stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antti Mikkola (näyttelijä)
Teatterirooleja (valikoitu)

Peter Pan (Peter Pan, 2003)
Wolfgang Amadeus Mozart (Amadeus, 2003)
Matti (Tohvelisankarin rouva, 2004)
Eero Markku (Huojuva talo, 2006)
Taneli Suomi (Elämänkerjuu, 2007)
Vexi Salmi (Villit vuodet, 2008)
Filmografia > Valkokangaselokuvat

Hylätyt talot, autiot pihat (2000) (avustajatason tehtävä)
Joki (2001)
Taistelu Näsilinnasta 1918 (2012)
Filmografia > Televisiosarjat ja -elokuvat

Elämän suola (1996–1998)
Kotikatu (1999)
Hovimäki (2003)
Tie Eedeniin (2004)
NDA - salassapitosopimus (2005)
Siinä näkijä missä tekijä (2012)
Tehdas (2012) (avustajatason tehtävä)
Sata lasissa (2013)
Rakkaus ja laki (2017)
Pirjo (2018)
Nyrkki (2021)
Syke (2022)
Aiheesta muualla

Teatteri Siperia
Teatteri&Tanssi+Sirkus (Arkistoitu – Internet Archive)
Oma Tesoma: Nainenkin alistaa, nöyryyttää ja kuristaa – Huojuva talo saa uuden tulkinnan Tampereella (Arkistoitu – Internet Archive)
Kotikatsomo: Rakkaus ja laki
Yle Areena: Antti Mikkola ohjasi Romeosta ja Juliasta mopoautoversion (22.10.2014); kesto 9'42
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja 
Henkilöt:  Elonet
Malaxkallan

Malaxkallan
| --- | --- |
Sijainti:  63°03.5′N, 021°05.1′E, Maalahti Suomi
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Malaxkallan on saari Merenkurkun saaristossa. Se on osa Maalahden kuntaa ja sijaitsee noin kuuden kilometrin päässä Bergön saaresta luoteeseen. Saaren pituus lounas–koillinensuunnassa on noin 240 metriä ja luode–kaakkosuunnassa noin 400 metriä. Malaxkallan on kokonaisuudessaan suojeltu (Natura 2000).
Saarella on kalastajamökkejä sekä suojasatama.
Supertoonika

Supertoonika on musiikkitermi, joka tarkoittaa duuri- ja mollisävelasteikon II asteen säveltä, joka on heti toonikan yläpuolella. Suomen kielessä supertoonikasta on ainakin ennen käytetty myös nimitystä teräsävel.
Supertoonikaa vastaa duuriasteikolla solmisaatiotavu re ja mollissa ti (si). Esimerkiksi C-duuriasteikolla supertoonika on nuotti D, a-mollissa nuotti H.
Maskulismi

Sukupuolten tasa-arvon symboli
Maskulismi (tai maskulinismi) on yhteiskuntateorian suuntaus ja poliittinen katsomus, joka korostaa miehen oikeuksia ja haluaa näin saavuttaa tasa-arvoa sukupuolten välille. Tällä tavoin se on vastine feminismille. Maskulismin kannattajien mielestä naiset ovat useissa tilanteissa etuoikeutettuja miehiin nähden. Suomessa asevelvollisuus on tästä yksi esimerkki. Toinen on poikien huonompi keskimääräinen koulumenestys, jonka jotkut katsovat johtuvan pojille asetetuista erilaisista rooliodotuksista. Maskulismista on erotettava käsite antifeminismi, joka on yleistä feminismin vastaisuutta kuvaava termi.
Henry Laasanen on yksi tunnetuimmista suomalaisista maskulisteista. Warren Thomas Farrell on tunnetuimpia amerikkalaisia maskulisteja, joka korostaa myös naisten oikeuksia. The Myth of Male Power (1993) on hänen tunnettu teoksensa. Sitä pidetään miesten liikkeen kannalta keskeisenä. Siinä hän kirjoittaa: "Aiemmin kummallakaan sukupuolella ei ollut valtaa, molemmilla sukupuolilla oli roolit: naisten rooli oli [on] kasvattaa lapsia, miesten rooli oli [on] hankkia rahaa."
Ernest Belfort Bax, joka oli sosialistinen teoreetikko ja Karl Marxin tyttären, Eleanor Marxin työtoveri, kirjoitti vuonna 1913 kirjan The Fraud of Feminism. Sitä voidaan pitää ensimmäisenä maskulistisena teoksena.
Elvis kissan jäljillä

