stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
2-nitro-p-toluidiini

| 2-nitro-p-toluidiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-metyyli-2-nitroaniliini
CAS-numero:  89-62-3
PubChem CID:  6978
SMILES:  CC1=CC(=C(C=C1)N)[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H8N2O2
Moolimassa:  115,154 g/mol
Sulamispiste:  117 °C
Tiheys:  1,31 g/cm3
Liukoisuus veteen:  2,1 g/l (23 °C)
2-nitro-p-toluidiini (C7H8N2O2) on nitrattuihin aniliinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi väriaineiden valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa 2-nitro-p-toluidiini on oranssia tai punaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin esimerkiksi etanoliin, kloroformiin ja petrolieetteriin. Yhdiste liukenee paremmin kuumaan kuin kylmään veteen.
2-nitro-p-toluidiinia valmistetaan nitraamalla p-toluidiinia tai asetyyli-p-toluidiinia. Asetyyli-p-toluidiinin tapauksessa amidiryhmä täytyy vielä hydrolysoida.
2-nitro-p-toluidiinia käytetään useiden atsovärien synteeseissä.
Saved!

| Saved! |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Brian Dannelly
Käsikirjoittaja:   Brian Dannelly  Michael Urban 
Tuottaja:   Michael Stipe  Michael Ohoven  Andy Stern 
Säveltäjä:  Christophe Beck
Kuvaaja:  Bobby Bukowski
Leikkaaja:  Pamela Martin
Lavastaja:   Laura Killam  James Willcock 
Pääosat:   Jena Malone  Mandy Moore  Macaulay Culkin  Patrick Fugit  Eva Amurri 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:  2004
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  5 000 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saved! on vuonna 2004 ilmestynyt yhdysvaltalainen satiirinen komedia, joka kertoo kristillisen koulun oppilaasta, joka jää yksin huomatessaan olevansa raskaana. Elokuvan pääosia näyttelevät Jena Malone, Mandy Moore, Macaulay Culkin, Patrick Fugit ja Eva Amurri.
Juoni

Elokuvan päähenkilö on Raamattuvyöhykkeen pikkukaupungissa asuva Mary (Jena Malone). Hän on kunnollinen kristitty tyttö, joka käy lukiota ja viettää aikaansa kristittyjen ystäviensä seurassa. Hänen poikaystävänsä Dean (Chad Faust) paljastuu kuitenkin odottamatta homoseksuaaliksi. Mary, jolle Jeesus ilmestyy uima-altaassa, on valmis tekemään mitä tahansa parantaakseen polulta harhautuneen rakkaansa – jopa luopumaan neitsyydestään. Sekään ei kuitenkaan auta ja Dean pysyy homoseksuaalina. Hänet lähetetään nuorten eheytysleirille, mutta Mary huomaa kauhukseen olevansa raskaana.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jena Malone  | … |  Mary   |
|  Mandy Moore  | … |  Hilary Faye   |
|  Macaulay Culkin  | … |  Roland   |
|  Patrick Fugit  | … |  Patrick   |
|  Matarazzo  | … |  Tia  Heather   |
|  Eva Amurri  | … |  Cassandra   |
|  Chad Faust  | … |  Dean   |
|  Elizabeth Thai  | … |  Veronica   |
|  Martin Donovan  | … |  pastori Skip   |
|  Mary-Louise Parker  | … |  Lillian   |
|  Kett Turton  | … |  Mitch   |
|  Julia Arkos  | … |  liikuntavalmentaja   |
|  Donna White  | … |  Trudy Mason   |
|  James Caldwell  | … |  kampaaja   |
|  Nicki Clyne  | … |  kiraristi   |
|  Aaron Douglas  | … |  ensihoitaja   |
|  Patricia Drake  | … |  Deanin äiti   |
|  Jay Hilliker  | … |  tarjoilija / isäntä   |
|  John Innes  | … |  pastori   |
|  Greg Kean  | … |  Deanin isä   |
|  Joe Macleod  | … |  esilaulaja   |
|  Thomas Plustwik  | … |  puuseppä / Jeesus   |
|  Syndie Skeeles  | … |  3-vuotias Mary   |
|  Susan Wilkey  | … |  nainen pinkissä bouffant-kampauksessa   |
|  Valerie Bertinelli  | … |  oma itsensä   |
|  Brent Fidler  | … |     |
|  Althea Mcadam  | … |     |
Lähde:
Aiheesta muualla

