stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranskan merivoimat
Historia > Napoleonin sodat

Yritys nostaa merivoimien tasoa päättyi Latouche Trévillen kuolemaan vuonna 1804 ja vuotta myöhemmin Trafalgarin taisteluun, jossa Nelson tuhosi yhdistetyn ranskalais-espanjalaisen laivaston. Voittoisa taistelu takasi Britannialle merten herruuden aina toiseen maailmansotaan saakka.
Ranskan laivasto menetti 1793-1812 yhteensä 377 alusta tuhoten samana ajanjaksona ainoastaan kymmenen kuninkaallisen laivaston alusta. Neljässätoista kohtaamisessa Ranskan laivasto menetti 23 000 miestä ja kuninkaallinen laivasto 7 000. Britannian laivaston tappioista neljännes oli kaatuneita ja ranskalaisista noin puolet. Syynä tappioiden erilaisuuteen oli ranskalaisten pyrkimys vallata vastustajan alus eli tuhota mastot ja siten estää liikkuminen. Britit sitä vastoin pyrkivät tuhoamaan vihollisen taistelukyvyn ampumalla tykkimiehiä. Ranskan laivasto ei kyennyt estämään brittien toteuttamaa mannermaan sulkemusta ja siten laivasto makasi pääosan ajastaan saarretuissa satamissa.
Historia > Bourbon restauraatio

Bourbon-restauraation aikana kärsi edelleen vallankumous- ja Napoleonin sotien lamaannuksesta ja sen aiheuttamasta meriupseerikunnan epäpätevyydestä, mistä osoituksena fregatti Médusen haaksirikko ja sitä seurannut katastrofi. Napoleonin sotien veteraanit kuten Mauritiuksen taisteluihin 1809-1811  osallistuneet Guy-Victor Duperré, Charles Baudin ja Albin Roussin aloittivat laivaston uudelleen kehittämisen. Uudistettu upseeristo yhdistyi uusien alusten hankintaan, mistä merkittävimpinä suuret kaksikantiset fregatit sekä linjalaivat. Tykistö standardoitiin ottamalla käyttöön 30 naulan tykit sekä myöhemmin kokeet Paixhans-tykeillä.
Sidi Ferruchin maihinnousuun Algerian rannikolla 14. kesäkuuta 1830 osallistui 103 sotalaivaa ja 464 kuljetusalusta Duperrén johtamana. Kaupunkia suojannutta linnoitusta Sultan Khalessia vastaan aloitettiin hyökkäys 29. kesäkuuta ja se kukistui 4. heinäkuuta, jolloin bey aloitti seuraavan päivän antautumiseen johtaneet neuvottelut. Taistelussa hinattiin höyrypursilla linjalaivat parhaisiin tulitusasemiin. Vuotta myöhemmin heinäkuun vallankumouksen jälkeen kontra-amiraali Roussin osoitti Ranskan laivaston kyvyn Taguksen taistelussa, jossa laivasto voitti Portugalin hallitsijan Miguel I:n laivaston.
Vuonna 1838 Ranskan hyökkäys Meksikoon oli uusi osoitus laivaston kyvystä toimia politiikan välineenä. Baudinin johtama fregattiosasto hiljensi Fort San Juan de Uluan Veracruzin taistelussa, jossa höyryalukset toimivat jälleen hinaajina. Taistelussa paixhans-tykit olivat käytössä ensi kertaa.
Laivasto valtasi 1842 amiraali Abel Aubert Dupetit Thouarsin johdolla Tahitin. Abel-Nicolas Bergasse Dupetit Thouars miehitti Marquesassaaret 1880. Elokuussa 1884 ruhtinas de Joinvillen johtama laivue hyökkäsi Marokon rannikolla Mogadoriin (nykyinen Essaouira) sekä sen edustalla olleeseen Mogadorin saareen. Taistelu oli osa ensimmäistä Ranskan Marokon sotaa.
Historia > Toinen keisarikunta (1852-1870)

