stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juho Peura
Elämä > Kansanedustajaksi

Vuonna 1900 Peura liittyi Tampereen työväenyhdistykseen ja sosialidemokraattiseen puolueeseen. Puuttuvaa koulusivistystään hän paikkasi ahkeralla itseopiskelulla. Myöhemmin Peura työskenteli Tampereen työväentalon vahtimestarina. Peura oli Tampereen Työväen Sanomalehti Oy:n hallituksen puheenjohtaja sekä Tampereen työväenopiston johtokunnan jäsen. Vuonna 1914 hänet valittiin eduskuntaan.
Elämä > Sisällissota

Helmikuun vallankumouksen jälkeen keväällä 1917 Peura valittiin Tampereen kunnallisen elintarvikelautakunnan jäseneksi. Sisällissodan alla Peura vastusti aseellista kapinaa. Sisällissodan sytyttyä Peura kuitenkin valittiin kaupungin ylimmäksi päättäväksi elimeksi muodostetun Tampereen työväenjärjestöjen johtavan komitean puheenjohtajaksi. Lisäksi hän toimi Tampereen vallankumousoikeuden puheenjohtajana. Peura jäi Tampereen taistelun aikana valkoisten vangiksi, mutta hänet vapautettiin jo muutaman päivän kuluttua. Peura vangittiin uudelleen huhtikuun lopussa ja lähettiin jälleen vankileirille Kalevankaalle. Hän kuoli keuhkokuumeeseen Tampereeen vankileirin sairaalassa toukokuussa 1918. Peura on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.
Sasu Joutsi

Sasu Joutsi (6. maaliskuuta 1979lähde? Rauma) on suomalainen elokuva- ja televisiolavastaja. Joutsi aloitti elokuva- ja TV-lavastusopinnot Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa 2010. Joutsi on toiminut lavastussuunnittelijana mm. elokuvissa Levoton Tuhkimo, Tie Pohjoiseen ja Naurun varjolla sekä televisiosarjoissa Pahan väri, Karuselli ja Kaikki anteeksi.
Valikoitu filmografia

Tie Pohjoiseen, 2012
Brändärit, televisiosarja, 2012
Kimmo, televisiosarja, kausi 3, 2017
Sunnuntailounas, televisiosarja, kausi 1, 2018
Sipoon herttua, televisiosarja, kaudet 1-2,  2018-19)
Jarin ja Karin kesäloma, televisiosarja, 2019
Downshiftaajat, televisiosarja, kausi 3, 2020
Naurun varjolla, 2020
Pahan väri, televisiosarja, 2021
Jarin ja Karin joulutarina, televisiosarja, 2021
Karuselli, televisiosarja, 2022
Hormonit, televisiosarja, 2023
Kaikki anteeksi, televisiosarja, 2023
Roba, televisiosarja, kausi 6, 2024
Levoton Tuhkimo, 2024
Luc Tardif

