stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalostaja

| Jalostaja |
| --- | --- |

Omistaja:  Oy Lunden Ab
Alkuperämaa:   Suomi
Perustettu:  1936
Kotisivu:  Jalostaja.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jalostaja on vuonna 1936 perustettu yritys, joka aluksi valmisti puutarhatuotteita mutta siirtyi myöhemmin elintarviketuotantoon. Jalostaja kuului 1940-luvulta 1990-luvulle monialayritys Huhtamäki-yhtymään. Vuonna 1991–1992 Jalostajan osakkeet myytiin Unileverille, joka vuonna 1997 myi osan tuotannosta Nestlélle. Vuonna 2002 Jalostaja-tuotemerkki myytiin Oy Lunden Ab:lle.
Historiaa

Vuonna 1935 liikemies Heikki Huhtamäki, puutarha-asiantuntija Olavi Collan ja kauppias Armas Koivurinta perustivat Jalostajan, jonka tarkoituksena oli "puutarhatuotteiden tehdasmainen jalostaminen ja kauppa". Toimitiloiksi vuokrattiin Artukaisten jäähdyttämö Turusta, ja tuotanto pääsi heti käyntiin. Alkuun Jalostaja teki myös alkoholijuomia, kunnes ne siirrettiin sotien jälkeen Huhtamäen ostamalle Marvi Oy:lle, jonka nimeksi muutettiin Marli.
Huhtamäen konserniin Jalostaja liitettiin vuonna 1940, jolloin se yhdessä Ipnoksen ja Hellaksen kanssa muodosti Huhtamäki-Yhtymän.
Jalostaja toimitti sotien aikana puolustusvoimille erilaisia kuivatuotteita, kuten perunaa, joita kuivatettiin Büttner-kuivurin 12 kilometrin mittaisella radalla. Rauhan tultua pyrittiin miettimään ympärivuotista täydennystä kausiluontoisen puutarhatuotteiden jalostamisen rinnalle. Ensimmäisiä tällaisia tuotteita olivat maissisiirappi, marmeladit ja mehut. Säilykkeet (aluksi vihreät herneet ja kukkakaali) tulivat mukaan vuonna 1947 ja vuonna 1948 kalasäilykkeet. 1940-luvun lopulla kehitettiin myös Turun sinappi.
Kuluttajatuotteista Jalostaja laajensi myös suurkeittiötuotteisiin, joita 1970-luvun lopulla olivat pakasteet, einekset, valmiskeitot, kastikkeet, lihajalosteet, leipomoaineet ja juomat. Näiden asiakkaita olivat koulut, sairaalat, puolustuslaitos sekä henkilökuntaruokalat.
Jalostajan säilyketuotanto kasvoi nopeasti 1950-luvun alussa, kun markkinoille tulivat hernekeitto, lihapyörykät ja tilliliha. Vuonna 1956 Jalostaja toi kauppoihin ensimmäiset täyslihasäilykkeet.
Vuonna 1955 Jalostaja osti oman kalastusaluksen ja ryhtyi sillinpyyntiin Islannin vesillä tytäryhtiön Jalostajan Kalastus Oy -nimen alla. 1950-luvun lopulla ryhdyttiin tuottamaan pakasteita ja vuonna 1961 Piltti-lastenruokia. Kysyntä kasvoi, ja kolmessa vuorossa toimivaa tehdasta laajennettiin useasti 1960-luvun aikaan. Huhtamäki kasvatti säilyketoimintaansa myös yritysostoin. 1920-luvulla Oy Sotilassäilyke Ab:na perustettu säilyketehdas Mensa Oy siirtyi Huhtamäki-yhtymän omistukseen vuonna 1960, Suomen Säilyke Oy vuonna 1965, säilyketehdas Marke vuonna 1967 ja kalasäilykeyritys Oy Noster Ab vuonna 1968 .
Vuodenvaihteessa 1991–1992 monikansallinen Unilever osti Jalostajan Huhtamäeltä. Vuonna 1997 Unilever myi kiinteistöt ja osan tuotannosta Nestlélle. Seuraavana vuonna Oy Lunden Ab osti Nestléltä puolet Jalostajan kiinteistöistä Artukaisissa, ja vuonna 2002 myös Jalostaja-tuotemerkki siirtyi Lundenille.
Aiheesta muualla

