stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruostumaton teräs
Ruostumattomat teräslajit > Seosaineiden vaikutus mikrorakenteeseen

Austeniittisissa teräksissä on toisena pääseosaineena aina nikkeliä ja/tai mangaania kromin lisäksi. Tyypillinen koostumus on 18 prosenttia kromia ja 8 prosenttia nikkeliä (kuitenkin vähintään 17 % kromia ja 7 % nikkeliä). Austeniittista rakennetta stabiloivia seosaineita ovat hiili, mangaani, nikkeli, kupari ja typpi. Välisija-atomeina austeniittiin liukenevat hiili ja etenkin typpi lujittavat voimakkaasti terästä.
Titaania käytetään hiilen sitomiseen niin, ettei se erkaudu esimerkiksi hitsin hitaasti jäähtyessä raerajoille kromikarbideina, mikä altistaisi teräksen raerajakorroosiolle. Typpi lisää teräksen myötölujuutta. Molybdeeni parantaa pistesyöpymiskestävyyttä kloridipitoisissa liuoksissa. Tavallisissa haponkestävissä kauppateräksissä on molybdeenia 2 tai 2,5 prosentin verran. Hyvin korroosionkestävissä erikoisteräksissä molybdeenia voi olla 3–6 prosenttia.
Ferriittisten terästen mikrorakennetta stabiloivat seosaineet kromi, pii ja molybdeeni Näissä teräksissä on kromia 12–25 prosenttia ja hiiltä alle 0,1 prosenttia. Rakenne on ferriittinen ja magneettista, mutta teräs ei karkene lämpökäsittelyllä. Ferriittisen rakenteen varmistamiseksi pyritään austeniittia suosivien alkuaineiden pitoisuudet saamaan mahdollisimman pieniksi.
Ruostumattomat teräslajit > Teräslajien standardimerkinnät

Tavallisimmat CrNi-teräslajit ovat 1.4307 (EN) / 304L (ASTM), 1.4301 / 304, CrNiTi-teräs 1.4541 / 321, ”haponkestävät” eli CrNiMo-teräkset 1.4404, 1.4432, 1.4436 / 316L ja CrNiMoTi-teräs 1.4571 / 316Ti
Ruostumattomat teräslajit > Standardilajien vastaavuuksia

| EN-stand>  teräsnr. | EN-stand>  teräsnimike | ASTM-stand>  Type |
| --- | --- | --- |
| 1.4016 | X6Cr17 | 430 |
| 1.4512 | X6CrTi12 | 409 |
| 1.4372 | X5CrNiMn17-5-6.5 | 201 |
| 1.4310 | X10CrNi18-8 | 301 |
| 1.4318 | X2CrNiN18-7 | 301LN |
| 1.4307 | X2CrNi18-9 | 304L |
| 1.4306 | X2CrNi19-11 | 304L |
| 1.4311 | X2CrNiN18-10 | 304LN |
| 1.4301 | X5CrNi18-10 | 304 |
| 1.4948 | X6CrNi18-11 | 304H |
| 1.4303 | X5CrNi18 12 | 305 |
| 1.4541 | X6CrNiTi18-10 | 321 |
| 1.4878 | X12CrNiTi18-9 | 321H |
| 1.4404 | X2CrNiMo17-12-2 | 316L |
| 1.4401 | X5CrNiMo17-12-2 | 316 |
| 1.4406 | X2CrNiMoN17-12-2 | 316LN |
| 1.4432 | X2CrNiMo17-12-3 | 316L |
| 1.4435 | X2CrNiMo18-14-3 | 316L |
| 1.4436 | X3CrNiMo17-13-3 | 316 |
| 1.4571 | X6CrNiMoTi17-12-2 | 316Ti |
| 1.4429 | X2CrNiMoN17-13-3 | 316LN |
| 1.4438 | X2CrNiMo18-15-4 | 317L |
| 1.4539 | X1NiCrMoCu25-20-5 | 904 |

