stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etelä-Karjalan pelastuslaitos

Etelä-Karjalan pelastuslaitoksen tunnus
Vuonna 2022 valmistunut Lauritsalan paloasema on Etelä-Karjalan pelastuslaitoksen pääpaloasema.
Etelä-Karjalan pelastuslaitos on yksi Suomen 22:sta aluepelastuslaitoksesta. Toimialueeseen kuuluu: Lappeenranta, Imatra, Parikkala, Rautjärvi, Ruokolahti, Lemi, Taipalsaari, Luumäki ja Savitaipale.
Paloasemat

| --- | --- |
 10 Lappeenranta  11 Joutseno  12 Lappeenrannan VPK  13 Tirilän VPK  14 Lauritsalan VPK  15 Vainikkalan VPK  16 Nuijamaan VPK  17 Armilan-Kourulanmäen VPK  18 Hytin VPK  19 Rutolan VPK  20 Imatra  21 Imatran VPK  22 Tainionkosken VPK  23 Ruokolahden VPK  24 Rautjärven VPK  25 Simpeleen VPK :  26 Parikkalan VPK  27 Särkisalmen VPK  28 Saaren VPK  29 Uukuniemen VPK  30 Lavola  31 Savitaipale  32 Luumäki  34 Lemin VPK  35 Taipalsaaren VPK  36 Ylämaan VPK  51 Viirun VPK  Kuivasensaaren VPK  Luumäki, Jurvala  Rautjärven VPK, Miettilä 
VPK = Vapaaehtoinen palokunta
Aiheesta muualla

Etelä-Karjalan pelastuslaitos
Facebook
Vuonna 2016 valmistunut Lappeenrannan Lavolan paloasema.
Luumäen Taavettiin vuonna 2019 valmistunut paloasema.
Käytöstä poistunut Armilankadun paloasema Lappeenrannan Lepolassa
Elävä meri

| Elävä meri> Le monde sans soleil |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jacques-Yves Cousteau
Käsikirjoittaja:  Jacques-Yves Cousteau
Tuottaja:   Jacques-Yves Cousteau  Jacques Mauger 
Säveltäjä:  Serge Baudo
Kuvaaja:  Pierre Goupil
Leikkaaja:   Georges Alépée  Anne Sarraute 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:   Filmad  Les Requins associés  Orsay Films  CEIAP 
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1964
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elävä meri (ransk. Le monde sans soleil) on Jacques-Yves Cousteaun ohjaama ja tuottama dokumenttielokuva, joka julkaistiin vuonna 1964. Elokuva palkittiin parhaan dokumentin Oscarilla.
Elävä meri käsittelee Cousteaun Conshelf II -hanketta, jossa joukko sukeltajia vietti kuukauden kymmenen metrin syvyydessä Punaisenmeren pohjassa. Se onkin ensimmäinen kokonaan merenpinnan alapuolella kuvattu elokuva. Elävä meri keskittyy pitkälti kuvaamaan sukeltajien elämää pinnan alla. Luonto on tällä kertaa sivuosassa, mutta sitäkin käsitellään. Cousteau kuvasi elokuvassa useita sellaisia merenpohjan eläimiä, joita ei aiemmin ollut saatu taltioitua filmille.
Jotkut elokuvakriitikot epäilivät Cousteauta muutamien kohtauksien lavastamisesta. Osan dramaattisista kohtauksista katsottiin varmasti kuvatun sisäaltaassa. Cousteau otti syytteet hyökkäyksinä ja tuli julkisuuteen selittämään elokuvan teossa käytettyjä uusia ja vaikeita tekniikoita.
Aiheesta muualla

Elävä meri Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elävä meri Elonet.
Eric Bibb

Eric Bibb
Eric Bibb (s. 16. elokuuta 1951, New York) on yhdysvaltalainen blueslaulaja-lauluntekijä ja kitaristi.
Ura

