stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keski-Euroopan mäkiviikko
Kilpailusysteemi

Mäkiviikolle ominaista on muista mäkihyppykilpailuista poikkeava käytäntö, jossa hyppääjistä muodostetaan kilpailun ensimmäiselle kierrokselle kamppailupareja, ja pudotuspelityyliin voittaja parista, samoin kuin viisi parasta häviäjää (ns. ”lucky losers”), pääsevät mukaan kilpailun toiselle kierrokselle. Tämä järjestelmä otettiin käyttöön mäkiviikolla 1996–1997.
Mäkiviikon kokonaiskilpailun sijoitus määräytyy neljän kilpailun yhteispistemäärän perusteella.
Jos karsinta joudutaan olosuhteiden vuoksi siirtämään kilpailupäivälle tai perumaan kokonaan, kilpailussa hypätään normaaleilla säännöillä pudotuspelin sijaan. Tästä syystä mäkiviikolla 2007–2008 vain Oberstdorfin kilpailussa käytettiin pudotuspelisysteemiä. Mäkiviikon kisoista jaetaan myös normaaliin tapaan mäkihypyn maailmancupin pisteitä.
Suomen Hiihtoliiton entinen mäkihypyn lajipäällikkö Matti Pulli on luonnehtinut Keski-Euroopan mäkiviikkoa:
» Se on kova koulu hyppääjille. Mäet ovat erilaisia, ja olosuhteet saattavat olla vaikeat. Kaikki ovat ns. rinnemäkiä, joten tuulet tuppaavat muuttamaan suuntaa arvaamattomasti. Jos hyppy ei ole kohdallaan ennen mäkiviikkoa, se ei yleensä siellä parannu, koska aikaa harjoitteluun ei ole.»
Osakilpailut

| Mäki | Paikkakunta | Maa | Päivämäärä | Mäkiennätys |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Schattenbergschanze | Oberstdorf |  Saksa | 29. tai 30. joulukuuta | Sigurd Pettersen: 143,5 m (2003) |
| Große Olympiaschanze | Garmisch-Partenkirchen |  Saksa | 1. tammikuuta | Michael Hayböck: 145 m (2025) |
| Bergiselschanze | Innsbruck |  Itävalta | 3. tai 4. tammikuuta | Michael Hayböck: 138 m (2015) |
| Paul-Ausserleitner-Schanze | Bischofshofen |  Itävalta | 6. tammikuuta | Gregor Schlierenzauer ja Dawid Kubacki: 145 m (2008, 2019) |
Menestyneimmät hyppääjät

Eniten mäkiviikon voittoja on ottanut Suomen Janne Ahonen, viisi kertaa. Saksaa ja Itä-Saksaa edustanut Jens Weißflog on voittanut neljä kertaa sekä Norjan Bjørn Wirkola, Itä-Saksan Helmut Recknagel ja Puolan Kamil Stoch kolme kertaa. Suomalaisista mäkiviikon on voittanut kahdesti Veikko Kankkonen ja Matti Nykänen.
Saksan Sven Hannawald (2001–2002), Puolan Kamil Stoch (2017–2018) ja Japanin Ryōyū Kobayashi (2018–2019) ovat ainoina voittaneet kaikki neljä mäkiviikon osakilpailua samalla kaudella. Suurimmalla voittomarginaalilla mäkiviikon on voittanut Puolan Adam Małysz.
Tilastoja > Menestyneimmät hyppääjät

| Sija | Hyppääjä | Voitot | Kakkossijat | Kolmossijat | Palkintopallisijat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Janne Ahonen | 5 | 3 | 2 | 10 |
| 2. |  Jens Weißflog | 4 | 4 | 1 | 9 |
| 3. |  Bjørn Wirkola | 3 | 2 | 1 | 6 |
| 4. |  Helmut Recknagel | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 4. |  Kamil Stoch | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 4. |  Ryōyū Kobayashi | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 7. |  Matti Nykänen | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 8. |  Gregor Schlierenzauer | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 8. |  Andreas Goldberger | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 10. |  Jochen Danneberg | 2 | 0 | 1 | 3 |
Tilastoja > Mäkiviikon voittajien osakilpailuvoitot samalla mäkiviikolla

