen tie ohittaa lammen sen pohjoispuolelta ja tien varressa sijaitsee lammen lähellä kuusi maataloa.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen yläosan valuma-alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 139,6 metriä mpy. Siihen on johdettu Hepolamminsuolta kuivatusojia. Sen laskuoja Ruokosuonoja juoksee koilliseen päin ja laskee Renkajärveen Isosaaren kohdalla.
Historiaa

Vuoden 1956 peruskartassa lammen ympäristössä oli useita maataloja ja niiden pieniä peltomaita.