stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ihmisen kohtalo

| Ihmisen kohtalo> Судьба человека |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sergei Bondartšuk
Käsikirjoittaja:   Juri Lukin  Fjodor Šahmagonov 
Tuottaja:  Roskino (käännä suomeksi)
Säveltäjä:  Veniamin Basner
Kuvaaja:  Vladimir Monahov
Leikkaaja:  T. Lihatsheva
Lavastaja:  Ippolit Novoderjozhkin
Pääosat:  Sergei Bondartšuk
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:  Mosfilm
Levittäjä:  Mosfilm Netflix
Ensi-ilta:  1959
Kesto:  103 minuuttia
Alkuperäiskieli:  venäjä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ihmisen kohtalo (Sudba tšeloveka) on Sergei Bondartšukin ohjaama neuvostoliittolainen draamaelokuva vuodelta 1959. Se oli näyttelijänä uransa aloittaneen Bondartšukin ensimmäinen elokuvaohjaus, ja hän näyttelee myös pääosaa perheensä toisessa maailmansodassa menettäneenä miehenä. Katkeria sotakokemuksia kuvaavan elokuvan ovat Mihail Šolohovin novellin pohjalta käsikirjoittaneet Juri Lukin ja Fjodor Šahmagonov.
Moskovan elokuvakoulussa opiskellut Mikko Niskanen tekee elokuvassa pienen kreditoimattoman roolityön.
Juoni

Rehti venäläissotilas Sokolov on jäänyt orvoksi sisällissodassa ja perustanut perheen, kunnes taas alkaa sota. Sokolov joutuu saksalaisten sotavankileirille, mutta pääsee pakenemaan. Hän murtuu kun kuulee vaimonsa ja tytärtensä kuolleen kotikylän pommituksissa. Sodan lopulla rintamalla kapteeniksi edennyt Sokolovin poikakin kaatuu taistelussa. Rauhan tultua mies yrittää jatkaa elämäänsä ja ottaa sotaorvoksi jääneen tuntemattoman pojan kasvatettavakseen.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sergei Bondartšuk  | … |  Andrei Sokolov   |
|  Pavlik Boriskin  | … |  Vanjuša   |
|  Zinaida Kirijenko  | … |  Irina   |
|  Pavel Volkov  | … |  Ivan Timofejev   |
|  Juri Averin  | … |  Müller   |
|  Mikko Niskanen  | … |  saksalainen upseeri (kreditoimaton)   |
Vastaanotto

Bondartšukin mustavalkoisesta esikoisohjauksesta tuli neuvostoelokuvan klassikko ja suuri menestys, jossa kriitikoiden sanoin yhdistyy lyyrinen vähäeleisyys ja suuri paatos.
Elokuvaa käytettiin suojasään aikaisen Neuvostoliiton kulttuuripolitiikan pelinappulana, esimerkkinä myönteisestä sankarihahmosta ja optimistisesta perussuhtautumisesta muiden 1950-luvun lopun hankalammiksi koettuja elokuvia vastaan. Ihmisen kohtalo on myös elokuvakerronnallisesti perinteisempi kuin monet sen ajan suojasääelokuvat lukuun ottamatta valikoivaa ääniraitaansa, joka  ennakoi esimerkiksi Tarkovskin elokuvien tyyliä.
Bondartšuk sai elokuvasta Leninin palkinnon.
Infinite Dreams

