stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kreikan kansainvälinen yliopisto
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
International Hellenic University. Yliopiston verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)
Kreikan yliopistot
| --- | --- |
Attika:   Ateenan kansallinen teknillinen korkeakoulu  Ateenan kauppakorkeakoulu  Ateenan maatalousyliopisto  Ateenan taidekorkeakoulu  Ateenan yliopisto  Charokópeio-yliopisto  Länsi-Attikan yliopisto  Panteion-yliopisto  Pireuksen yliopisto 
Epeiros:  Ioánninan yliopisto
Itä-Makedonia ja Traakia:  Traakian Demokritos-yliopisto
Jooniansaaret:  Joonian yliopisto
Keski-Makedonia:   Kreikan kansainvälinen yliopisto  Makedonian yliopisto  Thessalonikin Aristoteles-yliopisto 
Kreeta:   Kreetan yliopisto  Kreetan teknillinen yliopisto  Kreikan Välimeren yliopisto 
Länsi-Kreikka:   Kreikan avoin yliopisto  Patraksen yliopisto 
Länsi-Makedonia:  Länsi-Makedonian yliopisto
Peloponnesos:  Peloponnesoksen yliopisto
Pohjois-Egean ja Etelä-Egean saaret:  Egean yliopisto
Thessalia:  Thessalian yliopisto
Yliopiston kirjasto.
Megan Keller

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Megan Keller |  Megan Keller |  Megan Keller |  |
Maa:  Yhdysvallat
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pyeongchang 2018 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 2015 |  |  |
|  Kultaa | Kanada 2016 |  |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2017 |  |  |
|  Kultaa | Suomi 2019 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2021 |  |  |
Megan Keller (s. 1. toukokuuta 1996 Farmington, Michigan) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on voittanut olympialaisissa yhden kultamitalin sekä MM-kilpailuissa neljä kultaa ja yhden hopean. Yliopistosarjoissa hän edusti Boston Collegea kausina 2014–2017 ja olympiavuoden vuoksi pitämänsä tauon jälkeen kaudella 2018–2019.
Keller on Yhdysvaltain maajoukkueessa voittanut olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 sekä maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2016, 2017 ja 2019. Vuoden 2021 MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa Budapestissa 2014.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1998–1999

Kausi 1998–1999 oli 59. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. SM-Koriksen mestaruuden voitti Kouvot, jolle Suomen mestaruus oli seuran historian toinen. Espoon Honka voitti hopeaa ja Piiloset pronssia. Sarja jaettiin kansainvälisiä pelejä pelaavaan lohkoon ja ainoastaan kansallisia pelejä pelaavaan lohkoon.
Runkosarja > Sarjataulukko > Kansainvälinen lohko

|  | O | V | H | P+ | P- | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Piiloset | 26 | 21 | 5 | 2217 | 1951 | 47 |
| Kouvot | 26 | 21 | 5 | 2113 | 1783 | 47 |
| Espoon Honka | 26 | 17 | 9 | 2000 | 1862 | 43 |
| Namika Lahti | 26 | 15 | 11 | 2066 | 1953 | 41 |
| Teamware ToPo | 26 | 15 | 11 | 2085 | 1960 | 34 |
| Kotkan Työväen Palloilijat | 26 | 8 | 18 | 1947 | 2215 | 34 |
Runkosarja > Sarjataulukko > Kansallinen lohko

|  | O | V | H | P+ | P- | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Äänekosken Huima | 40 | 27 | 13 | 3413 | 3046 | 67 |
| Salon Vilpas | 40 | 24 | 16 | 3179 | 3106 | 64 |
| Pyrbasket | 40 | 19 | 21 | 3149 | 3177 | 59 |
| Pussihukat | 40 | 18 | 22 | 3237 | 3228 | 58 |
| BC Nokia | 40 | 17 | 23 | 3069 | 3232 | 57 |
| UU-Korihait | 40 | 17 | 23 | 3351 | 3286 | 57 |
| Högfors Team | 40 | 16 | 24 | 2901 | 3115 | 56 |
| Forssan Koripojat | 40 | 3 | 37 | 2959 | 3772 | 43 |
Högfors Team ja Forssan Koripojat joutuivat SM-karsintaan.
Palkitut

