stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lemon Demon
Historia

12-vuotiaasta 16-vuotiaaseen Neil Cicierega oli kirjoittanut instrumentaalisia musiikkikappaleita nimimerkeillä Trapezoid ja Deporitaz. Vuonna 2003 hän kuitenkin päätti kirjoittaa sanoituksia ja aidommankuuloisia kappaleita. Kirjoitettuaan kappaleittaan ja mietittyään suuntaamustaan jonkin aikaa, hän päätti nimetä yhtyeensä Lemon Demoniksi. Samana vuonna hän julkaisi kaksi ensimmäistä albumiaan.
Vuonna 2004, Neil onnistui hankkimaan naapurinsa ja lapsuuden ystävänsä Alora Lanzillotan (joka on tehnyt Neilin kanssa mm. Potter Puppet Palseja) basistiksi. Hänen taitojensa ja Neilin koskettimien (ja hänen iPodinsa rumpukomppivalikoiman) Lemon Demon oli valmis esittämään kappaleitaan livenä.
Vuoden 2005 lopulla Neil julkaisi internettiin ensimmäisen hittinsä "The Ultimate Showdown of the Ultimate Destiny". Kappaleen musiikkivideo on kerännyt yli 2 miljoonaa katsojaa ja kappaletta on soitettu myös radiossa.
Noin vuoden päästä Neil ja Alora ottivat yhtyeeseen Neilin lankomiehen, Charlie "Chooch Sergion kitaristiksi. Samana vuonna Lemon Demon piti ensimmäiset vuosittaiset festarinsa (tai tarkemmin sanottuna keikka/grillijuhla/bileet/yökylän) "Lemonic Demonaden", pihalla Neilin ja Aloran talojen välissä. Neil on sanonut tulleiden fanien hämmentäneen häntä.
Pitkää aikaa ei kulunut siitä, kun Lemon Demon vaihtoi iPod-rummut rumpaliin nimeltä Tony Wry. Juuri ennen seuraavia Lemonic Demonadeja, heidät kutsuttiin Michiganiin soittamaan Youmaconiin, suurille anime -festareille. Vaikka Lemon Demonilla ei ollut mitään tekemistä animen kanssa, he suostuivat.
Vuoden 2008 joulukuussa Cicierega ilmoitti Tony Wryn muuttaneen Detroitiin, ja että siksi Lemon Demon on nyt vailla rumpalia. Neil toivoo saavansa Lemon Demonille uuden rumpalin ennen seuraavia Lemonic Demonadeja.
Merkittävät keikat

19. 11. 2005: Plain Street Studios, Rockland, MA
17. 6. 2006: AwsomeFest '06: Lyndeborough, NH
30. 7. 2006: Lemonic Demonade '06: Kingston, MA
11. 11. 2006: Plain Street Studios, Rockland MA
21. 4. 2007: Imagination Summit! at Toquet Hall: Westport, CT
29. 6. 2007: Lemonic Demonade '07: Kingston, MA
21. 9. 2007: Imagination Summit 2! at Knights of Columbus: Kingston, MA
2.-3. 11. 2007: Youmacon '07: Troy, MI
22. 3. 2008: Wrench in the Work: Willimantic, CT
18. 4. 2008: Knights of Columbus Show: Kingston, MA
25. 4. 2008: ROFLCon '08: Cambridge, MA
7. 6. 2008: AwsomeFest '08: Lyndeborough, NH
3. 8. 2008: Lemonic Demonade '08: Kingston, MA
10. 9. 2008: Youmacon '08: Detroit, MI
Diskografia > Albumit

Clown Circus (2003)
Live From the Haunted Candle Shop (2003)
Hip to the Javabean (2004)
Damn Skippy (2005)
Dinosaurchestra (2006)
View-Monster (2008)
Spirit Phone (2016)
Diskografia > EP:t

I Am Become Christmas (2012)
Nature Tapes (2014)
Diskografia > Kokoelmat

Almanac 2009 (2009)
Live (Only Not) (2011)
Lohikäärmeen vuosi

Lohikäärmeen vuosi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
lohikäärmeen vuosi kiinalaisessa kalenterissa
Lohikäärmeen vuosi (engl. Year of the Dragon),  Michael Ciminon ohjaama rikoselokuva vuodelta 1985
Lohikäärmeen vuosi (ruots. Drakens år), ruotsalaisen Thomas Kangerin rikosromaani vuodelta 2011.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lohikäärmeen vuosi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lemminkäisenkatu

