stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilmavartioasema

Ilmavartioasema oli talvisodan aikana etäällä ilmapuolustusalukeskuksesta oleva ilmavalvonta-asema, josta lähetettiin puhelimella tieto vihollisen lentokoneiden liikkeistä.
Ilmavartioasemina käytettiin korkeita paikkoja, kuten kolmiomittaustorneja tai kellotapuleita. Jatkosodan aikana kotirintamaa ei paljoa pommitettu lukuun ottamatta Helsingin suurpommituksia 1944 keväällä.
Rintamilla ilmavartioasemat olivat tilapäisrakenteisia.
| ilmavartioasema | paikka | tunnus | IPAK |
| --- | --- | --- | --- |
| Kärmäen ilmavalvonta-asema | Rautjärven Miettilän kylä | 3120  |  |
| Heinolan ilmavalvonta-asema | Heinola | 14.. | 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus |
| Järvelän ilmavalvonta-asema | Kärkölä | 14.. | 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus |
| Kalkkisten ilmavalvonta-asema | Asikkala | 14.. | 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus |
| Kosken ilmavalvonta-asema | Hämeenkoski (ent. Koski Hl) | 14.. | 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus |
| Lahden ilmavalvonta-asema | Lahti | 14.. | 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus |
| Orimattilan ilmavalvonta-asema | Orimattila | 14.. | 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus |
| Pukkilan ilmavalvonta-asema | Pukkila | 14.. | 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus |
| Myrskylän ilmavalvonta-asema | Myrskylän Kentänmäki | 1413 | 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus |
| Mäntsälän ilmavalvonta-asema | Mäntsälä | 14.. | 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus |
| Uudenkylän ilmavalvonta-asema | Nastola | 14.. | 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus |
| Vierumäen ilmavalvonta-asema | Heinolan | 14.. | 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus |
| Vääksyn ilmavalvonta-asema | Asikkala | 14.. | 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus |

Hollolan kellotapuli
Lahden kaupungintalon kellotorni
Pyynikin näkötorni
Indianapolis 500 1960

|  Indianapolis 500 1960  |
| --- | --- |
 3. osakilpailu 10 osakilpailusta kaudella 1960. 
Päivämäärä:  30. toukokuuta 1960
Sijainti:  Indianapolis Motor Speedway, Indianapolis, Indiana
Ratatyyppi:  Ovaali
Paalupaikka
Kuljettaja:   Eddie Sachs   (Ewing)
Paaluaika:  1.01,395
Palkintokoroke
Voittaja:   Jim Rathmann   (Watson)
Toinen:   Rodger Ward   (Watson)
Kolmas:   Paul Goldsmith   (Epperly)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Jim Rathmann   (Watson)
Kierrosaika:  1.01,590 (kierroksella 197)
Indianapolis 500 1960 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 30. toukokuuta 1960 Indianapolis Motor Speedway -radalla. Kilpailun voitti Jim Rathmann. Vuoden 1960 kilpailu oli viimeinen Indy 500-kilpailu, joka laskettiin mukaan F1-sarjan tuloksiin.
Rathmann ja Rodger Ward kävivät keskenään koko kilpailun ajan tiivistä kaksintaistelua voitosta, kunnes Wardin rengas kului pahasti muutamaa kierrosta ennen maalia.
Tulokset

