Toivo Koljonen
Pako ja veriteko

Koljonen aloitti saamansa rangaistuksen kärsimisen Riihimäen keskusvankilassa, josta hänet siirrettiin syyskuussa 1942 Huittisten varavankilaan. Varavankilan johtaja kertoi myöhemmin kuulusteluissa Koljosen olleen luonteeltaan varsin tasapainoinen vanki, jonka käytös ei ollut koskaan antanut aihetta huomautuksiin. Vastaavanlaisen lausunnon antoi myös päivittäin vankien kanssa tekemisiin joutunut vartiopäällikkö, joka oli todennut Koljosen olleen rauhallinen ja vankilan henkilökuntaa kohtaan ”poikkeuksellisen mukautuvainen ja taipuisa”.
Ennen pitkää Koljonen alkoi kuitenkin suunnitella pakoa ja onnistui lopulta 15. maaliskuuta 1943 karkaamaan lähellä Huittisten ja Köyliön rajaa sijainneelta vankilan metsätyömaalta saatuaan avukseen kaksi vankitoveriaan, jotka olivat juuri pääsemässä ehdonalaiseen vapauteen. Nämä lupasivat hankkia hänelle muonaa, tupakkaa ja siviilivaatteet. Toimitettuaan kokoon haalimansa tavarat Koljosen kanssa sopimaansa kätköpaikkaan he matkustivat kotipaikkakunnilleen Etelä-Pohjanmaalle, jossa heidät oli määrätty ilmoittautumaan työvelvollisiksi sikäläisessä suojeluskuntapiirissä.
Kun Koljosen pako havaittiin, tämä oli ehtinyt saada jo pitkän etumatkan ja onnistui eksyttämään takaa-ajajansa. Koljosta koskenut etsintäkuulutus luettiin Suomen Tietotoimiston radiouutisissa vielä saman päivän iltana. Illalla noin kello 21 Koljonen pyrki sisälle erääseen lähellä vankilaa sijainneeseen mökkiin, jossa yksin asunut iäkäs nainen ajoi hänet pakoon. Nainen kävi heti tämän jälkeen vankilassa kertomassa ovellaan käyneestä karkurista, jolloin vankilan johtaja lähetti kaksi vartijaa ajamaan polkupyörillä Lauttakylän suuntaan, jonne karkurin oletettiin olevan matkalla. Seuraavana päivänä nainen huomasi, että hänen puuvajastaan oli kadonnut kirves. Melko harmittomaksi arvioidun vangin karkaamisesta ei oltu suuremmin huolestuneita, koska sota-aikana kateissa oli myös metsäkaartilaisia ja paljon vaarallisempia vihollisen desantteja.
Samoiltuaan pari päivää pitkin Huittisten, Kokemäen ja Kauvatsan rajaseudun metsiä ja soita Koljonen tunkeutui varhain aamulla 17. maaliskuuta nälissään ja viluisena Karhiniemessä sijainneeseen Hakasen taloon. Talon isäntä Kalle Hakanen oli radion välityksellä kuullut varavankilasta karanneesta vangista ja oli edellisenä iltana ajanut yösijaa pyytämään tulleen Koljosen pakosalle tunnistettuaan tämän. Edellisestä käyntipaikastaan varastamallaan kirveellä aseistautuneena Koljonen meni talon keittiöön ja otti orresta leipiä, kun huoneeseen saapunut isäntä Kalle Hakanen yllätti Koljosen. Koljonen surmasi Hakasen sekä lyhyen kamppailun jälkeen myös perheen emännän Anna Hakasen. Seuraavaksi Koljonen hyökkäsi navetassa työskennelleen perheen tyttären Anna Hakasen kimppuun tappaen myös hänet. Taloon palattuaan Koljonen löi kirveellä hengiltä vielä vuoteissaan itkeneet 6- ja 11-vuotiaat lapset. Koljosen poistuessa talosta häntä vastaan tuli ulko-ovella naapuritalosta paikalle saapunut Anna Mäkinen, jonka Koljonen niin ikään surmasi kirveellään.
Hakasen perheestä jäi henkiin ainoastaan sodassa ollut 18-vuotias vanhin poika, jonka tieto surmatyöstä tavoitti Itä-Karjalan Karhumäessä. Hänet vapautettiin rintamapalveluksesta. Veriteko oli seuraavana päivänä sanomalehtien etusivun uutinen; Aamulehti julisti jo 18. maaliskuuta Koljosen epäillyksi. Tapauksen herättämää kohua kuvasi, että surmatyön uhrien hautajaisiin osallistui noin 4 000 ihmistä eri puolilta Suomea, suurimmaksi osaksi Hakasen perheelle tuntemattomia.
Surmatyön jälkeen Koljonen pakeni paikalta varastamallaan polkupyörällä Vammalan kautta Tampereelle ja edelleen erään siellä tapaamansa miehen kanssa Valkeakoskelle. Polkupyörän hän myi matkansa varrella Tyrväällä. Koljosen etsintöihin komennettiin kaikki Huittisten ja lähikuntien poliisit ja suojeluskuntalaiset, jotka eivät olleet rintamalla. Etsintäkuulutus Koljosesta julkaistiin ainakin Aamulehdessä, Turun Sanomissa ja Satakunnan Kansassa, ja Koljosen pidätykseen johtavasta vihjeestä luvattiin palkkio. Havaintoja Koljosen tuntomerkkeihin sopivista henkilöistä tuli runsaasti eri puolilta Lounais-Suomea, mutta ne eivät johtaneet tuloksiin.
Koljosen pakomatka ehti kestää lähes kaksi viikkoa, kunnes se päättyi hänen kannaltaan onnettoman sattuman seurauksena. Poliisin ja suojeluskuntalaisten partio oli maaliskuun lopulla etsimässä erästä sotilaskarkuria, jonka arveltiin piileskelevän Sääksmäen syrjäisellä metsäseudulla. Tässä tarkoituksessa partio tuli poikenneeksi erääseen Viranmaan kylän lähistöllä sijainneeseen mökkiin, josta se tapasi Koljosen ja pidätti hänet.
Pidätyksen jälkeen Koljonen kuljetettiin Valkeakosken poliisiaseman kautta vahvassa poliisisaattueessa Huittisiin. Surma-aseena käytetty kirves löytyi tekopaikalta lantatunkiosta, johon Koljonen oli sen piilottanut. Kuulusteluissa Koljonen ei pystynyt kertomaan teolleen motiivia. Kuulustelujen ja rikospaikalla tehtyjen tutkimusten jälkeen Koljonen passitettiin Kakolan vankilaan Turkuun odottamaan oikeudenkäyntiä.