stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sanomalehti
Kierrätys

Sanomalehti on kertakäyttötuote, joka voidaan kierrättää sekoittamalla siistattua paperimassaa uuden sellusta tehdyn paperimassan sekaan. Sanomalehtien ekotehokkuudessa on vielä paljon parantamisen varaa, esimerkiksi jakamalla sanomalehtitilaus naapureiden kesken parannetaan merkittävästi sanomalehden ekotehokkuutta.
Suurimmat suomalaiset sanomalehdet

Suomalaisten lehtien lukijamääriä selvitetään Kansallisen mediatutkimuksen (KMT) yhteydessä. KMT:ssä tiedot kerätään tietokoneavusteisena puhelinhaastatteluna. Lukijamäärä ilmaisee kuinka monta lukijaa lehden numerolla keskimäärin on. Levikki puolestaan kertoo kuinka monta kappaletta lehden numeroa keskimäärin myydään. KMT:ssä on mukana 39 sanomalehteä, kaikkiaan eri lehtiä on KMT:ssä on 190.
| Sanomalehti | Sijoitus 2022 | Lukijamäärä 2022 | Nettilehden kanssa 2022 | Sijoitus 2012 | Lukijamäärä 2012 | Kotipaikkakunta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ilta-Sanomat | 1 | 253 | 2 950 | 2 | 650 | Helsinki |
| Iltalehti | 2 | 181 | 2 943 | 3 | 585 | Helsinki |
| Helsingin Sanomat | 3 | 601 | 1 698 | 1 | 905 | Helsinki |
| Kauppalehti | 4 | 100 | 607 | 7 | 196 | Helsinki |
| Maaseudun Tulevaisuus | 5 | 275 | 544 | 4 | 321 | Helsinki |
| Aamulehti | 6 | 173 | 478 | 5 | 306 | Tampere |
| Helsingin Uutiset | 7 | 90 | 406 |  |  | Helsinki |
| Turun Sanomat | 8 | 125 | 294 | 6 | 241 | Turku |
| Kaleva | 9 | 110 | 283 | 8 | 184 | Oulu |
| Keskisuomalainen | 10 | 94 | 253 | 9 | 169 | Jyväskylä |
| Ilkka | 11 | 107 | 204 | 11 | 132 | Seinäjoki |
| Savon Sanomat | 12 | 93 | 203 | 10 | 150 | Kuopio |
| Tamperelainen | 13 | 123 | 188 |  |  | Tampere |
| Länsiväylä | 14 | 90 | 175 |  |  | Espoo |
| Satakunnan Kansa | 14 | 75 | 175 | 12 | 128 | Pori |
| Etelä-Suomen Sanomat | 16 | 68 | 168 | 13 | 125 | Lahti |
| Karjalainen | 17 | 62 | 153 | 14 | 112 | Joensuu |
| Hufvudstadsbladet | 18 | 55 | 148 | 15 | 107 | Helsinki |
| Lapin Kansa | 19 | 59 | 131 | 16 | 83 | Rovaniemi |
| Vantaan Sanomat | 20 | 84 | 117 |  |  | Vantaa |
Sanomalehden valmistus > Toimitus

Sanomalehti uutisoi tapahtumia. Kun jotain merkittävää tapahtuu, niin paikalle lähetetään toimittaja ottamaan selkoa tapahtuneesta sekä valokuvaaja ottamaan valokuvia tilanteesta. Tämän jälkeen aineisto lähetetään toimitukseen, joka käsittelee aineiston valmiiksi artikkeliksi. Seuraavaksi uutinen menee taittoon, missä taittaja asettelee sanomalehden sivut. Ennen lehden sulkeutumista valmiit sivut lähetetään sähköisinä pdf-tiedostoina painoon.
Sanomalehden valmistus > Paino

Painossa sivut avataan, niille tehdään värierottelu, ja lopuksi sivuista tehdään painopinnat. Painossa pdf-tiedostoista erotetaan CMYK-värit, joilla saadaan tehtyä neliväritulostus ja painopinnat neljälle eri alumiinilevyille. Painossa tarvitaan värin lisäksi vettä. Mikserihuoneessa vesijohtovesi puhdistetaan ja sen pintajännitettä alennetaan pH-arvoon 4,8–5,2.
Sanomalehden valmistus > Paino > Painaminen