Nykyisin on yleistä, että matalahiilistä teräslajia myydään normaalihiilisen lajin ainestodistuksella, koska matalahiilinen laji täyttää myös normaalihiilisen lujuusvaatimukset:
Esimerkiksi samalta matalahiiliseltä sulatukselta voidaan toimittaa teräslajeja 316L ja 316. Tästä on logistista etua sekä teräksen valmistajalle että ostajalle, koska siten voidaan vähentää varastossa olevien teräslajien lukumäärää.
Ruostumattomat teräslajit > Ruostumattomien toimitustiloja

| Toimitustila | EN-stand>  merkintä | ASTM-stand>  merkintä |
| --- | --- | --- |
| Kuumavalssattu, hehkutettu ja peitattu | 1D | 1 |
Kylmävalssattu, hehkutettu ja peitattu: 2D
Kylmävalssattu, hehkutettu, peitattu ja viimeistelyvalssattu: 2B
| Kylmävalssattu, hehkutettu, peitattu ja muokkauslujitettu | 2H | TR |
| Kylmävalssattu, hehkutettu, peitattu ja hiottu | 2K | 4 |
| Kylmävalssattu, hehkutettu, peitattu ja harjattu | 2J | 6 |
| Kylmävalssattu, kiiltohehkutettu | 2R | BA |
Käyttö

Ruostumattoman teräksen etuina ovat korroosion kestävyys ja verrattain edullinen hinta. Lisäksi ruostumattoman teräksen pinta on helppo puhdistaa, joten kyseessä on hygieeninen materiaali. Ruostumaton teräs voi olla kosketuksissa veden kanssa ruostumatta, minkä vuoksi ruostumatonta terästä käytetään kosteissa tai märissä olosuhteissa. Kuitenkin esimerkiksi muovit, kivet ja keraamiset materiaalit kestävät myös korroosiota - kaikissa käyttökohteissa metallin käyttö ei ole siten perusteltua vaan ruostumatonta terästä käytetään sellaisissa käyttökohteissa, joissa tarvitaan metallin lujuusominaisuuksia. Alumiini on ruostumatonta terästä kalliimpaa, mutta se on ruostumatonta terästä huomattavasti kevyempää. Sinkkipinnoitettu, eli galvanoitu teräs on sen sijaan ruostumatonta terästä edullisempaa, minkä vuoksi sitä käytetään ruostumattoman teräksen sijaan esimerkiksi katuvalojen pylväissä sekä erilaisissa aidoissa ja kaiteissa. Siten galvanoitua terästä käytetään ruostumattoman teräksen sijaan jos mahdollista, mutta sen sinkitty pinta ei ole yhtä esteettinen kuin ruostumattoman teräksen kiiltäväksi hiottu pinta. Lisäksi galvanoidun teräksen pintaa on vaikeampi puhdistaa. Sinkitty teräs kestää suolaista ympäristöä, kuten merivettä, paremmin kuin ruostumattomat teräkset.
Teräksiä käytetään useimmin pehmeäksi hehkutettuina. Kylmämuokkaamalla lujitettuja austeniittisia teräksiä käytetään myös kuljetusvälineisiin niiden hyvän lujuus-paino-suhteen vuoksi, esimerkiksi rekoissa.
Ruostumattomista teräksistä yleisimpiä ovat austeniittiset laadut, joita käytetään muun muassa aterimiin, kattiloihin, kulhoihin, keittiökalusteisiin, olutastioihin sekä elintarvike-, paperiteollisuuden ja kemianteollisuuden laitteisiin, joissa on suuri korroosion riski. Sitä käytetään muun muassa säiliöiden, putkien ja paperikoneiden valmistukseen. Auton katalysaattorit ja pakoputket voidaan valmistaa osaksi ruostumattomasta teräksestä. Rakennusmateriaalina ruostumattoman teräksen käyttö on kasvamassa sen lujuuden ja syöpymiskestävyyden ansiosta julkisivuissa. Kotitalouksien veitset, sakset ja tiskialtaat valmistetaan ruostumattomasta teräksestä. Myös hissien,  liukuportaiden, lukkojen ja ovenkahvojen valmistukseen käytetään ruostumattomia teräksiä. Erilaisia kodinkoneita tai niiden osia valmistetaan myös ruostumattomasta teräksesta, esimerkiksi astianpesukoneen ja pyykinpesukoneen keskeiset osat ovat ruostumatonta terästä. Ruostumatonta terästä käytetään käsikaiteissa sekä kylpyhuoneiden pyyhekuivaimissa ja pyyhekoukuissa. Esimerkiksi Saksassa ja Itävallassa julkisten vessojen vessanpöntöt tehdään ruostumattomasta teräksestä. Ruostumatonta terästä käytetään myös nykytaiteen veistoksissa, kuten esimerkiksi Chicagon Cloud Gate -teoksessa.
Useissa käyttökohteissa myös pinnanlaatu ja ulkonäkö on tärkeä: kiiltohehkutettuna, mekaanisesti tai elektrolyyttisesti kiillotettuna pinta on hyvin heijastava, peilimäinen ja sellaisena helposti puhdistettava, elintarvike- ja lääketeollisuuskäyttöön soveltuva.
Valmistus

