stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amritsar
Historia

Amritsaria pidetään sikhiläisyyden keskuksena. Kaupungin perusti sikhien neljäs guru Ram Das vuonna 1577 paikalle, jonka sikhit olivat saaneet Intian suurmoguli Akbarilta. Ram Das alkoi myös rakennuttaa pyhää lampea (Amrita Saras), jonka mukaan kaupunki sai nimensä. Sikhien viides guru Arjan alkoi rakennuttaa lammen keskelle temppeliä (Har Mandir), joka tunnetaan nykyisin myös Kultaisena temppelinä sen kultaisen kupolin mukaan, jonka temppeli sai varsinaisesti kuitenkin vasta Randžit Singhin valtakaudella 1800-luvulla. Temppeli on nykyisin sikhien pyhin paikka. Amritsar on myös paikka, jossa Arjun kirjoitti sikhien pyhän kirjan Adi Granthin. Sikhien kuudes guru Hargobind rakennutti temppelikompleksin yhteyteen vielä tornin, nimeltä Akal Takht. 1700-luvulla sikhit menettivät kaupungin hallinnan sikhiläisyydestä eronneelle Prithi Chandin seuraajien lahkolle, jonka kannattajiin viitattiin nimellä mina. Kaupungin merkitys väheni joksikin aikaa, kunnes sikhit valtasivat sen takaisin 1700-luvulla ja sittemmin Prithi Chandin seuraajien lahko on käytännössä kadonnut.
Sikhit joutuivat sittemmin taistelemaan kaupungin omistuksesta afgaanien ja suurmogulien kanssa. Voimakkaan Sikhivaltion perustajan Randžit Singhin pääkaupunki oli Lahoressa, mutta Amritsar oli jälleen noussut sikhien uskonnolliseksi keskukseksi. Amritsar liitettiin brittiläiseen Intiaan vuonna 1849. 13. huhtikuuta 1919 brittijoukot avasivat tulen paikallisia mielenosoittajia vastaan Jallianwala Baghin puistossa tapahtumassa, joka tunnetaan Amritsarin verilöylynä. Surmansa sai virallisten lukujen mukaan 379 henkilöä ja todellinen luku saattaa olla suurempikin. Tapahtuma vaikutti merkittävästi Intian itsenäisyysliikkeen kehitykseen.
Toinen merkittävä väkivaltainen yhteenotto Amritsarissa käytiin Intian itsenäistymisen jälkeen vuonna 1984 aseistautuneiden sikhiseparatistien ja Intian armeijan joukkojen välillä. Intian armeijan hyökkäyksessä sikhien linnoittamaan Kultaiseen temppeliin kuoli arviolta 450–1 200 henkilöä.
Väestö

Amritsarin kaupungin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 1 132 383 ja suuremman metropolialueen 1 183 705. Metropolialueen asukkaista 601 008 oli miehiä ja 531 375 naisia. Lukutaitoisia oli 84,19 % kaupungin asukkaista. Kaupungin suurimmat uskontokunnat olivat hindut (49,36 %), sikhit (48 %) ja kristityt (1,23%). Kaupunki on tärkeä pyhiinvaelluskohde myös ulkomailla asuville sikheille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amritsar Wikimedia Commonsissa
Randžit Singh kuuntelemassa uskonnollistyen tekstien lausuntaa Ágoston Schoefftin maalauksessa vuodelta 1850.
Amritsarin verilöylyn muistomerkki.
Sikhimies Kultaisen temppelin edustalla.
Alberto Gonzales

| Alberto R>  Gonzales |
| --- | --- |

Yhdysvaltain oikeusministeri
 3. helmikuuta 2005 – 17. syyskuuta 2007  
Edeltäjä:  John Ashcroft
Seuraaja:  Michael Mukasey
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1955 (ikä 69) San Antonio, Texas, Yhdysvallat
Puoliso:  Diana Clemens (eronneet) Rebecca Turner
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Aiheesta muualla
www.albertogonzales.com
Alberto R. Gonzales (s. 4. elokuuta 1955 San Antonio, Texas) on yhdysvaltalainen lakimies. Hän oli Yhdysvaltain 80. oikeusministeri 2005–2007. Hän toimi aiemmin Valkoisen talon neuvonantajana presidentti George W. Bushille ja sitä ennen Texasin korkeimmassa oikeudessa.
Elämä > Varhainen elämä

