stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kang Sheng

Kuva Kang Shengistä 1940-luvulla.
Kang Sheng (kiin.: 康生; pinyin: Kāng Shēng; alkuperäinen nimi Zhang Zongke, yksink.: 张宗可; perint.: 張宗可; pinyin: Zhāng Zōngkě; myöh. Zhao Rong; 1898 Zhucheng, Shandong – 6. joulukuuta 1975 Peking) oli kiinalainen kommunistipoliitikko. Hän johti kulttuurivallankumouksen aikana 1960–1970-luvulla Kiinan kommunistisen puolueen (KKP) pelättyä sisäistä turvallisuuselintä.
Useimmista kiinalaisista kommunistijohtajista poiketen Kang Sheng oli lähtöisin maanomistajaperheestä. Hän kävi länsimaista koulua Shanghaissa, liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1925 ja johti useita järjestäytyneiden työläisten kansannousuja Shanghaissa. Hän pelastautui vuoden 1927 Shanghain verilöylystä, jossa Kuomintangin joukot hyökkäsivät kommunistien kimppuun. Myöhemmin hänestä tuli KKP:n tiedusteluosaston johtaja. Vuosina 1933–1940 Kang asui pääasiassa Neuvostoliitossa ja työskenteli Kominternin tehtävissä. Hänet valittiin KKP:n keskuskomiteaan ja politbyroohon ensimmäisen kerran vuonna 1934. Hän otti käyttöön nimen Kang Sheng asuessaan Neuvostoliitossa vuonna 1935. Oleskellessaan vuonna 1937 tilapäisesti puolueen päämajakaupungissa Yan’anissa hän johti puolueen sisäisiä turvallisuusoperaatioita. Toisen maailmansodan aikana hänestä tuli KKP:n keskuskomitean alaisen turvallisuuselimen, ”sosiaalisten asiain osaston” johtaja vuoteen 1946 asti. Hän johti vuonna 1942 ”oikaisukampanjaksi” kutsuttua poliittista puhdistusta puolueessa.
Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen Kang toimi useissa korkeissa valtion ja puolueen tehtävissä. Hän osallistui pääministeri Zhou Enlain rinnalla useille diplomaattisille komennuksille ulkomailla. Kangin vaikutusvalta väheni 1950-luvun aikana ja vuonna 1956 hänet pudotettiin politbyroon varajäseneksi. Hän kuitenkin jatkoi vaikuttamista tiedustelu- ja turvallisuusasioiden parissa. Puoluejohtaja Mao Zedong suojeli häntä ja hän tuki Maon henkilökultin vahvistamista. Vuonna 1962 Kang nimitettiin KKP:n sihteeristöön ja vuonna 1965 kansankongressin pysyvän komitean varapuhemieheksi.
Kulttuurivallankumouksen aikana vuodesta 1966 alkaen Kangin on sanottu olleen yksi Kiinan hallituksen kolmesta tai neljästä vaikutusvaltaisimmasta henkilöstä. Hänet valittiin 1966 takaisin politbyroon täysjäseneksi ja 1969 myös sen viisijäseniseen pysyvään komiteaan. Vuonna 1966 perustettiin myös hänen johtamansa ”puoluekeskuksen erityistapausten tutkimusryhmä”, josta tuli kulttuurivallankumouksen aikana hyvin vaikutusvaltainen ja pelätty turvallisuuselin. Lisäksi Kang toimi Kulttuurivallankumouksen pienryhmän neuvonantajana. Vuonna 1973 hänet nimitettiin KKP:n kolmanneksi varapuhemieheksi.
Kang yhdistettiin niin sanottuun neljän koplaan. Hänellä oli jo vanhastaan läheiset suhteet varsinkin Mao Zedongin vaimoon Jiang Qingiin. Hän ehti kuolla ennen neljän koplan syrjäyttämistä, mutta vuonna 1980 hänet erotettiin postuumisti puolueesta.
Kalvolan kotiseutumuseo

| Kalvolan kotiseutumuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  Kotiseutumuseo 
Sijainti:  Iittalantie 284, 14500 Iittala
Perustettu:  1968
Ylläpitäjä:  Kalvola-Seura
Kotisivut:  www.linnaseutu.fi/kalvolan-kotiseutumuseo/
Koordinaatit:  61.0954°N, 24.1131°E
 fiKalvolan kotiseutumuseo 
   