| Sija | Lähtöruutu | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2 | 4 |  Jim Rathmann | Watson-Offenhauser | 200 | 3:36.11,36 | 8 |
| 2 | 3 | 1 |  Rodger Ward | Watson-Offenhauser | 200 | + 0.12,75 | 6 |
| 3 | 26 | 99 |  Paul Goldsmith | Epperly-Offenhauser | 200 | + 3.07,30 | 4 |
| 4 | 8 | 7 |  Don Branson | Phillips-Offenhauser | 200 | + 3.07,98 | 3 |
| 5 | 17 | 3 |  Johnny Thomson | Lesovsky-Offenhauser | 200 | + 3.11,35 | 2 |
| 6 | 7 | 22 |  Eddie Johnson | Trevis-Offenhauser | 200 | + 4.10,61 | 1 |
| 7 | 12 | 98 |  Lloyd Ruby | Watson-Offenhauser | 200 | + 4.25,59 |   |
| 8 | 25 | 44 |  Bob Veith | Meskowski-Offenhauser | 200 | + 5.17,48 |   |
| 9 | 28 | 18 |  Bud Tingelstad | Trevis-Offenhauser | 200 | + 8.19,91 |   |
| 10 | 14 | 38 |  Bob Christie | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | + 8.40,28 |   |
| 11 | 22 | 27 |  Red Amick | Epperly-Offenhauser | 200 | + 11.10,58 |   |
| 12 | 27 | 17 |  Duane Carter | Kuzma-Offenhauser | 200 | + 11.17,20 |   |
| 13 | 31 | 39 |  Bill Homeier | Kuzma-Offenhauser | 200 | + 12.10,71 |   |
| 14 | 24 | 48 |  Gene Hartley | Kurtis Kraft-Offenhauser | 196 | + 4 krs. |   |
| 15 | 9 | 65 |  Chuck Stevenson | Watson-Offenhauser | 196 | + 4 krs. |   |
| 16 | 21 | 14 |  Bobby Grim | Meskowski-Offenhauser | 194 | + 6 krs. |   |
| Kesk. | 19 | 26 |  Shorty Templeman | Kurtis Kraft-Offenhauser | 191 | Kytkin |   |
| Kesk. | 23 | 56 |  Jim Hurtubise | Christensen-Offenhauser | 185 | Moottori |   |
| Kesk. | 10 | 10 |  Jimmy Bryan | Epperly-Offenhauser | 152 | Polttoaineen syöttö |   |
| Kesk. | 6 | 28 |  Troy Ruttman | Watson-Offenhauser | 134 | Akseli |   |
| Kesk. | 1 | 6 |  Eddie Sachs | Ewing-Offenhauser | 132 | Magneetto |   |
| Kesk. | 11 | 73 |  Don Freeland | Kurtis Kraft-Offenhauser | 129 | Magneetto |   |
| Kesk. | 18 | 2 |  Tony Bettenhausen | Watson-Offenhauser | 125 | Moottori |   |
| Kesk. | 15 | 32 |  Wayne Weiler | Epperly-Offenhauser | 103 | Onnettomuus |   |
| Kesk. | 16 | 5 |  A. J. Foyt | Kurtis Kraft-Offenhauser | 90 | Kytkin |   |
| Kesk. | 29 | 46 |  Eddie Russo | Kurtis Kraft-Offenhauser | 90 | Onnettomuus |   |
| Kesk. | 13 | 8 |  Johnny Boyd | Epperly-Offenhauser | 77 | Moottori |   |
| Kesk. | 20 | 37 |  Gene Force | Kurtis Kraft-Offenhauser | 74 | Jarrut |   |
| Kesk. | 32 | 16 |  Jim McWithey | Epperly-Offenhauser | 60 | Jarrut |   |
| Kesk. | 5 | 9 |  Len Sutton | Watson-Offenhauser | 47 | Moottori |   |
| Kesk. | 4 | 97 |  Dick Rathmann | Watson-Offenhauser | 42 | Jarrut |   |
| Kesk. | 30 | 76 |  Al Herman | Ewing-Offenhauser | 34 | Kytkin |   |
| Kesk. | 33 | 23 |  Dempsey Wilson | Kurtis Kraft-Offenhauser | 11 | Magneetto |   |
Muuta

