stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helvetti
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Helvetti Wikisitaateissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helvetti Wikimedia Commonsissa
Brotherus, Robert: Itkua ja hammastenkiristystä. Vapaa-ajattelijain liitto ry 10.4.2019.
Haapanen, Eero: Helvetin rangaistuksista kristinuskossa. Vapaa ajattelija.
Kuula, Kari: Helvetin historia pohjalta pohjalle – luentosarja helvettiopin vaiheista (Arkistoitu – Internet Archive). Kantti.net 2006–2007.
Kuula, Kari: Helvetin hirmuinen historia (Arkistoitu – Internet Archive).
Kvanvig, Jonathan: Heaven and Hell The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Maanalainen maailma
| --- | --- |
:  Asteekkien mytologia (Mictlan)  •  Buddhalaisuus (Naraka)  •  Egyptiläinen mytologia (Duat)  •  Hindulaisuus (Naraka)  •  Islam (Jahannam)  •  Juutalaisuus (Šeol)  •  Kiinalainen mytologia (Diyu)  •  Kreikkalainen mytologia ja Roomalainen mytologia (Tartaros)  •  Kristinusko (Helvetti)  •  Mayojen mytologia (Xibalba)  •  Saamelainen mytologia (Saivo)  •  Šintolaisuus (Yomi)  •  Skandinaavinen mytologia (Helheim)  •  Suomalainen mytologia (Tuonela)  •  Zarathustralaisuus (Arezura)
Kuvitusta Kuolleiden kirjaan.
Gustave Doré, Styks-joen ylitys, 1861.
Platonin mukaan järkisielu on kuolematon ja syntyy uudelleen.
William Blake, Dante ja Vergilius helvetin porteilla, noin 1824–1827.
Julius Schnorr von Carolsfeldin kuvitusta kuvaraamattuun Die Bibel in Bildern vuodelta 1860.
Kirkkoisä Tertullianuksen (noin 155–230) teos Näytöksistä ylisti syntisten rankaisemista helvetissä.
Helvetin kita nielee syntisiä. Yksityiskohta Lohjan kirkon kattomaalauksesta.
Domenico di Michelino, Danten Jumalainen näytelmä, 1465.
Franz Xaver Schmädlin kuvaveistoksen yksityiskohta Marienmünster-kirkossa kuvaa sieluja kiirastulessa, 1738–1739.
William-Adolphe Bouguereau, Dante ja Vergilius Helvetissä, 1850.
Persialainen 1400-luvun piirros esittää Muhammedin käyntiä Helvetissä buraqin kyydissä.
Kiinalainen kirjakuvitus 1800-luvulta esittää syntisten kidutusta diyun eli helvetin kuudennella tasolla.
Kehärata

Kehärata (ruots. Ringbanan, vuoteen 2005 asti Marja-rata) on poikittainen rautatieyhteys pääkaupunkiseudulla. Se yhdistää Vantaankosken radan Helsinki-Vantaan lentoaseman kautta Suomen päärataan Vantaan Hiekkaharjussa. Rataa liikennöidään Stadlerin valmistamilla Sm5- eli Flirt-junilla. Rata avattiin 1. heinäkuuta 2015.
Kehärata on Vantaan historian suurin investointihanke.
Liikennöinti

