stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Apoptoosi
Apoptoosi kehossa

On useita tilanteita, joissa soluista on päästävä eroon. Vaurioituneet tai virusten infektoimat solut saadaan apoptoosin avulla tuhottua. Yksilönkehityksen aikana muun muassa sormien synty on apoptoosin ansiota. Sormet muotoutuvat tarpeettomien solujen kuollessa sormien välistä. Myös auringonvalon vaikutuksesta vaurioituneet ihosolut tuhoutuvat apoptoottisesti. Apoptoosi ei aiheuta tulehdusta. Apoptoosilla on myös keskeinen merkitys immuunipuolustuksessa, ja syöpään liittyy usein apoptoosin estyminen.
Aiheesta muualla

Solunetti: Apoptoosi (ohjelmoitu solukuolema)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Apoptosis - Homo sapiens (human) (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Apoptosis: Susan Elmore, A Review of Programmed Cell Death (englanniksi)
Apollon Epikurioksen temppeli

| Apollon Epikurioksen temppeli |
| --- | --- |
 Apollon Epikurioksen temppeli.
Sijainti:  Vásses, Oichalía, Messenia, Peloponnesos, Kreikka
Koordinaatit:  37°25′47″N, 21°54′1″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  noin 450–425 eaa.
Suunnittelija:  Iktinos
Tyylisuunta:  doorilainen
Julkisivumateriaali:  kalkkikivi
 Unescon maailmanperintökohde nimellä Apollon Epikurioksen temppeli Bassaissa 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Apollon Epikurioksen temppeli (myös Apollon Epikourioksen temppeli, Apollon Bassitaksen temppeli) on antiikin aikainen Apollon Epikuriokselle omistettu kreikkalainen temppeli Bassaissa (nykyinen Vásses) Kreikassa. Arkeologinen kohde sijaitsee syrjäisessä paikassa antiikin Arkadian aluetta olleilla vuorilla nykyisen Oichalían kunnan alueella.
Temppeli on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1986.
Historia

Temppeli rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 450–425 eaa. Sen suunnitteli arkkitehti Iktinos, joka oli myös yksi Parthenonin suunnittelijoista. Nykyisin paikalla oleva temppeli on todennäköisesti rakennettu varhaisemman arkaaisen, 600-luvulla eaa. rakennetun temppelin paikalle, joka oli ilmeisesti rakennettu uudestaan jo kahdesti aiemmin noin vuosina 600 ja 500 eaa. Louhokset, josta rakennuksen kiviaines saatiin, on paikallistettu alueen pohjois- ja luoteispuolelta.
Temppeli oli yksi Figaleian kaupungin hallintaan kuuluneen Bassain alueen lukuisista pyhäköistä ja se oli omistettu Apollonille tämän ominaisuudessa alun perin sodan jumalana ja myöhemmin parantajajumalana. Apollonin paikallinen epiteetti Epikurios, ”Auttava”, on peräisin kreikan sanasta epikurō, ”auttaa”. Nimitys oli peräisin siitä, että jumalan nähtiin auttaneen figaleialaisia sodassa Spartaa vastaan tai estäneen ruton leviämisen peloponnesolaissodan aikana. Paikallisena Apollonin epiteettinä oli myös Bassitas.
Temppeli oli käytössä roomalaiselle ajalle saakka. Pausanias, joka kävi paikalla 100-luvulla jaa., piti temppeliä yhtenä koko Peloponnesoksen kauneimmista ja harmonisimmista Athene Alean temppelin ohella. Ajan kuluessa temppeli raunioitui, mutta säilyi silti suhteellisen hyvin Bassain syrjäisen sijainnin ansiosta, minkä vuoksi se ei ole kärsinyt esimerkiksi sodista tai rakennuskivien uudelleenkäytöstä. Temppelin katon romahdus aiheutti kuitenkin suuria vaurioita, samoin kuin sen metallisten tukirakenteiden poistaminen jossakin vaiheessa. Temppeli on vaurioitunut myös maanjäristyksissä.
Ranskalainen arkkitehti Joachim Bocher paikansi temppelin vuonna 1765 Pausaniaan tekstin opastuksella. Arkeologiset kaivaukset alueella aloitettiin vuonna 1812. Aluksi niitä suorittivat ulkomaalaiset. Vuonna 1815 temppelin koristeosia myytiin British Museumiin. Kaivauksia jatkettiin kreikkalaisten toimesta vuosina 1902–1906 Konstantínos Kourouniótiksen, Konstantínos Romaíoksen ja Panagiótis Kavvadíaksen johdolla. Samalla osa temppelistä kunnostettiin. Uusi restaurointiohjelma käynnistyi vuonna 1975 ja uudelleen 1982. Vuodesta 1987 rakennus on peitetty kauttaaltaan valkoisella teltalla restauroinnin ajaksi raunioiden suojaamiseksi.
Vuonna 1986 temppeli liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon ensimmäisenä kreikkalaisena kohteena. Temppeli on yksi Kreikan parhaiten säilyneitä antiikin aikaisia temppeleitä Ateenan Hefaistoksen temppelin jälkeen. Syrjäisestä sijainnista huolimatta temppeli on yksi Kreikan tutkituimmista monien omalaatuisten arkkitehtoonisten piirteidensä vuoksi.
Rakennus