4 voittoa
Sven Hannawald 2001–2002
Kamil Stoch 2017–2018
Ryōyū Kobayashi 2018–2019
3 voittoa
Olaf Björnstad 1953–1954
Helmut Recknagel 1958–1959
Max Bolkart 1959–1960
Toralf Engan 1962–1963
Björn Wirkola 1966–1967, 1968–1969
Jens Weißflog 1983–1984
Matti Nykänen 1987–1988
Toni Nieminen 1991–1992
Kazuyoshi Funaki 1997–1998
Andreas Widhölzl 1999–2000
Sigurd Pettersen 2003–2004
Janne Ahonen 2004–2005
Wolfgang Loitzl 2008–2009
Peter Prevc 2015–2016
Ryōyū Kobayashi 2021–2022
Halvor Egner Granerud 2022–2023
Ei osakilpailuvoittoa
Hemmo Silvennoinen 1954–1955
Nikolai Kamenski 1955–1956
Horst Queck 1969–1970
Jiří Raška 1970–1971
Ingolf Mork 1971–1972
Ernst Vettori 1986–1987
Risto Laakkonen 1988–1989
Janne Ahonen 1998–1999
Ryōyū Kobayashi 2023–2024
Tilastoja > Kolme osakilpailuvoittoa, mutta ei kokonaiskilpailun voittoa samalla mäkiviikolla

Ingolf Mork 1970–1971
Yukio Kasaya 1971–1972
Karl Schnabl 1974–1975
Toni Innauer 1975–1976
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keski-Euroopan mäkiviikko Wikimedia Commonsissa
| n k Uusivuosi |
| --- | --- |
 Uudenvuodenaatto  Uudenvuodenpäivä 
Perinteet:  Ilotulitus  Illallinen yhdelle  Times Squaren pallo  Tinanvalanta  Uudenvuodenjuoksu  Uudenvuodenkello  Uudenvuodenkortti  Uudenvuodenrevyy  Uudenvuoden vierailut  Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertti 
Musiikki:  Auld Lang Syne  Happy New Year  New Year’s Day  What’s Another Year? 
Urheilu:  Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut  Yliopistojalkapallon kuusikko: Rose  Orange  Sugar  Fiesta  Cotton  Peach  NHL Winter Classic  Spengler Cup  Tour de Ski  Uudenvuoden mäkikilpailu  Keski-Euroopan mäkiviikko 
Politiikka:  Puolustusministerin uudenvuodenpäivän vastaanotto  Tasavallan presidentin uudenvuodenpuhe 
Liittyvät:  Karkaussekunti  Gregoriaaninen kalenteri  Guy Lombardo
Chato (apassi)

| Chato |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1854 Arizona
Kuollut: 13. elokuuta 1934 New Mexico
Chato oli chiricahua-apassi, joka osallistui moniin hyökkäyksiin Arizonan amerikkalaisia uudisasukkaita vastaan 1870-luvun aikana. Seuraavalla vuosikymmenellä Chato kävi Geronimon alaisuudessa sissisotaa Yhdysvaltain ja Meksikon armeijoita vastaan, kunnes antautui kenraali George Crookille. Riitaannuttuaan Geronimon kanssa vuonna 1884 Chato siirtyi kenraali Crookin joukkojen tiedustelijaksi Yhdysvaltain armeijaan ja opasti armeijan kapinallisten chiricahuoiden piilopaikkaan Sierra Madreen.
Vuonna 1886 Chato johti apassien rauhanlähetystöä Washingtoniin, missä presidentti Chester Arthur palkitsi hänet hopeisella urhoollisuusmitalilla.
Chato kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1934.
Ludvig XIX