| Luc Tardif |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1953 (ikä 71) Trois-Rivières, Kanada
Jääkiekkoilija
Seurat:  Brussels Royal IHSC (NED/BEL)   Chamonix HC (FRA)   Rouen (FRA)   HC Caen (FRA2)
Luc Tardif (s. 29. maaliskuuta 1953 Trois-Rivières, Kanada) on kanadalais-ranskalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkojohtaja.
Tardif aloitti pelaajauransa kotimaassaan Kanadassa, missä hän pelasi sekä juniorisarjoissa että yliopistosarjassa. Eurooppaan hän muutti vuonna 1975. Tardifin seura Euroopassa oli ensin parin vuoden ajan belgialainen Brussels Tigers, kunnes hän siirtyi kaudeksi 1977–1978 Ranskan pääsarjan HC Chamonix’hin. Chamonix’ssa hän pelasi kuusi kautta ja sen jälkeen neljä kautta Rouenissa. Tardif pelasi kauden 1988–1989 kakkossarjan Caenissa, mutta palasi vielä kaudeksi 1989–1990 Roueniin. Tardif voitti Belgiassa ja Ranskassa yhteensä kuusi kansallista mestaruutta. Ranskan sarjan paras pistemies ja Charles Ramsay -palkinnon voittaja hän oli vuosina 1979, 1980, 1981 ja 1983.
Tardif johti pelaajauransa jälkeen useita vuosia Rouenin nuorisojääkiekkoa. Hänet valittiin vuonna 2000 Ranskan jääurheiluliiton jääkiekko-osaston johtoon ja vuonna 2006 uudelleen perustetun Ranskan jääkiekkoliiton ensimmäiseksi johtajaksi. Tardif valittiin uudelleen vuosina 2010, 2014 ja 2018.
Tardif toimi vuosina 2008–2012 Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n kilpailukomiteassa, ja vuonna 2016 hänet valittiin talouskomitean puheenjohtajaksi. Ranskan olympiakomitean kisadelegaation johtajana Tardif toimi talviolympialaisissa 2014 ja talviolympialaisissa 2018. Hän oli mukana myös komiteassa, joka haki Pariisiin vuoden 2024 kesäolympialaisia.
Tardif valittiin syyskuussa 2021 IIHF:n uudeksi puheenjohtajaksi tehtävässä 27 vuotta toimineen René Faselin tilalle. Tardif voitti valintaäänestyksen neljännellä kierroksella saksalaisen Franz Reindlin äänin 67–39.
Kun Venäjä oli Ukrainaan hyökkäämisensä jälkeen suljettu Kansainvälisen jääkiekkoliiton toiminnasta vuodesta 2022 alkaen, Tardif esitti loppuvuonna 2024 kommentin, jota MTV Uutiset luonnehti "rajuksi". Tardif totesi, että liiton pitää "avata ovi [Venäjälle] niin pian kuin se on mahdollista".
Jouko Salomäki

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 74 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Clermont-Ferrand 1987 | 74 kg |  |
|  Pronssia | Kolbotn 1985 | 74 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tampere 1987 | 74 kg |  |
|  Pronssia | Pireus 1986 | 74 kg |  |
Jouko Johannes Salomäki (s. 26. elokuuta 1962 Kauhajoki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut painija ja maan viimeisin painin olympiavoittaja. Hän paini finaalissa kaksi kylkiluuta murtuneena. Los Angelesin kisoja boikotoi kuitenkin Neuvostoliiton johdolla 14 maata. Itäblokin rintamaan kuului lukuisia huippupainijoita. Hän edusti seuratasolla Nurmon Jymyä. Nykyään Salomäki asuu Seinäjoen Nurmossa.
Kilpauransa jälkeen Salomäki on toiminut useita vuosia yksityisyrittäjänä maansiirtokoneita myyvässä yrityksessä, painivalmentajana sekä kiertänyt helluntaiseurakunnissa kertomassa uskoon tulostaan.
Salomäeltä leikattiin keväällä 2024 haima siinä ilmenneen syöpäkasvaimen vuoksi.
Saavutuksia

olympiakultaa Los Angeles 1984 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 74 kg)
MM-kultaa 1987 (74 kg)
MM-pronssia 1985 (74 kg)
EM-hopeaa 1987 (74 kg)
EM-pronssia 1986 (74 kg)
nuorten EM-kultaa 1982 (74 kg)
veteraanien MM-kultaa 2003 (85 kg)
veteraanien MM-pronssia 2001 (76 kg)
SM-kultaa 1977 (52 kg), 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1987 ja 1989 (74 kg)
Dopingtapaus ja kavallustuomio

Salomäki kärähti hormonien salakuljetuksesta Helsinki-Vantaan lentoasemalla marraskuussa 1990, jolloin hän oli palaamassa kilpailumatkalta Viron Tartosta. Hänen laukustaan löytyi tullitarkastuksessa 300 tablettia ja 40 ampullia anabolisia steroideja. Salomäki väitti oikeudessa asianajajansa välityksellä, että hän ei tiennyt, kuinka hormonit olivat joutuneet hänen laukkuunsa. Salomäki väitti jonkun laittaneen hormonit hänen laukkuunsa joko hotellihuoneessa, hotellin aulassa, bussin vieressä tai lentokentällä. Oikeudessa kuultu todistaja, Salomäen kanssa samassa hotellihuoneessa asunut kilpailutoveri, ei uskonut Salomäen salakuljettaneen hormoneja. Hänen mukaansa hormonit saattoivat joutua Salomäen kassiin hotellissa, kun Salomäki nukkui huoneessa pois humalaansa. Selitykset eivät vakuuttaneet Painiliittoa ja oikeutta. Suomen Painiliitto asetti Salomäen marraskuussa 1990 kahden vuoden kilpailukieltoon. Sittemmin Vantaan kihlakunnanoikeus langetti lisäksi Salomäelle sakkotuomion hormonien salakuljetuksesta helmikuussa 1991.
Salomäki tuomittiin Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeudessa huhtikuussa 2018 vuoden ja kuuden kuukauden ehdolliseen vankeuteen noin 300 000 euron törkeästä kavalluksesta.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Jouko Salomäki paini MM-kultaa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva 2  Elonet  Yle  Uppslagsverket Finland
Mätäsansikka

| Mätäsansikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Suku::  Ansikat Waldsteinia
Laji::  geoides
Kaksiosainen nimi
 Waldsteinia geoides  Willd. 
Synonyymit
 Geum waldsteinia Baill.  Geum waldsteiniae Smedmark 
Katso myös
   Mätäsansikka Wikispeciesissä   Mätäsansikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mätäsansikka (Waldsteinia geoides) on ruusukasvien heimoon ja ansikoiden sukuun kuuluva kasvilaji, jota käytetään koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko

Mätäsansikka on ainavihanta tai puoliainavihanta, monivuotinen ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 15–30 senttimetriä. Kasvi muodostaa maavarren, mutta ei rönsyjä. Lehdet ovat herttamaisia-munuaismaisia Kolmiomainen lehtilapa muodostuu 3–5 osasta; lehdet ovat kiiltäviä ja sahalaitaisia.
Kasvi kukkii keväällä huhti-toukokuussa. Kukat ovat keltaisia ja viisiteräisiä, samantapaisia kuin metsämansikalla; niistä kehittyy pieniä, kuivia, syötäväksi kelpaamattomia pähkylöitä.
Kromosomiluku on 2n = 14.
Levinneisyys

Mätäsansikka kasvaa luonnonvaraisena entisten Tšekkoslovakian ja Jugoslavian alueilla, Unkarissa, Bulgariassa, Romaniassa ja Länsi-Ukrainassa sekä lisäksi vieraslajina Norjassa. Lajia ei esiinny Euroopan ulkopuolella.
Elinympäristö

Mätäsansikka kasvaa metsissä, pensaikoissa ja vuorten rinteillä.lähde?
Käyttö

Mätäsansikkaa voidaan käyttää maanpeitekasvina puuryhmien alla.
Nimi

Ansikoiden suvun tieteellinen nimi Waldsteinia on annettu itävaltalaisen kasvitieteilijän ja kirjailijan, kreivi Franz Adam von Waldstein-Wartenbergin (1759–1823) kunniaksi. Lajiepiteetti geoides puolestaan tarkoittaa "Geumia muistuttavaa" ja viittaa mätäsansikan lehtien samankaltaisuuteen kellukoiden (Geum) lehtien kanssa.
Viisiteräinen kukka lähikuvassa.

Käännös suomeksi
Rudy Pankow

| Rudy Pankow |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1998 (ikä 26) Ketchikan, Alaska, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2017–
Merkittävät roolit:  JJ Maybank (Outer Banks) Samuel ”Sam” Drake (Uncharted)
Aiheesta muualla
IMDb 
Rudy Pankow (s. 12. elokuuta 1998 Ketchikan, Alaska) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan JJ Maybankina Netflix-sarjassa Outer Banks.
Elämäkerta

Pankow syntyi ja kasvoi Ketchikanissa Alaskassa. Hän osallistui Ketchikan High Schooliin, jossa hän pelasi jalkapalloa ja osallistui maastojuoksutapahtumiin. Pankow aikoi alun perin mennä kulinaariseen kouluun, mutta päätti ryhtyä näyttelijäksi ja liittyi näyttelijäoppilaitokseen vuosina 2016–2017.
Pankow on ollut suhteessa Elaine Siemekin kanssa marraskuusta 2020 lähtien.
Filmografia

Sunny Family Cult Aaron (2017)
Deviant Marcel (2018)
The Politician Other Kid (2019)
Solved Freddy / Robert (2019)
Space Waves Joey Kite (2020)
Outer Banks JJ Maybank (2020–2024)
Uncharted Samuel ”Sam” Drake (2022)
Aiheesta muualla