Bibbin isä oli koulutettu laulaja Leon Bibb, joka saavutti suosiota 1960-luvulla New Yorkin folkpiireissä. Hänen setänsä oli kuulu jazzpianisti ja säveltäjä Modern Jazz Quartetin John Lewis.
Bibb sai ensimmäisen teräskielisen akustisen kitaransa seitsenvuotiaana. 16-vuotiaana hänen isänsä kutsui Eric Bibbin soittamaan television kykyjenetsintäohjelma "Something Newssä". Tämän jälkeen hän soitti newyorkilaisessa Negro Ensemble Companyssa. Hän meni opiskelemaan psykologiaa ja venäjää Columbian yliopistoon, muttei koskaan saanut opintojaan päätökseen. 19-vuotiaana Bibb lähti Pariisiin, jossa hän tapasi kitaristi Mickey Bakerin. Baker innosti Bibbin bluesiin. Myöhemmin hän muutti Tukholmaan, jossa hän kiinnostui varhaisesta bluesista ja esiintyi paikallisten maailmanmusiikkia esittäneiden muusikoiden kanssa samalla kirjoittaen omia kappaleitaan.
Tukholmassa Opus 3 -levymerkki julkaisi Bibbin albumeja, joista ensimmäinen Rainbow People ilmestyi vuonna 1977. Osa levyistä syntyi yhdessä Bert Deivertin ja Cyndee Petersin kanssa. Vuoden 1997 albumi Good Stuff saavutti kansainvälistä huomiota ja se julkaistiin myös Yhdysvalloissa ja Britanniassa. Levyllä olivat mukana muun muassa Pops ja Mavis Staples ja Taj Mahal.
Vuonna 2002 Eric Bibb levytti yhdessä isänsä Leon Bibbin kanssa albumin A Family Affair. Vuonna 2004 häneltä ilmestyi albumi Friends, jolla on mukana Taj Mahal, Odetta, Charlie Musselwhite, Guy Davis, Mamadou Diabate ja Djelimady Toukara.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvitettu diskografia
Eric Bibb Myspacessa (englanniksi)
Etiopian evankelinen kirkko Mekane Yesus

| Etiopian evankelinen kirkko Mekane Yesus |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  protestantismi
Teologia:  luterilaisuus
Johtaja:  Yonas Yigezu
Yhteistyötahoja:  Kirkkojen maailmanneuvosto  Luterilainen maailmanliitto Reformoitu Maailmanliitto Afrikan kirkkojen konferenssi
Toiminta-alue:  Etiopia
Perustettu:  1959 Addis Abeba
Seurakuntia:  8500, 4000 työpistettä, 3000 pappia
Jäseniä:  10 404 128 (2019)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Etiopian evankelinen kirkko Mekane Yesus (Ye Ethiopia Wongelawit Bete Kristian Mekane Yesus, engl.  Ethiopian Evangelical Church Mekane Yesus, EECMY) on luterilainen kirkkokunta Etiopiassa. Sillä on Luterilaisen maailmanliiton tilaston mukaan yli 10 miljoonaa jäsentä. Näin ollen se on maailman suurin luterilainen kirkko.
Kirkko perustettiin vuonna 1959. Mekane Yesus on  Etiopian ortodoksisen kirkon käyttämää kirkkokieltä geez'iä ja tarkoittaa Jeesuksen asuinpaikkaa. Kirkko on vihkinyt naisia papeiksi, ensimmäisenä Bekure Daba vuonna 2000.
Kirkon organisaatio muodostuu 19 alueellisesta synodista, jotka jakautuvat 8500 seurakuntaan ja 4000 muuhun työpisteeseen. Kirkon palveluksessa on 3000 pastoria ja yli 2600 evankelistaa. Kirkon ja synodien johdossa on presidentti. Koko kirkon presidentti on pastori Yonas Yigezu (2017-). Paikallistyön lisäksi kirkolla on keskushallinnon tasolla naistyön, opiskelijatyön ja diakonian yksiköt. Lisäksi kirkolla on rauhantyön sekä yhteiskunnallisen kehityksen komissiot. Kirkko on Luterilaisen maailmanliiton sekä Kirkkojen maailmanneuvoston jäsen.
Amist Kilo, Mekane Yesus-kirkon pääkirkko.
Teologisilta painotuksiltaan Mekane Yesus-kirkko on konservatiivinen. Nuorisokonferenssissa kirkon presidentti Wakseyoum Idosa varoitti kirkon nuorisoa väärien ja epäraamatullisten oppien levittämisestä. Sellaisina hän piti sosiaalista evankeliumia ja sukupuolineutraalia avioliittoa.
Aiheesta muualla

