stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aerosmith
Historia > Rocks ja Draw The Line (1976–1978)

Aerosmith palasi levyttämään uutta studioalbumiaan helmikuussa 1976. Äänitykset saatiin päätökseen varsin nopeasti, ja yhtyeen neljäs studioalbumi Rocks julkaistiin saman vuoden toukokuussa, ja se saavutti platinarajan jo saman vuoden heinäkuussa. Kuten Toys in the Attic, myös Rocks noteerataan useasti koko hard rock -genren parhaimmistoon, ja kumpainenkin on myös listattu Rolling Stone -lehden 500 Greatest Albums of All Time -listalle. Lisäksi muun muassa Guns N’ Rosesissa, Mötley Crüessa ja Metallicassa vaikuttaneet muusikot ovat kertoneet albumien olleen heille suuri inspiraation lähde. Rocksin siivittämän suosion myötä yhtye jatkoi aktiivista konsertointia, mutta tällä kertaa toimi pääesiintyjänä sekä stadion- että festivaalitapahtumissa.
Seuraava studioalbumi, vuoden 1977 Draw the Line, ei ollut yhtä suuri menestys kaupallisesti, eikä se nauttinut kriitikoiden suurta suosiota toisin kuin muutama edeltäjänsä. Albumi kuitenkin ylitti kultalevyrajan 9. joulukuuta 1977, ja platinaan se ylsi vain neljä päivää myöhemmin. Lisäksi singlenä julkaistu Draw The Line osoittautui hitiksi myös seuraajansa Kings and Queensin sijoittuessa sen vanavedessä Yhdysvaltain singlelistoille. Vaikka albumin myyntiluvut olivatkin kiitettävät, yhtyeen jäsenten päihdeongelmat ja nopeatahtinen elämä kiertueiden ja levytysten parissa alkoivat polttaa Aerosmithin jäseniä loppuun. 1970-luvun loppupuolella yhtye jatkoi edelleen aktiivista konsertoimista, mutta päätti pitää välivuoden uuden studiomateriaalin julkaisemisesta. Joka tapauksessa Live! Bootleg -livealbumi julkaistiin vuonna 1978 tuplalevynä tyydyttämään fanien nälkää, ja kriitikot arvostivat albumia koska se kuvasi Aerosmithin raakana lavaesiintyjänä. Samaan aikaan Steven Tyler ja Joe Perry saivat lisänimityksen The Toxic Twins johtuen heidän päihteidenkäytöstään lavalla ja sen ulkopuolella.
Historia > Välit rakoilevat: Night in the Ruts ja Rock in a Hard Place (1979–1984)

Kun Aerosmith nauhoitti kuudetta studioalbumiaan vuonna 1979, kitaristi Joe Perry jätti yhtyeen ja perusti omaa nimeään kantavan yhtyeensä, The Joe Perry Projectin. Perry korvattiin väliaikaisesti yhtyeen pitkäaikaisella ystävällä ja laulunkirjoittajanakin kunnostautuneella Richard Supalla, joka jatkoi yhteistyötään Aerosmithin kanssa myöhemmin nimenomaan kappaleiden kirjoittamisen parissa. Jimmy Crespo hankittiin kuitenkin yhtyeen pääasialliseksi kitaristiksi, ja Night in the Ruts -studioalbumin nauhoitukset saatiin vihdoin vietyä päätökseen. Albumi osoittautui kuitenkin kaupalliseksi flopiksi, eikä saavuttanut suurta suosiota pudoten pois listoilta varsin nopeasti. Platinarajaan albumi ylsi vasta vuonna 1994. Albumin ainoana singlenä julkaistu, alun perin The Shangri-Las -yhtyeen levyttämä kappale Remember (Walking in the Sand) oli sekin pettymys päätyen listasijalle 67.
Aerosmith päätti jatkaa kiertue-elämää uudella kokoonpanollaan, mutta vuonna 1981 yhtyeen suosio oli jo laskenut. Koska uusi materiaali ei ollut saanut suosiota kuuntelijoiden keskuudessa, yhtye julkaisi kokoelma-albumin Greatest Hits, joka ylitti 11-kertaisen platinamyynnin 13. joulukuuta 2007. Myöhemmin vuonna 1980 laulaja Steven Tyler joutui vakavaan moottoripyöräonnettomuuteen, joka vei hänet kahden kuukauden välittömään sairaalahoitoon, ja epäsi Aerosmithin mahdollisuudet tehdä loppuvuodeksi suunniteltuja konsertteja. Vuonna 1981 yhtye kärsi jälleen uuden takaiskun Brad Whitfordin lähtiessä yhtyeestä. Nauhoitettuaan Lightning Strikes -kappaleen kitaraosuudet Whitford jätti yhtyeen, ja Rick Dufay palkattiin uudeksi kitaristiksi. Rock in a Hard Place, Aerosmithin seitsemäs pitkäsoitto, julkaistiin vuonna 1982. Se oli kuitenkin parin aiemman tuotoksen tapaan heikohko, yhden hittisinglen albumi.
Historia > Back in the Saddle: Klassinen kokoonpano palaa (1984–1986)

