stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansainvaellusaika
Rooman valtakunta ja kansainvaellukset

Usein kansainvaellusten käynnistäjäksi mainitaan hunnien hyökkäys Aasiasta Eurooppaan. Hunnit olivat yksi niistä monista aroseutujen paimentolaiskansoista, jotka ovat historian saatossa tunkeutuneet länteen. Paimentolaiskansat eivät milloinkaan edenneet pysyvästi Unkarin aroja lännemmäs, mutta ryöstöretkiä ne tekivät kauemmaksikin. Hunnien mahti hiipui kuningas Attilan kuoleman jälkeen. Toinen paimentolaiskansa, avaarit, perustivat 500-luvulla Unkarin tienoille valtakunnan, joka pysyi pystyssä pari sataa vuotta.
Hunnien hyökkäys ajoi 370-luvulla gootteja pakoon Rooman valtakunnan alueelle. Pakolaisgoottien ja roomalaisten välille syntyi pian aseellisia selkkauksia. Näyttää kuitenkin siltä, ettei goottipäälliköiden tarkoitus ollut kukistaa keisarikuntaa, vaan pikemminkin kaapata itselleen edullinen asema keisarikunnan poliittisessa ja sotilaallisessa hierarkiassa. Gooteista visigootit siirtyivät lopulta Espanjaan ja ostrogootit Italiaan.
Vuonna 406 joukko Keski-Euroopan germaaniheimoja tunkeutui Galliaan. Tästä tapahtumasta lähti liikkeelle Länsi-Rooman hajoamisprosessi, joka kesti noin 70 vuotta. Länsi-Rooman alueelle syntyi vähitellen joukko germaaniylimystön johtamia itsenäisiä kuningaskuntia. Germaanihallitsijat kääntyivät kristinuskoon (joko katolisessa tai areiolaisessa muodossa) ja yrittivät ylläpitää roomalaista kulttuuria ja yhteiskuntajärjestystä. Osa näistä uusista valtioista joutui 500-luvulla alistumaan Itä-Rooman valtaan. Voimakkain ja kestävin germaanivaltio oli frankkien valtakunta. Myös visigoottien valtakunta nykyisen Espanjan alueella oli merkittävä voimatekijä ennen kukistumistaan vuonna 711.
Viimeisin germaanien vaellus oli langobardien siirtyminen Pohjois-Italiaan vuonna 568. Tämän jälkeenkin muun muassa slaavit vaelsivat Euroopassa, mutta varsinaisen kansainvaellusajan katsotaan päättyneen viimeistään 500-luvulla.
Kansainvaellusaika Suomessa ja pohjoismaissa

Pohjoismaiden esihistoriassa kansainvaellusaika on rautakauden jakso, joka vallitsi noin vuosina 400–550 jaa. Myös Skandinavian asukkaita otti osaa kansainvaelluksiin liittyviin sotiin ja ryöstöretkiin, kuten roomalaista ja itäroomalaista kultaa sisältävät aarteet todistavat.
Suomessakin tunnetaan melko runsaasti kansainvaellusaikaan ajoittuvia arkeologisia löytöjä. Huomiota ovat herättäneet varsinkin Etelä-Pohjanmaan rikkaat hautalöydöt, joissa on jopa pieniä määriä kultaa. Polttohaudattujen vainajien jäänteet kätkettiin kiviröykkiöihin, usein aseiden ja korujen kera.
Etelä-Pohjanmaan paikallisten päälliköiden uskotaan välittäneen sisämaasta ja Lapista hankittuja turkiksia Keski-Ruotsiin, johon oli jo kansainvaellusajalla syntynyt jonkinlainen pieni kuningaskunta. Näihin kontakteihin viittaavat muun muassa eläinornamentein koristellut aseet ja korut, jotka edustavat niin sanottua Salinin tyyliä I. Suomalaisen arkeologi Aarni Erä-Eskon tutkimus tästä koristetyylistä on uraauurtava.
Hautalöytöjä tunnetaan suurehko määrä myös Lounais-Suomesta. Itä- ja Pohjois-Suomessa niin sanotut tuluskivet, joita lienee käytetty sekä tulentekoon että uskonnollisiin rituaaleihin, kertovat paikallisesta asutuksesta tai rannikoilta saapuneista eränkävijöistä.
Kirjallisuutta