Nopein kierros: Jim Rathmann 1.1,590.
Voittoseremonioita latisti kahden katsojan kuolema ja useiden loukkaantuminen, kun katsomoiden tukirakenteet romahtivat.
Leväbarbi

| Leväbarbi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särkikalat Cyprinidae
Alaheimo::  Labeoninae
Suku::  Crossocheilus
Laji::  siamensis
Kaksiosainen nimi
 Crossocheilus siamensis  (Smith, 1931) 
Synonyymit
 Crossocheilus oblongus  Epalzeorhynchus siamensis 
Katso myös
   Leväbarbi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leväbarbi (Crossocheilus siamensis) on särkien heimoon kuuluva kalalaji. Se on helppohoitoinen seura-akvaarion parvikala, joka on akvaarioharrastajien suosiossa, koska se syö viherleviä. Sitä sekoitetaan usein kuonobarbiin (Epalzeorhynchos kalopterus) ja levänuoliaiseen (Gyrinocheilus aymonieri) sekä mahdollisesti juovaimubarbiin.
Koko ja ulkonäkö

Leväbarbi voi kasvaa jopa 16-senttiseksi ja elää jopa 10-vuotiaaksi. Leväbarbi on pitkä kala ja se tarvitsee kohtalaisen suuren akvaarion. Leväbarbin väri on hopeankellertävä ja sillä on musta raita joka tummuu vanhetessa. Nimensä mukaan se syö levää, rapsutellen sitä ahkerasti alaspäin kääntyvällä suullaan.
Alkuperä

Leväbarbi on kotoisin Kaakkois-Aasiasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Leväbarbi on taitava hyppelijä, joten leväbarbialtaan pitää olla hyvin suojattu. Laji ui keskivedessä ja voi elää jopa kymmenvuotiaaksi. Leväbarbi on aggressiivinen kutuaikana.
Vesiolot ja ravinto

24–26-asteinen vesi on todettu lajille sopivaksi, happamuus eli pH 6,5–8,0 ja veden kovuus n. 5–20 dH. Akvaario ei saa olla liian täynnä, sillä tämä kala vaati paljon uintitilaa. Leväbarbiparvelle tulisi olla 100 cm pitkä allas.
Leväbarbi on lähes kaikkiruokainen.
Aiheesta muualla

Crossocheilus siamensis (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Sannan ja Tomin vedenalainen maailma (harrastajan sivu)
Antin Akvaario (Arkistoitu – Internet Archive) (harrastajan sivu)
Isak Brenner

Isak Brenner, myös Brennerus (1603–1670), oli suomalainen pappi. Hän oli Isonkyrön kirkkoherra vuodesta 1644. Hän käynnisti 1661 kytöviljelyn Etelä-Pohjanmaan soilla.
Hän harrasti maalausta ja maalasi oman kuvansa Isonkyrön kirkkoon, ja oli Messeniuksen innostamana kiinnostunut myös historiasta.
Hänen poikansa oli muinaistutkija ja miniatyyrimaalari Elias Brenner.
Laguna de Baý

Järvi Baýn suunnalta kuvattuna vuonna 2013.
Laguna de Baý on Filippiinien suurin järvi. Se sijaitsee Luzonin saarella aivan Manilan metropolialueen itäpuolella. Sen eteläpuolella on Lagunan provinssissa sijaitseva Baýn kaupunki, johon järven nimi viittaa. Järven korkeus merenpinnasta on vain noin 20 metriä, ja sen laskujoki Etelä-Kiinan mereen on 25 kilometrin mittainen Pasig. Järven suurin syvyys on vain noin 20 metriä, monin paikoin se on paljon matalampi. Sen pinta-ala on yli 900 neliökilometriä. Järvi on vanhan tulivuoren kaldera.
Ote Lagunan kuparilaatan kaiverruksesta.
Lagunan läheltä Lumbang-joen suulta löytyi vuonna 1989 kirjoitusta sisältävä kuparilaatta, jonka katsotaan olevan 800–900-luvulta peräisin, ja sen katsotaan todistavan, että Luzonin yhteydet Jaavan Medangin kuningaskuntaan olivat jo silloin olemassa.
Taloudellinen merkitys

