stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NGC 5084

| NGC 5084 |
| --- | --- |

Tyyppi:  S0 Linssimäinen galaksi
Massa:  n. 1,3 × 1012 Mʘ
Näennäinen kirkkaus:  10,5
NGC 5084 on linssimäinen galaksi. Se sijaitsee noin 80 miljoonan valovuoden päässä Maasta. Kooltaan NGC 5084 yksi suurimmista havaituista lajityyppinsä edustajista. Se on halkaisijaltaan yli 200 000 valovuotta ja sen massan on arvioitu vastaavan 1,3 biljoonaa Aurinkoa.
NGC 5084 -galaksi on ollut tunnettu jo vuosisatojen ajan. Tähtitieteilijä William Herschel löysi sen ensimmäisen kerran vuonna 1785.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NGC 5084 Wikimedia Commonsissa
Alija Moldagulova

Alija Nurmuhamedqyzy Moldagulova (ven. Алия Нурмухамбетовна Молдагулова, Alija Nurmuhambetovna Moldagulova, kaz. Әлия Нұрмұхамедқызы Молдағұлова, Älia Nūrmūhamedqyzy Moldağūlova; 25. lokakuuta 1925 – 14. tammikuuta 1944) oli naispuolinen neuvostoliittolainen tarkka-ampuja toisessa maailmansodassa.
Moldagulova syntyi Kazakkien autonomisessa sosialistisessa neuvostotasavallassa (nykyisessä Kazakstanissa) vuonna 1925. Hänen äitinsä kuoltua varhain hän asui enonsa kanssa ensin Alma-Atassa, sitten Moskovassa ja sitten Leningradissa. Moldagulova jäi Leningradiin saksalaisten piirittäessä sen vuonna 1941.
Moldagulova hakeutui naistarkka-ampujien koulutusleirille Moskovan lähellä alle 18-vuotiaana vuonna 1942. Hän vannoi sotilasvalansa helmikuussa 1943, ja heinäkuussa hänet määrättiin 22. armeijan 54. kivääriprikaatiin. Hänet tunnettiin rohkeana sotilaana, ja lokakuuhun mennessä hän oli surmannut jo 32 saksalaista.
Moldagulova haavoittui kuolettavasti lähitaistelussa saksalaisen upseerin kanssa Novosokolnikin kaupungissa tammikuussa 1944. Hänelle myönnettiin postuumisti Neuvostoliiton sankarin arvonimi.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Latvia  Tšekki 
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Aliya Moldagulova
Viktoria Savs

Viktoria Savs
Viktoria Savs (27. kesäkuuta 1899 Bad Reichenhall - 31. joulukuuta 1979 Salzburg) oli itävaltalainen ensimmäisen maailmansodan naissotilas.
Viktoria Savsin isä kutsuttiin Ensimmäisen maailmansodan alettua Itävalta-Unkarin armeijaan ja rintamapalvelukseen. Isä haavoittui vuonna 1915 ja tuli kotiin topiumaan. 16- vuotias Viktoria pyysi isältään lupaa päästä armeijaan.
Isä yritti vakuuttaa tytärtään, että ei kannattaisi, mutta turhaan. Viktoria Savs ilmoittautui armeijaan yhdessä isänsä kanssa nimellä Viktor Savs. Pari esimiestä oli selvillä asian todellisesta laidasta. Palveltuaan vuoden asettomana apusotilaana, hän halusi päästä rintamalle. Hän pääsi rintamalle ja oli mukana Sasso di Seston taistelussa, missä johti 20 vangittua italialaista sotilasta vihollisen tykistötulen läpi itävaltalaisten puolelle. Hänet palkittiin urheudestaan ja esimerkellisyydestään urhoollisuusmitalilla ja Karl Troop- mitalilla.
Savs niitti mainetta suorastaan uhkarohkeana sotilaana. 27. toukokuuta 1917 hän oli suorittamassa vapaaehtoistehtävää, kun haavoittui vakavasti. Hänen oikea jalkansa murskaantui ja jäi roikkumaan jänteiden varaan. Hän yritti itse amputoida sen, mutta taistelutoverit estivät. Hänet vietiin sotilassairaalaan missä tehtiin amputaatio. Sen yhteydessä hänen sukupuolensa paljastui. Hänet erotettiin armeijasta. Tämän jälkeen hän palveli Punaisessa Ristissä. Asia tuli julkisuuteen ja Savsia pidettiin suurena sankarina.
Sodan jälkeen Savs palasi kotiinsa, mutta alue oli luovutettu Italialle ja Savs ei pitänyt asiasta. Hän muutti ensin Hall in Tiroliin ja vuonna 1928 Salzburgiin, missä oli vähän aikaa asunnoton. Hän työskenteli taloudenhoitajana ja liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Vuonna 1936, kun Savs asui Berliinissä, Adolf Hitler lahjoitti hänelle 150 markkaa uuden proteesin hankkimiseen. Vuonna 1938 hän palasi Salzburgiin, misasä työskenteli armeijan palveluksessa ja vuonna 1942 hän työskenteli miehitetyssä Belgradissa.
Savs ei avioitunut. Vanhempana hän adoptoi itseään 20 vuotta nuoremman naisen tyttärekseen. Tämän sanottiin olleen normaali käytäntö naisten välisissä suhteissa.
Jouko Brade

