stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turkmenistan
Politiikka > Ihmisoikeudet

Turkmenistan on yksi maailman autoritäärisimmistä maista. Lehdistönvapaus on erittäin heikko, ja valtio kontrolloi lähes kaikkia tiedotusvälineitä. Muun muassa riippumattomia uutisia tai oppositioon suuntautunutta sisältöä tarjoavia verkkosivuja sensuroidaan. Myös satelliittitelevisioiden käyttöä rajoitetaan. Maan poliittisen järjestelmän arvostelu on rikos, ja viranomaiset valvovat ankarasti kansalaisten välistä viestintää muun muassa nauhureiden ja kameroiden avulla.
Uskonnonvapaus on Turkmenistanissa ankarasti rajoitettu: maassa vainotaan uskonnollisia vähemmistöjä sekä niitä muslimeja, jotka eivät noudata islamin virallisesti hyväksymää tulkintaa. Hallitus myös rajoittaa etnisten vähemmistöjen koulutus- ja työllistymismahdollisuuksia, ja laki kieltää miesten välisen homoseksuaalisen kanssakäymisen. Perinteiset sosiaaliset ja uskonnolliset normit edesauttavat rajoittamaan naisten koulutus- ja työmahdollisuuksia sekä lisäävät heidän riskiään joutua seksuaalisen väärinkäytön kohteeksi.
Liikkumisvapautta on niin ikään rajoitettu ankarasti. Yli 30 000 turkmeenia on kielletty matkustamasta ulkomaille vuodesta 2018, sekä sisäiset passit ja oleskelulupajärjestelmät estävät myös matkustamista maan sisällä. Useita ulkomailla asuneita Turkmenistanin kansalaisia on painostettu palaamaan kotimaahansa ja sen jälkeen asetettu matkustuskieltoihin ja/tai tuomittu pitkiin vankeusrangaistuksiin. Lisäksi hallitus määrää vuosittain tuhansia ihmisiä puuvillaviljelmille pakkotyöhön, josta palkkaa maksetaan vähän tai ei lainkaan.
Mielivaltaiset pidätykset ja uhkailut ovat yleisiä etenkin toisinajattelijoille, hyväksymättömien uskonnollisten ryhmien jäsenille, aktivisteille ja toimittajille, jotka työskentelevät ulkomaisten organisaatioiden kanssa. Olosuhteet maan vankiloissa ovat äärimmäisen ankarat, ja turvallisuusjoukot käyttävät rutiininomaisesti kidutusta, mikä voi johtaa vankien kuolemaan.
Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuskomitean vaatimuksista huolimatta Turkmenistan ei tarjoa mahdollisuutta asepalvelusta korvaavaan palvelukseen. Nuorten miesten asepalvelus kestää keskimäärin 2 vuotta ja artikla 58 vuoden 2016 perustuslaista kuvaa puolustuksen "pyhäksi velvollisuudeksi" kaikille ja toteaa asepalveluksen olevan pakollinen miehille. Vuonna 2019 Turkmenistanissa tiedettiin olleen vangittuna 7 aseistakieltäytyjää, jotka olivat kaikki Jehovan todistajia.
Osat

Turkmenistan on jaettu viiteen maakuntaan (welayat, mon. welayatlar):
Ahalin maakunta, turkm. Ahal welaýaty (pääkaupunki Änew)
Balkanin maakunta, turkm. Balkan welaýaty (pääkaupunki Balkanabat, entinen Nebitdag)
Daşoguzin maakunta, turkm. Daşoguz welaýaty (pääkaupunki Daşoguz)
Lebapin maakunta, turkm. Lebap welaýaty (pääkaupunki Türkmenabat, entinen Charjew)
Maryn maakunta, turkm. Mary welaýaty (pääkaupunki Mary)
Lisäksi pääkaupunki Ašgabat muodostaa oman hallintoalueensa.
Talous

