stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Piippu
Historia

Vanhimmat tunnettut piiput on löydetty Luoteis-Kaliforniasta noin vuodelta 800 jaa. olevista kaivausalueilta. Tällä alueella tupakkaa oletetaan kasvatetun noin 860 jaa. Piiput ovat putken mallisia, ja niistä on pystytty kaasukromatografilla löytämään nikotiinia.
Pohjois-Amerikan intiaanit valmistivat piippujaan monenlaisista materiaaleista, kuten savesta, stealiitista, luusta ja puusta. Heillä oli erilaisia piippuja eri tarkoituksiin. Esimerkiksi rauhanpiippua poltettiin ystävyyden, vieraanvaraisuuden ja rauhan merkiksi. Tomahawkpiippua puolestaan poltettiin sotapiippuna. Pohjoisten intiaanien toteemipiipussa oli kuvattuna heimon oma toteemieläin.
Euroopan satamissa tupakkaa poltettiin piipussa jo 1500-luvun alkupuolella. Tavan toivat Eurooppaan espanjalaiset ja portugalilaiset merimiehet. Aluksi piipunpoltto kuului vain alakulttuuriin. Hovikelpoiseksi se tuli vasta myöhemmin: Englannissa varsin pian, mutta esimerkiksi Ranskassa vasta 1600-luvun alkupuoliskolla.
Piipunpolton rinnalle tuli Euroopassa muitakin tupakoinnin muotoja 1700-luvulta alkaen, kuten nuuska, sikarit ja savukkeet. Englannissa savukkeet syrjäyttivät piipun suosituimpana tupakointimuotona 1910-luvulla. 1970-luvulla enää muutama prosentti koko maailman tupakantuotannosta valmistettiin piipputupakaksi.
Valmistajia

Keskeisiä piippumaita ja niiden suurimpia ja merkittävimpiä valmistajia:
Iso-Britannia: Dunhill, Ashton, Northern Briars, Rattray’s, Ferndown, James Upshall
Irlanti: Peterson
Italia: Savinelli, Brebbia, Castello, Radice, Ardor, Mastro de Paja, Ser Jacopo, Il Ceppo, Spanu, Becker, Baldi
Tanska: Stanwell, Chonowitsch, Ivarsson, Bjarne, Nørding, Anne Julie, S. Bang, Eltang
Saksa: Vauen, Design Berlin, Garbe, Joura, Thomsen, Shaabi
Ranska: Butz-Choquin, Chacom
Turkki: Bauer, Altinok
Japani: Tsuge, Tokutomi, Gotoh
Yhdysvallat: Dr. Grabow, Kaywoodie, Boswell, Tinsky, Davis, Wiley, Talbert
Muita piippuja

Chillum eli silumi on perinteisesti savesta tai toisinaan myös puusta tehty piippu, jolla on pitkät perinteet Intian alueella. Yleensä chillumilla poltetaan charas-nimistä hasista, jonka sekaan yleensä laitetaan tupakkaa.
Hooka(h), toiselta nimeltään nargile, syntyi Intiassa noin 1400-luvulla. Se on lasinen säiliö, jonka kierteillä kiinnitetystä kannesta lähtee yksi tai useampi letkullinen varsi, ja savua imetään niiden kautta. Sitä on myös kutsuttu suomalaisittain vesipiipuksi, koska säiliössä on kylmää vettä savua viilentämään.
Rauhanpiippu eli calumet oli käytössä Yhdysvaltojen alkuperäiskansoilla. Calumet koostui putkesta, ja sen päässä sijaitsevasta pesästä, jossa yrttejä ja tupakan lehtiä poltettiin. Piiput olivat usein veistetty eläimen muotoon.
Kirjallisuutta