Temppeli on rakennettu Kotylion (nyk. Kotílio) -vuoren ylärinteelle noin 1 130 metrin korkeuteen. Temppelin arkkitehtuuri yhdistelee luovalla tavalla perinteisiä arkaaisia aineksia ja klassisen kauden innovatiisivia ideoita.
Temppeli edustaa julkisivultaan doorilaista tyyliä. Sen rakentamiseen on käytetty paikallista harmaata kalkkikiveä. Temppeli on peripteraalitemppeli ja siinä on 6 × 15 pylvästä, yhteensä 38 pylvästä. Näin se on arkaaisille temppeleille tyypillisesti suhteellisen pitkä leveyteen nähden. Temppelin stylobaatin koko on 38,24 × 14,48 metriä. Temppelissä on naos eli cella sekä pronaos ja opisthodomos, joiden kummankin julkisivussa on kaksi pylvästä.
Temppeli on rakennettu poikkeuksellisesti pohjois-eteläsuunnassa. Pronaos ja ovi ovat pohjoiseen päin. Temppelin adytonissa, joka sijaitsee naoksen eteläpäässä, on kuitenkin toinen, itään päin aukeava ovi. Naoksen kummallakin sivustalla oli kaksi viiden joonialaisen puolipylvään riviä. Puolipylväät oli yhdistetty seinään lyhyillä väliseinillä niin, että pylväiden väliin jäi syvennykset. Kaksi eteläisintä puolipylvästä oli yhdistetty seinään vinoilla väliseinillä. Näiden kahden pylvään keskellä eli naoksen eteläosan keskellä oli yksi korinttilaista tyyliä edustanut pylväs, joka on varhaisin tunnettu esimerkki kyseisestä tyylistä. Pylvään jäänteet ovat nykyisin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa. Erään teorian mukaan myös sen kummallakin puolella olleet naoksen kaksi eteläisinä puolipylvästä olisivat olleet korinttilaisia, ei joonialaisia.
Sisällä naoksessa on todennäköisesti ollut Apollonin kulttipatsas. Temppelin veistoskoristelussa ja pylväiden päissä on käytetty marmoria. Temppelin ulkopuolinen friisi oli koristelematon. Sisäpuolella naoksen joonialaisten ja korinttilaisten pylväiden yläpuolella kulki joonialainen friisi, joka esitti Heraklesta, kentauromakhiaa ja amatsonomakhiaa. Sen pituus oli 31 metriä ja sen oli mahdollisesti tehnyt Paionios. Suurin osa siitä on nykyisin British Museumissa ja osa Kansallisessa arkeologisessa museossa. Pronaoksen friisi kuvasi Apollonin paluuta Olymposvuorelle ja opisthodomoksen friisi Dioskuureja ja Leukippoksen tyttäriä. Temppelissä oli marmorilaatoista tehty harjakatto.
Temppeli on selvästi suunniteltu ottamaan valo ja varjo huomioon osana sitä, miten rakennus näyttäytyy sitä lähestyvälle katsojalle. Erään teorian mukaan temppelin keskimmäinen korinttilainen pylväs oli suunniteltu heijastamaan kesäpäivänseisauksen päivän ensimmäisiä auringonsäteitä, jotka osuivat siihen idänpuoleisesta ovesta. Toisen teorian mukaan valo on valaissut Apollonin patsaan, joka on ollut adytonin länsiseinustalla. Tämän kaiken voidaan nähdä yhdistyvän Apollonin rooliin auringon ja valon jumalana.
Tutkijoiden mukaan varhaisempi arkainen temppeli sijaitsi samansuuntaisena noin 10 metriä etelämpänä, ja siinä oli suunnilleen samanlainen pohja- ja sisätilaratkaisu sekä ovi itäpuolella. Myöhemmässä temppelissä arkaaisen temppelin perusidea vaikuttaa sovitetun peristyyliin, mikä teki temppelistä suuremman. Tämä selittää osaltaan monia temppelin erikoisuuksia.
Kirjallisuutta

