stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1976
Syntyneitä > Lokakuu–joulukuu

4. lokakuuta – Alicia Silverstone, yhdysvaltalainen näyttelijä
5. lokakuuta – Iikka Forss, suomalainen näyttelijä
6. syyskuuta – Naomie Harris, brittiläinen näyttelijä
11. lokakuuta – Emily Deschanel, yhdysvaltalainen näyttelijä ja televisiotuottaja
12. lokakuuta – Kajsa Bergqvist, ruotsalainen korkeushyppääjä
16. lokakuuta – Freeda Foreman, yhdysvaltalainen nyrkkeilijä (k. 2019)
19. lokakuuta – Monica Isakstuen, norjalainen kirjailija
23. lokakuuta – Ryan Reynolds, kanadalainen näyttelijä
28. lokakuuta – Emma Salokoski, suomalainen laulaja
7. marraskuuta – Rob Caggiano, yhdysvaltalainen metallimuusikko
8. marraskuuta – Johanna Sumuvuori, suomalainen kansanedustaja
13. marraskuuta – Albina Ahatova, venäläinen ampumahiihtäjä
17. marraskuuta – Per Andersson, ruotsalainen näyttelijä
18. marraskuuta – Ellen Jokikunnas, suomalainen malli, pr-emäntä, televisiojuontaja ja radiotoimittaja
18. marraskuuta – Stian Tomt Thoresen (”Shagrath”), norjalainen laulaja
20. marraskuuta – Dominique Dawes, yhdysvaltalainen telinevoimistelun olympiavoittaja
20. marraskuuta – Gilberto Galdino dos Santos (”Beto”), brasilialainen jalkapalloilija
22. marraskuuta – Ville Valo, suomalainen laulaja ("HIM")
24. marraskuuta – Teemu Brunila, suomalainen laulaja, musiikkituottaja, säveltäjä ja sanoittaja
27. marraskuuta – Janne Kärkkäinen, suomalainen muusikko
29. marraskuuta – Chadwick Boseman, yhdysvaltalainen näyttelijä
1. joulukuuta – Cecilia Rognoni, argentiinalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti
6. joulukuuta – Alicia Machado, venezuelalainen näyttelijä, Miss Universum 1996
7. joulukuuta – Andrea López, kolumbialainen näyttelijä
7. joulukuuta – Orli Shoshan, israelilainen näyttelijä
7. joulukuuta – Jan-Christian Söderholm, suomalainen freelance-näyttelijä
13. joulukuuta – Paavo Arhinmäki, suomalainen poliitikko (Vasemmistonuorten puheenjohtaja 2001–2005)
16. joulukuuta – Johanna Kokko, suomalainen näyttelijä
17. joulukuuta – Isireli Naikelekelevesi, fidžiläinen yleisurheilija
18. joulukuuta – Tomasz Halicki, puolalainen basisti
24. joulukuuta – Angel Ginev, bulgarialainen jalkapalloilija
25. joulukuuta – Tuomas Holopainen, suomalainen muusikko, Nightwish
28. joulukuuta – Joe Manganiello, yhdysvaltalainen näyttelijä
Kuolleita > Tammikuu–maaliskuu