Turkmenistanin maatalous perustuu keinokasteluun, ja tuottaa puuvillaa vientiin ja vehnää kotimaiseen kulutukseen. Maatalous tuottaa kahdeksan prosenttia bruttokansantuotteesta, mutta työllistää jopa puolet työvoimasta. Vuonna 2020 maassa tuotettiin 1,25 miljoonaa  tonnia puuvillaa.  Sadonkorjuuseen liittyy pakkotyötä, ja monet yritykset boikotoivat turkmenistanilaistta puuvillaa.
Maalla on myös huomattavat maakaasuvarat ja öljyvaranto. Maakaasun myynti Kiinaan tuo 35 prosenttia maan vientituloista. Kaasuputkia on suunniteltu vedettäviksi myös Eurooppaan ja Intiaan.
Turkmenistan suhtautuu varovaisesti talousuudistuksiin ja toivoo viennin pitävän yllä sen tehotonta taloutta. Maataloudessa pyritään omavaraisuuteen, minkä takia viljelykasveiksi on valikoitunut myös lajeja, joiden kasvatus tässä ilmastossa on vaikeaa, kuten vehnä ja puuvilla.
Väestö

Suurimmat etniset ryhmät vuonna 2003 olivat turkmeenit 85 prosenttia, uzbekit viisi prosenttia ja venäläiset neljä prosenttia. Muihin ryhmiin kuului kuusi prosenttia väestöstä.
Turkmenistanissa puhutut kielet äidinkielisten puhujien mukaan järjestettynä ovat turkmeeni 72 prosenttia, venäjä 12 prosenttia, uzbekki yhdeksän prosenttia, muita seitsemän prosenttia. Vähemmistökielistä balotšin puhujia on noin 28 000 ja kurdin puhujia noin 20 000. Molemmat vähemmistöjen arviot ovat vuosikymmenten takaa.
Vuonna 2015 turkmenistanilaisista 99,7 prosenttia oli lukutaitoisia.  Koulunkäynti on pakollista yläkoulun loppuun eli kymmenen vuoden ajan.
Väestö > Uskonto

Uskonnot ovat jäsenmäärän mukaan islam 93 prosenttia, kristinusko 6,4 prosenttia, muut ryhmät kukin alle yksi prosentti. Vuonna 2004 lakia uskonnollisista yhteisöistä muutettiin, ja sen jälkeen rekisteröityjen uskonnollisten ryhmien määrä on kasvanut kahdesta yhteentoista. Muslimienemmistöstä huolimatta nuoria miehiä on käsketty ajamaan partansa osoittaakseen, etteivät nämä kuulu ääriliikkeisiin. Maan imaamit ovat sittemmin alkaneet saarnaamaan, että parran kasvattaminen on hyväksyttävää vain jo eläköityneille miehille.
Open Doors -järjestön World Watch -listauksen mukaan kristityt kokevat Turkmenistanissa hyvin korkeaa vainoa. Järjestön mukaan islamilainen hallitus asettaa monia rajoituksia kirkolliselämälle. Erityisesti rekisteröimättömät kirkot ovat alttiita poliisin ratsioille, uhkauksille, pidätyksille ja sakoille. Myös kristillisen materiaalin painamista ja maahantuontia on rajoitettu. Muslimitaustaiset käännynnäiset kokevat yhteisönsä taholta voimakasta painostusta kieltää uskonsa.
Kulttuuri

Turkmeenin kieltä on perinteisesti kirjoitettu kyrillisillä tai arabian aakkosilla, mutta maan itsenäistymisen jälkeen siinä on siirrytty laajennettuun latinalaiseen aakkostoon. Islamia edeltäneen ajan merkkiteoksia ovat kansalliseepos Oguz-nameh ja paimentolaiselämästä kertova eeppinen runoelma Kitabi Dede Korkud. Islamin myötä arabialainen kirjaimisto levisi käyttöön, mutta turkmeenit käyttivät sitä tšagatain kielen kirjoittamiseen. 1800-luvun alussa runoutta uudistivat Makhtumkuli ja hänen seuraajansa Seitnazar Seyidi (1775–1836) ja Kurbandurdy Zelili (1780–1836). Venäläisvallan kaudella vallitsevaksi kirjallisuuden lajiksi nousi poliittinen ja sosiaalinen satiiri. Neuvostoajan merkittävimpiin kirjailijoihin kuului Berdi Kerbabaýew.
Akhal-teke-hevosrotu on Turkmenistanin ylpeys ja kansallinen symboli. Hevonen lähes hävisi Neuvostoliiton aikana, jolloin niitä oli jäljellä vain 2 000. Hevosia käytetään lahjoina diplomaattisissa yhteyksissä.
Turkmenistanissa valmistetuissa itämaisissa matoissa on samanlainen punainen kuvio kuin valtion lipussa.
Turkmenistanissa valmistetaan paljon jogurtteja ja muita hapanmaitotuotteita kamelin, lehmän, vuohen ja lampaan maidosta. Samojen eläinten lihaa käytetään monissa turkmeenien perinteisissä ruokalajeissa. Liha leivotaan taikinakuoren sisään tai keitetään. Keitto ja lihapiirakat ovat tyypillinen ateria.
Kulttuuri > Urheilu

