stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muratorin kaanon

Muratorin kaanon (lat. Canon Muratorianus) eli Muratorin fragmentti (lat. Fragmentum Muratorianum) on varhaisin tunnettu luettelo Uuden testamentin kirjoista eli varhaisin Uuden testamentin kirjojen kaanon. Se on 600-luvulta peräisin oleva latinankielisen käsikirjoituksen katkelma, josta puuttuu alku ja loppu. Sen on päätelty olevan käännös kreikankielisestä kirjoituksesta noin vuodelta 170.
Katkelma luettelee kaikki teokset, jotka on hyväksytty Uuden testamentin kirjojen kaanoniin niissä kirkoissa tai seurakunnissa, jotka sen kirjoittaja tunsi. Kaanon on hieman suppeampi kuin nykyinen Uuden testamentin kirjojen kokoelma, mutta mainitsee myös kirjoja, joita Uusi testamentti ei nykyään sisällä. Kaanon ei mainitse Heprealaiskirjettä, Jaakobin kirjettä, eikä Pietarin kirjeitä.
Katkelman löysi Milanon Biblioteca Ambrosianasta isä Ludovico Antonio Muratori (1672–1750), aikansa tunnetuin italialainen historioitsija. Hän julkaisi katkelman vuonna 1740, ja se on nimetty hänen mukaansa.
Alkuperäinen teksti on ajoitettu noin vuoteen 170, koska sen kirjoittaja viittaa paavi Pius I:een (paavina 142–157) juuri eläneenä:
»Mutta Hermas kirjoitti Hermaan paimenen juuri äskettäin, meidän aikanamme, Rooman kaupungissa, kun piispa Pius, hänen veljensä, oli Rooman kaupungin kirkon virassa. Ja siksi sitä pitäisi lukea; mutta sitä ei voida lukea julkisesti ihmisille kirkossa luettuna profeettojen joukkoon, sillä heidän lukunsa on täynnä, eikä apostolien joukkoon, sillä se on syntynyt heidän aikansa jälkeen.»
Kaanon

Kaanonin tuntematon kirjoittaja hyväksyy neljä evankeliumia, vaikkakin kahden ensimmäisen nimet ovat kadonneet puuttuvan alun mukana — teksti alkaa maininnalla Luukkaan evankeliumista "kolmantena evankeliumeista", ja sen jälkeen mainitaan Johanneksen evankeliumi neljäntenä.
Evankeliumien lisäksi kirjoittaja hyväksyy Apostolien teot ja 13 apostoli Paavalin kirjettä, mutta ei Kirjettä heprealaisille. Kirjoittaja pitää Paavalin nimissä Laodikeian (Laodikealaiskirje) ja Aleksandrian (Aleksandrialaiskirje) seurakunnille lähetettyjä kirjeitä väärennöksinä.
Kirjoittaja hyväksyy myös Juudaksen kirjeen sekä sanoo, että kaksi kirjettä "jotka kantavat Johanneksen nimeä luetaan mukaan katolisessa kirkossa; niin myös Viisauden kirja, jonka Salomon ystävät kirjoittivat hänen kunniakseen". Johanneksen kahta kirjettä ei kuitenkaan identifioida tarkemmin — Uusi testamentti sisältää kolme Johanneksen nimiin laitettua kirjettä. Pietarin ilmestys mainitaan kirjana, jota "jotkut meistä eivät salli luettavan kirkossa".
Kirjoittaja ei mainitse nykyisessä Uudessa testamentissa olevia Pietarin kahta kirjettä eikä Jaakobin kirjettä. Huomiota herättävää on erityisesti Ensimmäisen Pietarin kirjeen puuttuminen kaanonista, sillä se oli hyväksytty aidoksi ja arvostettu jo useissa kirjoitusajankohtaa varhaisempien apostolisten isien kirjoituksissa.
Kaanon kokonaisuudessaan:
(Evankeliumi Matteuksen mukaan) (ei mainittu nimeltä)
(Evankeliumi Markuksen mukaan) (ei mainittu nimeltä)
Evankeliumi Luukkaan mukaan
Evankeliumi Johanneksen mukaan
Apostolien teot
Ensimmäinen kirje korinttilaisille
Kirje efesolaisille
Kirje filippiläisille
Kirje kolossalaisille
Kirje galatalaisille
Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille
Kirje roomalaisille
Toinen kirje korinttilaisille
Toinen kirje tessalonikalaisille
Kirje Filemonille
Kirje Titukselle
Ensimmäinen kirje Timoteukselle
Toinen kirje Timoteukselle
Juudaksen kirje
Kaksi Johanneksen kirjeistä
Viisauden kirja
Johanneksen ilmestys
Pietarin ilmestys (varauksin)
Hermaan paimen (ei luettuna julkisesti)
Aiheesta muualla

