stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Madeleinen kulttuuri
Madeleine-kulttuurin kauden jako

Nykyään käytetty aikajako Ranskan alueella:
Varhaismadeleinen kausi 20000–17500 cal BP
Keskimadeleinen kausi  17500-16500 cal BP
Myöhäismadeleinen kausi 16500-14000 cal BP
Madeleinen kulttuurin alue ja löytöpaikkoja

Madeleine-kulttuuri levisi lähes koko Länsi-Euroopan mannermaalle. Se kattoi suunnilleen Ranskan, Keski- ja Etelä-Saksan sekä Espanjassa Pyreneiden ja Sistema Ibericon pohjoisosat ulottuen miltei Madridiin asti. Välimeren rannikolla kulttuuri ulottui lähelle Barcelonaa ja idässä Marseillen ja Nizzan välille Alppien juureen. Keski-Euroopassa Madeleinen kulttuurin raja oli Alpit Geneven Bodenseen-linjalla ja Nürnbergin ja Münchenin välissä ja Tonava Tšekin tienoilla. Idässä kulttuuri ulottui Wienin ja Brnon tienoille Tšekin itärajan tuntumaan. Kulttuurin koillisraja kulki suunnilleen Sudeetit — Elba-linjalla. Pohjoisessa raja kulki Jyllannin niemimaan eteläosassa siten että niemimaan länsiosa kuului Madeleine-kulttuuriin. Britteinsaarilla raja kulki Leedsistä ja Manchesterista etelään ja Kingston upon Hullista ja Bristolin pohjoispuolelta aivan Walesin eteläisten vuorten rinteille.
Madeleine-kulttuuri ei ollut levinnyt koko Ranskaan. Esimerkiksi Atlantin rannikolta lähtien noin 100 km:n leveydeltä Ranskasta ei ole löydetty Madeleine-kulttuurin asutusta.. Jo Madeleinen IV-vaiheessa kulttuuri levisi Keski-Ranskaan Tours-Orleans-Nancy-linjalle ja lännessä Limognesin pituuspiirille. Se laajeni Etelä-Saksaan Reinin yläjuoksulle ja koko Baijeriin ja Baden-Württenburgiin.
Suuria kulttuuriin liittyvien löytöjen keskittymiä on pohjoisessakin, toisin kuin aiempina kylmempinä aikoina.
Muuallakin Etelä-Euroopassa on luolamaalausten tekemiseen soveltuvia luolia, mutta maalauksia tehtiin eniten Ranskassa ja Espanjassa. Niitä tehtiin muun muassa Lascaux'ssa, Espanjan Altamirassa, Pech-Merlessä ja Niaux'ssa. Madeleinen kulttuurin luolamaalausten löytöpaikkoja ovat esimerkiksi Altamira ja Lascaux’n luola.
Aiheesta muualla

Maglalenien (Arkistoitu – Internet Archive) (tšekiksi)
Madeleinen kulttuurin alue Euroopassa.
Dongo

| Dongo |
| --- | --- |
 Dongo
 Koordinaatit: 15°40′33″N, 4°13′10″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Moptin alue
Piiri:  Youwaroun piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  338,7 km²
Väkiluku (2009):  11 400
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dongo on maalaiskunta Moptin alueen Youwaroun piirissä Malissa. Sen keskuskylä Kormou-Marka sijaitsee Nigerjoen sivuhaaran Ambirin varrella 35 kilometriä Youwarousta pohjoiseen. Kunnassa on 11 400 asukasta (vuonna 2009).
Dongon kunnan pinta-ala on 338,7 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Youwaroun piirin N’Dodjigun, etelässä Dirman ja lännessä Youwaroun sekä pohjoisessa Timbuktun alueen Niafunkén piirin Soumpin kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Sen läpi virtaavat Niger ja Ambiri, jotka tulva-aikaan muodostavat lukuisia järviä. Kunnassa sijaitsevat Sébyn, Farafaran ja Bian metsänsuojelualueet.
Kunta on muodostettu vuonna 1996, jolloin entinen Ambirin arrondissementti jaettiin Dirman ja Dongon kunniksi. Samalla siihen liitettiin osa Youwaroun arrondissementista. Nykyään Dongon kuntaan kuuluu 13 kylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja ja heidän entisiä orjiaan rimaibeja, songhaita, bozoja, markoja ja bambaroita.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, durra ja maapähkinä. Kalaa viedään myytäväksi Moptiin. Owan kylässä pidetään viikoittaiset markkinat.
Tärkeimmän liikenneväylän muodostavat vesitiet. Palveluihin kuuluu viisi alakoulua sekä koulutus- ja kehittämiskeskus (CED). Terveyspalvelut sijaitsevat naapurikunnissa.
Maini

