stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alexander Kielland (porauslautta)

Alexander L. Kielland (oikealla) ja Edda 2/7C
Alexander Kielland oli norjalainen öljynporauslautta, joka sai nimensä kirjailija Alexander Kiellandin mukaan. Se toimi majoitustiloina Pohjanmerellä Ekofiskin öljykentällä 320 km Skotlannin Dundeesta, kunnes se kaatui myrskyssä maaliskuussa 1980. Onnettomuudessa sai surmansa 123 ihmistä.
Viiden tukijalan varassa seisonut Alexander Kielland oli rakennettu ranskalaisella telakalla vuonna 1976 alkujaan koeporauslautaksi, mutta se oli muutettu myöhemmin asuntolautaksi. Enimmillään lähes 400 työntekijästä puolet työskenteli aina viereisellä Edda-porauslautalla, ja puolet oli lepäämässä Alexander Kiellandilla. Työjakso kesti kerrallaan kaksi viikkoa, jolloin yhden vuorokauden aikana tehtiin töitä 12 tuntia joko päivä- tai yövuorossa. Tämän jälkeen oli aina kaksi viikkoa vapaa-aikaa.
Onnettomuudesta pelastuneiden mukaan 27. maaliskuuta 1980 noin kello 18.30 kuului kova jysäys, jota seurasi kolmen sekunnin kuluttua voimakas rysähdys ja asuntolautta alkoi kallistua nopeasti. Parikymmentä minuuttia myöhemmin koko lautta kaatui mereen ylösalaisin. Onnettomuushetkellä lautalla oli kaikkiaan 212 henkilöä, ja surmansa saaneiden joukossa oli kaksi suomalaista. Kova merenkäynti vaikeutti pelastustöitä oleellisesti, ja viimeiset onnettomuudesta selvinneet saatiin poimituiksi pelastusveneistä helikopteriin vasta 11 tunnin kuluttua lautan kaatumisesta. Pelastuneet evakuoitiin Ekofiskin öljykentän keskuslautalle ja sieltä Stavangeriin. Onnettomuuden syyksi todettiin lautan yhden tukijalan pettäminen siinä olleen rakennevirheen aiheuttaman metallin väsymisen vuoksi. Lautta saatiin ylös merestä vasta pari vuotta myöhemmin, ja ruumiiden etsimisen ja viimeisten teknisten tutkimusten jälkeen se upotettiin mereen lähelle Stavangeria.
Wilhelmshavenin laivastontelakka

| Wilhelmshavenin laivastontelakka |
| --- | --- |
Perustettu:  1918
Perustaja:  Saksan valtio
Lakkautettu:  1945
Kotipaikka:  Wilhelmshaven, Saksa
Toimiala:  laivanrakennus
Tuotteet:  sukellusveneet ja sotalaivat
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wilhelmshavenin laivastontelakka vuonna 1928.
Wilhelmshavenin laivastontelakka (saks. Reichsmarinewerft ja vuodesta 1935 Kriegsmarinewerft) oli vuonna 1918 Saksan valtion Wilhelmshavenin laivastotukikohtaan perustama telakka, joka oli toiminnassa toisen maailmansodan päättymiseen saakka vuonna 1945.
Historia

Reichsmarinewerft Wilhelmshaven perustettiin ensimmäisen maailmansodan päätyttyä edeltäneen Kaiserliche Werft Wilhelmshavenin raunioille, joka oli lakkautettu sodan päätyttyä. Telakan nimi vaihdettiin vuonna 1935 Kriegsmarinewerft Wilhelmshaveniksi laivaston nimen vaihtuessa Kriegsmarineksi.
Toisessa maailmansodassa telakan tärkeimpänä tuotteena olivat sukellusveneet sekä vaurioituneiden alusten korjaaminen. Vuonna 1945 telakalla oli kaikkiaan noin 17 000 työntekijää. Toukokuussa 1945 puolalaiset ja brittiläiset joukot valtasivat Wilhelmshavenin ja sotatoimien päätyttyä telakan toiminta lakkautettiin. Brittijoukot tuhosivat räjäyttämällä noin 95 % telakan alueesta.
Vuodesta 1957 alkaen osa entisestä telakka-alueesta on ollut laivaston varastona.
Telakan valmistamia aluksia

