stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Redoxpotentiaali
Eräiden elektrodien normaalipotentiaaleja

Mitä vahvempi jokin aine on hapettimena, sitä heikompi sen pelkistynyt muoto on pelkistimenä ja päinvastoin. Hapettimet ja pelkistimet voidaankin järjestään taulukkoon, jossa kullakin rivillä on jokin hapetin ja sitä vastaava pelkistin.
Alla olevassa taulukossa ovat ylimpinä vahvimmat hapettimet ja heikoimmat pelkistimet, alimpina heikoimmat hapettimet ja vahvimmat pelkistimet. Arvot on mitattu +25 °C:n lämpötilassa.
Lihavoituna on taulukkoon merkitty vety ja joukko tunnetuimpia metalleja, jotka kasvavan normaalipotentiaalinsa mukaisessa järjestyksessä muodostavat metallien sähkökemiallisen jännitesarjan. Jalometallit ovat jännitesarjassa ennen vetyä, epäjalot metallit vedyn jäljessä.
| Redoxreaktio> Hapettunut muoto | Redoxreaktio> Pelkistynyt muoto | Eo/V>  |
| --- | --- | --- |
| F2 + 2 e− | 2 F− | +2,85 |
| H2O2 + 2 H+ + 2 e− | 2 H2O | +2,01 |
| MnO4 + 8 H+ + 5 e− | Mn2+ + 4 H2O | +1,52 |
| Au3+ + 3 e− | Au | +1,42 |
| Cl2 + 2 e− | 2 Cl− | +1,36 |
| Pt+ + e− | Pt | +1,2 |
| Br2 + 2 e− | 2 Br− | +1,09 |
| Ag+ + e− | Ag | +0,80 |
| Hg2+ + 2 e− | Hg | +0,79 |
| Fe3+ + e− | Fe2+ | +0,77 |
| I2 + 2 e− | 2 I− | +0,54 |
| O2 + 2 H2O + 4 e− | 4 OH− | +0,40 |
| Cu2+ + 2 e− | Cu | +0,34  |
| S + 2 H+ + 2 e− | H2S | +0,14 |
| 2 H+ + 2 e− | H2 | 0 |
| Pb2+ + 2 e− | Pb | −0,13 |
| Sn2+ + 2 e− | Sn | −0,14 |
| Fe2+ + 2 e− | Fe | −0,44 |
| Zn2+ + 2 e− | Zn | −0,76 |
| Al3+ + 3 e− | Al | −1,67 |
| Mg2+ + 2 e− | Mg | −2,37 |
| Na2+ + 2 e− | Na | −2,71 |
| K+ + e− | K | −2,93 |
| Li+ + e− | Li | −3,02 |
Taulukossa mainituista aineista on siis fluorikaasu vahvin ja litiumioni heikon hapetin, kun taas metallinen litium on vahvin ja fluoridi-ioni heikoin pelkistin. Jokainen siinä mainittu hapetin voi hapettaa taulukossa jäljempänä olevan aineen sen esiintyessä pelkistyneessä muodossa, ja vastaavasti kukin pelkistin voi pelkistää taulukossa sen edellä olevan aineen sen esiintyessä hapettuneessa muodossa. Sitä vastoin havaittavaa reaktiota ei tapahdu korkeammalla normaalipotentiaalilla olevan parin pelkistyneen muodon ja alemmalla normaalipotentiaalilla olevan parin hapettuneen muodon välillä.
Oheisesta taulukosta nähdään, että tämän sinkki–kupari-pariston elektrodipotentiaali on 0,34V − (−0,76V) = 1,10V.
Varašin piiri