Raaka-aineista pääosa on kierrätettyä teräsromua, sekä ruostumatonta että seostamatonta hiiliterästä. Raaka-aineina käytetään lisäksi muita metallisia ns. primäärisiä raaka-aineita, kuten ferrokromia (FeCr), ferronikkeliä (FeNi), elektrolyyttinikkeliä (Ni), ferromangaania (FeMn), elektrolyyttimangaania (Mn), ferropiitä (FeSi), ferrotitaania (FeTi) jne.
Nykyisin tavallisin teräksenvalmistusreitti on valokaariuuni + AOD-konvertteri. Valokaariuunissa tapahtuu teräsromun ja seosaineiden sulattaminen. Seuraavaksi AOD-konvertterissa (Argon-Oxygen-Decarburisation) happipuhalluksella sulasta poltetaan ensin hiili mahdollisimman tarkkaan. Tällöin hapettuu myös osa kromista, piistä ja mangaanista ja siirtyy oksidina teräksen pinnalle syntyvään kuonaan. Siksi sula täytyy pelkistää, eli vapauttaa kuonautuneet seosaineet hapesta, jolloin seosaineet siirtyvät takaisin puhtaana metallina terässulaan. Pelkistäminen tehdään lisäämällä teräkseen piitä.
Lopuksi sulalle tehdään rikinpoisto. AOD:lla tapahtuu myös koostumuksen täsmäys asiakkaan vaatimiin arvoihin. Ennen valua otetusta näytteestä tarkistetaan koostumus. Jatkuvavalulla tehdyt aihiot kuumavalssataan nauhoiksi, jotka lämpökäsitellään ja peitataan jatkuvatoimisilla linjoilla. Peitattu kuumanauha yleensä vielä kylmävalssataan ohuemmaksi ja lopuksi hehkutetaan ja peitataan. Happopeittaus poistaa teräksen pintaan lämpökäsittelyssä syntyneen oksidihilseen. Peitatun nauhan pinta on mattamainen. Nauhan pintaa voidaan vielä lievästi viimeistelyvalssata, harjata tai hioa erilaisen pinnan ulkonäön aikaan saamiseksi.
Ekologisuus ja taloudellisuus

Ruostumaton teräs on käytössä pitkäikäinen ja siksi myös ekologinen materiaali. Ruostumattoman teräksen voi käytöstä poistettuna teräsromuna käyttää kokonaan raaka-aineena uudelleen. Mitä enemmän ruostumattoman teräksen romusta saadaan kiertoon, sitä vähemmän tarvitaan kalliita primäärisiä seosmetalleja, kuten nikkeliä ja molybdeeniä. Nikkelin ja molybdeenin hinnat vaihtelevat voimakkaasti syklisesti, mikä heijastuu voimakkaasti ruostumattoman teräksen markkinahinnan ja kulutuksen vaihteluun. Eräissä vaatimattomissa käyttökohteissa voidaan perinteinen 18-8-teräs korvata sitä halvemmalla AISI 201 -tyyppisellä teräksellä, jossa huomattava osa nikkelistä on korvattu seostamalla mangaania ja typpeä. Mangaanin laajamittaista käyttöä nikkelin korvaajana haittaa sen alhainen saanti romusta. Mangaani palaa suurimmaksi osaksi sulatuksen aikana oksidiksi ja siirtyy terässulasta kuonaan.
Sulatukseen kuluu runsaasti sähköenergiaa, koska sula on kuumennettava noin 1 700 asteeseen ja sulan happipuhalluksessa hiilen palaessa kehittyy vain vähän ylimääräistä lämpöä.
Vaikka ruostumattoman teräksen hinta tuntuu usein korkealta, jää teräksen elinkaaren aikainen kokonaiskustannus (ns. elinkaarikustannus) pitkän käyttöiän ansiosta yleensä pienemmäksi verrattuna moneen muuhun materiaaliin (esim. maalattu hiiliteräs tai alumiini).
Teräslajien ominaisuudet

