stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kylmä sota
Taistelukentät > Tiedustelupalvelut

Kylmän sodan toimissa olivat keskeisiä myös tiedustelupalvelut – Yhdysvaltain Central Intelligence Agency, CIA, ja Neuvostoliiton Komitet Gosudarstvennoi Bezopasnosti, KGB. 
Tiedustelu oli jatkuvaa kilpajuoksua kaksoisagentteineen ja loikkareineen. Kuuluisimpiin vakoilutapauksiin kuuluu Ethel ja Julius Rosenbergin tapaus, jossa kaksi yhdysvaltalaista kommunistia tuomittiin kuolemaan syytettyinä atomivakoilusta.  He olivat ainoat vakoilusta teloitetut amerikkalaiset kylmässä sodassa. Asiasta on useita näkemyksiä – usein se katsotaan vain  ylireagoinniksi Yhdysvaltain julkisessa ilmapiirissä vallinneeseen ”Punaisen vaaraan”, sillä todelliset atomivakoilijat tuskin vaarantaisivat itseään avoimen kommunistisella poliittisella toiminnalla.
Vuonna 1996 avautuneiden lähteiden mukaan Pentagon oli onnistunut murtamaan neuvostoliittolaisten vakoilijoiden koodin. Useita ihmisiä ”puhdistettiin” Yhdysvaltain hallinnosta niiden tietojen perusteella. Tunnettu oli ulkoministeriön virkamiehen Alger Hissin tapaus. Jopa ulkoministeri Dean Acheson puolusti alaistaan, sillä Pentagon ei ollut ilmoittanut edes hänelle Hissin varmistumisesta vakoojaksi. Toisaalta Hiss, monien muiden ”kommunistivainojen” uhreiksi joutuneiden kanssa, oli tiedetty muidenkin lähteiden perusteella Neuvostoliiton vakoojaksi. Eräs tuohon vakoilurenkaaseen kuulunut jäsen kertoi renkaan toiminnasta ja jäsenistä jo 1940, koska oli pettynyt kommunisteihin Neuvostoliiton hyökättyä Suomen kimppuun 1939.
Muitakin listalla olleita ihmisiä syytettiin tekaistuin perustein (muun muassa kyseenalaisesta seksuaalisesta suuntauksesta) ja erotettiin, koska ei haluttu Neuvostoliiton tietävän, että Pentagon tiesi heidän koodinsa. Yhdysvaltain imagon kannalta kyse oli kiusallisesta asiasta, koska se muistutti Stalinin puhdistusoikeudenkäyntejä 1930-luvulta. Rooseveltin aikaisen hallinnon neuvostomyönteisen virkamieskunnan vaihtamiseen oli muuttuneissa oloissa erityistä painetta.
Taistelukentät > Ydinasevarustelukilpailu

Sotilaallisesta voimasta kilpailtaessa ydinaseet nousivat keskeiseksi. Ydinenergiaa ja rakettitekniikkaa kehitettiin ydinohjuksien valmistamiseksi. 1950-luvulta kylmän sodan loppuun vallitsi niin sanottu kauhun tasapaino – kumpikin osapuoli olisi kyennyt aiheuttamaan niin suuren tuhon toiselle puolelle, että ydinaggressio olisi ollut käytännössä itsemurha. Täten ydinaseiden katsottiin turvanneen pitkän, mutta jäätävän rauhanjakson.
Aluksi maat varautuivat kuljettamaan ydinpommeja lentokoneella. 1960-luvulla kehitettiin ydinohjuksia. Vuodesta 1968 alkoivat SALT-neuvottelut ydinaseiden määrän vähentämiseksi.
Taistelukentät > Urheilu