Rataan kuuluvat asemat Vehkala, Kivistö, Aviapolis, Lentoasema ja Leinelä, joista Aviapolis ja Lentoasema ovat tunneliasemia.
Radan pääasiallinen tarkoitus on toimia osana pääkaupunkiseudun lähijunaliikennettä. Lisäetuna on raideyhteys kaukojunilta lentoasemalle Tikkurilan tai Pasilan kautta. Radalla liikennöivät I- ja P-junat. I-juna kulkee Helsingistä Tikkurilan suuntaan vastapäivää kehää, ja P-juna Vantaankosken suuntaan myötäpäivään. Vantaankosken radalla liikennöineen M-junan kirjaintunnus poistui Kehäradan myötä käytöstä, koska etenkin turistit olivat sekoittaneet M-junan ja Helsingin metron keskenään.
Rata on noin 18 kilometriä pitkä. Se alittaa Helsinki-Vantaan lentoaseman kahdeksan kilometrin pituisessa tunnelissa. Kymmenen kilometriä pitkällä maanpäällisellä rataosuudella on 23 siltaa.  Rata liittyy päärataan Koivukylän ja Hiekkaharjun asemien välillä ja jatkaa Tikkurilaan. Hiekkaharjussa on vaihtoyhteys Keravan kaupunkiradan lähijuniin.
Matka-aika Helsingin keskustasta lentoasemalle on noin 27 minuuttia Tikkurilan kautta ja 32 minuuttia Myyrmäen kautta. Junat pysähtyvät kaikilla asemilla. Vuoroväli on päiväsaikaan 10 minuuttia, iltaisin klo 19–22 15 minuuttia ja sen jälkeen sekä aamuyöstä puoli tuntia.
Liikennöinti > Tulevaisuus

Rataosuudella on neljä asemavarausta: Petas, Lapinkylä sekä tunneliasemat Viinikkala ja Ruskeasanta. Näiden toteuttamiseen myöhemmin on varauduttu tunnelia louhittaessa.
Klaukkalan radan on suunniteltu erkanevan Petaksen aseman kohdalla Kehäradalta, ja radalle on maankäytön tilavaraus alueen lähiympäristössä.
Kehäradan ottamista myös kaukojunaliikenteen käyttöön on pohdittu. Syyskuussa 2016 Kehäradan Tikkurila–Martinlaakso-osuudella tehtiin koeajoja Sr2-sähköveturin vetämällä kaksikerroksisella Intercity-vaunukalustolla. Kaukojunaliikennettä Kehäradalla ei olla kuitenkaan aloittamassa ainakaan lähitulevaisuudessa.
Rakentaminen

Alkuperäinen nimi ”Marja-rata” (ruots. Marja-banan) oli lyhenne sanoista Martinlaakson radan jatke. Vantaan kaupunki päätti kuitenkin vuonna 2005, että uuden radan nimeksi tulee Marja-radan sijaan Kehärata. Radan asemien nimet liittyvät asemien sijaintipaikkojen historiaan tai kuvaavat aseman ympäristön nykyistä ja tulevaa toimintaa. Osalle asemista on annettu myös ruotsinkielinen nimi.
Kehäratahanke eteni rakennussuunnitteluvaiheeseen syyskuussa 2008. Radan peruskivi muurattiin 6. maaliskuuta 2009, ja rakennustyöt alkoivat 13. toukokuuta lentoaseman alittavan tunnelin huoltotunneleiden louhinnalla. Itse rautatietunneleiden louhinta aloitettiin marraskuussa 2009. Radan piti alun perin valmistua vuonna 2014, mutta aikataulua jouduttiin venyttämään vuodella lentokentän kallioperästä löytyneen glykolin hajoamistuotteiden aiheuttamien lisätöiden takia.
Kehäradan rakennutti Liikennevirasto (nykyisin Väylävirasto) ja sen sopimuskumppanit ovat Vantaan kaupunki ja Finavia.
Rakentaminen > Asemien valmistuminen

Kehäradan asemista ensimmäisenä valmistui Leinelä 9. lokakuuta 2013. Toukokuussa 2014 valmistunut Aviapolis sijaitsee 40 metrin syvyydessä, ja se on Suomen ensimmäinen täysin maan alla sijaitseva rautatieasema. Vehkalan asema valmistui 28. lokakuuta 2014 ja Kivistö 28. tammikuuta 2015.
Lentoasemalla junat alkoivat pysähtyä vasta 10. heinäkuuta 2015, jolloin avattiin Tietotien sisäänkäynti.  Terminaalin sisäänkäynti avattiin 18. joulukuuta 2015. Liukuportaat otettiin käyttöön lentoasemalla 17. maaliskuuta 2016.
Rakentaminen > Kustannukset