Kalvolan kotiseutumuseo sijaitsee Hämeenlinnan Kalvolan pitäjän Keikkalan kylässä vanhassa lainajyvämakasiinissa Kalvolan kirkon vieressä. Museo on avoinna kesäkuukausina sunnuntaisin muutaman tunnin ajan. Museon perusti Kalvolan kunnan kulttuurilautakunta vuonna 1968 saatuaan 1850-luvulta peräisin olevan makasiinirakennuksen lahjoituksena Kalvolan manttalikunnalta edellisenä vuonna. Kuntaliitoksen jälkeen Hämeenlinnan kaupunki lahjoitti kotiseutumuseon vuonna 2010 Kalvola-Seuralle, joka ylläpitää sitä nykyään.
Kotiseutumuseossa on esillä lainajyvästön kalusto täydellisenä. Aiheet on koottu omiin laareihinsa. Kivityöosasto havainnollistaa tekstein, valokuvin ja työkaluin kivityön eri vaiheet. Näyttely esittelee myös Kalvolan aiempien kirkkojen esineistöä. Koulunkäynnin historiaa Kalvolassa esitellään kouluosastolla.
Rakennuksen yläkerrassa kuvataan Kalvolan kunnan vaakuna-aiheessa metsän ja puun merkitystä pitäjälle. Seinällä ovat ristissä piilukirveet ja niiden alla hirsiparru. Tilaa kiertää Iittalan lasitehtaan muotoilijan Valto Kokon maalaama 15 metriä pitkä kuvasarja Olaus Magnuksen kuvitusten mukaan. Siinä esitetään parrujen kuljetusta Hämeen Härkätietä pitkin Turkuun. Museoon on rakennettu myös sahalaitos, jollaisella muun muassa makasiinin lankut ja laudat on sahattu.
Perusnäyttelyä elävöitetään vuosittain vaihtuvalla teemanäyttelyllä.
Kainuun sopimus

Kainuun sopimus eli Kainuun aselepo tarkoittaa Suomen sotaan liittyvää kenraalimajuri Hans H. Gripenbergin antautumista joukkoineen Säivin kylässä Ruotsin Kainuussa (Kalix) 25.3.1809
Venäläiset olivat sanoneet aselevon irti, vaikka Gripenberg oli toivonut sille jatkoa. Gripenberg vetäytyi Kalixin suuntaan, sairaat jätettiin Tornioon. Armeijan rippeet antautuivat, kun tiedossa oli venäläisten hyökkäykset Ahvenanmaalle ja Uumajaan sekä Tukholman vallankaappaus.
Aiheesta muualla

Suomen sota, sotatapahtumat. (Arkistoitu – Internet Archive)
K. F. Puromies

K. F. Puromies (vasemmalla) vuonna 1941
Karl Frithiof (K. F.) Puromies (vuoteen 1906 Bäckman, 22. kesäkuuta 1873 Helsinki – 2. lokakuuta 1943) oli suomalainen liikemies. Hän oli vuonna 1903 perustetun  helsinkiläisen K. F. Puromiehen kirjapainon perustaja ja vuosina 1910–1943 toimitusjohtaja. Yritys oli paitsi kirjapaino, myös kirjan- ja lehdenkustannusyhtiö. Se julkaisi muun muassa lyhytaikaista viikkolehteä Maanantai.
Kirjapainon nimi oli vuoteen 1906 K. F. Bäckmanin Kirjapaino. Sanoma Oy osti kirjapainon 1960-luvulla.
Puromies oli Suomen Graafisen Teollisuuden Liiton puheenjohtaja 1923–1943 ja toimi monissa muissa järjestöissä hallituksessa ja puheenjohtajana. Hänelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi 1933.
Kirjallisuutta

