stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joe Perry (muusikko)

| Joe Perry |
| --- | --- |
 Joe Perry (oik.) ja Steven Tyler esiintymässä vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 1950 (ikä 74)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Joe Perry 
Aktiivisena:  1965–
Tyylilajit:  blues, hard rock, heavy metal ja bluesrock 
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Aerosmith (1970–1979, 1984–) The Joe Perry Project (1979–1984, 2009–) Hollywood Vampires (2015–)
Levy-yhtiöt:  Columbia Records Geffen Records MCA Records Roman Records
Aiheesta muualla
www.joeperry.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anthony Joseph ”Joe” Perry (s. 10. syyskuuta 1950 Lawrence, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaisen Aerosmith-yhtyeen kitaristi ja sanoittaja. Hän on julkaissut myös sooloalbumeja.
Elämä ja ura

Joe Perry syntyi 19. syyskuuta 1950 Lawrencessa Massachusettsissa. Hänen isänsä vanhemmat olivat syntyneet Portugalissa ja äidin vanhemmat Italiassa. Suvun alkuperäinen sukunimi on portugalilainen Pereira, jonka Joen isoisä vaihtoi Perryksi muutettuaan Yhdysvaltoihin. Joen lapsuusvuosina kotona puhuttiin vain englantia.
Perry alkoi soittaa kitaraa teini-ikäisenä ja soitti yhtyeissä kuten Flash, Just Us, Plastic Glass ja The Jam Band. Tavattuaan laulaja Steven Tylerin vuonna 1969 kaksikko perusti Aerosmithin. Yhtye julkaisi esikoisalbuminsa vuonna 1973, ja siitä oli tullut vuosikymmenen loppuun mennessä yksi maailman menestyneimmistä rockyhtyeistä.
Perry riitaantui Tylerin kanssa ja jätti Aerosmithin vuonna 1979. Hän perusti oman yhtyeensä The Joe Perry Project, joka julkaisi kolme albumia 1980-luvun alussa. Sen jälkeen hän sopi riitansa Tylerin kanssa ja palasi Aerosmithiin vuonna 1984. Yhtye oli tuolloin suosionsa aallonpohjassa, mutta kun Perry ja muut jäsenet pääsivät eroon huumeista ja alkoholista, yhtyeen albumit alkoivat jälleen menestyä.
Perry on jatkanut Aerosmithin kitaristina, minkä ohessa hän on julkaissut sooloalbumit vuosina 2005, 2009, 2014 ja 2018. Hän on soittanut ja levyttänyt myös Hollywood Vampires -yhtyeessä yhdessä Johnny Deppin ja Alice Cooperin kanssa. Perry otettiin vuonna 2013 Songwriters Hall of Fameen. Perry käyttää yleisesti Gibson Les Paul -mallisia kitaroita.
Perry julkaisi omaelämäkertansa vuonna 2014. Hän on julkaissut myös oman kastikemerkkinsä nimeltä Joe Perry's Rock Your World Hot Sauces.
Perry on ollut kahdesti naimisissa, ensin vuosina 1975–1982 ja sen jälkeen vuodesta 1985 alkaen. Hänellä on ensimmäisestä liitostaan poika ja toisesta liitostaan kaksi poikaa. Perry ja hänen nykyinen vaimonsa Billie ovat perustaneet eläinten turvakodin, ja he tukevat merielämän suojelua.
Diskografia > Aerosmith

Aerosmith (1970)
Get Your Wings (1974)
Toys in the Attic (1975)
Rocks (1976)
Draw the Line (1977)
Night in the Ruts (1979)
Done with Mirrors (1985)
Permanent Vacation (1987)
Pump (1989)
Get a Grip (1993)
Nine Lives (1997)
Just Push Play (2001)
Honkin' on Bobo (2004)
Music from Another Dimension! (2012)
Diskografia > The Joe Perry Project

Let the Music Do the Talking (1980)
I've Got the Rock'n'Rolls Again (1981)
Once a Rocker, Always a Rocker (1983)
The Best of The Joe Perry Project (1999)
Diskografia > Joe Perry

Joe Perry (2005)
Have Guitar, Will Travel (2009)
Joe Perry's Merry Christmas (2014)
Sweetzerland Manifesto (2018)
Sweetzerland Manifesto MKII (2023)
Diskografia > Hollywood Vampires