Gonzales syntyi San Antoniossa, Texasissa. Hänen isovanhempansa olivat saapuneet Yhdysvaltoihin siirtolaisina Meksikosta.
Elämä > Ura juristina

Hän opiskeli juristiksi Harvardissa. Hän toimi asianajajana vuosina 1982–1994. Vuonna 1994 hän nousi silloisen Texasin kuvernöörin George W. Bushin neuvonantajaksi ja edelleen 1997 osavaltion sisäministeriksi ja vuonna 1999 Texasin korkeimpaan oikeuteen.
Elämä > Oikeusministerinä

10. marraskuuta 2004 ilmoitettiin, että Gonzales seuraisi John Ashcroftia oikeusministerinä Bushin toisella kaudella. Gonzalesin nimitys vahvistettiin senaatissa seuraavan vuoden helmikuussa. Gonzalesista tuli näin korkeimpaan valtion virkaan siihen mennessä nimetty latinalaisamerikkalaisen taustan omannut henkilö.
Gonzalesin näkemykset liittyen niin sanottuun terrorisminvastaiseen sotaan ovat olleet kiistanalaisia. Gonzales on haastanut Geneven sopimusten pätevyyden tietyissä tapauksissa. Gonzales on myös puolustanut Patriot Act -lakia, jonka on väitetty loukkaavan kansalaisoikeuksia. Tammikuussa 2007 Gonzales totesi senaatin komitealle, ettei Yhdysvaltain perustuslaki takaa habeas corpus -oikeutta. Republikaanisenaattori Arlen Specter ihmetteli tulkintaa, sillä Yhdysvaltain perustuslaissa kielletään nimenomaan ottamasta habeas corpus -oikeutta pois paitsi kapinassa ja maahanhyökkäyksessä. Gonzales vastasi, että perustuslaki ei anna tai takaa jokaiselle habeas corpus -oikeutta, vaan vain kieltää poistaa sen kokonaan paitsi kapinassa ja maahanhyökkäyksessä. Hän siis ilmeisesti tarkoitti kieltoa jättää oikeus antamatta kokonaan kaikille ja samalla mahdollisuutta päättää kuka sitä oikeutta saa. Kuitenkin Yhdysvaltain perustuslaki takaa myös monet muut perusoikeudet kielteisessä sanamuodossa ja perustuslain toisessa kuin Gonzalesin siteeraamassa kohdassa monet habeas corpus -oikeuden ominaisuudet luetellaan myönteisessä sanamuodossa.
Joulukuussa 2006 Bushin hallinto päätti erottaa kahdeksan liittovaltion syyttäjää. Kriitikkojen mukaan erottamisten syyt olivat poliittisia. Yhdysvalloissa järjestettiin asian tiimoilta tutkimuksia ja kuulemistilaisuuksia alkuvuodesta 2007, mutta Gonzalesin roolista erottamisissa liikkui ristiriitaisia tietoja. Myös hänen lausuntojensa todenperäisyys asetettiin kyseenalaiseksi[lähde? ].
Useat demokraattisen puolueen senaattorit vaativat Gonzalesin eroa. Näihin lukeutuvat muun muassa presidenttiehdokkaat Barack Obama ja Hillary Clinton. Myös republikaanit ovat arvostelleet Gonzalesin toimia, mutta vain harvat vaativat suoraan hänen eroaan.
27. elokuuta 2007 Gonzales ilmoitti eroavansa oikeusministerin toimesta. Hän ei antanut mitään selitystään erolleen. Gonzales jätti virkansa 17. syyskuuta 2007.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alberto Gonzales Wikimedia Commonsissa
Virallinen elämäkerta whitehouse.gov (englanniksi)
Presidentti George W. Bush ilmoitti nimittävänsä Gonzalesin oikeusministeriksi 10. marraskuuta 2004.
Mitja Lepistö