Lemminkäisenkatu (ruots. Lemminkäinengatan) on noin 2,2 kilometriä pitkä katu Turussa. Katu sijaitsee I:n, Kupittaan ja Vasaramäen kaupunginosissa.
Lemminkäisenkatu alkaa Kurjenkaivonkentän kohdalta paikassa, jossa Kiinamyllynkatu kääntyy kohti Joukahaisenkatua. Kiinamyllynkadun alkuosa on täysin samansuuntainen Lemminkäisenkadun alkuosan kanssa. Kadunnimen vaihtuminen suoralla osuudella on aiheuttanut hämmennystä.
Vuosikymmenien ajan Lemminkäisenkatu alkoi vasta Sirkkalankadulta, mutta 1970-luvulla Sirkkalan kasarmin läpi rakennettiin katu, joka yhdisti Lemminkäisenkadu suoraan Kiinamyllynkatuun. Kiinamyllynkatu kääntyy edelleen Kurjenkaivonkentän kohdalta ja päättyy Joukahaisenkatuun. Lemminkäisenkadun talojen numerointikin alkaa edelleen vasta Sirkkalankadun jälkeen.
C. L. Engelin vuonna 1828 laatimassa keskustan ruutukaavassa nykyisten Kiinamyllynkadun ja Lemminkäisenkadun alkupäät muodostivat sen koillisen rajakadun, joka vuonna 1830 sai nimen Koillinen Linjakatu (ruots. Nord Östra Lineen). Nimi oli siitä harvinainen, että se oli nimetty todellisen ilmansuunnan mukaan, toisin kuin esimerkiksi Itäinen Pitkäkatu ja Itäinen Linjakatu (nyk. Kupittaankatu).
Vuonna 1890 Koillinen Linjakatu jaettiin Kurjenkaivonkentän kohdalta kahteen osaan ja sille annettiin kaksi eri nimeä. Nykyinen Kiinamyllynkatu nimettiin Kiinankaduksi (ruots. Kinagatan) ja eteläisempi osa nykyisen Sirkkalankadun ja Lenkkipolun (v. 1890 Arsenin poikkikatu ja Itäinen Linjakatu) välissä nimettiin Santakaduksi (ruots. Sandgatan). Nimen Santakatu alkuperästä ei ole tarkkaa tietoa, mutta nimellä on luultavasti viitattu Kupittaan hiekkakuoppiin tai Kupittaan Santamäkeen, joiden sijainnista ei myöskään ole tarkkaa tietoa.
Vuonna 1953 Santakatu nimettiin Lemminkäisenkaduksi, koska aikaisemmin valmistunut kadun jatke Kupittaan ja Vasaramäen kaupunginosissa oli nimeltään Lemminkäisentie. Samalla aiempi Lemminkäisentie sai myös nimen Lemminkäisenkatu.
Vuonna 1973 Lemminkäisenkatu päättyi Vasaramäessä sijaitsevaan Vaapukkatiehen. Myöhemmin katua jatkettiin Jaanintielle saakka. 1990-luvulla Lemminkäisenkadun ali rakennettiin Helsinginkatu eli valtatie 1:n uusi linjaus Turun keskustaan.
Lemminkäisenkatu kuuluu Itäharjun, Kupittaan ja Vasaramäen kaupunginosien Kalevala-aiheiseen nimistöryhmään. Alueen muita Kalevalasta nimensä saaneita katuja ja puistoja ovat Ilmarisenkatu, Joukahaisenkatu, Kalevanpuisto, Kalevanramppi, Kalevansilta, Kalevantie, Kalervonkatu, Kimmonpuistikko, Kullervonkatu, Lemminkäisenpuisto, Mielikinkatu, Nyyrikinkatu, Sammonkatu, Sammonpolku, Sammonpuisto, Sammontekijänkatu, Sampsankatu, Tapionpuisto, Tellervonkatu, Tierankatu, Untamonkatu ja Vellamonkatu.
Lemminkäisenkadun rakennuksia