Kari A. Lavonius, Mario Talaskivi, Pauli Puromies: Puoli vuosisataa painettua sanaa: K.F. Puromiehen kirjapaino oy. 1903–1953.  Helsinki:  K. F. Puromiehen kirjapaino, 1953.
Aiheesta muualla

Puromiehen Kirjapainon yhtiöesitys porssitieto.fi:ssä
Kannatusalue

Kannatusalue on kuntaryhmä, jolle on ominaista puolueen keskimääräistä suurempi vaalimenestys sekä kannatuksen pysyvyys. Kannatusalueelle ominaista on, että kannatusalueella ansaittu vaalimenestys on esimerkiksi puolueen valtakunnallista mediaania suurempi.
Julija Ležneva

Julija Ležneva (ven. Юлия Лежнева; s. 5. joulukuuta 1989 Južno-Sahalinsk, Sahalin) on venäläinen sopraano. Hänen uransa lähti nousukiitoon Classical BRIT Awards -tilaisuudessa Kiri Te Kanawan kutsusta tehdystä esiintymisestä vuonna 2010. Hänen vuonna 2013 julkaistu ensimmäinen soololevytyksensä Deccalle sisältää Vivaldin, Händelin, Porporan ja Mozartin motetteja. Hän lauloi myös Deccan levytyksellä Händelin oopperasta Alessandro (2012) ja julkaisi Naïvelle albumin Julia Lezhneva Sings Rossini (2011).
2018
Ležnevan opettajiin ovat kuuluneet Dennis O'Neill, Elena Obraztsova ja Alberto Zedda.
Ležneva voitti Kansainvälisen Mirjam Helin -laulukilpailun naisten sarjan 2009. Hän on nuorimpana kyseisen kilpailun voittanut laulaja.
Aiheesta muualla

Mirjam Helin voittaja 2009: Hyvä tukijoukko on tarpeen Yle, videohaastattelu, 2014.
Jalkapallon Suomen Cup 2019

| Suomen Cup 2019 |
| --- | --- |
Ajankohta:  18. tammikuuta 2019 – 15. kesäkuuta 2019
Mestari:  Ilves
Toinen sija:  IFK Mariehamn
  ← 2018 :  2020 → 
Jalkapallon Suomen Cup 2019 oli 65. kerran järjestetty jalkapallon Suomen Cup. Aikaisemmista vuosista poiketen vuoden 2019 Suomen Cup pelattiin yhden kalenterivuoden aikana, alkaen tammikuussa ja päättyen kesäkuussa pelattavaan finaaliin. Samoin aikaisemmista vuosista poiketen ei pelattu lainkaan karsintakierroksia, vaan Veikkausliigan joukkueet ja Ykkösen joukkueet sijoitettiin automaattisesti omiin lohkoihinsa ja alemmilla sarjatasoilla pelanneet joukkueet pystyivät lunastamaan paikkansa Suomen Cupissa erillisten turnausten kautta.
Cupiin ilmoittautuneet Kakkosen joukkueet pelasivat oman lohkovaiheensa ja pudotuspelit, ja kaksi finaaliin päässyttä joukkuetta lunastivat paikan Suomen Cupin neljännesvälieriin. Kakkosen Cupiin saivat osallistua myös edellisenä kautena Kolmoseen tippuneet joukkueet. Kakkosen oman cupin finaali pelattiin samanaikaisesti Suomen Cupin finaalin kanssa. Kakkosta alemmilla sarjatasoilla pelanneet joukkueet pystyivät osallistumaan 2019 Regions' Cupiin, jonka finalistit lunastivat paikkansa vuoden 2020 Suomen Cupiin.
Lohkovaihe

