stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shōmyō

Shōmyō (jap. 声明) on japanilaiseen buddhalaisuuteen liittyvä vanha lauluperinne. Historiansa puolesta se kuuluu gregoriaanisen kirkkolaulun ohella maailman vanhimpiin keskeytyksettä harjoitettuihin uskonnollisiin lauluperinteisiin. Shōmyōn perusluonne liittyy eri buddhalaisiin riitteihin ja sen tarkoitus on välittää buddhalaisten kirjoitusten sanomaa.
Shōmyōn tyyli ja esitystapa saattaa vaihdella huomattavasti koulukunnittain tai temppeleittäin, joten sen määritteleminen yksityiskohtaisesti kokonaisuutena on hankalaa. Sitä ei aina edes käsitetä lauluperinteenä, koska sen esittäminen saattaa olla edellisistä syistä hyvin puheenomaista. Shōmyōta esitetään uskonnollisten rituaalien yhteydessä temppeleissä ja usein esimerkiksi hautajaisissa tai muissa vastaavissa uskonnollisissa tilaisuuksissa.
Historia

Shōmyō kuuluu gregoriaanisen kirkkolaulun ohella maailman vanhimpiin keskeytyksettä harjoitettuihin uskonnollisiin lauluperinteisiin. Buddhalaisuus ja shōmyō ovat lähtöisin Intian niemimaalta. Shōmyōn kirjoitusmerkit 声 ja 明 tarkoittavat ihmisääntä ja kirkasta. Termi on käännös sanskritin termistä śabda vidyā, joka puolestaan viittaa brahmalaisten kielen tieteen tiedon luokkaan (pañcavidyā). Termillä tarkoitettiin buddhalaisten pyhien tekstien resitointia tai laulamista niiden sanoman välittämiseksi oikein. Tästä kehittyi oma musiikkiperinteensä, joka levisi Japaniin Kiinan kautta buddhalaisuuden leviämisen mukana 500-luvulla. Alun perin siihen viitattiin niellä bonbai eli sanskritlaulu ja nykyinen nimi shōmyō tuli käyttöön 1100- tai 1200-luvulla.
Japanissa shōmyō kehittyi eri buddhalaisten koulukuntien parissa useaksi toisistaan jonkin verran poikkeaviksi perinteiksi. Kaksi merkittävintä koulukuntaa ovat munkki Kūkain (774–835) perustama shingon ja munkki Saichōn (767–822) perustama tendai. Näiden kahden koulukunnan shōmyō kehittyi aikaisempien Naran koulukuntien shōmyōta melodisemmaksi. Shōmyōn historia liittyy myös keisarilliseen hoviin, jolle buddhalaiset rituaalit olivat hallinnollisestikin tärkeitä. Esimerkiksi Naran Tōdai-jin temppelin shunie-seremonia on järjestetty vuosittain aina vuodesta 752 näihin päiviin saakka. Japanin klassisen aikauden (Asuka-, Nara- ja Heian-kaudet) jälkeisten soturihallitsijoiden aikana buddhalaisuus ja shōmyō levisivät myös tavallisen kansan piiriin. Maailman vanhin tunnettu painettu nuotti on shōmyō-nuotti vuodelta 1472.
Buddhalaisten tekstien resitointi on varsin tunnettu tapa Japanissa. Sen sijaan sitä ei välttämättä ymmärretä musiikkina tai lauluperinteenä, eikä termi shōmyō ole erityisen tunnettu. Tämä johtuu etenkin siitä, että kaikki shōmyōn muodot eivät ole erityisen melodisia, vaan se saattaa kuulostaa ennemminkin monotoniselta puheelta. Tästä huolimatta shōmyō on usein esillä arjessa etenkin eri elämänvaiheisiin, kuten hautajaisiin liittyvien buddhalaisten riittien yhteydessä. Etenkin toisen maailmansodan jälkeen shōmyōta on esitetty myös konserttimaisesti. Sen tärkein esityspaikka on kuitenkin edelleen buddhalaiset seremoniat. Etenkin temppeleissä esitykset eivät aina edes ole avoinna tavalliselle yleisölle. Shōmyōlla on ollut huomattava vaikutus sittempään japanilaiseen musiikkiin, kuten nō-teatteriin ja modernimpaan populaarimusiikki enkaan.
Piirteet

