stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mesoamerikka
Kulttuuri > Kielet ja kansat

Mesoamerikan yhteisiä kulttuurisia piirteitä ovat esimerkiksi säännölliset markkinat, obsidiaanista tehdyt työkalut, rapatut lattiat, kaivinkepit sekä jotkin uskonnolliset piirteet, kuten ihmisuhrit, luku 13 pyhänä lukuna sekä 260-päiväinen rituaalikalenteri. Kaikki Mesoamerikan alkuperäiskansat ovat nykyään säännöllisessä vuorovaikutuksessa kansallisten ja kansainvälisten toimijoiden kanssa.
Kulttuurisesta yhdenmukaisuudesta huolimatta alueen alkuperäiskansat puhuvat useita keskenään huomattavan erilaisia kieliä. Ne jakautuvat seitsemään kielikuntaan ja kolmeen isolaattiin. Suurimmat kielikunnat ovat mayakielet, otomangelaiset kielet ja uto-asteekkilaiset kielet. Mayakielten puhujat asuvat lähinnä Mesoamerikan koillisosissa ja uto-asteekkikielten puhujat pohjoisempana. Otomangelaisia kieliä puhutaan laajalla alueella eri puolilla Mesoamerikkaa.
Kulttuuri > Yhteisöt

Mesoamerikkalaisissa yhteisöissä keskeinen hallinnollinen yksikkö on municipio. Municipion koko vaihtelee: Guatemalassa siihen kuuluu yleensä vain yksi kylä, Meksikossa taas useita. Municipion keskuspaikassa toimitetaan hallintoon, kaupankäyntiin ja uskontoon liittyviä asioita.
Keskuspaikka on yleensä seudun isoin asutuskeskus. Kylän tai kaupungin keskellä on aukio, jonka ympärillä sijaitsevat tärkeimmät hallinnolliset ja uskonnolliset rakennukset. Myös yhteisön vaikutusvaltaisimmat jäsenet asuvat torin lähettyvillä. Järjestelmä on peräisin siirtomaa-ajalta. Syrjäseuduilla keskuskaupunki voi olla suurimman osan vuodesta tyhjä, ja siellä asuu vain virkamiehiä, pappeja ja kauppiaita. Suurin osa väestöstä elää pienissä kylissä tai yksittäisillä maatiloilla, mutta siirtyy joksikin aikaa kaupunkiin esimeriksi juhlapyhien tai liikeasioiden merkeissä. Tämä järjestelmä on vanhempi ja edelleen käytössä esimerkiksi joidenkin mayakansojen (etelässä) ja wixarikojen (pohjoisessa) parissa.
Uskonnolliset ja poliittiset tehtävät on varattu miehille. Kaikkien miesten odotetaan palvelevan alemmissa virkatehtävissä ainakin vähän aikaa, mutta korkeampiin asemiin nousu ei ole itsestäänselvyys. Yhteisön arvoasemissa nouseva mies yleensä vuorottelee uskonnollisissa ja maallisissa tehtävissä. Arvostetuimmat valitaan vanhimmistoon, joka antaa koko yhteisöä koskevia neuvoja ja määräyksiä. Uskonnon ja poliittisen vallan välille ei tehdä suurta eroa.
Kulttuuri > Perheet