Veikkausliigan joukkueet on jaettu kahteen 6 joukkueen lohkoon, joiden 4 parasta etenee Cupin neljännesvälieriin. Ykkösen joukkueet on jaettu kahteen 5 joukkueen lohkoon, joiden 2 parasta etenee Cupin neljännesvälieriin.
Lohkovaihe > Ykkönen – Lohko A

| Sij>  | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | P | Karsinta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | AC Oulu | 4 | 2 | 1 | 1 | 8 | 3 | +5 | 7 | Etenee neljännesvälieriin |
| 2 | FC Haka | 4 | 2 | 1 | 1 | 7 | 5 | +2 | 7 | Etenee neljännesvälieriin |
| 3 | MuSa | 4 | 2 | 1 | 1 | 7 | 6 | +1 | 7 |  |
| 4 | MYPA | 4 | 0 | 3 | 1 | 3 | 6 | −3 | 3 |  |
| 5 | FF Jaro | 4 | 0 | 2 | 2 | 2 | 7 | −5 | 2 |  |
Lohkovaihe > Ykkönen – Lohko B

| Sij>  | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | P | Karsinta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | TPV | 4 | 2 | 1 | 1 | 12 | 6 | +6 | 7 | Etenee neljännesvälieriin |
| 2 | KTP | 4 | 2 | 1 | 1 | 8 | 5 | +3 | 7 | Etenee neljännesvälieriin |
| 3 | TPS | 4 | 2 | 0 | 2 | 8 | 6 | +2 | 6 |  |
| 4 | AC Kajaani | 4 | 2 | 0 | 2 | 5 | 12 | −7 | 6 |  |
| 5 | EIF | 4 | 1 | 0 | 3 | 6 | 10 | −4 | 3 |  |
Neljännesvälierät

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15. maaliskuuta 2019 | VJS | 0-3 | KPV | Myyrmäki Halli, Vantaa |  |
| 19.00 |  | Raportti | Mäkelä  40' Roiha  80' Banza  89' | Yleisömäärä: 812 Tuomari: Oskari Hämäläinen  |     |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15. maaliskuuta 2019 | Gnistan | 1-3 (ja.) | VPS | Oulunkylä TN, Helsinki |  |
| 19.00 | Akbar  49' | Raportti | Voutilainen  77' Alanko  92' Sarr  113' | Yleisömäärä: 417 Tuomari: Oliver Reitala  |     |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 16. maaliskuuta 2019 | FC Haka | 0-1 | RoPS | Saharan tekonurmi, Valkeakoski |  |
| 14.30 |  | Raportti | Katz  54' | Yleisömäärä: 243 Tuomari: Mattias Gestranius  |     |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 16. maaliskuuta 2019 | KTP | 0-2 | Ilves | Arto Tolsa Areena, Kotka |  |
| 15.00 |  | Raportti | Järvinen  25' Tendeng  45+1' | Yleisömäärä: 303 Tuomari: Antti Munukka  |     |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 16. maaliskuuta 2019 | AC Oulu | 0-1 | FC Honka | Heinäpään jalkapallohalli, Oulu |  |
| 15.30 |  | Raportti | Baah  85' | Yleisömäärä: 502 Tuomari: Jani Laaksonen  |     |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 16. maaliskuuta 2019 | FC Kiisto | 0-5 | FC Lahti | Elisa Stadion, Vaasa |  |
| 16.00 |  | Raportti | Kult  32' Assehnoun  58', 76', 89' Jäntti  85' | Yleisömäärä: 250 Tuomari: Mikko Juusola  |     |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 16. maaliskuuta 2019 | TPV | 0-2 | IFK Mariehamn | Pirkkahalli C, Tampere |  |
| 16.00 |  | Raportti | Sjöroos  69' Mboma  90+3' | Yleisömäärä: 513 Tuomari: Atte Jussila  |     |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 17. maaliskuuta 2019 | JS Hercules | 0-2 | FC Inter | Heinäpään jalkapallohalli, Oulu |  |
| 15.00 |  | Raportti | Furuholm  30' Valenčič  61' | Yleisömäärä: 314 Tuomari: Daniel Enkvist  |     |
Puolivälierät

