stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lauttakylän Luja

| Lauttakylän Luja |
| --- | --- |

Paikkakunta:  Huittinen
Lajit:  yleisurheilu, jääkiekko, jalkapallo, ringette, hiihto, suunnistus
Jäseniä:  1 000
Puheenjohtaja:  Jaakko Kemppi
Lauttakylän Luja on urheiluseura, jonka kotikuntana toimii Huittinen. Seuran perustivat yleisurheilua harrastaneet nuoret vuonna 1923. Tarkoituksena oli alun perin ainoastaan päästä osallistumaan Satakunnan välisiin viestimestaruuskilpailuihin. Lauttakylän Lujaan kuuluu nykyisin noin 1 000 jäsentä. Lujalla on oma lehti, Luja-lehti, joka ilmestyy kahdesti vuodessa kaikille jäsenille.
Jääkiekko

Lujassa on pelattu jääkiekkoa vuodesta 1967 alkaen. Lujalla on joukkueet miesten tasolla sekä E- ja F-ikäisillä junioreilla. Lisäksi nuoremmille on tarjolla luistelu- sekä kiekkokoulua, ja Lujan alaisia harrastejoukkueita ovat Lujat Waarit ja Lätkä -97.
Lujat HT nousi ensimmäisen kerran Suomen kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Suomi-sarjaan kaudelle 2004–2005. Tämän jälkeen sarjataso on vaihdellut Suomi-sarjan ja II-divisioonan välillä. Joukkueen kotihallina toimii vuonna 1996 rakennettu Huittisten jäähalli. Kauden 2012–2013 Luja aloitti II-divisioonassa mutta nousi menestyksen myötä Suomi-sarjan karsintaan. Luja HT karsi Suomi-sarjaan kauden 2017–2018 päätteeksi, mutta jäi ilman paikkaa.
Joukkue voitti II-divisioonan mestaruuden kolmesti putkeen kausina 2014–2015, 2016–2017 ja 2017–2018. Luja HT osallistui myös kaudella 2017–2018 Suomen Cupiin, jossa eteni toiselle kierrokselle. Joukkue lähti kauteen 2017–2018 uusilla vahvistuksilla, sekä vaihtuneella valmennusjohdolla, jossa päävalmentajaksi tuli Erik Kranni ja apuvalmentajaksi Joni Immonen.
| Lauttakylän Luja |
| --- | --- |
Perustettu:  1923
Kaupunki:   Huittinen, Suomi
Kotiareena:  Huittisten jäähalli
Sarjataso:  II divisioona
Värit:           
Puheenjohtaja:  Jaakko Kemppi
Päävalmentaja:  Erik Kranni
Kapteeni:   Antti Nurminen
Omistaja:   Huittisten kaupunki
Mestaruudet:  2015, 2016, 2017
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo:
Jääkiekko > Seurassa pelanneet ammattilaiskiekkoilijat

Timo Kulonen
Niko Peltola
Mikael Ruohomaa
Vitali Taskinen
Jalkapallo

Luja osallistui jalkapallossa juniorisarjoihin ensimmäisen kerran vuonna 1990. Eri ikäryhmiä Lujassa on seuraavia: Miehet, KKI-40, P09, P10, P11, P12, P13, P14, P15-16 ja naisten puolella Naiset, T05-08, T09-10, T11-12, T13-14, T15-16. Lujan miehet pelaavat talvisarjaa sekä Satakunnan 4-divisioonaa.
Yleisurheilu

Lujalle menestystä yleisurheilussa ovat tuoneet muiden muassa Jouko Uola, Kari-Pekka Lax, Seppo Haavisto, Seppo Peltola, Niina Ranta, Ringa Ropo, Antti Rintakoski ja nuorten sarjassa EM-hopeaa saavuttanut pituushyppääjä Petteri Lax. Yleisurheilua on Lujan logon alla harjoitettu seuran perustamisen alusta asti eli vuodesta 1923.
Muut lajit