| Palkinto | Voittaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden pelaaja | Teemu Rannikko | Piiloset |
| Vuoden puolustuspelaaja | Faisal Abraham | Salon Vilpas |
| Vuoden tulokas | Tuukka Kotti | Forssan Koripojat |
| Vuoden kehittynein pelaaja | Timo Parviainen | Piiloset |
| Paras kuudes pelaaja | Jukka Hemdahl | Espoon Honka |
| Vuoden ulkomaalaisvahvistus | Faisal Abraham | Salon Vilpas |
| Vuoden valmentaja | Risto Piipari | Kouvot |
| Vuoden erotuomari | Mika Moberg | - |
Kreikan jääkiekkomaajoukkue

| Kreikka |
| --- | --- |
Liitto:  Ελληνικής Ομοσπονδίας Παγοδρομιών
Eniten otteluita:  Dimitris Kalyvas (30)
Eniten pisteitä:  Dimitris Kalyvas (38)
IIHF-ranking:  rankingsijaa ei määritetty (27.5.2024)
Ensimmäinen ottelu
  Kreikka 15–3 Turkki  (Johannesburg, Etelä-Afrikka; 21. maaliskuuta 1992) 
Suurin voitto
  Kreikka 15–3 Turkki  (Johannesburg, Etelä-Afrikka; 21. maaliskuuta 1992) 
Suurin tappio
  Espanja 21–1 Kreikka  (Johannesburg, Etelä-Afrikka; 22. maaliskuuta 1995) 
Kreikan jääkiekkomaajoukkue on Kreikan edustusjoukkue kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja turnauksissa. Kreikka on ollut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen vuodesta 1987 alkaen. Joukkue sijoitettiin IIHF:n ylläpitämään maailmanrankingiin ensi kerran vuonna 2008. Vuonna 2022 maassa oli 125 rekisteröityä miesjääkiekkoilijaa ja kolme jäähallia.
Kreikan maajoukkue teki kansainvälisen ensiesiintymisensä C-sarjan maailmanmestaruuskilpailuissa Etelä-Afrikassa. Kreikka voitti 21. maaliskuuta 1992 käydyn ensimmäisen kansainvälisen ottelunsa Turkkia vastaan maalein 15–3 Johannesburgissa.
Edellisen kerran joukkue on ottanut osaa maailmanmestaruuskilpailuihin kaudella 2012–2013, jolloin se sijoittui 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuissa viidenneksi. Turnauksessa otteli sen lisäksi viisi muuta maajoukkuetta, joista Kreikka voitti Yhdistyneiden arabiemiirikuntien joukkueen.
Sijoitukset

1992 – C2-sarja; 3.
1995 – C2-sarja; 9.
1996 – D-sarjan karsinta, välimeren lohko; 3. (Joukkue diskattiin, koska se käytti pelaajia, joilla ei ollut edustusoikeutta.)
1998 – D-sarja; 8.
1999 – D-sarja; 8.
2008 – 3. divisioonan karsinta; 1.
2008 – 3. divisioona; 5.
2009 – 3. divisioona; 4.
2010 – 3. divisioona; 2.
2011 – 3. divisioona; 5.
2012 – 3. divisioona; 5.
2013 – 3. divisioonan karsinta; 2.
2013 – 3. divisioona; 5.
Sijoitukset > Maailmanranking

2008 - 46.
2009 - 46.
2010, helmikuu - 46.
2010, toukokuu - 45.
2011 - 44.
2012 - 44.
2013 - 44.
2014, helmikuu - 44.
2014, toukokuu - 46.
2015 - 49.
2016 - 49.
2017 - ei sijoitettu
2018, helmikuu - ei sijoitettu
2018, toukokuu - ei sijoitettu
2019 - ei sijoitettu
2020 - ei sijoitettu
2021 - ei sijoitettu
2022, helmikuu - ei sijoitettu
Megan Jendrick