Vuoden 2012 syyskuussa Liikennevirasto ilmoitti, että radan valmistuminen lykkääntyy kesään 2015 lentoaseman kallioperän glykoliongelmien takia ja että uuteen määräaikaan mennessä valmistuu alkuperäiseen hankesuunnitelmaan verrattuna lisäksi Vehkalan asema, Kivistön aseman kattava kansi ja Kivistön aseman kolmas sisäänkäynti. Kesäkuussa 2013 julkaistu Kehäradan tarkennettu kokonaiskustannusarvio on 738,5 miljoonaa euroa. Vuoden 2020 raportti ilmoitti lopulliseksi kokonaiskustannukseksi noin 770 miljoonaa euroa.
Kehäradan yleissuunnitelmassa hankkeen arvioitu kannattavuuskerroin oli 1,5. Kustannukset jaettiin valtion ja Vantaan kaupungin kesken. Valtio varasi keväällä 2008 omassa budjettikehyksessään vuosille 2009–2014 kehäradan rakentamiseen 374 miljoonaa euroa. Lisäksi Finavia osallistui lentoterminaalin kustannuksiin 30 miljoonalla eurolla.
Euroopan unioni tuki Kehäradan rakentamista 17,76 miljoonalla eurolla. Tuki maksettiin vaiheittain vuosina 2009–2013 ja kohdistettiin ratalinjaan, asemille ja asemajärjestelyihin. Kyse on TEN- eli Trans-European Network -tuesta. Suomen rataverkosta osa kuuluu TEN-verkkoon.
Vaikutukset

Rata mahdollistaa uusien asuinalueiden rakentamisen kymmenille tuhansille ihmisille. Kivistöön on suunnitteilla asuntoja 30 000 asukkaalle. Myös uusia työpaikkoja arvioidaan syntyvän kehäradan varteen: esimerkiksi Aviapolikseen sijoittuu jatkossa 50 000 työpaikkaa. Vuosina 2014–2020 puolet Vantaan asuntotuotannosta keskittyi Kehäradan asemien ympärille. Voimakkainta asuntorakentaminen on ollut Kivistön ja Leinelän asemien  läheisyydessä, mutta myös  Tikkurilan ja Myyrmäen asemanseuduilla.
Nousut junan kyytiin Vantaan rautatieasemilta kasvoivat radan avaamisen jälkeen 47 prosentilla.
Taiteen käyttö

Kehäradan taiteen avulla asemista pyrittiin tekemään turvallisempia ja viihtyisämpiä sekä yksilöimään asemia, jolloin suunnistaminen Kehäradalla helpottui. Asemien teokset ovat intiimejä ja kestävät lähempääkin tarkastelua, kun taas näkyviä ja suuria teoksia sijoitettiin radan varrelle. Kehäradan taidetta määrittää erityinen ympäristötaidekaava.
Rautatieasemat

Vehkala
Kivistö
Aviapolis
Lentoasema
Leinelä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kehärata Wikimedia Commonsissa
Kehärata Liikenneviraston www-sivuilla
Kehärata kuljettajan silmin MTV Uutiset. 30.6.2015.
Kehäradan työmaata Vantaankosken aseman pohjoispuolella kesäkuussa 2013.
Vuonna 2018 Kivistössä valmistui 29 kertaa enemmän asuntoja kuin vuonna 2010.
Aleksei Vinogradov

Aleksei Ivanovitš Vinogradov (ven. Алексей Иванович Виноградов, 12. helmikuuta 1899 Tver – 11. tammikuuta 1940 Vasonvaara, Uhtua), oli neuvostoliittolainen prikaatinkomentaja. Vinogradov toimi talvisodassa Neuvostoliiton 44. divisioonan komentajana, joka osallistui Raatteentien taisteluihin.
Aleksei Vinogradov
Henkilökuva

