stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niiskuneiti
Niiskuneidin suomenkieliset ääninäyttelijät

| Vuosi | Elokuva / Sarja / Peli | Näyttelijä |
| --- | --- | --- |
| 1983 | Mumindalen | Titta Jokinen |
| 1991–1998 | Muumilaakson tarinoita | Aila Svedberg |
| 1993 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Misa Palander |
| 1996 | Suuri Muumijuhla | Aila Svedberg |
| 1997 | Muumit ja Taikurin hattu | Aila Svedberg |
| 2001 | Muumit ja Taikalamppu | Aila Svedberg (puhe) Päivi Granström (laulu) |
| 2005–2006 | Muumien malliin | Aila Svedberg (muut jaksot) Ulla Tapaninen (jakso 11) |
| 2007–2008 | Muumien maailma | Elsa Saisio |
| 2008 | Muumi ja vaarallinen juhannus | Elsa Saisio |
| 2010 | Muumi ja punainen pyrstötähti | Elsa Saisio |
| 2014 | Muumit Rivieralla | Alma Pöysti |
| 2017 | Muumilaakson tarinoita | Heljä Heikkinen |
| 2019–2025 | Muumilaakso | Alina Tomnikov |
| 2020 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Heljä Heikkinen |
| 2021 | Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut | Jenna Hukkinen |
| 2022 | Joulu saapuu Muumilaaksoon | Iina Kuustonen |
Niiskuneiti Naantalin Muumimaailmassa.
SC Cambuur-Leeuwarden

SC Cambuur-Leeuwarden (aikaisemmin BVO Cambuur-Leeuwarden) on alankomaalainen Leeuwardenin kaupungissa pelaava jalkapalloseura. Se perustettiin 19. kesäkuuta 1964. Seura pelaa Alankomaiden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Eerste divisiessä.
Ensimmäisen kerran se pelasi Eredivisiessä kaudella 1992–93 ja siltä kaudelta on myös seuran historian paras sijoitus 14. Edellisen kerran SC Cambuur on pelannut Eredivisiessä kaudella 1999–00, kunnes nousi kauden 2012–13 päätteeksi jälleen pääsarjaan Eerste Divisien voittajana.
Joukkueen kotistadion on vuonna 1936 rakennettu Cambuurstadion, jonka seura myi talousvaikeuksissa vuonna 2006. Seuran logo on hollantilaisen aatelissuvun Camminghan vaakuna. Suvulla oli kartano lähellä Leeuwardenia. Vaakunasta tulevat myös joukkueen värit sininen ja keltainen. SC Cambuurin paikallisvastustaja ja perinteikäs kilpakumppani on Friisinmaan suurseura SC Heerenveen.
Merkittäviä entisiä pelaajia

Foeke Booy
Jan Bruin
Michael Mols
Jaap Stam
Schiedamse Voetbal Vereniging

Schiedamse Voetbal Vereniging eli usein lyhyemmin SVV on jalkapalloseura Schiedamin kaupungista. SVV on perustettu vuonna 1904. Seura on voittanut kertaalleen maansa mestaruuden. Tämä tapahtui vuonna 1949.
Soini (täsmennyssivu)

Soini voi viitata seuraaviin:
Yleisnimi

soini, huovi eli ratsumies historiallisissa yhteyksissä.
soini, kuninkaan palvelija keskiajalla. Myöhemmin käytettiin termiä paaši.
Paikannimi

Soini, Suomen kunta.
Etunimi

Soini, suomenkielinen miehen etunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
Soini Andersin (1906–1985), nyrkkeilijä
Soini Kalervo Friman (s. 1947), liikemies, kunnallispoliitikko ja urheiluvaikuttaja
Soini Hellstén, linja-autoliikennöitsijä
Soini Mikkonen (1911–1944), Mannerheim-ristin ritari
Soini Nevanlinna (1882–1951), korkeimman oikeuden oikeusneuvos
Soini Nikkinen (1923–2012), keihäänheittäjä
Soini Palasto (1912–2002), suurlähettiläs
Sukunimi

