stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tupavuoren säiliöalue

Tupavuoren säiliöaluetta ja sen rannan öljysatamassa oleva M/S Alcedo kuvattuna Naantalinsalmen toiselta puolelta Luonnonmaan Ajonpäästä maaliskuussa 2012.
Kuva samasta paikasta. Maanpinnan säiliöt sijaitsevat Tupavuoren kallion päällä.
Kuva samasta paikasta. Keltaiset putket yhdistetään tankkialukseen lastauksen ajaksi.
Tupavuoren säiliöalue on Naantalissa sijaitseva Neste Oyj:n öljyvarastoalue, joka otettiin käyttöön vuonna 1946. Säiliöalue sijaitsee Nesteen Naantalin jalostamon länsipuolella öljysataman läheisyydessä Naantalinsalmen rannalla. Tupavuoren säiliöalueella on 45 säiliötä joiden yhteistilavuus on 510 000 kuutiometriä. Säiliöalueella varastoidaan lähinnä raaka-aineita ja laivattavia tuotteita.
Suomen huoltovarmuuden ja polttoainehuollon varmistamiseksi perustetun Tupavuoren säiliöalueen rakentamispäätös sodanajan Suomessa oli merkittävä poliittinen ja taloudellinen teko, joka johti Neste Oy:n perustamiseen ja myöhemmin Naantalin jalostamon rakentamiseen. Säiliöalueen myötä alkoi myös Naantalin kehittyminen merkittäväksi teollisuuskeskukseksi Suomessa.
Säiliöalue

Koko jalostamon alueella on kolme erillistä säiliöaluetta. Kaikkiaan säiliöitä on 200 mukaan lukien kalliosäiliöluola. Säiliöiden tilavuus on yhteensä 1 096 000 m³. Tupavuoren säiliöalueen ja jalostamon välissä on välitisleitä varastoiva välisäiliöalue, jossa on 24 säiliötä, yhteistilavuudeltaan 22 278 m³. Jalostamon vieressä on komponentteja sekä lähettämön kautta meneviä tuotteita varastoiva tuotemäen säiliöalue, jossa on 61 säiliötä yhteistilavuudeltaan 226 105 m³. Kolmen säiliöalueen lisäksi jalostamolla on 70 muuta säiliötä, joista 54 on bitumilaitoksella, tilavuudeltaan 40 750 m³. Pohjavesitason alapuoliseen kallioluolaan varastoidaan raakaöljyä. Luola on tilavuudeltaan 252 000 m³. Tupavuoressa sijaitsee kallion sisällä myös lähinnä liuottimia varastoivat seitsemän teräspintaista säiliötä joiden tilavuus on yhteensä 28 000 m³.
Öljytankkereilla toimitettavat raaka-aineet puretaan säiliöalueen säiliöihin, joista ne syötetään joko suoraan tai välisäiliön kautta prosessiin jalostamolle.
Säiliöalue > Ympäristönäkökohdat