FC Inter Turku v VPS
| FC Inter Turku | 1–2 | VPS |
| --- | --- | --- |
| Valenčič  44' | Raportti | Voutilainen  61' Morrisey  77' |
RoPS v KPV
| RoPS | 1–2 | KPV |
| --- | --- | --- |
| Hyvärinen  66' | Raportti | Mäkelä  13' Mannström  79' |
FC Honka v Ilves
| FC Honka | 1–1 (ja> ) | Ilves |
| --- | --- | --- |
| Baah  85' | Raportti | Tendeng  89' |
|   | Rangaistus­potkukilpailu |   |
| Baah  Hervás  Ivanov  Martín  Kaufmann  | 3 – 4 |  Tomas  Jair Silva  Raittinen  Ilari Mettälä  Tendeng |
IFK Mariehamn v FC Lahti
| IFK Mariehamn | 3–1 (ja> ) | FC Lahti |
| --- | --- | --- |
| Ekhalie  85', 120+1' Mboma  101' | Raportti | Törnros  19' |
Välierät

KPV v Ilves
| KPV | 2–3 | Ilves |
| --- | --- | --- |
| Banza  23' Josimov  32' | Raportti | Tendeng  44' Tomas  90+1' Lauri Ala-Myllymäki  90+5' |
VPS v IFK Mariehamn
| VPS | 1–3 | IFK Mariehamn |
| --- | --- | --- |
| Ebwelle  22' | Raportti | Sjölund  34' Sid  39' Hamza  85' |
Loppuottelu

IFK Mariehamn v Ilves
| IFK Mariehamn | 0–2 | Ilves |
| --- | --- | --- |
|  | Raportti | Ojala  33' Miettunen  44' |
Jüri Luik

| Jüri Luik |
| --- | --- |
 Luik kesäkuussa 2017.
Viron puolustusministeri
 Laarin I hallitus 23.8.1993–7.1.1994 Laarin II hallitus 25.3.1999–28.1.2002 Ratasin I hallitus 12.6.2017–29.4.2019 Ratasin II hallitus 29.4.2019–26.1.2021  
Presidentti:  Lennart Meri Arnold Rüütel Kersti Kaljulaid
Edeltäjä:  Hain Rebas Andrus Öövel Margus Tsahkna
Seuraaja:  Indrek Kannik Sven Mikser Kalle Laanet
Viron hallituksen salkuton ministeri
 Laarin I hallitus 1.12.1992-6.10.1993  
Presidentti:  Lennart Meri
Viron ulkoministeri
 Laarin I hallitus 7.1.1994-8.11.1994 Tarandin hallitus 8.11.1994-17.4.1995  
Presidentti:  Lennart Meri
Edeltäjä:  Trivimi Velliste
Seuraaja:  Riivo Sinijärv
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. elokuuta 1966 (ikä 58) Tallinna
Tiedot
Puolue:  Isänmaa (RKEI) (1992-1995) Isänmaaliitto (1995-2006)
Jüri Luik (s. 17. elokuuta 1966 Tallinna, Viro) on virolainen poliitikko, joka on toiminut puolustus- ja ulkoministereinä useissa hallituksissa 1990-luvulta lähtien. Hän toimi ulkoministerinä vuosina runsaan vuoden vuosina 1994-1995 Laarin ja Tarandin hallituksissa ja puolustusministerinä molemmissa Laarin ja Ratasin hallituksissa. Poliittisesti hän kuuluu alun perin Isänmaan ja Res Publican liittoon, jonka perustajajäseniin hän kuului. Puolue muutti nimensä 2018 Isänmaaliitoksi.
Mukana Viron uudelleenitsenäistymisessä

