stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Guatemala
Kulttuuri > Urheilu

Guatemalan suosituin urheilulaji on jalkapallo. Maan jalkapallojoukkue oli toukokuussa 2017 FIFA-rankingissa sijalla 92. Rekisteröityjä pelaajia on 154 649. Guatemala ei ole koskaan edennyt MM-kilpailuihin, mutta Gold Cupin se on voittanut 1967.
Olympialaisiin Guatemala on osallistunut vuodesta 1932 epäsäännöllisesti, kaikkiaan 14 kertaa. Maan ainoa olympiamitalisti on Lontoossa 2012 hopealle 20 kilometrin kävelyssä sijoittunut Erick Barrondo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guatemala Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Guatemala Wikivoyagessa (englanniksi)
Guatemala photos
Guatemalan Art (Arkistoitu – Internet Archive)
Guatemalan Literature
Väli-Amerikan valtiot
| --- | --- |
Mantereen maat:   Belize  Costa Rica  El Salvador  Guatemala  Honduras  Meksiko  Nicaragua  Panama 
Saarivaltiot:   Antigua ja Barbuda  Bahama  Barbados  Dominica  Dominikaaninen tasavalta  Grenada  Haiti  Jamaika  Kuuba  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Trinidad ja Tobago 
Itsehallintoalueet:   Anguilla  Aruba  Bonaire  Brittiläiset Neitsytsaaret  Caymansaaret  Curaçao  Guadeloupe  Martinique  Montserrat  Navassa  Puerto Rico  Saba  Saint Barthélemy  Saint-Martin  Sint Eustatius  Sint Maarten  Turks- ja Caicossaaret  Yhdysvaltain Neitsytsaaret 
Tulivuori Fuegon purkaus vuonna 2010.
Näkymä Tikaliin.
Guatemalan maanjäristyksessä 1976 vaurioitunut hotelli.
Guatemalan parlamenttitalo (kongressi) vuonna 2010
Guatemalan departementit
Guatemala satelliittikuvassa huhtikuussa 2002
Kaksi nuorta naista Chichicastenangossa vuonna 1996.
Guatemalalainen katukeittiö
Kloorihappo

| Kloorihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7790-93-4
PubChem CID:  19654
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  HClO3
Moolimassa:  85,458
Liukoisuus veteen:  > 40 g/100 ml (20 °C)
Kloorihappo (HClO3) on vahva happo. Se on melko epästabiili yhdiste, joka tunnetaan vain vesiliuoksenaan. Kloorihappoa valmistetaan sekoittamalla bariumkloraattia ja rikkihappoa. Reaktiotuotteena on kloorihappoa ja bariumsulfaattia, jotka erotetaan toisistaan suodattamalla.  Kloorihaposta saadaan kloraatteja. Kloorihapon moolimassa on 84,46 g/mol ja CAS-numero 7790-93-4.
Aiheesta muualla

PubChem: Chloric acid (englanniksi)
KEGG: Chloric acid (englanniksi)
Kivijärvi (Luumäki)