Turkmenistan on osallistunut kesäolympialaisiin vuodesta 1996 alkaen 7–10 urheilijan joukkueella. Se ei ole saanut yhtään mitalia.
Turkmenistanin jalkapallomaajoukkue ei ole osallistunut MM-kisoihin kertaakaan. Aasian kisoissa se pääsi ensimmäiselle kierrokselle vuonna 2004. Fifan rankingissa se oli lokakuussa 2010 sijalla 142. Maassa on 15 jalkapalloseuraa ja niissä 1 415 rekisteröityä pelaajaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turkmenistan Wikimedia Commonsissa
| n k Aasian valtiot |
| --- | --- | --- |
| Itsenäiset valtiot |  Afganistan  Armenia1  Azerbaidžan1  Bahrain  Bangladesh  Bhutan  Brunei  Etelä-Korea  Filippiinit  Georgia1  Indonesia  Intia  Irak  Iran  Israel  Itä-Timor  Japani  Jemen  Jordania  Kambodža  Kazakstan1  Kiina  Kirgisia  Kuwait  Kypros1  Laos  Libanon  Malediivit  Malesia  Mongolia  Myanmar  Nepal  Oman  Pakistan  Pohjois-Korea  Qatar  Saudi-Arabia  Syyria  Singapore  Sri Lanka  Tadžikistan  Thaimaa  Turkki1  Turkmenistan  Uzbekistan  Venäjä1  Vietnam  Yhdistyneet arabiemiirikunnat  |  |
| Kiistanalaiset valtiot |  Abhasia1  Etelä-Ossetia1  Palestiina  Pohjois-Kypros1  Vuoristo-Karabah1  Taiwan  |  |
| Erityisalueet |  Akrotíri ja Dekéleia  Brittiläinen Intian valtameren alue  Hongkong  Joulusaari  Kookossaaret  Macao  |  |
1Lasketaan kuuluvaksi myös Eurooppaan.
| n k Islamilainen yhteistyöjärjestö |
| --- | --- |
Jäsenet:  Afganistan  Albania  Algeria  Azerbaidžan  Bahrain  Bangladesh  Benin  Burkina Faso  Brunei  Djibouti  Egypti  Gabon  Gambia  Guinea  Guinea-Bissau  Guyana  Indonesia  Irak  Iran  Jemen  Jordania  Kamerun  Kazakstan  Kirgisia  Komorit  Kuwait  Libanon  Libya  Malediivit  Malesia  Mali  Marokko  Mauritania  Mosambik  Niger  Nigeria  Norsunluurannikko  Oman  Pakistan  Palestiina  Qatar  Saudi-Arabia  Senegal  Sierra Leone  Somalia  Sudan  Suriname  Tadžikistan  Togo  Turkki  Turkmenistan  Tunisia  Tšad  Uganda  Uzbekistan  Yhdistyneet arabiemiirikunnat 
Jäädytetty:  Syyria 
Tarkkailijat:  Bosnia ja Hertsegovina  Keski-Afrikka  Pohjois-Kypros  Venäjä  Thaimaa 
Turkmenistan satelliittikuvassa
Turkmeenimies perinteisessä asussa kamelin kanssa. Sergei Prokudin-Gorskin valokuva vuosien 1905–1915 ajalta.
Turkmenistanin presidentin virka-asunto Ašgabatissa.
Turkmenistanin maakunnat
Ašgabat
Hääjuhla Ašgabatissa. Taustalla presidentti Nijazovin patsas.
Turkmenistanilainen matto.
Satu Silvo