Cooper, Frederick A.: The Temple of Apollo Bassitas: The architecture.  ASCSA, 1996.  ISBN 0876619464
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apollon Epikurioksen temppeli Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Kreikassa
Aigain (nyk. Vergína) arkeologinen alue
Apollon Epikurioksen temppeli Bassaissa
Asklepioksen pyhäkkö Epidauroksessa
Ateenan Akropolis
Athosvuori
Dafnín, Ósios Loukáksen ja Chíoksen Néa Monín luostarit
Delfoin arkeologinen alue
Delos
Filippoin arkeologinen alue
Korfun vanhakaupunki
Metéora
Mykenen ja Tirynsin arkeologiset alueet
Mystraksen arkeologinen alue
Olympian arkeologinen alue
Pátmoksen Chóran kylä, Johannes Teologin luostari ja Ilmestyskirjaluola
Ródoksen keskiaikainen kaupunki
Sámoksen Pythagóreio ja Heraion
Thessalonikin varhaiskristilliset ja bysanttilaiset muistomerkit
Zagórin kulttuurimaisema
Temppeli nykyisessä suojakatoksessaan.
Temppelin pylväikköä suojakatoksen alla.
Vasemmalla: Temppelin pohjapiirros.
Oikealla: Rakennepiirros temppelin naoksesta eli cellasta. Piirroksessa näkyvät joonialaiset sekä keskellä oleva korinttilainen pylväs (merkitty kirjaimella a).
Eräs mahdollinen ennallistus temppelin naoksesta. Idänpuoleisesta ovesta tuleva valo valaisee Apollonin kulttipatsaan ja korinttilaisen pylvään.
FS Aquitaine (D650)

| Aquitaine |
| --- | --- |
 Aquitaine

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  DCNS
Kölinlasku:  16. maaliskuuta 2007
Laskettu vesille:  29. huhtikuuta 2010
Palveluskäyttöön:  23. marraskuuta 2012
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 000 t
Pituus:  142 m
Leveys:  20 m
Syväys:  5 m
Koneteho:  34 000 kW
Nopeus:  27+ solmua
Aseistus
Aseistus:  1 x Otobreda 76 mm 2 x 20 mm modèle F2 Exocet MM40 1 x MBDA Aster SCALP Naval MU90 1 x helikopteri
Aquitaine (runkonumero D650) on Ranskan laivaston loppu vuodesta 2012 palvelukseen otettu Aquitaine-luokan monitoimifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin DCNS:ltä, missä köli laskettiin 16. maaliskuuta 2007. Se laskettiin vesille 29. huhtikuuta 2010 ja otettiin palvelukseen 23. marraskuuta 2012.
Palvelus

