stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miekkailu kesäolympialaisissa 2020 – miesten floretti
Karsinnat > Urheilijat

| Karsintatapa | Paikat | Ajankohta | Urheilijat |
| --- | --- | --- | --- |
| Joukkuekilpailu | 24 | 5. huhtikuuta 2021 |   (EGY)     (EGY)     (EGY)    (ITA)     (ITA)     (HKG)     (HKG)     (HKG)    (ITA)     (CAN)     (CAN)     (CAN)    (FRA)     (FRA)     (GER)     (GER)     (GER)    (FRA)     (OAR)     (OAR)     (OAR)    Gerek Meinhardt (USA)    Nick Itkin (USA)    Alexander Massialas (USA) |
| FIE-ranking (Aasia ja Oseania) | 2 | 5. huhtikuuta 2021 |  Takahiro Shikine (JPN)    Lee Kwang-hyun (KOR) |
| FIE-ranking (Afrikka) | 1 | 5. huhtikuuta 2021 |  Mohamed Samandi (TUN) |
| FIE-ranking (Amerikka) | 1 | 5. huhtikuuta 2021 |  Guilherme Toldo (BRA) |
| FIE-ranking (Eurooppa) | 2 | 5. huhtikuuta 2021 |  Marcus Mepstead (GBR)    Carlos Llavador (ESP) |
| Karsintaturnaus (Afrikka) | 1 | 23. huhtikuuta 2021 |  Salim Heroui (ALG) |
| Karsintaturnaus (Eurooppa) | 1 | 24.–25. huhtikuuta 2021 |  Alexander Choupenitch (CZE) |
| Karsintaturnaus (Aasia-Oseania) | 1 | 25.–26. huhtikuuta 2021 |  Huang Mengkai (CHN) |
| Karsintaturnaus (Amerikka) | 1 | 29.–30. huhtikuuta 2021 |  Diego Cervantes (MEX) |
| Isäntämaa | 2 |  |  Toshiya Saito (JPN)    Kyosuke Matsuyama (JPN) |
Miekkailu kesäolympialaisissa 2020 – miesten säilä

Miesten säilän yksilökilpailu Tokion 2020 kesäolympialaisissa kilpailtiin 24. heinäkuuta. Miekkailuottelut käytiin Chibassa Makuhari Messe Hall B:ssä. Kyseessä oli 29. kerta, kun miesten säilän yksilökilpailu oli mukana olympialaisissa. Olympiakultaa voitti unkarilainen Áron Szilágyi, joka oli voittanut kaksi edellistäkin säilän yksilökilpailun olympiakultaa. Hopeaa saavutti italialainen Luigi Samele ja pronssia eteläkorealainen Kim Jung-hwan.
Karsinnat

Olympiakisoihin valittiin suoraan 24 miekkailijaa niistä kahdeksasta maasta, jotka pääsivät joukkuekilpailuun. Näiden lisäksi olympialaisiin valittiin kuusi urheilijaa FIEn rankingin perusteella (tilanne 5. huhtikuuta 2021). Näistä kuudesta kaksi paikkaa oli varattu eurooppalaisille miekkailijoille, kaksi paikkaa Aasiasta tai Oseaniasta tuleville urheilijoille ja yksi paikka sekä afrikkalaisille että amerikkalaisille miekkailijoille. Nämä kuusi urheilijaa eivät kuitenkaan saaneet edustaa niitä kahdeksaa maata, jotka pääsivät joukkuekilpailun kautta mukaan turnaukseen. Näiden lisäksi järjestettiin neljä alueellista karsintaturnausta (Eurooppa, Aasia-Osenia, Afrikka, Amerikka), joista jokaisesta pääsi yksi urheilija olympialaisiin. Myöskään näiden karsintaturnausten kautta olympialaisiin ei voinut päästä sellaisia urheilijoita, jonka maalla oli jo kolme urheilijaa kilpailuissa. Isäntämaa Japanilla oli kaikkiin miekkailutapahtumiin yhteensä kahdeksan kiintiöpaikkaa, jotka se sai jakaa haluamallaan tavalla.
Karsinnat > Urheilijat