Rudy Pankow Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Ruikonperä

Ruikonperä on laulaja Jaakko Tepon useimmissa lauluissa esiintyvä, kuvitteellinen, Iisalmeen kuuluvan Pörsänmäen lähettyvillä sijaitseva kylä. Suurin osa Tepon kappaleista liittyy kylän asukkaisiin ja tapahtumiin, joissa peilataan maaseutukulttuuriin ja yhteiskunnallisiin asioihin. Kylän asukkaita, jotka esiintyvät myös lauluissa ovat muun muassa naistenmies Toivo ”Topi” Ryynänen, kylän ”ravattisonni” Onni Laukkanen, missiehdokas Henna-Lyytiä Ryytty, Veikko Römppäinen, rullatuolissa istuva Aatu ja pankkivirkailija Visa P. A. Kottinen.
Maud Kuistilan palkinto

Maud Kuistilan palkinto on Maud Kuistilan Muistosäätiön vuodesta 1994 alkaen jakama palkinto, joka myönnetään ansioituneelle lääketieteen alan tutkijoiden kouluttajalle. Palkinnon tarkoituksena on korostaa tutkijoiden kouluttajien merkitystä korkeatasoisen lääketieteellisen tutkimusperinteen säilyttämiselle ja edistämiselle Suomessa.
Palkinnon saajan valitsee Maud Kuistilan Muistosäätiön tieteellinen neuvottelukunta. Palkinnon suuruus on nykyisin 20 000 euroa.
Palkitut

Palkinto on jaettu vuosittain valtakunnallisten lääkäripäivien aikana, poikkeuksena vuosi 1996, jolloin palkintoa ei jaettu. Palkinnon saaja pitää samalla luennon.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1994 professori Ilmo Hassinen  1995 professori Gunnar Myllylä  1997 professori Sirpa Jalkanen  1998 professori Heikki Vapaatalo  1999 professori Jouko Lönnqvist  2000 professori Markku Mäki  2001 professori Kalervo Väänänen  2002 professori Markku Savolainen  2003 professori Pertti Neuvonen  2004 professori Mikael Knip  2005 professori Heikki Huikuri |  2006 professori Olavi Ylikorkala  2007 professori Olavi Pelkonen  2008 professori Jaakko Kaprio  2009 professori Olli Simell  2010 professori Heikki Ruskoaho  2011 professori Vuokko Kinnula  2012 professori Teuvo Tammela  2013 professori Tero Kivelä  2014 professori Hannu Kalimo  2015 tutkimusprofessori Timo Partonen  2016 professori Aila Rissanen |  2017 professori Matti Korppi  2018 professori André Sourander  2019 professori Markku Heikinheimo  2020 professori Jaro Karppinen  2021 professori Kaisu Pitkälä  2022 professori Heikki Kröger  2023 professori Hannele Yki-Järvinen  2024 professori Jorma Toppari |
Pietarsaaren uskonnolliset yhteisöt

Uskontokuntiin kuuluminen Pietarsaaressa, Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (62.2%)
Muut uskonnot (3.1%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (34.7%)
Tämä artikkeli käsittelee Pietarsaaren uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä. Pietarsaaren kaupungissa 62,2 prosenttia asukkaista kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023). Muihin uskontokuntiin kuuluu 3,1 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 34,7 prosenttia väestöstä. Pietarsaaren uskonnolliset yhteisöt edustavat muun Suomen tapaan sekä maan valtauskontoa kristinuskoa ja sen eri kirkkokuntia, että muita uskontokuntia.
Historia > Luterilainen aika