Alus oli 2014 palveluksessa.
RN Aquila (1840)

| Aquila |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Iso-Britannia
Laskettu vesille:  1840
Palveluskäyttöön:  1861
Poistui palveluskäytöstä:  1875
Tekniset tiedot
Uppouma:  576 t (normaali)
Pituus:  43,3 m
Leveys:  7,3 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  130 ihp
Nopeus:  7 solmua
Miehistöä:  71
Aseistus
Aseistus:  4 × tykkiä
RN Aquila (ital. Regia Nave Aquila) oli Italian kuninkaalliseen laivastoon yhteysalua (ital. Avvisi a ruote).
Valmistus

Bourbonien laivasto osti Britteinsaarilla valmistetun kauppa-aluksen, joka oli laskettu vesille 1840. Alus liitettiin Regia Marinaan 1861.
Palvelus

Alus luokiteltiin 1863 2. luokan avisoksi. Se poistettiin palveluksesta 1875.
Apollonia (Kyrenaika)

| Apollonia> Ἀπολλωνία |
| --- | --- |
 Apollonian bysanttilaisaikaisen niin kutsutun Itäbasilikan rauniot.
Sijainti
 Apollonia
Koordinaatit:  32°54′06″N, 21°58′11″E
Valtio:  Libya
Paikkakunta:  Susa
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 600 eaa. – 643 jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kyrenaika, Libya
Aiheesta muualla
  Apollonia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Apollonia (m.kreik. Ἀπολλωνία, Apollōnia) oli antiikin aikainen kaupunki Kyrenaikassa Libyassa. Se sijaitsi nykyisen Susan (Marsa Susa) kaupungin paikalla.
Apollonia perustettiin arkaaisella kaudella, ja toimi Kyrenen satamana. Kaupunki kukoisti hellenistisellä kaudella, jolloin se ohitti Kyrenen merkittävyydessä, sekä vielä bysanttilaisella kaudella 500-luvulla, jolloin se toimi provinssin pääkaupunkina.
Maantiede

Apollonia sijaitsi Kyrenaikan rannikolla noin 12,5 kilometriä koilliseen sisämaassa olleesta Kyrenen kaupungista, jonka satamana se toimi, ja noin 184 kilometriä koilliseen nykyisestä Bengasin kaupungista, jonka paikalla antiikin aikana sijaitsi Euesperideen kaupunki eli myöhempi Berenike. Kaupungilla oli kaksi satamaa, niin kutsuttu sisempi satama ja sen itäpuolinen itäsatama.
Historia

