stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin kansainvälinen balettikilpailu

Helsingin kansainvälisen balettikilpailun logo.
Helsingin kansainvälinen balettikilpailu (engl. Helsinki International Ballet Competition) on suomalainen kansainvälinen balettikilpailu. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1984 ja sen jälkeen kilpailu on järjestetty kahdeksan kertaa. Kilpailun perustaja on Suomen Kansallisbaletissa merkittävän uran luonut professori Doris Laine. Kilpailu järjestettiin ensimmäiset kaksi kertaa vuosina 1984 ja 1991 Helsingin Kaupunginteatterissa. Suomen Kansallisoopperassa kilpailu on jäjestetty vuosina 1995, 2001, 2005, 2009, 2012 ja 2016.
Seuraava kilpailu järjestetään 30.5.–6.6.2022. Alun perin kilpailu oli tarkoitus järjestää 1.–8.6.2020, mutta sitä lykättiin koronaviruspandemian takia.
Historiaa

Jäätyään eläkkeelle Suomen Kansallisbaletista Doris Laine jatkoi suomalaisen tanssitaiteen kehittämistä. Hänet kutsuttiin useiden eri kansainvälisten balettikilpailujen tuomaristoon muun muassa Varnaan, Moskovaan ja Jacksoniin. 1980-luvun alussa Laine alkoi suunnitella kansainvälisen balettikilpailun perustamista myös Suomeen. Kansainvälisen teatteri-instituutin Suomen keskuksen hallitus suhtautui ajatukseen aluksi varauksella. Laine hankki rahoituksen Suomen valtiolta, Helsingin kaupungilta, kulttuurirahastoilta ja suomalaiselta liike-elämältä. Laine sai Teatterin tiedotuskeskuksen ITI -toimiston ottamaan sekä taloudellisen-, että järjestelyvastuun kilpailusta.
Ensimmäinen Helsingin kansainvälinen balettikilpailu järjestettiin vuonna 1984 menestyksekkäästi. Osallistujia oli yhteensä 62, 17 maasta. Kun kilpailu järjestettiin jo kolmannen kerran vuonna 1995 kilpailun uudeksi taiteelliseksi johtajaksi Laineen jälkeen nimettiin Suomen Kansallisbaletin silloinen taiteellinen johtaja Jorma Uotinen. Tällä kertaa paikalle kutsuttiin myös kilpailun koreografit, jolla haluttiin korostaa koreografiakilpailun asemaa kilpailussa.
Kun kilpailu järjestettiin viidennen kerran vuonna 2005 kilpailuista vastaavaksi elimeksi perustettiin Helsingin Kansainvälinen Balettikilpailu -yhdistys ry. Yhdistyksen puheenjohtajana sekä balettikilpailujen kunniapuheenjohtajana toimi Doris Laine ja varapuheenjohtajana Kansallisbaletin silloinen taiteellinen johtaja Dinna Björn. Kilpailuun osallistui yhteensä 92 tanssijaa 36 maasta. Helsingin kansainvälinen balettikilpailu -yhdistyksen nykyinen puheenjohtaja on Jorma Uotinen ja varapuheenjohtaja Minna Tervamäki.
Nykyisessään muodossaan kilpailun eri vaiheissa kilpailijat tulkitsevat sekä klassista tanssia että nykybalettia. Kilpailu käydään kahdessa eri sarjassa: juniorisarja (15-19 -vuotiaat) ja seniorisarja (20-25 -vuotiaat).
Suomalaisista kilpailussa on menestynyt muun muassa Kansallisbaletin entinen ensitanssija Maria Baranova, joka voitti juniorisarjan vuonna 2009 ja sijoittui seniorisarjassa toiseksi vuonna 2012.
Palkinnot