Rakenteilla oleva Tyksin psykiatrinen (P) sairaala (Kiinamyllynkatu 13)
Sirkkalan kasarmin rakennuksia 1800-luvulta
Villa Medica, valmistunut 1898 Sirkkalan kasarmin lasten kouluksi (Sirkkalankatu 1a)
Sanitas ja Verstas, vanhoja teollisuuskiinteistöjä, muutettu 1970 ja 80-luvuilla yliopiston opetuskäyttöön, olleet useita vuosia tyhjillään ja tilalle kaavaillaan uusia asuinrakennuksia (Lemminkäisenkatu 1)
Hammaslääketieteen laitos Dentalia (Lemminkäisenkatu 2)
Teutori, vanha teollisuuskiinteistö muutettu yliopiston kirjastoksi, uudisosa rakennettu 2010-luvulla (Lemminkäisenkatu 3)
PharmaCity, valmistunut 2001, arkkitehti Katri Pulli (Lemminkäisenkatu 5)
BioCity, valmistunut 1990-luvulla, arkkitehti Benito Casagrande (Lemminkäisenkatu 10)
Vierailu- ja innovaatiokeskus Joki (Lemminkäisenkatu 12b)
DataCity, rakennettu 1980-luvulla, arkkitehtitoimisto Casagrande&Haroma (Lemminkäisenkatu 14–18)
LinkCity (Lemminkäisenkatu 20–22) valmistuu vuonna 2025
Lemppari eli Turun ammattikorkeakoulun Lemminkäisenkadun kampus (Lemminkäisenkatu 30)
Kupittaan palloiluhalli, valmistunut 2017 (Lemminkäisenkatu 32a)
TriviumCity (Lemminkäisenkatu 32)
Trivium Retoriikka, valmistunut 2020 (Lemminkäisenkatu 34)
Kupittaan Hesburger (Lemminkäisenkatu 13)
Asunto Oy Hippoksenpuisto, valmistunut 1964 (Lemminkäisenkatu 15)
Asunto Oy Lemminkäisenkatu 17, valmistunut 1969 alun perin Tyksin asuntolaksi
Asunto Oy Lemminkäisenkatu 19, valmistunut 1963, arkkitehti Veijo Kahra
Turku High Tech Centre 1 (Lemminkäisenkatu 46)
Turku High Tech Centre 3 tai High Tech City (Lemminkäisenkatu 48)
Turku High Tech Centre 2 (Lemminkäisenkatu 50)
Poikkikadut

Kurjenkaivonkenttä
Kiinamyllynkatu
Sirkkalankatu
Itäinen Pitkäkatu
Tykistökatu
Lenkkipolku, yhteys Kupittaankadulle, moottoriajoneuvolla ajo kielletty
Tahkonkuja, yhteys Tahkonaukion pysäköintialueelle
Untamonkatu
Pallokentäntie, puistoväylä Kupittaanpuiston poikki Kunnallissairaalantielle
Hippoksentie, yhteys Rantaradan ja vt 1:n yli Hippoksensillan kautta Itäharjulle
Kirsikkatie, läpiajo kielletty moottoriajoneuvoilta
Vaapukkatie, läpiajo kielletty moottoriajoneuvoilta
Helsinginkatu, Lemminkäisenkatu ylittää Helsinginkadun Lemminkäisensiltaa pitkin
Jaanintie, jonka jälkeen katu jatkuu nimellä Mustionkatu (Lauste) ja edelleen Karhunkatu (Huhkola)
Puistoja

Kurjenkaivonkenttä
Kupittaanpuisto
Vasaramäenpuisto
Marjamaanpuisto
Lemminkäisenpuisto
Liricas Analas

Liricas Analas on Graubündenin kantonissa Sveitsissä perustettu hip hop -yhtye. Se aloitti levytysuransa vuonna 2004. Yhtyeen sanoitukset ovat retoromaaniksi.
Kokoonpano