Vuoden 1852 puheessaan keisari Napoleon III julisti keisarikunnan merkitsevän rauhaa (ransk. L'Empire, c'est la paix), vaikka todellisuudessa vahva voimaa käyttävä ulkopolitiikka jatkui entisellään. Ranskan merivoimat osallistui useisiin tapahtumiin kaikkialla maailmassa.
Koshinkiinan valtaus oli alku Ranskan siirtomaavallan kehittymiselle Indokiinassa. Napoleon III aloitti Ranskan siirtomaavallan luomisen Indokiinaan. Hän hyväksyi Kochinkiinaa vastaan käydyt sotatoimet vuonna 1858 rangaistakseen Vietnamia ranskalaisten lähetystyöntekijöiden huonosta kohtelusta sekä pakottaakseen maan hyväksymään ranskalaisten toiminnan alueellaan. Tärkeimpänä syynä toimintaan pidetään kuitenkin Napoleonin pelkoa muuttua toisen asteen valtioksi, mikäli se sallii tapahtuneen eikä puolusta etujaan Indokiinassa. Tapahtumat johtivat alueen valtaukseen vuonna 1861. Sota päättyi vuotta myöhemmin, jolloin Vietnam luovutti kolme eteläistä provinssiaan, avasi kolme satamaansa Ranskan kaupalle, salli Ranskan merivoimien alusten pääsyn Kambodžaan, salli Ranskan lähetystyön jatkamisen sekä maksoi sotakorvauksia. Alueista muodostettiin Ranskan Koshinkiina ja Kambodžasta tuli Ranskan protektoraatti vuonna 1867.
Krimin sodassa 1854-1856 Ranska soti Britannian rinnalla Venäjän keisarikuntaa vastaan. Kiinassa toisessa oopiumisodassa Ranska taisteli jälleen Britannian rinnalla. Sodan aikana Ranskan joukot etenivät vuonna 1860 aina Pekingiin. Sodan seurauksena Kiina pakotettiin laajentamaan kauppaoikeuksia, vapauttamaan Jangtsen liikenne, antamaan täydet kansalaisoikeudet ja uskonvapaus kristityille sekä maksamaan suuret sotakorvaukset voittajille. Sodan seuraukset sekä Vietnamin miehitys aiheuttivat Ranskan vaikutusvallan kasvun eteläisessä Kiinassa.
Meksikon valtausyritys 1862-1867
Tehtävät

Merivoimien tehtävät voidaan jakaa kolmeen eri ryhmään - pysyviin, merten takaisilla alueilla tapahtuviin ja muiden ministeriöiden tukemiin tehtäviin. Pysyvistä tehtävistä merkittävin on strategisen ydinasepelotteen ylläpitäminen, mikä toteutetaan pitämällä yksi strategisin ydinasein varustettu sukellusvene merellä kaiken aikaa. Tämän lisäksi lentotukialuksella toimivat lentokoneet voidaan varustaa ASMP-A -ohjuksin, joissa on ydinkärki. Muina pysyvinä tehtävinä ovat sukellusveneiden toiminnan suojaaminen, merentakaisten alueiden suojaaminen, Ranskan valtion  etujen turvaaminen, Ranskan talousalueen valvonta sekä koulutus.
Merentakaisilla alueilla tapahtuvat tehtävät toteuttaa sinne sijoitetut tai alueelle siirrettävät alukset. Viimeisimmät tällaiset tehtävät olivat Libyassa operaatio Harmattan maaliskuusta lokakuuhun 2011 sekä Malissa operaatio Serval vuonna 2013. Jotkin tehtävät kuten vuonna 2009 alkanut Corymbe Guineanlahdella ja marraskuussa 2008 alkanut Atalante Intian valtamerellä muistuttavat pysyviä tehtäviä kestoltaan. Operaatio Servaliin osallistui tammikuussa 2013 merivoimista viisi merivalvontalentokonetta ja maihinnousutukialus Dixmude, jolta siirrettiin Dakariin 1 820 tonnia materiaalia kuten 140 ajoneuvoa.
Muiden ministeriöiden tukemia tehtäviä ovat muun muassa hyödykkeiden, tavaroiden ja ihmisten laittoman kuljetuksen estäminen, saasteiden torjunta sekä etsintä- ja pelastuspalvelu. Tehtävät kuuluvat kuitenkin ensisijaisesti SNSM:lle tai toisinaan meriministeriölle, tullille ja kansalliskaartille.
Rannikkovartiosto luotiin organisaationa 8. joulukuuta 2009 ja sen toimintaan osallistuvat merivoimat, merikaarti, kansalliskaarti, poliisi, tulli sekä vuokrattuja siviilialuksia. Merivartioston käytössä olevien alusten runkoon on maalattu valtiolipun värein toteutettu raita.
Organisaatio