Alkuperäisellä, klassisella kokoonpanolla toteutettu Back in the Saddle Tour -kiertue oli menestyksekäs paluukiertue, jonka tiimoilta nauhoitettiin myös livealbumi Classics Live II. Tämän jälkeen yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen Geffen Recordsin kanssa ja alkoi työstää uutta comeback-albumiaan. Levy-yhtiön vaihdoksesta huolimatta myös Aerosmithin vanha levy-yhtiö Columbia Records pääsi hyötymään Aerosmithin comeback-kuumeesta julkaisemalla kokoelmalevyn Gems sekä  Classics Live -albumit yhdessä paketissa.
Kun sopimus Geffenin kanssa oli sinetöity vuonna 1985, yhtyeen uutta studioalbumia alettiin työstää välittömästi. 9. marraskuuta 1985 julkaistu Done with Mirrors -studioalbumi saavutti kuitenkin vain kultalevyrajan ja sai joitakin positiivisia arvosteluita, mutta epäonnistui erityisesti siinä, ettei se tuottanut yhtään hittisingleä tai levittänyt laajaa kiinnostusta. Albumin ehkä tunnetuin kappale, Let The Music Do the Talking, oli sekin alun perin Joe Perry Projectin kappale. Studioalbumien vähäisestä suosiosta huolimatta yhtyeen konsertit olivat edelleen loppuunmyytyjä ja Done with Mirrorsia tukenut menestyksekäs kiertue päätettiin vasta 1986. Samana vuonna Tyler ja Perry vierailivat myös Run-D.M.C:n tekemällä cover-versiolla kappaleesta Walk This Way. Kappaletta kehuttiin, sillä se yhdisti sulavasti rockin ja hip hopin musiikkigenret keskenään, ja se saavutti Yhdysvaltain singlelistalla neljännen sijan.
Vaikka Aerosmith olikin palannut menestyksen makuun, yhtyeen jäsenten huumeongelmat olivat edelleen hidasteena. Vuonna 1986 Tyler pääsi vieroitushoidosta. Myös muut yhtyeen jäsenet päättivät lähteä vieroitushoitoon yhtyeen managerin Tim Collinsin suosituksesta. Collins lupasi, että hän tekisi Aerosmithistä vuoteen 1990 mennessä maailman menestyvimmän yhtyeen, mikäli muutkin jäsenet kävisivät menestyksekkäästi vieroitushoidossa. Kun kaikki jäsenet oli saatu kuiville päihteistä, alkoi kova työstäminen seuraavaa albumia varten.
Historia > Yhdeksän elämää (1996–2000)