Vuonna 2016 kilpailun palkinnot olivat seuraavat:
| Jane Erkko Grand Prix> 15 000 €.Seniorit.Miehet | Jane Erkko Grand Prix> 15 000 €.Seniorit.Naiset |
| --- | --- |
 I palkinto 8 000 €  II palkinto 6 000 €  III palkinto 3 500 €
Juniorit
Pojat: Tytöt
 I palkinto 3 500 €  II palkinto 2 500 €  III palkinto 1 500 €
Palkinnot > Muut palkinnot

Lisäksi vuoden 2016 kilpailussa jaettiin muun muassa koreografipalkinto, Attitydi-kannatuspalkinto ja muita kannatuspalkintoja.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Helsingin kansainvälisen balettikilpailun Facebook-sivu
Kilpailu on järjestetty Suomen Kansallisoopperassa vuodesta 1995.
Hurmerinta

Hurmerinta on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Janna Hurmerinta (s. 1981), laulaja, Maarit ja Sami Hurmerinnan tytär
Kaarlo Viktor Hurmerinta (vuoteen 1894 Henriksson, 1870–1941), pappi, raittiusliikkeen vaikuttaja ja kunnallispoliitikko
Maarit Hurmerinta (o.s. Äijö, s. 1953), laulaja, Sami Hurmerinnan puoliso
Olavi Hurmerinta (1928–2015), taidemaalari ja pilapiirtäjä
Pipsa Hurmerinta (s. 1978), juontaja, keittokirjailija, kokki ja malli
Sami Hurmerinta (s. 1955), säveltäjä ja kitaristi, Olavi Hurmerinnan poika
Usko Kemppi (vuoteen 1943 Hurmerinta, 1907–1994), säveltäjä, sanoittaja, kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Hurmehiippo

| Hurmehiippo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Mycenaceae
Suku::  Hiipot Mycena
Laji::  haematopus
Kaksiosainen nimi
 Mycena haematopus  (Pers.) P. Kumm. 
Katso myös
   Hurmehiippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hurmehiippo (Mycena haematopus) on kellomainen ruskeanpunainen hiippolaji. Sen heltat ovat vaalean punavivahteiset. Sienen jalka on ruskeanpunainen. Sieni kasvaa tuppaina oksilla ja lehtipuiden rungoilla lehdoissa ja leppämetsissä. Se on Suomessa yleinen.
Huhtikuu on kuukausista julmin