Wilkinson, Amber: Saved! Eye For Film.  5.11.2004. Viitattu 20.6.2021. (englanniksi)
Putman, Dustin: Saved! (2004) Dustin’s Review.  29.4.2004. Viitattu 20.6.2021. (englanniksi)
Leo Saressalo

Leo Anton Saressalo, entinen Skippari (23. syyskuuta 1921 Virolahti – 2. marraskuuta 1983)  oli suomalainen upseeri, joka toimi Pohjan prikaatin komentajana.
Saressalon vanhemmat olivat vääpeli Anton Saressalo ja Eeva-Liisa Mässeli. Hän oli naimisissa vuodesta 1942 Ellen Matilda Holmbergin kanssa.  Perheen neljästä lapsesta Jussi Saressalosta (s. 1947) tuli isänsä tapaan eversti ja myös Saressalon vanhempi veli Olli Saressalo (s. 1919) oli eversti.
Saressalo tuli ylioppilaaksi Haminan yhteislyseosta 1940 ja suoritti varusmiespalveluksen samana vuonna Uudenmaan rakuunarykmentissä. Talvisotaan hän osallistui Viipurinlahdella. Jatkosodassa Saressalo palveli vänrikkinä Jalkaväkirykmentti 58:n nuorempana upseerina 1941 ja komppanian päällikkönä 1941–1944. Hän haavoittui Kaalamossa 1941. Kadettikoulun 25. kadettikurssin Saressalo suoritti kahdessa jaksossa, alkuvuonna 1941 ja loppuvuonna 1945. Komppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 9:ään hän tuli 1944.
Sotien jälkeen Saressalo toimi Jalkaväkirykmentti 9:n koulutus- ja järjestelyupseerina ja aliupseerikoulun johtajana aina vuoteen  1956 asti.  Hän toimi myös Pääesikunnan koulutusosaston toimistoesiupseerina 1958–1963, 3. Divisioonan esikunnan toimistopäällikkönä 1963–1965, Uudenmaan rakuunapataljoonan komentajana 1966–1968, Pohjan prikaatin komentajana 1968–1971 Björn Kontiopään jälkeen, Etelä-Suomen sotilasläänin esikunnan päällikkönä 1971–1974 sekä Pääesikunnan koulutusosaston päällikkönä 1974–1977 ja koulutusosaston erityistehtävissä 1977–1981. Saressalo erosi aktiivipalveluksesta vuonna 1981.
Vanhankylän koulu (Tuusula)

| Vanhankylän koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Vanhankylän koulutie 109, 04390 Jäniksenlinna (Tuusula)
Koordinaatit:  60.4933°N, 25.0144°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Rehtori:  Petri Närhinen
Luokat:  1–6
Oppilaita:  88 (syksyllä 2015)
Verkkosivut
Vanhankylän koulu on Tuusulan kunnassa, harvaan asutussa maseutuympäristössä, suurin piirtein Jokelan ja Hyrylän puolivälissä  toimiva, noin 60 oppilaan suomenkielinen ala-asteen kyläkoulu (luokka-asteet 1–6). Koululta vajaa kuusi kilometriä itäkaakkoon sijaitsee Järvenpään keskusta.
Puhelinkioski