Repo, Marko: Vanhoja suomalaisia piippuja Turun museokeskuksen ja keräilijöiden kokoelmissa.  Turku:  Turun museokeskus, 2018.  ISBN 978-951-595-200-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Piipunpoltto-opas (Arkistoitu – Internet Archive).
Pekka Jerkku oy: Ohjeita piippumiehelle.
Sikarin- ja piipunpolton terveysriskit.
Peach State Archaeological Society: Tubular pipes
Piipun osat. 1. Koppa 2. Pesä 3. Kopan savukanava 4. Kopan perä 5. Istukka 6. Varren kara 7. Varsi 8. Suukappale 9. Imupää 10. Varren reikä tai savukanava.
Briaaripiippu.
Savipiippu.
Merenvahapiippu.
Maissipiippu.
Kalebassipiippu.
Juho Mäkelän omakuva vuodelta 1917.
Massasoit ja kuvernööri John Carver polttamassa rauhanpiippua Plymouthissa vuonna 1621. Intiaanipäälliköitä esittävissä 1800-luvun valokuvissa heillä on usein pyhä piippu kädessään.
Storyville

Storyville oli 1900-luvun alussa punaisten lyhtyjen alue New Orleansin ranskalaiskorttelissa. Kun kaupungin prostituutiota pyrittiin rajoittamaan ja kontrolloimaan, jätettiin kaupungin työntekijä Sidney Storyn ehdotuksesta kaupunkiin yksi alue, jossa prostituutiota sai laillisesti harjoittaa. Vuonna 1897 avattu alue sai ehdottajan mukaan nimen Storyville, mutta asukkaat kutsuivat sitä yksinkertaisesti nimellä ”the District” (”Alue”).
Alue suljettiin virallisesti elokuussa 1917 Yhdysvaltain laivastoministeri Josephus Danielsin aloitteesta. New Orleansissa oli laivaston harjoitusalue, ja laillisen prostituution pelättiin levittävän sukupuolitauteja palveluksessa olevien sotilaiden keskuuteen. Prostituutio jatkui alueella laittomasti kuitenkin 1940-luvulle asti.
Storyville on ollut monien elokuvien värikäs tausta; tunnetuimmat lienevät Louis Malle ohjaama Pretty Baby joka oli Brooke Shieldsin uran merkkipaalu ja sitten jo kaupunginosan laittomaan aikaan sijoittuva Elia Kazanin Pakokauhun vallassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Storyville Wikimedia Commonsissa
Ellen Streidt

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montréal 1976 | 4×400 metriä |  |
|  Pronssia | Montréal 1976 | 400 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1974 | 4×400 metriä |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1971 | 4×100 metriä |  |
|  Hopeaa | Rooma 1974 | 400 metriä |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Pronssia | Moskova 1973 | 100 m |  |
|  Pronssia | Moskova 1973 | 200 m |  |
Ellen Streidt (o.s. Stropahl, s. 27. heinäkuuta 1952 Wittstock, Brandenburg, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Ellen Streidt osallistui arvokisoihin ensimmäisen kerran tyttönimellään Stropahl Helsingin EM-kilpailuissa 1971 ja saavutti hopeaa 4 × 100 metrin viestijoukkueen ankkurina ajalla 43,6 sekä seitsemännen sijan 200 metrin juoksussa ajalla 23,6. Hän sivusi kesäkuussa 1972 Potsdamissa 100 metrin juoksun maailmanennätystä 11,0. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi 200 metrin juoksussa ajalla 22,75 ja karsiutui 100 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 11,48.
Rooman EM-kilpailuissa 1974 Ellen Streidt voitti kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa ajalla 3.25,2 (hän juoksi ankkuriosuuden) ja saavutti hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 50,69. Arvokisauransa hän päätti Montréalin 1976 olympialaisiin, joissa hän voitti 4 × 400 metrillä kultaa maailmanennätysajalla 3.19,23 (hän juoksi kolmannen osuuden) ja saavutti 400 metrillä pronssia ajalla 50,55 vain 0,01 sekuntia Suomen Pirjo Häggmania nopeampana.
Juoksu-uransa jälkeen Ellen Streidt avioitui kymmenottelija Eberhard Wendlandin kanssa.
Storožynets