1920–1922 yhteensä 28 kalastusalusta
1922 yhteensä neljä rahtilaivaa
1925 risteilijä Emden
1926-1928 kuusi tyypin 23 torpedovenettä
1929 risteilijä Königsberg
1930 risteilijä Köln
1931 tykistökoululaiva Bremse ja risteilijä Leipzig
1934 taskutaistelulaiva Admiral Scheer
1936 taskutaistelulaiva Admiral Graf Spee
1939 taisteluristeilijä Scharnhorst
1941 taistelulaiva Tirpitz
1941-1944 27 kappaletta tyypin VII sukellusveneitä
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kriegsmarinewerft Wilhelmshaven
Käännös suomeksi
Andreas Klier

| Andreas Klier |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1976 (ikä 48)
Kansalaisuus:   Saksa
Pyöräilijä
Pituus:  181 cm
Paino:  72 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  klassikkojen erikoismies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1996–1998 1999–2000 2001-2007 2008 2009–2010 2011–2013:  Team Nürnberger TVM - Farm Frites T-Mobile Team Team High Road / Team Columbia Cervélo TestTeam Garmin-Sharp
Suurimmat voitot
 Gent-Wevelgem 2003   Espanjan ympäriajo, etappi 
 Tiedot päivitetty: 8. tammikuuta 2014 
Andreas Klier (s. 15. tammikuuta 1976 München) on saksalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 1996–2013.
Klier voitti GP Jef Scherens Leuven -kilpailun vuonna 2002. Seuraavana vuonna hän saavutti uransa suurimman voiton Gent-Wevelgemissä. Klier oli Flanderin ympäriajossa kuudes vuonna 2004 ja toinen 2005. Samana vuonna hän sijoittui toiseksi E3 Prijs Vlaanderen -kilpailussa sekä kahdeksanneksi MM-kilpailujen maantieajossa. Vuonna 2007 Klier voitti Espanjan ympäriajon 13. etapin ja oli 2009 viides Gent-Wevelgemissä.
25 Golden Greats

| 25 Golden Greats Hurriganes |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1997
 Tyylilaji: rock and roll
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Hurriganesin muut julkaisut
| Double Trouble 1997 | 25 Golden Greats 1997 | 20 suosikkia – Muskogee 2001 |
25 Golden Greats on Hurriganesin kokoelma-albumi vuodelta 1997. Se julkaistiin sekä CD:nä että C-kasettina. Se sisältää yhtyeen suurimmat hitit. Se julkaistiin uutena 24-bittisenä uudelleen digitaalisesti korjattuna versiona.
25 Golden Greats on Love Recordsin vuonna 1977 julkaisema kokoelmalevy Sixteen Golden Greats yhdeksällä lisäraidalla täydennettynä. 25 Golden Greats -kokoelmalla on sama kappalejärjestys, ja lisäraidat on lisätty levyn loppuun.
Kappaleet

Good Morning Little Schoolgirl
Tiger
Do You Wanna Dance
Say Mama
Get On
Eight Days a Week
An Awful Crime
Talkin' 'Bout You
Keep on Knocking
True Fine Mama
Red River Rock
I Saw Her Standing There
Blue Suede Shoes
My Sweet Lily
Oh Baby Doll
Keep on Movin'
It Ain't What You Do
My Only One
Hey Mr. Fancy
Hear Me Calling
Tallahassee Lassie
I Will Stay
Walkin' the Dog
Ridin' Ridin'
Roadrunner
Hurriganes
| --- | --- |
Studioalbumit:   Rock and Roll All Night Long  Roadrunner  Crazy Days  Hot Wheels  Tsugu Way  Hanger  Jailbird  10/80  Fortissimo  Rockin’  Seven Days, Seven Nights  Hurrygames  30th Anniversary  Electric Play 
Livealbumit:   Live at Metropol  Live in Stockholm 1977  Live in Hamina 
Kokoelmat:   Sixteen Golden Greats  Hurrigane By The Hurriganes  20 Golden Greats  1978–1984  Rockin’ Tonight – 18 All Time Hits  The Legacy  20 suosikkia – Get On  Double Trouble  25 Golden Greats  20 suosikkia – Muskogee  20 suosikkia – Let's Go Rocking Tonight  Scandia Years 1977–1984  Rock Rock Tonight  30 Golden Greats 
VHS/DVD:   Oowee – Oohla  Rock’n’Roll All Night Long 1973–1988 
Filmografia:   Kuumat kundit  Ganes
Wilhelmstrasse

