stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kajaanin linna
Kajaanin linna kaunokirjallisissa kuvauksissa

Zachris Topeliuksen historiallisessa romaanissa Välskärin kertomuksia sivutaan kahteen otteeseen Kajaanin Linnaa ja sen historiaa. Romaanin ensimmäisessä jaksossa yksi päähenkilöistä, ratsumestari Kustaa Bertel, kohtaa vuonna 1635 linnassa rakastettunsa ruhtinatar Regina von Emmeritzin. Juonen käänteissä tavataan myös linnan kuuluisin vanki, ruotsalainen historioitsija Johannes Messenius ja valtapoliittisiin vehkeilyihinsä sortuva katolinen jesuiitta Hieronymus.  Romaanin kolmannessa jaksossa Suuren Pohjan sodan aikana vuonna 1716 Perttilä/Bertel-suvun myöhempi edustaja Kustaa Bertelsköld, taistelussa haavoittunut karoliini, kokee linnassa vaimonsa kanssa venäläisten piirityksen ja linnan antautumisen. Tapahtumissa ovat mukana myös todelliset historialliset henkilöt, linnanpäällikko Johan Henrik Fieandt sekä sittemmin kautta Euroopan suurta mainetta saavuttanut paltamolaissyntyinen voimamies Daniel Cajanus, ”Pitkä Taneli”, joka Topeliuksen tarinassa kolmetoistavuotiaana poikasena räjäyttää linnan ruutikellarin ja aikaansaa näin vihollisen valtaaman Kajaanin linnan tuhoutumisen.
Linnan piiritystä ja sinne paenneiden naisten ja lasten hätää kuvasi nuori Eino Leino ensimmäisessä painetussa runossaan Kajaanin linna (Hämeen Sanomat 26.9.1890). Runossa sääli ja sotilaan velvollisuuden tunnot kamppailevat linnan ankaran päällikön Fieandtin mielessä. Myös Ilmari Calamniuksen runossa Mennyttä muistellessa, tulevaa toivoessa Kajaanin linnan rauniot herättelevät ensin mieleen sotaisia kuvia menneisyydestä, mutta runoilija julistaa uudenlaisen linnan rakentamista, missä lippuna liehuu ”valon aate” ja linnan haltijana hallitsee ”hengen voima”. Kajaanissa järjestetyissä kansanopistoarpajaisissa 1896 lausuttu runo ilmestyi myös painettuna Pohjalaisen osakunnan Joukahainen-albumissa (nro 11, 1897).
Kajaanilaisen toimittaja-kirjailija Jussi Kukkosen eräissä historiallisissa romaaneissa Kajaanin linna näytteli niin ikään tärkeää osaa. Kainuu palaa -romaani (1942) liittyy ns. sarkasodan nimellä tunnettuun venäläisten hävitysretkeen Kajaanin seudulle vuonna 1712. Romaanissa linna toimii tukikohtana paikallisten talonpoikien sissitoiminnalle, jolla yritettiin vastustaa maahantunkeutujaa. Henkilögalleriaan kuului myös huonomaineinen majuri Simo Affleck ("Hurtta"). Vangittu karoliini (1946), joka kertoo Kajaanin linnan päällikön Johan Henrik Fieandtin ja hänen perheensä tarinan, alkaa linnan puolustustaistelusta ylivoimaista vihollista vastaan. Myös Kukkosen kirjassa Daniel Cajanus on romaanihenkilönä mukana seuraten Fieandtin perhettä vankeuteen ja heidän pakomatkallaan takaisin vapauteen.
Vuonna 2010 ilmestyneessä runoelmassaan Kajaneborg 1636 suomenruotsalainen runoilija Lars Huldén on kuvannut linnan kuuluisien vankien, historioitsija Johannes Messeniuksen sekä runoilija ja seikkailija Lars Wivalliuksen elämää ja mietteitä heidän pitkien ja raskaiden vankilavuosiensa aikana 1600-luvulla. Messeniuksen kohtaloa linnan vankina on käsitellyt myös Juha Seppälä näytelmässään Kajaanin linnan vanki, joka sai kantaesityksensä Kajaanin kaupunginteatterissa vuonna 2001.
Postimerkkejä

