stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hevosenliha
Ominaisuudet

Suomessa teurastetun hevosen ruhonpaino on keskimäärin 230 kilogrammaa. Siitä saadaan 4,5 kilogrammaa sisäfilettä, 14 kilogrammaa ulkofilettä  ja 10 kilogrammaa sisäpaistia. Loppulajitelmassa on 100 kilogrammaa muun muassa kylkeä ja lapaa sekä vähemmän arvokkaita paistin osia.
Hevosenliha on vähärasvaista ja matalakolesterolista ja sisältää paljon rautaa. Hevosenlihan proteiinipitoisuus on samaa luokkaa kuin naudanlihan ja sianlihan. Rasvasta suurin osa on tyydyttymättömiä rasvahappoja.
Toisaalta hevosenliha saattaa sisältää lääkeaine- ja hormonijäämiä. Suomessa teurastamot eivät ota vastaan lääkittyjä hevosia, ellei ole osoitettu että niillä on teurasvaroaikojen sisällä käytetty vain tuotantoeläimille hyväksyttyjä lääkkeitä.
Hevosenlihan makua on kuvattu pehmeäaromiseksi ja rakennetta poronlihan kaltaiseksi.
Tuottajamaat

Aasiassa tuotettiin vuonna 2017 noin 52 prosenttia maailman kaikesta hevosenlihasta. Suurimmat hevosenlihan tuottajamaat vuonna 2018 olivat:
|  | Maa | Hevosten lukumäärä  (eläinyksilöä) | Tuotanto (miljoonaa kg) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Kiina | 1 589 164 | 200,452 |
| 2. |  Kazakstan | 718 027 | 126,520 |
| 3. |  Meksiko | 634 845 | 83,922 |
| 4. |  Mongolia | 397 271 | 57,193 |
| 5. |  Venäjä | 250 248 | 45,388 |
| 6. |  Yhdysvallat | 114 841 | 29,275 |
| 7. |  Kanada | 127 656 | 27,395 |
| 8. |  Brasilia | 188 531 | 24,566 |
| 9. |  Australia | 86 244 | 24,148 |
| 10. |  Kirgisia | 155 177 | 23,762 |
Tuotanto ja kulutus Suomessa

Suomessa hevosenlihaa tuotettiin vuonna 2017 noin 352 000 kilogrammaa. Hevosenlihaa tuodaan Suomeen vuosittain noin 1,5 miljoonaa kilogrammaa etenkin Kanadasta, Meksikosta, Belgiasta, Argentiinasta, Brasiliasta, Uruguaysta ja Ranskasta. Monessa näistä maista hevosia kasvatetaan lihantuotantoon, kun taas Suomessa kaikki teurastetut hevoset ovat olleet hyötykäytössä.
Vuonna 2015 Suomessa syötiin hevosenlihaa noin 400 grammaa henkeä kohti, mistä suurin osa meetvurstina. Vaikka tämä on suhteellisen vähän muihin lihalaatuihin verrattuna, vielä 1990-luvulla hevosenlihaa käytettiin vain 100 grammaa henkeä kohti. Monessa maassa hevosenliha on vähävaraisten ruokaa, ja sitä voidaan käyttää huokeisiin eineksiin naudan sijaan.
Käytön esteitä