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Megan Jendrick |  Megan Jendrick |  Megan Jendrick |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | 100 m rintauinti |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | 4 × 100 m sekauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | 4 × 100 m sekauintiviesti |  |
| MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Hopeaa | Fukuoka 2001 | 4 × 100 m sekauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Melbourne 2007 | 200 m rintauinti |  |
Megan Jendrick (o.s. Quann, 15. tammikuuta 1984 Tacoma, Washington) on yhdysvaltalainen uimari ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän voitti vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä olympiakullat 100 metrin rintauinnissa ja myös Yhdysvaltojen joukkueen jäsenenä 4 × 100 m sekauintiviestissä. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Jendrick sai hopeaa 4 × 100 m sekauintiviestistä. Hän on voittanut urallaan 26 Yhdysvaltain mestaruutta ja rikkonut yhden maailmanennätyksen. Hänellä on myös tilillään kaksi MM-hopeaa. Hän on päättänyt jatkaa uraansa elokuussa järjestettäviin Pekingin kesäolympialaisiin.
Jendrick meni naimisiin joulukuussa 2004 nuoruudenrakkautensa, fitness-kirjailija Nathan Jendrickin kanssa. Hän otti käyttöönsä miehensä sukunimen.
Mekanisoitu taisteluosasto

Suomen puolustusvoimien neuvostoliittolaisvalmisteinen 122 Psh 74.
Mekanisoitu taisteluosasto on taisteluosasto, joka liikkuu sen kalustoon kuuluvilla liikkuvuutta parantavilla panssaroiduilla tela- tai pyöräajoneuvoilla. Joukon parempaa liikkuvuutta ajoneuvoilla voi kuvata myös puhumalla moottoroidusta joukosta sillä erotuksella, että moottoroituun joukkoon ei kuulu panssarivaunuja.
Mekanisoidussa taisteluosastossa voi esimerkiksi olla rynnäkköpanssarivaunuja, panssarivaunuja tai telatykkejä, joiden tarkoituksena on tukea sotatoimiyhtymän taistelua.
Eurooppalaisessa ja yhdysvaltalaisessa sotilaskielenkäytössä mekanisoitu tarkoittaa tavanomaista joukkoa nopeammin liikkuvaa ja yleensä tulivoimaisempaa yksikköä, kun taas neuvostoliittolaisessa, nykyään venäläisessä tai Itsenäisten valtioiden yhteisöjen puolustusvoimiin tai asevoimiin liittyvässä kielenkäytössä käsitteen mekanisoitu sijasta käytetään käsitettä moottoroitu.[lähde? ]
Artikkeleita ja kirjallisuutta

Panssari-lehti 1/2008, Mekanisoitu Taisteluosasto
Panssari-lehti 2/2008, Mekanisoitu Taisteluosasto hyökkäyksessä
Megan Oldham

| Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten freestylehiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten freestylehiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten freestylehiihto.MM-kilpailut  | Maa:  Kanada> Naisten freestylehiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Bakuriani 2023 | slopestyle |  |
|  Pronssia | Aspen 2021 | slopestyle |  |
|  Pronssia | Bakuriani 2023 | big air |  |
Megan Oldham (s. 12. toukokuuta 2001 Newmarket) on kanadalainen freestylehiihtäjä. Hänellä on maailmanmestaruuskilpailuista kolme mitalia, joista kaksi slopestylesta ja yksi big airista.
Oldham saavutti nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2019 hopeaa big airissa. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Aspenin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti pronssia slopestylessa ja sijoittui neljänneksi big airissa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui neljänneksi big airissa ja 13:nneksi slopestylen karsinnassa. Bakurianin MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti hopeaa slopestylessa ja pronssia big airissa.
Oldham on kilpaillut maailmancupissa marraskuusta 2018 alkaen. Hän on voittanut kolme osakilpailua: slopestylessa Silvaplanassa maaliskuussa 2019 ja Bakurianissa maaliskuussa 2022 sekä big airissa Copper Mountainilla joulukuussa 2022. Hän voitti slopstylen maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2018–2019.
Kirjallisuusvuosi 1964