Säiliöiden vallitilat on viemäröity öljyisten vesien viemäriin ja osa vallitiloista on päällystetty. Tupavuoren säiliöalueella on vuonna 2001 käynnistynyt vallitilojen kunnostusohjelma, jonka mukaisesti alueen kaikki vallitilat peruskunnostetaan ja päällystetään määräysten mukaisesti tiiviillä pintamateriaalilla vuoteen 2030 mennessä. Vuotojen estämiseksi säiliöissä on ylitäytön estämiseksi korkean pinnan hälytys ja pintakytkimiä. Automaatiojärjestelmä seuraa säiliöiden ja niiden välisen raaka-aineen siirron toimintaa. Öljysatamassa on öljynerotusaltaat, jossa esikäsitellään Tupavuoren säiliöalueen vedet jotka edelleen johdetaan merenalaisen putken kautta jätevedenpuhdistamolle jalostamoalueelle. Sade- ja sulamisaikoina Tupavuoren osuus puhdistamon jätevesistä on suuri.
Haihtuvien orgaanisten yhdisteiden VOC-päästöjä syntyy öljyn ja öljytuotteiden varastoinnissa. Säiliöalueiden VOC-päästöt ovat säiliöissä tapahtuvasta haihtumisesta ja syrjäytyksestä aiheutuvia päästöjä sekä uivakattoisten säiliöiden tiivistyshäviöitä. Suurin yksittäinen päästölähde on ollut sataman säiliöalueella sijaitseva raakaöljyn kalliosäiliö (säiliön täytössä purkautuvat hiilivedyt), jonka VOC-päästöt vuonna 2001 olivat 634 tonnia ja vuonna 2005 422 tonnia. Raakaöljyn kalliosäiliön täytöstä aiheutuvien purkauskaasujen polttamiseksi on asennettu 8 metriä korkea maasoihtu, joka on otettu käyttöön vuonna 2007.
Tupavuoren säiliöalueella varastoitiin vuosikymmeniä Nesteen Porvoon jalostamolta peräisin olevia niin sanotun vuoden 1975 arsenikkiskandaalin jätteitä. Vuonna 1975 Naantalin jalostamolle tuotiin varastoitavaksi 7 000 kiloa arsenikkia noin 690 tynnyriin pakattuna.  Tynnyrit olivat ensin säilytyksessä jalostamon varastotiloissa, minkä jälkeen ne betonoitiin ja siirrettiin Tupavuoren säiliöalueelle. Tynnyreitä säilytettiin alueella toistaiseksi tarkoitukseen varatulla päällystämättömällä varastoalueella. Vuonna 2007 betonoituja arsenikkitynnyreitä oli 768, painoltaan 100 tonnia. Naantalin jalostamo sai uuden ympäristöluvan vuonna 2007, jonka jälkeen Neste alkoi tutkia arsenikkijätteiden hävittämistä. Neste päätyi sopimukseen Ekokemin kanssa, ja jätteitä alettiin viedä pois Naantalista 27. marraskuuta 2009; viimeinen rekkalasti oli tarkoitus kuljettaa pois toukokuussa 2010. Ekokem kertoi, että suurin osa jätteestä kyetään hyödyntämään uudelleen. Jätteet käsiteltiin Ekokemin Mäntyluodon tehtaalla Porissa. Käsittelyyn tuotiin yhteensä 756 tynnyriä, jotka olivat Nesteen mukaan säilyneet hyvin.
Aiheesta muualla

Vennonen, Pekka: Naantali – Armonlaaksosta öljykaupungiksi: 50 vuotta öljynjalostusta Suomessa.  Espoo:  Neste Oil, 2007.  ISBN 978-952-5656-07-7
Kuisma, Markku: Kylmä sota, kuuma öljy: Neste, Suomi ja kaksi Eurooppaa 1948–1979.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-20811-6
Keskinen, Tuomas: Idänkauppa 1944–1987.  Helsinki:  Kauppalehti Business Books, 1987.  ISBN 951-9434-38-0
Larsio, Rauno: Nesteen tie 1948–1973.  Neste, 1974.
Klemola, Pertti: Neste – renki vai isäntä?  Helsinki:  Otava, 1972.  ISBN 951-1-00120-5
Saastamoinen, Jukka: Brezhnevin katoksessa ja muita juttuja Nesteestä.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32997-9
Aiheesta muualla > Teknistä tietoa Tupavuoren säiliöistä

Säkö, Mikael: Säiliöalueen vallitilojen saneeraussuunnittelun perusteet.  (Rakennustekniikan koulutusohjelma, Infratekniikka. Opinnäytetyö)  Turku:  Turun ammattikorkeakoulu, 2015.  Teoksen verkkoversio (pdf).
Sunnarborg, Max: Langaton mittausjärjestelmä Naantalin öljynjalostamolla.  (Sähkötekniikka, Automaatiotekniikka. Opinnäytetyö)  Tampere:  Tampereen ammattikorkeakoulu, 2010.  Teoksen verkkoversio (pdf).
The Oxford Companion to Chess

| The Oxford Companion to Chess |
| --- | --- |
Kirjailija:  David Hooper ja Kenneth Whyld
Kieli:  englanti
Genre:  shakki
Kustantaja:  Oxford University Press
Julkaistu:  1984
ISBN:  0-19-217540-8