Hollywood Vampires (2015)
Diskografia > Vierailut

Gene Simmons (1978)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joe Perry (muusikko) Wikimedia Commonsissa
| n k Aerosmith |
| --- | --- |
 Steven Tyler  Joe Perry  Tom Hamilton  Brad Whitford  Joey Kramer   Ray Tabano  Jimmy Crespo  Rick Dufay 
Studioalbumit:  Aerosmith  Get Your Wings  Toys in the Attic  Rocks  Draw the Line  Night in the Ruts  Rock in a Hard Place  Done with Mirrors  Permanent Vacation  Pump  Get a Grip  Nine Lives  Just Push Play  Honkin' on Bobo  Music From Another Dimension! 
Livealbumit:  Live! Bootleg  Classics Live I & II  A Little South of Sanity  Rockin' the Joint  Live In Berlin 
Kokoelmat:  Greatest Hits  Gems  Pandora's Box  Big Ones  Box of Fire  Pandora's Toys  Young Lust: The Aerosmith Anthology  O, Yeah! Ultimate Aerosmith Hits  Greatest Hits 1973-1988  Devil's Got a New Disguise - The Very Best of Aerosmith  Tough Love: Best of the Ballads  The Essential Aerosmith 
Videot ja DVD:t:  Video Scrapbook  Permanent Vacation 3x5  Live Texxas Jam '78  Things That Go Pump in the Night  The Making of Pump  Big Ones You Can Look At  You Gotta Move 
Muuta:  Guitar Hero: Aerosmith 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC
Länsi-Rooman valtakunta

| Länsi-Rooman valtakunta > 395–476 |
| --- | --- |
   Länsi-Rooman valtakunta vuonna 418 
Edeltäjä:  Rooman keisarikunta
Seuraaja:  Italian kuningaskunta
Länsi-Rooman valtakunta oli myöhäisantiikin aikainen valtakunta Euroopan ja Pohjois-Afrikan länsiosissa vuosien 395–476 välillä.
Historia

Länsi-Rooman valtakunta muodostui Rooman valtakunnan läntisestä puoliskosta keisari Theodosius I:n kuoltua vuonna 395. Sen jälkeen poliittinen valta oli lopullisesti jaettu lännen ja idän keisarien kesken. Yhtenä juridisena kokonaisuutena Rooma säilyi kuitenkin aina 500-luvulle saakka.
Länsi-Rooman oli erottanut Itä-Roomasta jo aiemmin muun muassa se, että lännessä puhuttiin vanhastaan latinaa kun idässä puhuttiin kreikkaa. Lisäksi lännessä valtaa olivat jo aikaisemmin sanelleet sotilaskomentajat kun idässä virkamiehillä oli sotilaita enemmän valtaa.
Länsi-Rooman hallinto alkoi rapautua jo 400-luvulla. Alarikin johtamat gootit hyökkäsivät vuonna 401 Pohjois-Italiaan, mutta Stilichon johtamat roomalaisjoukot ajoivat heidät pois seuraavana vuonna. Sen jälkeen Stilicho liittoutui goottien kanssa tavoitteenaan varmistaa lännelle Illyrian alue, jota myös Itä-Rooma havitteli. Kun gootit eivät saaneetkaan roomalaisilta tukea, he kääntyivät uudelleen länttä vastaan. Sota kulminoitui, kun Alarikin joukot valtasivat Rooman kaupungin 24. elokuuta 410 ja hävittivät sen.
Talvella 406–407 Reinin takaa tulleet vandaalit, sveebit ja alaanit tunkeutuivat Galliaan ja Hispaniaan. Tämä johti Rooman valtakunnan verotulojen loppumiseen näiltä alueilta, mistä seurasi valtakunnan poliittinen pirstoutuminen. Keisarillinen hallinto heikkeni ratkaisevasti ja menetti otteensa läntisissä provinsseissa.
Länsi-Rooma oli vuoteen 420 mennessä menettänyt Pohjois-Gallian, Hispanian ja Britannian ylivallan muille kansoille. Keisari Honoriuksen hovilla oli valta käsissään vielä Italiassa, Pohjois-Afrikassa ja Etelä-Galliassa. Vandaalit etenivät kuitenkin Pohjois-Afrikassa ja valtasivat Karthagon vuonna 439. Näin he saivat haltuunsa Pohjois-Afrikan viljakaupan, josta Rooma oli riippuvainen. Attilan johtamat hunnit olivat sillä välin vallanneet Illyrian alueet ja kääntyivät seuraavaksi Länsi-Roomaa vastaan. He etenivät aina Rooman porteille saakka mutta eivät hyökänneet kaupunkiin. Attilan kuoltua 453 hunnien ja heidän liittolaistensa joukot hajaantuivat. Vandaalit kävivät vuonna 455 hävittämässä Rooman.
Länsi-Rooman keisarit olivat 400-luvulla sotilaskomentajien ohjauksessa. Länsi-Rooman viimeiseksi keisariksi jäi Romulus Augustulus. Hänet syrjäytti vuonna 476 Odovakar, joka sen jälkeen julistautui itse kuninkaaksi ja ilmoittautui Itä-Rooman vasalliksi.
Keisarit

