stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Please
Kappaleet

"Two Divided by Zero" – 3.32
"West End Girls" – 4.41
"Opportunities (Let's Make Lots of Money)" – 3.43
"Love Comes Quickly" – 4.18
"Suburbia" – 5.07
"Opportunities (Reprise)" – 0.32
"Tonight Is Forever" – 4.30
"Violence" – 4.27
"I Want a Lover" – 4.04
"Later Tonight" – 2.44
"Why Don't We Live Together?" – 4.44
Pet Shop Boys
| --- | --- |
Studioalbumit:   Please  Actually  Introspective  Behaviour  Very  Very Relentless  Bilingual  Bilingual Special Edition  Nightlife  Release  Fundamental  Fundamentalism  Yes  Yes etc.  Elysium  Electric  Super  Hotspot  Nonetheless 
Kokoelmat:   In depth  Discography: The Complete Singles Collection  Essential  Pop Art: Pet Shop Boys - The Hits  Party  Ultimate  Format  SMASH - The Singles 1985-2020 
Videografiat:   Television  Showbusiness  It couldn't happen here  Highlights  Promotion  Videography  Performance  Projections  Various  Discovery  Somewhere  Montage  PopArt: the hits  A life in pop  Cubism  Pandemonium  Ultimate  Inner Sanctum  SMASH - The Videos 1985-2020.
Neulelanka

Neulelanka on neulonnassa käytettävä lanka. Neulelangat sisältävät yleensä tavallista villaa ja polyamidia, mutta jotkut neulelangat koostuvat merseroidusta puuvillasta. Joskus neulelangat sisältävät myös alpakan villaa, mohairvillaa ja merinovillaa. Joskus neulelankakerät ovat monivärisiä, jolloin neuleesta tulee monivärinen ilman että lankakerää tarvitsee välillä vaihtaa. Langan menekki esimerkiksi villasukkaan riippuu paitsi neulojan käsialasta ja sukkien käyttäjän jalan koosta, myös käytettävän langan laadusta.
Norbert Wendelin Mtega

Norbert Wendelin Mtega (s. 17. elokuuta 1945) on tansanialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 14. marraskuuta 1973 ja nimitettiin Iringan hiippakunnan piispaksi 28. lokakuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1986. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Agostino Casaroli ja Bernardin Gantin.
Mtega siirtyi Songean arkkipiispaksi saatuaan uuden nimityksen 6. heinäkuuta 1992. Hän erosi 15. toukokuuta 2013.
Norman Symonds

Norman Alec Symonds (23. joulukuuta 1920 – 21. elokuuta 1998) oli kanadalainen säveltäjä, klarinetisti ja saksofonisti. Hän yhdisteli opettajansa Gordon Delamontin innoittamana jazzin värejä ja improvisatorisuutta taidemusiikin muotoihin ja orkestraatioon. Hänen merkittäviä sävellyksiään ovat muiden muassa Concerto Grosso jazzkvintetille ja sinfoniaorkesterille (1957), Autumn Nocturne (1960), The Nameless Hour (1966) ja The Democratic Concerto (1967). Symonds vaikutti myös elektronisen musiikin sekä kuoromusiikin parissa ja sävelsi televisiota sekä näyttämöä varten. Hänen ekspressionistiset teoksensa Big Lonely (1975) ja The Gift of Thanksgiving (1980) ammentavat vaikutteita Kanadan luonnonkauneudesta.
Symonds varttui Victoriassa, Brittiläisessä Kolumbiassa, ja aloitti klarinetin soittamisen teini-iässään. Hän palveli Kanadan laivastossa vuosina 1938–1945 ja soitti samoihin aikoihin Charles "Bucky" Adamsin johtamassa dixielandyhtyeessä. Hän toimi klarinetistina, saksofonistina ja sovittajana Leo Romanellin, Bobby Gimbyn sekä Benny Louisin kokoonpanoissa ja johti myös omaa jazzoktettiaan vuosina 1953–1957. Vuonna 1956 hän esiintyi oktetin kanssa Stratfordin festivaalilla. Oktetissa toimivat muiden muassa vaihtelevasti Ed Bickert, Ron Collier, Ross Culley, Bernie Piltch, Jack Richardson ja Jerry Toth.
Norman Sylla