Jouko Brade vuonna 2002.
Jouko Henry Arthur Brade (14. heinäkuuta 1929 Viipuri – 6. syyskuuta 2013 Helsinki) Helsinki oli menestynyt suomalainen pörssi- ja kiinteistösijoittaja.
Braden perheen omistama pankkiiriliike Lamy Oy toimi välittäjänä Helsingin pörssissä 1968–1990. Ryhmän toinen pankkiiriliike Helsinki Bankers oli myös muutaman vuoden välittäjänä 1980-luvulla. Yritysryhmään kuuluva Medical Investment Trust (MIT) oli jonkin aikaa pörssilistalla 1980-luvulla, samoin kiinteistösijoitusyhtiö Helsinki Investment Trust (HIT). Brade-yhtiöiden hallituksissa vaikutti muun muassa Max Jakobson. Brade toimi lääkeyhtiö Medican hallituksen puheenjohtajana sekä Huhtamäki-Yhtymän hallintoneuvoston jäsenenä.
Brade opiskeli ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulussa ja täydensi opintojaan Yhdysvalloissa (1956–58) (MBA). Hänen isoveljensä Mauno Brade (1925–1986) toimi Lamy Oy:n varatoimitusjohtajana. Perinteisen pankkiiriliikkeen toiminnan ohessa he harjoittivat kiinteistöalan liiketoimintaa, rakennuttaen ja ostaen runsaasti asuinkiinteistöjä lähinnä pääkaupunkiseudulta.
Braden ja hänen yhtiöidensä kaksi tärkeintä sijoitusta olivat Orion ja Instrumentarium.
Aiheesta muualla

Medical Investment Trust Oy Pörssitiedon netissä
Lohjan kaupunginvaltuusto

| Kaupunginvaltuusto |
| --- | --- |

Kunta:  Lohja
Valtuutettuja:  51
Johto:  Joona Räsänen (pj.)  Riikka Slunga-Poutsalo (1. vpj.)  Jussi Patinen (2. vpj.)
Äänestysprosentti:  51,4 % (2021)
Lohjan kaupunginvaltuusto (ruots. Lojo stadsfullmäktige) on Lohjan kaupungin ylin päättävä elin. Valtuustossa on 51 jäsentä, jotka valitaan neljän vuoden välein kuntavaaleilla. Yhdistyneen Lohjan kaupunginvaltuusto on valittu seitsemän kertaa vuodesta 1996 alkaen. Tätä ennen Lohjan kaupungilla ja Lohjan kunnalla oli omat valtuustonsa. Nykyinen, osoitteessa Karstuntie 4 sijaitseva Lohjan kaupungintalo Monkola oli ennen vuoden 1997 kuntaliitosta Lohjan kunnantalo, aiemman kaupungintalon tiloissa Laurinkadulla toimii nykyisin Lohjan matkailupalvelukeskus.
Paikkajako ja äänestysaktiivisuus vaaleittain