Kirjallisuusvuosi 1964 käsittelee vuoden 1964 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Ranskalainen kirjailija Jean-Paul Sartre kieltäytyi vastaanottamasta Ruotsin akatemian hänelle myöntämää Nobelin kirjallisuuspalkintoa "henkilökohtaisista syistä". Kirjallisuuspalkintoa olivat aiemmin kieltäytyneet vastaanottamasta George Bernard Shaw vuonna 1925 ja Boris Pasternak vuonna 1958.
Arkkipiispa Martti Simojoki tuomitsi Suomen kansanopistolaitoksen 75-vuotisjuhlassa pitämässään puheessa Hannu Salaman romaanin Juhannustanssit ja teoksen kustantajan Otavan. Arkkipiispan mielipiteen katsottiin yleisesti edustavan kirkon virallista kantaa. Kokoomuksen kansanedustajia Margit Borg-Sundmanin johdolla teki romaaniin viitaten eduskuntakyselyn siitä, onko hallitus tietoinen, että ”maassa julkaistaan lain vastaisesti jumalanpilkkaa sisältävää ja sukupuolikuria loukkaavaa kirjallisuutta”.
Bermudan kolmio ja siihen liitetyt mysteerit ovat useiden kirjojen aiheena. Termiä käytti ensimmäisenä kirjailija Vincent Gaddir vuonna 1964 Argosy-kioskilehdessä. Vuonna 1974 Charles Berlitz teki kolmion tunnetuksi kirjassaan Bermudan kolmio.
Brittiläisen The Guardian -sanomalehden toimitus muutti Manchesteristä Lontooseen.
Julkaisuja

Len Deighton – Funeral in Berlin (suom. (Hautajaiset Berliinissä, 1990)
Ian Fleming – Elät vain kahdesti
Ian Fleming – Chitty Chitty Bang Bang (suom. Ihmeauto Chitty-Chitty-Bang-Bang, 1968)
John Fowles – The Aristos (esseitä, suom.  Aristos : käsityksiäni elämästä)
Eino Koivistoinen – Orfeuksen meriselitys
Fritz Leiber – Vaeltaja
Astrid Lindgren – Saariston lapset
Eeva-Liisa Manner – Niin vaihtuivat vuoden ajat
Eeva-Liisa Manner – Uuden vuoden yö (televisionäytelmä)
Mao Zedong – Otteita puheenjohtaja Mao Tse-tungin teoksista
Marja-Leena Mikkola – Tyttö kuin kitara
Timo K. Mukka – Maa on syntinen laulu
Ursula Pohjolan-Pirhonen – Suomen herttua Juhana
Pentti Saarikoski – Ovat muistojemme lehdet kuolleet
Hannu Salama – Juhannustanssit
Mauri Sariola – Viiden tien risteys
Mika Waltari – Ihmiskunnan viholliset I-II
Palkintoja

Arvo Turtiainen
Clifford D. Simak
Eeva-Liisa Manner
Jean-Paul Sartre (kieltäytyi palkinnosta)
Tarjei Vesaas
ei myönnetty
Kirjallisuusvuosi 1970

Kirjallisuusvuosi 1970 käsittelee vuoden 1970 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Kirjailija ja kriitikko Tuomas Anhava, elokuvaohjaaja Risto Jarva ja keramiikkataiteilija Kyllikki Salmenhaara nimitettiin Suomen ensimmäisiksi taiteilijaprofessoreiksi.
Suomen Elokuvasäätiö aloitti toimintansa.
Aku Ankan taskukirja alkoi ilmestyä
Paul McCartney ilmoitti The Beatlesin hajoamisesta, rockyhtye Led Zeppelin konsertoi Helsingin Kulttuuritalolla ja Black Sabbathin ensimmäinen albumi Black Sabbath julkaistiin.
Julkaisuja