Shōmyō on tarkoitettu osaksi buddhalaisia seremonioita. Seremoniat itsessään voivat vaihdella esimerkiksi buddhalaisen koulukunnan ja eri temppeleiden mukaan. Yksittäinen seremonia koostuu riiteistä, jotka saattavat toistua eri seremonioissa. Myös seremonian pituus voi vaihdella lyhyestä jopa useita päiviä kestäviin seremonioihin. Shōmyōlle on näistä syistä hankala antaa yhtenevää määritelmää.
Shōmyō on laulumusiikkia. Soittimia ei juurikaan käytetä. Korkeintaan taustalla soivat kellot tai lyömäsoittimet. Esitys koostuu ennalta päätetyistä melodiakuvioista (senritsukei), eikä niinkään yhdestä itsenäisestä teoksesta. Yksi esitys yhdistelee monia eri melodiakuvioita ja samat melodiakuviot toistuvat eri lauluissa.
Shōmyōn perusluonne on kuitenkin aina rituaalinen ja tarkoituksena on välittää buddhalaisten tekstien sanomaa. Perinteiseen tapaan järjestettävää shōmyō-esitystä johtaa temppelin mestari eli dōshi, joka toimii esilaulajana. Dōshin oikealla ja vasemmalla puolella ovat munkit (shikishū). Munkit aloittavat dōshin jälkeen. Laulusuunta on temppelin alttarille selkä mahdolliseen yleisöön päin.
Shōmyōta esitetään kolmella eri kielellä, joita ovat kiinalaistettu eli kiinalaisilla äännemerkeillä kirjoitettu ja japaniksi lausuttava sanskrit, klassinen kiina ja japani. Japaniksi esitetty shōmyō jakautuu edelleen niin sanotusti Kiinan japaniksi esitettyyn (kanbun kundoku, japanin sanajärjestyksellä ja kieliopilla esitettyä kiinaa) ja arkisen japanin mukaisesti esitettyyn shōmyōon. Aikanaan eri kielet arvotettiin. Sanskritin symboliarvoa pidettiin suurimpana ja arkijapania taas puolestaan vulgaarina.
Osa japanilaisen buddhalaisuuden koulukunnista on esoteerisia eli oppijärjestelmältään suljettuja. Näiden koulukuntien rituaalit ja myös shōmyō ovat vain temppelin sisällä laajalta yleisöltä suljettuna pidettyjä esityksiä. Suljettujen ovien takana esitetty shōmyō saattaa usein poiketa huomattavasti julkisesta shōmyōsta. Joitakin historiallisesti salaisina pidettyjä shōmyōoiden nuottikirjoituksia on sittemmin julkaistu myös laajemman yleisön saataville, mutta pelkkien nuottikirjoitusten tulkitseminen saattaa olla hankalaa, koska olennainen osa esitystä on opettajalta oppilaalle välittyvä suullinen perinne. Nuotit ovat ylipäänsä yleensä vain suuntaa antavia ja eri koulukunnat käyttävät joskus eri nuotinnusjärjestelmiä. Osa niistä kuvaa melodian kulkua (meyasu hakase) ja osaan sävelkorkeudet on merkitty tarkasti (oin hakase).
Soveri

Soveri on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi:
Albert Johan Soveri, vuoteen 1906 Silander (1873–1961), pappi, opettaja, kirjailija
Harriet Finne-Soveri (s. 1953), geriatri ja televisiotoimittaja
Heikki Ferdinand Soveri, vuoteen 1906 Silander (1863–1929), rehtori, oppikirjojen tekijä, suomentaja
Jorma Soveri (1909–1967), filosofian tohtori, luonnonhistorian opettaja, kasvitieteilijä ja oppikirjojen tekijä
Urpu Soveri (1914–1984), geologi
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Siniset sanat