Venäläinen Vinogradov oli syntynyt 12. helmikuuta 1899 nykyisen Tverin (entinen Kalinin) hallintoalueen Ziganovon kylässä. Vinogradov aloitti sotilasuransa sotamiehenä puna-armeijassa maaliskuussa 1919 ja osallistui samana vuonna Venäjän sisällissotaan. Vinogradov valmistui Ukrainassa jalkaväkikurssilta 1922 ja Tverin kaupungissa järjestetyltä ylimmältä kemian kurssilta 1924. Vinogradov oli vuosina 1923-1937 joukkueenjohtaja, komppanianpäällikkö ja rykmentin esikuntapäällikkö. Vuosina 1937-1938 hän toimi lyhyen aikaa rykmentinkomentajana. Vinogradov kuului vuosien 1938-1939 puhdistusten aikana armeijan komentajareserviin. Hänet nimitettiin Kiovan erityissotilaspiirin 44. jalkaväkidivisioonan komentajaksi tammikuussa 1939.
Toinen maailmansota

Vinogradovin komentama 44. jalkaväkidivisioona siirtyi toisen maailmansodan alussa syyskuussa 1939 Puolan itäiselle rintamalle ja osallistui Puolan itäosien valloitukseen. Pian tämän jälkeen tuli kutsu Vienan Kemiin Suomen vastaiselle 
rintamalle.
Talvisota

44. divisioona siirtyi rautateitse joulukuun alkupuolella kohti Vienan Kemiä. Divisioonan tehtävänä oli edetä Vienan Kemistä kohti Suomussalmea Raatteentietä pitkin ja osallistua Suomussalmen valloitukseen yhdessä 163. divisioonan kanssa.
Divisioonien tehtävänä oli katkaista Suomi kahtia ja edetä kohti Oulua, samalla Suomi olisi menettänyt maayhteyden Ruotsiin. 163. divisioona oli aloittanut etenemisensä jo 30. marraskuuta 1939 Juntusrantaan ja sieltä edelleen Suomussalmen kirkonkylään. 163. divisioona ei pystynyt jatkamaan etenemistään kirkonkylästä ja se joutui perääntymään Suomussalmelta jo joulukuun lopussa 1939. 44. divisioona eteni pitkin Raatteentietä ja pääsi lopulta vain Suomussalmen Haukilaan saakka.
Raatteentien taistelut kestivät lopulta vain viikon verran, kun suomalaiset onnistuivat tuhoamaan motittamansa divisioonan lähes täydellisesti. Suomalaiset saivat sotasaaliikseen lähes koko divisioonan sotakaluston. Useita puna-armeijan sotilaita paleltui Raatteentielle, koska divisioona odotti pääsevänsä nopeasti itärajalta Ouluun saakka, joten näin ollen talvivaatteille ei ollut tarvetta. Divisioona oli käytännössä saapunut kesävarusteissa. Voitonparaati piti pitää kuulemma Oulussa vajaan viikon sisällä. Vinogradov selvisi hengissä Raatteen motista ja pääsi pakenemaan kohti itää omalle puolelle.
Taistelun seuraukset

Taistelun seuraukset olivat Neuvostoliiton sodanjohdolle liikaa ja Stavka lähetti tutkintakomission selvittämään Raatteentien tappioon johtaneet syyt. Komission raportti valmistui 11. tammikuuta 1940 ja sen perusteella divisioonan johdon katsottiin olleen syyllisiä tappioon. Neuvostoliiton 9. armeijan sotaneuvoston päätöksellä prikaatinkomentaja Vinogradov, esikuntapäällikkö eversti Volkov sekä poliittisen osaston päällikkö Pahomov teloitettiin ampumalla vielä samana päivänä Vasonvaaran järven jäällä kaikkien hengissä selvinneiden 44. divisioonan sotilaiden seuratessa teloitusta. Vinogradov on rehabilitoitu 1990.
Villähteen rautatieasema