| Kivijärvi |
| --- | --- |
 Kivijärveä Kotkaniemen rannasta.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Lemi, Luumäki, Lappeenranta
Koordinaatit:  60°58′56″N, 27°41′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven reitin valuma-alue (14.19)
Laskujoki:  Huopaisenvirta Ala-Kivijärveen 
Järvinumero:  14.192.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  75,2 m  
Pituus:  18,1 km  
Leveys:  15,8 km  
Rantaviiva:  365,422 km  
Pinta-ala:  76,365 km²  
Tilavuus:  0,40202288 km³  
Keskisyvyys:  5,26 m  
Suurin syvyys:  27 m  
Valuma-alue:  498 km2 
Saaria:  164 
 fiKivijärvi 
Kivijärvi  eli Ylä-Kivijärvi on Etelä-Karjalassa Luumäellä, Lemillä ja hieman Lappeenrannassa Taavetin koillispuolella sijaitseva järvi. Se on Suomen 58. suurin järvi .
Kuuksenenselkä Lemillä kuvattuna Uuden Papinojan sillalta.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 75,2 metriä mpy. Järveen on johdettu lukuisia suo- ja metsäojia. Järvi sijaitsee Kymijoen alueen itäosissa sen latva-alueella, mutta se on siellä pääjärvenä pohjoisesta laskeville joille. Valuma-alue jää ensimmäisen ja toisen Salpausselän välissä. Avarajoki laskee pohjoisesta Kuuksenenselän länsipäähän ja se on Avarajoen valuma-alueen (14.195) laskujoki. Toinen pohjoisesta laskeva joki on Taudinjoen valuma-alueen (14.196) Taudinjoki, joka laskee Kuuksenenselän Hannanlahteen. Itäpuoliseen Lahnajärveen (212 ha) laskee idästä tuleva Hannanjoki (Hannanjoen valuma-alue (14.197)). Johtuen Saimaan vesistöhistoriasta on idässä vielä kartoista selvästi havaittavissa oleva vanha vesiväylä, jota kutsutaan Jängynjärveksi (83 ha), ja sen kylkiäisenä Vetjanjärvi (133 ha) ja Salajärvi (78 ha). Vetjanjärven viereen laskee Särkemänjoki, joka on Hakulinjoen valuma-alueen (14.198) laskujoki.
Kivijärven alueella on vielä muita pieniä vesistöjä ja järviä, jotka voidaan tässä yhteydessä mainita. Kivijärven saaret ovat niin suuria, että niissäkin on järviä. Esimerkiksi Kännätsalossa sijaitsee Kännätjärvi (32 ha) ja Huuhtsalossa Kiionlampi (3 ha). Kivijärven itäpuoli on melko järvetöntä aluetta. Siellä sijaitsevat Lahnajärven lisäksi Kirveslampi (10 ha) ja Kaakkolampi (4 ha). Järven etelärannat ovat ensimmäistä Salpausselkää ja siten vedenjakajaseutua. Lännessä Ala-Kivijärven puolella on kannaksella paljon järviä. Niistä voidaan mainita pienet Mälinlampi (2 ha) ja Rakolampi (2 ha), sillä muut järvet laskevat Ala-Kivijärveen. Lasku-uoman Huopaisenvirran pohjoispuolelta on mainittava vielä Laukaslampi (31 ha), Pentinlampi (16 ha), Kaajärvi (45 ha), Suuri Terveenlampi (10 ha), Pieni Terveenlampi (2 ha) ja Matala Vehkajärvi (33 ha, eli myös Matalajärvi). Kivijärven luoteispuolella sijaitsevat esimerkiksi Jäkälänjärvi (126 ha), Monolanjärvi (94 ha), Syvä Vehkajärvi (26 ha), Huulampi (13 ha), Saarvalampi (4 ha), Visukkainlampi (9 ha), Nevainlampi (46 ha), ja aivan Peräkylän luonna Tuohtjärvi (69 ha).
Kivijärven lasku-uoma on Huopaisenvirta eli Huopasinvirta, joka itsekin kuin kivinen järvi, koska sillä on kapea luusua ja kapeneva alajuoksu. Se laskee Ala-Kivijärven Leppälahteen.
Historiaa