7. heinäkuuta 1951 Suomessa julkaistiin ruskea 20 markan arvoinen postimerkki Kajaanin kaupungin 300-vuotisjuhlien kunniaksi. Postimerkissä näkyy Kajaanin linnan raunioiden lisäksi Koivukosken voimalaitos sekä Jac Ahrenbergin piirtämän Kajaanin kirkon (1896) ja Carl Ludvig Engelin suunnitteleman Kajaanin raatihuoneen (1831) tornit.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kajaanin rauniolinna
Kajaanin linnan restaurointi valmistui - Wayback Machine
Kajaanin linnan historiaa kuvitettuna Ylen Elävässä arkistossa
Kajaanin linnan kaivaukset ja tämän 1600-luvun rajavarustuksen entisöinti, Hakkapeliitta, 28.09.1937, nro 39, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Heikkinen, Reijo: Kajaanin linna: Västinki vuosisatojen virrassa.  Kajaani:  Kainuun museo: Lönnrot-instituutti, 2004.  ISBN 951-800-290-8
Gardberg, C.J.: Kivestä ja puusta. Suomen linnoja, kartanoita ja kirkkoja.  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Otava, 2002.  ISBN 951-1-17423-1
Palokangas, M., Haaranen, V., Hakavuo, T., Tukiainen, A., Mustonen, A. ja Ahto, S. (toim.): Keski- ja Pohjois-Suomen rauniolinnat, s. 49–78.  Helsinki:  Sotasokeat ry, 1978.  ISBN 951-95019-6-7
Kajaanin linna arkkitehti Jac Ahrenbergin ennallistamispiirroksessa vuodelta 1882.
Kajaanin linna rakennettiin Kajaaninjoen saarelle.
Ruotsin sota-arkiston kokoelmassa on säilynyt erilaisia rakennuspiirustuksia vuosilta 1729–1731 koskien suunnitelmaa Kajaanin linnan uudelleenrakentamiseksi.
Kajaanin linnan tornin jäännökset
Kajaanin linnan päällikkö Fieandt linnaan paenneiden perheiden ympäröimänä. Carl Larssonin kuvitusta Välskärin kertomuksiin vuodelta 1884.
Kajaanin 300-vuotispostimerkki.
Palosuo Islands

Palosuo Islands on Biscoesaariin kuuluva joukko pieniä saaria ja kallioita Eteläisellä jäämerellä lähellä Etelämannerta. Saaret nimettiin vuonna 1959 merijään tutkimukseen erikoistuneen suomalaisen merentutkijan Erkki Palosuon mukaan.
Vilnan yliopisto

