stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä K
K > Juho Aapo Kissala myöh. Aho

(16. maaliskuuta 1886 Kemi – 3. syyskuuta 1954) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat metsänvartija Juho Kissala ja Maria Remali ja hänen puolisonsa oli Martta Sofia Ruusunen. Juho Aho työskenteli työmiehenä Kemin seuduilla enne sotilasuralle ryhtymistään. Juho Aapo Aho liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 24. helmikuuta 1915, josta hänet siirrettiin 15. kesäkuuta 1917 pioneerikomppaniaan. Juho Aho saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 2. helmikuuta 1918. Hänet määrättiin Suomeen palattuaan 2. jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan ryhmänjohtajaksi. Suomen sisällissodassa hän otti osaa Kalevankankaan, Tampereen, Kauksamon, Kivennavan ja Raivolan taisteluihin. Juho Aapo Aho haavoittui Kalevankankaalla 28. maaliskuuta 1918. Sodan jälkeen hän toimi pioneerikoulutuspataljoonan 4. komppaniassa koulutusaliupseerina, josta tehtävästä hän erosi 1. joulukuuta 1918 ja toimi Kemin hoitoalueella metsänvartija. Talvi- ja jatkosodassa hän toimi suojelu-, valvonta- ja toimistotehtävissä. Eläkkeelle hän jäi vuonna 1947. Hänet on haudattu Kemin maalaiskuntaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Kersantti 12. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi IV lk. miekkojen kera kera, Vapauden mitali II,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
K > Matti Kiuttu

(9. toukokuuta 1877 Haukipudas - 27. lokakuuta 1916) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Kiuttu ja Sofia Timonen. Kiuttu työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 22. marraskuuta 1915, josta hänet laskettiin 21. tammikuuta 1916 sotapalvelukseen kelpaamattomana siviilitöihin. Hän kuoli Altengrabowissa Saksassa 27. lokakuuta 1916 ja hänet haudattiin sikäläiseen hautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
K > Joel Kivelä

(16. syyskuuta 1891 Soini – 15. huhtikuuta 1967) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Kalle Kivelä ja Johanna Pahkamäki. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1928 Matilda Pesosen kanssa. Kivelä työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 27. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Kivelä saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkuealiupseeriksi 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Kauksamossa, Kivennavalla ja Raivolassa sekä Inon saartoon. Kivelä haavoittui lievästi Kalevankankaalla 28. maaliskuuta 1918 ja Kivennavalla 20. huhtikuuta 1918. Hänet siirrettiin sisällissodan jälkeen 15. heinäkuuta 1918 alkaen Pioneerikoulutuspataljoonaan, missä hän toimi koulutusaliupseerina 2. komppaniassa. Kivelä vapautettiin vakinaisesta palveluksesta sairauden takia 21. elokuuta 1919 ja hän siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Soinin suojeluskuntaan, missä hän palveli 1. toukokuuta 1920 saakka. Seuraavaksi hän siirtyi rajavartiolaitoksen palvelukseen ja hänet sijoitettiin kenttävartion päälliköksi ja vartioiden tarkastajaksi Kainuun Rajavartiostoon. Vuoden 1924 jälkeen hän toimi työmiehenä Soinissa. Kivelä osallistui talvisotaan huoltotehtävissä 1. Prikaatissa ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin asevaraston hoitajaksi Huoltokoulutuskeskukseen. Hänet vapautettiin vuonna 1942 palveluksesta sairauden perusteella. Sotien jälkeen hän toimi kausiluontoisena työnjohtajana uittotöissä. Hänet haudattiin Soiniin. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 1. tammikuuta 1919. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 2. lk. ,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Sakari Olavi Kivijärvi

(15. kesäkuuta 1893 Kemi - 10. elokuuta 1933) oli suomalainen jääkäri. Hänen äitinsä oli Liisa Kivijärvi. Kivijärvi työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin 7. toukokuuta 1916. Takaisin Suomeen Kivijärvi palasi sisällissodan jälkeen ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä eri paikkakunnilla. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
K > Kustaa Verner Kivimäki

(2. elokuuta 1888 Längelmäki - 11. tammikuuta 1969) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Juho Kivimäki ja Maria Fredrika Antintytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hilda Brigitta Kenkkilän kanssa. Kivimäki työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 9. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 21. toukokuuta 1916 ja laskettiin edelleen siviilitöihin. Takaisin Suomeen Kivimäki palasi tammikuussa 1918 ja osallistui Suomen sisällissotaan hevosmiehenä Ikaalisten rintamalla. Sisällissodan jälkeen hän toimi pienviljelijänä Längelmäellä. Hänet haudattiin Längelmäelle. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Verner Kivinen
Marcus Leopold Kjöllerfeldt
K > Otto Lennart Klasila