| ”Infinite Dreams (Live)” Iron Maiden |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Maiden England
 B-puoli: ”Killers (Live) ”Still Life (Live)”
 Äänitetty : 27.–28. marraskuuta 1988 National Exhibition Centre, Birmingham, Englanti
 Julkaistu: 6. marraskuuta 1989
 Formaatti: LP, CD, MC
 Tekijä(t): Steve Harris
 Tuottaja(t): Martin Birch
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 06.05
 Levy-yhtiö: EMI
Iron Maidenin muut singlet
| ”The Clairvoyant” 1988 | ”Infinite Dreams (Live)” 1989 | ”Holy Smoke” 1990 |
Infinite Dreams on brittiläisen heavy metal -yhtye Iron Maidenin kappale. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut yhtyeen basisti Steve Harris, ja se on yhtyeen seitsemännen studioalbumin Seventh Son of a Seventh Son toinen kappale.
Kappaleen sanoitus kertoo henkilöstä, jota varjostavat painajaiset ja yliluonnolliset unet. Kappaleen henkilö pelkää nukahtamista ja unien näkemistä, koska hän ei voi olla varma, herääkö enää koskaan. Sanoitus on myös jossain määrin yhtenevä yhtyeen kappaleen ”Hallowed Be Thy Name” kanssa, sillä myös ”Infinite Dreamsin” sanoituksissa pohditaan kuolemanjälkeistä elämää. Toisin kuin ”Hallowed Be Thy Namessa”, viittaa ”Infinite Dreamsin” sanoitus myös jälleensyntymiseen ja elämän tarkoitukseen.
Singlenä ”Infinite Dreams” julkaistiin 6. marraskuuta 1989 Seventh Tour of a Seventh Tour -kiertueen aikana Birminghamissa äänitettynä live-versiona, b-puolinaan live-versiot Harrisin ja yhtyeen entisen laulajan Paul Di’Annon kirjoittamasta kappaleesta ”Killers” ja Harrisin sekä kitaristi Dave Murrayn kirjoittamasta kappaleesta ”Still Life”. Singlejulkaisun tarkoituksena oli markkinoida yhtyeen videojulkaisua Maiden England, joka oli taltiointi kyseisestä Birminghamin konsertista, jossa singlen kappalemateriaali on äänitetty. ”Infinite Dreams” nousi sekä Britannian että Irlannin singlelistalla kuudenneksi.
Kappalelista

Infinite Dreams (Live National Exhibition Centre, Birmingham 27–28 November '88) – 6.05 (säv. Steve Harris)
Killers (Live National Exhibition Centre, Birmingham 27–28 November '88) – 5.01 (säv. Harris, Paul Di’Anno)
Still Life (Live National Exhibition Centre, Birmingham 27–28 November '88) – 4.37 (säv. Harris, Dave Murray)
Kokoonpano

Bruce Dickinson – laulu
Dave Murray – kitarat
Adrian Smith – kitarat
Steve Harris – basso
Nicko McBrain – rummut
Iisveden työväentalo

| Iisveden työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Iisvesi (Suonenjoki), Suonenjoki
Valmistumisvuosi:  1907
Tuhoutui:  1946
Rakennuttaja:  Iisveden Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iisveden työväentalo oli Suonenjoen kaupungin Iisveden kaupunginosassa sijainnut työväentalo, joka tuhoutui tulipalossa vuonna 1946.
Historiaa

Iisveden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906, ja jo seuraavana vuonna yhdistys ilmoitti SDP:n puoluetilastoon omistavansa talon. Tuolloin yhdistyksessä oli 65 jäsentä, ja se oli Suonenjoen työväenyhdistyksistä suurin, samoin kuin vuonna 1915 53 jäsenellä. Vuonna 1909 yhdistys järjesti arpajaiset talon rakennusvelkojen maksamiseksi.
Vuonna 1920 yhdistys liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen ja sen omaisuus takavarikoitiin. Yhdistys kuitenkin sai talonsa takaisin ja rakensi siihen lisäsiiven ja toisen kerroksen vuosien 1927–1928 aikana. Vuonna 1932 yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla ja talo myytiin pakkohuutokaupalla. Talon osti paikallinen kauppias, joka avasi siihen elokuvateatterin. Vuonna 1945 talo kuitenkin määrättiin palautettavaksi Iisveden työväenyhdistykselle, joka sai jälleen toimia ja oli liittynyt SKDL:n organisaatioon. Yhdistys ei ehtinyt kauaa iloita talon palautumisesta sen omistukseen, sillä talo tuhoutui tulipalossa tammikuussa 1946.
Toimintaa työväentalolla