Kristinuskossa hevosen käyttäminen ruokana on katsottu kuuluvan luonnonuskontoihin. Esimerkiksi paavi Gregorius III kielsi kristityiltä hevosen syönnin vuonna 732. Osaa hevosista ei hyväksytä ihmisen ruoaksi siksi, koska niiden lihassa voi olla jäämiä ei-hyväksytyistä lääkkeistä. Myöskään osa hevosen omistajista ei halua teurastaa lemmikkiään ruoaksi vaan hautaa sen mieluummin.
Hevosenliha, varsinkin oman hevosen, on ollut tabu Suomessa ainakin 1800-luvulta pitkälle 1900-luvulle. Hevonen oli usein omistajilleen paitsi arvokas työntekijä, myös perheenjäsen, joka kuoltuaan saatettiin haudata hevosten hautausmaalle pellon laidalle. Hautapaikalle voitiin tuoda kynttilöitäkin. Hevosta ei kuitenkaan yleensä raaskittu tai tabuaseman vuoksi voitu lopettaa itse, joten vanha ja sairas hevonen saatettiin myydä teurastajalle sen tuskien päättämiseksi. Maanviljelijät saattoivat pitää hevosten teurastajia saastaisina. Hevosen teurastamisesta ei sopinut puhuakaan, ei ainakaan hevosen itsensä kuullen. Toisaalta paremman väen keskuudessa hevosenlihan syönti tuli suositummaksi jo 1800-luvun loppupuolella, kuten muuallakin Euroopassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Raholan syötäviä sanoja - hevosenliha (Arkistoitu – Internet Archive)
Raakaa japanilaista basashi-hevosenlihaa.
Hevosenlihapihvi vantaalaisessa ravintolassa.
Hevonen teurastamossa, ennen lihaksi leikkaamista
Honor 4C

| Honor 4C |
| --- | --- |
Valmistaja:  Huawei
Julkaistu:  huhtikuu 2015
Edeltäjä:  Honor 3C
Mitat:  143,3 × 71,9 × 8,8 mm
Paino:  162 g
Näyttö:  5 tuuman IPS LCD-näyttö
Näytön kuvatarkkuus:  1 280 × 720 px (294 ppi)
Suoritin:  HiSilicon Kirin 620 (1,2 GHz)
Grafiikkapiiri:  Mali-450 MP4
Keskusmuisti:  2 Gt
Flash-muisti:  8 Gt
Takakamera:  13 Mpx LED-salamalla
Etukamera:  5 Mpx
Käyttöjärjestelmä:  Android Kitkat 4.4.2 (Emotion UI 3.0)
Akku:  2 550 mAh
Tiedonsiirto:  Wi-Fi 802.11 b/g/n Bluetooth 4.0
Muistikorttipaikka:  MicroSD
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Honor 4C on Huawein valmistama älypuhelin.
Ominaisuudet

Honor 4C:ssä on Android 4.4.2 Huawein omalla Emotion UI 3.0 -käyttöliittymällä. Puhelimessa on periaatteessa paikat kahdelle micro-SIM-kortille, mutta toinen SIM-kortti varaa tällöin SD-muistikortin (maksimi 32 Gt) paikan.
Ominaisuudet > Kamera

Honor 4C:ssä on 13 megapikselin takakamera LED-salamalla. Etukameran tarkkuus on viisi megapikseliä. Honor 3C:llä voi ottaa videoita korkeintaan 1080p-laadulla ja 30 fps:n nopeudella.
Ominaisuudet > Käyttöjärjestelmä

Honor 4C:ssä on Android 4.4.2 (Kitkat), johon tuli päivitys 6.0 (Marshmallow). Honor 4C:n CPU on Quad-core (4 × 1,3 GHz Cortex-A7). Honor 4C:ssä on sisäistä muistia 8 Gt, ja 2 Gt RAMia.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Huawei Honor 4C
Käännös suomeksi
Ilmari Säntti

