Tapanilan kirkko
Historia

1900-luvun ensimmäisinä vuosina alettiin muun muassa nykyistä Tapanilaa rakentaa ja asuttaa. Lähin kirkko oli silloinen Helsingin pitäjän kirkko. Vuonna 1923 kirkonmies Sigfrid Sirenius antoi teologian ylioppilaille kehotuksen aloittaa hengellistä toimintaa Helsingin ympäristössä. Tapanilassa ylioppilas Viljo Routanen piti ensimmäisen jumalanpalveluksen 28. lokakuuta 1923 Tapanilan kansakoululla, ja siitä lähtien niitä pyrittiin pitämään joka toinen sunnuntai.
Vuonna 1924 aloitti pikkukirkkoyhdistyksen ompeluseura toimintansa, ja vähitellen alettiin kartuttaa omaa pankkitiliä. Ompeluseuran tähtäimessä oli kirkkotontin hankkiminen. Helsingin pitäjän kirkko tuntui olevan hankalan matkan päässä ja alkoi viritä ajatus oman kirkon ja työkeskuksen rakentamisesta. Miehetkin tulivat mukaan toimintaan, ja pastori F.E. Liljan johdolla perustettiin Tapanilan kirkon kannatusyhdistys 22. syyskuuta 1929. Vuonna 1932 rouva Wilhelmiina Nikander tarjosi omistamastaan maasta 3 000 neliömetriä 45 000 markan hintaan kirkkorakennuksen tontiksi. Tontilla järjestettiin myyjäisiä ja hengellisiä tilaisuuksia, joilla kasvatettiin kirkkorahastoa.
Vuonna 1947 Mannerheimin Lastensuojeluliitto esitti seurakunnalle yhteistyötä. Teetettiin jopa kahdet erilaiset piirustukset yhteisestä rakennuksesta, mutta hanke kuitenkin raukesi. Vuonna 1950 yritettiin uudelleen: Tapanilan kirkon kannatusyhdistyksen puheenjohtajan, opettaja K. J. Läntisen aloitteesta tilattiin piirustukset ja kustannusarvio kirkkoa ja seurakuntataloa varten. Rahavarojen puutteessa tämäkin hanke raukesi.
Valtioneuvoston päätöksellä 6. helmikuuta 1952 Helsingin kaupunkiin kuuluvasta ns. liitosalueesta muodostettiin Helsingin seurakuntiin kuuluvaksi 1953 alusta kaksi uutta yksikielistä seurakuntaa: suomen- ja ruotsinkielinen Malmin seurakunta. Seuraavan vuoden lopulla Helsingin seurakunnat asetti Malmin seurakuntien rakennustoimikunnan, jonka tuli kiinteistöneuvos Huugo Vasaran johdolla suunnitella kirkollisten työkeskusten rakentaminen. Toivo kirkosta virisi uudestaan, ja Tapanilan kirkonkannatusyhdistys lahjoitti tontin Helsingin seurakunnille 31.1.1955 sillä edellytyksellä, että sille rakennetaan “kirkko- ja seurakunnallinen työkeskus”.
Arkkitehdiksi valittiin Per Björkvall, ja rakennusmestarina toimi Felix Heikkilä, molemmat tapanilalaisia. Nyt työt lähtivät ripeästi liikkeelle. Marraskuussa 1956 aloitettiin kaivaustyöt kirkkotontilla, tammikuussa 1957 oli peruskiven muuraus, 8. huhtikuuta harjannostajaiset ja 22. syyskuuta 1957 Tapanilan kirkko vihittiin käyttöön.
Vihkiäisissä oli paikalla yli tuhat ihmistä. Piispa E.G.Gulin toimitti vihkimisen, kutsuvieraitten joukossa oli tasavallan presidentti Urho Kekkonen rouvineen. Kirkko sai vihkimistilaisuudessa lahjoituksena kirkonkellon, ehtoollisastiat sekä muita kirkossa tarpeellisia tavaroita.
Kirkolla oli jumalanpalvelusten ohella paljon muutakin toimintaa jo alusta lähtien, muun muassa erilaisia kerhoja ja piirejä, lähetystoimintaa sekä lasten ja nuorten toimintaa. Kirkolla toimi myös päiväkerho, josta myöhemmin tuli päiväkoti Tuikku. Tapanilan setlementti järjesti myös monenlaista ohjelmaa kirkolla.
1970-luvulle tultaessa melko halvalla rakennettussa kirkossa alkoi ilmetä remontin tarvetta, mutta korjaustoimia lykättiin kunnes pelkkä pintaremontti ei enää riittänyt. Vuonna 1986 tehtiin kunnianhimoiset suunnitelmat, jotka sisälsivät muun muassa voimistelusalin muuttamisen seurakuntasaliksi. Orastava laman alla kallis suunnitelma kuitenkin hylättiin. Vuonna 1994 valmistuivat uudet suunnitelmat, joissa ahkerassa käytössä ollut voimistelusali päätettiin säilyttää ja seurakuntasalille saatiin tilat muita tiloja järjestelemällä. Kirkko remontoitiin kokonaan 1995, jolloin myös kalusteet uusittiin lähes kauttaaltaan.
Remontinkin jälkeen toiminta kirkolla on jatkunut vilkkaana, partiolaiset ovat saaneet käyttöönsä kolon ja kirkolla toimii päivä- ja iltapäiväkerho.