stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Omena
Tuotanto

Maailmassa tuotetaan keskimäärin yli 60 miljoonaa tonnia omenoita vuodessa. Ylivoimaisesti suurin omenantuottajamaa on Kiina. Vuonna 2011 muita merkittäviä tuottajia olivat Yhdysvallat, Intia, Turkki ja Puola. Noin puolet maailman hedelmäpuiden tuottamista hedelmistä on omenoita.
| Omenien tuotanto 2021 (miljoonaa tonnia) |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Kiina | 46,0 |
| 2 |  Turkki | 4,5 |
| 3 |  Yhdysvallat | 4,5 |
| 4 |  Puola | 4,1 |
| 5 | Muut | 34,0 |
|  | Yhteensä | 93,1 |
Vuonna 2005 omenapuiden keskimääräinen satoisuus oli 12,2 tonnia hedelmiä hehtaaria kohden, mutta esimerkiksi Lounais-Euroopan ja Uuden-Seelannin kaupallisilla viljelmillä satoisuudet voivat olla huomattavasti korkeampia, yli 40 tonnia hehtaarilla.
Käyttö

Valtaosa omenoista syödään sellaisenaan. Tuoreina syötävissä omenoissa on oltava oikeanlainen makutasapaino ja sopivasti happamuutta, makeutta ja kitkeryyttä. Ruoanlaittoon käytettävät omenat ovat yleensä liian happamia syötäviksi tuoreina, mutta sen sijaan niitä voi käyttää monipuolisesti esimerkiksi hilloihin, kastikkeisiin ja leivonnaisiin. Siiderin valmistamiseen on erityisiä lajikkeita, joissa on tanniinien aiheuttamaa kitkeryyttä, kun taas omenat, jotka eivät laatunsa puolesta kelpaa syötäviksi tuoreina, voidaan kuivata tai käyttää omenamehuksi. Omenahilloa valmistetaan keittämällä omenat pehmeiksi. Omenan tummumista voi estää sitruunan mehulla. Suomalaiseen makuun tutut omenan kanssa yhdistetyt maut ovat vanilja ja kaneli.
Omenan happamuuden ja kirpeyden määrittävät sokereiden ja omenahapon sekä muiden happojen välinen suhde. Omenan makuun vaikuttavat myös 250 eri esteriä, alkoholia, aldehydiä ja eteeristä öljyä sekä hedelmän kypsyysaste ja säilytys.
Parhaat piiraat, hillot ja siiderin saa happamista omenoista. Myöhään kypsyvänä lajikkeena Antonovka on tähän käyttöön erinomainen. Se on hyvää myös kuivattuna. Tuoremehuun kannattaa käyttää useita eri lajikkeita.
Käyttö > Säilytys

Omena säilytetään +1...+2 asteessa huomioiden se, että omena erittää etyleeniä. Ne kasvikset, jotka kärsivät etyleenistä, on syytä sijoittaa erilleen omenasta. Kolhiintuneet omenat eivät säily hyvin, ja suuremmat pilaantuvat nopeammin kuin pienet. Huoneenlämpötilassa omenat kypsyvät 6–10 kertaa nopeammin kuin jääkaapissa.
Leikattu omena kellastuu nopeasti joutuessaan kosketuksiin ilman kanssa. Tämän estämiseksi siihen voidaan lisätä sitruunamehua, joka neutraloi hapettavan entsyymin.
Ravintosisältö ja terveysvaikutukset