Muratorin kaanonin teksti:
Muratorin fragmentin eli Muratorin kaanonin suomennos (suomeksi)
Muratorin fragmentin eli Muratorin kaanonin latinankielinen teksti (latinaksi)
The Muratorian Fragment Bible Research - Internet Resources for Students of Scripture (englanniksi) (latinaksi)
The Muratorian Canon Early Christian Writings (englanniksi) (latinaksi)
Muuta:
Davis, Glenn: The Muratorian Canon (Arkistoitu – Internet Archive) The development of the canon of the New Testament (englanniksi)
Vuolteenaho, Tomi (toim.): Muratorin fragmenttia koskevaa kirjallisuutta
Wace, Henry: Muratorian fragment A Dictionary of Christian biography (englanniksi)
Nabil Ayouch

| Nabil Ayouch |
| --- | --- |
 Nabil Ayouch (2014).
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1969 (ikä 55) Pariisi, Ranska
Ammatti:  televisio- ja elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1992–
Tunnetuimmat ohjaukset:  Casablancan katupojat (2001) Les chevaux de Dieu (2012) Much Loved (2015) 
Palkinnot
 FESPACO:n Yennengan kultainen ori (2001) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Nabil Ayouch (1. huhtikuuta 1969) on ranskalais-marokkolainen televisio- ja elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Hän voitti elokuvallaan Casablancan katupojat (2001) Afrikan arvostetuimpiin elokuvapalkintoihin kuuluvan FESPACO:n Yennengan kultaisen oriin (2001). Nabil Ayouchin pikkuveli, toimittaja-elokuvantekijä Hicham Ayouch palkittiin samalla palkinnolla 2015.
Ayouchin elokuva Les Chevaux de Dieu (Horses of God/God's Horses, 2012) käsittelee Casablancan vuoden 2003 pommi-iskujen teemaa.
Ayouchin uudemmat elokuvat ovat herättäneet kohua ja joutuneet sensuroiduksi ainakin joissain Pohjois-Afrikan maissa. Ayouchin marokkolaisia prostitutioituja käsittelevän Much loved -elokuvan (2015) keskeneräistä materiaalia vuodettiin sosiaaliseen mediaan, tekijöitä uhkailtiin, ja eräs elokuvan päänäyttelijöistä joutui väkivallan uhriksi (ja muutti kotimaastaan Ranskaan). Elokuva kiellettiin Marokossa ja elokuvan tekijöitä haastettiin siveellisyyttä käsittelevään oikeudenistuntoon. Much loved -elokuva palkittiin parhaalle ranskankieliselle elokuvalle myönnetyllä Prix Lumières -palkinnolla (2016). Razzia-elokuva (2017) joutui sensuurin kohteeksi ja kiellettiin Egyptissä muutamaa päivää ennen kevääksi 2018 suunniteltua paikallista ensi-iltaa. Elokuvassa sosiaalisesti aktiiviset nuoret aikuiset haluavat vapautua, mikä saatettiin tulkita arabikevään jälkeisessä Egyptin konservatiivisemmassa poliittisessa ilmapiirissä mahdollisena yhteiskunnallisena uhkana.
Elokuvia

