stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luigi Capuano
Elokuvia

Ursuksen kosto, 1961
Zorro ja kolme muskettisoturia, 1963
Venetsian pyöveli, 1963
Il leone di San Marco, 1963
Sansone contro il Corsaro Nero, 1964
Sandokan contro il leopardo di Sarawak, 1964
La vendetta dei gladiatori, 1964
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Luigi Capuano (englanniksi)
Elonet: Luigi Capuano
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
RN Caprera (1894)

| RN Caprera |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantiere navale fratelli Orlando, Livorno
Kölinlasku:  27. heinäkuuta 1891
Laskettu vesille:  6. toukokuuta 1894
Palveluskäyttöön:  12. joulukuuta 1895
Poistui palveluskäytöstä:  18. toukokuuta 1913
Tekniset tiedot
Uppouma:  833 t
Pituus:  73,09 m
Leveys:  8,22 m
Syväys:  noin 3,48 m
Koneteho:  3 884-4 422 ihp
Nopeus:  18,1-20,8 solmua
Miehistöä:  96-121
Aseistus
Aseistus:  2 × 4,7"/40 tykki 4 × 57 mm/43 tykkiä 2 × 37 mm/20 tykkiä 5 × 17,7" torpedoputkea
RN Caprera (ital. Regia Nave Caprera) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1894 vesillelaskettu Partenope-luokan torpedoristeilijä.
Valmistus

Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta. Clioksi nimetyn aluksen köli laskettiin 27. heinäkuuta 1891, mutta aluksen nimi vaihdettiin 23. helmikuuta 1893 Capreraksi. Alus laskettiin vesille 6. toukokuuta 1894 ja se liitettiin laivastoon 12. joulukuuta 1895.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 18. toukokuuta 1913.
Pilvilinna joka romahti

| Pilvilinna joka romahti> Luftslottet som sprängdes |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Daniel Alfredson
Käsikirjoittaja:  Ulf Ryberg
Tuottaja:  Søren Stærmose
Säveltäjä:  Jacob Groth
Kuvaaja:  Peter Mokrosinski
Leikkaaja:  Håkan Karlsson
Tuotantosuunnittelija:  Maria Håård Jan-Olof Ågren
Lavastaja:  Jan Olof Ågren, Maria Håård
Pääosat:  Michael Nyqvist Noomi Rapace
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi  Tanska  Norja
Tuotantoyhtiö:  Nordisk Film
Levittäjä:  Zodiak Media Netflix
Ensi-ilta:   27. marraskuuta 2009  1. tammikuuta 2010
Kesto:  149 min (elokuva) 2×90 min (TV-sarja)
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Katsojat:  61 872 (Suomessa)
Edeltäjä:  Tyttö joka leikki tulella
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pilvilinna joka romahti on Stieg Larssonin kolmannen Millennium-romaanin filmatisointi, jonka on ohjannut Daniel Alfredson. Vuonna 2009 valmistuneessa elokuvassa palkkamurhaaja metsästää tietokonenero Lisbeth Salanderia. Keskeinen jännite liittyy siihen, puhdistuuko Lisbethin maine toimittaja Mikael Blomkvistin avulla. Elokuva jatkuu suoraan siitä, mihin sarjan edellinen osa Tyttö joka leikki tulella päättyi.
Juoni