| Maini |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  5. toukokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Mainikki
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  sana maineikas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maini on suomalainen naisen etunimi, lyhennelmä mainiota tai kehuttua tarkoittavasta kansanomaisesta nimestä Mainikki. Mainin nimipäivä on vuodesta 1950 lähtien 5. toukokuuta; aikaisemmin, vuodesta 1929 lähtien sama päivä oli ollut Mainikin nimipäivä. Nimi Maini on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 510 naiselle ja alle 15 miehelle.
Tunnettuja Maineja

Maini Askolin (1890–1929), kauppaneuvos Johannes Askolinin tytär, aikoinaan Suomen rikkain nainen
Maini Palosuo (1914–1997), kirjallisuuden kääntäjä
Maini Sorri (s. 1957), ruotsinsuomalainen laulaja ja säveltäjä
Maapähkinä

| Maapähkinä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Aitokaksisirkkaisten ydinryhmä
Kladi::  Rosidit Rosidae
Kladi::  Fabidit Fabidae
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Faboideae
Suku::  Maapähkinät Arachis
Laji::  hypogaea
Kaksiosainen nimi
 Arachis hypogaea  L. 
Katso myös
   Maapähkinä Wikispeciesissä   Maapähkinä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maapähkinä eli satomaapähkinä (Arachis hypogaea) on hernekasveihin (Fabaceae) kuuluva kasvi.
Ulkonäkö ja koko

Maapähkinäkasvi kasvaa 30–50 senttimetriä korkeaksi. Kukat ovat muodoltaan hernekasveille tyypillisiä. Kukkimisen jälkeen varsi laskeutuu vähitellen maan tasalle, ja palot alkavat kehittyä maanpinnan alla. Yhdessä palossa on 1–3 siementä (”pähkinää”).
Levinneisyys ja viljely

Maapähkinä on kotoisin Boliviasta, Etelä-Amerikasta.
Maapähkinää viljellään laajalti subtrooppisella ja lämpimänlauhkealla ilmastovyöhykkeellä. Suurimpia tuottajia ovat Intia, Kiina ja Yhdysvallat. Maapähkinät kylvetään keväällä. Kasvi kukkii 30 päivän kuluttua kylvämisestä, jonka jälkeen se jatkaa kukintaansa ja pölyttää itse itseään 90–120 päivän ajan. Kukat taipuvat vähitellen alas maata kohti, ja hedelmä alkaa kasvaa maan sisään. Syyskuussa maapähkinät ovat kypsiä kerättäväksi, ja koko kasvi vedetään irti maasta.
Vuonna 2001 maailmassa tuotettiin noin 35,1 miljoonaa tonnia maapähkinöitä. Suurimmat tuottajamaat ovat Kiina, Intia, Nigeria, Yhdysvallat, Myanmar ja Senegal.
Käyttö

Maapähkinät voi syödä sellaisinaan tai käyttää ruuanvalmistuksessa. Maapähkinä on myös tärkeä öljykasvi, jonka siemenistä puristetaan maapähkinäöljyä. Yhdysvalloissa suuri osa sadoista käytetään maapähkinävoin valmistukseen.
Ravintosisältö per 100 g