Alkuperäiskansat elävät yleensä suurperheinä, joihin kuuluu 2–4 sukupolvea. Ajan mittaan suurperhe hajoaa ydinperheiksi, joihin kuuluu pariskunta lapsineen. Sukulaisuus määritellään yleensä tasapuolisesti, eikä isän ja äidin sukulaisia erotella. Poikkeuksen muodostavat esimerkiksi tzeltal-mayat, jotka esikolumbiaanisena aikana ilmeisesti jakautuivat patrilineaarisiin klaneeihin.
Avioliitto nähdään kahden suvun välisenä sopimuksena, jonka sulhasen perhe järjestää. Sulhasella on velvollisuus palvella morsiamen perhettä määräaika, ja hän saattaa asua morsiamen luona jonkin aikaa. Avioliiton jälkeen perhe muuttaa sulhasen suvun kotiseuduille asumaan. Omaisuus periytyy yleensä isältä pojalle ja sukunimi isältä lapsille. Sukunimet ovat nykyään lähinnä espanjalaista alkuperää, mutta mayat ovat paikoin säilyttäneet alkuperäisiä sukunimiään. Misteekeillä isän etunimestä voi tulla seuraavan sukupolven sukunimi.
Kulttuuri > Koulutus

Mesoamerikan intiaaneilla oli pitkään vaikeuksia saada koulutusta. Nykyään kouluja on jo melkein kaikkialla, mutta opiskelu ei välttämättä kestä kuin muutaman vuoden. Opetus annetaan yleensä espanjaksi, mikä tekee yksikielisten lasten opiskelusta vaikeaa.
Kulttuuri > Siirtymäriitit

Kristillinen kaste on ensimmäinen tärkeä siirtymäriitti, eikä kastamatonta lasta välttämättä vielä pidetä täysin inhimillisenä. Lasta imetetään jopa 3–4-vuotiaaksi. Pikkulapsilla ei ole erityisiä velvollisuuksia, ja heidän elämänsä on hyvin vapaata. Isompien lasten vastuulla on valvoa pienempiä vanhempien työskennellessä.
Aikuistumista ei erikseen juhlisteta. Tytön aikuisuuden katsotaan alkavan avioliitosta. Poika aikuistuu avioituessaan tai noin 14–15-vuotiaana, kun hänestä tulee yhteisön täysivaltainen jäsen. Aikuisella miehellä on erilaisia kansalaisvelvollisuuksia, jotka liittyvät yhteisen omaisuuden huoltamiseen ja yhteisten menojen maksuun. Aikuisuuden saavuttaneelle pojalle voidaan myös antaa erilaisia uskonnollisia ja hallinnollisia tehtäviä. Aluksi hän saa vain vähäarvoisimpia tehtäviä, mutta osa miehistä kohoaa vähitellen yhteisön johtoasemiin.
Kuolleet haudataan vuorokauden sisällä. Hautajaisten yhteydessä soitetaan kirkon kelloja, poltetaan suitsuketta ja luetaan ja lauletaan rukouksia. Hautaamiseen liittyviä rituaaleja toistetaan säännöllisin väliajoin. Joskus ne loppuvat yhdeksäntenä päivänä, joskus ne toistetaan vielä kuoleman vuosipäivänä.
Kulttuuri > Uskonto

Uskonto on sekoitus alkuperäiskansojen perinteisiä uskomuksia ja kristinuskoa. Perinteiset jumal- ja henkiolennot ovat usein saaneet uuden tulkinnan kristillisinä pyhimyksinä. Pyhissä paikoissa annetaan lahjoja tai uhrataan eläimiä erilaisille luonnonhengille. Ihmisillä voi olla suojelushenkiä, jotka ilmenevät eläinten hahmossa tai erilaisina luonnonilmiöinä. Sairauksia selitetään noituudella tai henkien laiminlyömisellä.
Talous > Maanviljely

Tärkein elintarvike on maissi. Esikolumbiaanisella ajalla se tyydytti noin 90 % ravinnontarpeesta. Lisäksi viljellään papuja, kurpitsaa, chiliä ja tomaattia sekä ilmasto-oloista riippuen ananasta, bataattia, maniokkia, vaniljaa, avokado ja kaakaota. Puuvillan ja tupakan viljelyllä oli esikolumbiaanisena suuri taloudellinen merkitys. Myös agaavesta saatava kuitu oli arvostettua kauppatavaraa. Kolumbiaanisen vaihdon jälkeen alettiin viljellä myös vehnää, kahvia, sokeriruokoa, seesamia ja maapähkinää.
Kaskiviljely oli esikolumbiaanisena aikana tärkeä maatalouden muoto, mutta nykyään sitä harjoitetaan vain syrjäseuduilla. Toinen perinteinen maatalouden muoto chinampa on edelleen käytössä. Siinä viljypalstoiksi rakennetaan pieniä keinotekoisia saaria järven pohjamudasta ja kasvillisuudesta. Nykyään myös aura- ja kasteluviljely ovat yleisiä.
Talous > Käsityöt