Järvellä on paikallisesti suuri merkitys vesivarastona ja kalastukselle ja oletettavasti myös suurkaupungin synnylle. Kuivina aikoina merivettä Manilanlahdelta saattaa virrata järveen asti. Toisaalta se on altis saastumiselle, mitä vastaan on pyritty taistelemaan muun muassa Maailmanpankin avulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laguna de Baý Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: es:Laguna de Bay
Käännös suomeksi
Love You till Tuesday

Love You till Tuesday voi tarkoittaa seuraavia:
”Love You till Tuesday”, David Bowien musiikkikappale vuodelta 1967
Love You till Tuesday, David Bowiesta kertova promofilmi vuodelta 1967
Love You till Tuesday, promofilmin soundtrack-albumi vuodelta 1984
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Love You till Tuesday”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Liza Lehmann

Liza Lehmann
Liza Lehmann (22. heinäkuuta 1862 – 19. syyskuuta 1918) oli brittiläinen sopraano ja säveltäjä. Hän esiintyi resitaaleissa ja kevyen musiikin konserteissa opiskeltuaan laulamista Alberto Randeggerin ja Jenny Lindin johdolla. Tämän jälkeen hän sai sävellysopetusta Niels Ravnkildelta, Wilhelm Freudenbergiltä ja Hamish MacCunnilta. Clara Schumann ja Joseph Joachim kannustivat häntä laulamaan, mutta hän vetäytyi jo yhdeksänvuotisen laulu-uran jälkeen avioituessaan. Myöhemmän uransa hän omisti säveltämiselle, vaikka oli kasvanut aikakautena, jolloin ajatusta naisesta säveltäjänä ei usein otettu vakavasti.
Lehmannin tuotantoon kuuluu yksittäisiä lauluja, laulusarjoja ja näyttämöteoksia. Hän oli Society of Women Musiciansin ensimmäinen puheenjohtaja ja Guildhall School of Musicin laulamisen professori. Hän kirjoitti pedagogiikan teoksen Practical Hints for Students of Singing. Monien teosten suosio on pysynyt, ja niistä on yhä tehty painoksia ja levytyksiä.
Vuonna 1910 Lehmann teki kiertueen Yhdysvalloissa ja toimi säestäjänä omien laulujensa esityksissä. Hänen omaelämäkertateoksensa Life of Liza Lehmann julkaistiin vuonna 1919.
Aiheesta muualla

IMSLP: Liza Lehmann: nuotteja
Indian Wells (täsmennyssivu)

Indian Wells tarkoittaa seuraavia asioita:
Indian Wells, kaupunki Riversiden piirikunnassa Kaliforniassa
Indian Wells Masters, kaupungissa pelattava tennisturnaus
Indian Wells, kunnallishallinnoton alue Kernin piirikunnassa Kaliforniassa
Indian Wells, aavekaupunki Imperialin piirikunnassa Kaliforniassa
Indian Wells Valley, laakso Mojaven aavikolla Kaliforniassa
Indian Wells, kunnallishallinnoton alue Arizonassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Indian Wells”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Indiana-Burnsin satama

| Indiana-Burnsin satama> Port of Indiana-Burns Harbor |
| --- | --- |
 Satama Michiganjärveltä kuvattuna.
Sijainti
Sijainti:   Portage ja Burns Harbor, Indiana, Yhdysvallat
Yksityiskohtia
Pinta-ala:  2,4 km²
Kotisivut
Indiana-Burnsin satama (engl. Port of Indiana-Burns Harbor) on Portagessa ja Burns Harborissa Indianassa sijaitseva satama. Satama on Michiganjärven rannalla ja siltä on Saint Lawrencen vesitien kautta yhteys Atlantille. Satama-alueen pinta-ala on noin 2,4 neliökilometriä.
Ilmaveivi