Pius / pddp
Just
Flepp
Orange / Pumaranza
Spoon
DJ Gionson
DJ Suit
Diskografia

Analogia (2004)
AnalFaBad (2006)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (saksaksi)
Kääkönlampi

| Kääkönlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  62°05′56″N, 27°02′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskuoja:  oja Kyyveteen 
Järvinumero:  14.932.1.048
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  103,8 m  
Pituus:  3 km  
Leveys:  910 m  
Rantaviiva:  10,96 km  
Pinta-ala:  1,36806 km²   
Saaria:  20 
 fiKääkönlampi 
Kääkönlampi  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Nykälän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 3,0 kilometriä pitkä, 910 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 137 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä. Lammella on kartan mukaan 20 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 11,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Kyyveden lähi-alueeseen (14.932) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 103,8 metriä mpy.
Estlander-palkinto ja -mitalit

Estlander-mitali on suomalainen tunnustuspalkinto, joka myönnetään ”merkittävästä työstä suomalaisen muotoilun hyväksi”. Mitaleja on myönnetty ensimmäisen kerran vuonna 2000, jolloin palkinnon perustaja  Suomen Taideteollisuusyhdistys - Konstflitföreningen i Finland ry vietti 125-vuotisjuhliaan.
Estlander-mitalit ovat pronssisia, hopeisia tai kultaisia tunnustusmitaleja, joiden saajien katsotaan syventäneen muotoilukulttuurin ja suomalaisen elinkeinoelämän vuorovaikutusta merkityksellisesti.
Estlander-palkintoon sisältyi pronssinen mitali ja rahapalkinto, joka oli suuruudeltaan 5 000 euroa. Palkinto myönnettiin viimeisen kerran vuonna 2012, tämän jälkeen on jaettu Estlander-mitaleja.
Palkinnot on nimetty professori Carl Gustaf Estlanderin (1834–1910) mukaan. Estlander teki aloitteen Suomen Taideakatemian koulun eli Ateneumin, nykyisen Kuvataideakatemian perustamisesta ja oli myös Taideteollisuusyhdistyksen perustajia.
Tunnustusten saajat > Estlander-palkinto > 2000

Carla Enbom, toimittaja
Pekka Suhonen, toimittaja
Tunnustusten saajat > Estlander-palkinto > 2002

Kirsti Paakkanen, Marimekon toimitusjohtaja
Tunnustusten saajat > Estlander-palkinto > 2012

Kari Korkman, Helsinki Design Weekin perustaja ja johtaja
Tunnustusten saajat > Estlander-mitalit > 2000

kultainen mitali: Antti Nurmesniemi, muotoilija
kultainen mitali: Timo Sarpaneva, muotoilija
hopeinen mitali: Tarja Halonen, tasavallan presidentti
hopeinen mitali: kauppa- ja teollisuusministeriö
hopeinen mitali: opetusministeriö
hopeinen mitali: ulkoasiainministeriö
Tunnustusten saajat > Estlander-mitalit > 2002

hopeinen mitali: Fennia Group
hopeinen mitali: Suomen Messusäätiö
Tunnustusten saajat > Estlander-mitalit > 2012

kultainen mitali: Tapio Hintikka, diplomi-insinööri
kultainen mitali: Harri Malmberg, oikeustieteen lisensiaatti
kultainen mitali: Hannele Pohjola, varatuomari
hopeinen mitali: Kalevi Ekman, professori
hopeinen mitali: Raimo Nikkanen, professori
hopeinen mitali: Markku Salimäki, professori
Tunnustusten saajat > Estlander-mitalit > 2015

kultainen mitali: Anne Stenros, muotoilujohtaja, professori
Tunnustusten saajat > Estlander-mitalit > 2017

kultainen mitali: Yrjö Sotamaa, professori
Tunnustusten saajat > Estlander-mitalit > 2019

pronssinen mitali: Auli Suortti-Vuorio, tutkija
Tunnustusten saajat > Estlander-mitalit > 2020

hopeinen mitali: Karin Widnäs, keraamikko
Lia (taajama)

| Lia |
| --- | --- |

 Lia
 Koordinaatit: 61°32′19″N, 9°58′36″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Innlandet
Kunta:  Sør-Fron
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,4 km²
Väkiluku (2023):  289
 – Väestötiheys:  722,5 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lia on taajama Sør-Fronin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 289 vuonna 2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lia (taajama) Wikimedia Commonsissa
Lidija Sjukijainen