Mitja Lepistö esiintymässä Plan b festeillä vuonna 2023
Mitja Lepistö (s. 9. helmikuuta 1992 Vantaa) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Hänen tunnetuimpia yhtyeitään on punkyhtye Kirkkovene, jossa hän laulaa ja soittaa kitaraa.
Vuonna 2017 hän osallistui Idols-laulukilpailuun.
Hänen äitinsä on käsikirjoittaja, radiojuontaja ja koomikko Tiina Lepistö.
Mitja Mežnar

Mitja Mežnar Oslon MM-kisoissa 2011.
Mitja Mežnar (s. 30. kesäkuuta 1988 Kranj, Jugoslavia) on slovenialainen mäkihyppääjä.
Mežnar hyppäsi vuosina 2005 ja 2007 kultaa voittaneessa Slovenian joukkueessa nuorten MM-kisoissa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli neljäs 2007.
Mäkihypyn maailmancupissa Mežnar kilpaili ensimmäisen kerran Engelbergissä vuonna 2007. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on tammikuulta 2011, kun hän oli Sapporon kisassa 16:s. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui suurmäen kilpailussa 29:nneksi ja oli mukana joukkuekilpailussa kahdeksanneksi sijoittuneessa Slovenian joukkueessa. MM-kilpailuihin hän on osallistunut Liberecissä 2009 ja Oslossa 2011. Joukkuekilpailussa hän on sijoittunut Liberecissä seitsemänneksi ja Oslossa kuudenneksi. Henkilökohtaisissa kilpailuissa hänen paras MM-sijoituksensa on Liberecistä normaalimäen 31. sija.
Mitja Oranič

| Mitja Oranič> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1986 (ikä 38) Tržič, Slovenian ST, Jugoslavia
Uran tiedot
Pituus:  172 cm
Seura:   NSK Tržič Trifix
Laji:  yhdistetty hiihto
Maailmancup
Kaudet:  2007–2014
Paras sijoitus:  33. (2012–2013)
Voitot:  CC:n osakilpailuvoitto 2009
 Tietolaatikko päivitetty 3.3.2016 
Mitja Oranič (3. huhtikuuta 1986 Tržič, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen, uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä. Oranič kilpaili olympialaisissa kahdesti, osallistui MM-kilpailuihin neljästi ja kilpaili maailmancupissa vuodet 2007–2004, osallistuen 95:een osakilpailuun.
Oranič osallistui vuosien 2010 Vancouverin ja 2014 Sotšin olympialaisiin. Vancouverissa hän oli normaalikilpailun 31:s ja suurmäenkilpailun 41:s. Neljä vuotta myöhemmin Sotšissa hän oli normaalimäen 37:s ja suurmäen 39:s.
MM-kilpailuissa Oranič oli mukana vuosina 2007, 2009, 2011 ja 2013. Paras henkilökohtainen tulos oli 2009 suurmäenkilpailun 24:s tila.
Paras tulos yksittäisestä maailmancupin osakilpailuista tuli kaudella 2008–2009, kun hän oli Itävallan Seefeldissä järjestetyn kilpailun kymmenes. Parhaimmillaan hän oli maailmancupissa 33:s kaudella 2012–2013.
Alpine A110