Etiopian evankelinen kirkko Mekane Yesus (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Etiopian kansallisarkisto ja -kirjastolaitos

| Etiopian kansallisarkisto ja -kirjastolaitos> የኢትዮጵያ ብሄራዊ ቤተ- መዛግብት እና ቤተ- መጽሃፍት Ethiopian National Archives and Library Agency |
| --- | --- |

Osoite:  P.O. Box 717, Addis Abeba, Etiopia
Sijainti:  Addis Abeba, Etiopia
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Etiopian kansallisarkisto ja -kirjastolaitos (amharaksi የኢትዮጵያ ብሄራዊ ቤተ- መዛግብት እና ቤተ- መጽሃፍት, engl. Ethiopian National Archives and Library Agency, lyh. NALA) on Addis Abeban kaupungissa toimiva Etiopian valtiollinen laitos, johon kuuluu maan kansalliskirjasto ja kansallisarkisto.
Ethiopian kansalliskirjasto ja -arkistolaitos sai alkunsa vuonna 1944 yleisenä kirjastona, joka tunnettiin alkujaan nimellä "wemezekir". Kirjaston vihki käyttöön Ethiopian keisari Haile Selassie; kirjaston pohjan muodostivat keisarin lahjoittamat teokset.
Marraskuussa 2017 uutisoitiin 13-kerroksisen laajennusosan rakentamisesta NALE:lle Addis Abebaan. Rakennuksen on tarkoitus nousta jo kesään 2018 mennessä. Etiopian kansallisarkisto ja -kirjastolaitos tähtää visiossaan Afrikan viiden johtavan kansallisarkisto- ja kirjastolaitoksen joukkoon vuoteen 2020 mennessä.
Aiheesta muualla

IFLA World Report - Ethiopia (The International Federation of Library Associations and Institutions) (englanniksi) (ifla-world-report.org)
Ethiopian kansalliskirjaston sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (nale.gov.et)
Endstand 1996–2003

| Endstand 1996–2003 Endstand |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: marraskuu 2007
 Formaatti: 2CD
 Tyylilaji: hardcore punk
 Levy-yhtiö: Combat Rock Industry
Endstandit muut julkaisut
| The Time Is Now 2006 | Endstand 1996–2003 2007 | Spark 2007 |
Endstand 1996–2003 on Endstandin kokoelma-albumi, joka julkaistiin marraskuussa 2007 levymerkillä Combat Rock Industry. Albumista julkaistiin tuhannen kappaleen painos.
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Hit and Run 12″/MCD Cross the Bear  Fall  Saw You Through  Where the Grass Is Green Split CD With Kafka Mr. Hypocrisy  When Dreams Die  Dream Hope and Believe  Rise and Fall (feat. Alexei Rodriquez Aka Jesus L. Pecador)  Can’t Tell No One Endstand Picture Disc 7″ Close Your Eyes  The Way  Time  I Want to Know Split CD with Aurinkokerho Choice  More Hardcore Than You  U.S.E. Aurinkokerho-split sessions Forbidden Love :  CD 2 To Whom It May Concern -CD Mission Achieved  This Is Not the End  Question Everything  The More I Know  Where Did We Go Wrong  Molded  Small Sacrifices for Big Changes  Whole Life Ahead  It’s Not So Long Time Ago...  Changes  I Hate People Your Kind  A Song for a Right to Choose Endstand MCD Freedom  Denial  Together  Values  Destroy Fascism  Victims  Ignorance 7 Reprises De 7 Seconds Tribute 7″ Bully Tolerance 7″ Black Gold  Your Friends  Guiding Hand  Friendship 7″ With Outlast Day of Justice  Human Beast  Equality
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtye Janne Tamminen – laulu  Mika Kaukonen – kitara  Juho Angervuori – kitara (CD 1: kappaleet 1–4)  Joel Sipilä – basso  Jani – rummut  Henrik Furu – rummut (CD 1: kappaleet 1–9) :  Tuotanto Anssi Kippo – äänittäjä, miksaaja (CD 1: kappaleet 1–4, 10–13; CD 2: 1–12)  Pentti Dassum – äänittäjä, miksaaja (CD 1: kappaleet 5–9)  Kim Nordström – äänittäjä, miksaaja (CD 1: kappaleet 14–17)  Heikki Peltonen – äänittäjä, miksaaja (CD 2: kappaleet 13–27)  Mika Lahtinen – kansikuva
Aiheesta muualla