| Vilnan yliopisto> Vilniaus universitetas |
| --- | --- |
  

 lat. Universitetas Vilnensis 
 engl. Vilnius University 
Motto:  Hinc itur ad asta
Perustettu:  1579-1832, uudelleen 1919-1943, 1944-
Tyyppi:  Julkinen
Säätiön varat:  US$3.7 million (2023)
Rehtori:  Rimvydas Petrauskas
Kansleri:  Raimundas Balčiūnaitis
Henkilökunta:  3 348
Opiskelijoita:  23 517
Jatko-opiskelijoita:  7071, lisäksi lääkärien jatkokoulutuksessa 825
Sijainti:  Vilna,  Liettua (54.6826°N, 25.2868°E)
Osoite:  Universiteto g. 3, LT-01­513 Vilna, Liettua
Kampus:  Urbaani
Yhteistyö:  EUA, ARQUS European University Alliance, Santander Network, UNICA, Utrecht Network
Sivusto:  www.vu.lt
Vilnan yliopisto ja Pyhän Johanneksen kirkko vuonna 1850.
Pyhän Johanneksen kirkko kellotorneineen Vilnan yliopiston vanhan kampuksen sisäpihalla nykyaikana.
Vilnan yliopisto (liett. Vilniaus universitetas) on vuonna 1579 Vilnan kaupunkiin Liettuaan perustettu julkinen tutkimusyliopisto. Se on yksi vanhimmista, vaikutusvaltaisimmista ja kuuluisimmista Itä- ja Keski-Euroopan korkeakouluista. Yliopisto toimi pitkään Liettuan ainoana korkean tason oppilaitoksena ja ylläpiti alueen kulttuuria ja tiedettä. Sillä on ollut suuri vaikutus koko Baltian kulttuurielämään. Nykyään Vilnan yliopisto on Liettuan johtava tutkimusinstituutio.
Nykyään Vilnan yliopistossa on 15 tiedekuntaa, joista yksi toimii Kaunasissa, ja yksi Šiauliaissa. Lisäksi on viisi (toisen lähteen mukaan kahdeksan) erillistä instituuttia ja kolme yliopistollista sairaalaa. Kooltaan se on Liettuan suurin yliopisto ja siellä on yhteensä noin 23 517 opiskelijaa, joista ulkomailta tulee noin 2 498. Akateemista henkilökuntaa yliopistolla on 3348, joista opetushenkilökuntaa 2511 ja tutkijoita 837.
Historia > Taustaa ja toiminnan alku

Vilnan yliopiston pohjana oli 1569 Vilnan katolisen piispan kutsumien jesuiittojen vuonna 1570 käynnistämä jesuiittakollegio. Jesuiitat kutsuttiin maahan uskonpuhdistuksen vastavoimaksi. Katolinen piispa oli syvästi huolissaan Liettuan suuriruhtinaskunnan ulkomailla opiskelleiden, protestanttisiksi kääntyneiden aatelisnuorten ajautumisesta pois katolisuuden valtapiiristä. Myös Saksasta ja muualta ostetut kirjat ja kiertelevät taiteilijat levittivät protestanttisia ajatuksia. Kehityksen myötä monet vaikutusvaltaiset aatelissuvut (kuten Radvilat) olivat 1500-luvun alkupuolella kääntyneet protestanttisiksi eivätkä enää tukeneet kirkkoa. Maahan oli jopa yritetty perustaa protestanttista yliopistoa. Jesuiittakoulun perustamisen tuloksena sadat aatelisperheiden lapset (1587 jo 700 opiskelijaa) saivat katolisen pohjakoulutuksen. Tämän täydentämiseksi jesuiitat kysyivät Puolan kuninkaana ja Liettuan suuriruhtinaana toimineelta Stefan Batoryltä luvan yliopiston perustamiseen hallitsijan palattua voitokkaana sodasta Iivana Julmaa vastaan. Paavi vahvisti kuninkaan luvan ja Vilnan yliopisto sai alkunsa. Jesuiittakollegio muutettiin vuonna 1579 korkeimman tason oppilaitokseksi nimellä Alma Academia et Universitas Vilnensis Societatis Iesu.
Yliopisto oli muiden kuuluisien eurooppalaisten yliopistojen veroinen, vaikka sijaitsikin syrjässä. Sillä on ollut myös erinomaisia opettajia ja oppilaita kuten runoilija Mathias Casimir Sarbievius, kuuluisa retoriikan ja filosofian professori Zygimantas Liauksminas, ensimmäinen Liettuan historian kirjoittaja Albertas Vijukas-Kojelavicius ja professori Martin Smiglecki, jonka logiikan oppikirja oli suosittu muun muassa Englannissa ja Ranskassa. Yliopistorakennukset ulottuivat koko Vanhan kaupungin alueelle.
Historia > Keisarillisen Venäjän yliopistoksi