Soini, suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
Anton Soini (1888–1961), näyttelijä
Aug. H. Soini (1874–1919), liikemies, kunnallispoliitikko ja toimitusjohtaja
Eero Soini (1923–1996), yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Elsa Soini (1893–1952), kirjailija
Emilia Soini (s. 1995), squashinpelaaja
Hannu Soini (s. 1948), kasvatuspsykologian tohtori ja yliassistentti
Heli Vuori-Soini (1920–2005), koru- ja tekstiilitaiteilija
Jouko Soini (s. 1956), jalkapalloilija
Juha-Pekka Soini (s. 1974), pesäpalloilija
Kaija Soini (s. 1942), kanttori, urkuri ja kuoronjohtaja
Kalle Soini (1884–1946), Kokoomuksen kansanedustaja
Kasper Soini (s. 2003), jääkiekkoilija
Lauri Soini (1875–1919), kirjailija ja lehtimies
Lauri Kustaa Soini (1895–1960), juristi, pankinjohtaja ja virkamies
Miika Soini (s. 1973), elokuvaohjaaja
Miska "Aksim" Soini, rap-artisti ja -tuottaja
Oiva Soini (1893–1971), oopperalaulaja
Pekka Soini (1941–2004), biologi, Perun Amazonian luonnon tutkija
Pekka Soini (1957–2025), yritysjohtaja
Sebastian Soini (s. 2006), jääkiekkoilija
Seth Soini (1923–1996), liikemies
Timo Soini (s. 1962), Sininen tulevaisuus -puolueen poliitikko ja ministeri
Toivo Soini (1889–1941), jääkäriluutnantti
Tuulikki Soini (1929–2023), kirjailija
Voitto Soini (s. 1938), jääkiekkoilija
Wilho Soini (1854–1934), kirjailija, sanomalehtimies ja pankinjohtaja
Yrjö Soini (1896–1975), kirjailija, nimimerkki Agapetus
Muita

Soini, yksi Kalevanpojista suomalaisessa mytologiassa
Sijoitetun pääoman tuottoaste

Sijoitetun pääoman tuottoaste (tuottoprosentti) eli pääoman tuottoaste (ROI, return on investment) on yrityksen kannattavuuden mittari. Tuottoaste kertoo, kuinka paljon yritykseen sijoitettu, tuottoa vaativa pääoma on tuottanut.
Sijoitetun pääoman tuottoaste on yksi yleisimmistä kannattavuusmittareista. Mittari on yrityksestä ja toimialasta riippumaton. Se tarkastelee yritystä pääoman sijoittajan näkökulmasta. Vain pääoman tuotto ratkaisee.
ROI-mittari tunnetaan myös Dupont-mallina, sillä Dupont-yhtymä oli ensimmäinen, joka otti sen käyttöön.
Laskentakaava

ROI lasketaan jakamalla yhteenlasketut liiketulos ja rahoitustuotot sijoitetun pääoman määrällä.
Jakoviivan yläpuolella ovat lainanantajille, verottajalle ja omistajalle kuuluvat tuottoerät. Liiketuloksen lisäksi otetaan huomioon rahoitustuotot sen vuoksi, että niidenkin syntyyn tarvitaan pääomia. Sekä liiketulos että rahoitustuotot lasketaan 12 kuukauden ajanjaksolta. Jos tilikausi on tätä pidempi tai lyhyempi, luvut korjataan vastaamaan 12 kuukauden jaksoa.
Jakoviivan alapuolella oleva sijoitettu pääoma tarkoittaa omaa pääomaa ja korollista velkaa. Molemmat on sijoitettu yritykseen tuottamaan tuottoa. Korotonta velkaa ei katsota sijoitetuksi pääomaksi, koska se saadaan yritykseen muilla tavoilla: ostovelat kaupan aikaansaamiseksi, verovelat veroteknisistä syistä ja siirtovelat suoriteperusteen vuoksi.
Käytännössä voi olla vaikeaa jakaa yrityksen vieras pääoma korottomiin ja korollisiin velkoihin.
Ohjearvot