Vaikka Aerosmith palasi Columbia Recordsin artistiksi ja solmi yhtiön kanssa 30 miljoonan dollarin arvoisen levytyssopimuksen jo vuonna 1991, ensimmäinen Columbian kanssa levytetty albumi Nine Lives julkaistiin vasta vuonna 1997. Ennen albumin äänityksiä yhtye oli pitänyt lomaa perheidensä kanssa, ja lisäksi erottanut silloisen managerinsa Tim Collinsin henkilökohtaisten syiden vuoksi. Tämän lisäksi albumin alkuperäiseksi tuottajaksi palkattu Glen Ballard korvattiin yllätyksellisesti Kevin Shirleyllä. Nine Lives julkaistiin maaliskuussa 1997, ja se sai varsin ristiriitaisia arvosteluja ja putosi piakkoin julkaisunsa jälkeen albumilistoilta, vaikka se olikin myynyt pelkästään Yhdysvalloissa tuplaplatinaa ja tuottanut kolme hittisingleä (Pink, Falling in Love (Is Hard on the Knees) ja Hole in My Soul). Lisäksi yhtye pokasi jälleen Grammyn kappaleestaan Pink. Albumin julkaisemisen jälkeen yhtye lähti kaksivuotiselle Nine Lives Tour -maailmankiertueelle. Suomessa kiertue poikkesi 15. toukokuuta 1997 Helsingin Hartwall Areenalle. Kiertuetta kuitenkin varjosti Steven Tylerin saama polvivamma, ja Joey Kramerin saamat  toisen asteen palovammat, jotka hän oli saanut kun hänen autonsa oli syttynyt palamaan bensa-asemalla.
Vuonna 1998 yhtye julkaisi uuden singlensä, Diane Warrenin kirjoittaman rakkauslaulun I Don't Wanna Miss a Thing. Kappale oli kirjoitettu Armegeddon-elokuvaan, jonka pääosia näyttelivät Bruce Willis ja Liv Tyler. Singlestä tuli suurmenestys – se on Aerosmithin historian ainoa Billboardin listan ykkössijan saavuttanut single, ja se pysyi listakärjessä peräti neljän viikon ajan. Kappale huomioitiin myös Oscar-ehdokkuudella vuonna 1999. Vuonna 1998 yhtye julkaisi myös uuden tuplalivealbuminsa, A Little South of Sanityn, joka koostui Get a Grip- ja Nine Lives -albumien kiertueilla taltioiduista kappaleista.
Vuonna 1999 Aerosmith sai myös oman huvipuistolaitteensa, Rock 'n' Roller Coasterin Disney’s Hollywood Studios -huvipuistoon. 9. syyskuuta Tyler ja Perry palasivat yhteen Run-D.M.C:n kanssa ja esittivät Walk This Wayn yhdessä Kid Rockin kanssa. Uuden vuosituhannen vaihteessa yhtye lähti Roar of the Dragon -konserttikiertueelle Japaniin ja julkaisivat myös singlekappaleen Angel's Eye elokuvan Charlien enkelit soundtrackille. Syksyllä 2000 yhtye palasi jälleen studioon työstämään seuraavaa studioalbumiaan.
Historia > Just Push Play (2001–2006)

Vuonna 2000 Aerosmith esiintyi myös Super Bowl XXXV:n puoliaikashow’ssa yhdessä Britney Spearsin, 'N Syncin, Mary J. Bridgen ja Nellyn kanssa. Esityksen päätteeksi kaikki artistit tulivat lavalle Aerosmithin kanssa esittämään Walk This Wayn.
Maaliskuussa 2001 Aerosmith julkaisi kolmannentoista studioalbuminsa Just Push Playn, joka saavutti platinamyynnin nopeasti pääasiassa hittisingle Jadedin ansiosta. Albumin julkaisemisen jälkeen Aerosmith hyväksyttiin myös Rock and Roll Hall of Famen jäseneksi. Yhtye on ainoa Rock and Roll Hall of Fameen hyväksytty artisti tai yhtye, jolla on edelleen ollut singlekappale listoilla. United We Stand: What More Can I Give -muistokonsertissa syyskuun 11. päivän terrori-iskujen urhien muistoksi. Konsertin jälkeen yhtye lensi välittömästi Indianapolisiin esiintymään samana iltana Just Push Play Tour -maailmankiertueen konserttiinsa. Lisäksi VH1 kokosi yhtyeestä dokumentin osaksi Behind the Music -dokumenttisarjaansa. Lisäksi yhtye levytti oman versionsa Hämähäkkimies-piirrossarjan tunnuskappaleesta elokuvan Spider-Man - Hämähäkkimies soundtrackille vuonna 2002.
Vuonna 2003 Aerosmith yhdisti voimansa toisen rockmusiikin jättiyhtyeen Kissin kanssa, ja yhtyeet aloittivat yhdessä Rocksimus Maximus -kiertueen.
Aerosmithin pitkään luvattu ja puhuttu bluesalbumi Honkin' on Bobo julkaistiin vihdoin vuonna 2004. Albumi oli yhtyeen paluu juurille, sillä albumin tuottajaksi valittiin Jack Douglas, joka oli tuottanut aiemmin yhtyeen albumit Get Your Wings, Toys in the Attic, Rocks ja Draw the Line. Lisäksi albumia nauhoitettiin studiotilojen sijasta enemmänkin livekonserteissa. Honkin' on Bobo Tour -kiertueen aikana kuvattu You Gotta Move -DVD julkaistiin joulukuussa 2004.
Vuonna 2005 Aerosmith päätti pitää tauon levyttämisestä, ja yhtyeen jäsenet saivat keskittyä rauhassa omiin projekteihinsa. Steven Tyler esiintyi John Travoltan ja Uma Thurmanin tähdittämässä elokuvassa Be Cool, ja Joe Perry julkaisi omaa nimeään kantavan sooloalbuminsa. Samana vuonna julkaistiin myös livetaltiointi Rockin' the Joint niin DVD:lle kuin CD:lle, ja livejulkaisua seurasi Lenny Kravitzin kanssa tehty yhteiskiertue. Lisäksi kehitteillä oli yhteiskiertue Cheap Trickin kanssa, mutta koko kiertue jouduttiin perumaan Steven Tylerin kurkkuleikkauksen vuoksi.
Vuoden 2006 alussa Aerosmith ilmoitti aloittaneensa uuden albumin esityöstöt. Steven Tyler oli toipunut leikkauksesta hyvin ja esiintyi Joe Perryn kanssa Boston Pops Orchrestran kanssa itsenäisyyspäivän kunniaksi konserttitapahtumassa. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun Tyler nähtiin lavalla leikkauksen jälkeen. Lisäksi yhtye ilmoitti lähtevänsä loppuvuodesta yhteiskiertueelle Mötley Crüen kanssa. 24. elokuuta yhtye tiedotti, että Tom Hamiltonille on diagnosoitu kurkkusyöpä. Hamilton joutui sivuuttamaan suurimman osan Route of All Evil Tour -kiertueen konserteista, kun Joe Perry Projectin entinen bassokitaristi David Hull toimi hänen väliaikaisena korvaajanaan.
17. lokakuuta 2006 Aerosmith julkaisi uuden kokoelma-albuminsa, Devil's Got a New Disguise: The Very Best of Aerosmithin. Klassikkohittien lisäksi albumi sisälsi kaksi uutta kappaletta
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Steven Tyler – laulu, piano, huuliharppu (1970–)
Joe Perry – kitarat, laulu (1970–1979, 1984–)
Brad Whitford – kitara (1971–1980, 1984–)
Tom Hamilton – basso, kitara
Joey Kramer – rummut, lyömäsoittimet
Jäsenet > Entiset jäsenet