| Storožynets (Сторожинець) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Storožynets
 Koordinaatit: 48.1606°N, 25.7205°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Tšernivtsin alue
Piiri:  Tšernivtsin piiri
Historiallinen maininta:  1448
Kaupungin oikeudet:  1854
Väkiluku (2021):  14 138
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Storožynets (ukr. Сторожинець) on kaupunki Siretjoen varrella Ukrainan länsiosassa, Tšernivtsin alueen Tšernivtsin piirissä.
Kaupunki sijaitsee maanteitse 21 kilometriä aluekeskus Tšernivtsistä lounaaseen.
Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 14 138 (2021).
Asutus on arkeologisten asutusjäännösten perustella kehittynyt 1300-luvulla. Paikkakunta mainitaan moldovalaisissa dokumenteissa kylänä ensimmäisen kerran vuonna 1448. Moldovan ruhtinaskunnan jälkeen se oli 1500-luvulla turkkilaisten hallinnassa, kunnes 1774 siirtyi Bukovinan osana osaksi Itävaltaa Habsburgien omistukseen. Kaupunginoikeudet se sai 1854. Kihlakuntakaupungiksi se tuli vuonna 1904. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kaupungin miehitti Romania, ja vuonna 1940 se liitettiin Ukrainan sosialistiseen neuvostotasavaltaan, jossa siitä tehtiin piirikeskus.
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksessa kaupunki siirtyi osaksi Tšernivtsin piiriä.
Kaupungintalo (1905).
Pyhän Yrjön kirkko.
Pyhän Annan kirkko (katolinen kirkko).
Orensteinin suvun palatsia (1912) arboretumin keskellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Storožynets Wikimedia Commonsissa
Istorija Storožynets (ukrainaksi) (bukportret.info)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  Internet Encyclopedia of Ukraine
Pilliin puhaltaja

Yhdysvaltain kansallisen turvallisuuspalvelun työntekijä Edward Snowden paljasti vuonna 2013 maailmanlaajuisen joukkovalvonnan olemassaolon.
Pilliin puhaltaja eli whistleblower on ilmiantaja, joka jonkin organisaation sisältä käsin raportoi organisaation rikkeistä ja paljastaa sen väärinkäytöksiä. Tällaisia voivat olla esimerkiksi julkisten varojen väärinkäyttö, tuhlaus, huono johtaminen, turvallisuusongelmat, seksuaalinen häirintä, syrjintä ja lakien rikkominen.
Kansainvälisesti kuuluisia pilliin puhaltajia ovat esimerkiksi 1970-luvun ”Syvä kurkku” ja 2010-luvulla Bradley (Chelsea) Manning ja Edward Snowden. Suomessa nimimerkki Pekka Peloton paljasti 2000-luvun alussa Soneran väitettyjä väärinkäytöksiä.
Motiivit

Pilliin puhaltajaa voivat motivoida velvollisuuden tunne, altruismi, kosto, palkkio tai muu oma hyöty. Paljastusten motivoijana voi myös olla organisaation sisäisten toimintojen pettäminen, jolloin järjestelmä ei itse pysty korjaamaan tapahtunutta rikkomusta.
Raportointi

Pilliin puhaltaja työskentelee itse organisaatiossa, jonka toiminnasta hän tekee ilmiannon. Hän toimii luottamuksellisesti ja usein anonyymisti. Hän nostaa epäkohdat esiin avoimesti ja käyttää raportointiin soveltuvia välineitä. Hän osoittaa ilmiantonsa jollekin virastolle tai muulle organisaatiolle. Paljastusten vastaanottaja voi olla kyseinen organisaatio itse, tai jokin ulkopuolinen taho kuten valtio tai media. Organisaatiossa voi olla juuri tällaista raportointia varten perustettuja kanavia kuten sisäisiä kuumalinjoja tai anonymiteetin suojaavia sähköpostipalveluja. Joskus organisaatio palkitsee pilliin puhaltajan esimerkiksi varkauksien paljastamisesta.
Ulkopuolelle raportoimista pidetään usein sisäistä raportointia tehokkaampana, sillä se saa usein organisaation toimenpiteisiin. Pilliin puhaltaja voi tällöin kuitenkin joutua raskaampien kostotoimien kohteeksi kuin raportoidessaan sisästä kanavaa käyttäen. Ulkoista raportointia käytetään silloin, kun organisaatio suhtautuu kielteisesti eriäviin mielipiteisiin tai kun organisaation toimintaa sävyttävät laittomuudet. Väärinkäytöksistä raportointi ulkopuolisille on luvaton toimenpide, ja sen voi nähdä toisinajattelun tai vastustuksen muotona.
Mediaan turvaudutaan usein silloin, kun pilliin puhaltajalla on vain vähän vaikutusvaltaa.
Suoja

