Tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö
Diagnoosi

ADHD:n ydinoireita ovat keskittymisen ja tarkkaavaisuuden ongelmat sekä ylivilkkaus ja impulsiivisuus. Nämä oireet voivat esiintyä joko yhdessä tai erikseen, ja henkilöllä voi olla eri vaikeusasteita oireiden välillä.
Keskittymishäiriön pääoireita ovat tarkkaavaisuuden vaikeudet, hyperaktiivisuus ja impulsiivisuus:
Keskittymättömyys
Usein kyvytön keskittymään tarkasti yksityiskohtiin tai tekee huolimattomia virheitä läksyissä, töissä tai muussa aktiviteetissa
Usein ongelmia keskittymiskyvyn säilyttämisessä leikeissä tai tehtävissä
Usein ei tunnu kuuntelevan puhuttaessa
Usein ei seuraa ohjeita eikä kykene saattamaan loppuun läksyjä, koulutehtäviä tai töitä työpaikalla (esim. keskittyminen herpaantuu, "eksyy sivuraiteille")
Tehtävien ja toimien organisointi on usein vaikeaa
Välttelee usein tehtäviä, jotka vaativat pitkää keskittymiskykyä
Hukkaa usein tarpeellisia esineitä (esim. koulumateriaaleja, kirjoja, työkaluja, avaimet, lompakko, silmälasit)
Häiriintyy usein helposti ärsykkeistä
Usein unohteleva arkisissa tehtävissä
Ylivilkkaus ja impulsiivisuus
Usein hypistelee käsiään, heiluttelee tai tärisyttää jalkojaan tai yleisesti vaikeuksia pysyä paikoillaan
Usein poistuu paikaltaan tilanteissa, joissa paikallaan istuminen on odotettua
Usein juoksentelee tai kiipeilee tilanteissa, joissa se ei ole soveliasta (aikuisten tapauksessa levottomuuden tunnetta)
Usein kyvytön leikkimään tai osallistumaan rauhalliseen toimintaan hiljaisesti
On usein ”menossa”, tunne kuin "sisällä olisi moottori"
Usein ylenmääräistä puheliaisuutta
Usein vastaa kysymykseen ennakkoon
Usein vaikeuksia odottaa vuoroaan
Usein keskeyttää tai häiritsee muita (esim. kesken keskustelujen, pelien)
DSM-IV:n mukainen diagnoosi edellyttää vähintään kuusi kohdan 1 tai 2 oiretta. ICD-10 mukainen diagnoosi edellyttää vähintään kuusi kohdan 1 oiretta ja vähintään kuusi kohdan 2 oiretta. Joidenkin oireiden tulee ilmetä jo ennen seitsemää ikävuotta. Oireiden tulee esiintyä vähintään kahdessa ympäristössä, esimerkiksi sekä kotona että koulussa. Täytyy olla selkeitä kliinisiä vaikeuksia sosiaalisissa suhteissa, kouluympäristössä tai työelämässä.
On myös lääkäreitä, jotka tekevät lopullisen diagnoosin sen perusteella, vähentääkö metyylifenidaatti heidän oireitaan.lähde? Tässä ongelmaksi saattaa muodostua se, että moni ADHD-lääke väärällä annostuksella voi jopa lisätä ADHD-oireita. Lisäksi lääkeaineen imeytymisnopeudella ja aivojen dopamiiniherkkyydellä saattaa olla vaikutuksia lääkkeen vaikutukseen.
Onnistunut diagnosointi vaatii lääkärin tai työryhmän, jolla on sekä psykiatrian että neurologian erityisosaaminen. Lääkärin tulee olla hyvin asiaan perehtynyt ja mielellään kokenut. Masennustila, kaksisuuntainen mielialahäiriö, ahdistuneisuushäiriö, päihteiden väärinkäyttö, skitsofrenia tai persoonallisuushäiriö saatetaan sekoittaa helposti tarkkaavaisuushäiriöön. Virhediagnooseja sattuu molempiin suuntiin. Erityisesti vaativa ja epävakaa persoonallisuus ovat erotusdiagnostisesti tärkeät. Lisäksi aivovamman ja erillisen unihäiriön mahdollisuudet tulee sulkea pois. ADHD saatetaan diagnosoida myös masennukseksi. On ilmeistä, että erilaisia ylivilkkaustapauksia diagnosoidaan liian väljin perustein perusterveydenhuollossa, ja aloitetaan lääkityksiä myös liian kevyesti. Tämä johtuu muun muassa pätevän henkilöstön puutteesta ja kiireestä.
Skitsofreniaa lukuun ottamatta lähes kaikkia edellä mainittuja esiintyy varsin runsaasti tarkkaavaisuushäiriön liitännäisoireena. Psykiatrinen oireilu on sitä vaikeampaa mitä vanhemmaksi potilas on päässyt ilman oikeanlaista hoitoa. Tarkkaavuushäiriö on erotettavissa muista häiriöistä, joilla on vastaavia tai päällekkäisiä oireita.
ADHD voidaan sekoittaa tilaan, josta on käytetty nimitystä pinnistelijän syndrooma. Tähän kuuluvat vaativan persoonallisuuden piirteet, niin sanottu itse aiheutettu tarkkaavaisuushäiriö sekä stressin tai yleisen ahdistuneisuushäiriön oirekuvaa. Tähän tilaan ei ADHD-lääkityksestä ole hyötyä.
Suomessa ADHD:n ylidiagnostikkaa ja ylilääkitystä arvellaan 2020-luvulla todennäköisesti olevan huomattavasti enemmän kuin alidiagnostiikkaa; on tapauksia, jossa monia muita keskittymisongelmia tulkitaan ADHD:ksi. Tämä voi professori Andre Souranderin mukaan voi johtua siitä, että perusterveydenhuollossa on puutteita, mikä tekee mahdottomaksi lasten oireilun ennältaehkäisyn ja arvioinnin muilta osin kuin nykyään hyvin tunnetun ADHD:n osalta.