Les Pierres bleues du désert (1992)
Vendeur de silence (1994)
Hertzienne Connexion (1996)
Mektoub (1997)
Casablancan katupojat (ransk. Ali Zaoua, prince de la rue, arab. علي زاوا‎; 2000)
Une minute de soleil en moins (2003)
Whatever Lola Wants (2007)
My Land (2011)
Les Chevaux de Dieu (Horses of God/God's Horses, 2012)
Much loved (2015)
Razzia (2017)
Aiheesta muualla

Nabil Ayouch - Biography (englanniksi) (festival-cannes.com)
Razzia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (razziathefilm.com)
Nabil Ayouch @NabilAyouch (englanniksi) (twitter.com)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Nabil Ayouch
Käännös suomeksi
Monovisio

| Monovisio> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2003–
Tyylilaji:  pop, rock
Kotipaikka:  Turku
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Anssi Reini, laulu   Lassi Rajala, kitara   Tommi Hälli, basso   Tuukka Mujo, rummut   Ville Pirttinen, kitara  
Levy-yhtiö:  Poko Rekords, 2007–  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Monovisio on Turussa vuonna 2003 perustettu poprockyhtye. Se kiinnitettiin Poko Rekords -levy-yhtiön artistikaartiin keväällä 2007, ja ensimmäinen single Koti-ikävää julkaistiin saman vuoden toukokuussa. Ensimmäinen albumi Japanilaiset turistit ilmestyi 20. helmikuuta 2008. Yhtyeen laulaja Anssi Reini on ammatiltaan opettaja.
Kokoonpano

Anssi Reini – laulu
Lassi Rajala – kitara
Ville Pirttinen – kitara
Tommi Hälli – basso
Tuukka Mujo – rummut
Diskografia

Japanilaiset turistit (2008,  Poko Records)
Koti-ikävää / Reklamaatio-Hans (2007,  PSCD 284)
Uusi ismi / Kofeiinihumala (2007,  PSCD 290)
Tupakki piiloon! (2008,  Poko Records, sisältää myös videon kappaleesta)
Aiheesta muualla

Poko Rekordsin artistisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Monovisio Myspacessa (englanniksi)
Mélissa (vuori)

| --- | --- |
Sijainti:  Ikaría, Pohjois-Egean saaret, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  1 011 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mélissa (kreik. Μέλισσα) on vuori Ikarían saarella Kreikassa. Se on saaren toiseksi korkein vuori ja sen korkeus on 1 011 metriä (tai toisen lähteen mukaan 1 033 metriä). Vuori sijaitsee Ikarían lounaisosassa. Sen korkeimman huipun nimi on Provatokefálas (Προβατοκεφάλας).
Nerjungri

| Nerjungri (Нерюнгри) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Sahan tasavalta Venäjällä, alla kaupungin sijainti tasavallassa
 Nerjungri
 Koordinaatit: 56°40′24″N, 124°42′51″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Sahan tasavalta
ISO 3166-2 -tunnus:  RU-SA
Perustettu:  1975
Väkiluku (2010):  61 747 
Aikavyöhyke:  UTC+9 (MSK+6)
 
 www.neruadmin.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nerjungri (ven. Нерюнгри, jak. Нүөрүҥгүрү, Nüörüŋgürü) on Sahan tasavallan toiseksi suurin kaupunki ja Nerjungrin piirin keskus. Se sijaitsee tasavallaen eteläosassa Nerjungrijoen varrella 740 kilometriä tasavallan pääkaupungista Jakutskista. Kaupungin kautta kulkevat Lenan valtatie (M 56) ja Amurin-Jakutskin rautatie.
Nerjungri on vuoden 1970 tienoilla löydetyn kivihiilentuotantoalueen keskus.
Asukasluvun kehitys:
500 (1959)
66 269 (2002)
61 747 (2010)
Koko Nerjyngrin piirin asukasluku oli 82 766 (2010).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nerjungri Wikimedia Commonsissa
Kaupunkiin keskittynyt tiedotussuvusto (venäjäksi) (nerungri.ru))
Pääkaupunki: Jakutsk (Djokuuskaj)