1. tammikuuta – Yrjö Kallinen, suomalainen kirjailija, opetusneuvos ja ministeri (s. 1886)
1. tammikuuta – Jussi Kivimäki, suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija (s. 1885)
2. tammikuuta – Leif Sverdrup, norjalais-yhdysvaltalainen upseeri ja insinööri (s. 1898)
8. tammikuuta – Zhou Enlai (Tshou En-lai), Kiinan kansantasavallan pääministeri (s. 1898)
12. tammikuuta – Agatha Christie, brittiläinen jännityskirjailija (s. 1890)
13. tammikuuta – Antti Hannikainen, suomalainen lakimies, ministeri (s. 1910)
23. tammikuuta – Paul Robeson, yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä (s. 1898)
26. tammikuuta – Kaj Bundvad, tanskalainen poliitikko (s. 1904)
29. tammikuuta – Veikko Huhtanen, suomalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja (s. 1919)
30. tammikuuta – Arnold Gehlen, saksalainen filosofi, sosiologi ja antropologi (s. 1904)
31. tammikuuta – Evert Taube, ruotsalainen runoilija, säveltäjä ja laulaja (s. 1890)
1. helmikuuta – Werner Heisenberg, vuoden 1932 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut saksalainen fyysikko, kvanttimekaniikan kehittäjä (s. 1901)
1. helmikuuta – George Whipple, vuoden 1934 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut yhdysvaltalainen professori (s. 1878)
3. helmikuuta – Lassi Sinkkonen, suomalainen kirjailija (s. 1937)
4. helmikuuta – Aune Haarla, suomalainen radiotoimittaja (s. 1923)
6. helmikuuta – Vince Guaraldi, yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -säveltäjä (s. 1928)
7. helmikuuta – Martti Piha, suomalainen iskelmäsäveltäjä ja -sanoittaja, levytuottaja (s. 1916)
11. helmikuuta – Lee J. Cobb, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1911)
13. helmikuuta – Murtala Mohammed, Nigerian sotilasjohtaja ja presidentti (s. 1938)
13. helmikuuta – Lily Pons, ranskalais-yhdysvaltalainen laulaja (s. 1898)
20. helmikuuta – René Cassin, vuoden 1968 Nobelin rauhanpalkinnon saanut ranskalainen lakimies (s. 1887)
20. helmikuuta – Kathryn Kuhlman, yhdysvaltalainen baptistinen uskonnollinen julistaja (s. 1907)
21. helmikuuta – Tage Aurell, ruotsalainen kirjailija ja toimittaja (s. 1895)
1. maaliskuuta – Jean Martinon, ranskalainen kapellimestari ja säveltäjä (s. 1910)
5. maaliskuuta – Charles Lederer, yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja (s. 1906)
5. maaliskuuta – Jukka Piironen, suomalainen seiväshyppääjä (s. 1925)
12. maaliskuuta – Ossi Korhonen, suomalainen näyttelijä (s. 1898)
14. maaliskuuta – Johannes Gebhard, suomalainen taidemaalari (s. 1894)
17. maaliskuuta – Luchino Visconti, italialainen elokuvaohjaaja (s. 1906)
23. maaliskuuta – Artturi Rope, suomalainen sotilaskapellimestari ja musiikkikapteeni (s. 1903)
24. maaliskuuta – Sir Bernard Montgomery, englantilainen sotamarsalkka (s. 1887)
26. maaliskuuta – Lin Jutang, kiinalais-yhdysvaltalainen kirjailija (s. 1895)
27. maaliskuuta – Eero Viitanen, suomalainen kirjailija (s. 1898)
Kuolleita > Huhtikuu–kesäkuu