Talolla järjestettiin muun muassa luentokursseja ja iltamia.
Infinite Mass

| Infinite Mass> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1991–
Tyylilaji:  hip hop
Kotipaikka:   Ruotsi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Amir Chamdin, MC   Rodrigo Pencheff, MC   Jonas Erikson, basso   Joen Carlstedt, kitara   Jejo Perkovic, rummut   Tito Pencheff, kosketinsoittaja   Cribe Pencheff, DJ  
Aiheesta muualla
www.infinitemass.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Infinite Mass on ruotsalainen vuonna 1991 toimintansa aloittanut hip hop-yhtye. Yhtyeeseen kuuluvat MC:t Amir Chamdin ja Rodrigo Pencheff, basisti Jonas Erikson, kitaristi Joen Carlstedt, rumpali Jejo Perkovic, kosketinsoittaja Tito Pencheff ja DJ Cribe Pencheff.
Taustatietoa

Yhtye voitti rapin Ruotsin mestaruuden vuonna 1992[lähde? ]. Yhtye osallistui Sökarna -elokuvaan ja julkaisi "Shoot the Racist" -nimisen singlen, jonka sanoituksia ruotsalainen media kritisoi[lähde? ]. Yhtye tekee musiikkiaan englannin kielellä.
Diskografia

The Infinite Patio (1995)
Alwayz Somethang (1997)
The Face (2002)
1991 (2004)
Masters of the Universe: The Best of Infinite Mass (2007)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Infinite Mass Myspacessa (englanniksi)
Iranilainen ajanlasku

Iranilainen ajanlasku eli persialainen kalenteri on käytössä Iranissa ja Afganistanissa. Se otettiin käyttöön Persiassa vuonna 1925, ja Afganistan omaksui kalenterin 1957.
Persialainen kalenteri on aurinkokalenteri, joka noudattaa tähtitieteellisiä vuodenaikoja. Ajanlaskun nollavuodeksi on valittu 622 jaa., jolloin profeetta Muhammad islamilaisen kertomusperinteen mukaan siirtyi Mekasta Medinaan (Hidžra). Vuodenvaihde on ajoitettu kevätpäiväntasaukseen. Persialaisen kalenterin vuoden ensimmäinen päivä on gregoriaanisessa kalenterissa yleensä maaliskuun 21. päivä, joinain vuosina 20. maaliskuuta. Iranilaisen ajanlaskun vuodessa on 12 kuukautta, joista kuuden ensimmäisen kuukauden pituus on 31 päivää, viiden seuraavan 30 päivää ja viimeisen 29 tai 30 päivää. Kalenterissa käytetään persialaisia (farsinkielisiä) horoskooppinimiä kuukausien niminä.
Iranilaisen ajanlaskun vuosiluku voidaan osoittaa lyhenteellä AP (Anno Persico). Siirrettäessä AP-vuotta gregoriaaniseen kalenteriin persialaiseen kalenterin kymmenen ensimmäisen kuukauden aikana vuosilukuun lisätään 621 vuotta ja kahden viimeisen kuukauden aikana 622 vuotta. Vuoden alun ja eri kuukausien alkamispäivät voi katsoa jostain tai laskea. Esimerkiksi vuonna 1391 AP persialaisen kalenterin vuoden ensimmäinen päivä osuu maaliskuun 20. päiväksi ja seuraavana vuonna maaliskuun 21. päiväksi, jolloin persialaisen kalenterin vuosi 1391 vastaa ajanjaksoa 20.3.2012–20.3.2013 gregoriaanisen kalenterin mukaan.
Modernissa persialaisessa ajanlaskussa on 2820 vuoden karkausvuosisykli, jolle jaksolle osuus 21 kappaletta 128 vuoden lyhyempää jaksoa ja johon karkausvuosisykliin osuu 683 karkausvuotta. Ajanlaskussa vuoden keskipituus on 365,2422 vuorokautta.
Aiempia ajanlaskuja Persiassa