| Alpine A110 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistaja:  Alpine
Valmistusvuodet:  1961–1977
Korimalli:  Berlinette
Luokka:  Urheiluauto
Muotoilija:  Giovanni Michelotti
Edeltäjä:  Alpine A108
Seuraaja:  Alpine A310
Tekniset tiedot
Rakenne:  takamoottori
Moottori:  1.1 L, 1.2 L, ja 1.3 L R8 Major/Gordini R4 1.5 L Lotus Europa R4 1.3 L ja 1.6 L Renault R4
Polttoaine:  Bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaalivaihteisto
Mitat
Massa:  706 kg
Pituus:  4 050 mm
Akseliväli:  2 271 mm
Leveys:  1 500 mm
Alpine A110 (tunnetaan myös nimillä Renault Alpine, Alpine-Renault ja Berlinette) oli ranskalaisen Alpinen vuodesta 1961 vuoteen 1977 valmistama takamoottorinen urheiluauto. Sen edeltäjämalli oli Alpine A108. Autossa käytettiin kaikkien Alpine-autojen tavoin Renault’n moottoreita ja muuta tekniikkaa.
Historia

Kun edeltävä malli A108 käytti Renault Dauphinen osia, A110 perustui puolestaan Renault 8 -malliin. Koriversioina esiteltiin aluksi umpikorinen ”Berlinetta”  ja sitten avomalli. Kori on tehty lujitemuovista teräskehikon päälle. Moottorivaihtoehtoina oli aluksi Renault 8 -mallissa käytetty 1,1 litran moottori ja 95 hevosvoimaa (SAE) tuottanut R8 Gordini -moottori. Myöhemmin autoon sai Renault 16 -malliin pohjautuvan moottorin, joka tarjosi 125 hevosvoimaa (DIN).
Historia > Menestys ralleissa

A110 saavutti mainetta 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa voitokkaana ralliautona, joka saavutti muun muassa kolmoisvoiton Ranskan Alppirallissa 1969. Kolmannelle tilalle autolla ajoivat suomalaiset Jorma Lusenius ja Seppo Halme. Vuonna 1971 auto voitti Monte Carlo -rallin kuljettajana ruotsalainen Ove Andersson. 1970-luvun alkuvuosina Renault osti Alpine-tehtaan kokonaan itselleen ja 1973 perustettiin rallin maailmanmestaruussarja WRC , jolloin Renault alkoi kilpailla siinä A110-mallilla. Tehdastallin vakiokuljettajia olivat Bernard Darniche, Jean-Pierre Nicolas ja Jean-Luc Thérier, ja heidän lisäkseen käytettiin ”vierailevia tähtiä” kuten Jean-Claude Andruet, joka voitti 1973 Monte Carlo -rallin. Ralleissa käytettiin tuolloin 1,8 litran moottoria.
Vuonna 1974 varta vasten ralliautoksi suunniteltu Lancia Stratos aloitti voittokulkunsa WRC-rallimaailmassa, ja takamoottorisen A110:n aika alkoi olla ohi huolimatta yrityksistä parantaa sen ominaisuuksia.
Historia > Muita versioita

Alpine A110 -mallia rakensi Alpinen Dieppen tehtaan lisäksi Meksikossa Diesel Nacional (DINA) -yhtiö nimellä Dinalpin sekä Bulgariassa SPC Metalhimin ja ETO Bulenin muodostama osuuskunta nimellä Bulgaralpine. Bulgaralpinea valmistettiin noin 100 kappaletta ja ne kaikki jäivät Bulgarian sisämarkkinoille.
WRC-voitot