Lujalla on lisäksi jaostot suunnistuksessa, hiihdossa ja ringetessä. Hiihdossa menestystä on tuonut Jenni Höylänen SM-mitaleillaan. Oma jaostonsa on aikanaan ollut lisäksi ainakin voimailijoilla, keilaajilla, uimareilla, taitoluistelijoilla ja kuntourheilijoilla.
Lujan oma kasvatti Niko Peltola sai kaudella 2014–2015 täyteen 200 runkosarjaottelua SM-liigassa.
HMS Capella (T123)

| HMS Capella |
| --- | --- |
 HMS Capella

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Götaverken
Laskettu vesille:  26. huhtikuuta 1966
Palveluskäyttöön:  10. maaliskuuta 1967
Poistui palveluskäytöstä:  1. marraskuuta 1989
Tekniset tiedot
Uppouma:  210 t
Pituus:  39,90 m (vesiraja) 42,50 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,10 m
Syväys:  1,65 m
Koneteho:  3 x Bristol Perseus -kaasuturbiinia, 12 750 hv
Nopeus:  40 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  1 x Bofors 57 mm lvakan M/50C 2 x ksp M/58 6 x 53,3 cm M/65 tai M/66 torpedoputkea tyypin 613 torpedoille 2 x 10,3 cm lysraketställ M/55 1 x 57 mm lysraketpjäs M/60 miinoja
HMS Capella (runkonumero T123) oli Ruotsin laivaston Spica-luokan torpedovene.
Valmistus

Alus tilattiin Götaverken AB:lta. Se laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1966 ja liitettiin laivastoon 10. maaliskuuta 1967.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1. marraskuuta 1989.
Helokolibrikukka

| Helokolibrikukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Zingiberales
Heimo::  Kolibrikukkakasvit Strelitziaceae
Suku::  Kolibrikukat Strelitzia
Laji::  reginae
Kaksiosainen nimi
 Strelitzia reginae  Banks 
Katso myös
   Helokolibrikukka Wikispeciesissä   Helokolibrikukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helokolibrikukka (Strelitzia reginae) on ruohovartinen kukkiva kasvi, joka kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Afrikan Kapmaan itäosissa. Sitä kasvatetaan koriste- ja huonekasvina ja tuodaan pohjoiseen myös leikkokukkana.
Helokolibrikukka kasvaa jopa kaksi metriä korkeaksi. Sen jäykkäruotiset, melko kapeat lehdet ovat 50–70 senttimetriä pitkät. Kukka on toispuoleinen ja muistuttaa pientä lintua. Luonnonmuodossa on kolme oranssia ja kolme sinisävyistä terälehteä. Se houkuttelee pienikokoisia lintuja, jotka istahtavat sinisten terälehtien muodostamalle hyllylle juomaan mettä ja sotkeutuvat samalla siitepölyyn. Kasvista on kehitetty myös punaisia ja keltaisia lajikkeita.
Aiheesta muualla

United States Department of Agriculture (USDA): Strelitzia reginae (englanniksi)
HMS Caprice

| HMS Caprice |
| --- | --- |
 HMS Caprice

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow Shipbuilders, Scotstoun
Kölinlasku:  28. syyskuuta 1942
Laskettu vesille:  16. syyskuuta 1943
Palveluskäyttöön:  5. huhtikuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  1973
Loppuvaihe:  romutettavaksi marraskuussa 1979
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 710 t (standardi) 2 520 t (max)
Pituus:  111 m
Leveys:  10,90 m
Syväys:  3,0 m
Koneteho:  40 000 shp
Nopeus:  37 solmua
Miehistöä:  186
Aseistus
Aseistus:  3 x QF 4,5" Mk IV yksiputkisina CP Mk V -asennuksina 2 x Bofors 40 mm/L60 kaksiputkisena Mk IV asennuksena 4 x Bofors 40 mm  yksiputkisina Mk III asennuksina 2 x Oerlikon 20 mm kaksiputkisena Mk V asennuksena 10 x 21" (533 mm) torpedoputkea 4 x syvyyspomminheitintä ja 2 x kiskoa, joihin 70 syvyyspommia
HMS Caprice (viirinumero R01) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ca-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin helmikuussa 1942 nimellä HMS Swallow 11. hätälaivueessa (engl. 11th Emergency Flotilla) Yarrow Shipbuildersilta Scotstounista, missä köli laskettiin 28. syyskuuta 1942. Aluksen nimi vaihdettiin marraskuussa 1942 HMS Capriceksi amiraliteetin tehtyä päätöksen perustettavan laivueen alusten nimeämisestä Ca-alkuisin nimin. Alus laskettiin vesille 16. syyskuuta 1943 ja valmistui 5. huhtikuuta 1944.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 2. huhtikuuta 1973 Devonportissa. Aluksen varastot tyhjennettiin ja siitä poistettiin uudelleenkäytettävät laitteet, minkä jälkeen se ankkuroitiin Tamariin poistolistalle sijoitettuna. Alus myytiin Shipbreaking (Queenborough) Limitedille romutettavaksi ja saapui Queenboroughiin 5. lokakuuta 1979.
Hawk Nelson Is My Friend