Asevoimien ja siten myös merivoimien ylipäällikkönä on tasavallan presidentti. Operatiivisessa johdossa on Ranskan yleisesikunta, joka on muodostettu kaikkien kolmen puolustushaaran korkeimmista upseereista. Helmikuusta 2014 esikuntapäällikkönä on ollut kenraali Pierre de Villiers. Merivoimia johtaa merivoimien esikunta, jonka päällikkönä on ollut vuodesta 2011 alkaen amiraali Bernard Rogel. Puolustusministeriö, yleisesikunta, maavoimien, ilmavoimien ja merivoimien esikunnat, asevoimien operaatiokeskukset, DGA:n keskus sekä sihteeristö (SGA) sijaitsevat ympäri Pariisia ja sen lähiöitä. Vuonna 2015 ne tullaan keskittämään Pariisin lounaisosiin Balardiin valmistuvaan komentokeskukseen.
Vuonna 2011 laivastossa palveli kaikkiaan 37 000 sotilasta ja 7 000 siviiliä. Laivastoon kuuluu neljä operatiivista aselajia:
Pinta-alukset (ransk. Force d’Action Navale)
Sukellusveneet (ransk. Forces Sous-marines)
Laivaston ilmavoimat (ransk. Aviation Navale)
Tukikohtien suojaamisosasto ja merivoimien erikoisjoukot (ransk. Fusiliers Marins ja Commandos de Marine).
Näiden lisäksi kansalliskaartiin kuuluu partiovenein varustettuja rajavartiojoukkoja (ransk. Gendarmerie maritime), jotka on liitetty merivoimien alaisuuteen.
Vuonna 2013 laivaston tärkeimmät tukikohdat Ranskassa olivat: Toulon, Brest, Ile Longue ja Cherbourg. Näiden lisäksi merentakaisilla alueilla olivat: Fort de France, Degrad des Cannes, Port des Galets, Nouméa ja Papeete. Laivastolla on vielä vuokrattuna tukikohtia Abu Dhabissa, Dakarissa ja Djiboutissa.
Merijalkaväki (ransk. Troupes de Marine), johon kuuluu Régiments d’Infanterie de Marine (RIMa), on osa maavoimia eikä siten kuulu merivoimien alaisuuteen.
Organisaatio > Laivaston ilmavoimat

Ranskan laivaston ilmavoimat (ransk. Aéronavale) on perustettu 19. kesäkuuta 1998 yhdistämällä maista toimineet merivalvontakoneet ja lentotukialuksille sijoitetut laivueet. Sen vahvuus on noin 6 800 siviili- ja sotilashenkilöä, jotka on sijoitettu neljään Ranskassa olevaan tukikohtaan. Rafale-koneiden ja uusien lentotukialusten käyttöönoton myötä laivaston ilmavoimia ollaan kehittämässä iskukykyisemmiksi.
Kalusto

Merivoimien doktriini perustuu kahden lentotukialuksen palveluksessa oloon, mutta vuonna 2014 käytössä oli vain yksi: Charles de Gaulle. Lentotukialusten hankinta viivästyi useaan otteeseen budjettisyistä ja lopulta varat siirrettiin paremmin markkinoitavaan FREMM-hankkeeseen. Huhtikuussa 2013 Ranskan julkisti kansallisen kehityssuunnitelman puolustuksen ja turvallisuuden kehittämiseksi.
Laivastolla on käytössään kolme maihinnousutukialusta, kelluvatelakka, ilmatorjuntafregatteja, kuusi sukellusveneidentorjuntafregattia ja 10 ydinsukellusvenettä, jotka muodostavat maan avomerilaivaston. Lisäksi palveluksessa on useita fregatteja, vartioaluksia ja yhteysaluksia, jotka muodostavat ulkovartiolaivaston tehtävänään tukikohtien ja aluevesien suojaaminen. Alukset kykenevät myös rajallisesti suojaamaan rannikolla kulkevia raskaampia sotalaivoja. Neljä ballistisin ohjuksin varustettua strategista ydinsukellusvenettä muodostavat laivaston strategisen osan, joka muodostaa samalla osan Ranskan ydinpelotteesta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Merivoimien viralliset sivut (ranskaksi)
Sivusto Ranskan merivoimien lennostosta (englanniksi) (ranskaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:French Navy
Laivaston tukikohdat Ranskan valtion alueella
Navy Rafale
USS Enterprise vs Charles de Gaulle
Käännös suomeksi
Ensimmäinen Nefin kirja