Menestyminen urheilussa ja olympialaisissa oli etenkin Neuvostoliiton johtamalle itäblokille keino osoittaa oman yhteiskuntajärjestelmän paremmuus, joten itäblokki valjasti urheilun osaksi sosialistisen ja kapitalistisen järjestelmän välistä kamppailua. Etenkin Itä-Saksassa menestystä haettiin doping-ohjelmalla. Neuvostoliiton Afganistanin-miehitys johti länsimaiden olympiaboikottiin Moskovan kesäolympialaisissa 1980, ja neljä vuotta myöhemmin sosialistiset maat boikotoivat Los Angelesin kesäkisoja.
Taistelukentät > Kulttuuri ja taide

Kylmässä sodassa kaksi maailmanjärjestelmää taisteli myös ottamalla mittaa toistensa elämäntavoista ja kulttuureista. Neuvostoliitto ja sosialistiset maat esittelivät sosialistista realismia, joka oli perustettu 1930-luvulla osana Stalinin vallanpitojärjestelmää. Kulttuurituotannon idea, jossa taiteelta ja taiteilijoilta vaadittiin tiukkaa puolueuskollisuutta, jatkui 1950-luvulle, ainakin Stalinin kuolemaan, vuoteen 1953 asti. Sosialistisesta realismista luovuttiin lopullisesti vasta Neuvostoliiton hajoamisen ja kylmän sodan loppumisen yhteydessä vuonna 1991. Verrattuna musiikkiin, kirjallisuuteen ja elokuviin Neuvostoliiton kuvataidetta esiteltiin Suomessa kuitenkin verrattain vähän.
Yhdysvallat alkoi lähettää taidenäyttelyitä ulkomaille 1940-luvun lopulla. Ensimmäinen oli vuonna 1946 suoraan ulkoministeriön alaisuuteen perustetun toimiston järjestämä kiertonäyttely ”Advancing American Art”, johon ostettiin teoksia taiteilijoilta. Tämä ”kulttuurin Marshall-apu” tyrehtyi kuitenkin ensimmäisessä vaiheessa yhdysvaltalaisten omiin riitoihin näyttelyssä esitetyn nykytaiteen sopivuudesta.
Yhdysvaltain ulkoministeriö alkoi viedä amerikkalaista taidetta ulkomaille toisella tavalla. Valtion suoraa edustusta vähennettiin ja etsittiin instituutioita, kuten museoita, säätiöitä ja taiteilijaryhmiä, jotka olivat halukkaita taiteen vientiin. Vuosina 1945–1970 Yhdysvaltain ulkoministeriö, Yhdysvaltain tiedotustoimisto (USIA) ja Smithsonian Institution lähettivät arviolta satoja yhdysvaltalaisen taiteen näyttelyitä ulkomaille. Ne saivat usein myönteisiä arvosteluja ja kiinnostunutta yleisöä.
Taistelukentät > Kulttuuri ja taide > Kylmän sodan taide Suomessa

Suomi oli kylmän sodan kulttuurin tärkeä kohdemaa, koska se sijaitsi kahden poliittisen järjestelmän rajalla. Kylmän sodan kulttuuriviennillä pyrittiin houkuttelemaan omalle puolelle niitä, jotka eivät olleet sitoutuneita kumpaankaan ideologiaan tai jotka olivat turhautuneet toiseen ja valmiita siirtymään toisen kannattajaksi. Neuvostoliittoon suuntautuneiden ihailevien asenteiden rinnalla Suomessa vallitsi myös eurooppalaisittain poikkeuksellisen vahva ja kylmän sodan edetessä lisääntynyt länsimaita, varsinkin amerikkalaisuutta, ihaileva ilmapiiri.lähde?
Suomalaisissa taidemuseoissa ja gallerioissa nähtiin kylmän sodan aikana New Yorkin modernin taiteen museon MoMA:n järjestämiä näyttelyitä yhteensä kuusitoista. Niistä ensimmäinen oli amerikkalaisen muotoilun katsaus Helsingin Taidehallissa loka-marraskuussa 1953. Viimeinen oli vuonna 1985 Helsingin kaupungin taidemuseossa esitetty Irving Pennin valokuvanäyttely.
Tunnetuin kylmän sodan amerikkalaistaiteen esittely Suomessa oli kuitenkin taidenäyttely otsikolla ”Recent American Painting and Sculpture” (34 teosta 20 taiteilijalta), joka valmistettiin Maailman nuorison ja ylioppilaiden festivaaleja varten (mutta ei sen osana) ja esitettiin Suomen Ylioppilaskuntien liiton tiloissa Helsingissä heinä-elokuussa 1962. Vastafestivaalia organisoivat muun muassa CIA:n paikalle rahoittamat amerikkalaisopiskelijat.
Taistelukentät > Kulttuuri ja taide > Aseena abstrakti taide

