stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalevi Sorsa
Terveys ja kuolema

Sorsa harrasti pitkään tupakointia ja näyttäytyi usein piipun kanssa. Tamminiemen pesänjakajat -kirjassa vihjattiin, että hän poltti mieluummin savukkeita ja piippu olisi ollut vain julkisuuteen tarkoitettu yritys jäljitellä Britannian pääministeri Harold Wilsonia. Sorsa lopetti tupakoinnin vuonna 1983. Hänellä todettiin alkusyksystä 1990 paksusuolen syöpä, mutta kasvain leikattiin onnistuneesti. Syöpä uusiutui ja levisi 2000-luvun alussa. Sorsa kuoli 73-vuotiaana kotonaan Helsingissä tammikuussa 2004.
Sorsalla ei ollut lapsia.
Kritiikki

Vuonna 1997 ilmestyi venäläisen entisen KGB-vakoojan, Neuvostoliitosta Suomen kautta länteen vuonna 1985 loikanneen Oleg Gordijevskin yhdessä toimittaja Inna Rogatchin kanssa kirjoittama muistelmateos Sokea peili, jonka kustantajana oli WSOY. Kirjan tekijät antoivat ymmärtää, että monet suomalaiset 1970- ja 1980-lukujen kärkipoliitikot, ennen muita Sorsa, olivat solmineet läheisiä ja jopa sopimattoman tiiviitä suhteita Neuvostoliiton tiedustelupalveluun KGB:hen ja siten syyllistyneet miltei maanpetokseen. Kirjan mukaan Sorsa oli kuulunut KGB:n ”ensimmäiseen yhteysluokkaan”. Sorsa kiivastui kirjan väitteistä ja kiisti ne jyrkästi. Hänen mukaansa suomalaisilla oli ollut neuvostoliittolaisten kanssa samanlainen keskusteluyhteys kuin muidenkin maiden diplomaattien kanssa. Ainoana erona oli ollut, että Neuvostoliitto oli hoitanut yhteyksiä paitsi diplomaattien, myös tiedustelupalvelunsa kautta. Historioitsija Kimmo Rentolan mukaan kirja osoitti tekijöidensä tuntemuksen Suomesta puutteelliseksi – kirjan mukaan Suomi olisi ollut täysin KGB:n hallussa –, ja siinä esitetyt todisteet suomalaisten poliitikkojen sopimattomasta toiminnasta olivat hataria.
Sorsan kuoleman jälkeen hänen KGB-yhteyksiään ovat arvioineet kriittisesti muun muassa Alpo Rusi ja Jukka Seppinen useissa teoksissaan. Vuonna 2020 Kanavaan kirjoittamassaan artikkelissa Rusi totesi: ”Kalevi Sorsa on saattanut olla suomettumisen sensuurin salattu ongelma, jonka selvittämisen estäminen estää kaikkinaisen suomettumisen avaamisen ja tunnistamisen.” Rusin lähteenä oli muun muassa saksalaisten historioitsijoiden Michael Ploetzin ja Hans-Peter Müllerin teos Ferngelenkte Friedensbewegung (2004). Professori Henrik Meinanderin mukaan Rusin ja Seppisen tulkinnat Sorsan KGB-yhteyksistä ovat ”yliammuttuja” tai liioiteltuja, sillä Sorsa vain mukautui presidentti Kekkosen luomaan käytäntöön, jossa suhteita Neuvostoliittoon oli vaikea hoitaa menestyksekkäästi muullakaan tavalla.
Teokset