Villähteen rautatieasema (lyh. Vlh) on rautatieliikennepaikka Lahden Villähteellä entisen Nastolan kunnan alueella noin 10 kilometriä Lahden rautatieasemalta itään Lahti–Kouvola-radan varrella.
Historiaa

Asema avattiin alun perin vuonna 1888 Nastolan pitäjän läntisten osien asukkaiden aloitteesta radan vieressä sijaitsevan Erstan kartanon läheisyyteen maantien risteykseen. V luokan puinen asemarakennus valmistui myöhemmin samana vuonna.
Toisen maailmansodan jälkeen perustetuista huonekalu- ja autokoritehtaista huolimatta matkustajamäärät olivat alhaisia, koska Lankilan ja Haravakylän seisakkeet sijaitsivat asutuksen kannalta paremmissa paikoissa. Villähde alennettiin pysäkistä laiturivaihteeksi vuonna 1965, ja henkilöliikenne lakkautettiin toukokuussa 1970. Miehitys asemalla loppui seuraavana vuonna. Villähteen liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1995, kun jäljelle jääneet vaihteet poistettiin käytöstä. Asemarakennus on purettu.
2000-luku

Villähde avattiin uudelleen raiteenvaihtopaikkana syyskuussa 2009. Uusia matkustajalaitureita alettiin rakentaa kesällä 2010, ja henkilöliikenteen pysähdykset alkoivat uudelleen 12. joulukuuta 2010 samaan aikaan kuin Uudessakylässä. Lähijuna O alkoi kulkea 5.1.2022 kun Lahti–Kouvola–Kotka väli muuttui lähiliikenteeksi. Sitä ennen vuorot olivat taajamajunia. Viikonloppuisin liikennöinti on harvempaa. Aamun kaksi ensimmäistä junaa Lahden suuntaan jatkavat Lahdesta Z-tunnuksin edelleen Helsinkiin.  Lahden suuntaan liikennöidään raiteelta yksi, Kouvolan suuntaan raiteelta kaksi.
Kihniö

| Kihniö |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Kihniön kirkko
Sijainti:  62°12′30″N, 023°10′45″E
Maakunta:  Pirkanmaan maakunta
Seutukunta:  Luoteis-Pirkanmaan seutukunta
Kuntanumero:  250
Hallinnollinen keskus:  Kihniön kirkonkylä
Perustettu:  1920
Kokonaispinta-ala:  390,50 km² 242:nneksi suurin 2022 
– maa:  357,22 km²
– sisävesi:  33,28 km²
Väkiluku:  1 706 270:nneksi suurin 31.8.2024 
– väestötiheys:  4,78 as./km² (31.8.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  11,9 %
– 15–64-v.:  53,4 %
– yli 64-v.:  34,7 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  98,3 %
– muut:  1,7 %
Kunnallisvero:  8,90 % 136:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Petri Liukku
Kunnanvaltuusto:  21 paikkaa
  2021–2025   • PS   • Kesk.   • KD   • SDP   • Kok.:   8 7 3 2 1
www.kihnio.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kihniö on Suomen kunta, joka sijaitsee Pirkanmaan maakunnan pohjoisosassa. Kunnassa asuu noin 1 710 ihmistä. Kuntakeskus sijaitsee Parkanosta Jyväskylään johtavan valtatien 23 varrella. Matkaa kuntakeskuksesta Tampereelle on noin 110 kilometriä ja Pirkanmaan maakunnan luoteisrajalle noin 20 kilometriä.
Maantiede