Amerikkalaisten taiteen viennin tavoitteina oli edustuksellisuus sanan laajimmassa mahdollisessa mielessä, amerikkalaisen taide-elämän erilaisuuden ja moninaisuuden havainnollistaminen. Kyse ei ollut puolustustaistelusta sosialistisen realismin ylivoimaa vastaan, vaan laajasta hyökkäyksestä monella kulttuurin rintamalla. Kylmän sodan taidevientiä tutkineet Serge Guibaut ja Frances Stonor Saunders toteavat, että abstrakti taide oli ihanteellinen propagandan työkalu. Se oli avantgardea ja kehittyneen kulttuurin tuote. Neuvostoliiton maalaustaiteeseen verrattuna se ei ollut esittävää eikä didaktista, se saatettiin ymmärtää puhtaana maalauksena – taiteena joka oli uppoutunut vain omiin mahdollisuuksiinsa, värien ja muotojen kokeiluihin. Sitä saatettiin ymmärtää myös puhtaana ilmaisuna, sellaisena ”koulukuntana” jossa jokaisella taiteilijalla oli oma, omaperäinen signeerauksensa. Nelson Rockefeller kutsui abstraktia ekspressionismia ”Vapaan yritteliäisyyden maalaustaiteeksi” (Free enterprise painting).
Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA näki abstraktissa ekspressionismissa ”kommunisminvastaisen ideologian, vapauden, vapaan yritystoiminnan ideologian. Ei-figuratiivisena ja poliittisesti hiljaisena se oli juuri sosialistisen realismin antiteesi”. Sen tehtävänä oli horjuttaa uskoa kollektiiviseen ideologiaan.
Abstrakti ekspressionismi edusti huippuunsa vietyä taiteen autonomiaa. Se oli taidetta, joka oli vapautettu velvollisuudesta esittää maailmaa ja puolusti yksilön vapautta. Juuri samoja periaatteita Yhdysvallat puolusti samaan aikaan maailmanlaajuisessa taistelussa. The New Yorkerin Louis Menand kommentoi syksyllä 2005 julkaistussa artikkelissa: ”Juuri sen takia taidekriitikot kehittivät arvostelun ja arvioinnin epäpoliittisia tyylejä, he painottivat maalausten muodollista ankaruutta tai eksistentiaalista draamaa.”
Kirjallisuutta