| Karsintatapa | Paikat | Ajankohta | Urheilijat |
| --- | --- | --- | --- |
| Joukkuekilpailu | 24 | 5. huhtikuuta 2021 |   (EGY)     (EGY)     (EGY)     (KOR)     (KOR)     (KOR)     (IRI)     (IRI)     (IRI)     (ITA)     (ITA)     (ITA)     (GER)     (GER)     (GER)     (HUN)     (HUN)     (HUN)     (OAR)     (OAR)     (OAR)    Eli Dershwitz (USA)    Daryl Homer (USA)     (USA) |
| FIE-ranking (Aasia ja Oseania) | 2 | 5. huhtikuuta 2021 |  Xu Yingming (CHN)    Kento Yoshida (JPN) |
| FIE-ranking (Afrikka) | 1 | 5. huhtikuuta 2021 |  Farès Ferjani (TUN) |
| FIE-ranking (Amerikka) | 1 | 5. huhtikuuta 2021 |  Shaul Gordon (CAN) |
| FIE-ranking (Eurooppa) | 2 | 5. huhtikuuta 2021 |  Boladé Apithy (FRA)    Sandro Bazadze (GEO) |
| Karsintaturnaus (Afrikka) | 1 | 23. huhtikuuta 2021 |  Akram Bounabi (ALG) |
| Karsintaturnaus (Eurooppa) | 1 | 24.–25. huhtikuuta 2021 |  Iulian Teodosiu (ROU) |
| Karsintaturnaus (Aasia-Oseania) | 1 | 25.–26. huhtikuuta 2021 |  Sherzod Mamutov (UZB) |
| Karsintaturnaus (Amerikka) | 1 | 29.–30. huhtikuuta 2021 |  José Quintero (VEN) |
| Isäntämaa | 2 |  |  Kaito Streets (JPN)    Tomohiro Shimamura (JPN) |
Mihail Vasiljev (jääkiekkoilija)

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sarajevo 1984 | Jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saksa 1983 | Jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Wien 1987 | Jääkiekko |  |
|  Pronssia | Praha 1985 | Jääkiekko |  |
Mihail Aleksandrovitš Vasiljev (ven. Михаил Александрович Васильев; s. 3. kesäkuuta 1962 Elektrogorsk) on Neuvostoliittoa ja Venäjää edustanut entinen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja.
Hyökkääjänä pelannut Vasiljev aloitti ammattiuransa PHK TsSKA Moskovassa, jossa hän pelasi vuosina 1979–1988. Hän oli voittamassa MM-kultaa 1983 ja sai seuraavana vuonna olympiakultaa Sarajevossa pidetyistä kisoista. Vasiljev nimitettiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekkoilun kunniagalleriaan vuonna 1983.
Vasiljev voitti maailmanmestaruuskilpailuista pronssia vuonna 1985 ja hopeaa vuonna 1987. Hän vaihtoi seuraa Lokomotiv Jaroslavliin kaudeksi 1989–1990, mutta meni heti seuraavana vuonna Italiaan HC Selvaan.
Vasiljev pelasi 1990-luvun alussa Italiassa AS Varesessa ja EV Bozen 84:ssä, ja vieraili kaudella 1994–1995 seitsemän ottelun verran Lokomotiv Jaroslavlissa. Hän siirtyi kaudeksi 1996–1997 HC Bolzanoon, jossa hän jatkoi koko loppu-uransa lukuun ottamatta kautta 1997–1998, jonka Vasiljev kulutti pitkälti tanskalaisessa Rødovre IK:ssa. Vasiljev lopetti aktiiviuransa vuonna 2001, jonka jälkeen hän on valmentanut kahden kauden verran Serie A:n joukkueita 2000-luvulla.
Mikko Salkinoja

| Mikko Salkinoja> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. marraskuuta 1981 (ikä 42) Joroinen, Suomi
Salibandyn pelaaja
Pelipaikka:  puolustaja
Seura:  Trackers
Pelinumero:  6
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | Ottelut (M+S=P) | Ottelut (M+S=P) |
|  ?–2008 2008–2010 2010– | KooVee Pirkkalan Pirkat Trackers |  22 (2+10=12) 11 (0+0=0) |  22 (2+10=12) 11 (0+0=0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Mikko Salkinoja (s. 30. marraskuuta 1981 Joroinen) on suomalainen salibandyn pelaaja. Puolustajana pelaava Salkinoja edustaa Salibandyliigassa pelaavaa Trackersia.
Hän on aikaisemmin edustanut urallaan KooVeeta, josta hän siirtyi I-divisioonassa pelanneeseen Pirkkalan Pirkkaihin vuonna 2008.
Miesten Ykköspesis-kausi 2012