Salander ja Zalatšenko ovat sairaalassa. Salander on vaikeasti loukkaantunut ja saanut luodista mm. kallovamman, hänet pidätetään kolmesta murhasta. Hänet leikataan ja hän alkaa toipua.
Blomkvist ylipuhuu sisarensa, asianajaja Annika Gianninin ottamaan Salanderin tapauksen. Pian tämän jälkeen ylimielisen ja tottelemattoman Zalatšenkon ampuu sairaalassa salaperäisen Osaston iäkäs jäsen, joka yrittää tappaa myös Salanderin. Giannini onnistuu telkeämään oven, ja kuolemansairas tappaja ampuu itsensä käytävällä. Lisbeth hymyilee onnellisena kuullessaan että Zalatšenko on kuollut. Osasto on ollut salainen yksikkö Turvallisuuspoliisin SÄPO:n sisällä.
Koska Salander ei luota viranomaisiin, hän kieltäytyy ensin yhteistyöstä asianajaja Gianninin kanssa ja luottaa sen sijaan hakkeriyhteisönsä ystäviin. He auttavat Blomkvistia selvittämään Osaston salaliiton koko laajuuden. Blomkvist aikoo julkaista Millenniumin erikoisnumeron Salanderista, jolloin hänestä tulisi Osaston mielenkiinnon kohde. Salander suostuu vihdoin kirjoittamaan tarkan kuvauksen seksuaalisesta hyväksikäytöstä, johon asianajaja Bjurman hänet alisti. Niedermann yrittää ampua Lisbethin sairaalan ikkunan lävitse.
Lopullinen oikeudenkäynti pidetään Tukholman käräjäoikeudessa. Salander kieltäytyy yhteistyöstä oikeudenkäynnin aikana eikä puhu mitään. Syyttäjä, joka käyttää psykiatri Peter Teleboriania päätodistajanaan, yrittää kuvata hänet henkisesti epävakaaksi ja pitkäaikaisen hoidon tarpeessa olevaksi. Giannini on saanut selville että Lisbethiä oli pidetty lepositeissä mielisairaalassa kuukausien ajan täysin aiheettomasti. Teleborianin laatimat psykiatriset arviot Salanderista todistetaan tekaistuiksi.
Turvallisuuspoliisin erikoisjoukko tekee iskun Osaston tiloihin ja sen toiminta lakkautetaan. Ratkaisevana todisteena Giannini näyttää oikeussalissa Salanderin filmitallennuksen raiskauksesta. Oikeuden jäsenet ovat kauhuissaan iljettävästä filmistä, eivätkä pysty katsomaan sitä kokonaan. Hakkeriystävä Plague saa selville, että Teleborianin kannettava tietokone on täynnä lapsipornoa. Teleborian pidätetään suoraan oikeudenkäyntisalista. Oikeudenkäynti päättyy ja Salander vapautetaan.
Sen jälkeen kun Salander on solminut taas yhteyden Miriam Wuhun, asianajaja Giannini ilmoittaa, että Salander on perinyt isältään omaisuutta mm. teollisuuskiinteistön. Salander määrää myymään kaiken ja lahjoittamaan rahat hyväntekeväisyyteen. Salander menee käymään hylätyssä tehtaassa Norrtäljessa. Siellä hänen kimppuunsa hyökkää Niedermann, joka on ollut piilossa heidän viimeinen yhteenottonsa jälkeen. Hän onnistuu vangitsemaan Niedermannin sisälle tehtaaseen.
Salander ilmoittaa moottoripyöräjengiläisille, joista Niedermann oli jo tappanut useita, mistä Niedermann löytyy. Hän soittaa sen jälkeen poliisille ja ilmoittaa sekä moottoripyöräjengin että Niedermannin olinpaikan. Lisbeth hymyilee iloisena kun moottoripyöräjengi ryntää sisään tehdasrakennukseen. 
Samana iltana Blomkvist tulee Salanderin asunnolle, kertoo että Niedermann on kuollut ja moottoripyöräjengi pidätetty. Kun Blomkvist on poistumassa, Lisbeth kiittää häntä ja lupaa olla jatkossa yhteydessä.
Rooleissa

Michael Nyqvist – Mikael Blomkvist
Noomi Rapace – Lisbeth Salander
Lena Endre – Erika Berger, Milleniumin toimittaja
Georgi Staykov – Alexander Zalatšenko
Mikael Spreitz – Ronald Niedermann
Jacob Ericksson – Christer Malm, Milleniumin toimittaja
Sofia Ledarp – Malin Eriksson, Milleniumin toimittaja
Annika Hallin – asianajaja Annika Giannini
Niklas Hjulström – syyttäjä Rikard Ekström
Anders Ahlbom Rosendahl – psykiatri Peter Teleborian
Michalis Koutsogiannakis – Dragan Armanskij
Hans Alfredson – Evert Gullberg, Osaston jäsen
Magnus Krepper – rikospoliisi Hans Faste
Johan Kylén – rikostutkija Jan Bublanski
Niklas Falk – Poliisihallinnon erikoisryhmän johtaja, komisario Torsten Edklinth
Lennart Hjulström – Fredrik Clinton, Osaston operatiivinen johtaja
Mirja Turestedt – Poliisihallinnon erikoisryhmän tutkija Monica Figuerola
Tomas Köhler –  hakkeri "Plague"
Tanja Lorentzon – rikospoliisi Sonja Modig
Aksel Morisse – lääkäri Anders Jonasson
Vastaanotto