Ray Tabano – kitara (1970–1971)
Jimmy Crespo – kitara (1979–1984)
Rick Dufay – kitara (1981–1984)
Diskografia > Studioalbumit

Aerosmith (1973)
Get Your Wings (1974)
Toys in the Attic (1975)
Rocks (1976)
Draw the Line (1977)
Night in the Ruts (1979)
Rock in a Hard Place (1982)
Done with Mirrors (1985)
Permanent Vacation (1987)
Pump (1989)
Get a Grip (1993)
Nine Lives (1997)
Just Push Play (2001)
Honkin' on Bobo (2004)
Music From Another Dimension! (2012)
Aerosmith Suomessa

1.9.1993 Helsinki, Jäähalli
10.7.1994 Turku, Ruisrock
15.5.1997 Helsinki, Hartwall Areena
7.7.2007 Helsinki, Hartwall Areena
30.5.2014 Helsinki, Hartwall Areena
Kirjallisuutta

Davis Stephen ja Aerosmith: Walk this way:Aerosmithin tarina.  Like, 2007.  ISBN 978-952-471-916-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rolling Stone: Aerosmith (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Aikamoinen sekameteli Aerosmith
http://www.aeroforceone.com/
Aerosmith.com (englanniksi)
| n k Aerosmith |
| --- | --- |
 Steven Tyler  Joe Perry  Tom Hamilton  Brad Whitford  Joey Kramer   Ray Tabano  Jimmy Crespo  Rick Dufay 
Studioalbumit:  Aerosmith  Get Your Wings  Toys in the Attic  Rocks  Draw the Line  Night in the Ruts  Rock in a Hard Place  Done with Mirrors  Permanent Vacation  Pump  Get a Grip  Nine Lives  Just Push Play  Honkin' on Bobo  Music From Another Dimension! 
Livealbumit:  Live! Bootleg  Classics Live I & II  A Little South of Sanity  Rockin' the Joint  Live In Berlin 
Kokoelmat:  Greatest Hits  Gems  Pandora's Box  Big Ones  Box of Fire  Pandora's Toys  Young Lust: The Aerosmith Anthology  O, Yeah! Ultimate Aerosmith Hits  Greatest Hits 1973-1988  Devil's Got a New Disguise - The Very Best of Aerosmith  Tough Love: Best of the Ballads  The Essential Aerosmith 
Videot ja DVD:t:  Video Scrapbook  Permanent Vacation 3x5  Live Texxas Jam '78  Things That Go Pump in the Night  The Making of Pump  Big Ones You Can Look At  You Gotta Move 
Muuta:  Guitar Hero: Aerosmith 
The Toxic Twins - Steven Tyler ja Joe Perry esiintyvät vuonna 2007.
Aerosmith Tallinnassa vuonna 2007.
Steven Tyler ja Joe Perry vuonna 2010.
Aichi kōkūki