| Satu Silvo |
| --- | --- |
 Satu Silvo elokuussa 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Satu Irmeli Silvo
Syntynyt: 2. elokuuta 1962 (ikä 62) Sippola
Ammatti:  näyttelijä, poliitikko, yrittäjä
Puoliso:  Heikki Kinnunen  (vih. 1986; ero 2002)
Lapset:  Paavo Kinnunen   Vilma Kinnunen
Näyttelijä
Merkittävät roolit:   ”Anja Hänninen”  Eteisiin ja kynnyksille  ”Stella”  Viettelyksen vaunu  ”Ilona Ahlgren”   Niskavuori  ”Lumikuningatar”  Lumikuningatar 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Satu Irmeli Silvo (s. 2. elokuuta 1962 Sippola) on suomalainen näyttelijä.
Silvon roolityyppi on usein moderni, itsenäinen nainen, jonka maailmankuva joutuu vastakkain konservatiivisten arvojen kanssa. Silvo on esiintynyt myös farsseissa ja musikaaleissa. Näyttelemisen ohella Silvo on toiminut ravintolayrittäjänä.
Näyttelijänä > Puhenäyttämö

Silvo opiskeli näyttelijäntyötä Jouko Turkan oppilaana Teatterikorkeakoulussa vuosina 1981–1985, minkä jälkeen hänet kiinnitettiin näyttelijäksi Helsingin kaupunginteatteriin. Vuodesta 1994 hän on toiminut vapaana näyttelijänä useissa teattereissa sekä elokuva- ja televisiotuotannoissa.
Helsingin kaupunginteatterissa Silvon rooleja olivat muun muassa Chantal (Parveke, syksy 1985), Noita (Macbeth, syksy 1989), Anja Hänninen (Eteisiin ja kynnyksille, kevät 1991) ja Stella Kowalski (Viettelyksen vaunu, syksy 1991). Vapaana näyttelijänä ollessaan hän on näytellyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa Hertta Kuusista näytelmässä Hertta ja Olavi keväällä 2003. Silvo on näytellyt myös Komediateatteri Arenassa, Tampereen Komediateatterissa, KOM-teatterissa ja Ryhmäteatterissa.
Näyttelijänä > Musikaalit

Vuonna 2011 Silvo näytteli Luisaa Teatteri Imatran musikaalissa Nine. Syksyllä 2012 Silvo näytteli Tampereen Komediateatterin Broadway-musikaalissa Annie neiti Hanniganin roolin. Lisäksi Silvo on näytellyt musikaalissa Chicago.
Näyttelijänä > Elokuvat

Silvon elokuvaura alkoi hänen opiskeluvuosinaan Matti Kassilan Niskavuori-filmatisoinnissa (1984). Hän tulkitsi keskeisen naisosan, Ilona Ahlgrenin vastanäyttelijänään Esko Salminen. Seuraavana vuonna hänellä oli Rositan osa Ere Kokkosen komediassa Uuno Epsanjassa. Päivi Hartzellin Lumikuningattaressa (1986) Silvolla oli nimiosa. Vuosina 1993–1997 hänellä oli Pipsan rooli Timo Koivusalon komediallisten Pekko-elokuvien sarjassa. Muita 1990-luvun keskeisiä elokuvatehtäviä olivat Bella (Porttikielto taivaaseen, 1990), Ritva (Kaikki pelissä, 1994) ja Siru (Tie naisen sydämeen, 1996). Seuraavan vuosisadan puolella Silvon elokuvaroolit ovat olleet lähinnä sivuosia.
Näyttelijänä > Televisio

Satu Silvo on näytellyt niin ikään useissa televisiotuotannoissa. Televisiosarjassa Musta tuntuu (1985 ja 1988) hänellä oli Anita Lainesalon rooli. MTV3-kanavan suositussa Ihmeidentekijöissä (1996–1998) ja sen jatko-osassa Parhaat vuodet (2000) Silvo näytteli Oona Hynnistä. Vuonna 2004 hän oli Armi Hiitolan roolissa sarjassa Pelkovaara. Vuonna 2012 Silvolla oli sivurooli MTV3:n sarjassa Helsingin herra. Vuonna 2024 Silvo nähtiin Salatut elämät sarjassa.
Silvolla oli oma MTV3:lla esitetty Broadcasters-yhtiön tuottama keskusteluohjelma Satua ja totta vuosina 1998–1999.
Yrittäjänä