Jüri Luik opiskeli neuvostovallan viimeisinä vuosina Tarton yliopistossa ja valmistui vuonna 1989 lehdistöoppi pääaineenaan. Hän oli aloittanut vuonna 1988 toimittajauran virolaisessa kulttuurilehti Vikerkaarin toimittajana. Lehti oli Laulavan vallankumouksen aikaan keskeinen vaikuttaja virolaisessa yhteiskunnassa maan uudelleenitsenäistymistä rakennettaessa.
Diplomaatin ja ministerin urasta

Valmistumisensa jälkeen Luik siirtyi uudelleenitsenäistyneen Viron tasavallan ulkoministeriön palvelukseen. Ulkoministeriötä johti tällöin tuleva presidentti Lennart Meri. Luik toimi sen jälkeen ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkönä ja hetken aikaa Viron Ison-Britannian suurlähettiläänä Lontoossa.
Jüri Luik valittiin syksyllä 1992 riigikoguun Isänmaa-liiton listoilta. Pian sen jälkeen joulukuussa 1992 hänestä tuli ensin Laarin hallituksen salkuton ministeri, jonka vastuulla olivat Venäjän kanssa käytävät neuvottelut, Virossa olevien venäläisjoukkojen vetäytymisestä sekä Viron ja Venäjän suhteet. Elokuussa 1993 hänestä tuli edelleen puolustusministeri ja vuoden 1994 alusta ulkoministeri. Ulkoministerin tehtävää hän hoiti vielä seuraavassa Tarandin hallituksessa, joka istui huhtikuuhun 1995. Ulkoministeriajanjaksoon ajoittui Venäjän kanssa tehty sopimus, jonka mukaan venäläisjoukot lähtivät Virosta elokuun loppuun 1994 mennessä. Tässä asiassa Luik toimi tiiviisti yhteistyössä presidentti Meren kanssa, joka sai lopulta sopimuksen aikaan heinäkuussa 1994 henkilökohtaisissa neuvotteluissa Venäjän presidentin Boris Jeltsinin kanssa.
Yli kaksi vuotta kestäneen ministeriuran jälkeen Luik palasi diplomaatin tehtäviin. Hän toimi vuosina 1996-1999 Viron suurlähettiläänä Benelux-maissa ja pysyvänä Viron edustajana Naton päämajassa Brysselissä. Hän palasi ministerintehtäviin Laarin muodostaessa toisen hallituksensa maaliskuun lopussa 1999, jolloin hänestä tuli jälleen puolustusministeri. Hän oli tehtävässä Laarin toisen hallituksen loppuun eli lähes kolme vuotta tammikuun loppuun 2002. Sen jälkeen palasi ulkoministeriöön, ja vuodesta 2003 hän siirtyi Viron suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin Washingtoniin. Viron liityttyä Natoon Luik palasi Viroon hoitamaan Viron ja Naton välisiä asioita. Tammikuussa 2013 hän siirtyi Viron suurlähettilääksi Venäjälle Moskovaan, jossa tehtävässä hän oli kesään 2015. Sen jälkeen hän palasi Tallinnaan johtamaan Kansainvälistä puolustustutkimuslaitosta. Tässä tehtävässä hän toimi toukokuuhun 2017.
Vuonna 2016 käydyissä presidentinvaaleissa Luik oli mahdollisena ehdokkaana maansa uudeksi presidentiksi Ilveksen presidenttikauden päättyessä, kun vaalin valintavaihe riikikogussa oli päättynyt ratkaisemattomana. Hänen ehdokkuutensa jatkovalinnassa kaatui kuitenkin EKREn ja Keskustapuolueen vastustukseen. Jatkovaaleissa presidentiksi valittiin Kersti Kaljulaid.
Tutkimuslaitosjakson jälkeen Luik palasi ulkoministeriöön, josta hän siirtyi Jüri Ratasin hallitukseen Margus Tsahknan siirtyessä keväällä 2017 puolustusministerin tehtävistä. Luik jatkoi samassa tehtävässä vielä keväällä 2019 muodostetussa Ratasin 2. hallituksessa. Hänet valittiin vuoden 2019 parlamenttivaaleissa riigikoguun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jüri Luik Wikimedia Commonsissa
Vuonna 2017 Viro toimi EU:n puheenjohtajamaana. Kuvassa EU-kokouksesta, jossa mukana Luikin lisäksi EU:n varapuheenjohtaja Federica Mogherini (kuvassa keskellä).
Julija Lipnitskaja