Omena on vähäkalorinen (noin 36 kilokaloria/100 grammaa) ja sisältää 7,1 grammaa sokereita 100 grammaa kohti. Niistä 3,8 grammaa on fruktoosia, 2,4 grammaa sakkaroosia ja 0,9 grammaa glukoosia. Koska omenan fruktoosin ja glukoosin suhde on hyvä, se sopii myös diabeetikoille. Ravintokuitua omenassa on 2,0 grammaa, huomattavimpana pektiiniä . Se on terveyden kannalta hyvä syötävä, sillä se sisältää B1-, B2-, B6-, C- ja E-vitamiineja sekä esimerkiksi kalsiumia, magnesiumia, kaliumia, fosforia ja flavonoideja. Valtaosa flavonoideista ja prosyanideista on omenan kuoressa, minkä vuoksi omena kannattaa aina syödä kuorineen, kun mahdollista.
Vanhan sanonnan mukaan ”omena päivässä pitää lääkärin loitolla” (an apple a day keeps the doctor away). Monissa epidemiologisissa tutkimuksissa omenoiden syöminen on yhdistetty alhaisempaan syövän, sydän- ja verisuonitautien, astman ja diabeteksen riskiin. Omenoissa on erilaisia fytokemikaaleja, jotka toimivat antioksidantteina. Niiden pitoisuus kuitenkin vaihtelee omenalajikkeittain, ja prosessoidussa omenamehussa niitä on jäljellä huomattavasti vähemmän kuin tuoreissa omenissa.
Omenansiemenet ovat jonkin verran myrkyllisiä, koska niissä on pieni määrä syanidin sokeriyhdistettä, amygdaliinia. Siemeniä tarvitsisi kuitenkin pureskella suuri määrä, ennen kuin myrkytysoireita taikka tukehtumisvaaraa ilmenisi. Tunnetaan tapaus, jossa kahvikupillinen siemeniä on aiheuttanut ihmisen kuoleman.
Omena kulttuurissa

Länsimaissa omena monesti samastetaan hyvän ja pahan tiedon puun hedelmään Raamatussa, vaikkakaan Raamatussa ei mainita missään, että hedelmä olisi ollut omena. Lähi-idässä omena on varsin tuntematon, ja siellä hedelmäpuuksi ajateltiin viikunaa tai granaattiomenaa. Latinan kielessä omenaa tarkoittava "malus, maalum" on samankaltainen kuin pahaa merkitsevä malum riippuen siitä, äännetäänkö a pitkäksi vai lyhyeksi. Kreikkalaisessa mytologiassa Herakleen kahdessatoista urotyössä Herakles joutuu noutamaan Hesperidien puutarhassa kasvavan elämänpuun kultaisia omenoita. Tämä on todennäköisesti saanut renessanssimaalarit ottamaan kreikkalais-mytologisia vaikutteita raamatullisiin maalauksiinsa. Tämä on osaltaan vaikuttanut mielikuviin omenasta kiellettynä hedelmänä.
Omena on monien kansojen tarustoissa lemmenilon ja kevään vertauskuva. Toisaalta omenan makeus on ajateltu syntiin houkuttelemisen vertauskuvaksi.
Legendan mukaan omenan putoaminen Isaac Newtonin päähän olisi saanut hänet ajattelemaan painovoimaa. Todellisuudessa Newton lienee nähnyt omenan putoavan ollessaan hedelmätarhassa, mutta todisteita päähän putoamisesta ei ole. William Stukeley kuuli anekdootin Newtonilta vuonna 1726 ja kirjoitti sen vuonna 1752 julkaistuun Newtonin elämäkertaan seuraavassa muodossa: “Päivällisen jälkeen, kun sääkin oli lämmin, menimme puutarhaan ja joimme teetä omenapuiden varjossa… hän kertoi minulle olleensa aivan samassa tilanteessa, kun aiemmin painovoiman käsite tuli hänen mieleensä… sen aiheutti omenan putoaminen puusta, kun hän istui mietiskelemässä.”
Lumikki-sadussa päähenkilö myrkytetään omenan avulla.
Entisajan keisarit ja kuninkaat pitivät seremonioiden aikana valtikan lisäksi käsissään maailmaa kuvaavaa “valtio-omenaa”. Tällöin omena on vallan symboli. Antiikin Rooman rahoissa käytettiin samassa tarkoituksessa kolmen omenan kuvaa: valtakunnan alue ulottui Välimeren ympärillä kolmen maanosaan, Eurooppaan, Afrikkaan ja Aasiaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Omena Wikimedia Commonsissa
Omenalajikkeita vuoden 1909 illustraatiossa
Aatami ja Eeva Albrecht Dürerin maalauksessa vuodelta 1507. Tässä omena on kuvattu hyvän ja pahan tiedon puun hedelmänä ja on synnin symboli.
Luettelo animaatiosarjan Arttu jaksoista