| Siniset sanat> Les Mots bleus |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alain Corneau
Käsikirjoittaja:  Alain Corneau
Perustuu:  Dominique Mainardin romaaniin Leur histoire
Säveltäjä:  Christophe
Pääosat:   Sylvie Testud (Clara)  Sergi López (Vincent)  Camille Gauthier (Anna)  Mar Sodupe (Muriel)  Esther Gorintin (Baba)  Cédric Chevalme  Gabrielle Lopes Benites  Louis Pottier 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:   ARP Sélection  FR3 - France 3 Cinéma  Canal+ 
Ensi-ilta:  2005
Kesto:  116 min
Alkuperäiskieli:  ranska katalaani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siniset sanat (Les Mots bleus) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Alain Corneaun ohjaama ranskalainen elokuva.
Juoni

Clara (Sylvie Testud) työskentelee lintukaupassa. Hän on kuuromykän tyttärensä Annasta (Camille Gauthier) yksinhuoltaja. Tyttö ei ole koskaan puhunut sanaakaan, eikä Clara itse osaa lukea. Hänellä on trauma lukemisesta, sillä hänen isoäitinsä Baba joutui hyökkäyksen kohteeksi lukiessaan Claralle satua. Clara laittaa Annan kuuromykkien kouluun, jota johtaa Vincent (Sergi López).[lähde? ]
Käännös suomeksi
Skull & Bones (täsmennyssivu)

Skull & Bones tai Skull and Bones voi viitata seuraaviin:
Skull and Bones, salaseura
Skull & Bones, Cypress Hillin albumi
Skull and Bones, Ubisoftin videopeli
Skull & Bones, Argentiinalainen metalliyhtye
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Skull & Bones”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sister (S!stersin kappale)

|  Sister |
| --- | --- |
 S!sters esittämässä kappaletta Euroviisujen harjoituksissa.
Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  S!sters
Levy-yhtiö:  Anchor Records
Kesto:  3:00
Tyylilaji:  pop
Julkaistu:  22. helmikuuta 2019
Säveltäjä(t):  Laurell Barker, Marine Kaltenbacher, Tom Oehler, Thomas Stengaard
Sanoittaja(t):  Laurell Barker, Marine Kaltenbacher, Tom Oehler, Thomas Stengaard
Euroviisutiedot
Vuosi:  2019
Maa:  Saksa
Kieli:  englanti
Sijoitus:  25.
Pisteet:  24
Video:  videolinkki
Sister on saksalaisen yhtyeen S!stersin esittämä kappale, jolla he edustivat Saksaa vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 24 pistettä ja saavutti sijan 25.
San Marino kesäolympialaisissa 1988

San Marino osallistui kesäolympialaisiin 1988 Soulissa, Etelä-Koreassa. San Marinosta osallistui 11 urheilijaa kuudessa eri lajissa.. San Marino ei voittanut yhtäkään mitalia.
Joukkue > Ammunta

Gian Nicola Berti osallistui trapammuntaan. Hän sai 140 pistettä, joka oikeutti sijaan 33. Myös Alfredo Valentini osallistui trapammuntaan saaden samat pisteet kuin Berti.
Joukkue > Judo

Kolme sanmarinolaista judokaa osallistui kesäolympialaisiin. Leo Sarti osallistui 65 kg sarjaan sijoittuen sijalle 20. voitettuaan yhden ottelun. Myös Alberto Francini voitti yhden ottelun 60 kg sarjassa sijoittuen sijalle 20. 86 kg sarjassa Franch Casadei oli lopulta sijalla 19.
Joukkue > Painonnosto

Paolo Casadei osallistui miesten kevytsarjaan (67,5 kg). Casadei ei saanut tulosta tempauksessa hänen jäätyään aloituspainoonsa 107,5 kg. Näin hän ei myöskään saanut sijoitusta.
Joukkue > Purjehdus

Giovanni Conti osallistui purjelautailuun. Conti sijoittui sijalle 42. Yksittäisessä lähdössä hän oli parhaimmillaan 33.
Joukkue > Uinti