Ilmakuva Wilhelmstrassea ympäröivästä alueesta. Alhaalla vasemmalla Detlev-Rohwedder-Haus, entinen ilmailuministeriön ja nykyinen valtiovarainministeriön talo. Kuvan keskellä olevassa korttelissa sijaitsivat aikanaan Saksan valtakunnankanslia ja ulkoministeriö.
Wilhelmstrasse (Wilhelmstraße) on katu Berliinin keskustassa Mitten ja osin Kreuzbergin kaupunginosassa. Se tunnettiin toiseen maailmansotaan saakka hallintokatuna, jonka varrella sijaitsi tärkeitä ministeriöitä. Wilhelmstrasse oli aikoinaan myös käsite, jolla voitiin viitata Saksan hallitukseen.
Katu alkaa etelässä Kreuzbergista läheltä Mehringplatzia, samasta risteyksestä kuin Stresemannstrasse. Se risteää Unter den Lindenin kanssa aivan Pariser Platzin itäpuolella ja tekee samalla pienen mutkan kääntyen pohjois–etelä-suuntaiseksi. Katu päättyy Spreejoen kohdalla ja jatkuu sen pohjoispuolella Luisenstrassena.
Historia

Wilhelmstrasse syntyi, kun Friedrichstadtin kaupunginosan asemakaavaa laajennettiin vuonna 1731. Siitä käytettiin aluksi myös nimeä Husarenstrasse, mutta toisaalta nimi Wilhelmstrasse esiintyy asiakirjoissa jo vuonna 1735. Katu nimettiin silloisen Preussin kuninkaan Fredrik Vilhelm I:n mukaan. Kadun jatke pohjoisessa sai vuonna 1822 viralliseksi nimekseen Neue Wilhelmstrasse (”Uusi Wilhelmstrasse”).
Wilhelmstrassen hienoin osa oli Leipziger Strassen ja Unter den Lindenin välinen osuus, jonka varrelle rakennettiin 1700-luvulla monia aatelispalatseja. Niissä oli suuret pihat, jotka muodostivat kadun länsipuoliseen kortteliin niin sanotun ministeripuutarhan (Ministergärten). Useat valtion laitokset asettuivat tälle alueelle 1800-luvun aikana. Preussin ulkoministerin virka-asunto perustettiin Wilhelmstrasse 76:een, ja se laajeni käsittämään myös viereiset talot 75 ja 74. Niiden vieressä sijainnut entinen Radziwillin palatsi muutettiin Otto von Bismarckin aikana Saksan valtakunnankansliaksi. Numerossa 73 sijaitsi keisarikunnan aikana hoviministeriö ja Weimarin tasavallan aikana valtakunnanpresidentin virka-asunto. Prinz-Albrecht-Palais numerossa 102 toimi natsi-Saksan aikana valtion terrorikoneiston keskuksena.
Suuri osa Wilhelmstrassen hallintorakennuksista tuhoutui toisessa maailmansodassa. Niiden paikalle kadun länsipuolelle rakennettiin 1980-luvulla asuintaloja. Kadun varrella sijaitsee nykyään muun muassa Saksan valtiovarainministeriö. Se toimii Hermann Göringin 1930-luvulla rakennuttamassa Saksan ilmailuministeriön entisessä rakennuksessa, joka on säilynyt ainoana kadun varren vanhoista hallintorakennuksista. Myös eräät muut ministeriöt sekä Ison-Britannian suurlähetystö toimivat Wilhelmstrasella. Prinz-Albrecht-Palaisin paikalla on nykyään Topographie des Terrors -museo.
Itä-Berliinin puolelle jäänyt Wilhelmstrassen pääosa nimettiin syyskuussa 1964 Otto-Grotewohl-Strasseksi Itä-Saksan pääministerin Otto Grotewohlin mukaan. Katu sai vanhan nimensä takaisin vuonna 1993, ja se käsittää nykyisin myös entisen Neue Wilhelmstrassen osuuden.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wilhelmstrasse Wikimedia Commonsissa
Välimerkki