Louis Antoine, Angoulêmen herttua, tuntemattoman tekijän maalaama muotokuva.
Louis Antoine de Bourbon, Angoulêmen herttua (6. elokuuta 1775 Versailles, Ranska – 3. kesäkuuta 1844 Görz, Itävallan keisarikunta) oli Ranskan kuninkaan Kaarle X:n vanhin poika ja Ranskan viimeinen Bourbon-sukuinen kruununprinssi eli dauphin.
Angoulêmen herttua oli Artois’n kreivin (tuleva Kaarle X) ja tämän puolison Maria Teresian vanhempi poika. Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen Angoulême asui vuosia maanpaossa isänsä kanssa. Vuonna 1799 hän nai serkkunsa Marie-Thérèse Charlotten, joka oli kuningas Ludvig XVI:n ja kuningatar Maria Antoinetten tytär. Angoulême asui pitkään Puolassa ja Englannissa, kunnes palasi Ranskaan Bourbon-restauraation alkaessa vuonna 1814. Napoleonin palatessa vielä kerran valtaan vuonna 1815 Angoulême johti rojalistien joukkoja eteläisessä Rhônen laaksossa, mutta ei saanut Napoleonia pysäytettyä. Napoleonin kukistumisen jälkeen Angoulême palveli sotilaana setäänsä kuningas Ludvig XVIII:ta ja johti vuonna 1823 ranskalaisia joukkoja, jotka auttoivat Bourbon-sukuista Espanjan kuningasta Ferdinand VII:tä kapinan kukistamisessa. Isänsä hallitessa vuosina 1824–1830 Angoulême oli kruununprinssinä.
Kaarle X:n luopuessa kruunusta heinäkuun vallankumouksen seurauksena 2. elokuuta 1830 Angoulêmesta tuli teknisesti Ranskan kuningas nimellä Ludvig XIX. Hän kuitenkin luopui vaateistaan kruunuun jo kahdenkymmenen minuutin kuluttua, mikä mainitaan joskus historian lyhimpänä hallitsijakautena. Hän vietti lopun ikänsä maanpaossa. Kaarle X:n kuoltua vuonna 1836 Ludvig XIX julistautui uudelleen lailliseksi kuninkaaksi, mutta osa Ranskan legitimisteistä asettui kannattamaan kruununtavoittelijaksi hänen veljenpoikaansa Chambordin kreiviä. He molemmat asuivat vuodesta 1838 Itävallan Görzissä (nyk. Gorizia Italiassa) kansleri Klemens von Metternichin suojeluksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ludvig XIX Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Belgia  Yhdysvallat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  RISM  IdRef
BEAST

BEAST esiintymässä vuonna 2010.
HIGHLIGHT (하이라이트) on ennen nimellä BEAST tai ∀ΔΣ (Boys of the East Standing Tall / Boys to Search for Top (비스트)) tunnettu eteläkorealainen yhtye, joka debytoi vuonna 2009, Cube Entertainmentin alaisena. Yhtyeessä oli kuusi jäsentä, kunnes vuoden 2016 huhtikuussa yhtyeen jäsen Jang Hyunseung päätti lähteä soolouransa vuoksi. Nykyään yhtyeessä on viisi jäsentä: Yoon Doojoon (Leader, vokalisti), Yong Junhyung (Räppäri), Yang Yoseob (Vokalisti), Lee Gikwang (Vokalisti, tanssi) ja Son Dongwoon (Vokalisti, maknae/nuorin).
BEAST on julkaissut yhden kokopitkän albumin (Fiction And Fact 2011), viisi minialbumia, yhden japaninkielisen albumin sekä singlejä. BEAST debytoi varhain lokakuussa 2009, jolloin heidän ensimmäinen minialbuminsa, B2ST is the Best, julkaistiin. Vuonna 2011 julkaistiin Fiction and Fact, kokopitkä albumi. Samana vuonna BEAST aloitti Japanin valloituksensa levyllään Shock (Japanese Version). Yhtye on voittanut tähän mennessä neljä suurta palkintoa, Bonsang-palkinnon Seoul Awardseissa vuosina 2011 ja 2012, Daesang (Vuoden artisti) vuonna 2011 Melon Music Awardseissa. Heidän kappaleensa ”Fiction” myös sai kunniakkaasti vuoden 2011 ”Song of the year” -palkinnon KBS Music Festivalseissa.
Historia

