stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petri Möller
Diskografia > Albumit

Monta pientä maailmaa (1988,  Polarvox)
Sateisen maan kuningas (1997,  AGM)
Tyynikadun hiljaisuus (2015,  Tuotanto Haloo!)
Diskografia > EP

Ilman sun rakkautta (2003)
Aiheesta muualla

Petri Möller Facebookissa
Petri Möllerin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Petri Möllerin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Petri Möllerin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
The Dorchester

Dorchester Hotelin etuosa
The Dorchester on ylellinen hotelli Lontoon keskustassa Park Lane -kadulla, lähellä Hyde Parkia.
Liikemiehet sir Malcolm McAlpine ja sir Frances Towle ostivat vuonna 1929 vanhan 1800-luvulla rakennetun Dorchester-rakennuksen ja rakennuttivat sen paikalle hienostuneen ja kalliin hotellin, jonka suunnitteli Owen Williams. The Dorchester avattiin 18. huhtikuuta 1931.
Toisen maailmansodan aikana hotelli toimi liittoutuneiden päämajana. Kenraali Dwight D. Eisenhower asui hotellin ensimmäisessä kerroksessa. Hänen huoneensa on nykyään Eisenhower-sviitti. Winston Churchill rakennutti hotellihuoneensa parvekkeen läpi muurin, sillä hän halusi yksityisyyttä. Monet kulttuurihenkilöt tapasivat aterioida Dorchesterissä, esimerkiksi Cyril Connolly, T. S. Eliot, Harold Nicolson ja Edith Sitwell.
Vuonna 1988 hotelli suljettiin kahdeksi vuodeksi ja siellä tehtiin perusteellinen kunnostus. Hotelli avattiin uudelleen 1990. Monet kuuluisuudet ovat asuneet Dorchesterissä. Heihin kuuluvat esimerkiksi Julie Andrews, Kim Basinger, Warren Beatty, Yul Brynner, Richard Burton, Elizabeth Taylor, Tom Cruise, Judy Garland, Charlton Heston, Nicole Kidman, Arnold Schwarzenegger, Peter Sellers, Michael Jackson, The Beatles, Cecil Beaton, Noël Coward, Marlene Dietrich, Duke Ellington ja W. Somerset Maugham.
Myös Thaimaan entinen pääministeri Thaksin Shinawatra asui hotellissa sen jälkeen, kun hänet oli syrjäytetty virastaan syyskuussa 2006.
The Dorchesterissa toimii viisi ravintolaa, joista Alain Ducasse on yksi Britannian neljästä kolmen Michelin-tähden ravintolasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Dorchester Wikimedia Commonsissa
Hotellin virallinen sivusto (englanniksi)
Mäntykehrääjä

| Mäntykehrääjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Karvakehrääjämäiset Lasiocampoidea
Heimo::  Karvakehrääjät Lasiocampidae
Alaheimo::  Lasiocampinae
Suku::  Mäntykehrääjät Dendrolimus
Laji::  pini
Kaksiosainen nimi
 Dendrolimus pini  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Macrothylacia pini 
Katso myös
   Mäntykehrääjä Wikispeciesissä   Mäntykehrääjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mäntykehrääjä (Dendrolimus pini) on melko yleinen, mäntyä kasvavien paikkojen suurikokoinen yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Mäntykehrääjä on suurikokoinen perhonen, ja lajin koiraiden siipiväli on 52–66 mm ja naaraiden 62–90 mm. Etusiipien poikki kulkee kolme tummanruskeaa, kaarevaa poikkiviirua, ja niiden väliin jäävät alueet ovat yleensä vuorotellen punaruskeat ja harmaat. Siiven keskellä on pienehkö, mutta selvästi erottuva valkoinen keskitäplä. Takasiivet ovat tasaisen punaruskeat. Lajilta tunnetaan kuitenkin myös etusiiviltään harmaa värimuoto ab. grisescens sekä lähes kuvioton, yksivärisen punaruskea muoto ab. unicolor-brunnea. Valkoinen keskitäplä erottuu näilläkin aina. Naaras on huomattavasti koirasta kookkaampi ja ruumiiltaan tukevampi. Koiraan tuntosarvet ovat selvästi kaksoiskampahampaiset.
Täysikasvuinen toukka on 60–80 mm pitkä ja väriltään harmaan-ruskeankirjava, ja sen selkäpuolella on mustavalkoista kuviointia. Toukan pinnalla on selvää karvoitusta, joka voi ihokontaktissa aiheuttaa allergisen reaktion.
Levinneisyys ja lentoaika