Sijoitetun pääoman tuottoasteen ohjearvot ovat:
vähintään 15 %: hyvä
5–14 %: tyydyttävä
alle 5 %: heikko
Sijoitetun pääoman vähimmäistuottovaatimuksena on pidetty yrityksen vieraalle pääomalle maksamaa korkoa. Hyvin kannattavalla yrityksellä tuoton tulisi nousta selvästi lainakorkoja suuremmaksi.
Jos sijoitettu pääoma on pieni, pääoman tuottoaste voi nousta korkeaksi pienelläkin tuloksella. Tuottoasteen rinnalla kannattaa tarkastella myös tuloksen rahamääräistä tasoa.
Sijoitetun pääoman tuottoaste voi olla positiivinen, vaikka yritys tekisi tappiota. Se voi johtua suurista rahoituskuluista tai veroista. Silloin yrityksen tulos on mennyt rahoittajille tai verottajalle, eikä omistajille jäänyt mitään.
Jos yritys on tehnyt suuria investointeja, jotka eivät vielä ole ehtineet tuottaa tuloa, sijoitetun pääoman tuottoaste voi jäädä alhaiseksi.
Käyttö

Koska yrityksen tulos vaihtelee vuosittain, pääoman tuottotavoite voidaan asettaa pidemmäksi ajanjaksoksi kuten keskimääräiseksi tavoitteeksi suhdannekierron aikana. Tällöin ajatellaan, että laskusuhdanteen aikana keskimääräistä tavoitetta ei voida saavuttaa, kun taas korkeasuhdanteen aikana se on ylitettävä. Tuottoastetta voi parantaa joko lisäämällä tuottoja, vähentämällä kuluja tai parantamalla pääoman kiertoa eli vähentämällä pääomatarvetta. Viimeksi mainittuun liittyviä kysymyksiä ovat muun muassa ulkoistaminen ja toimitilojen myynti.
Raahen suojeluskuntapiiri

Raahen suojeluskuntapiiri muodostettiin Oulun läänin toisen kutsuntapiirin suojeluskuntien edustajakokouksessa 14. syyskuuta 1918 Raahen raatihuoneella.
Piiripäälliköt

Raahen suojeluskuntapiirin päällikköinä olivat:
vänrikki Otto Holmström 1. helmikuuta 1919 - 31. joulukuuta 1926
jääkärieverstiluutnantti Aksel Leonard Vuokko 1. tammikuuta 1927 - 15. maaliskuuta 1940
jääkärimajuri Lahja August Oksanen 7. helmikuuta 1936 - 7. helmikuuta 1937 (sijaisena)
everstiluutnantti Erkki Villa 9. lokakuuta 1939 - 31. tammikuuta 1940 (sijaisena)
Perustetut joukot