Craughwell, Thomas J.: Barbaarien valloitusretket: Viikingit, vandaalit, hunnit, mongolit, gootit, tataarit.  ((How the barbarian invasions shaped the modern world: The Vikings, Vandals, Huns, Mongols, Goths, and Tartars who razed the old world and formed the new, 2008.) Suomentanut Veli-Pekka Ketola)  Hämeenlinna:  Karisto, 2009.  ISBN 978-951-23-5120-6
Erä-Esko, Aarni: Germanic Animal Art of Salin's Style I in Finland (1966)
Lehtosalo-Hilander, Pirkko-Liisa: Keski- ja myöhäisrautakausi. Suomen historia 1 (1984)
Pihlman, Sirkku: Kansainvaellus- ja varhaismerovinkiajan aseet Suomessa: Typologia, kronologia ja aseet ryhmästrategioissa.  (Väitöskirja, Turun yliopisto. Iskos 10)  Helsinki:  Suomen muinaismuistoyhdistys, 1990.  ISBN 951-9056-95-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansainvaellusaika Wikimedia Commonsissa
Turusta löytyneet kansainvaellusajalle 400-550-luvuille ajoitetut putkikeihäänkärki, taitettu miekka, kilvenkupura sekä kilven kädensija.
Firma (elokuva)

| Firma> The Firm |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sydney Pollack
Käsikirjoittaja:  David Rabe Robert Towne David Rayfiel
Perustuu:  John Grishamin romaaniin Firma
Tuottaja:  John Davis Sydney Pollack Scott Rudin
Säveltäjä:  Dave Grusin
Kuvaaja:  John Seale
Leikkaaja:  Fredric Steinkamp
Pääosat:  Tom Cruise Jeanne Tripplehorn Gene Hackman Ed Harris Holly Hunter Hal Holbrook David Strathairn
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   1993-6-3030. kesäkuuta 1993 (Yhdysvallat)  1993-10-88. lokakuuta 1993 (Suomi)  
Kesto:  154 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  n. 42 000 000 dollaria
Tuotto:  $270 248 367
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Firma (engl. The Firm) on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut Sydney Pollackin ohjaama jännityselokuva, jonka pääosissa ovat Tom Cruise, Jeanne Tripplehorn, Gene Hackman, Ed Harris, Holly Hunter, Hal Holbrook, ja David Strathairn. Elokuva perustuu John Grishamin samannimiseen romaaniin vuodelta 1991. Cruisen palkkio roolistaan elokuvasta oli 12 miljoonaa dollaria.lähde?
Juoni

Mitch McDeere (Tom Cruise) pääsee töihin arvostettuun asianajotoimistoon Bendini, Lambert & Locke. Hän ja vaimonsa Abigail ”Abby” (Jeanne Tripplehorn), muuttavat Memphisiin, jossa ”Firmana” tunnettu yhtiö sijaitsee. Avery Tolar (Gene Hackman) toimii Mitchin oppi-isänä uudessa yhtiössä, jonka toiminta paljastuu muuksi kuin oli odotettu.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Tom Cruise   | … |   Mitch McDeere   |
|   Jeanne Tripplehorn   | … |   Abigail ”Abby” McDeere   |
|   Gene Hackman   | … |   Avery Tolar   |
|   Ed Harris   | … |   Agentti Wayne Terrance   |
|   Holly Hunter   | … |   Tammy Hemphill   |
|   Hal Holbrook   | … |   Oliver Lambert   |
|   David Strathairn   | … |   Ray McDeere   |
|   Terry Kinney   | … |   Lamar Quinn   |
|   Wilford Brimley   | … |   Bill Devasher   |
|   Sullivan Walker   | … |   Barry Abanks   |
|   Gary Busey   | … |   Eddie Lomax   |
|   Steven Hill   | … |   F. Denton Voyles   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa hieman ylipitkänä mutta ammattimaisena ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Firmware