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Norman Sylla
Syntymäaika: 27. syyskuuta 1982
Syntymäpaikka: Pariisi, Ranska
Pelipaikka: Hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001–2002 2002–2003 2003 2003–2004 2004–2005 2005–2006 2006–2007 2007–2009 2009–2010 2011–2013 2013–2014 2014–2015 | Oxford Havant & Waterlooville FC Barnet Tamworth Redditch United Acharnaikos KSK Ronse FCV Dender Denizlispor Tubize FCV Dender KFC Duffel |  ?   4 (0)   4 (0)   25 (4)   ?   ?   32 (15)  95 (23) 1 (0) |
Maajoukkue
| 2007 | Guinea |  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. kesäkuuta 2010.
Norman Sylla (s. 27. syyskuuta 1982 Pariisi) on ranskalais-guinealainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Belgian Jupiler Pro Leaguessa FCV Denderiä, Turkin Superliigassa Denizlisporia ja alemmilla sarjatasoilla useita eri joukkueita.
Sylla on pelannut Guinean maajoukkueessa.
Sylla on jalkapalloilija Olivier Dacourtin lanko.
Käännös suomeksi
Pietari–Paavalin kirkko (Viipuri)

Pietari–Paavalin kirkko Viipurissa kesällä 2012.
Pietari–Paavalin kirkko on nykyisin Viipurin ainoa säilynyt luterilainen kirkko. Se oli ennen alueluovutuksia Viipurin ruotsalaisen ja saksalaisen seurakuntien yhteinen kirkko ja nykyisin se on Inkerin kirkon alaisuuteen kuuluvan Viipurin luterilaisen seurakunnan kirkko. Kirkko sijaitsee Viipurin keskustassa Linnoituksen kaupunginosassa Torkkelinpuiston ja nykyisin niin ikään puistona olevan Paraatikentän välissä.
Rakentaminen

Pietari–Paavalin kirkon suunnittelivat arkkitehdit J. Brockman ja G. F. von Veldten, ja se valmistui vuonna 1799. Ennen kirkon valmistumista oli Viipurin kaikilla luterilaisilla seurakunnilla käytössään yhteinen kirkko, josta sittemmin tuli Viipurin maaseurakunnan kirkko. Kirkon vihkimisen yhteydessä kirkko nimettiin pyhälle Paavalille, tuolloin keisarina olleen Paavali I kunniaksi. Kirkon nimeksi vakiintui kuitenkin Pietari-Paavalin kirkko.
Ulkoasu

Pietari–Paavalin kirkko edustaa tyyliltään 1700-luvun lopun uusklassismia. Malliltaan kirkko on pitkäkirkko, jonka pääsisäänkäynnin puoleisessa päässä on kupolikattoinen torni. Tornin pohjaosa on nelikulmainen, mutta itse tornin kulmat on viistetty ja niitä koristavat korinttilaispilasterit, joiden välit ovat avonaiset.
Vastakkaisessa päässä alttarin takana on puolipyöreä apsis, jonka ikkunat tuovat valoa alttarille. Pääsisäänkäyntiä koristaa fasadi, jonka keskiosa hieman ulkonee muusta rakennuksesta. Fasadin keskiosassa on neljä joonialaista pilasteria. Pääoven molemmin puolin pilastereiden välissä on ikkunakomerot ja oven sekä ikkunakomeroiden yläpuolella on kolme pientä ikkunaa. Fasadin päätykolmiossa on Jumalan kultainen silmä -symboli. Kirkon sivuilla on sivusisäänkäynnit ja pienet eteiset. Sivuseinien ikkunat ovat kahdessa rivissä.
Sisätilat

