stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harja (konetekniikka)
Nestemäiset metalliharjat

Myös nestemäisten metallien käyttöä moottoreiden kytkennöissä on tutkittu. Niiden haittapuolia ovat tarve eristää tavallisesti myrkyllinen tai syövyttävä metalli sekä induktiosta ja pyörteistä aiheutuvat tehohäviöt.
Käännös suomeksi
Haperot ja rouskut

| Haperot ja rouskut |
| --- | --- |
 Tulipunahapero Russula emetica
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae  Lotsy
Katso myös
   Haperot ja rouskut Wikispeciesissä   Haperot ja rouskut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haperot ja rouskut[lähde? ] (Russulaceae) on helttasieniin kuuluva heimo, johon lasketaan Suomessa kasvavista sienistä kuuluvan kolme sukua: haperot (Russula), rouskut (Lactarius) ja jalorouskut (Lactifluus). Haperojen suku on erotettu perinteisesti rouskuista sillä, ettei niistä tule maitiaisnestettä. Heimon lajeilla on tyypillinen itiöemän rakenne, joka lohkeaa napsahtaen kuin raaka porkkana. Itiöemän rakenne ei siis ole yhtä kuituista kuin esimerkiksi suppilovahverolla. Mikroskooppinen tarkastelu osoittaa, että sekä rouskuilla että haperoilla on lähes pallomaiset solut ja kuviolliset itiöt.
Hammarlandin kirkko

| Hammarlandin kirkko |
| --- | --- |
 Hammarlandin kirkko portilta nähtynä vuonna 2019.
Sijainti:   Hammarland
Koordinaatit:  60°13′04″N, 019°44′42″E
Seurakunta:  Hammarlandin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1300-luvun alkupuoli
Materiaali:  harmaakivi
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hammarlandin kirkko takaa vuonna 2005
Hammarlandin kirkko (ruots. Hammarlands kyrka) eli Pyhän Katariina Aleksandrialaisen kirkko (ruots. Sta Catharina kyrka i Hammarland) on Hammarlandissa Ahvenanmaalla sijaitseva keskiaikainen punagraniittinen harmaakivikirkko. Kirkon runkohuone on rakennettu 1300-luvun alkupuolella. Yksilaivaisen kirkkosalin harmaakivestä tehty holvaus on saatettu tehdä joitain vuosikymmeniä seinien muuraamisen jälkeen, mikä saattaa johtua 1400-luvun alussa sattuneesta palosta. Tyypiltään ruoteettomat ristiholvit koristeltiin 1460-luvulla kasviaiheisin koristeellisin kalkkimaalauksin. Kirkko on pyhitetty Katariina Aleksandrialaiselle.
Vuoden 1837 korjauksessa muun muassa suurennettiin runkohuoneesta kirkon kuoriin johtavaa holviaukkoa. Samalla myös peitettiin keskiaikaiset kalkkimaalaukset. Näin tehtiin myös monissa muissa uskonpuhdistusta edeltävältä ajalta peräisin olleissa kirkoissa. Seinämaalaukset restauroitiin esiin vuosina 1913 ja 1960 tehdyissä korjauksissa.
Kirkossa on istumapaikat 350 henkilölle. Kirkon urut ovat peräisin vuodelta 1977 ja ne on rakentanut Hans Heinrich. Alttaritaulu on R. W. Ekmanin 1869 maalaama Kristuksen kirkastus. Kirkossa on kalkkikivinen kastemalja, jonka arvellaan olevan peräisin 1200-luvulta, joitakin 1400-luvulta peräisin olevia puuveistoksia sekä vuodelta 1650 saarnatuoli ja suunnilleen samanikäinen ns. piispanpenkki. Kirkon kaksi kelloa ovat vuosilta 1778 ja 1883.
Kaksi saatananpalvojiksi itseään kutsunutta nuorta tyttöä yritti polttaa kirkon polttopulloin 25. helmikuuta 2010. Kirkon vahingot jäivät vähäisiksi automaattisen palohälytyksen ja paikallisten vapaapalokuntien ripeiden toimien ansiosta.
Kirkon lounaispuolella olevassa metsikössä on rautakauden aikainen kalmisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hammarlandin kirkko Wikimedia Commonsissa
Hammarlandin kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Huomattavia suomalaisia kirkkorakennuksia
| --- | --- |
Tuomiokirkkoja:  Espoo • Helsinki • Kuopio • Lapua • Mikkeli • Oulu • Porvoo • Turku • Tampere
Katedraaleja:  Uspenskin katedraali • Pyhän Nikolaoksen katedraali • Pyhän Kolminaisuuden katedraali • Pyhän Henrikin katedraali
Paikkamäärältään suuria:  Kerimäki • Lapväärtti • Johanneksenkirkko • Nurmes • Keski-Porin kirkko • Heinävesi
Vanhoja puukirkkoja:  Ulrika Eleonoran kirkko • Muhos • Petäjäveden vanha kirkko • Sammatti • Sodankylän vanha kirkko • Uudenkaupungin vanha kirkko • Vöyrin puukirkko
Vanhoja kivikirkkoja:  Eckerö • Hammarland • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hollola • Jomala • Lemland • Nousiainen • Pernaja • Saltvik • Sund • Tyrvään Pyhän Olavin kirkko • Ulvila
Modernistisia:  Kannonkoski • Lakeuden Risti • Nakkila • Rajamäki • Temppeliaukion kirkko • Varkauden pääkirkko
Luovutettujen alueiden kirkkoja:  Sortavalan apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko • Kristuksen kirkastumisen katedraali • Viipurin tuomiokirkko • Viipurin vanha tuomiokirkko • Terijoen ortodoksinen kirkko
Aurinkohapero