| Varašin piiri Вараський район |
| --- | --- |
 Piirin sijainti Rivnen alueen kartalla
 Koordinaatit: 51.3484°N, 25.8478°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Rivnen alue
Perustettu:  17.7.2020
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Varaš (42 126 as., 2021)
Pinta-ala  ():  3 323,5 km²
Väkiluku (2021 (arvio)):  138 599
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
Varašin piiri (ukr. Вараський район, Varaskyi raion) on hallinnollinen piiri Ukrainan pohjoisosassa Rivnen alueella. Piiri on perustettu Ukrainan aluehallinnon uudistuksen yhteydessä heinäkuussa 2020. Varašin piirin naapurina on pohjoisessa Valko-Venäjän Brestin alue, idässä Sarnyn piiri, etelässä Rivnen piiri ja lännessä Volynian alue (Kamin-Kašyrskyin ja Lutskin piirit). Piirin hallinnollinen keskus on Varaš (aiempi 1977–2016 Kuznetsovsk (ukr. Кузнецо́вськ); 42 126 as., 2021).
Varašin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Rivnen alueen piirien lukumäärän neljään. Varašin piirin pinta-alaksi tuli 3 323,5 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Varašin piirin väkiluvuksi 138 599 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 44,9 prosenttia piirin asukkaista (62 253 as.), eli Varašin kaupungin ja kolmen kaupunkityyppisen taajaman väestö.
Rivnen ydinvoimalan jäähdytystorneja Varašissa.
Styrjoki virtaa Varašin kaupungin kautta.
Kirkkotaide

Albertus Pictor: Tanssivia maalaisia Härkebergan kirkko Upplandissa, kalkkimaalaus noin 1480.
Kirkkotaiteella tarkoitetaan kirkkoarkkitehtuuriin ja sen kalustoon sekä jumalanpalvelukseen liittyvää kristillistä taidetta, kuten seinämaalauksia, alttarilaitteita ja tekstiilejä. Goottilaisen taiteen aikana lasimaalaus oli tärkeä maalauksen muoto.
Veistoksia on tehty kivestä portaaleihin, kastemaljoihin ja vihkivesiastioihin. Alttarikaapeissa, kuoriaidoissa, pyhimyskuvissa ja ristiinnaulitun kuvissa eli krusifikseissa oli puukuvanveistoa.
Kirkolliset tekstiilit ja esineistö

Metalleista taottiin jumalanpalveluksessa käytettyjä astioita, kuten ehtoolliskalkki ja öylättilautanen eli pateeni, öylättisäiliö eli ciborium, pyhäinjäännöslipas sekä kynttilänjalat, kirkkokruunut ja lampetit, ovien ja arkkujen raudoitukset.
Värejä, etenkin viittä liturgista väriä on käytetty kirkollisissa taidekäsitöissä eli paramenteissa. Liturgisena pukuna ovat valkea messupaita (alba) sekä kirkkovuoden ajan mukaan väriltään vaihtuva messukasukka (casula). Alttarilla käytettyjä tekstiilejä ovat esivaate (antependium), alttariliina, kirjatelineen liina ja kalkkiliina.
Kirkkotaiteen historiaa

Varhaiskristillisen ajan kirkkotaiteen aiheet keskittyivät uskonnollisiin symboleihin, yleisiä olivat esimerkiksi kala ja lammas. Vähitellen yksinkertaisista symboleista siirryttiin kertoviin kuviin, joiden tarkoituksena oli opastaa lukutaidottomia seurakuntalaisia. Aiheiden sijoitteluun syntyi malli, jota noudatettiin keskiajan loppuvaiheille asti.
Romaaninen ja gotiikan kausi suosivat lasimaalausta. Bysantissa taas ikonimaalaus nousi keskeiseksi. 1300-luvun pyhimyskaapeista kehittyi aluksi moniosaisia alttarikaappeja. Ortodoksisen kirkon piirissä sen sijaan 1350-luvun jälkeen matalista kuoriaidoista kasvoi vähitellen ikonostaaseja eli kuvaseiniä.
Kirkkoihin liittyvä taulumaalaus alkoi kehittyä Italiassa. Alttarikaappien sijaan siellä tehtiin maalauksista tai reliefeistä koostuvia alttariseiniä. Maalaukset olivat olleet bysantin tapaan melko kaavoittuneita, mutta Duccio di Buoninsegnan maalaama Sienan tuomiokirkon alttaritaulu edusti lyyrisempää ja ihmisläheisempää suuntaa.
Tulollaan oleva renessanssi vaikutti kirkkotaiteeseen muutenkin. Myöhäisgotiikan suurin mestari Giotto maalasi Assisin ja Padovan kirkkoihin tilan kuvaukseltaan realistisia freskosarjoja. Renessanssin tultua kirkkotaide kukoisti monimuotoisena. Merkittävimmät 1500-luvun renessanssin kirkkomaalaukset teki Michelangelo Sikstuksen kappeliin.
Barokin aikana kirkkotaiteen näyttävyys lisääntyi, ja kattomaalauksissa pyrittiin usein luomaan vaikutelma taivaasta.
Kirkkotaiteen historiaa > Kirkkotaidetta maailmalla

