stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nigel Mansell
Ura > Formula 1 > Williams: 1991–1992

Edellisen kauden osoittauduttua pettymykseksi, Mansell ilmoitti lopettavansa uransa. Frank Williams suostutteli Mansellin palaamaan ja lupasi tälle Williamsin ykköskuskin paikan ja Mansell palasi entiselle työnantajalleen.
Williamsilla oli käyttössään tehokkaat Renault'n moottorit, ja Mansellin tallikaverina toimi Riccardo Patrese. Vaikka kauden ensimmäisessä kilpailussa näyttikin siltä, että Prost ja Senna taistelisivat jälleen keskenään mestaruudesta, Prostin ongelmaksi koitui Ferrarin epäluotettavuus. Näin Mansell nousi kamppailemaan mestaruudesta voitettuaan kesällä kolme peräkkäistä kilpailua. Epäonni vaivasi kuitenkin edelleen englantilaista, joka menetti viimeisetkin mestaruusmahdollisuutensa kauden toiseksi viimeisessä kilpailussa Suzukassa, jossa hän pyörähti hiekoille jo ensi kierroksilla.
Kaudella 1992 asiat olivat kuitenkin toisella lailla. Williamsilla oli selvästi paras auto käytössään, ja se näkyi jo aikaisessa vaiheessa. Mansell voitti kauden alussa 5 ensimmäistä kilpailua peräkkäin ja oli kuudennessa toinen. Ainoa uhkaaja oli tallikaveri Patrese. Kaikkiaan Mansell voitti kauden aikana yhdeksän kilpailua, ajoi 14 paalupaikkaa ja keräsi 108 MM-pistettä, jotka säilyivät pitkään ennätyksinä (Michael Schumacher rikkoi piste-ennätyksen kaudella 2001 ja voittoennätyksen kaudella 2002. Sebastian Vettel rikkoi paalupaikkaennätyksen kaudella 2011). Ylivoimaisesta mestaruudesta kertoi se, että Mansell varmisti maailmanmestaruutensa jo elokuussa Unkarin GP:ssä, kun viisi kilpailua oli vielä ajamatta.
Kauden 1992 jälkeen Mansell ilmoitti lopettavansa kilpailemisen Formula ykkösissä, osittain sen takia, että F1-kilparadoille palaava Alain Prost tulisi olemaan hänen tallikaverinsa kaudella 1993 ja että Mansell oli riitautunut tallipäällikkö Frank Williamsin kanssa.
Ura > CART IndyCar World Series > Newman/Haas Racing 1993–1994

Mansell ei kuitenkaan lopettanut kilpailemista kokonaan vuoden 1992 mestaruuteen, vaan siirtyi Pohjois-Amerikassa ajettavaan IndyCar-sarjaan. Mansell liittyi Newman/Haas Racingin talliin, jossa hän korvasi Formula 1 -uralle lähteneen Michael Andrettin.
Mansell teki IndyCar-historiaa, kun hän otti ensimmäisenä tulokaskuljettajana paalupaikan ja voiton kauden avauskilpailussa Australiassa. Pari viikkoa myöhemmin Mansell loukkasi selkänsä, kun hän ajoi rajusti ulos Phoenixissa pidetyssä kilpailussa. Mansell ajoi hyvin Indy 500:sessa ja johtikin kilpailua, vaikka kyseessä oli Mansellin ensimmäinen ovaaliradalla ajama kilpailu. Mansell kuitenkin menetti johtonsa kilpailun aikana ja sijoittui lopulta kolmanneksi. Mansell voitti debyyttikautensa aikana yhteensä viisi kilpailua ja pääsi sen lisäksi palkintokorokkeelle viidesti. Mansell voitti IndyCar-mestaruuden ja nousi niiden kuljettajien joukkoon, jotka ovat voittaneet sekä F1- että IndyCar-mestaruuden.
Mansellin IndyCar-ura jatkui vielä kaudella 1994, mutta menestys ei enää ollut samanlaista kuin edeltäneellä mestaruuskaudella. Mansell riitautui IndyCar-legenda Mario Andrettin kanssa ja putosi fanien suosiosta kauden aikana. Suosion menetystä kuvaa hyvin heikon kysynnän takia peruttu nimikirjoitustilaisuus.
Kausi 1994 oli Mansellin viimeinen Pohjois-Amerikassa.
Ura > Formula 1 -paluu > Williams: 1994