Sorsa oli kiinnostunut kirjallisuudesta ja kirjoittamisesta jo nuoresta lähtien. Päiväkirjanpitämisen ohella hän kirjoitti runoja ja osallistui runokilpailuihin. Yliopistossa Sorsa paneutui erityisesti kirjallisuuden opintoihin. Kustannusosakeyhtiö Tammen palveluksessa hän luki, toimitti ja arvosteli kotimaisia käsikirjoituksia. Aktiivisesta päivänpolitiikasta ja työelämästä jäätyään Sorsalla oli taas aikaa omistautua kirjallisille harrastuksilleen. Presidenttihaaveidensa kariuduttua Sorsa solmi vuonna 1993 Otavan kanssa kustannussopimuksen kolmiosaisesta muistelmateoksesta. Muistelmien ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1998 ja vuoteen 1976 saakka ulottuva toinen osa vuonna 2003. Sorsa toimi vuosina 1991–2001 Turun Sanomien kolumnistina ja kirjoitti myös Demariin.
Kalevi Sorsan teokset:
Kansanvallan kysymyksiä. Tammi 1974, Helsinki. ISBN 951-30-3240-X.
Paikallisjunalla Eurooppaan. Otava 1991, Helsinki. ISBN 951-1-11461-1.
Uusi itsenäisyys. Otava 1992, Helsinki. ISBN 951-1-11462-X.
Vallan muuttuvat kuviot: Näkökohtia Suomen valtiosääntöön ja presidentin valtaoikeuksiin. Snellman-instituutti 1993, Kuopio. ISBN 951-842-132-3.
Muistikuvia, mielikuvia. Otava 1995, Helsinki. ISBN 951-1-11463-8.
Sisäänajo: Politiikan kuvioita 1969–1972. Otava 1998, Helsinki. ISBN 951-1-13265-2.
Ihmisiä, ilmiöitä. Otava 2000, Helsinki. ISBN 951-1-16797-9.
Kansankoti ja punamulta: Politiikan kuvioita 1972–1976. Otava 2003, Helsinki. ISBN 951-1-13266-0.
Kunnianosoituksia

Sorsalle ehdotettiin useaankin otteeseen valtioneuvoksen arvonimeä, mutta hän kieltäytyi vastaanottamasta sitä vedoten taustaansa työväenliikkeessä, jossa oli perinteisesti pidättäydytty kunnianosoituksista. Sorsa kaihtoi koko elämänsä ajan julkisia tunnustuksia työstään ja saavutuksistaan, mutta suostui promovoitavaksi Tampereen teknillisen korkeakoulun kunniatohtoriksi vuonna 1987 ja Tampereen yliopiston hallintotieteiden kunniatohtoriksi vuonna 1992. Vuonna 1985 Sorsa suostui ottamaan vastaan Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan suurristin presidentti Koivistolta, vaikka suhtautui kielteisesti kunniamerkkeihin. Presidentti Tarja Halonen palkitsi Sorsan Vapaudenristin ritarikunnan 1. luokan Vapaudenristillä rintatähtineen, jonka Sorsa otti myös vastaan.
Sorsan pitkäaikaisen kotitalon seinään Helsingin Merihaassa kiinnitettiin muistolaatta kansanvallan päivänä 17. heinäkuuta 2005 Suomen Sosialidemokraattisen Sanomalehtimiesliiton järjestämässä juhlatilaisuudessa. Hietaniemen hautausmaalla (U25-12-1) paljastettiin samana vuonna Kimmo Pyykön veistämä Sorsan hautamuistomerkki Elämänkaari.
Sorsan arkisto, bibliografia ja nimikkosäätiö

Useimpien Suomen pääministerien henkilöarkistot ovat Kansallisarkiston hallussa, mutta Sorsa luovutti 35 hyllymetriä käsittävän henkilökohtaisen arkistonsa Työväen Arkistolle. Hän määräsi vuonna 1985, että arkisto avattaisiin tutkijoiden käyttöön 30 vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Sorsan kuoltua hänen leskensä Irene Sorsa lyhensi salausajan 15 vuoteen, mutta sitä pidennettiin myöhemmin uudestaan kolmella vuodella. Arkisto avautui lopulta tutkijoille lokakuussa 2022. Suomen arkistoyhdistys myönsi Irene Sorsalle ja postuumisti myös Kalevi Sorsalle Vuoden arkistoteko -kunniamaininnan vuonna 2004.
Kalevi Sorsa -bibliografia sisältää Kalevi Sorsan eri elämänvaiheissaan ja erilaisissa työ- ja luottamustehtävissään kirjoittamat kirjat, artikkelit ja puheet. Bibliografiaan on luetteloitu myös tärkeimpien päivä- ja aikakauslehtien julkaisemat haastattelut Sorsasta sekä muut Sorsaa käsittelevät artikkelit ja kirjoitukset. Aineistoa on vuosilta 1951–2005, ja se on luetteloitu ARTO-tietokantaan.
Vuonna 2005 perustettiin sosiaalidemokraattinen ajatushautomo Kalevi Sorsa -säätiö.
Työväenmuseo Werstaan kokoelmissa on Sorsalle kuuluneita esineitä, kuten solmio ja piippu.
Kirjallisuutta