Firmware (tai laiteohjelmisto) on tietoteknisen laitteen toimintaa ohjaava ohjelmisto tai sen osa, joka huolehtii laitteen perustoiminnoista. Firmware on joukko käskyjä laitteen omalla käskykannalla ja kertoo miten laite kommunikoi muiden komponenttien kanssa. Firmware voi olla ROM-muistissa tai päivitettävässä flash-muistissa. Firmware ei ole sama kuin käyttöjärjestelmän laiteajuri.
Kyseessä on siis tavallaan laitteiston ja ohjelmiston yhdistelmä. Suomenkieliseksi termiksi on ehdotettu myös laitelmistoa, mutta se ei ole vakiintunut käyttöön. Sen sijaan joskus käytetään epätäsmällistä suomennosta varusohjelma, jonka alakäsitteistöön kuuluvat sekä alkulatausohjelma (esimerkiksi BIOS) että käyttöjärjestelmä (tietokoneen käyttöjärjestelmä ei ole firmwarea, sillä se on suhteellisen helposti päivitettävissä ja vaihdettavissa toisin kuin sulautetun järjestelmän).
Alun perin firmware tarkoitti lähinnä suorittimen mikro-ohjelmaa. Tällainen ohjelma ei ollut muutettavissa ainakaan tavanomaisin keinoin, mistä johtuu sanan alkuosa firm ’kiinteä’. Vähitellen firmware on alkanut tarkoittaa ohjelmistoa, joka on asennettu pysyvästi laitteen omaan muistiin erotukseksi kiintolevyyn tai muuhun massamuistiin tallennetuista ohjelmista. Periaatteessa kyse on sellaisesta ohjelmasta, joka toimii laitteiston (hardware) ja ohjelmiston (software) välissä.
Toiminta

Firmware voi olla valmiiksi suoritettavissa ROM-muistissa ja laite voi suorittaa sitä suoraan. Tämä eroaa massamuistiin tallennetusta ohjelmasta, joka pitää ennen suorittamista siirtää keskusmuistiin ja jolle on varattava ja alustettava muistitila. Käytännössä jokaisessa tietokoneessa on ainakin jonkin verran firmwarea, joka alustaa laitteiston siten, että käynnistyslataaja voi aloittaa käyttöjärjestelmän lataamiseen.
Firmware voi huolehtia myös laitteiston testauksesta ja tarjota palveluja sovellusohjelmille. Firmware huolehtii esimerkiksi digisovittimen tai matkapuhelimen perustoiminnoista.
Eräissä tietokoneiden oheislaitteissa (kuten näytönohjaimissa) voi olla myös niiden omaa firmwarea. Myös tietokoneen muu laitteisto voi tarvita erillistä firmwarea eikä käyttöjärjestelmän laiteajuri yksistään ole riittävä.
Sulautetussa järjestelmässä laitteen koko ohjelmisto voidaan luokitella firmwareksi mukaan lukien sen käyttöjärjestelmä. Joissakin kevyissä sulautetuissa järjestelmissä ei ole käyttöjärjestelmää, vaan laite suorittaa firmwarea suoraan. Perinteisesti firmware on kehitetty vain tiettyä tarkoitusta varten, jolloin uudelleenkäyttäminen tai siirtäminen on vaikeaa tai mahdotonta. Syynä tähän ovat olleet rajoitukset käytettävissä oleville resursseille, mutta moderneissa mikrokontrollereissa on enemmän muistia ja hinta on edullisempi.
Firmwaren ja sulautettujen järjestelmien ohjelmointiin käytetään yleisesti C-kieltä, joka lähellä laitteistoa, mutta ei ole niin laitekohtaista kuin assembly.
Päivitys