Kihniön naapurikuntia ovat Kurikka, Ylöjärvi, Parkano, Seinäjoki ja Virrat. Entisiä naapurikuntia ovat Kurikkaan liitetty Jalasjärvi, Ylöjärveen liitetty Kuru ja Seinäjokeen liitetty Peräseinäjoki.
Luonnonolosuhteiltaan Kihniö kuuluu keskiboreaaliseen Pohjanmaan metsäkasvillisuusvyöhykkeeseen. Suurimmat vesistöt ovat Kankarinjärvi ja Nerkoonjärvi.
Kihniössä sijaitsee Käskyvuori, joka on aivan Kihniön ja Kurikan rajalla sijaitseva kalliomuodostelma. Sen huippu kohoaa merenpinnasta 187,9 metrin korkeuteen. Käskyvuorella on näkötorni, laavu ja liikuntareittejä.
Kihniön pohjoisosassa sijaitsee 565 hehtaarin laajuinen keidassoihin lukeutuva Natura 2000 -alue Päretkivenneva-Teerineva-Pohjasneva, jolla on laajuutensa ja monimuotoisen luontonsa vuoksi suuri luonnonsuojelullinen merkitys. Se sijaitsee keidas- ja aapasuovyöhykkeiden vaihettumisalueella, mistä syystä sillä on myös aapasuon piirteitä. Eri suotyypeistä alueella tavataan lyhytkortista nevaa, kalvakkanevaa, saranevaa sekä pienialaisia rimpinevoja. Teerinevan metsäsaarekkeissa on yli satavuotiaita havumetsiä. Päretkivenneva-Teerineva-Pohjasneva on valtion omistama valtakunnallisen soidensuojeluohjelman kohde. Luonnonsuojelualuetta ympäröiviä soita on ojitettu voimakkaasti, mikä kuivattaa osaa alueesta.
Historiaa

Kihniö oli pitkään erämaata; sen ensimmäinen talo, Linna, mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1557. Keskiajalla Kihniö oli osa Kyrön pitäjää. Kyrön jakautuessa 1640 Kihniö siirtyi Ikaalisten Kyröön tai Suur-Ikaalisten emäpitäjään yhdessä Parkanon, Ikaalisten, Kankaanpään, Karvian ja Honkajoen kuntien alueitten kanssa.
Ilmari Launiksen suunnittelema Kihniön kirkko valmistui vuonna 1916, ja kunta itsenäistyi syyskuun alussa 1918; ero Parkanosta toteutui vasta kaksi vuotta myöhemmin. selvennä
Kihniön Koskenkylässä sijaitsee Markkulan puusilta, joka kuuluu Tiehallinnon valitsemiin museosiltoihin. Markkulan puusilta on vuonna 1959 rakennettu 14 metriä pitkä puusilta, joka on rakennettu perinteistä palkki- ja riippuansastekniikkaa käyttäen. Aiemmin yleinen siltatyyppi on nykyään harvinainen. Markkulan puusilta lukeutuu Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin kulttuuriympäristöihin.
Kihniön vaakunan on suunnitellut Toivo Vuorela, ja se vahvistettiin vuonna 1960.
Kihniössä toimi vuosina 2015–2016 vastaanottokeskus 200 pakolaiselle.
Talous

Kihniössä on yhtenä merkittävimmistä elinkeinoista turvetuotanto, jota harjoittaa lähinnä Neova.lähde? Turpeen kuljetusta varten on kunnan alueella ollut rautatie. Aitonevalla on turvemuseo ympäristöpolkuineen.
Kihniössä on suunnitteilla kolme tuulivoimalahanketta Myyränkankaalla, Lylyharjussa ja Mäntyperässä. Toteutuessaan ne muodostaisivat suurimman Kihniöön toteutetun investoinnin. Tuulivoimahankkeista suurin on Myyränkankaan tuulivoima-alue Virtain ja Kihniön rajalla, jonne suunnitellaan enimmillään 29 voimalan laajuista aluetta.
Vapaa-ajan asuntoja kunnassa on 777.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
| Kihniön väestönkehitys 1975–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1975 | 1975 |    | 3 037 | 3 037 |
| 1980 | 1980 |    | 2 921 | 2 921 |
| 1985 | 1985 |    | 2 876 | 2 876 |
| 1990 | 1990 |    | 2 761 | 2 761 |
| 1995 | 1995 |    | 2 626 | 2 626 |
| 2000 | 2000 |    | 2 433 | 2 433 |
| 2005 | 2005 |    | 2 353 | 2 353 |
| 2010 | 2010 |    | 2 226 | 2 226 |
| 2015 | 2015 |    | 2 038 | 2 038 |
| 2020 | 2020 |    | 1 822 | 1 822 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2022 lopussa Kihniössä oli 1 771 asukasta, joista 602 asui taajamassa, 1 138 haja-asutusalueilla ja 31:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Kihniön taajama-aste on 34,6 prosenttia. Kunnassa on vain yksi taajama, Kihniön kirkonkylä.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kihniössä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Kihniön seurakunta
Suomen helluntaikirkon jäsenseurakunnista Kihniöllä toimii Kihniön helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kihniön alueella toimii Tampereen ortodoksinen seurakunta.
Suomen Vapaakirkon jäsenseurakunnista Kihniöllä toimii Kihniön Vapaaseurakunta.
Kylät