Ensimmäinen Nefin kirja: Hänen hallituskautensa ja palvelutyönsä (engl. The First Book of Nephi: His Reign and Ministry) on Mormonin kirjan ensimmäinen kirja. Siinä on 22 lukua, ja se kuvaa noin vuosiin 600–570 eKr. sijoittuvia tapahtumia. Kirja kertoo profeetta Lehistä ja hänen vanhurskaasta pojastaan Nefistä, jotka johdattavat joukon juutalaisia pois Jerusalemista ja ”lupauksen maahan” eli Amerikkaan.
Kirjan sisältö > Tarina

Ensimmäinen Nefin kirja on johdantonsa mukaan ”kertomus Lehistä ja hänen vaimostaan Sariasta sekä hänen neljästä pojastaan”. Kirjan minä-muotoinen kertoja on Lehin vanhurskas poika Nefi. Tapahtumat alkavat Jerusalemista vuoden 600 eaa. tienoilla, hieman ennen Babylonian pakkosiirtolaisuutta. Jeremia ja muut profeetat varoittavat jumalattomuuteen langennutta Israelin kansaa turhaan.
Lehi profetoi, että Babylonia on valtaava Jerusalemin. Juutalaiset eivät usko varoituksia vaan pilkkaavat ja vainoavat Lehiä. Lehi vie perheensä erämaahan, mutta hänen vanhimmat poikansa Laman ja Lemuel eivät usko isänsä profetioita vaan kapinoivat. Lehin nuorin poika Nefi sen sijaan on kuuliainen, ja Herra määrää hänet johtamaan veljiään. Lehi lähettää poikansa takaisin Jerusalemiin hakemaan pronssisia levyjä, joihin on kaiverrettu Lehin sukuluettelo ja juutalaisten aikakirjat. Pronssilevyjen omistaja Laban ei luovu omastaan vaan ryöstää pronssilevyjen ostoon tarkoitetun kullan ja hopean ja yrittää surmata Lehin pojat. Yöllä Nefi palaa Labanin luo ja löytää hänet juopuneena kadulta. Nefi surmaa Labanin tämän omalla miekalla ja vie pronssilevyt erämaahan. Labanin palvelija Soram seuraa häntä ja liittyy Lehin seurueeseen. Lehi tutkii pronssilevyjä ja saa tietää olevansa Joosefin jälkeläinen.
Lehin pojat palaavat Jerusalemiin vielä kerran hakemaan erästä Ismaelia ja tämän perhettä, johon kuuluu naimaikäisiä tyttäriä. Lehin pojat avioituvat Ismaelin tyttärien kanssa ja Saria synnyttää erämaassa kaksi poikaa. Seurue lähtee vaeltamaan, ja aamulla Lehi löytää telttansa ovelta pronssisen pallon Liahonan. Se osoittaa suunnan, johon matkalaisten on kuljettava, ja sen pintaan ilmestyy kirjoitusta, joka opastaa heitä erämaassa. Niin he kulkevat eteläkaakon suuntaan, kunnes Ismael kuolee. Hänet haudataan Nahomiksi kutsuttuun paikkaan. Laman, Lemuel ja Ismaelin tyttäret kapinoivat Lehiä ja Nefiä vastaan, mutta Herran ääni nuhtelee heitä, ja rauha palaa toistaiseksi. Seurue vaeltaa sen jälkeen itään, kunnes he kahdeksan vuotta erämaassa vaellettuaan saapuvat suuren meren rannalle. Maa on hedelmällinen ja saa nimekseen Runsaus; meren nimeksi tulee Irreantum eli ’suuret vedet’. Herran kehotuksesta Nefi alkaa rakentaa laivaa.
Laivan valmistuttua matkalaiset ottavat mukaan erämaasta keräämäänsä lihaa, hunajaa ja hedelmiä sekä siemeniä. He lähtevät merelle, missä Laman ja Lemuel nousevat jälleen kapinaan. Hirmumyrsky riepottelee laivaa ja asettuu vasta Nefin rukousten voimasta. Lupauksen maahan saavuttuaan matkalaiset alkavat viljellä maata ja ottavat erämaasta löytämiään lehmiä, härkiä, aasia, hevosia ja vuohia kotieläimiksi. He löytävät myös kultaa, hopeaa ja kuparia. Nefi valmistaa metallista levyjä, joihin hän kaivertaa kansansa aikakirjan. Nefin pienet levyt käsittelevät pyhiä asioita, Nefin isot levyt taas ovat hänen perheensä ja jälkeläistensä maallinen historia. Mormonin kirjan kuusi ensimmäistä kirjaa, mukaan luettuna 1. Nefin kirja, olivat mormonismin perustajan Joseph Smithin mukaan käännös Nefin pienistä levyistä.
Kirjan sisältö > Opetukset