Kolmilaivaista kirkkosalia kiertävät lehterit. Kirkkosalin keskilaivaa erottaa sivulaivoista molemmin puolin viisi joonialaista pylvästä. Lehtereiden yläpuolella pylväät vaihtuvat korintolaisiksi pylväiksi, jotka kannattelevat kirkkosalin holvattua kattoa. Pääsisäänkäynnin puoleisessa päässä on urkuparvi, jota kannattelee kaksi pylvästä. Pääsisäänkäynnin molemmin puolin on pienet huoneet, joista johtavat portaat lehtereille. Kuoriosan molemmin puolin on myös huoneet, joista toisessa toimi sakaristo.
Kirkon alttarin keskeisenä hahmona oli ristiinnaulittu Kristus, jonka molemmin puolin oli kolme korinttilaista pylvästä, joiden päällä oli veistokset. Alttarin yläosaa hallitsi Jumalan kolmion muotoinen silmä, jota ympäröivät säteet. Kirkon alttarin suunnitteli kenraali, myöhemmin Suomen kenraalikuvernööri Fabian Steinheil.
Sota-aika

Kirkko säästyi melko vähäisin vaurioin niin talvi- kuin jatkosodastakin. Talvi- ja jatkosodan välisenä neuvostovallan aikana kirkosta katosivat muun muassa kirkonkellot.
Nykytila

Jatkosodan jälkeen kirkko toimi laivastotukikohdan kerhona ja elokuvateatterina. Vuonna 1990 Viipuriin perustettiin Inkerin kirkkoon kuuluva Viipurin seurakunta ja Pietari-Paavalin kirkko siirtyi seurakunnan käyttöön vuonna 1991. Tämän jälkeen kirkkoa on kunnostettu muun muassa suomalaisten yksityishenkilöiden ja Suomen Kirkon Ulkomaanavun avustuksella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pietari–Paavalin kirkko (Viipuri) Wikimedia Commonsissa
Luovutetun alueen luterilaiset seurakunnat (Arkistoitu – Internet Archive)
↑  Tietosanakirja, osa 11, palsta 1201. Viipurin asemakartan selitys.
Pietari–Paavalin kirkko 1930-luvulla
Kirkon urut
Neula (elokuva)

| Neula> Игла |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rashid Nugmanov
Käsikirjoittaja:  Aleksandr Baranov (käännä suomeksi) Bakhyt Kilibayev
Säveltäjä:  Viktor Tsoi
Pääosat:  Viktor Tsoi Marina Smirnova Aleksandr Baširov
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:  Qazaqfïlm
Ensi-ilta:  1988
Kesto:  81 min.
Alkuperäiskieli:  venäjä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neula (ven. Игла, Igla) on neuvostoliittolainen elokuva vuodelta 1988. Elokuva kertoo miehestä nimeltä Moro (rockmuusikko Viktor Tsoi), joka saapuu Moskovaan ja yrittää saada ystävänsä irti huumekoukusta. Elokuva voitti Kultainen herttua -palkinnon elokuvafestivaaleilla Odessassa ja Grand prix International -palkinnon Nürnbergissä vuonna 1990.
Noora Kunnas

Noora Kunnas (s. 15. lokakuuta 1987 Espoo) on suomalainen lastenkirjailija. Hän on kirjoittanut kolmiosaisen Kaheli sakki -sarjan sekä Salmanterin Terttu -sarjan, jonka toinen kirja ilmestyi keväällä 2020. Salmanterin Terttu -sarjan kirjoista on tehty myös käännössopimukset Saksaan, Tanskaan ja Unkariin. Ennen kirjailijanuraansa Kunnas valmistui Turun taideakatemian elokuvalinjalta ja työskenteli muun muassa televisiotuotannoissa.
Noora Kunnaksen vanhemmat ovat Mauri Kunnas ja Tarja Kunnas ja hänen sisarensa on kuvittaja Jenna Kunnas.
Teokset