| Keisari | Hallituskausi |
| --- | --- |
Honorius: 393–423
Valentinianus III: 425–455
Avitus: 455–456
Majorianus: 457–461
Severus: 461–465
Anthemius: 467–472
Olybrius: 472
Julius Nepos: 473–475
Romulus: 475–476
Tuhon syyt

Länsi-Rooman tuhon, tai sen poliittisen pirstoutumisen, perimmäiset syyt ovat synnyttäneet jälkeenpäin paljon keskustelua ja monia erilaisia teorioita. Syitä on etsitty niin valtakunnan sisäisistä kuin ulkoisistakin tekijöistä. Tunnetuimpia sisäisiä selityksiä ovat valtakunnan omien rakenteiden heikentyminen ja talouden taantuminen. Tunnetuimpia ulkoisia selityksiä ovat vihollisten aiheuttama paine ja kansainvaellukset. Nykyisin tutkijat selittävät asian useiden tekijöiden yhteisvaikutuksella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsi-Rooman valtakunta Wikimedia Commonsissa
Nuolilla kuvattuna Rooman vihollisten hyökkäysreitit vuosien 100–500 välillä.
Löytöretkeilijä ja muita eksyneitä

| Löytöretkeilijä ja muita eksyneitä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Maarit Verronen
Kansitaiteilija:  Markko Taina
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1999
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  951-31-1619-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Löytöretkeilijä ja muita eksyneitä on Maarit Verrosen vuonna 1999 ilmestynyt novellikokoelma.
Aiheesta muualla

Putte Wilhelmsson: Maarit Verronen keksii hyvin mutta yllättää sentimentaalisuudellaan. Helsingin sanomat 30.8.1999.
M. G. Soikkeli: Autuaita ovat eksyneet. Satakunnan kansa 1999.
M-luokka (hävittäjä, 1913)

M-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ensimmäinen lokakuussa 1913 tehdyn hävittäjien uudelleen luokittelun jälkeen tilattu alusluokka. Se koostui neljästä toisistaan poikkeavasta alaluokasta: Amiraliteetin M-luokka, Thornycroftin M-luokka, Yarrowin M-luokka ja Hawthornen M-luokka, joihin kuului kaikkiaan yli sata alusta. Näihin luokkiin kuuluneet alukset oli nimetty alkamaan M, N, O ja P-kirjaimilla.
Toisinaan puhutaan myös Yarrowin myöhemmästä tai parannellusta M-luokasta, joka on myös liitetty R-luokkaan.
Löytötex

Löytötex-myymälä Pälkäneellä.
Myymälän sisätiloja Orivedellä.
Löytötex Oy on vuonna 1979 perustettu yritys, jolla on myymälöitä Suomessa yhdeksällä eri paikkakunnalla: Virroilla, Kangasalla, Tampereella, Pälkäneellä, Orivedellä, Jämsässä, Mäntässä ja Sastamalassa. Tampereella sijaitsee lisäksi yrityksen keskusvarasto.
Yrityksen perustivat Jämsään Riitta ja Tapio Perkiö vuonna 1979, ja yritys on yhä perheen omistuksessa. Yritys toimi kommandiittiyhtiönä Löytötex Ky vuoteen 1988 saakka. Se työllistää noin 100 henkilöä ja liikevaihto on lähes 20 miljoonaa euroa vuodessa.
Riihimäen myymälä lopetti ja oli viimeistä päivää auki 9. maaliskuuta 2024.
Liikkeiden valikoimiin kuuluu mm. erilaisia tekstiilejä, kotitaloustarvikkeita, teknisiä liuotteita, leluja, työkaluja, eläinruokia ja kuivaelintarvikkeita.
Aiheesta muualla