Austeniittiset ruostumattomat teräkset ovat hyvin muovattavia, sitkeitä matalissa lämpötiloissa, hyvin hitsattavia ja lujuutensa säilyttäviä korkeissa lämpötiloissa. Austeniittisilla teräksillä ei ole iskusitkeyden transitiolämpötilaa, vaan ne säilyttävät korkean iskusitkeyden vielä −196 °C:n lämpötilassa. Painelaite- ja rakenneputkia valmistetaan teräsnauhoista hitsaamalla. Yleisimmin putket valmistetaan TIG- ja LASER-hitsausmenetelmillä ilman lisäainetta. Austeniittiset teräkset eivät ole lämpökäsiteltynä magneettisia, siksi ne voi erottaa ferriittisistä teräksistä magneetilla kokeilemalla. Metastabiili austeniitti säilyy huoneenlämpötilaan asti siihen liuenneiden seosaineiden ansiosta.
Kylmämuokkauksessa metastabiilista austeniittista syntyy α´-martensiittia, joka lujittaa voimakkaasti ja on magneettinen faasi. Martensiittia muodostuu myös venytysmuovauksessa kuten pesualtaan valmistuksessa. Muokkausmartensiitti parantaa venytysmuovattavuutta estämällä ennenaikaista murtumista paikallisen kuroutuman kohdalla. Epästabiilin koostumuksen vaikutus ilmenee vetokokeessa sekä murtolujuuden että tasavenymän kasvuna. Muokkauksessa syntyy sitä enemmän martensiittia, mitä niukemmin teräs on seostettu, mitä matalampi muokkauslämpötila ja mitä korkeampi muokkausaste on. Vastaavasti runsasseosteista laatua olevaan riittävän korkeaan lämpötilaan esilämmitettyyn kappaleeseen ei synny muokkausmartensiittia, jolloin lujittuminen ja muokkausenergian tarve on vähäisempi kuin huoneenlämpötilassa tehdyssä muokkauksessa.
Syvävedossa martensiitin muodostumisesta on haittaa jo siksi, että se lisää voimantarvetta. Niinpä tyypillisessä syvävetoprosessissa, kattilan vedossa valitaan mahdollisimman stabiili koostumus. Venytysmuovaukseen puolestaan sopii tavallista epästabiilimpi koostumus. Muovaukseen tarkoitettujen austeniittisten terästen stabiilisuuden mittana käytetään koostumuksesta laskettavaa Md30-lämpötilaa.
Ferriittiset teräkset ovat austeniittisia lajeja halvempia, koska niissä ei ole kallista nikkeliä seosaineena.
Ferriittisten terästen kylmäsitkeys ei ole niin hyvä kuin austeniittisten.
Duplextyyppiset teräkset sisältävät likimain yhtä paljon austeniittista ja ferriittistä mikrorakennetta, joka on saatu seostamalla teräkseen enemmän ferriittiä suosivia ja vähemmän austeniittia suosivia aineita kuin austeniittisilla teräslajeilla.  Näissä teräksissä yhdistyvät parhaimmillaan sekä austeniittisten että ferriittisten hyvät ominaisuudet hitsattavuuden, muovattavuuden ja korroosionkestävyyden puolesta.
Martensiittiset teräkset ovat erittäin lujia, mutta usein myös kylmähauraita ja huonosti muovattavia. Ne soveltuvat hyvin työkalumateriaaleiksi, kun vaaditaan lujuutta ja kulumiskestävyyttä. Tyypillisiä käyttökohteita ovat leikkurinterät ja veitset.
Korroosio

Myös ruostumattomia teräksiä vaivaa korroosio eri muodoissaan, vaikka ne eivät ruostukaan kuten hiiliteräkset. Kloridipitoiset liuokset aiheuttavat pistesyöpymiä ja austeniittisilla teräksillä hitsatuissa rakenteissa jännityskorroosiota. Ruostumattomat teräkset syöpyvät siis suolaisessa ympäristössä, kuten merivedessä. Ferriittiset teräkset ovat immuuneja jännityskorroosiolle.
Molybdeeni parantaa pistekorroosiokestävyyttä. Parhaimman korroosionkestävyyden omaavissa lajeissa on jopa 6 prosenttia molybdeenia, mutta siten ne ovat myös hyvin kalliita.
Korroosio > Raerajakorroosio