| Huhtikuu on kuukausista julmin |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Suvi-Marja Korvenheimo
Käsikirjoittaja:  Suvi-Marja Korvenheimo
Tuottaja:  Anssi Mänttäri
Säveltäjä:  J. Karjalainen
Kuvaaja:  Eero Salmenhaara
Leikkaaja:  Mika Kaurismäki
Pääosat:  Antti Litja Marianne Anttila Markku Toikka Paavo Piskonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Reppufilmi Oy
Ensi-ilta:  1983
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Regina ja miehet
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huhtikuu on kuukausista julmin on Suvi-Marja Korvenheimon eli Anssi Mänttärin ohjaama elokuva vuodelta 1983 ja Korvenheimo-trilogian päätösosa. Se sai nimensä T. S. Eliotin runosarjan Autio maa ensimmäisestä säkeestä. Kymmenessä päivässä kuvattu elokuva on satiiri suomalaisen kulttuurin kynttilöistä. Sen esitysvuoden katsojamäärä jäi kolmeentuhanteen.
Aikalaisarvioissa elokuvaa pääosin kiitettiin, pidettiin jopa voimakkaana ja tärkeänä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti Litja  | … |  Olli, kirjailija   |
|  Marianne Anttila  | … |  Sari, tyttö maalta, "Helkama"   |
|  Markku Toikka  | … |  kirjailija Kalevi Mononen, "Unto"   |
|  Paavo Piskonen  | … |  Leevi, entinen kirjailija   |
|  Rea Mauranen  | … |  nainen, jolla on sydäntä   |
|  Liisa Halonen  | … |  Raija, Ollin entinen vaimo   |
|  Mikko Majanlahti  | … |  taiteilijaprofessori Mikkonen   |
|  Olli Tuominen  | … |  kriitikko Veiviäinen   |
|  Aki Kaurismäki  | … |  Ville Alfa, tuleva kirjailija   |
|  Ann-Cathrine Fröjdö  | … |  Pia, nuorempi nainen   |
|  Jussi Parviainen  | … |  tuleva kriitikko   |
|  Vieno Saaristo  | … |  Sarin äiti   |
|  Päivi Istala  | … |  radiotoimittaja   |
|  Tuula Kinnarinen  | … |  mustasukkainen nainen   |
|  Jone Takamäki  | … |  konstaapeli   |
|  Heikki Peltonen  | … |  Mertsi, tuottaja   |
|  Juhani Kumpulainen  | … |  tarjoilija   |
|  Ville Piskonen  | … |  Jussi, Ollin ja Raijan poika   |
|  Hannele Laaksonen  | … |  Maija, ei niin nuori   |
|  Matti Pellonpää  | … |  kiiluvasilmäinen pilleristi   |
|  Lars Lindberg  | … |  asunnon omistaja   |
|  Kirsti Otsamo  | … |  iso vaalea nainen   |
|  Ari Tolppanen  | … |  Klaus, liikemies   |
|  Virve Kauste  | … |  vieras nainen   |
|  Lia Petersen  | … |  nainen, joka ei ymmärrä   |
|  Kalevi Korte  | … |  Mikkosen kaveri   |
|  Riitta Havukainen  | … |  Maj-Lis, kesälomalla   |
|  Svante Korkiakoski  | … |  kulttuuriasiainneuvos   |
|  Pekka Saaristo  | … |  lujuuslaskentainsinööri   |
|  Pauli Virtanen  | … |  Ola, Mikkosen lähin mies   |
|  Kai Honkanen  | … |  Auvinen, lupaava ohjaaja   |
|  Lauri Kanerva  | … |  kirjailija Maaselkä   |
|  Ilkka Kylävaara  | … |  Martti, Sarin isä   |
|  Ida-Siviä Kuronen  | … |  vuokraemäntä   |
|  Jouko Lumme  | … |  huligaani kadulla   |
|  Asmo Hurula  | … |  mies pullolla   |
|  Aino-Inkeri Kukkonen  | … |  nainen Mikkosen huvilalla   |
|  Juuso Hirvikangas  | … |  ymmärtämättömän naisen vaalea poikaystävä   |
Aiheesta muualla

Juonikuvaus ja lehdistöarvioita Elonet.fissä
Taustatietoja tuotannosta Elonet.fissä
Ilkka (runo)

Ilkka on Kaarlo Kramsun kirjoittama runo, joka kertoo nuijasodan kapinapäälliköstä Jaakko Ilkasta. Runon tunnetuimmat säkeet ovat sananparreksi muodostuneet ”Ken vaivojansa vaikertaa, / On vaivojensa vanki. / Ei oikeutta maassa saa, / Ken itse sit’ ei hanki.” Runossa Kramsu esittää nuijasodan kansallisena sekä yhteiskunnallisena vapaustaisteluna ja Ilkan Suomen kansan aatteellisena herättäjänä. Tekstin on katsottu muovanneen suomalaista identiteettiä.
”Ilkka” kuului alkujaan runosikermään, jonka Kramsu kirjoitti Pohjalaisen osakunnan kirjoituskilpailuun ja josta hänet vuonna 1877 palkittiin 175 markan rahapalkinnolla. Runo herätti jo tuolloin huomiota, ja Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen julkaisi sen toimittamassaan Kirjallisessa Kuukausilehdessä. Runo julkaistiin myös Kramsun esikoiskokoelmassa Runoelmia vuonna 1878. Kokoelmassa sitä seurasi toinen nuijasota-aiheinen runo, ”Santavuoren tappelu”. Kramsu teki kokoelmasta vuonna 1887 uuden version, johon hän lisäsi vielä kolmannen nuijasotarunon ”Hannu Krankka”. Kramsu käytti näiden runojen löyhänä innoittajana Yrjö-Koskisen nuijasotaa käsitelleitä historiantutkimuksia. ”Ilkka” ei kuitenkaan kuvaa tarkasti historiallisia tapahtumia. Siinä väitetään Jaakko Ilkan kuolleen hirsipuussa, vaikka todellisuudessa hänet mestattiin.
Kramsun nuijasotarunoissa korostuu vapautuminen orjuudesta. Niiden poliittista sanomaa on eri aikoina tulkittu lukijasta riippuen eri tavoin, muun muassa kielitaistelun, Suomen Venäjän-suhteen tai sosialistisen vallankumouksen allegoriana. V. A. Koskenniemi piti ”Ilkkaa” kuuluisimpana suomalaisena historiallisena balladina.
Leevi Madetoja ja Lauri Ikonen ovat kummatkin säveltäneet runon sanoihin yksinlaulun.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Ilkka on Wikiaineistossa
Indianapolis 500 1952