Satu Silvo on aina ollut kiinnostunut homeopatiasta, elävästä ravinnosta (raa'asta kasvisruuasta) ja astrologiasta. Homeopaatit ry myönsi Silvolle Similia-tunnustuspalkinnon työstä homeopatian hyväksi vuonna 2000. Silvo teki vuonna 2004 Paula Heinosen kanssa kirjan Satumaista voimaa arkeen, Uutta puhtia jaksamiseen!, jossa keskityttiin raakaan kasvisruokaan.
Silvolla oli Hakaniemessä kasvis- ja raakaruokaa tarjoava ravintola Silvoplee vuodesta 1999. Vuonna 2013 Silvoplee muutti isompiin tiloihin. Uusien tilojen remonttiin käytettiin 400 000 euroa, mutta pian kävi ilmi, että rakennus aiotaan purkaa. Yritys palasi pienempiin tiloihin. Siellä ravintola ehti olla auki vain yhden päivän, kun koronapandemia sulki ravintolat. Valtion koronatuet jäivät pieniksi, koska tukien perusteena käytettiin niitä kuukausia, jolloin ravintola oli remontissa. Lopulta raaka-ainekustannusten nousu ja etätöistä innostuneet ihmiset tekivät ravintolatoiminnasta lopun. Ravintolan omistava yhtiö Satumainen Ravinto Oy jätti konkurssihakemuksen Helsingin käräjäoikeuteen tammikuussa 2023.
Silvo perusti yhdessä veljensä tilintarkastaja Jukka Silvon ja insinööri Marja-Leena Palviaisen kanssa Satulinna-nimisen hotellin Hirvensalmelle vuonna 2001.lähde tarkemmin? Hotelli siirtyi myöhemmin Silvon silloisen kumppanin Juha Rantasilan omistukseen. Silvo sanoo toimineensa sen jälkeen palkattomana työntekijänä siihen asti, kunnes välit menivät poikki. Vuonna 2007 toiminta siirtyi Next Hotels & Restaurants -ketjuun ja hotelli- ja ravintolatoiminnan vetäjät vaihtuivat.
Poliitikkona

Silvo nousi Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2017 kuntavaaleissa vihreiden listalta. Vuoden 2021 vaaleissa hän ei ollut ehdolla.
Yksityiselämä

Silvo oli naimisissa näyttelijä Heikki Kinnusen kanssa vuosina 1986–2002. Avioliitosta syntyivät lapset Paavo ja Vilma Kinnunen, jotka ovat myös näyttelijöitä. Vuosina 2003–2009 Silvo seurusteli Juha Rantasilan kanssa. Syyskuussa 2010 Silvo kihlautui kirjailija-näyttelijä Reidar Palmgrenin kanssa.
Silvo joutui vakavaan onnettomuuteen vuonna 1998 jäätyään Saariselällä laskettelukeskuksessa rinnekoneen alle, mutta toipui vammoistaan työkuntoon puolessa vuodessa.
Valikoitu filmografia

Niskavuori (1984)
Lumikuningatar (1986)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Satu Silvo Wikimedia Commonsissa
Satu Silvo uuden elämänvaiheen edessä ”Rakastaminen on ihmisen perusoikeus” (Arkistoitu – Internet Archive) Eeva. 30.3.2010.
Turkan lapset Yle Elävä arkisto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Yle 
Muut:  IdRef 
Silvo ja Timo Koivusalo Pekko aikamiespojan poikamiesaika -elokuvan kuvauksissa Kuhmoisissa kesällä 1993.
Satu Silvo (vas.) ja Niina Nurminen vuonna 1995
Nestori Nättinen

| Nestori Nättinen |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 28.2.1922–4.9.1922  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Hämeen pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. syyskuuta 1857 Korpilahti
Kuollut: 16. maaliskuuta 1932 (74 vuotta) Jyväskylä
Ammatti:  puuseppä
Nestor (Nestori) Nättinen (24. syyskuuta 1857 Korpilahti – 16. maaliskuuta 1932 Jyväskylä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuonna 1922.
Elämä