Suomessa laki suojaa joukkoviestimien lähdesuojaa eli oikeutta olla paljastamatta lähdettään. Tämä suojelee myös pilliin puhaltajaa.
Euroopan unionissa ei ole yhteisiä sääntöjä tietojen paljastamisesta. Kymmenessä EU-maassa on lainsäädäntöä, mutta joissakin maissa se on rajattu kattamaan vain tiettyjä sektoreita tai pelkästään julkisen sektorin työntekijöitä. Suomessa ei ole minkäänlaista lainsäädäntöä tai lain suojaa ilmoittajille.
Euroopan komissio suunnittelee helpottavansa väärinkäytöksistä kertovien tietojen vuotamista. Sen huhtikuussa 2018 tekemässä lainsäädäntöehdotuksessa ehdotetaan valtioille, aluehallinnoille, yli 10 000 asukkaan kunnille ja yli 50 työntekijän yrityksille velvollisuutta tarjota menettely väärinkäytöksistä ilmoittamista varten. Kaikenlaiset vastatoimet ilmiantajaa vastaan kiellettäisiin ja organisaation olisi osoitettava, ettei vastatoimia ole tehty. EU:n neuvosto hyväksyi säännöt vuonna 2019, ja uudistukset ovat tulossa käytäntöön vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Neuvonen, Riku: Pilliinpuhaltajien asema Suomessa Edilex. Arkistoitu 27.1.2020. Viitattu 27.1.2020.
Lennart Strand

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lennart Strand |  Lennart Strand |  Lennart Strand |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | 1 500 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1946 | 1 500 metriä |  |
Lennart Strand (13. kesäkuuta 1921 Malmö – 23. tammikuuta 2004) oli ruotsalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Soutajana urheilu-uransa aloittanut Lennart Strand toimi ensimmäisinä juoksuvuosinaan maanmiestensä Gunder Häggin ja Arne Anderssonin jäniksenä. Oslon EM-kilpailuissa 1946 hän voitti 1 500 metrin juoksussa kultaa ajalla 3.48,0. Malmössä 15. heinäkuuta 1947 hän sivusi Häggin nimissä ollutta maailmanennätystä 3.43,0. Lontoon 1948 olympialaisissa hän oli ennakkosuosikki mutta jäi hopealle ajalla 3.50,4 edellään maanmiehensä Henry Eriksson, joka Oslossa oli jäänyt toiseksi. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 Strandin juoksut päättyivät alkueriin.
Henkilökohtaiset ennätykset

800 metriä: 1.51,8
1 000 metriä: 2.23,8
1 500 metriä: 3.43,0
Maili: 4.04,8
HMAS Pioneer

| HMAS Pioneer |
| --- | --- |
 HMAS Pioneer

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin laivastontelakka
Kölinlasku:  16. joulukuuta 1897
Laskettu vesille:  28. kesäkuuta 1899
Palveluskäyttöön:  Royal Navy: 10. heinäkuuta 1900 Australia: 1. maaliskuuta 1912
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 18. helmikuuta 1931
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 200 t
Pituus:  95,48 m]
Leveys:  11,2 m
Syväys:  4,6 m
Koneteho:  5 000 ihp
Nopeus:  22,4 solmua
Miehistöä:  225
Aseistus
Aseistus:  8 × BL 4″ -tykkiä 8 × 3 naulan tykkiä 8 × QF 3 naulan -tykkiä 3 × Maxim-konekivääriä 2 × 14″ torpedoputkea
HMAS Pioneer oli Britannian kuninkaalliselle laivastolle 1890-luvun lopulla valmistettu ja ensimmäisessä maailmansodassa Australian laivastossa palvellut Pelorus-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Chathamin telakalta ja sen köli laskettiin 16. joulukuuta 1897. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1899 ja se otettiin palvelukseen Kuninkaallisessa laivastossa 10. heinäkuuta 1900.
Palvelus Britannian kuninkaallisessa laivastossa