| Aurinkohapero |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Haperot Russula
Laji::  solaris
Kaksiosainen nimi
 Russula solaris  Ferd. & Winge 
 Aurinkohaperon levinneisyysalue
Katso myös
   Aurinkohapero Wikispeciesissä   Aurinkohapero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aurinkohapero (Russula solaris) on Euroopassa esiintyvä haperolaji. Sienen lakki on vaalea ympäriltä ja keskeltä keltainen. Jalka on vaalea. Laji luokiteltiin Suomessa vuonna 2010 arvioimatta jätetyksi (NE) ja vuonna 2019 puuttelisesti tunnetuksi (DD).
Aiheesta muualla

iNaturalist: Aurinkohapero (Russula solaris)
UniProt: Taxonomy - Russula solaris (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Russula solaris (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Russula solaris (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Russula solaris
Käännös suomeksi
Beja (Portugali)

| Beja |
| --- | --- |
 Näkymä Bejaan
 lippu:  vaakuna
 Bejan sijainti Portugalissa
Valtio:  Portugali
Alue:  Alentejo
Ala-alue:  Baixo Alentejo
Piiri:  Beja
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Paulo Arsénio
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 146 km²
Väkiluku (2011):  33 631
 – Väestötiheys:  29,3 as./km²
 
 www.cm-beja.pt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Beja ['bɛʒɐ] on Bejan piirin pääkaupunki Portugalin Alentejon alueella. Bejan kunnan pinta-ala on noin 1 146 neliökilometriä ja väkiluku 33 631 (vuonna 2022). Kunnan väestötiheys on siten 29,3 asukasta neliökilometrillä.
Bejan pormestari on sosialistisen puolueen Paulo Arsénio.
Freguesiat

Albernoa e Trindade
Baleizão
Beja (Salvador e Santa Maria da Feira)
Beja (Santiago Maior e São João Baptista)
Beringel
Cabeça Gorda
Nossa Senhora das Neves
Salvada e Quintos
Santa Clara de Louredo
Santa Vitória e Mombeja
São Matias
Trigaches e São Brissos
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beja Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut
Bejan piirin kunnat
Aljustrel
Almodôvar
Alvito
Barrancos
Beja
Castro Verde
Cuba
Ferreira do Alentejo
Mértola
Moura
Odemira
Ourique
Serpa
Vidigueira
Hanna Itävalo