B2ST nimi vaihdettiin helpommin sanottavaan muotoon ”BEAST” ennen yhtyeen debytoimista, mutta edelleen muotoa ”B2ST” käytetään esimerkiksi mainostamisessa. BEASTin faneja kutsutaan B2UTYiksi (sanottuna Beauty) kertomuksen Kaunotar ja hirviö (Beauty and the Beast) mukaan.
Lokakuussa 2009 yhtye debytoi musiikkiohjelmassa KBS Music Bankissa, singlensä ”Bad Girl” kanssa. Samoihin aikoihin BEAST nauhoitti MTV:lle ohjelmaa MTV BEAST, jossa nähtiin kuinka pojat kokoavat musiikkivideon yhteen. Heidän ensimmäinen minialbuminsa sisältää viisi kappaletta ”B2ST Is the Best”, ”Bad Girl”, ”Mystery”, ”Oasis” ja ”Yet”, jonka soittaminen radiossa kiellettiin Junhyungin räp-osuuden kiroilun vuoksi. BEAST voitti heidän ensimmäisen palkinnon ”Best Rookie Award Month of December”. Varhain vuonna 2010 BEAST alkoi mainostaa kappaletta ”Mystery” minialbumilta B2ST is the Best joka viikkoisten live-esitysten kera.
Diskografia

Fiction and Fact (2011)
So Beast (2011)
Hard to Love, How to Love (2013)
Guess Who? (2016)
Highlight (2016)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta BEAST Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Etiikka

Eettinen naturalismi
Eettinen realismi
Emotivismi
Nihilismi
Sentimentalismi
Velvollisuusetiikka
Eettinen intuitionismi
Sopimusetiikka
Luonnonoikeus
Seurausetiikka
Hyve-etiikka
Bioetiikka · Lääketiede
Ympäristö · Sota
Liike-elämä · Tietokoneet
Yritysten yhteiskuntavastuu
Tilanne-etiikka
Deskriptiivinen etiikka
Moraali
Moraalipsykologia
Moraalirelativismi
n
k
Etiikka (m.kreik. ἠθική [φιλοσοφία], sanasta ἤθος, ēthos, vakiintuneet tavat) on tutkimusala, joka tutkii moraalia ja siihen liittyviä kysymyksiä kuten eettisen toiminnan periaatteita, oikeaa ja väärää, hyvää elämää, sekä arvojen ja eettisten väittämien luonnetta.
Perinteisesti länsimainen etiikka on filosofian osa-alue. Länsimaista etiikkaa ja sen tutkimusta kutsutaan myös nimellä moraalifilosofia, moraalioppi tai filosofinen etiikka. Etiikka on sidoksissa muuhun ajatteluun siinä, että vastaukset eettisiin kysymyksiin riippuvat usein vastauksista todellisuuskäsitystä tai muita ajattelun osa-alueita koskeviin kysymyksiin.
Länsimaisen analyyttisen filosofian piirissä tutkitun etiikan kolme keskeistä osa-aluetta ovat metaetiikka, joka tutkii eettisiä käsitteitä ja moraalisen kielen luonnetta ja perustaa, normatiivinen etiikka, joka määrittää eettisiä normeja eli sääntöjä, sekä soveltava etiikka, joka tutkii eettisten arvojen soveltamista. Etiikan muihin osa-alueisiin kuuluu deskriptiivinen eli kuvaileva etiikka, joka pyrkii selittämään ihmisen toimintaa käytännössä. Arvoteoria tutkii arvojen luonnetta.
Yleistä > Etiikan peruskysymyksiä