Energiaa 2 386 kJ/570 kcal
Rasvaa 50 g
josta tyydyttynyttä 7,1 g
kertatyydyttymättömät rasvat 22 g
monityydyttymättömät rasvat 17 g
Hiilihydraattia 6,3 g
josta sokereita 4,0 g
Ravintokuitua 9,5 g
Proteiinia 26 g
Suolaa 0,06 g
Terveysvaikutukset

Maapähkinä on terveellistä, sillä se sisältää sydänystävällisiä, laadukkaita rasvoja, runsaasti proteiinia, vitamiineja ja mineraaleja.  Suositeltu päivittäinen annos 30 grammaa voi auttaa vähentämään sydän- ja verisuonitautien riskiä sekä tarjota muita terveyshyötyjä, kuten parantaa kolesterolitasoja ja edistää aivojen terveyttä. Pähkinöiden säännöllinen kulutus osana tasapainoista ruokavaliota voi myös auttaa painonhallinnassa ja tarjota pitkäkestoista energiaa.
Maapähkinä sisältää poikkeuksellisen paljon nikkeliä, jonka krooninen liikasaanti saattaa vaurioittaa munuaisia ja maksaa sekä häiritä immuunijärjestelmän toimintaa ja syntyvän lapsen kehitystä.
Noin puolesta yhteen prosenttia teollisuusmaiden asukkaista on allergisia maapähkinälle. Oireet ilmenevät yleensä iholla, mutta joskus myös hengityksessä ja suolistossa. Maapähkinä on yleisin kuolemaan johtaneen ruoka-aineanafylaksian syy. Maapähkinästä on tunnistettu 11 allergiaa aiheuttavaa proteiinia. Monet maapähkinälle allergiset saavat oireita myös muista pähkinöistä, kuten saksan-, cashew- ja pistaasipähkinöistä, vaikka ne kuuluvat kasvitieteellisesti eri heimoon.
Kuvia

Kirjasta Köhler's Medizinal-Pflanzen 1887
Maapähkinäöljypullo
Maapähkinävoita
Sokerikuorrutteessa
Aiheesta muualla

Fineli
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Maapähkinä (Arachis hypogaea)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Arachis hypogaea (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Arachis hypogaea (groundnut) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q37383  Wikispecies: Arachis hypogaea  AoFP: 1317  APA: 1881  APDB: 63199  APNI: 98201  CoL: G2TD  Ecocrop: 2199  EoL: 641309  EPPO: ARHHY  EUNIS: 170730  FNA: 200011891  FoC: 200011891  GBIF: 5353770  GRIN: 3785  iNaturalist: 63205  IPNI: 474933-1  IRMNG: 10729017  ITIS: 26463  MoBotPF: 280415  NatureServe: 2.151632  NBN: NBNSYS0000014622  NCBI: 3818  NZOR: 79a9dfbf-9a56-4ede-9550-3ca900b535cb  NZPCN: 4917  Observation.org: 128689  Open Tree of Life: 39541  PfaF: Arachis hypogaea  PFI: 2794  Plant List: ild-2050  PLANTS: ARHY  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:318562-2  RHS: 156042  SANBI: 323-2  Tropicos: 13024813  WFO: wfo-0000174378  Laji.fi: MX.40714 
Lähikuva kypsistä pähkinöistä
Maisulan apostolien Pietarin ja Paavalin tšasouna

Maisulan apostolien Pietarin ja Paavalin tšasouna (myös Maisulan tšasouna) oli ortodoksinen rukoushuone Maisulan kylässä Suistamolla luovutetussa Karjalassa.
Maisulan tšasouna oli rakennettu hirrestä vuonna 1750 ja se oli pyhitetty apostolien Pietarin ja Paavalin muistolle. Tšasounan pohja-ala oli 4 x 5 metriä ja sen korkeus oli 2,5 metriä. Tšasouna oli huonokuntoinen ennen sotia ja sotien aikana se tuhoutui.
Aiheesta muualla

Maisulan tšasouna 6. elokuuta 1932 (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Maisulan apostolien Pietarin ja Paavalin tšasouna (Q11880609)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
Maglite