Yhdistyneen Lohjan valtuustossa suurimmat puolueet ovat olleet SDP ja kokoomus. Sitoutumaton kansalaisliike Meidän Lohja on saavuttanut valtuustopaikkoja jo ennen kunnan ja kaupungin yhdistymistä.
Vuoden 2008 kunnallisvaaleja leimasi paitsi Sammatin liittyminen Lohjaan, myös sosiaalidemokraattien vaalitappio, kokoomuksen nousu tasavahvaksi SDP:n kanssa, vihreiden vaalivoitto ja paikkamäärän kaksinkertaistuminen sekä perussuomalaisten ensimmäinen paikka Lohjan kaupunginvaltuustossa. Äänestysaktiivisuus nousi lähes vuoden 1996 kunnallisvaalien tasolle, jääden kuitenkin hieman koko maan keskiarvosta.
Vuoden 2021 kuntavaaleissa kokoomus sai 11 paikkaa, SDP 11, perussuomalaiset 8, vihreät 6, Meidän Lohja 4, keskusta 4, vasemmistoliitto 4, kristillisdemokraatit 2 ja RKP 1.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vaalit | Paikat | Paikat | Paikat | Paikat | Paikat | Paikat | Paikat | Paikat | Paikat | Paikat | Äänestys- aktiivisuus |
| Vaalit | SDP | Kok. | Vas. | Kesk. | ML | Vihr. | RKP | KD | PS | Yht. | Äänestys- aktiivisuus |
| 1996 | 19 | 12 | 6 | 4 | 4 | 2 | 3 | 1 |  | 51 | 59,4 % |
| 2000 | 16 | 11 | 8 | 6 | 5 | 3 | 2 |  |  | 51 | 53,2 % |
| 2004 | 17 | 11 | 8 | 4 | 4 | 3 | 3 | 1 |  | 51 | 57,4 % |
| 2008 | 14 | 14 | 7 | 4 | 3 | 6 | 1 | 1 | 1 | 51 | 59,3 % |
| 2012 | 12 | 11 | 6 | 5 | 3 | 5 | 1 | 1 | 7 | 51 | 56,2 % |
| 2017 | 12 | 10 | 6 | 5 | 3 | 7 | 1 | 1 | 6 | 51 | 57,0 % |
| 2021 | 11 | 11 | 4 | 4 | 4 | 6 | 1 | 2 | 8 | 51 | 51,4 % |
Lähteet: Tilastokeskus, Oikeusministeriö
Aiheesta muualla

Lohjan kaupunginvaltuusto
Suomen kielen rakenne ja kehitys

Suomen kielen rakenne ja kehitys (lyh. SKRK) on alun perin kahdessa osassa vuosina 1941–1946 ilmestynyt Lauri Hakulisen kirjoittama kielitieteen perusteos. Se oli pitkään tärkein suomen kieltä käsittelevä käsikirja sekä siteeratuin teos suomalaisessa kielitieteessä.
Historia

Vuonna 1935 Suomalaisen Kirjallisuuden Seura tilasi Hakuliselta teoksen, jossa suomen kielen rakenne ja historia esitetään valmiin, ja tarvittaessa myös uuden, tutkimuksen pohjalta. Kirjan ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1941 ja toinen vuonna 1946, jolloin työ oli saatettu loppuun. Teoksen osat ilmestyivät yhdessä ja uudistettuina ensin vuonna 1961 sekä myöhemmin vuosina 1968, 1979. Kirja on myös käännetty venäjäksi, saksaksi ja englanniksi. Uusin painos on vuodelta 2000.
Sisältö

Kirja on jaettu kahteen osaan: I. äänne- ja muoto-oppiin sekä II. sanasto- ja lauseoppiin. Ensimmäisessä osassa kiinnitetään erityistä huomiota johto-oppiin, ja toisen osan etymologiaa käsittelevät kappaleet muodostivat ennen Suomen kielen etymologisen sanakirjan julkaisua ainutlaatuisen yleisesityksen suomen sanaston alkuperästä. Hakulinen sai teokseen luultavasti vaikutteita Otto Jespersenin ja Otto Behaghelin käsikirjoista.
Vastaanotto