Tietyssä esihistoriallisessa vaiheessa Saimaan vedet laskivat niin sanottuja Väliväylää ja Mäntyharjun reittiä pitkin Kymijokeen ja siitä Suomenlahteen. Väliväylän syntyminen on arvioitu olleen 4300 eaa. ja se tapahtui, kun maankohoamisen vuoksi tulviva Saimaa ylitti vedenjakajan Lappeenrannan Kärjenlammen kohdalla Salpausselkien välissä. Reitti kulki Etelä-Saimaalta Kivijärvelle, Ala-Kivijärvelle, Kannuskoskelle, Rapojärvelle, Haukkajärvelle, Lappalanjärvelle ja sieltä lopulta Kymijokeen. Väliväylän läpivirtaus loppui, kun Saimaa puhkaisi Vuoksen, joka laski Laatokkaan noin 4000 eaa. Tällöin Saimaan vedenpinta laski vedenjakajan alle ja virtaus tyrehtyi.
Vesireitin järviketju on ollut ihmiselle kiinnostava elinympäristö ja reitin varrella on asuttu tuhansia vuosia. Tästä ovat muistoina kivikauden asuinpaikat ja kalliomaalaukset, joita esiintyy reitin varrella runsaasti. Näitä on löydetty Kivijärveltäkin kuusi. Ruominkapian kallioseinämässä on kalliomaalauskohde, jonka eteläpuolelta on löydetty Kotaniemestä kivikauden asuinpaikka ja Sarvilahdelta Laitniemestä toinen. Jängynjärven rannoilta tiedetään lisää asuinpaikkoja sekä kalliomaalaus. Naskinselällä sijaitsee kaksi kalliomaalauskohdetta, nimittäin Venäinniemen kohde Huuhtsaaren Suursaaressa ja Linnasaaren kohde edellisen eteläpuolella Linnasaaressa. Toiset kaksi maalauskohdetta on löydetty Ramaselältä. Haukkasaaren länsirannassa sijaitsee Haukkasaaren kohde ja Suursaaren länsipäässä Ilmuksenvuoren kohde. Kotkanselällä sijaitsee Kokonnimen itärannalla Muuraisvuorten maalauskohde.
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 on järvi piirretty neljälle karttalehdelle. Vertaamalla niitä nykykarttoihin, voi todeta vedenpinnan korkeuden olleen silloin nykyistä korkeamalla. Tämän huomaa esimerkiksi Jalkosalmen kapeudesta ja Lahnajärvestä, jonka salmi on kaventunut Uudeksi Papinojaksi, Vuolteenlammesta ja Visukkainlammesta, jotka olivat tuolloin lahtia. Milloin ja miten järvenlasku on tehty, ei tässä ole tietoa. Järven ympäristössä asutus oli hyvin harvaa. Tiloja esiintyi tiheämmin pohjoisessa Kaamanniemellä ja Toukkalan ja Olkkosen seuduilla, itärannoilla Ruomin ympäristössä, ja lopuksi etelässä Salpausselän eteläpuolella hajanaisena Luumäen ympäristössä ja siitä itään päin. Valtakunnan mittakaavassa merkittävä tie kulki järven etelärantaa Salpauselkää seuraten.
Aiheesta muualla

Pro Kivijärvi ry (Arkistoitu – Internet Archive) – Ala- ja Ylä-Kivijärven suojeluyhdistys
Väliväylän melontareitti (Arkistoitu – Internet Archive)
(14.1)
Klooripentafluoridi

| Klooripentafluoridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13637-63-3
PubChem CID:  61654
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  ClF5
Moolimassa:  130,45
Ulkomuoto:  Väritön kaasu
Sulamispiste:  -103 °C
Kiehumispiste:  -13,1 °C
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Klooripentafluoridi (ClF5) on kloorin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa klooripentafluoridi on väritöntä kaasumaista ainetta. Yhdiste on rakenteeltaan neliöpohjainen pyramidi. Yhdiste on erittäin reaktiivista ja on voimakas hapetin. Se hydrolysoituu veden vaikutuksesta vetyfluoridiksi ja kloryylifluoridiksi. Klooripentafluoridi reagoi useiden orgaanisten yhdisteiden, alkuaineiden ja myös fluoridisuolojen kanssa fluoraten niitä.
Klooripentafluoridia valmistetaan klooritrifluoridin ja fluorin välisellä reaktiolla 200–350 °C:n lämpötilassa ja 250 ilmakehän paineessa. Toinen tapa on kuumentaa kaliumkloridia fluorin kanssa yli 250 °C:n lämpötilaan.
Klooripropaani

| Klooripropaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-klooripropaani
CAS-numero:  540-54-5
PubChem CID:  10899
SMILES:  CCCCl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H7Cl
Moolimassa:  78,536 g/mol
Sulamispiste:  -122,8 °C
Kiehumispiste:  46,6 °C
Tiheys:  0,891 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 2,72 g/l (20 °C)
Klooripropaani eli 1-klooripropaani tai propyylikloridi (C3H7Cl) on kloorattuihin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena ja lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa klooripropaani on väritöntä nestettä. Se liukenee vain niukasti veteen ja hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Klooripropaania voidaan valmistaa propanolin ja fosforitrikloridin tai väkevän vetykloridiliuoksen välisellä reaktiolla sinkkikloridin toimiessa katalyyttinä. Klooripropaania voidaan käyttää liuottimena ja propyyliryhmien lähteenä orgaanisen kemian synteeseissä.
Klooriasetamidi

| Klooriasetamidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-klooriasetamidi
CAS-numero:  79-07-2
PubChem CID:  6580
SMILES:  C(C(=O)N)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H4ClNO
Moolimassa:  93,512 g/mol
Sulamispiste:  177–179 °C
Kiehumispiste:  220 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  9 g/100 ml (20 °C). Liukenee myös etanoliin.
Klooriasetamidi eli kloorietaaniamidi (C2H4ClNO) on asetamidin kloorattu johdannainen. Yhdistettä käytetään säilöntäaineena muun muassa kosmetiikassa ja valmistettaessa muita yhdisteitä orgaanisella synteesillä.
Valmistus

Klooriasetamidia valmistetaan matalassa lämpötilassa ammoniakin ja metyyliklooriasetaatin välisellä reaktiolla. Sitä on mahdollista valmistaa myös syanamidista ja kloorietikkahaposta 150–200 °C:n lämpötilassa.
Käyttö

Klooriasetamidilla on antimikrobisia ominaisuuksia. Tämän vuoksi sitä käytetään säilöntäaineena kosmetiikassa, farmaseuttisissa valmisteissa, puunsuoja-aineissa, vesiliukoisissa maaleissa ja porausnesteissä. Lisäksi sitä käytetään välituotteena orgaanisissa synteeseissä ja polymerointireaktioita kontrolloivana yhdisteenä ja melamiinihartsien stabilisoijana.
Klopero

Klopero
Kloperon rinnettä.
| --- | --- |
Sijainti:  Jalasjärvi, Suomi
Korkeus merenpinnasta:  193 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Klopero tai Kloperovuori on 193 metriä korkea mäki Koskuella, Kurikan eteläosassa lähellä Parkanon rajaa. Klopero on entisen Jalasjärven kunnan korkein kohta, ja se sijaitsee Ison Madesjärven koillisrannalla. Kloperon korkein kohta on noin 50 metriä Ison Madesjärven ja läheisen Vähän Madesjärven vedenpintaa ylempänä.
Kloperoa peittävät kooltaan melko pienet kivenmurikat eli kloperot. Paikoitellen mäen eteläreunalla murikat ovat kuin kiviaidan muodostelmassa. Kloperon huipulla kasvaa mäntyjä. Kloperon rinteillä on muinaisrantoja ajalta, jolloin Itämeren edeltäjä kuroutui Ancylusjärveksi.
Kloperon koillispuolella sijaitsevat Madesvuori-niminen mäki ja Kloperoneva-niminen suoalue. Kaakossa mäki rajoittuu Saunamaanrämäkän suohon.
Aiheesta muualla

Kloperovuori Jalasjärven Luontoyhdistys Luhurikan sivuilla
Klooriasetoni

| Klooriasetoni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-klooripropan-2-oni
CAS-numero:  78-95-5
PubChem CID:  6571
SMILES:  CC(=O)CCl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H5ClO
Moolimassa:  92,52 g/mol
Sulamispiste:  -44,5 °C
Kiehumispiste:  119 °C
Tiheys:  1,15 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 100 g/l (20 °C)
Klooriasetoni (C3H5ClO) on kloorattuihin ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Nykyään sitä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena, mutta sitä on myös käytetty kemiallisena aseena ensimmäisessä maailmansodassa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa klooriasetoni on väritöntä nestettä, jolla on voimakas pistävä haju. Klooriasetoni hajoaa valon vaikutuksesta, minkä vuoksi sen väri muuttuu hitaasti ruskehtavaksi. Yhdiste liukenee veteen ja hyvin myös moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Klooriasetoni on myrkyllistä ja ärsyttää hyvin voimakkaasti ihoa, hengitysteitä sekä silmiä. Aineelle altistumisesta oireita ovat kyynelvuoto, kurkkukipu, yskä ja hengityksen vaikeutuminen. Aineen joukkoon voidaan lisätä stabilisaattoriksi kalsiumkloridia.
Valmistus ja käyttö

Klooriasetonia voidaan valmistaa klooraamalla asetonia tai diketeeniä kloorilla veden läsnä ollessa. Yhdistettä on käytetty kemiallisena aseena ensimmäisessä maailmansodassa ja tähän käyttöön se otettiin vuonna 1914. Nykyään klooriasetonia käytetään lähtöaineena valmistettaessa valokuvauskemikaaleja, lääkkeitä, kosmetiikantuotteita, hapettumisenestoaineita ja maatalouskemikaaleja kuten rikkaruohomyrkkyjä.
Kloraatti