Ayrton Sennan kuoltua San Marinon GP:ssä kauden 1994 alussa Williams kaipasi huippukuljettajaa Damon Hillin rinnalle. Testikuljettaja David Coulthard oli korvannut Sennan jo parissa kilpailussa, mutta Williamsin tähtäimessä oli vuoden 1992 F1-maailmanmestari Mansell. Mansell lopulta teki loppukauden kattavan sopimuksen ja ajoi ensimmäisen kilpailunsa Ranskassa, josta tuloksena oli keskeytys. Paluukilpailunsa jälkeen Mansell palasi Pohjois-Amerikkaan, jossa hänellä oli samanaikaisesti sopimus IndyCar-sarjassa mutta ajoi vielä kauden kolme viimeistä kilpailua Williamsin väreissä. Mansell otti uransa viimeisen voiton 41-vuotiaana Australiassa, jossa ajettiin kauden viimeinen osakilpailu. Mansellin voitto jäi Michael Schumacherin ja Damon Hillin välisen mestaruustaiston ratkaisseen kolarin varjoon, jossa Schumacher oli tarkoituksella ajanut Hilliä päin ja ratkaissut mestaruuden itselleen.
Ura > Formula 1 -paluu > McLaren: 1995

Ennen vuotta 1995 oli liikkeellä huhuja, joiden mukaan Mansell olisi jäämässä Williamsille seuraavaksi kaudeksi, mutta huhut lyötiin laudalta, kun Mansell teki sopimuksen McLaren-Mercedeksen kanssa. Mansell sai tallikaverikseen suomalaisen Mika Häkkisen. Mansellilta odotettiin paljon McLarenilla, mutta visiitti osoittautui pettymykseksi. Kauden alussa Mansell ei edes mahtunut autoon, joten häneltä jäi kauden ensimmäiset kilpailut väliin. Mansell lopulta pääsi tositoimiin kauden kolmannessa kilpailussa, josta saldona oli vaatimaton kymmenes sija. Mansell oli jatkuvasti tallitoveriaan Häkkistä hitaampi. Kauden neljäs ja samalla Mansellin uran viimeinen F1-kilpailu tuotti keskeytyksen. Mansell aiheutti eripuraa jatkuvalla autoon kohdistuneella valittamisellaan, ja tallipäällikkö Ron Dennis jälkikäteen onkin sanonut, että Mansellin hankkiminen oli virhe. Mansellin korvasi hänen tilallaan alkukauden ajanut Mark Blundell.
McLarenin jälkeen Mansell oli vielä pariin otteeseen F1-testeissä muutaman tallin kanssa, mikä antoi vihiä vielä uudesta paluuyrityksestä, mutta Mansellin F1-ura päättyi lopullisesti.
Ura > British Touring Car Championship > Ford: 1998

Formula 1 -uran loputtua Mansell pysyi vielä kilparadoilla. Mansell ajoi Britannian vakioautojen mestaruussarjassa kolme kilpailua vuoden 1998 aikana.  Mansellin ensiesiintyminen Fordin ratissa tapahtui Donington Parkin radalla. Hän keskeytti ensimmäisen sprinttilähdön kolmen kierroksen jälkeen, minkä takia hän starttasi päälähtöön sijalta 19. Pääkilpailun aikana sääolot kuitenkin muuttuivat, ja rata tuli märäksi. Mansell oli kilpailun kärjessä muutamaan otteeseen mutta oli lopulta viides. Mansell keskeytti molemmat lähdöt Brands Hatchissa ja oli sijoilla 14 ja 11 Silverstonessa ollen kokonaistilastossa sijalla 18, 21:stä kilpailijasta.
Ura > Grand Prix Masters > Team Altech: 2005–2007