Kihniön kyliä ovat Niskos, Linnankylä, Nerkoo, Mäkikylä, Jokikylä, Ratikylä, Naarminkylä, Kirkonkylä, Kihniönkylä, Kankari ja Korhoskylä.
Koulut

Kihniössä toimii Kihniön yhtenäiskoulu, jossa on luokat 0–9. Vanha Mäkikylän koulu paloi 29. tammikuuta 2014. Kihniön yhtenäiskoulun vieressä sijaitseva Kirkonkylän koulu toimi vuoteen 2013 asti.
Kihniöläisiä merkkihenkilöitä

Ahti Jokinen (s. 1944), näyttelijä
Kalevi Keihänen (1924–1995), matkatoimistoyrittäjä
Päivi Lepistö (s. 1973), Movetron-yhtyeen solisti
Lea Mäkipää (s. 1947), kansanedustaja
Germund Paaer (1881–1950), taiteilija
Mika Sundqvist (1947–2021), säveltäjä ja tuottaja
Hallinto

Kihniön kunnanjohtaja on Petri Liukku, joka valittiin virkaan vuonna 2007.
Kihniön kunnanvaltuustossa on 21 paikkaa, joista kahdeksan on perussuomalaisten hallussa kaudella 2021–2025. Valtuuston puheenjohtajana toimii Juha-Matti Markkola. Kihniötä on nimitetty 'Suomen perussuomalaisimmaksi paikkakunnaksi', koska Perussuomalaiset-puolue on saanut siellä vaaleissa prosentuaalisesti suurimman kannatuksen Suomessa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
paikkajako ja äänestysaktiivisuus kunnallisvaaleissa
| vaalit | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | äänestys- aktiivisuus |  |
| vaalit | Kesk. | Kok. | SDP | SKL KD | SMP PS | SKDL Vas. | Muut | äänestys- aktiivisuus |  |
| 1976 | 9 | 4 | 3 | 3 | 1 | 1 |  | 79,3 % |  |
| 1980 | 9 | 4 | 3 | 2 | 2 | 1 |  | 81,1 % |  |
| 1984 | 8 | 4 | 3 | 2 | 4 | -- |  | 82,9 % |  |
| 1988 | 10 | 4 | 3 | -- | 4 | -- |  | 80,4 % |  |
| 1992 | 7 | 3 | 3 | 4 | 4 | -- | -- | 79,8 % |  |
| 1996 | 7 | 3 | 3 | 2 | 4 | -- | 2a | 69,9 % |  |
| 2000 | 9 | 3 | 3 | 3 | 3 |  |  | 67,5 % |  |
| 2004 | 8 | 2 | 4 | 3 | 4 |  | -- | 67,0 % |  |
| 2008 | 7 | 2 | 3 | 3 | 6 |  | -- | 70,0 % |  |
| 2012 | 7 | 2 | 2 | 2 | 8 |  | -- | 69,9 % |  |
| 2017 | 7 | 1 | 2 | 3 | 7 |  | 1b | 67,9 % |  |
| 2021 | 7 | 1 | 2 | 3 | 8 |  | -- | 64,5 % |  |
a Kihniöläinen yhteislista b Kyykystä ylös yhteislista
Lähteet: Tilastokeskus, Oikeusministeriö
Kulttuuri