Oy Lunden Ab Jalostaja
Haapio, Markku: Purkkiruokaa. Jalostaja 70 vuotta. Otava 2006. ISBN 9789511209591
Pörssitieto: Täydentäviä yhtiötietoja, Jalostaja
Terttu Nevalainen

| Terttu Nevalainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. toukokuuta 1952 Vuolijoki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  englantilaisen filologian professori; akatemiaprofessori (2010–2014)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (fil.mais. 1977, englannin aineenopettaja 1978, fil.lis. 1986 ja fil.tri 1991)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  englannin kielen käyttö eri yhteyksissä. Erityisenä kiinnostuksena kielen ajallinen vaihtelu ja muutos
Palkinnot:  Helsingin yliopiston väitöskirjapalkinto (1992), Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen (2001)–, Helsingin kaupungin tiedepalkinto (2006),  Gad Rausings pris (2021; 1,3 milj. SEK)
Aiheesta muualla
Terttu Nevalainen Tuhat-tutkijaportaalissa
Taimi Terttu Annikki Nevalainen (s. 31. toukokuuta 1952, Vuolijoki) on suomalainen kielitieteilijä, ja Helsingin yliopiston englantilaisen filologian professori. Hän toimi akatemiaprofessorina kaudella 2010–2014.
Nevalainen tuli ylioppilaaksi Kainuun yhteislyseosta (1971). Tämän jälkeen hän täydensi opintojan Yhdysvalloissa (Los Angeles Community Adult School, 1971–1972). Hän opiskeli ja suoritti korkeakoulututkintonsa Helsingin yliopistossa (FK 1977, FL 1986, FT 1991). Lisäksi hän suoritti vuonna 1977 valantehneen kielenkääntäjän tutkinnon. Jatko-opintojensa osana hän oli vuosina 1980-1981 Lontoon yliopistoon kuuluvassa University College Londonissa. Nevalaisen englanninkielinen väitöskirjansa (1991) oli otsikoitu But, only, just : focusing adverbial change in modern English 1500-1900. Hän on ollut Helsingin yliopiston englannin filologian dosentti vuodesta 1992.
Professori Nevalainen tutkii englannin kielen käyttöä eri yhteyksissä. Näkökulmana on historiallinen sosiolingvistiikka - englannin kielen ajallinen vaihtelu ja muutos kielenkäyttäjien ja käyttöyhteyksien kautta tarkasteltuna. Hän on käyttänyt niin aineistollisena kuin menetelmällisenäkin apunaan korpustutkimusta, sosiaalihistoriaa ja tiedonlouhintaa. Hän on työryhmänsä kanssa koonnut esimerkiksi yksityisiä kirjeitä eri vuosisadoilta osaksi digitaalista korpusperhettä (Corpora of Early English), jonka aineisto on julkaistu muillekin tutkijoille käytettäväksi.
Nevalaisen saamia tunnustuksia ovat muun muassa Helsingin yliopiston väitöskirjapalkinto (1992) ja Helsingin kaupungin tiedepalkinto (2006). Hänen kunniakseen on laadittu juhlakirja Variation Past and Present (2002). Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Nevalainen on ollut vuodesta 2001. Helmikuussa 2021 Ruotsin kuninkaallinen Vitterhetsakademien myönsi hänelle 1,3 miljoonan Ruotsin kruunun suuruisen Gad Rausing -palkinnon.
Julkaisuja

Terttu Nevalainen, Minna Palander-Collin & Tanja Säily (toim.) Patterns of Change in 18th-century English. A sociolinguistic approach. Amsterdam and New York: Benjamins, 2018. ISBN 9789027201034.
Nevalainen, T. & Raumolin-Brunberg, H. (2017) Historical sociolinguistics: Language change in Tudor and Stuart England.  Jan 2017 (2nd rev. ed.) London: Routledge - Taylor & Francis Group. 306 p.
T. Nevalainen and E. C. Traugott (Eds., 2012) The Oxford Handbook of the History of English. Oxford & New York: Oxford University Press. 942 p. (Oxford Handbooks in Linguistics)
Nevalainen , T. (2006) An Introduction to Early Modern English. Edinburgh: Edinburgh University Press.
T. Nevalainen and S.-K. Tanskanen (Eds., 2007) Letter Writing. John Benjamins Publishing Company
DAMMOC: Data mining tools for changing modalities of communication
Corpora of Early English Correspondence
Aiheesta muualla