|  Välimerkit |
| --- | --- |
piste: .
pilkku: ,
kaksoispiste: :
puolipiste: ;
kysymysmerkki: ?
huutomerkki: !
heittomerkki: ’
lainausmerkit: ” ”, » », ’ ’
viivamerkit: -, –, —, −
sulkeet: ( ), [ ], { }, ⟨ ⟩
kolme pistettä: …
vinoviiva: /
kenoviiva: \
välilyönti:  
Välimerkkejä käytetään kirjoitetussa kielessä varsinaisten kirjoitusmerkkien – kuten kirjainten – lisäksi erottamaan ja yhdistämään merkkejä tai ilmauksia. Varsinkin kirjakielessä välimerkkien käyttö noudattaa sääntöjä, jotka kuuluvat kielioppiin. Ne auttavat tekstin hahmottamisessa.
Välimerkkisääntöjen hallintaa pidetään tärkeänä osana kielitaitoa erityisesti kirjoitetun kielen käyttöön perustuvissa yhteiskunnissa.
Välimerkkejä käytetään eri kielissä hyvinkin eri tavoin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Välimerkki Wikimedia Commonsissa
Välimerkit, Kielitoimiston ohjepankin artikkelit välimerkeistä.
Alfa Romeo GTV

Alfa Romeo GTV viittaa seuraaviin Alfa Romeo -malleihin:
Alfa Romeo Alfetta GTV, vuosien 1974–1987 malli
Alfa Romeo GTV, vuosien 1994–2004 malli.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Alfa Romeo GTV”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Alexander Knox

| Alexander Knox |
| --- | --- |
 Knox elokuvassa Poikani Davey (1952)
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1907 Strathroy, Ontario, Kanada
Kuollut: 25. huhtikuuta 1995 (88 vuotta) Berwick-upon-Tweed, Northumberland, Englanti
Ammatti:  näyttelijä, käsikirjoittaja, ohjaaja
Lapset:  Andrew (1947–1987)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1931–1986
Merkittävät roolit:  Woodrow Wilson (Wilson)
Palkinnot
 Paras miespääosa draamaelokuvassa (Golden Globe) (1944) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Alexander Knox (16. tammikuuta 1907 Strathroy, Ontario, Kanada – 25. huhtikuuta 1995 Berwick-upon-Tweed, Northumberland, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) oli kanadalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Knoxin tunnetuin rooli oli Woodrow Wilson elokuvassa Wilson. Knox voitti suorituksestaan parhaan draamaelokuvan miespääosan Golden Globen vuonna 1944 ja oli ehdokkaana parhaan miespääosan Oscar-palkintoon samana vuonna.
Knox muutti 1929 Yhdysvaltoihin ja Bostoniin, mutta jo 1930 Knox lähti Lontooseen parempien roolien perässä. Knox saikin itsensä tunnetuksi Old Vicillä. Elokuvaroolit Knox aloitti vuonna 1938 elokuvalla The Gaunt Stranger (1938) ja pienellä roolilla elokuvassa Neljä sulkaa (1939). Toisen maailmansodan syttyminen kuitenkin pakotti Knox palaamaan Yhdysvaltoihin.
Knox sai itsensä tunnetuksi myös Boardwaylla ja palasi elokuvien pariin Hollywoodissa vuonna 1941 elokuvassa Merisusi. Tunnetuimman roolinsa hän teki vuoden 1944 elokuvassa Wilson, jossa hän esitti Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonia.
HUAC laittoi Knoxin vuonna 1952 Hollywoodin mustalle listalle, mikä pakotti hänet lähtemään Englantiin. Englannissa Know jatkoi elokuvaroolejaan elokuvissa Kirotut (1963) ja Onnettomuus (1967). Knox esitti Yhdysvaltain presidenttiä James Bond -elokuvassa Elät vain kahdesti (1967). Englannissa ollessaan hän alkoi myös kirjoittamaan näytelmiä.
Knox kuoli luusyöpään vuonna 1995 kotonaan Berwick-upon-Tweedissä. Know avioitui vuonna 1944 yhdysvaltalaisen näyttelijän Doris Nolanin (1916–1998) kanssa. Pari oli yhdessä aina Knoxin kuolemaan saakka eli reilut 50 vuotta. Parilla oli yksi lapsi, myös näyttelijäuran tehnyt Andrew (1947–1987).
Abdiqadir Osman Hussein