Pioneer vietti palveluksensa alun kotivesillä, kunnes se lähti 15. marraskuuta 1900 Välimerelle, josta se vapautti HMS Fearlessin palaamaan kotimaahan. Alus palasi 20. marraskuuta 1904 Chathamiin, jossa se poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin. Alus palasi palvelukseen 5. syyskuuta 1905 määrättynä peruskoulutustehtäviin Australian laivueeseen korvaamaan tehtävässä toiminut HMS Mildura. Pioneerin sisaralukset HMS Psyche ja HMS Pyramus korvasivat samanaikaisesti HMS Katoomban ja HMS Phoeben.
Sir Arthur D. Fanshawen johtamaan Australian laivueeseen kuuluivat jälkeen lippulaivana HMS Powerful, risteilijät HMS Cambrian, HMS Encounter, HMS Pegasus ja HMS Prometheus.
Alus palveli Britannian kuninkaallisessa laivastossa, kunnes se poistettiin palveluksesta 29. marraskuuta 1912 Sydneyssä. Se lahjoitettiin vielä samana päivänä amiraliteetin lahjana Australian laivastolle.
Palvelus Australian laivastossa

Alus otettiin palvelukseen 1. maaliskuuta 1913 HMAS Pioneeriksi nimettynä. Alus oli aluksi tukikohta-aluksena Garden Islandin laivastotukikohdassa Uudessa Etelä-Walesissa (HMAS Penguin), kunnes se heinäkuussa siirrettiin huoltoon. Alus aloitti 1. tammikuuta 1914 reserviläisten koululaivana.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa Pioneer lähti Victoriasta, jossa se oli ollut partioaluksena. Alus valtasi 16. elokuuta saksalaisen kauppalaiva Neumünsterin, joka otettiin Australian hallituksen määräyksestä laivastopalvelukseen nimettynä Cooeeksi. Kymmenen päivää myöhemmin vallattiin toinen saksalaisalus, Norddeutscher Lloydin linjalaiva Thüringen, jota tarjottiin Intian hallitukselle joukkojenkuljettamiseen.
1. marraskuuta alus suojasi Japanin keisarillisen laivaston risteilijä Nisshinin tilalla saattuetta, joka kuljetti Australian ja Uuden-Seelannin joukkoja Egyptiin. Matkan aikana aluksen kapteeni sai määräyksen tarkastaa Kookossaarten lähivedet. Aluksella todettiin kuitenkin paha konevika, minkä takia HMAS Sydney korvasi sen.
Joulukuun alussa Pioneer liittyi Saksan Itä-Afrikan sulkuun, ja se lähti 9. tammikuuta 1915 Sansibariin. Saavuttuaan alus määrättiin avustamaan Rufijijoelle piiloutuneen Saksan keisarillisen laivaston risteilijä SMS Königsbergin tuhoamisessa. Pioneerin tehtävänä oli aluksi estää tukilaivojen saapuminen alueelle. Saksalaisristeilijä upottautui 12. heinäkuuta kahden monitorin tulitettua sitä. Pioneer viipyi alueella kuitenkin elokuun loppuun saakka, jolloin se lähti Simonstowniin kuuden viikon huoltojaksolle.
Alus palasi 22. lokakuuta partioimaan Saksan Itä-Afrikan rannikolle, kunnes helmikuun alussa 1916 se sai käskyn palata Australiaan. Maajoukkojen komentajan kenraali Jan Smutsin vaatimuksesta alus kuitenkin palasi 24. helmikuuta rannikolle tukemaan maavoimien taistelua. Se muun muassa ampui 30. heinäkuuta 100 kappaletta nelituumaisia kranaatteja Dar es Salaamiin.
Alus sai 8. elokuuta uuden määräyksen palata Australiaan, jossa se poistettiin palveluksesta 7. marraskuuta. Alus palasi Garden Islandin laivastotukikohtaan, jossa se palveli majoitusaluksena vuoteen 1922. Alus siirrettiin toukokuussa 1923 varusteista riisumista varten Cockatoo Islandin telakalle, minkä jälkeen se siirrettiin Kansainliiton aluslautakunnan valvontaan. Alus myytiin vuonna 1926 H. P. Staceylle Sydneyyn, ja se upotettiin 18. helmikuuta 1931 Sydney Headsiin.
HMAS Pioneer telakalla Simonstownissa 1915.
Stride