Ilmaveivi on palloilussa suoritus, jossa peliväline pyritään saamaan maaliin kuljettamalla tai kiepauttamalla sitä ilmassa mailan lavan päällä. Ilmaveivauksessa on eduksi käyrä lapa, jonka päällä pallo tai kiekko pysyy helpommin hallussa kuin suoralla lavalla. Suomalaisia ilmaveivistä tunnettuja pelaajia ovat muiden muassa salibandypelaaja Janne Tähkä ja jääkiekkoilijat Mikael Granlund, Markus Granlund ja Jani Lajunen. Luultavasti ensimmäisen ilmaveivin jääkiekon SM-liigassa teki Porin Ässien Rob Hisey kaudella 2005–2006. Granlundin ilmaveivi oli voittomaali vuoden 2011 MM-kisojen välierässä Venäjää vastaan. NHL:ssä venäläinen Carolina Hurricanesin pelaaja Andrei Svetšnikov teki ilmaveivimaalin Calgary Flamesia vastaan lokakuussa 2019.
Aiheesta muualla

Yle Areena: YLE Turku: Marko Kivenmäki:Näin tehdään ilmaveivi! areena.yle.fi. Arkistoitu 4.9.2011. Viitattu 5.5.2012.
Yle Areena: Huikea ilmaveivi kaatoi Karhun ja vei Leijonat finaaliin (video) yle.fi. Viitattu 5.5.2012.
Kupletti

Kupletti (ransk. couplet) on useita säkeistöjä sisältävä huumoripitoinen laulu, jossa käytetään tehokeinona osuvia ja sävellettyjä riimejä. Siksi kupletti toimiikin usein paremmin laulettuna kuin saneltuna tai luettuna. Kupletti voidaan jäljittää ilmeisesti vanhaan laulutanssiin. Kupletteja esiintyy myös vaudevillessa, opereteissa, varieteessa ja revyyssä. Suomessa kupletti tuli suosituksi 1900-luvun alkupuolella ja se myös käsitettiin hyvin väljästi. Kupletti saattoi olla esimerkiksi arkkiveisu, rekilaulu, romanssi tai balladi. Tärkeintä oli ajankohtaiset, osuvat sanat sekä humoristinen esitys. Ennen 1930-lukua kupletin melodia oli yleensä lainasävelmä, usein sävelmä,  jonka alkuperäisten sanojen tilalle oli sepitetty uudet suomenkieliset sanat. Kupletin alkutaipaleella laulun välissä saattoi olla pitkiäkin puhejaksoja, mutta 1900-luvun edetessä puheosuudet vähitellen lyhenivät ja jäivät kokonaan pois. Myös esityspuoli alkoi äänilevyjen yleistyessä hävitä kuplettiesityksistä. Matti Hakon mukaan kupletissa oli lyhyt kertosäe, mikä soi yleisölle helpon mahdollisuuden yhtyä lauluun. Alkuvaiheessa kupletteja esitettiin väliaikaohjelmina esimerkiksi elokuvateattereissa kelojen vaihdon yhteydessä, mutta vähitellen kupleteista muodostui päänumero. Yleinen piirre kupletille on se, että kupletistit olivat vailla kunnollista musiikkikoulutusta ja olivat ennen kupletistiuraansa pääsääntöisesti töissä muilla aloilla.[lähde? ]
Taustaa

