Berda
Historiallisia seikkoja

Muinaisina aikoina Berdan rannoille asettuivat erilaiset kansat ja heimot, näillä asuivat pronssikauden skyytit, kimmerialaiset ja niiden jälkeläiset taurit. Joen varrelle Asova-alueen laajoille aroille nomadit jättivät jälkeensä kulttuurinsa aineellisia jälkiä, lukuisia hautakumpuja. Vielä 1700-luvulla Berdaa pitkin kulki raja puoliautonomisen kasakkojen valtion Zaporižžjan Sitšin ja Krimin kaanikunnan nogaiden asuttamien maiden välillä. Joen vasemman rannan maat kuuluivat Kalmiuksen palankaan, mutta zaporižžjalaisilla kasakoilla ei silloin ollut täällä pysyviä asutuksia. Täällä he pääasiassa laidunsivat karjaa, harjoittivat kausikalastusta ja suolantuotantoa Berdjanskin kynnäällä. Berdalla sijaitsi kasakkojen partio tarkkailemassa nogaita ja ilmoittamassa kaikesta näkemästään Sitšiin. Kasakat kävivät Karatyšjoen ja Tokmak-Mohylan aroilla metsästämässä kettuja, josta heidän maineensa levisi koko Ukrainaan, Venäjälle ja Puolaan. Pitkin jokea ”niinä ankarina vuosina” heidän lokki-alukset palasivat Sitšiin Krimin Kaanikuntaa ja Turkkia vastaan käytyjen sotaretkien jälkeen. Vuodesta 1770 lähtien rannoille alkoi ilmestyä maatiloja, jotka myöhemmin muuttuivat kyliksi. Yksi ensimmäisiä oli Aleksejevin (Oleksiivkan) sloboda, johon asettui asumaan rakentajia, vankeja ja eläkkeellä olevia sotilaita.
Näillä rajamailla kasakkojen, nogaiden ja krimin tataarien välisille yhteenotoille lisäksi oli erimielisyyksiä Zaporižžjan ja Donin kasakkojen välillä ja joistakin näistä "tapauksista" kerrotaan säilyneen aineistoa jopa arkistoissa. Niiden mukaan 1740-luvulla Zaporižžjan ja Donin kasakkojen välillä syttyi riitoja Berdan lähellä olevien maiden omistajuudesta. Pitkien kiistojen jälkeen Zaporižžjan kasakat lähtivät neljällä kärryllä ostamaan kalaa Kalmiusjoelle. Matkalla, kun he pysähtyivät yöksi Berdan yläjuoksulle, kuusikymmentä Don-kasakkaa hyökkäsi heidän kimppuunsa. Silloin heiltä vietiin viisi hevosta, minkä jälkeen donilaiset ylittivät rajan eli Berdan ja anastivat myös nogaiden hevoset.
Berdajoki oli purjehduskelpoinen, mistä on maininta Zaporižžjan kasakkojen kronikoissa "syksyllä 1616 pitkin Dnepriä Mustanmereen saakka kasakkojen "lokeilla" ja kahdentuhannen kasakan joukolla tehdyn sotaretken” kuvauksissa. Silloin joukko mm. tulella ja miekalla kulki Istanbulin esikaupunkien halki ja palasi Sitšiin Kertšinsalmen, Asovanmeren, Berdan ja Konkan kautta.
Krimin kaanikunnan liittämisen jälkeen keisarikuntaan Venäjän hallitus yritti asuttaa nämä mannermaat ja Berdaa ympäröivästä alueesta oli melkein tulla ranskalaista seutua. Siten miten Krimiltä häädettiin kristittyä väestöä, jolle annettiin paikkoja lähelle Asovanmerta, saksalaiset siirtolaiset asettuivat Molotšnajoen varrelle ja bulgarialaiset kylät nousivat tulevan Nohaiskin kaupungin lähelle. Berdan oikean rannan maille hallitus aikoi asuttaa ranskalaisia. Vuoden 1789 vallankumouksen jälkeen monet ranskalaiset aateliset muuttivat ulkomaille, varsinkin, kun vuonna 1792 itävaltalais-preussilaiset joukot hyökkäsivät Ranskaan ja alkoi vallankumoussota. Tämän jälkeen heidän edustaja kääntyi Venäjän tsaarittaren Katariina II Suuren puoleen pyytämällä ranskalaisille poliittista turvapaikkaa, johon keisarinna suostui. Silloin Armand Emmanuel du Plessis de Richelieu kehitti uudelleensijoittamissuunnitelman, mutta hyvästä aineellisesta avustuksesta huolimatta ranskalaiset kieltäytyivät asettumasta Asova-alueelle. Kerrotaan, että he pelkäsivät näillä Taurian neitsytmailla pärjäämiseen vaadittavaa kovaa työtä. Joidenkin lähteiden mukaan Moskovan kaupungin muinaisten säädösten keskusarkisto sisältää asiakirjoja ja kartan, joka on päivätty 11. elokuuta 1803 ja siinä Berdajoen oikealla rannalla, tämänhetkisten Veršina Vtorajan, Smirnovojen, Titovon, Lantsevojen kylien alueelle on tehty merkintä "Maa on osoitettu ranskalaisille maahanmuuttajille".
Joidenkin lähteiden mukaan vuonna 1803 tai 1805 vaille tarkempaa päivämäärää arkistossa on säilynyt yksi asiakirja, joka antaa käsityksen alueen luonteesta ja sen ajan paikallisten asukkaiden toiminnasta: ”Kesällä Berda on kolme syliä eli noin 6,4 metriä leveä ja jopa kaksi arsinaa eli noin 140 senttimetriä syvä. Jossa on kalaa: haukea, ahventa, särkeä ja töröä. Maaperä on mustaamultaa, paikoin harmaata savea, ja parhaita viljelykasveja ovat ruis, vehnä, hirssi, ohra ja kaura; heinäntekoa on keskimääräisesti. Asukkaat harjoittavat viljanviljelyä ja karjankasvatusta, naiset pelto- ja kotitöitä: kehräävät pellavaa ja villaa, kutovat liinavaatteita ja kangasta. Pelloilla on susia ja jäniksiä, lintujen joukossa trappeja, viiriäisiä, peltopyitä, kiuruja, ja joissa on luonnonvaraisia ankkoja ja kahlaajia."
Syksyllä 1941 Neuvostoarmeijan yksiköt taistelivat Berdan keskivirroilla, piirittivät ja syksyllä 1943 etenevät joukkoyksiköt kaatoivat natsivalloittajien teetetyt esteet Zaporižžjan alueen vapauttamisen yhteydessä ja mursivat itärintamalla Saksan Wehrmachtin vuonna 1943 osittain rakennetun Ostwallin nimisen puolustuslinjan.