Tv-Nytissä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 2,3.
Turun Sanomien Tapani Maskula kirjoitti elokuvan todistavan Ruotsin elokuvaa vaivaavaa ilmiötä, jossa mitkä tahansa aiheet ”turpoavat omahyväiseksi rusinapullaksi vakuuttaessaan kansankodin huolehtivan kovia kokeneista lapsistaan”. Hänestä elokuva ei tahdo käynnistyä, kun se joutuu löytämään tietään edellisosan Tyttö joka leikki tulella väkivaltaisesta huipennuksesta eteenpäin. ”Mitä enemmän koukeroiseen kertomukseen ilmaantuu lisää inhottavia roolihahmoja, sitä vähemmän katsoja uskoo käsikirjoittajan tyrkyttämiin taustamotiiveihin. Synkkiä salaisuuksia penkovan Lisbethin törmääminen pelkästään sovinistisiin ja pahoihin psykopaattisetiin alkaa lopulta tuntua puisevalta vitsiltä.”
Filmgoer-sivuston Nanna Yli-Hukka sanoi pohjana olevaa romaania kirjasarjan vaativimmaksi teokseksi monine sivujuonteineen, joita on siivottu elokuvasta paljon pois. Häntä häiritsi monien henkilöhahmojen yhtäkkinen ilmaantuminen ilman taustatarinaa: ”Elokuvan seuraaminen on paikka paikoin hankalaa, varsinkin jos kirjasarja ja aikaisemmat filmatisoinnit eivät ole tuttuja.”
Aiheesta muualla

Seriens webbplats (ruotsiksi)
Nanna Yli-Hukka: Pilvilinna joka romahti (2009)  10.03.2010. FilmGoer.fi. Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 7.4.2010.
Cara Mia (Matin ja Tepon albumi)

| Cara Mia Matti ja Teppo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1976
 Julkaistu: 1976
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 34.25
 Levy-yhtiö: Oy M & T-Tuotanto Ab
Listasijoitukset
  Suomi: 28. (helmikuu 1977)
Matin ja Tepon muut julkaisut
| Ota kiinni 1975 | Cara Mia 1976 | Sait mitä hait 1977 |
Cara Mia on Matin ja Tepon kolmas studioalbumi. Albumi on myynyt kultalevyn oikeuttavan määrän.
Kappaleet

Cara mia – 3.00 (säv. Lee Lange, Tulio Trapani, san. Vexi Salmi, sov. Antti Hyvärinen)
Etsin kunnes löydän sun – 3.10 (Oasis / Et si tu n'existais pas, säv. Salvatore Cutugno, Pasquale Losito, san. Chrisse Johansson, sov. Antti Hyvärinen)
Elä aina kun voit – 2.37 (säv. Matti Ruohonen, san. Pertti Reponen, sov. Antti Hyvärinen)
Laula kanssain – 3.53 (Sing My Love Song, säv. R. Dunhills, Dave MacRonald, san. Vexi Salmi, sov. Antti Hyvärinen)
Leipää ja vettä – 2.30 (säv. Matti Ruohonen, san. Juha Vainio, sov. Antti Hyvärinen)
Naiset – 3.02 (Girls Girls Girls, säv. Georg Kajanus, san. Vexi Salmi, sov. Antti Hyvärinen)
Kappaleet > B-puoli

Erehdyin kerran – 3.00 (Nessuno mi puo' giudicare, säv. Daniele Pace, Mario Panzeri, san. Tuula Valkama, sov. Antti Hyvärinen)
Tule illoin – 2.56 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi, sov. Antti Hyvärinen)
Vielä mä palaan sun luo – 2.42 (säv. Matti Ruohonen, san. Teppo Ruohonen, sov. Markku Johansson)
Riko muuri kivinen – 2.30 (säv. Matti Ruohonen, san. Veli-Pekka Lehto, sov. Antti Hyvärinen)
Suuret setelit – 2.35 (Greenback Dollar, säv. Ken Ramsey, Hoyt Axton, san. Saukki, sov. Antti Hyvärinen)
Malja muistolle – 2.30 (säv. Matti Ruohonen, san. Teppo Ruohonen, Juha Vainio, sov. Antti Hyvärinen)
Tango (albumi)