Geron krusifiksi
Kirkkotaide Suomessa

Keskiajan kalkkimaalauksina toteutetuissa maalauksissa musta, punamulta ja keltamulta hallitsivat. Ensimmäiset kirkkomaalaukset Suomessa ovat gotiikan kaudelta. Vanhimpia ovat vuosina 1280-1300 maalatut Ahvenanmaan kirkkojen maalaukset ja Turun tuomiokirkon sivulaivojen maalaukset.
Kalkkimaalausten kukoistusaika oli 1400-luvun loppupuolella, jolloin maalattiin muun muassa Kalannin, Taivassalon, Paraisten ja Sauvon kirkot. Keskiajan maalarit ovat enimmäkseen anonyymejä. Nimeltä tunnetaan Pietari Henrikinpoika, joka työskenteli 1400-luvun lopulla Kalannissa. Ajan kirkkomaalauksen huippu saavutettiin 1500-luvun alussa. Tuolloin maalattujen Lohjan ja Hattulan kirkkojen maalausten aiheisto on aiempaa monipuolisempi. Opettavien ja kertovien aiheiden ohella maalauksissa on mielikuvitusolentoja.
Uskonpuhdistus vähensi kirkkomaalausta, mutta pohjoismaissa sitä jatkettiin pidempään. Huomattavin myöhempi kirkkomaalari Suomessa oli Mikael Toppelius. Seinämaalauksen sijaan myös Suomessa alettiin kuitenkin käyttää erillisiä alttaritauluja. Seinämaalaus nousi uudelleen kansallisromantiikan aikana, jolloin muun muassa Hugo Simberg maalasi seinämaalauksia Tampereen tuomiokirkkoon.
Seinämaalausten lisäksi keskiajalla olivat keskeisiä alttarikaapit ja maalatut puuveistokset. Pyhimysveistoksia ja alttarikaappeja on säilynyt noin 800. Vanhimmat romaanisen ja gotiikan taiteen siirtymäkautta edustavat veistokset ovat 1200-luvulta, monet niistä hankittiin Gotlannista. Huomattavin Suomessa toiminut kuvanveistäjä oli tuohon aikaan Gotlannista tullut Liedon mestari. Suomeen tilatut alttarikaapit taas olivat tavallisesti kotoisin Pohjois-Saksasta tai Alankomaista.
Kirkkotaide Suomessa > Kirkkotaidetta Suomessa

Korppoon madonna
Sifridus-kalkki
Tove Janssonin (1914–2001) vuonna 1953 maalaama alttaritaulu Teuvan kirkossa
Pellervo Lukumiehen (1935–2018) vuonna 1973 valmistuneet pop-henkiset kattomaalaukset Toivakan kirkossa
Paltaniemen kuvakirkko
Hautakivi, jossa kalasymboleja, 200-luvun alku.
Lasimaalauksia Chartresin katedraalissa.
Mikael Toppelius: Viimeinen tuomio, Haukiputaan kirkko 1774-1777.
Vardarin banovina