| Elvis kissan jäljillä |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Claes Olsson, 1987,
Ohjaaja:  Claes Olsson
Käsikirjoittaja:  Claes Olsson
Tuottaja:  Claes Olsson
Säveltäjä:  Yari
Kuvaaja:  Sakari Rimminen
Leikkaaja:  Alvaro Pardo
Pääosat:  Claes Olsson   Satu Silvo   Markus Weckström   Eboni
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Kinotuotanto Oy
Ensi-ilta:  6. helmikuuta 1987
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Elvis kissan jäljillä (tai Elvis-kissan jäljillä) on vuonna 1987 valmistunut suomalainen elokuva. Se oli Claes Olssonin ensimmäinen pitkä elokuva.
Taustaa

Olsson asui 1970-luvun alussa Matinkylässä kommuunissa. Idean elokuvaan hän sai jäljittäessään kommuunin Elvis-kissaa ja saadessaan tietää sen juuri kuolleen, 18 vuoden iässä. Elokuvassa käytetään samalta ajalta peräisin olevia kaitafilmejä. Olsson: ”Elokuvassa ovat samat ihmiset 16 vuoden kuluttua. Me katsoimme aikoinaan maailmaa samasta ikkunasta, mutta silti jokaisen elämästä tuli erilainen. Kommuuniasumisen aikoina me uskoimme vahvasti ihmiseen. Luultavasti meillä kaikilla on nyt erilainen elämänkatsomus.”
Tarina

Kissan katoaminen saa entisen hipin, köyhän elokuvantekijän muistelemaan menneitä.
Elokuvatuottaja Tom ei onnistu pankissa ratkomaan sotkuisia raha-asioitaan. Hän etsiytyy vanhan ystävänsä, striptease-tanssijan luokse, mutta hermostuttaa tämän höpötyksellään entisestä kissastaan Elviksestä, jonka kuvan oli nähnyt pankin maalauksessa. Tom hakee vanhasta purettavasta asunnostaan laatikon, jossa on vanhoja valokuvia ja kaitafilmejä. Hän jättää taksin maksamatta ja toimistollakin odottavat velkojat. Entinen radikaaliystävä Simo kehottaa etsimään Elvis-kissaa Myrkyn luota.
Myrkyn äänitysstudiolla Tom kuulee, että Elvis on Pirjolla, entisellä tyttöystävällä, jonka Tom oli aikanaan jättänyt sanaakaan sanomatta. Tomin läksiäisjuomaan sujautetaan huumetta, ja paluumatkalla hän näkee harhoja Marilynista kunnes kolaroi. Hän pääsee kuitenkin kotiin ja ottaa vaimon vaatimuksesta hetkeksi vastuun perheestään. Lastensa jälkeen Tom tapaa kirjailija Sirpa Laakson. He juhlivat ja päätyvät toimistolle, mutta Sirpa lähtee pois Tomin huomaamatta.
Huoltomies päästää Tomin Pirjon asuntoon ja sanoo Pirjon joutuneen mielisairaalaan. Kämpän kaaoksen keskeltä löytyy kuollut ja jäykistynyt Elvis. Tom yrittää viedä sitä hautausmaalle, mutta päätyy samaan taksiin, jolle teki ”oharit” aiemmin. Tom esittelee Elvistä stripparikaverilleen ja hänet heitetään pihalle. Tom lennättää Elvistä leijana. Se putoaa heti, kun taksikuski sanoo, ettei pidä tapahtunutta mahdollisena.
Tom livahtaa Pirjon luokse mielisairaalaan. Pirjo laulaa vanhaa rollarihittiä “As Tears Go By”, joka muistuttaa heitä molempia vanhoista ajoista. Taksikuski leikkaa Tomin päälaen paljaaksi, Tom pukeutuu Gandhia muistuttavalla tavalla lakanaan ja polttohautaa Elviksen kotipihallaan. Taksikuski uhkaa Tomia poliisilla, sillä hänellä ei ole taaskaan rahaa, mutta vaimo maksaa lopulta kyydin. Tom vie vaimolleen aamiaisen vuoteeseen ja pyytää häneltä anteeksi. Hän tunaroi tarjottimen vaimon päälle. Tilanne laukeaa, kun Tom sanoo: ”...it was the Beauty”, jolla hän tarkoittaa King Kongin putoamista pilvenpiirtäjän huipulta. Vaimo purskahtaa nauruun ja antaa Tomille pusun.
Vastaanotto