(4. lokakuuta 1895 Ii - 1950) oli suomalainen jääkäri Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Kaarlo Klasila ja Elsa Kreeta Putaansuu. Klasila kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 9. maaliskuuta 1916, josta hänet laskettiin siviilitöihin 12. maaliskuuta 1916. Takaisin Suomeen Klasila palasi 13. maaliskuuta 1918 ja astui Suomen valkoiseen armeijaan ja hänet sijoitettiin sotamieheksi Lapualle sijoitettuun täydennyspataljoonaan. Sotapalveluksesta vapauduttuaan hän muutti Ruotsiin, mistä hän palasi takaisin Suomeen vuonna 1921 ja toimi sen jälkeen maanviljelijänä kotitilallaan. Klasila on haudattu Iihin, todennäköisesti Kruununsaaren hautausmaalle, mutta hautapaikka ei ole tiedossa. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
K > Lennart Klavus

(28. tammikuuta 1895 Raippaluoto – 11. helmikuuta 1973) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Herman Klavus ja Amanda Skägg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Hilma Maria Stenbäckin kanssa. Klavus kävi kansakoulun ja työskenteli kalastajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 7. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, missä hän haavoittui taistelussa 20. heinäkuuta 1916 ja joutui hoidettavaksi sotilassairaalaan ja palasi komppaniaansa takaisin  8. syyskuuta 1916 ja jatkoi taisteluitaan Riianlahdella ja Aa-joella.
Klavus saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 11. huhtikuuta 1918 pataljoonan konekiväärikomppaniaan ja vähän myöhemmin vääpeliksi 15. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella. Klavus palveli sisällissodan jälkeen 3. konekiväärikomppanian vääpelinä 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Hänet siirrettiin 5. syyskuuta 1918 koulutusaliupseeriksi Itämeren jalkaväkirykmentti l:n 2. konekiväärikomppaniaan. Armeijasta Klavus erosi 11. helmikuuta 1919 ja matkusti Raippaluotoon ja ryhtyi viljelemään kotitilaansa. Viljelijän työnsä ohella hän toimi myös Raippaluodon suojeluskunnan paikallispäällikkönä 8. maaliskuuta 1922 - 15. maaliskuuta 1925 välisenä aikana ja paikallisesikunnan jäsen vuodesta 1929 alkaen. Klavus osallistui talvi - ja jatkosotaan kotipitäjänsä suojeluskunnan paikallispäällikkönä sekä väestönsuojelutehtävissä ja hevosten vastaanottomiehenä. - Sotien jälkeen Kalvus jatkoi tilansa viljelyä. Hänet haudattiin Raippaluotoon. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 19. huhtikuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk:   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Benjamin Kristian Klemetti

(28. lokakuuta 1892 Sotkamo – 6. tammikuuta 1967) oli suomalainen jääkäri ja Viron armeijan vääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Heikki Klemetti ja Vilhelmina Kemppainen. Klemetti työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 10. helmikuuta 1916, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 12. huhtikuuta 1916. Takaisin Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja liittyi Viron vapaussotaan lähteviin Pohjan Poikiin ja hänet sijoitettiin rykmentin lääkintäaliupseeriksi 1. pataljoonan 3. komppaniaan ja hän otti osaa taisteluihin Luhde-Grosshofissa, Valkissa, Koikylässä, Marienburgissa ja Petserissä. Virosta palattuaan hän työskenteli työmiehenä. Klemetti otti osaa talvisotaan Kannaksen armeijan takalinjan lohkon työmailla Viipuri-Rapukosella, Huhtialassa, Pappilanmäellä, Karjalassa, Tammisuolla, Mustalahdella ja Syyspohjassa. Välirauhan aikana hän toimi linnoitustöissä Linnoitusrakennuspataljoona 3:ssa, missä hän jatkoi myös jatkosodan puhkeamisen jälkeenkin. Myöhemmin hänet siirrettiin Linnoitusrakennuspataljoona HK-A:ssa. Hänet haudattiin Sotkamoon. Ylennykset: Vääpeli (Viron armeijassa) 1918. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi,  Viron Vapaudenristi II/3. lk.
K > Juuso Kaapriel Klemetti