Rislakki, Jukka: Paha sektori. Atomipommi, kylmä sota ja Suomi.  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36478-9
Tarkka, Jukka: Karhun kainalossa. 2012.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sedergren, Jari: Kylmän sodan kulttuuripolitiikkaa blogiartikkeli. Viitattu 8.5.2010.
Toisen maailmansodan voittajavaltioiden johtajat Winston Churchill, Franklin D. Roosevelt ja Josif Stalin Jaltan konferenssissa 1945.
Itä-Euroopan valtiot olivat joutuneet Neuvostoliiton valtapiiriin vuoteen 1948 mennessä.
Saksasta tuli kylmän sodan ensimmäinen näyttämö toisen maailmansodan jälkeen. Kuvassa lännen ja idän miehitysvyöhykkeet.
Kylmän sodan rintamalinjat vuonna 1959:
  Naton jäsenmaat
  Muut Yhdysvaltain liittolaiset
  Siirtomaat
  Varsovan liiton jäsenmaat
  Muut Neuvostoliiton liittolaiset
  Liittoutumattomat maat
Kylmän sodan monimutkaistuneet rintamalinjat vuonna 1980:
  Naton jäsenmaat
  Muut Yhdysvaltain liittolaiset
   ×   Anti-kommunistisia sissejä
  Varsovan liiton jäsenmaat
  Sosialistinen maa, joka on liittoutunut Neuvostoliiton kanssa
  Muut Neuvostoliiton liittolaiset
   ×   Kommunistisia sissejä
  Kiina ja sen liittolaiset
  Liittoutumattomat maat
   ×   Muut konfliktit
Kylmän sodan päättymisen jälkeiset rajamuutokset Euroopassa ja Keski-Aasiassa. 24 uutta valtiota syntyi.
Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan ja Neuvostoliiton viimeinen päämies Mihail Gorbatšov allekirjoittivat INF-sopimuksen 1987.
Neuvostoliittolaisia ohjuksia Kuuban kriisin aikaan.
Sotilasparaati juhlistaa vuonna 1979 DDR:n 30-vuotista historiaa.
Kuva Operaatio Ivyn Mike-ydinpommin räjähdyksestä.
Idänkirsikorento

| Idänkirsikorento |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Sudenkorennot Odonata
Alalahko::  Hentosudenkorennot Zygoptera
Heimo::  Keijukorennot Lestidae
Suku::  Kirsikorennot Sympecma
Laji::  paedisca
Kaksiosainen nimi
 Sympecma paedisca  (Brauer, 1877) 
Synonyymit
 Sympecma annulata  Sympecma braueri 
Katso myös
   Idänkirsikorento Wikispeciesissä   Idänkirsikorento Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Idänkirsikorento (Sympecma paedisca) on keijukorentojen heimoon kuuluva sudenkorentolaji. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV lueteltuihin lajeihin ja on siksi Suomessa rauhoitettu.
Koko ja ulkonäkö

Idänkirsikorento on varsin pieni, vaaleanruskea ja hentoruumiinen sudenkorento. Ruumiin selkäpuolella on vihertäviä, metallinhohtoisia kuvioita, jotka ovat takaruumiissa tunnusomaisesti torpedon muotoisia. Keskiruumiin selkäpuolen metallinhohtoisessa raidassa on ulospäin suuntautunut levenemä. Verkkosilmät ovat harmaat, mutta talvehtimisen jälkeen niihin tulee sinistä väriä. Korennon levätessä se pitää siipensä vartalon suuntaisesti ja asettaa kaikki siivet samalle puolelle takaruumista. Siiven etureunan ruskehtava täplä on etusiivessä lähempänä kärkeä kuin takasiivessä, minkä vuoksi täplät eivät mene lepäävällä korennolla päällekkäin. Takaruumiin pituus on 25–29 millimetriä.
Levinneisyys

Idänkirsikorento on eurooppalaisittain itäinen laji, jota tavataan Länsi-Euroopassa vain paikoittain. Puolasta itään sitä tavataan yleisenä aina Japaniin saakka. Suomesta laji löydettiin Öröstä vuonna 2004, mutta myöhemmin havaittiin, että yksi yksilö oli kuvattu Porvoosta jo kaksi vuotta aikaisemmin. Nykyisin korentoja tavataan harvakseltaan etelärannikon tuntumasta sekä monilta paikoilta sisämaasta. Laji on leviämässä pohjoisemmaksi.
Elinympäristö ja elintavat