Jugoslavian banovinat: Jugoslavian eteläisin lääni eli Vardarin banovina ruskealla.
Vardarin banovina oli Jugoslavian lääni eli banovina vuosina 1929-1941. Se sijaitsi maan eteläisimmässä osassa ja kattoi koko nykyisen Pohjois-Makedonian sekä osia Serbiasta ja Kosovosta. Pääkaupunkina toimi Skopje. Banovina sai nimensä Vardar-joen mukaan. Uuden aluejaon tarkoituksena oli rikkoa etniset ja historialliset maakuntarajat ja siten vahvistaa keskushallintoa alueellisen identiteetin sijaan.
Rasmus Højlund

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Rasmus Winther Højlund
Syntymäaika: 4. helmikuuta 2003 (ikä 21)
Syntymäpaikka: Kööpenhamina, Tanska
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 191 cm
Seura
Seura: Manchester United
Junioriseurat
: HUI
: Brøndby
–2020: Kööpenhamina
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2020–2022 | Kööpenhamina | 19 | (0) |
| 2022 | SK Sturm Graz | 18 | (9) |
| 2022–2023 | Atalanta | 32 | (9) |
| 2023– | Manchester United | 30 | (10) |
Maajoukkue
| 2018–2019 | Tanska U16 | 10 | (1) |
| 2019 | Tanska U17 | 5 | (1) |
| 2021–2022 | Tanska U19 | 9 | (1) |
| 2022 | Tanska U21 | 3 | (0) |
| 2022– | Tanska | 12 | (7) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. toukokuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. toukokuuta 2024.
Rasmus Winther Højlund (s. 4. helmikuuta 2003 Kööpenhamina) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, joka edustaa englantilaista Manchester Unitedia ja Tanskan jalkapallomaajoukkuetta. Højlund on vasenjalkainen.
Højlund on FC Kööpenhaminan kasvatti ja teki debyyttinsä joukkueessa 17-vuotiaana lokakuussa 2020. Tammikuussa 2022 Højlund siirtyi Itävaltaan Sturm Graziin. Myöhemmin samana vuonna hän siirtyi Italiaan Atalantaan. Elokuussa 2023 hän siirtyi englantilaiseen Manchester Unitediin.
Seurajoukkueura > FC Kööpenhamina

Højlund pelasi jalkapalloa HUI:ssa ja Brondbyssa ennen siirtymistään FC Kööpenhaminan junioriakatemiaan. Hän oli 17-vuotias, kun hän teki ammattilaisdebyyttinsä lokakuussa 2020 Aarhusia vastaan. Kaudella 2021–2022 hän esiintyi ensimmäistä kertaa Konferenssiliigassa, kesäkuussa 2021 karsintaottelussa Torpedo-BelAZ Zhodinoa vastaan. Højlund pelasi Konferenssiliiga-kaudella karsinta- ja lohkovaiheessa 11 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Samalla kaudella hän voitti Tanskan mestaruuden. Tanskan Superliigassa hän ei tehnyt kausilla 2020–2022 19 ottelussa yhtäkään maalia.
Seurajoukkueura > SK Sturm Graz

Tammikuussa 2022 Højlund siirtyi vajaa kahden miljoonan euron siirtokorvauksella itävaltalaiseen Sturm Graziin, jossa hän teki debyyttinsä Itävallan Bundesliigan ottelussa WSG Tirolia vastaan. Hän pelasi kaudella 2021–2022 ja kauden 2022–2023 alussa yhteensä 18 Itävallan Bundesliigan ottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Kaudella 2022–2023 hän voitti Itävallan cupin mestaruuden.
Seurajoukkueura > Atalanta BC

Elokuussa 2022 Højlund siirtyi bergamolaiseen Atalantaan 17 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän pelasi syyskuussa ensimmäisen ottelunsa joukkueessa Serie A:ssa Torinoa vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki jo seuraavan kierroksen ottelussa Monzaa vastaan. Hän teki kaudella 2022–2023 Serie A:ssa 32 ottelussa yhdeksän maalia Atalantan sijoittuessa sarjassa viidenneksi.
Seurajoukkueura > Manchester United