Erivärisiä Magliten taskulamppuja.
Maglite (vaihtoehtoisesti Mag-Lite) on yhdysvaltalaisen Mag Instrumentsin tuottama taskulamppubrändi, jota on tuotettu vuodesta 1979. Mag Instrumentsin päämaja sijaitsee Ontariossa. Taskulamput koostuvat lähinnä anodisoidusta alumiinista, ja niissä on säädettävä valokeila.
Magliteja valmistetaan useina eri väreinä ja erilaisilla kuvioinneilla. Alun perin Maglite käytti Krypton- tai Xenon-hehkulamppuja, mutta uudemmissa lampuissa käytetään LEDejä.
Maglite tekee myös erilaisia lisätarvikkeita taskulampuillensa. Näitä ovat esimerkiksi vyökotelot, erilaiset kannattimet, eriväriset linssit ja normaalia tehokkaammat lamput.
Maglitet viranomaiskäytössä

Ennen useat viranomaiset käyttivät Magliteja, sillä ne olivat kestäviälähde?ja tuottivat paremman valokeilan kuin muut markkinoilla olevat edullisemmat taskulamput. Vartijat ja poliisit käyttävät Maglite-taskulamppuja, sillä niitä voi käyttää myös itsepuolustukseen tarvittaessa. Magliteja käytetään myös liikenteen valvonnassa ja yhteenotoissa, sillä valokeilalla voi häiritä hyökkääjää.
Vuonna 2007 LAPD ilmoitti siirtyvänsä pienempiin ja kevyempiin LED-taskulamppuihin, joita ei voi käyttää lyömäaseena. Syynä oli paljon julkisuutta saanut välikohtaus, jossa poliisia syytettiin liiallisen voiman käytöstä Maglitella.
Keräily

Magliteja keräilevät useat yksityiset keräilijät. Yhtiö julkaiseekin tuotteitaan erilaisilla kuvioinneilla erityisesti keräilijöitä ajatellen. On myös joitain massatuotettuja malleja, joita ei ole laajasti saatavilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maglite Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Maitiaiskehrääjät

| Maitiaiskehrääjät |
| --- | --- |
 Maitiaiskehrääjä (Lemonia dumi) koiras ja naaras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Maitiaiskehrääjät Lemoniidae  Hampson, 1918
Suvut
 Crateronyx  Heteranaphe  Lemonia  Sabalia 
Katso myös
   Maitiaiskehrääjät Wikispeciesissä   Maitiaiskehrääjät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maitiaiskehrääjät  (Lemoniidae) on pieni, kehrääjämäisiin kuuluva perhosten heimo, jonka neljään sukuun kuuluu yhteensä noin 20 lajia. Lajeista viisi elää Euroopassa. Suomessa tavataan vain yhtä maitiaiskehrääjiin kuuluvaa lajia: maitiaiskehrääjää (Lemonia dumi).
Maitiaiskehrääjiä tavataan Afrikassa, Aasiassa ja Euroopassa. Kaikki lajit ovat väritykseltään kellertäviä tai ruskeita. Yhteisenä tuntomerkkinä etummainen raajapari on surkastunut ja päättyy kahteen kookkaaseen kynteen. Myös siipien suonitus on heimolle tunnusomainen. Tuntosarvet ovat pitkät ja kaksoiskampamaiset, mutta pistesilmät ja imukärsä puuttuvat kokonaan. Toukat eivät rakenna kotelokehtoa kotelonsa ympärille.
Uusimpien tutkimusten mukaan maitiaiskehrääjät kuuluvat brahmakehrääjien heimoon (Brahmaeidae).
Aiheesta muualla