Hanna Itävalo (o.s. Hirvikoski) (s. 14. huhtikuuta 1987 Ulvila) on suomalainen pesäpalloilija. Itävalo edusti koko uransa Superpesiksessä Porin Pesäkarhuja. Itävalo saavutti kolme SM-hopeaa kaudella 2008, kaudella 2010 ja kaudella ja neljä SM-pronssia kaudella 2006, kaudella 2009, kaudella 2011 ja kaudella 2012. Itävalo oli Superpesiksen kärkilyöntikuningatar kahdesti peräkkäin kaudella 2009 151:llä kärkilyöntipisteellä ja kaudella 2010 167:llä kärkilyöntipisteellä. Kaudella 2009 Itävalo voitti myös Kultaisen Mailan. Kaudella 2013 Itävalo oli Superpesiksen lyöjäkuningatar 66:lla lyödyllä juoksulla. Itävalo pelasi kuusi Itä-Länsi-ottelua vuosina 2008-2013. Hän pelasi ulkokentällä kopparina. Itävalo pelasi 161 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 25 kunnaria ja 271 tavallista juoksua, toi 145 juoksua ja keräsi 859 kärkilyöntipistettä. Itävalo pelasi 77 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi viisi kunnaria ja 88 tavallista juoksua, toi 54 juoksua ja keräsi 364 kärkilyöntipistettä.
Bharata Natya Shastra

Bharata Natya Shastra on veda-kirjallisuuteen kuuluva vanha intialainen draamaa ja sen teoriaa käsittelevä sanskritinkielinen teos. Sen kirjoitti pyhimys Bharata Muni, jonka sanotaan olleen opusta kirjoittaessaan itsensä Brahman innoittama. Kirja ajoittuu luultavasti ajalle 400–200 eaa. Joidenkin tutkijoiden mielestä kirjalla on useita kirjoittajia usean vuosisadan aikana.[lähde? ] Kirja on muun muassa klassisen intialaisen tanssin Bharata Natyamin perusteena. Kirja koostuu kuudesta tuhannesta sutrasta eli runosäkeestä. Kirja sisältää näyttelijöille ja näytelmäkirjailijoille yllättävän tarkkaa tietoa draaman eri lajeista ja niihin käytettävistä tekniikoista aina maskeeraukseen ja tilankäyttöön asti.
Hanna Joronen

| Hanna Joronen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. lokakuuta 1991 (ikä 33)
Kansalaisuus:   Suomi
Pyöräilijä
Laji:  maatiepyöräily
Rooli:  ajaja
Hanna Joronen (s. 2. lokakuuta 1991) on suomalainen maantiepyöräilijä.
Joronen voitti kortteliajon SM-kultaa 2021 ja saavutti hopeaa maantieajon SM-kilpailuissa vuonna 2020.
Bharati Mukherjee

Bharati Mukherjee vuonna 2004.
Bharati Mukherjee (27. heinäkuuta 1940 Kalkutta – 28. tammikuuta 2017) oli intialaissyntyinen kirjailija. Hänen teoksensa kertoivat intialaisesta kulttuurista ja siirtolaisuudesta.
Mukherjee ennätti suorittaa Intiassa yliopisto-opintoja, mutta loi uransa Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Hän oli naimisissa kanadalaisen kirjailija Clark Blaisen kanssa.
Mukherjee voitti novellikokoelmallaan The Middleman and Other Stories (1988) National Book Critics Circle Awardin. Muuhun tuotantoon kuuluu muun muassa useita romaaneja ja muistelmateos Days and Nights in Calcutta (1977), jonka kirjoittivat Clark Blaise ja Bharati Mukherjee yhteistyössä.
Aurinkojen huone

| Aurinkojen huone> House of Suns |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Alastair Reynolds
Kieli:  englanti
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Victor Gollancz Ltd
Julkaistu:  2008
Suomennos
Suomentaja:  Hannu Tervaharju
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  572
ISBN:  978-952-01-0390-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Aurinkojen huone (engl. House of Suns) on Alastair Reynoldsin vuonna 2008 ilmestynyt tieteisromaani.
Aiheesta muualla

Paul Kincaid: House of Suns The SF Site 2008. (englanniksi)
Rich Horton: House of Suns The SF Site 2008. (englanniksi)
Dan Hartland: House of Suns (Arkistoitu – Internet Archive) Strange Horizons 12.5.2008. (englanniksi)
Adam Roberts: House of Suns Punkadiddle 6.4.2009. (englanniksi)
Erkki Kanerva: Tarina ilman rajoja Turun Sanomat 23.7.2010.
Toni Jerrman: Avaruusoopperan pahoissa pauloissa Helsingin Sanomat 19.12.2010.
Petja Savoila: Aurinkojen huone [vanhentunut linkki] Savon Sanomat 7.2.2011.
Bharata natyam