| Tango Pedro’s Heavy Gentlemen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1993
 Studio : Finnvox
 Julkaistu: 16. syyskuuta 1993
 Formaatti: CD-levy (200352)   C-kasetti (200354)
 Tuottaja(t): Pedro Hietanen   Jaakko Salo
 Tyylilaji: tango, iskelmä, latino, instrumentaali
 Kesto: 37.22
 Levy-yhtiö: Fazer Musiikki
 Levymerkki: Fazer
Pedro’s Heavy Gentlemenin muut studioalbumit
| Eucalypso 1991 | Tango 1993 | Reggae 1997 |
Singlet albumilta Tango
 ”Hiljainen kylätie / Syyspihlajan alla / Tähdet meren yllä” Julkaistu: 1993
Tango on Pedro’s Heavy Gentlemenin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 1993. Albumi julkaistiin CD-levynä ja C-kasettina Musiikki-Fazerin toimesta.
Albumi sisältää tunnettujen suomalaisten tangojen instrumentaalisia versioita uusina sovituksina. Keskeisimmät soittimet albumilla ovat harmonikka, viulu sekä kitara.
Tekijät > Pedro’s Heavy Gentlemen

Pedro Hietanen – harmonikka
Jari Lappalainen – viulu
Peter Lerche – kitara
Karoly Garam – sello
Petri Ikkelä – bandoneón
Jaakko Salo – piano
Heikki Virtanen – kontrabasso
Reino Laine – rummut
Lähde:
Tekijät > Tuotanto

Dan Tigerstedt – äänitys ja miksaus (Finnvox)
Pauli Saastamoinen – CD-masterointi (Finnvox)
Stefan Bremer – kannen suunnittelu ja valokuvaus
Pedro Hietanen ja Jaakko Salo – tuottajat (Fazer Musiikki)
Lähde:
Harplinge

| Harplinge |
| --- | --- |
 Harplingen kirkko
 Harplinge
 Koordinaatit: 56°44′42″N, 12°43′39″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Hallandin lääni
Maakunta:  Halland
Kunta:  Halmstad
Väkiluku (2021):  1 597
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Harplinge on taajama Halmstadin kunnassa Hallandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 597 asukasta vuonna 2021.
Tunnettuja henkilöitä

Albert Olsson (1904–1994), kirjailija, työskenteli pitkään opettajana Harplingessa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harplinge Wikimedia Commonsissa
Kochin käyrä

Kochin käyrä tunnetaan muotonsa vuoksi myös Kochin lumihiutaleena tai lumihiutalekäyränä. Animaatiossa seitsemän ensimmäistä vaihetta.
Kochin käyrä eli Kochin lumihiutale on yksi ensimmäisistä määritellyistä fraktaalikäyristä. Käyrä on nimetty keksijänsä, ruotsalaisen matemaatikon Helge von Kochin mukaan, joka kuvasi sen vuonna 1904.
Kochin käyrä saadaan äärettömän approksimaatioiden jonon raja-arvona. Ensimmäinen approksimaatio on tasasivuinen kolmio, jonka jokainen sivu on suora jana (___). Janan keskimmäinen kolmannes korvataan sitten kahdella palasella, joista kumpikin on janan kolmanneksen mittainen ja jotka muodostavat tasasivuisen kolmion kaksi sivua (_/\_). Kussakin vaiheessa kunkin uuden janan (joita vaiheessa 2 on 4) keskimmäinen kolmannes korvataan tasasivuista kolmiota muistuttavalla "piikillä". Lopputuloksena on lumihiutaletta muistuttava muoto.
Jokaisessa vaiheessa käyrän pituus kasvaa kolmasosan entisestään eli 4/3-kertaiseksi, ja käyrän lopullinen pituus on ääretön. (Jos alkuperäisen kolmion sivujen yhteenlaskettu pituus on 3 · x ja sivut korvataan tällä tavoin pidemmillä murtoviivoilla n kertaa, on saadun murtoviivan pituus  3 · x · (4/3)n, ja tämä lause kasvaa rajatta n:n kasvaessa.) Kuitenkin kuvion rajoittama pinta-ala pysyy pienempänä kuin alkuperäisen kolmion ympäri piirretyn ympyrän ala. Äärettömän pitkä viiva ympäröi äärellistä aluetta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kochin käyrä Wikimedia Commonsissa
Vannevar Bush