Käsitöillä on perinteisesti ollut suuri merkitys Mesoamerikan alkuperäiskansoille, ja ennen teollisuustuotteiden yleistymistä naiset valmistivat kotitaloutensa kankaat itse. Nykyään kankaat yleensä ostetaan valmiina. Kangaspuita ei esikolumbiaanisella ajalla tunnettu, mutta siirtomaa-ajalla myös osa miehistä alkoi työskennellä vaateteollisuuden parissa. Sekä miehet että naiset punovat hattuja ja koreja. Materiaalina käytetään erilaisia ruoho- ja ruokokasveja, palmunlehviä ja alamailla myös köynnöstä.
Savityöt ovat perinteisesti kuuluneet naisille. Dreijaa ei esikolumbiaanisella ajalla tunnettu. Mesoamerikan nykyinen keramiikka sekoittaa perinteisiä ja eurooppalaisia käytäntöjä. Lakkaamista ja muuta koristelua harjoitettiin jo esikolumbiaanisella ajalla. Nykyään sillä on suuri taloudellinen merkitys turismin vuoksi. Koristeellisia astioita valmistetaan sekä arkikäyttöön että uskonnollisiin tarkoituksiin.
Talous > Kauppa

Markkinoita järjestetään säännöllisesti. Usein markkinat kiertävät kylästä ja kaupungista toiseen niin, että jokaisena viikonpäivä on markkinat jossakin lähiseudun kylässä. Kauppiaat toimivat yleensä perheisiin ja kotitalouksiin perustuvina yksiköinä. Suurin osa Mesoamerikan yhteisöistä ei ole erikoistunut mihinkään yksittäiseen tuotteeseen, mutta osa tullut tunnetuksi esimerkiksi taidokkaasta keramiikasta tai korinpunonnasta.
Mesoamerikan muinaisia sivilisaatioita

Asteekit
Huasteekit
Mayat
Misteekit
Olmeekit
Teotihuacán
Tolteekit
Totonaakit
Sapoteekit
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mesoamerikka Wikimedia Commonsissa
MesoWeb (englanniksi)
Siukolanjärvi

| Siukolanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Nokia
Koordinaatit:  61°23′05″N, 23°17′20″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sarkolanjoen valuma−a‎ (35.17)
Laskuoja:  oja Lanajokeen 
Järvinumero:  35.171.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  77,5 – 80 m  
Pituus:  210 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,929 km  
Pinta-ala:  4,026 ha  
Saaria:  ei saaria
 fiSiukolanjärvi 
Siukolanjärvi eli Siukkolanjärvi on Pirkanmaalla Nokialla Sarkolassa sijaitseva järvi.
Maantiede

Järven pinta-ala on 4,0 hehtaaria, ja sen pituus on 210 metriä ja leveys 90 metriä. Se on muodostunut Lanajoen jokilaaksoon moreeniselänteen länsipuolelle. Läheinen mäki kohoaa yli 15 metrin korkeuteen sen vedenpinnasta, kun taas lähipellot ovat vain pari metriä korkeammalla. Järven rantaviiva on 0,93 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järvi on rannoiltaan umpeen kasvanut ja avosoinen. Pohjoisrannassa on kiinetästi asuttu tila, jonne tulee tie viereiseltä Sarkolaan johtavalta yhdystieltä 13765.
Vesistösuhteita