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Oxford Companion to Chess on David Hooperin ja Kenneth Whyldin kirjoittama shakkiaiheinen tietosanakirja. Kirjan vuonna 1992 julkaistu toinen painos sisältää yli 2 500 hakusanaa. Näihin kuuluu sääntöjä, shakkitermejä, strategiaa, taktiikkaa ja yli 500 lyhyttä shakinpelaajan elämäkertaa sekä yli 700 nimettyä avausta ja muunnelmaa. Kirja käsittelee myös eri shakkivariantteja ja satushakkia.
Kirja kuuluu sarjaan Oxford Companions.
Painokset

Ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 1984. Kolmen vuoden päästä julkaistiin uusi painos korjauksineen taskukirjana. Viimeisin painos julkaistiin vuonna 1992.
Aiheesta muualla

Hooper, David & Whyld, Kenneth: The Oxford Companion to Chess.  (toinen painos)  Oxford University Press, 1992.  ISBN 0-19-866164-9  (englanniksi)
Jeanine Pirro

| Jeanine Pirro |
| --- | --- |

Westchesterin piirisyyttäjä
 1. tammikuuta 1994 – 31. joulukuuta 2005  
Edeltäjä:  Carl Vergari
Seuraaja:  Janet DiFiore
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1951 (ikä 73) Elmira, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  juristi ja televisiojuontaja
Puoliso:  Albert Pirro (vih. 1975; ero 2013)
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Tutkinnot:  University at Buffalo Albany Law School
Jeanine Ferris Pirro (s. 2. kesäkuuta 1951 Elmira, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen televisiojuontaja, kirjailija ja entinen syyttäjä. Hän juontaa Justice with Judge Jeanine -televisio-ohjelmaa Fox Newsilla. Pirro oli New Yorkin Westchesterin piirikunnan ensimmäinen naistuomari. Myöhemmin hänet valittiin piirikunnan piirisyyttäjäksi.
Pirro on republikaanisen puolueen jäsen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeanine Pirro Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Arnold Wilkins

Tutkan kehityksen muistolaatta.
Arnold Frederic Wilkins OBE (20. helmikuuta 1907 – 5. elokuuta 1985) oli fyysikko, joka vaikutti Robert Watson-Wattin kanssa tutkan kehittämiseen. Vuonna 1935 Watson-Watt pyysi häntä laskemaan tarvittavan energian veden lämpötilan nostamiseen seitsemällä asteella 5 kilometrin etäisyydellä ja kilometrin korkeudella. Wilkinsin laskelman mukaan "kuolemansäde" vaatisi epäkäytännöllisen paljon energiaa ja ehdotti sen sijaan lentokoneen havaitsemista radioaaltojen heijastumisella.
Abraham Nordenheim