(1. joulukuuta 1889 Siikajoki – 16. heinäkuuta 1962) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen äitinsä oli Kreeta Klemetti. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Roosa Matilda Lassilan kanssa, joka kuoli vuonna 1925. Klemetti työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 26. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 17. joulukuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin Berliiniin, mistä hänet lähetettiin edelleen erikoistehtäviin Suomeen. Suomesta hän palasi takaisin 4. komppaniaan 23. toukokuuta 1917.
Klemetti saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkuealiupseeriksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen Klemetti palveli 2. komppanian koulutusaliupseerina 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Savon jääkärirykmentti 3. Klavus erosi armeijasta 23. helmikuuta 1919 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin harjoituspäälliköksi Siikajoen suojeluskuntaan, missä hän palveli 1. huhtikuuta - 31. joulukuuta 1919 välisen ajan, jonka jälkeen hänet nimitettiin Siikajoen suojeluskunnan paikallispäälliköksi ja palveli paikallispäällikkönä 5. helmikuuta 1920 saakka, jonka jälkeen hän toimi työmiehenä Siikajoella ja viimevuodet maanviljelijänä. Hänet haudattiin Siikajoelle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 9. heinäkuuta 1918, Vääpeli 8. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk:   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Mikko Klemetti

(3. joulukuuta 1890 Paltamo – 4. toukokuuta 1927) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Klemetti ja Johanna Karoliina Kovalainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Tyyni Mäkisen kanssa. Klemetti kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 15. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 5. lokakuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Klemetti saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi kiväärinjohtajaksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi 8. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Raudussa ja rajaseudulla. Klemetti palveli sisällissodan jälkeen vääpelinä 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, joka tunnettiin myöhemmin myös nimillä Pohjolan jääkäripataljoona ja Kajaanin sissipataljoona. Klemetti erosi armeijasta 5. elokuuta 1919. Hän toimi Paltamon suojeluskunnan paikallispäällikkönä 1. huhtikuuta - 31. heinäkuuta 1920 välisen ajan. Vuonna 1921 hän liittyi Vienan-Karjalan retkeen, missä hänet sijoitettiin joukkueenjohtajaksi Repolan pataljoonaan. Hän astui uudelleen armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin asentajaksi Hyökkäysvaunurykmenttiin 1. elokuuta 1921, missä hän palveli kuolemaansa saakka. Klemetti kuoli 4. toukokuuta 1927 Tilkan sotilassairaalassa Helsingissä ja haudattiin Hämeenlinnaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 25. huhtikuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. mitali,  Jääkärimerkki.
Felix Georg Klink
Johan Leonard Knaapi
K > Antti Emil Knaapila

(10. heinäkuuta 1893 Nurmo - 9. toukokuuta 1925) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maalari Antti Knaapila ja Kaisa Kangas. Knaapila työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 25. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 16.  maaliskuuta 1916 ja laskettiin edelleen siviilitöihin. Takaisin Suomeen Knaapila palasi Ruotsin kautta marraskuussa 1918 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin ryhmäpäälliköksi Ylihärmän Kankaan kylän suojeluskuntaan. Suojeluskunnasta eronsa jälkeen hän toimi työmiehenä. Hänet haudattiin Ylihärmään.
K > Viktor Kneck

(23. heinäkuuta 1897 Vöyri – 6. kesäkuuta 1953) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Johan Kneck ja Maria Isakas. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Irene Elisabeth Grimsin kanssa, joka kuoli vuonna 1932. Kneck kävi kansakoulun ja Vöyrin kansanopiston ja veistokoulun. Hän työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Kneck saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan kiväärinjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui pahasti taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Kneck palveli sisällissodan jälkeen 1. syyskuuta 1918 alkaen kuormastoaliupseerina Porin jalkaväkirykmentti 2:n 2. pataljoonassa. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Vöyrissä. Hänet haudattiin Vöyriin. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli syyskuussa 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk:   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
K > Frans Olavi Knuuti

(21. tammikuuta 1880 Kemin maalaiskunta – 18. syyskuuta 1961) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat pienviljelijä Olli Knuuti ja Hilda Ammälä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Jenny Kustaava Pökkylän kanssa. Knuuti työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 2. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Knuuti saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkuealiupseeriksi 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Raudussa ja rajaseudulla. Knuuti palveli sisällissodan jälkeen 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, joka tunnettiin myöhemmin nimillä Jääkäripataljoona 2 ja Pohjanmaan jääkäripataljoona. Hänet siirrettiin 14. lokakuuta 1918 alkaen koulutusaliupseeriksi Sortavalan rajavartioryhmän täydennyspataljoonaan ja 22. marraskuuta 1918 alkaen 3. pataljoonan 8. komppaniaan. Rajavartiostoon hänet siirrettiin 23. huhtikuuta 1919 ja hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi Salmin rajavartioston 2. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 19. huhtikuuta 1920 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Kemissä. Hänet haudattiin Peurasaareen. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 21. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk:   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Armas Lambert Knuutti