Juuso Ilmari Säntti (8. kesäkuuta 1901 Mouhijärvi – 28. marraskuuta 1973 Jämsä) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Säntin vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Josef (Juuso) Säntti ja Olga Emilia (Milli) Fredriksson ja puoliso vuodesta 1930 Hjördis Linnea Grönholm. Professori Auvo Säntti oli hänen veljensä. Ilmari Säntti kävi Turun suomalaista lyseota ja tuli ylioppilaaksi Porin lyseosta 1922, maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi hän valmistui 1929 ja agronomiksi 1930. Säntti oli Suomen Maanviljelijäin Kauppa Oy:n siemen- ja viljaosaston hoitaja vuodesta 1930, apulaisjohtaja vuodesta 1934 ja toimitusjohtaja 1953–1964. Hän oli myös Ulvilan kirkkoherranvirkatalon tilanhoitaja 1926–1928, Auvilan kartanon tilanhoitaja Jämsässä 1929–1930 ja viljelijä vuodesta 1936. Pelto ja sato -lehden päätoimittaja Säntti oli 1938–1953. Hän oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen 1946–1951 ja kaupunginhallituksen jäsen 1946–1949 ja hänellä oli myös useita muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Sotilasarvoltaan Säntti oli reservin kapteeni (1940). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1961.
Hvittingfoss

| Hvittingfoss |
| --- | --- |
 Hvittingfoss vuonna 2018.
 Hvittingfoss
 Koordinaatit: 59°29′09″N, 10°00′42″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Buskerud
Kunta:  Kongsberg
Pinta-ala:  
 – Maa:  1,1 km²
Väkiluku (2022):  1 143
 – Väestötiheys:  1 039,1 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hvittingfoss on taajama Kongsbergin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 1,1 neliökilometriä ja asukasluku 1 143 vuonna 2022. Hvittingfossissa sijaitsee muun muassa autonosia valmistava Kongsberg Automotive.
Vittingfossin voimalaitos
Tuftin kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hvittingfoss Wikimedia Commonsissa
Hugolino Cerasuolo Stacey

Hugolino Cerasuolo Stacey vuonna 2013.
Hugolino Cerasuolo Stacey (4. huhtikuuta 1932 Guayaquil – 24. toukokuuta 2019) oli ecuadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 29. kesäkuuta 1954 ja nimitettiin Galápagosin prefektiksi 3. lokakuuta 1967. Hän sai 30. toukokuuta 1975 nimitykset Guayaquilin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Valerian titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernardino Carlos Guillermo Honorato Echeverría Ruiz, jota avustivat Ernesto Alvarez Alvarez ja Cándido Rada Senosiáin.
Cerasuolo Stacey nimitettiin 2. toukokuuta 1985 Lojan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 15. kesäkuuta 2007.
Ilmari Tamminen

Ilmari Tamminen (17. joulukuuta 1879 Hämeenkoski – 30. heinäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja konepaja- ja puunjalostusteollisuudessa työskennellyt yritysjohtaja.
Ilmari Tammisen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Emanuel Tamminen ja Serafina Salin ja puoliso vuodesta 1909 Elli Hollström. Rovasti, virsirunoilija K. V. Tamminen oli hänen veljensä. Ilmari Tamminen tuli ylioppilaaksi Turun lyseosta 1899 ja valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1905. Hän toimi valmistuttuaan Karhulan konepajan apulaisjohtajana, v.t. johtajana 1906–1907, piirustus- ja suunnittelukonttorin johtajana 1909–1910, Karhulan puuhiomon johtajana 1910–1912, Enson tehtaan teknisenä johtajana vuodesta 1912 ja Enso Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1924. Amerikkaan Tamminen teki opintomatkan 1907–1908. Hän työskenteli Enso Gutzeitin Enson tehtaan johtajana ja yrityksen johtokunnan jäsenenä vuodesta 1927 vuoteen 1939. Tammisella oli myös useita alansa luottamustehtäviä.
Houtskarin kirkko