Erkki Raatikainen, Vankempi poika, 1985, Tammi, Helsinki. ISBN 951-30-6353-4.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kalevi Sorsan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Ylen Kansallinen äänigalleria (Arkistoitu – Internet Archive)
Kalevi Sorsa – aatteen mies Ylen Elävässä arkistossa
Kalevi Sorsa sai ohjeita suoraan Neuvostoliiton politbyroolta (Pekka Virkki | 24.11.2017 | Suomen Sotilas)
Sorsa: Indexbindning kommer först i sista hand. (Haastattelu) Affärsmagasinet Forum, 19.12.1973, nro 1973-20, s. 09-11.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Rafael Paasio Martti Miettunen Mauno Koivisto | Suomen pääministeri 1972−1975 1977−1979 1982−1987 | Seuraaja: Keijo Liinamaa Mauno Koivisto Harri Holkeri |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Olavi J. Mattila Olavi J. Mattila Paavo Väyrynen | Suomen ulkoministeri 1972 1975–1976 1987–1989 | Seuraaja: Ahti Karjalainen Keijo Korhonen Pertti Paasio |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Matti Ahde | Eduskunnan puhemies 1989−1991 | Seuraaja: Esko Aho |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Erkki Raatikainen | Sosialidemokraattisen puolueen puoluesihteeri 1969–1975 | Seuraaja: Ulf Sundqvist |
| n k  Suomen pääministerit |
| --- | --- | --- |
:  Svinhufvud  Paasikivi  Ingman  K. Castrén  Vennola  Erich  Vennola  Cajander  Kallio  Cajander  Ingman  Tulenheimo  Kallio  Tanner  Sunila  Mantere  Kallio  Svinhufvud  Sunila  Kivimäki  Kallio  Cajander  Ryti  Rangell  Linkomies  Hackzell  U. Castrén  Paasikivi  Pekkala  Fagerholm  Kekkonen  Tuomioja  Törngren  Kekkonen  Fagerholm  Sukselainen  von Fieandt  Kuuskoski  Fagerholm  Sukselainen  Miettunen  Karjalainen  Lehto  Virolainen  Paasio  Koivisto  Aura  Karjalainen  Aura  Paasio  Sorsa  Liinamaa  Miettunen  Sorsa  Koivisto  Sorsa  Holkeri  Aho  Lipponen  Jäätteenmäki  Vanhanen  Kiviniemi  Katainen  Stubb  Sipilä  Rinne  Marin  Orpo 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Pääministeri Sorsa vuonna 1983 Davosin huippukokouksessa.
Sorsa piipun kanssa.
Erik Johan Stagnelius