Nefi sanoo kirjoittavansa, jotta ihmiset tulisivat Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin Jumalan luokse ja pelastuisivat. Hän ei kirjoita miellyttääkseen maailmaa vaan Jumalaa.
Kirjassa on useita kuvauksia Lehin ja Nefin näyistä ja profetioista. Unessa Lehi näkee Messiaan ja kaksitoista opetuslasta. Tunnettu on varsinkin Lehin ja Nefin näky elämän puusta. Nefi näkee ennalta lupauksen maan ja kuinka hänen jälkeläisensä kukoistavat siellä, kunnes lopulta sortuvat ja Lamanin ja Lemuelin jälkeläiset tuhoavat heidät. Hän näkee myös pakanoiden keskuuteen perustettavan ”suuren ja iljettävän kirkon”, joka varhaisten mormonien keskuudessa tulkittiin katoliseksi kirkoksi. Nykyään sen yleensä katsotaan viittaavan Babylonin porttoon ja suureen luopumukseen.
Ensimmäisen Nefin kirjan mukaan on vain kaksi kirkkoa: Jumalan Karitsan kirkko ja Perkeleen kirkko. Nefi näkee, kuinka Lehin jälkeläiset unohtavat alkuperänsä ja saavat evankeliumin pakanoilta. Vasta silloin he jälleen ymmärtävät olevansa osa Israelin huonetta. Israel tullaan hajottamaan, mutta viimeisinä päivinä se kootaan jälleen ja Saatana kärsii tappion.
Aiheesta muualla

Ensimmäinen Nefin kirja Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon verkkosivustolla.
The 10th Kingdom

| The 10th Kingdom |
| --- | --- |
Ohjaaja:  David Carson   Herbert Wise
Käsikirjoittaja:  Simon Moore
Tuottaja:  Robert Halmi   Robert Halmi jr.
Säveltäjä:  Anne Dudley
Pääosat:  Kimberly Williams   Scott Cohen   John Larroquette   Dianne Wiest   Ed O’Neill   Daniel Lapaine
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Halmark Entertainment
Levittäjä:  Sonar Entertainment
Ensi-ilta:  27. helmikuuta 2000
Kesto:  466 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  44 000 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The 10th Kingdom on fantasiaseikkailu, joka on esitetty Yhdysvalloissa minisarjana televisiossa. Sen on käsikirjoittanut Simon Moore. Tarina kertoo New Yorkissa asuvasta nuoresta naisesta, joka päätyy isänsä kanssa taikapeilin läpi toiseen maailmaan, satuhahmojen ja valtataistelun keskelle. Suomessa The 10th Kingdom on julkaistu ainoastaan kolmen DVD:n boksina vuonna 2003.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Kimberly Williams   | … |   Virginia Lewis   |
|   John Larroquette   | … |   Anthony ”Tony” Lewis   |
|   Scott Cohen   | … |   Susi   |
|   Dianne Wiest   | … |   Christine Slevil-Lewis-White/Paha Kuningatar   |
|   Daniel Lapaine   | … |   Prinssi Wendell   |
|   Camryn Manheim   | … |   Lumikki   |
|   Ann Margret   | … |   Tuhkimo   |
|   Kim Thomson   | … |   Kuningatar Punahilkka Kolmas   |
|   Rutger Hauer   | … |   Metsästäjä   |
|   Ed O’Neill   | … |   trollikuningas Relish   |
|   Jeremiah Birkett   | … |   trolli Bluebell   |
|   Dawnn Lewis   | … |   trolli Blabberwort   |
|   Hugh O'Gorman   | … |   trolli Burly   |
|   Warwick Davis   | … |   kääpiö Acorn   |
|   Jimmy Nail   | … |   menninkäinen Liejunaama   |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The 10th Kingdom
Käännös suomeksi
Iso Haukijärvi (Sastamala)