Abraham Joachim Nordenheim (vuoteen 1833 Molander; 6. maaliskuuta 1771 Kesälahti – 22. helmikuuta 1847 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja Mikkelin läänin ensimmäinen maaherra vuosina 1831–1837.
Abraham Molander syntyi Molanderin sukuun. Hänen vanhempansa olivat Kesälahden kirkkoherra Clas Johan Molander ja Maria Vadsten. Piispa Johan Molander oli hänen veljensä.
Molander aloitti upseerinuransa Karjalan jääkäreiden vänrikkinä vuonna 1788. Hän osallistui Kustaa III:n sotaan ja yleni aliluutnantiksi 1789. Vuodesta 1797 hän palveli luutnanttina Haapaniemen sotakoulussa. Hän sai vuonna 1802 kapteenin ja Suomen sodan jälkeen vuonna 1810 majurin arvon, mutta erosi sitten Ruotsin armeijasta. Vuonna 1821 Molander nimitettiin Suomen päämaanmittauskonttorin ylijohtajaksi. Hän oli myös kruunun edustaja Suomen palovakuutuskonttorissa sekä vuodesta 1822 Suomen koskenperkaus- ja kanavatöiden johtokunnan jäsen. Vuonna 1828 Molander nimitettiin Kymenkartanon läänin virkaa tekeväksi varamaaherraksi ja vuonna 1830 vakinaiseksi maaherraksi. Seuraavana vuonna hän siirtyi Kymenkartanon läänin tilalle perustetun Mikkelin läänin maaherraksi, missä tehtävässä hän jatkoi tammikuuhun 1837 saakka.
Molander aateloitiin vuonna 1833 nimellä Nordenheim ja hänen sukunsa merkittiin seuraavana vuonna Suomen ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 195. Nordenheimin puolisona oli vuodesta 1804 Maria Wallenius, kruununvouti Gabriel Walleniuksen tytär. Heidän lapsiaan olivat senaattorit Clas Gabriel ja Mauritz Wilhelm Nordenheim. Nordenheimin aatelissuku sammui mieslinjalta Clas Gabrielin kuoltua pojattomana vuonna 1875. Senaattori Clas Herman Molander oli Nordenheimin veljenpoika ja senaattori Erik Wallensköld hänen lankonsa.
Société Anonyme des Ateliers de Sécheron

Société Anonyme des Ateliers de Sécheron (SAAS) oli sveitsiläinen Genevessä toimiva sähköalan yritys. Se perustettiin vuonna 1918 yhdistämällä kolme sähköalan yritystä, A. de Meuron & Cuénod vuodelta 1879, Cuénod, Sautter & Cie. vuodelta 1887 ja Compagnie de l'industrie électrique vuodelta 1891. Yhdistymiselle antoi kimmokkeen Sveitsin valtionrautateiden päätös vuonna 1916 Sveitsin rautateiden sähköistämisestä. SAAS valmisti generaattoreita, muuntajia ja elohopeatasasuuntajia vesivoimalaitoksille, ennen kaikkea rautateiden sähköistämiseen, sekä sähkömoottoreita ja sähkökäyttöjä vetureihin, raitiovaunuihin ja sähköbusseihin.
SAAS valmisti yhdessä SLM:n kanssa muun muassa sveitsiläiset sähköveturit Be 4/7, Ae 4/7, Ae 3/5, Ae 3/6 III, Re 4/4 II ja Re 6/6.
Vuonna 1966 yhtiöllä oli 1 600 työntekijää.
Yhdistymisen jälkeen rakennettavien uusien tehdastilojen vaatimien investointien rahoittaminen osakeannilla johti SAAS:n osake-enemmistön siirtymiseen Brown, Boveri & Cie.:lle (BBC) vuonna 1919, mutta jo vuonna 1924 SAAS palasi itsenäiseksi yhtiöksi. Vuonna 1970 yhtiön koko osakekanta siirtyi BBC:lle.
Kun BBC fuusoitui ruotsalaisen ASEAn kanssa 1988 ABB:ksi, ABB päätti jakaa omistamansa SAAS:n vuonna 1989 neljään osaan, jotka olivat ABB Sécheron SA, ABB Power Generation (lopetettu 1995), ABB Systèmes de Transport ja Sécheron SA. Näistä ABB Sécheron SA keskittyi muuntajien valmistukseen ja ABB Power Generation kaasuturbiineihin. ABB Systèmes de Transport sekä sveitsiläisen Hasler Rail:in kanssa fuusioitunut Sécheron SA keskittyivät yhtiön alkuperäiseen toiminta-alaan, kulkuvälineiden sähkökäyttöihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Société Anonyme des Ateliers de Sécheron Wikimedia Commonsissa
M/S Botnia