Miesten uintiin osallistuivat Michele Piva ja Filippo Piva. Kumpikin osallistui 50 metrin vapaauintiin, jossa Michele sijoittui sijalle 63. ja Filippo sijalle 66. 100 metrin vapaauinnissa Michele oli 69. ja Filippo 71. Michele osallistui myös 100 metrin rintauintiin, jossa oli 56. Filippo kilpaili 50 metrin selkäuinnissa, jossa hänen sijoituksensa oli 48.
Joukkue > Yleisurheilu

Kaksi sanmarinolaista urheilijaa osallistui yleisurheiluun. Manlio Molinari osallistui miesten 800 metrin kilpailuun, jossa hän sijoittui oman lähtönsä sijalle 7. ajalla 1:52.35 eikä päässyt jatkoon. Dominique Canti otti osaa 100 metrin kilpailuun. Canti kilpaili 12. alkulohkossa, jossa sijoittui seitsemänneksi ajalla 11.11. Tämä ei riittänyt jatkoon.
Skulestadmoen

| Skulestadmoen |
| --- | --- |

 Skulestadmoen
 Koordinaatit: 60°39′28″N, 6°25′56″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Vestland
Kunta:  Voss
Pinta-ala:  
 – Maa:  1,1 km²
Väkiluku (2023):  1 451
 – Väestötiheys:  1 319,1 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Skulestadmoen on taajama Vossin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 1,1 neliökilometriä ja asukasluku 1 451 vuonna 2023.
Skullz

| skullz> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Felipe Medeiros
Syntynyt: 20. huhtikuuta 2002 (ikä 22)
Kansalaisuus:   Brasilia
Ammatti:  ammattipelaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  skullz
Aktiivisena:  2017–
Nyk. joukkue:  Team Liquid
Rooli:  kivääripelaaja
Peli:  Counter-Strike 2
Felipe ”skullz” Medeiros (s. 20. huhtikuuta 2002) on brasilialainen Counter-Strike 2 -ammattilainen. Hän edustaa nykyään Team Liquidia.
Skullz on edustanut urallaan myös muun muassa joukkueita paiN, W7M ja ODDIK. Liquidiin hän liittyi joulukuussa 2023.
Sirkkalinnut (suku)

| Sirkkalinnut |
| --- | --- |
 Sarasirkkalintu (Locustella certhiola)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkalinnut Locustellidae
Suku::  Sirkkalinnut  Locustella  Kaup, 1829
Katso myös
   Sirkkalinnut (suku) Wikispeciesissä   Sirkkalinnut (suku) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sirkkalinnut (Locustella) on sirkkalintujen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Aiemmin suku luokiteltiin kuuluvaksi kerttujen heimoon.
Sirkkalinnut ovat pieniä kasvillisuuden kätköissä eläviä kerttuja. Ne ovat ruskeita, muutamat lajit tummajuovaisia. Ne paljastavat itsensä erikoisella laulullaan, joka lähes kaikilla lajeilla muistuttaa hyönteisen, lähinnä hepokattien ja heinäsirkkojen, sirinää. Ne asuvat mielellään lähellä vesistöä ja rakentavat pesänsä lähelle maata kasvillisuuden suojaan. Ne ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat tropiikissa. Suomessa pesii säännöllisesti kaksi lajia: pensas- ja viitasirkkalintu.
Sirkkalintulajit

Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön.) Luokittelujen eroavuuksista johtuen lajisto voi olla erilainen eri lähteissä.
Borneonmetsäkerttunen Locustella accentor
Filippiinienmetsäkerttunen Locustella caudata
Himalajanmetsäkerttunen Locustella major
Jaavanmetsäkerttunen Locustella montis
Jättiläissirkkalintu Locustella fasciolata
Kaislasirkkalintu Locustella pryeri
Koreansirkkalintu Locustella pleskei
Mantšurianmetsäkerttunen Locustella davidi
Molukkienmetsäkerttunen Locustella castanea
Nepalinmetsäkerttunen Locustella kashmirensis
Ohotansirkkalintu Locustella ochotensis
Pensassirkkalintu Locustella naevia
Rinnemetsäkerttunen Locustella seebohmi
Ruokosirkkalintu Locustella luscinioides
Ruohometsäkerttunen Locustella tacsanowskia
Ruskometsäkerttunen Locustella luteoventris
Sahalininsirkkalintu Locustella amnicola
Sarasirkkalintu Locustella certhiola
Taiwaninmetsäkerttunen Locustella alishanensis
Timorinmetsäkerttunen Locustella timorensis
Täplämetsäkerttunen Locustella thoracica
Viitasirkkalintu Locustella fluviatilis
Viirusirkkalintu Locustella lanceolata
Vuorimetsäkerttunen Locustella mandelli
Siniset hetket