Lidija Einovna Sjukijainen (ven. Лидия Эйновна Сюкияйнен, alun perin Sindonen, ven. Си́ндонен; 12. helmikuuta 1951 – 27. toukokuuta 2008) oli venäläinen teatterinäyttelijä Karjalan tasavallasta.
Sjukijainen työskenteli 1970-luvulta lähtien Karjalan kansallisessa teatterissa Petroskoissa. Hän sai Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan kunniataiteilijan arvonimen vuonna 1986 ja Karjalan tasavallan kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1999. Sjukijainen esiintyi muun muassa Friedrich Dürrenmattin, Molièren, N. Richard Nashin, Ivan Gontšarovin, Joe Masteroffin, Nadežda Ptuškinan, Aleksandr Vampilovin ja Lars Norénin näytelmissä. Hänellä oli rooleja myös Kalevalan teatteriesityksissä. Vuonna 1999 Sjukijaiselle myönnettiin Karjalan tasavallan Sampo-palkinto.
Lohikäärmeen ritarikunta

Lohikäärmen ritarikunta oli kunniaritarikunta valituille aateliston jäsenille. Unkarin kuningas Sigismund, josta tulisi myöhemmin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari, perusti sen vuonna 1408. Se perustettiin ristiretkeläisritarikuntien malliin, eli taistelemaan epäuskoisia vastaan ja eritysesti ottomaaneja vastaan.
Ritarikunta kukoisti ensimmäisen puoliskon 1400-lukua enimmäkseen Saksassa ja Italiassa. Sigismundin kuoleman jälkeen (1437) sen tärkeys laski Länsi-Euroopassa, mutta Konstantinopolin kaaduttua vuonna 1453 se jatkoi rooliaan Unkarissa sisältäen Kroatian, Bosnian, Bulgarian, Serbian ja Romanian, koska tämä alue kohtasi ottomaanien pääjoukot.
Vlad II Dracul, Vlad Seivästäjän isä, Draculan esikuva, oli myös järjestön jäsen.
Lia Diskin

Lia Diskin (s. 27. lokakuuta 1950 Buenos Aires) on argentiinalaissyntyinen brasilialainen gandhilainen kansalaisaktivisti. Hän on brasilialaisen Palas Athena -kansalaisjärjestön perustaja. Hän on kirjoittanut rauhaa ja etiikkaa käsitteleviä kirjoja, joista yhtä Paz, como se faz? on käytetty opetusmateriaalina kuuden Brasilian osavaltion kouluissa. Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 2020.
Diskin kiinnostui Mahatma Gandhin ajattelusta lapsena lukiessaan hänestä kertovia kirjoja. Hän muutti Argentiinasta Brasilian São Pauloon vuonna 1972 yhdessä aviomiehensä Basilio Pawlowiczin kanssa. Yhdessä he perustivat Palas Athenan edistämään gandhilaista filosofiaa Brasiliassa. Järjestö on kustantanut kirjoja, opettanut joogaa, meditaatiota, intialaista klassista tanssia ja musiikkia sekä kouluttanut tuhansia ihmisiä gandhilaiseen ajattelutapaan. Hän on tehnyt järjestönsä kautta opetustyötä myös nuorisorikollisten keskuudessa. Hänen johtamansa koulutusohjelmat ovat kouluttaneet yli 40 000 brasilialaisten koulujen opettajaa rauhantyöhön sekä muodostaneet 1 500 osallistujan "Gandhi-verkoston" yli 500 brasilialaiseen kaupunkiin. Diskin kutsuttiin Satyagrahan satavuotisjuhliin Intiaan vuonna 2006. Seuraavana vuonna hän esiintyi Yhdistyneille kansakunnille Intian kutsumanana tilaisuudessa, jonka seurauksena YK perusti väkivallattomuuden päivän 2. lokakuuta 2007. Vuonna 2010 hänelle myönnettiin Jamnalal Bajaj -palkinto gandhilaisten arvojen edistämisestä Intian ulkopuolella.
Kirjallinen tuotanto

Paz, como se faz? : semeando cultura de paz nas escolas (2008)  ISBN 978-8576520740
Vamos ubuntar? : um convite para cultivar a paz (2008)  ISBN 978-8576520795
Etica, valores humanos e transformação (1998)  ISBN 8585663227
Liisankadulla