Vuonna 2005 Mansell ilmoitti palaavansa kilparadoille vastaperustettuun Grand Prix Masters -sarjaan, jossa koko kuljettajisto koostui entisistä vähintään 45-vuotiaista F1-kuljettajista. 52-vuotias Mansell voitti vuoden 2005 ainoan Masters-lähdön. Toiseksi kilpailussa sijoittui Emerson Fittipaldi ja kolmanneksi Mansellin Williams-aikojen tallitoveri Riccardo Patrese. Ennen kilpailua koettiin kiistanalaisia hetkiä, kun kilpailuun jo mukaan ilmoittautunut Alain Prost jätti tulematta paikalle ja perui osallistumisensa.
Vuodelle 2006 oli suunnitteilla neljä Grand Prix Masters -osakilpailua, ja Manselilla oli sopimus koko kaudelle Team Altechin kanssa. Neljästä kilpailusta kaksi ajettiin. Kauden toiseksi kaavailtu kilpailu Italian Monzassa jouduttiin perumaan meluhaittojen takia, ja kauden viimeiseksi kaavailtu Etelä-Afrikassa ajettava kilpailu peruttiin niin ikään. Mansell voitti kauden ensimmäisen kilpailun Qatarissa ja keskeytti kauden kolmannessa, Isossa-Britanniassa ajetussa kilpailussa.
Grand Prix Masters -sarja oli jo suunniteltu vuodelle 2007, mutta sarjaa järjestänyt yhtiö Delta Motorsport ajautui konkurssiin syyskuussa 2007 ja koko kausi jäi ajamatta.
Ura > Muuta

Mansellin pojat Greg ja Leo ovat myös kilpa-ajajia, joiden kanssa hän osallistui vuonna 2010 Le Mansin 24 tunnin ajoihin, jotka päättyivät keskeytykseen.
Kunniajäsenyydet

International Motorsports Hall of Fame 2005.
Motorsports Hall of Fame of America 2006 (luokkana Open Wheel eli avorenkaiset).
FIA Motorsport Hall of Fame.
Kunniajäsenyydet > Voitot

| Nro | Kilpailu | Lähtöruutu | Ajetut kilpailut  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Euroopan GP 1985 | 3. | 76 |
| 2 | Etelä-Afrikan GP 1985 | 1. | 77 |
| 3 | Belgian GP 1986 | 5. | 83 |
| 4 | Kanadan GP 1986 | 1. | 84 |
| 5 | Ranskan GP 1986 | 2. | 86 |
| 6 | Britannian GP 1986 | 5. | 87 |
| 7 | Portugalin GP 1986 | 2. | 92 |
| 8 | San Marinon GP 1987 | 14. | 96 |
| 9 | Ranskan GP 1987 | 1. | 100 |
| 10 | Britannian GP 1987 | 2. | 101 |
| 11 | Itävallan GP 1987 | 2. | 104 |
| 12 | Espanjan GP 1987 | 2. | 107 |
| 13 | Meksikon GP 1987 | 1. | 108 |
| 14 | Brasilian GP 1989 | 6. | 124 |
| 15 | Unkarin GP 1989 | 12. | 133 |
| 16 | Portugalin GP 1990 | 1. | 152 |
| 17 | Ranskan GP 1991 | 4. | 162 |
| 18 | Britannian GP 1991 | 1. | 163 |
| 19 | Saksan GP 1991 | 1. | 164 |
| 20 | Italian GP 1991 | 2. | 167 |
| 21 | Espanjan GP 1991 | 2. | 169 |
| 22 | Etelä-Afrikan GP 1992 | 1. | 172 |
| 23 | Meksikon GP 1992 | 1. | 173 |
| 24 | Brasilian GP 1992 | 1. | 174 |
| 25 | Espanjan GP 1992 | 1. | 175 |
| 26 | San Marinon GP 1992 | 1. | 176 |
| 27 | Ranskan GP 1992 | 1. | 179 |
| 28 | Britannian GP 1992 | 1. | 180 |
| 29 | Saksan GP 1992 | 1. | 181 |
| 30 | Portugalin GP 1992 | 1. | 185 |
| 31 | Australian GP 1994 | 1. | 191 |
Kaudet numeroina