Yli tuhat kiloa painavat paperirullat haetaan trukilla varastosta ja ne viedään valmistelupisteeseen. Sieltä kuljettimet vievät paperirullat välivarastoon, josta vihivaunut kuljettavat rullat painokoneelle. Painokone muodostuu painotorneista, joissa yksi torni koostuu lukuisista teloista ja sylintereistä. Sanomalehdet painetaan yleisimmin offset-tekniikalla. Painamisessa painolevyissä oleva sivun kuva ensin kostutetaan. Tämän jälkeen levylle levitetään ohut kerros painoväriä. Väri tarttuu vain painettaville sivun kohdille. Sivun kuva siirtyy kumitettujen telojen siirtämänä paperille. Painokonetta ohjataan ohjaamosta.
Sanomalehden valmistus > Paino > Sidonta

Osa lehdistä sidotaan, jolloin käytetään stiftaus- eli metallilankaa.
Sanomalehden valmistus > Paino > Taittolaite

Taittolaite on osa painokonetta. Siinä paperiradat halkaistaan ja ohjataan päällekkäin. Tämän jälkeen paperi katkaistaan määrämitaltaan lehden koon mukaan ja taitetaan.
Sanomalehden valmistus > Paino > Vastaanotto

Taittolaitteelta lehdet poimitaan automaattisesti kuljettimille. Kuljettimien leuoissa lehdet siirtyvät postitusosastolle. Painokoneen nopeus on usein liian nopea postituskoneelle. Tällöin lehtiä varastoidaan erillisille keloille, joilla tasoitetaan painon ja postituksen välisiä nopeuseroja.
Sanomalehden valmistus > Postitus

Postituksessa laitteet ottavat lehdet vastaan joko taittolaitteelta tai varastokelalta. Liitelaitteella lisätään liitejulkaisut. Lehteen voidaan tehdä mustesuihkulla myös osoitetiedot. Lehdet niputetaan ja nipun päälle laitetaan osoitetarra viivakoodina. Skanneri lukee viivakoodin ja nippu menee oikeaan paikkaan lähettämössä.
Sanomalehden valmistus > Postitus > Jakelu

Lähettämöstä lehtiniput kulkevat kuljetushihnaa pitkin jakeluautoihin, jotka kuljettavat lehtiniput jakajille. Jakajat vievät lehdet tilaajille.
Kirjallisuutta

Fröjd, Arto & Saarenmaa, Anna-Mari: Oikean uutisen jäljillä: Medialukutaidon työkirja opettajille: Opas sanomalehden maailmaan.  Tampere:  Aamulehti, 2005.  ISBN 952-5601-02-1
Mervola, Pekka: Kirja, kirjavampi, sanomalehti: Ulkoasukierre ja suomalaisten sanomalehtien ulkoasu 1771–1994.  (Väitöskirja: Jyväskylän yliopisto)  Helsinki Jyväskylä:  Suomen historiallinen seura, 1995.  ISBN 951-710-013-2
Torvinen, Taimi: Ulkomaisen sanomalehdistön historia.  (Viestintätutkimuksen seuran julkaisusarja 6)  Espoo:  Weilin+Göös, 1982.  ISBN 951-35-2760-3
Tommila, Päiviö & Salokangas, Raimo: Sanomia kaikille: Suomen lehdistön historia.  Helsinki:  Edita, 1998.  ISBN 951-37-2621-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sanomalehdet Makupalat-linkkikirjastossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Sanomalehtien Liitto
Sanomalehtien levikit.
Lehtikioski Saltassa, Argentiinassa.
The Scientific Image