Kaheli sakki ja kauhujen kaappi.  (Kuvitus Jenna Kunnas)  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-12883-8-1.
Kaheli sakki ja pöyhkeä paroni.  (Kuvitus Jenna Kunnas)  Helsinki:  Otava, 2016.  ISBN 978-951-12958-9-1.
Kaheli sakki ja mysteeri majatalossa.  (Kuvitus Jenna Kunnas)  Helsinki:  Otava, 2017.  ISBN 978-951-13107-7-8.
Hämärävaarit.  (Kuvitus Jenna Kunnas)  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-13232-4-2.
Salmanterin Terttu ja minimerirosvot.  (Kuvitus Teemu Juhani)  Helsinki:  Otava, 2019.  ISBN 978-951-13353-5-1.
Salmanterin Terttu ja huijareiden kuningas.  (Kuvitus Teemu Juhani)  Helsinki:  Otava, 2020.  ISBN 978-951-13566-0-8.
Noora Kosonen

| Noora Kosonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Noora Kosonen
Syntynyt: 25. syyskuuta 1993 (ikä 31)
Kansalaisuus:   Suomi
Lentopalloilija
Pituus:  182 cm
Nyk. joukkue:   LP Viesti
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
2009-2011 2011–2018 2019-2020 2020-2021:   Varala 1-sarja   LP Viesti   Gent   LP Viesti 
Maajoukkueet
2012–:   Suomi
Ottelut:  78 (31.12.2019)
Noora Kosonen (s. 25. syyskuuta 1993) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa kaudella 2020-2021 LP Viestiä.
Kosonen on voittanut LP Viestissä kuusi SM-kultaa (2012, 2013, 2014, 2015, 2017, 2021), kaksi SM-hopeaa (2016, 2018) ja neljä Suomen Cupia (2011, 2014, 2015, 2016).
Kosonen kuuluu myös Suomen naisten lentopallomaajoukkueeseen ja oli voittamassa Euroopan liigan hopeaa 2017. Hän on pelannut 78 maaottelua vuoden 2020 loppuun mennessä.
Kaudella 2014–2015 Kososen pelit päättyivät kesken kauden hänen loukattua polvensa tammikuun alussa ja jouduttua leikkaukseen. Näin loppukausi jäi pelaamatta.
Kosonen on kerimäkeläisen KLp-86:n kasvatti ja opiskeli juniorivuosiensa aikana Varalassa. Saloon ja LP Viestiin Kosonen siirtyi 2011. Hänellä oli LP Viestin kanssa sopimus voimassa vuoteen 2018.
Kaudella 2018–2019 Kosonen kuului saksalaisseura Schwarz-Weiss Erfurtin pelaajistoon mutta häneltä jäi kausi väliin loukkaantumisen vuoksi. Heinäkuussa 2019 hän siirtyi belgialaisseura VDK Gentiin. Kaudeksi 2020-2021 Kosonen siirtyi takaisin LP Viestiin.
Kosonen on pelipaikaltaan yleispelaaja ja hänen pituutensa on 182 cm.
Mestaruusliigan runkosarjassa ja pudotuspeleissä

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011-12 | LP Viesti | 24 | 128 | 32 | 13 |
| 2012-13 | LP Viesti | 22 | 235 | 35 | 11 |
| 2013-14 | LP Viesti | 23 | 309 | 39 | 22 |
| 2014-15 | LP Viesti | 14 | 137 | 21 | 14 |
| 2015-16 | LP Viesti | 27 | 255 | 28 | 23 |
| 2016-17 | LP Viesti | 25 | 246 | 38 | 29 |
| 2017-18 | LP Viesti | 23 | 311 | 40 | 28 |