Vuonna 2012 Ykköspesiksessä pelattiin runkosarjassa kaksinkertainen sarja josta parhaat 4 pelasivat(1-4, 2-3) paras viidestä pudotuspelit pääsystä superpesiskarsintaan.
Runkosarja

| Sijoitus | Joukkue | Pelattu | 3P | 2P | 1P | 0P | TJ | PJ | JE | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ulvilan Pesä-Veikot | 22 | 7 | 9 | 4 | 5 | 185 | 110 | +75 | 43 |
| 2 | Oulun Lippo | 22 | 5 | 12 | 4 | 1 | 198 | 129 | +69 | 43 |
| 3 | Kempeleen Kiri | 22 | 7 | 7 | 2 | 6 | 192 | 152 | +40 | 37 |
| 4 | Seinäjoen Mailajussit | 22 | 6 | 8 | 3 | 5 | 153 | 138 | +15 | 37 |
| 5 | Puijon Pesis | 22 | 5 | 9 | 4 | 4 | 171 | 137 | +34 | 37 |
| 6 | Sotkamon Jymy (2) | 22 | 7 | 4 | 3 | 8 | 149 | 141 | +8 | 32 |
| 7 | Ylivieskan Kuula | 22 | 4 | 9 | 1 | 8 | 167 | 166 | +1 | 31 |
| 8 | Haminan Palloilijat | 22 | 4 | 3 | 8 | 7 | 173 | 172 | +1 | 26 |
| 9 | Oulujoen Kiekko | 22 | 3 | 3 | 6 | 10 | 164 | 195 | -31 | 21 |
| 10 | Puna-Mustat Helsinki | 22 | 3 | 3 | 6 | 10 | 139 | 170 | -31 | 21 |
| 11 | Lievestuoreen Kisa | 22 | 1 | 8 | 2 | 11 | 108 | 191 | -83 | 21 |
| 12 | Imatran Pallo-Veikot | 22 | 1 | 4 | 4 | 13 | 132 | 230 | -98 | 15 |

Oulujoki päätti luopua ykköspesis sarjapaikastaan kustannusten vuoksi.
Mefisto

Mefisto tai Mephisto voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Mefisto, eräs Saatanan nimistä
Mefisto, Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä demoni
Mefisto, Klaus Mannin romaani vuodelta 1936
Mephisto (myös nimellä Mefisto), István Szabón elokuva vuodelta 1981
Mefistofeles, hahmo Faust-legendassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mefisto”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mika Malm

Mika Malm (s. 1981 Turku) on sarjakuvapiirtäjä, jonka ensimmäinen sarjakuva Pelimiehet löysi tiensä lehtien palstoille vuonna 2005. Sarjakuvan tekemistä ennen piirtäjä keskittyi pakinoiden kuvittamiseen sekä muiden yksittäisten huumorikuvien piirtämiseen.
Mika Marila

| Mika Marila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. helmikuuta 1973 (ikä 51) Suomi
Uran tiedot
Seura:  Harjavallan Jymy
Laji:  alppihiihto 
Maailmancup
Kaudet:  1992–2005
Mika Marila (s. 9. helmikuuta 1973) on entinen suomalainen alppihiihtäjä. Kokemäeltä kotoisin oleva Marila edusti aktiiviurallaan Harjavallan Jymyä.
Marila sijoittui Moriokan MM-kilpailuissa 1993 19:nneksi pujottelussa ja 34:nneksi suurpujottelussa. Lillehammerin 1994 talviolympialaisissa hän oli pujottelussa kahdestoista ja supersuurpujottelussa 40:s. Hän kilpaili myös seuraavissa viisissä arvokisoissa joutuen kuitenkin joka kerta keskeyttämään.
Marila sijoittui pujottelun maailmancupin osakilpailuissa kaksi kertaa kymmenen parhaan joukkoon: hän oli kymmenes Breckenridgessä joulukuussa 1996 ja kuudes Vailissa marraskuussa 1999. Euroopan cupin osakilpailun hän voitti kolme kertaa sekä pujottelun Suomen mestaruuden vuosina 1996 ja 1999.
Miki Ratsula