|   #   | Vuosi | Osakilpailu | Kuljettaja | Kartanlukija |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1973 |  42. Monte Carlo -ralli |  Jean-Claude Andruet |  Michèle 'Biche' Petit |
| 2 | 1973 |  7. Portugalin ralli |  Jean-Luc Thérier |  Jacques Jaubert |
| 3 | 1973 |  16. Marokon ralli |  Bernard Darniche |  Alain Mahé |
| 4 | 1973 |  21. Akropolis-ralli |  Jean-Luc Thérier |  Christian Delferrier |
| 5 | 1973 |  15. Sanremon ralli |  Jean-Luc Thérier |  Jacques Jaubert |
| 6 | 1973 |  17. Korsikan ralli |  Jean-Pierre Nicolas |  Michel Vial |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alpine A110 Wikimedia Commonsissa
Alpine A110 Suomen Renault-kerhon sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Renault-mallit
| --- | --- |
Nykyiset:  Alaskan | Arkana | Austral | Captur | Kiger | Kwid | Triber | Twingo | Clio | Duster | Sandero | Mégane | Kangoo | Scénic | Taliant | Talisman | Espace | Koleos
Numeraaliset:  3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 25 | 30
Nimelliset:  Alliance/Encore | Fluence | Fuego | Kadjar | Medallion | Safrane | Premier | Torino | Rodeo | Avantime
Toisen maailmansodan jälkeiset:  4CV | Caravelle | Colorale | Dauphine | Dauphinoise | Floride | Frégate | Ondine
Maailmansotien väliset:  Celtaquatre | Juvaquatre | Nervastella | Primaquatre | Reinastella | Viva Grand Sport | Vivaquatre | Vivasix
Ensimmäistä maailmansotaa edeltävät:  10CV | 12CV | 35CV | 40CV | 50CV / 50/60CV | A | AG/AG-1 | B | C | D | E | G/H/J | L/M | N(a)/N(b)/S | N(c)/Q/U(a/e) | R/T | U | AS/V | X/X-1 | Y
Alpine–Renault:  A106 | A108 | A110 | A305 | A310 | A610/GTA
Renault Sport:  Clio Renault Sport | Spider | Mégane Renault Sport | Clio V6 Renault Sport
Konseptit:  Alpine 210 RS | Altica | Argos | BRV | Espace F1 | EPURE | EVE | Egeus | Etoile Filante | Fiftie | Initiale | Koléos | Laguna | Mégane | Next | Racoon | Scénic | Talisman | VESTA 2 | Wind | Steppe
Paketti- ja kuorma-autot:  Estafette | Fourgonette | Kangoo | Express | Kerax | Magnum | Mascott | Master | Messenger | Midlum | Trafic | 50-sarja
Dacia-merkki:  Lodgy | Logan | Sandero | Duster | Dokker
Renault-Samsung Motors:  SM3 | SM5 | SM7
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Alpine A110
Käännös suomeksi
Molly Thompson-Smith

Thompson-Smith vuonna 2020.
Molly Thompson-Smith (s. 7. marraskuuta 1997) on brittiläinen ammattikiipeilijä, joka on erikoistunut lead-kiipeilyyn.  Hän voitti lead-kiipeilyn vuoden 2020 EM-kisoissa pronssia. Vuonna 2017 hän oli ensimmäisenä brittinaisena mitalisijoilla lead-kiipeilyn maailmancupissa voitettuaan pronssia. Ulkona hän on kiivennyt viisi 8c-vaikeustasoista köysireittiä ja viisi 8B-vaikeustasoista boulder-reittiä.
Thompson-Smith aloitti kiipeilyn seitsemänvuotiaana. Pian sen jälkeen hän alkoi osallistua kansallisiin kiipeilykilpailuihin. 15-vuotiaana hän voitti Brittienmestaruuden lead-kiipeilyssä omassa ikäluokassaan ja aikuistensarjassa. Seuraavan viiden vuoden aikana hän voitti Brittien aikuisten lead-mestaruuden neljä kertaa.
Vuonna 2017 häneltä repesi kolme jännettä yhdestä sormesta. Hän joutui sen takia pitämään kahdeksan kuukautta taukoa kiipeilystä sillä aikaa, kun kuntoutui. Tauon jälkeen hän voitti vuoden 2018 lead-kiipeilyn brittienmestaruuden. Hän ei onnistunut saamaan paikkaa Tokion kesäolympialaisiin, joissa kiipeily oli lajina ensimmäistä kertaa, mutta hän toimi kilpailun selostajana BBC:llä.
Thompson-Smith putosi vuonna 2022 ulkokiviltä, ja hänen nilkkansa murtui ja meni sijoiltaan. Loukkaantumisen takia häneltä jäi välistä kauden viimeinen maailmancup. Hänen kuntoutumisensa on kuitenkin onnistunut, ja hän tavoittelee paikkaa vuoden 2024 kesäolympialaisiin Pariisiin.
Thompson-Smith on sitoutunut lisäämään kiipeilyn monimuotoisuutta, sillä vain 6,3 prosenttia kiipeilijöistä Yhdystyneessä kuningaskunnassa on muita kuin valkoisia.
Kuvia