Apollonia oli yksi Libyan pentapoliin viidestä kaupungista. Se oli alun perin Kyrenen satama, ja Pseudo-Skylaks mainitsee sen sellaisena ilman omaa nimeä. Kaupungin paikka on ollut asuttu viimeistään arkaaisella kaudella noin 600 eaa. eli pian Kyrenen itsensä perustamisen jälkeen. Apollonian nimi, joka on ollut käytössä viimeistään klassisen kauden jälkeen, viittasi Kyrenen pääjumalaan Apolloniin. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Apollōniatēs (Ἀπολλωνιάτης), myöhemmin latinaksi Apolloniates ja Apolloniensis.
Thibron hyökkäsi Apolloniaan samoin kuin Kyreneen vuonna 322 eaa. Muiden Kyrenaikan rannikon satamakaupunkien tavoin Apollonia kasvoi ja menestyi erityisesti hellenistisellä kaudella ptolemaiosten aikana. Lopulta se ohitti merkittävyydessä Kyrenen itsensä. Kaupunki sai itsenäisen aseman viimeistään roomalaisella kaudella.
Apollonia kärsi suuria tuhoja vuoden 365 maanjäristyksessä, jonka seurauksena rannikko sen paikalla siirtyi satoja metrejä. Bysanttilaisella kaudella 500-luvulla Apolloniasta tuli provinssin pääkaupunki ohi Kyrenen. Kristillisellä ajalla kaupunki tunnettiin nimellä Sozusa (Σώζουσα, Sōzūsa). Nykyisen Susan kaupungin nimi on muuntunut tästä. Kaupungin historia päättyy arabivalloitukseen vuonna 643. Apollonian arkeologiset kaivaukset alkoivat 1920- ja 1930-luvuilla, ja niitä on jatkettu toisen maailmansodan jälkeen.
Matemaatikko ja tähtitieteilijä Eratostheneen (276–194 eaa.)  kerrotaan olleen kotoisin joko Apolloniasta tai Kyrenestä.
Rakennukset ja löydökset

Apolloniasta on jäljellä paljon suhteellisen hyvin säilyneitä, laajalla alueella olevia raunioita. Ne ovat pääosin peräisin roomalaiselta kaudelta, mutta vanhimmat löydöt ovat noin 500–200-luvuilta eaa. Kaupungin raunioihin lukeutuu muun muassa linnoitteita, temppeleitä, teatteri ja akvedukti.
Kaupunginmuurit, akropolis ja asemakaava
Apollonia oli ympäröity muurein, jotka ovat olleet olemassa viimeistään hellenistisen kauden alussa vuonna 322 eaa., tosin jäljellä olevat muurien rauniot ovat myöhemmin noin 250 eaa. rakennetuista ja bysanttilaisella kaudella uudelleenrakennetuista tai kunnostetuista muureista. Kaupungin eteläpuolella muuri kulki rannikon suuntaisesti noin kilometrin, jonka jälkeen se yhdistyi sekä kaupungin itä- että länsisivuilla merenrantaan. Meren puolella ei ollut muuria. Muureissa oli torneja, joiden välissä oli kurtiinit. Säilyneitä torneja on 19. Niistä 17 on suorakulmaisia ja kaksi pyöreitä. Eräs pääporteista oli länsisivulla. Kaupungilla oli akropolis eli linnavuori, joka sijaitsi muurien ympäröimän alueen itäpäässä. Siellä ei ollut merkittäviä rakennuksia.
Kaupungin pääkatu kulki muurien ympäröimän alueen keskellä itä-länsisuunnassa. Poikkikadut ristesivät sen kanssa noin 35 metrin välein ainakin kaupungin keskustassa.
Teatteri
Kaupungin kreikkalainen teatteri sijaitsi akropoliin itäpuolella juuri kaupunginmuurien ulkopuolella. Se oli rakennettu hellenistisellä kaudella, ja sen skene- eli näyttämörakennus uusittiin keisari Domitianuksen aikana.
Bysanttilaiset kirkot ja palatsi
Kaupungista on löydetty kolme basilikakirkkoa, niin kutsuttu Länsibasilika kaupungin länsipäässä, Keskibasilika kaupungin keskiosissa noin 200 metriä Länsibasilikasta itään, sekä Itäbasilika keskusta-alueen itäosassa noin 300 metriä Keskibasilikasta itään. Ne ajoittuvat 500-luvulle.
Keskibasilikan kaakkoispuolella sijaitsi bysanttilaisaikainen maaherran palatsi 500-luvulta. Se jakautui länsiosaan, jossa olivat viralliset tilat, ja itäosaan, jossa oli yksityisempiä asuintiloja.
Muut rakennukset
Keskibasilikan itäpuolella sijaitsi suuri roomalaisaikainen kylpylä. Akropoliin länsirinteessä oli nymfi Kallikrateialle omistettu heroon, viljavarastoja sekä holvattuja vesisäiliöitä.
Vuoden 365 maanjäristyksen seurauksena osa kaupungin raunioista on meren pohjassa, ja niitä on tutkittu vedenalaisen arkeologian menetelmin. Veden alle ovat jääneet kaupungin pohjoisosa suunnilleen pääkadun pohjoispuolelta, mukaan lukien sisempi satama ja itäsatama ja niiden telakat ja aallonmurtajat. Kaupungin paikan edustalla on muutamia saaria. Niistä yksi, jolla on näkyvissä laivojen liukualustoja, oli osa sisemmän sataman pohjoislaitaa. Toinen saari oli itäsataman pohjoisosaa, ja sillä oli majakka.
Kaupungin löytöihin lukeutuu myös hautoja, jotka sijaitsivat kaupunginmuurien ulkopuolella. Noin kilometri kaupungista länteen on löydetty hellenistiselle kaudelle ajoitetun temppelin jäänteet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apollonia Wikimedia Commonsissa
Apollonian muureja.
Apollonian raunioita.
Apollonian pohjakaava.
Apollonian teatteri.
Roomalaisen kylpylän rauniot.
Šio Aragvispireli