| Siniset hetket Rauli Badding Somerjoki |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1982-84
 Julkaistu: 1986
 Tuottaja(t): Castle Communications
 Tyylilaji: Suomirock
 Kesto: 33.33
 Levy-yhtiö: Love Records
Rauli Somerjoen kokoelma muut julkaisut
| Masters 1986 | 'Siniset hetket' 1986 | Laulajan taival 1987 |
Siniset hetket -vinyylin vaihtoehtoinen kansi.
Siniset hetket (KAKLP 3) on Rauli Somerjoen kokoelmalevy vuodelta 1986. Levyn julkaisijana toimi Castle Communications PLC, ja yhteistyössä ovat olleet mukana Love Records, Harry Aaltonen sekä Polarvox. Kannen on suunnitellut nimimerkki "Jani".
Kappaleet

Tähdet, tähdet – 3.07
Yön hiljaisuudessa – 2.34
Kuin runotar hän kulkee – 2.30
Saanhan viimeisen tanssin – 2.55
Yölinjalla – 3.26
Nukkuja kaunein – 2.50
Moody River – 2.45
Mä aion istuu vain – 2.11
Bussi Somerolle – 2.34
Arpiset haavat – 2.57
Yksi vain ei tuu – 2.37
Itämaista rakkautta – 2.50
Kastehelmi ja lumikukka – 2.05
Et sinä tule – 3.00
Illan harmain varjo – 2.48
Sävel rakkauden – 3.42
Tynnörilintu – 2.27
Eikö juu – 2.22
Pellavapää – 2.37
Liikaa viinaa – 2.22
Rakkauden kiertokulku – 2.48
Kotikuusi – 2.22
Tähdenlento – 2.40
Ikkunaprinsessa – 2.37
Satakunnankatu (Tampere)

Maisemaa Satakunnankadun varrella. Näkymä Satakunnansillalta kohti itää.
Satakunnankatu on Tampereen keskustassa sijaitseva itä-länsisuuntainen, vilkasliikenteinen katu, joka kuuluu kaupungin pääkatuihin. Se alkaa Tampereen tuomiokirkon läheisyydestä Tammerkosken itäpuolelta, missä se erottaa toisistaan Jussinkylän ja Kyttälän kaupunginosat. Katu ylittää kosken Satakunnansiltaa pitkin ja kulkee länsipuolella Finlaysonin ja Tammerkosken kaupunginosien välistä Hämeenpuistoon. Siitä se jatkuu Amurin alueen läpi Pirkankadulle asti.
Satakunnankatu on osa valtakunnallisesti merkittävää Tammerkosken teollisuusmaisemaa, ja sen varrella on useita rakennustaiteen, kulttuurihistorian ja kaupunkikuvan kannalta arvokkaita kohteita. Katua reunustaa muun muassa Finlaysonin tehdasalueeseen kuuluva entinen kutomorakennus Plevna (1877), jossa otettiin vuonna 1882 käyttöön Pohjoismaiden ja silloisen Venäjän keisarikunnan ensimmäinen sähkövalaistus. Muita Satakunnankadun valtakunnallisesti merkittäviä rakennuksia ovat esimerkiksi Wivi Lönnin suunnittelema keskuspaloasema (1907) ja Bertel Strömmerin suunnittelema hotelli Tammer (1928).
Kadun historia ja nimet