Endstand 1996–2003 discogs.com -sivustolla
Erkki Rautio (sellisti)

Erkki Rautio 1960-luvun keskivaiheilla.
Erkki Ilmari Rautio (s. 5. lokakuuta 1931 Helsinki) on suomalainen sellotaiteilija. Hän on opiskellut sellonsoittoa Helsingissä Yrjö Selinin, Roomassa vuonna 1955 Enrico Mainardin ja Pariisissa vuonna 1956 Pierre Fournier’n johdolla. Hän on kansainvälisesti tunnettu ja menestyneimpiä suomalaisia instrumentalisteja maailmalla, ja toimiessaan Sibelius-Akatemian professorina hän on vaikuttanut merkittävästi suomalaisen sellotaiteen kehitykseen.
Rautio on toiminut 1957–1959 Helsingin kaupunginorkesterin sellonsoittajana ja 1959–1965 Oulun musiikkiopiston sellonsoiton opettajana. Hän hoiti 1965–1994 sellonsoiton professuuria Sibelius-Akatemiassa ja oli akatemian rehtori 1990–1993.
Erkki Rautio on pitänyt konsertteja ja mestarikursseja kotimaassa ja ulkomailla. Klassisen musiikin ohella hän on esittänyt kantaesityksiä. Hän on toiminut kansainvälisten kilpailujen tuomaristossa. Hän on levyttänyt yhdessä Izumi Tatenon kanssa duo-levyjä.
Raution ensimmäinen puoliso oli Heidi (Adalheid) Rautio o.s. Mörike (1935–1999) ja toinen puoliso on Sari Rantanen. Hänen poikiaan ovat taidemaalari Ilmari Rautio ja pianisti Martti Rautio. Hänen veljiään olivat säveltäjä Matti Rautio ja viulisti ja kapellimestari Paavo Rautio.
Palkinnot ja tunnustukset

Pro Finlandia -palkinto 1968
Harriet Cohen Award -tunnustus parhaasta selloresitaalista 1968
valtionpalkinto 1990
Aiheesta muualla

Rautio, Erkki hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Elävä patsas

Italialaistyyppinen elävä patsas Epcotissa, Floridassa.
Ranskalainen Sophie Malraye elävänä patsaana vuonna 2004; hän voitti parhaan esiintyjän palkinnon Pietà-patsaana Arnhemin festivaaleilla vuonna 2006.
Elävä patsas tai ihmispatsas on patsaaksi tekeytyvä henkilö. Elävä patsas on pukenut ja maskeerannut itsensä patsaan näköiseksi, ja hän pysyttelee pitkiä aikoja lähes liikkumattomana. Eläviä patsaita tapaa katuesiintyjinä monien suurkaupunkien kävelykaduilla ja puistoissa, missä he saavat tienestinsä ohikulkijoiden rahalahjoituksista. Suurkaupungeissa työskentelevien esiintyjien sesonki kestää yleensä 4–5 kuukautta, ja he voivat esiintyä useita tunteja päivässä. Heitä voi myös vuokrata erilaisiin tapahtumiin.
Miimikon koulutuksesta on suurta hyötyä ihmispatsaan työssä, sillä esiintyjän täytyy pystyä lepäämään erilaisissa asennoissa sekä osata liikkua kuin hidastetussa filmissä. Esiintyjä seisoo yleensä jalustan päällä suojautuakseen koirilta.
Alankomaalaisessa Arnhemin kaupungissa 28.–29. elokuuta järjestettävillä festivaaleilla valitaan vuosittain maailman paras elävä patsas.
Kuvagalleria

Eläviä patsaita Keravan Sirkusmarkkinoilla 2011
Elävä patsas Helsingin Taiteiden yössä 2012
Hämähäkkimieheksi pukeutunut elävä patsas Helsingin Taiteiden yössä 2012
Elävä patsas Roomassa vuonna 2007
Wieniläinen ihmispatsas keskellä kävelykatua
Ohikulkijoita ihastelemassa elävää patsasta
Lissabonilainen elävä patsas
Mallinukkena esiintyvä elävä patsas Leónissa, Meksikossa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elävä patsas Wikimedia Commonsissa
How to Be a Living Statue wikiHow. Viitattu 30.5.2012.
Erkki Reenpää