Suojeluskuntapiiri perusti vuonna 1941 jatkosotaan seuraavat joukot:
Raahen Sotilaspiirin esikunta, Raahe 16. kesäkuuta 1941
Jalkaväkirykmentti 11:n III pataljoona (III/JR 11), Kestilä 17. kesäkuuta 1941
Jalkaväkirykmentti 11:n tykkikomppania (Tyk.K/JR 11), Oulainen 17. kesäkuuta 1941
Jalkaväkirykmentti 32:n esikunta (E/JR 32), Raahe 17. kesäkuuta 1941
Jalkaväkirykmentti 32:n I pataljoona(I/JR 32), Raahe 17. kesäkuuta 1941
Jalkaväkirykmentti 32:n II pataljoona (II/JR 32), Raahe 17. kesäkuuta 1941
Jalkaväkirykmentti 32:n III pataljoona (III/JR 32), Oulainen 17. kesäkuuta 1941
Jalkaväkirykmentti 32:n 13. komppania eli kranaatinheitinkomppania (13./JR 32), Oulainen 17. kesäkuuta 1941
Jalkaväkirykmentti 32:n kolonna (Kol./JR 32), Oulainen 17. kesäkuuta 1941
Sissipataljoona 3 (SissiP 3), Liminka 17. kesäkuuta 1941
Kevyt osasto 5 (Kev.Os.5), Liminka 17. kesäkuuta 1941
61. Kevyt ilmatorjuntajaos (61. Kev.It.Jaos), Raahe 17. kesäkuuta 1941
4. Sotilaspoliisijoukkue (4. SpolJ), Oulainen 17. kesäkuuta 1941
17. Talouskomppania (17. TalK), Liminka 17. kesäkuuta 1941
24. Lääkintäkomppania (24. Lääk.K), Raahe 17. kesäkuuta 1941
12. Kenttäsairaala(12. KS), Liminka 17. kesäkuuta 1941
24. Kenttäsairaala(24. KS), Oulainen 17. kesäkuuta 1941
24. Eläinlääkintäkomppania (24. ELK), Liminka 17. kesäkuuta 1941
24. Kuormastokorjausryhmä (24. Km.Korj.R), Oulainen 17. kesäkuuta 1941
12. Liikennekomppania (12. Liik.K), Oulainen 17. kesäkuuta 1941
12. Kenttähevossairaala (12. KHev.S), Kestilä 19. kesäkuuta 1941
Hevosvarikko 5 (HevV 5), Raahe 22. kesäkuuta 1941
60. Sotasairaala (60. SotaS), Oulainen 28. kesäkuuta 1941 / 17. heinäkuuta 1944
Jalkaväenkoulutuskeskus 15 (JvKoulK 15), Liminka 10. heinäkuuta 1941
Viestipataljoona 10:n 3.erillinen puhelinjoukkue (3.ErPuhJ/VP 10), Raahe 26. elokuuta 1941
Lakkauttaminen

Kenraalieversti Andrei Ždanovin johtama valvontakomissio vaati suojeluskuntajärjestön lakkauttamista 7. marraskuuta 1944 mennessä. Vaatimuksen perustana pidettiin rauhansopimuksen 21. artiklan tulkintaa, minkä mukaan kaikki fasistiset poliittiset ja sotilaalliset sekä sotilaallisluonteiset järjestöt pitää lakkauttaa.
Raahen suojeluskuntapiirin viimeisessä yleisessä kokouksessa 3. marraskuuta 1944 esitti Lauri Kallinen kiitokset kaikille toiminnassa mukana olleille, minkä jälkeen piirin toiminta lakkautettiin.
Simone Biles

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Simone Biles Rion olympialaisissa 2016. |  Simone Biles Rion olympialaisissa 2016. |  Simone Biles Rion olympialaisissa 2016. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio 2016 | hyppy |  |
|  Kultaa | Rio 2016 | permanto |  |
|  Kultaa | Rio 2016 | neliottelu |  |
|  Kultaa | Rio 2016 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | neliottelu |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | hyppy |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2024 | permanto |  |
|  Pronssia | Rio 2016 | puomi |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | puomi |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Antwerpen 2013 | neliottelu |  |
|  Kultaa | Antwerpen 2013 | permanto |  |
|  Kultaa | Nanning 2014 | neliottelu |  |
|  Kultaa | Nanning 2014 | permanto |  |
|  Kultaa | Nanning 2014 | puomi |  |
|  Kultaa | Nanning 2014 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Glasgow 2015 | neliottelu |  |
|  Kultaa | Glasgow 2015 | permanto |  |
|  Kultaa | Glasgow 2015 | puomi |  |
|  Kultaa | Glasgow 2015 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Doha 2018 | neliottelu |  |
|  Kultaa | Doha 2018 | permanto |  |
|  Kultaa | Doha 2018 | hyppy |  |
|  Kultaa | Doha 2018 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Stuttgart 2019 | neliottelu |  |
|  Kultaa | Stuttgart 2019 | permanto |  |
|  Kultaa | Stuttgart 2019 | hyppy |  |
|  Kultaa | Stuttgart 2019 | puomi |  |
|  Kultaa | Stuttgart 2019 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Antwerpen 2023 | neliottelu |  |
|  Kultaa | Antwerpen 2023 | permanto |  |
|  Kultaa | Antwerpen 2023 | puomi |  |
|  Kultaa | Antwerpen 2023 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 2013 | hyppy |  |
|  Hopeaa | Nanning 2014 | hyppy |  |
|  Hopeaa | Doha 2018 | eritasonojapuut |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 2023 | hyppy |  |
|  Pronssia | Antwerpen 2013 | puomi |  |
|  Pronssia | Glasgow 2015 | hyppy |  |
|  Pronssia | Doha 2018 | puomi |  |
Simone Arianne Biles (s. 14. maaliskuuta 1997 Columbus, Ohio) on yhdysvaltalainen telinevoimistelija, joka on saanut urallaan 30 MM-mitalia ja 11 olympiamitalia. Hän on maailmanmestaruuskilpailujen menestynein voimistelija, ja hän oli Riossa 2016 ensimmäinen yhdysvaltalainen naisvoimistelija, joka voitti neljä kultaa samoista olympialaisista.
Nuoruus ja uran alku