Idänkirsikorento elää erilaisten suojaisten seisovien vesialueiden äärellä, myös sopivilla merenlahdilla, ja saattaa olla paikoittain hyvinkin runsaslukuinen. Satunnaisesti yksilöitä voi tavata kaukana vesistöistä. Useimmista muista sudenkorennoista poiketen aikuinen korento talvehtii. Se viettää talven kasvista roikkuen ja aloittaa lennon varhain keväällä. Korentoja on lennossa heinä-elokuun vaihteesta lokakuuhun ja uudelleen keväällä maaliskuusta touko-kesäkuun vaihteeseen saakka. Suomen ja tiettävästi myös Pohjoismaiden ensimmäinen talvehtiva idänkirsikorento löydettiin Paraisilta 28.01.2017. Löytöpaikka oli etelänpuoleinen heinikkoinen rinne. Löytynyt yksilö oli pienen heinien täyttämän pensaan sisällä hyvin piilossa. Etäisyys korentojen kesällä asuttamaan lampeen oli noin 200 metriä.
Luontodirektiivin turvin rauhoitettuna lajina idänkirsikorento edellyttää tiukkaa suojelua ja sen elinpaikkojen hävittäminen tai heikentäminen on kielletty.
Aiheesta muualla

Suojelutaso Suomessa. Ympäristöministeriö. (PDF)
Dragonfly pix (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Dutch dragonflies (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi) (myös kuvia talvehtivista korennoista)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1769949  Wikispecies: Sympecma paedisca  ARKive: sympecma-paedisca  BioLib: 1580  BOLD: 519447  CoL: 53P4N  EoL: 4136648  EUNIS: 8153  Fauna Europaea: 214256  Fauna Europaea (new): 2db7bdd6-aff2-4b8a-842f-1c40e4456c93  GBIF: 1424202  iNaturalist: 325393  IRMNG: 10344963  IUCN: 165459  NBN: NHMSYS0000532396  NCBI: 476687  Observation.org: 1783  Open Tree of Life: 28864  Laji.fi: MX.63187
Käsipokeri

Ostopokerissa kaikille pelaajille jaetaan viisi korttia. Pöytään ei jaeta yhteiskortteja.
Käsipokeri, ostopokeri, vetopokeri tai viiden kortin ostopokeri on peruspokeripeli, jota usein kutsutaan vain ”pokeriksi”.
Käsi- eli ostopokerissa alkupanosten jälkeen pelaajille jaetaan viisi korttia kuvapuoli alaspäin. Korttien katsomisen jälkeen jokainen pelaaja alkaen jakajan vasemmalla puolella olevasta pelaajasta joko luovuttaa, korottaa tai maksaa toisten korotukset. Kierros päättyy, kun jokainen pelaaja joko on maksanut tai luovuttanut. Panostuskierroksen jälkeen jokaisella mukana olevalla pelaajalla on mahdollisuus vaihtaa kädestään nollasta viiteen korttia. Tämän jälkeen seuraa viimeinen panostuskierros, joka yleensä aloitetaan ensimmäisen panostuskierroksen ensimmäisestä panostajasta. Lopuksi kädet paljastetaan ja paras käsi voittaa..
Ostopokerin säännöistä on olemassa lukuisia variantteja. Kasinossa tyypillisesti pelaajan vasemmalla puolella oleva asettaa pienen sokkopanoksen ja tämän vasemmalla puolella istuva ison sokkopanoksen. Kotipeleissä käytetään usein alkupanoksia (ante), jolloin jokainen pelaaja maksaa ennen jakoa alkupanoksen pottiin.
Pelissä voidaan käyttää myös jokeria, jota käytetään rajoitetusti käsien muodostamisessa. Joskus se on ”villi kortti”, jota voidaan käyttää vapaasti.
Käsikirjojen yhteenveto