Terttu Nevalainen (englanniksi) (tuhat.halvi.helsinki.fi)
Terttu Nevalainen (englanniksi)  (academia.edu)
VARIENG - Research Unit for the Study of Variation, Contacts and Change in English (huippuyksikkö) (englanniksi)  (helsinki.fi)
Corpora in CoRD (englanniksi)  (helsinki.fi/varieng)
Mistä tulee lyhenne OK? (5.5.2002) (tiede.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID 
Muut:  IdRef
Janna (nimi)

| Janna |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  12. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Jane
Nimen alkuperä:  Johanna, Juliana tai Marianne
Infobox OKNimi-testi OK: 
Janna on naisen etunimi, joka on syntynyt muunnoksena Johanna-nimestä tai sen englantilaisesta muodosta Jane, mahdollisesti myös Julianasta tai Mariannesta. Jannan nimipäivä, 12. huhtikuuta on sama kuin Julianan.
Suomessa nimi Janna on Digi- ja väestötietoviraston tilastojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 1 800 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen. Ennen vuotta 1940 nimi oli annettu vain muutamalle henkilölle.
Tunnettuja Jannoja

Janna Hurmerinta (s. 1981), suomalainen laulaja, lauluntekijä ja kitaristi
Janna Ilmanen, Salatut elämät -ohjelmassa esiintynyt lapsinäyttelijä
Janna Jyrkinen (s. 2007), suomalainen taitoluistelija
Janna Kantola, Tuli&Savu-lehden päätoimittaja, kirjallisuuden tutkija
Janna Saarela, LT, molekyylilääketieteen tutkija, Biomedicum
Janna Svensson, ruotsalainen malli
Janna Syvänoja (s. 1960), suomalainen kuvataiteilija
Janna Tamimi, Janna Jihad (s. 2006), palestiinalainen nuorisoaktivisti ja toimittaja.
Jakovlev Jak-1

Jak-1:n prototyyppi (I-26).
Jakovlev Jak-1 (ven. Яковлев Як-1) on toisen maailmansodan aikainen neuvostoliittolainen hävittäjälentokone. Koneen ensimmäiset versiot tulivat käyttöön 1940, ennen suuren isänmaallisen sodan alkua ja sitä valmistettiin paranneltuna (Jak-1B) vuoteen 1944 asti 8 734 kappaletta.
Kehitys

Jak-1 oli Jak-7 ja Jak-9 hävittäjiin johtaneen pitkän kehityshistorian alku.
Jakovlevin suunnittelutoimisto (OKB), joka oli aiemmin suunnitellut pääasiassa vain urheilukoneita, sai neuvostohallinnolta kehitystyön tilauksen perustuen toimiston suunnitteleman kevyen Jak-4-pommikoneen hyvään suorituskykyyn. Lentokoneelle asetetut vaatimukset julkaistiin 29. heinäkuuta 1939 ja ne perustuivat siihen, että koneen tulee käyttää nestejäähdytettyä Klimov M-106 -V-12-moottoria. Moottorin kehitystyö viivästyi pahasti, eikä sitä saatu sarjatuotantoon kuin vasta vuonna 1943.
Kehitys > I-26

Jakovlevin suunnittelutoimisto suunnitteli I-26-hävittäjäkoneen. (”I” tulee venäjänkielen hävittäjää tarkoittavasta sanasta istrebitel). Sen voimalaitteeksi oli valittu vanhempi Klimov M-105P -moottori, joka oli venäläinen versio ranskalaisesta Hispano-Suiza HS-12Y -moottorista. Koneen aseistus käsitti 20 mm ŠVAK-tykin moottorin sylinterilohkojen välissä ja kaksi 7,62 mm ŠKAS -konekivääriä. Stalin määräsi hankkeen kiireelliseksi, ja kone pääsi sarjatuotantoon ennen prototyypin kunnollista testausta.
Koelentäjien mukaan I-26 oli ketterä, mutta sen moottori oli alitehoinen. Kokeiluyksiköiden antama palaute oli tyrmäävä: kone oli alitehoinen, heikosti aseistettu ja vaarallisen epäluotettava.
Tyyppi sai nimen Jak-1 sen tuotannon alkaessa vuoden 1940 alulla.
Käyttö sodassa