Korpilahdella Nättilän torpassa syntyneen Nestori Nättisen vanhemmat olivat torppari Kalle Matinpoika Nättinen (1837-1870) ja Heta Stiina Lindstedt (1834-1920). Nättinen oli jonkin aikaa puusepän opissa, kunnes perusti Korpilahden kirkonkylään oman verstaan, jota hän hoiti kuolemaansa saakka.
Nättinen lähti työväenliikkeeseen vuonna 1904, jolloin hän oli perustamassa Korpilahden työväenyhdistystä. Hän oli työväenyhdistyksen taloudenhoitaja ja toimi Korpilahden sosialidemokraattisen kunnallistoimikunnan varapuheenjohtajana. Nättinen kuului myös Pienviljelijäin Liiton Korpilahden osaston hallitukseen. Kunnalliselämässä hän vaikutti muun muassa kunnallis- ja taksoituslautakuntien jäsenenä. Vuonna 1914 Nättinen oli perustamassa Korpilahden Osuuskauppaa, jonka hallituksessa hän istui toistakymmentä vuotta.
Vuonna 1922 Nättinen toimi puolen vuoden ajan kansanedustajana. Hän nousi eduskuntaan sairauden vuoksi tehtävästään luopuneen Niilo Patisen tilalle. Nättinen kuoli Jyväskylän sairaalassa lyhyen sairauden jälkeen maaliskuussa 1932.
Perhe

Nestori Nättisen puoliso oli Ruusa Adolfiina Järvinen (s. 1866), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1884. Ruusa Nättinen oli Korpilahden kunnanvaltuuston jäsen.
Albert Park Circuit

| Albert Park Circuit |
| --- | --- |

Sijainti:   Albert Park, Port Phillip, Melbourne, Australia
Aikavyöhyke:  UTC+10
Valmistumisvuosi:  1996
Katsojakapasiteetti:  125 000
FIA-luokitus:  1
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  5,278 km
Mutkia:  14
Rataennätys:  1.19,813 ( Charles Leclerc, Ferrari, 2024)
Suurimmat tapahtumat:  Formula 1, V8 Supercars, Carrera Cup
Albert Park Circuit (1953–1958)
Radan pituus:  5,027 km
Mutkia:  9
Rataennätys:  1.50,000 ( Stirling Moss, Cooper T45, 1958)
Melbourne Grand Prix Circuit (1996–2020)

Radan pituus:  5,303 km
Mutkia:  16
Rataennätys:  1.24,125 ( Michael Schumacher, Ferrari F2004, 2004)
Formula 1
Kilpailun pituus:  58 kierrosta, 306,124 km
Ensimmäinen GP:  1996
Grand Prix’itä ajettu:  27
Eniten voittoja:   Michael Schumacher (4)
Rata ilmakuvassa.
Albert Park Circuit (aiemmin myös Melbourne Grand Prix Circuit) on katurata Albert Parkin puistossa Melbournessa Australiassa.
Albert Park Circuit tunnetaan erityisesti Formula 1 -kauden avauskilpailun Australian GP:n pitopaikkana. Radan keskellä on Albert Park Lake -tekojärvi.
Rata

Radan pituus oli alun perin 5,303 kilometriä. Formula 1 -kilpailussa ajetut 58 kierrosta teki kilpailun kokonaispituudeksi 307,574 kilometriä. Vuoden 2021 remontin jälkeen radan pituus on 5,278 kilometriä. Formula 1 -kilpailussa ajetaan 58 kierrosta, tehden kilpailun kokonaispituudeksi 306,124 kilometriä.
Rata kulkee kokonaan yleisillä kaduilla ja teillä. Se on käytössä vain kisaviikonloppuisin, eikä pitoa ole kovinkaan paljon. Radalla on pari hyvää ohituspaikkaa pääsuoran, ja sitä seuraavan suoran lopussa. Radalla on useita pitkiä suoria, ja siellä saavutetaankin Formula 1 -sarjan radoista neljänneksi suurin keskinopeus. Vuonna 2021 rataa muutettiin leventämällä mutkia ja poistamalla mutkan 9–10 šikaani, joiden takia kierrosajat nopeutuivat noin viidellä sekunnilla. Kauden 2022 kilpailua varten alkuperäiseen suunnitelmaan kuului neljä DRS-aluetta, mutta neljännestä luovuttiin turvallisuussyistä.
Formula 1

