stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matt Rees
Aiheesta muualla

Kirjailijan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Potifar

Potifar (egyptin kielestä; lyhentymä nimestä Potifera) oli Egyptin faaraon henkivartioston päällikkö ja hovivirkamies. Potifar otti Vanhan testamentin mukaan Joosefin orjakseen.
Kertomus

Vanhassa testamentissa Joosef päätyi orjaksi Potifarille, joka oli aika varakas mies. Kun Potifar huomasi, miten Joosef oli hyvä palvelijaksi, Potifar asetti Joosefin huolehtimaan koko hänen taloudestaan ja kaikista hänen pelloistaan. Potifarilla oli vaimo, joka ei ollut yhtä uskollinen Potifarille kuin tämän palvelijalle Joosefille. Potifarin vaimo yritti joka kerta vietellä Joosefia, kunnes eräänä päivänä hän tarttui Joosefiin, mutta Joosef torjui hänet ja juoksi pois. Tämän jälkeen Potifarin vaimo syytti Joosefia aviorikoksesta, mistä Potifar hermostui. Potifar telkesi Joosefin vankilaan.
Nimitys

Potifarin arvonimi hovivirkamies on käännetty heprealaisesta sanasta sa־ris eli eunukki.
Pyhän Markuksen kirjasto

Pyhän Markuksen kirjasto
Pyhän Markuksen kirjasto (ital. Biblioteca Nazionale Marciana) on Venetsiassa Pyhän Markuksen torin laidalla oleva yleinen kirjasto. Kirjaston suunnitteli Jacopo Sansovino, ja sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1537.
Mika Waltari kävi kirjastossa vuonna 1952 suunnitellessaan romaania Johannes Angelos. Kirjastossa hän tutki Nicolò Barbaron alkuperäistä päiväkirjaa vuodelta 1453 sekä teoksesta vuonna 1829 tehtyä kopiota. Päiväkirjan marginaalissa olleessa lisähuomautuksessa luki ”Angelo Zacaria, kreikkalainen kavaltaja turkkilaisille”. Tästä merkinnästä syntyi romaanin päähenkilö Johannes Angelos.
Aiheesta muualla

Kirjaston kotisivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Markuksen kirjasto Wikimedia Commonsissa
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Ágios Nikólaos)

| Pyhän Nikolaoksen kirkko Ναός Αγίου Νικολάου στον Όρμο |
| --- | --- |
 Pyhän Nikolaoksen kirkko.
Sijainti:  Ágios Nikólaos, Lasíthi, Kreeta, Kreikka
Koordinaatit:  35°12′14″N, 25°43′03″E
Kirkkokunta:  Kreetan kirkko
Hiippakunta:  Pétran ja Cherrónisoksen hiippakunta
Rakentamisvuosi:  600-luku
Tyylisuunta:  bysanttilainen
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Nikolaoksen kirkko (kreik. Ναός Αγίου Νικολάου στον Όρμο, Naós Agíou Nikoláou ston Órmo) on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ágios Nikólaoksen kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se on omistettu Pyhälle Nikolaokselle (Ágios Nikólaos), ja se on antanut nimensä koko kaupungille.
Kirkko sisältä.
Kirkko on rakennettu 600-luvulla Kreetan ensimmäisellä bysanttilaisella kaudella, mikä tekee siitä yhden Kreetan vanhimmista säilyneistä kirkoista. Se on säilynyt nykyaikaan suhteellisen alkuperäisessä asussaan. Kirkko sijaitsee Nisín eli Mpouroúnin niemellä kaupungin koillispuolella. Sen viereinen lahti toimi keskiajalla satamana, ja tunnetaan venetsialaisaikaisissa kartoissa nimellä Porto di San Nicolo. Kirkko suojeli merenkulkijoita, sillä Pyhää Nikolaosta pidetään merenkulkijoiden suojelijana.
Kirkossa on suuri kupoli, laaja apsis ja pienet ovet ja ikkunat. Sisältä kirkko on ollut alun perin koristeltu geometrisilla ja kasviaiheilla, minkä perusteella koristelu on tehty ikonoklasmin aikana 700- tai 800-luvulla. Kirkkorakennus kunnostettiin vuoden 1303 maanjäristyksen jälkeen ja koristeltiin tyypillisillä kirkon pyhiä esittävillä seinämaalauksilla.
Nykyisin kirkon lähellä on useita suuria hotelleja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Nikolaoksen kirkko Wikimedia Commonsissa
Podostemaceae