Tšingiz Aitmatov – Белый пароход (suom. Valkoinen laiva, 1972)
Poul Anderson – Tau nolla
Desmond Bagley – Running Blind (suom. Islannin peli)'
Christy Brown – Down All the Days (suom. Jonnekin päivästä pois)
Dee Brown – Haudatkaa sydämeni Wounded Kneehen
Henri Charrière – Vanki nimeltä Papillon
Paulo Freire – Pedagogia do oprimido (suom. Sorrettujen pedagogiikka, 2005)
Germaine Greer – The female eunuch (suom. Haluan olla nainen, 1972)
Veikko Huovinen – Lampaansyöjät
Annikki Kariniemi – Matkalla maan ääreen
Salem Kirban – 666 (romaani Bartholomew-nimisestä Antikristus-hahmosta)
Leena Krohn – Vihreä vallankumous
Jaan Kross – Uppiniskaisuuden kronikka
Hal Lindsey – Maa, entinen suuri planeetta
Timo K. Mukka – Lumen pelko
Larry Niven – Rengasmaailma
M. A. Numminen – Kauneimmat runot
Tytti Parras – Rakkaat
Kalle Päätalo – Mustan lumen talvi
Lassi Sinkkonen – Solveigin laulu
Märta Tikkanen – Ny imorron. Esikoisromaani.
Alvin Toffler – Future Shock (suo. Hätkähdyttävä tulevaisuus, 1972)
Kurt Vonnegut – Teurastamo 5
Palkintoja

Veikko Huovinen
Ursula K. Le Guin
Esa Adrian
Aleksandr Solženitsyn
Klaus Rifbjerg
Jean Stafford
Kirjallisuusvuosi 1968

Kirjallisuusvuosi 1968 käsittelee vuoden 1968 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Osprey Publishing -julkaisuyhtiö perustettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Tšekkoslovakiassa vallitsi puolivuotinen vapauden aika Prahan kevät, joka loppui elokuussa Neuvostoliiton toimeenpanemaan Tšekkoslovakian miehitykseen. Useiden vapautta käsitelleiden kirjailijoiden (esimerkiksi Milan Kundera) teokset olivat kiellettyjä kotimaassaan vuoteen 1989 saakka.
Julkaisuja

Erkki Ahonen – Paikka nimeltä Plaston. Tieteisromaani
Veijo Baltzar – Polttava tie (esikoisteos)
Arthur C. Clarke – 2001: A Space Odyssey (suom. 2001 avaruusseikkailu, 1969)
Nicky Cruz – Juokse poika juokse
Erich von Däniken – Vieraita avaruudesta: Menneisyyden ratkaisemattomia arvoituksia
Paul Ralph Ehrlich – The Population Bomb
René Goscinny – Arkajalka. Ensimmäinen suomennettu Lucky Luke -sarjakuva
Tove Jansson – Kuvanveistäjän tytär
Mauno Jokipii – Panttipataljoona: suomalaisen SS-pataljoonan historia
Annikki Kariniemi – Erään avioliiton anatomia
Yasunari Kawabata – Kioto (romaani) (ilm. japaniksi 1962)
Björn Landström – Reseskildring: Rapport från en resa till världens ändar september 1967 - april 1968
Alistair MacLean – Navaronen haukat
Eeva-Liisa Manner – Poltettu oranssi
Jaakko Okker (toim.) – Praha 21.8.1968 (Huutomerkki-sarjaan kuuluva pamfletti)
Tytti Parras – Jojo
Charles Portis – Kova kuin kivi
Aleksandr Solženitsyn – Ensimmäinen piiri
Ilmar Talve – Kansanelämä kaupunkiyhteisössä
Marko Tapio – Arktinen hysteria II: Sano todella rakastatko minua
Kaari Utrio – Kartanonherra ja kaunis Kirstin (esikoisteos, uusi painos vuonna 1999 nimellä Kirstin)
Osmo A. Wiio – Ymmärretäänkö sanomasi?
Palkintoja