| Kausi | Talli | Sijoitus | Osa- kilpailut | Pisteet | Voitot | Palkinto- sijat | Pistesijat | Paalu- paikat | Nopeimmat kierrokset | Keskeytykset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1980 | Lotus | - | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 |
| 1981 | Lotus | 14. | 13 | 8 | 0 | 1 | 3 | 0 | 0 | 8 |
| 1982 | Lotus | 14. | 13 | 7 | 0 | 1 | 2 | 0 | 0 | 7 |
| 1983 | Lotus | 12. | 15 | 10 | 0 | 1 | 4 | 0 | 1 | 8 |
| 1984 | Lotus | 10. | 16 | 13 | 0 | 2 | 5 | 1 | 0 | 11 |
| 1985 | Williams | 6. | 15 | 31 | 2 | 3 | 8 | 1 | 1 | 5 |
| 1986 | Williams | 2. | 16 | 72 | 5 | 9 | 12 | 2 | 4 | 4 |
| 1987 | Williams | 2. | 14 | 61 | 6 | 7 | 9 | 8 | 3 | 4 |
| 1988 | Williams | 9. | 14 | 12 | 0 | 2 | 2 | 0 | 1 | 12 |
| 1989 | Ferrari | 4. | 15 | 38 | 2 | 6 | 6 | 0 | 3 | 7 |
| 1990 | Ferrari | 5. | 16 | 37 | 1 | 5 | 7 | 3 | 3 | 7 |
| 1991 | Williams | 2. | 16 | 72 | 5 | 9 | 10 | 2 | 6 | 5 |
| 1992 | Williams | 1. | 16 | 108 | 9 | 12 | 12 | 14 | 8 | 4 |
| 1994 | Williams | 9. | 4 | 13 | 1 | 1 | 2 | 1 | 0 | 2 |
| 1995 | McLaren | - | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 |
| Yhteensä (15 kautta) | Yhteensä (15 kautta) | Yhteensä (15 kautta) | 187 | 482 | 31 | 59 | 82 | 32 | 30 | 87 |
Kaudet numeroina > F1-tulokset kausittain