| Vannevar Bush |
| --- | --- |
 Vannevar Bush toisen maailmansodan aikana.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1890 Everett, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 28. kesäkuuta 1974 (84 vuotta) Belmont, Massachusetts, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Tufts College
Väitöstyön ohjaaja:  Arthur E. Kennelly
Instituutti:  MIT
Tutkimusalue:  sähkötekniikka
Tunnetut työt:  differentiaalianalysaattori Memex-tiedonhallintalaite
Palkinnot:  Louis Edward Levy -mitali (1928),   Edison-mitali (1943),   Brittiläisen imperiumin ritarikunnan ritarikomentaja (1948),   Kunnialegioonan upseeri (1955),   National Medal of Science (1964),   National Inventors Hall of Fame (2004)
 Nimikirjoitus
Vannevar Bush (11. maaliskuuta 1890 Everett, Massachusetts, Yhdysvallat – 28. kesäkuuta 1974 Belmont, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen insinööri, keksijä ja tiedevaikuttaja, joka oli merkittävä taustavaikuttaja Yhdysvaltain tiedehallinnossa toisen maailmansodan aikana. Hänet tunnetaan myös sotateollisuusyritys Raytheonin perustajana ja työstään varhaisten tietokoneiden parissa.
Bush johti Office of Scientific Research and Development -nimistä virastoa, joka hallinnoi armeijan tarpeisiin tehtävää tieteellistä tutkimusta toisen maailmansodan aikana. Viraston johtajana hän oli taustavaikuttajana muun muassa atomipommin ja tutkan kehittämisessä ja toimi käytännössä Yhdysvaltain presidentin ensimmäisenä tieteellisenä neuvonantajana. Sodan aikana hän esitti myös suunnitelmansa siitä, miten sota-aikana syntynyt kiinnostus tieteelliseen tutkimukseen voitaisiin hyödyntää myös rauhan aikana. Bushin ajatukset vaikuttivatkin osaltaan Yhdysvaltain kansallisen tiedesäätiön perustamiseen.
Bushin merkittävät keksinnöt olivat differentiaalianalysaattori, jota käytettiin differentiaaliyhtälöiden laskemiseen, ja Atlantic Monthly -lehden artikkelissa As We May Think esitetty teoreettinen Memex-tiedonhallintalaite. Se oli mikrofilmimuistia käyttävä laite, johon tallennetuissa tiedoissa oli linkkejä dokumenttien välillä. Memexin toimintaperiaate oli hypertekstin edeltäjä.
Nuoruus

Vannevar Bushin isä oli metodistipappi Richard Perry Bush, joka toimi pastorina Everettin kaupungissa Massachusettsissa, kun Vannevar syntyi. Vannevarin äiti oli Emma Linwood Paine. On sanottu, että Vannevarin erikoinen nimi olisi annettu hänen isänsä ystävän, pastori John Van Nevarin mukaan. Vannevar syntyi 11. maaliskuuta 1890 perheen kolmantena lapsena. Hänellä oli kaksi isosiskoa: Edith ja Reba. Perhe muutti vuonna 1892 Chelseaan, kun Richard Bush aloitti kaupungissa pastorina. Perhe asui Chelseassa pääasiassa kirkon pappilassa.
Vannevar kärsi nuoruudessaan useista sairauksista. Hän sairasti reumakuumeen ja lavantaudin sekä kärsi tulehtuneesta umpilisäkkeestä. Teini-iässä hän oli vuoden vuoteenomana. Reuman takia hän joutui vuosien ajan ontumaan välillä toista jalkaansa. Sairauksien vastapainoksi hänestä kasvoi itsevarma ja riidanhaluinen, ja hän ajautui toisinaan tappeluihin muiden nuorukaisten kanssa.
Vannevar piti lapsena erilaisten esineiden kanssa näpertelystä, ja Chelseassa hän piti kotonaan monipuolista työpajaa. Hän käsitteli usein kotinsa kellarikerroksessa koeputkia ja aiheutti kemiallisia reaktioita. Vannevarin Edith-siskolla oli suuri merkitys hänen tulevan uransa kannalta. Edith oli matemaattisesti lahjakas. Hän valmistui vuonna 1903 Jackson Collegesta, joka oli Tufts Collegen tyttökoulu. Valmistumisensa jälkeen hän opetti trigonometriaa Chelsean high schoolissa, ja Vannevar oli hänen oppilaansa. Edithin taidot innostivat myös Vannevaria menestymään matematiikassa. Hän valmistui high schoolista 1909 ja päätti mennä Tufts Collegeen.
Opiskeluaika ja ensimmäiset työt