| The Scientific Image |
| --- | --- |
Kirjailija:  Bas C. van Fraassen
Kieli:  englanti
Genre:  tieteenfilosofia
Kustantaja:  Oxford University Press
Julkaistu:  1980
Sivumäärä:  235
ISBN:  0-19-824427-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Scientific Image (julkaistu 1980) on Bas C. van Fraassenin tunnetuin teos, jossa hän esittelee konstruktiiviseksi empirismiksi kutsumansa antirealistisen tieteenfilosofiansa. Kirja esittelee kolme tieteenfilosofisesti merkittävää teoriaa. Ensinnäkin van Fraassen väittää, että tutkijan ei tarvitse sitoutua tieteellisen teorian totuuteen kokonaisuudessaan. Teorian hyväksyminen edellyttää vain uskomista siihen, että kyseinen teoria on empiirisesti adekvaatti. Tämä tarkoittaa, että teoria "pelastaa ilmiöt", eli on tosi sen suhteen, mitä se sanoo todellisuuden havaittavista osista.
Toisekseen van Fraassen esittelee teoriansa tieteellisestä selittämisestä. Hänen mukaansa selitykset ovat vastauksia miksi-kysymyksiin, eikä tiede sinänsä sisällä selityksiä. Tieteen tehtävänä on vain antaa empiirisesti adekvaatti kuva havaittavista olioista, ja tätä kuvaa voidaan käyttää apuna selittämiseen. Selitykset ovat aina suhteellisia esitettyyn kysymykseen, eikä täten mitään luonnollista selitystä ole olemassa. Selitykset ylittävät toisinaan teorioiden empiirisen sisällön, mutta tutkijan tai selittäjän ei tarvitse sitoutua selityksen ei-havaittaviin osiin. Selittäminen on van Fraassenin mielestä vain teorian pragmaattinen hyve, eikä se ole täten yhteydessä totuuteen.
Kolmannekseen van Fraassen muotoilee oman tulkintansa todennäköisyydestä fysikaalisissa teorioissa.
Kirjallisuutta

van Fraassen, Bas: The Scientific Image.  Oxford:  Oxford University Press, 1980.  ISBN 0-19-824427-4
Aiheesta muualla

Monton, Bradley & Mohler, Chad: Constructive Empiricism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Scuola Internazionale Superiore di Studi Avanzati

| Scuola Internazionale Superiore di Studi Avanzati |
| --- | --- |
  

Perustettu:  1978
Sijainti:   Trieste,  Italia
Sivusto:  http://www.sissa.it
Scuola Internazionale Superiore di Studi Avanzati (SISSA) on italialainen  jatko-opiskelijoiden koulutus- ja tutkimuskeskus. SISSA perustettiin vuonna 1978 Triestessä itsenäisenä tieteellisenä laitoksena huipputason tutkimukseen matematiikassa, fysiikassa, astrofysiikassa, biologiassa ja neurotieteissä. Se oli ensimmäinen italialainen yliopisto, jossa opiskelijoilla oli mahdollisuus suorittaa filosofian tohtorin tutkinto. SISSAsta on valmistunut yli 500 henkilöä tutkimus- ja opetustyöhön vuoteen 2009 mennessä.
Tutkimus

SISSAn tutkimus on jaettu kahdeksaan eri sektoriin:
Astrofysiikka
Kognitiivinen neurotiede
Tiiviin aineen teoria
Alkeishiukkasteoria
Funktionaalianalyysi ja sovellukset
Matemaattinen fysiikka
Neurobiologia
Tilastollinen ja biologinen fysiikka
Eero Ojanen

Ajan filosofia -kirjan kirjoittanut Eero Ojanen ja pääsihteeri Virtala.
Eero Ojanen (s. 1954) on suomalainen Parolassa asuva filosofi ja tietokirjailija. Hän on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden lisensiaatti. Ojanen edustaa filosofiaa, joka ei viihdy yliopistofilosofian piirissä, vaan etsii aiheensa ihmisyyden ja todellisuuden perusaiheista. Hän on kirjoittanut paljon muun muassa uskonnollisista kysymyksistä.
Elämä

Ojasen kirjallinen tuotanto sisältää tietokirjoja ja kaunokirjallisia teoksia, suomennoksia sekä radioteatterille kirjoitettuja tekstejä ja kertomuksia. Hän on toiminut filosofian ja kirjoittamisen opettajana muun muassa Oriveden Opistossa ja Kriittisessä korkeakoulussa, jälkimmäisessä myös johtokunnan puheenjohtajana sekä toiminnanjohtajana.
Filosofisissa teoksissaan Ojanen kirjoittaa elämän peruskysymyksistä. Hänen ajattelunsa ei perustu tiettyyn perinteeseen. Hänen kirjoituksensa tukeutuvat myös Raamattuun ja kristittyihin lähtökohtiin. Teoksissaan Ojanen arvostelee muun muassa liian yksilökeskeistä ajattelua ja painottaa ihmisen olemis- ja olemuspuolien moninaisuutta sekä ihmisen ja luonnon muodostamaa kokonaisuutta.
Filosofiassaan Ojanen on pohtinut runsaasti hyvyyden käsitettä. Hyvyys edustaa hänelle ihmisyyden ja luonnon toteutumisen perustavia tapoja. Hyvyys on eräs yhteiskunnan selittämisen peruasia, Ojasen sanoin ”todellisuuden kova tosiasia”.
Vuonna 2002 Ojaselle myönnettiin Hämeen liiton jakama kulttuuritunnustuspalkinto. Vuonna 2009 hänet palkittiin Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnolla.
Teoksia