1. huhtikuuta – Max Ernst, alankomaalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä (s. 1891)
1. huhtikuuta – Artturi Hellemaa, suomalainen yritysjohtaja (s. 1893)
3. huhtikuuta – Arvo E. Saloranta, suomalainen kenraalimajuri ja asesuunnittelija (s. 1895)
4. huhtikuuta – Hans Lidman, ruotsalainen kirjailija ja valokuvaaja (s. 1910)
5. huhtikuuta – Desdemona Balistrieri, italialainen näyttelijä (s. 1889)
5. huhtikuuta – Howard Hughes, yhdysvaltalainen liikemies, miljardööri, elokuvaohjaaja ja -tuottaja (s. 1905)
10. huhtikuuta – Enrico Mainardi, italialainen sellisti ja säveltäjä (s. 1897)
17. huhtikuuta – Henrik Dam, vuoden 1943 Nobelin kemianpalkinnon saanut tanskalainen kemisti (s. 1895)
19. huhtikuuta – Gottfried Henssen, saksalainen kansanrunouden tutkija (s. 1889)
25. huhtikuuta – Carol Reed, brittiläinen elokuvaohjaaja (s. 1906)
26. huhtikuuta – Andrei Gretško, neuvostoliittolainen sotamarsalkka ja puolustusministeri (s. 1903)
27. huhtikuuta – Edvard Drabløs, norjalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja (s. 1883)
28. huhtikuuta – Oke Tuuri, suomalainen näyttelijä (s. 1909)
1. toukokuuta – Aléxandros Panagoúlis, kreikkalainen poliitikko ja runoilija (s. 1939)
1. toukokuuta – Johan Oscar Smith, norjalainen uskonnollinen vaikuttaja (s. 1871)
9. toukokuuta – Ulrike Meinhof, saksalainen journalisti ja terroristi (s. 1934)
10. toukokuuta – Arno Tuurna, suomalainen lakimies, Viipurin kaupunginjohtaja (s. 1894)
11. toukokuuta – Alvar Aalto, suomalainen arkkitehti (s. 1898)
12. toukokuuta – Rudolf Kempe, saksalainen kapellimestari (s. 1910)
15. toukokuuta – Toivo Heikkilä, suomalainen diplomaatti (s. 1906)
21. toukokuuta – Sulo Salonen, suomalainen säveltäjä ja urkuri, professori (s. 1899)
22. toukokuuta – Alli Lahtinen, suomalainen kansanedustaja ja ministeri, pääjohtaja (s. 1926)
26. toukokuuta – Martin Heidegger, saksalainen filosofi (s. 1889)
31. toukokuuta – Jacques Monod, vuoden 1965 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut ranskalainen biokemisti (s. 1910)
6. kesäkuuta – Jean Paul Getty, yhdysvaltalainen öljyalan liikemies ja miljardööri (s. 1892)
7. kesäkuuta – Shigetarō Shimada, japanilainen amiraali ja meriministeri (s. 1883)
10. kesäkuuta – Adolph Zukor, unkarilais-yhdysvaltalainen elokuva-alan liikemies (s. 1873)
22. kesäkuuta – Ruth Snellman, suomalainen näyttelijä (s. 1894)
25. kesäkuuta – Johnny Mercer, yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä (s. 1909)
28. kesäkuuta – Stanley Baker, walesilainen näyttelijä ja elokuvatuottaja (s. 1928)
Kuolleita > Heinäkuu–syyskuu

1. heinäkuuta – Anneliese Michel, saksalainen riivaajien vainoamaksi väitetty nainen (s. 1952)
7. heinäkuuta – Gustav Heinemann, Saksan liittotasavallan liittopresidentti (s. 1899)
14. heinäkuuta – Varma Lahtinen, suomalainen näyttelijä (s. 1894)
16. heinäkuuta – Erkki Hedmanson, suomalainen diplomaatti (s. 1921)
17. heinäkuuta – Muhammad ibn Arafa, Marokon kuningas 1953–1955 (s. 1889)
18. heinäkuuta – Sally Salminen, suomalainen (ahvenanmaalainen) kirjailija (s. 1906)
21. heinäkuuta – Pekka Myrberg, suomalainen matemaatikko ja Helsingin yliopiston kansleri (s. 1892)
24. heinäkuuta – Olivia Gebhard, suomalainen näyttämötaiteilija ja laulaja (s. 1897)
24. heinäkuuta – Paul Morand, ranskalainen kirjailija (s. 1888)
27. heinäkuuta – Toivo Lyy, suomalainen runoilija (s. 1898)
28. heinäkuuta – Maggie Gripenberg, suomalainen tanssitaiteilija (s. 1881)
28. heinäkuuta – Karin Kock, ruotsalainen poliitikko ja kansantaloustieteilijä (s. 1891)
29. heinäkuuta – Mickey Cohen, yhdysvaltalainen gangsteri (s. 1913)
30. heinäkuuta – Rudolf Bultmann, saksalainen teologi (s. 1884)
2. elokuuta – Fritz Lang, itävaltalais-yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja (s. 1890)
3. elokuuta – Emil Lie, norjalainen kuvanveistäjä (s. 1897)
6. elokuuta – Elof Roschier, suomalainen kenraaliluutnantti (s. 1903)
7. elokuuta – Helge Pahlman, suomalainen viihdemuusikko (s. 1911)
10. elokuuta – Karl Schmidt-Rottluff, saksalainen taidemaalari ja graafikko (s. 1884)
11. elokuuta – Artturi Jämsén, suomalainen poliitikko ja maaherra (s. 1925)
13. elokuuta – Pekka Kontio, suomalainen kuvanveistäjä (s. 1933)
19. elokuuta – Eero Häkkinen, suomalainen SDP:n kansanedustaja ja sosiaalineuvos (s. 1911)
22. elokuuta – Juscelino Kubitschek, Brasilian presidentti 1956–1961 (s. 1902)
22. elokuuta – Feliciano Perducca, argentiinalainen jalkapalloilija (s. 1901)
25. elokuuta – Eyvind Johnson, vuoden 1974 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut ruotsalainen kirjailija (s. 1900)
29. elokuuta – Evald Häggblom, ahvenanmaalainen poliitikko (s. 1905)
30. elokuuta – Gunnar Elfgren, suomalainen kuvanveistäjä ja jääkäri (s. 1896)
7. syyskuuta – Martti Räsänen, suomalainen kielitieteilijä (s. 1893)
9. syyskuuta – Mao Zedong (Mao Tse-tung), Kiinan kansantasavallan pitkäaikainen johtaja (s. 1893)
10. syyskuuta – Aulis Oja, suomalainen historiantutkija (s. 1910)
10. syyskuuta – Dalton Trumbo, yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja kirjailija (s. 1905)
12. syyskuuta – Pekka Tiilikainen (”Sinivalkoinen ääni”), suomalainen urheilutoimittaja (s. 1911)
14. syyskuuta – Paul, Jugoslavian sijaishallitsija 1934–1941 (s. 1893)
22. syyskuuta – Artturi Laakso, suomalainen näyttelijä (s. 1893)
26. syyskuuta – Lavoslav Ružička, vuoden 1939 Nobelin kemianpalkinnon saanut kroatialainen kemisti ja biokemisti (s. 1887)
30. syyskuuta – Ruth Munck, suomalainen sairaanhoitaja ja Lotta Svärd -järjestön vaikuttaja (s. 1886)
Nobelin palkinnot