Erkki Reenpää (7. maaliskuuta 1925 Helsinki – 20. tammikuuta 2004 Helsinki) oli kustannusyhtiö Otavan apulaisjohtaja. Reenpää vastasi pääsääntöisesti käännöskirjallisuuden kustantamisesta. Hänen isänsä oli kirjankustantaja ja professori Heikki Reenpää.
Erkki Reenpää opiskeli Helsingin ja Kalifornian yliopistoissa. Otavan palvelukseen hän tuli vuonna 1951. 1960-luvulla Reenpää oli mukana perustamassa Lahden kansainvälistä kirjailijakokousta. Hän oli myös aktiivisesti mukana Eino Leino -seuran toiminnassa.
Vuonna 2003 hän julkaisi muistelmansa nimellä Vaeltava lokikirja – kirjailijoistani ja matkoistani.
Kirjallisuutta

Salokannel, Juhani: Hengen paloa & painettua sanaa. Renqvist-Reenpäät kustantajina 1815-2015.  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-27838-2.
Aiheesta muualla

Pilke, Helena: Seitsemän sukupolvea, 200 vuotta kustannustoimintaa. Kirja-arvostelu teoksesta Salokannel, Juhani: Hengen paloa & painettua sanaa. Renqvist-Reenpäät kustantajina 1815-2015. Otava, 2015. (Agricolan kirja-arvosteluja, 26.5.2015.)
Dorin Recean

| Dorin Recean |
| --- | --- |

Moldovan pääministeri
 16. helmikuuta 2023 alkaen  
Presidentti:  Maia Sandu
Edeltäjä:  Natalia Gavrilița
Moldovan sisäministeri
 24.6.2012 – 10.12.2014  
Presidentti:  Nicolae Timofti
Edeltäjä:  Alexei Roibu
Seuraaja:  Oleg Balan
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1974 (ikä 50) Dondușeni, Moldovan SNT, Neuvostoliitto
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  PAS
Dorin Recean (s. 7. maaliskuuta 1974) on moldovalainen poliitikko, joka toimii Moldovan pääministerinä 10. helmikuuta 2023 alkaen. Hän kuuluu Eurooppa-mieleiseen Toiminta- ja solidaarisuuspuolueeseen.
Tausta ja yksityiselämä

Recean syntyi vuonna 1974 Dondușenissa Moldovan SNT:ssa. Hän opiskeli aluksi kansainvälistä yritysjohtamista Moldovan kauppatieteiden akatemiassa, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1996. Tämän jälkeen Recean jatkoi opintojaan Newport kansainvälisessä yliopistossa Belgian kampuksella valmistuen maisteriksi yritysjohtamisesta vuonna 2000.
Recean on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Äidinkielensä romanian lisäksi Recean puhuu myös englantia, ranskaa ja venäjää.
Poliittinen ura

Ennen pääministerikauttaan hänellä on ollut monia tärkeitä virkoja kuten puolustusvaliokunnan johto ja sisäministerin tehtävä vuosina 2012–2014. Hänellä on kokemusta yksityiseltä sektorilta IT-alalta, ja hän on myös luennoinut useissa yliopistoissa. Hän on ilmoittanut tavoitteekseen tuoda Moldova Euroopan unioniin.
Valintansa jälkeen hän nimesi kolme painopistealuettaan: laittaa hallinnon palvelemaan kansalaisia, elvyttää taloutta ja edistää rauhaa. Joulukuussa 2023 Recean sanoi, että Putinin säätämä uusi laki, jonka nojalla Moldovan, Valko-Venäjän ja Kazakstanin kansalaiset voivat saada Venäjän kansalaisuuden helpotettua reittiä, on vain keino saada Ukrainan sotaan lisää "tykinruokaa".
Kunnianosoituksia

Työn loiston ritarikunta (Moldova, 2014)
Faridabadin piirikunta

Faridabadin piirikunta (hindiksi फरीदाबाद जिला, Pharīdābāda jilā, pandžabiksi ਫਰੀਦਾਬਾਦ ਜ਼ਿਲਾ, Pharīdābāda zilā) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Delhiin, idästä Uttar Pradeshiin, etelästä Palwalin piirikuntaan ja lännestä Gurgaonin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 809 733 asukasta.
Eric Bentley