Jak-1-koneita oli rakennettu lähes 400 kappaletta Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941. Konetyyppi oli parempi kuin Polikarpov I-15, I-153 ja I-16 -hävittäjät, mutta selvästi huonompi kuin saksalainen Messerschmitt Bf 109.
Syksyllä 1942 koneessa otettiin käyttöön 1 200 hevosvoiman Klimov M-105PA -moottori ja hieman myöhemmin 1 260 hevosvoiman M-105PF -moottorilla varustettu malli, jossa tehoa parannettiin suorituskyvyn heikentyessä korkealla. PF-mallin moottori oli yleisin Jak-hävittäjissä (Jak-1B, Jak-7B, Jak-9) käytetty. Kaksi kevyttä ŠKAS-konekivääriä korvattiin yhdellä raskaalla 12,7 millimetrin Berezin BS -konekiväärillä. Muita muutoksia olivat uusi kolmiosainen ”kuplakuomu”, jossa oli 75 millimetriä paksu panssarilasi ohjaajan takana, madallettu takarunko, uusi ohjaussauva perustuen Bf 109:n malliin ja uudet aseiden tähtäimet ja aseiden sähköinen laukaisu mekaanisen sijaan. Muutokset olivat vähittäisiä ja uudemmista koneista käytetään epävirallista nimeä "Jak-1B", joksi luetaan ensimmäisen 3 000 koneen jälkeiset koneet aseiden muutosten jälkeen.
Koneesta oli myös kevennetty malli pelkällä 20 millimetrin tykillä, tehokkaammalla M-105PF-moottorilla ja lisäpolttoainesäiliöillä ilmapuolustuksen käyttöön. 30 rakennettiin.
Jak-1:n paras valtti ilmataistelussa oli sen ylivoimainen ketteryys saksalaisiin Bf 109- ja Fw 190 -hävittäjiin verrattuna, joskin Neuvostoliiton rintamalla hävittäjätaistelut käytiin pystysuunnassa heiluritaktiikalla kaartotaistelua välttäen. Venäläiset oli koulutettu kaartotaisteluun ja sen takia saivat vähemmän irti koneistaan kuin mihin ne olisivat pystyneet. Vuoden 1942 alkupuolella Jak-1 oli paras rintamakäytössä olleista neuvostohävittäjistä.
Yksi tunnetuimmista Jak-1-ohjaajista oli venäläinen naislentäjä Lidija Litvjak, joka toimi lentueenpäällikkönä kokonaan miehistä koostuvassa lentorykmentissä. Hän saavutti 12 ilmavoittoa ennen kuolemaansa 1. syyskuuta 1943 21 vuoden iässä.
Konetta käytti myös ranskalainen Normandie-Niemen-yksikkö itärintamalla.
Tekniset tiedot (Jak-1)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.04700008,47 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&010.&&&&0010,00 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.06400002,64 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&017.015000017,15 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02347.&&&&002 347 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&02847.&&&&002 847 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Klimov M-105P -V12-moottori; &&&&&&&&&&&&0783.&&&&00783 kW (&&&&&&&&&&&01050.&&&&001 050 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0570.&&&&00570 km/h 4 860 metrissä, 472 km/h pinnassa
Lentomatka: &&&&&&&&&&&&0900.&&&&00900 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&09300.&&&&009 300 m
Aseistus
1 × 20 mm ŠVAK-tykki, 120, 130 tai 140 ammusta
2 × 7,62 mm ŠKAS-konekivääri, 2 × 750 ammusta
2 × 100 kg pommia tai 6 × 82 mm RS-82-rakettia
Niels Ebbesen

Niels Ebbesenin patsas Randersin keskustassa.
Niels Ebbesen (k. 1340) oli tanskalainen vapaustaistelija. Hän surmasi kuningas Valdemar III:n holhoojan Holsteinin kreivi Gerhard III:n. Surma tapahtui Randersissa. Jyllannissa puhkesi surman vuoksi kapina holsteinilaisia vastaan. Niels Ebbesen kaatui Skanderborgin piirityksessä.
Jürgen Nicolai