Elokuussa 2023 Højlund siirtyi Manchester Unitediin. Sopimus oli viisivuotinen vuoden jatko-optiolla ja siirtokorvaus noin 72 miljoonaa euroa noin yhdeksän miljoonan euron lisäbonuksilla. Debyyttinsä joukkueessa hän teki Englannin Valioliigan ottelussa Arsenalia vastaan syyskuussa 2023, jolloin Manchester United hävisi lontoolaisseuralle 3-1. Hän pelasi kauden aikana 30 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa 25. Ensimmäisen liigamaalinsa hän teki tapaninpäivänä Aston Villaa vastaan, minkä jälkeen hän teki viidessä seuraavassa liigaottelussa yhteensä kuusi maalia. Kaikkiaan hän teki kauden aikana kymmenen liigamaalia. Mestarien liigassa pelaamissaan kuudessa ottelussa hän teki viisi maalia. Unitedin voittamassa FA Cupissa hän pelasi viidessä ottelussa ja teki yhden maalin.
Maajoukkueura

Højlund edusti monia Tanskan juniorimaajoukkueita alle 16-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin asti. Tanskan aikuisten maajoukkueessa hän debytoi syyskuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Kroatiaa vastaan. Avauskokoonpanossa hän oli ensimmäistä kertaa Suomea vastaan EM-karsinnoissa maaliskuussa 2023. Ottelussa hän iski hattutempun, ja maalit olivat myös hänen ensimmäiset. Højlund teki seuraavassa ottelussa kaksi maalia Kazakstania vastaan ja kesäkuussa 2023 maalin Sloveniaa vastaan.
Saavutukset

Päivitetty 17. syyskuuta 2023.
Tanskan Superliiga: 2021–2022
Itävallan cup: 2022–2023
FA Cup: 2023–2024
Yksityiselämä

Højlundilla on kaksi veljeä: Emil ja Oscar Höjlund. Heistä molemmat pelaavat jalkapalloa FC Kööpenhaminassa. Heidän isänsä on entinen jalkapalloilija Anders Højlund.
Aiheesta muualla

Højlund Tanskan jalkapalloliiton (DBU) sivuilla
Manchester United – Englannin Valioliiga
1 Bayındır
2 Lindelöf
3 Mazraoui
4 de Ligt
5 Maguire
6 Martínez
7 Mount
8 Fernandes
9 Højlund
10 Rashford
11 Zirkzee
12 Malacia
14 Eriksen
15 Yoro
16 Diallo
17 Garnacho
18 Casemiro
20 Dalot
21 Antony
22 Heaton
23 Shaw
24 Onana
35 Evans
36 Wheatley
37 Mainoo
41 Amass
43 Collyer
44 Gore
Ugarte
Manageri Ten Hag
Tanskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2024
1 Schmeichel |
2 Andersen |
3 Vestergaard |
4 Kjær |
5 Mæhle |
6 Christensen |
7 Jensen |
8 Delaney |
9 Højlund |
10 Eriksen |
11 Skov Olsen |
12 Dolberg |
13 Jørgensen |
14 Damsgaard |
15 Nørgaard |
16 Hermansen |
17 Kristiansen |
18 Bah |
19 Wind |
20 Poulsen |
21 M. Hjulmand |
22 Rønnow |
23 Højbjerg |
24 Dreyer |
25 Kristensen |
26 Bruun Larsen |
Valmentaja K. Hjulmand
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF
Shamshod Abdullayev

Shamshod Majitovich Abdullayev (1. marraskuuta 1957 Fergana, Uzbekistanin SNT, Neuvostoliitto – 23. lokakuuta 2024 Almaty, Kazakstan) oli uzbekistanilainen runoilija.
Suku ja koulutus

Shamshod Abdullayev opiskeli Ferganan pedagogisen instituutin filologisessa tiedekunnassa vuodesta 1975 lähtien ja valmistui vuonna 1979 venäläisestä kirjallisuudesta.
Kirjallinen ura