Aldan |
Lensk (Lenskej) |
Mirnyi (Mirnej) |
Nerjungri |
Njurba |
Oljokminsk (Ölüöxüme) |
Pokrovsk (Pokrovskaj) |
Srednekolymsk (Orto Xalyma) |
Tommot |
Udatšnyi (Udatšnaj) |         
Verhojansk (Verxojanskaj) |
Viljuisk (Bülüü)
Sahan lippu
New Forest

New Forest on alue Englannin etelärannikolla Hampshiressa Southamptonin lähistöllä. Se on lähes kokonaisuudessaan suojeltu puistoalue, jossa asuu ainakin jossain määrin villinä poneja. Suojellun alueen pinta-ala on 571 km2. Alueen korkein kohta on Piper's Wait, 125 metriä.
Beaulieujoen lepikköä
Alue oli alun perin metsämaata, mutta sitä on yritetty viljellä kivikaudelta pronssikauteen. Maaperä ei kuitenkaan ole erityisen hedelmällistä. Alue on nykyään suosittu virkistyskohteena. Alueen merkittävin asuttu kylä on Lyndhurst.
New Forest rajattiin alkujaan kuninkaallisten metsästysmaaksi. Kansallispuiston alueella on metsää, niittyä ja rannikon luontotyyppejä kuten soraikkoa, kluuveja ja marskimaata.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Historiallinen kuva-arkisto
Puiston kotisivut (englanniksi)
Nemmers-palkinto

Nemmers-palkinto (Michael Ludwig Nemmers Prize in Music Composition) on palkinto, jonka Northwestern University School of Music myöntää joka toinen vuosi. Palkintoon kuuluu sadantuhannen Yhdysvaltain dollarin summa,  ja 3-4 viikon vierailu palkinnon myöntäneessä korkeakoulussa. Lisäksi Chicagon sinfoniaorkesteri soittaa yhden palkitun säveltäjän teoksen.
Palkitut

2023 Tania León
2021 William Bolcom
2018 Jennifer Higdon
2016 Steve Reich
2014 Esa-Pekka Salonen
2012 Aaron Jay Kernis
2010 John Luther Adams
2008 Kaija Saariaho
2006 Oliver Knussen
2004 John Adams
Shark Bay

| Shark Bay |
| --- | --- |
 Shark Bay satelliittikuvassa
Valtio:  Australia
Merialue:  Intian valtameri
Pinta-ala:  13 000 km²
Suurin syvyys:  29 m
Keskisyvyys:  9 m
Shark Bay on lahti Länsi-Australiassa Australian läntisimmällä kohdalla yli 800 kilometriä Perthistä pohjoiseen. Noin 13 000 neliökilometrin laajuisen lahden erottaa Intian valtamerestä Edel Landin niemimaa ja kolmen saaren ketju. Lahti on matala ja suolainen, ja se elättää monipuolista lajistoa. Siellä on muun muassa maailman laajimpiin kuuluvat meriruohoniityt ja huomattavat dugongi- ja valaspopulaatiot. Lisäksi alueelta löytyy muutama tuhat vuotta vanhoja stromatoliittejä. Iso osa lahdesta kuuluu moniin suojelualueisiin, ja lahti kuuluu myös Unescon maailmanperintöluetteloon.
Dirk Hartog saapui vuonna 1616 ensimmäisenä eurooppalaisena alueelle. Nimensä se sai William Dampierilta vuonna 1699. Monet maantieteelliset piirteet puolestaan on nimetty 1800-luvun alussa kymmenien päivien ajan lahtea kartoittaneen retkikunnan mukaan. Helmenpyynti oli pitkän alueen merkittävin elinkeino. Turismi on kuitenkin kehittynyt 1960-luvun jälkeen, ja alueella vierailee vuosittain noin 170 000 turistia. Monkey Miassa on syötetty delfiinejä jo 1960-luvulta lähtien.
Maantiede ja ilmasto