Nobelin fysiikanpalkinto: Burton Richter ja Samuel Ting
Nobelin kemianpalkinto: William Lipscomb
Nobelin lääketieteen palkinto: Baruch S. Blumberg ja Daniel Carleton Gajdusek
Nobelin kirjallisuuspalkinto: Saul Bellow
Nobelin rauhanpalkinto: Betty Williams ja Mairead Corrigan
Muuta

Elokuvavuosi 1976
Kirjallisuusvuosi 1976
Musiikkivuosi 1976
Urheiluvuosi 1976
Videopelivuosi 1976
Tunisair

| Tunisair |
| --- | --- |

 IATA: TU  –  ICAO: TAR 
Perustettu:  1948
Laivaston koko:  32 (2016)
Solmukohdat:  Tunis-Karthagon kansainvälinen lentoasema
Kotipaikka:  Tunis, Tunisia
Tunisair B737
Tunisair (arab. الخطوط الجوية التونسية‎, IATA: TU, ICAO: TAR) on tunisialainen lentoyhtiö, jonka päälentokenttänä toimii Tunis-Karthagon kansainvälinen lentoasema Tunisissa. Yhtiö perustettiin vuonna 1948.
Tunisair on Arab Air Carriers Organizationin jäsen.
Laivasto

Heinäkuussa 2016:
4 Airbus A319-100
17 Airbus A320-200 (4 tilauksessa)
2 Airbus A330-200 (1 tilauksessa)
2 Boeing 737-500
7 Boeing 737-600
Kohteet