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011-12 | LP Viesti | 10 | 71 | 13 | 2 |
| 2012-13 | LP Viesti | 9 | 102 | 9 | 6 |
| 2013-14 | LP Viesti | 7 | 69 | 12 | 4 |
| 2014-15 | LP Viesti | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2015-16 | LP Viesti | 11 | 105 | 16 | 4 |
| 2016-17 | LP Viesti | 12 | 136 | 15 | 7 |
| 2017-18 | LP Viesti | 10 | 128 | 14 | 16 |
Pilou Asbæk

| Pilou Asbæk |
| --- | --- |
 Asbæk vuonna 2010 Berliinin elokuvajuhlissa
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1982 (ikä 42) Kööpenhamina, Tanska
Ammatti:  Näyttelijä
Puoliso:  Anna Bro (2008–)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Johan Philip ”Pilou” Asbæk (s. 2. maaliskuuta 1982 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen näyttelijä. Hän tuli tutuksi Kasper Juulin roolista televisiosarjassa Vallan linnake.
Vuonna 2010 Asbæk sai Berliinin elokuvajuhlien Shooting Stars Award -palkinnon.
Hänet valittiin juontajaksi vuoden 2014 Eurovision laulukilpailuun yhdessä Lise Rønnen ja Nikolaj Koppelin kanssa.
Asbæk näytteli Euron Greyjoyta televisiosarja Game of Thronesissa vuosina 2016–2019. Vuonna 2017 ensi-iltansa saaneessa Ghost in the Shell -scifielokuvassa Asbækilla on miespäärooli Batouna, terrorisminvastaisen Osasto 9:n erikoissotilaana.
Asbækilla on päärooli Arto Halosen ohjaamassa ja käsikirjoittamassa elokuvassa The Guardian Angel – Suojelusenkeli, joka ilmestyi vuonna 2018. Elokuva on tositapahtumiin perustuva psykologinen trilleri, jonka keskiössä on Hypnoosimurha, Tanskassa vuonna 1951 sattunut kaksoismurhatapaus. Asbæk näyttelee Anders Olsenia, kööpenhaminalaista poliisia, joka johtaa tapauksen tutkintaa.
Filmografia > Elokuvat

To verdener (2008)
Dig og Mig (2008)
Comeback (2008)
R (2010)
En familie (2010)
Bora Bora (2011)
A Hijacking (2012)
Kapgang  (2013)
Spies & Glistrup (2013)
Lucy (2014)
Metsästäjät (2014)
9. huhtikuuta (2015)
Krigen (2015)
The Great Wall (2016)
Ben-Hur (2016)
Ghost in the Shell (2017)
The Guardian Angel – Suojelusenkeli (2018)
Woodshock (2018)
Overlord (2018)
Run Sweetheart Run (2020)
Outside the Wire (2021)
Uncharted  (2022)
Samaritan  (2022)
Aquaman and the Lost Kingdom  (2023)
Salem's Lot – painajainen (2024)
Filmografia > Televisiosarjat

Rikos (2009)
Kovaa peliä Kööpenhaminassa (2009-2010)
Vallan linnake (2010–2013)
Borgiat, maan ja taivaan valtiaat (2013)
1864  (2014)
Game of Thrones (2016)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pilou Asbæk Wikimedia Commonsissa
Norman Thomas Gilroy

Norman Thomas Gilroy KBE (22. tammikuuta 1896 – 21. lokakuuta 1977) oli australialainen kirkonmies. Hän sai katolisen vihkimyksensä papiksi 24. joulukuuta 1923 ja piispaksi 17. maaliskuuta 1935. Hän toimi Sydneyn arkkipiispana vuosina 1940–1971 ja oli kardinaali vuodesta 1946.
Gilroy osallistui konklaaveihin 1958 ja 1963. Hänet valittiin vuoden australialaiseksi 1970.
Aiheesta muualla