”Harvoin pääsee uudesta kotimaisesta elokuvasta sanomaan, että se on hauska ja kepeä”, aloitti Helsingin Sanomien Helena Ylänen arvionsa. Hän jatkoi, ettei elokuva onneksi ole loisteliasta elokuvaa, sillä ”vähänkin tietoisemmin komeasti kuvattuna tarina olisi kiusallisen ohut”. Ylänen luonnehti elokuvaa notkeaksi, tuoreeksi ja improvisoidun tuntuiseksi. Video-oppaassa vuodelta 1995 Asko Alanen antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Hän kehuu Yarin musiikkia ja monia eheitä hetkiä, mutta pitää elokuvaa kokonaisuutena ”repaleisena ja vetoisena”.
Rica Erickson

Rica Ericksonin ensimmäisen kirjan Orchids of the West kansi.
Frederica "Rica" Lucy Erickson, o. s. Sandilands (10. elokuuta 1908 – 8. syyskuuta 2009) oli australialainen botanisti sekä historioitsija ja aiheisiin erikoistunut kirjailija. Hän syntyi Boulderissa, Länsi-Australiassa Phoebe Cooken ja Christopher Sandilandsin kahdeksasta lapsesta vanhimmaksi. Cooke ja Sandilands olivat tulleet Länsi-Australiaan Victoriasta vuonna 1906.
Vuonna 1980 Länsi-Australian yliopisto myönsi Ericksonille kunniatohtorin arvon hänen työstään kasvitieteen alalla. Hänet nimitettiin myös ”Vuoden länsiaustralialaiseksi”, ja vuonna 1987 hänestä tehtiin Australian ritarikunnan jäsen.
Erickson kokosi 1960-luvulta vuoteen 1988 teosta Dictionary of Western Australians. Toukokuussa 2007 Heritage Council of Western Australia myönsi hänelle palkinnon elämäntyöstä länsiaustralialaisen kulttuuriperinnön hyväksi.
Julkaisuja

Orchids of the West
Triggerplants
Plants of Prey in Australia
The Drummonds of Hawthomden
The Victoria Plains
Old Toodyay and Newcastle
The Dempsters
The Brand on His Coat
The Bride Ships
The Misfortunes of Phoebe
Aliisa (elokuva)

| Aliisa |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jukka Sipilä
Käsikirjoittaja:  Aulikki Oksanen
Säveltäjä:  Kaj Chydenius
Kuvaaja:  Jouko Paavonen Timo Vesterinen
Leikkaaja:  Paavo Eskelinen
Lavastaja:  Aimo Pöyhönen
Pääosat:  Siiri Angerkoski Selma Miettinen Varma Lahtinen Paavo Pentikäinen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio TV 1 Teatteritoimitus
Ensi-ilta:  18. marraskuuta 1970
Kesto:  75 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aliisa on Aulikki Oksasen kirjoittama ja Jukka Sipilän Yleisradiolle ohjaama televisioelokuva vuodelta 1970. Pääosaa elokuvassa näytteli Siiri Angerkoski.
Aliisa jäi Siiri Angerkosken viimeiseksi elokuvaksi, hän kuoli maaliskuussa 1971 muutama kuukausi elokuvan valmistumisen jälkeen. Elokuva kertoo koskettavasti köyhästä kansaneläkkeen varassa elävästä vanhuksesta. Rooli on jyrkkä vastakohta Angerkosken aiemmille lupsakan kotiapulaisen ja koomisen pirttihirmun rooleille. Elokuvaa pidetään televisioteatterin klassikkona.  Angerkoskelle myönnettiin Aliisan roolista postuumisti vuonna 1971 parhaan naispääosan Jussi-palkinto.
Elokuvaa ei ole julkaistu DVD:llä, mutta Yleisradio on julkaissut elokuvan VHS:nä ja se on pysyvästi Yle Areenassa.
Juoni