| Houtskarin kirkko Houtskär kyrka |
| --- | --- |
 Houtskarin kirkko
Sijainti:  Houtskari, Parainen
Koordinaatit:  60°13′28.8″N, 21°22′19.7″E
Seurakunta:  Länsi-Turunmaan suomalainen seurakunta ja Väståbolands svenska församling
Rakentamisvuosi:  1704
Suunnittelija:  Erik Nilsson
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  450
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Houtskarin kirkko, sankarihaudat 
Till enigheten 1939–1944 För Fosterlandet
Houtskarin kirkko (ruots. Houtskärs kyrka) on kirkkorakennus Houtskarissa, Turunmaan saaristossa. Se on muodoltaan tasavartinen ristikirkko. Kirkko on puinen, ja se on punamullattu. Se rakennettiin vuosina 1703–1704 ja sen rakentamisesta vastasi pohjalainen Erik Nilsson. Kirkko vastaa tyyliltään varhaisimpia lounais-suomalaisia puisia ristikirkkoja. Kirkossa on myös vuodelta 1887 peräisin oleva alttaritaulu, jonka on maalannut Victor Westerholm. Lisäksi kirkonpihan tuntumassa on tapuli, jonka alaosa on rakennettu vuonna 1753 ja yläosa vuonna 1871.
Museovirasto on määritellyt Houtskarin kirkkoympäristön, johon kirkon ohella kuuluvat muun muassa vuonna 1860 rakennettu pappila ja vanha pitäjäntupa, valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Houtskarin kirkko Wikimedia Commonsissa
Houtskarin kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Hugues Obry

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hugues Obry |  Hugues Obry |  Hugues Obry |  |
Maa:   Ranska
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
Miesten miekkailu
|  Kultaa | Ateena 2004 | kalpa, joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | kalpa, yksilökilpailu |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | kalpa, joukkuekilpailu |  |
Hugues Obry (s. 19. toukokuuta 1973 Enghien-les-Bains) on ranskalainen miekkailija. Hän sai vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä hopeaa sekä kalvan yksilö- että joukkuekilpailussa. Hän kilpaili myös vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa voittaen kultaa kalvan joukkuekilpailussa, mutta jääden sen yksilökilpailussa 20. sijalle.
Hooligans gegen Salafisten

HoGeSa:n mielenosoitus Kölnissä.
Hooligans gegen Salafisten (lyh. HoGeSa, "Huligaanit salafisteja vastaan") on äärioikeistolaisten jalkapallokannattajien syksyllä 2014 Saksassa muodostama islaminvastainen kansalaisliike. HoGesa:n itsensä mukaan sen tarkoituksena on Saksassa esiintyvän salafismin vastustaminen sekä perinteisten saksalaisten perhearvojen puolustaminen. Liikkeen organisaation esikuvana on pidetty Englannissa vuonna 2009 perustettua English Defence League -järjestöä.
Mielenosoitukset

Ensimmäisen mielenosoituksensa HoGeSa järjesti Dortmundissa 28. syyskuuta. Se keräsi yhteensä noin 300 osallistujaa, mukana oli muun muassa vuonna 1995 kielletyn uusnatsipuolue FAP:n johtohahmoihin lukeutunut Siegfried Borchardt. Samankokoisia tapahtumia pidettiin tämän jälkeen myös Essenissä, Mannheimissa ja Nürnbergissä.
Kölnissä järjestettiin 26. lokakuuta HoGeSa:n ensimmäinen valtakunnallinen mielenosoitus. Osallistujia oli paikalla ainakin 1 500 ja joidenkin lähteiden mukaan jopa 3 000–4 000. Mielenosoittajien joukosta kuultiin uusnatsien iskulauseita ja osallistujat tekivät myös natsitervehdyksiä. Kölnin mielenosoitus päättyi lopulta mellakointiin ja yhteenottoon poliisin kanssa. Toinen valtakunnallinen mielenosoitus järjestettiin Hannoverissa 15. marraskuuta. Paikalla oli noin 3 000 HoGeSa:n mielenosoittajaa sekä 6 000 vastamielenosoittajaa ja 6 600 mellakkapoliisia.
Hannoverin tapahtuman jälkeen liike on ollut aktiivinen lähinnä internetissä. Seuraava suuri mielenosoitus oli suunnitteilla Esseniin 18. tammikuuta 2015, mutta poliisi kielsi sen järjestämisen. Kaupunkiin ilmaantui kuitenkin noin 50 HoGeSa:n kannattajaa, joilta poliisi takavarikoi muun muassa baseball-mailoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hooligans gegen Salafisten Wikimedia Commonsissa
Huopamehiläinen