|   Indianapolis 500 1952  |
| --- | --- |
 2 osakilpailu 8 osakilpailusta kaudella 1952. 
Päivämäärä:  30. toukokuuta 1952
Sijainti:  Indianapolis Motor Speedway
Ratatyyppi:  Ovaali
Radan pituus:  4,023 km
Kilpailun pituus:  200 kierrosta, 804,680 km
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:    Fred Agabashian   (Kurtis Kraft-Cummins)
Paaluaika:  4.20,85
Palkintokoroke
Voittaja:    Troy Ruttman   (Kuzma-Offenhauser)
Toinen:    Jim Rathmann   (Kurtis Kraft-Offenhauser)
Kolmas:    Sam Hanks   (Kurtis Kraft-Offenhauser)
Nopein kierros
Kuljettaja:    Bill Vukovich   (Kurtis Kraft-Offenhauser)
Kierrosaika:  1.06,60
Indianapolis 500 1952 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 30. toukokuuta 1952 Indianapolis Motor Speedway -radalla. Kilpailun voitti Troy Ruttman.
Tulokset

| Sija | Lähtöruutu | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 7 | 98 |  Troy Ruttman | Kuzma-Offenhauser | 200 | 3.52.41,88 | 8 |
| 2 | 10 | 59 |  Jim Rathmann | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | +4.02,33 | 6 |
| 3 | 5 | 18 |  Sam Hanks | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | +6.11,61 | 4 |
| 4 | 6 | 1 |  Duane Carter | Lesovsky-Offenhauser | 200 | +6.48,34 | 3 |
| 5 | 20 | 33 |  Art Cross | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | +8.40,15 | 2 |
| 6 | 21 | 77 |  Jimmy Bryan | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | +9.24,32 |  |
| 7 | 23 | 37 |  Jimmy Reece | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | +10.35,24 |  |
| 8 | 14 | 54 |  George Connor | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | +12.00,61 |  |
| 9 | 9 | 22 |  Cliff Griffith | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | +12.23,76 |  |
| 10 | 31 | 5 |  Johnnie Parsons | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | +13.37,78 |  |
| 11 | 3 | 4 |  Jack McGrath | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | +14.21,72 |  |
| 12 | 26 | 29 |  Jim Rigsby | Watson-Offenhauser | 200 | +16.05,10 |  |
| 13 | 16 | 14 |  Joe James | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | +16.55,65 |  |
| 14 | 15 | 7 |  Bill Schindler | Stevens-Offenhauser | 200 | +18.48,66 |  |
| 15 | 13 | 65 |  George Fonder | Sherman-Offenhauser | 197 | +3 krs. |  |
| 16 | 24 | 81 |  Eddie Johnson | Trevis-Offenhauser | 193 | +7 krs. |  |
| 17 | 8 | 26 |  Bill Vukovich | Kurtis Kraft-Offenhauser | 191 | Ohjaus | 1 |
| 18 | 11 | 16 |  Chuck Stevenson | Kurtis Kraft-Offenhauser | 187 | +13 krs. |  |
| 19 | 12 | 2 |  Henry Banks | Lesovsky-Offenhauser | 184 | +16 krs. |  |
| 20 | 28 | 8 |  Manny Ayulo | Lesovsky-Offenhauser | 184 | +16 krs. |  |
| 21 | 33 | 31 |  Johnny McDowell | Kurtis Kraft-Offenhauser | 182 | +18 krs. |  |