Klassisia lontoolaisia puhelinkioskeja.
Alumiinirunkoinen puhelinkioski Tampereen Hervannassa vuonna 2006
Puhelinkioski, arkikielessä usein puhelinkoppi, on julkisella paikalla oleva maksullinen puhelin. Puhelinkioskit ovat yleensä lasiseinäisiä ja alumiinirunkoisia koppeja, jotka on varustettu lankapuhelimella ja puhelinluettelolla. Puhelut maksettiin puhelinkioskeissa alkujaan kolikoilla, mutta myöhemmin nämä puhelinkioskit korvattiin puhelukorteilla toimivilla.
Historia

Ensimmäinen kioski avattiin tiettävästi vuonna 1878 Yhdysvaltain Connecticutissa. Yleisiksi ne tulivat kuitenkin teollisuusmaissa vasta 1910-luvulla, ja esimerkiksi Suomen ensimmäinen puhelinkioski otettiin käyttöön vuonna 1912. Matkapuhelimien yleistyttyä puhelinkioskien tarpeellisuus ja käytännöllisyys ovat laskeneet lähes kaikkialla, eikä niitä ole Suomessa käytössä enää lainkaan.  Helsingissä puhelinkoppeja oli 1990-luvulla noin 900 kappaletta, mutta vuonna 2006 enää 200. Vuonna 2007 oli luovuttu jo lähes kaikista puhelinkioskeista, ja viimeisetkin purettiin vuonna 2009.
Käyttö

Puhelinkioskit olivat aikoinaan olennainen osa populaarikulttuuria, ja ne esiintyivät televisiosarjoissa ja elokuvissa. Erityisen tunnettuja olivat Ison-Britannian punaiset puhelinkioskit. Puhelinkioskit joutuivat helposti ilkivallan kohteiksi, ja esimerkiksi niiden ikkunoita ja puhelinkojeita rikottiin säännöllisesti.
Puhelinkioskien muotoilu vaihteli eri aikoina. Suomen ensimmäiset puhelinkioskit olivat rustiikkisia ja koristeellisen muotoisia. Myöhemmin siirryttiin alumiinirunkoisiin ja lasiseinäisiin kioskeihin, jotka lopulta jäivätkin kaikkein yleisimmäksi malliksi. Puhelinkioskien käytöstä poistamisen jälkeen moni niistä on päätynyt uudenlaiseen käyttöön: joko siinä olevat raaka-aineet on käytetty uudestaan tai sitten kioskista on tehty esimerkiksi varasto, sadesuoja tai taideteos.
Joissain maissa muodostui 1950-luvun lopussa muoti-ilmiöksi yrittää ennätyksiä, joissa mahdollisimman monta ihmistä ahtautui yhteen puhelinkoppiin samanaikaisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puhelinkioski Wikimedia Commonsissa
Payphones of the World (Arkistoitu – Internet Archive) 2600: The Hacker Quarterly -lehden kokoelma puhelinkoppien kuvia ympäri maailmaa
Puhelinkioski Ruotsissa vuonna 2010
Lauri Ruuska

Lauri Ruuska (s. 28. joulukuuta 1993) on suomalainen ammattigolfari. Hän edustaa Tarinagolfia. Ruuska voitti vuonna 2013 Finnish Tourin kokonaisrankingin, Finnish Amateur Rankingin 2013-2014, Reikäpelin Suomen Mestaruuden 2013 sekä avoimet Suomen mestaruuskilpailut (Erkko Trophy) 2014, Suomen Mestaruuden 2015, ennätyksellisellä 13 lyönnin erolla (-19) seuraavaan. Ruuska voitti 2023 Vierumäellä pelatun Finnish Challengen (Challenge Tour) seitselmällä lyönnillä (59, 71, 64, 64; -27).
Urheilijaura