Ruben Nirvi katsoi vuonna 1947 julkaistussa kirja-arvostelussaan Suomen kielen rakenteen ja kehityksen olevan tuolloin kattavin suomen kieltä käsittelevä teos.
Esko Koivusalon vuonna 1968 ilmestyneessä teoksen 3. painoksen arvostelussa todetaan, että kirja on ansiokas ja entistä kattavampi.
Paul Aristen kirjoittamassa Hakulisen 80-vuotisjuhlajulkaisussa mainitaan, että teos tarkastelee suomen kieltä sekä yksityiskohtaisesti että useista uusista näkökulmista. Aristen mukaan kirja on saanut myös paljon tunnustusta.
Painokset

Suomenkieliset:
Hakulinen, Lauri: Suomen kielen rakenne ja kehitys. Ensimmäinen osa, Äänne- ja muoto-oppia. (1. painos) Otava, 1941.
Hakulinen, Lauri: Suomen kielen rakenne ja kehitys. Suomen kielen rakenne ja kehitys. Toinen osa, Sanasto- ja lauseoppia. (1. painos) Otava, 1946.
Hakulinen, Lauri: Suomen kielen rakenne ja kehitys. (2., korjattu painos) Otava, 1961.
Hakulinen, Lauri: Suomen kielen rakenne ja kehitys. (3., korjattu ja lisätty painos) Otava, 1968.
Hakulinen, Lauri: Suomen kielen rakenne ja kehitys. (4., korjattu ja lisätty painos) Otava, 1979.
Hakulinen, Lauri: Suomen kielen rakenne ja kehitys. (5., muuttamaton painos) Helsingin yliopiston suomen kielen laitos, 2000.
Käännökset:
Hakulinen, Lauri & Atkinson, John: The structure and development of the Finnish language. (1st Edition) Indiana University Publications, 1961.
Hakulinen, Lauri & Atkinson, John & Sinor, Denis: The structure and development of the Finnish language. (1st Edition) Routledge, 1997.
Hakulinen, Lauri: Handbuch der finnischen Sprache. Band 1. (2. Auflage) Harrassowitz Verlag, 1957.
Hakulinen, Lauri: Handbuch der finnischen Sprache. Band 2. (2. Auflage) Harrassowitz Verlag, 1960.
Hakulinen, Lauri & Ariste, Paul & Jelisejev, Ju. S.: Razvitije i struktura finskogo jazyka, fonetika i morfologia. (tšast 1) Izdatelstvo inostrannoi literatury, 1953.
Hakulinen, Lauri & Ariste, Paul & Jelisejev, Ju. S.: Jelisejev: Razvitije i struktura finskogo jazyka, leksikologija i sintaksis. (tšast 1) Izdatelstvo inostranno literatury, 1955.
Hämeenlinnan kaupunginvaltuusto