| Iso Haukijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°24′54″N, 22°55′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Rautajoen valuma−a (35.134)
Tulo-ojia:  oja Pikkuisesta Haukijärvestä, oja Paskolammista
Laskuoja:  oja Rautajokeen 
Järvinumero:  35.134.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  87 m  
Pituus:  520 m  
Leveys:  300 m  
Rantaviiva:  1,245 km  
Pinta-ala:  8,405 ha  
Saaria:  ei saaria
 fiIso Haukijärvi 
Iso Haukijärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Vammalassa Suotaalanmaalla sijaitseva järvi.
Maantiede

Ison Haukijärven pinta-ala on 8,4 hehtaaria, ja sen pituus on 520 metriä ja leveys 300 metriä. Se on muodostunut Isontalonvuoren ja Haukivuoren väliseen notkoon. Järven rannat kallistuvat loivasti veteen. Järveen rajautuu kaksi peltopalstaa ja sinne on rakennettu seitsemän loma-asuntoa, jonne johtaa tiet Pohjanjärveltä.
Vesistösuhteita

Iso Haukijärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Rautajoen valuma-alueeseen (35.134) se kuuluu. Sillä on neljä tulo-ojaa lähipelloilta ja soilta. Yksi tulo-oja on Pikku Haukijärven laskuoja ja läheisen Paskolammin vedet virtaavat myös Isoon Haukijärveen. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 600 metriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Rautajokeen Maajärven kohdalla. Järven vedenpinnan korkeus on 87,0 metriä ja Maajärvi alle 85 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta yli kaksi metriä.
Historia

Järvi laskettiin vuonna 1852. Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa oli järven ympäristöön raivattu suomaita nittymaaksi . Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa osa näistä niityistä oli otettu viljelyyn, kuten oli tehty laskuojan verressa oleville niityille . Vuonna 1961 julkaistussa peruskartassa peltopalstoja on aiempaa enemmän , mutta ei niin paljon kuin nykyään.
Jemenin jalkapallomaajoukkue

Jemenin jalkapallomaajoukkue edustaa Jemeniä kansainvälisissä miesten jalkapallokilpailuissa ja sitä hallinnoi Jemenin jalkapalloliitto.
Ennen Jemenin yhdistymistä vuonna 1990 Jemenillä oli kaksi maajoukkuetta eli Etelä-Jemenin ja Pohjois-Jemenin jalkapallomaajoukkueet. Jemenin jalkapallojoukkuetta pidetään Pohjois-Jemenin seuraajana.
Jemen ei ole pelannut yhtään ottelua jalkapallon maailmanmestaruuskisoissa tai Aasian mestaruuskisoissa.
Arvokisat > Maailmanmestaruuskilpailut

1930—1982 - Ei osallistunut
1986—2014 - Ei selviytynyt karsinnoista
Arvokisat > Aasian mestaruuskilpailut

1956—1980 - Ei osallistunut
1984—1988 Ei selviytynyt karsinnoista
1992 Ei osallistunut
1996—2015 Ei selviytynyt karsinnoista
Ryöstö päivänvalossa