Shark Bay sijaitsee Australian länsirannikolla Intian valtameressä. Lahti on noin 100 kilometriä leveä ja pohjois-eteläsuunnassa noin 200 kilometriä pitkä. Sen pinta-ala on noin 13 000 neliökilometriä. Sen keskisyvyys on 9 metriä ja suurin syvyys 29 metriä. Lahden rantaviiva on W-kirjaimen muotoinen. Oikea sakara kulkee pitkin mannermaan rantaviiva, keskisakaran muodostaa Peronin niemimaa ja vasemman sakaran Edel Landin niemimaa. Edel Landin piirteisiin kuuluvat hiekkakivimaastot ja valkoiset hiekkadyynit. Sen läntinen ranta päättyy yllättäen kallioseinämiin ja itäistä rantaa halkovat useat pitkänomaiset lahdet ja lahdelmat, joissa on useita pieniä saaria. Peronin niemimaalla sen sijaan on punaisia hiekkadyynejä ja tasankoja, joista löytyy birrida-nimellä kutsuttuja kipsialtaita. Edel Landin niemimaa jatkuu merelle Dirk Hartogin, Dorren- ja Bernierinsaarena, jotka muodostavat esteen lahden ja meren välille.
Virtaus merestä lahteen on rajoittunut, mutta etelään kulkeva Leeuwinin merivirta tuo lämmintä ja vähäsuolaista trooppista vettä lahteen levestä Dorren- ja Dirk Hartogin saaren välisestä salmesta sekä Dirk Hartogin saaren ja Edel Landin niemimaan välisestä salmesta. Lahden suolaisuus vaihtelee länsi- ja pohjoisosien merellisestä 35–40 ppt:n Shark Baun oikeanpuolisen lahdelman pohjukkan 56–70 ppt:hen.
Shark Bayn alueella yhdistyy kolme merkittävää ilmastotyyppiä, mutta sen ympäristön ilmasto vaihtelee silti puolikuivasta kuivaan. Kesät ovat usein kuumia ja kuivia ja talvet leutoja; kesälämpötilat ovat yleensä 20–35 astetta ja talvilämpötilat 10–20 astetta. Vuotuinen sademäärä on vähäinen, ja lahden itäosissa sadanta on noin 200 millimetriä ja lounaisosissa noin 400 millimetriä vuodessa. Meriveden lämpötila vaihtelee lahden ulkopuolella elokuun 20,9 asteesta helmikuun 26 asteeseen. Lahden sisäosissa vesilämpötila on elokuussa 17 astetta ja suurin mitattu lämpötila helmikuussa 27 astetta.
Luonto > Kasvillisuus

Shark Bay sijaitsee juuri kahden kasvillisuusvyöhykkeen siirtymäalueella. Siellä yhdistyvät Australian sisämaan kuiva ja lounaisosien lauhkea vyöhyke. Kuivalla alueella pääkasveja ovat akaasiat, Tecticornia-suvun mehikasvit ja Spinifex-suvun heinäkasvit. Peronin niemimaa kuuluu pääosin kuivaan vyöhykkeeseen. Proteakasvit ja myrttikasvit puolestaan ovat valtalajeja lauhkean vyöhykkeen alueilla, joihin kuuluvat lahden ympäristön länsi- ja eteläosat.
Itse lahti on tunnettu meriruohon kasvupaikka. Siellä kasvaa 12 meriruoholajia, ja se on yksi maailman monipuolisimmista meriruohon kasvualueista. Meriruohot peittävät noin 4 000 neliökilometrin alueen lahdesta, ja 1 030 neliökilometrin laajuinen Wooramel Seagrass Bank on maailman suurin meriruohosärkkä. Runsaslukuisimmat lajit ovat Amphibolis antarctica ja Posidonia australis, jotka muodostavat 90 prosenttia meriruohoniityistä.
Luonto > Eläimistö