Löytötex.fi
Permin Komi

| Permin Komin piirikunta Коми-Пермяцкöй округ Коми-Пермяцкий округ |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Permin Komin sijainti Venäjän kartalla
Perustettu:  26. helmikuuta 1925
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kudymkar
Pinta-ala:  32 876 km²
Väkiluku (2003):  146 527
 – väestötiheys:  4,5 as./km²
Permin Komin piirikunta (ven. Ко́ми-Пермя́цкий о́круг, Komi-Permjatski okrug, komipermjakiksi Коми-Пермяцкöй округ, Komi-Permjatsköi okrug tai Перым-Коми кытш, Perym-Komi kytš) on Permin aluepiiriin kuuluva hallintoalue Venäjällä. Vuoteen 2005 saakka se muodosti Permin alueeseen kuuluneen Permin Komin autonomisen piirikunnan, joka oli yksi Venäjän federaation subjekteista. Piirikunnan keskus on Kudymkarin kaupunki. Hallintoalueen pinta-ala on 32 770 neliökilometriä, ja siellä oli vuonna 2008 asukkaita 128 700 henkeä.
Maantiede ja luonto

Permin Komi sijaitsee Permin aluepiirin luoteisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Komin tasavaltaan ja lännessä Kirovin alueeseen.
Piirikunta kuuluu Kaman vesistöalueeseen. Kaman yläjuoksu virtaa alueen halki länsi-itä suunnassa. Sen tärkeimmät sivujoet ovat Inva, Kosa, Leman, Lupja ja Vesljana. Järvet ovat yleensä jokien muodostamia.
Pinnanmuodostukseltaan alue on tasaisen kumpuilevaa. Pohjoisessa sijaitsee Pohjois-Venäjän selänteen muodostama vedenjakaja, jonka korkein kohta on 270 metriä. Lännessä sijaitseva Ylä-Kaman harjanne on korkeimmillaan 280 metriä merenpinnasta. Suurin osa alueesta on alavaa.
Ilmasto on mantereinen. Talvi on kylmä ja luminen, kesä lämmin ja melko lyhyt. Tammikuun keskilämpötila on –15,7° (Kudymkar) – –16,7° (Gainy) ja heinäkuun 17,6° – 17,3°. Vuotuinen sademäärä on 500–550 millimetriä. Talven lumipeite on 60–75 senttimetrin ja pohjoisessa jopa metrin paksuinen.
Maaperä on etupäässä podsolimaannosta, Kudymkarin seudulla savi- ja hietasaviperäistä podsoli- ja turvemaannosta, paikoitellen suoperäistä podsolia ja turvetta. Alueen pinta-alasta yli 80 % on taigametsää, jossa yleisin puulaji on kuusi ja pohjoisessa mänty. Soita on noin 5 % pinta-alasta.
Eläimistö on tyypillistä taigavyöhykkeelle, mutta etelästä on levinnyt myös uusia lajeja kuten hilleri, rusakko ja harmaamyyrä. Riistaelämiä ovat orava, jänikset, kärppä, kettu, näätä, pyy, metso, teeri sekä erilaiset vesilinnut. Majava-, peura- ja hirvikannat ovat elpymässä.
Väestö

Piirikunnan asukasluku oli 128 700 henkeä vuonna 2008. Kaupunkiväestön osuus on 24,1 %.
Permin Komi on Venäjän ainoa alue, jossa suomalais-ugrilainen kansa muodostaa yli puolet väestöstä. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 59 % on komipermjakkeja, 38 % venäläisiä ja loput muun muassa tataareja, ukrainalaisia ja valkovenäläisiä.
Piirikunnan koko väestöstä 98,4 % osaa venäjää ja 51,6 % komipermjakkia. Komipermjakeista 97,4 % osaa venäjää ja 83,1 % komipermjakkia. Venäläisistä komipermjakkia puhuu 6,0 %.
Hallinto