Elokuva kertoo Jenny Aliisa Härkönen -nimisestä vanhasta mummosta, joka asuu Helsingissä. Kaupunkia koetteli 1970-luvun taitteessa niin sanottu "moderni aalto", jonka johdosta useita vanhoja kiinteistöjä purettiin ja peruskorjattiin. Elokuvassa Aliisa asuu yksin asunnossaan ja saa kirjeen, jossa vaaditaan asukkaan poistumista asunnosta tiettyyn päivämäärään mennessä kiinteistön remontoinnin vuoksi. Aliisa elää pienellä kansaneläkkeellä eikä löydä uutta asuntoa kyseiseen päivämäärään mennessä. Hän muuttaa väliaikaisesti asumaan ystävättärensä luokse mutta tämä ei asuntopolitiikan johdosta ole oikeutettu majoittamaan muita henkilöitä asunnossaan. Asiaa selvitettäessä käy ilmi, että Aliisan ei olisi lain mukaan tarvinnut muuttaa pois asunnostaan vielä vaadittuna päivämääränä vaan noin puoli vuotta myöhemmin. Elokuva kertoo hyvin 1970-luvun ajankuvasta sekä asunto- ja eläkepolitiikasta.
Palkinnot

Valtion elokuvapalkinto 1971.
Parhaan televisioelokuvan Jussi Jukka Sipilän johtamalle TV 1:n työryhmälle.
Parhaan naispääosan Jussi postuumisti Siiri Angerkoskelle elämäntyöstä ja tv-elokuvasta Aliisa.
Pohjoismainen tv-näytelmäkirjailijapalkinto parhaasta käsikirjoituksesta 1972 Aulikki Oksaselle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Aliisa   |
|  Selma Miettinen  | … |  naapurin rouva   |
|  Varma Lahtinen  | … |  Meeri   |
|  Paavo Pentikäinen  | … |  rakennusmestari   |
|  Erkki Pajala  | … |  talonmies   |
|  Anja Pohjola  | … |  Sanni   |
|  Regina Linnanheimo  | … |  Katariina (arkistomateriaali)   |
|  Gustaf Mannerheim  | … |  oma itsensä (arkistomateriaali)   |
|  Jukka Sipilä  | … |  kertoja / vihainen mies kadulla   |
|  Leif Wager  | … |  kreivi Mauritz Armborg (arkistomateriaali)   |
Aiheesta muualla

Aliisa Yle Areenassa
Erottamattomat (vuoden 2008 elokuva)

| Erottamattomat |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Hanna Maylett
Käsikirjoittaja:  Tarja Kylmä, Hanna Maylett
Tuottaja:  Lasse Saarinen, Rimbo Salomaa
Säveltäjä:  Sanna Salmenkallio
Kuvaaja:  Jyri Hakala
Leikkaaja:  Kimmo Kohtamäki
Pääosat:  Tiina Lymi Minna Haapkylä Jorma Tommila Kaneli Johansson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Kinotar Oy
Ensi-ilta:  5. syyskuuta 2008
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erottamattomat on suomalainen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa 5. syyskuuta 2008. Hanna Maylettin ohjaaman ja Tarja Kylmän käsikirjoittaman perhedraaman pääosissa ovat Tiina Lymi, Minna Haapkylä, Jorma Tommila ja Kaneli Johansson.
Elokuva kuvattiin osittain Tyrnävällä.
Juoni