Tämä on luettelo animaatiosarjan Arttu jaksoista. Lista sisältää vain Yle TV2:n vuosina 2002-2003 uusintana esittämät jaksot.
Jaksot > 2. tuotantokausi

| # | Suomenkielinen nimi | Englanninkielinen nimi |
| --- | --- | --- |
| 31. | "Arttu tapaa herra Ruusun / Tunteillaan!" | "Arthur Meets Mister Rogers / Draw!" |
| 32. | "Pinko Parnes, taiteentuntija / Artun onnenkynä" | "Binky Barnes, Art Expert / Arthur's Lucky Pencil" |
| 33. | "D.W. on kronkeli / Patte ja pukarit" | "D.W. the Picky Eater / Buster and the Daredevils" |
| 34. | "Arttu tekee elokuvan / Huoneeseesi siitä!" | "Arthur Makes a Movie / Go to Your Room, D.W." |
| 35. | "Artun alkkarit / Fransina Ronski, olympiaratsastaja" | "Arthur's Underwear / Francine Frensky, Olympic Rider" |
| 36. | "Patte Paasi, pelastaja / Kerran vielä, D.W.!" | "Buster Baxter, Cat Saver / Play it Again, D.W." |
| 37. | "Viikko ilman telkkaria / Pupu pyjamassa" | "Arthur's TV-Free Week / Night Fright" |
| 38. | "Arttu vastaan piano /  Kaksintaistelu" | "Arthur vs. the Piano / The Big Blow-Up" |
| 39. | "Eksyksissä! / Lyhyt, kuuma kesä" | "Lost! / The Short, Quick Summer" |
| 40. | "Matkailu avartaa / Karmea kirjekuori" | "D.W. Goes to Washington / Arthur's Mystery Envelope" "Meets the President/Arthur's Mystery Envelope" |
| 41. | "D.W.:n villi ystävä / Patte löytää kirjat" | "D.W.'s Deer Friend / Buster Hits the Books" |
| 42. | "Ystävykset erossa / Sekavat kuviot" | "Arthur's Faraway Friend / Arthur and the Square Dance" |
| 43. | "Aivo pelkää vettä / Arttu Vitsinpilaaja" | "Water and the Brain / Arthur the Unfunny" |
| 44. | "Kadonnut päiväkirja / Artun polvi" | "Sue Ellen's Lost Diary / Arthur's Knee" |
| 45. | "Yllätysjuhla Toora-mummille / Vennin pyjamahipat" | "Grandma Thora Appreciation Day / Fern's Slumber Party" |
| 46. | "Katala rakkauskirje / D.W. viheltää pilliin" | "Love Notes for Muffy / D.W. Blows the Whistle" |
| 47. | "Sisustuspuuhia / Pettäjän tie" | "Francine Redecorates / Arthur the Loser" |
| 48. | "Pelottava kotimatka / Pienen tytön pahamieli" | "Arthur vs. the Very Mean Crossing Guard / D.W.'s Very Bad Mood" |
| 49. | "Sanasotasilla / Varsinainen jakoavain!" | "D.W.'s Name Game / Finders Key-pers" |
| 50. | "Mureneva ystävyys / Sue Ellenin suuri unelma" | "How the Cookie Crumbles / Sue Ellen's Little Sister" |
Jaksot > 3. tuotantokausi

| # | Suomenkielinen nimi | Englanninkielinen nimi |
| --- | --- | --- |
| 51. | "Patten paluu / Balladi Patte Paadesta" | "Buster's Back / The Ballad of Buster Baxter" |
| 52. | "Pelastusharjoitus / Osaisinpa lukea!" | "D.W. All Fired Up / I'd Rather Read It Myself" |
Jaksot > Elokuva

| Suomenkielinen nimi | Englanninkielinen nimi |
| --- | --- |
"Artun Kamu karkuteillä": "Arthur's Missing Pal"
Šiialaisuus