Jesuiittajärjestön hajottua vuonna 1773 yliopisto muuttui maallisen virkavallan johtamaksi, ja kun Venäjä otti Liettuan haltuunsa 1795, yliopisto nimettiin muotoon Vilnan keisarillinen yliopisto. Keisariaikana siellä vaikuttivat esimerkiksi kuuluisat wieniläiset lääkärit Johann Peter Frank ja hänen poikansa Joseph Frank, historioitsijat Joachim Lelewel ja Simonas Daukantas sekä runoilijat Adam Mickiewicz ja Juliusz Słowacki. Tämä oli yliopiston kukoistusaikaa, jolloin puolalaiset, venäläiset, juutalaiset, baltiansaksalaiset ja liettualaiset vaikuttivat siellä yhtä aikaa. Tsaarin vastaisen liikkeen seurauksena keisari Nikolai I sulki yliopiston vuonna 1832. Se avattiin uudelleen vasta vuonna 1919.
Historia > Puolalaistumisen aika ja sotavuodet

Kun Vilna ja sen alue liitettiin Puolaan, yliopisto toimi Puolan suojeluksessa toiseen maailmansotaan saakka, ja se puolalaistui. Yliopiston opiskelijoiden joukossa oli noina aikoina myös tuleva Nobel-voittaja Czelaw Milosz. Liettualaiset siirtyivät puolalaiskaudella Kaunasin Vytautas Suuren yliopiston suojiin. Vilnan palattua osaksi Liettuaa liettualainen opetus Vilnan yliopistossa käynnistettiin jälleen. Aluksi Vytautas Suuren yliopiston tiedekunnat toimivat vuorotellen osan vuotta Vilnassa. Toisen maailmansodan aikana natsit sulkivat yliopiston 1943, mutta se jatkoi toimintaansa seuraavan vuoden syksyllä.
Historia > Neuvostovallan ja itsenäisen Liettuan aika

Neuvostoliiton vallan aikana vuodesta 1945 lähtien Vilnan yliopisto venäläistyi jonkin verran, eikä sillä ollut itsemääräämisoikeutta. Yliopisto alkoi vapautua Neuvostoliiton ideologiasta pari vuotta ennen Liettuan itsenäistymistä vuonna 1990. Silloin yliopisto sai takaisin itsehallintonsa ja otti käyttöön omat lakinsa.
Vilnan yliopiston vanha kampus 100 litin setelissä.
Vilnan yliopiston kirjaston pronssiovet ensimmäisen liettuankielisen kirjan kunniaksi.
Vilnan yliopiston kirjaston Smuglevičiaus sali.
Yliopistokirjastoa: tutkijoiden työtiloja.
Yliopiston kansainvälisen liiketoiminnan koulurakennus.
Vilnan yliopiston vanhaa observatoriota.
Vilnan yliopiston rakennuksia neuvostoajalta.
Historia > Moderni aika > Moderni yliopisto

Uusi aikakausi yliopiston historiassa alkoi vuonna 1990, kun Liettua itsenäistyi, ja yliopisto sai takaisin autonomiansa. Sitaatti "Hinc itur ad astra" symboloi entisaikojen akateemisia unelmia ja pyrkimyksiä. Palautetun itsenäisyyden aikana tällaista symbolista tehtävää hoiti luultavasti Saulėtekisin nykyaikainen fysikaalisten tieteiden ja teknologian keskus, joka tekee laser- ja valoteknologian, orgaanisten materiaalien, kemian ja puolijohteiden nanoteknologian tutkimusta. Rakennuksen julkisivun seinissä ei ole kirjoitusta, mutta modernin yliopiston tavoitteita ja kunnianhimoa symboloivat kuusikulmaiset ikkunat, joissa tavallinen silmä näkisi todennäköisesti vain palasia hunajakenno-rakenteesta, mutta asiantuntijan silmä voi nähdä todellisen symboliikan: 2000-luvun alussa luodun vahvimpiin materiaaleihin kuuluvan Grafeenin kristalliristikon.
Historia > Moderni aika > Tähdistä bakteereihin