Lahti on tunnettu merieläimistään. Siellä elää muun muassa 10 000–12 000 dugongia, eli noin 10 prosenttia koko maailman populaatiosta. Valaista lahdessa tavataan pullonokkadelfiineihin kuuluvaa Tursiops aduncusta, ryhävalasta, etelänmustavalasta, lahtivalasta ja miekkavalasta. Ryhävalaille ja etelänmustavalaille lahti on muuttomatkojen pysähdyspaikka. Tursiops aduncus -delfiinit puolestaan tulevat usein syötettäviksi Monkey Miaan; vain Mauritanian Banc d’Arguinin kansallispuistossa ja Brasilian pohjoisrannikolla sijaitsevassa paikassa on ruokittu delfiinejä yhtä kauan.
Shark Bayn monipuoliseen linnustoon kuuluu yli 230 lajia, eli noin 35 prosenttia Australian linnuista. Pesiviä merilintuja on 11 lajia, ja niihin kuuluvat muun muassa sääksi ja räyskä. Alueen sammakko- ja matelijalajisto on myös monipuolinen, ja siellä elää lähes sata lajia, joista yhdeksän on kotoperäisiä. Uhanalaiset liemikilpikonnat ja valekarettikilpikonnat pesivät lahden hiekkarannoilla.
Shark Bayltä on tavattu 323 kalalajia, joista 83 prosenttia on trooppisten, 11 prosenttia lämpimien ja 6 prosenttia viileiden vesien lajeja. Haita, kuten tiikerihaita, valashaita ja jättilaishaita on paljon, samoin myös rauskuja on runsaasti. Lisäksi lahti on merkittävä lisääntymispaikka monille äyriäisille, polttiaiseläimille ja onteloeläimille.
Luonto > Stromatoliitit

Lahden eteläosassa Hamelin Poolin alueella mikrobit rakentavat noin 2 000–3 000 vuotta vanhoja stromatoliittejä, jotka ovat syanobakteerien rakentamia kivimuodostelmia. Vaikka Shark Bayn stromatoliitit ovatkin nuoria, niitä pidetään yleisesti Maan varhaisimpina elämänmuotoina. Ensimmäiset stromatoliitit ilmestyivät todennäköisesti 3,5 miljardia vuotta sitten. Shark Bayn lisäksi nykyään eläviä stromatoliitteja löytyy vain kahdesta paikasta Bahamalla.
Luonto > Suojelu

Shark Bay on kuulunut vuodesta 1991 sen luontoarvojen takia Unescon maailmanperintöluetteloon. Perintökohde käsittää noin 2,2 miljoonan hehtaarin laajuisen alueen. Siitä noin miljoona hehtaaria kuuluu erilaisiin suojelualueisiin. Shark Bayn merensuojelualue on luonnonsuojelualueista suurin; se on noin 749 000 hehtaarin laajuinen. Lisäksi alueella on muun muassa François Péronin kansallispuisto. Kaikkiaan Shark Bayn alueella on 12 erilaista suojelualuetta.
Shark Bay ja ihminen > Historia