| Abdiqadir Osman Hussein> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. elokuuta 1974 (ikä 50) Mogadishu, Somalia
Abdiqadir Osman Hussein (s. 18. elokuuta 1974 Mogadishu, Somalia) on somalialaissyntyinen mies, joka vietti Suomessa yli 19 vuotta vankilassa murhasta, raiskauksesta ja lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Hän pääsi ehdonalaiseen vapauteen syyskuussa 2016, mutta otettiin heti säilöön. Hänet karkotettiin Suomesta maaliskuussa 2017.
Abdiqadir Hussein saapui Suomeen pakolaisena Somaliasta 1990-luvun alussa. Suomeen tullessaan hän sanoi olevansa Somalian entisen puolustusministerin sukulainen ja joutuneensa sen vuoksi vainotuksi kotimaassaan. Myöhemmin hän kuitenkin perui kertomuksensa.
Tekemänsä murhan aikaan Hussein ei ollut poliisin antamien tietojen mukaan Suomen kansalainen. Hän tuli Suomeen vuonna 1990 Neuvostoliiton kautta ja oli oleskellut Suomessa pakolaisstatuksella. Hänen viimeisin oleskelulupansa päättyi toukokuussa 1994, eikä hänelle sen jälkeen ole myönnetty uutta oleskelulupaa. Alibi-lehden 3/2008 mukaan Hussein on toiminut ennen Suomeen tuloaan sotilaana.
Murhatuomion aikoihin Husseinilla oli suomalainen vaimo ja kaksi lasta.
Rikokset

Abdiqadir Hussein sai ensimmäisen tuomionsa 1993, jolloin hän puukolla uhaten raiskasi Tampereella alaikäisen, 13-vuotiaan tytön. Hänet tuomittiin väkisinmakaamisesta ja lapseen kohdistuneesta haureudesta kahdeksi vuodeksi kymmeneksi kuukaudeksi vankeusrangaistukseen.
Hussein vapautui syksyllä 1995. Vapautumisesta ehti kulua kaksi kuukautta, kun Hussein murhasi 10. marraskuuta 1995 tamperelaisen niin ikään alaikäisen 15-vuotiaan Tuuli Maria Ikosen Tampereen Aitovuorentiellä.
Oikeus katsoi DNA-tutkimuksen ja rikospaikalla tehtyjen tutkimusten osoittavan syyllisyyden. Silloinen Tampereen käräjäoikeus tuomitsi Husseinin keväällä 1996 murhasta elinkautiseen vankeuteen todistajanlausunnon perusteella. Mielentilatutkimuksen mukaan Hussein toimi täydessä ymmärryksessä.
Husseinia avusti oikeudenkäynnissä oikeustieteen lisensiaatti, entinen kansanedustaja Vesa Laukkanen.
Husseinin oman kertomuksen mukaan hän oli joutunut paikalle sattumalta erehdyksessä ja rientänyt auttamaan Ikosta tämän avunhuudot kuultuaan. Puolustus ei pitänyt näyttöä riittävänä, koska esimerkiksi tapahtuman ainoa todistaja ei tunnistanut Husseinia samaksi mieheksi, joka juoksi metsään tapahtuman jälkeen. Hussein kiisti käräjäoikeudessa loppuun asti syyllisyytensä. Turun hovioikeudessa Hussein kuitenkin myönsi teon, mutta vetosi olleensa rikoksentekohetkellä täyttä ymmärrystä vailla. Hovioikeus ei muuttanut Tampereen käräjäoikeuden päätöstä miltään osin.lähde tarkemmin?
Hussein päästettiin kesäkuussa 2005 kolmen tunnin vartioimattomalle lomalle, jonka aikana hän käytti seksuaalisesti hyväksi nelivuotiasta lasta. Hussein tuomittiin Tampereen käräjäoikeudessa törkeästä lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä ja pahoinpitelystä yhdeksi vuodeksi kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen. Hänet määrättiin maksamaan uhrille henkisistä kärsimyksistä 3 500 euroa sekä kivusta ja särystä 700 euroa.
Hussein pahoinpiteli helmikuussa 2016 Turun vankilan kuntosalilla Ramin Azimin, joka oli tuomittu elinkautiseen vankeuteen 17-vuotiaan lenkkeilijätytön törkeästä raiskauksesta ja murhasta Ulvilassa. Oikeudenkäynti tästä tapauksesta pidettiin Varsinais-Suomen käräjäoikeudessa pari viikkoa Husseinin vapautumisen jälkeen. Syyskuun 2016 lopussa käräjäoikeus langetti Husseinille pahoinpitelystä 300 euron sakot sekä velvoitti tämän maksamaan Azimille 300 euroa korvausta kivusta ja särystä. Azimin mukaan pahoinpitelyn motiivina oli Husseinin luulo siitä, että Azimi oli puhunut hänestä "selän takana". Hussein itse väitti toimineensa hätävarjelutilanteessa, mutta oikeus ei uskonut häntä. Tapauksen todisteena käytettiin Turun vankilan kuntosalin valvontakameranauhaa.
Rikokset > Vapautuminen