Bush menestyi hyvin yliopistossa. Ensimmäisen vuoden opiskelijoita oli 125, ja he valitsivat Bushin joukostaan parhaaksi matematiikan opiskelijaksi. Toisena opiskeluvuotenaan hän oli sairauslomansijaisena ja ohjasi opiskelutovereitaan fysiikassa ja matematiikassa rahoittaakseen opiskelujaan.
Vuonna 1912 Bush sai ensimmäisen patenttinsa, kun vuoden viimeisenä päivänä hänen maanmittauslaitteelleen annettiin patenttinumero 1048649. Laite oli rakennettu jo pari vuotta aiemmin. Se muodostui kahdesta polkupyöränrenkaasta, joita yhdisti puinen laatikko. Laatikon sisässä oli mekaaninen laitteisto, joka piirsi yksinkertaisen kartan. Bush yritti myydä laitteensa lisenssiä useille yrityksille, mutta yksikään ei ostanut sitä.
Bush suoritti maisterin tutkinnon jo vuonna 1913. Hän valmistui nopeasti, sillä yliopisto oli antanut hänelle erikoisluvan, jotta hän pystyi saamaan maisterin tutkinnon neljässä vuodessa. Sama aika meni normaalisti kandidaatin tutkinnon saamiseen. Bush tiesi, että hänen isällään oli vaikeuksia maksaa opintomaksuja, joten nopea valmistuminen oli järkevää.
Bush siirtyi maisterin tutkintonsa jälkeen työelämään hankkiakseen varoja jatko-opiskeluja varten. Vuoden 1913 jälkimmäisellä puoliskolla General Electric palkkasi hänet testaajaksi Schenectadyyn, ja kolmen kuukauden jälkeen hänet ylennettiin 20-henkisen testiryhmän johtajaksi. Schenectadystä Bush siirtyi Pittsfieldin tehtaalle, ja lokakuussa 1914 hän jätti General Electricin. Hän palasi Tufts Collegeen ja sai paikan matematiikan opettajana Tuftsin rinnakkaiskoulusta Jackson Collegesta. Kesän 1915 Bush työskenteli Brooklynissä Yhdysvaltain laivaston tarkastajana. Syyskuussa 1915 hän lähti laivastosta ja otti vastaan Clarkin yliopiston stipendin. Hän ei kuitenkaan aloittanut opiskelujaan yliopistossa, koska hänen ei annettu päättää omaa tutkimusaihettaan. Myöhemmin hän sai stipendin Massachusettsin teknillisestä korkeakoulusta (MIT).
Väitöskirjansa Bush teki Arthur E. Kennellyn ohjauksessa. Bush jätti 169-sivuisen väitöskirjansa tarkastettavaksi huhtikuussa 1916. Kennelly ei hyväksynyt Bushin työtä vaan vaati, että Bush laajentaisi työtään. Bush protestoi ja lopulta valitti laitoksen puheenjohtajalle Dugald C. Jacksonille, joka kumosi Kennellyn päätöksen ja hyväksyi väitöskirjan. Jacksonista tuli Bushille merkittävä opastaja. Bush antoi harvoin muille tunnustusta heidän työstään, mutta Jacksonia hän piti yhtenä harvoista osaavista ja kannustavista opettajista.
Bush valittiin vuonna 1916 Tufts Collegen sähkötekniikan apulaisprofessoriksi. Samoihin aikoihin hänestä tuli pienen, yliopiston tiloissa toimivan American Radio and Research Companyn (AMRAD) konsultti. Yritys teki uraauurtavaa työtä radiolaitteiden parissa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Bush asui New Londonissa, missä osallistui AMRAD:n sukellusveneiden torjuntaan liittyvään tutkimukseen. Bushin ideasta kehitettiin laite, joka käytti magneettikenttää sukellusveneiden havainnoimiseen. Laite toimi testeissä loistavasti, mutta laivasto ei osannut hyödyntää laitetta, joten taistelutilanteessa se oli hyödytön.
Ura MIT:ssä