Kuinka meidän pitäisi elää? Kuinka muita yksilöitä tulisi kohdella? Mitä tulisi sisällyttää eettisen pohdinnan piiriin?
Mikä tekee teosta oikean tai väärän? Mitä tarkoitamme, kun sanomme, että meidän pitäisi tehdä jotakin tai että emme saisi tehdä jotakin?
Minkä periaatteen mukaan toimijan pitäisi valita, mitä tekoja hän tekee? Mitä eettisiä sääntöjä hänen tulisi noudattaa?
Yleistä > Etiikkaan liittyviä keskeisiä termejä

Altruismi tarkoittaa muiden edun panemista oman edun edelle. Se on egoismin eli oman edun ajattelun vastakohta.
Antroposentrinen tarkoittaa ihmiskeskeistä näkökulmaa etiikkaan. Tämän perinteisen näkemyksen mukaan muita luontokappaleita kuin ihmistä ei pidetä itseisarvoisina.
Arvo ilmaisee ihannetta, tavoiteltavana pidettyä asiaa, ominaisuutta tai asiaintilaa. Usein arvot jaetaan niiden itsensä takia tavoiteltaviin itseisarvoihin ja asetettujen päämäärien saavuttamiseen tähtääviin välinearvoihin. Joskus puhutaan myös ei-toivotuista epäarvoista.
Biosentrinen eli luontokeskeinen. Näkemys, joka pitää elävän luonnon itseisarvoa lähtökohtana. Sen vastakohta on antroposentrinen etiikka.
Hedonismi tarkoittaa mielihyvän tavoittelua ja mielihyvän arvostamista moraalisena päämääränä.
Hyve on moraalisesti arvokas luonteenpiirre, esimerkiksi rohkeus tai oikeamielisyys.
Individualismi on yksilökeskeisyyttä, kun taas kollektivismi keskittyy koko yhteisön moraaliin.
Normi eli moraalisääntö, esim. älä varasta.
Etiikan nykyaikaisia suuntauksia > Metaetiikka

Metaetiikka on etiikan osa-alue, joka tutkii moraalisten arvostelmien ja teorioiden luonnetta, niiden pätevyyden ehtoja sekä eettisten käsitteiden alkuperää ja merkitystä. Metaetiikka tutkii moraalifilosofian kysymyksiä ja mahdollisuutta ennen kaikkea ontologian, epistemologian sekä filosofisen ja empiirisen moraalipsykologian näkökulmista. Metaetiikan alaa ovat muun muassa muiden etiikan osa-alueiden teoreettiset taustaoletukset, ja kysymykset ylipäänsä moraalikäsitteiden mahdollisuudesta. Metaeettisiä kantoja ovat muun muassa moraalinen kognitivismi ja non-kognitivismi, eettinen realismi tai arvo-objektivismi, eettinen tai arvosubjektivismi, sekä eettinen internalismi ja eksternalismi.
Etiikan nykyaikaisia suuntauksia > Normatiivinen etiikka

Normatiivinen etiikka on eettisten normien filosofista tutkimusta. Se pyrkii vastaamaan kysymykseen siitä, mikä yleisesti ottaen on moraalisesti oikeaa ja väärää toimintaa. Normatiivisen etiikan teoriat yrittävät ilmaista yleisellä tasolla, miksi tietyt teot tai toiminnan lajit ovat oikein tai väärin.
Normatiivisen etiikan tunnetuimmat teoriat jaetaan tavallisesti kolmeen luokkaan: velvollisuusetiikka, seurausetiikka ja hyve-etiikka.
Etiikan nykyaikaisia suuntauksia > Normatiivinen etiikka > Velvollisuusetiikka

Velvollisuusetiikka eli deontologinen etiikka määrittää tekojen moraalisen arvon teot oikeuttavan yleisen periaatteen perusteella. Velvollisuuseettinen teoria voi antaa esimerkiksi tietyn luettelon teoista, joita saa tai ei saa tehdä (sääntö voi olla esimerkiksi ”tietoisen yksilön tappaminen on aina kiellettyä”). Velvollisuusetiikka voi myös antaa yhden perustavan eettisen säännön, jonka nojalla muut pysyvät eettiset säännöt johdetaan. Velvollisuusetiikan alalajeja ovat kantilainen velvollisuusetiikka, sopimusteoriat, oikeusetiikat, jumalallisen ilmoituksen teoriaan pohjaavat etiikat ja libertaristinen etiikka.
Etiikan nykyaikaisia suuntauksia > Normatiivinen etiikka > Seurausetiikka