Vuoteen 2005 saakka Permin Komin autonominen piirikunta kuului Permin alueeseen, mutta oli samalla suoraan yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista, jollainen myös Permin alue oli.
Huhtikuussa 2007 vahvistetun Permin aluepiirin peruskirjan mukaan Permin Komi kuuluu Permin aluepiiriin erityisen piirikunnan statuksen omaavana hallintoalueena, joka säilyttää entiset rajansa. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Kudymkarin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluvat Gainyn, Jurlan, Jusvan, Kosan, Kotšovon ja Kudymkarin kunnallispiirit. Kydymkar muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan.
Peruskirjan mukaan Permin Komista valitaan kaksi edustajaa Permin aluepiirin lainsäädäntökokoukseen. Aluepiirin toimeenpanoelinten yhteyteen perustettava Permin Komin piirikunnan asiain ministeriö vastaa piirikunnan sosioekonomisesta kehityksestä sekä koordinoi aluepiirin viranomaisten ja kunnallisten itsehallintoelinten toimintaa. Piirikunnan päämiehenä toimii ministeriön johtaja, joka kuuluu aluepiirin hallitukseen. Päämiehen nimittää aluepiirin kuvernööri.
Aluepiirin viranomaiset luovat peruskirjan mukaan edellytykset Permin komien kielen, henkisen kulttuurin ja identiteetin säilyttämistä ja kehittämistä varten. Virallisissa yhteyksissä voidaan piirikunnan alueella käyttää venäjän kielen rinnalla myös komipermjakin kieltä. Permin Komin asiain ministeriö osallistuu kansallisen identiteetin säilyttämiseen sekä äidinkielen ja kansallisen kulttuurin kehittämiseen tähtäävien ohjelmien laadintaan ja toteuttamiseen, elvyttää ja kehittää perinteisiä elinkeinoja ja käsityötaitoja, luo edellytykset äidinkielen käytölle joukkotiedotusvälineissä sekä edistää kansallisten koulutus- ja kulttuurilaitosten luomista ja toimintaa.
Piirikunnan päämiehenä ja Permin Komin asiain ministerinä toimii Igor Bykariz.
Talous

Permin Komilla on suuret metsävarat ja sen alueella on 3 öljyesiintymää, joiden hyödyntäminen ei vielä ole kovin mittavaa. Piirikunta ei ole kovinkaan teollistunut. Siellä on vain jonkin verran metsä- ja puunjalostusteollisuutta sekä elintarvike- ja elektroniikkateollisuutta (lentokoneen mittareita). Vain 5 % alueen tuottamasta raakapuusta jalostetaan piirikunnassa, suurin osa viedään Permin paperi- ja sellutehtaille. Maa- ja varsinkin metsätalous ovat pääelinkeinoja. Karjatalous tuottaa maitoa ja lihaa. Alueella viljellään viljaa, perunaa ja vihanneksia. Permin Komi on viljan suhteen omavarainen. Alueen pohjoisosissa on lisäksi turkistuotantoa.
Liikennemuodoista maantieliikenne on tärkein. Kesäaikaan on myös laivaliikennettä Kamalla. Rautateitä ei ole lainkaan. Suunnitelmissa on kuitenkin rakentaa rautatie Permistä Kudymkarín kautta Komin pääkaupunkiin Syktyvkariin. Tämä rautatie myös edesauttaisi alueen öljyesiintymien hyödyntämistä. Rautatien myötä syntyisi myös yhteys Permin komien ja heidän Komin tasavallassa asuvien sukulaistensa välille. Tällä hetkellä näiden alueiden välillä ei ole yhtään suoraa liikenneyhteyttä, paitsi talvisin metsänajotiet.
Kulttuuri

Piirikunnassa ei ilmesty ainoatakaan kominkielistä lehteä. Paikallisessa venäjänkielisessä lehdessä on kuitenkin kaksi kertaa viikossa komi-sivu. Radiosta tulee kominkielistä ohjelmaa kahdesti viikossa. Kudymkarissa toimii kominkielinen draamateatteri.
Koulutus

Kansallisissa kouluissa opetus tapahtuu komiksi. Kudymkarissa on 4 keskiasteen oppilaitosta ja 3 ammattikoulua. Omasta yliopistostakin haaveillaan.
Historia