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen laske ojia ja sen luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, josta saa alkunsa 70 metriä pitkä oja Lanajokeen. Järven vedenpinnan korkeus on yli 77,5 metriä.
Historiaa

Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järvi vaikuttaa suuremmalta, koska joki virtaa kartan mukaan järven läpi. Jos tämä on oikein, on järven vedenpintaa laskettu ja joenuoma on samassa yhteydessä johdettu vesialueen ohi. Asia ei kuitenkaan ole varmaa, vaan se on varmistettava toisista lähteistä. Tyrvään ja Vesilahden välinen pitäjänraja kulkee järven läpi. Vuonna 1930 julkaistun Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa tilanne, jossa joki käy lähellä järven rantaa. Järvestä johdettu oja ulottuu siinä vesirajaan asti, mutta ei enää nykyään. Järvi on tässä vaiheessa vielä autio. Suoniemen ja Tottijärven välinen kuntaraja ylittää tällöin järven. Vuoden 1954 peruskartassa järven yli kulkee nyt Tottijärven ja Karkun välinen kuntaraja sekä Turun ja Porin läänin ja Hämeen läänin lääninraja..
Europapa

|  Europapa |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Joost Klein
Levy-yhtiö:  Omakustanne
Kesto:  2:40
Tyylilaji:  gabber, happy hardcore, nederpop, eurodance
Julkaistu:  29. helmikuuta 2024
Säveltäjä(t):  Tantu Beats Paul Elstak Thijmen Melissant Dylan van Dael
Sanoittaja(t):  Joost Klein Maradonnie Tim "Gerrie" Haars
Tuottaja(t):  Tantu Beats Paul Elstak
Euroviisutiedot
Vuosi:  2024
Maa:  Alankomaat
Kieli:  hollanti
Sijoitus semifinaalissa:  2.
Pisteet semifinaalissa:  182
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
Aikajärjestys
 ◄ ”Burning Daylight” (2023) 
Europapa on alankomaalaisen laulajan ja rap-artistin Joost Kleinin esittämä kappale, joka julkaistiin 29. helmikuuta 2024. Klein edusti kappaleella Alankomaita vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Kappale pääsi toisesta semifinaalista jatkoon saatuaan yhteensä 182 pistettä. Se ei kuitenkaan esiintynyt finaalissa, koska Alankomaat diskattiin kilpailusta laulajan epäasiallisen käytöksen vuoksi.
Listasijoitukset

| Lista | Sija |
| --- | --- |
 Alankomaat (Single Top 100): 1
 Alankomaat (Dutch Top 40): 1
 Suomi Suomen virallinen lista: 2
Michelle Bachelet

| Michelle Bachelet |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (2014).
Chilen 34. ja 36. presidentti
 11. maaliskuuta 2014 – 11. maaliskuuta 2018  
Edeltäjä:  Sebastián Piñera
Seuraaja:  Sebastián Piñera
 11. maaliskuuta 2006 – 11. maaliskuuta 2010  
Edeltäjä:  Ricardo Lagos Escobar
Seuraaja:  Sebastián Piñera
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1951 (ikä 73) Santiago de Chile
Puoliso:  Jorge Dávalos (1979–1984)
Tiedot
Puolue:  Chilen sosialistinen puolue
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
michellebachelet.cl
Verónica Michelle Bachelet Jeria /βeˈɾonika miˈʃɛl baʃˈle ˈçeɾja/ (s. 29. syyskuuta 1951 Santiago de Chile) on chileläinen keskusta-vasemmistolainen poliitikko ja ensimmäinen Chilessä valittu naispresidentti. Hän toimi presidenttinä vuosina 2006–2010 ja uudelleen vuosina 2014–2018.
Bachelet on myös maan entinen terveysministeri ja ensimmäinen naispuolinen puolustusministeri.
Koulutukseltaan Bachelet on kirurgi ja sotatieteiden maisteri. Hän on eronnut kolmen lapsen äiti, joka puhuu espanjan lisäksi sujuvasti englantia, saksaa, portugalia ja ranskaa.
Elämäkerta