Ali ja hänen poikansa Hasan ja Husain 1800-luvun ihannoidussa persialaisessa muotokuvassa.
Jumala
Jumalan ykseys
Muhammed
profeetat
Islamin viisi peruspilaria
uskontunnustus
rukous
paasto
almuvero
pyhiinvaellus
Koraani
Aleksanteri Suuri Koraanissa
Koraanin historiallis-kriittinen tutkimus
Koraanin käännökset
Luettelo Koraanin suurista
Muhammed Koraanissa
Polta Koraani -päivä
Raamattu ja Koraani
Sanaan käsikirjoitukset
Suura
Väkivalta Koraanissa
Kirjoitukset
Koraani
sunna
hadith
fiqh
šaria
Luettelo šarialain käytöstä maantieteellisesti
kalam
sira
Luettelo profeetta Muhammedin elämäkerroista
Islamin suuntaukset
sunnalaisuus
šiialaisuus
Ibadilaisuus
suufilaisuus
Ahmadiyya
Kulttuuri ja yhteiskunta
islamilainen arkkitehtuuri
islamilainen filosofia
islamilainen kalenteri
islamilainen taide
islamilainen tiede
islamilaiset pyhäpäivät
islam ja naiset
islam ja politiikka
islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
jihad
moskeija
luettelo muslimienemmistöisistä valtioista
Muuta aiheeseen littyvää
Allah
islamin historia
islamin kritiikki
islamofobia
Historiallis-kriittinen islamin tutkimus
islam Suomessa
Šarian historia
Šiialaisuus (arab. شيعة‎, šī‘ah, pers. ‏شیعه‎) on islamin pienempi päähaara, johon kuuluu noin 10–13 % kaikista muslimeista eli noin 200 miljoonaa, kun islamin pääsuuntaukseen sunnalaisuuteen kuuluu noin 87–90 % muslimeista eli vajaat kaksi miljardia.  Suurin osa šiioista asuu Iranissa, Pakistanissa, Intiassa ja Irakissa. Šiiat ovat enemmistönä Iranissa, Irakissa, Azerbaidžanissa, Bahrainissa ja mahdollisesti Jemenissä. Useimmat šiiat ovat niin sanottuja kaksitoistašiialaisia; he odottavat kätkeytyneen kahdennentoista imaamin paluuta aikojen lopussa. Nykyisin pieniksi vähemmistöiksi supistuneita šiiojen alaryhmiä ovat seitsemänšiialaiset eli ismailiitit (arviolta 15 miljoonaa), Jemenin zaidilaiset (n. 12 miljoonaa) sekä Lähi-idän druusit (n. 1 miljoona).
Sunnien ja šiiojen tärkein erimielisyys koskee lailliseksi katsotun hallitsijan persoonaa ja valtuuksia. Sunneille kalifi on "uskovien komentaja" mutta vailla päätösvaltaa uskonasioissa. Hänen tulee kuulua Muhammedin quraiš -heimoon. Šiioille kalifi on paitsi maallinen hallitsija myös korkein uskonnollinen johtaja, imaami, jonka valtuudet tulevat Jumalalta. Šiiojen mukaan profeetta Muhammed oli nimennyt seuraajakseen Alin, ja johtajuuden tuli siksi seurata hänen sukulinjaansa isältä pojalle. Sunnalainen uskontunnustus kuului: ”Todistan, ettei ole muuta jumalaa kuin Jumala, ja todistan että Muhammad on hänen sanansaattajansa". Siihen šiiat lisäsivät 1500-luvulla lauseen: "ja todistan että Ali on Jumalan ystävä [wali]”.
Šiialaisuus historiassa