Simone Biles syntyi Columbuksessa 1997. Hän oli kolmevuotias, kun hän ja hänen siskonsa Adria ja Ashley sekä hänen veljensä Tevin sijoitettiin sijaishuoltoon heidän äitinsä päihdeongelmien takia. Simonen isovanhemmat Ron ja Nellie adoptoivat hänet ja Adrian. Ashley ja Tevin menivät heidän isotädillensä. Simone kasvoi isovanhempiensa luona Texasin Springissa.
Bilesin urheilulliset lahjakkuudet havaittiin varhain. Hän oli kuusivuotiaana hoitopaikkansa kanssa tutustumassa Bannon’s Gymnastix -voimistelukeskukseen, missä hän alkoi matkia muita voimistelijoita. Paikan valmentaja lähetti Bilesin kotiin kirjeen ja ehdotti tälle seuraan liittymistä.
Bilesillä diagnosoitiin jo lapsena tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö (ADHD), johon hän saa lääkitystä edelleen (2024).
Ura > Junioreista maailmanmestariksi

Biles harjoitteli Bannon’s Gymnastixissa 11-vuotiaaksi asti, ja häntä valmensi siellä Aimee Boorman. Biles urheili vuodesta 2007 vuoteen 2011 voimistelun tasolla 8, mutta sen jälkeen hän nousi junioreiden eliittitasolle. Hän oli jo vuonna 2010 junioreiden Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuissa voittanut kultaa permannolla ja pronssia hypyssä.
Biles löi itsensä läpi aikuisten tasolla vuonna 2013. Hän voitti Yhdysvaltain-mestaruuden neliottelussa ja pääsi edustamaan Yhdysvaltoja Antwerpenin MM-kilpailuihin. Niissä Biles voitti 16-vuotiaana neliottelun ja permannon maailmanmestaruuden. Hän oli ensimmäinen musta nainen, joka voiti neliottelussa maailmanmestaruuden. Lisäksi hän sai hopeaa hypyssä ja pronssia puomilla sekä oli neljäs eritasonojapuilla.
Biles voitti 2014 toisen Yhdysvaltain-mestaruuden neliottelussa ja samana vuonna neliottelun, permannon, puomin ja joukkuekilpailun maailmanmestaruudet sekä Nanningissa kilpailuissa. Bilesin kolmas neliottelun Yhdysvaltain-mestaruus tuli vuonna 2015. Hän oli ensimmäinen kolmen perättäisen neliottelun voittanut nainen sitten Kim Zmeskalin, joka otti kolmannen mestaruutensa 1992.
Biles toisti Glasgow'ssa 2015 Nanningin MM-kilpailujen suorituksensa ja voitti kultaa neliottelussa, permannossa, puolilla ja joukkuekilpailussa. Lisäksi hän sijoittui pronssille hypyssä. Biles nousi kisoissa Yhdysvaltain historian menestyneimmäksi MM-voimistelijaksi. Kymmenellä kullallaan hänestä oli tullut myös eniten kultamitaleja voittanut naisvoimistelija.
Ura > Neljä olympiakultaa ja historian menestyneimmäksi MM-voimistelijaksi