Pertti Pakkanen: Maitiaiskehrääjät. Suomen Perhostutkijain Seura.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1469281  Wikispecies: Lemoniidae  BioLib: 17226  GBIF: 9411  iNaturalist: 334428  IRMNG: 109787  NCBI: 119273  Open Tree of Life: 705302
HC Bolzano-Bozen

| HC Bolzano-Bozen |
| --- | --- |

Perustettu:  1933
Kaupunki:   Italia, Bolzano
Kotiareena:  Sparkasse Arena
– kapasiteetti:  7 200
Sarjataso:   IceHL
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Dieter Knoll
Puheenjohtaja:   Michele Nobile
Päävalmentaja:   Glen Hanlon
Kapteeni:   Daniel Frank
Mestaruudet:  Italia 19 (1963, 1973, 1977, 1978, 1979, 1982, 1983, 1984, 1985, 1988, 1990, 1995, 1996, 1997, 1998, 2000, 2008, 2009, 2012   EBEL 2 (2014, 2018)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
HC Bozen Südtirol on jääkiekkoseura Bolzanosta (saks. Bozen), Etelä-Tirolista Italiasta. Joukkue pelaa Itävallan pääsarjassa Bet-at-home ICE Hockey Leaguessa.
Foxes pelasi Italian pääsarjassa Serie A:ssa kauteen 2012–2013 asti. Seura on voittanut Serie A mestaruuden yhdeksäntoista kertaa, useammin kuin yksikään toinen joukkue. EBEL-liigan Foxes voitti ensimmäistä kertaa heti ensimmäisellä kaudellaan 2013–2014, uusien saavutuksen 2017–2018.
Italian Cupin joukkue on voittanut kolme kertaa vuosina 2003, 2007 ja 2009. Vuosina 2004, 2007, 2008 ja 2012 joukkue voitti Italian Super Cupin. Vuonna 1994 joukkue voitti Alpenligan mestaruuden ja vuonna 1995 Kuuden maan turnauksen.
Tšekkiläinen jääkiekkolegenda Jaromír Jágr pelasi joukkueessa NHL:n työsulun aikana kaudella 1994–1995 kuusi runkosarjan peliä tehden niissä 16 pistettä. Tunnettuihin entisiin pelaajiin lukeutuvat myös Stanley Cup -voittajat Kent Nilsson, Scott Young ja Niklas Hjalmarsson, olympiavoittaja Mark Pavelich, sekä Italian maajoukkueen suurpelaajat Mike Rosati ja Gaetano Orlando.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 35 |  | Gianluca Vallini | L | 2025 | Bolzano, Italia |  |
| 38 |  | Samuel Harvey | L | 2025 | Alma, Québec, Kanada |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15 |  | Enrico Miglioranzi | L | 2025 | Padova, Italia |  |
| 24 |  | Simon Bourque | L | 2025 | Longueuil, Québec, Kanada |  |
| 27 |  | Jason Seed | R | 2025 | Ottawa, Ontario, Kanada |  |
| 44 |  | Scott Valentine | L | 2025 | Metcalfe, Ontario, Kanada |  |
| 50 |  | Peter Spornberger | L | 2025 | Bolzano, Italia |  |
| 90 |  | Dylan Di Perna | R | 2025 | Mississauga, Ontario, Kanada |  |
| 98 |  | Cole Hults | L | 2025 | Stoughton, Wisconsin, Yhdysvallat |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 |  | Braden Christoffer | L | KH | 2025 | Sherwood Park, Alberta, Kanada |
| 9 |  | Daniel Mantenuto | L | KH | 2025 | Thornhill, Ontario, Kanada |
| 10 |  | Dustin Gazley | R | LH | 2025 | Novi, Michigan, Yhdysvallat |
| 11 |  | Cristiano DiGiacinto | L | KH / VLH | 2025 | Hamilton, Ontario, Kanada |
| 13 |  | Adam Helewka | L | VLH / KH | 2025 | Burnaby, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 18 |  | Nick Saracino | L | OLH / KH | Laina | St. Louis, Missouri, Yhdysvallat |
| 19 |  | Brad McClure | R | OLH / KH | 2025 | Stratford, Ontario, Kanada |
| 67 |  | Matt Bradley | R | KH | 2025 | Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 68 |  | Michele Marchetti | L | VLH | 2025 | Trento, Italia |
| 71 |  | Anthony Salinitri | L | KH | 2025 | Windsor, Ontario, Kanada |
| 77 |  | Pascal Brunner | L | H | 2025 | Bolzano, Italia |
| 91 |  | Mike Halmo | L | LH | 2025 | Waterloo, Ontario, Kanada |
| 92 |  | Giordano Finoro | R | KH | 2025 | Guelph, Ontario, Kanada |
| 93 |  | Luca Frigo | L | VLH | 2025 | Moncalieri, Piemonte, Italia |
| 94 |  | Daniel Frank | L | LH | 2025 | Merano, Etelä-Tiroli, Italia |
Lähde: EliteProspects
Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Glen Hanlon
Apuvalmentaja: Fabio Armani
Videovalmentaja: Alexander Egger
Fysiikkavalmentaja: Daniel Peruzzo
Huoltopäällikkö: Reinhard Apollonio
Puheenjohtaja: Michele Nobile
Toimitusjohtaja: Dieter Knoll
Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Markus Meraner
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset kotisivut
Habsburgien monarkia