Mäntykehrääjää tavataan Pohjois-Afrikasta Keski-Euroopan poikki Skandinaviaan. Idässä sen levinneisyys ulottuu Venäjän poikki aina Keski-Siperiaan saakka. Suomessa havainnot jäävät pääasiassa Oulu-Kajaani-linjan eteläpuolelle. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta elokuun puoleenväliin.
Elinympäristö ja elintavat

Mäntykehrääjää tavataan mäntyä kasvavilla paikoilla, kuten kankailla ja rämeillä. Se on hyvin yöaktiivinen laji, sillä koiraat aloittavat lentonsa yleensä vasta puolenyön jälkeen. Naaras houkuttelee koiraita luokseen feromonien avulla, erityisesti hieman ennen puoltayötä, eikä lähde lainkaan lentoon ennen kuin se on paritellut. Parittelu kestää 16–22 tuntia, ja yksi koiras saattaa paritella useiden naaraiden kanssa, joskin se kykenee hedelmöittämään niistä vain muutaman ensimmäisen. Paritellut naaras lentää melko aikaisin illalla. Koiraat tulevat valolle, mutta naaraat eivät juuri koskaan.
Naaraan on yleensä munittava jonkin verran ennen kuin se on riittävän kevyt päästäkseen lentoon. Naaras tuottaa 150–350 munaa, jotka se laskee pieninä, hajanaisina ryhminä ravintokasvien oksille ja neulasille. Toukat kuoriutuvat paria viikkoa myöhemmin heinä-elokuun vaihteessa. Nuorten toukkien tiedetään hankkiutuvan uusille elinpaikoille lentämällä tuulen mukana silkkirihman varassa. Lokakuussa muutaman senttimetrin pituiset toukat kaivautuvat maahan tai karikkeen joukkoon talvehtimaan, joka kestää usein kaksi talvea. Toukat kestävät pakkasta erittäin hyvin. Yksi toukka syö 600–1000 neulasta ennen koteloitumistaan, ja ne voivat siirtyä ravintokasvien välillä satojen metrien matkoja. Häirittynä toukka irrottaa ruumiinsa poltinkarvoja, jotka voivat tarttua häiritsijän ihoon aiheuttaen ihoärsytystä. Toukka koteloituu maahan karikkeen sekaan. Se rakentaa kotelon ympärille kotelokopan, jonka se päällystää toukkanahkansa poltinkarvoilla.
Mäntykehrääjän yksilömäärät vaihtelevat eri vuosina huomattavan paljon ja lajilta tunnetaan pari vuotta kestäviä massaesiintymiä, joiden aikana sitä voidaan pitää metsätuholaisena. Vuosina, joina ilmasto on lajille mieluisa, levinneisyysalue voi levitä tilapäisesti selvästi tavallista pohjoisemmaksi.
Ravintokasvi

Toukka elää erilaisilla mäntylajeilla (Pinus), mutta harvemmin myös metsäkuusella (Picea abies) ja jopa siperianlehtikuusella (Larix sibirica).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Mäntykehrääjä
toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa
Bestimmungshilfe des Lepiforums[vanhentunut linkki] (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1423828  Wikispecies: Dendrolimus pini  BioLib: 51114  BOLD: 51052  CoL: 34QHD  EPPO: DENDPI  Fauna Europaea: 443450  Fauna Europaea (new): d7dee8ad-6d62-41c8-9e1a-1d1cd2e3f8f3  GBIF: 1733484  iNaturalist: 354881  IRMNG: 10957319  ISC: 18367  LepIndex: 72187  LoB: 6011  MaBENA: DendroPini  NatureServe: 2.1014618  NBN: NBNSYS0000005711  NCBI: 151304  Observation.org: 9433  Open Tree of Life: 413584  Laji.fi: MX.61420
Jussi Mäntylä

Kenraalimajuri Väinö Vainio (vas.) ja jääkäri­kapteeni Jussi Mäntylä Maaninka­järven kahakan muisto­tilaisuudessa Simossa kesällä 1957.
Johannes (Jussi) Mäntylä (23. toukokuuta 1896 Alahärmä – 6. syyskuuta 1962 Kangasala) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.
Perhetaustat

Mäntylän vanhemmat olivat maanviljelijä Kaappo Mäntylä ja Amalia Ekola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Eeva Helena Naaralaisen kanssa.
Opinnot

Mäntylä kansakoulun ja suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Hän suoritti suojeluskuntaupseerikurssin vuonna 1921 ja aluepäälliköitten täydennyskurssin vuonna 1925 sekä taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1927. Komppanianpäällikkökurssin hän kävi vuonna 1933 Suojeluskuntain päällystökoulussa ja Reserviupseerikoulun vuonna 1928.
Jääkärikausi

Mäntylä työskenteli maanviljelijänä Alahärmässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 13. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet komennettiin 17. elokuuta 1916 alkaen erikoistehtäviin Suomeen. Suomessa hän toimi läntisellä jääkärietapilla ja osallistui Simon kahakkaan 11. joulukuuta 1916. Takaisin Saksaan Mäntylä palasi 9. helmikuuta 1917, missä hänet sijoitettiin pataljoonan 1. komppaniaan.
Suomen sisällissota

Mäntylä astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä. Takaisin Suomeen hän palasi 3. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa sekä Kämärällä.
Sisällissodan jälkeinen aika

Mäntylä määrättiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleen järjestelyssä joukkueenjohtajaksi Suomen valkoiseen kaartin 1. konekiväärikomppaniaan. Armeijasta hän erosi 6. elokuuta 1918, mutta astui uudelleen palvelukseen jo 6. joulukuuta 1918 ja hänet sijoitettiin entiseen tehtävään Suomen valkoiseen kaartiin. Heimosotiin Mäntylä osallistui 26. joulukuuta 1919 - 1. toukokuuta 1920 välisenä aikana Petsamon retkikuntaan ja osallistui retkellä taisteluihin Salmijärvellä. Sotaretkeltä palattuaan hän astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. lokakuuta 1920 alkaen, ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Akaan-Toijalan suojeluskuntaan, josta hänet siirrettiin 1. kesäkuuta 1921 alkaen päälliköksi Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiiriin VIII ja 1. helmikuuta 1933 alkaen VII alueelle. Suojeluskunnista Mäntylä erosi 27. elokuuta 1937.
Talvi- ja jatkosota

Mäntylä osallistui talvisotaan Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin V alueen aluepäällikkönä. Välirauhan aikana hän työskenteli maanviljelijänä Jämsässä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Osasto Kuussaareen päälliköksi Aunuksen Heimosoturipataljoonan konekiväärikomppaniaan, missä hän palveli vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet vapautettiin palveluksesta. Sen jälkeen hän siirtyi viljelemään omistamaansa tilaa Jämsässä. Hänet haudattiin Jämsään.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 7. helmikuuta 1918  Vääpeli 1. huhtikuuta 1918  Suojeluskuntaupseeri 19. marraskuuta 1921  Reservin vänrikki 20. syyskuuta 1928  Reservin luutnantti 13. toukokuuta 1932 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. mitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
M.G.K:n miehiä (Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania) Riianlahdella syksyllä vuonna 1916 pomminkestävän korsunsa oviaukossa kuvattuna.
Veli Lampi

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 18. heinäkuuta 1984 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Seinäjoki, Suomi
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 182 cm
Lempinimi: Veka
Junioriseurat
1995–1999: Sepsi-78
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2000–2001 | Sepsi-78 | 25 | (8) |
| 2002–2004 | VPS | 53 | (6) |
| 2002 | → TP-Seinäjoki (laina) | 4 | (0) |
| 2005–2006 | HJK | 49 | (0) |
| 2007–2010 | FC Zürich | 75 | (0) |
| 2010 | → FC Aarau (laina) | 16 | (0) |
| 2010–2011 | Willem II | 28 | (0) |
| 2011–2013 | Arsenal Kiova | 20 | (1) |
| 2014–2015 | HJK | 37 | (1) |
| 2016–2017 | VPS | 45 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 353 | (16) |
Maajoukkue
| 2000 | Suomi U16 | 15 | (1) |
| 2001 | Suomi U17 | 10 | (2) |
| 2001 | Suomi U18 | 2 | (0) |
| 2002 | Suomi U19 | 7 | (1) |
| 2002 | Suomi U20 | 1 | (0) |
| 2004–2006 | Suomi U21 | 19 | (1) |
| 2006–2015 | Suomi | 33 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. marraskuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 27. marraskuuta 2015.
Veli Lampi (s. 18. heinäkuuta 1984 Seinäjoki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi useimmiten oikeana laitapuolustajana, mutta kykeni pelaamaan muillakin pelipaikoilla puolustuksessa ja keskikentällä.
Lammen kasvattajaseura on Sepsi-78. Hän on pelannut TP-Seinäjoen riveissä. Veikkausliigassa Lampi debytoi Vaasan Palloseuran paidassa vuonna 2002. VPS:n pudottua hän pelasi seurassa Ykkösessä vuosina 2003–2004. Vuonna 2005 Lampi siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin, jonka kanssa hän saavutti kaksi SM-hopeaa ja Suomen cupin voiton.
Tammikuussa 2007 Lampi siirtyi sveitsiläisen Zürichin riveihin. Hän saavutti heti samana keväänä seurassa Sveitsin-mestaruuden ja toisen kaksi vuotta myöhemmin. Kevään 2010 hän vietti lainalla Aaraussa. Willem II:een Lampi siirtyi heinäkuussa 2010.
Lampi kuului Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen luottopelaajiin. A-maajoukkueessa hän debytoi vuonna 2006. Hän pelasi viidessä ottelussa vuoden 2010 MM-kilpailuiden karsinnoissa.
Marraskuussa 2015 Lampi teki vuoden sopimuksen Vaasan Palloseuran kanssa. Sopimuksessa on optio jatkokaudesta. Lampi ilmoitti marraskuun alussa 2017 lopettavansa jalkapallouransa kyseiseen kauteen.
Myös Lammen isä Mikko Lampi (s. 1952) edusti Suomen jalkapallomaajoukkuetta.
Saavutukset

Veikkausliiga: 2014
hopeaa 2005 ja 2006
pronssia 2015
Suomen Cup: 2006
Sveitsin-mestaruus: 2007, 2009
Aiheesta muualla

Profiili WorldFootball.net-sivustolla (englanniksi)
Haastattelu MTV3 Internetin sivuilla
İlbaris Nadirov

| İlbaris Nadirov Ильбарис Надиров |
| --- | --- |
 Nadirov vuonna 1970.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1925  Almetjevskin alue, Tataarien ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kuollut: 2009 (84 vuotta)
İlbaris Nurislam ulı Nadirov (tat. Илбарис Нурислам улы Надиров, ven. Ильбарис Нурисламович Надиров: Ilbaris Nurislamovitš Nadirov; 1925–2009) oli palkittu tataarilainen filologian tohtori, folkloristi, tutkija. Nadirov vaikutti myös Suomen tataarien keskuudessa.
Biografia

Nadirov syntyi vuonna 1925 Almetjevskin alueella, kylässä Novoje Nadyrovo (Yaña Näder). Hänet tunnettiin musikaalisena lapsena.
Nadirov kävi koulun Käräkäşlen kylässä vuosina 1932–1943. Nadirov värvättiin 17-vuotiaana sotaan jonka aikana hän haavottui kahdesti Baltian rintamalla. Sodan jälkeen Nadirov palasi lapsuuden kyläänsä. Nadiroville myönnettiin neljä eri huomionosoitusta palveluajastansa.
Vuosina 1948–1953 Nadirov opiskeli Kazanin yliopiston filologian kurssilla. Lopulta hän valmistui filologian tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa keskittyi tataarien kansantaiteeseen suuren isänmaallisen sodan aikaan. Pohjautuen kyseiseen väitöskirjaan, vuonna 1961 julkaistiin hänen erikoistutkielma "Kansa ja laulu". Teos oli ensimmäisiä merkittäviä sodan aikaan kirjoitettuja tataarilaisia tutkimuskokoelmia. Nadirov myös julkaisi lukuisia artikkeleita aiheesta. Nadirov muistetaan tiedemiehenä, joka omisti elämänsä tataarien musiikin keräämiselle, tutkimiselle ja julkaisemiselle.
Vuonna 1985, Nadiroville myönnettiin Tatarstanin ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimi.
Nadirov vieraili Helsingissä ja Tampereella vuonna 1969. Hän piti luentoja muun muassa Tatarstanista ja kansallisrunoilija Abdulla Tukaista. Kun suomentataari kulttuurityöntekijä Ymär Daher järjesti vuonna 1970 vierailun Tatarstanin tiedeakatemian kielen, kirjallisuuden ja taiteen instituuttiin, oli Nadirov sekä taiteilija Aisa Hakimcan myös mukana. Nadirov vieraili seuraavat kerrat Suomessa vuosina 1975 ja 1978, mukanaan historijoitsija-arkeologi Alfred Halikov.
Teoksia

Xalıq häm cır (Халык һәм җыр, 1961)
Tatar xalıq cırları (Татар халык җырлары, 1961)
Qısqa cırlar (Кыска җырлар, 1976)
Yola häm uyın cırları (Йола һәм уен җырлары, 1980)
Bäyetlär (Бәетләр, 1983)
Tarixi häm liriq cırlar (Тарихи һәм лирик җырлар, 1988)
İskender Abdullin, Aisa Hakimcan, İlbaris Nadirov ja Ymär Daher Lenin-museon edessä Tampereella vuonna 1969.
Siegbert Tarrasch

Siegbert Tarrasch
Siegbert Tarrasch (5. maaliskuuta 1862 – 17. helmikuuta 1934) oli yksi 1800-luvun ja 1900-luvun alun vahvimmista shakinpelaajista ja -opettajista. Hän oli saksalainen.
Tarrasch syntyi Breslaussa, Preussissa. Hän valmistui koulusta 1880, jonka jälkeen hän lähti opiskelemaan lääketiedettä Halleen. Hän eli suurimman osan elämästään perheensä kanssa Baijerissa, ensin Nürnbergissä ja myöhemmin Münchenissä. Hän oli juutalainen ja sai viisi lasta, joista yhden hän menetti ensimmäisessä maailmansodassa.
Tarrasch oli hyvin innokas shakkikirjailija. Hän kirjoitti muun muassa kirjassaan "Das Schachspiel. Systematisches Lehrbuch für Anfänger und Geübte": "Shakilla - kuten musiikilla ja rakkaudella - on kyky ja taito tehdä ihminen onnelliseksi".
Aiheesta muualla

Siegbert Tarrasch ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Tarkus

| Tarkus Emerson, Lake & Palmer |
| --- | --- | --- |

Julkaisun tiedot
 Äänitetty : tammikuussa 1971 Advision -studioilla
 Julkaistu:  14. kesäkuuta 1971    elokuu 1971
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Greg Lake
 Tyylilaji: progressiivinen rock taiderock
 Kesto: 38.40
 Levy-yhtiö:  Island Records    Cotillion Records
Listasijoitukset
  1. (kesäkuu 1971)   4. (1971)   7. (viikko 27, 1971)   9. (1971)   Top-10 (1971)
Emerson, Lake & Palmerin muut julkaisut
| Emerson, Lake & Palmer 1970 | Tarkus 1971 | Pictures at an Exhibition 1972 |
Tarkus on brittiläisen Emerson, Lake & Palmer -yhtyeen toinen albumi, joka julkaistiin kesäkuussa 1971 ja se nousi listaykköseksi Britanniassa.
Albumin äänitykset tehtiin kuudessa päivässä tammi-helmikuussa 1971. Alkuperäisen LP-julkaisun A-puoli koostuu kokonaan yli 20-minuuttisesta seitsenosaisesta "Tarkus"-teoksesta. Ajatus albumin nimikappaleeseen tuli rumpali Carl Palmerilta, joka halusi soitettavaksi jotakin 5/4-tahtilajissa. Kosketinsoittaja Keith Emerson alkoi kertomansa mukaan kirjoittaa nimiteosta välittömästi. Laulaja/basisti/kitaristi Greg Lake epäili idean toimivuutta, mutta suostui kuitenkin kokeilemaan sitä ja alkoi vähitellen pitämään siitä. Emersonin kosketinsoittimet hallitsevat teosta, mutta osioissa "Mass" ja "Battlefield" kuullaan myös Laken kitarointia.
Albumin kakkospuolen musiikki koostuu jo keskenään hyvinkin erityyppisistä kappaleista. "The Only Way" -kappaleen alku- ja väliosat sisältävät teemoja Johann Sebastian Bachin Toccata F:ssä ja 6. Preludista. Levyn päättävä rock-irrottelu "Are You Ready Eddy?" on omistettu levyn äänittäjälle Eddie Offordille ja kappaleen lopussa kuultava kysymys "ham or cheese?" (kinkkua vai juustoa?) viittaa studion kanttiinin voileipävalikoimaan. Kysymyksen lausuu studion emäntä ja Palmer toistaa sen.
Albumi valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Toinen kirjaan päässyt ELP-albumi on Pictures at an Exhibition (1972).
Kappaleet

A-puoli
Tarkus – 20.35
Eruption – 2.43 (säv. Keith Emerson)
Stones of Years – 3.44 (säv. Emerson/Greg Lake)
Iconoclast – 1.15 (säv. Emerson)
Mass – 3.11 (säv. Emerson/Lake)
Manticore – 1.52 (säv. Emerson)
The Battlefield – 3.51 (säv. Lake)
Aquatarkus – 3.59 (säv. Emerson)
B-puoli
Jeremy Bender – 1.46 (säv. Emerson/Lake)
Bitches Crystal – 3.55 (säv. Emerson/Lake)
The Only Way (Hymn) – 3.49 (säv. Emerson/Lake)
Infinite Space (Conclusion) – 3.18 (säv. Emerson/Palmer)
A Time and a Place – 2.57 (säv. Emerson/Lake/Carl Palmer)
Are You Ready Eddy? – 2.10 (säv. Emerson/Lake/Palmer)
Kokoonpano

Keith Emerson – piano, kirkkourku, Celesta, Hammond-urut, Moog-syntetisaattorit
Greg Lake – akustinen kitara, bassokitara, sähkökitara, laulu
Carl Palmer – rummut, lyömäsoittimet
Münchenin sopimus

Ribbentrop, Chamberlain ja Hitler neuvottelemassa Münchenin sopimuksesta.
Münchenin sopimus oli eräiden Euroopan suurvaltojen solmima sopimus Tšekkoslovakian sudeettialueen luovuttamisesta Saksalle. Münchenin konferenssi pidettiin ja sopimus allekirjoitettiin 29.–30. syyskuuta vuonna 1938. Paikalla olivat Adolf Hitlerin edustama Saksa, Neville Chamberlainin edustama Yhdistynyt kuningaskunta, Édouard Daladierin edustama Ranska sekä Benito Mussolinin edustama Italia.
Konferenssin tarkoitus oli ratkaista sudeettialueista syntynyt kriisi. Alueella oli huomattava saksalaisväestö, ja Hitler vaati sen liittämistä Saksaan. Alue oli kuitenkin strategisesti tärkeä myös Tšekkoslovakialle, sillä suuri osa sen rajapuolustusta sijaitsi siellä. Myös tärkeä aseteollisuuteen keskittynyt Škodan tehdas sijaitsi sudeettialueella. Konferenssissa siis päätettiin Tšekkoslovakian tulevaisuudesta, vaikka maalla itsellään ei edes ollut edustajaa paikalla. Alueiden luovuttamista on pidetty Saksan lepyttely-yrityksenä, jotta sodalta vältyttäisiin.
Versaillesista Müncheniin

Versailles’n rauhansopimuksen jälkeen 10. syyskuuta 1919 allekirjoitettu Saint-Germainin sopimuksella muodostettiin lokakuun 1919 jälkeen Tšekkoslovakian tasavalta. Sopimuksessa ympärysvallat ja Itävalta-Unkarin seuraajat sopivat järjestelyistä entisen keisarikunnan alueella. Siinä otettiin huomioon tšekkien ja slovakkien oikeus kansallisvaltion perustamiseen Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonin määrittelemän ”kansojen oikeus hallita itse itseään” -periaatteen mukaisesti.
Sopimus ei ottanut huomioon sitä, että Böömin, Määrin, Slovakian, Rutenian ja Sleesian alueilla oli runsaasti etnisiä vähemmistöjä, joista jotkut olivat alueellaan jopa enemmistöinä. Suuria vähemmistöjä olivat esimerkiksi sudeettialueen saksalaiset, Etelä-Slovakian unkarilaiset sekä Sleesian puolalaiset.
Myös tšekeillä ja slovakeilla oli toisistaan eroava valtiomenneisyys, mikä kielellisestä samankaltaisuudesta huolimatta vaikeutti tšekkoslovakialaisen kansallisvaltion muodostamista. Tšekit ja slovakit olivat asuneet aikaisemmin yhdessä Suur-Määrin alueella mutta olivat jo kauan olleet valtiollisesti erossa toisistaan. Slovakit olivat olleet lähes tuhat vuotta unkarilaisten vallan alla ja tšekit puolestaan kuuluneet yhtä kauan itävallansaksalaisen kulttuurin piiriin. Böömin kuninkaatkin olivat olleet Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ja sittemmin Itävallan alaisia. Erilainen tausta oli erkaannuttanut tšekkejä ja slovakkeja toisistaan, jotka Tšekkoslovakiassa kansallisvaltioaatteen perusteella yhdistettiin valtiollisesti, jotta voitaisiin perustella maan itsenäisyyttä ja samalla rajoittaa saksalaista vaikutusta niiden piirissä. Itävalta-Unkarin politiikka tšekkejä kohtaan oli ollut ajoittain heidän kansallisuusaatettaan voimakkaasti rajoittava.
Tšekkoslovakian esittämät kartat vähättelivät vähemmistöjä, mutta niitä ei lopulta vastustettu voimakkaasti vähemmistökansallisuuksien keskuudessa, vaan olotilaan sopeuduttiin. Valtioajatuksena oli puolustaa vasta muodostuvaa uutta kansallisvaltiota, jossa tšekit ja slovakit muodostivat niukasti puolet alueen väestöstä. Toinen puoli väestöstä muodostui sudeettialueen saksalaisista, unkarilaisista, saksalaistuneista juutalaisista, puolalaisista, ruteeneista (ukrainalaisista) sekä romaneista, jotka kaikki asuivat monikulttuurisessa entisessä keisarikunnassa.