Šiialaisuus syntyi varhaisessa arabikalifaatissa niissä protestiliikkeissä, jotka eivät hyväksyneet istuvan hallitsijan laillisuutta ja vetosivat perusteluna uskontoon. Šiah tarkoittaa "puoluetta" ja on lyhennys ilmaisusta "Alin puolue". Erilaisia mielipiteitä on siitä, oliko šiialaisuuden taustalla aito traditio, joka alkoi jo 600-luvulla, vai löydettiinkö islamin varhaishistorian tapahtumista välineitä omille vaatimuksille. Kirjallisia tietoja šiialaisuudesta alkoi joka tapauksessa ilmestyä vasta 800-luvun lopulla, jolloin šiialaisuus nykyisin tunnistettavana liikkeenä syntyi.
Volker Poppin mukaan šiialaisuuden tärkeään hahmoon 'Aliin liitetty motto walī allāh ("Jumalan ystävä")  esiintyy vuonna 70 arabien aikaa lyödyssä kolikossa Kirmānissa. Samassa kolikossa on Muhammedia tarkoittava teksti, ja Muhammed esiintyy Poppin mukaan Jeesuksen kunnianimenä Kalliomoskeijan friisitekstissä. Popp päättelee, että 'Ali ("ylevä") on myös alun perin Jeesuksen kunnianimi ja Alin hahmo on syntynyt kristillisyyden inkulturaationa Iranissa.
Vaikka keskiajalla oli myös šiialaisia hallitsijoita etenkin 900-luvulla, šiiat pysyivät lähes kaikkialla vähemmistönä. 1500-luvulla safavidit kuitenkin nostivat šiialaisuuden vaikutusvaltaiseen asemaan. He tekivät šiialaisuudesta ainoan hyväksytyn uskonnon Iranissa, joka silloin ulottui myös Azerbaidžaniin ja osaan Irakia. Vuonna 1979 šiialaiset nousivat valtaan ajatollah Khomeinin johdolla Iranissa ja perustivat islamilaisen pappisvaltion. Saddam Husseinin kukistumisen jälkeen vuonna 2003 valta Irakissa siirtyi šiioille. Heillä on asemia myös Libanonissa, missä toimii Iranin tukema šiialainen Hizbollah -liike.
Šiialainen kertomus

Islamin varhaisvaiheista on säilynyt kirjallisia lähteitä 800-luvulta lähtien. Ne kertovat tapahtumista, jotka sijoitettiin 200 vuotta aikaisemmiksi eli 600-luvulle. Tarinaperinteen runsaudesta huolimatta tiedämme silti Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan yllättävän vähän islamin varhaisvaiheista. Islamille varhaiset kertomukset ovat kuitenkin osa uskontoa, joten muslimit eivät niitä kyseenalaista.
Šiialaisuus johtaa tarinoissa juurensa profeetta Muhammedin seuralaiseen Alī ibn abī Ṭālibiin ja oikeaanjohdettujen kalifien aikaan. Šiialaiset, eli "Alin puolue" muodostui niistä, jotka puolustivat Alin oikeutta kalifaattiin. Islamilainen perimätieto kertoo, että Ali valittiin neljänneksi kalifiksi (656–661), mutta häntä vastaan nousi umaijadien klaaniin kuuluneen Muāwijan johtama kapina. Ali siirtyi tämän takia Medinasta Irakin Kufaan, jossa hänellä oli eniten kannattajia. Alin kannattajat katsoivat, että Alilla olisi ollut oikeus johtajuuteen, koska hän oli Muhammedin serkku, ottopoika ja vävy. Muhammed oli myös nimittänyt Alin seuraajakseen Ghadir Khummissa jäähyväispyhiinvaelluksellaan vuonna 632. Alin kerrotaan kärsineen vuonna 661 marttyyrikuoleman, kun hänen entinen kannattajansa murhasi hänet Kufan moskeijan aamurukouksessa. Tällöin Muawija julistautui julkeasti kalifiksi (661–680) Damaskoksessa ja perusti ensimmäisen perinnöllisen muslimidynastian. Muawijan ja hänen seuraajiensa toiminta merkitsi luopumista Muhammedin ja oikeaan johdettujen kalifien alkuperäisistä islamilaisista periaatteista.
Šiialainen kertomus > Karbalan taistelu