Miki Ratsula on amerikansuomalainen muunsukupuolinen muusikko. Hänen vanhempansa ovat kotoisin Porista mutta muuttaneet Yhdysvaltoihin kymmeniä vuosia sitten.
Ratsulan esikoisalbumi I Owe It to Myself ilmestyi vuoden 2022 maaliskuussa, ja toinen albumi I’ll Be Fine If I Want to oli määrä julkaista marraskuussa 2023. Vaikka hän ei ole kovinkaan tunnettu Suomessa, hänen musiikkiaan on kuunneltu Spotifyssa kymmeniä miljoonia kertoja. Elokuun 2023 aikana hänellä oli yksittäisiä kuuntelukertoja 750 000, mikä on lähes yhtä paljon kuin usealla suositulla suomalaisartistilla.
Hän on opiskellut musiikkia ja psykologiaa San Diegon yliopistossa.
Roderik

Kronikan La Crónica del Rey Rodrigo etusivu
Roderik (k. 19. heinäkuuta 711, Guadalete) oli länsigoottien eli visigoottien kuningas 710–711. Roderik (espanjaksi ja portugaliksi Rodrigo) oli Witizan seuraaja ja häntä pidetään  visigoottien viimeisenä kuninkaana. Hän hallitsi Toledon kaupungista nykyisestä Espanjasta käsin Pyreneiden niemimaata.
Roderikin tappioon päättynyt taistelu niemimaan valloittaneita arabeja vastaan on tehnyt hänestä tunnetun hahmon niin eurooppalaisessa kuin islamilaisessa historiankirjoituksessa ja kaunokirjallisuudessa aina keskiajalta lähtien. Aikoinaan häntä kutsuttiin romantisoidusti myös nimityksellä viimeinen gootti. Valtauksesta kerrotaan värikkäitä tarinoita, mutta ne ovat peräisin myöhäisistä arabialaisista tarinalähteistä. Aikalaistietojen perusteella Roderikista ei tiedetä juuri mitään. Hänen kuolinvuodekseen arvioidaan Vuoden 754 kronikan perusteella vuosi 712.
Valtaannousu

Roderikin edeltäjä kuninkaana oli Witiza, jonka kuoltua hän otti vallan Toledossa itselleen voimakeinoin, näin estäen kilpailijoidensa, Vitizan perillisten, valtapyrkimykset. Vitizan hallintokauden loppu oli ilmeisestikin ollut visigoottien maassa sisällissodan aikaa. Witizan perijä, laillinen kuningas, olisi ollut hänen poikansa Akila (tai Agila), jota tukivat kaksi veljeä sekä heidän setänsä, piispa Oppas. Goottiaatelisto ja maassa yhä enemmän valtaa saaneet katoliset piispat kannattivat kuitenkin Baetican kreiviä Roderikia, ja Vitizan perijät joutuivat alakynteen, vaikka heillä olikin paljon tukijoita. Roderikista tuli kuningas, ja häntä vastaan nousi heti lukuisia kapinoita.
Kiista vallasta