Liisankadulla on Pentti Saarikosken runo, jonka Tapio Lipponen on säveltänyt ja lauluyhtye Muksut levyttänyt 1967 albumille Viisumi keväästä syksyyn ja jo aiemmin edellisenä vuonna singlelle. Laulun nimi viittaa Helsingin Kruununhaassa kulkevaan Liisankatuun. Laulussa mainitaan Matti Makkosen ruumisarkkuliike, jolla viitataan todelliseen Liisankatu 25:ssä olevaan Mikko Monosen hautaustoimistoon ja kuvataan rakennusta ja elämää siellä, etenkin yksiöasunnoissa. Saarikosken runossa toimisto oli omalla nimellään, mutta levytettäessä se muutettiin Yleisradion vaatimuksesta. Muksut on 2000-luvulla esittänyt laulua alkuperäisellä tekstillä.
Lessay

| Lessay |
| --- | --- |

 vaakuna
 Lessay
 Koordinaatit: 49°13′08″N, 1°31′46″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Normandia
Departementti:  Manche
Arrondissementti:  Coutances
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  22,2 km²
Väkiluku (2013):  2 000
 – Väestötiheys:  90 as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lessay on kunta Ranskassa Manchen departementissa Normandian alueella. Se sijaitsee Ayjoen varrella Englannin kanaalin rannikolla. Kunnan tärkein nähtävyys on sen 1000-luvulta peräisin oleva luostari Abbaye Sainte-Trinité de Lessay. Luostari tuhoutui täysin toisessa maailmansodassa, mutta se on täysin entisöity. Kesäisin luostarissa järjestetään klassisen musiikin festivaali Les Heures Musicales de l’Abbaye de Lessay.
Lessayn luostari
Kuntaliitokset

1. tammikuuta 2016 Angoville-sur-Ayn kunta yhdistyi Lessayn kuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lessay Wikimedia Commonsissa
Les Heures Musicales de l’Abbaye de Lessay
Etelänaparetkien sankariaika

Adrien de Gerlachen retkikunnan Belgica-laiva, joka talvehti ensimmäisenä Etelämantereen kaamoksen yli.
Etelänaparetkien sankariaika 1897–1922 oli aikaa, jolloin etelänaparetkeily oli hyvin vaarallista. Tältä ajalta tunnetaan muiden joukossa nimet Robert Scott, Ernest Shackleton, Roald Amundsen ja Douglas Mawson. Retkien tarkoituksena oli kartoittaa tuntematonta maata, tehdä tieteellisiä tutkimuksia ja saavuttaa ennätyksiä, muun muassa käydä ensi kertaa etelänavalla. Tälle ajalle olivat tyypillisiä uhkarohkeat retket kauas luonnoltaan ankaraan kylmään, myrskyiseen maahan, jossa paleltiin, kärsittiin tuskaa, nähtiin nälkää ja kuoltiin, mutta myös raivattiin perustuksia tulevalle mantereen tutkimukselle. Koska tiedot sopivasta vaatetuksesta tai vitamiineista olivat huonot ja kulku- ja yhteydenpitovälineet alkeellisia, tapahtui onnettomuuksia. Vaikka Guglielmo Marconi oli keksinyt radion jo 1895, ensimmäiset radiolaitteet olivat raskaita ja paljon virtaa vaativia, eikä niitä voitu ottaa mukaan rekiretkille. Senaikaisilla kulkuneuvoilla ei ollut vielä käyttöä mantereen vaativissa olosuhteissa. Sankariajan jälkeen lentokoneet ja moottoriajoneuvot helpottivat elämää etelämantereella, ja uhkarohkea retkeily vakiintui tutkimusasemilla tehtyyn rutiinityöhön.
Ensimmäiset tukikohdat