Šio Aragvispireli (georg. შიო არაგვისპირელი) oli Šio Dedabrišvilin (georg. შიო დედაბრიშვილი, 14. joulukuuta 1867 – 2. tammikuuta 1926) käyttämä nimimerkki. Hän oli georgialainen kirjailija, jonka suositut kertomukset käsittelivät protestia sosiaalista epätasa-arvoisuutta vastaan, sorrettujen talonpoikien, käskyläisten ja turmeltuneiden aatelisten todellisuutta sekä kamppailua yksilön onnellisuuden ja sosiaalisten dogmien välillä.
Elämäkerta

Hän syntyi papin perheeseen Dušetin lähellä ja aloitti opiskelun Tbilisin teologisessa seminaarissa vuonna 1883. Vuonna 1887 hänet erotettiin seminaarista kapinallisten aatteidensa vuoksi, mutta hänet laskettiin takaisin vuonna 1889. Vuosina 1890–1895 hän opiskeli Varsovan eläinlääketieteellisessä koulussa ja osallistui maanalaisen opiskelijaliikkeen toimintaan. Venäjän keisarikunnan poliisi pidätti hänet, koska hän oli perustanut Varsovassa "Georgian vapauden liiton". Myöhemmin Aragvispireli työskenteli Tbilisin teurastamossa eläinlääketieteellisenä tarkastajana, kunnes hänet erotettiin hänen paljastettuaan tietoja saastunutta sianlihaa koskeneessa skandaalissa. Aragvispireli toi oman työkokemuksensa vuonna 1895 kirjoittamaansa novellisarjaan ja nousi pian suosituksi. Yksi hänen parhaista tarinoistaan, Mitsaa (georg. მიწაა, "se on maa"), ilmestyi vuonna 1901. Se kertoo georgialaisesta vangista, joka lähetetään maanpakoon Siperiaan ja surmataan siellä, koska hän kieltäytyy heittämästä pois säkillistä georgialaista maata, jota hän on säilyttänyt hautaansa varten.
Aragvispireli liitti ajan eurooppalaisia vaikutteita, erityisesti Maupassantia ja Przybyszewskia, kansalliseen primitiivistä ihannoivaan perinteeseen, joka oli tyypillinen Georgian ylämaiden kirjailijoille, kuten Aleksandre Qazbegille. Näytelmässään Šio tavadi (georg. შიო თავადი, "prinssi Šio") vuonna 1905 hän omaksui symbolistisen näkökulman Georgian historiaan, mutta teos ei menestynyt. Hänen menestynein teoksensa, romaani Gabzaruli guli (georg. გაბზარული გული, "murtunut sydän") vuodelta 1920, on tunteellinen satu, joka kertoo prinsessan ja kultasepän rakkaudesta. Jopa neuvostokriitikot, jotka olivat jatkuvasti hyökänneet Aragvispirelin kolkkoa ekspressionismia vastaan, ylistivät sitä. Hän ei juuri kirjoittanut myöhemmällä iällä.
Araks

