Kazakstanin historia
Itsenäisyyden aika

Kazakstan julisti muodollisesti keskushallinnon suvereniteetin lokakuussa 1990. Tämä julistus lisäsi jännitteitä kazakkien ja Kazakstanin venäläisten välillä ja molemmat etniset ryhmät järjestivät mielenosoituksia parlamenttirakennuksen ympärillä, yrittäen vaikuttaa julistuksen sisältöön.
Muiden neuvostotasavaltojen kehityksen mukaisesti Nazarbajevin titteli muuttui Kazakstanin presidentiksi. Toisin kuten muissa tasavalloissa, erityisesti itsenäisyysmielisissä Baltian maissa, Nazarbajev pysyi sitoutuneena Neuvostoliittoon, sillä hän katsoi että neuvostotasavallat olivat taloudellisesti riippuvaisia toisistaan. Saman aikaisesti hän kuitenkin taisteli saadakseen hallintaansa Kazakstanin valtavat mineraalivarat ja teollisen potentiaalin. Tämä tavoite korostui, kun Gorbatšov oli keskustellut Nazarbajevia kuulematta yhdysvaltalaisen öljy-yhtiö Chevronin kanssa Tengizin öljykenttien kehittämisestä. Nazarbajevin vaatimuksesta Moskova luopui Kazakstanin mineraalivarojen hallinnasta kesäkuussa 1991. Samana vuonna Gorbatšovin auktoriteetti Neuvostoliiton johdossa jatkoi laskemistaan, Nazarbajev jatkoi kuitenkin hänen tukemistaan ja kehotti neuvostotasavaltoja allekirjoittamaan Gorbatšovin esittämän tarkistetun liittosopimuksen. Tämä oli Gorbatšovin viimeinen yritys pitää Neuvostoliitto koossa.
Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen vuoksi uutta liittosopimusta ei koskaan syntynyt. Moskovan tapahtumien johdosta Nazarbajevin oli alettava valmistaa Kazakstania paljon suurempaan taloudelliseen vapauteen ja tasavallan itsenäistymiseen. Maan talouden kehittämiseksi haettiin asiantuntija-apua ulkomailta ja korkeisiin tehtäviin nimettiin taloustieteilijöitä. Maassa järjestettiin vuoden 1991 joulukuussa presidentinvaalit, minkä tuloksena Nazarbajevin asema maan johdossa vahvistui. Viikko vaalien jälkeen Neuvostoliitto hajosi ja Nazarbajevista tuli itsenäisen valtion presidentti. Täydellisen itsenäisyytensä Kazakstan saavutti 16. joulukuuta 1991. Nazarbajevin politiikka oli maltillista suhteessa muiden keskiaasialaisten entisten neuvostotasavaltojen johtajiin, mutta ajan myötä hallinto alkoi muuttua autoritaarisemmaksi.
Vuonna 1994 Kazakstanin hallitus päätti siirtää maan pääkaupungin kaakkoisosassa sijaitsevasta Almatysta pohjoisessa sijaitsevaan Aqmolaan. Vaihdos tapahtui virallisesti vuonna 1997 ja seuraavana vuonna kaupunki nimettiin uudelleen Astanaksi. Vuosituhannen taitteessa pääkaupungin nopeaa muutosta johti Nazarbajevin ohjaama rakennusbuumi, jota vauhditti suurelta osin maan kasvavat öljytulot.
Vuosien 1999 ja 2005 vaaleissa Nazarbajev valittiin presidentiksi uusille jatkokausille. Hänen valtakautensa aikana hänen hallintoaan vastustaneet puolueet pysyivät heikkoina, osittain hallitsevan puolueen ohjailun ja manipuloinnin vuoksi. Varteenotettavan poliittisen vastavoiman puutteessa Nazarbajev sai vuoden 2011 vaaleissa yli 95 prosenttia äänistä, mutta kansainvälisten tarkkailijoiden mukaan äänestäjillä ei ollut muitakaan vaihtoehtoja.
Harvinaisen haasteen eteen hallitus joutui toukokuussa 2011, kun Jañaözenin kaupungin öljytyöläiset ryhtyivät lakkoon huonojen palkkojen ja työolojen vuoksi, valloittaen kaupungin torin. Lakko jatkui, kunnes poliisi avasi tulen tilanteen muututtua levottomammaksi. Tapaus vaati 17 ihmisen hengen ja kymmenet haavoittuivat. Tapaus johti laajempaan erimielisyyksien tukahduttamiseen, minkä seurauksena useita oppositioaktivisteja vangittiin.
Seuraavat presidentinvaalit pidettiin vuonna 2015, jolloin Nazarbajev sai lähes 98 prosenttia äänistä. Saman vuoden syyskuussa hän nimitti tyttärensä Dariga Nazarbajevan varapääministeriksi ja vuotta myöhemmin, nimitti tämän senaattiin. Tämä  lisäsi spekulaatioita siitä,  että Nazarbajev valmisteli tytärtään seuraavaksi presidentiksi. Vuosikymmenen loppupuoliskolla Nazarbajev alkoi jo valmistella vallasta luopumista ja sujuvaa vallanvaihtoa. Vuonna 2017 hän esitti joukon perustuslakimuutoksia, jotka antaisivat enemmän valtaa parlamentille ja hallitukselle. Helmikuussa 2019 hän erotti hallituksen ja nimitti uuden pääministerin toteuttamaan elintasoa parantavaa ohjelmaa. Monet tarkkailijat uskoivat, että toimenpiteen oli tarkoitus luoda pohja tulevalle vaalikampanjalle.
Nazarbajev erosi virastaan maaliskuussa 2019 ja virkaatekeväksi presidentiksi nimettiin Kassym-Jomart Tokajev. Ensimmäisenä virkapäivänään tämä muutti pääkaupungin nimen Astanasta Nur-Sultaniksi Nazarbajevin kunniaksi. Presidentinvaaleja aikaistettiin kesäkuulle 2019, missä Tokajev virallisti asemansa maan presidenttinä suurella äänienemmistöllä. Tokajev yritti kautensa alussa ajaa uudistuksia, jotka vapauttaisivat poliittisen opposition rajoituksia, mutta käytännön toimet jäivät vähäisiksi.
Vuoden 2022 alussa maassa nähtiin laajoja mielenosoituksia, kun maan hallitus päätti poistaa nestekaasun hintasäätelyn energiamarkkinoiden vapauttamiseksi ja polttoainepulan helpottamiseksi. Tämä kuitenkin kostautui, sillä nestekaasun hinta kaksinkertaistui. Tämä aiheutti protesteja ensin Jañaözenissä, mistä mielenosoitukset levisivät nopeasti koko maahan. Almatyssä mielenosoittajat sytyttivät tuleen hallituksen rakennuksia. Vaikka hintakatot palautettiin ja pääministeri erosi, mielenosoittajat vaativat laajempia muutoksia ja vetosivat demokraattisen päätöksenteon puutteeseen. Tilanteen rauhoittamiseksi Kazakstaniin lähetettiin Kollektiivisen turvallisuusjärjestön joukot rauhoittamaan tilanteen. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun Venäjän johtamaa sotilasliittoa pyydettiin puuttumaan jäsenmaansa tilanteeseen.
Joistakin jännitteistä huolimatta Kazakstanin suhteet Venäjään ovat Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen pysyneet tiiviinä, ja suhteita ovat leimanneet taloudelliset siteet ja yhteistyö turvallisuuskysymyksissä.