| Huopamehiläinen |
| --- | --- |
 Huopamehiläiskoiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arhtropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Heimo::  Mesipistiäiset Apidae
Alaheimo::  Megachilinae
Suku::  Huopamehiläiset Anthidium
Laji::  manicatum
Kaksiosainen nimi
 Anthidium manicatum  Linnaeus 1758 
Katso myös
   Huopamehiläinen Wikispeciesissä   Huopamehiläinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huopamehiläinen eli seinähuopamehiläinen (Anthidium manicatum) on huopamehiläisten sukuun kuuluva laji. Se on 11–18 mm:n pituinen. Koiras on isompi kuin naaras. Takaruumiissa on keltaisia poikkijuovia tai kylkilaikkuja. Pesä sijaitsee kolossa ja se on vuorattu pähkämöllä tai porrolla, joita huopamehiläinen kuljettaa allaan. Se on erakkomehiläinen. Lentoaika on kesäkuulta syyskuulle. Huopamehiläistä tavataan eteläisessä ja keskisessä Suomessa. Huopamehiläinen toimii kasvien pölyttäjänä vieraillen imemässä pitkällä kielellään mettä esimerkiksi huulikukkaiskasveista.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Seinähuopamehiläinen (Anthidium manicatum)
iNaturalist: Seinähuopamehiläinen (Anthidium manicatum)
Ötökkätieto: Seinähuopamehiläinen (Anthidium manicatum)
UniProt: Taxonomy - Anthidium manicatum (wool carder bee) (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Species Anthidium manicatum - European Wool-carder Bee (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Anthidium manicatum (englanniksi)
Huguette Dreyfus

Huguette Dreyfus
Huguette Pauline Dreyfus (30. marraskuuta 1928 Mulhouse – 16. toukokuuta 2016) oli ranskalainen cembalisti. Hän opiskeli École Normale de Musiquessa, Pariisin konservatoriossa ja Accademia Musicale Chigianassa. Hän esiintyi solistina eri puolilla maailmaa ja toimi opetustehtävissä. Hänen levyttämiensä teosten joukossa on barokkimusiikkia, kuten J. S. Bachin, Rameaun, Couperinin ja D. Scarlattin tuotantoa, ja hänen levyttämiinsä uudempiin säveltäjiin lukeutuivat Bartók ja Dutilleux. Dreyfus on saanut työstään lukuisia tunnustuksia. Hän oli Ordre National du Mériten upseeri (1987), Kunnialegioonan ritari (1995) sekä Ordre des Arts et des Lettres'n upseeri (1999), ja hänelle myönnettiin lisäksi Grosse Ehrenzeichen für Verdienste um die Republik Österreich (1992).
Haaga (kauppala)

| Haaga Haga> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Helsinki |
| --- | --- |

 sijainti 
Lääni:  Uudenmaan lääni
Maakunta:  Uudenmaan historiallinen maakunta
Kihlakunta:  Helsingin kihlakunta
Kuntanumero:  068
Hallinnollinen keskus:  Etelä-Haaga
Perustettu:  1923 Huopalahdesta
Liitetty:  1946
– kuntaan:  Helsinki
Pinta-ala:   km²   (1.1.1945)
– maa:  3,78 km²
Väkiluku:  3 300  (1946)
– väestötiheys:  916,67 as./km²
Tapani Talarin Kuntaliitolle suunnittelema Haagan kauppalan epävirallinen perinnevaakuna.
Haagan kauppala (ruots. Haga köping) oli kunta entisessä Uudenmaan läänissä. Se kuului Huopalahden seurakuntaan, Helsingin kihlakuntaan, Helsingin tuomiokuntaan ja Huopalahden nimismiespiiriin.
Suuri osa haagalaisista kävi töissä Helsingissä, sillä teollisuus kauppalassa oli vähäistä eikä maataloutta ollut lainkaan. Haagan kauppala oli pienituloisten ihmisten asuinaluetta, jossa väestön tulot olivat vain noin puolet helsinkiläisten verotettavista tuloista.
Vuoden 1946 alussa 3 300 asukkaan kauppala liitettiin Helsingin kaupunkiin, jossa alue on nykyisin Haagan kaupunginosana. Se koostuu osa-alueista Etelä-Haaga, Pohjois-Haaga, Kivihaka ja Lassila. Nykyisen Haagan alue on 5,48 neliökilometriä eli se on laajempi kuin Haagan kauppalan alue, joka oli 3,6 neliökilometriä.
Haagan vaiheet