Matka filosofiaan.  Helsinki:  Kansan sivistystyön liitto, 1987.  ISBN 951-9455-05-1
Filosofiat ja fasismi: Puheenvuoroja eurooppalaisen kulttuurin tilasta.  Jyväskylä:  Atena, 1989.  ISBN 951-9362-18-5
Eipäjoki: Fiktiivinen reportaasimatka mihin tahansa suomalaiseen kuntaan.  Helsinki:  Kunnallisalan kehittämissäätiö, 1995.  ISBN 952-9740-21-2
Yhteiskunnan itsepuolustus.  Helsinki:  Kunnallisalan kehittämissäätiö, 1998.  ISBN 952-9740-55-7
Ojanen, Eero & Jalonen, Olli: Kymmenen vuosituhatta: Kertomuksia suomalaisten historiasta.  Jyväskylä:  Atena, 1999.  ISBN 951-796-175-8
Onko meillä malttia sivistykseen?.  Helsinki:  Kansanvalistusseura, 2000.  ISBN 951-96004-3-4
Tyrvännön historia, 2002.
Kohtuudesta ja kohtuuttomuudesta.  (Must)  Helsinki:  Kirjapaja, 2004.  ISBN 951-607-044-2
Mitä Aristoteles on minulle opettanut.  Helsinki:  Kirjastudio, 2005.  ISBN 952-482-016-1
Joka niemi, notko ja saarelma: Kotimaan kirja.  Helsinki:  Kirjapaja, 2009.  ISBN 978-951-607-902-1
Kreivin aika ja punainen minuutti: Suomalainen aikakirja.  Helsinki:  Kirjapaja, 2010.  ISBN 978-952-247-058-4
Järjen valossa: Elämänviisautta filosofiasta.  Helsinki:  Kirjapaja, 2011.  ISBN 978-952-247-146-8
Hyvä päätös? Filosofisia näkökulmia päätöksentekoon.  (Polemia-sarja nro 99)  Helsinki:  KAKS - Kunnallisalan kehittämissäätiö, 2015.  ISBN 978-952-7072-26-4  Teoksen verkkoversio (PDF). (Arkistoitu – Internet Archive)
Minä olen nyt tuolla – kirjoituksia ylitajunnasta.  Osuuskunta Ciris, 2016.  ISBN 978-952-7001-10-3
Suuri suomalainen kummituskirja : kotimaiset kauhutarinat kautta aikojen.  Minerva, 2016.  ISBN 9789523122819
1918 : matkoja muistin rintamilla.  Risto Lindstedin kanssa:  Kirjapaja, 2017.  ISBN 9789522886453
Suomalaiset taruolennot.  Minerva, 2017.  ISBN 9789523125148
Suomessa kummittelee : selittämättömiä ilmiöitä ja kummallisia kokemuksia.  Minerva, 2018.  ISBN 9789523125964
Suomen myyttiset eläimet.  Minerva, 2019.  ISBN 9789523127999
Teoksia > Kirjapajan sarja

Hyvyyden filosofia.  Helsinki:  Kirjapaja, 1998.  ISBN 951-625-473-X
Hyvyyden yhteiskunta.  Helsinki:  Kirjapaja, 1999.  ISBN 951-625-602-3
Hyvyyden maailma.  Helsinki:  Kirjapaja, 2000.  ISBN 951-625-671-6
Kauneuden filosofia.  Helsinki:  Kirjapaja, 2001.  ISBN 951-625-761-5
Rakkauden filosofia.  Helsinki:  Kirjapaja, 2002.  ISBN 951-625-877-8
Miehen filosofia.  Helsinki:  Kirjapaja, 2003.  ISBN 951-625-960-X
Ihmisen filosofia.  Helsinki:  Kirjapaja, 2005.  ISBN 951-607-186-4
Tien filosofia.  Helsinki:  Kirjapaja, 2006.  ISBN 951-607-309-3
Ajan filosofia.  Helsinki:  Kirjapaja, 2007.  ISBN 978-951-607-413-2
Sivistyksen filosofia.  Helsinki:  Kirjapaja, 2008.  ISBN 978-951-607-697-6
Lapsen filosofia.  Helsinki:  Kirjapaja, 2014.  ISBN 978-952-288-141-0
Aiheesta muualla