1700-luvulla laivat purjehtivat Etelämantereen lähellä kartoittaen uuden jäisen mantereen reunaa. Etelänaparetki-innostus laantui 1840-luvulla, kun ihmiset eivät enää olleet niin kiinnostuneita jäävuorien ympäröimästä kylmästä maasta. Etelänapamatkoja alettiin tehdä 1870-luvulla uudelleen, kun brittien maantieteellistä seuraa kiinnosti alueen tutkimus. 1890-luvun alussa alkoi purjehtijoita olla enemmän Antarktiksen vesillä.
24. tammikuuta vuonna 1895 Henryk Bull ja muutamat muut miehet valaanpyyntimatkallaan astuivat todistetusti ensimmäisenä Etelämantereelle, Cape Adareen. Vuonna 1898 belgialaisten retkikunta talvehti ensi kertaa laivassa napajäihin juuttuneena Etelämantereen lähellä. Retkellä olivat mukana myöhemmin hieman erilaista kuuluisuutta naparetkeilyssä saavuttaneet Cook ja Amundsen. Norjalais-brittiläisen Carsten Borchgrevinkin johtama Southern Cross -retkikunta talvehti vuonna 1899 ensi kertaa sisämaassa rakentamassaan mökissä Cape Adaren lähellä, ja käytti koirarekiä ensi kertaa sisämaassa.
Perusta tuleville retkille oli luotu. Kansainvälinen kiinnostus Etelämannerta kohtaan oli herännyt. 1900-luvun alun tienoilla mantereen ympäristössä liikkuivat Drygalski, Charcot ja Nordenskiöld. Saksalainen professori E. von Drygalski kartoitti 1902 Gauss-laivalla tehdyllä retkellä Länsi-Antarktiksen Keisari Wilhelm II:n maan. Tehtiin rekiretki Gaussin vuorelle. Gauss talvehti rannikon edustalla. Kotiin palattiin vuonna 1903. Vuonna 1904 William S. Bruce löysi Weddellin meren itäpuolelta Coatsin maan.
Ruotsalainen Otto Nordenskiöld, luoteisväylän purjehtijan veljenpoika, rakensi talvimajan Oskar II:n maan lähelle Snow Hillin saarelle. Talvi oli myrskyinen, ja noutolaiva ei saapunut kesällä, mutta pingviinejä ja hylkeitä pyydettiin niin että saatiin lihaa ravinnoksi ja rasvaa polttoaineeksi. Laiva ei ollut tullut, koska jäät olivat sinä kesänä esteenä, ja kolme laivasta lähetettyä sanansaattajaa ei päässyt perille. Nämä joutuivat rakentamaan maakuopan tilapäiseksi asuinpaikakseen. Samaan aikaan noutolaiva Antarctic upposi Pauletten saaren lähelle, mutta miehet pelastuivat saarelle. Nyt onni kääntyi, kun kolme miestä onnistui pääsemään tutkimusasemalle. Pian sen jälkeen ruotsalainen etsintälaiva saapui aseman lähelle, ja vielä Antarctican miehiä. Näin retkikunta onnistui pelastumaan. Nordenskiöldin retkikunta hankki fossiileja, joissa oli jäänteitä tertiäärikauden puista. Jean Babtista Charcot purjehti grahamin maan itäpuolella ja löysi toisella retkellään 1908–1910 Pourquoi pas -laivallaan Aleksanteri I:n maan.
Englantilaisten retket Etelämantereella 1900–1910

Englantilaiset Robert Falcon Scott ja Ernest Shackleton olivat mukana Etelämantereelle suunnatussa tieteellisessä Discovery-laivalla tehdyssä retkikunnassa vuosina 1902–1904. Miehet rakensivat talvehtimismajan Mount Erebus -vuoren lähelle, tekivät tieteellisiä tutkimuksia sekä kävivät jonkin matkan päässä Rossin lauttajäällä ja napaylängölläkin. Scott ja Shackleton riitaantuivat etelään suunnatulla retkellä ja niin heidän tiensä erosivat. Shackleton yritti etelänavalle vuonna 1908 nousten napaylängölle pitkin Beardmoren jäätikköä. Mutta Shackleton käytti vetovälineinä poneja, ei koiria, eikä sen takia päässyt etelänavalle asti. Koiriin oli petytty, kun ne Discoveryn retkellä kuolivat huonon ravinnon takia. Poneihin uskottiin, koska ne tulivat toimeen Siperian pakkasessa ja vetivät raskaita kuormia. Mutta ponit kuolivat retkellä, kun eivät kestäneet Antarktiksen oloja. Miehet palasivat pahoin nälkiintyneinä takaisin. Toisaalla toinen retkikunnan haara kävi magneettisella etelänavalla. Englantilaisten retket olivat tuskaisia, koska englantilaiset vierastivat hiihtämistä ja nimenomaan koirien käyttöä.