Bharata natyam -tanssija Chennaista.
Bharata natyam (bharatanatyam) on eteläintialaisesta Tamil Nadun osavaltiosta peräisin oleva klassinen intialainen tanssityyli. Se on moderni versio vanhasta temppelitanssityylistä. Alkuperäinen nimi ”dasi attam” eli devadasien tanssi tarkoitti jumalia palvelevien naisten eli devadasien tanssia. Nimi bharata natyam on suhteellisen uutta perua. Se tarkoittaa tanssia, joka perustuu noin 2 300 vuotta vanhan esittävää taidetta käsittelevän kirjan Bharata Natya Shastran periaatteille. Uudisnimi otettiin käyttöön, sillä devadaseja ei enää historian saatossa pidetty kunniallisina naisina. Devadasit olivat korkeasti koulutettuja ja rikkaita bramiinien temppeliprostituoituja. Britit sekä Mysoren ja Travancoren valtiot lopettivat 1910-luvulla koko järjestelmän.
Bharata natyamin koulutus ja perinteet liittyvät erottamattomasti juuri devadasien vuosituhantiseen tapaan kouluttaa kurinalaisia ammattilaistanssijoita. Bharata natyam on yksi maailman vanhimmista klassisista tanssiperinteistä. Sen nykymuoto ei silti ole kahtasataa vuotta vanhempi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bharata natyam Wikimedia Commonsissa
Azovmaš Mariupol

| Azovmaš Mariupol |
| --- | --- |
Liiga:  VTB United League Superliiga
Perustettu:  1990
Historia:  1990–
Areena:  Azovmaš Arena kapasiteetti 3 000
Kotipaikka:  Mariupol, Ukraina
Värit:           
Presidentti:   Oleksandr Savchuk
Päävalmentaja:  Rolandas Yarutis
Mestaruudet:   6 Superliiga  5 Ukrainan cup 
Kotisivu:  www.bcazovmash.com
Azovmaš Mariupol (ukr. Азовмаш Маріуполь) on ukrainalainen koripalloseura Mariupolista.
Historia

Seuran toiminta alkoi vuonna 1990 ja se rekisteröitiin elokuussa 1991. Kaudella 1998–1999 seura pelasi ensimmäistä kertaa Superliigassa. Vuonna 2002 Azovmaš voitti ensimmäistä kertaa Ukrainan cupin. Kaudella 2002–2003 Azovmaš voitti ensimmäisen Ukrainan mestaruutensa. Kaudella 2006–2007 seura eteni FIBA EuroCupissa loppuotteluun asti, jonka se hävisi Akasvayu Gironalle. Vuosina 2006–2010 Azovmaš voitti maansa mestaruuden viisi kertaa perättäin.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (venäjäksi)
Aurinkoista Amerikkaa