Nicolain tutkimuskohde punatulkku
Jürgen Nicolai (24. lokakuuta 1925 Neidenburg, Itä-Preussi – 29. maaliskuuta 2006 Schortens) oli saksalainen lintutieteilijä ja kirjailija.
Nicolai liittyi Saksan armeijaan vuonna 1943. Hän haavoittui neuvostoliittolaisia vastaan käydyssä taistelussa, vietti lyhyen jakson sairaalassa, ja palatessaan rintamalle joutui englantilaisten vangiksi, jotka puolestaan luovuttivat hänet belgialaisille. Nicolai joutui sotavankina Belgian hiilikaivoksiin ja työskenteli kaivoksissa, kunnes hänet vapautettiin 1947. Kohta kotiin palattuaan hän lehti-ilmoituksen perusteella osti koulutetun punatulkkukoiraan, ja ryhtyi tutkimaan lajin laulua. Punatulkkuja oli jo satojen vuosien ajan opetettu viheltämään ja se oli suosittu häkkilintu. Nicolai havaitsi lahjakkaimpien punatulkkukoiraiden oppivan niille vihelletyt, yhdestä kolmeen eri sävelmää täydellisesti, jopa paremmin kuin opettajansa. Ne myös leimautuivat häneen vahvasti.
Opiskeltuaan 1950-luvulla eläintiedettä, antropologiaa ja kasvitiedettä Mainzin yliopistossa Nicolai pääsi vuonna 1955 Konrad Lorenzin oppiin tohtoriopiskelijaksi, ja valmisteli väitöskirjansa 1956. 1957 hän meni Max-Planck-Institut für Verhaltensphysiologie-instituuttiin Seewieseniin, ja teki myöhemmin tutkimusretken Itä- ja Länsi-Afrikkaan. 1977–1990 Nicolai toimi johtajana Helgolandin lintuasemalla Wilhelmshavenissa.
Teoksia

1954: Beiträge zur Biologie und Ethologie des Gimpels <Pyrrhula pyrrhula L.>
1965: Vogelhaltung, Vogelpflege, Franckh, Stuttgart
1968: Käfig- und Volierenvögel, Franckh, Stuttgart
1973: Vogelleben, Chr. Belser Verlag, Stuttgart
1993: Greifvögel und Eulen, Gräfe und Unzer, München
2001: Prachtfinken. Australien, Ozeanien, Südostasien, Eugen Ulmer Verlag, Stuttgart
E. L. James

E. L. James
Erika Leonard, kirjailijanimi E. L. James (s. 1963),, on brittiläinen kirjailija, joka on kirjoittanut bestselleriksi nousseen eroottisen romaanisarjan Fifty Shades of Grey.
Leonard on työskennellyt aiemmin televisioalalla. Hän asuu Lontoossa miehensä Niall Leonardin kanssa. Heillä on kaksi poikaa.
James oli vuonna 2012 Time-lehden maailman sadan vaikutusvaltaisimman henkilön luettelossa.
Teokset

1. Fifty Shades of Grey (2011) - suom. Fifty shades. 1, Sidottu.  (Suomentanut Riie Heikkilä)  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 9789511268581
2. Fifty Shades Darker (2012) - suom. Fifty shades. 2, Satutettu.  (Suomentanut Riie Heikkilä)  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 9789511268574
3. Fifty Shades Freed (2012) - suom. Fifty shades. 3, Vapautettu.  (Suomentanut Johanna Rossi)  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 9789511268567
Grey (Grey), suom. Riie Heikkilä ja Anuirmeli Sallamo-Lavi. Otava, 2015 (Huomautus: Kannessa myös: Fifty shades of Grey Christian Greyn kertomana.) ISBN 978-951-1-29170-1
Satutettu: fifty shades darker Christianin kertomana (Darker, fifty shades darker as told by Christian), suom. Johanna Rossi. Otava, 2018 (Huomautus:  Trilogian toinen osa kerrottuna Christianin näkökulmasta.) Osa sähköpostiviesteistä ja repliikeistä on teoksesta Fifty shades: satutettu (2012, suomentanut Riie Heikkilä). ISBN 978-951-1-32495-9
Mister (The Mister), suom. Antti Saarilahti. Otava, 2019 ISBN 978-951-1-34820-7
Aiheesta muualla

Kirjailijan kotisivut
29.05.2012 Otava julkaisee E. L. Jamesin kuuman 50 Shades -menestystrilogian (Arkistoitu – Internet Archive) Otava.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Neuvottelu

Miehet neuvottelevat pöydän ääressä
Neuvottelu on prosessi, jossa tavoitellaan yhteistä ratkaisua johonkin asiaan, yleensä sopimuksen kautta. Osapuolia on kaksi tai useampia.
Neuvotteluprosessi