Seurausetiikka määrittää tekojen moraalisen arvon näiden tekojen tarkoitettujen seurausten perusteella. Seurausetiikan tunnetuin muoto on utilitarismi (engl. utility, ”hyöty”). Seurausetiikka voi asettaa esimerkiksi eettisen toiminnan johtavaksi periaatteeksi, että on pyrittävä tekemään tilanteessa aina se teko, jonka seurauksena on kaikkien ihmisten kannalta suurin mahdollinen hyöty. Tämänkaltaiset periaatteet eroavat velvollisuusetiikasta siinä, että velvollisuusetiikan mukaan jotkut tietyt teot ovat aina kiellettyjä, kun taas seurausetiikan perusperiaatteesta seuraa, että joku normaalisti paheksuttavana pidettävä teko voi jossain tietynlaisissa tilanteissa olla moraalisesti hyväksyttävä. Utilitarismin alalajeja ovat aktiutilitarismi ja sääntöutilitarismi.
Etiikan nykyaikaisia suuntauksia > Normatiivinen etiikka > Hyve-etiikka

Hyve-etiikassa kysytään, mitä hyveitä moraalisesti toimivalla yksilöllä tulee olla. Hyveinä pidettyjä ominaisuuksia voivat olla esimerkiksi hyväntahtoisuus, rohkeus, ja kohtuullisuus. Hyve-etiikan edustajiin kuuluu Aristoteles. Aristoteleen mukaan yksilön tulee käyttäytyä hyveellisesti ja kehittää hyveitä, sen sijaan että hän tekisi vain yksittäisiä hyviä tekoja. Aristoteleen teos Nikomakhoksen etiikka painottaa esimerkiksi myöhemmän tilanne-utilitarismin tavoin asiayhteyttä — teko, joka on oikein jossain tilanteessa, saattaa olla jossain toisessa tilanteessa väärin. Tällaisen ajattelun vastakohtana voidaan pitää Immanuel Kantin etiikkaa, joka keskittyy lähinnä yksittäisiin tekoihin.
Etiikan nykyaikaisia suuntauksia > Deskriptiivinen etiikka

Deskriptiivinen eli kuvaileva etiikka on ihmisten eli moraalisten agenttien moraalisen toiminnan ja ajattelun empiiristä tutkimista. Deskriptiiviseen etiikkaan voi kuulua esimerkiksi eettisten sääntöjen, oikeus- ja sovittelukäytäntöjen ja tavallisten yksilöiden tavallisissa elämäntilanteissa tekemien arvovalintojen tutkimista. Samalla deskriptiivinen etiikka lähestyy sosiaalipsykologiaa, sosiologiaa, yhteiskuntatieteitä, politiikan tutkimusta ja taloustieteitä.
Etiikan nykyaikaisia suuntauksia > Soveltava etiikka

Soveltava etiikka on erityisesti 1900-luvun lopulla kehittynyt filosofinen suuntaus, jossa pyritään etsimään vastauksia käytännön eettisiin ongelmiin soveltamalla filosofisen etiikan teorioita käytännön tilanteiden analysoinnissa. Esimerkkejä käytännön eettisistä ongelmista ovat abortti, eläinten oikeudet, eutanasia, asepalvelus ja kloonaus. Käytännön ongelmiin voidaan soveltaa normatiivisen etiikan teorioita kuten velvollisuusetiikkaa tai utilitarismia. Yksi soveltavan etiikan muoto on niin kutsuttu kasuistiikka eli tapauskohtainen etiikka. Perinteisiä teorioita saatetaan pitää huonosti soveltuvina käytännön monimutkaisiin ongelmiin. Kuitenkin moraalifilosofisten ongelmien ja periaatteiden tuntemista pidetään hyödyllisenä käytännön eettisiä ongelmia ratkottaessa.
Soveltavan etiikan aloja ovat muun muassa lääketieteen etiikka, bioetiikka, liike-elämän etiikka, ympäristöetiikka, ihmisoikeudet, eläinten oikeudet, viestinnän etiikka, tutkimusetiikka, lainsäädännön etiikka, rakkauden etiikka, tilanne-etiikka, urheilun etiikka ja kansainvälinen etiikka.
Etiikan nykyaikaisia suuntauksia > Muita etiikan suuntauksia