Bachelet syntyi Chilen pääkaupungissa Santiagossa. Hänen äitinsä oli antropologi Ángela Jeria ja isänsä ilmavoimien kenraali Alberto Bachelet. Hän aloitti lääketieteen opinnot Chilen yliopistossa (Universidad de Chile) vuonna 1970.
Alberto Bachelet johti Salvador Allenden hallituskaudella elintarvikehuollosta vastaavaa valtion laitosta, ja 11. syyskuuta 1973 tapahtuneen 
Pinochetin Chilen 1973 vallankaappauksen jälkeen hänet vangittiin syytettynä maanpetoksesta, ja hän joutui kidutetuksi. 1974 maaliskuussa Alberto Bachelet kuoli jatkuvista pahoinpitelyistä aiheutuneeseen sydänpysähdykseen. Myös Michelle Bacheletia ja hänen äitiään pidettiin vangittuina ja kidutettiin pahamaineisessa Villa Grimaldissa Santiagossa. 1975 he pakenivat Australiaan, ja myöhemmin Michelle Bachelet jatkoi lääketieteen opintojaan Itä-Saksassa. Hän palasi Chileen 1979 ja valmistui kirurgiksi 1982 Chilen yliopistosta.
Vuosina 1983–1986 Bachelet työskenteli lastenlääkärinä ja palasi samalla yhteiskunnalliseen toimintaan kansalaisjärjestöissä, jotka auttoivat kidutettujen ja "kadonneiden" lapsia.
Pinochetin valtakauden päätyttyä vuonna 1990 Bachelet työskenteli muun muassa maan terveysministeriössä ja WHO:n neuvonantajana. Myöhemmin 1990-luvulla hän aloitti sotilaallisen strategian opinnot ensin Chilessä (Academia Nacional de Estudios Politícos y Estratégicos, Anepe) ja jatkoi opiskelua Washingtonissa, Yhdysvalloissa (Inter-American Defense College, IADC). 1998 Bachelet palasi Chileen, missä hän työskenteli neuvonantajana puolustusministeriössä ja valmistui Chilen armeijan akatemiasta sotatieteiden maisteriksi.
Poliittinen ura