Neuvottelu on vaihtokauppaa, jossa lisäarvoa vaihdetaan neuvotteluosapuolten kesken. Neuvottelemisen tarve syntyy tarpeesta erikoistua. Vaihdantataloudessa lääkäri ja maanviljelijä maksimoivat ravinnonsaantinsa ja terveytensä parhaiten erikoistumalla sen sijaan, että joutuisivat harjaantumaan molemmissa taidoissa. Nykytaloudessa tavaran tai palvelun sijasta vastikkeeksi voi tarjota rahaa. Neuvottelu on tällöin kaupankäyntiä.
Neuvotteluprosessi on usein kaavamainen liike tilanteesta, jossa tarjottu lisäarvo on aluksi riittämätön, mutta neuvottelutarjouksia vaihtamalla tilanne paranee hyväksyttäväksi. Tätä kehityskaarta, jossa osapuolet sitoutuvat sopimukseen, kutsutaan neuvottelumatkaksi.
Sopimus konkretisoi neuvottelutuloksen. Se voi olla kirjallinen tai suullinen ja se ohjaa neuvotteluosapuolien toimintaa sopimuskaudella. Sopimusoikeus määrittelee lainsäädännölliset puitteet sopimukselle. Sopimusoikeuden lisäksi myös kollektiiviset sopimukset, kuten työehtosopimukset rajoittavat osapuolten sopimuksen muotoa. Näiden puitteiden ulkopuolella osapuolet voivat valita sopimustekstin muodon neuvotteluprosessin kautta.
Neuvotteluanalyysi

Neuvottelutaidon tieteellisen tutkimuksen edelläkävijöitä ovat mm. Harvardin neuvottelutaitoprojekti, jonka juuret ovat Roger Fisherin ja William Uryn klassikkokirjassa Getting to Yes. Kirja kehottaa neuvottelijoita hakemaan yhteisvoittoa (win-win) kilpailun (win-lose) sijasta. Yhteisvoitto saavutetaan hylkäämällä positionaalinen ajattelu ja ajattelemalla neuvottelua neljällä tasolla:
Ihmiset: Erota ihmiset ja ongelmat toisistaan.
Tarpeet: Keskity tarpeisiin, älä positioihin.
Vaihtoehdot: Etsi luovasti joukko vaihtoehtoisia ratkaisuja ennen kuin siirryt varsinaiseen päätöksentekovaiheeseen.
Kriteerit: Edellytä, että lopputulos perustuu objektiivisesti määriteltäviin kriteereihin.
Neuvotteluanalyysi voi myös perustua tieteelliseen analyysiin vaihtoehtoisista sopimustiloista (ns. peliteoria). Peliteoreettiset motiivit sopimuksen hyväksymiselle perustuvat yleensä suoraan valtaan, joko palkitsemiseen tai rankaisuun. Neuvotteluanalyysi voi rakentua myös psykologiseen ymmärtämiseen ihmisluonnosta. Esimerkiksi Robert Cialdinin kirja Influence määrittelee kuusi vaikutusvipua joita käyttämällä ihmiset vaikuttuvat.
Vastavuoroisuus
Jatkuvuusperiaate
Sosiaalinen hyväksyntä
Pitäminen
Auktoriteetti
Niukkuus
Neuvottelujen käytännön tehostamiseksi on kehitetty useita neuvottelutekniikoita ja -taktiikoita. Näihin kuuluvat roolimallien käyttö (mm. hyvä ja paha poliisi), sekä erilaiset closing- eli hyväksyttämisrutiinit (mm. poiskävelytekniikka).
Lähteet ja kirjallisuutta

“Robert Cialdini: Influence: The Psychology of Persuasion”, ISBN 0-688-12816-5
“Roger Fisher, William Ury: Getting to Yes”, ISBN 1-84413-146-7
"Sami Miettinen, Juhana Torkki: Neuvotteluvalta - Miten tulen huippuneuvottelijaksi?", WSOY, ISBN 978-951-033999-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Neuvottelutulosten tulkinta - lyhyt oppimäärä Helsingin yliopiston sivusto. Arkistoitu 5.4.2008. Viitattu 2012-5-22.
Neuvotteluvalta-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Hannu Niemelä