Fysikaaliset ja biotieteet ovat tällä hetkellä tärkeä opiskeluala yliopistossa. Uusi iskulause voisi hieman ironisesti olla "täältä tie johtaa bakteereihin". Saavutukset eivät kuitenkaan ole läheskään ironisia. Viime aikoina bakteerien, virusten, molekyylien ja DNA:n rakenteiden tutkimus on saanut maailmanlaajuista tunnustusta, ja yliopisto on ilmoittanut löytäneensä ainutlaatuisia, toistaiseksi tuntemattomia signaalimolekyylejä sekä proteiinin, jonka avulla DNA:ta voidaan muokata tarkasti ja muuttaa perimää tietyllä tavalla. Tämän ansiosta professori Virginijus Šikšnys oli Nobel-palkintoehdokkaiden joukossa. Fysikaalisten tieteiden ja tekniikan keskus sijaitsee modernin yhteisen biotieteiden keskuksen vieressä, joka voisi varmasti kilpailla naapurinsa kanssa modernin yliopiston symbolin asemasta: kompleksi on suunniteltu kuution muotoisiksi rakenteiksi, joiden ulkokuori muistuttaa solurakennetta.
Historia > Moderni aika > Yliopiston DNR

Itsenäisyyden palauttamisen jälkeen yliopisto on joutunut jatkuvasti tasapainoilemaan maailmanlaajuisen kilpailun vaatimusten ja valtion paikallisten tarpeiden tyydyttämisen välillä ja tekemään samalla vaikeita valintoja teknokraattisia markkinoita tyydyttävän yliopiston ja klassisen ihmiskasvattajan roolin välillä. Nykyaikaisen Vilnan yliopiston vahvuutta ja sen pyrkimystä tulla grafeenin akateemiseksi kotipaikaksi mitataan paitsi sen historiallisen tehtävän myös erilaisten muodollisten arviointien perusteella. Nykyistä Vilnan yliopistoa symboloivat kuitenkin eniten sen identiteetin kaksi tärkeintä säiettä, jotka kiertyvät kuin DNA-kierre: sen intohimoinen pyrkimys sopeutua nopeasti muuttuvan maailman tarpeisiin ja suuntauksiin ja samalla sen perustamisesta asti säilyneet perinteet. Ensimmäinen säie edustaa teknisiä ja biotieteitä, jotka ovat korvanneet 1600-luvun logiikan (tai jotka ovat peräisin siitä). Toinen säie edustaa 1600-luvun runoilijoita - vaikka (jälki)nykyaikana heitä kutsutaankin usein humanisteiksi. Näin ollen, vaikka yliopisto nauttii DNA-tutkimuksensa bonuksista, yliopiston oma DNA ei ole muuttunut sen perustamisen jälkeen.
Yksiköt > Tiedekunnat

Vilnan yliopistossa on 15 tiedekuntaa:
Kauppakorkeakoulu
Kemian ja geotieteiden tiedekunta
Viestinnän tiedekunta
Taloustieteiden ja liiketalouden tiedekunta
Historian tiedekunta
Oikeustieteellinen tiedekunta
Matematiikan ja tietotekniikan tiedekunta
Lääketieteellinen tiedekunta
Filologinen tiedekunta
Filosofinen tiedekunta
Fysiikan tiedekunta
Kansainvälisten suhteiden ja valtiotieteiden laitos
Kaunasin tiedekunta
Biotieteiden laitos
Šiauliai-akatemia
Yksiköt > Muut yksiköt