Ruuska aloitti urheilijan uransa jo alle kouluikäisenä Siilinjärven Pesiksen riveissä. Nopeana juoksijana hän oli usein etenijän roolissa ja ulkokentällä polttolinjassa tai kopparina. Pesäpallotausta osaltaan on vaikuttanut myös siihen, että hän lyö palloa erittäin pitkälle. Ruuska on pelannut myös jääkiekkoa maalivahtina KalPassa.
Golf liittyi mukaan 8-vuotiaana, jolloin hän aloitti Tarinagolfin poikien ryhmässä. Ensimmäiset nuorten golfkisat olivat Viipuri Golfin Aluetour vuonna 2007. Viisitoistavuotiaana kun Ruuska pääsi ensikertaa poikien golfmaajoukkuerinkiin, pesäpallo ja jääkiekko saivat jäädä ja golfista tuli yksinään päälaji.
Ruuska harjoitteli talvet 2012-2015 Aurinkorannikolla Fuge Golf Team Laurossa  Tapani Saarentolan ja kesät Tarinassa Janne Eskolan kanssa.
Lauri Ruuska siirtyi ammattilaiseksi lokakuussa 2015 ja harjoitteli vuodet 2015-2022 Season Golf Academyssä ja valmentajanaan David Da Silva.  Kaudet 2015-2020 Ruuska pelasi pääasiassa Nordic-liigaa ja golfliiton villeillä korteilla Challenge Tourilla.
Marraskuusta 2022 päävalmentajaksi vaihtui Petteri Nykky ja heti seuraavalla kaudella Ruuska voitti Finnish Openin 20.8.2023 Lauri Ruuska sai täyden pelioikeuden Challenge Tourille. Kisa sai lentävän lähdön, Ruuskan pelattua ensimmäisellä kierroksella Vierumäen Cooke kentän huiman kenttäennätyksen 59. Kilpailun voittomarginaali oli peräti seitsemän lyöntiä (-27).
Saavutukset

2023 Finnish Challenge voitto (Challenge Tour)
2017 GolfUppsala Open voitto
2015 The Spirit Cup, pronssia
2015 Erkko Trophy (Kansainväliset SM-kilpailut) Hopeaa, Tali, -8
2015 EM-kilpailut Slovakia Penati Golf; 6. sija, -15
2015 Suomen mestaruus aikuiset - Suur-Helsingin golf Lakisto, -19
2014 Erkko Trophy (Kansainväliset SM-kilpailut) Kultaa, Tali, -7
2014 Aikuisten SM-hopea – Kotka golf +2
2014 Junioreiden alle 21v lyöntipeli SM-kulta – Tarinagolf  -10
2013 Finnish Tour kokonaisrankingin voitto
2013 Finnish Amateur Rankingin voitto
2013 Reikäpelin Suomen Mestari - Koski Golf
2013 Hopeaa, Erkko Trophy (Kansainväliset Suomen Mestaruuskilpailut) (68, 67, 72, -6) - Tali, Helsinki
2013 Finnish Tour – Pickala Golf, 2. sija -7, (72, 72, 65)
2013 Finnish Tour – St Laurense, 2. sija -7, (68, 71, 70)
2013 Gecko Pro Tour - Parador Golf Club, Espanja, 2. sija -2 (70, 72)
2013 Gecko Pro Tour - Guadalhorce Golf Club, Espanja, 3. sija (71, 73)
2012 Nordic League, Teho Sport Finnish Open - Vuosaari Golf, 8. sija -7 (69, 70, 70)
2012 Aikuisten SM-pronssi - Hämeenlinna Golf Eversti -7 (73, 70, 69, 69)
2012 Junioreiden alle 21v lyöntipeli SM-kulta - Espoon Golfseura +3 (70, 78, 71)
2012 Junioreiden joukkue SM-hopea - Aurinko Golf
2012 FJT2 voitto FJT-historian parhaalla yhteistuloksella -8 (68, 68) Tahko golf
2012 Kauden komeetta
2011 Junioreiden alle 18v lyöntipeli SM-hopea - Ruukki Golf
2011 FJT-ranking voitto
Siirtyessään ammattilaiseksi Ruuska ylsi kaikkien aikojen toiseksi parhaaseen sijoitukseen kansainvälisissä amatöörirankingeissa (Janne Kaske 2009):
Amatöörien maailman listalla 48.
Amatöörien Euroopan listalla 19.
Suomalaisista pelaajista saavuttanut eniten sertifioituja kenttäennätyksiä (Suomen golflehti 6/2012 s. 15, 18-19)
2023 Vierumäki golf, Cooke 59
2015 Helsingin Golfklubi, Tali 63
2015 Suur-Helsingin Golf / Lakisto 62
2013 Pickala Golf / Park 65
2013 Mijas Los Lagos, Espanja 71
2012 Aurinko Golf 71
2012 Tahko New Course 68
2011 Ruukki Golf 71
Sankt Vith