Shamshod Abdullayev työskenteli Taškentissa toimivassa Komsomolin Yosh gvardiya -kustantamossa (’Nuori kaarti’) ja elokuvastudio Uzbekfilmin käsikirjoitustyöpajassa sekä johti elokuvaklubia Ferganassa. Hän julkaisi vuodesta 1978 alkaen esseitä ja käännöksiä. Vuonna 1988 hän kokosi Taškentissa painetun kirjallisen vuosikirjan "Molodost" D. A. Prigovin, A. Parštšikovin, Arkadi Dragomoštšenkon sekä muiden teoksista. Vuosina 1991-1995 Abdullayev oli Taškentissa toimivan Idän tähti (ven. Звезда Востока, Zvezda Vostoka) runolehden viimeinen päätoimittaja. Uzbekistanin kommunistisen puolueen vuonna 1932 perustama aikakauslehti julkaisi Uzbekistanin kirjailijoiden kirja- ja runoantologioita. Vuonna 1991 Abdullayevista tuli lehden runo-osaston päätoimittaja. Lehden paikallinen menestys oli vaatimaton, mutta Abdullayevin työ alkoi pian saada kansainvälistä tunnustusta.
Kirjallinen ura > 1990-luku

Vuonna 1992 Shamshod Abdullayev julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Aukko (ven. Промежуток). Kirja, joka yhdistää modernismin ja utopismin säikeet sekä Neuvostoliiton ja Keski-Aasian mytologisen symbolismin, sai laajaa suosiota Uzbekistanissa, Venäjällä ja suuressa osassa Neuvostoliiton jälkeistä maailmaa, missä sitä ylistettiin selkeästä modernismin käytöstä keskiaasialaiseen tyyliin. Hänen läpimurtonsa runokirja Aukko sai laajan levityksen ja huomion venäjänkielisessä maailmassa. Runokokoelman Aukko julkaisi Pietarissa kirjallisuusaikakauslehti Mitin kausilehti (ven. Митин журнал). Se sai kriitikoiden suosion ja voitti Andrei Belyi -palkinnon vuonna 1994. Abdullayevista tuli ensimmäinen Uzbekistanista kotoisin oleva kirjailija, joka voitti Venäjän arvostetuimman epävirallisen kirjallisuuspalkinnon. Tämä johti vastareaktioon Uzbekistanin perinteisten kommunistien sekä kansallismielisten runoilijoiden parissa, jotka olivat järkyttyneitä venäjän kielen käytöstä. Tämän seurauksena Abdullayev joutui eroamaan Zvezda Vostokan päätoimittajan tehtävästä vuonna 1995. Abdullyev puhuu sekä uzbekkia, venäjää ja englantia.
Lähdettyään Zvezda Vostokista Shamshod Abdullayev alkoi julkaista runouttaan Uzbekistanin ulkopuolella, erityisesti Venäjällä. Hänen runojaan julkaistiin useissa riippumattomissa venäläisissä kirjallisuuslehdissä, kuten pietarilainen Mitin kausilehti (ven. Митин журнал) ja Jekaterinburgissa sijaitseva Ural Novyje (ven. Урал Новые). Vuonna 1997 Abdullayev julkaisi runokokoelman Hidas kesä (ven. Медленное лето), joka sai Venäjällä kriitikoiden suosion. Samana vuonna  Abdullayevin runoja julkaistiin myös venäläis-suomalaisessa antologiassa Kuka puhuu (ven. Кто говорит; Atena Kaustannus Oy Jyväskylä, 1997; koonnut Jukka Mallinen). Abdullayevin runot on suomentanut Riina Katajavuori. Nämä kaksi kokoelmaa toivat Abdullayeville Znamia-palkinnon, jonka samanniminen venäläinen kirjallisuuslehti jakoi vuonna 1998.
Vuonna 1999 Shamshod Abdullayev osallistui Mukkulan kansainvälisen kirjailijakokouksiin (Lahti, Suomi).
Kirjallinen ura > 2000-luku