Käsikirjojen yhteenveto (m.kreik. Τεχνῶν συναγωγή, Tekhnōn synagōgē) oli Aristoteleen kirjoittama teos, joka käsitteli retoriikan taidon historiaa. Se ei ole säilynyt nykyaikaan.
Teos tunnetaan muun muassa Diogenes Laertioksen Aristoteleen teosten luettelosta. Tämän mukaan teos oli kahden kirjan laajuinen. Hesykhios ja Ptolemaios sanovat sen kuitenkin käsittäneen vain yhden kirjan. Teoksen nimen synagōgē tarkoittaa sekä ”kokoelmaa” että ”yhteenvetoa”, tässä tapauksessa todennäköisemmin jälkimmäistä. Diogenes kutsuu teosta toisessa yhteydessä nimellä Puhujien lyhennelmä (Ἐπιτομὴ τῶν ῥητόρων, Epitomē tōn rhētorōn).
Teoksen nimestä voidaan kenties päätellä, että teos on ollut sisällöltään yhteenveto retoriikkaa käsittelevistä teoksista. Teos on mahdollisesti kirjoitettu vuosien 343–342 jälkeen, jolloin Filippos II teki Aristoteleesta poikansa Aleksanterin opettajan, sillä retoriikkaa on kuulunut keskeisesti opetettuihin aineisiin. Teosta on kuitenkin ehdotettu myös jonkinlaiseksi kulttuurihistoriallisen aineiston kokoelmaksi, joka ei olisi Aristoteleen omaa tuotantoa, mutta silti koottu tämän peripateettisessa koulussa.
Aristoteleen kadonneiden teosten joukkoon kuuluu myös useita muita retoriikkaa käsittelevien käsikirjojen yhteenvetoja. Eräs toinen niistä joista tiedetään hieman enemmän oli nimeltään Theodekteen käsikirjan yhteenveto.
Luettelo Britannian kuninkaallisen laivaston alusten nimistä (I–L)

Royal Navyn alusten nimet
A –
B –
C –
D –
E –
F –
G

H –
I –
J –
K –
L –
M –
N

O –
P –
Q –
R –
S –
T –
U 

V –
W –
X –
Y –
Z
lentotukialukset
saattuetukialukset
vesilentokoneidenemälaivat
maihinnousualukset
taisteluristeilijät
dreadnought taistelulaivat
pre-dreadnoughtit
panssarilaivat
mörssärialukset
korvetit ja sluupit
risteilijät
hävittäjät
polttolaivat
fregatit
tykkiprikit
tykkiveneet
miinantorjunta-alukset
monitorit
partioalukset
kuninkaalliset jahdit
linjalaivat
sukellusveneet
apualukset
tutkimusalukset
tukikohdat
sairaalat ja sairaalalaivat
lentoasemat
lentoyksiköt
yhtymät
laivueet
Englannin sota-alukset
Skotlannin sota-alukset
Tämä on luettelo Britannian kuninkaallisen laivaston alusten nimistä, jotka alkavat I:llä, J:llä, K:lla ja L:llä. Luettelo kattaa lähteenä esitetyn teoksen luetteloimat alukset sekä erikseen lähteistettynä tai kysymysmerkillä (?) merkitty lähteen ulkopuolelta olevat alukset.
I

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ibis  Icarus  Icicle  Ickford  Ignition  Ildefonso  Ilex  Ilfracombe  Illustrious  Ilmington  Ilston  Imaum  Immortalite  Imogen  Imogene  Imperial  Imperieuse  Impeteux  Impey  Implacable  Impregnable  Impulsive  Incendiary  Incharran  Inconstant  Increase  Indefatigable  |  Independencia  Indian  Indignant  Indomitable  Indus  Industry  Infanta Don Carlos  Infanta  Infernal  Inflexible  Inglefield  Inglesham  Inglis  Ingonish  Inman  Insolent  Inspector  Instow  Integrity  Intelligence  Intelligent  Intrepid  Invention  Invermoriston  Inverness  Investigator  |  Inveterate  Invicta  Invincible  Iolaire  Iphigenia  Ipswich  Iris  Iron Duke  Iroquois  Irresistible  Irvine  Irwell  Isabella  Isham  Isinglass  Isis  Iskra  Islay  Isle of Wight  Islip  Ister  Itchen  Ithuriel  Ivanhoe  Iveston  Ivy  |
J