Permin Komin kansallinen piirikunta perustettiin 26. helmikuuta 1925 ja myöhemmin sen nimi muutettiin autonomiseksi piirikunnaksi.
Vuonna 2004 päätettiin, että Permin Komin autonominen piirikunta liitetään Permin alueen kanssa Permin aluepiiriksi. Tämä liitos toteutui 1. joulukuuta 2005.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lallukka, Seppo: Komipermjakit – perämaan kansa: syrjäytyminen, sulautuminen ja postkommunistinen murros.  Helsinki:  Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti, 1995.  ISBN 951-707-072-1
Permin aluepiirin Permin Komin piirikunnan asiain ministeriö (venäjäksi)
Permin Komin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (sisältää vanhentunutta tietoa)
Toinen vanhentunutta tietoa sisältävä sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Lakkautetun Permin Komin autonomisen piirikunnan lippu.
Läntisen rannan aikakirjat

| Läntisen rannan aikakirjat> Annals of the Western Shore.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ursula K. Le Guin
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, nuortenkirjallisuus
Julkaistu:  2004 – 2007
Suomennos
Suomentaja:  Kristiina Rikman
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2005 – 2008
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Läntisen rannan aikakirjat (engl. Annals of the Western Shore tai The Chronicles of the Western Shore) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Ursula K. Le Guinin luoma nuorille aikuisille suunnattu fantasiakirjasarja. Kirjasarjaan kuuluu yhteensä kolme kirjaa, Näkemisen lahja, Sanan mahti ja Muistamisen taito, jotka julkaistiin alun perin vuosina 2004–2007. Jokaisella kirjalla on eri päähenkilöt ja päätapahtumapaikat, mutta niitä yhdistävät jotkin samat sivuhahmot ja paikat. Läntisen rannan aikakirjat on kääntänyt suomeksi Kristiina Rikman, joka on kääntänyt myös Le Guinin muita teoksia kuten Maameren tarinat -kirjasarjaa. Kirjat kustansi WSOY. Kirjasarjaa julkaistiin suomeksi vuosina 2005–2008. Sarjan ensimmäinen osa Näkemisen lahja oli Locus-palkintoehdokkaana vuonna 2005. Kolmas osa Muistamisen taito voitti vuoden 2008 Nebula-palkinnon parhaasta romaanista.
Osat

Näkemisen lahja.  ((Gifts, 2004.) Suomentanut Kristiina Rikman)  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30850-1
Sanan mahti (Voices; 2006 - suom. Kristiina Rikman 2007)
Muistamisen taito (Powers; 2007 - suom. Kristiina Rikman 2008)
Tarina > Näkemisen lahja

Ylämaiden hajanaisilla tiluksilla sinnittelee sukuja, joilla on hallussaan syntyperäisiä erityislahjoja. Heillä on sekä elämää ylläpitäviä kykyjä että tuhoisia voimia vääntää sijoiltaan raajoja, halvaannuttaa tai tehdä vihamiehensä kuuromykiksi. Keskenään torailevat valtapiirit joutuvat elämään alituisessa pelossa, että sukuhaarat käyttäisivät voimiaan naapuria vastaan. Nuori Orrec kieltäytyy isänsä, Caspromantin valtarin Canocin pettymykseksi harjoittamasta tappamisen taitojaan. Surmattuaan viattomia luontokappaleita tahattomasti pelkän katseensa voimalla Orrec pyytää isäänsä sitomaan sokaisevan siteen hänen silmilleen; siihen saakka, kunnes poika oppisi hallitsemaan villiä lahjaansa.
Mutta Orrecin huolet eivät pääty siihen. Drummantin Ogge, mahtavan naapurivaltapiirin johtaja, tarjoaa hänelle puolisoksi casprojen sukuhaarasta periytyvää sukulaistyttöä. Liitto olisi strategisesti tärkeä. Orrec on kuitenkin ehtinyt valita mielitietykseen lapsuudenystävänsä Gryn, jolla puolestaan on taito kutsua eläimiä luokseen, muttei halua saattaa niitä metsästäjien armoille. Loppujen lopuksi selviää, onko Orrecilla todella tuhoamisen/tappamisen taitoa vai onko hän perinyt äitinsä Alamaiden tavallisen ihmisen perimmän.
Aiheesta muualla

Vesa Sisättö: Kasvamisen raskas taakka (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin sanomat 3.9.2005.
Vesa Sisättö: Rauhan ääni kulttuurien sodassa[vanhentunut linkki]. Helsingin sanomat 19.7.2007.
Markku Soikkeli: Nuorisofantasiassa kaikki sanat ovat taikuutta. Turun sanomat 26.9.2007.
Vesa Sisättö: Petetyn orjan taival[vanhentunut linkki]. Helsingin sanomat 18.10.2008.
Läroverket för gossar och flickor