Eric Bentley (14. syyskuuta 1916 Bolton – 5. elokuuta 2020) oli englantilais-yhdysvaltalainen teatteriarvostelija, näytelmäkirjailija ja kielenkääntäjä. Hän kuului Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemiaan vuodesta 1990.
Bentley syntyi Englannissa mutta sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1948 ja loi uransa siellä. Hän aloitti vuonna 1953 opettamisen Columbian yliopistossa ja tuli 1950-luvulla tunnetuksi myös työstään The New Republic -lehdessä.
Bentley oli avoimesti homoseksuaali vuodesta 1969, ja New York Timesin haastattelussa 12. marraskuuta 2006 hän kertoi olleensa ennen 53 vuoden ikää kahdesti naimisissa. Hänet kelpuutettiin American Theatre Hall of Fameen New Yorkissa vuonna 1998.
Julkaisuja > Arvosteluja

A Century of Hero Worship (1944)
The Playwright As Thinker (1946)
Bernard Shaw (1947)
What Is Theatre? (1956)
The Life of the Drama (1964)
Theater of War (1972)
Brecht Commentaries (1981)
Thinking About the Playwright (1987)
Julkaisuja > Näytelmiä

Are You Now or Have You Ever Been (1972)
Lord Alfred's Lover (1979)
Etäisyysmittari

ORP Wicher -aluksen etäisyysmittari
Kreikkalainen sotilas käyttää laseretäisyysmittaria
Etäisyysmittari on laite, joka mittaa etäisyyden kohteeseen. Tarkoituksena voi olla kohteen valvonta, kameran polttovälin määritys tai aseella tähtääminen. Mittaus voi perustua optiikkaan, laseriin, lidariin, tutkaan, ultraääneen

tai kaikuluotaukseen.
Laseretäisyysmittari lähettää pienitehoista laservaloa, joka kulkee kohteeseen ja heijastuu siitä takaisin mittariin. Etäisyysmittarin elektroniikka laskee etäisyyden valonsäteen matkan keston perusteella. Tästä muodostuu +/- 1 metrin tarkkuudella saatu mittaustulos. Mittaustulos näkyy sisäänrakennetulla LCD-näytöllä. Etäisyysmittarin tehosta riippuu, kuinka pitkälle sillä voidaan mitata. Etäisyysmittareita käytetään esimerkiksi metsästyksessä ja golfissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Range-Finding in the Army / How to use range-finders to get results: the erect and inverted types, Popular Science monthly, February 1919, page 118-120, Scanned by Google Books
Rangefinder Comparison - A National Forest Service document
Light Pulse Generator for rangefinder testing (Arkistoitu – Internet Archive)
Erkki Rekimies

Vuoden 1962 H. C. Andersen -palkitut Merja Otava (vas.), Erkki Rekimies ja Tove Jansson.
Erkki Vilho Kalevi Rekimies (21. marraskuuta 1923 Kouvola – 14. toukokuuta 1995) oli suomalainen lehtimies ja nuortenkirjojen kirjoittaja, joka tuli tunnetuksi romaanillaan Tapporahat (1959).
Rekimiehen vanhemmat olivat varikonpäällikkö Vilho Aleksanteri Rekimies ja Hilja Keidas. Rekimies työskenteli vuosina 1946–1952 toimittajana Sisämaa-, Lapin Kansa- ja Rovaniemi-lehdissä ja hän oli freelancetoimittajana radiossa 1948–1952 ja 1965–1967. Rekimies tuli ylioppilaaksi Varkauden yhteiskoulusta vuonna 1947 ja valmistui opettajaksi 1953 Jyväskylän opettajaseminaarista ja hän toimi sitten opettajana ja koulunjohtajana Kuusankoskella 1953–1975. Rekimies opetti myös suomen kieltä ja kirjallisuutta paikallisessa kansalaisopistossa ja hän kirjoitti kolumneja Kouvolan Sanomat-lehteen.
Rekimies oli kirjoittajayhdistys Paltan johtokunnassa 1969–1972 ja Idän puheenjohtaja 1971–1973. Rekimiehen puoliso oli kirjailija Reetta Rakel Kaarina Rekimies (o.s. Sipinen) vuodesta 1949.
Teoksia ja novelleja