| Julija Lipnitskaja |
| --- | --- |
 Julija Lipnitskaja vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1998 (ikä 26) Jekaterinburg
Kansalaisuus:   Venäjä
Taitoluistelija
Pituus:  158 cm
Valmentaja(t):  Eteri Tutberidze, Sergei Dudakov
Entiset valmentajat:  Ilia Averbukh
Koreografi(t):  Elena Levkovets, Marina Voitsekhovskaia
Aloittanut:  2002
Henkilökohtaiset parhaat pisteet (ISU)
Pisteet yhteensä:  209,72 EM 2014
Lyhytohjelma:  72,90 Talviolympialaiset 2014
Vapaaohjelma:  141,51 Talviolympialaiset 2014
Julija Vjatšeslavovna Lipnitskaja (ven. Ю́лия Вячесла́вовна Липни́цкая, s. 5. kesäkuuta 1998 Jekaterinburg, Venäjä) on venäläinen taitoluistelija, Euroopan-mestari, MM-kisojen hopeamitalisti ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa jo 15-vuotiaana taitoluistelun joukkuekilpailussa Sotšissa 2014.
Lipnitskaja sairastui anoreksiaan ja lopetti luistelu-uransa jo 19-vuotiaana. Hän suunnittelee opiskelujen aloittamista ja harrastaa ratsastusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ISUn profiili
Naisten yksinluistelun Euroopan-mestarit
1930: Fritzi Burger
– 1931–1936: Sonja Henie
– 1937–1939: Cecilia Colledge
– 1947–1948: Barbara Ann Scott
– 1949: Eva Pawlik
– 1950: Alena Vrzáňová
– 1951: Jeannette Altwegg
– 1952: Jeannette Altwegg
– 1953: Valda Osborn
– 1954: Gundi Busch
– 1955: Hanna Eigel
– 1956: Ingrid Wendl
– 1957: Hanna Eigel
– 1958: Ingrid Wendl
– 1959: Hanna Walter
– 1960–1964: Sjoukje Dijkstra
– 1965–1966: Regine Heitzer
– 1967: Gabriele Seyfert
– 1968: Hana Mašková
– 1969–1970: Gabriele Seyfert
– 1971–1972: Trixi Schuba
– 1973–1975: Christine Errath
– 1976: Dianne de Leeuw
– 1977–1980: Anett Pötzsch
– 1981: Denise Biellmann
– 1982: Claudia Kristofics-Binder
– 1983–1988: Katarina Witt
– 1989: Claudia Leistner
– 1990: Evelyn Großmann
– 1991–1995: Surya Bonaly
– 1996–1997: Irina Slutskaja
– 1998–1999: Marija Butyrskaja
– 2000–2001: Irina Slutskaja
– 2002: Marija Butyrskaja
– 2003: Irina Slutskaja
– 2004: Júlia Sebestyén
– 2005–2006: Irina Slutskaja
– 2007–2008: Carolina Kostner
– 2009: Laura Lepistö
– 2010: Carolina Kostner
– 2011: Sarah Meier
– 2012–2013: Carolina Kostner
– 2014: Julija Lipnitskaja
– 2015: Jelizaveta Tuktamyševa
– 2016–2017: Jevgenija Medvedeva
– 2018: Alina Zagitova
– 2019: Sofija Samodurova
– 2020: Aljona Kostornaja
Julija Levtšenko