Läroverket för gossar och flickorin entinen koulutalo Korkeavuorenkadulla, nykyinen Designmuseo.
Luokkakokous 1890-luvulla.
Oppilaat luokassa 1890-luvulla.
Fysiikan oppitunti vuonna 1927.
Oppilaat ryhmäkuvassa koulun edessä 1922.
Läroverket för gossar och flickor (”Oppikoulu pojille ja tytöille”) oli Helsingissä vuosina 1883–1977 toiminut yksityinen ruotsinkielinen oppikoulu. Se oli Suomen ensimmäinen virallinen yhteiskoulu. Koulun perustivat professori Fridolf Gustafsson, asessori Uno Kurtén ja anatomian professorin apulainen Georg Asp.
Koulun ensimmäisenä rehtorina toimi vuoteen 1900 pastori K. T. Broberg, jonka mukaan koulua alettiin kutsua nimellä Brobergska samskolan (”Brobergin yhteiskoulu”) eli ”Broban”. Virallinen nimi oli vuoteen 1912 Helsingfors läroverk för gossar och flickor (kirjoitettiin myös muodossa ”lärovärk”) ja sen jälkeen Läroverket för gossar och flickor i Helsingfors.
Koulu toimi vuodesta 1895 arkkitehti Gustaf Nyströmin suunnittelemassa koulutalossa Kaartinkaupungissa osoitteessa Korkeavuorenkatu 23. Molemmille sukupuolille annetun yhteisopetuksen vuoksi koulu herätti alkuaikoinaan pahennusta, ja valtionapua anottaessa senaatin kirkollisasiain toimituskunnan päällikkö Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen totesi pitävänsä oppilaitoksen kasvatusperiaatteita ”lievästi sanoen epäilyttävinä”.
Läroverket för gossar och flickor yhdistettiin syksyllä 1973 yksityisen Laguska skolanin kanssa, ja seuraavana vuonna uuden koulun nimeksi tuli Minerva skolan, johon yhdistettiin vuonna 1975 myös Tölö svenska samskolan. Koko koulu kunnallistettiin Helsingin kaupungille peruskouluun siirryttäessä syksyllä 1977, minkä jälkeen toiminta jatkui vain Töölössä.
Entisessä Korkeavuorenkadun koulurakennuksessa on toiminut vuodesta 1978 Designmuseo (alkuaan Taideteollisuusmuseo).
Rehtorit

1883–1900 Karl Theodor Broberg
1900–1905 J. M. Granit
1905–1917 Jakob Einar Meinander
1917–1925 Rolf Krogerus
1925–1944 Fritiof Freudenthal
1944–1947 Torsten Steinby
1947–1968 Eric W. Nyström
1968–1973 Hilding August Karling
1973–1977 Margareta Grigorkoff
Tunnettuja entisiä opettajia

Waldemar Aspelin, arkkitehti
Annie Edelfelt, Albert Edelfeltin sisko
Tunnettuja entisiä oppilaita

Widar Brenner, kasvitieteilijä
Uno Brummer, toimittaja, kääntäjä, kirjailija
Elsa Bruun, kirjastonhoitaja ja -johtaja
Ruth Dahl, kirjailija
Emil Fabritius, arkkitehti
Greta Hällfors-Sipilä, kuvataiteilija
Ernst Häyrén, kasvitieteilijä
Tove Jansson, kirjailija, taidemaalari, pilapiirtäjä ja sarjakuvataiteilija
Viktor Jansson, kuvanveistäjä
Ruben Lagus, jääkärikenraalimajuri
Tor Nessling, vuorineuvos
Gunnar Nordström, fyysikko
Gunnar von Numers, rautatievirkailija, runoilija
Kalle Nyman, apteekkari
Per-Olof Nyström, mainospiirtäjä
Gunna Möller, taiteilija
Oskar August Rosenqvist, Svenska handelshögskolanin rehtori
Axel Salingre, hammaslääkäri, kauppaneuvos
Gunnar Takolander, lakitieteen lisensiaatti, pankinjohtaja, poliitikko
Elli Tompuri, näyttelijä
Edward Wegelius, lentokoneinsinööri
Michael Widenius, ohjelmoija, yrittäjä