| Erik Johan Stagnelius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1793 Gärdslösa, Öölanti, Ruotsi
Kuollut: 3. huhtikuuta 1823 (29 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Kirjallinen suuntaus: romantiikka
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Erik Johan Stagnelius (14. lokakuuta 1793 Gärdslösa, Öölanti, Ruotsi – 3. huhtikuuta 1823 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen romantiikan ajan runoilija ja näytelmäkirjailija.
Stagnelius oli lapsesta saakka ruumiillisesti kivulloinen, joskin henkisesti varhain kehittynyt. Hän eli lähes erakkona opiskellessaan pari vuotta Lundin ja Upsalan yliopistoissa ja jouduttuaan sitten Tukholmaan pieneen kanslistin virkaan. Hän kuoli nuorena sairauden ja elämän ristiriitojen murtamana. Loppuvuosina hänen luontainen synkkyytensä kehittyi sairaalloisiksi kohtauksiksi, ja hän turvautui toisinaan huumaaviin aineisiin tuskien lievittämiseksi. Parhaiten häntä kuitenkin auttoi laulu.
Stagneliuksen monipuolinen tuotanto kuvastaa hänen runoilijalaatunsa erikoisuutta ja levotonta etsintää. Siinä ilmenee toisaalta elämänjanoa ja aistillisuutta, toisaalta taas synnintuntoa, kaiken maallisen halveksimista ja haaveellista ikävöimistä ylimaallista ihannetta kohti. Stagnelius puki tunnelmansa kuvallisiksi runonäyiksi, joiden sanonnoissa tuntuu usein vaikutusta itämaiden mystisestä filosofiasta, gnostilaisuudesta, mutta joiden yli kaareutuu samalla puolittain antiikkinen rauha. Stagnelius on antiikista vaikutteita saanut uusromantikko. Hän sai ensin huomiota eeppisellä runoelmalla Vladimir den Store (1817), jossa hän ylistää kristinuskon voimaa. Hän sai Ruotsin akatemian palkinnon opetusrunollaan Qvinnan i Norden (1818), mutta selvimmin hänen elämänkäsityksensä ilmenee runokokoelmassa Liljor i Saron (1821–1822).
Stagneliuksen runotuotanto, kuten muun muassa rakkauslaulut, virret, romanssit, elegiat ja idyllit, kuuluvat ehyen rakenteensa, sanonnan täyteläisyyden sekä poljennollisen rikkautensa ja soinnillisuutensa puolesta aikansa Ruotsin runouden parhaimmistoon. Hänen muita teoksiaan ovat antiikkisaiheinen murhenäytelmä Bacchanterna eller fanatismen (1822), pohjoismaiset näytelmät Visbur ja Sigurd Ring, romanttinen Riddartornet sekä kristittyjen vainoista kertova näytelmä Martyrerna (suom. 1848). Osa tuotannosta julkaistiin hänen lyyristen runojensa ohella vasta hänen kuolemansa jälkeen (1824–1826).
J. L. Runeberg sai vaikutteita Stagneliuksen tuotannosta, johon hän tutustui jo 1820-luvulla, mutta otti myöhemmin etäisyyttä tämän panteismiin.
Suomennettu teos

Martyrat: näytelmä-runo; K. Kiljanderin suomentama, Helsinki: Simeliuksen perilliset: Schauman 1848. Sarja: Annikka, 3.
Suomennettu teos > Suomennettuja runoja

Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8
Kevätsade: valikoima ruotsalaista lyriikkaa, suom. Elina Vaara ja Lauri Viljanen, Porvoo: WSOY 1926
Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja, Porvoo: WSOY 1930
Helikonin lähde: maailmanlyriikan suomennoksia, suom. Lauri Viljanen, Helsinki: WSOY 1951
Pohjolan puolukoita, suom. Gustaf Gideon Forsman, Edlund 1882
Cloelia (Allt sen människor först), suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta (1957, 1974, 2004)
Elegia (20), teoksessa: Pohjolan puolukoita
Elegia (6), teoksessa: Pohjolan puolukoita
Elegia yölle, suom. Lauri Viljanen, teoksissa: Kevätsade ja Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja
Endymion (Endymion), suom. teoksissa: Helikonin lähde, Kevätsade ja Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja
Huokausten salaisuus (Suckarnes mystér), suom. Lauri Viljanen, teoksissa: Helikonin lähde, Kevätsade ja Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja
Kuin minä kenkään hehkunut ei: katkelma, suom. Lauri Viljanen, teoksessa: Kevätsade
Lahoamiselle (Till förruttnelsen), suom. teoksessa: Tuhat laulujen vuotta (1957, 1974, 2004)
Laulu Anakreonin tapaan, suom. August Ahlqvist, julkaisussa: Necken: poetisk kalender för 1846. 1845. J. C. Frenckell & son, Helsingfors Laulu Anakreonin tapaan verkossa
Linnut, teoksessa: Pohjolan puolukoita
Narcissus, suom. Lauri Viljanen, teoksessa: Helikonin lähde, Kevätsade ja Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja
Näkki, suom. Anna Kaari, teoksessa: Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja
Syksy, teoksessa: Pohjolan puolukoita
Syys, suom. August Ahlqvist, julkaisussa: Necken: poetisk kalender för 1846. 1845. J. C. Frenckell & son, Helsingfors  Syys verkossa
Wladimir Suuri, teoksessa: Pohjolan puolukoita
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erik Johan Stagnelius Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Erik Johan Stagnelius on Wikiaineistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
NJ/NY Gotham FC

