Selkäkivun syitä
Peitinkalvo- eli faskiaperäinen selkäkipu

Valtaosa pitkittyneistä selkäkivuista saattaa liittyä kollageenia sisältävästä sidekudoksesta koostuviin lihaksia, niveliä, luita ja sisäelimiä ympäröiviin sekä kipuhermopäätteitä sisältäviin peitinkalvoihin eli faskioihin (lihas- nivel- ja luukalvot) sekä niitä voitelevaan hyalyronihappoon. Peitinkalvot muodostavat asentoja ylläpitävän sidekudosverkoston, jonka tehtävänä on jakaa yksittäisten lihasten vastaanottamia kuormia ja jännityksiä laajemmalle kehoon. Esimerkiksi iso pakaralihas yhdistyy suoraan lanneselän lihaskalvoon. Peitinkalvo osallistuu myös liikkeiden aistimiseen ja koordinaatioon sekä imunesteiden kierrättämiseen.
Ihon alapuolisen pinnallisen faskiakerroksen ja syvän faskiakerroksen sekä sen alla olevan lihasta ympäröivän faskian pitäisi päästä liukumaan vapaasti toisiinsa nähden. Kovan fyysisen rasituksen tai esimerkiksi stressin aiheuttaman jatkuvan lihasjännityksen happamoittava vaikutus jähmettää kuitenkin faskiakerrosten välistä hyaluronihappoa, jolloin faskiat eivät liiku enää vapaasti toisiinsa nähden. Myös arpikudos, vammoihin liittyvät tulehdukset ja stressi tai matala-asteinen tulehdus voivat aiheuttaa faskioiden hermopäätteiden ärtymisen. Tästä voi seurata paineen tunnetta, jäykkyyttä, kipuja tai liikerajoituksia. Rasitusvamma, liian rankka liikunta, liiallinen istuminen, vääränlainen ryhti, krooninen tulehdustila tai leikkausarpi saattaa johtaa myös faskioiden liialliseen kiristymiseen, joka voi aiheuttaa liikerajoitteita tai asentovirheitä.
Pitkittyneet faskioiden toimintahäiriöt voivat myös vaikeuttaa lihasten aktivoimista. Toimintahäiriö ilmenee usein faskian liukumishäiriönä, joka saa alkunsa tyypillisesti voimakkaasta yksipuoleisesta toistoliikkeestä. Keho kompensoi toimintahäiriötä vääriin segmentteihin kohdistuvalla kuormituksella, mikä saattaa muuttaa kivun paikkaa.
Kipu ja kireys saattavat johtua liian tiukoista lihaskalvoista, mikä heikentää verenkiertoa ja aineenvaihduntaa lisäten kalvojen alueelle kertyneitä kuona-aineita. Lihaskalvojen toimintahäiriö, joka ilmenee esimerkiksi jänteiden vetosuuntien muuttumisena, voi aiheuttaa kipuhermojen aktivoitumiseen johtavaa lihassoluihin kohdistuvaa painetta, venytystä ja hapenpuutetta Lihaskalvojen rakenteen muuttuminen saattaa heikentää verenkiertoa ja häiritä aineenvaihduntaa. Lihaskalvojen toimintahäiriöt saattavat lisäksi muuttaa kehon liikeratoja ja niveleen kohdistuvaa kuormitusta, mikä saattaa aiheuttaa rasitusvammoja. Lanneselän kalvon eli thorakolumbaalisen faskian oletetaan olevan suuressa roolissa energiatehokkaassa ja joustavassa kävelyssä.
Lihaskalvojen elastisuus perustuu siihen, että ne ovat rakentuneet ristikkomaiseen muodostelmaan järjestäytyneistä aaltomaisista kollageenisäikeistä. Lihaskalvosäikeet saattavat kuitenkin menettää aaltomaista muotoaan esimerkiksi ikääntymisen tai liikkumattomuuden vuoksi, jolloin ristikkomainen muodostelma muuttuu mielivaltaisesti järjestyneeksi. Se aiheuttaa elastisuuden katoamisen, ja sen, että säikeet saattavat jopa takertua toisiinsa. Sidekudoksen harjoittaminen ylläpitää tutkimusten mukaan kollageeniverkoston aaltomaista ja ristikkomaista rakennetta.
Lihaskalvojen toimintahäiriöitä voidaan hoitaa omatoimisesti joogalla, putkirullalla, faskiapallolla tai ammattilaisen suorittamalla faskiarautakäsittelyllä. Hoidettavat faskiapisteet eivät sijaitse aina kipualueella. Manuaalinen faskiakäsittely parantaa verenkiertoa, vähentää hapenpuuteetta ja aikaansaa faskioiden korjautumiseen liittyvän tulehduksen.
Faskiaperäisiä kipuja liikunnalla hoidettaessa on oltava aluksi varovainen liikunnan keston ja liikeratojen laajuuden kanssa lisäten niitä vähitellen. Faskiat uusiutuvat 2-3 kertaa lihaksia hitaammin, minkä vuoksi faskiaharjoitteiden tulokset näkyvät usein vasta 6-24 kuukauden kuluttua.