| Kaupunginvaltuusto |
| --- | --- |

Kunta:  Hämeenlinna
Valtuutettuja:  51
Johto:  Johannes Koskinen (pj.)  Helena Lehkonen (1. vpj.)  Juhani Lehto (2. vpj.)
Äänestysprosentti:  53,1 % (2021)
Hämeenlinnan kaupunginvaltuusto on hallintoelin, joka vastaa Hämeenlinnan kaupungin toiminnasta ja taloudesta. Hämeenlinnan suurin puolue oli pitkään SDP, mutta vuonna 2008 kokoomus kiri niukasti uuden suurkunnan suurimmaksi puolueeksi. Sekä kokoomuksella että SDP:lla oli tuolloin 20 paikkaa valtuuston 59 paikasta, joka oli tilapäisesti suurempi kokonaispaikkaluku kuntaliitosten vuoksi. Tasatilanne on jatkunut myös kolmien seuraavien vaalien ajan. Vuoden 2017 vaaleista lähtien valtuutettuja on valittu 51, joka on kuntalain vaatima minimi.
Valtuusto kokoontuu noin kerran kuussa Raatihuoneen valtuustosalissa. Kokoukset ovat seurattavissa myös verkossa.
Paikkajako ja äänestysaktiivisuus vaaleittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| vaalit | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | äänestys- aktiivisuus |
| vaalit | SDP | Kok. | SKDL Vas. | LKP | SKL KD | Kesk. | Vihr. | SMP PS | EKA SSP | Muut | äänestys- aktiivisuus |
| 1976 | 20 | 17 | 7 | 4 | 2 | 1 |  | -- |  | -- | 80,1 % |
| 1980 | 22 | 18 | 5 | 2 | 2 | 2 |  | -- |  |  | 81,4 % |
| 1984 | 21 | 19 | 5 |  | 2 | 2 | 1 | 1 |  |  | 75,5 % |
| 1988 | 21 | 20 | 3 | -- | 2 | 2 | 1 | -- |  | 2a | 71,0 % |
| 1992 | 19 | 15 | 4 |  | 2 | 2 | 4 | 1 | 4 | -- | 72,8 % |
| 1996 | 20 | 18 | 3 |  | 1 | 2 | 5 | -- | 2 | -- | 61,3 % |
| 2000 | 18 | 17 | 3 |  | 3 | 3 | 6 | -- | 1 | -- | 55,3 % |
| 2004 | 19 | 17 | 3 |  | 2 | 3 | 6 | -- | 1 | -- | 58,2 % |
| 2008 | 20 | 20 | 2 |  | 3 | 8 | 4 | 2 | -- | -- | 61,5 % |
| 2012 | 17 | 17 | 3 |  | 3 | 6 | 3 | 10 |  | -- | 57,3 % |
| 2017 | 14 | 14 | 3 |  | 3 | 5 | 6 | 6 |  | -- | 57,4 % |
| 2021 | 14 | 14 | 2 |  | 2 | 4 | 5 | 10 |  | -- | 53,1 % |
a Demokraattinen Vaihtoehto (1), Suomen Eläkeläisten Puolue (1)
Lähteet: Tilastokeskus, Oikeusministeriö
Puheenjohtajat

Pehr Adolf Brofelt (1874–1875, 1895–1897)
August Magnus Liluis (1876–1879)
Gustaf Robert Böök (1880–1882)
Karl Ervast (1883–1884)
Karl Johan Blomstedt (1885–1886)
Carl Henrik Bartram (1887–1894 ja 1899)
Anders Leonhard Peterson (1898)
Kaarle Olavi Lindeqvist (1900–1903)
Karl Johan von Fiandt (1904)
Albert Theodor Böök (1905–1912)
Kaarle Uno Chydenius (1913–1923)
Onni Fredrik Tawaststjerna (1923–1928)
Heikki Verneri Vartia (1928–1932)
Aukusti Mauno Salo (1934–1940)
Niilo Vihtori Avellan (1941–1945)
Arvi Kivikari (1946–1950)
Matti Alanko (1951–1958)
Leo Kari (1959–1961 ja 1970–1972)
Veikko Väliö (1962–1970)
Risto Tirkkonen (1972–?)
Martti Lähdesmäki (1987–1996)
Harri Lintumäki (1997–2008)
Iisakki Kiemunki (2008–2016 )
Sari Myllykangas (2016–2021)
Johannes Koskinen (2021–)
Aiheesta muualla