Sky Blue FC oransseissa paidoissa ottelussa St. Louis Athleticaa vastaan kaudella 2009.
NJ/NY Gotham FC, perustettiin vuonna 2006 nimellä Jersey Sky Blue ja tunnettiin nimellä Sky Blue FC vuosina 2008–2020, on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, joka pelaa naisten NWSL-liigassa. NJ/NY Gotham FC on voittanut NWSL:n mestaruuden yhden kerran kaudella 2023. Seuran kotipaikka on Harrison, New Jersey.
Kausina 2009–2011 joukkue pelasi naisten WPS-ammattilaisliigassa ja voitti liigamestaruuden kaudella 2009. Sky Blue FC:n päävalmentajana toimi alkukauden 2010 Pauliina Miettinen. Hänellä oli apuvalmentajanaan Anne Parnila.
Entisiä pelaajia

Anita Asante
Natasha Kai
Laura Österberg Kalmari
Srebrenican joukkomurha

Srebrenican joukkomurha (myös Srebrenican kansanmurha) oli heinäkuussa 1995 Srebrenican kaupungissa tapahtunut verilöyly, jossa surmattiin yli 8 000 bosniakkia, miehiä ja poikia.
Tausta

Serbit piirittivät Srebrenican heti Bosnian sodan alussa kesällä 1992. Kaupungin puolustus oli kuitenkin sangen vahva ja onnistui vastustamaan piirittäviä serbejä ja jopa laajentamaan hallitsemaansa aluetta. Keväällä 1993 serbien vastahyökkäys kuitenkin käänsi voimasuhteet lopullisesti serbeille edulliseksi. Kaupungista tuli YK:n julistama suoja-alue huhtikuussa 1993. Tällöin serbit etenivät kahden kilometrin päähän kaupungin reunasta ja olivat valloittamaisillaan kaupungin. Bosniakit antautuivat ja luovuttivat aseensa, mutta YK esti serbien marssimisen kaupunkiin. Ihmisiä tallautui Srebrenicassa kuoliaiksi, kun he yrittivät huhtikuun 15. päivän tienoilla 1993 hypätä poistuviin YK:n ajoneuvoihin. Srebrenican suojaksi olisi useiden arvioiden mukaan tarvittu 30 000 sotilasta, joita YK:n pääsihteeri jäsenmailta pyysikin YK:n käyttöön, mutta määrällisesti rauhanturvaajia Srebrenicaan saatiin vain muutama tuhat. Kaupungissa oli tuohon aikaan piiritettynä noin 40 000 ihmistä. Srebrenican juomavesi- ja elintarviketilanne oli vuonna 1993 huonompi kuin missään muussa saarretussa Bosnian ja Hertsegovinan kaupungissa. Sinne saapui pakolaisia kesällä 1993, kun serbit valtasivat Cerskan.
Tapahtumien kulku