| Aurinkoista Amerikkaa |
| --- | --- |
 Kirjan nimiösivu.
Kirjailija:  Urho Toivola
Kieli:  suomi
Genre:  matkakertomus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1932
Sivumäärä:  268
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Aurinkoista Amerikkaa on toimittaja Urho Toivolan matkakirja vuodelta 1932. Teos kertoo hänen Yhdysvaltain-matkastaan, jonka hän teki vuonna 1930.
Andrew Carnegien perustama kansainvälinen rauhansäätiö (Carnegie Endowment for International Peace) pyrki edistämään kansainvälistä yhteisymmärrystä järjestämällä toimittajien vaihtovierailuja Yhdysvaltain ja muiden maiden välillä. Vuonna 1930 Keski- ja Pohjois-Euroopasta kutsuttiin neljätoista toimittajaa kahden kuukauden kiertomatkalle Yhdysvaltoihin, heidän joukossaan Suomesta Urho Toivola (Turun Sanomat), Ruotsista Sven Backlund (Nyt Tid), Virosta Georg Meri (Viron ulkoministeriö) ja Itävallasta Felix Salten (Neue Freie Presse). Toimittajat kiersivät Yhdysvaltoja, tapasivat merkkihenkilöitä, kuten presidentti Herbert Hooverin ja Henry Fordin, sekä tavallisia kansalaisia ja tutustuivat nähtävyyksiin.
Toimittajat saapuivat New Yorkiin laivalla 18. toukokuuta 1930, kiersivät muiden muassa Washingtonin, Atlantan, New Orleansin, Los Angelesin, San Franciscon, Denverin, Chicagon ja Buffalon kautta ja lähtivät paluumatkalle New Yorkista 17. heinäkuuta 1930.
Aurinkoista Amerikkaa sisältää runsaasti asiatietoa, tilastoja ja taulukoita Yhdysvaltain yhteiskunnasta ja jonkin verran myös omakohtaisia matkakokemuksia. Toivola oli erityisen kiinnostunut koulutuksesta, ja kirjassa on yksityiskohtainen analyysi Denverin koululaitoksesta. Hän selostaa myös yliopistoelämää. Monin paikoin hän vertailee suomalaista ja yhdysvaltalaista opetusta:
”Menneen ajan oppikoulu, vielä parikymmentä vuotta sitten, oli ensi sijassa valmistava koulu, jonka oli annettava oppilailleen ne määrätyt tiedot, jotka vaadittiin korkeakouluihin pyrkijöiltä. Tästä palvelijan asemasta, jossa oppikoulu meillä, kuten monessa muussakin Euroopan maassa, yhä on, on Amerikan oppikoulu suurelta osin vapautunut. Sen yksinomaisena tehtävänä, saatikka sitten päätehtävänä, ei pidetä nuorison valmistamista yliopistoon. Nuorison valmistaminen elämää varten tunnustetaan koulun sekä opetus- että kasvatusohjelman tarkoitukseksi.”
Toivola esittelee lukijoilleen myös Yhdysvaltain työelämää ja palkkoja, joista eurooppalaisilla oli ollut stereotyyppisiä käsityksiä. Hän toteaa, että hänen matkansa aikana pörssiromahduksen ja työttömyyden vaikutukset eivät vielä näkyneet kaduilla mutta ne ovat sittemmin saaneet ”mittasuhteet, jotka pakottavat kysymään, voiko Amerikkakaan enää kotvaan päästä takaisin siihen hyvään aikaan, josta se viime vuosikymmenen kuluessa ylpeili”.
Oman lukunsa saavat myös kunnallishallinto ja kaupunkikaavoitus. Kieltolain Toivola arvioi jääneen kuolleeksi kirjaimeksi: ”Suurkaupunkien kunnallishallinto, niin vanha kuin uusikin, katselee sormiensa lävitse, kun on kysymys [kielto]laista, jonka vastustajana lukuisissa [osa]valtioissa on väestön enemmistö.”
Helsingin Sanomain arvostelija piti kirjaa ”miellyttävänä hämmästyksenä” ja vaikutelmien kuvausta ”eheänä ja selvänä”.
Aiheesta muualla

Toivola, Urho: Merentakaisen yhteiskunnan neljä kulmakiveä I: Amerikkalaisen koti, koulu, kaupunki ja klubi. Helsingin Sanomat, Viikkoliite, 28.6.1931, nro 26, s. 1. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Toivola, Urho: Merentakaisen yhteiskunnan neljä kulmakiveä II: Kuudes osa väestöä on koululaisia. Helsingin Sanomat, Viikkoliite, 5.7.1931, nro 27, s. 1. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Bagouén alue

| Bagouén alue région du Bagoué |
| --- | --- |
 Savanesin piirikunta ja siihen kuuluva Bagouén alue (vihreällä) Norsunluurannikon kartalla.
Valtio:  Norsunluurannikko
Piirikunta:  Savanes
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Boundiali
Pinta-ala:  10 668 km²
Väkiluku (2014):  375 700
Bagouén alue (ransk. région de la Bagoué) on Savanesin piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 10 668 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Boundiali. Asukkaita on 375 700 henkeä (vuonna 2014).
Bagouén alue rajoittuu idässä Poron, etelässä Bérén ja Worodougoun ja lännessä Kabadougoun ja Folonin alueisiin sekä pohjoisessa Maliin.
Alue käsittää Boundialin, Kouton ja Tengrelan departementit. Kuntia ovat Boundiali, Gbon, Kanakono, Kasséré, Kolia, Kouto ja Tengrela. Aliprefektuureja on 14.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Myytäväksi tuotetaan puuvillaa, mangoja ja cashewpähkinöitä.
Ašot Zarinjan