Lisäksi on olemassa muunlaisia länsimaisen etiikan suuntauksia, jotka ovat syntyneet osaksi arvosteluna edellä esiteltyihin käsityksiin. Näihin uudempiin lähestymistapoihin kuuluvat ainakin seuraavat suuntaukset:
Feministinen etiikka
Globaali etiikka
Mannermainen etiikka
Pragmatistinen etiikka, jonka näkökulmasta etiikan teorioita voidaan tutkia tieteellisesti.
Historiaa

Etiikan katsotaan tulleen länsimaiseen filosofiaan Sokrateen ja sofistien mukana 400-luvulla eaa. Ennen tätä eläneet niin sanotut esisokraatikot käsittivät filosofian lähinnä luonnonfilosofiana eli fysiikkana. Antiikin aikana filosofia jaettiin usein fysiikkaan, etiikkaan ja dialektiikkaan.
Nykyään etiikka on merkittävä osa sekä analyyttistä että mannermaista filosofiaa.
Historiaa > Antiikin etiikka

Keskeinen käsite kaikessa antiikin kreikkalaisessa kulttuurissa ja antiikin etiikassa oli hyve (aretē). Se tarkoitti kaikenlaista luonteen hyvyyttä ja erinomaisuutta. Perinteiset neljä hyvettä olivat käytännöllinen viisaus, kohtuullisuus, oikeudenmukaisuus ja urheus.
Monet sofisteista päättelivät, että perinteiset moraaliarvot olivat vain tapoja ja sopimuksia, ja että hyödyllisintä oli elää omien intressien mukaan ja vaikka toimia epäoikeudenmukaisesti, mikäli siitä ei jäänyt kiinni. Platonin ja Aristoteleen moraalifilosofiset järjestelmät voidaan nähdä järjestelmällisinä pyrkimyksinä vastata tähän haasteeseen.
Platonin varhaisissa dialogeissa Sokrates esitetään etsimässä ennen kaikkea moraalin avainkäsitteiden, kuten ”hyve”, ”oikeudenmukaisuus” ja ”hurskaus”, merkitystä. Platon kytki hyveet sielun sopusointuun, ja niin hyveellinen elämä oli parasta sielulle. Aristoteles katsoi onnellisuuden (eudaimonia) olevan inhimillisen elämän kaikkein korkein päämäärä. Hyveellinen elämä oli elämistä ”kultaisella keskitiellä” järjen ohjaamana.
Hellenistisen filosofian kaudella etiikasta tuli filosofian pääasiallinen kohde. Epikurolaiset yhdistivät hyvän nautintoon, kannattaen hedonismia. Stoalaisille hyvä elämä oli elämistä ”luonnollisen lain” tai ”luonnon” mukaan. Kyynikoiden tavoin he katsoivat, että hyvyys sisältyy sielun tilaan itseensä – viisauteen ja itsekuriin. Näin heidän näkemyksensä yhtyi Platoniin ja Aristoteleeseen siinä, että luonnon mukaan eläminen oli järjen mukaan elämistä.
Historiaa > Kristillinen etiikka