Helsingin hovioikeus päätti 24. huhtikuuta 2015, että Hussein pääsee elinkautisesta vankeudesta ehdonalaiseen vapauteen syyskuussa 2016. Rikosseuraamuslaitos, Turun vankila ja Psykiatrinen vankisairaala olivat vastustaneet vapauttamista, mutta hovioikeus katsoi, että Husseinin vankeudessa viettämät 19 vuotta ja 6 kuukautta ylittivät ”olennaisesti elinkautisen vankeusrangaistuksen 12 vuoden vähimmäisajan”. Hovioikeus piti myös Husseinin opiskelua ja päihteettömyyttä vapautta puoltavina seikkoina.
Hovioikeuden vapautuspäätös herätti julkista keskustelua. Esimerkiksi Itä-Suomen yliopiston rikos- ja prosessioikeuden professori Matti Tolvanen kommentoi hovioikeuden ottaneen suuren riskin vapauttaessaan Husseinin vastoin Rikosseuraamuslaitoksen ja Psykiatrisen vankisairaalan yhteistä kantaa. Psykiatrisen vankisairaalan Vantaan yksikön ylilääkäri Alo Jüriloo katsoi hovioikeuden perustelujen olleen "vähän heikkoja". Adressit.com-sivustolle perustettiin adressi, missä vaadittiin Husseinin karkottamista.
Rikosseuraamuslaitos ilmoitti 12. toukokuuta 2015 hakevansa korkeimmalta oikeudelta valituslupaa Helsingin hovioikeuden tekemästä päätöksestä vapauttaa Hussein ehdonalaiseen. Korkein oikeus hylkäsi valituslupa-anomuksen lokakuussa 2015.
Maahanmuuttoviraston edeltäjä, Ulkomaalaisvirasto oli jo syyskuussa 2001 tehnyt päätöksen Husseinin karkottamisesta tuomion kärsimisen jälkeen.
Hussein vapautui Turun vankilasta 1. syyskuuta 2016, mutta hänet otettiin samana päivänä Varsinais-Suomen käräjäoikeuden päätöksellä säilöön. Puoli vuotta kestäneen säilöönoton aikana Hussein vaatii useasti Etelä-Karjalan käräjäoikeutta vapauttamaan hänet Joutsenon säilöönottoyksiköstä. Hän piti Somaliaa vaarallisena maana ja kertoi, että hänellä ei "ole Somaliassa mitään". Hän vetosi vapautusperusteluissaan myös Somalian kuivuuskriisiin. Hussein vaikeutti karkotustaan myös kieltäytymällä passikuvan otosta sekä kieltäytymällä antamasta poliisille tietoja sukulaisistaan ja klaanistaan. Kuitenkin maaliskuussa 2017 Helsingin poliisilaitos tiedotti laittaneensa karkotuksen täytäntöön yhteistyössä Kaakkois-Suomen poliisilaitoksen kanssa.
Yukinori Oguni

| Yukinori Oguni |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  小國以載
Syntynyt: 19. toukokuuta 1988 (ikä 36) Ako, Hyögon prefektuuri Japani
Kansalaisuus:  Japani
Nyrkkeilijä
Painoluokka:  Ylempi kääpiösarja
Kätisyys:  Oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  21
Voitot:  19
– tyrmäysvoitot:  7
Tappiot:  1
Ratkaisemattomat:  1
Yukinori Oguni (s. 19. toukokuuta 1988) on japanilainen ammattinyrkkeilijä ja hallitseva ylemmän kääpiösarjan IBF liiton maailmanmestari.
Ammattiura