Abidjan (Norsunluurannikko)
Alger (Algeria)
Amman (Jordania)
Amsterdam (Alankomaat)
Ateena (Kreikka)
Bamako (Mali)
Barcelona (Espanja)
Beirut (Libanon)
Belgrad (Serbia)
Bengasi (Libya)
Berliini (Saksa)
Bordeaux (Ranska)
Bryssel (Belgia)
Budapest (Unkari)
Casablanca (Marokko)
Dakar (Senegal)
Damaskos (Syyria)
Dubai (Yhdistyneet arabiemiirikunnat)
Düsseldorf (Saksa)
Frankfurt (Saksa)
Geneve (Sveitsi)
Hampuri (Saksa)
Helsinki (Suomi)
Istanbul (Turkki)
Jedda (Saudi-Arabia)
Kairo (Egypti)
Kööpenhamina (Tanska)
Linz (Itävalta)
Lissabon (Portugali)
Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta)
Luxemburg (Luxemburg)
Lyon (Ranska)
Madrid (Espanja)
Marseille (Ranska)
Milano (Italia)
Monastir (Tunisia)
München (Saksa)
Nizza (Ranska)
Nouakchott (Mauritania)
Palermo (Italia)
Pariisi (Ranska)
Praha (Tšekki)
Rooma (Italia)
Strasbourg (Ranska)
Toulouse (Ranska)
Tripoli (Libya)
Tukholma (Ruotsi)
Tunis (Tunisia)
Varsova (Puola)
Wien (Itävalta)
Zürich (Sveitsi)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (ranskaksi)
Arab Air Carriers Organizationin (AACO) jäsenet
Afriqiyah Airways
Air Algérie
Air Arabia
Air Cairo
Badr Airlines
EgyptAir
Emirates
Etihad Airways
Express Air Cargo
flydubai
FlyEgypt
flynas
Gulf Air
Iraqi Airways
Jordan Aviation
Kuwait Airways
Libyan Airlines
Mauritania Airlines
Middle East Airlines
Nile Air
Nouvelair
Oman Air
Palestinian Airlines
Qatar Airways
Royal Air Maroc
Royal Jordanian
Saudia
SaudiGulf Airlines
Sudan Airways
Syrian Arab Airlines
Tassili Airlines
Tunisair
Yemenia
Pitkä viha

Pitkä viha on Ruotsin ja Venäjän välillä vuosina 1570–1595 käyty sota, joka päättyi Täyssinän rauhaan. Sodasta on käytetty myös nimityksiä pitkäviha, 25-vuotinen sota ja pohjoismainen viisikolmattavuotinen sota sekä ainakin osittaisesti rappasodat.
Sodan tausta

Sodan syynä olivat muun muassa Karjalaa koskevat rajariidat ja Baltian etupiirikiistat. Vuonna 1323 solmittu Pähkinäsaaren rajalinja ei enää vastannut todellisia asutus- ja valtasuhteita. Yhtenä taustatekijänä saattoi olla myös Moskovan Venäjän Iivana Julman ja Ruotsin Juhana III:n Katariina Jagellonicasta käymä kiista.
Sodan alku: Ruotsin aloite

Juhanan ja Iivanan väliset keskinäiset loukkauskirjeet ja Käkisalmen rajakahakat johtivat vähitellen sotaan vuonna 1570. Elokuussa 1570 opritšninasta koostuneet venäläiset joukot tunkeutuivat Virumaalle ja Järvamaalle Virossa. Ainoastaan Tallinna ja Hiidenmaa jäivät Ruotsille. Venäläiset piirittivät Tallinnaa talvella 1570–1571. He pommittivat kaupunkia raskaalla tykistöllä ja hävittivät maaseutua kaupungin ympärillä. Piiritys päättyi helmikuun 1. päivänä 1571. Vuonna 1571 venäläiset ratsujoukot tekivät Narvasta käsin hävitysretken Suomenlahden yli Helsingin tienoille. Ruotsin ensimmäiset hyökkäykset eivät onnistuneet, mutta vuonna 1572 ylipäällikkö Herman Fleming eteni Pähkinälinnan alueelle Inkeriin hävittäen seutua. Venäläisten toiminta lamaantui ja aselepo Suomen alueella solmittiin vuosiksi 1573–1577. Tänä aikana kuitenkin käytiin sissisotaa, jossa karjalaiset sissit iskivät Pohjanmaalle ja Oulujärven ympäristöön ja Suomesta tehtiin sissiretkiä Vienan ja Aunuksen Karjalaan ja Käkisalmen lääniin. Kummankin osapuolen sissi-iskuissa surmattiin väestöä ja hävitettiin asutusta.
Sotatilanne muuttui, kun Puolan kuningas Stefan Bathory hyökkäsi Venäjän kimppuun vuonna 1576, mikä kevensi tuntuvasti Venäjältä tulevaa painostusta Ruotsin valtakuntaa kohtaan. Puolan kanssa syntyneen liiton voimalla Ruotsi alkoi nyt saada voittoja sodassa. Myös Ruotsin sodanjohto oli entistä kehittyneempi, sillä ranskalainen onnensoturi Pontus De la Gardie oli nimitetty sen päälliköksi. Alkutalvesta 1577 Tallinnaa piirittänyt Iivana Julma lähetti 1200 tataariratsumiestä yli jäätyneen Suomenlahden hävittämään Suomen rannikoita, mistä Tallinnaa oli varustettu. Ankarimman hävityksen kohteiksi joutuivat Helsingin pitäjä ja Sipoo. Helsingin pitäjässä tuhottiin 18 kylää eli kuudesosa pitäjän taloista. Asukkaat surmattiin tai vietiin vankeina Venäjälle. Venäläiset lopettivat Tallinnan piirityksen maaliskuussa 1577 ja vetäytyivät Harjumaalta.
Ruotsin suurhyökkäys