Pietarsaaren kaupunki perustettiin vuonna 1652 Pedersören seurakunnan aluelle. Seurakunta sai privilegion vuonna 1660 ja oman kirkon vuonna 1691. Venäläiset polttivat kirkon ja kellotapulin vuonna 1714.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. Vapaakirkollisista liikkeistä Pietarsaaressa vaikutti ensimmäisenä baptismi, josta muodostui voimakas liike Pohjanmaan ruotsalaisseudulla. Viktor Heikel ja Anna Heikel aloittivat baptistisen toiminnan Pietarsaaressa jo vuonna 1867. Pietarsaaren baptistiseurakunta perustettiin vuonna 1871 ja seurakunta toimi emäseurakuntana muille Pietarsaaren seudun baptistiseurakunnille.
Vuonna 1877 Heikelin sisarukset perustivat Pietarsaareen raittiusyhdistyksen. Vapaakirkollinen liike vakiinnutti toimintansa Pietarsaaressa vuonna 1883 kun baptistiseurakunta jakautui vapaakirkolliseen ryhmittymään. Pietarsaaren Ebeneser-seurakunta perustettiin vuonna 1892. Suomenkielinen vapaaseurakunta aloitti toimintansa Vapaan Lähetyksen yhteydessä vuonna 1923. Metodistinen herätys saapui Pietarsaareen 1900-luvun alussa Kokkolan metodistiseurakunnan maaseututyön kautta. Pietarsaaren metodistiseurakunta perustettiin vuonna 1904.
Pietarsaari erotettiin vuonna 1904 maaseurakunnasta itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi, mikä pantiin toimeen vuonna 1907. Seurakunta jakautui vuonna 1963 suomalaiseen ja ruotsalaiseen seurakuntaan, jotka liittyivät vuonna 1977 Pietarsaarenseudun seurakuntayhtymään.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Pietarsaaressa on kaksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntaa: Jakobstads svenska församling ja Pietarsaaren suomalainen seurakunta. Nämä kuuluvat Pietarsaarenseudun seurakuntayhtymään. Pietarsaaren suomalainen seurakunta toimii myös Pedersören kunnan alueella.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko > Herätysliikkeet

Pietarsaaressa on rauhansanalaislestadiolaisuutta edustavan Laestadianernas Fridsföreningars Förbund:in Skutnäsin rukoushuone. Evankelista herätysliikettä edustavalla Svenska Lutherska Evangeliföreningen:illä on toimitilanaan Bokcafé Station 1, joka on samalla yhdistyksen kirjakauppa.
Protestantismi > Luterilaisuus > Muut luterilaiset kirkot

Suomen evankelisluterilaisella lähetyshiippakunnalla on Pietarsaaressa ruotsinkielinen Sankt Jakobs församling.
Protestantismi > Helluntailaisuus

Vuonna 1923 noin kahdeksankymmentä jäsentä erosi baptistiseurakunnasta muodostaen helluntaiseurakunta Elimin. Alkuvuosina Elim-seurakunta vuokrasi kokouksiaan varten palokunnantaloa, sekä Strengbergin ruokasalia. Vuonna 1929 seurakunta alkoi pitää kaksikielisiä kokouksia, jolloin Eino Heinosen pitämässä kokoussarjassa kääntyi noin 60 ihmistä. Vuonna 1934 perustettiin suomenkielinen helluntaiseurakunta Saalem.
Protestantismi > Baptismi

Pietarsaaren baptistiseurakunta perustettiin 1870. Syksyllä 1871 otettiin käyttöön kappeli Tavastinkatu 3:ssa. Kappeli tuhoutui tulipalossa 1891. Osoitteeseen tavastinkatu 2 rakennettiin uusi kappeli, joka oli käytössä 45 vuotta. Sen jälkeen uusi kappeli rakennettiin osoitteeseen Kirkkokatu 4.
Protestantismi > Vapaaseurakunta

Pietarsaaren vapaaseurakunta perustettiin 1892. Sen juuret ovat 1870 perustetussa baptistiseurakunnassa. Babtistiseurakunta jakaantui 1880-luvulla kahteen ryhmittymään. Toinen kannatti perinteistä baptismia, ja toinen kannatti vapaakirkollisempaa näkemystä, jonka mukaan ehtoollinen ja jäsenyys ovat kaikille avoimia.
Protestantismi > Metodismi

Pietarsaaren metodistiseurakunta perustettiin vuonna 1904. Vuonna 1928 seurakunta sai oman kirkon, sekä kappelin.
Protestantismi > Adventismi