Bosniakit tekivät sotilaallisia iskuja YK:n julistamalta suoja-alueelta öisin lähistön kyliin, surmaten 50–60 serbiä. Serbit puolestaan eivät yleensä päästäneet avustuskuljetuksia läpi ja tulittivat kaupunkia kranaatinheittimin. Kaupungissa ei ollut riittävästi ruokaa ja muita tarvikkeita. Liikkumiskielto rajoitti ihmisten toimia. Hollantilaista rauhanturvapataljoonaa arvosteltiin tehtäväänsä sopimattomaksi. Se olikin henkilöstöpulan vaivaama ja lähes kokonaan vailla raskasta aseistusta.
Kun bosniakit yrittivät vapauttaa Sarajevon 15. kesäkuuta 1995, serbit aloittivat kostoksi hyökkäyksen 8. heinäkuuta saarrettua Srebrenican kaupunkia vastaan tehtyään ensin parin päivän tulivalmistelun. Hyökkäyksen alkaessa kuoli heti yksi rauhanturvaaja, tosin Srebrenican bosniakkien surmaamana. Tämä kiristi YK:n rauhanturvaajien ja suoja-alueella olevien bosniakkitaistelijoiden välejä. Serbien hyökkäystä on arveltu kostoksi bosniakkien tekemästä iskusta useampaan Srebrenican läheiseen serbikylään, jossa kuoli ainakin yli 50–60 henkeä. Srebrenica saatettiin luovuttaa tarkoituksella serbeille vaihtokauppana rauhasta.
Kun serbit valtasivat kaupungin, vangiksi otetut taisteluikäiset miehet teloitettiin ja erotettiin. Bosniakkeja kuljetettiin busseilla yhtenäiselle bosniakkialueelle, ja osa alkoi kävellä kohti Tuzlaa. Osa bosniakkimiehistä livahti Žepaan, jonka serbit myös pian valtasivat.
Murhien jälkeen serbit palasivat paikalle, kaivoivat alkuperäisen joukkohaudan auki ja siirsivät uhrien ruumiita pienempiin joukkohautoihin kymmenien kilometrien päähän toisistaan. Osia ruumiista myös revittiin palasiksi ja nämä päätyivät eri joukkohautoihin. Serbien tavoitteena oli hävittää todisteet suuremman kokoluokan joukkosurmasta.
Anteeksipyyntö ja selvitykset

EU-jäsenehdokkaaksi pyrkivän Serbian parlamentti hyväksyi maaliskuun lopussa 2010 äänestyksen ja kiivaan keskustelun jälkeen päätöslauselman, jossa se tuomitsi Srebrenican joukkomurhan. Parlamentti ei kuitenkaan määritellyt murhia kansanmurhaksi. Parlamentti korosti Ratko Mladićin löytämisen ja pidättämisen tärkeyttä. Mladić pidätettiin toukokuussa 2011.
Syksyllä 2005 Bosnian serbihallituksen asettama komissio totesi, että noin 25 000 Bosnian serbiä osallistui verilöylyyn suoraan tai epäsuorasti. Suoraan osallisia oli noin 19 500, joihin lukeutuu muun muassa Bosnian serbiarmeijan sotilaita sekä puolustus- ja sisäministeriön henkilökuntaa.
Uhrien tunnistamista vaikeutti esim. se, että moni uhri oltiin teloitettu ampumalla päähän, mutta pää saattoi löytyä toisesta joukkohaudasta. DNA-näytteiden ottaminen on kuitenkin helpottanut uhrien tunnistamista ja mahdollistanut heidän maallisten jäänteidensä palauttamisen omaisille, jotka puolestaan voivat tämän jälkeen pitää hautajaiset.
Uhrien määräksi ilmoitetaan usein yli 8000. Toistaiseksi tunnistettuja uhreja on 8373.
Joukkomurhan muistaminen

Vuodesta 2003 asti on järjestetty vuosittainen muistojumalanpalvelus ja joukkohautajaiset tunnistetuille joukkomurhan uhreille Srebrenican joukkomurhan muistolle omistetussa keskuksessa Potočarissa.
Vuonna 2024 YK äänesti julkilausumasta, jonka nojalla 11. kesäkuuta on kansainvälinen Srebrenican kansanmurhan muistopäivä. Serbia ja Venäjä vastustivat julkilausumaa.
YK:n kanta kysymys kansanmurhasta

YK:n päätöslauselmaehdotus heinäkuussa 2015 siitä, että Srebrenican joukkomurha julistetaan kansanmurhaksi, kaatui Venäjän vetoon. Lisäksi Kiina pidättäytyi äänestyksestä. Venäjän edustajan mukaan kansanmurha-lauselma oli riitaisa ja poliittinen, ja asetti vain Bosnian serbit sotarikolliseksi, ja loi jännitteitä alueelle. Serbian presidentti kiitti Venäjää. Venäjä on Serbian tukijamaa.
YK:n alainen entisen Jugoslavian kansainvälinen rikostuomioistuin (ICTY) on määritellyt verilöylyn kansanmurhaksi.
Srebrenican joukkomurhan kieltäjiin kuuluvat mm. Serbitasavallan presidentti Milorad Dodik ja Serbian presidentti Tomislav Nikolić.
Galleria