Vuonna 2003 Abdullayev julkaisi neljännen runokirjansa 'Kiinteä pinta' (ven. Неподвижная поверхность). Vuonna 2012 Shamshod Abdullayev esiintyi Fanny Rubion ja Rainer Rilken kanssa runokokoelmassa Two Lines 19: Passageways. The Center for the Art of Translationin julkaisemassa kokoelmassa on erilaisia ​​runoja kirjailijoilta ympäri maailmaa, jotka jakavat ainutlaatuisia kokemuksiaan. Vuonna 2015 Abdullayev osallistui Pennsylvanian yliopistossa pidettyyn venäläisen runouden kansainväliseen runoussymposiumiin Your Language My Ear. Hän esiintyi yhdessä Polina Barskovan, Keti Tšuhrovin, Aleksandra Petrovan ja Aleksandr Skidanin sekä useiden muiden tärkeiden kääntäjien kanssa. Useita tässä tapahtumassa käännetyistä Abdullayevin runoista on sittemmin julkaistu englanniksi. Huhtikuussa 2017 Abdullayev teki yhteistyötä Words Without Borders -verkkolehden kanssa julkaistakseen kolme uutta runoa: "Jean Vigon kuolemasta", "Keskipäivä 1975" ja "Perhe", jotka oli kaikki alun perin kirjoitettu venäjäksi, ne käänsivät englanniksi Alex Cigale ja Dana Golin.
Shamshod Abdullayev on maineensa vakiinnuttanut merkittävä venäjänkielinen nykyrunoilija. Hän on saanut Joseph Brodsky -säätiön stipendin vuonna 2015. Hän on saanut vuonna 2020 Mihail Prohorov -säätiön Volga / NOS Uuden venäläisen kirjallisuuden palkinnon proosakirjasta Toinen etelä (ven. Другой юг). Hän on kirjoittanut kuusi runokirjaa ja kaksi proosakirjaa. Abdullayev on julkaissut myös aikakauslehdissä Znamja (ven. Знамя), Volga (ven. Волга), Rodnik (ven. Родник), Tšernovik (ven. Черновик), Vestnik novoi literatury (ven. Вестник новой литературы) ja antologiassa Ulysses Liberated (ven. Освобождённый Улисс), modernia venäläistä runoutta Venäjän ulkopuolella, Olga Grebennikovan, Hamdam Zakirovin (asuu Suomessa vuodelta 2001 alkaen), Daniil Kislovin ja Grigori Koeletin kanssa.
Ferghanan koulukunta

Shamshod Abdullayev kuuluu ns. Ferghanan runolliseen koulukuntaan. Koulun keskeinen teesi eräässä esseessään Abdullaejv määritteli suuntautumisen Välimeren maiden ja osittain anglosaksiseen ru­nouteen, ohi venäläisen kirjallisuuden.
Fergana on Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan (sittemmin Uzbekistanin tasavallan) aluekeskus. Ferghanan koulukunta vakiinnutti asemansa venäjänkielisen kirjallisuuden kentässä 1990-luvun puolivä­lissä. Kyseessä on runoilijaryhmä, joka kir­joittaa tekstinsä venäjäksi. Ryhmää yhdistää paitsi maantieteellinen lähtökohta, myös ferganalainen tyyli. Sergei Alibekov ohjaajana ja taiteilijana ja Shamshod Abdullayev käsikirjoittajana ovat kuvanneet useita elokuvia, saaneet palkintoja ja tun­nustusta elokuvafestivaaleilla Leipzigissa, Bilbaos­sa, Minskissa ja Kiovassa.
1990-luvulla venäläiset kriitikot kuvailivat Ferganan koulukuntaa "itäisimmän runollisen koulukunnan läntisimpänä".
Teoksia