Biles oli ollut liian nuori osallistumaan Lontoon olympialaisiin 2012, mutta Riossa 2016 hän oli ennakkosuosikkeja. Hän täytti odotukset ja voitti neljä kultaa ja pronssin. Hän oli ensimmäisenä johdattamassa Yhdysvaltoja joukkuekilpailun voittoon, ja sitten hän voitti neliottelun. Biles sai kultaa myös permannolta ja hypystä sekä pronssia puomilta. Hän oli viides nainen, joka voitti neljä voimistelukultaa yksistä olympialaisista.
Biles piti lähes koko vuoden 2017 taukoa, mutta palasi 2018 jälleen huipulle. Yhdysvaltain-mestaruusklpailuissa hän voitti kaikki neljä lajia. Viimeksi naisvoimistelija oli voittanut kaikki lajit lähes 25 vuotta sitten. Hän voitti ensimmäisenä naisena viidennen Yhdysvaltain-mestaruuden neliottelussa.
Dohan MM-kilpailuissa 2018 Biles saavutti kultaa neliottelussa, permannolla, hypyssä ja joukkuekilpailussa, hopeaa eritasonojapuilla ja pronssia puomilla. Hänestä tuli kilpailuissa MM-mitaleita saanut naisvoimistelija. Biles jatkoi mestaruusputkiaan Stuttgartin MM-kisoissa 2019, jossa hän voitti viisi kultaa, hypyssä, puomilla, permannolla, 4-ottelussa ja joukkuekilpailussa. Hän nousi 25 MM-mitaliin ja samalla ohi Vitali Štšerbon historian menestyneimpänä MM-voimistelijana.
Koronapandemian takia voimistelussa ei vuonna 2020 järjestetty merkittäviä kilpailuja, mutta seuraavana vuonna Biles voitti jälleen Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuissa neljä kultaa ja pronssin. Bilesin mestaruus neliottelussa oli uran seitsemäs. Biles teki Yhdysvalloissa historiaa U.S. Classic -kilpailussa, kun hän onnistui ensimmäisenä naisena kilpailussa suorittamaan Jurtšenko-hypyn kahdella voltilla.
Ura > Tokion vaikeudet ja paluu

Tokion olympialaisissa vuonna 2021 Biles saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia puomilla. Tokiossa hän suoritti ensimmäisenä kisatussa joukkuekilpailussa ainoastaan hypyn, jonka jälkeen vetäytyi lopuista joukkuekilpailun lajeista voimistelusuoritusten tekoon liittyvien pelkojen takia. Hän jätti väliin myös henkilökohtaisten lajien finaalit lukuun ottamatta viimeisenä kisattua puomia.
Biles piti Tokion olympialaisten jälkeen taukoa ja keskittyi mielenterveytensä hoitamiseen. Hänen ensimmäinen kilpailunsa paluun jälkeen oli elokuussa 2023 Yhdysvalloissa pidetty Core Hydration Classic. Hän voitti siellä neliottelun sekä permannin ja puomin. Bilesista tuli myöhemmin samassa kuussa Yhdysvaltain-mestaruuskilpailussa ensimmäinen kahdeksan moniottelun mestaruutta ottanut voimistelija. Yhdysvaltain-mestaruuden hän voitti myös permannolla ja puomilla. Antwerpenissa 2023 hän voitti maailmanmestaruuden neliottelussa, permannolla, puomilla ja joukkuekilpailussa sekä sai hopeaa hypyssä.
Bilesin valtakausi Yhdysvalloissa jatkui vuonna 2024, kun hän voitti jo yhdeksännen neliottelun mestaruutensa. Samalla hän voitti Yhdysvaltain-mestaruuden myös puomilla, hypyssä, permannossa ja eritasonojapuilla. Pariisin olympialaisissa Biles voitti kultaa joukkuekilpailussa, moniottelussa ja hypyssä. Hän saavutti hopeaa permannolla saatuaan kahdesta permantoalueen rajan ylityksestä vähennyksiä, joiden seurauksena hän hävisi Brasilian Rebeca Andradelle 0,033 pisteellä. Puomilla Biles putosi telineeltä ja sijoittui viidenneksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Simone Biles Wikimedia Commonsissa
Simone Biles: Voimistelijahuipun paluu (Simone Biles: Rising, 2024) Dokumenttisarja. 4 osaa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Feyenoord Rotterdam