(Kilpailut, jotka on vahvennettu, saavutti paalupaikan)
| Vuosi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1980 | Lotus | ARG    | BRA    | RSA    | USW    | BEL    | MON    | FRA    | GBR    | GER    | AUT Kesk | DUT Kesk | ITA DNQ | CAN    | USA    |  |  | - | 0 |
| 1981 | Lotus | USW Kesk. | BRA 11 | ARG Kesk. | SMR    | BEL 3 | MON Kesk. | ESP 6 | FRA 7 | GBR DNQ | GER Kesk. | AUT Kesk. | DUT Kesk. | ITA Kesk. | CAN Kesk. | LVG 4 |  | 14. | 8 |
| 1982 | Lotus | RSA Kesk. | BRA 3 | USW 7 | SMR    | BEL Kesk. | MON 4 | USE Kesk. | CAN Kesk. | DUT DNS | GBR Kesk. | FRA DNS | GER 9 | AUT Kesk. | SUI 8 | ITA 7 | LVG Kesk. | 14. | 7 |
| 1983 | Lotus | BRA 12 | USW 12 | FRA Kesk. | SMR Kesk. | MON Kesk. | BEL Kesk. | USA 6 | CAN Kesk. | GBR 4 | GER Kesk. | AUT 5 | DUT Kesk. | ITA 8 | EUR 3 | RSA Kesk. |  | 12. | 10 |
| 1984 | Lotus | BRA Kesk. | RSA Kesk. | BEL Kesk. | SMR Kesk. | FRA 3 | MON Kesk. | CAN 6 | USE Kesk. | USA 6 | GBR Kesk. | GER 4 | AUT Rkesk | DUT 3 | ITA Kesk. | EUR Kesk. | POR Kesk. | 9. | 13 |
| 1985 | Williams | BRA Kesk. | POR 5 | SMR 5 | MON 7 | CAN 6 | USA Kesk. | FRA DNQ | GBR Kesk. | GER 6 | AUT Kesk. | DUT 6 | ITA 11 | BEL 2 | EUR 1 | RSA 1 | AUS Kesk. | 6. | 31 |
| 1986 | Williams | BRA Kesk. | ESP 2 | SMR Kesk. | MON 4 | BEL 1 | CAN 1 | USE 5 | FRA 1 | GBR 1 | GER 3 | HUN 3 | AUT Kesk. | ITA 2 | POR 1 | MEX 5 | AUS Kesk. | 2. | 70 (72) |
| 1987 | Williams | BRA 6 | SMR 1 | BEL Kesk. | MON Kesk. | USA 5 | FRA 1 | GBR 1 | GER Kesk. | HUN 14 | AUT 1 | ITA 3 | POR Kesk. | ESP 1 | MEX 1 | JPN DNS | AUS Loukk. | 2. | 61 |
| 1988 | Williams | BRA Kesk. | SMR Kesk. | MON Kesk. | MEX Kesk. | CAN Kesk. | USA Kesk. | FRA Kesk. | GBR 2 | GER Kesk. | HUN Kesk. | BEL Loukk. | ITA Loukk. | POR Kesk. | ESP 2 | JPN Kesk. | AUS Kesk. | 9. | 12 |
| 1989 | Ferrari | BRA 1 | SMR Kesk. | MON Kesk. | MEX Kesk. | USA Kesk. | CAN DSQ | FRA 2 | GBR 2 | GER 3 | HUN 1 | BEL 3 | ITA Kesk. | POR DSQ | ESP EX | JPN Kesk. | AUS Kesk. | 4. | 38 |
| 1990 | Ferrari | USA Kesk. | BRA 4 | SMR Kesk. | MON Kesk. | CAN 3 | MEX 2 | FRA 18 | GBR Kesk. | GER Kesk. | HUN 17 | BEL Kesk. | ITA 4 | POR 1 | ESP 2 | JPN Kesk. | AUS 2 | 5. | 37 |
| 1991 | Williams | USA Kesk. | BRA Kesk. | SMR Kesk. | MON 2 | CAN 6 | MEX 2 | FRA 1 | GBR 1 | GER 1 | HUN 2 | BEL Kesk. | ITA 1 | POR DSQ | ESP 1 | JPN Kesk. | AUS 2 | 2. | 72 |
| 1992 | Williams | RSA 1 | MEX 1 | BRA 1 | ESP 1 | SMR 1 | MON 2 | CAN Kesk. | FRA 1 | GBR 1 | GER 1 | HUN 2 | BEL 2 | ITA Kesk. | POR 1 | JAP Kesk. | AUS Kesk. | 1. | 108 |
| 1994 | Williams |  |  |  |  |  |  | FRA Kesk. |  |  |  |  |  |  | EUR Kesk. | JPN 4 | AUS 1 | 9. | 13 |
| 1995 | McLaren | BRA    | ARG    | SMR 10 | ESP Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | - | 0 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nigel Mansell Wikimedia Commonsissa
Formula 1 -luokan kuljettajien maailmanmestarit
CART/Champ Car -mestarit
1979:  Rick Mears ·  
1980:  Johnny Rutherford ·  
1981:  Rick Mears · 
1982:  Rick Mears ·  
1983:  Al Unser ·  
1984:  Mario Andretti ·  
1985:  Al Unser ·  
1986:  Bobby Rahal · 
1987:  Bobby Rahal ·  
1988:  Danny Sullivan ·  
1989:  Emerson Fittipaldi ·  
1990:  Al Unser Jr ·  
1991:  Michael Andretti ·  
1992:  Bobby Rahal ·  
1993:  Nigel Mansell ·  
1994:  Al Unser Jr ·  
1995:  Jacques Villeneuve ·  
1996:  Jimmy Vasser ·  
1997:  Alex Zanardi · 
1998:  Alex Zanardi ·  
1999:  Juan Pablo Montoya ·  
2000:  Gil de Ferran · 
2001:  Gil de Ferran ·  
2002:  Cristiano da Matta ·  
2003:  Paul Tracy ·  
2004:  Sébastien Bourdais · 
2005:  Sébastien Bourdais · 
2006:  Sébastien Bourdais · 
2007:  Sébastien Bourdais
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Mansell vuonna 1984 Lotus-autollaan.
Mansell Saksan GP:ssä 1985.
Nigel Mansell vuoden 1991 Yhdysvaltain GP:ssä.
Mansell vuonna 1993 CART-autollaan.
Käännös suomeksi
Pae Gil-Su