Roderikin kilpailijat pakenivat Afrikan pohjoisrannikolle Septaan (Ceuta), tuolloin vielä Herkuleen pylväiksi kutsutun Gibraltarinsalmen etelärannalle. Sinne kerääntyivät karkotetut ja maasta paenneet länsigootit, ja samaten monet areiolaiset ja juutalaiset olivat paenneet sinne välttyäkseen katoliseksi kääntyneen länsigoottien valtakunnan piispojen pakkokäännytyksiltä. Pohjois-Afrikassa oli vastikään tapahtunut suuria muutoksia, sillä ympäröivän Maghrebin oli juuri valloittanut umaijadeja edustanut käskynhaltija Musa ibn Nusair, joka oli asettanut Tarik ibn Zijadin Tangerin varuskunnan johtoon salmen etelärannalle.
Septan eli Ceutan herrana oli tuohon aikaan kreivi Julius (uudemman tutkimuksen mukaan nimeltään itse asiassa Urbanus), jota arabit kutsuivat nimellä Ilyan. Hän oli nähtävästi länsigoottien valtakunnan vasalli ja itsekin gootti, joskin on esitetty hänen olleen myös bysanttilainen hallintomies tai ehkä berberi. Joka tapauksessa Julius oli palvellut hyvin edellistä kuningasta Vitizaa, ja oli tämän perillisten ystävä. Roderikin valtaannousu oli selvästi hänelle epämieluisaa, sillä Julius ja Tarik ibn Zijad paransivat keskinäisiä suhteitaan huomattavan nopeasti. Myöhempien vuosisatojen arabihistorioitsijat esittivät erilaisia teorioita siitä, miksi Roderik oli Juliukselle niin vastenmielinen, viitaten erinäisiin henkilökohtaisiin motiiveihin, mutta nämä lienevät ainakin liioittelua jolleivät täysin keksittyjä. Mitä ilmeisimmin kyse oli yksinkertaisesti valtapolitiikasta.
Tarinoiden mukaan Julius (siis Urbanus) pyrki saamaan itselleen valtaa Pyreneiden niemimaalla, minkä todenperäisyys on epävarmaa. Sen sijaan lienee varmaa, että Vitizan suku halusi goottien kruunun takaisin itselleen, ja että he olivat valmiita hyödyntämään tässä voimakkaan arabivaltakunnan apua. Vitizan perilliset pyysivät apua Musalta, joka suostui mielihyvin: hän oli juuri saanut rauhoitettua Pohjois-Afrikan, ja vastakäännytetyt paikalliset maurit odottivat innokkaasti pääsevänsä sotimaan uuden islamilaisen uskonsa puolesta. Juliuksen ja vitizalaisten läheiset suhteet Tarikiin olivat tässä hyödyksi, ja Musan määrättyä Tarikin johtamaan armeijan Espanjaan, kuljettivat berberisotureita Roderikia vastustaneiden goottien laivat.
Toisen arabialaisen tarinan tapahtumat etenivät niin, että Julius lähetti tyttärensä Floridan Toledon hoviin Roderikin luo kasvatettavaksi. Pian Florida väitti, että Roderik oli raiskannut hänet. Roderik torjui väitteen, mutta isä kääntyi Pohjois-Afrikan muslimien puoleen, joita yllytti hyökkäämään Roderikin kimppuun. Kerrotaan, että Roderikin palatsissa oli huone, jonne kukaan ei saanut astua, ei edes kuningas.  Joka sinne menisi, vetäisi itsensä ja maansa päälle suuren onnettomuuden. Roderik kuitenkin meni huoneeseen. Hän näki siellä arabeja esittävän muotokuvan ja luki seinältä ennustuksen, että vielä samana päivänä arabit tekisivät lopun hänen valtakunnastaan. Juuri näin tapahtuikin, kun kreivi Juliuksen yllyttämät muslimit nousivat maihin Gibraltarissa. Perimätiedon kertoo islamilainen historioitsija Ibn Abd al-Hakam (k. 871) runsaat sata vuotta tapahtumien jälkeen.
Muslimien hyökkäys