Michelle Bachelet liittyi jo 1970-luvulla Chilen sosialistiseen puolueeseen (Partido Socialista de Chile, PSC), joka tosin oli Pinochetin kaudella kielletty ja hajaantunut useisiin ryhmiin. Puolue yhdistyi jälleen vuonna 1990, ja vuosina 1995–2000 Bachelet toimi aktiivisesti sen johdossa.
Vuonna 2000 presidentti Ricardo Lagos nimitti Bacheletin maan terveysministeriksi, ja tammikuussa 2002 hänestä tuli ensimmäinen naispuolinen puolustusministeri maan ja koko Latinalaisen Amerikan historiassa.
Bachelet suostui 2004 syksyllä sosialistien presidenttiehdokkaaksi vuoden 2005 vaaleihin ja jätti puolustusministerin tehtävän aloittaakseen vaalikampanjan. Bacheletin tärkeimmät vastaehdokkaat ensimmäisellä kierroksella olivat oikeistolainen Joaquín Lavín (Unión Demócrata Independiente, UDI) ja keskustaoikeiston Sebastián Piñera (Renovación Nacional, RN). Ensimmäisellä kierroksella 11. joulukuuta 2005 ennakkosuosikki Bachelet sai 45,95 prosenttia äänistä, Piñera 25,41 prosenttia, Lavín 23,22 prosenttia ja neljäs ehdokas Tomás Hirsch 5,40 prosenttia. Voitto suoraan ensimmäisellä kierroksella olisi edellyttänyt 50 prosenttia äänistä.
Bachelet ja Piñera kohtasivat vaalin toisella kierroksella 15. tammikuuta 2006. Bachelet sai odotetusti selvän enemmistön äänistä, yli 53 prosenttia. Illansuussa Piñera tunnusti tappionsa, ja Bachelet saattoi julistautua voittajaksi, kun lähes kaikki äänet oli laskettu. Astuessaan virkaan ja vannoessaan virkavalan 11. maaliskuuta 2006 hänestä tuli Chilen ensimmäinen naispresidentti ja samalla ensimmäisiä naispuolisia valtionpäämiehiä Latinalaisessa Amerikassa.
Chilen perustuslaki estää saman henkilön valinnan presidentiksi toiselle peräkkäiselle kaudelle, joten Bachelet ei voinut olla ehdolla vuonna 2009. Hän toimi entisen vastaehdokkaansa Sebastián Piñeran presidenttikauden aikana YK:n tasa-arvojärjestön UN Womenin historian ensimmäisenä pääjohtajana. Bachelet pyrki uudelleen presidentiksi vuonna 2013 ja tuli valituksi. Hän sai vaalin toisella kierroksella noin 62 prosenttia äänistä ja vastaehdokas Evelyn Matthei 38 prosenttia. Bachelet astui virkaan maaliskuussa 2014.
Bacheletia seurasi presidenttinä taas hänen edeltäjänsä Sebastián Piñera, joka voitettuaan joulukuun 2017 presidentinvaalit oli jälleen Chilen presidentti maaliskuusta 2018 lähtien.
Michelle Bachelet on toiminut 1. syyskuuta 2018 lähtien YK:n ihmisoikeuskomissaarina.
Kunnianosoituksia

Chilen ansioritarikunta (Chile, 2006, suurmestari)
Australian ritarikunta (Australia, 2012)
San Lorenzon ritarikunta (Ecuador, 2010)
Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 2007)
Valkoisen Ruusun ritarikunta (Suomi, 2007)
Vytautas Suuren ritarikunta (Liettua, 2008)
Henrik Purjehtijan ritarikunta (Portugali, 2007)
Kristuksen ritarikunta (Portugali, 2009)
Vapauden ritarikunta (Portugali, 2017)
Isabella Katolilaisen ritarikunta (Espanja, 2010)
Kaarle III:n ritarikunta (Espanja, 2014)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
BBC:n profiili (englanniksi)
BBC:n uutinen presidentinvaalin 1. kierroksen tuloksista (englanniksi)
BBC:n uutinen vaalin 2. kierroksen ratkaisevista tuloksista (englanniksi)
| n k  Chilen presidentit |
| --- | --- | --- |
|  Blanco Encalada  Freire  Pinto Díaz  Prieto  Bulnes  Montt Torres  Pérez  Errázuriz Zañartu  Pinto Garmendia  Santa María  Balmaceda  Montt Álvarez  Errázuriz Echaurren  Riesco  Montt Montt  Barros Luco  Sanfuentes  Alessandri Palma  Figueroa  Ibáñez del Campo  Montero  Aguirre Cerda  Ríos  González Videla  Alessandri Rodríguez  Frei Montalva  Allende  Pinochet  Aylwin  Frei Ruiz-Tagle  Lagos  Bachelet  Piñera  Bachelet  Piñera  Boric  |  Blanco Encalada  Freire  Pinto Díaz  Prieto  Bulnes  Montt Torres  Pérez  Errázuriz Zañartu  Pinto Garmendia  Santa María  Balmaceda  Montt Álvarez  Errázuriz Echaurren  Riesco  Montt Montt  Barros Luco  Sanfuentes  Alessandri Palma  Figueroa  Ibáñez del Campo  Montero  Aguirre Cerda  Ríos  González Videla  Alessandri Rodríguez  Frei Montalva  Allende  Pinochet  Aylwin  Frei Ruiz-Tagle  Lagos  Bachelet  Piñera  Bachelet  Piñera  Boric  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Karhu