Perimätiedon mukaan Medinan vanhat muslimiperheet nousivat vuonna 680 kapinaan ja kutsuivat Alin pojan Husainia ottamaan yhteisön johtajan ja imaamin paikan. Husainin äiti oli Muhammedin tytär Fatima, joten Husain oli myös profeetan tyttärenpoika. Husain lähti kohti Kufaa noin 70 kannattajansa kanssa, mutta törmäsi Karbalan autiomaassa Muawijan pojan Jazidin johtamaan armeijaan. Maailman historian epätasaisimmaksi luonnehditussa Karbalan taistelussa Husain perhekuntansa kanssa teurastettiin julmasti.
Šiiat näkevät Karbalan taistelun ja Husainin marttyyrikuoleman maailmanhistorian taitekohtana, johon koko edeltävä historia oli tähdännyt. Kerrotaan jopa, että aamurusko  alkoi esiintyä taivaalla vasta Husainin marttyyrikuoleman jälkeen. Jumala oli ilmoittanut tapahtumasta etukäteen kaikille profeetoille Adamista alkaen, ja nämä olivat etukäteen surreet sitä.
Šiialainen kertomus > Ašura -juhla

Šiiat muistelevat Karbalan murhenäytelmää ja Husainin marttyyriutta viettämällä vuosittain Ašura-juhlaa, joka on šiiojen tärkein juhla. Ašura -kulkueessa osallistujat ilmaisevat suruaan Husainin kohtalon johdosta lyömällä itseään ja toisinaan myös ruoskimalla tai viiltämällä itseään miekoin.
Myös sunnit muistelevat ašuraa, mutta eri syistä. He viettävät sitä 24 tunnin mittaisella paastolla, jolla on yhteys juutalaisten pääsiäisenviettoon. Al-Bukharin hadith kertoo: "Kun profeetta saapui Medinaan, juutalaiset viettivät Ašura-paastoa (10. Muharramkuuta) ja sanoivat: 'tämä on se päivä, jolloin Mooses voitti Faaraon'. Tämän johdosta profeetta sanoi kumppaneilleen: 'teillä (muslimeilla) on suurempi oikeus juhlia Mooseksen voittoa kuin heillä, paastotkaa siis tänä päivänä.'"
Husainin hahmolla on selvät yhteydet kristilliseen Jeesus -kuvaan.  Ašurajuhlassa keskitytään Husainin kärsimyskokemuksiin, kuten kristillisessä pääsiäiskertomuksessa. Husainin kuolemaan sisältää myös pelastussanoman, sillä Husain ja hänen äitinsä Fatima saivat oikeuden puhua kaikkien šiiojen puolesta Viimeisellä tuomiolla. Sunni-islamissa tämä oikeus on vain Muhammedilla. Yksi Husainin kuoleman johdosta vuodatettu kyynel voi pelastaa ihmisen Helvetin tulelta. Šiialaisessa ikonografiassa Husain esiintyy Kristusta muistuttavana, ihannoituna hahmona. Yhtäläisyydet sinetöi ašura-juhlan liittymäkohdat pääsiäiseen.
Šiialainen kertomus > Muhammed vahvistaa Alin aseman

Šiiat korostavat, että Alin erikoisasema on vahvistettu monissa  haditheissa. Muuan sellainen on kertomus, jossa Muhammed pysähtyi jäähyväispyhiinvaelluksellaan vuonna 632 paikassa nimeltä Ghadīr Khumm. Siellä Muhammed julisti Alin suosikkiseuraajakseen ja itselleen kaikkein läheisimmäksi. Toisen – sunnien tosin heikoksi arvioiman – hadithin mukaan Buraidah oli sanonut "Jumalan lähettiläälle rakkain naisista oli Fatima ja miehistä Ali". On väitetty, että hadith -kirjallisuus sisältää vastaavia huomautuksia muistakin Muhammedin seuralaisista, ja niiden tarkoituksena oli lisätä sellaisten hadithien arvovaltaa, joissa kiitetyt henkilöt esiintyivät välittäjinä.
Islamin varhaisvaiheita koskevan perimätiedon henkilöistä ainoastaan kalifi Muawijan historiallisuus on kyetty varmistamaan. Häntä pidetään Bysantin palveluksessa olleena arabijohtajana, jonka valta alkoi kasvaa Damaskoksessa vuoden 640 jälkeen. Nimensä perusteella häntä on arveltu irakilaiseksi arabiksi.
Šiialaisuus ja pyhät kirjoitukset