Aichi kōkūki kabushikikaisha (jap. 愛知航空機株式会社) oli japanilainen lentokonevalmistaja, joka valmisti lentokoneita keisarillisen Japanin laivastolle sekä lentokonemoottoreita useille muille lentokonevalmistajille.
Aichi kōkūkin emoyhtiö oli Nagoyassa 1893 perustettu kellovalmistaja Aichi tokei seizō. Yritys aloitti lentokoneiden runkojen valmistamisen 1920 Funakatan tehtaalla Nagoyassa ja lentokonemoottoreiden valmistuksen 1927. Moottorivalmistus siirrettiin 1938 uuteen Nagoyan eteläosaan valmistuneeseen Atsutan tehtaaseen ja lentokonerunkojen valmistusta siirrettiin 1941 Nagoyaan valmistuneeseen Eitokun tehtaaseen. Yhtiö muun muassa käytti joitakin saksalaisten toimittamia koneita, kuten Heinkel He 66:ta, omien suunnitelmiensa pohjana. Yhtiö teki myöhemmin yhteistyötä brittiläisen lentokonevalmistajan Shortsin kanssa suunnitellessaan laivastolle vesilentokoneita.
Maaliskuussa 1943 perustettiin uusi yhtiö Aichi kōkūki, johon siirrettiin emoyhtiön lentokonetoiminnot. Vuoden 1944 lopulla lentokonevalmistusta hajautettiin Gifun prefektuuriin Ogakiin ja maanalaiseen tehtaaseen Setoon noin 15 kilometriä Nagoyasta itään. Samanaikaisesti moottoreiden valmistus hajautettiin Tsun laivaston lentoasemalle ja maanalaiseen tehtaaseen Tsun kaakkoispuolella. Sodan jälkeen yhtiö lakkautettiin, ja sen seuraaja Aichi kikaikōgyō tuottaa osia ja keveitä kuorma-autoja Nissanille.
Yhtiö valmisti toisen maailmansodan aikana pääasiassa D3A-, D4Y-, E16A- ja B7A-malleja, ja sen ainoa sodan aikainen moottorisarja oli Astuta-rivimoottori, joka oli lisenssivalmisteinen Daimler-Benzin DB601.
Ahmattiankerias

| Ahmattiankerias |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahmattiankeriaskalat Saccopharyngiformes
Heimo::  Ahmattiankeriaat Saccopharyngidae
Suku::  Saccopharynx
Laji::  ampullaceus
Kaksiosainen nimi
 Saccopharynx ampullaceus  (Harwood, 1827) 
Katso myös
   Ahmattiankerias Wikispeciesissä   Ahmattiankerias Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Ahmattiankerias (Saccopharynx ampullaceus) on ahmattiankeriaisiin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan syvistä vesistä Atlantista.
Koko ja ulkonäkö

Ahmattiankerias voi kasvaa suurimmillaan noin 160 cm pitkäksi. Ruumiin osuus pituudesta on useimmiten noin 30 cm ja lopun muodostaa pitkä siimamainen pyrstö.  Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen. Kalalla on pienet silmät ja hyvin suuri suu ja kita sekä venyvä vatsa. Ahmattiankerias on väriltään tumman ruskea tai musta. Pyrstön kärjessä on bioluminoiva valoelin. Ahmattiankeriaalla ei ole uimarakkoa vaan sen tehtävän korvaa erikoistuneet munuaiset.
Levinneisyys ja elintavat