Habsburgien monarkia (saks. Habsburgermonarchie) tai Habsburgien valta­kunta (saks. Habsburgerreich) on histori­oitsi­joiden käyttämä epä­virallinen yhteis­nimi niille maille ja maa­kunnille, jotka olivat Habsburg-suvun nuoremman itävaltalaisen haaran hallinnassa vuoteen 1780 ja sen jälkeen Habsburg-Lothringen-suvun hallinnassa vuoteen 1918. Monarkia käsitti vuosi­satojen ajan useita keskenään personaaliunionissa olleita valtioita sekä Pyhän saksalais-roomalaisen keisari­kunnan alueella että sen ulko­puolella. Niillä oli yhteinen hallitsija, mutta muutoin ne olivat eri valtioita. Dynastisena pää­kaupunkina oli Wien, paitsi vuosina 1583–1616 Praha.
Vuonna 1804 Habsburgien monarkiaan kuuluneet maat yhdistettiin Itävallan keisari­kunnaksi, joka vuonna 1867 muutettiin Itävalta-Unkarin kaksois­monarkiaksi.
Monet Habsburg-suvun hallitsijat valittiin myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisari­kunnan keisareiksi, ennen kuin tämä keisari­kunta vuonna 1806 lakkautettiin. Habsburgien monarkiaa ei kuitenkaan voida samastaa keisari­kunnan kanssa, sillä missään vaiheessa niiden alueet eivät olleet samat: Habsburgien monarkia käsitti alueita myös keisari­kunnan ulko­puolella, ja toisaalta suurimmassa osassa keisari­kuntaa keisarilla oli vain nimellinen yli­valta ja alueita hallitsivat muihin dynastioihin kuuluneet ruhtinaat. Habsburgien monarkia ei myöskään käsittänyt kaikkia alueita, joilla oli Habsburgien sukuun kuulunut hallitsija, sillä sen jälkeen, kun Kaarle V vuonna 1556 jakoi hallitsemansa maat kahden poikansa kesken, Espanjaa hallitsi saman suvun vanhempaan, espanjalaiseen haaraan kuulunut kuningas vuoteen 1700 saakka, mutta puhuttaessa Habsburgien monarkiasta kyseisenä aikana tarkoitetaan yleensä vain suvun nuoremman, itä­valtalaisen haaran hallitsemia maita.
Alkuperä ja laajeneminen

Habsburg-suku on peräisin Habsburgin linnasta nykyisessä Sveitsissä, ja vuodesta 1279 lähtien se hallitsi Itävaltaa, niin sanottuja Habsburgin perintömaita. Suku nousi yleis­eurooppalaisesti tärkeäksi mahti­tekijäksi sen jälkeen, kun keisari Maksimilian I oli ensimmäisessä Wienin kongressissa vuonna 1515 sopinut avio­liitosta ja adoptiosta. Hänen adoptio­poikansa, Unkarin ja Böömin kuningas Ludvig II, kuoli vuonna 1526 Mohácsin taistelussa Turkkia vastaan, minkä jälkeen keisari Kaarle V:n nuorempi poika Ferdinand I valittiin Unkarin ja Böömin kuninkaaksi.
Nimet