Vuonna 1579 Ruotsi yritti Narvan valtausta siinä onnistumatta. Samaan aikaan Puola aloitti sodan Venäjää vastaan, mikä oli Moskovalle vakava takaisku. Pontus De la Gardiesta tuli sodan ylipäällikkö vuonna 1580, ja hän aloitti hyökkäyksen, joka johti Käkisalmen linnan ja kaupungin valtaamiseen. Ruotsin sotatoimet jatkuivat menestyksekkäästi Baltiassa ja Narva vallattiin 1581. Ivangorodkin vallattiin. Venäjä oli työnnetty aivan Suomenlahden pohjukkaan. De la Gardien menestys perustui hänen kehittämäänsä juoksuhautataktiikkaan, mikä tarkoitti sitä, että kaupunginmuureja kohti kaivettiin mutkittelevia rivihautoja, joista käsin niitä päästiin räjäyttämään. Menestys jatkui Länsi-Inkerinmaalla, mutta sitä pitemmälle eivät ruotsalaiset päässeet, sillä tärkeä tuki Stefan Bathoryn taholta lakkasi Puolan kuninkaan solmittua välirauhan Venäjän kanssa Jam Zapolskissa vuonna 1582.
Aselepo ja sissisodan aika

Aseet vaikenivat, kun Pljussajoen välirauha solmittiin kolmeksi vuodeksi 10. elokuuta 1583. Pysyvää rauhaa ei saatu aikaan, koska Ruotsi ei suostunut luopumaan Inkerinmaasta. Välirauhaa  pidennettiin jatkoneuvotteluilla vuoteen 1590. Sissisota kuitenkin jatkui erityisesti Karjalan ja Savon raja-alueilla kiivaana. Vallatussa Käkisalmen läänissä toimi kiivas karjalaisten vastarintaliike. Pohjoisessa pohjalaississit hävittivät vuonna 1589 Petsamon luostarin. Hyökkäysretkiä ulotettiin myös pitkälle Vienan puolelle. Vuonna 1589 Pekka Vesaisen talonpoikaisjoukot hävittivät Vienan Kemiä ja valloittivat Kantalahden. Oulun linna perustettiin ruotsalaisten hyökkäyksien tueksi. Karjalaiset tekivät sissisodan aikana useita hävitysretkiä Pohjanmaalle. Karjalaisten näkökulmasta he pyrkivät poistamaan alueelleen tunkeutuneen väestön. Ruotsin valvonnassa ollut Käkisalmi teki sitkeää vastarintaa. Pielisjärven seudulta suuntasi lähes tuhannen miehen hyökkäysjoukko Savoon. Hyökkäyksillä pyrittiin häiritsemään ruotsalaisten Käkisalmen miehityshallintoa. Sissit katosivat hyökkäystensä jälkeen niin nopeasti että vain harvoja saatiin kiinni. Kiinnisaadut hirtettiin, mutta toimilla ei juuri ollut vaikutusta sissisotaan.
Pohjois-Pohjanmaalla sissisota oli aluksi yksipuolista, mutta muuttui molemminpuoleiseksi erään oulujärveläisen pitäjän tuhouduttua tulipalossa maan tasalle. Tämän jälkeen karjalaiset ulottivat hyökkäykset Perämeren rannikolle.
Sissisota oli raakaa; osapuolet pyrkivät valikoimaan helppoja kohteita – puolustuskyvyttömiä rajaseutujen asukkaita.
Venäjä valtaa Inkerinmaan