Feyenoord Rotterdam on vuonna 1908 perustettu jalkapalloseura Rotterdamista, Alankomaista. Alkujaan seuran nimi oli Feijenoord samannimisen kaupunginosan mukaan, mutta vuonna 1973 nimen kirjoitustapa muutettiin nykyiseen asuunsa.
Yhdessä Ajaxin ja PSV Eindhovenin kanssa Feyenoord on yksi Eredivisien kolmesta suuresta, jotka hallitsivat liigaa puolen vuosisadan ajan. 2000-luvulla seuran liigamenestys on kuitenkin jäänyt kilpakumppaneitaan vähäisemmäksi.
Feyenoord tunnetaan myös väkivaltaisista kannattajaryhmistään. Het Legioenin tiedetään joutuneen usein yhteenottoihin varsinkin Ajaxin kannattajien kanssa. Vuonna 1997 Beverwijkissä kannattajien välinen kahakka johti Ajax-fanin kuolemaan.
Joukkue suljettiin UEFA Cupista katsojien häiriköityä ottelussa AS Nancy-Lorrainea vastaan 30. marraskuuta 2006. Seura sai lisäksi 100 000 Sveitsin frangin sakot.
Feyenoord on saavuttanut kuitenkin myös huomattavaa kansainvälistä menestystä voittaen Euroopan cupin kerran (1970) sekä UEFA Cupin kahdesti (1974 & 2002).
Saavutukset

Alankomaiden mestaruus (16)
1924, 1928, 1936, 1938, 1940, 1961, 1962, 1965, 1969, 1971, 1974, 1984, 1993, 1999, 2017, 2023
Alankomaiden cup (14)
1930, 1935, 1965, 1969, 1980, 1984, 1991, 1992, 1994, 1995, 2008, 2016, 2018, 2024
Alankomaiden supercup (4)
1991, 1999, 2017, 2018
Euroopan cup (1)
1970
Intercontinental Cup (1)
1970
UEFA Cup (2)
1974, 2002
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
NAC Breda

NAC Breda on jalkapalloseura Bredasta, Alankomaista. Se pelaa Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessä.
Se perustettiin 19. syyskuuta vuonna 1912, kun Nooit Opgeven Altijd Doorgaan ja Aangenaam Door Vermaak En Nuttig Door Ontspanning -nimiset seurat yhdistyivät. Tästä syntyi eräs maailman pisimmista jalkapalloseuran nimistä.
Vuonna 1921 NAC voitti Alankomaiden mestaruuden ja vuonna 1973 Alankomaiden Cupin. Vuonna 1996 seura muutti pois vanhalta Aan de Beatrixstraat -stadionilta 17 000 -paikkaiselle Rat Verlegh Stadionille. Kaudella 2004/05 joukkueen kotiotteluiden katsojakeskiarvo oli 12 500. Vuonna 2010 stadionin katsojakapasiteetti nostettiin 19 000 paikkaan. Joonas Kolkka pelasi NAC Bredassa kausina 2007-2011.
Vuonna 2003 seura muutti nimensä NAC Bredaksi, kun Bredan kaupunki osti talousvaikeuksista kärsineen seuran stadionin. Samana vuonna joukkue pelasi myös UEFA Cupissa. NAC Bredan kotiottelut tunnetaan kaikkialla Alankomaissa nimellä "Avondje NAC" fanaattisten ja uskollisten kannattajien ansiosta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
Kannattajien sivu
Toinen kannattajien sivu
Rautakausi