Ohjelmistopäivityksillä korjataan toiminnoissa ilmenneitä virheitä, mutta päivitys voi myös lisätä uusia ominaisuuksia. Joidenkin laitteiden, kuten autojen ajotietokoneiden, firmware voidaan päivittää vain erikoishuollossa.
Alun perin firmware ei ollut ohjelmallisesti muutettavissa, aina ei edes laitteistotasolla muuten kuin vaihtamalla koko laitteisto toiseksi. Tyypillisesti päivitys tehtiin siten, että ohjelman sisältävät haihtumattomat muistipiirit (PROM tai EPROM) vaihdettiin toisiin. Tämä edellytti laitteen avaamista ja pahimmillaan vanhan piirin juotoksien avaamista ja uuden juottamista sen tilalle. Yleensä tällaiset muistit tosin varustettiin sellaisella kannalla, että vaihtaminen onnistui ruuvitaltalla, mutta joka tapauksessa vaihtaminen oli kallista, joten muutoksia tehtiin vain hyvin painavista syistä.
Kun sähköisesti uudelleenohjelmoitavat haihtumattomat muistit tulivat sekä teknisesti että taloudellisesti kilpailukykyisiksi, niitä alettiin käyttää firmwaren tallentamiseen. Tämä mahdollisti firmwaren muuttamisen jälkeenpäin ohjelmallisesti. Päivitettävä firmware kuuluu useimmiten johonkin sulautettuun järjestelmään, mutta päivitystarve voi koskea myös tietokoneita, joiden käynnistyksestä ja perustoiminnoista vastaava bios tai oheislaitteiden firmware voidaan joskus joutua päivittämään. Parhaassa tapauksessa laite voi huolehtia päivityksestä täysin omatoimisesti, kuten osa digisovittimista tekee, jos päivitystiedot välittyvät televisiosignaalin mukana. Yleensä päivittäminen vaatii kuitenkin käyttäjältä toimenpiteitä ja perehtymistä.
Firmwaren päivitys voi olla herkkä sähkökatkoille tai muille häiriöille. Häiriöherkkyys riippuu sekä laitteistosta että päivittävästä ohjelmasta, mutta pahimmillaan laitteen päivitys voi jäädä puolitiehen, niin että vanha ohjelma on poistunut mutta uusi ei ole vielä tallentunut tilalle. Tällöin laitteessa ei ole enää sellaista ohjelmaa, jolla tilanteen voisi korjata. Erikoishuollossa voidaan sekaisin mennyt muisti ohjelmoida ulkoisella laitteella ja näin saada laite vielä toimivaksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Topfield TF5X00 -digisovittimen käyttöohje Wikikirjastossa
Fischerin indolisynteesi

Esimerkki Fischerin indolisynteesistä
Fischerin indolisynteesi on aromaattisen hydratsiinin ja karbonyyliyhdisteen, kuten aldehydin tai ketonin, välinen reaktio, joka muodostaa indolijohdannaisen. Katalyyttinä reaktioissa käytetään happoja. Fischerin indolisynteesi on nimetty kehittäjänsä Hermann Emil Fischerin mukaan. Fischer keksi reaktion vuonna 1883. Fischerin indolisynteesi on yksi käytetyimmistä menetelmistä syntetisoida indolirakenteen sisältäviä yhdisteitä.
Mekanismi ja katalyytit

Fischerin insolisynteesin reaktiomekanismi on hyvin tunnettu. Mekanismin todisteina ovat reaktiosta suoritetut 13C- ja 15N-NMR-mittaukset, isotooppileimauskokeet ja välituotteiden "kaappaus" niistä johdannaisia muodostamalla. Fischerin indolisynteesin ensimmäisessä vaiheessa aromaattinen hydratsiini reagoi karbonyyliyhdisteen kanssa muodostaen hydratsonin. Reaktion seuraavassa vaiheessa hydratsoni tautomerisoituu enamiiniksi. Jotta tämä tapahtuisi, täytyy hydratsonin C=N-sidokseen nähden α-asemassa sijaitsevaan hiiliatomiin olla kiinnittyneenä vähintään yksi vetyatomi. Tämän jälkeen tapahtuu [3,3]-sigmatrooppinen reaktio. Sigmatrooppisen reaktion jälkeen syntyvä välituote aromatisoituu ja tuotteessa on sekä amino- että iminoryhmä. Aromaattinen aminoryhmä reagoi iminoryhmän kanssa muodostaen rengasrakenteisen aminaalin. Fischerin indolisynteesin mekanismin viimeisessä vaiheessa aminaalista eliminoituu ammoniakkia, jolloin muodostuu indoli.
Mekanismi ja katalyytit > Reaktiossa käytettävät katalyytit

Fischerin indolisynteesi voidaan suorittaa myös ilman katalyyttejä, mutta useimmin käytetään reaktiota katalysoimaan happoja. Tyypillisesti käytettyjä ovat protoneja luovuttavat hapot, kuten rikkihappo tai polyfosforihappo, mutta myös Lewis-happoja kuten sinkkikloridia, alumiinikloridia tai kupari(I)kloridia käytetään. Katalyytin tehtävänä on nopeuttaa enamiinin muodostumista hydratsonista. Fischerin indolisynteesiä voidaan nopeuttaa myös käyttämällä mikroaaltosäteilytystä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fischerin indolisynteesi Wikimedia Commonsissa
Fleet Street