| M/S Assalama |
| --- | --- |
 Pienoismalli M/S Botniasta Siljavarustamon väreissä
Tyyppi:  Autolautta
Lippuvaltio:  Panama
IMO-numero:  6712631
MMSI-numero:  372992000
Tunnuskirjaimet:  3ELM8
Aiemmat nimet:  1967–1975: Botnia 1975–1999: Ciudad de la Laguna 1999–2007: Volcan de Tenagua 2007–2008: Assalama
Aiemmat omistajat:  1967–1970: Siljavarustamo 1970–1975: Ångfartygs Ab Bore 1975–1999: Compañia Trasmediterranea S.A. 1999–2008: Naviera Armas S.A.
Rakennustelakka:  Wärtsilä Helsingin Telakka, Suomi
Rakennusnumero:  384
Vesillelasku:  2. maaliskuuta 1967
Luovutettu:  30. lokakuuta 1967
Status:  Ajoi karille 2. toukokuuta 2008 ja myöh. todettiin lunastuskuntoiseksi
Tekniset tiedot
Pituus:  101,6 m
Leveys:  18,53 m
Syväys:  4,9 m
Bruttovetoisuus (GT):  6 317
Koneisto:  8 × Wärtsilä Vasa 814TK diesel
Koneteho:  6 140 kW
Nopeus:  35,19 km/h
Nopeus:  19 kn
Hyttejä:  198
Lastikapasiteetti:  195 autoa
Lähteet:  
M/S Assalama (IMO 6712631) oli espanjalaisen Naviera Armas S.A. -yhtiön omistama autolautta. Alus oli rakennettu vuonna 1967 Wärtsilän Helsingin telakalla Suomessa. Laivan matkustajakapasiteetti oli 1 042, ja matkustajille oli yhteensä 198 hyttipaikkaa. Autoja alukseen mahtui kerrallaan 195. Assalama ajoi karille 2. toukokuuta 2008 Marokon edustalla. Onnettomuudessa vältyttiin kuolonuhreilta.
Assalaman sisaralus on vuonna 1970 rakennettu M/S Carmen del Mar (ent. Floria).
Käyttöhistoria > 1967–1975

2. maaliskuuta 1967 alus laskettiin vesille, ja samana päivänä se sai kasteessa nimen Botnia. Kastajana toimi Disan von Rettig. 30. lokakuuta alus luovutettiin Siljavarustamon omistukseen, joka rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Turku. 30. lokakuuta ja 14. marraskuuta välisen ajan alus liikennöi reitillä Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma. 11. marraskuuta ja 5. joulukuuta välisen ajan alus oli reitillä Turku–Maarianhamina/Långnäs–Norrtälje. 5. joulukuuta 1967 ja 17. huhtikuuta 1968 välisen ajan Botnia oli reitillä Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma. 27. huhtikuuta ja 16. toukokuuta välisen ajan alus oli reitillä Turku–Maarianhamina/Långnäs–Norrtälje. 16.– 25. toukokuuta välisen ajan alus liikennöi reitillä Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma. 25. toukokuuta ja 15. syyskuuta välisen ajan alus oli reitillä Turku–Maarianhamina/Långnäs–Norrtälje. 15. syyskuuta, ja 28. marraskuuta alus liikennöi linjalla Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma.
28. marraskuuta 1968 M/S Ilmatar ja Botnia törmäsivät sumussa toisiinsa Långnäsin edustalla. Törmäyksen seurauksena kolme ihmistä kuoli välittömästi ja seitsemän loukkaantui vakavasti.  Vakavasti loukkaantuneista yksi kuoli myöhemmin sairaalassa Maarianhaminassa. 17. joulukuuta 1968 Botnia siirtyi jälleen linjalle Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma. 30. toukokuuta ja 31. elokuuta 1969 välisen ajan alus liikennöi reitillä Turku–Maarianhamina/Långnäs–Norrtälje. 1. syyskuuta 1969 ja 13. huhtikuuta 1970 välisen ajan alus liikennöi reitillä Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma. 13.- 30. huhtikuuta 1970 Botnia liikennöi reitillä Turku–Maarianhamina/Långnäs–Norrtälje. 30. huhtikuuta suomalainen Ångfartygs Ab Bore osti aluksen. 6.- 15. toukokuuta välisen ajan alus liikennöi reitillä Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma. 16. toukokuuta, ja 30. syyskuuta välisen ajan Botnia liikennöi linjalla Turku–Maarianhamina/Långnäs–Norrtälje. Lokakuun alusta 1970 tammikuuhun 1971 saakka laiva liikennöi reitillä Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma, jonka jälkeen se siirtyi jälleen linjalle Turku–Maarianhamina/Långnäs–Norrtälje. 22. elokuuta 1972 Botnia törmäsi laituriin Långnäsissä.
Käyttöhistoria > 1975–2008

