Zboriv
Kaupungista

Oletetaan, että joskus ennen vuotta 1601 Zboriv sai Magdeburgin kaupunginoikeudet, koska vuodelta 1601 peräisin olevissa asiakirjoissa mainitaan, että kaupungissa toimi niin pormestari kuin ulosottomiehet. Kaupungin läpi kulki tärkeä kauppareitti Galitsiasta, Lvivistä itään Kiovaan. Vuonna 1648 Zborivin asukkaat nousivat kapinaan puolalaista valtaa vastaan ja vuonna 1649, kasakkojen ja Puolan välisen sodan aikana, Bohdan H’melnytskyin kasakat piirittivät vihollisen armeijan Zborivissa. Näin ollen kansallisen vapautustaistelun aika toi kaupungin historiaan Zborivin taistelun vuonna 1649, joka oli yksi ukrainalaisten ja heidän liittolaisten kaani İslâm III Girayn johtamien Krimin tataarien menestyneimmistä taisteluista sodassa puolalaisia joukkoja vastaan. Taistelun aikana Puolan kuninkaan Johannes II Kasimirin johtama noin 25 000 hengen kruununarmeija kukistettiin ja sen tuloksena 5. ja 6. (tai 8. eli 18.)  elokuuta 1649 allekirjoitettiin Zborivin sopimus, jonka yhden ehdon mukaisesti kasakkahallinnon piti siirtyä Rzeczpospolitan liittovaltion kaakkoisalueelle. Joidenkin tietojen mukaan Puolan armeija menetti 7–10 ja kasakat ja tataarit menettivät yhteensä 10 tuhatta taistelijaa. Taistelussa kaatuneiden kasakoiden hautakumpu on säilynyt metsässä 6 kilometriä Zborivista lähellä Virlivan kylää. Vuonna 1995 aloitti toimintansa kaupunginmuseo, jossa monet näyttelyt oli omistettu Zborivin taistelulle.
Joidenkin lähteiden mukaan Zboriv sai Magdeburgin kaupunginoikeudet vuonna 1689 ja 1700-lukua tunnetaan paikkakunnan kehityksen ja vaurauden aikakautena. Tuolloin kaupungissa järjestettiin markkinoita ja siinä oli kolme esikaupunkia: Zavalne (ukr. Завальне), Zoloitšivske (ukr. Золочівське) ja Kukиlntsi t. Kuklyntsi (ukr. Куклинці). Kaupungin juutalaisasukeilla oli peräti 40 majataloa ja kahdeksan viinitilaa, mylly, juutalainen kylpylä ja posti. Puolan jakamisen yhteydessä vuonna 1772 Zboriv liitettiin Itävaltaan ja vuodesta 1867 alkaen Itävallan-Unkarin vallan alle, jolloin vuosina 1810–1815 tämä paikkakunta oli rajakaupunki. Sen kautta kulkivat kauppareitit Lvivista Moldovaan ja Venäjälle. Vuoden 1815 jälkeen kaupunki menetti merkityksensä kauppakeskuksena ja alkoi rapistua. Vuonna 1824 syttyneen suuren tulipalon jälkeen se oli täysin autio. Vuonna 1830 kaupungissa oli 12–30 kivitaloa ja muut rakennukset olivat risupuuta hökkeleitä. Siitä syystä Zborivia kiusasivat usein tulipalot. Vuodesta 1875 lähtien kaupungin läheltä kulki rautatie, mutta asema rakennettiin muutaman kilometrin päähän Zborivista pohjoiseen Mlynivtsiin esteinä olleiden soisen jokilaakson ja järvien takia. Zborivin tammimetsään rakennettiin 1800-luvun lopulla sotilaskasarmit, joita pidettiin Galitsian parhaimpina: siellä oli vesijohto, kuntosali, ampumarata jne. Ensimmäisen maailmansodan aikana venäläiset purkivat kasarmin katot rakentaakseen siltoja Strypan yli ja paikalliset asukkaat purkivat seinät. Lähistöllä olleen järven jättimäinen höyrymylly, joka oli ehkä alueen suurin, ei myöskään säilynyt, koska se paloi vuonna 1909.
Vuodesta 1904 Zboriv on ollut piirin keskus. Sotien välisenä aikana kaupunki kuului Puolaan. Zborivin kohtalona oli, että se toistamisiin tuhoutui maan tasalle. Tällä tavalla kävi muunmuassa vuonna 1667, kun Zborivin asukkaat itse avasivat portit turkkilaisottomaaneille, jotka valloittivat ja polttivat sen ja myös naapurikylät. Myös vuosina 1915, 1916 ja 1917 käytiin ankaria taisteluita kaupungista, jolloin se tuhoutui täysin ja ehjänä säilyi vain 4 taloa. Vuonna 1939 Zboriville myönnettiin kaupungin ja tammikuussa 1940 Zborivin piirin hallinnollisen keskuksen asema. Silloin siellä asui noin 10 000 asukasta. Väestön määrä väheni kuitenkin lähes puoleen joko Saksaan tai Siperiaan karkottamisen, aseellisiin vastarintataisteluihin osallistumisen tai natsien juutalaisteloituksien myötä. Nykyään se on maatalouskeskus, jossa on hedelmänjalostuslaitos ja tiilitehdas.