Ensimmäistä omaa lastaan odottava Taru (Lymi), hänen miehensä Harri (Tommila) sekä Harrin tytär Ninni (Johansson) asuvat pohjalaisella ratsutilalla. Ninni loukkaantuu hevosia hoitaessaan, ja paikalle kutsutaan kymmenen vuotta aiemmin Ruotsiin lähtenyt Ninnin biologinen äiti Eve (Haapkylä). Eve yrittää tutustua uudelleen tyttäreensä.
Vastaanotto

Ensi-iltakriitikot pitivät elokuvaa ulkoisilta puitteiltaan näyttävänä ja lähtökohdiltaan onnistuneena, mutta kerronnaltaan siihen verrattuna kömpelönä ja televisionomaisen arkisena. Juonen sijasta elokuvan sanottiin keskittyvän naisten välisten tunteiden kuvaamiseen niin, että mieshahmo Harri jää ohueksi. Toisaalta kiitettiin, etteivät tapahtumien käänteet ole liian ennalta-arvattavia.
Elokuva sai teatterikierroksellaan 24 kopiolla 22 678 katsojaa. Se on esitetty myös Yle TV1 -kanavan Kotikatsomossa tammikuussa 2012 ja kesäkuussa 2015.
Aiheesta muualla

Erottamattomat Finnkinon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Erottamattomat Elonet.
Erottamattomat Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Veli-Matti Savinainen

| Veli-Matti Savinainen |
| --- | --- |
 Savinainen vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. tammikuuta 1986 (ikä 38) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Sati, Savi, Vellu, Predaattori, MC Waterdoctor, Vesitohtori, Mr. 59:59
Pelipaikka:  vasen laitahyökääjä
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  Tappara
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  19
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–
Aik. seurat:  FPS (Mestis) Ässät (SML) Jugra Hanty-Mansijsk (KHL) Leksands IF (SHL) Torpedo Nižni Novgorod (KHL) Tappara (SML) Kunlun Red Star (KHL) Jokerit (KHL)
Veli-Matti Savinainen (s. 5. tammikuuta 1986 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Tapparassa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Savinainen on pelannut myös keskellä. Hän on pelannut Suomen A-maajoukkueessa yhdet olympialaiset ja viidet MM-kilpailut. Savinainen voitti maailmanmestaruuden vuonna 2019 ja hopeaa vuonna 2014. Hän on voittanut myös kuusi Suomen-mestaruutta Porin Ässissä vuonna 2013 sekä Tapparassa vuosina 2016, 2017, 2022, 2023 ja 2024. Savinainen voitti Tapparassa myös Mestarien liigan mestaruuden vuonna 2023.
Ura > Seuraura > Junioriura, Mestis ja siirtyminen Ässiin

Savinainen aloitti jääkiekon kolmivuotiaana Espoon Kiekkoseurassa. Hän siirtyi kaudeksi 2001–2002 Espoo Bluesin C-nuoriin. Kauden 2002–2003 Savinainen oli kokonaan pelaamatta, kun häntä ei omien sanojensa mukaan kiinnostanut jääkiekko. Savinainen kertoi C Moren haastattelussa tammikuussa 2023 tehneensä talonmiehen töitä Helsingissä ja teini-iän muiden kiinnostuskohteiden vieneen häntä mennessään. Savinaisen mukaan hänen isänsä kuitenkin kehotti häntä yrittämään vielä jääkiekkoilua. Savinaisen perheen muutettua Karkkilaan hän siirtyi kaudeksi 2003–2004 Forssan Palloseuraan. Kaudeksi 2005–2006 hänet nostettiin FPS:n Mestis-joukkueeseen, jossa tulokaskausi toi 35 runkosarjaottelussa tehot 3+3=6. Savinainen kuului joukkueen positiivimpiin yllättäjiin ja paikkasi kauden aikana myös FPS:n ykkösketjun poissaoloja. Hänen kevätkautensa jäi kuitenkin rikkonaiseksi varusmiespalveluksen takia. Toukokuussa 2006 Savinainen teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2006–2007 Savinainen teki läpimurtonsa Mestiksessä; hän voitti FPS:n sisäisen piste -ja syöttöpörssin tehoilla 14+19=33. Joukkue putosi kauden päätteeksi Suomi-sarjaan ja Savinainen oli jo lopettamassa uraansa, mutta FPS:n päävalmentajana toiminut Karri Kivi houkutteli hänet kuitenkin Porin Ässiin, minne hän sai koesopimuksen toukokuussa 2007. Savinainen sai lokakuussa loppukauden 2007–2008 kattavan sopimuksen joukkueeseen. Hän teki liigadebyyttinsä Ässien kauden toisessa ottelussa 15. syyskuuta 2007 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan. Savinaisen liigauran avausmaali syntyi 6. lokakuuta 2007 KalPaa vastaan, jolloin hän teki myös kaksi syöttöpistettä. Savinainen palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. Hän teki 14 ensimmäisessä liigaottelussaan tehot 2+4=6, ja kuului syyskaudella Ässien positiivisimpiin yllättäjiin. Kokonaisuutena Savinaisen tulokaskausi SM-liigassa jäi kuitenkin varsin epätasaiseksi. Yhteensä hänen tulokaskautensa toi 48 runkosarjaottelussa tehot 4+7=11. Savinainen pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue KooKoossa lokakuussa 2007.
Ura > Seuraura > Murtautuminen SM-liigan huipulle 2008–2013