| Hawk Nelson Is My Friend Hawk Nelson |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1. huhtikuuta 2008
 Tyylilaji: punk, kristillinen rock, vaihtoehtorock, pop-punk
 Kesto: 37.33
 Levy-yhtiö: BEC Recordings Tooth & Nail Records
Hawk Nelsonin muut julkaisut
| Smile, It’s the End of the World 2006 | Hawk Nelson Is My Friend 2008 | Live Life Loud 2009 |
Hawk Nelson Is My Friend on kanadalaisen rockbändin Hawk Nelsonin kolmas kokopitkä albumi. Albumilla julkaistiin kolme singleä: Friend Like That, One Little Miracle ja You Have What I Need. Myös albumin kappale Let’s Dance julkaistiin omalla EP:llään kolmena eri versiona. Levyn singleistä ainoastaan Friend Like That:stä on tehty musiikkivideo.
Kappaleet

You Have What I Need – 2.34
Friend Like That – 2.49
Turn It On – 3.09
One Little Miracle – 2.58
Let’s Dance – 3.09
Ancient History – 3.11
Somebody Else – 3.18
Arms Around Me – 3.31
Just Like Me – 2.39
Not the Same – 3.30
Words We Speak – 2.54
I Still Miss You – 3.51
Kappaleet > Special Edition

One Little Miracle – 3.04 (Akustinen, feat. Amy Grant)
Friend Like That – 2.49 (Akustinen)
Bring Em Out – 3.24 (feath. Drake Bell)
Arvostelut

Allmusic:
Latinan historia

Keisari Tituksen riemukaaressa lukee latinaksi, että Rooman kansa on omistanut sen jumalaiselle keisarille.
Vanhin tunnettu latinankielinen kirjoitus. Lapis Niger, Forum Romanum.
Latinan kieltä on käytetty jo yli 2 000 vuoden ajan.
Varhaisvaiheet

Latinaa puhuttiin alkuaan Italiassa vain pienessä Latiumin maakunnassa – joka liki pitäen vastaa nykyistä Latiumin hallinnollista aluetta – yhtenä kielenä muiden joukossa. Muita Italiassa puhuttuja kieliä olivat latinan sukukielet oski, umbri ja volski sekä isolaattikieli etruski. Varhaislatinan fonologisia piirteitä ovat sijamuotojen pääteet -os ja -om, joista myöhemmin kehittyivät päätteet -us ja -um. Varhaislatinaan kuuluivat myös sellaiset myöhemmin hävinneet diftongit kuten oi ja ei, jotka myöhemmin muuttuivat muotoon u- tai oe ja i-. Varhaislatinassa sanojen paino oli ilmeisesti ensimmäisellä tavulla, kun se myöhemmin siirtyi myöhemmille tavuille.
Varhaislatinaa on säilynyt hyvin vähän. Ensimmäinen tunnettu löytö on neljän sanan mittainen kreikkalaisilla kirjaimilla kirjoitettu piirtokirjoitus viitansoljessa todennäköisesti 600-luvulta eaa.
Kultaa ja hopeaa