Kasvitieteellinen puutarha
Tietotekniikan palvelukeskus
Kiinteistöjen hallinta- ja palvelukeskus
Konferenssi-, seminaari-, ja vapaa-ajankeskus "Romuva"
Kulttuurikeskus
Terveys- ja urheilukeskus
Kirjasto
Museo
Kustantamo
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vilnan yliopisto Wikimedia Commonsissa
World University Rankings 2012: Vilnius University Rankings: rank 501- 550 (englanniksi) (topuniversities.com)
Ranking web of Universities: Vilnius University / Vilniaus universitetas (englanniksi) (webometrics.info)
Ranking web of Universities: Lithuania (englanniksi) (webometrics.info)
Vilnan yliopisto: karttoja kampuksesta ja kuvia (englanniksi)
| n k Euroopan pääkaupunkien yliopistojen institutionaalinen verkosto (UNICA) |
| --- | --- |
Jäsenet:  Amsterdam  Ankara (AU)  Ankara (METU)  Ateena  Belgrad  Berliini (FU)  Berliini (HU)  Bratislava  Bryssel (ULB)  Bryssel (VUB)  Budapest (Loránd Eötvös)  Budapest (Semmelweis)  Bukarest  Bukarest (ASE)  Dublin  Edinburgh  Helsinki  Kiova  Kööpenhamina  Lausanne  Lissabon (ULisboa)  Lissabon (NOVA)  Ljubljana  Lontoo  Luxemburg  Madrid  Madrid (UC3M)  Madrid (UAM)  Moskova (HSE)  Moskova (Lomonosov)  Moskova (RUDN)  Nikosia  Oslo  Pariisi (PSL)  Pariisi III  Praha  Reykjavík  Riika  Rooma (FI)  Rooma III  Rooma (Sapienza)  Rooma (Tor Vergata)  Sarajevo  Skopje  Sofia  Tallinna (TU)  Tallinna (TUT)  Tirana  Tirana (UPT)  Tukholma  Varsova  Vilna  Wien  Zagreb
Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat

| Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat ry |
| --- | --- |

Perustettu:  elokuussa 2000
Toimiala:  museorautatieliikenne
Kotipaikka:  Oulu
Puheenjohtaja:  Matti Mäntyvaara
Aiheesta muualla
http://rmhl.fi/PoRha/
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pohjois-Suomen Rautatieharrastajien lättähattujuna VR:n varikkoalueella Oulussa
Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat ry eli lyhyemmin PoRha on suomalainen rautatieliikennekerho, jonka kotipaikka on Oulu. Yhdistys omistaa kaksi Dm7-kiskobussia eli lättähattua, EFiab-sarjan liitevaunun, sähköradan huoltovaunun, rata-auton, kaksi moottoriresiinaa, raidetraktorin, Tve1-pienveturin ja Valmet-laituriauton. Yhdistyksellä on Trafin myöntämä liikennöintilupa koko Suomen rataverkolle.
Elokuussa 2000 perustetun yhdistyksen toiminta keskittyy rautatie- ja pienoisrautatieharrastuksen kehittämiseen ja ylläpitoon sekä rautatiehistoriallisen esineistön, perinteiden ja kulttuurin taltiointiin. Näiden lisäksi yhdistys keskittää voimansa omistamansa rautatiekaluston säilyttämiseen, kunnossapitoon sekä kalustolla järjestettäviin jäsen-, yleisö- sekä tilausmatkoihin. Näiden lisäksi yhdistys ylläpitää myös rautatieliikennearkistoa sekä harjoittaa näyttelytoimintaa. Yhdistyksellä on myös oma pienoisrautatie.
Aiheesta muualla

Yhdistyksen nettisivut
Muuta Ouluun liittyvää
Louis De Geer (1818–1896)