22. maaliskuuta 1975 espanjalainen Compañia Trasmediterranea S.A. osti aluksen 20 385 000 Suomen markalla. Uusi omistaja rekisteröi aluksen Espanjan lipun alle, ja kotisatamaksi tuli Santa Cruz de Tenerife. 2. kesäkuuta alus sai nimen Ciudad de la Laguna. 20. heinäkuuta alus aloitti liikennöinnin Santa Cruz de Tenerifen ja  Las Palmas de Gran Canarian välillä. Vuoden 1995 syksyllä Ciudad de la Laguna oli väliaikaisesti Almerían ja Melillan välisessa liikenteessä. Huhtikuussa 1997 alus siirtyi Valencian ja Palma de Mallorcan väliseen liikenteeseen.
Huhtikuussa 1999 espanjalainen Naviera Armas S.A. osti aluksen ja antoi sille nimen Volcan de Tenagua. Lippuvaltiona säilyi edelleen Espanja. Uusi omistaja alkoi tehdä aluksella yhden päivän kestäviä risteilyjä Las Palmas de Gran Canariasta. 1. kesäkuuta 2004 Volcan de Tenagua siirtyi liikennöimään välille El Hierro–Los Christianos. Kesäkuussa 2007 alus rekisteröitiin Panaman lipun alle nimellä Assalama. 10. joulukuuta alus siirtyi reitille Puerto del Rosario–Tarfaya.
Käyttöhistoria > 1975–2008 > Karille

Perjantaina 2. toukokuuta 2008 Assalama ajoi karille Tarfayan edustalla Marokossa vain vähän lähtönsä jälkeen kohti Kanariansaarten Fuerteventuraa. Karilleajosta alus sai vuodon, ja se pahentui nopeasti, minkä vuoksi Assalaman päällikkö määräsi matkustajat pelastusveneisiin. Onnettomuudessa vältyttiin kuolonuhreilta. Paikalliset kalastajat sekä Marokon merivartiosto auttoivat matkustajat turvaan.
»Ryntäsimme lastemme kanssa pelastusveneeseen. Rahat, vaatteet ja matkatavarat jouduimme jättämään» 
(kertoi yksi alukselta pelastunut nainen.)
Aluksella oli yhteensä 113 matkustajaa, joista suurin osa oli espanjalaisia ja marokkolaisia. Mukana oli myös turisteja Japanista, Ranskasta ja Saksasta. Assalama yritettiin vielä hinata Tarfayaan takaisin, mutta se ei onnistunut ja alus upposi osittain. Myöhemmin alus todettiin lunastuskuntoiseksi.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Botnia (ruotsiksi)
Ilta-Sanomat: Entinen Siljan risteilyalus upposi Marokossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Assalaman hylky
Marc Gassot

| Marc Gassot> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. joulukuuta 1971 (ikä 53) Kuopio
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2000–
Merkittävät roolit:  Dark Side of the Mime, Next Door, Lion - The Weird and Magical Abracadabra Circus Show, Suden hetki, Pysäyttäkää Nyqvist, Petos, Mestari ja Margarita, Faust
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Marc-Fredrik Marie Philippe Gassot (s. 28. joulukuuta 1971 Kuopio) on suomalais-ranskalainen näyttelijä. Hän on näytellyt useissa elokuvissa, televisiosarjoissa ja teatterituotannoissa.
Elämä ja ura