Kloraatti
Rakenne ja sidokset kloraatti-ionissa
Kloraatti on kloorihaposta peräisin oleva anioni, jonka kemiallinen kaava on ClO3-. Kloraatit ovat voimakkaita hapettimia, ja kloorin hapetusluku kloraatti-ionissa on +V. Kloraatit ovat yleensä hyvin vesiliukoisia. Kuumennettaessa kloraatit hajoavat, jolloin muodostuu lämpötilasta riippuen joko perkloraatteja ja klorideja tai happea ja klorideja:
4 KClO3 → 3 KClO4 + KCl
2 KClO3 → 2 KCl + 3 O2
Hapot hajottavat kloraatti-ionin perkloraatiksi ja klooridioksidiksi:
3 ClO3- + 2 H+ → 2 ClO2(g) + ClO4-
Voimakkaat pelkistimet pelkistävät kloraatti-ionin kloridiksi:
ClO3- + 3 Zn + 6 H+ → Cl- + 3 Zn2+ + 3 H2O
Kloraatit tulisi pitää erillään orgaanisista tai helposti hapettuvista materiaaleista, koska ne muodostavat herkästi syttyviä tai räjähtäviä seoksia. Kloraatteja käytettiin paljon pyrotekniikassa; tosin niiden käyttö väheni epävakaudesta johtuen.
Kloraatteja

Bariumkloraatti, BaCl2O6/Ba(ClO3)2, CAS-numero 13477-00-4
Kaliumkloraatti, ClKO3/KClO3, CAS-numero 3811-04-9
Natriumkloraatti, NaClO3, CAS-numero 7775-09-9
Haaparannan almanakka

Haaparannan almanakka oli Ruotsin tiedeakatemian julkaisema suomalainen almanakka, joka tehtiin vuosiksi 1811–1812 ja 1830–1900. Almanakka oli suomenkielinen, ja sen tiedot laskettiin Haaparannan horisontin mukaan. Nimipäivät ja nimet olivat erilaisia kuin Suomessa painetuissa almanakoissa.
Haaparannan almanakkaa ei saanut tuoda myyntiin Suomeen. Suomalaisilla oli kuitenkin mahdollisuus käydä ostamassa se rajan takaa.
Tausta

Ruotsin tiedeakatemia teki kaikki suomenkieliset almanakat vuosina 1749–1808. Suomen irtauduttua Ruotsista tämä perinne katkesi, sillä Venäjän keisari ei halunnut, että maahan tuodaan länsinaapurin propagandaa. Suomen almanakan julkaiseminen siirtyi näin Turun akatemian tehtäväksi. Ruotsalaiset alkoivat sen sijaan painaa kilpailevaa Haaparannan suomalaista almanakkaa.
Christl Haas

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Christl Haas |  Christl Haas |  Christl Haas |  |
Maa:   Itävalta
Naisten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1964 | syöksylasku |  |
|  Pronssia | Grenoble 1968 | syöksylasku |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Chamonix 1962 | syöksylasku |  |
|  Hopeaa | Innsbruck 1964 | alppiyhdistetty |  |
Christl Haas (19. syyskuuta 1943 – 8. heinäkuuta 2001) oli itävaltalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Haas voitti 18-vuotiaana alppihiihdon MM-kilpailuissa 1962 kultaa syöksylaskussa yli kolmen sekunnin erolla hopeamitalisti Pia Rivaan. Innsbruckin 1964 talviolympialaisten syöksylaskussa hän voitti kultaa yli sekunnin maannaisiaan Edith Zimmermannia ja Traudl Hecheria nopeampana. Suurpujottelussa hän sijoittui neljänneksi ja pujottelussa kuudenneksi. Alppiyhdistetty ei ollut virallinen olympialaji, mutta yhteispisteissä toiseksi sijoittunut Haas palkittiin yhdistetyn MM-hopeamitalilla.
Grenoblen 1968 olympialaisissa Haas saavutti syöksylaskussa pronssia häviten maannaiselleen Olga Pallille 0,54 sekuntia ja Ranskan Isabelle Mirille 0,08 sekuntia. Innsbruckin 1976 talviolympialaisten avajaisissa Haas sytytti olympiatulen yhdessä kelkkailija Josef Feistmantlin kanssa.
Haavankääpä