Rooman imperiumin mukana kieli levisi koko Välimeren alueelle puhe-, kirja- ja hallintokielenä. Kreikan kieli tosin säilytti vahvan asemansa valtakunnan itäosissa. Etenkin idässä latinan osaaminen rajoittui enimmäkseen ohueen yläluokkaan ja sitä opettelivat ennen muuta hallinnollisiin virkoihin pyrkineet ihmiset. Paikalliskielet, esimerkiksi Karthagossa Pohjois-Afrikassa puhuttu puuni, säilyivät suhteellisen hyvin satoja vuosia.
Rooman valtakunnan ja latinankielisen kirjallisuuden kukoistusaika osui noin välille 100 eaa.–100 jaa, jolloin monet kirjailijat kirjoittivat latinaksi. Latinan kultaiseksi ajaksi kutsutaan yleensä n. ajanjaksoa 75 eaa.–14 jaa. Aika sijoittuu tasavallan lopulle ja keisariajan alkuun. Niin sanottu klassinen latina perustuu tämän ajan kieleen. Klassinen latina tarkoittaa yläluokan käyttämää huoliteltua ja tyyliteltyä kielimuotoa, jota tavallinen kansa ei juuri käyttänyt.
Edellä mainittujen muutosten lisäksi klassisena aikana joidenkin sanojen merkitys laajeni. Merkittävimpiä latinaksi kirjoittaneita runoilijoita ja kirjailijoita tänä aikana olivat Lucretius, Catullus, Vergilius, Horatius, Livius, Ovidius, Julius Caesar ja Cicero. Kaksi viimeksi mainittua käytännössä määrittävät klassisen latinan proosakielen sellaiseksi, millaisena se nykyisin ymmärretään.
Hopeiseksi ajaksi kutsutaan kahta kultaista aikaa seurannutta vuosisataa. Ajan kirjallisuutta on perinteisesti, mutta varsin kevein perustein, pidetty hieman heikompilaatuisena kuin kultaisen ajan kirjallisuutta. Ajan tärkeitä runoilijoita ja kirjailijoita olivat Seneca, Tacitus, Juvenalis, Apuleius ja Petronius.
Vulgaarilatina

Vulgaarilatinaksi kutsutaan kansan käyttämää latinan muotoa. Termin teki tunnetuksi suomalainen Veikko Väänänen teoksessaan Introduction au latin vulgaire. Väänänen väitteli aiheesta 1930-luvulla. Termi on sittemmin vakiintunut, mutta sitä voidaan pitää myös epäonnistuneena. Se tarkoittaa ”kansan syvien rivien” puhumaa latinaa, mutta viittaa oikeastaan yksinomaan kirjalliseen latinaan. Puhuttua latinaahan ei ole säilynyt.
Kirjoitettu klassinen latina kuten myös julkisissa puheissa käytetty klassinen puhekieli olivat kuitenkin jäykkiä eikä niitä juurikaan käytetty yläluokan ulkopuolella. Puhuttu latina vaihteli ympäri valtakuntaa ja se sai vaikutteita paikallisista kielistä. Kansanlatinaa tunnetaan ennen muuta ajan kieliopeissa ja muissa yhteyksissä kerrottujen yleisten ”kielivirheiden” (klassiseen kielimuotoon verrattuna), piirtokirjoitusten kirjoitusvirheiden ja joidenkin vähän koulutettujen ihmisten kirjoittamien tekstien kautta. Puhuttu latina jatkoi muutostaan läpi antiikin ja kohti myöhäisantiikkia. Rooma levitti laajetessaan vulgaarilatinaa ympäri valtakuntaa, ennen muuta kuitenkin länsiosiin. Länsi-Rooman luhistumisen jälkeen vuonna 476 alkoi latinasta kehittyä eri murteita, joista kehittyivät romaaniset kielet – mm. ranska, espanja, portugali, romania, italia, retoromaani, provensaali, katalaani ja sardi. Myöhäislatinan puhujan tilanne muistutti nykyenglannin puhujan tilannetta, kun kutakin kirjoitusasua vastaava ääntämys piti opetella erikseen. Romaanisten kielten ortografia syntyi, kun kirjoitustapoja muutettiin vastaamaan paremmin uutta ääntämystä.  Keskiaikaisen latinan katsotaan yleensä päättyvän renessanssiin. Todennäköisesti joskus vuoden 600 jälkeen puhutut murteet eivät enää olleet ymmärrettävissä toisten murteiden puhujille. Niistä oli siis tullut omia kieliään. Latina vaikutti voimakkaasti myös muihin kieliin. On esimerkiksi arvioitu, että englanninkielisessä kirjoitetussa tekstissä 70–80 prosenttia sanoista saattaa olla latinalaisperäisiä.
Latinasta kehittyneille kielille on ominaista, että monet sanat ja ilmaukset periytyvät nimenomaan puhutusta vulgaarilatinasta, eikä kirjakielestä. Esimerkiksi ranskan sana cheval, ’hevonen’, juontaa juurensa latinan ”kaakkia” tai ”konia” tarkoittavasta sanasta caballus, eikä kirjakielen hevosta tarkoittavasta sanasta equus.
Keskiaikainen latina