Varsinainen sota jatkui loppiaisen jälkeen vuonna 1590 välirauhansopimuksen määräajan umpeuduttua. Venäjän armeija marssi Inkerinmaalle. Tammikuussa 1592 se eteni Karjalankannaksella Valkealaan asti. Tunkeutuminen Suomeen tähtäsi vallatun alueen hävittämiseen ja ruotsalaisten tilanteen vaikeuttamiseen Inkerinmaalla.
Ruotsin ja Venäjän sisäpoliittinen tilanne muuttuu

Rauhaan taipumaton Juhana kuoli 1592, ja Ruotsin sisä- ja ulkopoliittinen tilanne muuttui jyrkästi. Vuonna 1593 Ruotsin kuninkaaksi tuli Puolan kuningas, Juhanan poika, katolinen Sigismund. Sisäisesti maa ajautui kuitenkin valtataisteluun kuninkaan ja hänen setänsä, Kaarle-herttuan välillä.
Täyssinän rauha 1595

Rauhanneuvottelut oli aloitettu vuonna 1592. Ruotsin sisäinen valtataistelu yhdessä Venäjän pahenevien sisäisten vaikeuksien kanssa helpottivat rauhanneuvotteluja. Molemmilla osapuolilla oli tarve rauhaan, ja nyt Puolan tuki oli mukana. Neuvottelut johtivat siihen, että 6. päivä tammikuuta 1593 sovittiin kahden vuoden välirauhasta, jonka kuluessa piti ryhtyä varsinaisiin rauhanneuvotteluihin. Täyssinän rauha solmittiin 18. toukokuuta 1595 Inkerin Täyssinässä. Uusi raja vedettiin Saimaasta Olavinlinnan itäpuolta Kainuuseen ja sieltä Inarijärven kautta Pohjoiselle jäämerelle. Ruotsi luovutti valloittamansa Käkisalmen läänin Venäjälle, mutta piti nykyisen Viron pohjoisosan sekä Narvan, mikä vahvisti sen asemaa Itämerellä.
Kirjallisuutta

Tawaststjerna, Werner: Pohjoismaiden viisikolmattavuotinen sota : vuosien 1570 ja 1590 välinen aika. Historiallisia tutkimuksia (1918-1920)
Tawaststjerna, Werner: Pohjoismaiden viisikolmattavuotinen sota : sotavuodet 1590-1595 ja Täysinän rauha. Historiallisia tutkimuksia (1929)
Aiheesta muualla

E. A. Virtanen :  Pohjanmaan rappasodat kansantietoudessa, Hakkapeliitan joulu, 01.12.1935, s. 38, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ruotsin ja Novgorodin/Venäjän rauhansopimukset (päättyneet sodat)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | Pähkinäsaaren rauha 1323 Täyssinän rauha 1595 (pohjoismainen viisikolmattavuotinen sota) | Stolbovan rauha 1617 (Inkerin sota) | Kardisin rauha 1661 (Pohjan sota) | Uudenkaupungin rauha 1721 (suuri Pohjan sota)   Turun rauha 1743 (hattujen sota) | Värälän rauha 1790 (Kustaa III:n sota) | Haminan rauha 1809 (Suomen sota) |  |
Agustina Bazterrica