| Araks |
| --- | --- |
 Araksjoki
Alkulähde:  Erzurumin maakunta, Turkki
Laskupaikka:  Kurajoki
Maat:   Turkki,  Armenia,  Iran,  Azerbaidžan
Pituus:  1 072 km
Valuma-alue:  102 000 km²
Arasjoen pääuoma (vahvennettuna) Kurajoen vesistössä.
Aras, kirjoitetaan myös  Araks, Arax, Araxes tai Araz (persiaksi ارس, armeniaksi Արաքս, azeriksi Araz), on merkittävä rajajoki Aasiassa. Sen alkulähteet ovat Anatolian ylängöllä Turkissa, jonka jälkeen se seurailee Turkin ja Armenian, sitten Iranin ja Armenian ja lopulta Azerbaidžanin ja Iranin välistä rajaa kunnes yhtyy Kurajokeen Azerbaidžanissa, 121 kilometriä Kurajoen suusta yläjuoksulle.
Kuran vesistöön kuuluvan Arasjoen kokonaispituus on 1 072 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 102 000 neliökilometriä. Tästä noin 440 kilometriä Arasjoki toimii rajajokena. Suurin virtaama (Azerbaidžanin alueella) on 2 910 m3/s (Garadonlu) ja minimivirtaama 11,0 m3/s. Keskimäärin joki kuljettaa 9,0–9,5 km3 vettä vuodessa Kurajokeen.
Joki on padottu ainakin kahdessa kohtaa sähkön tuottamiseksi (Arasin pato Neuvostoliiton ja Iranin välisen 1970 sopimuksen jälkeen (39.0912°N, 45.4024°E) joka synnytti  Arasin tekojärvi Iranin pohjoisosan (Länsi-Azerbaidžanin provinssin koillisnurkan) ja Azerbaidžanin Nahitševanin väliin. Khomarlun pato sijaitsee idempänä: 39.1595°N, 46.9344°E Lisäksi rakenteilla on Meghrin pato uusine vesivoimaloineen Armenian ja Iranin rajalle.
Arasjokea Turkissa.
Yervandashatin kylä Armenian Armavirin maakunnassa, joen varrella.
Kansainväliseltä avaruusasemalta otettu kuva Araratvuoresta ympäristöineen. Arasjoen uoma näkyy tummempana viljelyalueena kuvan yläosassa ja muodostaa rajan Turkin ja Armenian rajalla (suuri kuvatiedosto).
Aras Iranin rajalla.
Khomarlun pato ja vesivoimala Arasjoessa Iranin ja Azerbaidžanin rajalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Araks Wikimedia Commonsissa
Aramil

| Aramil Арамиль |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Sverdlovskin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,82 km²
Väkiluku (2010):  14 224
 – Väestötiheys:  652 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
 
 www.aramil.midural.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aramil (ven. Арами́ль) on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Uralin itärinteellä Iset-joen rannalla 15 kilometriä Jekaterinburgista kaakkoon. Kaupunki on perustettu vuonna 1966. Asukkaita on 14 800 henkeä (vuonna 2007).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aramilin kaupunki Sverdlovskin alueen sivustolla (venäjäksi)
Apollo 12