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Julija Levtšenko |  Julija Levtšenko |  Julija Levtšenko |  |
Maa:  Ukraina
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2017 | korkeushyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2019 | korkeushyppy |  |
|  Pronssia | Belgrad 2017 | korkeushyppy |  |
Julija Levtšenko (ukr. Юлія Левченко, s. 28. marraskuuta 1997) on ukrainalainen korkeushyppääjä.
Donetskin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013 Levtšenko sijoittui 13:nneksi tuloksella 170 cm. Nanjingin nuorten kesäolympialaisissa 2014 hän voitti kultaa hypättyään 189 cm. Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 Levtšenko sijoittui kuudenneksi tuloksella 183 cm. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän jäi karsintaan hypättyään 185 cm. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän jäi myös karsintaan tuloksella 192 cm. Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016 Levtšenko saavutti pronssia ylitettyään 186 cm. Belgradin sisäratojen EM-kilpailuissa 2017 hän saavutti pronssia tuloksella 194 cm. Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 hän voitti kultaa tuloksella 196 cm.
Lontoon MM-kilpailuissa 2017 Levtšenko saavutti hopeaa uudella ennätyksellään 201 cm. Hänestä tuli myös 19-vuotiaana kaikkien aikojen nuorin MM-kisojen korkeushypyn mitalisti. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 189. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän oli yhdeksäs. Hän saavutti hopeaa Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 tuloksella 199. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Gävlessä 2019 tuloksella 197. Hän voitti samana vuonna Eurooppa−Yhdysvallat-maaottelun ennätyksellään 202. Dohan MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 200. Hän oli neljäs myös Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui kahdeksanneksi. Hän karsiutui vuonna 2022 loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa ja oli yhdeksäs Münchenin EM-kilpailuissa. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 Levtšenko karsiutui loppukilpailusta.
Ennätykset

Ulkoradoilla
202 cm (Minsk 2019)
Sisäradoilla
200 cm (Eaubonne 2019)
Kang Ling

Kang Ling (kiin.: 凌康; pinyin: Líng Kāng; s. 14. maaliskuuta 1997 Jiangsu) on kiinalainen moottoriurheilija.
Ling aloitti uransa Karting-sarjoista vuonna 2004. Vuonna 2012 hän voitti Aasian Kartingin Senior-luokan mestaruuden. Vuonna 2013 Ling kilpaili Ranskan Formula 4 -sarjassa saavuttaen 11 pistettä. Vuonna 2014 Ling ajoi kuusi kilpailua Formula Renault Alps -sarjassa Koiranen GP:n kuljettajana saavuttamatta pisteitä. Samana vuonna hän on kilpaillut Britannian Formula 3, Saksan Formula 3 ja GP3-sarjoissa. Vuonna 2015 Ling kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuodesta 2017 lähtien Ling on ajanut erilaisissa kestävyysajoissa kuten International GT Open, Blancpain GT Series, Asian LeMans Series ja Porsche Carrera Cup Asia. Hänen autokuntansa voitti Asian LeMans Seriesin LMP2 AM -luokan mestaruuden kaudella 2018–2019.
GP3-tulokset

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Trident | ESPFEA   | ESPSPR   | AUTFEA   | AUTSPR   | GBRFEA   | GBRSPR   | GERFEA   | GERSPR   | HUNFEA   | HUNSPR   | BELFEA   | BELSPR   | ITAFEA   | ITASPR   | RUSFEA   | RUSSPR   | ABUFEA 20 | ABUSPR 16 | 0 | 28. |