Mariah Carey
Ura > 1988–1992: Uran alkuvaiheet, debyyttialbumi ja Emotions

Laulajanura sai tuulta alleen, kun laulaja Brenda K. Starr otti Careyn taustalaulajakseen ja päätti auttaa tyttöä uralla eteenpäin. Joulukuussa 1988 Carey seurasi Starria musiikkiyhtiön juhlaan, missä hän ojensi demoäänitteensä Columbia Records -levy-yhtiön johtajalle Tommy Mottolalle. Kuunneltuaan äänitettä matkalla kotiin, hän pyysi välittömästi kuljettajaa kääntymään takaisin. Carey oli jo poistunut tilaisuudesta, ja Mottola vietti kaksi viikkoa etsiessään häntä. Toinen levy-yhtiö osoitti kiinnostusta, ja käynnistyi tarjouskilpailu. Mottola allekirjoitti Careyn Columbialle ja palkkasi tuottajiksi Ric Waken, Narada Michael Waldenin ja Rhett Lawrencen hänen ensimmäiselle albumilleen. Columbia markkinoi Careyta tärkeimpänä naisartistinaan kilpaillen Arista Recordsin Whitney Houstonin ja Sire Recordsin Madonnan kanssa. 5. kesäkuuta 1990 Carey teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä vuoden 1990 NBA Finals -tapahtumassa laulaen kappaleen "America the Beautiful".
Columbia käytti yli miljoona dollaria markkinoidakseen Careyn debyyttistudioalbumia Mariah Carey. Hitaan alun jälkeen albumi nousi lopulta Billboard 200 -listan kärkeen yhtäjaksoisesti yhdentoista viikon ajaksi Careyn altistumisen jälkeen 33. vuosittaisissa Grammy-palkinnoissa, joissa hän voitti parhaan uuden artistin ja parhaan naispopvokalistin palkinnot kappaleestaan "Vision of Love". Albumin singlet "Vision of Love", "Love Takes Time", "Someday" ja "I Don’t Wanna Cry" nousivat kaikki Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen. Mariah Carey -albumi oli Yhdysvaltain myydyin albumi vuonna 1991 ja saavutti maailmanlaajuiset myyntiluvut 15 miljoonaa kappaletta.
Seuraavana vuonna Carey kirjoitti, tuotti ja äänitti toisen studioalbuminsa Emotions. Carey kuvasi albumiaan kunnianosoituksena Motownin Soul -musiikkille ja otti avukseen Walter Afanasieffin, jolla oli pienempi rooli hänen debyytissään, sekä Robert Clivillésin ja David Colen, jotka olivat danceyhtye C+C Music Factoryn jäseniä. Careyn suhde Marguliesiin huononi lauluntekijärojaltiriidan vuoksi. Hänen nostettuaan oikeusjutun Columbian emoyhtiötä Sonya vastaan, lauluntekijäduo erosi. "Emotions" julkaistiin 17. syyskuuta 1991. Albumin nimikkokappale nousi Careyn viidenneksi listaykköseksi Billboard Hot 100 -listalla, tehden hänestä ensimmäisen artistin, jonka ensimmäiset viisi singleä ylsivät listan huipulle. Vaikka kriitikot ylistivät albumin sisältöä ja kuvasivat sitä kypsempänä teoksena, albumia arvosteltiin laskelmoituksi ja alkuperättömäksi. Vaikka albumi saavutti myyntilukuja kahdeksan miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti, Emotions ei yltänyt edeltäjänsä kaupallisiin ja kriittisiin huippuihin.
Carey ei lähtenyt maailmankiertueelle edistämään albumia. Vaikka hän selitti tämän esiintymiskammon ja kappaleidensa laulullisen vaativuuden vuoksi, huhut kasvoivat, että Carey olisi studiolaulaja ja kykenemätön tuottamaan täydellistä äänenkorkeutta ja viiden oktaavin laajuutta, joista hänet tunnettiin. Lopettaakseen kaiken spekuloinnin hänen olevan "studiolaulaja", Carey varasi esiintymisen MTV Unplugged -ohjelmaan. Ohjelma esitti laulajia ilman studiovarusteita. Päiviä ennen ohjelman nauhoitusta Carey ja Afanasieff päättivät lisätä The Jackson 5:n vuoden 1970 kappaleen "I’ll Be Theren" settilistaan. 16. maaliskuuta 1992 Carey soitti ja äänitti seitsemän kappaleen shown Kaufman Astoria Studiosilla Queensissa, New Yorkissa. Kehuttu esitys lähetettiin yli kolme kertaa useammin kuin keskimääräinen jakso, ja kriitikot ylistivät sitä "vokaaliseksi voimannäytteeksi". Careyn live-versio "I’ll Be There" -kappaleesta nousi hänen kuudenneksi listaykköseksi Billboard Hot 100 -listalla. Sony hyödynsi sen menestystä ja julkaisi sen EP:na. Se sai kolminkertaisen platinasertifikaatin Recording Industry Association of America (RIAA):lta, ja sai kulta- ja platinasertifikaatiot useissa Euroopan markkinoilla.