Todisteita Australian alkuperäisasukkaiden asutuksesta Shark Bayn alueella on löydetty 4 200 vuoden takaa. Suhteellisen leuto ilmasto on ollut suotuisa pysyvälle asutukselle, ja esimerkiksi Peronin niemimaalta ja Dirk Hartogin saarelta on löytynyt useita esihistoriallisia tunkioita.
Dirk Hartog saapui vuonna 1616 todennäköisesti ensimmäisenä eurooppalaisena Länsi-Australiaan. Sen kunniaksi Dirk Hartogin saaren pohjoisosaan on pystetty muistolaatta. Englantilainen merirosvo William Dampier nimesi lahden vuonna 1699. Ranska lähetti vuonna 1800 Nicolas Baudinin johtaman Géographen ja Jacques Hamelinin Naturalisten tutkimaan eteläistä pallonpuoliskoa. Jälkimmäinen niistä kartoitti Shark Bayn aluetta 49 päivän ajan. Louis de Freycinet ja François Péron tutkivat Dirk Hartogin saaren lahdelmia ja Peronin niemimaata ja Pierre Faure läntistä lahtea. Suurin osa Shark Bayn luonnonkohteista on saanut nimensä tämän retkikunnan jäsenistön mukaan.
Shark Bayn alueelle muutti vuoden 1850 jälkeen guanonkerääjiä, helmenpyytäjiä, kalastajia, puunhakkaajia ja paimenia. Helmenpyynti oli 1940-luvulle saakka merkittävin elinkeino. Kalastuksen suosio oli huipussaan 1960-luvulla, mutta sen jälkeen ala alkoi taantua tiukempien pyyntikiintiöiden takia. Lisäksi Carnarvonin valaanpyyntiasemalta pyydettiin vuosien 1950–1962 aikana 7 852 ryhävalasta, kunnes toiminta kaatui valaiden häviämiseen alueelta. Rannikon valtatie saavutti Shark Bayn 1960-luvulla, jolloin alkoi turistien tuleminen alueelle.
Shark Bay ja ihminen > Asutus ja turismi

Shark Bayn ympäristössä asuu noin tuhat ihmistä. Alueen keskellä sijaitsevassa Denhamin kylässä on noin 450 asukasta. Alueen pääasiallisin elinkeino on turismi, mutta Carnarvonin kylässä on myös kalastusta. Turismi on lisääntynyt paljon vuoden 1985 jälkeen, kun Denhamiin ulottui ensimmäinen päällystetty tie. Nykyään siellä vierailee vuosittain noin 170 000 turistia, jotka tulevat paikalle kalastamaan tai tapaamaan delfiinejä, joita on ruokittu Monkey Miassa jo 1960-luvulta lähtien.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shark Bay Wikimedia Commonsissa
Shark Bay World Heritage Site (englanniksi)
Shark Bay Unescon sivuilla (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Australiassa
Australian itä-keskiosien sademetsien suojelualueet
Fossiilialueet: Naracoorte ja Riversleigh
Australian rangaistussiirtolat
Fraser Island
Iso Valliriutta
Greater Blue Mountains -alue
Heard ja McDonaldinsaaret
Kakadu
Lord Howe
Macquariensaari
Ningaloo
Purnululu
Royal Exhibition Building
Carlton Gardens
Shark Bay
Sydneyn oopperatalo
Tasmanian erämaat
Uluru-Kata Tjuta
Queenslandin tropiikki
Willandran järvialue
Shark Bayn kartta.
Defiini Monkey Mian ruokintapaikalla.
Shark Bayn stromatoliittejä
Louis de Freycinet’n retkikunnan majapaikka Shark Bayssä.
Denhamin keskustaa.
Montgomery Ward

Suljettu Montgomery Wardin toimipiste Augustassa, Georgiassa.
Montgomery Ward oli yhdysvaltalainen tavarataloketju, jonka Aaron Montgomery Ward perusti vuonna 1872. Yritys oli alun perin Searsin kaltainen postimyyntiyritys. Ensimmäinen tavaratalo avattiin Plymouthissa, Indianassa vuonna 1926.
Vuonna 2000 Montgomery Ward Inc. päätti lopettaa toimintansa 128 vuoden jälkeen. Loppuaikoina yrityksellä oli 250 myymälää ja kymmenen jakelukeskusta ympäri Yhdysvaltoja. Ne työllistivät noin 32 000 ihmistä.
Montgomery Wardin perinteitä jatkaa paremmin Wards.com-nimellä tunnettu verkkokauppayritys. Se syntyi vuonna 2008, kun The Swiss Colony -perheyrityksen (nyk. Colony Brands, Inc.) tytäryhtiö osti oikeudet Montgomery Wardin tavaramerkkiin.
Historiaa