Humanismin illat: Eero Ojanen: Mitä on sivistys?. Luento, Kantti.net (MP3)
Eero Ojasen artikkeli teoksesta Hyvyyden filosofia http://www.teosofia.net/filosofia/ojanen_hyvyys.htm
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Aleksanteri Schottmann

| Aleksanteri Schottmann |
| --- | --- |
 Aleksanteri Schottmannin rintakuva Pietarissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1880 Aleksandrovskoje
Kuollut: 30. lokakuuta 1937 (57 vuotta) Moskova
Poliitikko
Puolue:  Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue
Alexander (Aleksanteri) Edmund Schottmann (ven. Алекса́ндр Васи́льевич Шо́тман, Aleksandr Vasiljevitš Šotman; 6. syyskuuta (J: 25. elokuuta) 1880 Aleksandrovskoje – 30. lokakuuta 1937 Moskova) oli taustaltaan pietarinsuomalainen venäläinen bolševikki ja neuvostoliittolainen poliitikko.
Elämäkerta

Aleksanteri Schottmann polveutui savo-karjalaisesta pappissuvusta. Hänen isoisänsä oli nimismies ja isä viilari William Schottmann, joka muutti Pietariin 1860-luvun lopussa.
Schottmann työskenteli metallityöläisenä Pietarissa Lessnerin, Obuhovin ja Nobelin tehtailla. Vuosina 1899–1902 hän kuului sosiaalidemokraattiseen Taisteluliitto työväenluokan vapauttamiseksi -järjestöön. Vuonna 1901 Schottmann oli yksi Obuhovon lakkolevottomuuksien johtajista. Vuosina 1902–1903 hän toimi Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen Pietarin komitean jäsenenä ja Viipurin puolen vastaavana puolueorganisaattorina.
Vuonna 1903 Schottmann osallistui Lontoossa järjestettyyn Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen edustajakokoukseen, jossa hän liittyi Leninin johtamaan enemmistösiipeen. Vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumien aikana hän toimi Pietarin ja Odessan puoluekomiteoiden jäsenenä. Vuosina 1911–1912 Schottmann kuului SDP:n Helsingin komiteaan. Vuonna 1913 hänet valittiin Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen (bolševikit) keskuskomitean jäseneksi. Marraskuussa 1913 hänet pidätettiin ja karkotettiin Siperiaan.
Vuonna 1917 Schottmann toimi Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen (bolševikit) Tomskin komitean ja neuvoston jäsenenä. Keväällä Schottmann palasi Pietariin, jossa hän kuului puolueen piirikuntakomiteaan ja osallistui puolueen kuudenteen edustajainkokoukseen. Schottmann toimi Razlivissa piilotelleen Leninin yhdysmiehenä ja järjesteli tämän pakoa Suomeen. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän työskenteli posti- ja lennätinlaitoksen apulaiskansankomissaarina.
Vuosina 1918–1920 Schottmann toimi korkeimman kansantalousneuvoston puhemiehistön jäsenenä ja Siperian kansantalousneuvoston puheenjohtajana. Vuosina 1923–1924 hän työskenteli Karjalan ASNT:n toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajana. Vuosina 1924–1934 Schottmann oli NKP(b):n keskuskontrollikomitean ja vuodesta 1926 lähtien korkeimman kansantalousneuvoston ja Venäjän SFNT:n toimeenpanevan keskuskomitean puhemiehistön jäsen. Hän kuului myös Neuvostoliiton toimeenpanevaan keskuskomiteaan ja osallistui NKP(b):n 13.–17. puoluekokouksiin.
Leninin mukaan Schottmann oli ”hänen erittäin hyvin tuntemansa vanha puoluetyöläinen, joka nauttii ehdotonta luottamusta”. Tämä ei kuitenkaan auttanut häntä selviytymään Stalinin vainoista. Schottmann pidätettiin 25. kesäkuuta 1937, tuomittiin kuolemaan 29. lokakuuta syytettynä neuvostovastaisesta toiminnasta ja ammuttiin seuraavana päivänä. Hänet on haudattu Donskojen hautausmaalle Moskovaan. Schottmann todettiin syyttömäksi vuonna 1955.
Petroskoissa Kirovin- ja Titovinkatujen kulmassa on kuvanveistäjä Gennadi Lankisen suunnittelema Aleksanteri Schottmanin muistomerkki, joka paljastettiin vuonna 1968. Aleksandrovskojessa Nevskaja zastava -museon edessä sijaitsevaan Pietarin ensimmäisten marxilaisten veistosryhmään kuuluu Aleksandr Murzinin tekemä Schottmannin rintakuva vuodelta 1974. Molemmissa kaupungeissa on Schottmannin mukaan nimetyt kadut.
Teoksia