| Louis De Geer |
| --- | --- |

Ruotsin 1. pääministeri
 20. maaliskuuta 1876 – 19. huhtikuuta 1880  
Monarkki:  Oskar II
Seuraaja:  Arvid Posse
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. heinäkuuta 1818 Finspång, Itä-Götanmaa
Kuollut: 24. syyskuuta 1896 (78 vuotta) Hanaskog, Skåne
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton liberaali
Louis Gerhard De Geer (af Finspång) (18. heinäkuuta 1818 Finspångin linna – 24. syyskuuta 1896 Hanaskogin linna) oli ruotsalainen vapaaherra, virkamies ja kirjailija.
De Geer oli useissa viroissa, kunnes hänet 1855 nimitettiin Götan hovioikeuden presidentiksi ja 1858 oikeusministeriksi. Hänen valtiollisesta toiminnastaan on tärkein uuden valtiopäiväjärjestysehdotuksen laatiminen, jonka mukaan vanha säätyeduskunta hävisi ja sijaan tuli kaksikamarinen. Se hyväksyttiin 1866. Vuonna 1870 hän erosi ministerintoimestaan ja hänet nimitettiin Svean hovioikeuden presidentiksi, mutta hän tuli uudelleen 1875 oikeusministeriksi ja 1876 pääministeriksi. Jouduttuaan eduskunnan kanssa erimielisyyteen sotalaitoskysymyksessä hän erosi 1880. Valtiopäivillä, ensin aatelissäädyn jäsenenä ja sitten ensimmäiseen kamariin valittuna, hän ajoi vapaamielisiä uudistuksia. Vuonna 1862 hänet valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi. 1881−1888 hän oli yliopistonkanslerina.
De Geer oli Ruotsin ensimmäinen pääministeri vuosina 1876–1879.
De Geer kirjoitti useita novelleja, esimerkkinä "Carl XII:s page" (1847), sekä historiallisten miesten elämäkertoja. Vuonna 1892 ilmestyi kaksi teosta, Valda skrifter ja muistelmat Minnen, jossa viimemainitussa hän kertoo omasta elämästään ja toiminnastaan.
De Geer kuoli 24. syyskuuta 1896 asuinpaikassaan Hanaskogin linnassa Skånessa, lyhyen sairauden jälkeen. Hänet on haudattu Kviingen kirkon hautausmaalle.
Yksityiselämä

Vuonna 1848 Louis De Geer meni naimisiin kreivitär Carolina Lovisa Wachtmeisterin kanssa. Heillä oli kolme poikaa, joista vanhin, Gerhard Louis De Geer toimi Ruotsin pääministerinä. Hänen toiseksi vanhin poikansa, Gerard De Geer, oli geologi. He kuuluivat ruotsalaiseen De Geerin aatelissukuun.
Kirjallisuutta

Minnen (omaelämäkerta; 2 osaa, 1892)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Louis De Geer (1818–1896) Wikimedia Commonsissa
Nordisk Familjebok
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | Ruotsin pääministeri 1876−1880 | Seuraaja: Arvid Posse |
| n k Ruotsin pääministerit |
| --- | --- | --- |
:  De Geer  Posse  Thyselius  Themptander  Bildt  Åkerhielm  Boström  von Otter  Boström  Ramstedt  Lundeberg  Staaff  Lindman  Staaff  Hammaskjöld  Swartz  Edén  Branting  De Geer  von Sydow  Branting  Trygger  Branting  Sandler  Ekman  Lindman  Ekman  Hamrin  Hansson  Pehrsson-Bramstorp  Hansson  Erlander  Palme  Fälldin  Ullsten  Fälldin  Palme  Carlsson  Bildt  Carlsson  Persson  Reinfeldt  Löfven  Andersson  Kristersson 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Louis De Geerin patsas Bergan muistopuistossa Linköpingissä. Patsaassa lukee "Sanning och rättvisa"(Totuus ja oikeus).
João Almeida