| Sankt Vith Saint-Vith |
| --- | --- |
 Kaupunkinäkymää
 lippu:  vaakuna
 Sankt Vith
 Koordinaatit: 50°16′N, 6°7′E 
Valtio:  Belgia
Alue:  Vallonia
Maakunta:  Liège
Arrondissementti:  Verviers 
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Christian Krings
Kunnanvaltuusto:  19 paikkaa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  146,93 km²
Väkiluku (2015):  9 481
 – Väestötiheys:  64,5 as./km²
 
 www.st.vith.be 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sankt Vith (ransk. Saint-Vith) on kunta ja kaupunki Belgiassa. Se sijaitsee Vallonian alueella Liègen maakunnassa. Se on myös osa Belgian saksankielistä yhteisöä (Deutschsprachige Gemeinschaft Belgiens). Sankt Vith on nimetty pyhän Vituksen mukaan. Vuoden 2015 alussa sen asukasluku oli 9 481. Pinta-alaltaan se on 146,93 neliökilometrin suuruinen, asukastiheyden ollessa näin 65 as./km².
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sankt Vith Wikimedia Commonsissa
Sankt Vithin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) (ranskaksi) (englanniksi) (hollanniksi)
Liègen provinssin kunnat
Vaaženinjoki

| Vaaženinjoki Важинка, Važinka |
| --- | --- |
 Vaaženinjoki
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Hallintoalue:  Leningradin alue, Karjalan tasavalta
Piiri:  Podporožjen piiri, Prääsän piiri
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Vaaženinjoen valuma-alue
Pinta-ala:  2 200 km²  
Yhtyy:  Syväri
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  metsäjoki
 :  61.5866°N, 33.8561°E
Laskupaikka:  Vaaženi
 :  60.9545°N, 34.0173°E
Sivu-uomat:  Musalanjoki, Rantajärvenjoki, Tuuksunjoki
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  noin 240 m  
Laskukorkeus:  alle 20 m  
Korkeusero:  220 m
Pituus:  123 km  
Kaltevuus:  1,8 m/km
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Vaaženinjoki tai Vaaseninjoki ( ven. Ва́жинка, Важина, Ва́женка, Važinka, Važina, Važenka) on Venäjällä karjalan tasavallassa ja Leningradin alueella virtaava 123 kilometriä pitkä Syvärin sivujoki.
Joen kulku