| 22 | 29 | 48 |  Spider Webb | Bromme-Offenhauser | 162 | Öljyvuoto |  |
| 23 | 22 | 34 |  Rodger Ward | Kurtis Kraft-Offenhauser | 130 | Öljynpaine |  |
| 24 | 30 | 27 |  Tony Bettenhausen | Deidt-Offenhauser | 93 | Öljynpaine |  |
| 25 | 4 | 36 |  Duke Nalon | Kurtis Kraft-Novi | 84 | Ahdin |  |
| 26 | 32 | 73 |  Bob Sweikert | Kurtis Kraft-Offenhauser | 77 | Vaihteet |  |
| 27 | 1 | 28 |  Fred Agabashian | Kurtis Kraft-Cummins | 71 | Ahdin |  |
| 28 | 18 | 67 |  Gene Hartley | Kurtis Kraft-Offenhauser | 65 | Pakoputki |  |
| 29 | 25 | 93 |  Bob Scott | Kurtis Kraft-Offenhauser | 49 | Voimasiirto |  |
| 30 | 27 | 21 |  Chet Miller | Kurtis Kraft-Novi | 41 | Ahdin |  |
| 31 | 19 | 12 |  Alberto Ascari | Ferrari | 40 | Pyörä |  |
| 32 | 17 | 55 |  Bobby Ball | Stevens-Offenhauser | 34 | Vaihdelaatikko |  |
| 33 | 2 | 9 |  Andy Linden | Kurtis Kraft-Offenhauser | 20 | Öljypumppu |  |
Ilkka Aaltonen

Ilkka Tapani Aaltonen (s. 22. maaliskuuta 1957 Turku) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan Hummeripojat-nimisen viisihenkisen kvartetin perustajana sekä teekkarilauluperinteen ylläpitäjänä ja uudistajana. Hän on toiminut myös muun muassa kuoronjohtajana, säveltäjänä, sanoittajana ja laulukirjojen tekijänä. Hänen ensimmäinen sävellyksensä oli Teknillisen korkeakoulun Sähköinsinöörikillalle sävelletty ”SIK-hymni” (1981), jonka kantaesityksen jälkeen seuraavassa kokouksessa kilta päätti, että jatkossa jokaisen sähköfuksin on osattava kappale ulkoa ennen teekkarilakin saamista vappuna. Aaltosen säveltämä ja sanoittama kappale ”Maailma jääkukkien takana” esitettiin Kauppakorkeakoulun Ylioppilaskunnan Laulajien (KYL) joulukonserteissa viimeisenä kappaleena koko sen ajan, jolloin Matti Apajalahti johti kuoroa. ”Maailma jääkukkien takana” on lisäksi KYL:n vuonna 2001 ilmestyneen albumin nimikkokappale ja viimeinen raita. Tasavallan presidentti Alexander Stubb myönsi 19.4.2024 Aaltoselle director musices -arvonimen.
Vuonna 2007 Aaltonen pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan osaamalla soittaa side silmillä 3 333 kappaletta pianolla, haitarilla ja kitaralla.
Muusikon lisäksi Ilkka Aaltonen on toiminut myös sarjakuvapiirtäjänä ja näytelmäkirjailijana. Hänen tunnetuimpia sarjakuviaan ovat Kirkkonummen Sanomissa ilmestynyt Porkkalan junassa sekä helmikuun 2017 ajan Ilta-Sanomissa ilmestynyt Teisti & tokko. Molemmissa toisena piirtäjänä on ollut Heli Naskali. Näytelmäkirjailijana hän on Ilkka Pollarin kanssa kirjoittanut näytelmät Pirtukuningas ja orpopoika, Kultainen ankka sekä Taicawarvas, joista viimeksi mainittu syntyi Espoon kaupungin 550-vuotisjuhlavuoden kunniaksi.
Aiheesta muualla