| Ryöstö päivänvalossa> Daylight Robbery |
| --- | --- |
 Ryöstö päivänvalossa-sarjan VHS-kansikuva
Tyyli:  rikosdraama
Kestoaika:  50 minuuttia
Luoja(t):  Jane Hewland Johanne McAndrew Caleb Ransom Cameron McAllister
Pääosissa:  Michelle Collins Lesley Sharp Geraldine Somerville Emily Woof Beth Goddard Katisha Kenyon John Salthouse Patrick Robinson
Alkuperämaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Verkko:   ITV  MTV3
Esitetty:   9. syyskuuta 1999 – 18. joulukuuta 2000
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  8
Tuotanto
Tuottaja(t):  Cameron McAllister
Vastaava(t) tuottaja(t):  Jane Hewland
Ohjaaja(t):  Cameron McAllister David Innes Edwards Justin Chadwick
Säveltäjä(t):  Rob Lane
Tuotantoyhtiö(t):  Mark Goffman Productions Sketch Films K/O Paper Products 20th Century Fox Television
Aiheesta muualla
IMDb 
Ryöstö päivänvalossa (engl. Daylight Robbery) on brittiläinen rikosdraama-televisiosarja, josta on tuotettu kaksi tuotantokautta, yhteensä 8 jaksoa. Brittiläinen televisiokanava ITV esitti sarjan ensimmäisen kauden jakson 9. syyskuuta 1999 ja sarjan toisen tuotantokauden esittäminen alkoi marraskuussa 2000. Suomessa sarjaa esitti MTV3.
Sarja kertoo neljästä perheellisestä kotiäidistä Kathy Lawrencesta (Michelle Collins), Carol Murphysta (Lesley Sharp), Val McArdlesesta (Geraldine Somerville) ja Paula Sullivanista (Emily Woof), jotka päätyvät rikollisuuksiin kamppaillessaan taloudellisissa ongelmissa rahojen ollessa vähissä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michelle Collins  | … |  Kathy Lawrence    |
|  Emily Woof  | … |  Paula Sullivan   |
|  Sasha Tilley  | … |  Emma Lawrence   |
|  Martin Crewes  | … |  Anthony Sullivan   |
|  Lesley Sharp  | … |  Carol Murphy (kausi 1)   |
|  Ross Boatman  | … |  Alan McArdle (kausi 1)   |
|  Geraldine Somerville  | … |  Val McArdle (kausi 1)   |
|  Clarence Smith  | … |  Marcus Tanner (kausi 1)   |
|  John Salthouse  | … |  DI Eddie Finch   |
|  Jack Richards  | … |  James Lawrence   |
|  Bruce Byron  | … |  Phil Murphy   |
|  Kai Pearce  | … |  Stephen Murphy   |
|  Patrick Robinson  | … |  DI Chris Bannister   |
|  Brenda Kempner  | … |  Pat Rice   |
|  Ross Boatman  | … |  Alan McArdle (kausi 1)   |
|  Daniel Newman  | … |  Jason Murphy (kausi 1)    |
|  Ramon Tikaram  | … |  Adrian Harris (kausi 2)   |
|  Romla Walker  | … |  WDC Marcus (kausi 2)   |
|  Nicholas Hewetson  | … |  Gavin Howell (kausi 2)   |
|  Ollie Peel  | … |  Oscar Howell (kausi 2)   |
|  Beth Goddard  | … |  Harriet Howell (kausi 2)   |
|  Katisha Kenyon  | … |  Chanice Johnson (kausi 2)   |
Aiheesta muualla

http://www.tv.com/shows/daylight-robbery-uk/ (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tieto Keilalahti Campus

| Tieto Keilalahti Campus |
| --- | --- |

Osoite:  Keilalahdentie 4, 02150 Espoo
Sijainti:  Keilaniemi
Koordinaatit:  60°10′12″N, 24°49′44″E
Rakennustyyppi:  Toimistorakennus
Valmistumisvuosi:  1997
Suunnittelija:  Pekka Helin, Tuomo Siitonen
Rakennuttaja:  Nokia Oyj
Omistaja:  Deutsche Asset Management
Käyttäjä:  Tietoevry Oyj Fortum Oyj Microsoft Oy
Runkorakenne:  teräsbetoni
Julkisivumateriaali:  lasi & teräs
Kerrosluku:  7
Kerrosala:  38 300m²
Tilavuus:  200 000m³
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tieto Keilalahti Campus kokonaisuudessaan.
Tieto Keilalahti Campus on Tietoevryn ja Fortumin pääkonttori, joka sijaitsee Länsiväylän ja Kehä I:n risteyksessä Espoon Keilaniemessä. Se on rakennettu vuosina 1995–1997 Nokian pääkonttoriksi, ja sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Pekka Helin ja Tuomo Siitonen suomalaisesta arkkitehtitoimistosta Helin & Siitonen Oy:stä. Kaksoisjulkisivuisen rakennuksen pinta-ala on noin 40 000 neliömetriä. Rakennus nimitettiin Vuoden teräsrakenteeksi vuonna 1997.
Yleistä

Nokian pääkonttorissa työskenteli vuonna 2009 noin 2 300 työntekijää. Nokian tilastojen mukaan pääkonttorin henkilökunta oli noin 50 maasta. Niinpä rakennuksen arvioitiin tuolloin olleen yksi Suomen kansainvälisimmistä paikoista. Työkielenä käytettiin yleisesti englantia.
Rakennuksessa on seitsemän kerrosta ja kerrospinta-alaa 38 300 neliömetriä.