Keskiaikaisen Euroopan moraalifilosofia pyrkii yhdistämään kristillisen etiikan antiikin etiikkaan. Tunnetuimman synteesin muodosti Tuomas Akvinolainen, joka näki Aristoteleen teleologisen ihmisen päämäärän, onnellisuuden, samana kuin autuus Jumalan läsnäolossa. Jumala oli kaiken lopullinen päämäärä.
Tuomas määritti neljä kardinaalihyvettä ja kolme teologista hyvettä. Kardinaalihyveet olivat samat kuin antiikin Kreikassa. Ne ovat luonnollisia, luonnossa ilmoitettuja, ja koskevat kaikkia ihmisiä. Teologiset hyveet olivat usko, toivo ja rakkaus. Ne ovat luonnoltaan yliluonnollisia ja erottuvat muista hyveistä siinä, että niiden kohde on Jumala. Älylliset ja moraaliset hyveet puolestaan ovat järkemme käsitettävissä. Tämän vuoksi teologiset hyveet ovat niistä selvästi erillisiä.
Historiaa > Eettinen naturalismi ja utilitarismi

Brittiläiset 1600- ja 1700-luvun moraalifilosofit etsivät moraalin perustaa luonnosta. Tärkeimpiä kysymyksiä olivat, perustuuko moraali ihmisen perimmäiseen itserakkauteen vai hyväntahtoisuuteen, ja perustuvatko moraaliset arvostelmat järkeen vai tunteeseen.
Thomas Hobbes katsoi ihmisten olevan perimmäiseltä luonteeltaan egoistisia, eikä moraalilla ollut hänelle arvoa, ellei se ollut poliittisen auktoriteetin takaama. Hobbesin näkemystä vastustettiin sekä rationalistisin järjen ohjaukseen uskovin (Samuel Clarke, Ralph Cudworth) että ihmisen hyväntahtoisuuteen uskovin perusteluin (Lordi Shaftesbury, Francis Hutcheson). David Hume edustaa ajan brittiläisen moraalifilosofian huipentumaa. Hänelle keskeinen eettinen käsite oli yleisinhimillinen ”sympatia”, kyky asettua muiden asemaan.
Jeremy Bentham oli ensimmäinen modernin utilitarismin muotoilija. Hänelle ”hyödyllisyyden periaate” oli kaiken moraalin ja lainsäädännön koetuskivi. Bentham painotti mielihyväperiaatteen ohjaavan ihmisen käyttäytymistä. Toinen merkittävä hahmo utilitarismin kehitykselle on John Stuart Mill, joka laajensi Benthamin alkuperäistä ajatusta, ja katsoi nautintojen eroavan paitsi määrässä myös laadussa.
Historiaa > Kantilainen ja Kantin jälkeinen etiikka

Immanuel Kantin etiikka ja sen oleellinen osa, kategorinen imperatiivi, olivat jyrkkä vastakohta utilitarismille. Kantin mukaan ainoa itsessään hyvä asia oli ”hyvä tahto”, joka motivoi ihmistä tekemään oman velvollisuutensa pelkästään sen itsensä vuoksi. Moraaliset velvollisuutensa ihminen kykeni päättelemään järjellään. Näin kantilainen etiikka asettuu paitsi utilitarismia myös kaikkea eettistä naturalismia vastaan.
Kantin jälkeisistä 1800-luvun saksalaisista filosofeista Arthur Schopenhaueria, G. W. F. Hegeliä ja Friedrich Nietzscheä yhdistää kantilaisen etiikan vastustus. Schopenhauer vastusti sitä, että Kant erotti moraalin ihmisen luonnollisista tuntemuksista. Hegelin mukaan ihminen saattoi haluta kategorisen imperatiivin mukaiseksi universaaliksi laiksi mitä tahansa, ja ristiriidan havaitseminen saattoi johtua vain siitä, että moraaliarvot olivat jo annettuja. Hegelin mukaan ne tulivat yhteiskunnallisista laitoksista ja käytännöistä. Hänelle etiikka oli ennen kaikkea sosiaalinen ilmiö. Nietzschelle yhtä ”moraalia” ei ollut olemassa, oli vain erilaisia moraaleja.