Saija Mäki-Nevala ohjasi synnyinkunnastaan vuonna 2014 valmistuneen dokumenttielokuvan Kihniö, jossa hän palaa tarkastelemaan tyhjenevän pikkukunnan elämää vuosien muuallaolon jälkeen.
Kulttuuri > Vierailukohteita

Aitonevan turvemuseo
Kihniön esinemuseo
Käskyvuori
Lauhanvuori–Hämeenkangas UNESCO Global Geopark (geopuisto)
Pyhäniemen lomakeskus, Keihäsmatkojen omistajan Kalevi Keihäsen perustama lomakeskus
Kulttuuri > Murre

Kihniön alueella puhutun kielen perustana on yläsatakuntalainen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Kihniön murre kuuluu yläsatakuntalaisen murteen pohjoisryhmään, joka on lähellä eteläpohjalaisia murteita.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Kihniön kipakka on tunnettua kihniöläistä pontikkaa. Kihniön pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lampaanpaisti ja imelletty perunalaatikko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kihniö Wikimedia Commonsissa
Kihniön kunta
Tilastokeskus – Kihniön avainluvut
Kihniön Matkailuyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Kihniö |
| --- | --- | --- |
 Pirkanmaa  Luoteis-Pirkanmaan seutukunta 
| Kylät |  Jokikylä  Kankari  Keskustaajama  Kihniönkylä  Linnankylä  Mäkikylä  Niskos  Ratikylä  |  |
| n k Pirkanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Akaa  Hämeenkyrö  Ikaalinen  Juupajoki  Kangasala  Kihniö  Kuhmoinen  Lempäälä  Mänttä-Vilppula  Nokia  Orivesi  Parkano  Pirkkala  Punkalaidun  Pälkäne  Ruovesi  Sastamala  Tampere  Urjala  Valkeakoski  Vesilahti  Virrat  Ylöjärvi 
Entiset kunnat:  Aitolahti  Akaa  Eräjärvi  Ikaalisten epäitsenäinen kauppala  Ikaalisten maalaiskunta  Karkku  Keikyä  Kiikka  Kiikoinen  Kuhmalahti  Kuru  Kylmäkoski  Luopioinen  Längelmäki (osa)  Messukylä  Mouhijärvi  Mänttä  Pohjaslahti  Sahalahti  Suodenniemi  Suoniemi  Sääksmäki  Teisko  Toijala  Tottijärvi  Tyrväntö (osa)  Tyrvää  Vammala  Viiala  Viljakkala  Vilppula  Äetsä 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Kihniön helluntaiseurakunta.
Harri-Pekka Virkki

Harri-Pekka "H-P" Virkki on suomalainen sijaisnäyttelijä. Hän on tehnyt stuntteja yli viidessäkymmenessä elokuvassa, minkä lisäksi hän on tehnyt elokuvissa myös pieniä sivurooleja. Sijaisnäyttelijänä hän on ollut mukana muun muassa elokuvissa Musta jää, Kielletty hedelmä ja Äideistä parhain.
Virkki harrastaa muun muassa aikidoa, jossa hänellä on 6. dan. Hän myös harjoittelee ammattinsa puolesta ratsastusta, trampoliinia, käy kuntosalilla ja moottoripyöräilee.
Kirjallisuutta

Tuomas Marjamäki & Harri-Pekka Virkki: Stuntista toiseen.  Helsinki:  Koala-kustannus, 2001.  ISBN 952-5186-17-2
Aiheesta muualla

Harri-Pekka Virkki Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Harri-Pekka Virkki Elonetissä.