Esi-islamilaisella kaudella muinaisessa Persiassa käytettiin babylonialaiseen tapaan kuu-aurinkokalenteria. Vuodessa oli 12 kuukautta, ja kuukauden mitta oli 30 päivää. Vanhoissa persialaisissa kirjoituksissa on säilynyt kahdeksan kuukauden nimet. Kuukauden päivillä oli numerot muttei nimeä.  Kuu-aurinkokalenteria käytettiin esimerkiksi vuosina 471–401 eaa. Vuosi jakautui 365 päivään ainakin 333 eaa.
Jossain vaiheessa myöhemmin otettiin käyttöön aurinkokalenteri. Vuodessa oli 12 kuukautta ja kuukaudessa 30 päivää kussakin. Lisäksi oli 5 lisäpäivää, jotka oli sijoitettu 8. ja 9. kuukauden välille. Vuodesta 1000 AP lähtien on lisäpäivät sijoitettu vuoden loppuun.
Vuonna 1079 jaa. uusi vuosi sidottiin kevätpäiväntasaukseen. Vuoden pituus oli 365 päivää, mutta tietyn ehdon täyttyessä lisättiin kuusi lisäpäivää.
Huuhkajat-keräilykortit

Huuhkajat-keräilykortit ovat suomalaisen Funfair Oy:n kehittämät jalkapalloaiheiset keräilykortit, jotka on toteutettu yhdessä Suomen Palloliiton kanssa. Korteissa on Suomen jalkapallomaajoukkueen eli Huuhkajien pelaajia ja toimihenkilöitä eri vuosikymmeniltä. Korteissa on ilmaistu aina pelaajan puolustus-, keskikenttä- ja hyökkäystaidot asteikolla 1–100. Lisäksi kortissa on pelaajan pelaamat maaottelut ja niissä tehdyt maalit. Kortit voi kerätä kovakantiseen kansioon.
Ensimmäinen korttisarja ilmestyi vuonna 2011 ja siihen kuului 123 erilaista korttia seitsemästä eri kategoriasta, jotka olivat Huuhkajat-peruskortit, Kultainen sukupolvi, Gladiaattorit, Hall of Fame, Naisten maajoukkue, Tähtipelaaja ja Captain's Ball. Korttipakkojen kannessa olivat Jari Litmanen ja Sami Hyypiä.
Toinen korttisarja ilmestyi vuonna 2013. Siihen kuului 122 erilaista korttia (eli kortit numero 124–245) yhdeksästä eri kategoriasta, jotka olivat muuten samat kuin ykkössarjassa, mutta Kultainen sukupolvi puuttui ja uusia olivat Rising stars, Old stars ja Kuningas (vain Jari Litmanen). Korttipakkojen kannessa toisessa sarjassa olivat Mikael Forssell ja Niklas Moisander.
Vuonna 2015 ilmestyi kolmas korttisarja.
Huuhkajat-keräilykortit syntyivät Funfairin toimitusjohtajan Jari Elamon kuusivuotiaan pojan toiveesta. Poika halusi keräilykortteja, joissa olisi suomalaisia pelaajia.
Iisvesi (Suonenjoki)

Kolikkoinmäen puutaloja
Iisveden koulu
Iisvesi on Suonenjoen kaupunginosa. Iisvedellä sijaitsee alakoulu luokille 1–6.
Historiaa