Nykyinen kadunnimi Satakunnankatu on merkitty Tampereen asemakaavaan vuonna 1907. Kadun historia on kuitenkin vanhempi. Alun perin kyseessä on ollut kaksi erinimistä katua, Uusikatu ja Uudensillankatu, jotka Tammerkoski on erottanut toisistaan.
Kadun ensimmäinen ja vanhin osa sijoittuu kohtaan, joka ulottuu nykyään Aleksis Kiven kadun kulmasta Näsilinnankadulle. Tämän kosken länsipuolella sijaitsevan kadunosan suunnitteli maanmittari Daniel Hall (1739–1803) jo vuonna 1775. Hallin suunnitelmista kehittyi myöhemmin kaupungin ensimmäinen asemakaava, joka tuli voimaan 1779. Ensimmäisissä kartoissa Tampereen kaduilla ei kuitenkaan ollut vielä nimiä. Nimen Uusikatu keksi komitea, joka oli vuonna 1807 asetettu nimeämään katuja. Karttaan nimi pääsi 1820-luvulla, kun maanmittari Johan Wallenius (1785–1849) laati uutta asemakaavaehdotusta. Wallenius käytti kadusta ruotsinkielistä muotoa Ny Gatan. Hänen kartassaan katu oli kasvanut pituutta länteen ja ulottui Kortelahdenkadulle (silloinen Brahe Lång Gatan eli Brahen Pitkäkatu). Uusikatu tuli kadun viralliseksi nimeksi vuonna 1868. Katua jatkettiin useaan otteeseen kohti länttä, ja kaupungin paloturvallisuuden parantamiseksi sitä paikoin levennettiin bulevardiksi.
Kosken itäpuoli liitettiin Tampereeseen Messukylän pitäjästä vuonna 1877. Kaupunginarkkitehti F. L. Calonius teki alueelle asemakaavan, jossa keskeisenä runkokatuna oli nykyinen Satakunnankadun itäosa. Kadun nimi esiintyi ensimmäisen kerran asemakaavaluonnoksessa (1879) muodossa Uuden Sillan katu. Nimi Uudensillankatu virallistettiin 1886. ”Uusi silta” viittasi Satakunnansiltaan, joka rakennettiin kuitenkin vasta myöhemmin, vuosina 1897–1900.
Satakunnansilta ilmeisesti aiheutti sen, että vuoden 1907 asemakaavamuutoksessa Uusikatu ja Uudensillankatu päätettiin muuttaa Satakunnankaduksi.
Poikkikadut idästä länteen > Tammerkosken itäpuolella

Rautatienkatu
Tuomiokirkonkatu
Aleksanterinkatu
Pellavatehtaankatu
Lapintie (oikealle) / Rongankatu (vasemmalle)
Poikkikadut idästä länteen > Tammerkosken länsipuolella

Itäinenkatu (Finlaysonin portista oikealle) / Aleksis Kiven katu (vasemmalle)
Kuninkaankatu
Näsilinnankatu
Hämeenpuisto
Mustanlahdenkatu
Kortelahdenkatu
Sotkankatu
Sepänkatu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Satakunnankatu Wikimedia Commonsissa
Tampereen pisin katu on Satakunnankatu, Aamulehti, 19.11.1932, nro 315, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Keskuspaloasema Satakunnankadun ja Lapintien risteyksessä.
Finlaysonin tehdasrakennuksia Satakunnankadulla: vasemmalla kutomorakennus Plevna, keskellä Finlaysonin portti ja sen takana kehräämörakennus Siperia.
Skulmanni

| Skulmanni Фёдоровка, Fjodorovka |
| --- | --- |
 Skulmanni
 Koordinaatit: 59°27′40″N, 28°49′36″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Opolja
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2017):  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Skulmanni (ven. Фёдоровка, Fjodorovka) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Opoljan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Solkanjoen varrella kolme kilometriä Opoljasta pohjoiseen. Kylässä ei ole vakituista asutusta (vuonna 2017).
Skulmannin paikalla on ruotsalaisajan kartoissa Raakovitsan hovi. Kylän perustajana mainitaan Katariina II:n rippi-isä Fjodor Dubjanski.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Skulmannissa asui 36 venäläistä ja 28 savakkoa. Venäläiset kuuluivat Kerstovan ortodoksiseen ja savakot Novasolkan luterilaiseen seurakuntaan. Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajien maaorjia.
1800-luvun lopussa Skulmanni kuului kyläkuntana Opoljan volostiin. Vuonna 1899 siellä oli 75 asukasta, joista 43 oli suomalaisia, 27 venäläisiä ja viisi ”sekoittuneita”. Luterilaisia oli 44 henkeä.
Neuvostoaikana Skulmanni kuului Kuurlan (ven. Gurlevo) ja Opoljan kyläneuvostoihin. Kylässä on huvila-asutusta.
Sirkku Aaltonen