Hannu Tapani Niemelä (s. 17. huhtikuuta 1954 Lohtaja) on suomalainen baritoni.
Hannu Niemelä on suorittanut Sibelius-Akatemiassa kanttori-urkurin ja laulunopettajan tutkinnot sekä lauludiplomin 1983. Hän on osallistunut Kim Borgin, Matti Tuloiselan, Karl-Heinz Jariuksen ja Hans Hotterin mestarikursseille.
Niemelä on ollut kiinnitettynä solistiksi Badenin valtionteatterissa Karlsruhessa 1985–1989, Mainzin valtionteatterissa 1989–1995 ja Dortmundin oopperassa 1995–2002. Hän on vieraillut Savonlinnan Oopperajuhlilla, Suomen Kansallisoopperassa vuodesta 1992 lähtien sekä useissa maissa ympäri maailmaa.
Niemelä on esittänyt oopperalavalla noin sataa baritoniroolia, joiden joukossa on useita kantaesityksiä. Hän on laulanut levytyksissä Suomessa ja Saksassa. Niemelä oli Savonlinnan Oopperajuhlien vuoden taiteilija 1999 ja Lohtajan kirkkomusiikkijuhlien taiteellinen johtaja 1988–1995.
Pedar Jalvi

| Pedar Jalvi |
| --- | --- |
 Pedar Jalvi kesällä 1905. Kuva: Armas Launis
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1888 Utsjoki
Kuollut: 8. elokuuta 1916 (28 vuotta) Inari
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija, opettaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: pohjoissaame
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pedar Jalvi, Lemehaš-Biehtár, alkuaan Piera Klemetinpoika Helander (10. huhtikuuta 1888 Outakoski, Utsjoki – 8. elokuuta 1916 Inari) oli Suomen ensimmäinen saamelainen kirjailija.
Elämäkerta

Pedar Jalvin vanhemmat olivat Klemet Klemetinpoika Helander ja Biret (o.s. Jompan) Helander. Hän kävi Jyväskylän opettajaseminaarin, josta valmistui vuonna 1915. Sen jälkeen hän työskenteli vuoden Savitaipaleella opettajana. Savitaipaleella asuessaan hän kirjoitti artikkeleita paikalliseen Lappeenranta-lehteen.
Jyväskylän seminaarissa hän toimitti oppilaskunnan lehteä yhdessä opiskelijatoverinsa kanssa. Hän käytti lehdessä sekä nimeä Helander että Pohjansäde. Keväällä 1914 hän julkaisi lehtiartikkelin nimellä Pedar Jalvi. Jalvin ensimmäinen painettu kertomus ”Lappalaisten joulunvietosta” ilmestyi vuonna 1912 Lasten Joulu -kirjassa Pekka Pohjansäde -nimellä.
Jalvi oli Suomen puolella ensimmäinen perinnemateriaalia kerännyt saamelainen. Ensimmäinen keräysmatka suuntautui Taivalkoskelle kesällä 1912. Vuosina 1913–1914 saamelaisalueelta kerätty materiaali ilmestyi vuonna 1966 Samuli Aikion toimittamana kaksikielisenä laitoksena Sabmelažžai maidnasak ja muihtalusak / Lappalaisten satuja ja tarinoita.
Muottačalmit-kirja (nykyisen pohjoissaamen oikeinkirjoituksen mukaan Muohtačalmmit) ilmestyi omakustanteena vuonna 1915. Jalvi kuoli tuberkuloosiin Inarin sairastuvalla elokuussa 1916 ollessaan matkalla kotiseudulleen Utsjoelle. Pedar Jalvin suunnitelmissa oli lapinkielisen aapisen kokoaminen, mutta varhainen kuolema esti hankkeen toteutumisen.
Piera Helander oli säveltäjä Armas Launiksen opas tämän saamelaisten joikusävelmien keräysmatkalla Utsjoella, Kaarasjoella ja Koutokeinossa kesällä 1905. Helander huolehti joikujen sanojen muistiin merkitsemisestä ja niiden suomalaisesta käännöksestä. Helander pystyi kansakoulun käyneenä ja saamen kielen taitoisena kirjaamaan joikutekstit saameksi ja suomeksi sekä selittämään niiden merkityksen. Launis kirjoitti myöhemmin: ”Hän oli koulutietonsa huolella omistanut ja hänen harrastuksensa olivat yleisiin asioihin, sikäläisiin olosuhteisiin ja kotioloihinsa nähden ihmetystä herättävät, joskin hän mielellään ja ehkä tarkoituksella toi ne esille.”
Piera Klemetinpoika Helander tunnettiin myös seuraavilla nimillä:
Pedar Jalvi
Pekka Pohjansäde
Lemehaš-Biehtár