Šiiat hyväksyvät saman Koraanin kuin sunnitkin, vaikka yksityiskohdissa onkin erimielisyyksiä. Tätä on pidetty todisteena siitä, että jakautuminen sunneihin ja šiioihin ei ole tapahtunut ennen Koraanin kanonisointia. Muuten molemmat suuntaukset olisivat tuottaneet toisistaan poikkeavan Koraanin. Tämä jättää silti väljyyttä  eroamisaikatauluun, sillä käsitykset Koraanin kanonisoinnin ajankohdasta vaihtelevat. Varhaisimman käsityksen mukaan Koraani koottiin 600-luvun puoliväliin mennessä, myöhäisimmän arvelun mukaan vasta 800-luvun alkuun mennessä. Jälkimmäinen ajankohta siirtäisi myös jakautumisen ajankohdan tarinoiden kertomaa myöhemmäksi.
Šiiojen ja sunnien väliset erot pyhien kirjoitusten tasolla keskittyvät haditheihin, joita alettiin julkaista 800-luvulla. Šiiat eivät suoraan hyväksy sunnien kanonisoiman kokoelman Kutub al-sittah kaikkia kertomuksia. Šiiojen mukaan niihin sisältyy väärennettyjä haditheja, ja kertovat, että kalifi Muawija jopa maksoi hänelle sopivien hadithien kirjoittamisesta. Haditheja olisi väärennetty myös oman uran edistämiseksi tai tietyn uskonnollisen näkemyksen tueksi.
Ja'fari -lakikoulukuntaan kuuluvat šiiat nojautuvat "puhdistettuun" profeetan sunnaan. Se löytyy kokoelmasta, josta käytetään nimeä Ali Ahl al-Bayt eli "Alin talonväki". Hadithien kokoamisen aloitti heidän mukaansa imaami Ali, joka keräsi tarinoita jo Abu Bakrin aikana. Šiiat luottavat Kutub al-sittah -kokoelmien haditheihin vain silloin, kun ne ovat sopusoinnussa edellä mainitun kokoelman kanssa. He käyttävät uudelleen arvioimastaan kokoelmasta nimitystä Al-Sihah Al-Sittah ("luotettavat kuusi").
Imaamin virka