Elina Vaara
Roger Zelazny
Jorma Ranivaara
Lauri Immonen
Aarno Peromies
Yasunari Kawabata
Per Olof Sundman
William Styron
Mieletön maailmanhistoria

| Mieletön maailmanhistoria> History of the World: Part I |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mel Brooks
Käsikirjoittaja:  Mel Brooks
Tuottaja:  Mel Brooks
Säveltäjä:  John Morris
Kuvaaja:  Woody Omens
Leikkaaja:  John C. Howard
Pääosat:  Mel Brooks Dom DeLuise Madeline Kahn Harvey Korman Cloris Leachman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Studios
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:   12. kesäkuuta 1981  13. marraskuuta 1981
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  11 000 000 USD
Tuotto:  31 672 907 USD (USA)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mieletön maailmanhistoria (engl. History, of the World, Part I) on vuonna 1981 valmistunut Mel Brooksin komediaelokuva, joka parodioi historian kuuluisia tapahtumia ja historiallisia draamaspektaakkeleita.
Elokuva alkaa ihmisen nousemisesta kahdelle jalalle, jatkuu kymmenen käskyn tarinalla ja etenee Rooman valtakuntaan, josta stand-up-filosofia esittävä Brooks joutuu pakenemaan Juudeaan. Siellä hän toimii tarjoilijana Jeesuksen ja opetuslasten viimeisellä ehtoollisella. Tästä hypätään Espanjan inkvisitioon, jonka kuuluisin kohtaus lienee munkkien ja nunnien tanssi- ja laulukohtaus. Elokuvan viimeinen näytös on Ranskan vallankumous, jonka tapahtumissa Brooks tekee kaksoisroolin näytellen sekä kuningas Ludvig XVI:ta että pissapoikana toimivaa kuninkaan kaksoisolentoa. Vallankumouksen pelossa kuningas ja pissapoika vaihtavat paikkoja ja odotetusti pissapoika joutuu mestattavaksi giljotiinilla. Elokuvan yllättävä loppuratkaisu on ollut suuri puheenaihe ja se onkin antanut elokuvalle tosikkoja kammottavan maineen.
Aivan elokuvan lopussa on valetraileri, jossa mainostetaan kuvitteellista jatko-osaa History of the World, Part II. Tämänniminen sketsisarja julkaistiin lopulta vuonna 2023, ja Brooks on sen tuottaja ja yksi käsikirjoittajista.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mel Brooks  | … |  Moses / Comicus / Torquemada / Jacques / Louis XVI  |
|  Dom DeLuise  | … |  keisari Nero  |
|  Madeline Kahn  | … |  keisaritar Nympho  |
|  Harvey Korman  | … |  herttua de Monet  |
|  Cloris Leachman  | … |  Madame Defarge  |
|  Ron Carey  | … |  Swiftus  |
|  Gregory Hines  | … |  Josephus  |
|  Pamela Stephenson  | … |  Rimbaud  |
|  Shecky Greene  | … |  Marcus Vindictus  |
|  Sid Caesar  | … |  luolamies  |
|  Mary-Margaret Humes  | … |  Miriam  |
|  Orson Welles  | … |  selostaja (ääni)  |
|  Rudy De Luca  | … |  esihistoriallinen mies  |
|  Leigh French  | … |  esihistoriallinen nainen  |
|  Richard Karron  | … |  esihistoriallinen mies  |
Kirjallisuusvuosi 1965

Kirjallisuusvuosi 1965 käsittelee vuoden 1965 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Oikeusministeri J. O. Söderhjelm määräsi nostettavaksi syytteet kirjailija Hannu Salamaa ja Otavaa vastaan jumalanpilkasta Juhannustanssit-romaanissa.
Julkaisuja

Esa Anttala – Kädet ylös, kaukopartio
Desmond Bagley – Andien vangit
Joseph Brodsky – Stikhotvoreniia i poemy (esikoisrunokokoelma)
Italo Calvino – Kosmokomiikkaa (Cosmicomiche, suom. 1969)
Adam Hall – The Berlin Memorandum (rikosromaani)
Frank Herbert – Dyyni
Veikko Huovinen – Talvituristi
Jaan Kaplinski – Jäljed allikal (esikoiskokoelma)
Maria Lang – Punaiset kissat
Niilo Lauttamus – Rautasaappaat
Yukio Mishima – Hōjō no Umi (engl. The Sea of Fertility, tetralogian ensimmäinen osa)
Timo K. Mukka – Tabu
Olli (Väinö Nuorteva) – Pilkillä pilkkaillen
Simo Puupponen alias Aapeli – Pekko, runoilijan poika
Aino Räsänen – Katariina ja Anu-Riikka
Pentti Saarikoski – Kuljen missä kuljen
Pentti Saaritsa – Pakenevat merkit (esikoisteos)
Maj Sjöwall & Per Wahlöö – Roseanna
Wilbur Smith – Auringon pimennys
Pekka Suhonen – Kootut runot (esikoisteos)
Anthony F. Upton – Välirauha (ensimmäinen ajopuuteorian kiistänyt tutkimus)
Lauri Viita – Entäs sitten, Leevi
John Edward Williams – Stoner (suom. 2015)
Palkintoja