Iisvesi oli taajaväkinen yhdyskunta vuosina 1923–1955. Se oli 1920- ja 1930-luvuilla Suomen sisämaan suurin puutavaran lähetysasema ja sisävesien suurin puutavaran lastauspaikka. Siellä oli myös useita sahalaitoksia, joiden työntekijät rakensivat Iisvedelle Kolikkoinmäen nimellä tunnetun puutaloalueen.
Iisvedeltä oli kotoisin iskelmälaulaja Erkki Junkkarinen. Hänen kanssaan teki yhteistyötä säveltäjä Lauri Jauhiainen, joka syntyi Pielavedellä, mutta eli lapsuutensa Iisveden Kolikkoinmäen yhdyskunnassa lähellä Erkki Junkkarista. Hän teki Erkki Junkkarisesta kirjan Ruusuja hopeamaljassa.
Liikenne

Iisvedelle johtaa Savon radalta myös haararata, Iisveden rata. Liikennöinti radalla on nykyisin lopettu sen huonon kunnon vuoksi, mutta ennen vuotta 1936 sitä käytettiin myös matkustajaliikenteeseen. Ainoastaan 3.8 km osuus Suonenjoki-Yläkoski on käytössä raakapuun kuljetuksiin. Maantie 545 kulkee Suonenjoelta Iisvedelle.
Aiheesta muualla

Iisveden koulu
Hollolan lentokenttä

| Hollolan lentopaikka |
| --- | --- |
 Hollolan lentokentän maasauna vuonna 1941.
IATA-koodi:  –
ICAO-koodi:  –
Sijainti:  Hollola
Koordinaatit:  61°00′32″N, 025°26′58″E
Tyyppi:  suljettu
Ylläpitäjä:  Suomen puolustusvoimat
Korkeus:  155 m
Liikenneyhteydet
Tärkein keskus ja etäisyys:  Lahti (9 km)
Hollolan lentokenttä  on yksi alun perin talvisodan tarpeisiin rakennetuista lentokentistä. Nykyään sinne voivat laskeutua lähinnä helikopterit esimerkiksi sotaharjoituksissa. Luokitellaan alemman tason lentokentäksi eli lentopaikaksi. Lentokenttää kutsutaan myös sijaintinsa vuoksi Hälvälän lentokentäksi.
Hollolan lentokenttä kuuluu Hämeen rykmentin hallinnoimaan sotilasalueeseen, joten sinne on pääsy kielletty ilman lupaa. Lähellä kentän itäpuolella on Hälvälän ampumarata.
Historiaa > Sorakenttähanke

Valtio osti Hollolan lentokentän maat Pyhäniemen kartanolta jo ennen talvisotaa. Talvella neljän kuukauden ajan alettiin rakentaa Suomessa 30 sora- tai luonnonpintaista lentokenttää, joista Hollolan lentokenttä on yksi. Päijät-Hämeeseen rakennettiin tuolloin neljä lentokenttää: Hollolan,  Padasjoen, Selänpään ja Vesivehmaan kentät, jolla on asfaltoituna vielä nykyäänkin toimintaa. Niiltä operoivat pääasiassa lentolaivue 24:n lentokoneet.
Hollolassa toimi myös talvisodan loppupäivinä Pyhäniemen kartanoon tukeutuen lisäksi Hollolan Pyhäniemen lentokenttä, joka sijaitsi Pyhäniemen ympärillä ja sen itäpuolella olevan Vesijärveen kuuluvan lahden jäällä. (lähde?)
Historiaa > Onnettomuuksia

4. syyskuuta 1944 MY-29 tuhoutui neljän Myrskyn siirtolennolla Värtsilästä Hollolaan Lahden radiomastojen jälkeen ympäristöön näkyneen moottorihäiriön jälkeen pakkolaskussa metsään Hollolassa. Luutnantti Aulis Kurki kuoli. Kurjen ensimmäinen laskuyritys oli epäonnistunut, jonka jälkeen  hän kaarsi uuteen yritykseen, mutta myötätuuleen. Kaksirivinen ja 14-sylinterinen Pratt & Whitney R-1830 Twin Wasp leikkasi kiinni, Myrsky MY-29 kiepsahti puita vasten pystyyn, panssari-istuin irtosi lentokoneen rungosta ja leikkasi lentäjän syöksyvyöt, jolloin hän menehtyi.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Lentokone | Rekisteritunnus | Päivä | Uhri(t) | Syy |
| Hawker Hurricane | HC-453 | 25.6.1941 | ohjaaja luutnantti Veikko Antti Teuri | tuhoutui laskussa |
| VL Myrsky | MY-29 | 4.9.1944 | ohjaaja luutnantti Aulis Kurki | moottorihäiriöstä johtunut pakkolasku metsään |
Historiaa > Rakentaminen ja lentokentän rakenne