Apollo 12 oli toinen miehitetty Kuuhun-laskeutumislento. Se oli todellinen tarkkuuslaskeutuminen Surveyor 3 -kuuluotaimen lähelle.
Tämä kuudes Apollo-ohjelman miehitetty lento onnistui, vaikka lähdön alla kantorakettiin iski salamoita. Tällä kertaa astronautit tekivät jo kaksi melko pitkää kuukävelyä. Ensimmäisellä kuukävelyllä Charles "Pete" Conrad ja Alan Bean pystyttivät miehittämättömän tutkimusaseman ALSEP:n Kuun pinnalle ja ottivat kivinäytteitä. Toisella kävelyllä astronautit hakivat osia Surveyor 3 -kuuluotaimesta.
Miehistö

Charles Conrad, komentaja
Richard F. Gordon Jr., komentomoduulin pilotti
Alan Bean, kuumoduulin pilotti
Kuukävely

EVA – extra-vehicular activity
EVA 1 lähtö : 19. marraskuuta 1969 kello 11.32.35 UTC: ALSEP-aseman pystytys
Conrad – EVA 1
Astui Kuuhun: 11.44.22 UTC
Takaisin kuumoduuliin: 15.27.17 UTC
Bean – EVA 1
Astui Kuuhun: 12.13.50 UTC
Takaisin kuumoduuliin: 15.14.18 UTC
EVA 1 päättyi: 19. marraskuuta kello 15.28.38 UTC
Kesto: 3 tuntia, 56 minuuttia ja 3 sekuntia
EVA 2 lähtö : 20. marraskuuta 1969 kello 3.54.45 UTC mm. osien nouto Surveyor-kuuluotaimesta
Conrad – EVA 2
Astui Kuuhun: 3.59.00 UTC
Takaisin kuumoduuliin: 7.42.00 UTC
Bean – EVA 2
Astui Kuuhun: 4.06.00 UTC
Takaisin kuumoduuliin: 7.30.00 UTC
EVA 2 päättyi: 20. marraskuuta kello 7.44.00 UTC
Kesto: 3 tuntia, 49 minuuttia ja 15 sekuntia
Bean poistumassa kuumoduulista.
Conrad ja Surveyor 3, taustalla kuumoduuli.
USS Hornetin helikopteri poimii miehistön Tyynestämerestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apollo 12 Wikimedia Commonsissa
Apollo-ohjelma
| n k Kuun valloituksen aikajana |
| --- | --- |
  Neuvostoliitto   Yhdysvallat   Japani   Kiina   Eurooppa   Intia

  Neuvostoliitto   Yhdysvallat   Japani   Kiina   Eurooppa   Intia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Muut:  SNAC
Söderhamnin kunta

| Söderhamnin kunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Gävleborgin lääni
Maakunta:  Hälsingland
Keskustaajama:  Söderhamn
Kuntakoodi:  2182
Pinta-ala  ():  
 – Maa:  1 060,85 km²
Väkiluku (31.12.2021)  ():  25 446
 – Väestötiheys:  24,0 as./km²
 
 www.soderhamn.se 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Näkymä Söderhamnin kaupunkiin Oscarsborgin näkötornista.
Söderhamninjoki.
Mohedin lentokenttä ja kylä, joiden takana näkyy Florsjön.
Söderhamnin kunta (ruots. Söderhamns kommun) on Gävleborgin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Hälsinglandiin. Kunnan keskustaajama on Söderhamn.
Kunnan maapinta-ala on 1 060,85 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 25 446 henkeä (31.12.2021).
Koko kunnan asukkaiden keski-ikä on miehillä 43,5 vuotta ja naisilla 46,1 vuotta.
Söderhamnin naapurikunnat ovat pohjoisessa Hudiksvallin kunta, lännessä Bollnäsin kunta sekä etelässä Ockelbon kunta ja Gävlen kunta. Idässä kunta rajautuu Pohjanlahteen.
Söderhamnin ystävyyskunnat ovat Norjassa Os, Suomessa Pietarsaari, Virossa Kunda, Kiinassa Yichang ja Puolassa Szczecinek.
Vuonna 2007 kunnassa oli 51,24 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 4,8 prosenttia kunnan maapinta-alasta.