| Fleet Street |
| --- | --- |

Pituus:  0,5 km
Alkupiste:  Temple Bar
Päätepiste:  Ludgate Circus (0,5 km)
The Daily Telegraph -lehden entinen toimitalo Fleet Streetillä
Fleet Street on katu Lontoon Cityssä.
Fleet Street ulottuu idästä Ludgate Circus -nimiseltä aukiolta länteen Lontoon Cityn ja Westminsterin rajalle, jossa keskellä katua on vuonna 1880 pystytetty muistomerkki Temple Bar Memorial.  Kadun jatkeena idässä on Ludgate Hill, joka johtaa St Paulin katedraalille, sekä lännessä Westministerin puolella Strand, joka johtaa Trafalgar Squarelle.
Fleet Streetin varrelle on pitkään keskittynyt erityisesti lehdistön toimitiloja. Kadun nimeä käytetäänkin myös metonyyminä maan lehdistöstä puhuttaessa. Ensimmäisenä sen varrelle asettui Daily Courantin toimitus jo vuonna 1702, myöhemmin monet muutkin lehdet. Vuonna 1987 kuitenkin lehtien toimitalojen alakerroissa sijainneet painotilat poistettiin käytöstä, kun painatus siirrettiin uuden tekniikan käyttöönoton yhteydessä kaupungin ulkopuolelle. Myöhemmin useimpien lehtien toimituksetkin ovat muuttaneet pois Fleet Sreetiltä, jonne jäivät vain uutistoimistot Reuters ja Press Association.
Kadun nimi johtuu Fleet-nimisestä Thamesin sivujoesta, joka aikoinaan laski Thamesiin lähellä Fleet Streetin itäpäätä. Tämä pahoin saastunut joki kuitenkin tunneloitiin 1700- ja 1800-luvuilla vähitellen koko pituudeltaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fleet Street Wikimedia Commonsissa
Flaviinimononukleotidi

| Flaviinimononukleotidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [(2R,3S,4S)-5-(7,8-dimetyyli-2,4-dioksobentso[g]pteridin-10-yyil)-2,3,4-trihydroksipentyyli]divetyfosfaatti
CAS-numero:  146-17-8
PubChem CID:  643976
SMILES:  CC1=CC2=C(C=C1C)N(C3=NC(=O)NC(=O)C3=N2)CC(C(C(COP(=O)(O)O)O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C17H21PN4O9
Moolimassa:  456,348 g/mol
Sulamispiste:  195 °C
Liukoisuus veteen:  30 g/l (25 °C, natriumsuolana)
Flaviinimononukleotidi eli riboflaviini-5'-fosfaatti tai FMN (C17H21PN4O9) on eräissä biologisesti tärkeissä oksidoreduktaasientsyymien katalysoimissa hapetus-pelkistysreaktioissa tarvittava koentsyymi. Se on yksi riboflaviinin eli B2-vitamiinin biologisesti aktiivisista muodosita. Yhdistettä käytetään lisäravinteissa ja elintarvikevärinä.
Ominaisuudet ja biologinen rooli

Flaviinimononukleotidi on huoneenlämpötilassa keltaista kiteistä ainetta. Yhdisteen rakenteessa on sokerialkoholeihin kuuluva ribitoli sitoutuneena kovalenttisesti isoalloksatsiinirenkaaseen. Se ei siis sisällä glykosidista sidosta, eikä ole siis tiukan määritelmän mukaisesti nukleotidi. Flaviinimononukleotidi on huomattavasti riboflaviinia vesiliukoisempi. Yhdiste hydrolysoituu vahvasti emäksisissä tai happamissa olosuhteissa. Flaviinimononukleotidi on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky 2 massaprosenttisena suolahappoliuoksena on +44,5 °.
Ensimmäisen kerran flaviinimononukleotidia eristivät Otto Warburg ja W. Christian vuonna 1932 dialysoimalla erästä hiivan entsyymiä happamissa olosuhteissa. He kiteyttivät flaviinimononukleotidin kalsiumsuolana. Yhdisteen rakenne varmistui myöhemmin, kun se syntetisoitiin ensimmäisen kerran. Eliöissä flaviinimononukleotidia muodostuu riboflaviinista ja ATP:stä riboflaviinikinaasientsyymin katalysoimana. Flaviinimononukleotidi toimii koentsyyminä muun muassa osana elektroninsiirtoketjua toimivassa NADH-dehydrogenaasissa ja eräissä aminohappo-oksidaaseissa. FAD-syntetaasi katalysoi FAD:n muodostumista flaviinimononukleotidista. Flaviinimononukleotidi voi toimia koentsyyminä reaktioissa, joissa siirtyy joko yksi tai kaksi elektronia.
Valmistus ja käyttö