Srebrenica-Potočari Memorial Center.
Osa Potočarissa olevasta muurista, johon on kirjattu uhrien nimet.
610 tunnistetun bosniakin hautajaiset 2005.
505 tunnistetun bosniakin hautajaiset 2006.
465 tunnistetun bosniakin hautajaiset 2007.
775 tunnistetun bosniakin hautajaiset 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Srebrenican joukkomurha Wikimedia Commonsissa
Srebrenican ja Žepan sijainti Bosnia ja Hertsegovinassa (Syyskuu 1994).
Zaharia Stancu

| Zaharia Stancu |
| --- | --- |
 Zaharia Stancu
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. lokakuuta 1902 Salcia, Romania
Kuollut: 5. joulukuuta 1974 (72 vuotta) Bukarest, Romania
Kansalaisuus:  romanialainen
Ammatti:  kirjailija, runoilija
Kirjailija
Aikakausi:  1921–1971
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Zaharia Stancu (7. lokakuutalähde? 1902 Salcia, Romania – 5. joulukuutalähde? 1974 Bukarest, Romania) oli romanialainen toimittaja ja kirjailija. Hän aloitti vuonna 1921 uransa toimittajana Gala Galactionin tukemana.
Stancu oli kotoisin köyhistä oloista maaseudulta. Eri puolilla kierreltyään hän asettui 1922 Bukarestiin ja tutustui kirjallisiin piireihin. Hän suoritti 1931 ylioppilastutkinnon mutta ei saattanut kirjallisuuden yliopisto-opintoja loppuun. Esikoisrunokokoelma Poeme simple ilmestyi 1927. Hän nousi maailmanmaineeseen romaanilla Älä unohda, Darie (Desculț, 1948)
Stancu päätti kirjallisuuden ja filosofian opintonsa Bukarestin yliopistossa vuonna 1933. Hän julkaisi runokokoelmiensa ohella merkittäviä romaaneja, joita on julkaistu suomeksi Keltaisessa kirjastossa.
Stancu joutui toisen maailmansodan aikana fasismia vastustavien mielipiteidensä vuoksi vangiksi Targu-Jiun keskitysleirille. Sodan päätyttyä hän nousi vuonna 1946 Romanian kansallisteatterin johtajaksi. Hänestä tuli vuodesta 1947 Romanian kirjailijaliiton puheenjohtaja. Myöhemmin hän oli Romanian akatemian jäsen.
Stancu sai merkittäviä palkintoja paitsi Romaniassa, myös ulkomailla. Hänelle muun muassa myönnettiin vuonna 1971 itävaltalainen Herder-palkinto. Hän kuoli 72-vuotiaana.
Suomennetut teokset

Älä unohda, Darie (Desculț, 1948), suom. Elvi Sinervo, Helsinki: Kansankulttuuri 1957
Leikki nimeltä sota (Jocul cu moartea), ruotsinnoksesta suom. Pentti Vasara, Helsinki: Otava 1969 Sarja: Moderneja kirjailijoita
Miten sinua rakastinkaan (Ce mult te-am iubit), ruotsinnoksesta suom. Pirkko Talvio-Jaatinen, Helsinki: Tammi 1973 951-30-2806-2 Sarja: Keltainen kirjasto, 114
Niin kauan kuin leirituli palaa: mustalaisromaani (Satra ), suom. saksannoksesta Aarno Peromies, Helsinki: Tammi 1974 ISBN 951-30-2588-8 Sarja: Keltainen kirjasto, 120
Niin kauan kuin leirituli palaa (Satra), kuunnelma, suom. Aarno Peromies, Helsinki: Yleisradio 1990.
Costandina (Costandina), suom. Liisa Ryömä, Helsinki: Tammi 1975 ISBN 951-30-3201-9 Sarja: Keltainen kirjasto, 121
Hullu metsä (Padurea nebuna), suom. Liisa Ryömä, Helsinki: Tammi 1980 ISBN 951-30-4491-2 Sarja: Keltainen kirjasto, 156
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zaharia Stancu Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef