stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haruki Murakami
Elämä ja ura

Murakami syntyi Kiotossa vuonna 1949. Hän oli opettajaperheensä ainoa lapsi. Murakami varttui Japanin häviämää toista maailmansotaa seuranneina vuosina, ja ihaili Yhdysvaltoja sen rikkaudesta ja kulttuurisesta innostuksesta. Nuorena Murakami luki paljon venäläisiä kirjailijoita Tolstoita ja Dostojevskia, sekä yhdysvaltalaisia Chandleria, Fitzgeraldia ja Vonnegutia. Hän kirjoitti koulunsa lehteen ja opiskeli elokuvaa Wasedan yliopistossa. Hänen tutkielmansa vuodelta 1975 käsitteli matkaa yhdysvaltalaisessa elokuvassa.
Murakami pitää yhdysvaltalaisesta musiikista, ja valmistuttuaan yliopistosta hän omisti menestyvän jazzkerhon Tokiossa. Murakamin ensimmäiset romaanit Kaze no uta o kike (1979) ja Sen-Kyūhyaku-Nanajū-San-Nen no Pinbōru (1980) menestyivät hyvin, joten Murakami luopui jazzkerhosta vuonna 1981 ja ryhtyi kokopäivätoimiseksi kirjailijaksi. Kahden ensimmäisen romaanin päähahmot Boku ja Rotta esiintyvät myös kolmannessa romaanissa Suuri lammasseikkailu (1982). Sitä seurasi niin ikään Japanissa palkittu Maailmanloppu ja ihmemaa (1985). Näiden kahden romaanin välisinä vuosina Murakami käänsi englannista japaniin Raymond Carverin ja John Irvingin romaaneja sekä julkaisi kolme novellikokoelmaa.
Murakamin seuraava romaani, The Beatlesin laulun mukaan nimetty Norwegian Wood (1987) oli myyntimenestys. Sitä seurasivat niin ikään menestyneet ja kiitellyt Tanssi tanssi tanssi, Rajasta etelään, auringosta länteen ja Vieterilintukronikka.
Murakami muutti vuonna 1991 Yhdysvaltoihin, missä hän opetti Princetonin yliopistossa ja kirjoitti. Kōben maanjäristyksen ja Tokion metron Korkein totuus -lahkon hermokaasuiskujen jälkeen Murakami palasi Japaniin ja haastatteli uhreja. Haastatteluista syntyi kaksi tietokirjaa.
Murakamin maine kasvoi, kun hänen romaanejaan alettiin kääntää vieraille kielille. Hänen seuraavia palkittuja romaanejaan oli muun muassa Kafka rannalla (2002). Murakamin romaaneista on tehty myös elokuvia.
Teoksista

Murakami on sanonut pyrkivänsä kirjoittamaan ”globaalia kirjallisuutta”. Hänen kirjoissaan on paljon viittauksia yhdysvaltalaiseen populaarikulttuuriin. Hänen tyylilleen ovat ominaista huumori, kepeys, yksinkertaisuus ja selkeys sekä rohkeat ja mielikuvitukselliset harppaukset ja rinnastukset. Hänen teemojaan ovat rakkaus, ihmissuhteet, salaliitot sekä poliittiset ja historialliset aiheet. Hänen leikkisät, epäpoliittiset ja yhdysvaltalaisvaikutteiset romaaninsa ovat olleet etenkin nuorten japanilaislukijoiden suosiossa.
Murakamin teoksia on käännetty yli 40 kielelle. Häntä on rinnastettu muun muassa Paul Austeriin, J. D. Salingeriin, Raymond Chandleriin ja Jorge Luis Borgesiin. Murakamia on usein povattu Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Suomessa Murakamin kirjoja on julkaistu Tammen Keltaisessa kirjastossa, jossa ilmestyi ensimmäinen suomennos vuonna 1993 (Suuri lammasseikkailu). Vuonna 2014 ilmestynyt Värittömän miehen vaellusvuodet oli ensimmäinen Murakamin suoraan japanista suomeen käännetty romaani. Sen suomensi Raisa Porrasmaa. Aiemmat käännökset on tehty englanninkielisistä käännöksistä.
Teokset > Suomennetut

Suuri lammasseikkailu.  (Hitsuji o meguru bōken, 1982)  Suomentanut Leena Tamminen. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 267), 1993.  ISBN 951-30-9723-4
Maailmanloppu ja ihmemaa.  (Sekai no owari to Hado-Boirudo Wandarando, 1985)  Suomentanut Raisa Porrasmaa. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto), 2015.  ISBN 978-951-31-8185-7
Norwegian Wood.  (Noruwei no mori, 1987)  Suomentanut Aleksi Milonoff. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 429), 2017.  ISBN 978-951-31-6296-2
Tanssi tanssi tanssi. (Dansu dansu dansu, 1988). Suomentanut Antti Valkama. Helsinki: Tammi (Keltainen kirjasto 504), 2019. ISBN 9789520408022
Rajasta etelään, auringosta länteen.  (Kokkyo no Minami, Taiyo no Nishi, 1992)  Suomentanut Juha Mylläri. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 483), 2017.  ISBN 978-951-31-9623-3
Sputnik-rakastettuni.  (Supuutoniku no koibito, 1999)  Suomentanut Ilkka Malinen. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 353), 2003.  ISBN 951-31-2589-0
Kafka rannalla.  (Umibe no Kafuka, 2002)  Suomentanut Juhani Lindholm. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 396), 2009.  ISBN 978-951-31-3519-5
Pimeän jälkeen. (Afuta Daku, 2004). Suomentanut Antti Valkama. Helsinki: Tammi (Keltainen kirjasto 216), 2020. ISBN 9789520420109.
Mistä puhun kun puhun juoksemisesta.  (Hashiru koto ni tsuite kataru toki ni boku no kataru koto, 2007)  Suomentanut Jyrki Kiiskinen. Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-6035-7
1Q84: osat 1 ja 2.  (1Q84, 2009)  Suomentanut Aleksi Milonoff. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 444), 2013.  ISBN 978-951-31-7109-4
1Q84: osa 3.  (1Q84, 2010)  Suomentanut Aleksi Milonoff. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 448), 2013.  ISBN 978-951-31-7324-1
Värittömän miehen vaellusvuodet.  (Shikisai o motanai Tazaki Tsukuru to, kare no junrei no toshi, 2013)  Suomentanut Raisa Porrasmaa. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 457), 2014.  ISBN 978-951-31-7947-2
Miehiä ilman naisia.  (Onna no inai otokotachi, 2014)  Suomentanut Juha Mylläri. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 475), 2016.  ISBN 978-951-31-9043-9
Komtuurin surma. (Kishidancho Goroshi, 2017). Suomentanut Juha Mylläri. Helsinki: Tammi (Keltainen kirjasto 493), 2018. ISBN 978-952-04-0161-0.
Vieterilintukronikka.  (Nejimaki-dori kuronikuru, 1995)  Suomentanut Antti Valkama. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 519), 2021.  ISBN 978-952-04-2491-6
Ensimmäinen persoona.  (Ichininshō Tansū)  Suomentanut Antti Valkama. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 530), 2022.  ISBN 978-952-04-3938-5
Kaupunki ja sen epävakaa muuri. (Machi to sono futashika na kabe, 2023.) Suomentanut Antti Valkama. Helsinki: Tammi (Keltainen kirjasto 549), 2024. ISBN 978-952-04-6352-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haruki Murakami Wikimedia Commonsissa
Haruki Murakamin verkkosivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2 
Muut:  Europeana  IdRef
Muotopuutarha

Muotopuutarha eli ranskalainen puutarha (ransk. jardin français, jardin à la française) on Ranskassa syntynyt puutarhan suunnittelutyyli, jossa pyritään kultivoituun (sivistyneeseen) ja esteettiseen eli silmää miellyttävään lopputulokseen kaikkien puutarhan elementtien sijoittelun ja muotoilun symmetrian avulla. Kokonaisuuden tavoitteena on järjestys ja harkinta vastakohtana vapaasti kasvavalle luonnolle, jonka katsottiin kuvastavan spontaania epäjärjestystä.
Muotopuutarha saavutti tyylinä huippunsa Ranskassa 1600-luvulla, jolloin Ludvig XIV:lle suunniteltiin Versailles'hin ranskalaistyylinen puutarha eli "jardin à la française", jota pian kopioitiin kaikissa Euroopan hoveissa.
Versailles'n puutarhan keskiakselin muodostavan kanavan eli Grand Canalin päättävä vesiallas. Taustan poppeliriveissä näkyvät vuoden 1999 myrskyn jäljet.
Versailles'n palatsin Parterre d'Orangerie, eli eksoottisten hedelmäpuiden istutusalue. Taustalla Sveitsiläiskaartin allas.
Käsite tarkoitti alun perin kokonaista puutarhaa ja sen tyyliä, mutta sittemmin sanaa on ruvettu käyttämään myös useita tyylejä sisältävän kokonaisuuden osan tyylistä. Muotopuutarha syntyi ja tuli suosituksi ensin linnojen ja palatsien puutarhoissa, mutta sen tyyliin suunniteltuja alueita tapaa nykyisin julkisten puistojen lisäksi yksityispihoissa. Ranskassa muotopuutarhasta käytetään myös nimeä klassinen puutarha, mutta muualla sitä voidaan kutsua syntykautensa mukaan barokkipuutarhaksi tai muodolliseksi puutarhaksi (engl. formal garden, French garden).
Suunnittelun periaatteita

Ranskalainen puutarhan tyyli perustuu italialaiseen puutarhaan. Sen tyypillinen rakenne vakiintui jo 1500-luvun puolivälissä, jolloin Ranskassa oli edelleen vallalla keskiaikainen suljettu puutarha. Ensimmäisiä esimerkkejä myöhemmin klassiseksi kutsuttavasta uudesta tyylistä olivat istutusalueiden taitavasti laskelmoidut muodot ja viheralueita täydentävät vesiaiheet.
Yleissuunnitelma on geometrinen ja siinä käytetään hyväksi näkemistä koskevaa tietoa ja perspektiivioppia.
Korotettu terassi on näkyvällä paikalla, ja vierailija saa sieltä nopeasti yleiskäsityksen puutarhan rakenteesta.
Perspektiivin keskiakseli, joka kulkee päärakennuksen kautta. Sen suhteen sijoitetaan symmetrisesti:
käytävät,
geometrisia muotoja noudattavat istutusalueet ja vesialtaat,
puurivit.
Ylläolevilta vapaaksi jäävät alueet täyttyvät matalaksi leikattujen puksipuuaitojen reunustamista koristekuvioista (broderie), istutusalueista (parterre) ja pensasistutuksista (bosquet). Käytäviä rytmittävät patsaat ja muut koristeaiheet, kuten pylväsryhmät. Mitä kauemmaksi tullaan linnasta ja muotopuutarhan keskipisteestä, sitä luonnonmukaisemmaksi kasvillisuus muuttuu.
Arkkitehtien luomat puutarhat

1600-luvun ranskalaisen puutarhan luojat olivat saaneet arkkitehtikoulutuksen. Vaikka 1600-luvun puolivälistä alkaen puutarhoja suunnittelivat ammattimaiset puutarhataiteilijat, huoneenrakentamisen tila-ajattelu näkyy selvästi heidänkin töissään.
Muotopuutarhasta tehtiin asunnon jatke jopa niinkin, että keskusaulan ja siihen liittyvien tilojen ovet avaamalla saatiin esteetön näkyvyys keskiakselia myöten puutarhan päästä päähän. Vaux-le-Vicomten linnassa tätä korostettiin alun perin vielä niin, että salongin erotti puutarhasta pelkkä ristikoin varustettu pylväsrivi.
Puutarha suunniteltiin kuin asuintila ja se muodostui toisiaan seuraavien huoneiden jonoksi, jossa vierailija etenee etukäteen suunniteltua reittiä myöten eteisestä kohti edustustiloja. Tämä näkyy sanastosta, jota ranskankielessä on käytetty muotopuutarhojen kuvaamiseen. Niissä puhutaan "saleista" ja "huoneista". Puutarhoissa liikutaan valkopyökkikujien "seinien" väleissä tai vesi"portaiden" suuntaisesti. Maata peittää nurmi"matto", jota koristaa puksista istutettu "koristereunus", kujanteiden puut muotoillaan "verhoiksi".
Sisustusajattelu ulottui myös yksityiskohtiin. Niinpä, kun 1500- ja 1600- luvun puutarhojen näyttävyyden mitta olivat erilaiset vesielementit, erityisesti putoukset, vesirakenteita käytettiin runsaasti. Vesisuihkut muodostavat vesikäytäviä, altaat ja kanavat toimivat heijastavina peileinä. Ludvig XIV:n maisemapuutarhuri André Le Nôtre sijoitti Versailles'n puutarhaan valkeasta ja punaisesta marmorista tehtyjä pöytiä helpottamaan aterioiden tarjoilua. Lähellä olevien vesiaiheiden suihkut muodostavat kristallia jäljittelevän illuusion karahveista ja juomalaseista.
Näille suunnittelun keinoille syntyi Ranskassa voimakas vastakohta 1600-luvulla englantilaistyylisistä puutarhoista, joita voidaan parhaiten kuvata maalauksellisiksi.
Muunneltu perspektiivi

Vaikka ranskalaistyylisen muotopuutarhan peruselementit olivat vakiintuneet jo ennen koulukunnan kuuluisinta suunnittelijaa Le Nôtrea, voidaan sanoa, että vasta hän nosti puutarhasuunnittelun taiteeksi. Hän jalosti periaatteita ja laati niistä järjestelmän. Ranskalaisen puutarhan peruselementtejä ovat avoimet näkymät, suorat viivat, muunnellut geometriset muodot ja perspektiivin lakien noudattaminen. Muotopuutarhoja koskevassa kirjallisuudessa on jo 1600-luvun alusta lähtien kokonaisia lukuja, jotka käsittelevät perspektiivin muuntelua.
Koska kuninkaallisten palatsien puutarhat olivat niissä liikkuvan ihmisen mittakaavaan verrattuna valtavan pitkiä ja leveitä, haasteena oli luoda kiinnostavia kokonaisuuksia sellaisten optisten harhojen avulla, jotka tiivistivät näkymiä. Näin esimerkiksi Vaux-le-Vicomten linnassa on kauempana olevia käytäviä ja muita elementtejä vähitellen levennetty, jotta ne näyttäisivät olevan lähempänä ja puurivejä on loitonnettu toisistaan teoreettiseen keskiakseliin nähden.
Ottamalla vapauksia perspektiivin suhteen ranskalaisen muotopuutarhan suunnittelijat välttyivät jäykältä geometrialta, joka leimasi renessanssin italialaisia puutarhoja. Kun koko 1600-luvun aina vain näyttävämpien puutarhojen kysyntä kasvoi jatkuvasti, tapahtui vähitellen muutos puutarhan ja linnan suhteessa toisiinsa. Chantillyn ja Saint-Germain-en-Laye'n linnoissa näkyy selvästi, että puutarha ei ole enää pelkkä linnan jatke, vaan linna on tullut osaksi puutarhaa, jonka yhdessä osassa se sijaitsee.
Tärkeimpiä muotopuutarhoja Ranskassa

La Roche-Guyonin linnan potager (hyötypuutarha)
Breteuilin linna
Chantillyn linna
Josselinin linna
Luxembourgin puisto Pariisissa
Saint-Cloudin palatsin puisto
Sceaux’n puisto
Saint-Germain-en-Layen puisto
Vaux-le-Vicomten linna
Versailles’n palatsin puisto
Villandryn linnan puisto
Tuileries’n puisto Pariisissa
Castresin piispanistuimen puisto, jonka on suunnitellut André Le Nôtre vuonna 1616
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muotopuutarha Wikimedia Commonsissa
Koristeaihe (broderie) Château de Villandryn puutarhassa Loire-joen laaksossa.
El Escorialin puutarhaa Espanjassa.
Versailles'n puutarhan Parterre du Midi eli 'eteläranskalainen' istutusalue.
Iisot

| Iisot |
| --- | --- |
 Yrtti-iiso (Agastache foeniculum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Iisot Agastache  Clayton ex Gronov.
Katso myös
   Iisot Wikispeciesissä   Iisot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iisot (Agastache) ovat mauste- ja koristekasveina käytettyjä huulikukkaiskasveja, jotka kuuluvat heimoon Lamiaceae. Suvussa on 23 lajia.
Lajeja

Hammasiiso (Agastache urticifolia)
Kesäiiso (Agastache cana)
Koreaniiso (Agastache rugosa)
Lakritsi-iiso (Agastache scrophulariifolia)
Meksikoniiso (Agastache mexicana)
Oranssi-iiso (Agastache aurantiaca)
Yrtti-iiso (Agastache foeniculum)
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Iisot (Agastache)
Suomen Lajitietokeskus: Iisot – Agastache
ITIS: Agastache (englanniksi)
Flora of China: Agastache (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2020837  Wikispecies: Agastache  CoL: 8VTF7  EoL: 37314  EPPO: 1AJTG  FNA: 100780  FoC: 100780  GBIF: 2926389  GRIN: 283  iNaturalist: 52635  IPNI: 20644-1  IRMNG: 1062662  ITIS: 32431  NCBI: 39130  NZOR: 4e05d4c5-f133-41cb-9c29-819e168f8dc0  Open Tree of Life: 414313  PLANTS: AGAST  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30025210-2  Tropicos: 40034069  VASCAN: 786  WFO: wfo-4000000903
Iikka

| Iikka |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  19. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  29. tammikuuta, 5. kesäkuuta
Muunnelmia:  Iiro, Iisakki
Vastineita eri kielissä:  Isak, Isaac
Nimen alkuperä:  Iisak
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iikka on suomalainen etunimi. Nimen on Suomessa saanut vuoden 2019 loppuun mennessä 1 742 miestä ja alle kymmenen naista. Iikan nimipäivä on 19. joulukuuta. Iikka on peräisin nimestä Iisak.
Muita samankaltaisia nimiä ovat mm. Iiro ja Iisakki.
Tunnettuja Iikkoja

Iikka Alingué, kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä
Iikka Forss, näyttelijä
Iikka Haka, yritysjohtaja ja vuorineuvos
Iikka Heino, sulkapalloilija
Iikka Juura, jalkapalloilija
Iikka Kangasniemi, jääkiekkoilija
Iikka Kivi, stand up -koomikko
Iikka Korhonen, taloustieteilijä
Iikka Kronqvist, kirkkotutkija, Suomen kansallismuseon intendentti
Iikka Martas, arkkitehti
Iikka Mäki, koripalloilija
Iikka Niemelä, opettaja, tenorilaulaja ja toimittaja
Iikka Nurmonen, raviohjastaja ja -valmentaja
Iikka Savisalo, yritysjohtaja
Iikka Törnvall, jääkiekkoilija
Iikka Törrönen, koripalloilija
Iikka Vehkalahti, elokuvatuottaja ja dokumentaristi
Iikka Vuotila, kirjailija
Kuvitteellisia Iikkoja

Iikka Kukkonen, Väinö Riikkilän kirjassa Iikka ja Vili
Ikola (kylä)

Ikola oli kylä Karjalankannaksella Kivennavan pitäjässä puolivälissä Kirkonkylästä Raivolan asemalle. Ikolassa oli vuonna 1939 viitisenkymmentä taloa.
Entisen Ikolan kylän kohdalla on isot peltoaukeat. Länsipuolella metsän takana on runsaasti uutta asutusta. Vanhan suomalaiskylän paikka on Pietariin johtavan E18-tien ja Roštšinoon (Raivola) johtavan tien risteyksessä, risteyksen eteläpuolella.
Aiheesta muualla

http://www.kivennapa.fi/virtuaali/VirtuaaliKivennapa.html
Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Musée des Arts Décoratifs

Musée des Arts Décoratifs on Louvren länsisiivessä.
Musée des Arts Décoratifs on taide-esineisiin, koristetaiteeseen ja taideteollisuuteen erikoistunut museo Pariisin Louvren taidemuseon länsisiivessä.
Museon kokoelmat perustivat 1905 L’Union des Arts Décoratifs -seuran jäsenet. Kokoelmiin kuuluu huonekaluja, sisustustaidetta, kirkkotaidetta, taidetekstiilejä, tapetteja, keramiikkaa, lasiesineitä ja leluja keskiajalta nykypäivään.
Pääosa kokoelmista muodostuu ranskalaisista huonekaluista, muun muassa Sèvres-astioista, aterimista ja matoista. Mukana on paljon René Laliquen ja Émile Gallén taidelasiesineitä. Tyylisuunnissa painottuu art nouveau ja art déco, mutta kokoelman varhaisimmat esineet ovat 1200-luvun Euroopasta.
Museossa on eri tyylikausien tapaan toteutettuja kokonaisuuksia, monet niistä todellisia, tunnettujen henkilöiden asunnoista tallennettuja huonesisustuksia irtaimistoineen.
Museo oli suljettuna tilojen ja esineistön kunnostuksen vuoksi vuosina 1996–2006.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Museon verkkosivusto
Kirjallisuutta

Chefs d'œuvre du Musée des Arts Décoratifs, Pariisi: Musée des Arts Décoratifs 1984, ISBN 2-08-012043-3
Brunhammer, Yvonne. Le beau dans l'utile: Un musée pour les arts décoratifs, Paris: Gallimard 1992. ISBN 2-07-053196-1
Käännös suomeksi
Yoweri Museveni

| Yoweri Museveni |
| --- | --- |

Ugandan presidentti
 29. tammikuuta 1986 –  
Pääministeri:  Samson Kisekka George Cosmas Adyebo Kintu Musoke Apollo Nsibambi Amama Mbabazi Ruhakana Rugunda Robinah Nabbanja
Varapresidentti:  Samson Kisekka Specioza Kazibwe Gilbert Bukenya Edward Ssekandi Jessica Alupo
Edeltäjä:  Tito Okello
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1944 (ikä 80)lähde? Ntungamo, Uganda
Puoliso:  Janet Kainembabazi
Lapset:  4
Tiedot
Puolue:  National Resistance Movement NRM
Tutkinnot:  Dar es Salaamin yliopisto (BA 1970)
Uskonto:  anglikaani
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.yowerikmuseveni.com
Yoweri Kaguta Museveni (s. 15. syyskuuta 1944lähde? Ntungamo, Uganda) on Ugandan pitkäaikainen presidentti. Hän astui virkaan 29. tammikuuta 1986.
Museveni kävi lähetyssaarnaajien kouluja ja pääsi opiskelemaan Tansaniaan Dar es Salaamin yliopistoon. Siellä hänestä tuli vasemmistolaisen opiskelijajärjestön puheenjohtaja. Kun Idi Amin nousi valtaan 1971, Museveni palasi Tansaniaan maanpakoon.
Museveni osallistui kapinaliikkeisiin, jotka kukistivat entiset johtajat Idi Aminin (1971–1979) ja Milton Oboten (1980–1985). Maan pohjoisosia lukuun ottamatta Museveni onnistui tuomaan vuosien sisällissodan repimään maahan jonkinlaista vakautta.
1990-luvun loppupuolella Museveniä ylistettiin lännessä yhtenä uuden sukupolven afrikkalaisjohtajista. Hänen presidenttikauttaan ovat kuitenkin varjostaneet osallistuminen Kongon demokraattisen tasavallan sisällissotaan sekä alueen muihin yhteenottoihin. Maan pohjoisosat olivat vuosikymmeniä taistelukenttää, jossa toimi hallitusta vastustava Lord's Resistance Army eli LRA. LRA ja NRM ovat lopettaneet vihollisuudet kokonaan vuonna 2022.
Museveni nousi valtaan Oboten syrjäyttäneessä kaappauksessa 1986. Hänet valittiin 16 vuoteen ensimmäisissä vaaleissa suoralla vaalilla 1996 (70 prosenttia äänistä) ja uudelleen 2001 ja 2006 ja neljännen ja viidennen kerran 2011 ja 2016. Vuonna 2017 perustuslakia muutettiin niin, että hänet saatettiin valita myös 2021. Oppositio on arvostellut vaalien rehellisyyttä, ja ollut huolissaan Musevenin pojan kenraali Muhoozi Kainerugaban asemasta. Hänestä saatetaan olla kasvattamassa isänsä seuraajaa.
Hänen puolueensa NRM oli maan ainoa vuoteen 2005, jolloin maa päätyi kansanäänestyksellä monipuoluejärjestelmään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yoweri Museveni Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 2  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Musidora

Musidora
Musidora, oik. Jeanne Roques (23. helmikuuta 1889 Pariisi, Ranska – 7. joulukuuta 1957 Pariisi, Ranska), oli ranskalainen tanssityttö ja sittemmin mykkäelokuvien näyttelijä.
Musidora aloitti näyttämöuran 1910 ja kirjoitti samalla teatteriarvosteluja. Hän esitti Irma Vepiä Louis Feuilladen 12-jaksoisessa elokuvassa  Vampyyrit (Les Vampires, 1915–1916), jonka ansiosta hänestä tuli tähti. Hän näytteli pääosaa myös Coletten kahden Minne-romaanin pohjalta käsikirjoitetussa elokuvassa L'Ingénue libertine. Hänestä tuli myöhemmin aikansa valkokankaan johtava tähti, ja hän tuotti elokuvansa itse. Elokuvaan La Flamme cachée Colette teki käsikirjoituksen.
Musidora kuului Coletten tuttavapiiriin, ja ensimmäisen maailmansodan syttyessä hän asettui asumaan yhteistalouteen, johon kuului Coletten lisäksi kaksi muuta, Coletten läheinen ystävä Mamita sekä naapuri, kirjailija Annie de Pène.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Musidora Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Murrealbumi

Murrealbumi on sarjakuva-albumi, jonka teksti on kirjoitettu yleiskielen sijaan jollakin suomen kielen murteella.
Asterixit

Uderzo & Goscinny & Rytkönen, Olavi: Opeliksin orjalaeva. Olavi Rytkösen savonnos Outi Wallin suomentamasta laitoksesta Obelixin kaleeri. [Helsinki]: Helsinki Media, 1997. ISBN 951-32-0420-0
Uderzo & Goscinny & Rytkönen, Olavi: Luaksolaesten lempi. Alkuteos Syvä kuilu, Savon murteella kertonut Olavi Rytkönen, murreasun tarkastus Leena Sarvas. Tampere: Egmont, 1999. ISBN 951-876-706-8
Uderzo & Goscinny & Lahikainen, Kaisu: Kallija tyttölöi. Ruusu ja miekka Karjalan murteella. Kaakkoismurteelle muokannut Kaisu Lahikainen, murreasun tarkastus: Heikki Leskinen ja Heikki Kirkinen. Tampere: Egmont, 1999. ISBN 951-876-705-X
Uderzo & Vuorinen, Aila: Asteriksim boikkane mukul. Asterixin poika Rauman murteella. Outi Wallin suomennoksesta raumaksi kääntänyt Aila Vuorinen. Tampere: Egmont, 2001. ISBN 951-876-902-8
Uderzo & Goscinny & Garam, Sami: Kessen rehukotsa. Asterix ja Caesarin laakeriseppele Stadin slangilla. Jorma Kaparin suomennoksesta stadintanut Sami Garam. Tampere: Egmont, 2005. ISBN 952-469-399-2
Reiså yvi Atlanten. (Asterix ja suuri merimatka grundsprååtsilla, kokkolalaisella ruotsin murteella. Käännös Bror Hagström ja Ragny Mutka.) Story House Egmont, 2024.