Ahmattiankeriasta tavataan Pohjois-Atlantilta ja eteläisimmät havainnot ovat Kap Verdestä. Laji on syvän veden kala ja elää useimmiten 1 000–3 000 metrin syvyydessä. Elinkierron varhaiset leptocephalus-vaiheet elävät matalammissa vesissä. Ahmattiankeriaan ravintoa ovat kalat, jotka voivat olla sitä pidempiä ja ahmattiankerias käyttää mahdollisesti valoelintään niiden houkutteluun. Sukukypsät ahmattiankeriaat eivät enää syö ja niiden leuat ja hampaat surkastuvat.
Aho & Soldan

Aho & Soldan oli Juhani Ahon poikien perustama mainosvalokuvaamo ja dokumenttielokuvia tuottava yhtiö.
Heikki Aho ja Björn Soldan olivat suomalaisen dokumenttielokuvan pioneereja. Aho & Soldan -yhtiö tuotti 400 dokumenttielokuvaa, joista 300 tehtiin 1930-luvulla. Heidän dokumenttiensa kautta kuva suomalaisista monipuolistui. He filmasivat myös suomalaisuuden suurmiehiä, esimerkiksi Jean Sibeliusta.
Aho & Soldan -elämäntyöpalkinto

2000-luvulla on alettu jakaa Aho & Soldan -elämäntyöpalkintoa. Sen kriteereinä ovat merkittävä ja suomalaista luovaa dokumenttielokuvaa kehittänyt elokuvatyö sekä pitkään laadukkaana jatkunut ura dokumenttielokuvaohjaajana. DocPoint-festivaaleilla esitetään kulloinkin palkitun ohjaajan retrospektiivinen sarja. Palkinnon ovat saaneet:
Markku Lehmuskallio, 2002
Lasse Naukkarinen, 2003
Pirjo Honkasalo, 2004
Peter von Bagh, 2005
Kiti Luostarinen, 2010
Pekka Lehto, 2011
Kanerva Cederström, 2014
Mika Kaurismäki, 2018
Tuuli Kuittinen, 2021
John Webster, 2023
Anu Kuivalainen, 2024
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: Aho & Soldanin dokumenttifilmejä
Aho & Soldan ®
Aho & Soldan Elonetissä
Pertti Ahonen

Pertti Pauli Pellervo Ahonen (26. helmikuuta 1925 Lahti – 12. huhtikuuta 1998 Lahti) oli suomalainen pesäpalloilija.
Polttolinjalla pelannut Ahonen voitti Lahden Mailaveikkojen joukkueen kapteenina neljä Suomen mestaruutta vuosina 1949–1952 ja lisäksi SM-hopeaa vuosina 1948 ja 1953. Hän oli Pesäpalloliiton (PPL) joukkueen 3-vahtina Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa. Itä–Länsi-ottelussa ”Pepe” Ahonen pelasi seitsemän kertaa.
Saavutukset > Pelaajana

4 SM-kultaa: 1949, 1950, 1951, 1952
2 SM-hopeaa: 1948, 1953
6 Itä–Länsi-ottelua: 1947–1949, 1951–1953
Marlene Ahrens

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ahrens vuonna 1954. |  Ahrens vuonna 1954. |  Ahrens vuonna 1954. |  |
Maa:   Chile
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | keihäänheitto |  |
Marlene Ahrens Ostertag (27. heinäkuuta 1933 Concepción – 17. kesäkuuta 2020) oli chileläinen keihäänheittäjä. Hän saavutti olympiahopeaa Melbournessa 1956 tuloksella 50,38 m. Hän on ainoa olympiamitalin saanut chileläinen nainen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marlene Ahrens Wikimedia Commonsissa
Marlene Ahrens Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Tilastopaja 🔒
Aige

| Aige> Αἰγή.Sijainti |
| --- | --- |
 Aige
Koordinaatit:  39°58′36″N, 23°39′54″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Pefkochóri, Kassándra, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aige (m.kreik. Αἰγή, Aigē, lat. Aege) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsi Pallenen niemen kärjen pohjoisrannikolla nykyisen Kassándran kunnan alueella lähellä nykyistä Pefkochórin kylää.
Aigen historiasta tiedetään vain vähän. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. se kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Aigantios (Αἰγάντιος).
Agkístri

Agkístrin saari satelliittikuvassa.
| --- | --- |
Sijainti:  37°41′44.61″N, 23°20′45.54″E, Agkístri Saaret, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Saroniset saaret
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Korkein kohta:  Kontári, 294 m
Pinta-ala:  14 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  1 142
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Agkístri (kreik. Αγκίστρι; transl. myös Angístri) on Kreikan saari, joka kuuluu Saronisten saarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 14 neliökilometriä ja asukasluku 1 142 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Agkístri kuuluu Agkístrin kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Saaren pääkylä on Megalochóri.
Maantiede