Kotisivut
Hummeripojat-yhtyeen kotisivut
Kuusi kuvaa Ilkka Aaltosen elämästä, 18.11.2017 Yle Areena
Historia of Piirpauke Vol. 1

| Historia of Piirpauke Vol>  1 Piirpauke |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 1974, 1976
 Julkaistu: 1977
 Formaatti: LP-levy (1977)   CD-levy (2008)
 Tyylilaji: kansanmusiikki, jazz, progressiivinen rock
 Kesto: 46.05
 Levy-yhtiö: Pan Records (omakustanne)
Piirpauken muut julkaisut
| Piirpauke 2 1976 | Historia of Piirpauke Vol. 1 1977 | Piirpauke Live 1978 |
Historia of Piirpauke Vol. 1 on vuonna 1977 ilmestynyt Piirpauke-yhtyeen livealbumi, jonka materiaali on äänitetty vuosina 1974 ja 1976. Omakustanteena julkaistusta levystä otettiin vain 200 kappaleen painos, jota yhtyeen jäsenet jakoivat joululahjana. Alkuperäinen vinyyliversio ei koskaan tullut myyntiin ja myös sen julkinen esittäminen oli tekijänoikeuslain nojalla kielletty. Piirpauken perustajajäseniin kuuluva Hasse Walli julkaisi levyn uudelleen remasteroituna CD-muodossa vuonna 2008. Levyn alkuperäiset kansitekstit on kirjoittanut Peter von Bagh.
Viisi albumin kappaleista on nauhoitettu marraskuussa 1974 Helsingissä ja Turussa, jolloin yhtye toimi vielä nimellä Kukko−Walli -kvartetti. Kolme kappaletta on peräisin Tukholmasta syyskuulta 1976 ja yksi on äänitetty Helsingin Tavastia-klubilla saman vuoden heinäkuussa. Nauhoitukset on tehty tavallisella kasettinauhurilla. Mukana albumilla on muun muassa yhtyeen tunnetuin kappale Konevitsan kirkonkellot, joka kuullaan Tukholman Bullerbyn-klubilla taltioituna. Piirpauken omien sävellysten lisäksi levyllä on kansansävelmiä sekä versiot Bob Dylanin ja  brasilialaisen Edu Lobon kappeleista. Yksi kansansävelmistä on amerikkalaisen saksofonistin Pharoah Sandersin tunnetuksi tekemä Ore-Se-Rere.
Muusikot > Piirpauke

Hasse Walli – kitara
Antti Hytti – kontrabasso
Jukka Wasama – rummut
Sakari Kukko – saksofoni, huilu, piano
Muusikot > Vierailija

Otto Romanowski – syntetisaattori (A1, A6)
Kappaleet

Cybele Dipoli – 8.52  (säv. Sakari Kukko, äänitetty 9.11.1974, Ravintola Dipoli, Helsinki)
Linnanmäki – 2.59  (säv. Piirpauke, äänitetty 14.11.1974, Turun Yliopiston Osakuntaravintola Osis, Turku)
My back pages – 2.32  (säv. Bob Dylan, äänitetty 14.11.1974, Turun Yliopiston Osakuntaravintola Osis, Turku)
Peikkovuori – 1.43  (säv. Piirpauke, äänitetty 14.11.1974, Turun Yliopiston Osakuntaravintola Osis, Turku)
Moldavialainen laulu – 2.35  (moldavialainen kansansävelmä, äänitetty 19.7.1976 Tavastia-klubi, Helsinki)
Valse desiree – 2.56  (säv. Antti Hytti, äänitetty 9.11.1974, Ravintola Dipoli, Helsinki)
Prazider adeus – 6.10  (säv. Edu Lobo, äänitetty 19.9.1976 Bullerbyn-klubi, Tukholma)
Ore-Se-Rere – 12.14  (säv. Ebenezer Obe, äänitetty 19.9.1976 Bullerbyn-klubi, Tukholma)
Konevitsan kirkonkellot – 6.50  (itäkarjalainen kantelesävelmä, äänitetty 19.9.1976 Bullerbyn-klubi, Tukholma)
Humansdorp