Keskiajalla latina säilyi käytössä ennen muuta kirkon kielenä. Kirkkolatina ja keskiaikainen latina ovatkin monella tapaa lähes yhteneviä käsitteitä. Kieli oli lakannut olemasta äidinkieli, joten sen kehitys muuttui merkittävästi. Sanasto laajeni, kun uusia sanoja lainattiin vapaasti muista lähteistä; kreikka ja germaaniset kielet olivat tärkeitä lähteitä. Latina levisi myös kirkon mukana alueille, joissa sitä ei aiemmin ollut puhuttu, esimerkiksi Irlantiin, Saksaan ja Suomeen.
Kaarle Suuren kaudella 700-luvun lopussa sai alkunsa karolinginen renessanssi. Kirjallinen latina ”syntyi uudestaan” varhaiskeskiajan pimeiden vuosisatojen jälkeen. Toisaalta tämä sai aikaan latinan luonnollisen kehityksen loppumisen, kun kirjallinen ja puhuttu kieli lopullisesti erosivat toisistaan.
Klassisen latinan arvostus säilyi. Kirjalliset tekstit pyrkivät jäljittelemään klassisten kirjailijoiden tyyliä. Kuitenkin vulgaarilatinan vaikutus näkyy tämän ajan teoksissa. Kun latina lakkasi olemasta kirjoittajien äidinkieli, siihen ilmestyi monia piirteitä näistä kielistä. Latinassa ei ole artikkeleita, mutta jotkut keskiaikaiset kirjoittajat käyttivät muiden muassa sanoja unus (yksi), ille (tuo) ja quidam (eräs) tässä merkityksessä. Verbiä habere (olla jollakin, omistaa) saatettiin käyttää apuverbinä germaanisten ja romaanisten kielten tapaan. Latinan accusativus cum infinitivo -rakenteesta usein luovuttiin ja se korvattiin quod-alkuisilla sivulauseilla, jotka eivät kuuluneet klassiseen latinaan. Sanojen ortografia muuttui radikaalisti. Diftongi ae kirjoitettiin joskus vain e, h-kirjain katosi etenkin sanojen alusta. Toisaalta h-kirjaimia alettiin lisäillä sanoihin, joissa niitä ei aiemmin ollut esiintynyt. T korvattiin joskus c:llä i:n edellä ja kaksoiskonsonanttien käyttö vaihteli. Myös muita muutoksia tapahtui. Muutokset ortografiassa kertovat ennen muuta muutoksista lausumisessa. Kun sanojen lausuminen muuttui, oikeinkirjoitus muuttui hankalaksi. Lausumisen muuttuminen oli niin suurta, että Erasmuksen mukaan eri maiden latinantaitoisten oli lopulta lähes mahdoton ymmärtää toisiaan.  Keskiaikaisen latinan katsotaan yleensä päättyvän renessanssiin.
Humanistilatina

Humanistilatinaksi kutsutaan renessanssin aikana humanistien kehittämää latinan tyyliä. Suuntauksen tunnuslause oli ad fontes, lähteille. Humanistit pyrkivät ”puhdistamaan” latinan keskiaikaisesta sanastosta ja rakenteista. Cicero ja Vergilius asetettiin muiden yläpuolelle tyyliä määriteltäessä. Suuri osa keskiaikaisesta latinasta leimattiin ”goottilaiseksi”, termi, joka sisälsi heille oletuksen barbaarisesta pahoinpitelystä. Tämän arvostuksen oikeudenmukaisuus on kyseenalainen. Humanistit pyrkivät palauttamaan ortografian antiikkiseen asuunsa. He kehittivät myös käsikirjoitusta klassisten piirtokirjoitusten ja karolingisen kirjaintyyppien suuntaan. Erasmus ehdotti, että latinan lausumisessa olisi pitänyt siirtyä hänen rekonstruktioonsa antiikkisesta kielestä silloisen lausumisen sijaan.
Humanistien uudistusohjelma onnistui monilta osin. Kouluissa siirryttiin opettamaan humanistien määrittämää latinaa ja rohkaistiin humanistien suosimien tekstien tutkimista. Humanistien latinaihanne kuitenkin jäykisti kieltä. Teknisen kirjallisuuden–esimerkiksi lakikirjojen, lääketieteen oppikirjojen ja tieteellisten kirjojen–kirjoittaminen tuli huomattavasti hankalammaksi. Tämän seurauksena latinan käyttö uudessa teknisessä kirjallisuudessa vähentyi ja latina alkoi muuttua käytännöllisestä apukielestä muinaisjäänteeksi. Humanistien ansioksi voidaan kuitenkin laskea kiinnostuksen lisääntyminen moniin vanhoihin teksteihin.
Uuslatina