Radalla on ajettu Formula 1 -sarjan Australian Grand Prix vuodesta 1996 alkaen. Rata on toiminut kausia 2006, 2010, 2020–2023 lukuun ottamatta Formula 1 -kauden avauskilpailun pitopaikkana.
Formula 1 > Voittajat

| Kausi | Kuljettaja | Valmistaja | Raportti |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 |  Damon Hill | Williams-Renault | Raportti |
| 1997 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | Raportti |
| 1998 |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | Raportti |
| 1999 |  Eddie Irvine | Ferrari | Raportti |
| 2000 |  Michael Schumacher | Ferrari | Raportti |
| 2001 |  Michael Schumacher | Ferrari | Raportti |
| 2002 |  Michael Schumacher | Ferrari | Raportti |
| 2003 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | Raportti |
| 2004 |  Michael Schumacher | Ferrari | Raportti |
| 2005 |  Giancarlo Fisichella | Renault | Raportti |
| 2006 |  Fernando Alonso | Renault | Raportti |
| 2007 |  Kimi Räikkönen | Ferrari | Raportti |
| 2008 |  Lewis Hamilton | McLaren-Mercedes | Raportti |
| 2009 |  Jenson Button | Brawn-Mercedes | Raportti |
| 2010 |  Jenson Button | McLaren-Mercedes | Raportti |
| 2011 |  Sebastian Vettel | Red Bull-Renault | Raportti |
| 2012 |  Jenson Button | McLaren-Mercedes | Raportti |
| 2013 |  Kimi Räikkönen | Lotus-Renault | Raportti |
| 2014 |  Nico Rosberg | Mercedes | Raportti |
| 2015 |  Lewis Hamilton | Mercedes | Raportti |
| 2016 |  Nico Rosberg | Mercedes | Raportti |
| 2017 |  Sebastian Vettel | Ferrari | Raportti |
| 2018 |  Sebastian Vettel | Ferrari | Raportti |
| 2019 |  Valtteri Bottas | Mercedes | Raportti |
| 2022 |  Charles Leclerc | Ferrari | Raportti |
| 2023 |  Max Verstappen | Red Bull Racing-Honda RBPT | Raportti |
| 2024 |  Carlos Sainz | Ferrari | Raportti |
Formula 1 > Formula 2

| Kausi | Lähtö | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Sprintti |  Dennis Hauger | MP Motorsport | Raportti |
| 2023 | Kilpailu |  Ayumu Iwasa | DAMS | Raportti |
| 2024 | Sprintti |  Roman Staněk | Trident | Raportti |
| 2024 | Kilpailu |  Isack Hadjar | Campos Racing | Raportti |
Formula 1 > Formula 3

| Kausi | Lähtö | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Sprintti |  Zak O’Sullivan | Prema Racing | Raportti |
| 2023 | Kilpailu |  Gabriel Bortoleto | Trident | Raportti |
| 2024 | Sprintti |  Martinius Stenshorne | Hitech Pulse-Eight | Raportti |
| 2024 | Kilpailu |  Dino Beganovic | Prema Racing | Raportti |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albert Park Circuit Wikimedia Commonsissa
Formula 1 -radat
| --- | --- |
Kaudella 2024:    Sakhir   Jedda   Melbourne   Suzuka   Shanghai   Miami   Imola   Monaco   Montréal   Barcelona   Spielberg   Silverstone   Budapest   Spa   Zandvoort   Monza   Baku   Singapore   Austin   México   Interlagos   Las Vegas   Lusail   Abu Dhabi 
Aikaisemmilla kausilla:    Adelaide   Ain-Diab   Aintree   Anderstorp   AVUS   Brands Hatch   Bremgarten   Buddh   Buenos Aires   Caesars Palace   Clermont-Ferrand   Dallas   Detroit   Dijon   Donington Park   East London   Estoril   Fuji   Hockenheim   Indianapolis   Istanbul   Jacarepaguá   Jarama   Jerez   Kyalami   Le Mans   Long Beach   Magny-Cours   Monsanto   Mont-Tremblant   Montjuïc   Mosport Park   Mugello   Nivelles-Baulers   Nürburgring   Paul Ricard   Pedralbes   Pescara   Phoenix   Portimão   Porto   Reims   Riverside   Rouen   Sebring   Sepang   Sotši   TI   Valencia   Watkins Glen   Yeongam   Zeltweg   Zolder 
Formula 1 -luokan Australian Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |  |  |
Radat: Adelaiden katurata (1985–1995) Melbourne Grand Prix Circuit (1996–2019), Albert Park Circuit (2022–)
Melbournen radan varikkorakennus.