Helsinki–Turku-rautatietä rakennettaessa tehtiin kuuden kilometrin päähän Helsingin asemasta pysäkki, joka sai nimen Huopalahti, ruotsiksi Hoplaks haltpunkt. Säännöllinen liikenne radalla alkoi 1903. Maanomistaja M. G. Stenius myi ja vuokrasi tontteja pysäkin läheltä huvila-asutusta varten. Alueesta tuli 1906 Haagan taajaväkinen yhdyskunta, ja se oli itsehallinnollinen osa Helsingin pitäjää (nyk. Vantaa). Vuodet 1920–1922 se jatkoi itsehallinnollisena osana Huopalahden kuntaa, josta se vuoden 1923 alussa erotettiin eri kunnaksi. Nimeksi tuli Haagan kauppala. Sen Ruskeasuo- ja Uusipelto-nimiset alueet siirrettiin vuoden 1926 alussa Helsingin kaupunkiin. Nämä yhteensä 5,3 hehtaarin alueet sijaitsivat saarekkeina Helsingin kaupungin rajojen sisäpuolella.
Kauppala > Kauppalan perustaminen

Ensimmäisen ehdotuksen Haagan muodostamisesta kauppalaksi teki jo 1909 yhdyskunnan ensimmäisen kunnankokouksen puheenjohtaja maisteri Sigurd Stenius. Samana vuonna perustettiin erityinen kauppalakomitea selvittämään hanketta. Komitean johtava voima oli lakitieteen kandidaatti Herman Lihr. Komitea keräsi aineistoa vuosikausia ja 1916 sen mietintö valmistui.
Helsinkiin liittämistä kannattivat vaikutusvaltaiset piirit pääkaupungissa, mutta komitea ei asiasta innostunut. Yhdyskunnan valtuusto käsitteli asiaa 1917 ja yhtyi komitean näkemyksiin. Valtuuston puheenjohtajana toiminut Lihr valtuutettiin jättämään hakemusasiakirjat senaattiin, joka käsitteli asiaa pitkään ja perusteellisesti. Sisällissota viivästytti asiaa, ja naapurikuntien lausuntojen valmistuminenkin vei aikaa. Silloinen sisäasiainministeri Heikki Ritavuori kannatti Haagan liittämistä Helsinkiin, ja vasta 1922 tapahtunut hallituksen vaihdos edisti asiaa. Uusi sisäasiainministeri Heimo Helminen ratkaisi asian Haagan eduksi, ja 8. huhtikuuta 1922 tasavallan presidentti K. J. Ståhlberg vahvisti asetuksen kauppalan perustamisesta seuraavan vuoden alusta lähtien.
Kauppala > Kauppalan alue