Catholic-hierarchy.org: Norman Thomas Cardinal Gilroy (englanniksi)
Norman Tokar

Norman Tokar (25. marraskuuta 1919 – 6. huhtikuuta 1979) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen tuotantoonsa kuuluu  tilannekomedian Leave It to Beaverin jaksoja ja useita Disney-elokuvia.
Tokar syntyi Newarkissa, New Jerseyssä, ja kuoli 59-vuotiaana Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Aiheesta muualla

Norman Tokar Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Porvoon Weikot

| Porvoon Weikot ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1902
Paikkakunta:  Porvoo
Puheenjohtaja:  Juha Jokinen (väliaikainen, vuoden 2018 alkuun asti.)
Porvoon Weikot on vuonna 1902 perustettu porvoolainen urheiluseura. Seuran ensimmäinen laji oli voimistelu, mutta nykyisin Porvoon Weikot on keskittynyt painiin. Lisäksi seuran riveissä on voinut harrastaa kilpatasolla mm. jalkapalloa, jääkiekkoa ja nyrkkeilyä. 2010-luvulla seurassa on noin 300 jäsentä, joista 50 painijoita. Yksi tunnetuimmista Porvoon Weikkoja edustaneista urheilijoista on Robert Helenius.
Historiaa

Kirjailijat K. Heiskanen ja O. Sneeki sekä Porvoon Työväenyhdistys perustivat 7.9.1902 jäsenistönsä keskuuteen voimistelu- ja urheiluseuran, jonka voimisteluharjoitukset alkoivat jo samana syksynä. Harjoituspaikkana toimi aluksi ruotsinkielisen lyseon voimistelusali. Työväenyhdistyksen oma talo valmistui vuonna 1915. Seuran alkuperäinen nimi oli Porvoon Työväen Voimistelu- ja Urheiluseura. Vuonna 1910 seura nimettiin Porvoon Työväen Voimistelu- ja Urheiluseura Weikoiksi. Myöhemmin lajivalikoima laajentui yleisurheilulla, painilla, hiihdolla ja pyöräilyllä. Vuonna 1911 Porvoon Weikot perusti alajaostot Hamariin ja kolme vuotta myöhemmin Kerkkooseen. Nykyisin nämä jaostot tunnetaan Hamarin Elona ja Kerkkoon Eskoina.
Pyöräilytoiminta käynnistyi vuonna 1914. Sisällissodan jälkeen elettiin Weikoissa hiljaiseloa, kunnes vuonna 1919 seuran takavarikoitu omaisuus palautettiin ja työväentalo saatiin taas avattua harjoittelukäyttöön. Vuonna 1922 perustettiin palloilujaos. 1932 toiminta laajeni jääpallolla. Moottoripyöräilyä Weikoissa harrastettiin 1930-luvulle asti, mutta toiminta loppui, koska rahaa pyörien ostoon ei enää löytynyt. Nyrkkeilyssä Weikkojen voimakausi ajoittuu 1940- ja 1950-luvuille. Tuolloin menestystä niitti seuran nykyinen kunniapuheenjohtaja Sulo Manninen. Vuonna 1949 Weikot toivat Porvooseen jääkiekon. Lajia jatkettiin seurassa aina vuoteen 1977 asti.
1960-luvulla Weikoissa yleisurheiltiin, naisvoimisteltiin, hiihdettiin ja pelattiin jalkapalloa sekä jääkiekkoa. Paini ja nyrkkeily olivat tuolloin tauolla vetäjäpulan vuoksi. 1970-luvulla seuran jäsenmäärä lähenteli jopa 700 jäsentä, johtuen aktiivisista jalkapallojunioreista. Tuolloin myös paini palasi takaisin seuran lajivalikoimaan, ja 1980-luvun lopulla myös nyrkkeily. Jalkapalloilu päättyi Weikoissa vuonna 1997, jolloin Porvooseen perustettiin jalkapallon erikoisseura FC Futura. Muutenkin Porvoon Weikot on antanut tilaa muille paikallisille erikoisseuroille, lähteämättä kilpailemaan niiden kanssa harrastajista.
Painissa Porvoon Weikot on saavuttanut useita TUL:n mestaruuksia sekä menneisyydessä että 2000-luvulla. Veljekset Mikko ja Ville Turtiainen toivat Porvooseen Japanista sumopainin nuorten MM-joukkuepronssia. Nyrkkeilyssä seuran ehdoton ykkösiskijä on Sulo Manninen. Hän on edustanut Suomea 1950-luvulla viidesti, jopa Helsingin olympiakisoissa. Tällöin tosin varamiehenä. PM-pronssia Manninen sai Göteborgista vuonna 1955. Lopulta Manninen otteli tasan 200 ottelua, koska oli päättänyt, että tämä on hyvä tasaluku.
Nykyinen toiminta