| Karhu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Eutheria
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Caniformia
Heimo::  Karhut Ursidae
Suku::  Karhut Ursus
Laji::  arctos
Kaksiosainen nimi
 Ursus arctos  Linnaeus, 1758 
 Karhun levinneisyys.
Alalajit 
 U. a. arctos – karhu   U. a. alascensis  U. a. beringianus  U. a. californicus  U. a. collaris  U. a. crowtheri† – atlaksenkarhu   U. a. dalli  U. a. gyas  U. a. horribilis – harmaakarhu   U. a. isabellinus  U. a. lasiotus  U. a. middendorffi – kodiakinkarhu   U. a. nelsoni† – meksikonkarhu   U. a. pruinosus  U. a. sitkensis  U. a. stikeenensis  U. a. syriacus 
Katso myös
   Karhu Wikispeciesissä   Karhu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Karhu eli ruskeakarhu (Ursus arctos) on Euroopan suurimpia petoeläimiä. Sen eri alalajeja tavataan  monilla alueilla Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Karhun pituus on 135–250 senttimetriä ja paino 60–300 kilogrammaa, uros on selvästi suurempi kuin naaras. Karhun ruskean turkin sävy vaihtelee melkein mustasta vaalean kellanharmaaseen.
Karhut nukkuvat talviunta puoli vuotta. Pennut syntyvät talvipesään. Karhu on kaikkiruokainen, se syö paljon kasviravintoa ja varsinkin marjoja.
Karhu on Suomen kansalliseläin.
Koko ja ulkonäkö

Karhu on Euroopan suurin petoeläin. Eurooppalaisen ruskeakarhun pituus on 135–250 senttimetriä ja hännän pituus 5–15 senttimetriä. Naaraskarhun säkäkorkeus on 80–90 senttimetriä ja uroksen 90–125 senttimetriä. Naaraat painavat 60–200 kilogrammaa, urokset 100–300 kilogrammaa. Suurin punnittu luonnossa elänyt suomalainen karhu on painanut 373 kilogrammaa. Kuusamon Suurpetokeskuksen kesyn Juuso-karhun painoksi punnittiin 483 kilogrammaa. Pohjoisamerikkalaiset alalajit harmaakarhu ja kodiakinkarhu voivat kasvaa huomattavasti suuremmiksi ja painaa jopa 650 kilogrammaa. Kaikkein pienin alalaji on syyriankarhu.
Kaikki karhun alalajit ovat tukevarakenteisia, isopäisiä ja kyttyräselkäisiä. Niillä on tuuhea turkki ja vahvat tassut, jotka soveltuvat paremmin kaivamiseen kuin puissa kiipeilyyn. Karhun korvat ovat pienet ja pyöreäpäiset, mutta kuitenkin selvästi erottuvat.
Karhun turkin väritys vaihtelee miltei mustasta aina vaalean kellanharmaaseen asti, jopa lähes valkoisia tavataan silloin tällöin.
Karhun jälki on luonnonvaraisista eläimistä Suomen suurin. Sen takakäpälän jälki muistuttaa ihmisen jälkeä, mutta jalkaterän painallus on hieman leveämpi ja kolmiomaisempi kuin ihmisellä. Karhun jäljessä näkyy viisi varpaan ja kynnen painallusta. Etukäpälän jälki ilman kynsiä on 12–15 senttimetriä pitkä ja takakäpälän 18–25 senttimetriä. Karhun jälki on 10–18 senttimetriä leveä.
Karhun uloste vaihtelee sen käyttämän ravinnon mukaan. Sen ulostekasa on lehmän tai hirven jätösten kokoinen. Kesällä uloste muistuttaa ulkoisesti ruskeaa lehmän tai hirven ulostetta, mutta on sisältä musta. Syksyllä ulosteessa on marjoja ja lehtiä. Pelkkää lihaa syöneen karhun uloste on löysää ja mustaa, kun taas haaskaa syöneen karhun uloste on ruskeampaa ja sisältää karvoja ja luunpalasia.
Levinneisyys