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  J1  J2  J3  J4  J5  J6  J7  Jack Tar  Jack  Jackal  Jackdaw  Jackton  Jaguar  Jahangir  Jalouse  Jamaica  James & Eliza  James Bay  James Galley  James Watt  James  Jamuna  Janissary  Janus  Jaseur  |  Jasmine  Jason  Jasper  Java  Javelin  Jed  Jellicoe  Jenny  Jennet Pyrwin  Jennet  Jeremiah  Jerfalcon  Jersey  Jervis Bay  Jervis  Jessamine  Jesus & Mary  Jesus of Lubeck  Jesus  Jewel  John & Alexander  John & Martha  John & Peter  John & Sarah  John Ballinger  |  John Baptist  John Evangelist  John of Dublin  John of Greenwich  John  Johnson  Jolly  Jonquil  Joseph Straker  Joseph  Josiah  Joyful  Jubilant  Jufair  Julia  Julian  Julius  Jumna  Juniper  Juno  Junon  Jupiter  Juste  Justitia  Jutland  Jastrząb  |
K

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  K1  K2  K3  K4  K5  K6  K7  K8  K9  K10  K11  K12  K13  K14  K15  K16  K17  K18  K19  K20  K21  K22  K23  K24  K25  K26  K27  K28  Kale  Kalgoorlie  Kandahar  Kangaroo  Kaniere  Karanja  Karrakatta  Kashmir  Katherine Bark  Katherine Breton  Katherine Fortileza  Katherine Galley  Katherine  Katoomba  Keats  Kedleston  Keith  Kellett  Kellington  Kelly  Kelvin  Kemerton  Kempenfelt  Kempthorne  Kempton  Kendal  Kenilworth Castle  Kennet  Kennington  Kent  Kentish  Kenya  Keppel  |  Keren  Kertch  Kestrel  Kew  Khartoum  Khedive  Kiawo  Kilbane  Kilbarchan  Kilbeggan  Kilberry  Kilbirnie  Kilbrachan  Kilbride  Kilbrittain  Kilburn  Kilby  Kilcar  Kilcavan  Kilchattan  Kilchreest  Kilchrenan  Kilchvan  Kilclare  Kilcolgan  Kilconnan  Kilconnel  Kilcoole  Kilcornie  Kilcot  Kilcreggan  Killcullen  Kilcurrig  Kildale  Kildarton  Kildary  Kildavin  Kildimo  Kildonan  Kildorough  Kildorry  Kildpart  Kildress  Kildwick  Kilfenora  Kilfinny  Kilfree  Kilfullert  Kilgarvan  Kilglass  Kilgobnet  Kilgowan  Kilham  Kilhampton  Kilkee  Kilkeel  Kilkenny  Kilkenzie  Kilkerrin  Kilkhampton  Killadoon  |  Killaloo  Killane  Killarney  Killary  Killegan  Killegar  Killena  Killerig  Killiecrankie  Killeney  Killour  Killowen  Killybegs  Killygordon  Kilmacrennan  Kilmaine  Kilmalcolm  Kilmallock  Kilmanahan  Kilmarnock  Kilmartin  Kilmead  Kilmelford  Kilmersdon  Kilmington  Kilmore  Kilmorey  Kilmuckridge  Kilmun  Kimberley  Kincardine  King Alfred  King David  King Edward VII  King George V  King of Prussia  Kingcup  Kingfish  Kingfisher  Kingham  Kingsale  Kingsford  Kingsmill  Kingston  Kingussie  Kinnairds Head  Kinross  Kinsale  Kinsha  Kipling  Kirkliston  Kistna  Kitchen  Kite  Kittiwake  Knaresborough Castle  Knole  Krakowiak  Kronprincen  Kronprincessen  Kujawiak  |
Kälkäjärvi

| Kälkäjärvi Боярская, Bojarskaja |
| --- | --- |
 Kälkäjärven taajamaa.
 Kälkäjärvi
 Koordinaatit: 65°57′46″N, 33°21′25″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Louhen piiri
Kunta:  Ambarnyi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  asema
Väkiluku (2013):  34
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kälkäjärvi (ven. Боярская, Bojarskaja) on Muurmannin radan rautatieasema ja asutuskeskus Venäjällä Karjalan tasavallan Louhen piirin Ambarnyin kunnassa. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 18 kilometriä Ambarnyista luoteeseen. Asemanseudulla on 34 asukasta (vuonna 2013).
Historia