Nuori kauppamatkustaja Aaron Montgomery Ward perusti postimyyntiyrityksensä vuonna 1872. Ensimmäinen postimyyntiluettelo oli kaksisivuinen arkki, jolla esiteltiin 163 tuotetta. Vuosikymmen myöhemmin monisivuisessa katalogissa oli jo noin 10 000 tuotetta. Pääkohderyhmäksi Montgomery Ward näki maaseudun maanviljelijät, jotka eivät ehtineet lähteä ostosmatkoille päivittäisen karjanhoidon lomassa. Ward toimitti heidän tilaamansa tavarat lähimmälle rautatieasemalle.
Montgomery Ward myönsi tavaroille tyytyväisyystakuun eli palautusoikeuden ensimmäisenä maailmassa vuonna 1875. Toinen asia josta yritys muistetaan on yrityksen copywriter Robert L. Mayn vuonna 1939 keksimä joulumarkkinoinnin hahmo Petteri Punakuono (engl. Rudolf the Rednose Reindeer).
Ensimmäisen tavaratalonsa Montgomery Ward perusti vasta 1926, 13 vuotta perustajansa kuoleman jälkeen. Siitä laajentui tavarataloketju, joka vuosikymmenten ajan kilpaili tasaveroisena Sears- ja J. C. Penney -ketjujen kanssa Yhdysvaltojen keskiluokan ostostarpeista.
1930-luvun lamavuosina Montgomery Wardin kannattavuus heikkeni, ja Sears teki siitä ostotarjouksen, josta kuitenkin kieltäydyttiin.
Vuonna 1946 newyorkilainen kirjallisuuskerho valitsi Montgomery Wardin postimyyntiluettelon sadan tärkeimmän amerikkalaiskirjan joukkoon. Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltojen postimyyntitoiminnan kannattavuus alkoi kuitenkin vähitellen heiketä autoistumisen ja lisääntyneen vähittäiskauppatarjonnan myötä. Vuonna 1985 yritys lopetti postimyyntitoimintansa ja keskittyi tavarataloihin. Kolmea vuotta myöhemmin yrityksen johtajisto rahoittajineen osti yrityksen itselleen 3,8 miljardin dollarin hinnalla. Tämä oli Yhdysvaltojen siihen asti suurin management buyout -operaatio. Sitä ennen Montgomery Ward oli ollut muun muassa Mobil Oil -öljy-yhtiön omistuksessa vuodesta 1976.
Vuonna 1997 Montgomery Ward hakeutui Chapter 11 -säädöksen mukaiseen konkurssiin. Kahta vuotta myöhemmin yksi sen suurimmista velkojista, General Electricin rahoitusyhtiö, yritti pelastaa yrityksen, mutta toiminta jouduttiin kuitenkin pian lopettamaan. Montgomery Wardin, Searsin ja J.C. Penneyn kaltaisten keskiluokan tavaratalojen suurimmaksi uhkaksi olivat muodostuneet nykyaikaiset alennustavaratalot kuten Wal-Mart ja Target.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Montgomery Ward Wikimedia Commonsissa
Murati järv

| Murati järv, Muratu ezers |
| --- | --- |
 Näkymä järven koillisrannasta Virosta
Valtiot:  Viro, Latvia
Maakunnat:  Võrumaa, Ziemeri
Kunnat:  Rõugen kunta, Alūksne
Koordinaatit:  57°34′54″N, 27°05′23″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Vaidava jõgi
Järvinumero:  VEE2155900
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  171,9  m 
Pituus:  1,9  km
Rantaviiva:  5,254 km
Pinta-ala:  65,8  ha 
Tilavuus:  0,001394 km³
Keskisyvyys:  3,6 m
Suurin syvyys:  4,3 m
Valuma-alue:  84,3 km²
 fiMurati järv, Muratu ezers 
Murati järv  eli Muratu ezers  on Võrumaalla Rõugen kunnassa Virossa ja Alūksnen Ziemerissa Latviassa sijaitseva järvi.