Laura Henriksson on tutkinut suomalaista kuplettia ja liittänyt Mihail Bahtinin karnevalismin ajatuksen kuplettiin. Henrikssonin mukaan kupleteissa esiintyy myös vakiintuneita tyylikeinoja karnevaalinaurun esittämiseksi: 1) nasaaliääni, 2) tiettyä sanaa painottava laulutapa tai 3) lyhyet tehostetauot tietyn sanan edellä.
Merkittävimpiä kupletisteja Suomessa ovat olleet kupletin isä Pasi Jääskeläinen, kupletin uranuurtaja Johan Alfred Tanner, ensimmäinen maalaiskoomikko Iivari Kainulainen sekä Tannerin ruotsinkieliset aikalaiset Theodor Weissman ja Rafael Ramstedt. Amerikansuomalaisista kupletisteista mainittakoon Hiski Salomaa, Antti Syrjäniemi ja Arthur Kylander. Tanssikupletin pioneeri Matti Jurva astui estradille 1930-luvulla, ja sota-aikana ja sen jälkeen kuplettitaivaalle syttyi muun muassa sellaisia tähtiä kuin Reino Palmroth (alias Reino Hirviseppä), jolta on ilmestynyt tällä hetkellä ainoa kupletin historiaa käsittelevä kirja, Veikko Lavi, Reino Helismaa, Juha Vainio ja Irwin Goodman. Muita merkittäviä nimiä ovat esimerkiksi Tatu Pekkarinen ja Toivo Kärki.
Suomen ensimmäiset kupletti- ja iskelmälaulajien kuninkuuskilpailut järjestettiin Helsingin työväentalossa vuonna 1950. Yleisö äänesti kuplettikuninkaaksi teatterinjohtaja Yrjö Syllbergin Helsingistä ja iskelmäkuninkaaksi Erkki Junkkarisen Lauritsalasta.
Kohti uudenlaista kuplettia

1920-luvulla kuopiolainen Tatu Pekkarinen alkoi esittää kupletteja Helsingin elokuvateattereissa ja kahviloissa. Vuonna 1927 Pekkarinen teki yhdessä Matti Jurvan kanssa Amerikan kiertueen, jonka aikana molemmat myös levyttivät Victor-levy-yhtiölle. Pekkarinen teki levyjä myös Suomessa 1928–1930 välisenä aikana.
Vaikka Pekkarinen olikin aluksi esittänyt itsekin kupletteja, oli hänellä suuremmat lahjat nimenomaan sanoittajana ja kirjailijana. Niinpä vähitellen muovautui työnjako, jossa Pekkarinen sanoitti ja Jurva sävelsi ja esitti kupletteja. Monet parivaljakon yhdessä tekemistä lauluista on kuitenkin julkaistu E. Salaman nimimerkillä. Pekkarisen ja Jurvan välisestä yhteistyöstä alkoi myös kupletin uusi aikakausi, sillä nyt kuplettien melodiat eivät enää olleet lainattuja sävelmiä vaan melodiat oli varta vasten sävelletty kuplettien sanoituksia ajatellen. Vuonna 1931 Jurva levytti huumoripitoisia tansseja, polkkia ja jenkkoja, tanssiorkesterin säestyksellä. Aikaisemminhan kupletistien säestäjinä olivat toimineet pianistit tahi pienet teatteriorkesterit. Näin siis niin sanottu tanssi- tai iskelmäkupletti sai muotonsa.
Jurva lauloi ja levytti kuuluisien suomalaisten tanssiorkestereiden Dallapén, Rytmi-Poikien ja Ramblersin solistina. Gronow tosin toteaa, ettei kuplettien esittäminen ollut Jurvan yksinoikeus, vaan Dallapén muutkin solistit levyttivät Pekkarisen kirjoittamia huumoripitoisia lauluja. Jurva kuitenkin levytti kenties kaikkein eniten: 15 vuoden aikana yli 400 kappaletta.
Pallen radiorevyyt