Oguni debytoi ammattinyrkkeilykehissä vuonna 2009. Vuonna 2011 Oguni kohosi OPBF liiton mestariksi voittamalla Roli Gascan kaikin tuomariäänin kaksitoistaeräisen ottelun päätteeksi. Oguni kärsi uransa ensimmäisen tappion vuonna 2012 Shingo Wakelle joutuen luovuttamaan ottelun kymmenennen erän jälkeen. IBF liiton mestariksi Oguni kohosi vuonna 2016 voittamalla Jonathan Guzmanin kaikin tuomariäänin kaksitoistaeräisen ottelun päätteeksi.
| --- | --- |
Edeltäjä: Jonathan Guzman: WBA liiton ylemmän kääpiösarjan maailmanmestari 31. joulukuuta 2016 -
Aiheesta muualla

| Ammattinyrkkeilyottelut boxrec.comissa
Albert Lebrun

| Albert Lebrun |
| --- | --- |

Ranskan presidentti
 10. toukokuuta 1932 – 11. heinäkuuta 1940  
Pääministeri:  André Tardieu  Édouard Herriot  Joseph Paul-Boncour Édouard Daladier  Albert Sarraut  Camille Chautemps  Édouard Daladier  Gaston Doumergue Pierre-Étienne Flandin  Fernand Bouisson  Pierre Laval  Albert Sarraut  Léon Blum  Camille Chautemps  Léon Blum  Édouard Daladier  Paul Reynaud Philippe Pétain
Edeltäjä:  Paul Doumer
Seuraaja:  Philippe Pétain
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. elokuuta 1871 Mercy-le-Haut, Moselle, nykyään Meurthe-et-Moselle, Ranska
Kuollut: 6. maaliskuuta 1950 (78 vuotta) Pariisi, Ranska
Puoliso:  Marguerite Lebrun
Tiedot
Puolue:  Demokraattinen liitto
 Nimikirjoitus
Albert Lebrun (29. elokuuta 1871 Mercy-le-Haut, Moselle, nykyään Meurthe-et-Moselle – 6. maaliskuuta 1950 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko ja Ranskan presidentti vuodesta 1932 vuoteen 1940. Hän oli kolmannen tasavallan viimeinen presidentti.
Lebrun äänestettiin Ranskan edustajainhuoneeseen 1900, minkä jälkeen vuonna 1911 hänet valittiin siirtomaaministeriksi.
Lebrun äänestettiin kolmannen tasavallan presidentiksi vuonna 1932 Paul Doumerin seuraajaksi. Vuonna 1938 hänet valittiin uudestaan presidentiksi toiselle kaudelle. Toisen maailmansodan alettua hän osoittautui kuitenkin presidenttinä heikoksi.
Vuonna 1940, kun Saksa oli miehittänyt Pohjois-Ranskan, myös Pariisin, presidentti Lebrun vaati tuloksetta sodan jatkamista Saksaa vastaan ja että hallituksen oli vetäydyttävä Algeriaan.. Pääministeriksi nimitetty marsalkka Pétain allekirjoitti kuitenkin 22. kesäkuuta antautumissopimuksen, jolla Pohjois-Ranska jäi Saksan miehittämäksi. Hallitus siirtyi tämän jälkeen Vichyyn. Kansalliskokous päätti 10. heinäkuuta luovuttaa Pétainin hallitukselle kaiken vallan, minkä vuoksi Lebrun joutui luopumaan presidentin virasta. Hän itse vetäytyi tuolloin Vizilleen. Vuonna 1943 saksalaiset vangitsivat hänet ja pitivät vankina sodan loppuun saakka. Tavattuaan sodan päätyttyä Charles de Gaullen hän hyväksyi tämän johtoaseman mutta totesi samalla, ettei hän itse ollut koskaan virallisesti luopunut presidentin virasta - vain kansalliskokous olisi voinut ottaa sellaisen ilmoituksen vastaan, mutta se ei kokoontunut enää luovutettuaan vallan Pétainille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Absoluteastronomy.com (englanniksi)
St. Petersburg Times, s.5: Ranskan entinen presidentti kuollut. (englanniksi)
Ranskan presidentin vaalin lähestyessä. Valitaanko Albert Lebrun jälleen 7 vuodeksi Elysée-palatsin isännäksi?, Helsingin Sanomat, 05.03.1939, nro 62, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ranskan kolmannen tasavallan presidentit
Adolphe Thiers (1871–1873) | Patrice MacMahon (1873–1879) | Jules Grévy (1879–1887) | Sadi Carnot (1887–1894) | Jean Casimir-Perier (1894–1895) | Félix Faure (1895–1899) | Émile Loubet (1899–1906) | Armand Fallières (1906–1913) | Raymond Poincaré (1913–1920) | Paul Deschanel (1920) | Alexandre Millerand (1920–1924) | Gaston Doumergue (1924–1931) | Paul Doumer (1931–1932) | Albert Lebrun (1932–1940)