Hämeenlinnan kaupunginvaltuusto
Korkeaoja

Korkeaoja on kylä Kokemäellä noin 15 kilometrin päässä pohjoiseen Kokemäen keskustaajamasta. Postinumeroalueen 32860 Korkeaoja väkiluku on 163 henkeä (31.12.2015). Korkeaojalla toimii Halkeenkiven kesäteatteri. Korkeaoja valittiin Satakunnan vuoden kyläksi vuonna 1997.
Korkeaojan vapaa-aikakerho ry Kvak Ry on Korkeaojan kylällä aktiivisesti toimiva vapaa-aikakerho, joka aktivoi kyläläisiä monenlaiseen harrastustoimintaan, yhteisiin tapahtumiin sekä positiiviseen yhteisöllisyyteen.
Kvak Ry julkaisee vuosittain kylälehti Kvaakkua. Pikkujoulua juhlitaan kyläläisten ja ystävien kesken. Kuukausittain kylän ukot ja akat kokoontuvat saunomaan Ollintuvalle ja viikoittain lauantaisin juodaan yhdessä aamukahvit. Seudun historiasta keskustellaan pulinakerhossa. Talvella luistellaan, pelataan jääkiekkoa tai hiihdetään pelloille tehdyillä laduilla, kelien salliessa ja kesällä pelataan jalkapalloa. Yhdistys järjestää myös monenlaista muuta toimintaa, aina voi ehdottaa mitä haluaisit ohjelmaan.
Kvak ry osti entisen Korkeaojan koulun Kokemäen kaupungilta, kun koulu lakkautettiin. Entinen koulu toimii kylätalona ja sitä käytetään yhdistyksen toimintaan. Kylätalolla on vuokra-asuntoja. Yhteisiä tiloja voi vuokrata juhla- ja kokouskäyttöön. Yhteystiedot löytyvät kyläyhdistyksen nettisivuilta.
Tiedottaminen tapahtuu kylän Facebook-sivustolla, Kvak ry:n nettivuilla, postilaatikkoihin jaettavalla tiedotteella ja kylälehti Kvaakussa.
Korkeaojalla asuu ja viljelee kotitilaansa performanssitaiteilija Aapo Korkeaoja. Häntä ennen tilaa hoiti hänen isänsä, keskustapoliitikko Juha Korkeaoja. Kylässä toimii myös Aapo Korkeaojan vetämä Kulttuurikollektiivi Kukoistus.
Uskonto Porissa

Uskontokuntiin kuuluminen Porissa, Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (68.3%)
Muut uskonnot (1.9%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (29.9%)
Keski-Porin kirkko on kaupungin suurin kirkko.
Tämä artikkeli käsittelee Porin uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä. Porin kaupungissa 68,3 prosenttia asukkaista kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023). Muihin uskontokuntiin kuuluu 1,9 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 29,9 prosenttia väestöstä.
Historia > Luterilainen aika

Pori syntyi vuonna 1558, kun Ulvilan kaupunki siirrettin nykyiselle Björneborgin eli entisen kuninkaankartanon paikalle. Kaupunki sai privilegionsa vuonna 1564. Itsenäisenä kirkkoherrakuntana Pori oli toimi jo vuosina 1584–1602. Poriin kuuluu Ulvilasta vuonna 1604 erotettu Reposaaren satama-alue, joka muodostettiin rukoushuonekunnaksi 1876.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. Baptistien vaikutus alkoi Porissa 1870-luvulla Hans Elmgrenin kautta. Varsinainen Porin baptistiseurakunta perustettiin vuonna 1897, mutta seurakunta hiipui jo 1900-luvun alussa. Metodismin vaikutus Porissa alkoi 1880-luvun puolivälissä Johan Wilhelm Häggmanin työn kautta. Vuonna 1887 Poriin perustettiin maan ensimmäinen suomenkielinen metodistiseurakunta. Vapaakirkollinen liike vaikutti Porissa vuodesta 1898 lähtien. Toiminta vakiintui seuraavana vuonna kun Porin vapaaseurakunta perustettiin Otto Kaipaisen työn kautta.
Pori kuului Ulvilan kirkkoherrakuntaan vuoteen 1877, mutta pääsi eroamaan Ulvilasta vasta 1919 ja sai ensimmäisen oman pappinsa 1922. Porin kaupunki- ja maaseurakunta toimi yhteen, vaikka se olikin kunnallisesti erillään vuoteen 1967 saakka. Mäntyluoto ja Yyteri liitettiin vuonna 1911 ja Uniluoto vuonna 1912 maaseurakunnasta kaupunkiin. Reposaari erotettiin emäseurakunnaksi vuonna 1929. Ulvilasta liitettiin Mäntyluoto ja Toejoen alue vuonna 1942.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Maaseurakunnasta liitettiin Poriin vuonna 1954 Ruosniemen, Hyvelän, Uus-Aittaluodon ja Vähärauman kylät sekä osia Tuorniemen ja Pietniemen kyistä. Vuonna 1959 Porin kaupunki- ja maaseurakunta päätettiin jakaa neljään eri seurakuntaan: Keski-Porin seurakuntaan, Porin Teljän seurakuntaan, Länsi-Porin seurakuntaan sekä Pihlavan seurakuntaan. Vuonna 1961 toteutuivat Länsi-Porin ja Pihlavan seurakunnat ja jäljelle jääneestä tuli kaksikielinen Keski-Pori. Teljän seurakunta erosi Keski-Porissta vuonna 1966. Vuonna 1972 Ahalaisten seurakunta liitettiin Porin kaupunkiin ja seurakunta muutettiin yhdeksi Porin seurakunnista. Reposaaren seurakunta oli kuudes Porin seurakuntayhtymän seurakunnista.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Porissa toimii viisi evankelis-luterilaista seurakuntaa, jotka kuuluvat Turun arkkihiippakunnan alaiseen Porin rovastikuntaan. Porissa toimivia seurakuntia ovat Keski-Porin seurakunta, Länsi-Porin seurakunta, Meri-Porin seurakunta, Noormarkun seurakunta sekä Porin Teljän seurakunta. Nämä seurakunnat muodostavat yhdessä Porin seurakuntayhtymän.
Protestantismi > Luterilaisuus > Herätysliikkeet