Vaaženinjoki alkaa metsäpurona karjalan tasavallan Prääsän piirissä noin 10 kilometriä Pyhäjärven ja Peltoisenjärven itäpuolelta . Seutu on Laatokan ja Äänisen välisellä matalalla mäkisellä tasankoalueella, joka on kallistunut kohti Äänistä. Mäet ovat metsäisiä moreenikumpuja, joiden välissä esiintyy soita. Alueella on paljon suomaata ja soiden väliset metsämaat tuottavat maaperään podsolia. Maaperä on alta hiekkaa ja moreenia. Joki virtaa pohjoisesta etelään, vaikka se paikallisesti tekee jyrkkiäkin käännöksiä. Yläjuoksulla Haikarinjoelle (katso sivujoet alla) asti Vaaseninjoki on mutkitteleva metsäjoki. Sen jälkeen jokilaakso syvenee keskijuoksulla ja muodostaa viiden kilometrin mittaisen V-laakson, joka loppuu Ylä-Važinan (Верхние Важины, Verhnije Važiny) kylään. Tämä on samalla joen jyrkin osuus. Kylässä pääuomaan yhtyy myös Tuuksunjoki ja hieman alempana Rantajärvenjoki, jotka ovat kaksi Vaaženinjoen kolmesta suurimmasta sivujoesta. Vesimäärän kasvaessa myös joen syvyys kasvaa  alajuoksulla ja jokea voi purjehtia pienillä moottoriveneillä keskijuoksulle asti. Joki virtaa kohti kaakkoa tehden samalla teräviä ja suuria käännöksiä. Alajuoksulla siihen yhtyy Musalanjoki, joka on toiseksi suurin sivujoki. Viimeiset 20 kilometriä on joenvarsi harvaan asuttua. Joki yhtyy Syväriin Vaaženissa noin 112 kilometriä Laatokasta.
Ranta-asutusta
Kävelysilta Vaaženissa
Talvinen näkymä Vaaženissa
Vaaženi syyskuussa
Silta Kurpovossa
Luontoarvoja

Joen ja samalla sen valuma-alueen ympäristöstä 92 % muodostuu metsästä, josta 40 % on koivun ja haavan muodostamaa sekametsää. Metsät ovat puolukkatyyppistä männikköä tai mustikkatyyppistä kuusikkoa.
Joella on hyvät kalastusmahdollisuudet ja joki on sopiva kanootilla ja katamaraanilla meloville. Joessa eläviä kalalajeja ovat nahkiainen, lohi, purotaimen, harjus, hauki, säyne, turpa, toutain ja lahna.
Hydrologiaa

Joki virtaa 5–6 kilometriä tunnissa ja alajuoksulla sen leveys on 40–50 metriä. Joki jäätyy yleensä marras–joulukuun vaihteessa ja jäidenlähtö tapahtuu huhti–toukokuun vaihteessa samalla kun seudun lumet sulavat. Joen suurin virtaama ajoittuu kevättulvan aikaan.
Historiaa

Seutu on ollut keskiajalla lyydilaisten aluetta, jonne on slaaveja alkanut muuttaa keskiajalta alkaen. Saamelaisasutus edelsi lyydiöäisasutusta, joka on saapunut alueele vepsäläisten kanssa joskus 1000-luvulla. Tämä näkyy monissa hydronyymeissä, joilla on saamelaisperäinen tai lyydiäinen nimi venäläisen nimen rinnalla. Seudulla ovat yleisiä vuaž-alkuiset nimet, joka on aikaisemmin tullut saamelaisesta sanasta vaadž eli vaadin eli naarasporo.
Vaaženinjoen valuma-alue > Yleistä

Vaaženinjoen valuma-alue kuuluu Itämereen laskevan Nevan vesistöalueeseen, jonka laskujokena on Neva. Nevan vesistön pääuoma jatkaa Nevan jälkeen Laatokkaan, Syvärille ja Ääniselle. Syväri siis jää suureten järvien väliin ja Vaaženinjoki on yksi syvärin pohjoisesta tuleva sivujoki. Vaaženinjoen valuma-alue jää Nevan vesistöalueen sisälle ja sen vedenjakaja muiden pieneten jokien kanssa. Pohjoisessa vedenjakajan takana on Suojoen sivujoki Svjatreka (Святрека), koillisessa Jyvenjoen latvahaarat ja idässä joitakin lyhyitä Syvärin sivujokia. Läntisen vedenjakajan takana virtaa Alavoisenjoen pääuomaan kyuuluvan Topozerkan ja sivuhaaran Pekkijoen latvahaarat. Lounaassa aivan Syvärin lähellä sijaitsee vielä parin pienemmän joen valuma-alueet.
Vaaženinjoen valuma-alue > Pääuoma

Vaaženinjoen valuma-alueen pääuoma muodostuu kokonaan vain Vaaženinjoesta, joka on 123 kilometriä pitkä.
Vaaženinjoen valuma-alue > Sivu-uomia