Thompson-Smith EM-kisoissa vuonna 2020.
Thompson-Smith EM-kisoissa vuonna 2020.
Thompson-Smith EM-kisoissa vuonna 2022.
Märkisches Museumin metroasema

Märkisches Museum on asema Berliinin metrolinjalla U2 Mitten kaupunginosassa. Asema avattiin alkujaan 1. heinäkuuta 1913 nimellä Inselbrücke. Vuodesta 1935 asemasta on käytetty lähellä sijaitsevan museon mukaista nimeä.
Asemalla on yksi 121,3 metriä pitkä, 7,6 metriä leveä, laituri. Asemahalli on aseman viereisen joen alituksen vuoksi tavallista korkeampi, parhaimmillaan 5,2 metriä korkea, ja sijaitsee 6 metriä kadun alapuolella. Asemalla on hissi.
Asemahalli
Mikko Kivekäs

Max Toivo Mikael (Mikko) Kivekäs (18. marraskuuta 1911 Maaninka – 8. huhtikuuta 2004 Vantaa) oli suomalainen rovasti ja kirjailija.
Kivekkään vanhemmat olivat rovasti Toivo Manasse Kivekäs ja Alma Josefina Kaukovuori (entinen Nyberg). Hän pääsi ylioppilaaksi Lappeenrannan yhteislyseosta 1932 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1936.
Kivekäs toimi muun muassa Helsingin Diakonissalaitoksen sairaalasielunhoitajana.
Mikko Kivekäs oli naimisissa vuodesta 1939 terveyssisar Maire Sirkku Mielikki Parikan kanssa. Rovasti ja kirjailija Herkko Kivekäs oli Mikko Kivekkään veli.
Teoksia

Auringon noususta sen laskuun : lastuja. Herättäjä-yhdistys, Lapua 1962
Jumalan joulu : joulutervehdys. Helsingin diakonissalaitos, Helsinki 1962
Viidesti ihminen : aforismeja. Herättäjä-yhdistys, Lapua 1965
Sana sairaille ; toim. Mikko Kivekäs. Suomen kirkon sisälähetysseura, Helsinki 1967
minä pienellä kirjaimella : runoja. Herättäjä-yhdistys, Lapua 1979
Leivän syrjästä lohkaistua : pakinoita. Herättäjä-yhdistys, Lapua 1982
Moremi

Moremin patsas Ifen kaupungissa.
Moremi on Nigerian jorubien kansanperinteessä esiintyvä nainen, joka tarinan mukaan pelasti Ifen kaupungin igbojen hyökkäykseltä joskus ennen 1300-lukua. Ifessä vietetään vuosittain Moremin kunniaksi Edi-nimistä juhlaa.
Moremi liitetään etenkin tarinaan Ifessä. Joskus ennen 1300-lukua Ifeä uhkasivat igbojen sotaretket. Moremi antoi itsensä jäädä igbojen vangiksi. Hänet tuotiin igbojen hallitsijan luo, jonka Moremin onnistui vietellä. Igbojen hallitsija alkoi tällöin kertoa hänelle salaisista suunnitelmistaan Ifen valtaamiseksi. Tämän jälkeen Moremi pakeni ja varoitti Ifen asukkaita tulevasta vaarasta. Ifen puolustajat osasivat odottaa igbohyökkääjiä raffiapalmuihin piiloutuneena. Kaupungin pelastamisella oli kuitenkin hintansa. Jorubajumalat vaativat maksuksi Ifen pelastamisesta Moremin ainoaa poikaa Oluorogboa, joka tuli uhrata jorubien joenjumala Esinmirinille.
Ifessä Moremin kunniaksi vietetään vuosittain Edi-nimistä juhlaa. Juhla kestää seitsemän päivää ja ajoittuu jamssin korjuuaikaan kuivallakaudella. Moniin muihin juhliin kuuluva rummuttaminen on Edin aikana kielletty. Sen sijaan juhlintaan kuuluu esimerkiksi symbolisten tulien sytyttäminen ja painikisat.
Mirja Oksanen