Flaviinimononukleotidia voidaan syntetisoida joko bioteknisesti tai kemiallisesti. Kemiallisessa synteesissä flaviinimononukleotidia valmistetaan fosforyloimalla riboflaviinia joko fosforyylikloridin, kloorifosforihapon, pyrofosforihapon tai metafosforihappojen avulla. Reaktiossa muodostuu eri riboflaviinifosfaattien seos, josta flaviinimononukleotidi eristetään korkean erotuskyvyn nestekromatografian avulla.
Flaviinimononukleotidia voidaan käyttää keltaisena elintarvikevärinä ja sen E-koodi on yhdessä riboflaviinin kanssa E 101. Natrium- ja dietanoliamiinisuolana yhdistettä käytetään monivitamiinivalmisteissa.
Jarmo Flink

Jarmo Flink (s. 12. syyskuuta 1948) on suomalainen jalkapalloilija, joka peliuran päätyttyä toimi valmentajana.
Keskikentällä pelannut Flink edusti urallaan mestaruussarjassa Kuopion Palloseuraa 1966, 1969 ja 1971, Lahden Reipasta 1967–1968, Kopareita 1972–1973 sekä Kuusysiä 1974. Lisäksi Flink pelasi alemmilla sarjatasoilla Kopareissa 1970, Kuopion Elossa 1975–1976 ja 1979 sekä Kuopion Pallossa 1977–1978. Hän voitti urallaan kaksi Suomen-mestaruutta, Kuopion Palloseurassa 1966 ja Reippaassa 1967. Kaikkiaan Flink pelasi kahdeksan kauden aikana 138 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 21 maalia.
Maajoukkueessa Flink pelasi vuosina 1968–1975 yhteensä 13 maaottelua.
Pelaajauran jälkeen Flink toimi myös valmentajana. Hän oli muun muassa Kuopion Palloseuran päävalmentaja osan kaudesta 1980.
Myös hänen veljensä Turo Flink oli menestynyt jalkapalloilija.
Saavutukset pelaajana

Suomen mestaruus 1966 (KuPS), 1967 (Reipas)
Fintias (kaupunki)

| Fintias> Φιντίας |
| --- | --- |
 Fintiaan akropoliin arkeologisia kaivauksia.
Sijainti
 Fintias
Koordinaatit:  37°06′00″N, 13°55′54″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Licata, Agrigento, Sisilia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 282 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikelia
Aiheesta muualla
  Fintias Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fintias (m.kreik. Φιντίας, lat. Phintias) oli antiikin aikainen kaupunki Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se oli kreikkalaista alkuperää, ja oli olemassa hellenistisellä ja roomalaisella kaudella. Kaupunki sijaitsi nykyisen Licatan kaupungin lähellä.
Maantiede

Fintiaan kaupunki sijaitsi Eknomos-vuorella Sisilian etelärannikolla Himera-joen (nyk. Salso) suussa. Nykyisin vuori tunnetaan nimellä Monte Sant'Angelo, ja se on itäisin osa Montagna di Licata -vuoria, jotka sijaitsevat nykyisen Licatan (myös Alicata) kaupungin ja joen suun länsipuolella. Rannikolla Fintiaasta länteen sijaitsi Akragas ja itäpuolella Gela. Etäisyyden Akragaahan mainitaan olleen 23 roomalaista mailia eli noin 37 kilometriä, ja etäisyys Gelaan oli suurin piirtein saman verran.
Historia