Lentokentän rakentamisen tärkeimpänä työvoimana olivat paikkakunnan hevosmiehet ja maanviljelijät. Käytössä oli noin 200 hevosta, runsaasti lapiomiehiä ja kaksi puskutraktoria. Kiitoteitä oli neljä, 1 kpl 1200 metriä ja 3 kpl 800 metriä, jotka olivat ristissä keskenään. Kenttä suunniteltiin yhden laivueen tarpeisiin. Lentokonepoteroita rakennettiin 24 kappaletta ja asuinrakennuksia Kastarlammin rannalle. Kaikki rakennukset on myöhemmin purettu. Hollolan lentokenttä valmistui kesällä 1940. Jatkosodan alussa hävittäjälentuelaivueet käyttivät sitä lyhyen aikaa. Myöhemmin jatkosodassa se oli lähinnä välilaskupaikkana. Vuoden 1944 aselevon ja välirauhan jälkeen kenttää käyttivät jonkin aikaa rintamalaivueet.
Historiaa > Sotien jälkeen > Ilmailua ja golfia

Vuosina 1946–1959 kenttää käytti Lahden Ilmailukerho. 1960- ja 1970-luvuilla on ollut jonkin verran ilmailutoimintaa, kuten liikelentoja ja taksilentoja. Muutamana vuonna on Helsingistä tuotu lehtiä, kesällä laskeutuen ja talvella pudottaen.  Lahden Golf ry:n Lahden seudun ensimmäinen yhdeksän rei'än golf-rata sijaitsi Hollolan lentokentällä 1959-1965, jonka jälkeen yhdistys jatkoi Mukkulassa yhdeksän rei'än radalla 1966-1985. Koska Isku Oy tarvitsi aluetta Mukkulasta laajennukselleen, jouduttiin golf siirtämään muualle. 1986 golfinpeluu siirrettiin aluksi yhdeksänreiläiselle Takkulan golfkentälle, jota laajennettiin ensin 14-reikäiseksi, sitten täydeksi 18-reikäiseksi. Viimeisen vaiheen avajaiset järjestettiin 15. elokuuta 1992.
Historiaa > Sotien jälkeen > Joukkotapahtumia

Lentokentälle rajoittuvalla alueella on pidetty Jukolan viesti 1951, 1987 ja 2018. Kentällä on järjestetty suviseurat vuosina 1974 ja 1984.
Hollolan Urheilijat -46 ja Lahden Suunnistajat -37 järjestivät Hollolan lentokentällä Jukolan viestin 16.–17. kesäkuuta 2018.
Sotilasalue

Lentokentän alue maantien länsipuolella ja Kastarlammin alue tien itäpuolella ovat sotilasaluetta, jossa liikkuminen luvatta on kiellettyä. Luvan myöntää Hattulan varuskunnan, Panssariprikaatin, komendantin toimisto.
Huntington Beach

| Huntington Beach |
| --- | --- |

 Koordinaatit: 33°41′34″N, 118°0′1″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Kalifornia
Piirikunta:  Orangen piirikunta
Hallinto:  
 – Pormestari:  Keith Bohr
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  81,7 km²
 – Josta vettä:  13,4 km² 
Korkeus:  12 m
Väkiluku (2000):  189 594
 – Väestötiheys:  2 773,9 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-8 (kesäaika UTC-7)
Lempinimi::  Surf City USA
 
