Böömin kuningaskunta
Historia > Kasvun kausi 1200-luvulla

Jo 1000-luvuilla joillakuilla Böömin hallitsijoilla kuten Vratislav II:lla ja Vladislav II:lla oli kuninkaan arvo, joskaan ei perinnöllinen. Varsinaisesti kuningaskunnan perusti kuitenkin vasta Ottokar I Přemysl vuonna 1198. Hänelle myönsi kuninkaan arvon Saksan kuninkaaksi valittu Filip Schwabenilainen palkkioksi tuesta kilpailijaansa, keisari Otto IV:tä vastaan. Vuonna 1204 Přemysl-suvun kuninkaallisen arvon hyväksyivät myös Otto IV ja paavi Innocentius III. Virallisesti se tunnustettiin vuonna 1212 keisari Fredrik II:n antamassa Sisilian kultaisessa bullassa, jolla Böömin herttuakunta korotettiin kuningas­kunnan arvoon.
Kuningaskunta-nimityksestä huolimatta Böömi pysyi virallisesti osana Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa niin kauan kuin tämä oli olemassa, vuoteen 1806 saakka. Sen kuningas kuitenkin vapautettiin kaikista velvoitteista keisaria kohtaan lukuun ottamatta osallistumista keisarilli­siin neuvotteluihin. Säännös, jonka mukaan jokaisen Böömin hallitsijan oli saatava keisarin hyväksyntä, kumottiin, ja keisari luopui myös oikeudestaan nimittää Prahan piispa.
Ottokaria seurasi kuninkaana Venceslaus I, Ottokarin poika toisesta avioliitosta. Venceslauksen sisar Agnes Böömiläinen, joka myöhemmin kanonisoitiin, oli aikansa oloissa poikkeuksellisen rohkea ja tarmokas nainen; hän kieltäytyi avioitumasta Pyhän Rooman keisarin kanssa ja omistautui sen sijaan hengelliselle työlle. Hänen kirjeen­vaihtonsa paavin kanssa johti vuonna 1233 Böömin ensimmäisen ritarikunnan, ristin ja punaisen tähden ritarikunnan perustamiseen. Myöhemmin Böömissä toimi myös neljä sotilaallista ritarikuntaa, Jerusalemin Pyhän Johanneksen ritarikunta vuodesta 1160, Pyhän Lasaruksen ritarikunta 1100-luvun lopulla, Saksalainen ritarikunta noin 1200–1421 ja Temppeliherrat vuosina 1232–1312.
1200-luku oli Přemyslidien dynastian dynaamisin kausi Böömissä. Saksan keisari Fredrik II:n keskittyminen Välimeren maiden asioihin ja hallitsijasukujen väliset kiistat, jotka vuosiksi 1254–1273 johtivat suureen interregnumiin, hekensivät keisarin valtaa Keski-Euroopassa, mikä soi Přemyslid-suvulle laajat mahdollisuudet. Samaan aikaan Böömin itäisten naapurien, unkarilaisten ja puolalaisten huomio keskittyi ennen kaikkea mongolien hyökkäyksiin.
Viimeisten Přemyslidien ha heitä seuranneen Luxemburg-suvun hallitessa Böömin kuningaskunnasta tuli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan mahtavin osavaltio. Ottokar I Přemyslin aikana Böömi hallitsi myös Itävaltaa, ja sen alueet ulottuivat Adrianmereen saakka. Venceslaus II kruunattiin vuonna 1300 myös Puolan kuninkaaksi, ja hänen poikansa Venceslaus III seuraavana vuonna Unkarin kuninkaaksi. Tämän jälkeen Böömin alueet ulottuivat Unkarista Itämereen saakka.
Ottokar II Přemysl (1253–1278) meni naimisiin saksalaisen prinsessan, Margareta Babenbergi­läisen kanssa, ja täten hän pääsi Itävallan herttuaksi ja sai hallintaansa Ylä- ja Ala-Itävallan sekä osan Steiermarkia. Myöhemmin hän valloitti loputkin Steiermarkista, Kärntenin ja osan Krainia. Häntä kutsuttiin ”rauta- ja kultakuninkaaksi” (rauta viittasi valloituksiin, kulta rikkauteen), ja hän voitti Unkarin Kressenbrunnin taistelussa, jossa yli 200 000 miestä sai surmansa. Vuonna 1256 Ottokar II perusti Königsbergin (tšek. Královec) kaupungin, nykyisen Kaliningradin. Vuonna 1273 kuitenkin keisari Rudolf I ryhtyi toimiin keisarin vallan palauttamiseksi. Tämä sekä Böömin kapinoivan aateliston aiheuttamat vaikeudet johtivat siihen, että hän menetti vuonna 1276 kaikki saksalaiset alueensa, ja vuonna 1278 osa aatelista oli hylännyt hänet. Hän sai surmansa Rudolfia vastaan käymässään Marchfeldin taistelussa.
1200-luvulla, Ostsiedlungin aikana, Böömiin alkoi muuttaa runsaasti saksalaista väestöä, mitä Premyslid-kuninkaat usein rohkaisivat. Saksalaiset asettuivat varsinkin kaupunkeihin sekä Böömin raja­seutujen kaivos­paikka­kunnille, mutta he perustivat siirtolais­asutuksia muuallekin tšekkiläisten alueiden keskelle. Huomattavia saksalaisia asutus­keskuksia olivat Stříbro, Kutná Hora, Německý Brod (nykyinen Havlíčkův Brod) ja Jihlava. Saksalaiset toivat tulleensa oman lakikokoelmansa, ius teutonicum, joka oli myöhemmin pohjana Böömin ja Määrin kauppalaille. Avioliitot tšekkiläisten aatelisten ja saksalaisten välillä tulivat pian yleisiksi.