Uuslatinalla tarkoitetaan tyypillisesi renessanssin jälkeistä latinaa. Uuslatinan tärkein käyttökohde on ollut tieteen kielenä. Carl von Linnén eliöluokitus on tärkeä esimerkki tieteellisestä latinasta. Isaac Newton kirjoitti tärkeimmän teoksensa Philosophiae Naturalis Principia Mathematica uuslatinaksi. Latina oli tuolloin Euroopassa tieteilijöiden laajimmin ymmärtämä yhteinen kieli.
Myös diplomatian kielenä latinalla oli merkitystä. Latinaa voitiin pitää puolueettomana vaihtoehtona, joka oli vieras kieli tasapuolisesti kaikille osapuolille. Lopulta ranska syrjäytti sen.
Renessanssiaikana latina oli monin paikoin pakollinen kouluaine. Kaikki yliopistot vaativat latinan kielen osaamista. Latinan käyttökelpoisuus kansainvälisenä kielenä jätti kuitenkin toivomisen varaa vaihtelevien lausumistapojen vuoksi. Latinanopetuksen tuloksista ilmaistiin usein pettymystä. Oppilaiden heikot latinantaidot saattoivat kuitenkin johtua suurelta osin opetusmetodeista. Kun latinaa opetettiin yksin antiikin teksteistä ja lähtökohdista, moderneja asioita ei opittu viestimään.
Lopulta 1800-luvun loppua kohti latinan opetus väheni huomattavasti ympäri Eurooppaa. Katolisen kirkon latinalaisessa riituksessa latinan käyttöä kuitenkin jatkettiin paljon pidempään, ja sitä puhutaan yhä usein erimaalaisten pappien kesken sekä käytetään usein liturgisissa yhteyksissä. Muualla yhteiskunnassa latina on kuitenkin muuttunut lähinnä kuriositeetiksi, jolla ei nähdä todellista arvoa. Latinaa on yritetty elvyttää radikaaleilla muutoksilla. Sen pohjalta on esimerkiksi kehitetty keinotekoisia ja helpompia apukieliä kuten interlingua, joiden menestys on ollut marginaalista. 1900-luvun lopussa ja 2000-luvun alussa jotkut asianharrastajat ovat ilmoittaneet havainneensa elpymistä latinanharrastuksessa, mutta englannin ylivalta kansainvälisenä apukielenä taannee latinan jäämisen akateemisen tutkimuksen kohteeksi ja harrastelijoiden puuhasteluksi.
Latina Suomessa

Suomessa latinaa on puhuttu jo lähes tuhannen vuoden ajan, välillä vähemmän, välillä enemmän. Latina saavutti Suomen yli puoli vuosituhatta Rooman luhistumisen jälkeen, mutta siitä tuli silti hallinnon ja uskonnon kieli. Turun akatemiassa ja sen seuraajassa Helsingin yliopistossa latina oli virallinen kieli perustamisesta vuonna 1640 vuoteen 1852 saakka. Latina vaikutti suomen kielen muotoutumiseen välillisesti, kun kirjakielen luojat ja kielioppien kirjoittajat muovasivat kieltä osittain latinan mallin mukaisesti. Kuten muuallakin Euroopassa latinan lukijoiden määrä on tasaisesti laskenut, mutta sitä voi yhä lukea monissa kouluissa ja sen voi kirjoittaa ylioppilaskirjoituksissa joko lyhyenä tai ”laajempana” (ei kuitenkaan pitkänä).
Cicero.
Erasmus.
Helmi Kellokumpu