Kauppalan pinta-ala oli maarekisterin mukaan 368,36 hehtaaria, maanmittaushallituksen tietojen mukaan 378 ha ja tilastollisen vuosikirjan mukaan 360 ha. Vesialuetta ei kauppalalla ollut. Alueen suurin pituus pohjois-etelä-suunnassa oli noin neljä kilometriä ja suurin leveys noin 1,5 km. Kauppalan rajanaapureita olivat Helsingin kaupunki, Huopalahden kunta ja siihen kuulunut Munkkiniemen taajaväkinen yhdyskunta, Helsingin maalaiskunta ja Oulunkylän kunta.
Kauppalaan oli Helsingistä erittäin hyvät liikenneyhteydet. Turun valtatie kulki alueen eteläosan poikki, ja alueen keskiosan kautta kulki rautatie, Turkuun johtava rantarata. Jo ennen kauppalan perustamista oli alueelle rakennettu Helsingistä myös raitiolinja.
Maasto sopi hyvin kaupunkiasumiseen, ja rakentamiseen soveltuvaa maata oli runsaasti. Tosin kauppalassa oli laajat alueet kalliomaastoa ja verrattain suuria suoalueita. Suot sijaitsivat pääasiallisesti alueen länsiosassa Huopalahden kunnan rajaa vasten.
Kauppala > Maanomistusolot

Kauppalan suurin maanomistaja oli pitkään Oy M. G. Stenius, joka omisti Hagan ja Backaksen kantatilat sekä niistä vielä yksityisille myymättömät tontit. Helsingin kaupunki osti yhtiön kaikki osakkeet ja vuoden 1938 viimeisenä päivänä sille siirtyi 282,13 hehtaaria kauppalan aluetta. Jo aiemmin kaupunki oli omistanut Haagassa 29,14 ha maata.
Muu osa maasta oli pääasiallisesti yksityisten omistuksessa. Haagan kauppala omisti itse vain 2,43 ha maastaan. Alue käsitti koulutontin, tulevan kirkon tontin, urheilukentän tontin, tietontin ja kaksi kaivotonttia katua ja kaivoa varten. Huopalahden seurakunta omisti kauppalassa kirkon ja vastaisuudessa rakennettavan pappilan tontin. Valtio omisti puolestaan pakkolunastetun rautatiealueen ja poliisiaseman tontin.
Kauppala > Väestö ja asunnot

| Vuosi | Asukkaita | Haagan  veroäyri | Helsingin  veroäyri |
| --- | --- | --- | --- |
| 1923 | 2 786 | 5,00 | 7,00 |
| 1924 | 2 920 | 3,30 |  |
| 1925 | 3 069 | 4,50 |  |
| 1926 | 2 367 | 5,30 | 6,90 |
| 1927 | 2 421 | 4,70 | 6,60 |
| 1928 | 2 451 | 4,95 | 6,30 |
| 1929 | 2 584 | 5,50 | 6,10 |
| 1930 | 2 476 | 5,50 | 6,50 |
| 1931 | 2 511 | 6,45 | 8,50 |
| 1932 | 2 614 | 8,50 | 9,50 |
| 1933 | 2 653 | 11,10 | 8,50 |
| 1934 | 2 593 | 10,85 | 8,00 |
| 1935 | 2 695 | 9,50 | 7,90 |
| 1936 | 2 863 | 9,10 | 7,50 |
| 1937 | 2 910 | 8,50 | 7,00 |
| 1938 | 2 848 | 7,50 | 7,00 |
| 1939 | 2 907 | 6,75 | 8,50 |
| 1940 | 2 743 | 7,00 | 9,40 |
| 1941 | 3 197 | 7,00 | 8,50 |
| 1942 | 3 133 | 7,00 | 8,25 |
| 1943 | 2 964 | 7,00 | 7,75 |
| 1944 | 3 027 | 6,00 | 9,00 |
| 1945 | 3 317 | 5,00 | 9,00 |
Vuonna 1930 suoritetun suuren väestö- ja rakennuslaskennan mukaan suurin osa haagalaisista eli 34,9 % toimi teollisuus- ja käsityöammateissa. Kaupoissa ja konttoreissa työskenteli 14,5 %, taloustöitä teki 14,3, julkisissa toimissa ja vapaissa ammateissa oli 11,1 %, liikenteen palveluksessa oli 8,7 % ja maataloudessa (lähinnä kauppapuutarhoissa) työskenteli 7,5 %.
Kauppalan asukkaista oli 1930 suomenkielisiä 52,5 %, ruotsinkielisiä 43,8 % ja muunkielisiä 3,7 %. Vuonna 1945 suomenkielisiä oli 66,3 %.
Vuonna 1930 kauppalassa oli 262 kiinteistöä, joista omalla maalla oli 80,9 % loppujen ollessa vuokramaalla. Lämmitettäviä rakennuksia oli 369 kappaletta ja niissä oli 860 huoneistoa, joissa oli yhteensä 2 133 huonetta.
Kauppala > Asemakaavat