| Mitalit> Maa:   Pohjois-Korea.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Pohjois-Korea.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Pohjois-Korea.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Pohjois-Korea> Miesten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | hevonen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1992 | hevonen |  |
|  Kultaa | Birmingham 1993 | hevonen |  |
|  Kultaa | San Juan 1996 | hevonen |  |
|  Pronssia | Lausanne 1997 | hevonen |  |
Pae Gil-Su (kor. 배길수, s. 4. maaliskuuta 1972) on pohjoiskorealainen entinen telinevoimistelija, jonka paras teline oli hevonen.
Pae jakoi hevosen olympiavoiton Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 yhdessä Vitali Štšerbon kanssa. Maailmanmestaruuden Pae voitti hevosella vuosina 1992 (jaettu Štšerbon ja Jing Lin kanssa), 1993 ja 1996.
Aiheesta muualla

Pae Gil-Su – Sports Reference LLC. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Hulluksi onnesta

| ”Hulluksi onnesta” Jannika B |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Kaikki rohkeus
 Julkaistu: 25. kesäkuuta 2012 
 Tuottaja(t): Jonas Olsson 
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.11
 Levy-yhtiö: Ona & Sony Music Entertainment
Jannika B:n muut singlet
| ”Onnenpäivä” 2011 | ”Hulluksi onnesta” 2012 | ”Seuraavaan elämään” 2012 |
Hulluksi onnesta on suomalaisartisti Jannika B:n toinen single hänen Kaikki rohkeus -debyyttialbumilta. Kappale sai ensisoittonsa radiossa YleX:n taajuudella 20. kesäkuuta ja digitaalisesti se julkaistiin 25. kesäkuuta 2012. Kappaleen on säveltänyt Lolene Everett sekä Elias Kapari ja sanoittanut Jannika B itse. Kappaleen tuottajana toimi Jonas Olsson.
Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 17. heinäkuuta 2012. Videolla artisti juoksee ja tanssii ympäri kaupunkia tanssiryhmän kanssa.
Kappaleet