Vaaženinjoen sivu-uomat on koottu alla olevaan taulukkoon, jossa annetaan käyttönimeksi myös suomalais-ugrilainen nimi, jos se tunnetaan. Taulukon lähteet on esitetty taulukon alapuolella ja tiedot on eritelty kunkin sivujoen osalta oikeassa sarakkeessa.
| Sivu-uoman nimi suom>    | Nimi ven>      | Uoman kohta   | Etäisyys Syväriltä (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
yhtyy Syväriin sen keskijuoksulla
| Tšolma | Tšelma (Челма) | xxx | 6 | 18 |  | 245 | 6,2,3,2,2,–,2 |
| Bojarski | Bojarski (Боярский) | xxx | 7 | 3 |  | 3 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Musalanjoki | Mužala (Мужала) | xxx | 23 | 44 |  | 361 | ?,2,3,2,2,–,2 |
| Tšurorutšei | Tšurorutšei (Чуроручей) | xxx | 48 | 16 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Pyhäjoki | Svjatuha (Святуха) | xxx | 52 | 31 |  | 106 | 5,2,3,2,2,–,2 |
| Važa | Važa (Важа) | xxx | 60 | 14 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Losrutšei | Losrutšei (Лосручей) | xxx | 76 | 13 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Rantajärvenjoki | Randozerka (Рандозерка) | xxx | 83 | 29 |  | 384 | ?,2,3,2,2,–,2 |
| Tuuksunjoki | Tukša (Тукша) | xxx | 86 | 33 |  | 306 | 5,2,3,2,2,–,2 |
| Haikarinjoki | Haigary (Хайгары) | xxx | 103 | 16 |  |  | 5,2,3,2,2,–,– |
| Sredni | Sredni (Средний) | xxx | 109 | 12 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
Sredni yhtyy Vaaženinjokeen 14 kilometriä latvoilta

Lähteet: 1 = sivujoen oma artikkeli, 2 = luettu Venäjän vesistörekisterin tietokannasta (), 3 = katsottu Internetin karttapalveluista, 4 = katsottu joen venäjänkielisen wikipedian artikkelista, 5 = katsottu Vepsän kielioppikirjasta , 6 = katsottu Venäjän federaation paikannimikirjasta
Vaaženinjoen valuma-alue > Järviä

Vaaženinjoen valuma-alueella on vähän järviä. Jos järvestä tunnetaan myös suomalais-ugrilainen nimi, sitä käytetään venäläisen nimen rinnalla. Sivujoen Tšolman valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Sidozero (Сид-озеро), Kuzozero (Куз-озеро) ja suurin järvi Vaatsjärvi (Вач-озеро, Vatšozero). Rantajärvenjoki alkaa Rantajärvestä (Рандозеро, Randozero), jonka yläjuoklsulla sijaitsee lisäksi Važezero (Важезеро). Muita Rantajärvenjoen valuma-alueen järviä ovat Krehozero (Крехозеро), Ligaž (Лигаж) ja esimerkiksi Šohma (Шожма). Musalanjoki alkaa Pienestä Musalanjärvestä (Малое Мужало, Maloje Mužalo). Valuma-alueen muita järviä ovat esimerkiksi Suuri Musalanjärvi (Большое Мужало, Bolšoje Mužalo), Latvajärvi (Ладв-озеро, Ladvozero) ja Kutkozero (Кутк-озеро). Tuuksunjoen valuma-alueelta löytyy vielä Tšikozero (Чикозеро).
Syvärin pohjoispuolinen alue vuoden 1954 kartassa
Syvärinjoen eteläpuolinen alue vuoden 1954 kartassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vaaženinjoki Wikimedia Commonsissa
Waldkraiburg

| Waldkraiburg |
| --- | --- |
 Raatihuone
 vaakuna
 Waldkraiburg
 Koordinaatit: 48°13′N, 12°24′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Piirikunta:  Mühldorf am Inn
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,6 km²
Korkeus:  436 m
Väkiluku (2023)  (31.12.2023):  24 604
 – Väestötiheys:  1 141 as./km²
Postinumero:  84478
Suuntanumero(t):  08638
 
 www.waldkraiburg.de 
Waldkraiburgin sijainti Mühldorf am Innin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Baijerin osavaltiossa.
Waldkraiburg on teollisuuskaupunki Baijerin osavaltiossa eteläisessä Saksassa.
Maantiede