| Ašot Zarinjan> Ашот Заринян.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. toukokuuta 1995 (ikä 29) Moskova
Kansalaisuus:   Venäjä
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  2013–2019
Pituus:  170 cm
Paino:  80 kg
Painoluokka:  Kevytsarja (2013–2014) Keskisarja (2015–2019)
Kätisyys:  oikea
Vyöarvo:  3. dan
| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten kyokushin.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten kyokushin.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten kyokushin.MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten kyokushin. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tokio 2017 | -80 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Varna 2016 | -80 kg |  |
|  Kultaa | Varna 2018 | -80 kg |  |
|  Kultaa | Wrocław 2019 | -80 kg |  |
|  Hopeaa | Varna 2014 | -70 kg |  |
| All American Open  | All American Open  | All American Open  |  |
|  Hopeaa | New York 2019 | avoin |  |
| Venäjän mestaruuskilpailut  | Venäjän mestaruuskilpailut  | Venäjän mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | 2013 | -70 kg |  |
|  Kultaa | 2014 | -80 kg |  |
|  Kultaa | 2017 | -80 kg |  |
|  Kultaa | 2018 | -80 kg |  |
| Venäjän Cup  | Venäjän Cup  | Venäjän Cup  |  |
|  Kultaa | 2018 | -80 kg |  |
|  Hopeaa | 2015 | -80 kg |  |
|  Hopeaa | 2017 | -80 kg |  |
|  Pronssia | 2013 | -70 kg |  |
| Yhdysvaltain mestaruuskilpailut  | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut  | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 2014 | -70 kg |  |
Ašot Zarinjan (ven. Ашот Заринян, s. 29. toukokuuta 1995 Moskova) on venäläinen karateka. Hän on kolminkertainen Kyokushinin Euroopan mestari ja nelinkertainen Venäjän mestari. Zarinjan saavutti myös MM-pronssia 2017.
Hän oli ensimmäisen kerran mukana MM-kilpailuissa 2015.
Kilpaura

Zarinjan saavutti ensimmäisen kerran menestystä 2013, saavutettuaan Venäjän kevytsarjan mestaruuden, kun hän voitti loppuottelussa Artur Manukan. Venäjän cupissa Zarinjan puolestaan saavutti pronssia kun hän voitti mitalikamppailussa Jevgeni Ermakovin.
Kilpaura > Venäjän mestaruus ja EM-hopeaa (2014)

Zarinjan kilpaili seuraavan vuoden 2014 kahdessa painoluokassa. Tammikuussa hän saavutti Yhdysvaltain kevytsarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Tomasz Pelczarin. Seuraavaksi Zarinjanin saavutti Venäjän keskisarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Vladislav Jekimovin. Toukokuussa Zarinjan oli mukana Bulgarian EM-kilpailuissa kevytsarjassa, jossa hän eteni loppuotteluun saakka. Zarinjan hävisi mestaruuden Aleksander Mikhailoville.
Zarinjan saavutti 2015 Venäjän cupissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Igor Titkoville.
Kilpaura > Euroopan mestaruus ja MM-pronssia (2016–2017)

Zarinjan saavutti toukokuussa 2016 uransa ensimmäisen Euroopan mestaruuden. Hän voitti keskisarjan loppuottelussa Andrej Zuborevin.
Euroopan mestaruuden myötä Zarinjan sai kutsun osallistua huhtikuussa 2017 painoluokallisiin maailmanmestaruuskilpailuihin. Hän eteni pronssiotteluun saakka, jossa hän voitti Takuma Yamadan. Kotimaassaan Zarinjan saavutti Venäjän mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Alexei Galievin. Venäjän cupissa hän puolestaan saavutti hopeaa hävittyään loppuottelun Vladislav Jekimoville.
Hamlet (vuoden 1996 elokuva)