Lämpökäsittelyn tai hitsauksen jälkeen tapahtuvassa hitaassa jäähtymisessä korkeahiilisissä (yli 0,05 % C) teräslajeissa voi raerajoille erkautua kromikarbideja synnyttäen ympärilleen kromiköyhän vyöhykkeen. Ilmiötä kutsutaan teräksen herkistymiseksi. Herkistyneet kromista köyhtyneet raerajat syöpyvät selektiivisesti happoliuoksissa. Teräkseen seostetaan titaania tai niobia hiilen sitomiseksi ja siten herkistymiseen johtavien raerajakarbidien synnyn ehkäisemiseksi. Parannettuun raerajakorroosionkestävyyteen päästään myös alemmalla hiilipitoisuudella (max 0,030 %).
Korroosio > Raerajakorroosiokoe

Korroosionkestävyyden varmistamiseksi on standardoituja testimenetelmiä. Näistä tunnetuin on raerajakorroosion testausta varten kehitetty Straussin koe (kuparisulfaatti-rikkihappoliuos) standardien ASTM A162 Practice E ja SFS EN ISO 3651-2 menetelmän A mukaan suoritettuna. Raerajakorroosiokoe tehdään matalahiilisille ja stabiloiduille lajeille herkistyslämpökäsiteltynä, muutoin lopputuotteen valmistustilassa. Testikappaleet taivutetaan (90–180°) CuSO4·H2SO4-liuoksessa 16–24 tuntia keittämisen jälkeen. Testikappaleen taivutuskohdan vetopuolella ei saa olla murtumia hyväksytyn testin jälkeen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lindroos, Sulonen, Veistinen: Uudistettu Miekk-ojan Metallioppi ISBN 951-666-216-1
Outokummun kotisivu
Ruostumattomien terästen tuote-esite (Arkistoitu – Internet Archive) Steel Grades, Properties and Global Standards (englanniksi)
Teräsrakenneyhdistys: TRY:n julkaisut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ruostumaton teräs - merkkipaaluja historiasta: Metos Uutiset -lehden keräämä suomenkielinen taulukko [vanhentunut linkki]
Ruostumaton teräs materiaalina: Metos Uutiset -lehden (Arkistoitu – Internet Archive) tietopaketti ruostumattoman teräksen käytöstä ammattikeittiöissä [vanhentunut linkki]
Kyröläinen, Lukkari: Ruostumattomat teräkset ja niiden hitsaus, MET, ISBN 951-817-794-5
Fortes, Ferreira: Materiais dois mil, Part 1.2 Novel stainless steels (ed. A.Kyröläinen in English), IST Press, ISBN 972-8469-26-8
Euro Inox (monikielinen, myös suomeksi)
Ruostumattomasta teräksestä valmistettuja putkia.
Raerajakorroosio
Kärsänirkko