Stride (suomeksi kirjaimellisesti harppaus) oli 1910- ja 1920-luvun vaihteessa New Yorkin Harlemissa kehittynyt pianonsoittotyyli.
Stride perustui ragtimen rytmikuvioon. Siinä pianistin vasen käsi soittaa vuorotellen bassonuotteja ja korkeammalta soitettavia sointuja – nämä ovat usein pitkällä etäisyydellä toisistaan, mikä tarkoittaa että pianistin vasemman käden pitää olla jatkuvassa, harppovassa liikkeessä. Bassonuottia korostettiin toisinaan lisäämällä siihen vasemman käden peukalolla desimi painollisella tahdinosalla. Harmonisesti stride-musiikki oli ragtimea monimutkaisempaa soitettavan soinnun vaihtuessa usein kahden iskun välein.
1920-luvun striden tärkeimpiä edustajia olivat James P. Johnson, Fats Waller ja Willie ”The Lion” Smith. Johnson tunnetaan ”stride-pianon isänä”. 1930-luvulla suosioon tulleen Art Tatumin soittoa pidetään usein stride-tyylin huippukohtana, vaikka hänen soittotyylinsä poikkesikin huomattavasti aiemmista stride-pianisteista.
Straton

Straton (m.kreik. Στράτων, n. 330–270 eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.
Straton oli kotoisin Lampsakoksesta. Hän toimi Lykeionin peripateettisen koulun johtajana 18 vuotta Theofrastoksen jälkeen. Hän testamenttasi koulun Lykonille. Tämä ei kuitenkaan ollut kovin kiinnostunut filosofiasta, ja koulun opetus alkoi vähitellen taantua.
Filosofiassa Straton laajensi Aristoteleen fysiikkaa, pannen merkille muun muassa, että putoavat objektit (kuten sadevesi talon katolta) kiihdyttävät nopeuttaan pudotessaan, sen sijaan että ne putoaisivat tasaisella nopeudella, niin kuin Aristoteles oli sanonut painovoimateoriassaan. Eräs Stratonin oppilaista oli tunnettu tähtitieteilijä ja matemaatikko Aristarkhos.
Stratonia voidaan myös pitää ensimmäisenä filosofina, joka muotoili täysin ateistisen maailmankuvan, jossa maailmankaikkeutta käsitellään mekanismina ja kaikkia yliluonnollisia voimia kuten jumaluuksia olemattomina.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Stratonin elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Stratonin elämäkerta (muinaiskreikaksi)
Antiikin filosofia  Peripateettinen koulukunta
| --- | --- |
Kreikkalainen aika:  Aristoteles · Theofrastos · Lampros · Aristoksenos · Khamaileon · Fanias Eresoslainen · Praksifanes · Herakleides Pontoslainen · Dikaiarkhos · Nikomakhos · Demetrios Faleronlainen · Straton · Eudemos Rhodoslainen · Hieronymos Rhodoslainen · Klearkhos Soloilainen · Lykon · Ariston Keoslainen · Satyros · Hermippos Smyrnalainen · Kritolaos
Roomalainen aika:  Diodoros Tyroslainen · Erymneos · Ariston Aleksandrialainen · Boethos Sidonlainen · Kratippos Pergamonlainen · Ksenarkhos Seleukeialainen · Ammonios Ateenalainen · Andronikos Rhodoslainen · Aspasios · Adrastos Afrodisiaslainen · Aristokles Messeneläinen · Aleksanteri Afrodisiaslainen · Aetios Antiokialainen · Olympiodoros
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF 2  3  4  5  6  7  8 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  IdRef
Strictly Ballroom – kielletyt askeleet