Helmi Kellokumpu (s. 23. maaliskuuta 1925 Kallunki, Salla) on suomalainen kirjailija, jonka tunnetuin teos on vuonna 1998 ilmestynyt novellikokoelma Lasteen alaisia. Kirjan novelleissa kuvataan Lapin Itäkairan asukkaita sodanjälkeisinä jälleenrakennusvuosina.
Kellokumpu meni 15-vuotiaana karjakkokouluun ja kävi myöhemmin kauppakoulua Pietarsaaressa ja Rovaniemellä. Hän tutustui kirjallisuuteen ja julkaisi esikoisteoksensa Rajakylän lapset jo kauppakouluaikanaan vuonna 1961, mutta sen jälkeen hän joutui jättämään kirjoittamisen lähes neljäksikymmeneksi vuodeksi perheen ja työn takia. Kellokumpu toimi myymälänhoitajana ja sen jälkeen kuusilapsisen perheen kotiäitinä. Vasta eläkkeelle jäätyään hänellä oli taas aikaa kirjoittamiselle. Kellokumpu asuu Kuivaniemellä.
Teokset

Rajakylän lapset, nuortenkirja, WSOY 1961 (nimellä Helmi Salokannel)
Lasteen alaisia, novelleja, WSOY 1998
Havun takana, kertomuksia, WSOY 2000
Riukuaitaa, kertomuksia, WSOY 2004
Aiheesta muualla

Kirjasampo.fi: Helmi Kellokumpu
Helen Aitchison

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Helen Aitchison |  Helen Aitchison |  Helen Aitchison |  |
Maa:   Iso-Britannia
Naisten tennis
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | Sekasisänelinpeli |  |
Frances Helen Aitchison (myöh. Leisk; 6. joulukuuta 1881 Sunderland, Tyne ja Wear, Englanti – 26. toukokuuta 1947 Aylesbury, Buckinghamshire, Englanti) oli brittiläinen tennispelaaja. Kesäolympialaisissa 1912 hän pelasi tenniksen sekasisänelinpeliturnauksessa Herbert Barrettin parina, ja he sijoittuivat hopealle.
Vuonna 1914 hän meni naimisiin John Leiskin kanssa, ja pelasi vuodesta 1922 alkaen hänen sukunimellään.
Heinälammi (Ylöjärvi, Heinälammi)

| Heinälammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°46′44″N, 23°30′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Näsijärven alue (35.31)
Laskuoja:  oja Tulijärveen 
Järvinumero:  35.315.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  139,5 m  
Rantaviiva:  0,566 km  
Pinta-ala:  1,43 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHeinälammi 
Heinälammi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Heinälammin kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön. Se laskee Tulijärveen.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Ylijoen valuma-alueeseen (35.315) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 139,5 metriä mpy.
Helvi Mustonen

Helvi Mustonen (s. 1. heinäkuuta 1947 Kemi) on suomalainen kuvataiteilija ja taidemaalari. Mustosen tuotanto koostuu etupäässä maalauksista, mutta hän tekee myös pronssiveistoksia. Mustosen taidetta leimaavat voimakkaat ja tunnepitoiset, toisinaan jopa synkät aiheet, usein tummat värit sekä vahva symboliikka.
Kemissä syntynyt Mustonen toimi 1970-luvulta 1980-luvun alkuun Oulussa. Hän kuului Oulun taiteilijaseuraan vuosina 1970–1981. 1980-luvun alussa Mustonen siirtyi Hyvinkäälle, missä hän pienen tauon jälkeen jatkoi taiteen tekoa. Hyvinkään Taiteilijaseuran jäsen hän on ollut vuodesta 1985.
1990-luvun puolivälistä lähtien Mustonen on järjestänyt yksityisnäyttelyjä muun muassa Hyvinkään taidemuseossa 2006 ja 2016 sekä Kemin taidemuseossa 2005. Mustonen on osallistunut myös Suomen Taiteilijain näyttelyihin, alueellisiin Uudet Maan Kuvat -vuosinäyttelyihin ja Suomen Kuvataidejärjestöjen liiton näyttelyihin. Vuonna 2000 Helvi Mustonen valittiin Hyvinkään Taidekillan vuoden taiteilijaksi.
Kirjallisuutta

Pirjo Hämäläinen, Helvi Mustonen, Merja Ilola (toim): Helvi Mustonen, Lemmenlaakson tyttö. Hyvinkään taidemuseo 2016, 32 sivua. ISBN: 9789525569148
Aiheesta muualla

Helvi Mustosen verkkosivut
Helvi Mustonen taiteilijamatrikkelissa
Helvi Mustonen Kansallisgallerian kokoelmissa