Gassot’n äiti on suomalainen ja isä ranskalainen journalisti Philippe Gassot. Hän vietti varhaislapsuutensa Pariisissa ja oppi ensimmäisenä kielenään ranskan. Vanhempien erottua 1970-luvun lopulla Gassot muutti 6-vuotiaana äitinsä kanssa Siilinjärvelle. Hän opiskeli tiedotusoppia Pohjois-Savon opistossa 1992–1993 ja näyttelijäntyötä Lahden kansanopistossa 1995–1996. Gassot valmistui Teatterikorkeakoulusta 2002 ja Jacques Lecoqin teatterikoulusta 2006. Hän on opiskellut kursseja myös École Philippe Gaulierissa . Hänen erityistaitoihinsa kuuluvat miimi ja klovneria. Gassot on näytellyt Turun kaupunginteatterissa, Espoon kaupunginteatterissa, Teatteri Takomossa, KOM-teatterissa, Tampereen Teatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa.
Gassot voitti miimiesityksellään Dark Side of the Mime vuoden 2015 Teatteriteko-palkinnon. Hänet valittiin myös 2014 Vuoden teatterinäyttelijäksi. Gassot on työskennellyt tanskalaisessa Out Balanz -ryhmän esityksessä Next Door vuodesta 2013. Esitys Next Door voitti Brightonin BE Festivalin juryn pääpalkinnon sekä yleisöpalkinnon vuonna 2013. Next Door on vieraillut muun muassa Edinburgh Fringe-, CPH Stage-, Skena Up-, sekä Chicago Physical Theatre Festival -festivaaleilla. Suomessa Gassot on näytellyt TV-sarjoissa Pysäyttäkää Nyqvist, Suden hetki, Melkein totta, Aktivistit ja Keisari Aarnio.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / Tv-elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2001 | Young Love | Poikaystävä |
| 2002 | Hengittämättä & nauramatta | Arno |
| 2003 | Rotanloukku |  |
| 2004 | Gourmet Club | Erkki |
| 2004 | Väärät kengät | Nille |
| 2005 | Relation | rakastaja |
| 2006 | Arppa vaan | Anssi |
| 2006 | Reunalla: The Edge | Pequ |
| 2007 | Tali-Ihantala 1944 | Reino Lehväslaiho |
| 2010 | Metsään | Teppo |
| 2010 | L'Artiste | Marc |
| 2011 | Hiljaisuus  | Nokelainen |
| 2014 | Muutoksii | huoltomies |
| 2021 | Peruna | narri |
| 2021 | Vuosisadan häät | tarjoilija Mika |
| 2022 | Metsurin tarina | Jaakko |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2000 | Hyvät neuvot kalliit | Antero Räty |
| 2000 | Hovimäki | Carl Magnus Lindhof |
| 2001 | Kotikatu | rakennussuunnittelija |
| 2001 | Vaimonsa mies | Keke |
| 2003 | Rikospoliisi Maria Kallio | Joona Kirstilä |
| 2004 | Sairaskertomuksia | Jouko |
| 2004 | Suuret Suomalaiset: Mikael Agricola | Mikael Agricola |
| 2005 | Yövuoro | Kai Englund |
| 2005 | Käenpesä | Mikael |
| 2005 | Tahdon asia | Helenan isä / Meklari |
| 2006 | Lehmän vuosi | Tomi Suominen |
| 2008 | Piru ja peijooni | valistussihteeri Notko |
| 2009 | Helppo elämä | pappi |
| 2009 | Puolustuksen puheenvuoro | Kimmo Karppi |
| 2010 | Tauno Tukevan sota | Paavilainen |
| 2010 | Pimeän puolella | Elias Simojoki |
| 2010 | Hiphop Hamlet | miimikko |
| 2011, 2014 | Klikkaa mua | Juha |
| 2011 | Kotikatu | Teppo |
| 2011 | Testosteriili | useita rooleja |
| 2012 | Helsingin herra | Pärt |
| 2012 | Elämää suurempaa | Jiipee |
| 2013 | Tehdas | Martti |
| 2014 | #lovemilla | kersantti Kirves |
| 2016 | Mustat lesket | Anttu Salomaa |
| 2016 | Heroes of the Baltic Sea | taidekauppias |
| 2017 | Syke | Benny |
| 2018 | Keisari Aarnio | Kenneth Luoto |
| 2019 | Melkein totta | Jarno |
| 2019 | Suden hetki | Tony Koistinen |
| 2020 | Downshiftaajat | Joonas Matalaniemi |
| 2020 | Onnela | Juhani Laaksonen |
| 2020, 2023 | Sunnuntailounas | radion toimitusjohtaja |
| 2021 | Kullannuput | Risto |
| 2021 | Maria Kallio | Aleksi |
| 2022 | Hymyä! | Olliver Hawk |
| 2022 | Jukka Lindströmin Sivuhistoria | androidi |
| 2022 | Pysäyttäkää Nyqvist | Antti Jussi Härkönen |
| 2023 | Pohjolan laki | Harri Aro |
Aiheesta muualla