Hulluksi onnesta – 3.11
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen singlelista: –
Suomen virallinen latauslista: –
Radiolista: –
Okinawa (kaupunki)

| Okinawa (沖縄市) |
| --- | --- |
 Okinawan keskustaa
 lippu:  Symboli
 Okinawan sijainti Okinawan prefektuurissa
 Okinawa
 Koordinaatit: 26°20′03.4″N, 127°48′20.6″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kyūshū (Ryūkyūsaaret)
Prefektuuri:  Okinawa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  49,00 km²
Väkiluku (2017):  141 543
 – Väestötiheys:  2 889 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Kiinanruusu
 – Puu:  Livistona chinensis
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.okinawa.okinawa.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Okinawa (jap. 沖縄市, Okinawa-shi) on Japanin kaupunki Okinawan saarella Okinawan prefektuurissa. Se sijaitsee saaren keskiosassa Nahan koillispuolella Tyynenmeren Nakagusukunlahden rannalla. Kaupungissa on 141 543 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 49,00 neliökilometriä.
Okinawan kaupunki perustettiin vuonna 1974 Kozan kaupungin ja Misaton kylän yhdistyessä. Se on Nahan jälkeen prefektuurin toiseksi suurin kaupunki, joka tunnetaan esimerkiksi eisā-kansantanssiperinteestä. Kaupungissa järjestetään vuosittain suuri eisā-festivaali.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Okinawa Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Pamela Seaborne

| Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Iso-Britannia> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Bern 1954 | 80 m aj |  |
Pamela Georgina ”Pam” Seaborne (myöh. Elliott, 16. elokuuta 1935 West Ham – 26. huhtikuuta 2021 Calgary, Kanada) oli 1950-luvulla kilpaillut brittiläinen pika-aitajuoksija.
Seaborne voitti 80 metrin aitajuoksussa EM-pronssia Bernissä 1954. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 hän karsiutui samalla matkalla välierissä. Seaborne avioitui myös Bernin EM-kilpailuissa pronssimitalin voittaneen Geoffrey Elliottin kanssa ja muutti myöhemmin Kanadaan. Hän kuoli Calgaryssä 85-vuotiaana 26. huhtikuuta 2021.
Aiheesta muualla

Pamela Seaborne Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Olavi Matalapuro

Niilo Ensio Nevalainen, kirjailijanimi Olavi Matalapuro (1921 Pielisjärvi – 1970) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Teoksia

Painovirhepaholainen eli Hesekiel Hemppunen hullunmyllyssä, yksinäytöksinen hupailu. Seuranäytelmiä 485.  Karisto 1947
Hämähäkin verkko, pienoisnäytelmä. Seuranäytelmiä 602.   Karisto 1964
Hot Tuna

| Hot Tuna |
| --- | --- |
 Hot Tuna esiintymässä vuonna 2013.
Tiedot
Toiminnassa:  1969, 1977, 1983, 1986–
Tyylilaji:  rock, blues
Kotipaikka:   San Francisco, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Jack Casady Jorma Kaukonen Barry Mitterhoff Skoota Warner
Entiset jäsenet:  Will Scarlett Peter Kaukonen Marty Balin Joey Covington Paul Kantner Papa John Creach Sammy Piazza Paul Ziegler Bob Steeler Greg Douglass Nick Buck Michael Falzarano Shigemi Komiyama Joey Balin Joey Stefko Galen Underwood Harvey Sorgen Pete Sears Erik Diaz
Levy-yhtiö:  RCA/Grunt Relix Eagle Red House
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hot Tuna on yhdysvaltalainen blues rock -yhtye, jonka Jorma Kaukonen ja Jack Casady perustivat vuonna 1969. Molemmat soittivat aikaisemmin Jefferson Airplane -yhtyeessä. Hot Tuna soittaa akustisia ja sähköisiä versiota alkuperäisistä ja perinteisistä blueskappaleista. Yhtyeen levyjen tyyli ja soundi vaihtelee kovasti akustisen bluesin ja hard rockin edustaessa ääripäitä.
Jäsenet > Kokoonpano