| Mirja Oksanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. elokuuta 1963 (ikä 61) Hartola
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Mirja Oksanen (s. 15. elokuuta 1963 Hartola) on suomalainen näyttelijä.
Oksanen on näytellyt kaupunginhallituksen puheenjohtaja Pirkko Kujalan roolissa Yle TV2:n draamasarjassa Uusi päivä vuosina 2011–2015. Ensimmäiset roolinsa hän teki Mika Kaurismäen elokuvissa Rosso (1985) ja Paperitähti (1989). Vuonna 2017 hän oli mukana elokuvissa Toivon tuolla puolen ja Kyrsyä - Tuftland. Oksanen on näytellyt MTV3:n saippuasarjassa Salatut elämät vuosina 2010 ja 2012 asianajaja Tiina Lehden roolissa. Vuonna 2018 hän oli samassa sarjassa Rosmarine Dunckerin roolissa.
Mirja Oksanen oli kiinnitettynä Turun kaupunginteatterissa 1990–1991.[lähde? ]
Vuonna 2014 Oksanen voitti Yle TV2:n Siskonpeti-kilpailun monologillaan Vanheneminen sucks.
Aiheesta muualla

Mirja Oksanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mirjami Heikkinen

| Mirjami Heikkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1984
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1999–
Merkittävät roolit:  Papu (Tehotytöt) Kim Possible (Kim Possible) Dawn (Pokémon)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Mirjami Heikkinen (s. 1984) on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä, lausuja ja teatteripedagogi.  Hän on työskennellyt muun muassa Suomen Kansallisteatterin, Teatteri 2.0:n, TOTEM-teatterin ja Lilla Villanin teatteriproduktioissa, tehnyt äänirooleja piirrossarjoihin ja kuunnelmiin sekä toiminut äänikirjojen lukijana. Heikkinen voitti Veikko Sinisalo -lausuntakilpailun vuonna 2010.
Yksityiselämä

Heikkisen isä on näyttelijä Jarmo Heikkinen ja sisar näyttelijä Heljä Heikkinen.
Aiheesta muualla

Mirjami Heikkinen Voice Chasersissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Muonituskeskus

Muonituskeskus on varuskunnassa sijaitseva ruokalarakennus, jossa asevelvollisuuttaan suorittaville varusmiehille tarjotaan maksuton aamiainen, lounas, päivällinen ja mahdollisesti iltapala. Muonituskeskuksessa valmistetaan myös osa maastossa ja harjoituksissa tarjottavista sotilaiden aterioista.
Muonituskeskukset olivat Puolustusvoimien Ruokahuollon Palvelukeskuksen alaisia yksiköitä. Ne korvasi vuoden 2012 alussa valtionyhtiö Leijona Cateringin kuuluvat varuskuntaravintolat.selvennä
Muonituskeskuksia nimitettiin aikaisemmin varuskuntaruokaloiksi.
Mirja Kullas

Mirja Sisko Heikkilä (o.s. Kullas, s. 4. tammikuuta 1942 Ilmajoki) on aitajuoksija, joka edusti Seinäjoen Urheilijoita. Hänellä on useita SM-mitaleita. Heikkilä voitti 80 metrin aitajuoksun  Kalevan Kisoissa 1959 ja sijoittui Kalevan Kisoissa 1961 toiseksi. Vuosina 1958, 1960, 1962, 1964 ja 1965 hän saavutti aitajuoksussa pronssia. Hän on ollut maaotteluedustaja sekä aitajuoksussa, viisiottelussa että korkeushypyssä. Hän voitti vuonna 1959 viisiottelussa SM-hopeaa.
Ennätykset