| Kärsänirkko |
| --- | --- |
 koiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Nirkot Notodontidae
Alaheimo::  Aitonirkot Notodontinae
Suku::  Pterostoma
Laji::  palpinum
Kaksiosainen nimi
 Pterostoma palpinum  (Clerck, 1759) 
Synonyymit
 Pterostoma palpina 
Katso myös
   Kärsänirkko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kärsänirkko (Pterostoma palpinum) on yleinen yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Kärsänirkko esiintyy Pohjoismaissa kahtena hieman erinäköisenä alalajina, joiden levinneisyysalueetkin ovat erilaiset.
Alalaji P. p. palpinum on levinneisyydeltään eteläisempi. Etusiivet ovat harmaanruskeat, joskus tummemmat, ja siipisuonten kohdalla on kapeita tummia viiruja. Siiven kärkiosassa siiven poikki kulkee viistottain kaksi tummaa, varjomaista poikkijuovaa. Takasiivet ovat lähes yksiväriset, vain reunoja kohti hieman tummenevat ja samanväriset kuin etusiivet. Alalaji P. p. lapponicum on pohjoisempi. Sen takasiivet ovat lähes yksivärisen valkoiset eikä etusiivissäkään ole selvää kuviointia. Molemmilla alalajeilla Etusiiven ulkoreuna on voimakkaasti aaltoileva ja siiven sisäänpäin kaartuvassa takareunassa on leveä suomutupsu. Molemmilla sukupuolilla on paksut ja pitkät huulirihmat, jotka osoittavat kärsämäisesti eteenpäin. Lisäksi koiraalla on selvästi siipiä pitemmän takaruumiinsa kärjessä pitkä, kaksihaarainen tupsu. Keskiruumiin päällä on huppumainen karvatupsu eikä perhosen päätä ole helppo nähdä. Naaras on kookkaampi ja sillä on rotevampi vartalo. Siipiväli on naaraalla 44–54 mm kun koiraat jäävät 39–48 mm:n kokoon.
Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyysalue kattaa lähes koko Euroopan ja Etelä-Euroopassa on oma alalajinsa P. p. ponticum. Idässä levinneisyys ulottuu Kiinan pohjoisosiin. Suomessa alalajia P. p. palpinum tavataan koko maan etelä- ja keskiosissa Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun korkeudelle saakka. Alalajia P. p. lapponicum tavataan siitä pohjoiseen aina Saariselän korkeudelle saakka. Alalaji P. p. palpinum lentää lahtena päällekkäisenä sukupolvena ensin toukokuusta kesäkuun loppuun ja runsaslukuisempana toisena sukupolvena kesäkuun lopulta elokuun loppuun. Alalaji P. p. lapponicum lentää kesäkuun alusta heinäkuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Kärsänirkko viihtyy lehti- ja sekametsissä, pensaikoissa sekä puutarhoissa ja puistoissa, pohjoisessa usein jokien rannoilla, ja sitä tapaa harvoin tyypillisen elinympäristön ulkopuolella. Laji on yleinen, mutta perhosia tapaa harvoin runsaslukuisina. Päivisin puiden rungoilla tai kasvillisuudessa lepäävät perhoset aloittavat lennon iltahämärässä ja lentävät keskiyöhön, joskus aamuyöllekin. Koiraat tulevat valolle, mutta naaraita ei valolta tapaa juuri koskaan.
Naaras munii 75–130 munaa yksitellen tai parin munan ryhmiksi. Toukat elävät luultavasti enimmäkseen latvustoissa ja niitä tapaa tavallisesti vain yksittäin. Ensimmäinen toukkasukupolvi on täysikasvuinen heinäkuussa, toinen syys-lokakuussa. Kotelo on maanpinnalla tai heti sen alla karikkeella naamioidun kotelokopan sisällä. Kotelo talvehtii, usein kahdesti ennen aikuisen perhosen kuoriutumista.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat haapa (Populus tremula) sekä pajut (Salix).
Aiheesta muualla

Suomen perhostutkijain seura: kärsänirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
Norges sommerfugler (norjaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Vlindernet (hollanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2048415  BOLD: 179037  CoL: 93C92  EoL: 400728  EPPO: PTRSPA  Fauna Europaea: 446414  Fauna Europaea (new): 75b78e57-2d24-495e-984c-654f74541298  GBIF: 1825064  iNaturalist: 320070  LoB: 4642  NBN: NBNSYS0000006097  Observation.org: 2007  Open Tree of Life: 7151148  Laji.fi: MX.62104
Ralf König

Ralf König vuonna 2012.
Ralf König (s. 8. elokuuta 1960 Soest) on saksalainen sarjakuvapiirtäjä, joka on tullut kuuluisaksi ennen muuta homohahmoistaan arkisten ongelmien keskellä. Kirjoissa nousi Keskeisiksi hahmoiksi pariskunta Konrad ja Paul, joiden elämän ongelmat ovat tuttuja kaikille. Saksassa tähden maineen saavuttaneen piirtäjän teoksista on tehty myös elokuvia.
Ura

König opiskeli alun perin puusepäksi mutta keskeytti opinnot 1970-luvulla ja aloitti Düsseldorfin taideakatemiassa piirtämisen opiskelun. Saksalainen kustantamo Rowohlt julkaisi vuonna 1987 hänen sarjakuvansa Vapautunut mies. Sittemmin hänelle on myönnetty työstään useita palkintoja.
König käsittelee elämäänsä ja uraansa elämäkerrallisessa sarjakuvateoksessaan Vasemmalla kädellä.
Suomennetut teokset