| Humansdorp |
| --- | --- |

Valtio:  Etelä-Afrikka
Provinssi:  Itä-Kap
Perustettu:  1849
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  34,5 km²
Korkeus:  120 m
Väkiluku (2011):  28 990
 – Väestötiheys:  840 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Humansdorp on kaupunki Etelä-Afrikassa Itä-Kapin provinssissa. Kaupungissa oli noin 29 000 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa. Kaupungissa sijaitsevat Klasiesjoen luolat.
Ilmasto

Humansdorpissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden ympäri on melko sateista, kesäisin on lämmintä ja talvisin on leutoa. Vuoden keskilämpötila on noin 16 °C ja keskimääräinen sademäärä 700 millimetriä. Helmikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 20 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 13 °C. Sateisin kuukausi on elokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 70 millimetriä. Joulukuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 43 millimetriä.
Hobbs

| Hobbs |
| --- | --- |
 Kaupunginkirjasto.

 Koordinaatit: 32°42′44″N, 103°8′26″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   New Mexico
Piirikunta:  Lea
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  68,47 km²
 – Josta vettä:  0,10 km² 
Korkeus:  1 104 m
Väkiluku (2020):  40 508
 – Väestötiheys:  572,45 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-7 (kesäaika UTC-6)
Motto::  It All Happens Here
 
 Kaupungin kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hobbs on kaupunki Lean piirikunnassa, New Mexicon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2020 väestönlaskennassa 40 508.
Hobbs perustettiin vuonna 1907. Kaupungin pormestarina toimii Sam Cobb.
Väestö

Kaupungin asukkaista 84,93 prosenttia on valkoisia, 5,95 prosenttia afroamerikkalaisia, 1,30 prosenttia afroamerikkalaisia, 1,17 prosenttia intiaaneja, 0,97 aasialaisia ja 4,57 prosenttia muita. 12,29 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 30,6 vuotta.
Kuvia kaupungista

Ilmakuva kaupungista.
Hobbsin kyltti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hobbs Wikimedia Commonsissa
Helmut de Raaf

| Helmut de Raaf> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. marraskuuta 1961 (ikä 62) Neuss, Länsi-Saksa
Kansalaisuus:   Saksa
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  EC Salzburg
Sarja:  EBEL
Tehtävä:  pelaajakehitysjohtaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1980–2001
Seurat:  Düsseldorfer EG (Eishockey-Bundesliga) Kölner EC (Bundesliga) Moskitos Essen (2. Bundesliga) Grefrather EV (2. Bundesliga) Adler Mannheim (DEL)
NHL-varaus:  ei varattu
Valmennusura
Vuodet:  1999–
Seurat:  Jungadler Mannheim Adler Mannheim EHC München Schwenninger Wild Wings EC Salzburg
Helmut de Raaf (s. 5. marraskuuta 1961 Neuss, Länsi-Saksa) on saksalainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi pääosan urastaan Saksan pääsarjatasolla ja pelasi pitkään myös Saksan maajoukkueessa.
Ura > Seurajoukkueissa