| Haavankääpä |
| --- | --- |
 Haavankääpä
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Hymenochaetales
Heimo::  Hymenochaetaceae
Suku::  Arinakäävät Phellinus
Laji::  tremulae
Kaksiosainen nimi
 Phellinus tremulae  (Bondartsev) Bondartsev & P. N. Borisov 1953 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haavankääpä (Phellinus tremulae) on arinakääpiin kuuluva kaviomainen valkolahottajasieni, joka elää yleisenä haavalla sekä joillain sen hybrideillä, ei kuitenkaan kovin usein muilla poppelilajeilla. Laji saattaa muodostaa oksanarpiin itiöemiä jopa kymmenen metrin korkeudessa, ja kaatuneella puolella se voi olla alustanmyötäinen. Itiöemä on aluksi päältä silkinkiiltoinen, harmaa, halkeilee pystysuuntaan muttei ristiin kuten haavanarinakääpä (P. populicola). Alapinta on ruskea ja pillejä voi olla noin viisi millimetrillä. Pystypuulla kasvavalla itiöemällä on mustanpuhuva ydin, joka puuttuu levymäisestä muodosta.
Suomen oloissa on haavankäävän katsottu aiheuttavan niin merkittävää tuhoa, ettei tulitikkuteollisuutta pidetä kannattavana isojen terveiden haapojen puuttuessa.
Hannu Tapani Klami

Hannu Tapani Klami (30. tammikuuta 1945 Helsinki – 22. tammikuuta 2002) oli suomalainen oikeustieteilijä, joka toimi yleisen oikeustieteen ja kansainvälisen yksityisoikeuden professorina Turun yliopistossa ja Helsingin yliopistossa.
Ura

Klami valmistui ylioppilaaksi Turun klassisesta lyseosta 1961. Klami opiskeli oikeustiedettä Turun yliopistossa, josta hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi ja lisensiaatiksi vuonna 1964 sekä väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1970 väitöskirjallaan Mutua magis videtur quam deposita: Über die Geldverwahrung im Denken der römischen Juristen. Hän myös valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1967.
Klami toimi Turun liikevaihtoverotoimiston jaostopäällikkönä vuosina 1965–1966, valtion yhteiskuntatieteiden toimikunnan tutkimusassistenttina vuosina 1966–1969 sekä Turun kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden assistenttina vuosina 1969–1971 ja dosenttina vuosina 1972–1984. Klami oli Turun yliopiston roomalaisen oikeuden ja siviilioikeuden apulaisprofessori ensin virkaa tekevänä vuosina 1969–1972 ja sitten vakinaisena vuosina 1972–1976, yleisen oikeustieteen vt. professori vuosina 1972–1973, roomalaisen oikeuden ja oikeushistorian vt. professori vuosina 1973–1976 sekä lopulta yleisen oikeustieteen ja kansainvälisen yksityisoikeuden professori vuosina 1976–1988. Turun yliopistossa hän toimi myös oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina vuosina 1975–1981 ja yliopiston toisena vararehtorina vuosina 1981–1987 sekä jatkoi Otto Brusiinin perustamaa oikeusteoriaan ja -historiaan keskittyvää tutkijapiiriä. Klami siirtyi Turun yliopistosta Helsingin yleisen oikeustieteen professori vuosiksi 1988–2001 ja samaan aikaan Uppsalan yliopiston yleisen oikeustieteen professoriksi vuosiksi 1987–1992. Akateemisen uransa ohella Klami myös työskenteli juristina useissa eri lakiasiaintoimistoissa. Hän oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1985 alkaen sekä sai Suomen Lakimiesliiton palkinnon vuonna 1964 ja Valtion tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 1983.
Oikeustieteellinen tutkimus