Monarkian alueista käytettiin eri vaiheissa seuraavia nimiä:
Habsburgien monarkia tai Itävallan monarkia (1526–1804). Tämä oli epä­virallinen, mutta omana aikanaankin hyvin yleisesti käytetty nimi. Habsburgien hallinnassa olleilla alueilla ei ollut virallista yhteis­nimitystä. Nimityksellä ”Habsburgien monarkia” voidaan kuitenkin viitata myös koko ajan­jaksoon 1276–1918, jolloin Habsburgit hallitsivat Itävaltaa, alkujaan herttuoina, sitten arkki­herttuoina ja lopulta vuodesta 1804 keisareina.
Itävallan keisarikunta (saks. Kaisertum Österreich, 1804–1867). Tämä oli valtakunnan virallinen nimi.
Itävalta-Unkari tai Itävalta-Unkarin keisari­kunta (1867–1918). Tämä oli valtakunnan virallinen nimi. Epä­virallisesti siitä käytettiin usein myös nimityksiä Tonavan monarkia (saks. Donaumonarchie) tai kaksois­monarkia (saks. Doppel-Monarchie).
Kruununmaat (saks. Kronländer, 1849–1918). Tätä nimitystä käytettiin vuodesta 1849 lähtien kaikista Itävallan, myöhemmin Itävalta-Unkarin eri osista. Unkarin kuningas­kuntaa ei pidetty ”kruunun­maana” enää Itävalta-Unkarin muodostamisen jälkeen 1867, minkä vuoksi ”kruunun­mailla” tarkoitettiin niitä kuningas­kuntia ja maita, jotka olivat edustettuina Keisarillisessa neuvostossa (Die im Reichsrate vertretenen Königreiche und Länder).
Keisari­kunnan unkarilaiseen osaan kuuluneita alueita kutsuttiin ”Pyhän Tapanin pyhän Unkarin kruunun maiksi” tai ”Pyhän Tapanin kruunun maiksi” (saks. Länder der Heiligen Stephans Krone). Böömiä taas kutsuttiin ”Pyhän Venceslauksen kruunun maiksi” (saks. Länder der Wenzels-Krone).
Valtakunnan eräiden pienempien alueiden nimiä olivat:
Itävaltalaiset maat (saks. Österreichisce Länder) tai ”Itävallan arkki­herttua­kunnat” (saks. Erzherzogtúmer von Österreich) – maat Enns-joen ylä- ja alapuolella (saks. ober und unter der Enn, 996–1918). Tämä on historiallinen nimi nille Itävallan arkki­herttua­kunnan osille, joista 12. marraskuuta 1918, keisari Kaarle I:n luovuttua kruunusta, muodostettiin nykyinen Itävallan tasavalta.
Perintömaat (saks. Erblande tai Erbländer), joista keskiajalta vuoteen 1849 tai 1918 saakka käytettiin myös nimityksiä Itävallan perintömaat (saks. Österreichische Erblande) tai saksalaiset perintömaat. Ahtaammassa mielessä näitä olivat Habsburgien ”alkuperäiset” itä­valtalaiset alueet, joihin luettiin myös Krain, mutta ei Galitsiaa, italialaisia alueita eikä Itävallan Alanko­maita. Laajemmassa mielessä, alkujaan vuodesta 1526 ja lopullisesti vuodesta 1620 tai 1627 lähtien, perintö­maihin luettiin myös Böömin kruunun maat. Vuoden 1849 perustus­lailla tämä nimitys korvattiin termillä ”kruunun­maat”, mutta vanhaa nimeä käytettiin usein tämän jälkeenkin.
 Perintömaihin kuului myös monia pieniä alueita, jotka olivat esimerkiksi ruhtinas-, herttua- tai kreivi­kuntia, ja niistä joidenkin nimet esiintyivät Habsburg-hallitsijoiden titulatuurissa.