| Agustina Bazterrica> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1974 (ikä 50–51) Buenos Aires, Argentiina
Kirjailija
Tuotannon kieli: espanja
Esikoisteos:  Matar a la niña
Palkinnot
 Premio Clarín de Novela 2017 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Agustina Bazterrica (s. 1974 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen kirjailija. Hänen ihmissyöntiä käsittelevä romaaninsa Rotukarja voitti espanjankielisten kirjojen Premio Clarín de Novela -kilpailun vuonna 2017. Teos oli myös ehdolla vuoden 2020 Tähtivaeltaja-palkinnon saajaksi.
Bazterrica käsittelee teoksissaan epäsovinnaisia teemoja. Matar a la niña kritisoi etenkin katolista kirkkoa. Rotukarjassa virus on tuhonnut kaikki eläimet ja ihmisiä kasvatetaan teuraaksi, toisten ihmisten ravinnoksi. Bazterrica lopetti lihansyönnin katsottuaan Earthlings-dokumentin vuonna 2014, mutta Rotukarjaa ei ole tarkoitettu kasvissyönnin pamfletiksi. Bazterrica kertoo haluavansa herättää ajatuksia aiheesta ja luoda keskustelua.
Teokset

Matar a la niña. Textos Intrusos, 2013. ISBN 978-987-29039-3-0.
Antes del encuentro feroz. Alción Editora, 2016. ISBN 978-987-646-645-5.
Rotukarja. (Cadáver exquisito, 2018.) Suom. Einari Aaltonen. Like, 2019. ISBN 978-952-01-1892-1.
Diecinueve garras y un pájaro oscuro. Alfaguara, 2020. ISBN 978-987-738-709-4.
Skotlantilainen valistus

Skotlantilainen valistus oli 1700-luvun huomattavien älyllisten ja tieteellisten saavutusten jakso Skotlannissa ja osa laajempaa valistusliikettä. Vuonna 1750 skotit olivat Euroopan oppineimpien joukossa, lukutaitoisia oli arviolta 75 prosenttia väestöstä.
Valistusajan yleiseen tapaan skotlantilaisen valistuksen edustajat pitivät tärkeinä ihmisjärkeä ja sitä, että hylätään auktoriteetit, joita ei voi oikeuttaa järjellä. He suhtautuivat erityisen optimistisesti ihmisen kykyyn parantaa yhteiskuntaa ja luontoa järjen avulla. Myös empirismi ja käytännöllisyys sekä hyöty yksilölle ja yhteiskunnalle olivat skotlantilaisen valistuksen kulmakiviä.
Skottilaisen valistuksen saavutuksia syntyi monilla aloilla, joita olivat muun muassa filosofia, taloustiede, insinööritieteet, arkkitehtuuri, lääketiede, geologia, arkeologia, oikeustiede, maanviljely, kemia ja sosiologia. Huomattavia tuolloisia skottilaisia ajattelijoita olivat Francis Hutcheson, Alexander Campbell, David Hume, Adam Smith, Thomas Reid, Robert Burns, Adam Ferguson, John Playfair, Joseph Black ja James Hutton.
Vaikutukset olivat huomattavia sekä Euroopassa että Anglo-Amerikassa, jonka tekninen ja sosiaalinen kehitys oli pitkälti skotlantilais-amerikkalaisten ansiota.
Kuningaskuntien yhdistymisen, vaurastumisen ja kalvinismin seurausta

Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistyivät vuonna 1707 Britannian kuningaskunnaksi. Tämä avasi skoteille Englannin siirtomaakaupan, ja he ottivatkin siitä nopeasti haltuunsa valtaosan. Vaurastuminen tuki sivistystä, ja sen ansiosta skotlantilaiset oppineet alkoivat vaikuttaa entistä useammin Skotlannissa Manner-Euroopan sijaan.
John Knoxin johtama tiukka uskonpuhdistus oli nostanut valtaan presbyteriaanisen kirkon. Sen kalvinismi korosti säästeliäisyyttä, ahkeruutta ja yritteliäisyyttä. Raamatun opiskelun painottaminen sai kirkon parantamaan koululaitosta ja teki lukutaidon yleisemmäksi kuin muualla Euroopassa.
Ylämaat olivat klaanien hallitsemaa aluetta, mutta Alamaat urbaania ja edistyksellistä: Glasgow, Edinburgh ja Aberdeen yliopistoineen.
Ranskalainen valistusfilosofi Voltaire sanoi: ”Haemme Skotlannista kaikki sivistyksemme aatteet”.