 http://www.surfcity-hb.org/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Katunäkymä Huntington Beachista.
Huntington Beach on merenrantakaupunki Orangen piirikunnassa eteläisessä Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 189 594. Sitä rajaa lännessä Tyynimeri, pohjoisessa Seal Beach, etelässä Costa Mesa, koillisessa Westminster ja idässä Fountain Valley.
Huntington Beachilla on rantaviivaa noin 14 kilometriä. Sen pinta-ala on 81,7 neliökilometriä, josta maa-alaa on 68,3 neliökilometriä ja vesialaa 13,4 neliökilometriä. Kaupungin asukastiheys on 2 779 as./km². Suurin osa asukkaista, noin 79 prosenttia, on valkoihoisia.
Huntington Beachin aluetta asutti alun perin tongva-heimo. Eurooppalaisia alueelle saapui espanjalaisen sotilaan Manuel Nieton vanavedessä. Nieto oli vuonna 1784 saanut alueen tunnustuksena sotilaallisesta palvelustaan. Huntington Beachista tuli kaupunki vuonna 1909, ja sen ensimmäisenä pormestarina oli Ed Manning. Nykyisin kaupunki tunnetaan etenkin surffausmahdollisuuksista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
City of Huntington Beach, kaupungin viralliset internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmailupataljoona

Ilmailupataljoona oli Suomen ilmailuvoimien joukkoyksikkö, joka muodostettiin syksyllä 1918 Turusta Santahaminaan siirretyistä Lentopataljoonan osista, opetuskomppaniasta ja telakkakomppaniasta. Pataljoonaan kuuluivat kaikki Suomen ilmailuvoimien laitokset ja varastot Santahaminassa. Lento-opetus alkoi heinäkuun 1919 lopulla ja varsinainen lentokurssi alkoi syyskuussa 1919. Ilmailupataljoona lakkautettiin 1924, ja sen työtä jatkoi ilmailukoulu.
Historia

Vielä keväällä 1919 pataljoonan lentotoiminta oli täysin pysähdyksissä, minkä ensisijaisena syynä oli sopivan kaluston puuttuminen. Koulutus vajetta voitiin kuitenkin korvata lähettämällä yksitoista henkeä koulutettavaksi Ranskaan. Vuonna 1919 ilmailupataljoonalla oli käytössään Friedrichshafen FF 33E ja Friedrichshafen FF 49C. Syyskesällä 1919 saatiin lisäksi Brequet XIV A-2 ja kaksi Georges Levy G.L. 40 HB2-lentovenettä. Vuonna 1920 saatiin kaksoisohjaimin varustettu harjoitushävittäjä Caudron G.3. Lentokoneilla lennettiin vuoteen 1924.
Majuri Arne Somersalon nimitettiin vuoden 1920 lopulla ilmailuvoimien virkaa tekeväksi komentajaksi tehtävänään aselajin uudelleen organisointi sekä kehittämisohjelman laatiminen. Maaliskuussa 1921 ilmailupataljoonan organisaatio uudistettiin, minkä jälkeen sen muodostivat esikunta ja ilmailukoulu, tähystyspallokomppania ja ilmailutelakka. Telakka oli muodostettu ilmailupataljoonan teknillisistä osastoista, joiden tehtäviin olivat kuuluneet lentokoneiden huollot, korjaukset ja materiaalin varastointi.
Tähystyspallokomppania, minkä tarkoituksena oli opettaa tykistön tulenjohtajia, lakkautettiin 1924, kun suomalaiset eivät osanneet käyttää saksalaisia tähystyspalloja. Niitä ei saatu ilmaan, ja korkein lento oli vain 20 metriä. Ei osattu tiivistää palloja niiden vetyvuodoilta ja ne homehtuivat varastoon. Yksi kiinteä ilmapallolaitos maksoi 1918 132 000 markkaa, mihin sisältyi ilmapallo, 1500 metriä kaapelia, 30 hevosvoiman moottori, kaasuputkia, jne.
Syksyllä 1922 ilmailupataljoona alkoi vastaanottamaan Suomessa valmistettuja Hansa Brandenburg W.33 -vesitasolentokoneita, I.V.L A.22:ia. Vuoden 1924 alussa ilmailuvoimien joukko-osastot järjestettiin uudelleen, jolloin pataljoona lakkautettiin. Lakkautetusta pataljoonasta muodostettiin Santahaminaan ilmailukoulu ja ilmailutelakka. Kuuden vuoden aikana pataljoonalla oli yhdeksän komentajaa:
yliluutnantti Ulrich von Beroldingen 1. lokakuuta 1918 - 13. joulukuuta 1918
kapteeni Leonard Lindberg 14. joulukuuta 1918 - 9. lokakuuta 1919
jääkärikapteeni Yrjö Könni 10. lokakuuta 1919 - 8. joulukuuta 1919
majuri Väinö Mikkola 8. joulukuuta 1919 - 4. heinäkuuta 1920
jääkäriluutnabtti Harald Lilja 4. heinäkuuta 1920 - 3. marraskuuta 1920
jääkäriluutnantti Allan Gottleben 4. marraskuuta 1920 - 8. marraskuuta 1920
jääkäriluutnantti Yrjö Könni 19. marraskuuta 1920 - 13. maaliskuuta 1922
jääkärikapteeni Aarne Snellman 13. maaliskuuta 1922 - 23. syyskuuta 1923
jääkärimajuri Lars Melander 24. syyskuuta 1923 - 19. maaliskuuta 1924
Lento-onnettomuuksia