Haaga jakautui viiteen kauppalanosaan, joiden asemakaavojen laatimista jatkettiin Haagan tultua kauppalaksi. Kauppalanosilla ei ollut nimiä, vaan niistä käytettiin numeroita I–V. Ennen kauppalaksi tuloa vahvistetut I:n ja II:n kauppalanosan asemakaavat perustuivat arkkitehti Eliel Saarisen 1915 julkaisemaan suureen Munkkiniemi–Haaga-suunnitelmaan, jonka alueesta ne tosin käsittivät vain pienen osan. Yksityiskohtaiset piirustukset laati insinööri Edvin Hedengren.
Kolmannen kauppalanosan, joka käsitti Turun valtatien molemmin puolin sijaitsevan kauppalan keskiosan, asemakaavaluonnoksen laati Saarinen 1919. Itse asemakaavan laati Helsingin asemakaava-arkkitehdin apulainen Berndt Aminoff, ja sisäasiainministeriö vahvisti sen 1925.
Neljännen kauppalanosan asemakaavan laadinta osoittautui visaiseksi. Alue sijaitsi molemmin puolin rautatietä kauppalan länsiosassa. Asemakaavasta tehtiin useita ehdotuksia, ensimmäinen vuonna 1927. Asiasta ei päästy yksimielisyyteen ja sitten sota oli esteenä. Kaavoitustyötä ei saatu valmiiksi ennen 1946 tapahtunutta liitosta Helsinkiin. Kauppalan lupaava kehitys houkutteli kuitenkin uusia asukkaita Haagaan, ja neljänteenkin kauppalanosaan rakennettiin matalia vuokra- ja omakotitaloja maaherran myöntämällä luvalla. Myöskään kauppalan rakentamatonta pohjoisosaa (V kauppalanosa) varten ei ehditty laatia asemakaavaa.
Kauppala > Hallinto

Kauppalanvaltuustoon kuului aluksi 24 jäsentä ja vuodesta 1926 lähtien 23 jäsentä. Keskeinen johtoelin oli toimeenpanovaltaa käyttävä kauppalanhallitus, johon kuului puheenjohtaja ja kuusi jäsentä. Vuoden 1931 alusta lähtien hallituksen puheenjohtajaa nimitettiin kauppalanjohtajaksi. Kaupunkien hallinnosta Haagan hallinto erosi siten, että sillä ei ollut maistraattia vaan maistraatin tehtäviä hoiti aluksi kauppalanhallitus ja vuodesta 1931 lähtien järjestysoikeus, johon kuului oikeustieteellisen tutkinnon suorittanut puheenjohtaja ja kaksi jäsentä.
Haagan kauppalanjohtajina toimivat
pormestari Torsten Malinen 1931–1933
lakitieteen kandidaatti Ensio Kytömaa 1933–1937
varatuomari Arnold Stenvall 1937–1941
varatuomari Wäinö Häkkinen 1941–1945
Alkuaikoina kauppalan toimistoa pidettiin yleisöä varten avoinna torstaisin kello 18–19. Myöhemmin se oli avoinna myös tiistaisin samaan aikaan. Rahatoimikonttori oli avoinna joka kuukauden ensimmäisenä arkipäivänä.