| Hamlet |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Kenneth Branagh
Käsikirjoittaja:  Kenneth Branagh
Perustuu:  William Shakespeare näytelmään
Tuottaja:  David Barron
Säveltäjä:  Patrick Doyle
Kuvaaja:  Alex Thomson
Leikkaaja:  Neil Farrell
Tuotantosuunnittelija:  Dante Ferretti
Pääosat:  Kenneth Branagh
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia  Yhdysvallat 
Tuotantoyhtiö:  Castle Rock Entertainment
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix iTunes
Ensi-ilta:  Suomi 10. huhtikuuta 1998
Kesto:   242 min  150 min (leikattu versio) 
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hamlet on Kenneth Branaghin ohjaama, vuonna 1996 valmistunut elokuvasovitus William Shakespearen näytelmästä Hamlet, jossa hän näyttelee myös pääosaa. Elokuvan ensi-ilta oli suomessa 10. huhtikuuta 1998.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kenneth Branagh  | … |  Hamlet   |
|  Julie Christie  | … |  Gertrude   |
|  Billy Crystal  | … |  1. haudankaivaja   |
|  Simon Russell Beale  | … |  2. haudankaivaja   |
|  Gérard Depardieu  | … |  Reynaldo   |
|  Charlton Heston  | … |  Player King   |
|  Jack Lemmon  | … |  Marcellus   |
|  Robin Williams  | … |  Osric   |
|  Richard Attenborough  | … |  Englannin suurlähettiläs   |
|  Judi Dench  | … |  Hecuba   |
|  Kate Winslet  | … |  Ofelia   |
Vastaanotto > Palkinnot

Elokuva oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi parhaan lavastuksen, puvustuksen, musiikin ja sovitetun käsikirjoituksen sarjoissa.
Hakima El Haite

| Hakima El Haite |
| --- | --- |

Liberal Internationalin puheenjohtaja
 30.11.2018–  
Edeltäjä:  Juli Minoves Triquell
Marokon ympäristöministeri
 10.10.2013–5.4.2017  
Monarkki:  Muhammad VI
Pääministeri:  Abdelilah Benkirane
Edeltäjä:  virka perustettu
Seuraaja:  Nezha El Ouafi
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. toukokuuta 1963 (ikä 61) Fès, Marokko
Tiedot
Puolue:  Kansanliike
Koulutus:  Ympäristötieteiden tohtori   Ympäristötekniikan tohtori
Hakima El Haite (arab. حكيمة الحيطي‎, Ḥakīma al-Ḥayṭī; s. 13. toukokuuta 1963, Fès) on marokkolainen tutkija ja poliitikko. Hän on Liberal Internationalin nykyinen puheenjohtaja ja ensimmäinen afrikkalainen tehtävään valittu henkilö.
Koulutus ja työ

El Haite on väitellyt tohtoriksi kaksi kertaa: ensimmäisen kerran vuonna 1991 ympäristötieteistä marokkolaisessa Moulay Ismail -yliopistossa ja ympäristötekniikasta vuonna 2010 ranskalaisessa Mines Saint-Étienne -yliopistossa..
Vuosina 1992–1993 toimi johtavassa asemassa Fèsin kaupungin virastossa. Vuonna 1994 hän perusti yrityksen nimeltä EauGlobe, joka keskittyi ympäristöasioihin..
El Haite on julkaissut useita kirjoja kestävän kehityksen saralta. Hän osaa sujuvaa arabiaa, ranskaa ja englantia.
Poliittinen ura

El Haiten poliittinen ura alkoi vuonna 2003, kun hän aktivoitui Kansanliike-puolueessa. Sitä ennen hän oli toiminut jo vuosia vapaaehtoisena. Vuosina 2013–2017 hän toimi maansa ympäristöministerinä. Vuonna 2015 hän toimi Pariisin ilmastokokouksen varapuheenjohtajana.
Vuonna 2015 El Haite valittiin Liberal Internationalin varapuheenjohtajaksi. Järjestön puheenjohtajaksi El Haite valittiin yksimielisesti vuonna 2018 Dakarissa pidetyssä kongressissa.
Kunnianosoituksia

Kunnialegioona (Ranska, 2016)