Kälkäjärven kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1723. Sen venäjänkielinen nimitys perustuu sukunimeen Bojarin. Vitsataipaleen volostiin kuuluneessa kylässä oli 1900-luvun alussa 17 taloa ja 139 asukasta. Neuvostoaikana perustettiin Kälkäjärven kyläneuvosto, johon kuuluivat myös Kaarnisjärven (Voronskoje), Karvinjärven (ven. Topornaja), Konnun (Konda), Naarvajärven (Narvozero), Pirttijärven (Pirtozero), Ruuhiniemen (Ruhnavolok) ja  Vitsataipaleen karjalaiskylät sekä joukko Muurmanskin radan asutuksia.
Kälkäjärven asema on perustettu Muurmannin radan rakentamisen yhteydessä ensimmäisen maailmansodan aikana. Sen kaakkoispuolella sijaitseva Kälkäjärven kylä on nykyään autiona.
Asemataajama

Kälkäjärven rautatieasemalla pysähtyvät Vienan Kemin ja Louhen väliset paikallisjunat. Sen kautta kulkee myös Pietarin ja Murmanskin väliseltä M18-valtatieltä Ambarnyiin ja Enkijärvelle haarautuva tie. Asemataajama koostuu kortteleittain rakennetuista matalista asuintaloista. Palveluihin kuuluu kauppa. Lähistöllä sijaitsee hiekka- ja soralouhos.
Kärkkinen

Kärkkinen (ruots. Kärkis) on kylä ja kartano Karunassa Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa.
Kärkkinen sijaitsee lähellä Rantolansuntin vesistöä sekä Rantolan kylää.
Historia

Kärkkisten mailta on löydetty kivikirves, jota säilytetään Satakunnan museossa. Sen on arveltu olevan myöhäiseltä kivikaudelta. Löytöpaikaksi tarkemmin mainitun Seplahden sijainti ei ole enää tiedossa.
Kärkkisten keskiaikainen rälssisäteri peruutettiin kruunulle vuonna 1405 Hartika Flögiltä. Se palautui kuitenkin pian jälleen rälssiksi ja säilyikin rälssisäterinä koko Ruotsin vallan ajan. Se oli 1500- ja 1600-lukujen ajan Lindelöf-suvun varsinainen kantakartano. Ruotsin vallan loppuessa säterin omisti luutnantti Petter Schatelowitz.
Kalevi Kärkinen

Mäkihyppääjät Veikko Kankkonen, Juhani Kärkinen ja Kalevi Kärkinen lähdössä olympiakisoihin vuonna 1960.
Kalevi Antero Kärkinen  (15. elokuuta 1934 Helsinki – 8. huhtikuuta 2004 Lahtilähde?) oli suomalainen mäkihyppääjä. Hän edusti Suomea Lahden MM-kisoissa 1958 ja sijoittui mäkikisassa yhdeksänneksi. Hänen veljensä Juhani Kärkinen voitti tuon kisan.
Kalevi Kärkinen sijoittui 1960–1961 Keski-Euroopan mäkiviikolla kokonaiskilpailun kolmanneksi voitettuaan Innsbruckin osakilpailun. Squaw Valleyn olympialaisten esikisoissa 1959 Kärkinen oli paras, mutta seuraavana vuonna itse kisoissa hän ei päässyt kilpailemaan vaan jäi varamieheksi.
Kärkinen edusti Lahden Hiihtoseuraa ja voitti kotimäessään Salpausselän kisojen mäkikilpailun 1957.
SM-kisoissa Kalevi Kärkinen ylsi parhaimmillaan hopealle 1958, mutta vierailut Pohjois-Amerikassa tuottivat Kanadan mestaruuden 1956 ja Yhdysvaltain mestaruuden 1958.
Aiheesta muualla

Mäkiveljekset Kärkinen. YLE Elävä arkisto.