| João Almeida |
| --- | --- |
 João Almeida Tour de l'Ain -kilpailussa 2020.
Henkilötiedot
Koko nimi:  João Pedro Gonçalves Almeida
Syntynyt: 5. elokuuta 1998 (ikä 26)
Kansalaisuus:   Portugali
Pyöräilijä
Pituus:  178 cm
Paino:  63 kg
Joukkue:  UAE Team Emirates
Laji:  maantie
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2017 2018–2019 2020−2021 2022–:  Unieuro-Trevigiani-Hemus 1896 Hagens Berman Deceuninck–Quick-Step UAE Team Emirates
Suurimmat voitot
 Puolan ympäriajo 2021 Italian ympäriajo, etappi  Maantieajon Portugalin-mestaruus 2022  Aika-ajon Portugalin-mestaruus 2021, 2023 
 Tiedot päivitetty: 7. elokuuta 2023 
João Pedro Gonçalves Almeida (s. 5. elokuuta 1998 Caldas da Rainha) on portugalilainen maantiepyöräilijä, joka on parhaimmillaan etappikilpailuissa. Hän aloitti ammattilaisuransa Unieuro-Trevigiani-Hemus 1896 -joukkueessa vuonna 2017 ja edusti Hagens Berman -tallia 2018–2019. UCI World Tour -tasolla hän on kilpaillut vuodesta 2020, ensin Deceuninck–Quick-Stepissä 2020–2021, ja UAE Team Emiratesissa vuodesta 2022 lähtien.
Almeida siirtyi Italian ympäriajon 2020 johtoon Etnalle päättyneen kolmannen etapin jälkeen. Hän johti kilpailua 15 etapin ajan ja sijoittui lopulta neljänneksi. Hän voitti Puolan ympäriajon 2021. Italian ympäriajossa 2023 hän voitti 16. etapin. Hän sijoittui kokonaiskilpailussa kolmanneksi ja voitti nuorten kilpailun.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Valkoiset (ihmiset)

Yhdysvaltalainen kartta vuodelta 1920 "Päärotujen jakautumisesta" maailmassa. ”Valkoisen rodun” alueet on merkitty punaisella; tarkkuus on kuitenkin kiistanalainen.
Valkoiset eli valkoihoiset ihmiset ovat Euroopasta ja sen lähialueilta peräisin olevaan vaaleaihoiseen väestöön kuuluvia ihmisiä. Nimitystä käytetään yleisessä kielenkäytössä ja joidenkin maiden väestötilastoinnissa, mutta sen tarkka määritelmä voi vaihdella maittain. Esimerkiksi Yhdysvalloissa valkoisiksi määritellään väestönlaskennassa henkilöt, joiden tausta on Euroopan, Lähi-idän tai Pohjois-Afrikan alkuperäisväestöissä, sekä henkilöt jotka itse ilmoittavat olevansa valkoisia. Kaikki Pohjois-Afrikasta ja Lähi-idästä lähtöisin olevat yhdysvaltalaiset eivät kuitenkaan koe itse olevansa valkoisia.
Biologisia piirteitä

Eurooppalaiset sukujuuret omaavan yhdysvaltalaisen näyttelijän Matt Damonin hiusten väri on Suomessakin yleinen ”maantienvärinen”.
Italialaisella näyttelijällä Anna Magnanilla oli eteläeurooppalaisille ominaisia piirteitä.
Valkoisten ihmisten vaalea iho kehittyi luonnonvalinnassa maksimoimaan iholla tapahtuva D-vitamiinin synteesi pohjoisilla leveysasteilla. Vaalean ihon tuottavia geenejä on kolme. Nämä geenit olivat yleisiä Pohjois-Euroopassa geenitutkimusten perusteella noin 8 000 vuotta sitten, kuten myös sinisilmäisyyden aiheuttava geeni. Myöhemmin Lähi-idästä muuttaneiden mukana tulleet geenit yleistyivät Etelä-Euroopassa ja vaalensivat keski- ja eteläeurooppalaisten ihon noin 5 800 vuotta sitten.
Valkoisilla on usein kapeahko nenä, koska Afrikasta Eurooppaan muuttaneiden ihmisten jälkeläisten nenä kaventui evoluution myötä. Kapeat sieraimet lämmittävät ilmaa tehokkaimmin, joten kapeanenäinen ja -sieraiminen pärjää leveänenäistä paremmin kylmässä ilmastossa saaden myös enemmän jälkeläisiä.
Valkoisilla on usein siniset silmät ja joskus myös vaaleat hiukset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valkoiset (ihmiset) Wikimedia Commonsissa