Herätysliikkeistä Satakunnan seudulla vaikuttaa erityisesti rukoilevaisuus. Pori kuuluu Länsi-Suomen Rukoilevaisten yhdistyksen ydinalueeseen. Rukoilevaisuuden rinnalla Porissa toimii evankelinen herätysliike. Näillä liikkeillä on Porissa suhteellisen voimakas kannatus. Myös viidennellä herätysliikkeellä on kannatusta Porissa.  Evankelisen herätysliikkeen piirissä toimiva Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen messuyhteisö kokoontuu Porissa Väinölän kirkossa. Viidennen herätysliikkeen piirissä Pori toimii Satakunnan Kansanlähetyksen keskuspaikkana. Kansanlähetyksellä on Porissa oma Lähetyskoti.
Porissa toimii myös useita lestadiolaissuuntia. Vanhoillislestadiolaisuuden piirissä Porissa toimii Porin rauhanyhdistys. Esikoislestadiolaisuuden piirissä Lahdessa toimivat Esikoislestadiolaiset, jonka rukoushuone sijaitsee Koivistonpuistikolla, sekä Esikoisten paikallisyhdistys. Herännäisyyden piirissä Porissa toimii Herättäjä-Yhdistyksen paikallisosasto.
Protestantismi > Luterilaisuus > Muut luterilaiset kirkot

Suomen evankelisluterilaisella lähetyshiippakunnalla on Porissa Sakkeuksen seurakunta.
Protestantismi > Helluntaiherätys

Helluntaiherätys saapui Satakuntaan 1920-luvulla. Satakunnan apostoliksi kutsuttu Eino Heinonen toimi voimakkaasti Porissa vuonna 1929. Ensimmäisenä Porin alueella toimi Koivistonluodon helluntaiseurakunta joka yhdistyi vuonna 1930 perustettuun Porin helluntaiseurakuntaan. Myöhemmistä johtajista myös Arvo Peltomaa on tullut tunnetuksi helluntaiherätyksen piirissä. 1980-luvulle mennessä Porin helluntaiseurakunta oli kasvanut yli 1 050 jäsenen seurakunnaksi. Helluntaiseurakunnan Eelim-temppeli valmistui Itätullin kaupunginosaan vuonna 1979.
Katolinen kirkko