Sirkku Aaltonen (s. 1952) on suomalainen käännöstieteilijä ja tutkija sekä Vaasan yliopiston nykyenglannin professori emerita.
Julkaisut

Acculturation of the other: Irish milieux in Finnish drama translation (1996), Joensuu University Press
Käännetyt illuusiot: näytelmäkääntäminen suomalaisessa teatterissa (toim.) (1998), Tampere University Press
Näytelmäkirjallisuuden kääntäminen Suomessa (2000), teoksessa Käännöskirjallisuus ja sen kritiikki, Helsinki : Ammattikielten ja kääntämisen opintokokonaisuus (AKO)
Time-Sharing on Stage: Drama Translation in Theatre & Society (2000), Multilingual Matters
Näytelmäkäännökset suomalaisen teatterin lähteenä (2007), teoksessa Suomennoskirjallisuuden historia, SKS Helsinki
Matkalippu maailmalle: suomalaisten näytelmien kääntämisestä ja viennistä (2010), Helsinki: Like
Käännetyt maailmat: johdatus käännösviestintään (2015), Gaudeamus
Rewriting Narratives in Egyptian Theatre: Translation, Performance, Politics (2016), Routledge
Aiheesta muualla

Profiili Vaasan yliopiston sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Leiwo, Hanna: "To hell with it" – kielitaito on muutakin kuin puhekieltä Yle Uutiset.  23.4.2016.
Siikajärvi (Orivesi)

| Siikajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°48′29″N, 24°11′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Leppähampaanjoen valuma-alue (35.75)
Laskujoki:  oja Vääräjärveen 
Järvinumero:  35.754.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  168,8 m  
Rantaviiva:  12,742 km  
Pinta-ala:  90,14 ha  
Tilavuus:  0,00682 km³  
Suurin syvyys:  22,7 m  
Valuma-alue:  3,2 km²  
Saaria:  6 
 fiSiikajärvi 
Siikajärvi  on Pirkanmaalla Orivedellä Siikaneva alueen eteläpuolella erämaassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 90 hehtaaria ja se on 2,0 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Se sijaitsee mäkisellä ylänköalueella, missä mäkien vuorottelu painaumien kanssa pakottaa järvet muodostamaan pitkiä lahtia ja niemiä sekä nostamaan vedenpinnan yläpuolelle saaria. Siikajärvi on juuri tällainen järvi. Järvenselkä rikkoontuu Isosaaren vuoksi, joka on 450 metriä pitkä ja 90 metriä leveä. Saaren eteläpuolella työntyy järvelle 900 metriä pitkä nimetön niemi, jonka pohjoispuolelle jää Haapalahti ja eteläpuolelle mutkainen ja sokkeloinen Aatunlahti ja Patmoslahti. Pohjoisinta lahtea kutsutaan Kuninkaanlahdeksi.
Järvellä on kartan mukaan kuusi saarta. Suurimman saaren Isosaaren pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Pohjoisosa saaresta on rauhoitettu luonnonsuojelualueeksi. Järvenselällä sijaitsee kolme muuta nimetöntä saaria, joista yhdessä on mökki. Kaksi muuta saarta sijaitsevat Aatunlahdessa.
Järven rantaviivan pituus on 12,7 kilometriä, mikä on paljon pienelle järvelle. Sen rannat ovat monin paikoin soistuneita. Saaren ja viereisen niemen mökit ovat järven ainoat rakennukset. Järvelle tulee muutama metsäautotie, jotka haarautuvat kantatieltä 66 haarautuvalta maantieltä.