(8. elokuuta 1889 Akaa - 28. elokuuta 1933 Ruukki) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Kalle Herman Knuutti ja Johanna Kustaantytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Anna Maria Parkkilan kanssa. Knuutti kävi kansakoulun ja työskenteli tehdastyöläisenä Viialassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 9. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 1. kesäkuuta 1916 ja takaisin komppaniaansa 30. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, mistä hänet siirrettiin Altonan työosastoon 25. marraskuuta 1916 ja laskettiin edelleen siviilitöihin 9. elokuuta 1917. Takaisin Suomeen Knuutti palasi 1. joulukuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä eri paikkakunnilla. Hänet haudattiin Paavolaan, ilmeisesti samaan hautaan vaimonsa kanssa, vaikka siitä ei olekaan kirjallista merkintää. Molempien puolisoiden nimet ovat silti samassa hautakivessä.  Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
K > Johan Ernst Kock myöh. Sundman

Ejnar Kohlmann
Armas Kalervo Kohonen
Mikko Kohonen
Onni Armas Kohonen
K > Kalle Kustaa Koistinen

(16. maaliskuuta 1893 Kiiminki – 22. lokakuuta 1921) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Matti Koistinen ja Kaisa Talkkunamaa. Koistinen työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 22. joulukuuta 1916, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan jo 4. helmikuuta 1917. Takaisin Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen elokuussa 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Kiimingissä. Hänet haudattiin Kiimingin seurakunnan merkintöjen mukaan Kiiminkiin, mutta hautapaikasta ei ole tietoa.
K > Kalle Martti Koistinen

(6. maaliskuuta 1892 Savonlinna – 18. maaliskuuta 1968) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat luotsi Pekka Koistinen ja Anna Itkonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Katri Helena Salomaan kanssa. Koistinen kävi viisi luokkaa Savonlinnan reaalilyseota ja työskenteli työnjohtajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 5. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa, josta hänet siirrettiin 25. joulukuuta 1916 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan 2. elokuuta 1917. Takaisin Suomeen Koistinen palasi kesäkuussa 1918 ja työskenteli sen jälkeen sähköteknikkona eri yrityksissä, kunnes vuonna 1934 perusti oman sähköliikkeen, M. Koistisen Sähköliike Oy:n Helsinkiin. Hän teki useita liikematkoja Saksaan, Ruotsiin ja Norjaan. Hänet haudattiin Helsinkiin. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Paul Benjamin Koistinen

(26. huhtikuuta 1896 Oulu – 30. maaliskuuta 1967) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat seppä Heikki Koistinen ja Elisabet Siira. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Saima Aleksandra Raision kanssa. Koistinen kävi kansakoulun. Hän työskenteli ylimääräisenä postinkantajana Torniossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 3. tammikuuta 1916, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaa 5. toukokuuta 1916. Koistinen palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen maaliskuussa 1919, jonka jälkeen hän työskenteli ylimääräisenä vanginvartijana Vaasassa 15. maaliskuuta - 8. elokuuta 1919 välisen ajan. Tullilaitoksen palvelukseen hän astui 20. tammikuuta 1920 ylimääräiseksi tullivartijaksi Oulun tullikamariin, josta hänet siirrettiin 3. kesäkuuta 1921 Venäjän vastaiselle rajalle ja 1. kesäkuuta 1922 alkaen Viipurin tullikamariin, missä hänet määrättiin vakinaiseksi tullivartijaksi 1. huhtikuuta 1935 ja työskenteli tullikamarilla vuoteen 1939 saakka. Koistinen osallistui talvisotaan väestönsuojelupäällikön apulaisena Viipurissa ja siirtyi sodan jälkeen tullivartijaksi Ylitorniolle ja työskenteli tehtävässä vuoteen 1963 saakka. Hänet haudattiin Ylitorniolle. Kunniamerkit:  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Eino Yrjö Koivisto
K > Jaakko Koivisto

(24. huhtikuuta 1881 Sievi – 16. marraskuuta 1944) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat puuseppä Klaase Koivisto ja Maria Luokkala. Hän kävi kansakoulun. Koivisto työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Koivisto saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Rajamäellä, Tarpilassa ja Raivolassa. Koivisto palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, joka tunnettiin myöhemmin nimillä Jääkärirykmentti 2 ja Porin jalkaväkirykmentti 2. Hänet siirrettiin 21. lokakuuta 1918 Sortavalan rajavartioryhmän täydennyspataljoonaan hevospäälliköksi, josta hänet siirrettiin myöhemmin hevospäälliköksi Viipurin rykmenttiin ja edelleen hevospäälliköksi 4. toukokuuta 1920 alkaen Pohjois-Savon rykmentin 7. komppaniaan. Armeijasta Koivisto erosi 11. syyskuuta 1920 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä eri puolilla Suomea. Hänet haudattiin Sieviin. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 18. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Uuno Antero Koivisto