Roomalaiskatolisen kirkon piirissä Pori kuuluu Turussa keskuspaikkaansa pitävän Pyhän Birgitan ja autuaan Hemingin katolisen seurakunnan toiminta-alueeseen. Katolinen seurakunta järjestää toimintaa Porissa säännöllisesti ortodoksisessa kirkossa.
Ortodoksinen kirkko

Konstantinopolin patriarkaattiin kuuluvan Suomen ortodoksisen kirkon alaisuudessa Pori kuuluu Tampereen ortodoksisen seurakunnan toiminta-alueeseen. Ortodoksinen seurakunta kokoontuu Pyhän Apostoli ja evankelista Johannes Teologin kirkossa, joka on rakennettu vuonna 2002. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Matti Porkka.
Tapahtumat

Porissa on järjestetty useita kristillisiä suurtapahtumia. Herätysliikkeiden tapahtumista Pori on isännöinyt vanhoillislestadiolaisten Suviseuroja kahdesti vuosina 1946 ja 2017, evankelisuuden valtakunnallisia Evankeliumijuhlia kahdesti vuosina 1970 ja 2019, herännäisten valtakunnallisia Herättäjäjuhlia kahdesti vuosina 1962 ja 1993 sekä Kansanlähetyspäiviä kahdesti vuosina 1976 ja 2005. Vapaakirkon kesäjuhlat on järjestetty Porissa kaksi kertaa vuosina 1974 ja 2018.
Helluntaiherätyksen valtakunnalliset kesäjuhlat on järjestetty Porissa kolme kertaa. Ensimmäisen kerran, järjestyksessään kolmas kesäkonferenssi, kesäjuhlat järjestettiin heinäkuussa 1947 teemalla Tule. Tapahtumapaikkana oli Cygnaeuksen koulun piha-alue. Ulkomaisia puhujavieraita olivat evankelista George Jeffreys ja pastori David du Plessis. Toisen kerran valtakunnalliset kesäjuhlat järjestettiin Porissa vuonna 1960. Tällä kertaa puhujavieraina olivat yhdysvaltalaiset Richard Vinyard sekä C. E. Butterfield. Kolmannen kerran kesäjuhlat järjestettiin vuonna 1980.
Miikka Pirinen

Miikka Pirinen (s. 1985) on suomalainen valokuvaaja. Freelancerina työskentelevä Pirinen on tehnyt reportaaseja, muotokuvia ja kaupallisia toimeksiantoja. Hän on palkitun kuvajournalistien 11-kollektiivin jäsen sekä ollut perustamassa Helsinki Street -katuvalokuvauskollektiivia. Hänet on palkittu kuudesti Kuvajournalismi -kilpailussa (ent. Vuoden lehtikuva), ja hän on pitänyt näyttelyitä Suomessa ja Ranskassa. Hänet on valittu Magnum-kuvatoimiston ja The Photography Show'n kokoamalle alle 30-vuotiaiden valokuvaajien listalle.
Vuonna 2023 Pirisen kuvasarja Länsi-Virginian hiilenkaivajista ja Suomen turpeennostajista julkaistiin osana Likainen työ -tietokirjaa (Like Kustannus), sekä Likainen työ -valokuvanäyttelynä Työväenmuseo Werstaalla Tampereella.
Vera Jocić

Vera Jocić
Vera Jocićin patsas Makedonska Kamenicassa
Vera Jocić, makedoniaksi Вера Јоциќ, serbiaksi Вера Јоцић, (21. elokuuta 1923 Sindjelić – 22. toukokuuta 1944 Sasa) oli jugoslavialainen partisaani ja hänet nimitettiin postuumisti Jugoslavian kansan sankariksi. Hän on inspiroinut makedonialaista runoilijaa Aco Šopovia, joka teki Jocićista kertovan laulun ”Silmät”.
Jocićin vanhemmat olivat muuttaneet Makedoniaan Serbiasta. Toisen maailmansodan aikana Bulgaria miehitti Makedonian. Jocic liittyi tämän jälkeen Makedonian partisaaneihin. Sasan kylässä käydyssä kahakassa hän haavoittui ja kuoli vammoihinsa.