Waldkraiburg sijaitsee Mühldorf am Innin piirikunnan eteläosassa. Etäisyys Münchenistä on noin 62 kilometriä itään.
Historia

Waldkraiburg syntyi toisen maailmansodan jälkeen. Paikkakunnan väkimäärä kasvoi nopeasti 1950-luvulla ja se kohotettiin kaupungiksi vuonna 1960. Waldkraiburgin kulttuurielämää edustaa 1989 valmistunut kulttuuritalo, Haus der Kultur.
Waldkraiburgin historialliseen arkkitehtuuriin kuuluu muun muassa Pürtenissä sijaitseva kirkko St. Mariä Himmelfahrt, jonka mahtipontinen alttari on vuodelta 1670. Pürten liitettiin Waldkraiburgiin vuonna 1974.
Talous ja liikenne

Waldkraiburgissa on muun muassa kemian teollisuutta, IT-teknologian yrityksiä ja koneenrakennusta. Kaupungin pohjoispuoliltse kulkee moottoritie A 94. Waldkraiburgiin on rautatieyhteys.
Aiheesta muualla

Waldkraiburg, Baijeri, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Waldkraiburg
Käännös suomeksi
Vauvakirja

Yhdysvaltalainen täytettävä vauvakirja vuodelta 1920.
Vauvakirja on kirjakaupassa myytävä leikekirja, johon talletetaan lapsuusajan muistoja. Kirjojen laajuus vaihtelee. Jotkut niistä alkavat jo odotusajasta, ja joissakin on tilaa kirjata vielä kouluikäisen lapsen muistoja. Tekstin lisäksi vauvakirjaan laitetaan valokuvia ja muita muistoesineitä. Jo vanhoihin vauvakirjoihin on talletettu esimerkiksi lapsen hiuskiehkuroita, piirroksia jalkapohjien ja kämmenien ääriviivoista tai asiakirjoja.
Yhdysvalloissa vauvakirjoja alettiin julkaista jo 1800-luvulla. 1910-luvulla niitä alettiin markkinoida suurelle yleisölle. Samoihin aikoihin imeväiskuolleisuus oli laskussa ja suhtautuminen äitiyteen muutoksessa. Terveysviranomaiset kannustivat äitejä pistämään merkille lapsensa mittoja ja kehityksen virstanpylväitä ja merkitsemään niitä ylös. Ensimmäisissä vauvakirjoissa olikin myös ohjeita vauvan terveydenhoitoa koskien. Erään vanhoja vauvakirjoja koskeneen tutkimuksen mukaan yhdysvaltalaiset vanhemmat kirjoittivat 1900-luvun alkupuolella paljon herkemmin taaperolle sattuneista arkisista onnettomuuksista, ja kirjoissa saattoi olla myös osioita niiden tallettamiseen. Toisen maailmansodan jälkeen vanhemmat eivät enää juurikaan kirjoittaneet onnettomuuksista.
Suomessa klassiseksi täytettäväksi vauvakirjaksi on muodostunut Arvo Lehtovaaran toimittama ja Maija Karman kuvittama Kulta-aika lapsuuden. Sen ensimmäinen painos ilmestyi vuonna 1949, jonka jälkeen siitä otettu kymmeniä painoksia.
Sittemmin vauvakirjoja on syrjäyttänyt sosiaalinen media, koska vanhemmat ja muut lapselle tärkeät aikuiset voivat kirjata sinnekin lapsen sattumuksia ja odotusajan tapahtumia.