Pahakurun aavesusi : seikkailukertomus ; kuv. A. Loponen. Otava 1954
Hannu Rautapaita: kertomus Uuden maailman valloittajista. Otava 1955
Suurten metsien vaeltaja : eläinkertomus ; kuv. Martti Santala. Otava 1956, 2. painos 1963
Jouko Väkivahva ja Karvahousun pojat : tarina viikinkiajalta. Otava 1957
Ukkoslaivueen kasvatti : seikkailukertomus. Poikien seikkailukirjasto 11. Otava 1958
Tapporahat : tarina suden ajosta. Poikien seikkailukirjasto 21. Otava 1959, 2. korj. painos 1973, ilmestyi saksan kielellä nimellä Jagt den Wolf. Österreichischer Bundesverlag für Unterricht, Wissenschaft und Kunst, Wien 1966
Uponnut sotasaalis. Nuorten toivekirjasto 124. WSOY 1959
Onnenkääntäjä. Nuorten toivekirjasto 136. WSOY 1960
Turman korpit. Nuorten toivekirjasto 130. WSOY 1960
SOS - Hanhikari. Nuorten toivekirjasto 147. WSOY 1962
Laatokan lentäjät. Nuorten toivekirjasto 150. WSOY 1963
Hopeakynsi. Nuorten toivekirjasto 181. WSOY 1968
Tuomas ja tykkivene. Punainen sulka 29. WSOY 1968, 2. painos 1972, Marjut Komulainen kirjoitti romaanin pohjalta käsikirjoituksen tv-elokuvaan Dunckerin kersantti. Yleisradio Tv-1 Televisioteatteri 1986
Susi-Rolf, Martti ja minä. Nuorten toivekirjasto 198. WSOY 1970
Näkymätön intiaani. Nuorten toivekirjasto 207. WSOY 1972, 4. painos 1975
Palkinnot

Nuorten kirjan Otavan palkinto 1960
H. C. Andersen -palkinto 1962
Itävallan valtion kirjallisuuspalkinto 1967
Eläimet RMS Titanicilla

RMS Titanicilla oli paljon lemmikkieläimiä laivan tuhoisalla neitsytmatkalla, joka päättyi jäävuoreen törmäämisen seurauksena uppoamiseen 14.–15. huhtikuuta 1912 välisenä yönä.
Mukana oli koiria, kissoja, kanoja, muita lintuja ja tuntematon määrä rottia. Titanicilla oli 12 koiraa, mutta vain kolme niistä selviytyi. Loput eläimet katosivat.
Eläinten inventointi

Aluksella oli oma virallinen maskotti, kissa nimeltä Jenny, joka työskenteli myös pitääkseen aluksen rottien ja hiirien määrän alhaisena. Se asui normaalisti keittiössä, jossa henkilökunta ruokki sitä.
Matkustajat olivat tuoneet mukanaan koiria lemmikkeinä. Useimpia pidettiin kenneleissä aluksen F-kannella. Jotkut myös pitivät lemmikkejään omissa hyteissään ja usein luultavasti miehistön tietämättä. Koirat olivat aluksen puusepän John Hutchisonin vastuulla. Kennelikoiria vietiin päivittäin puuppikannelle tekemään tarpeitaan.
Titanicin kyydissä olivat muiden muassa seuraavat koirat:
Kingcharlesinspanieli ja vanhempi airedalenterrieri, jotka omisti William Carter.
Chow chow, jonka omisti Harry Anderson.
Ranskanbulldoggi, jonka nimi oli Gamin de Pycombe ja jonka omisti Robert Williams Daniel. Hän oli ostanut sen Englannista erittäin korkealla hinnalla, 150 punnalla, joka on nykyrahassa (2015) noin 13 393 puntaa.
Airedalenterrieri, nimeltään Kitty, jonka omisti miljonääri John Jacob Astor IV.
Pomeranian nimeltä Bebe, jonka omisti Margaret Bechstein Hays. Koiraa pidettiin luultavasti salaa hytissä.
Elizabeth Rothschildin omistama koira, jota pidettiin salassa hytissä.
Kiinanpalatsikoira nimeltään Sun Yat Sen, jonka omistivat Henry Sleeper Harper ja hänen vaimonsa Myra.
Frou-Frou, kääpiökoira, jonka omisti Helen Bishop. Koiran hytissäpitoon oli lupa.
Koirien ja kissojen lisäksi laivassa oli useita lintuja ja myös yksi sika. Ella Holmes White toi kyytiin neljä kanaa, joita luultavasti pidettiin F-kannella koirakenneleissä tai niiden lähellä.