| Podostemaceae |
| --- | --- |
 Podostemum ceratophyllum
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Ylälahko::  Rosanae
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Podostemaceae  Kunth, nom. cons.
Synonyymit
 Marathraceae Dumort.  Philocrenaceae Bongard  Tristichaceae J.C.Willis 
Katso myös
   Podostemaceae Wikispeciesissä   Podostemaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Podostemaceae on trooppinen vesikasviheimo koppisiemenisten Malpighiales-lahkossa. Näiden ulkonäöltään epätavallisten kasvien lähimpiä sukulaisia ovat kuismakasvit (Hypericaceae).
Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat nopeasti virtaavassa vedessä kasvavia ruohoja, joiden kasvulliset osat ovat niin suuresti muuntuneita, että tavanomaisia käsitteitä ei voi käyttää niiden kuvaamiseen. Useimpien sukujen kasvullista versoa voi parhaiten kuvailla kutsumalla sitä sekovarsimaiseksi tai levämäiseksi; eräät lajit näyttävät tosin taantuneilta sarjakukkaiskasveilta, joilla on kaksirivinen lehtiasento. Kasvit kiinnittyvät alustaansa tarttumaelimillä (haptereilla). Monet lajit ovat yksivuotisia. Kun lehdet ovat erotettavissa, ne sijaitsevat kierteisesti, vastakkain, kahdessa tai kolmessa rivissä, ja kanta on toisinaan leveä; myös korvakemaisia muodostumia voi olla erotettavissa. Kukat tai kukkaryhmät ovat usein suojuksen sisällä. Kehä on yksikiehkurainen, heteitä on yksi tai useampia ja usein palhoistaan yhtyneitä. Kota on liiteluomainen, ja pienet siemenet ovat usein limautuvia.
On esitetty arveluja, joiden mukaan Podostemaceae-kasvit kiinnittyvät kiviin erittämänsä liiman avulla. On kuitenkin todennäköisempää, että kiinnittyminen tapahtuu syanobakteerien tuottaman kalvon avulla. Kasvin verson alaosassa on koukkumaisia karvoja, jotka takertuvat syanobakteerien rihmoihin ja niiden tekemään biokalvoon. Bakteerit voivat myös yhteyttää typpeä kasvin käyttöön; heimon lajit kasvavat tavallisesti niukkaravinteisissa joissa gneissi- tai graniittipohjalla, mutta puuttuvat kalkkikivijoista.
Eräät heimon lajit ovat itsepölytteisiä. Siiteputket kasvavat kukan solukoiden läpi saman kukan siemenaiheisiin. Siemenet kiinnittyvät kiviin siemenkuoren tuottamalla limalla.
Podostemaceae-kasvien verson tulkitseminen vaihtelee tutkijoiden keskuudessa, ja hyppäyksittäin tapahtunutta evoluutiota on käytetty selityksenä sille, kuinka heimon vaihteleva ja merkillinen morfologia on kehittynyt. Koska heimo on kuismakasvien rinnakkaishaara evoluutiopuussa, voi niiden yksityiskohtainen tutkiminen auttaa Podostemaceae-kasvien evoluution selvittämisessä.
Niillä Podostemaceae-kasveilla, joilla on nauhamaiset juuret, haaroittuminen on sympodiaalista, kun taas niillä, joilla on lehtimäinen kasvumuoto, sisäsyntyiset versot syntyvät yksittäin yläpinnalle. Eräiden Podostemoideae-alaheimon lajien juurten ulkosyntyisyys on hyvin epätavallista, sillä juuret ovat tavallisesti sisäsyntyisiä ja saavat alkunsa keskuslieriössä sisäketon alla olevassa perisyklikerroksessa. Suvussa Cladopus on sekä ulko- että sisäsyntyisiä sivujuuria.
Varren kärjessä on kaksikerroksinen kasvusolukko (corpus ja tunica). On hieman epäselvyyttä, tapahtuuko kasveilla normaalia haarojen syntymistä hankasilmuista. Joissakin suvuissa versot syntyvät sisäsyntyisesti varren korteksissa eli kuoriosassa.
Kukan tai kukkaryhmän suojuslehden luonne on epäselvä. Toiset pitävät sitä tavallisena lehtenä, toisten mielestä se kuuluu alkuperältään verhiöön, mikä on kukkaryhmän kyseessä ollen epäilyttävää; ainakaan se ei voi olla pelkästään verhiöperäinen. Joillakin Dalziella-lajeilla (alaheimo Tristichoideae) on kukkaperän tyvellä kehtomainen rakenne, joka on muodostunut lehtimäisistä versoista.
Levinneisyys

Podostemaceae-kasvit ovat pääasiassa trooppisia, ja niitä kasvaa erityisesti Amerikan mantereilla.
Luokittelu

Heimossa on 48 sukua, joissa on 270 lajia; alaheimoja erotellaan kolme.
Alaheimo 1. Tristichoideae Engler. Primaariset juuret kasvattavat versoja; joskus juuret puuttuvat. Kukassa on kolme yhteen kasvanutta kehälehteä ja tavallisesti kolme hedettä, joskus yksi tai kaksi; ponnet ovat nuolimaisia. Yhdislehtinen sikiäin koostuu kolmesta emilehdestä. Kota uurteinen. Alaheimossa on kolme sukua ja 4-10 lajia Intiassa ja Kaakkois-Aasiasta Australiaan ulottuvalla alueella; Tristicha trifaria -laji kasvaa Afrikassa ja Amerikassa.
Alaheimot Weddellinoideae ja Podostemoideae kuuluvat samaan kladiin eli kehityshaaraan, jossa ei ole pääjuurta, yhdislehtinen sikiäin on kaksilehtinen ja siinä on väliseinä vain kärkiosassa, ja alkiossakaan ei ole sirkkajuurta.
Alaheimo 2. Weddellinoideae Engler. Kasvit ovat suomuisia eikä juurisyntyisiä versoja ole. Kukat sijaitsevat yksittäin varsipäätteisesti. Kehälehtiä on tavallisesti viisi, heteitä 5-25; ponnet ovat X:n muotoisia. Luotti on pallomainen. Kota on uurteeton. Alaheimossa on vain yksi laji: Weddellina squamulosa, joka kasvaa Etelä-Amerikan pohjoisosassa.
Alaheimo 3. Podostemoideae Engler. Versossa ei ole kärkikasvusolukkoa. Juuret ovat lehtimäisiä tai nauhamaisia. Vesielämään sopeutuminen näkyy mm. ilmarakojen puuttumisena. Lehdet ovat usein kahdessa rivissä, miekkamaisia, kaksipintaisia, harvoin korvakkeellisia. Kukat tai kukkaryhmät ovat suonettoman suojuslehden sisällä, ja ovat joskus vastakohtaisia. Kehälehtien määrä vaihtelee 2–25, heteiden yhdestä paljoon. Ponnet ovat usein nuolimaisia. Sikiäin on yhdislehtinen, joskus jopa seitsemästä emilehdestä muodostunut. Tavallisesti se sijaitsee varren eli gynoforin päässä. Vartalo on lyhyt ja pitkähaarainen; suku Diamantina on kaksivartaloinen (suku on kuvattu tieteelle äskettäin). Alaheimon 45 sukuun kuuluu 260 lajia, joista 50 on suvussa Apinagia. Alaheimo on levinneisyydeltään pantrooppinen.
Alaheimossa Podostemoideae esiintyy lehtiä, joiden kannassa on kaksi koveraa tuppea, joiden kuperat pinnat ovat vastakkain. Kummankin tupen hankaan kehittyy kukka- tai haarasilmu.
Podostemaceae-heimon sisäiset evoluutiosuhteet eli fylogenia ilmaistaan kaavalla [Tristichoideae [Weddellinoideae + Podostemoideae]. Kaikki kladit ovat hyvin perusteltuja tilastollisin menetelmin. Morfologisin perustein on erotettu paljon pieniä sukuja, joiden keskinäiset sukulaisuudet ovat selvenneet molekyylitutkimuksissa. Monet suvuista ovat yksilajisia, mikä selittää niiden paljouden heimon lajimäärään suhteutettuna.
Ennen molekyylitutkimuksia oli hyvin epäselvää mihin koppisiemenisryhmään heimo tulisi liittää. Eräs siemenaiheen anatomian piirre viittasi sukulaisuuteen maksaruohokasvien (Crassulaceae) kanssa. Joskus taas heimoa on pidetty hyvin erillisenä muista koppisiemenisistä.
Luokittelu > Suvut

Angolaea
Apinagia
Butumia
Castelnavia
Ceratolacis
Cladopus
Dalzellia
Devillea
Dicraeanthus
Dicraeia
Diplobryum
Djinga
Endocaulos
Farmeria
Griffithella
Heterotristicha
Hydrobryum
Indotristicha
Jenmaniella
Ledermanniella
Leiothylax
Letestuella
Lonchostephus
Lophogyne
Macarenia
Macropodiella
Malaccotristicha
Marathrum
Mniopsis
Monostylis
Mourera
Oserya
Paleodicraeia
Podostemum
Pohliella
Polypleurella
Polypleurum
Rhyncholacis
Saxicolella
Sphaerothylax
Stonesia
Thelethylax
Torrenticola
Tristicha
Tulasneantha
Weddellina
Wettsteiniola
Willisia
Winklerella
Zehnderia
Kuvia

Apinagia fucoides
Hydrobryum sp.
Mourera fluviatilis -lajin kukkia ja hedelmiä.
Rhyncholacis penicillata -lajin kukkia ja vedenalaisia lehtiä.
Tristicha trifaria
Aiheesta muualla

Tristichoideae-alaheimon levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/podo-tristichoideae.gif
Weddellinoideae-alaheimon levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/Podo-Weddellinoideae.gif
Podostemoideae-alaheimon levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/podo-podostemoideae.gif
Punanaamakerttu

| Punanaamakerttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkalinnut Locustellidae
Suku::  Lymykertut Megalurulus
Laji::  rubiginosus
Kaksiosainen nimi
 Megalurulus rubiginosus  (Sclater, 1881) 
Katso myös
   Punanaamakerttu Wikispeciesissä   Punanaamakerttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punanaamakerttu (Megalurulus rubiginosus) on Papua-Uuden-Guinean kotoperäinen varpuslintu. Se elää Uuden-Britannian saarella Bismarckinsaaristossa. Philip Lutley Sclater kuvaili lajin holotyypin Uudesta-Britanniasta 1881.
Puumalan kirjasto

| Puumalan kirjasto |
| --- | --- |

Sijainti:  Ojakuja 3, 52200 Puumala
Koordinaatit:  61.52304°N, 28.17909°E
Tyyppi:  kunnankirjasto
Perustettu:  1872
Kotisivut
Puumalan kirjasto tai Puumalan lähikirjasto on Puumalan kirkonkylällä toimiva yleinen kirjasto. Se on kunnankirjasto, mutta myös osa Mikkelin seutukirjastoa ja Lumme-kirjastoja. Lumme-kirjastokimpan aineistot ovat kirjastokimppaan osallistuvien kuntien asukkaiden lainattavissa.
Puumalan ensimmäinen kirjasto perustettiin vuonna 1872. Nykyiset kirjastotilat sijaitseva Puumalan torin laidalla.
Aiheesta muualla

Mikkelin seutukirjasto -  Lähikirjastojen tapahtumat - Puumala (mikkeli.fi)
Punanaamiohiiro

| Punanaamiohiiro |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Hiirolinnut Coliiformes
Heimo::  Hiirot Coliidae
Suku::  Punahiirot Urocolius
Laji::  indicus
Kaksiosainen nimi
 Urocolius indicus  (Latham, 1790) 
Katso myös
   Punanaamiohiiro Wikispeciesissä   Punanaamiohiiro Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punanaamiohiiro (Urocolius indicus) on hiirojen heimoon kuuluva afrikkalainen lintu. Sen esiintymisalue käsittää mantereen eteläosan Angolan rannikolta Namibiaan ja Etelä-Afrikkaan, sekä Tansanian etelä- ja Kongon demokraattisen tasavallan koillisosista Etelä-Afrikkaan. Lajista tunnetaan viisi alalajia. John Latham kuvaili lajin holotyypin Gamtoosjoelta Kapmaasta vuonna 1790.
Pyhän Marian kirkon rauniot

| Pyhän Marian kirkko S:ta Maria kyrka |
| --- | --- |
 Pyhän Marian kirkon rauniot
Sijainti:  Vanha Vaasa, Vaasa
Koordinaatit:  63°04′30.6″N, 021°43′20.3″E
Rakentamisvuosi:  noin 1500–1520
Materiaali:  kivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Vuonna 1675 valmistuneen kellotapulin kivinen alaosa säilyi Vaasan palosta.
Pyhän Marian kirkon rauniot (ruots. S:ta Maria kyrka) sijaitsevat Vaasassa, Vanhan Vaasan kaupunginosassa. Keskiaikainen kivikirkko tuhoutui Vaasan palossa vuonna 1852.
Markus Hiekkasen mukaan kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1500–1520. Muut arviot rakennusajankohdasta sijoittuvat vuosien 1480 ja 1550 välille. Vaasan kaupunki perustettiin vuonna 1606, väkimäärä kasvoi ja vuonna 1649 kirkkoa laajennettiin ja se muutettiin ristikirkoksi vuosina 1749–1753. Kirkko oli varsin suuri ja komea.
Vaasan kaupungissa syttyi tuhoisa tulipalo 3. elokuuta 1852 ja Pyhän Marian kirkko paloi pahoin. Kirkosta onnistuttiin pelastamaan muun muassa Johan Gustaf Sandbergin maalaus Jeesus Gatesemanessa vuodelta 1842 ja 1700-luvun kattokruunut, jotka ovat nykyään Mustasaaren kirkossa. Myös ehtoollishopeat ja arvokas keskiaikainen sininen messukaapu saatiin turvaan, muutama urkupilli pelastettiin myös ja sijoitettiin uuden kirkon uusiin urkuihin. Muutoin vanhasta kirkosta on jäljellä vain kiviseinät.
Kirkosta oli 1840-luvun alttaritauluvaihdoksen myötä siirretty alttari ja saarnastuoli Raippaluodon kirkkoon.
Kirkon läntinen ristivarsi on keskiajalta. Vuonna 1671 tai 1675 rakennetun kellotapulin jäljelle jäänyt pohjakerros on katettu vuonna 1992.
Kirkon raunoita kunnostettiin ensimmäisen kerran 1910-luvulla ja työtä on jatkettu sen jälkeen useaan otteeseen. Viimeisin restaurointi alkoi vuonna 2007. Restaurointityön arvoidaan valmistuvan vuonna 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Marian kirkon rauniot Wikimedia Commonsissa
Pohjois-Ossetia-Alanian lippu

Pohjois-Ossetia-Alanian lippu
Pohjois-Ossetia-Alanian lippu on Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallan virallinen lippu. Lippu otettiin käyttöön 2. lokakuuta 1991. Lippu koostuu kolmesta vaakasuorasta kentästä, jotka ovat ylhäältä alas lueteltuina valkoinen, punainen ja keltainen.
Värien merkitys

Lipun väreillä on omat merkityksensä. Valkoinen kuvaa puhtautta, punainen sotilaallista rohkeutta ja keltainen puolestaan terveyttä ja hyvinvointia.
Raitojen merkitys

Lipun kolme raitaa edustavat myös vanhaa osseettiyhteisön sosiaalista rakennetta. Se oli jakaantunut kolmeen sosiaaliseen ryhmään, jotka muodostivat erottomattoman kokonaisuuden. Ryhmät olivat sotilaallinen yläluokka, papisto ja tavallinen kansa.
Neuvostoajan lippu

Pohjois-Ossetian kuuluessa Neuvostoliittoon oli sillä lippuna hyvin samantapainen lippu kuin muillakin autonomisilla neuvostotasavalloilla. Lipun pohjaväri oli punainen ja sen vasemmassa reunassa oli sininen raita. Lipun oikeassa yläkulmassa oli sirppi ja vasara sekä teksti Pohjois-Ossetian ASNT sekä osseetiksi että venäjäksi. Tämä lippu korvattiin nykyisellä lipulla juuri vähän ennen Neuvostoliiton romahdusta.
Muuta

Pohjois-Ossetia-Alanian eteläisen naapurin, de-facto itsenäisen Etelä-Ossetian, lippu on samanlainen kuin pohjoisella naapurillaan, ainoana erona on se että Etelä-Ossetian lippu on jonkin verran kapeampi pystysuunnassa.
R-14 Tšusovaja

R-14 Tšusovaja (tunnettu myös NATO-koodilla SS-5 Skean ja GRAU-tunnuksella 8K65) oli Neuvostoliiton kylmän sodan aikainen ohjus. Ohjuksen kehittely alkoi 1958, ja sitä alettiin sijoittaa 1962. Ohjus kantoi 3 200–3 700 kilometriä, jopa 4 500 kilometriä kevyemmällä kärjellä. Sen tarkkuus oli 900–1 900 metriä, mikä saavutettiin inertiaohjauksella.
Ohjuksesta kehitettiin Kosmos-kantoraketit.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
missilethreat SS-5 (Arkistoitu – Internet Archive)
FAS R-14
Global Security: R-14 / SS-5 Skean
www.aviation.ru R4 aviation ru (Arkistoitu – Internet Archive)
Venäjän ja aikaisemman Neuvostoliiton maasta maahan -ohjukset
SS-designaatio:

SS-1 Scunner |
SS-1 Scud |
SS-2 Sibling |
SS-3 Shyster |
SS-4 Sandal |
SS-5 Skean |
SS-6 Sapwood |
SS-7 Saddler |
SS-8 Sasin |
SS-9 Scarp |
SS-10 Scrag |
SS-11 Sego |
SS-12 Scaleboard |
SS-13 Savage |
SS-14 Scamp\Scapegoat |
SS-15 Scrooge |
SS-16 Sinner |
SS-17 Spanker |
SS-18 Satan |
SS-19 Stiletto |
SS-20 Saber |
SS-21 Scarab |
SS-22 Scaleboard |
SS-23 Spider |
SS-24 Scalpel |
SS-25 Sickle |
SS-26 Stone |
SS-27 Stalin/Sickle B |
RS-28 Sarmat |
RS-24 |
Potosí

| Potosí |
| --- | --- |
 Ilmakuva Potosísta
 lippu:  vaakuna
 Potosí
 Koordinaatit: 19°35′S, 65°45′W 
Valtio:  Bolivia
Departementti:  Potosí
Maakunta:  Tomás Frías
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  118,2 km²
Korkeus:  3 967 m
Väkiluku (2010):  154 700
 – Väestötiheys:  1 125 as./km²
 
 www.potosi.bo 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Potosí on Potosín departementin pääkaupunki Boliviassa. Vuonna 2010 kaupungissa oli noin 154 700 asukasta. ja se sijaitsee 3967 metrin korkeudessa Altiplanon ylätasangolla. Potosía väitetään maailman korkeimmalla sijaitsevaksi kaupungiksi. Kaupungin laidalta nousee Cerro Rico -vuori.
Kaupunki on listattiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1987. Tarkemmin kohteeseen kuuluvat Cerro Ricon teollisuusmonumentit, siirtomaakaupunki, San Lorenzon kirkko, useita ylimysten taloja ja kaivosmiesten entinen asuinalue, barrios mitayos.
Historia

Vuonna 1546 kaivoskaupungiksi perustettu Potosí saavutti nopeasti vaurautta ja nousi Amerikan toiseksi suurimmaksi kaupungiksi Méxicon jälkeen. Espanjalaiset saivat jo inkojen käyttämästä kaivoksesta suurimman osan hopeastaan. Kaivoksissa käytettiin mita-systeemin alaisuudessa olleita intiaaneja, joita kuoli tuhansittain huonoissa olosuhteissa pakkotyössä mm. elohopeamyrkytyksiin.
Vuoden 1800 jälkeen hopeakaivokset tyhjenivät tehden tinasta päätuotteen, mikä johti talouden hitaaseen rappioon. Hopeaa tosin kaivetaan edelleen. Huonojen työskentelyolosuhteiden takia kaivosmiesten elinajanodote on edelleen lyhyempi kuin muilla kaupungin asukkailla, sillä he kärsivät usein mm. kivipölykeuhkosta. Siellä tapahtuu myös romahdusonnettomuuksia.
Edelleen yli puolet kaupungin asukkaista on taloudellisesti riippuvaisia kaivoksista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Potosí Wikimedia Commonsissa
Bolivia Web – City of Potosí (englanniksi)
Potosí UNESCON sivuilla (englanniksi)
Avolouhoksia vuoren rinteellä
R-12 Dvina

R-12 Dvina-ohjuksen maanalainen ohjussiilo Plokštinėn metsätukikohdassa Liettuassa. Siilon suojakatto voitiin siirtää syrjään kiskoilla tai räjäyttää ohjusta laukaistaessa.
R-12 Dvina (ven. Р-12 «Двина», GRAU 8K63, Nato-raportointinimi SS-4 Sandal) oli neuvostoliittolainen vuonna 1959 käyttöönotettu keskimatkan ballistinen ohjus  (MRBM).
Ohjus käytti varastoitavaa nestemäistä ajoainetta. Sen kantama oli 1 800–2 000 kilometriä. Siinä oli suuri 1–1,3 tai 2–2,3 megatonnin taistelukärki. Ohjuksen tarkkuus oli venäläisten mukaan 5 000 metriä, läntisten lähteiden mukaan 1 500–3 000 metriä, joten se olisi soveltunut lähinnä kaupunkien tuhoamiseen. Alussa ohjuksessa oli radio-ohjaus, myöhemmin alkeellinen inertiasuunnistusjärjestelmä taikka näiden yhdistelmä.
Alun perin ohjus koelaukaistiin maan pinnalla olevista liikkuvista laukaisualustoista, myöhemmin myös vahvistetuista siiloista. R-12-ohjuksia pyrittiin sijoittamaan 1962 Kuubaan, Kuuban ohjuskriisi, mutta tilanteen lauettua Neuvostoliitto veti ohjukset pois.
Tämän Neuvostoliitossa myös nimellä 8K63 tunnetun ohjuksen loi Dnepropetrovskin OKB-586-suunnittelutoimisto Mihail Jangelin johdolla.
Ohjus oli SS-3 Shysterin (R-5) edelleenkehitelmä. Tyypin ohjuksia laukaistiin Kapustin Jarista, Makatista sekä Plesetskistä. Osa näistä laukaisuista lienee ollut avaruustutkimuksen käyttötarkoituksessa.

Latviassa R-12 -ohjusasemasta Zeltinissä on tullut matkailunähtävyys.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta R-12 Dvina Wikimedia Commonsissa
www.aviation.ru (Arkistoitu – Internet Archive)
r12
FAS R-12
Venäjän ja aikaisemman Neuvostoliiton maasta maahan -ohjukset
SS-designaatio:

SS-1 Scunner |
SS-1 Scud |
SS-2 Sibling |
SS-3 Shyster |
SS-4 Sandal |
SS-5 Skean |
SS-6 Sapwood |
SS-7 Saddler |
SS-8 Sasin |
SS-9 Scarp |
SS-10 Scrag |
SS-11 Sego |
SS-12 Scaleboard |
SS-13 Savage |
SS-14 Scamp\Scapegoat |
SS-15 Scrooge |
SS-16 Sinner |
SS-17 Spanker |
SS-18 Satan |
SS-19 Stiletto |
SS-20 Saber |
SS-21 Scarab |
SS-22 Scaleboard |
SS-23 Spider |
SS-24 Scalpel |
SS-25 Sickle |
SS-26 Stone |
SS-27 Stalin/Sickle B |
RS-28 Sarmat |
RS-24 |
Potong Pasirin metroasema

Potong Pasir on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Toa Payohissa Singaporen keskisellä suuralueella. Se avattiin 20. kesäkuuta 2003. Asemaa käyttävät North East Linen junat.
Junat

| Pääteasema | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Viimeinen juna |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ma – la |  | su & yleinen vapaa |  | joka päivä |  |  |
North East Line
| NE1 HarbourFront | 5:58 |  | 6:18 |  | 23:43 |  |  |
| NE17 Punggol | 6:17 |  | 6:37 |  | 0:12 |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Potong Pasirin metroasema Wikimedia Commonsissa
Potong Pasirin metroasema Singaporen liikennelaitoksen sivuilla (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema: Boon Keng | North East Line | Seuraava asema: Woodleigh |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Potong Pasir MRT Station
Käännös suomeksi
Puotila (sukunimi)

Puotila on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Jukka Puotila (s. 1955), näyttelijä, koomikko ja imitaattori, Ritva Puotilan poika
Ritva Puotila (s. 1935), tekstiilitaiteilija, Jukka Puotilan äiti
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.