Jurvan ainoa kilpakumppani lienee ollut Sotamuseon intendenttinäkin toiminut Reino Palmroth, joka kansan keskuudessa tunnettiin Palle-nimellä tekemistään radiorevyistään. Palmroth oli aloittanut kuplettiuransa jo 1930-luvun alkupuolella. Koska Palmroth työskenteli intedenttinä, pääsi hän ulkomaanmatkoillaan tutustumaan kabareehen ja revyyseen, joiden pohjalta hän kehittelikin suositut, vuodesta 1935 lähtien esitetyt radiorevyynsä. Palmrothin revyitä esitettiin läpi sota-ajan aina vuoteen 1944 saakka, yhteensä 66 kappaletta. Revyyt olivat tärkeä viihdyke sota-ajan kansalle ja niiden vuoksi saatettiin keskeyttää esimerkiksi heinätyöt. Revyyt olivat ilmeisen kärkeviä, sillä Palmroth sai Yleisradiolta useita huomautuksia vihollisen halventamisesta revyissään. Osansa saivat niin natsi-Saksa, fasistinen Italia kuin Neuvostoliittokin.[lähde? ]
Palmrothin elämän taivalta sodan jälkeen Jalkanen kuvaa varsin kiviseksi, sillä Palmroth erotettiin armeijan palveluksesta rauhansopimukseen vedoten: oli ilmeistä, ettei näkyvää propagandaa tehnyttä upseeria halutta ja voitu hyödyntää enää Puolustusvoimien palveluksessa. Hella Wuolijoen aloittaessa Yleisradion johtajana myös radiorevyiden esittäminen loppui. Palmroth perusti sodan jälkeen yhdessä Ossi Elstelän ja Paavo Päiviön kanssa Iloisen teatterin, jonka toiminta kuitenkin loppui keväällä 1946, kun Yrjö Leino, tuolloinen kommunistinen sisäministeri, määräri teatterin esitykset esityskieltoon. Teatteri kuitenkin aloitti toimintansa jälleen syksyllä Punaisen myllyn nimellä. Palmroth oli suosiolla jäänyt uuden teatterin toiminnasta pois varmistaakseen sen toiminnan jatkumisen. Kupletin historiaan liittyen Palmroth julkaisi Reino Hirvisepän nimellä kirjan Hupilaulun taitajia (1969) sekä J. Alfred Tannerin Kuolemattomat kupletit (1947).
Rillumarei ja kupletti

Sodan jälkeen kupletin pariin liittyi uusia henkilöitä, esimerkiksi Toivo Kärki, Reino Helismaa ja Tapio Rautavaara. Yhteistä uusille nimille oli se, että he kaikki olivat viihdemaailmassa jo sota-aikana radiokuuluttajina, säveltäjinä ja muina vastaavina. Helismaa ja Kärki loivat Punaiselle myllylle revyitä kymmenen vuoden ajan vuosien 1951–1961 välillä. Kärjen ja Helismaan yhteistyö kesti aina Helismaan kuolemaan vuonna 1965.
Sana rillumarei juontaa Kärjen ja Helismaan Rovaniemen markkinoilla -jenkasta, josta se levisi tarkoittamaan 1950-luvun elokuva-, radiohupsuttelu- ja iltamakulttuuria. Niiniluodon mukaan rillumarein alkupisteenä oli Kärjen ja Helismaan jenkka Suutarin tyttären pihalla vuodelta 1948. Esa Pakarisen Severi Suhosta voidaan pitää rillumarein ruumiillistumana. Kuten Niiniluoto osuvasti kuvaa, rillumarei oli kansanomaista, nokkelaa ja ärsyttävää, suorastaan runollista. Kulttuuriväen mielestä koko suuntaus oli luonnollisesti häpeällistä roskaa, ja Wuolijoen johtama Yleisradio suhtautui varsin nuivasti rillumarei-kulttuuria kohtaan.
Rienaava kupletti