'Laitamilla': [runoja] (Окраина). - Taškent, 1987, (Osa kokoelmaa: Tapaaminen: Nuorten runoilijoiden runoja. Taškent, 1987)
'Aukko': [runoja] (Промежуток) / Esipuhe V. Kondratiev. - Pietari: Mitin-lehti, 1992
'Hidas kesä': [runoja, essee] (Медленное лето) - Pietari: Mitin-lehti, 1997
'Tuplapäivä': [tarinoita, esseitä] (Двойной полдень) - Pietari, 2000
'Kiinteä pinta': [runoja] (Неподвижная поверхность) / Esipuhe A. Skidan. - Moskova, 2003
'Muistuttava paikka': [proosa] (Припоминающееся место) - Moskova, 2012
'Lähestymme esikaupunkia': [runoja, essee] (Приближение окраин) / Esipuhe A. Ulanov. - Moskova, 2013
'Ennen maastoa': [runoja] (Перед местностью) - Moskova, 2017
'Toinen etelä': [proosa] (Другой юг) - Moskova, 2020
'Esikaupunkien yksitoikkoisuus' [runoja] (Монотонность предместья) - Moskova, 2023
Aiheesta muualla

Muistuttava talo. Shamshod Abdullayevin toimittama kirjallinen ja filosofinen verkkolehti Fergana.Ru (arkistoitu 2006, venäjäksi)
Lyhyt biografia ja runonäyte (venäjäksi)
Kuvia Shamshod Abdullayevista (venäjänkielinen sivu)
Ferganan Almanakki (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Täydellinen englanninkielinen bibliografia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki
Vapaussotakirjallisuus

Vapaussotakirjallisuus tarkoittaa Suomessa vuoden 1918 sisällissotaan liittyvää kirjallisuutta, joka pitää mainittua sotaa luonteeltaan Suomen itsenäistymiseen läheisesti liittyvänä sotana, tässä mielessä vapaussotana ja kuvaa sitä valkoisen osapuolen näkökulmasta. Vapaussotakirjallisuus korostaa Suomessa olleiden venäläissotilaiden aseidenriisuntaa.lähde?
Vapaussodan käsitteen vastakohta on luokkasota, sota yhteiskuntaluokkien, erityisesti omistavan luokan (kapitalistien) ja sosialistisesti asennoituvan työväen, välillä. Punaisen osapuolen kantoja myötäilevää kirjallisuutta kutsutaan vastaavasti luokkasotakirjallisuudeksi.
Kärjistyneimmillään vapaussotakirjallisuus on pian sodan jälkeen ilmestynyttä, usein anonyymia. Ylikangas (1993, 523) mainitsee esimerkkeinä mm. teokset Punanen hirmuvalta Suomessa: Muutamia kuvauksia punasten harjoittamista julmuuksista sekä Punainen terrori Suomessa talvella 1917–1918: Kuvia ja kuvauksia.
Kirjallisuuslajiin kuuluvan teoksen ovat omalla nimellään julkaisseet Heikki Nurmio ja Leonard Grandell, joiden teos Wiipurin valloitus ilmestyi 1919. Samana vuonna ilmestyivät majuri Hans Kalmin muistelmat Kalmin pataljoona Suomen vapaussodassa sodan ajalta.
Aiheesta muualla

Kettunen, Pauli 2005: Yhteiskuntahistorian johdantokurssi (Yhteiskuntahistorian laitos, Helsingin yliopisto)
Suojeluskunnat Suojeluskuntajärjestö. Tämä sivu on omistettu vuonna 1944 lakkautetulle Suomen Suojeluskuntajärjestölle (Arkistoitu – Internet Archive)
Fluksionaalinen yhdiste

Fluksionaalinen yhdiste on yhdiste, jolle tapahtuu hyvin nopeita degeneroituneita toisiintumisia, joissa atomit tai atomiryhmät vaihtavat paikkoja molekyylin sisäisesti, ja sen muoto ei ole stereokemiallisesti jäykkä, vaan muuttuu jatkuvasti. Tällöin eri muotojen vaihtelu voi lämpötilasta riippuen olla havaitsemattomissa ja molekyylin rakennetta on vaikeaa tai mahdotonta kuvata yhdellä rakennekaavalla. Fluksionaalisen molekyylin eri muodot voidaan joskus havaita esimerkiksi NMR-spektroskopialla matalissa lämpötiloissa.