Mikkelistä löytyneet rautakautinen veitsi, tappara, keihäänkärki sekä kuolaimet ja niiden osia.
Rautakausi oli esihistorian aikakausi, jolloin pääasiallinen materiaali aseiden ja työkalujen valmistamisessa oli rauta. Raudan pelkistämisen taito keksittiin Välimeren itäpuolella noin vuonna 1500 eaa., ja se levisi Eurooppaan noin 1200 eaa. Suomen rautakauden katsotaan alkaneen noin vuonna 500 eaa. Rautakautta edelsi pronssikausi ja sitä seurasi keskiaika.
Maapallolla esiintyvästä meteoriittiraudasta valmistettiin yksinkertaisia rautaesineitä Egyptissä jo 3000-luvulla eaa. Laajamittaisen raudantuotannon edellytys oli kuitenkin rautamalmiin sisältyvän rautaoksidin pelkistäminen eli raudan ja hapen erottaminen toisistaan. Prosessi vaatii huomattavasti tehokkaamman uunin kuin kuparin sulattaminen ja tästä syystä raudanvalmistus saattoi alkaa vasta kun metallurginen osaaminen oli kehittynyt riittävästi helpompien metallien parissa.
Raudan käyttö oli yleisempää kuin sitä ennen pronssin käyttö laajimmillaan, sillä rautamalmia esiintyy luonnossa melko yleisesti ja raudan valmistus on helpompaa kuin pronssin. Pohjois- ja Keski-Euroopassa rautakauden alkua voidaan pitää esihistoriallisena kautena. Sen sijaan osissa Etelä-Eurooppaa, Lähi-idässä, Intiassa ja Kiinassa kirjoitustaito oli keksitty jo kauan ennen raudan keksimistä, ja rautakausi ajoittuu siten historialliselle ajalle. Keski-Euroopan merkittäviä rautakautisia kulttuureja olivat muun muassa Hallstattin ja La Tènen kulttuurit. lähde?
Rautakausi

Vanhin löydetty rautaesine on noin 6 000 vuotta vanha. Pieniä määriä rautaa alettiin pelkistää Lähi-idässä ja Indusjoen laaksossa 3000–2000 eaa. Rautaa pidettiin mahdollisesti seremoniametallina, joka oli kultaakin kalliimpaa. Jotkut taas pitivät rautaa kuparin kuonametallina. Heettiläiset alkoivat tuottaa rautaa järjestelmällisesti noin 1300 eaa. Intiassa alkoi 1800 eaa. kehittyä oma rautakulttuurinsa, joka tuotti 200 eaa. korkealuokkaista hiiliterästä. Raudan käsittelytaito levisi laajalle Lähi-idässä vuoteen 1200 eaa. mennessä, vaikka pronssia käytettiinkin yhä raudan ohella. lähde?
Eurooppaan raudan käsittelytaito saapui 1000 eaa. ja se levisi hitaasti länteen. Suomeen raudan käsittelytaito levisi vuoteen 500 eaa. mennessä. Rautaa käyttivät myös Tšernogorovkan ja Novotšerkasskin kulttuurit noin 900 eaa. Kaukasuksen pohjoispuolisilla alueilla. Sieltä rautateknologia kulkeutui länteen suuntautuneessa kansainvaelluksessa noin 800 eaa. Hallstattin keskieurooppalaiseen kulttuuriin, joka kukoisti 800–450 eaa. Pohjois-Euroopan kulttuuri- ja kauppayhteydet Välimeren tienoille heikkenivät huomattavasti tämän jälkeen, minkä arvellaan johtuneen kelttiläisen La Tènen kulttuurin vahvistumisesta.lähde?