Eila Pennanen
Fritz Leiber: Vaeltaja
Pentti Fabritius
Marja-Leena Mikkola
Pentti Saarikoski
Mihail Šolohov
William Heinesen
Olof Lagercrantz
Shirley Ann Grau
Michal Bílek

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Michal Bílek
Syntymäaika: 13. huhtikuuta 1965 (ikä 59)
Syntymäpaikka: Praha, Tšekkoslovakia
Pituus: 177 cm
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1982–1983 1983–1985 1985–1990 1990–1992 1992–1993 1993–1996 1997 1997–2000 |  AC Sparta Praha  RH Cheb  AC Sparta Praha  Real Betis  AC Sparta Praha  FK Viktoria Zižkov  AC Sparta Praha  FK Teplice | 13 (0) 50 (4) 137 (32) 22 (1) 28 (5) 91 (20) 15 (1) 76 (11) |
Maajoukkue
| 1987–1993 |  Tšekkoslovakia  Tšekki | 32 (11) 3 (0) |
Valmennusura
2001 2001–2002 2002–2003 2003–2006 2006 2006–2009 2008–2009 2009 2009–2013 2014 2016–2017 2018–2019 2019–2020 2020 2021–2023:  FK Teplice  CS Cartaginés  Tšekin U19-maajoukkue  FK Chmel Blšany  FC Viktoria Plzeň  AC Sparta Praha  MFK Ružomberok  Tšekin maajoukkue (apuv.)  Tšekin maajoukkue  Tbilisin Dynamo  FC Vysočina Jihlava  FC Fastav Zlín  Kazakstanin maajoukkue  FK Astana  Viktoria Plzeň
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Michal Bílek (s. 13. huhtikuuta 1965) on tšekkiläinen jalkapallovalmentaja, joka pelaajana oli puolustaja-keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana

Bílek hankki jalkapallo-oppinsa Sparta Prahan juniorikoulussa 1970-luvulla onnistuen murtautumaan seuran edustusmiehistöön kaudella 1982–1983. Peliaikaa ei kuitenkaan tullut tyydyttävällä tavalla ja kauden jälkeen hän siirtyi RH Chebiin, josta palasi Spartaan 1985. Uusi yritys tuotti tulosta ja Bílek pelasi neljän kauden aikana 137 ottelua voittaen Spartan kanssa neljä perättäistä Tšekkoslovakian mestaruutta.
Vuonna 1990 Bílek jätti kotimaansa kentät ja suuntasi Espanjaan Real Betisiin. Ura ei kuitenkaan merkittävämmin auennut Espanjassa ja 1992 hän palasi kotimaahansa, jossa hän pelasi Sparta Prahassa kauden 1992–1993. Tämän jälkeen Bílek jatkoi uraansa FK Viktoria Žižkovissa, josta palasi kevätkaudeksi 1997 Sparta Prahaan. Lyhyen piipahduksen jälkeen hän siirtyi FK Tepliceen, jossa päätti pelaajauransa 36-vuotiaana vuonna 2001.
Tšekkoslovakian maajoukkueessa Bílek pelasi vuosina 1987–1993 32 maaottelua ja teki niissä 11 maalia. Hän oli mukana MM-kisoissa 1990. Tšekin maajoukkueessa Bílek pelasi 1993–1995 kolme maaottelua.
Ura pelaajana > Meriitit valmentajana

Tšekkoslovakian mestaruus (5): 1987, 1988, 1989, 1990, 1993
Tšekkoslovakian cup (2): 1988, 1989
Tšekin mestaruus: 1997
Tšekin cup: 1994