Gassot Näyttelijäliiton sivuilla
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Gash-Barka

| Gash-Barkan alue Zoba Gash-Barka |
| --- | --- |
 Sijainti Eritrean kartalla
 Koordinaatit: 15.1136°N, 37.5908°E 
Valtio:  Eritrea
Alialueet:  14 kpl
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Barentu (16 200 as.)
Pinta-ala  ():  33 200 km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  ER-GB
Gash Barkan alue (Zoba Gash Barka) on yksi Eritrean kuudesta aluehallinnon ylimmän tason alueista. Sen hallintokeskuksena Barentun kaupunki (16 200 as., arvio).
Alueen pinta-ala on 33 200 neliökilometriä.
Gash Barkan alue jakautuu 14 alialueeseen seuraavasti:
Akurdet (Agordat)
Barentu
Dige
Forto (Sawa)
Gogne
Haikota
Laeley Gash
Logo Anseba
Mensura
Mogolo
Molki
Omhajer/ Guluj
Shambiko
Tesseney
Mesut Yılmaz

| Mesut Yılmaz |
| --- | --- |

Turkin pääministeri
 30. kesäkuuta 1997 – 11. tammikuuta 1999  
Edeltäjä:  Necmettin Erbakan
Seuraaja:  Bülent Ecevit
 6.3. 1996 – 28.6. 1996  
Edeltäjä:  Tansu Çiller
Seuraaja:  Necmettin Erbakan
 23.6. 1991 – 20.11. 1991  
Edeltäjä:  Yıldırım Akbulut
Seuraaja:  Süleyman Demirel
Kansanedustaja
 1983 – 2002 2007 –  2011  
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. marraskuuta 1947 Istanbul
Kuollut: 30. lokakuuta 2020 (72 vuotta)
Tiedot
Tutkinnot:  Ankaran yliopisto Kölnin yliopisto
 Nimikirjoitus
Mesut Yılmaz (6. marraskuuta 1947 – 30. lokakuuta 2020) oli turkkilainen poliitikko. Hän on toiminut maansa pääministerinä kolmeen otteeseen, vuosina 1991 ja 1996 muutamien kuukausien ajan, ja sitten 1997–1999. Hän hallitsi aikana jolloin millään puolueella ei ollut enemmistöä parlamentissa, ja johtoasema vaihteli erilaisten koalitioiden välillä. Keskeinen kysymys oli islamismin asema. Yılmaz  edustaa sekulaarista demokraattipuoluetta.