Kaudella 2008–2009 Savinainen nousi Ässissä suurempaan rooliin ja teki 51 runkosarjaottelussa tehot 6+19=25. Hänen teholukemansa +10 oli joukkueen paras. Runkosarjan lopulla 21. helmikuuta 2009 HPK:n Janne Kolehmainen taklasi Savinaista avojäällä päähän. Savinainen sai tilanteessa aivoruhjeen ja lukuisia murtumia kasvoihinsa. Taklaus päätti Savinaisen kauden eikä hän pelannut enää liigakarsinnoissa. Kolehmainen sai ottelussa 2+2+10 minuutin jäähyn huitomisesta, väkivaltaisuudesta sekä käytösrangaistuksen. Savinaisen loukkaantumisesta huolimatta Kolehmainen sai vain yhden ottelun pelikiellon. Ennen loukkaantumistaan Savinainen teki samassa kuussa kaksivuotisen jatkosopimuksen Ässien kanssa.
Savinaisen tehot jäivät kaudella 2009–2010 taas hieman vähemmälle, kun 50 runkosarjaottelussa syntyi vain 13 tehopistettä. Häntä haittasi myös käsivamma syyskaudella 2009. Saman vuoden joulukuussa Savinainen jatkoi sopimustaan kahdella vuodella. Hänen tehottomuutensa jatkui vielä alkukaudella 2010–2011, mutta kevätkaudella Savinainen nousi Ässien ykkösketjuun Matti Kuparisen ja Tommi Huhtalan vierelle. 1. maaliskuuta 2011 hän onnistui tekemään kypärätempun vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Savinainen palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana.
Kaudella 2011–2012 Savinainen vakiinnutti paikkansa Ässien kärkiketjuissa. Hän oli 17 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä. Tehopisteitä Savinainen teki runkosarjassa kaikkiaan 31. Marraskuussa 2011 hän jatkoi sopimustaan kevääseen 2014. Kaudella 2012–2013 Savinainen nousi SM-liigan eliittiin. Hänen runkosarjansa jäi vain 46 ottelun mittaiseksi syyskaudella tulleen ylävartalovamman takia. Savinainen oli kuitenkin tehoilla 20+16=36 Ässien paras maalintekijä ja jakoi Stephen Dixonin lähdettyä joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Michael Ryanin kanssa. Hän teki SM-liigahistoriaa 22. huhtikuuta 2013 viidennessä loppuottelussa vieraissa Tapparaa vastaan ratkaistuaan kaikkien aikojen pisimmän loppuottelun tehtyään Ässien 1–2-voittomaalin kolmannessa jatkoerässä ajassa 108.59. Savinainen palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. Hän voitti loppuottelusarjan päätteeksi Suomen-mestaruuden.
Ura > Seuraura > KHL-sopimus ja visiitti Ruotsissa 2013–2015