100 m – 12,5h (1965)
100 m – 26,5h (1964)
80 metrin aitajuoksu – 11,4h (1964)
Viisiottelu - 2944 (1959)
Narratiivinen psykologia

Narratiivisessa psykologiassa ihminen on olemassa narratiiveina eli kertomuksina. Ihminen luo eläessään kertomuksia samalla selittäen ja tulkiten toimintaansa. 
Jerome Bruner (1990) jakoi narratiivisen psykologian paradigmaattiseen eli luokittelevaan, ja narratiiviseen tietämiseen. Narratiivinen tietäminen on eri aikoina tapahtuneiden tapahtumien yhdistämistä kertomuksien avulla.
On kuitenkin huomattava, että kertomuksien on oltava johdonmukaisia; niillä tulee olla juoni.
Minä ja Ville Ahonen

| Minä ja Ville Ahonen> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2007– 
Tyylilaji:  indie pop
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Ville Ahonen, laulu, kitara   Jani Hietanen, kitara   Tuomas Skopa, basso   Alina Toivanen, rummut   Masi Tiitta, koskettimet  
Levy-yhtiö:  Johanna Kustannus  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Minä ja Ville Ahonen on helsinkiläinen suomenkielistä indie poppia säveltävä ja esittävä yhtye. Sen ensimmäisen pitkäsoiton julkaisi Johanna Kustannus vuonna 2010. Yhtyeen laulaja ja säveltäjä on Ville Ahonen. Laulujen sanoitukset ovat Ville Ahosen ja Jussi Moilan käsialaa.
Historia

Ville Ahonen aloitti sooloartistina, mutta muodosti pian kitaristi Jani Hietasen kanssa duon. Samoihin aikoihin Ahonen alkoi kirjoittaa lauluja yhdessä näytelmäkirjailija Jussi Moilan kanssa. Kauko Röyhkä toimi alkuvaiheessa yhtyeen tukijana ja Ville Ahonen -duo lämmitteli Kauko Röyhkä & Riku Mattila -duon keikkoja keväällä 2008. Kokoonpano kasvoi jäsen kerrallaan, kunnes sai nykyisen viisijäsenisen muotonsa ennen debyyttialbumin Minä ja Ville Ahonen äänittämistä.
Jäsenet

Ville Ahonen – laulu, kitara
Jani Hietanen – kitara
Tuomas Skopa – basso
Alina Toivanen – rummut
Masi Tiitta – koskettimet
Julkaisut

Minä ja Ville Ahonen (2010)
Mia (2013)
Aiheesta muualla

Minä ja Ville Ahonen Myspacessa (englanniksi)
Minä ja Ville Ahosen kotisivu
Yhtyeen esittely levy-yhtiön sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Monster Lab

| Monster Lab |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Backbone Entertainment
Julkaisija:  Eidos Interactive
Jakelija:  Nintendo eShop
Julkaistu:  2008
Lajityyppi:  toimintaroolipeli
Alusta:  Nintendo DS, Wii ja PlayStation 2
Jakelumuoto:  Nintendon optinen levy ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Monster Lab on vuonna 2008 julkaistu videopeli PlayStation 2, Wii ja Nintendo DS -alustoille. Pelissä rakennetaan oma hirviö, jolla suoritetaan erilaisia tehtäviä. Hirviö on mahdollista rakentaa yli 150 osasta ja lisäksi hirviölle on ainakin 300 erilaista tavaraa. Peli sisältää lievästi kauhua ja on lajityypiltään toiminta/roolipeli. Pelin julkaisi Eidos Interactive.
Palkinnot

Peli voitti vuoden 2008 parhaan roolipelin palkinnon videopeligaalassa.[lähde? ]