Bush jätti Tufts Collegen 1919 ja siirtyi Jacksonin kutsusta MIT:n sähkötekniikan laitokseen apulaisprofessoriksi. Vuonna 1922 hän julkaisi kollegansa William H. Timbien kanssa sähkötekniikan oppikirjan nimeltä Principles of Electrical Engineering. Hänet oli myös asetettu sähkötekniikan laitoksen tutkimusosaston johtoon. Samaan aikaan hän työskenteli edelleen AMRAD:lle, joka oli kuitenkin suurissa vaikeuksissa ja kaatui lopulta vuonna 1922. Bush halusi pelastaa yrityksestä sinne palkkaamansa keksijän Charles G. Smithin ja esitteli Smithin Laurence K. Marshallille, joka innostui eräästä Smithin keksinnöstä. Marshall, Bush ja Smith muodostivat 7. heinäkuuta 1922 American Appliance Companyn (nykyinen Raytheon). Yritys onnistui tuomaan markkinoille S-putken, Smithin keksimän tasasuuntaajan, joka paransi radioiden tehokkuutta. Bush ansaitsi hyvin yrityksen kautta.
MIT:ssä Bush suuntautui entistä enemmän tietotekniikkaan. Vuonna 1924 hän tutki sähkövoimajärjestelmiä kuvaavia yhtälöitä ja mietti, pystyisikö kone suorittamaan osan laskutoimituksista. Seuraavana vuonna hän kehittikin kahden oppilaansa kanssa koneen, joka osasi ratkaista ensimmäisen kertaluvun differentiaaliyhtälöitä. Sen jälkeen Bush alkoi suunnitella tutkimusavustajansa Harold Hazenin kanssa tehokkaampaa konetta. Vuonna 1931 he saivat valmiiksi differentiaalianalysaattorin, joka pystyi laskemaan jopa kuudennen asteen differentiaaliyhtälöitä. Vaikka koneen tulokset eivät olleet täysin tarkkoja, siitä oli kuitenkin hyötyä aidoissa tutkimustilanteissa. Muutamassa vuodessa muut yliopistot kiinnostuivat laitteesta ja sen kopioiden rakentamisesta. Bush oli mielissään kiinnostuksesta.
Bush oli lisäksi kiinnostunut kehittämään laitteen, joka automatisoisi ihmisen ajatusprosessia. Eräässä artikkelissa hän esitteli laitteen, joka pystyisi tallentamaan suuret määrät tietoa mikrofilmille ja jonka avulla tieto voitaisiin nopeasti löytää. Bush kutsui laitetta "nopeaksi valitsijaksi" (rapid selector). Hän ehdotti FBI:lle laitteen rakentamista, mutta laitoksen johtaja J. Edgar Hoover hylkäsi ehdotuksen. Bush oli luvannut, että rapid selectorin avulla voisi tutkia tuhat sormenjälkeä minuutissa, mikä olisi ollut huikea edistys FBI:n käyttämiin tekniikoihin nähden. Rapid selectoreita rakennettiin neljä kappaletta, mutta ne kärsivät teknisistä ongelmista. Myöhemmin rapid selector sisältyi Memex-tiedonhallintalaitteen konseptiin.
Kun Karl Taylor Comptonista tuli MIT:n rehtori vuonna 1930, hänen tavoitteenaan oli vahvistaa yliopiston asemaa. Hän organisoi yliopiston uudelleen ja jakoi sen kolmeen tiedekuntaan. Bushin hän valitsi apulaisrehtoriksi ja nimesi insinööritieteiden tiedekunnan dekaaniksi. Bushin maine oli kasvanut maanlaajuisesti, ja Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia valitsikin hänet jäsenekseen vuonna 1934. Vaikka Bush oli edelleen kiinnostunut koneista, hän tunsi myös kiinnostusta Yhdysvaltain koulutusjärjestelmää kohtaan. Hän kirjoitti muun muassa kriittisesti insinöörikoulujen tenttijärjestelmästä. Vuonna 1935 Bush oli jäsenenä Kansallisen tutkimusneuvoston organisoimassa komiteassa, joka käsitteli patenttijärjestelmää ja sen vaikutusta uuteen teollisuuteen.