De Raaf aloitti uransa Düsseldorfin junioreissa ja pääsi edustusjoukkueen varamaalivahdiksi joihinkin peleihin jo kaudella 1980–1981. Tuolloin hän ei vielä päässyt varsinaisesti pelaavaksi maalivahdiksi, mutta jo seuraavalla kaudella hän oli joukkueensa pääasiallinen maalivahti. De Raaf pelasi Düsseldorfissa kevääseen 1983 ja siirtyi sieltä Kölniin. Kölnissä hän pelasi viisi kautta eli kevääseen 1988 ennen paluutaan Düsseldorfiin. Düsseldorfissa hän pelasi tällä erää kahdeksan kauden ajan ennen siirtymistään 2. Bundesliigan Moskitos Essenin maalin suulle. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi samalla sarjatasolla pelanneen Grefrather EV:n maalille ja sieltä kesken kauden takaisin pääsarjatasolle Adler Mannheimiin. Mannheimissa de Raaf pelasi varamaalivahtina kaksi ja puoli kautta ennen uransa päättymistä.
Ura > Maajoukkueessa

De Raaf edusti ensi kerran Länsi-Saksaa alle 20-vuotiaiden MM-turnauksessa 1981. De Raaf pääsi pelaamaan kaksi ottelua, joiden maalikeskiarvo oli 6,50. Joukkueen ykkösmaalivahti oli Josef Heiß. Seuraavan kahden kauden aikana de Raaf pelasi kolme aikuisten maaottelua. MM-kisadebyyttinsä hän teki vuoden 1985 MM-kisoissa, joissa pääsi pelaamaan yhdessä ottelussa Karl Friesenin kantaessa pääasiallisen torjuntavastuun.
Vuoden 1986 kisoissa de Raaf olikin jo Länsi-Saksan joukkueen ykkönen ja vuoden 1987 kisoissa hän pelasi ottelut puoliksi Friesenin kanssa. De Raaf valittiin mukaan myös vuoden 1988 olympiajoukkueeseen, mutta sillä kertaa hänen roolinsa oli olla joukkueen kolmas maalivahti ja pelattuja otteluita kertyi vain yksi kappale. Vuoden 1990 MM-turnauksesta alkaen de Raaf pelasi säännöllisesti Saksan maajoukkueessa ja päätti maajoukkueuransa vuoden 1994 olympiaturnaukseen. Hän pelasi urallaan kuudet MM-kisat ja kolmet olympiakisat.
Ura > Valmentajana

Peliuransa jälkeen de Raaf siirtyi valmennustehtäviin. Ensimmäinen tehtävä oli ERC Mannheimin kakkosjoukkueen päävalmentaja Saksan Oberliigassa kaudella 1999–2000. Vuosina 2000–2013 de Raaf toimi Mannheimin alle 18-vuotiaiden joukkueen päävalmentajana voittaen yhdeksän kertaa sarjan mestaruuden. Jaksoon mahtuu noin vuoden mittainen pesti Adler Mannheimin edustusjoukkueen päävalmentajana. Hän korvasi Bill Stewartin kesken kauden 2003–2004 ja joutui itse astumaan syrjään Stephane Richerin tieltä kesken seuraavan kauden.
Kaudelle 2013–2014 de Raaf palkattiin EHC Münchenin apuvalmentajaksi ja hän toimi sen ohessa myös Saksan maajoukkueen apuvalmentajana MM-turnauksessa. De Raaf jatkoi Münchenin apuvalmentajana seuraavankin kauden ja toimi sen ohessa maajoukkueen apuvalmentajana alle 20-vuotiaiden MM-turnauksessa. Kaudelle 2015–2016 hänet palkattiin Schwenninger Wild Wingsin päävalmentajaksi.
Vuodesta 2016–2017 de Raaf on toiminut itävaltalaisen EC Salzburgin joukkueen pelaajakehityksestä vastaavana johtajana. Sen ohessa hän toimi 2016–2018 EHC Münchenin junioriakatemian johtajana. Molemmat joukkueet omistaa itävaltalainen energiajuomayhtiö Red Bull.
Saavutukset

DEL mestaruus 1996
Vuoden pelaaja Saksassa 1993
Vuoden maalivahti Saksassa 1986, 1987, 1991, 1992, 1993, 1994
All Stars valinta 1986, 1987, 1990, 1991, 1992, 1993
Saksan Hockey Hall of Fame