Myös tällä hetkellä tunnetuin suomalaisiskijä Robert Helenius on aloittanut nyrkkeilyuransa Porvoon Weikoissa ja voittanut seuralle mm. kaksi nuorten EM-pronssia. Juhlavuonna 2002 nyrkkeilijät erosivat Weikoista omaksi seurakseen.
Nykyisin Porvoon Weikot on vain painiin erikoistunut seura. Vuonna 2013 Porvoon Weikkojen puheenjohtaja Mika Vuori valittiin Kansainvälisen työväenurheiluliiton CSIT:n painipresidentiksi liiton yleiskokouksessa Bulgarian Varnassa. Vuodesta 2015 lähtien Vuori on toiminut Suomen Painiliiton hallituksen jäsenenä.
Pleasantonin koulupiiri

Pleasantonin koulupiiri on julkinen koulupiiri, joka palvelee Pleasantonin asukkaita Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Siihen kuuluu 9 peruskoulua (engl. Elementary schools), 3 keskikoulua (engl. Middle schools) sekä yhteensä neljä high schoolia. Koulupiiri perustettiin vuonna 1988.
Piiriin kuuluvat koulut > Peruskoulut

Alisal
Donlon
Fairlands
Hearst
Lydiksen
Mohr
Valley View
Vintage Hills
Walnut Grove
Piiriin kuuluvat koulut > High schoolit

Amador Valley High School
Foothill High School
Horizon High School
Village High School
Piiriin kuuluvat koulut > Keskikoulut

Harvest Park Middle School
Pleasanton Middle School
Thomas S. Hart Middle School
No Signs of Wisdom

| No Signs of Wisdom Manitou |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 20. heinäkuuta 2007
 Tuottaja(t): Teemu Aalto & Manitou
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 46.38
 Levy-yhtiö: Metal Heaven
Manitoun muut julkaisut
| Deadlock 2006 | No Signs of Wisdom 2007 |   |
No Signs of Wisdom on Manitoun 20. heinäkuuta 2007 julkaistu kolmas ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi ennen yhtyeen hajoamista vuonna 2009. Se julkaistiin vuonna 2007 levymerkillä Metal Heaven.
Kappaleet

In This Indolence – 4.31
Dread of the Freaks – 3.08
No Signs of Wisdom – 5.44
The End Within – 3.19
Harbinger – 4.42
Polluted World – 3.55
Some of the Sins Revealed – 6.05
The Loon – 4.10
August Sky – 11.04
Kokoonpano

Markku Pihlaja – laulu
Markus Vanhala – kitara, kosketinsoitin
Antti Laurén – kitara
Ismo Laukkanen – basso
Matti Suhonen – rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Janne Saksa – taustalaulu
Aapo Koivisto – taustalaulu
Kokoonpano > Tuotanto

Teemu Aalto – tuottaja
Arvostelut

Imperiumi.net: 8–/10
Sea of Tranquility:
Aiheesta muualla

No Signs of Wisdom Discogsissa. (englanniksi)
Albumi No Signs of Wisdom Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Niina Ahtiainen