1960- ja 1970-luvuilla kupletti muuntautui rienaavaksi kupletiksi, eli iskelmälliseksi kevyeksi protestilauluksi, kun Juha Vainio ja Irwin Goodmanina tunnettu Antti Hammarberg alkoivat luoda uraa. Sekä Vainio että Hammarberg olivat Erik Lindströmin Finndiscin palkkalistoilla ja nousivat samoihin aikoihin julkisuuden valokeilaan. Vainio ensimmäisiä kappaleita oli vuonna 1964 julkaistu Paras rautalankayhtye. Singlen synnyttämän suosion johdosta Finndisc rohkaistui julkaisemaan lisää samantyyppistä materiaalia.
Hammarberg oli kokeillut levytysuraansa jo tangolaulajana ja rautalankayhtyeen solistina, mutta levy-yhtiöt kiinnostuivat hänestä vasta hänen kokeillessaan folklaulajan tyyliä Bob Dylanin innoittamana. Fazer piti Hammarbergin lauluja liian uskaliaina, mutta Finndiscille hän lopulta kelpasi. Hammarbergin ensimmäinen kappale ilmestyi vuonna 1965 ja oli nimeltään En kerro kuinka jouduin naimisiin. Mitä enemmän suosiota Hammarberg Irwininä sai Suomessa, sitä kiinnostuneempi Fazer artistista oli. Fazer saikin hankittua Hammarbergin listoilleen 30 000 markalla, ja pian tämän jälkeen myös Vainio siirtyi Finndisciltä Fazerille sanoittajaksi ja Toivo Kärjen työpariksi 1965 kuolleen Helismaan tilalle. Fazerin sijoitus Hammarbergiin kannatti, sillä tämä onnistui Salmen kanssa luomaan lähes joka vuosi vähintään yhden listahitin 13 vuoden ajan (1965–1978).
Hammarbergin vuonna 1966 ilmestyneen ensimmäisen albumin nimi oli Irwinismi, joka viittasi artistin laulujen sisältämään ideologiaan. Hammarbergin mukaan ”Irwinismi on jotakin välinpitämätöntä realismia. Nykykupletteja, satiirisesti esitettynä. Ei mitään hienostelua, vaan asioiden julkituomista sellaisina kuin ne olivat”. Vainion alkuvuosien tuotannon aiheet olivat melko yhtenäisiä Hammarbergin kappaleiden kanssa. Artistien välillä oli myös eroavaisuuksia, sillä Hammarbergin laulut kertoivat yleensä jotenkin artistin omasta elämästä, kun taas Vainio pyrki olemaan paljastamatta syvintä itseään.
Jo 1950-luvulla kupletin alalla vaikuttanut Veikko Lavi, joka siis oli samaa ikäluokkaa Kärjen ja Helismaan kanssa, nousi uudelleen parrasvaloihin 1970-luvulla ja jatkoikin kuplettiuraansa aina kuolemaansa vuoteen 1996 saakka. Lavin uutta kautta kuvaa hyvin syvällisempi ote kupleteissa, tai kuten Niiniluoto kuvaa: sosiaalipoliittinen. Uudessa tuotannossaan Lavi tarkasteli suomalaisen yhteiskunnan muuttumista ja Suomen historian tapahtumia aina vuoden 1918 sisällissodasta lähtien.
Suomalaisia kupletin tekijöitä ja esittäjiä

Ahti Einola
Irwin Goodman
Reino Helismaa
Jorma Ikävalko
Matti Jurva
Pasi Jääskeläinen
Iivari Kainulainen
Leo Kauppi
Korpraali Möttönen
Eino Kettunen
Hannes Kettunen
Juho Koskelo
Toivo Kärki
Veikko Lavi
Väinö Lehmus
Juice Leskinen
Aatto Lumme
Martti Nisonen
Hjalmar Nortamo
Oskar Nyström
Esa Pakarinen (Severi Suhonen)
Reino "Palle" Palmroth
Tatu Pekkarinen
Otto Pyykkönen
Rafael Ramstedt
Pauli Räsänen
Veikko Salmi
Hiski Salomaa
Veikko Sato
Aapo Similä
Yrjö Syllberg
Johan Alfred Tanner
Jaakko Teppo
Jean Theslöf
Wäinö Tuominen
Tupa-Uuno
Juha Vainio
Theodor "Tettu" Weissman
Kirjallisuutta

Henriksson, Laura: Laulettu huumori ja kritiikki J. Alfred Tannerin, Matti Jurvan, Reino Helismaan, Juha Vainion ja Veikko Lavin kuplettiäänitteillä.  (Diss. Helsingin yliopisto. Acta Musicologica Fennica, 32)  Helsinki:  Suomen Musiikkitieteellinen Seura, 2015.  ISSN 0587-2448.  ISBN 978-952-68347-0-2.  Tiivistelmä.
Hirviseppä, Reino: Hupilaulun taitajia. WSOY 1969, Porvoo.