Keväällä 711 Roderik oli pohjoisessa kukistamassa kapinoita Pamplonan seudulla. Hän kävi sotaa paitsi vanhoja vihollisia frankkeja, niin myös Achilaa tukevia vuoristojen asukkaita ja näiden kapinaan nostattamia baskeja vastaan. Muuallakin maassa visigoottien valtaa kohtaan oli paljon tyytymättömyyttä, ja kiista vallasta heikensi maan muutenkin rakoilevaa yhtenäisyyttä entisestään. Roderikin kilpailijoiden tukema Tarik nousi maihin maan eteläkärjessä ehkä 7 000 berberin armeijoineen ja kykeni ottamaan haltuunsa eräitä Andalusian kaupunkeja kohtaamatta lähes lainkaan vastarintaa. Roderik joutui kiirehtimään etelään vastatakseen itse yllättävän nopeasti edenneen vihollisarmeijan hyökkäykseen.
Roderik marssi joukkoineen etelään aina nykyiseen Andalusiaan saakka suojellakseen pääkaupunkiaan Toledoa. Varmistaakseen voiton berbereistä hän kokosi varsin suuren armeijan, jonka miesvahvuudesta on olemassa paljon erilaisia tietoja, sillä joillakin arabikronikoitsijoilla on ollut tapana selvästi yliarvioida Tarikia vastaan marssineen sotajoukon vahvuus. Niinpä kirjallisuudessa esiintyy väitteitä Roderikin kokoamasta 40 000 tai jopa 100 000 miehen armeijasta, mutta oikeampi luku lienee ollut 25 000 luokkaa. Samaan aikaan Tarik sai Afrikasta noin 5 000 berberin lisäjoukot. Vaikka Roderikilla tämänkin mukaan olisi siis ollut kaksinkertainen ylivoima, on muistettava, että Tarikilla oli lisäksi tukenaan kapinallisia länsigoottien alamaisia ja Akilan seuraajia, osa näistä ehkä näennäisesti Roderikin joukoissa.
Sotajoukot kohtasivat toisensa aivan niemimaan eteläpäässä, nykyisen Cádizin maakunnan pohjoisosassa, jossa 19. heinäkuuta 711 käytiin suuri taistelu. Eurooppalaiselta nimeltään se oli Guadaleten taistelu Rio Guadaleten mukaan, joskin tätä nimeä väitetään usein väärinkäsitykseksi ja puhutaan myös Rio Barbatesta. Taistelu oli muslimien ratkaiseva voitto. Vaikka Tarikin sotilastaidoilla oli osansa ylivoimaisessa voitossa, ratkesi se silti tarinan mukaan petoksen turvin, kun kenties tuhannet Vitizan perillisten seuraajat kääntyivät Roderikia vastaan; tosin uudempi tutkimus katsoo, ettei tällaista petollisuutta voida näyttää tapahtuneen. Guadaleten taistelu voidaan tosiasiallisesti katsoa visigoottien valtakunnan lopuksi, sillä tämän jälkeen mikään ei estänyt Tarikia marssimasta Toledoon. Loppu se oli sikälikin, että nähtyään vastarinnan romahtaneen täysin, ryhtyi Tarik vastoin lupauksia ja Musan nimenomaista käskyä valtaamaan niemimaata muslimeille, eikä – kuten ehkä oli sovittu – tukemaan Vitizan jälkeläisten valtapyrkimyksiä.
Roderikin loppu

Roderikin kohtalosta ei historioitsijoilla ole täyttä varmuutta. Erittäin todennäköisesti hän kohtasi loppunsa Guadaleten taistelussa, näin ainakin useimpien lähteiden mukaan. Ei ole varmaa, kaatuiko visigoottien viimeinen kuningas itse taistelussa vai hukkuiko hän kenties jokeen, mahdollisesti yrittäessään perääntyä tai paeta, mutta joka tapauksessa nimenomaan kuninkaan menettäminen näyttää olleen goottiarmeijalle viimeinen isku, jonka jälkeen sen puolustus romahti. Myös Roderikin tärkeimmät seuraajat ja suurin osa hänen hovistaan kaatuivat ilmeisesti taistelussa, minkä vuoksi ei ollut ketään perimässä valtaa.
Vaihtoehtoisiakin teorioita on esitetty. Niiden mukaan Roderik olisi tappion jälkeen päässyt pakoon länteen, kuten goottiarmeijan rippeiden tiedetään tehneen. Ensimmäinen etappi olisi ollut Sevilla, joka pysyi länsigoottien kaupunkina vielä vuoden ajan. Roderik olisi kuitenkin näiden kronikoitsijoiden mukaan siirtynyt pian vuorille, ehkä nykyisen Portugalin alueelle, ja sieltä käsin taistellut valloittajaa vastaan kunnes olisi kaatunut taistelussa 713. Kovin todennäköisenä tätä tai muutakaan Roderikin myöhemmistä vaiheista kertovaa tarinaa ei voida pitää.
Valtakunnan viimeiset vaiheet