Fintiaan paikalla oli ollut jonkinlaista asutusta jo arkaaisella kaudella, mutta ei vielä varsinaista kaupunkia. Nämä löydökset on kytketty Gelan kaupungin perustaneisiin siirtokuntalaisiin ennen kyseisen kaupungin perustamista. Myöhemmin 500-luvulla eaa. paikalla oli Akragaan tyranni Falariin perustama linnoitus (frurion). Joskus paikkaan on kytketty myös saaren ei-kreikkalaisiin alkuperäisasukkaisiin kuuluneen sikaanien heimon kaupunki Inikos, mutta heikoin perustein.
Fintiaan kaupungin perusti Akragaan tyranni Fintias noin vuonna 282 eaa. Hän tuhosi Gelan kaupungin noin vuonna 286–282 eaa., ja asutti sen väestön lähemmäksi Akragasta uuteen kaupunkiin, jolle antoi oman nimensä. Piirtokirjoitusten ja rahojen perusteella kaupungin asukkaat kutsuivat itseään pitkään gelalaisiksi, ja nimi esiintyy vielä ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Myöhemmin latinaksi asukkaat tunnettiin myös etnonyymillä Phintiensis.
Fintiasta ei lueta polikseksi eli kaupunkivaltioksi myöhäisen syntyajan vuoksi. Kaupunki ei koskaan noussut yhtä merkittäväksi kuin Gela. Sen mainitaan tarjonneen ensimmäisen puunilaissodan aikaan suojaa Rooman laivastolle. Karthagolaiset hyökkäsivät kuitenkin satamassa roomalaisten kimppuun ja upottivat monta laivaa. Fintias vaikuttaa kukoistaneen 100-luvulla eaa. Cicero mainitsee kaupungin satamana, josta vietiin paljon viljaa saaren toimiessa Rooman vilja-aittana.
Kaupungin kukoistuskausi vaikuttaa kuitenkin jääneen lyhyeksi, ja se vaikuttaa arkeologisten löytöjen perusteella taantuneen noin 40–30 eaa. Kaupungin taantumisen muiden Sisilian etelärannikon kaupunkien tavoin vahvistaa myös Strabon, sillä hän ei mainitse sitä poikkeuksia luetellessaan. Kaupungin nimi esiintyy vielä Pliniuksella ja Ptolemaioksella, mutta jostakin erikoisesta syystä kumpikin viittaa siihen sisämaakaupunkina, vaikka se oltiin tunnettu nimenomaan satamana. Ptolemaios käyttää kaupungista nimimuotoa Fthinthia. Itinerarium Antonini Augustissa kaupunki esiintyy ilmeisen virheellisessä nimimuodossa Plintis. Arkeologia ei vahvista kaupungin olemassaoloa ajanlaskun alun jälkeen. On kuitenkin mahdollista, että asutus siirtyi Rooman keisarikaudella hieman eri paikkaan. Joka tapauksessa ympäristössä on löytöjen perusteella ollut maalaismaista asutusta myöhäisantiikin ajalle saakka.
Joitakin Fintiaan raunioita oli näkyvissä vielä 1800-luvulla. Kaupungin alueella on suoritettu arkeologisia kaivauksia 1980-luvulta lähtien ja ainakin vielä vuosina 2000–2014.
Rakennukset ja löydökset

Fintiaan akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi Monte Sant'Angelo -vuoren huippu, jolla nykyisin sijaitsee keskiaikainen Castel Sant'Angelon linna. Kaivauksia on suoritettu ennen kaikkea akropoliin etelä- ja koillisrinteissä, mistä on kaivettu joitakin asuinkortteleita. Niitä varten akropoliin rinteessä on ollut terassipengerrystä. Lisäksi on kaivettu muun muassa kaupungin hautausmaita.
Antiikin ajan lähteiden mukaan kaupunki oli rakennettu suurisuuntaisesti, ja siellä oli stoilla reunustettu agora ja temppeleitä sekä kaupunginmuurit. Kaupungin julkisia rakennuksia ja pyhäköitä ei kuitenkaan ole vielä kaivettu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fintias Wikimedia Commonsissa
Fintiaan akropoliin arkeologisia kaivauksia.
Raunioita Fintiaan akropoliilla.
Artturi Kannisto

| Artturi Kannisto |
| --- | --- |
 Artturi Kannisto 1920-luvun lopulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1874 Kylmäkoski
Kuollut: 10. maaliskuuta 1943 (68 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  kielitiede
Juha Artturi Kannisto (12. toukokuuta 1874 Kylmäkoski – 10. maaliskuuta 1943 Helsinki) oli kielentutkija ja oikeakielisyysmies. Hän oli Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kielitieteen ylimääräinen professori vuosina 1927–1943. Kannisto kunnostautui erityisesti mansin kielen tutkijana.