Šiiat uskovat, että Abu Bakrin tullessa Muhammedin jälkeen yhteisön johtajaksi, Alille siirtyi myös Muhammedin uskonnollinen auktoriteetti, ja hänestä tuli ensimmäinen imaami. Imaamin tehtävänä oli ohjata muslimeita tulkitsemalla Jumalan lakia ja kaitsemalla heidän uskonnollista elämäänsä. Tässä häntä auttoi imaamin läheinen yhteys Jumalaan, mikä ilmeni inspiraatiossa (ilhām). Se oli eri asia kuin ainoastaan Muhammedille kuuluva yhteyden muoto eli ilmestykset (waḥy).
Jumalan armo ja oikeudenmukaisuus ilmenee siinä, että maailma ei koskaan ole ilman imaamia, sillä muuten ihmisillä ei olisi ketään, joka ohjaisi heitä. Imaamit valittiin jo luomisen alussa, ja he ovat eräiden oppineiden mukaan olleet aina olemassa valona. He ovat synnittömiä ja parhaita kaikista luoduista.
Šiialaisuuden suurimmassa koulukunnassa, 12 –šiialaisuudessa katsotaan, että uskonnollinen auktoriteetti siirtyi isältä pojalle aina 12. imaamiin asti. Jokaisen imaamin syntymää edelsivät ihmeet. Imaamien lukumäärä 12 rinnastuu moniin uskonnollisiin yhteyksiin, joissa luku 12 esiintyy (kuten Israelin 12 heimoa, Jeesuksen 12 opetuslasta, Muhammedin 12 seuraajaa). Imaamien ketju katkesi 12. imaamin kohdalla, sillä tämä kätkeytyi tullakseen takaisin Mahdina vasta lopun aikojen koittaessa. 7-šiialaisuudessa imaamien ketju katkeaa jo seitsemänteen imaamiin, joka vastaavasti on kätkeytynyt.
Imaamien ketju on seuraava:
Ali ibn Abu Talib (600–661), myös nimellä Ali Amir al Mo'mineen
Hasan ibn Ali (625–669/670), myös nimellä Hasan al Mujtaba (edellisen poika)
Husain ibn Ali (626–680), myös nimellä Husayn al Shaheed (toinen poika)
Ali Zayn al-Abidin (658–713), myös nimellä Ali Zainul Abideen (edellisen poika)
Muhammad al-Baqir (676–743), myös nimellä Muhammad ibn Ali (edellisen poika)
Ja'far al-Sadiq (703–765), myös nimellä Jafar ibn Muhammad (edellisen poika)
Musa ibn Jafar (745–799), myös nimellä Musa al Kazim (edellisen poika)
Seitsenšiialaisten imaamiketju päättyy tähän, mutta 12-šiialaisten ketju jatkuu seuraavasti:
12-šiialaisuuden mukana kahdestoista imaami aloitti "pienen kätkeytymisen" vuonna 874 minkä jälkeen hän lähetti neljän henkilön kautta viestejään ihmisille. Luvussa esiintyy rinnastus neljään oikeaan johdettuun kalifiin. Vuonna 941 hän aloitti "suuren kätkeytymisen", minkä jälkeen häneltä ei ole enää tullut viestejä. Kätkeytymiseen oli luonnollinen syy, sillä kahdennellatoista imaamilla ei ollut tämän työtä jatkavaa poikaa, ja toisaalta maailma ei voinut olla ilman imaamia. Kahdestoista imaami palaa lopun aikoina Mahdin hahmossa taistelemaan Antikristusta ja roomalaisia vastaan.  Hän tuo mukanaan oikeudenmukaisuuden ja ajaa pois vääryyden.
Vasta kahdennentoista imaamin ajoista eli 800-luvun jälkimmäiseltä puoliskolta alkaen alkaa löytyä historiallisia lähteitä, jotka kertovat šiialaisuudesta. Sillä perusteella nykyisen šiialaisuuden syntyaikana voi pitää 800-lukua. Oppi 12. imaamin kätkeytymisestä sopi šiiojen poliittiseen tilanteeseen, sillä he olivat vähemmistönä usein vainottuja. Se johti kehittämään myös opin siitä, että oman uskon kätkeminen hätätilanteessa (taqiyya) oli luvallista.
Imaamin virka > Šiialainen papisto

Islam syntyi yhteiskunnassa, joka perustui paimentolaisuuteen ja klaanikulttuuriin. Esimerkiksi Muhammedin kerrotaan kuuluneen Quraiš-heimon Banu Hashim -klaaniin. Klaanikulttuureista puuttuu yhteen paikkaan keskittynyt hallintovalta. Väkivallan monopolin tilalla on paimentolaisten vapaus ja demokraattinen päätöksenteko. Paimentolaiskulttuurissa kehittynyt islam sopi tällaiseen yhteiskuntaan, eikä siinä edellytetty järjestyneille valtioille ominaista kaltaista byrokratiaa. Islamissa uskonoppineet ovat oman yhteisönsä luottomiehiä, joilla on täysi auktoriteetti lausua sanansa uskonnosta ilman, että mikään ylempi taho voi väittää sitä vääräksi. Tässä suhteessa islamilaisen ulaman  eli papiston autonomia heijasti heimojen riippumattomuutta. Šiioilla kuitenkin kehittyi 1500-luvulta alkaen hierarkkisia uskonoppineiden tasoja. Tasot ilmaisivat arvostuksen määrää, eivät suoraan käskyvaltasuhteita. Ylempiä papillisia tasoja edustavat nykyisessä Iranissa ajatollah ja suur-ajatollah. Jälkimmäisten arvonimenä on mardza (Arab: مرجع‎ ), ja heitä on alle sata. Useimmat heistä asuvat pyhissä kaupungeissa Qom ja Najaf.