Länsigoottien valtakunnan perikato oli nopea. Päästyään Toledoon Tarik mahdollisesti kruunasi Achilan goottien seuraavaksi kuninkaaksi (espanjankielinen nimi Agila II), joskaan tästä ei ole varmuutta, ja vaikka Agila olisikin saanut vallan Toledossa, oli se vain nimellistä, joten useimmat historioitsijat pitävätkin Roderikia viimeisenä kuninkaana. Tarikin valloituksista ja tottelemattomuudesta närkästynyt Musa nousi myös maihin 712 mukanaan 18 000 arabia ja aikeenaan rangaista tottelematonta alaistaan, mutta pian hänkin innostui levittämään muslimivaltaa Espanjaan. Kahdessa vuodessa sotapäälliköt olivat alistaneet lähes koko niemimaan.
Koko islamilaista maailmaa hallinnut kalifi ei puolestaan hyväksynyt ilman hänen käskyään tehtyä valloitusretkeä, vaan kutsui Musan ja Tarikin 714 Damaskokseen ja alensi heidät. Muutamien lähteiden mukaan heidän tilalleen Toledoon tulleet muslimipäälliköt olisivat syrjäyttäneet Agilan ja nostaneet hänen tilalleen vielä yhden kuninkaan, Ardon, jolla ei ollut enää juuri minkäänlaista valtaa. Näiden varsin epäluotettavien tietojen mukaan Ardon kausi olisi päättynyt 718 tehden hänestä viimeisen nimellisen länsigoottien hallitsijan. Vuotta 718 pidetään myös muslimivalloituksen päättymisvuotena, jolloin heidän valtansa niemimaalla oli suurimmillaan.
Länsigoottien valtakunnalla oli silti yksi oikeakin seuraaja. Roderikin rinnalla Guadaletessa taistelleista aatelisista eräs, nimittäin Pelayo, selvisi taistelusta ja palasi kotiseudulleen pohjoisrannikon Asturiaan. Hän alkoi kapinoida arabivalloittajia vastaan ja perusti uuden kristityn valtakunnan, Asturian kuningaskunnan, noin vuonna 718. Hän saavutti myös ensimmäisen voiton taistelussa muslimeja vastaan, luultavasti 722, ja jatkoi siitä pitäen sotaa menestyksekkäästi. Reconquista katsotaan alkaneeksi Pelayon perustaessa Asturian kuningaskunnan.
Nimen käyttö

Roderikin nimestä käytetään kirjallisuudessa erilaisia kirjoitusasuja, kuten Roderich, Roderick ja Roderic ja Rodéric. Espanjan ja portugalin kielissä muoto on Rodrigo, josta on myöhemmin tullut varsin suosittu etunimi. Etymologisesti Roderik on skandinaavinen nimi, samaa kantaa kuin Rurik.
Me and Michael

| ”Me and Michael” MGMT |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Little Dark Age
 Julkaistu: 7. helmikuuta 2018
 Formaatti: digitaalinen lataus, suoratoisto
 Tekijä(t): Andrew VanWyngarden, Ben Goldwasser
 Tuottaja(t): Dave Fridmann, Patrick Wimberly, MGMT
 Tyylilaji: rock, pop
 Kesto: 04.49
 Levy-yhtiö: Columbia Records
MGMT:n muut singlet
| ”Hand It Over” 2018 | ”Me and Michael” 2018 | ”In the Afternoon” 2019 |
Me and Michael on yhdysvaltalaisen rockyhtye MGMT:n kappale, joka julkaistiin neljäntenä singlenä yhtyeen neljänneltä studioalbumilta Little Dark Age 7. helmikuuta 2018. Kappale on yhtyeen jäsenten Andrew VanWyngardenin ja Ben Goldwasserin kirjoittama ja sille kuvattiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo.
Kappale julkaistiin digitaalisena latauksena ja se tuli myös saataville suoratoistopalvelu Spotifyhyn.
Kappaleet > Digitaalinen lataus

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Me and Michael | 4.49 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 4.49 |  |  |  |  |  |  |  |
Minoru Miki

Minoru Miki (jap. 三木 稔, Miki Minoru, 16. maaliskuuta 1930 Tokushima – 8. joulukuuta 2011) oli japanilainen säveltäjä.
Miki tunnetaan perinteisten japanilaisten soittimien käytön edistäjänä: hän sävelsi muun muassa kotokonserttoja. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu esimerkiksi Japanin historiaan liittyvien oopperoiden sarja. Miki sävelsi myös Aistien valtakunta -elokuvan musiikin.
Miki perusti vuonna 1964 Pro Musica Nipponian ja toimi sen taiteellisena johtajana kahdenkymmenen vuoden ajan. Hän kuoli 8. joulukuuta 2011.
Miesten Ykköspesis-kausi 1992

Pesäpallon Ykköspesiksen kausi 1992 oli kahdestoista ykkössarjakausi pesäpallossa. Muhoksen Pallo-Salamat voitti sarjan ja nousi Superpesikseen kesäksi 1993.