Savinainen ei jatkanut Ässissä enää viimeistä sopimuskauttaan tehtyään kaksivuotisen sopimuksen KHL-seuraa Jugra Hanty-Mansijskin kanssa kesällä 2013. Hän sai mediahuomiota myös houkuteltuaan kaksi varastomiehinä työskentelevää kaveriaan; Jussin ja Juuson seurakseen Hanti-Mansijskiin. Hän lupasi maksaa heille kotitöistä kaksikon kuukausipalkkaa vastaavaa palkkaa. Savinainen teki kaudella 2013–2014 49 runkosarjaottelussa tehot 13+6=19, jotka riittivät Jugran sisäisen maalipörssin voittoon ja sisäisen pistepörssin kolmanteen sijaan. Heinäkuussa 2014 joukkue purki Savinaisen sopimuksen. Elokuussa hän teki kauden 2014–2015 kattavan sopimuksen Ruotsin SHL-liigassa pelaavan Leksands IF:n kanssa. Savinainen ei kuitenkaan viihtynyt Leksandissa vaan jätti joukkueen marraskuussa 2014 ja siirtyi loppukauden kattaneella sopimuksella KHL-seura Torpedo Nižni Novgorodiin.
Ura > Seuraura > Siirtyminen Tapparaan ja maalipörssin voitto 2015–2017

Kaudeksi 2015–2016 Savinainen palasi Suomeen ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Tapparaan. Joukkueessa pelasi hänelle Ässistä tuttu tutkapari Stephen Dixon. Kummankaan kausi ei edennyt heihin kohdistuneiden odotusten mukaisesti, eivätkä he ottaneet hyökkäävää roolia kärkiketjuista. Savinaisen kauteen mahtui myös noin kuukauden mittainen poissaolo joulukuussa 2015 tulleen luistimen viiltovamman vuoksi. Hän teki runkosarjassa lopulta 44 ottelussa 22 tehopistettä ja pudotuspeleissä 18 ottelussa neljä tehopistettä. Hän voitti kauden päätteeksi toisen Suomen-mestaruutensa.
Savinainen nimettiin kaudeksi 2016–2017 Tapparan varakapteeniksi. Hän nosti tasoaan reilusti edellisestä kaudesta ja teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 30+26=56. Savinainen voitti koko SM-liigan maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Henrik Haapala. Savinainen palkittiin maalipörssin voitosta kauden päätteeksi Aarne Honkavaara -palkinnolla. Savinainen jakoi pudotuspeleissä Tapparan sisäisen pistepörssin voiton Valtteri Kemiläisen kanssa tehoilla 5+6=11. Savinainen voitti kauden päätteeksi kolmannen ja toisen perättäisen Suomen-mestaruuden ja hänet äänestettiin SM-liigan tähdistökentälliseen.
Ura > Seuraura > Paluu KHL:ään 2017–2022

Kaudeksi 2017–2018 Savinainen palasi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-joukkue Jugra Hanty-Mansijskiin. Hänen kautensa osoittautui pettymykseksi sekä henkilökohtaisella että joukkueen tasolla. Savinaisen tehot 9+8=17 riittivät kuitenkin Jugran sisäisen pistepörssin kolmanteen sijaan.
Savinainen siirtyi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n kiinalaisseura Kunlun Red Stariin. Joukkuetta valmensi hänelle Tapparasta tuttu Jussi Tapola. Kaudeksi 2019–2020 Savinainen siirtyi jatkamaan KHL-uraansa kaksivuotisella sopimuksella Jokereihin. Hän teki KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 11+13=24. Puolivälierissä Savinainen oli kolmella osumallaan joukkueen paras maalintekijä Nicklas Jensenin ja Antti Pihlströmin kanssa. Kaudella 2020–2021 hän oli 14 osumallaan Jokereiden kolmanneksi paras maalintekijä. Elokuussa 2021 Savinainen teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2021–2022 Savinainen teki 45 ottelussa viisi maalia ja 12 tehopistettä, kunnes helmikuussa 2022 Jokerit purki Savinaisen ja muiden pelaajien sopimukset Jokereiden kauden päätyttyä ennenaikaisesti Venäjän ja Ukrainan sodan vuoksi.