(Shottman, A.) Vanhan bolshevikin muistelmia. Petroskoi–Leningrad: Kirja, 1931.
(Shottman, A.V.) Kuinka kipinästä syttyi tuli: Vanhan bolshevikin muistelmia. Leningrad: Kirja, 1936.
(Šotman, A.V.) Zapiski starogo bolševika. 4-je izd. Leningrad, 1983.
Kirjallisuutta

Bondarevskaja, T.P. A.V. Šotman. Moskva, 1963.
Kondratjev, N.D. Zasluživajuštši absoljutnogo doverija. Leningrad, 1980.
Seesamiöljy

Paahdetuista siemenistä valmistettua seesamiöljyä
Seesamiöljy on seesamisiemenistä saatava kasviöljy, jolla on raaka-aineensa erityinen tuoksu ja maku.
Seesamiöljyä käytetään usein kaakkoisaasialaisessa keittiössä korostamaan makuja. Esimerkiksi Japanissa sitä käytetään tempuran valmistukseen.
Kylmäpuristettu seesamiöljy on lähes väritöntä, sillä se valmistetaan kypsentämättömistä siemenistä. Muilla tavoilla valmistetuissa seesamiöljyissä on eroja:
Aasialaistyyppinen öljy saa tumman värinsä ja arominsa kuorittujen siementen paahtamisesta. Sitä käytetään yleisesti kiinalaisessa ja korealaisessa keittiössä, tyypillisesti kypsytyksen loppuvaiheessa korostamaan makua mutta ei kypsyttämisen välineenä.
Intialaistyyppinen (gingelly) on kullankeltaista, ja kiinalainen on yleensä tumman ruskeaa.
Seesamiöljyn tiedetään voivan aiheuttaa yliherkkyysoireita, mutta sillä on myös lääkinnällistä käyttöä: puhdistettu seesamiöljy kosteuttaa hyvin kuivia nenän limakalvoja. Seesamiöljy tunnettiin jo Assyriassa, jossa sitä käytettiin niin ruoanlaittoon kuin ulkoisena ja sisäisesti nautittuna lääkkeenä.
Se Wsi Testamenti

| Agricolan Uusi testamentti> Se Wsi Testamenti |
| --- | --- |
 Ensimmäisen painoksen nimilehti
Kieli:  vanha kirjasuomi
Kokonaan julkaistu:  1548
Kääntäjä:  Mikael Agricola
Tekstilähde:  Textus Receptus Vulgata
Kokoonpano:  27 (UT)
Suuntaus:  luterilaisuus
Lue lisää artikkelistaRaamattu
Agricola ojentaa Se Wsi Testamenti -käännöksensä Kustaa Vaasalle, R. W. Ekmanin maalaus vuodelta 1853.
Se Wsi Testamenti (’Se Uusi Testamentti’) oli ensimmäinen suomenkielinen käännös Raamatun Uudesta testamentista. Käännöksen teki Mikael Agricola uskonpuhdistuksen aikoihin. Se painettiin vuonna 1548.
Agricola perusti käännöksensä Erasmus Rotterdamilaisen toimittamiin kreikankielisiin alkuteksteihin (1516), latinankieliseen Vulgataan, Lutherin saksankieliseen Raamattuun (1534; Uusi testamentti tosin ilmestyi saksaksi jo vuonna 1522) sekä ruotsinkieliseen Uuteen testamenttiin (1526) ja Kustaa Vaasan Raamattuun (1541). Agricola käytti alkutekstiä käännöksen pohjana. Muille kielille tehtyjä käännöksiä hän käytti lähinnä tekemänsä käännöksen vertailuun ja tarkistamiseen.
Agricola aloitti käännöstyön jo 1530-luvun alussa opiskellessaan Wittenbergin yliopistossa, minne tuohon aikaan lähetettiin kääntäjiksi sopivia nuoria miehiä opiskelemaan. Käännös oli valmiina jo vuonna 1543, mutta kuningas antoi sille painoluvan vasta vuonna 1547. Kirja painettiin Tukholmassa Amund Laurentssonin kirjapainossa.
Uudessa testamentissa oli 718 sivua ja runsaasti kuvia. Raamatun tekstin lisäksi siinä oli kaksi alkupuhetta, esipuheet kaikille kirjoille Ilmestyskirjaa lukuun ottamatta sekä selityksiä. Ensimmäinen alkupuhe oli teologinen ja se oli käännetty lähinnä Lutherin ja Kustaa Vaasan Raamatuista. Toinen alkupuhe kertoi kristinuskon tulosta Suomeen sekä Suomen maakunnista ja murteista. Se perusteli, miksi Uusi testamentti oli kirjoitettu pääasiassa Lounais-Suomen murteella.
Esipuheet olivat käännöstä Vulgatasta ja Lutherin Raamatusta. Ilmestyskirjan esipuhe jätettiin pois siksi, että Lutherin näkemys siitä oli niin kriittinen. Selitykset perustuivat myös Lutherin Raamattuun sekä ruotsinkieliseen Raamattuun.
On mahdollista, että Agricola on saanut käännöstyöhönsä apua, sillä esimerkiksi Martti Teitti opiskeli hänen kanssaan samaan aikaan Wittenbergissä. Mitään varsinaisia tietoja käännösten mahdollisesta tarkistajasta tai toisesta kääntäjästä ei ole.
Nykyisin yhtä Se Wsi Testamenti -kirjan kappaletta säilytetään Skoklosterin linnassa Ruotsissa.
Aiheesta muualla

Se Wsi Testamenti: P. Lucan Euangelium. LXXIIII. Toinen Lucu. Näyte.
Se Wsi Testamentti 1548 kokonaisuudessaan Finbible
Oinoússes

Oinoússeen kylä.
| --- | --- |
Sijainti:  38°31′19″N, 26°13′52″E, Oinoússes Chíos, Pohjois-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoisen Egean saaret
Korkein kohta:  Voútyro, 182 m
Pinta-ala:  14,382 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  826
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Oinoússes (kreik. Οινούσσες; transl. myös Inoússes) tai Oinoússa (Οινούσσα; transl. myös Inoússa) on Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 14,382 neliökilometriä ja asukasluku 826 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Oinoússes kuuluu Oinoússeen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Oinoússeen kylä.
Maantiede

Oinoússes sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren itäosassa Chíoksen koillisrannikon ja Turkin Karaburunin niemimaan välissä. Saaren erottaa Chíoksesta noin kaksi kilometriä leveä salmi. Etäisyys Turkin rannikosta on noin 9 kilometriä. Saaren itäpuolella sijaitsee pienempi Pásaksen saari.
Saaren korkein kohta on Voútyro (182 metriä).
Maantiede > Hallinto ja kylät

Oinoússes kuuluu hallinnollisesti Oinoússeen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren asutukset ovat pääkylä Oinoússeen kylä (792 asukasta), Kástro (29) ja Aspalathrókampos (5). (Katso myös: Luettelo Oinoússeen kunnan kylistä ja saarista.)
Historia

Antiikin aikana Oinoússes tunnettiin rypäleistään ja viineistään, ja saari on saanut tästä myös viiniin (oinos) viittaavan nimensä. Saari on tunnettu myös nimellä Egnoússa.
Saaren historia on yleensä seurannut sen suuremman naapurin Chíoksen vaiheita. Kreikan vapaustaistelun aikaan vuonna 1821 monet saarelaiset pakenivat saarelta muualle Kreikkaan taistelemaan turkkilaisia vastaan. Asukkaat palasivat saarelle vuonna 1827. Saaresta tuli Chíoksen tavoin osa Kreikkaa vuonna 1912.
Merenkulku ja laivanvarustustoiminta ovat olleet merkittävä osa Oinoússeen historiaa ja monet varakkaat laivanvarustajat ovat kotoisin saarelta.
Nähtävyydet

Oinoússeen nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Oinoússeen kylässä sijaitseva merimuseo sekä saaren länsiosassa sijaitseva Neitsyt Marian ilmestyksen luostari (Moní Evangelismoú tis Theotókou). Luostari tunnetaan muun muassa erään laivanvarustajan tyttärelleen rakennuttamasta mausoleumista. Tytär kuoli pian ryhdyttyään nunnaksi, ja hänen ruumiinsa muumioitui tavalla, jota pidettiin ihmeenä.