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Lentokone | Rekisteritunnus | Päivä | Uhri(t) | Syy |
| Georges Levy G.L. 40 | 3.B.401 | 01.09.1919 | ohjaaja vänrikki Eino Teräskallio ja vänrikki Bruno Tötterman | kahden Santahaminen kierroksen jälkeen kone painui syöksyyn. Luutnantti Alscis Argoud selvisi |
| Georges Levy G.L. 40 | 3.B.404 | 30.05.1920 | vänrikki Harry Tuompo | ohjaana ja kaksi muuta matkustaja selvisivät. Tuompo hyppäsi epäonnistuttuaan koneen tasapainottamisessa 20 metriä ennen veteen, sai ilmeisesti siivestä päähänsä ja hukkui. Koneen peräosaan oli tunkeutunut vettä aikaisemman lennon repeämästä. |
| Stetinin M-9 | 3.B.406 | 27.07.1921 | ohjaaja luutnantti John Nielsen, luutnantti Väinö Leinonen, kersantti Viljo Virtanen | Stetnin syöksyi meneen Harmajan ja Kuivasaaren välillä, epäillään alatasosiiven murtumaa. Tämä oli kolmas kuudesta Stenitistä. Viimeinen Stetini romutettiin vasta 1923, vaikka lehdistö painosti niistä luopumista jo aikaisemmin. |
| Caudron C.60 | 1.E.24 | 18.07.1923 | ohjaaja vääpeli Karl Hedenström, luutnantti Carld Lindström | ilmeisesti tiukasta kaartoliikkeestä syöksykierre |
| IVL A.22 Hansa |  | 19.10.1923 | ohjaaja vääpeli John Orrainen ja tähystäjä vänrikki John Österholm | Haminan itäpuolella Kuorsalon lähellä matkalla Santahaminaan kuvaustehtävässä, kuorsalolaisten mukaan koneessa oli räjähtänyt, minkä jälkeen se putosi mereen, Österholmin morsian selvisi hengissä, kone oli ensimmäinen Suomessa rakennettu ILV A.22 |
Ilkka Lammi

Ilkka Armas Lammi (9. helmikuuta 1976 Noormarkku – 24. kesäkuuta 2000 Porvoo) oli suomalainen taidemaalari, joka ehti ennen varhaista kuolemaansa tulla tunnetuksi erittäin lahjakkaana ja tuotteliaana taiteilijana.