Tappajakondomi.  (Kondom des Grauens, 1987)  Suomentanut Maura Ryömä. Like, 1989.  ISBN 951-8929-16-5
Vapautunut mies.  (Der Bewegte Mann, 1987)  Suomentanut Harri Lares. Like, 1993.  ISBN 951-578-128-0
Lysistrate.  ((Lysistrata, 1987) Aristofaneen komediaa vapaasti mukaillen ohjannut Ralf König)  Suomentanut Teresa Mann. Like, 1992.  ISBN 951-578-089-6
Pretty Baby Vapautunut mies osa 2.  (Pretty Baby, 1988)  Suomentanut Juha Lares. Like, 1995.  ISBN 951-578-227-9
Beach Boys.  (Beach Boys, 1989)  Suomentanut Harri Lares. Like, 1996.  ISBN 951-578-281-3
Luihin ja ytimiin (Bis auf die Knochen, 1990) Jatko-osa Tappajakondomille.
Hopeameisselit.  (Silvestertuntenball und andere Schwulcomix, 1991)  Suomentanut Maura Ryömä. Like, 1992.  ISBN 951-578-104-3
Sonninpallit.  (Bullenklöten!, 1992)  Suomentanut Harri Lares. Like, 1994.  ISBN 951-578-157-4
Kermaleivoksia ja muita homosarjakuvia.  (Sahneschnittchen, 1992)  Suomentanut Harri Lares. Like, 1997.  ISBN 951-578-473-5
Konrad ja Paul.  (Konrad und Paul, 1993)  Suomentanut Harri Lares. Like, 1994.  ISBN 951-578-195-7
Vasemmalla kädellä.  (...und das mit links!, 1993)  Suomentanut Juha Lares. Like, 1996.  ISBN 951-578-404-2
Konrad ja Paul 2.  (Konrad und Paul 2, 1994)  Suomentanut Harri Lares. Like, 1995.  ISBN 951-578-258-9
Konrad ja Paul 3.  (Konrad und Paul 3, 1997)  Suomentanut Harri Lares. Like, 1998.  ISBN 951-578-533-2
Jago.  (Jago, 1998)  Suomentanut J.V. Niemi. Like, 1998.  ISBN 951-578-595-2
Superparadise Sonninpallit 2.  (Superparadise, 1999)  Suomentanut Hannu Tervaharju. Like, 2005.  ISBN 952-471-540-6
Kuin kanit konsanaan.  (Wie die Karnickel, 2002)  Suomentanut Hannu Tervaharju. Like, 2004.  ISBN 952-471-440-X
Voitte suudella sulhasta.  (Sie dürfen sich jetzt küssen, 2003)  Like, 2004.  ISBN 952-471-309-8
Itämaiden taikuri.  (Dschinn Dschinn - Der zauber des schabbar, 2005)  Suomentanut Hannu Tervaharju. Like, 2007.  ISBN 978-952-471-890-5
Itämaiden taikuri 2, Huntupakko synninpesässä.  (Dschinn Dschinn 2: Schleierzwang im sundenpfuhl, 2006)  Suomentanut Hannu Tervaharju. Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0075-9
Pornojuttu. (Pornstory: Mit sozialethisch desorientierenden Abbildungen von Mahler, 2015) |Suomentaja= Hannu Tervaharju. Like, 2018. ISBN 978-952-01-1649-1
Aiheesta muualla

Königin viralliset sivut.
Esa Mäkinen: Superparadise. Ylioppilaslehti 8/2005.
Jukka Laine: Itämaiden taikuri[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 7.4.2008.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
La Fenice

La Fenice
Näkymä näyttämöltä.
Teatterisali vuonna 1837.
Teatro La Fenice on oopperatalo Venetsiassa, Italiassa. La Fenice on yksi Euroopan kuuluisimmista oopperataloista ja moni tunnettu ooppera on saanut siellä kantaesityksensä. Nimi La Fenice (”Feeniks”) kuvastaa tuhkasta nousemista – teatteri on palanut ja uudelleenrakennettu kahdesti.
Vuonna 1792 valmistunut rakennus tuhoutui pahasti 29. tammikuuta 1996 tahallaan sytytetyssä tulipalossa. Edellisen kerran se paloi 1836 lähes kokonaan.
Kantaesityksiä La Fenicessä

11. maaliskuuta 1830 – Bellini: i Capuleti e i Montecchi
16. maaliskuuta 1833 – Bellini: Beatrice di Tenda
11. maaliskuuta 1851 – Verdi: Rigoletto
6. maaliskuuta 1853 – Verdi: La Traviata
12. maaliskuuta 1857 – Verdi: Simon Boccanegra
Kirjallisuutta

Berendt, John: Venetsia: pudonneiden enkelten kaupunki.  ((The City of Falling Angels, 2005.) Suomentanut Liisa Paakkanen)  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31869-8  (dokumenttiromaani oopperatalon toisesta palosta tammikuussa 1996 ja sen jälleenrakennuksesta).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotisivut. (italiaksi) (englanniksi)