Jack Casady – basso (1969–)
Jorma Kaukonen – kitarat, laulu (1969–)
Barry Mitterhoff – mandoliini (2002–)
Skoota Warner – rummut (2009–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Will Scarlett – huuliharppu (1969–1971)
Peter Kaukonen – komppikitara (1969–1970, 1989–1990)
Marty Balin – laulu (1969–1970)
Joey Covington – rummut (1969–1970; kuollut 2013)
Paul Kantner – komppikitara (1969, 1987–1988)
Papa John Creach – sähköviulu (1970–1973; kuollut 1994)
Sammy Piazza – rummut (1970–1973)
Paul Ziegler – komppikitara (1970)
Bob Steeler – rummut (1974–1977)
Greg Douglass – 2. soolokitara (1975)
Nick Buck – kosketinsoittimet (1977)
Michael Falzarano – komppikitara (1983, 1990–2002)
Shigemi Komiyama – rummut (1983)
Joey Balin – komppikitara (1986–1987)
Joey Stefko – rummut (1988–1990)
Galen Underwood – kosketinsoittimet (1989–1990)
Harvey Sorgen – rummut (1990–2000)
Pete Sears – kosketinsoittimet (1992–2000)
Erik Diaz – rummut (2004–2009)
Jäsenet > Kokoonpanot

| 1969 | 1969-1970 | 1970 | 1970 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Joey Covington – rummut  Paul Kantner – rytmikitara |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Joey Covington – rummut  Marty Balin – laulu  Peter Kaukonen – rytmikitara |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Joey Covington – rummut  Marty Balin – laulu  Paul Ziegler – rytmikitara |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Joey Covington – rummut  Marty Balin – laulu  Paul Ziegler – rytmikitara  Papa John Creach – sähköviulu |
| 1970-1973 | 1973 | 1973-1974 | 1974-1977 |
|  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Papa John Creach – sähköviulu  Sammy Piazza – rummut |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Sammy Piazza – drums |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Bob Steeler – rummut |
| 1977-1983 | 1983 | 1983-1986 | 1986-1987 |
|  Tauolla |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Michael Falzarano – rytmikitara  Shigemi Komiyama – rummut |  Tauolla |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Joey Balin – rytmikitara |
| 1987-1988 | 1988-1989 | 1989-1990 | 1990 |
|  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Paul Kantner – rytmikitara |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Michael Falzarano – rytmikitara  Joey Stefko – rummut |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Michael Falzarano – rytmikitara  Harvey Sorgen – rummut  Galen Underwood – kosketinsoittimet |
| 1990-1992 | 1992-2000 | 2000-2001 | 2001-2002 |
|  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Michael Falzarano – rytmikitara  Harvey Sorgen – rummut |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Michael Falzarano – rytmikitara  Harvey Sorgen – rummut  Pete Sears – kosketinsoittimet |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Michael Falzarano – rytmikitara  Pete Sears – kosketinsoittimet |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Michael Falzarano – rytmikitara |
| 2002-2004 | 2004-2009 | 2009-2014 | 2014-present |
|  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Erik Diaz – rummut  Barry Mitterhoff – mandoliin |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Barry Mitterhoff – mandoliini  Skoota Warner – rummut |  Jack Casady – basso  Jorma Kaukonen – soolokitara, laulu  Barry Mitterhoff – mandoliini  Justin Guip - rummut |
Diskografia > Studioalbumit

Burgers (1972)
The Phosphorescent Rat (1973)
America’s Choice (1975)
Yellow Fever (1975)
Hoppkorv (1976)
Pair a Dice Found (1990)
Steady as She Goes (2011)
Diskografia > Livealbumit

Hot Tuna (1970)
First Pull Up, Then Pull Down (1971)
Double Dose (1978)
Splashdown (1984)
Historic Live Tuna (1985)
Live at Sweetwater (1992)
Live at Sweetwater Two (1993)
Classic Hot Tuna Acoustic (1996)
Classic Hot Tuna Electric (1996)
Splashdown Two (1997)
Live in Japan (1997)
And Furthurmore... (1999)
Live at New Orleans House Berkeley, CA 09/69 (2010)
Live at the Fillmore West: 3rd July 1971 (2014)
Aiheesta muualla

Hot Tunan verkkosivut (englanniksi)
Hot Tuna vuonna 2006.