Agkístri sijaitsee Välimereen kuuluvalla Egeanmerellä Attikan ja Peloponnesoksen niemimaan välissä sijaitsevalla Saroninlahdella. Sen lähin suurempi saari on Aígina, joka sijaitsee noin 6 kilometriä itään. Etäisyys Peloponnesoksesta erkanevalle Méthanan niemelle on noin 4,5 kilometriä.
Agkístrin korkein kohta on saaren eteläosassa sijaitseva Kontári (294 metriä). Saaren lounaisosassa lähellä merenrantaa sijaitsee Lekáni- eli Alykí-järvi.
Maantiede > Hallinto ja kylät

Agkístri kuuluu hallinnollisesti Agkístrin kuntaan.
Saaren suurimmat asutukset ovat Megalochóri eli Mýlos (566 asukasta), joka sijaitsee saaren pohjoisrannikolla, sekä Skála (448 asukasta), joka sijaitsee saaren itärannikolla. (Katso myös: Luettelo Agkístrin kunnan kylistä.)
Liikenne ja turismi

Agkístrilla on kaksi satamaa, joihin on yhteys Pireuksesta. Nopeat alukset kulkevat pääkylä Megalochóriin ja autolautat Skálan kylään. Agkístri on suosittu päivämatkakohde Aíginalta ja Ateenasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Agkístri Wikimedia Commonsissa
Argo-Saroniset saaret
| --- | --- |
Pääsaaret:   Agkístri  Aígina  Dokós  Hydra  Póros  Salamis  Spétses 
Alisaariryhmät:   Diapória Nisiá Ágios Ioánnis, Aígina  Ágios Thomás  Anagnóstis  Kourmouloúdes  Ledoú  Moládi  Plateiá, Aígina  Prasoú  Stachtorrói  Tragonísi  Ypsilí  Lagoúses Gáidaros  Kordeliáris  Lagoúsa  Lagousáki  Makrónisos, Aígina 
Muut pienemmät saaret:   Ágios Geórgios, Hydra  Ágios Geórgios, Salamis  Ágios Ioánnis, Hydra  Ágios Nikólaos  Ágios Pétros  Apónisos  Archí  Arsída  Astéri  Atalánti  Boúrtzi  Daskaleió  Disáki  Doroúsa  Drápi  Falkonéra  Fléves  Flevopoúla  Kartéli  Kivotós  Korákia  Koronída  Koronísi  Koulourá  Koumoundoúrou  Kyrá  Léros  Makrónisos, Mégara  Metópi  Módi  Moní  Nisída  Pacháki  Páchi  Pátroklos  Pétasi  Plateiá, Argolis  Plateiá, Korinthia  Platonísi  Pontikonísi  Pontikós  Psilí  Psyttáleia  Revythoúsa  Ovriós  Rómvi  Skyllí  Spalathronísi  Spathí  Spetsopoúla  Stavronísi  Strongyló  Tagári  Tríkeri  Velopoúla  Véniza  Ydroúsa 
Limenárian kylä.
Skálan kylä.
Ágioi Theódoroi (saari)

Ágioi Theódoroi Kreetan rannikolta nähtynä.
| --- | --- |
Muut nimet:  Thodoroú (Θοδωρού)
Sijainti:  35°32′8″N, 23°55′52″E, Chaniá Chaniá, Kreeta Kreikka
Saariryhmä:  Kreetan saaret
Korkein kohta:  165  m 
Pinta-ala:  0,905 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ágioi Theódoroi (kreik. Άγιοι Θεόδωροι) eli Thodoroú (Θοδωρού) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin ja sijaitsee Egeanmereen kuuluvassa Kreetanmeressä noin 400 metriä pohjoiseen Kreetan pohjoisrannikolla sijaitsevasta Agía Marínan kaupungista. Saaren pinta-ala on 0,905 neliökilometriä ja se on asumaton (2021). Hallinnollisesti Ágioi Theódoroi kuuluu Chanián kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
Ágioi Theódoroi kuuluu Natura 2000 -verkostoon ja se on rauhoitettu. Saari muodostaa kansainvälisesti tärkeän lintualueen (IBA). Saari on nimetty Pyhien Theodorosten mukaan.