Klamin oikeustieteellinen tuotanto on erittäin laaja-alainen. Hän laati yli 70 julkaisua sekä yli 350 artikkelia ja arvostelua, ja hänen tuotantonsa ulottuu lähes kaikille oikeudenaloille, etenkin roomalaisen oikeuden, oikeushistorian, siviilioikeuden ja eri oikeudenalojen ajattelutapa analyysin alalle.
Klami käytännössä aloitti roomalaisen oikeuden harrastuksen Suomessa, ja hän julkaisi yksinään enemmän tutkimuksia roomalaisen oikeuden alalta kansainvälisillä foorumeilla kuin kaikki muut 1900-luvun suomalaiset tutkijat yhteensä. Roomalaisen oikeuden lisäksi Klami julkaisi oikeushistoriallisia tutkimuksia myös oikeuden aatehistoriasta ja lakimieskunnan historiasta. Oikeusteoriassa Klami korosti voimakkaasti oikeuden ja sen tulkinnan finalistista eli tavoitteellista luonnetta, ja hänen oikeusteoreettisena pääteoksenaan on pidetty teosta Ihmisen säännöt (1984). Klamin oikeusteoreettiset ja -historialliset tutkimukset ovat myös vaikuttaneet esimerkiksi sopimusoikeuteen ja prosessioikeuteen.
Yksityiselämä

Klamin vanhemmat olivat Lauri Klami ja Aune Ollila. Hänen puolisonsa oli 1969–1986 Virpi-Helinä Kari (s. 1948) Sotilasarvoltaan Klami oli aliluutnantti (1975).
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Hannu Tapani Klamin puheenjohtama ohjelmasarja Kielletty kaupunki vuodelta 1991
Kloorimetyylimetyylieetteri

| Kloorimetyylimetyylieetteri |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Kloorimetoksimetaani
CAS-numero:  107-30-2
PubChem CID:  7864
SMILES:  COCCl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H5ClO
Moolimassa:  80,51 g/mol
Sulamispiste:  -103,5 °C
Kiehumispiste:  59 °C
Tiheys:  1,063 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Hydrolysoituu vedessä
Kloorimetyylimetyylieetteri (C2H5ClO) on kloorattuihin eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Ainetta käytetään orgaanisessa synteeseissä ja polymeeriteollisuudessa.
Ominaisuudet

Kloorimetyylimetyylieetteri on huoneenlämpötilassa kirkas pistävänhajuinen neste. Yhdiste reagoi veden kanssa, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin.
Kloorimetyylimetyylieetteri ärsyttää voimakkaasti hengitysteitä, ihoa ja silmiä. Aineelle altistumisesta voi seurata hengenahdistusta, huonovointisuutta, ihon ja silmien syöpymisvammoja ja nieltynä aine aiheuttaa voimakkaita kipuja, kouristuksia ja jopa šokin. Yhdisteen on todettu olevan ihmiselle karsinogeeninen eli syöpää aiheuttava. Tämän vuoksi kloorimetyylimetyylieetteriä saa Suomessa käyttää vain tutkimustarkoituksiin.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäisenä käytetty tapa valmistaa kloorimetyylimetyylieetteriä on formaldehydin, metanolin ja vetykloridin välinen reaktio. Tämä reaktio tuottaa kuitenkin sivutuotteena hyvin karsinogeenista ja myrkyllistä bis(kloorimetyyli)eetteriä. Muita tapoja valmistaa yhdistettä on dimetoksimetaanin ja asetyylikloridin välisellä reaktiolla tai metoksietikkahaposta.
Kloorimetyylimetyylieetteriä käytetään liittämään primäärisiin ja sekundäärisiin alkoholeihin suojaryhmäksi metoksimetyyliryhmä. Tertiääriset alkoholit eivät reagoi yhdisteen kanssa ja niiden suojaamiseen tarvitaan jodimetyylimetyylieetteriä, jota voidaan valmistaa kloorimetyylimetyylieetteristä. Yhdistettä voidaan käyttää myös fenolien, karboksyylihappojen amiinien, β-ketoesterien ja tiolien suojaamiseen. Yhdiste reagoi myös eräiden aromaattisten orgaanisten molekyylien kanssa alkyloiden ne. Esimerkiksi valmistettaessa ioninvaihtoon tarvittavia hartseja kloorimetyylimetyylieetteri reagoi polystyreenin kanssa Lewis-hapon kuten alumiini- tai sinkkikloridin katalysoimana kloorimetyloidun johdannaisen.