Karhu on aiemmin elänyt laajoilla alueilla Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa, mutta on vähentynyt monilta alueilta. Amerikassa tavattavat harmaakarhu ja kodiakinkarhu ovat karhun alalajeja, mutta mustakarhu (Ursus americanus) on oma erillinen lajinsa. Alaskan ABC-saarilla elävä ruskeakarhu on läheisempää sukua jääkarhulle kuin muualla maailmassa eläville ruskeakarhuille.
Karhu elää hyvin erilaisissa elinympäristöissä Aasian aroilta tundraan ja lauhkeisiin sademetsiin.
Karhuja on maailmassa yhteensä noin 230 000 yksilöä, suurimmat populaatiot Venäjällä (noin 120 000), Yhdysvalloissa (32 500) ja Kanadassa (21 750). Euroopassa on yhteensä noin 14 000 karhua. Etelä-Euroopassa ja Alpeilla on useita pieniä populaatioita, jotka elävät eristyksissä muista. Myös Aasiassa on eristyneitä populaatioita, mutta niiden suuruudesta ei ole luotettavaa tietoa. Intiassa on alle tuhat karhua hajaantuneena moneen ryhmään. Kiinassa on kaksi populaatiota, toinen alle tuhat, toisessa alle 6 000 yksilöä. Japanin Hokkaidolla on ilmeisesti noin 2 000 karhua.
Suomessa karhu on silmälläpidettävä laji. Luonnonvarakeskuksen mukaan Suomen karhukanta on kasvanut 2000-luvulla; ennen vuoden 2020 metsästyskautta Suomessa oli arviolta 2 300–2 500 yksilöä. Moni Suomen karhu siirtyy syksyn tullen Venäjälle. Karhuja esiintyy koko Suomessa lukuun ottamatta Ahvenanmaata, mutta kanta keskittyy Itä-Suomeen ja Lappiin. Karhu kuuluu Suomessa riistaeläimiin.
Suomessa esiintyy perimältään kahta erilaista karhua. Karhu metsästettiin Suomessa lähes sukupuuttoon 1900-luvun alussa, jonka jälkeen Suomeen palasi karhuja Venäjältä. Pietarin suunnalta tulleet karhut asuttivat eteläisen Suomen Lieksan korkeudelle asti ja Kuolan niemimaalta tulleet karhut pohjoisen Suomen.
Käyttäytyminen > Aistit ja liikkuminen

Karhulla on hyvä kuuloaisti ja monipuolinen äänivalikoima, johon kuuluu muun muassa karjahteluja, murinaa ja vihellysääniä. Karhulla on kehittynyt hajuaisti, mutta näköaisti on huono. Vaikka karhu näyttää kömpelöltä, se voi nopeimmillaan juosta jopa 60 kilometriä tunnissa. Yleensä karhu liikkuu metsässä hiljaa aistit valppaina. Se osaa kiivetä puihin ja uida sujuvasti.
Karhu on käyden kulkeva kanta-astuja, jonka käyntiaskeleen pituus on 90–140 senttimetriä. Kulkiessaan se liikuttaa saman puolen raajoja samaan aikaan. Karhun jälkijono muistuttaa ilman kenkiä kävelevän ihmisen jälkiä. Saalistaessaan tai paetessaan karhu laukkaa, jolloin sen etu- ja takakäpälä osuvat samaan jälkeen. Karhu lähtee liikkeelle yleensä hyppien jättäen maahan parillisen hyppyjäljen.  Kovalla maalla askelleveys on pieni, mutta pehmeällä lumella karhu kulkee jalat harallaan.