Europe
Maailmanlaajuinen menestys (1985–1992)

Vuoden 1985 syyskuussa Europe aloitti kolmannen studioalbuminsa, The Final Countdownin, äänittämisen yhdessä tuottaja Kevin Elsonin kanssa. Alun perin yhtye oli lähestynyt Bruce Fairbairnia ja Dieter Dierksiä albumin tuottamisen suhteen. The Final Countdownia äänitettiin Sveitsissä, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa syyskuusta vuoden 1986 maaliskuuhun, ja albumi julkaistiin vuoden 1986 toukokuussa. Albumi oli kansainvälisesti valtava kaupallinen menestys ja sen ansiosta Europe teki kansainvälisen läpimurtonsa. The Final Countdown myi pelkästään Yhdysvalloissa yli kolme miljoonaa kappaletta eli kolminkertaista platinaa nousemalla Billboardin Billboard 200 -albumilistan kahdeksanneksi, ja myös Suomessa albumi myi platinaa. Albumilta julkaistiin viisi singleä: nimikkokappale ”The Final Countdown”, ”Love Chaser”, ”Rock the Night”, ”Carrie” ja ”Cherokee”, joista tuli Europen uran suurimpia hittejä. Kappaleen ”The Final Countdown” kuuluisa alkumelodia perustui Joey Tempestin 1980-luvun alun perin kosketinsoittimilla säveltämään kappaleeseen ja siitä tuli Europen ensimmäinen maailmanlaajuisesti menestynyt single. Se oli singlelistojen kärki peräti 25 maassa, kuten Britanniassa, Saksassa ja Ranskassa. Balladi ”Carrie” oli Yhdysvalloissa jopa ”The Final Countdownia” suurempi menestys nousemalla Billboardin Billboard Hot 100 -singlelistan kolmanneksi, ja myös ”Rock the Night” oli Yhdysvalloissa Top 30-hitti.
Kitaristi John Norum oli tyytymätön The Final Countdownin kosketinsoitinvoittoiseen musiikkiin ja Europen kaupallistuneempaan imagoon, mikä johti hänen eroonsa yhtyeestä. Norumin korvasi kitaristi Kee Marcello.
Europen neljännen studioalbumin Out of This World tuottajaksi valittiin Ron Nevison, joka oli vastikään tuottanut menestyksekkäästi muun muassa Ozzy Osbournea ja Kissiä. Out of This Worldia äänitettiin Lontoossa vuoden 1988 maaliskuusta kesäkuuhun ja se julkaistiin elokuun alussa. Albumi nousi Billboardin listan 19. sijalle ja myi platinaa Yhdysvalloissa, mutta kansainvälisesti se ei menestynyt The Final Countdownin tavoin. Kanadassa ja Sveitsissä albumi myi kultaa, ja Sveitsissä siitä tuli jopa The Final Countdownia suositumpi julkaisu. Out of This Worldilta julkaistiin vuosina 1988 ja 1989 yhteensä kuusi singleä: ”Superstitious”, ”Open Your Heart” ja ”Let the Good Times Rock” olivat kansainvälisiä hittejä, mutta vain valikoiduissa Euroopan maissa julkaistut ”More Than Meets the Eye” ja ”Sign of the Times” sekä ainoastaan Brasilian-markkinoille tuotettu kuudes single ”Tomorrow” eivät saavuttaneet listamenestystä. Kappaleista ”Superstitious”, ”Open Your Heart” ja ”Let the Good Times Rock” kuvattiin myös musiikkivideot, ja erityisesti Out of This Worldin merkittävimmäksi kappaleeksi kehittyneen ”Superstitiousin” musiikkivideoa esitti Music Television runsaasti.
Ennen Out of This Worldin julkaisua Europe oli kiertänyt Yhdysvaltoja Def Leppardin kanssa, mutta kiertue päättyi odotettua aiemmin, sillä Out of This Worldia promotoineen Euroopan-kiertueen katsottiin olevan yhtyeelle tärkeämpi askel kuin Yhdysvalloissa esiintyminen toisen yhtyeen kanssa. Virallisesti Out of This Worldin maailmankiertue käynnistyi Intian Mumbaista vuoden 1988 marraskuussa, kun yhtye konsertoi yli 60 000 hengen yleisölle. Kiertue oli menestyksekäs myös Euroopassa ja Japanissa, mutta esimerkiksi Australiaan suunnitellut konsertit päädyttiin peruuttamaan eikä yhtye alkuperäisen suunnitelman mukaisesti kiertänyt myöskään Yhdysvaltoja vuonna 1989. Lopulta yhtye esiintyi vuonna 1989 ainoastaan Britannian Milton Keynesissä.
Out of This Worldin julkaisun ja albumia seuranneen kiertueen päätyttyä Europe matkasi Los Angelesiin aloittaakseen jälleen uuden kappalemateriaalin kirjoittamisen. Yhtye kirjoitti mittavan määrän kappalemateriaalia ja toivoi tulevan albuminsa tuottajaksi Bob Rockia, joka ei kuitenkaan ehtinyt työskentelemään Europen kanssa, koska hän oli jo mukana Metallican albuminteossa. Hänen sijastaan tuottajaksi tuli lopulta Beau Hill, jonka johdolla Europe äänitti viidennen studioalbuminsa Prisoners in Paradisen Burbankissa. Albumi julkaistiin syyskuun 1991 lopulla, mutta se sai tiedotusvälineiden ja yleisön keskuudessa varsin huomaamattoman vastaanoton, koska grunge oli tullut nopeasti mukaan musiikkialalle ja verottanut Europen kaltaisten yhtyeiden osaa. Albumin myynti oli vaisua ja se saavutti suurimman menestyksensä jälleen Sveitsissä ja Euroopan maissa. Vaatimattomasta menestyksestä huolimatta singlet ”I’ll Cry for You” ja ”Halfway to Heaven” olivat pienimuotoisia hittejä Britanniassa, ja albumin nimikkokappale ”Prisoners in Paradise” ylsi Ruotsin singlelistan yhdeksänneksi.
Vuonna 1992 Europe vetäytyi tauolle kierrettyään ja levytettyään yhdessä kymmenen vuoden ajan. Joey Tempest ja Kee Marcello panostivat kumpikin omiin uriinsa sooloartisteina, kun taas yhtyeen muut jäsenet vierailivat muiden artistien ja yhtyeiden levytyksillä. Levy-yhtiö Epic Records purki tauon venyessä Europen levytyssopimuksen, ja yhtyeen ura katsottiin päättyneeksi.