Niina Ahtiainen (s. 11. huhtikuuta 1997) on suomalainen rantalentopalloammattilainen. Hän on pelannut beach volleyn maailmankiertueella vuodesta 2017 lähtien. Ahtiaisen nykyinen pari on Taru Lahti-Liukkonen, jonka kanssa Ahtiainen on voittanut kahdesti World Tourin osakilpailun. Ahtiainen ja Lahti-Liukkonen ovat myös ainoa suomalaispari, joka on onnistunut maailmankiertueen turnauksen voittamaan. Kansainvälisen lentopalloliiton (FIVB) julkaisemalla maailmanlistalla pari oli heinäkuussa 2023 sijalla 26. Rankingiin lasketaan kahdeksan parasta kilpailua edellisen vuoden sisältä.
Ahtiainen on pelannut myös Riikka Lehtosen ja Ida Sinisalon kanssa, ja hänellä on neljä beach volleyn Suomen mestaruutta. MM-kisoissa 2022 Ahtiainen ja Lahti-Liukkonen tulivat sijalle 17. EM-kisoissa 2023 pari oli yhdeksäs.
Saavutukset

World Tourin osakilpailun voitto 2022, 2023
Suomen mestari 2018, 2019, 2020, 2023
Peter DeBoer

| Peter DeBoer> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1968 (ikä 56) Dunnville, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1988–1991
Seurat:  Milwaukee Admirals (IHL)
NHL-varaus:  237. varaus, 1988 Toronto Maple Leafs
Peter DeBoer (s. 13. kesäkuuta 1968 Dunnville, Ontario) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja, joka tällä hetkellä edustaa NHL:ssä pelaavaa Dallas Starsia päävalmentajana. Hän oli OHL-valmentaja Detroit Whalersissa (1995–1997), Plymouth Whalersissa (1997–2001) ja Kitchener Rangersissa (2001–2008). DeBoer voitti kaksi kertaa OHL:n mestaruuden. NHL:ssä hänen valmentajauransa alkoi Florida Panthersissa 13. kesäkuuta 2008 kunnes hänet erotettiin 10. huhtikuuta 2011. Hänet nimettiin päävalmentajaksi New Jersey Devilsiin 19. heinäkuuta 2011. Hän on kaksinkertainen OHL:n vuoden valmentaja -tittelin voittaja ja johti Kitchener Rangersin Memorial Cupin voittoon vuonna 2003.
DeBoerilla ja hänen vaimollaan Susanilla on kolme lasta: Abigail, Jack ja Matthew.
Pelaajaura

DeBoer varattiin Toronto Maple Leafsiin 237. pelaajana vuoden 1988 NHL:n varaustilaisuudessa. Hän pelasi ennen varaustaan OHL-joukkue Windsor Spitfiresissä uransa pisteiden valossa parhaan kauden viimeistellen 45 maalia ja saaden 46 syöttöpistettä eli teki yhteensä 91 pistettä. Tämän kauden jälkeen DeBoer siirtyi pelaamaan IHL:ään Milwaukee Admiralsiin ja pelasi siellä kaksi kokonaista kautta. Hän teki niiden aikana joukkueessa yhteensä 61 (27+34) tehopistettä. Kauden jälkeen hän lopetti pelaajauransa.
Valmentajaura > Detroit Whalers

DeBoerista tuli apuvalmentaja Detroit Junior Red Wingsin aikana kaudella 1994–1995. Vuoden 1995 työsulkukauden jälkeen seuran nimi vaihdettiin Detroit Whalersiksi ja DeBoer ylennettiin päävalmentajaksi, kun Paul Maurice lähti joukkueesta valmentamaan NHL:ään, Hartford Whalersiin. DeBoer valmensi Whalersin ensimmäiselle sijalle runkosarjassa. Pudotuspeleissä joukkue eteni kolmannelle kierrokselle. Kaudella 1996–97 Detroitin peli takkusi ja se saavutti 26 voittoa, 34 tappiota ja 6 tasapeliä.