| Strictly Ballroom – kielletyt askeleet> Strictly Ballroom |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Baz Luhrmann
Käsikirjoittaja:  Baz Luhrmann Craig Pearce Andrew Bovell
Tuottaja:  Ted Albert
Säveltäjä:  David Hirschfelder
Leikkaaja:  Jill Bilcock
Tuotantosuunnittelija:  Catherine Martin
Pääosat:   Paul Mercurio  Tara Morice  Bill Hunter  Gia Carides 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Australia
Tuotantoyhtiö:  Miramax
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1992, Suomessa 1993
Kesto:  94 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti espanja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Strictly Ballroom – kielletyt askeleet on australialaisen Baz Luhrmannin ohjaama elokuva vuodelta 1992. Kilpatanssin maailmaan sijoittuvan tarinan pääosissa ovat Paul Mercurio, joka esittää Scott Hastingsia, sekä Tara Morice, jonka roolihahmo on Fran.
Helsingin Sanomien Helena Yläsen mielestä Strictly Ballroom oli kevätkauden 1993 ilahduttavimpia kansainvälisiä menestyselokuvia: ”Luhrmannin ohjaus herkuttelee kilpatanssin hikisellä paljettieleganssilla ja saa voimia lajin värikylläisestä hulluudesta. Se symboloi tehokkaasti köyhien taivasta: katinkultaa ja illuusio menestyksestä.” Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa camp-henkiseksi satiiriseksi musikaaliksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Pilkkukuume

| Pilkkukuume |
| --- | --- |
 Pilkkukuumeen aiheuttama ihottuma.
Ala:  tartuntatauti
Syyt:  riketsiabakteeri
Oireet:  korkea kuume, kova päänsärky, nivel- ja lihaskivut, imusolmukkeiden suureneminen, ihottuma.
Luokitus
ICD-10:  A75
ICD-9:  080 – 083
Tautitietokanta:  29240
MeSH:  D014438
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Pilkkukuumeet eli riketsioosit ovat ryhmä tauteja, joiden aiheuttaja on riketsiabakteeri. Riketsioista tunnetaan 16 lajia, jotka voivat aiheuttaa sairauden ihmiselle. Lisäksi on olemassa lajeja, jotka aiheuttavat pilkkukuumeen eläimille, kuten rotille. Pilkkukuumetartunta saadaan niveljalkaisen pureman välityksellä. Tauti voidaan hoitaa antibiooteilla.
Oireet

Pilkkukuumeen oireita ovat korkea kuume, kova päänsärky, nivel- ja lihaskivut, imusolmukkeiden suureneminen ja ihottuma. Ihottumatyyppejä on useita erinäköisiä. Märkivien ihovaurioiden vuoksi tautia kutsuttiin mätäkuumeeksi (ruots. rötfeber).
Taudinaiheuttaja

Pilkkukuumeen aiheuttaa riketsiabakteeri, joka siirtyy ihmiseen niveljalkaisista kuten täistä, puutiaisista tai kirpuista.
Riketsiabakteeri voi jäädä piilemään parantuneen ihmisen elimistöön pitkäksi aikaa, ja oireeton ihminen voi näin toimia bakteerin pitkäaikaisena kantajana. Bakteeri voi alkaa lisääntyä uudelleen jopa vuosikymmenien jälkeen jonkin ulkoisen tekijän kuten stressin vaikutuksesta. Tämä aiheuttaa Brill–Zinsser-tyyppisen pilkkukuumeen, joka on lievempi kuin varsinainen pilkkukuume.