Adventtiliike tuli Pietarsaaren 1800-luvun lopulla. 1900-luvun kolmen ensimmäisen vuosikymmenen ajan toiminta oli vähäistä. Adventistit kokoontuivat osaksi Immanuelinkappelissa, osaksi liikkeen aktiivijäsenten kodeissa.Tilaisuuksissa vieraili satunnaisesti kiertäviä sananjulistajia. Pietarsaaren adventtiseurakunta perustettiin 1929. Perustamisvaiheessa seurakuntaan liittyi kymmenkunta jäsentä. 1950-luvun alussa seurakunta sisusti asuintalon Kristiinankadulla kappeliksi, joka otettiin käyttöön vuonna 1952. Heinäkuussa 1989 uusi adventtikirkko vihittiin käyttöön osoitteessa Skutnäsinkatu 2.
Protestantismi > Pelastusarmeija

Pelastusarmeija aloitti toimintansa Pietarsaaressa vuonna 1896. Se perusti Pietarsaareen suomenkielisen II osaston, joka oli toiminnassa 1980-luvun alkuun saakka.
Ortodoksinen kirkko

Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Pietarsaaren alueella toimii Vaasan ortodoksinen seurakunta. Ortodoksista seurakuntatoimintaa on ollut Pietarsaaressa vuodesta 1960 lähtien.
Kristillisperäiset uskontokunnat > Jehovan todistajat

Jehovan todistajat perustivat ruotsinkielisen seurakunnan Pietarsaareen vuonna 1942 ja suomenkielisen vuonna 1952. Ensimmäinen valtakunnansali sijaitsi Taljasepänkadulla entisen Työväentalon tiloissa vuodesta 1957 vuoteen 1975. Tämän jälkeen seurakunta vuokrasi tilat Amerikankatu 2:sta. Jehovan todistajat rakennuttivat Oinaansaarentielle uuden valtakunnansalin, joka vihittiin käyttöön 1982.
Kristillisperäiset uskontokunnat > Mormonit

Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko perusti seurakunnan Pietarsaareen syksyllä 1946. Seurakunta oli toiminut tätä ennen Pietarsaaressa rekisteröimättömänä 1877 lähtien. Mormonien ensimmäiset kokoontumistilat olivat Kansankoti-ravintolan yhteydestä vuokratussa ullakkohuoneessa, sekä Amerikankatu 2:ssa sijainneessa vuokrahuoneessa. Vuonna 1951 seurakunta osti talon osoitteesta Perämiehenkatu 15. Vuonna 1964 apostoli Henry M. Doyle vihki huoneiston kappeliksi. Nykyisen kappelin Rantatie 7:ssä vihki käyttöön vuonna 1970 apostoli Marion G. Romney.
Muut uskontokunnat

Muslimiyhteisöllä on Pietarsaaressa rukoushuone.
Pedersören kirkko sijaitsee Pietarsaaressa.
Lempiönjärvi

| Lempiönjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pori 
Koordinaatit:  61°34′23″N, 21°50′18″E
Järvinumero:  83.046.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  27  m 
 fiLempiönjärvi 
Lempiönjärvi on melko pieni järvi Söörmarkun kylässä nykyään Poriin kuuluvassa Noormarkussa. Järvi kuuluu Kellahdenjoen vesistöön. Järvi sijaitsee valtatie 23:n läheisyydessä ja saa vetensä Kartanonjärvestä eli Kyläjärvestä, läheisestä maastosta sekä järven rantaviivan vieressä olevalta vesijättömaalta. Lempiönjärvi laskee vetensä ojaa pitkin valtatie 23:n ali ja Palstakallion asuinalueen läpi. Laskuoja yhtyy Söörmarkun- eli Kellahdenjokeen Tyykilässä. Järven korkeus on 27 mpy,  rantaviivan pituus 0,8 km  ja pinta-ala noin kaksi hehtaaria .
Miinanraivaus

Miinanraivauksessa käytettävä suoja-asu. Itävallan Bundesheerin näyttely.
Miinanraivausasun suojajalkineet. Bundesheer.
Miinanraivaus tarkoittaa meri- tai maamiinojen vaarattomaksi tekemistä. Ensin miinat on tarkalleen paikannettava ja sen jälkeen joko purettava, ammuttava tai räjäytettävä hallitusti. Miinanraivauksesta vastaa usein pioneeriaselaji.
Miinanraivaus on tärkeä vaihe sodan jälkeisen yhteiskunnan rakentamisessa. Ennen kuin laajamittainen jälleenrakennus voidaan aloittaa, on maa- ja merialueet saatettava turvallisiksi siviileille puhdistamalla ne miinoista. Miinanraivauksesta on tullut yksi YK:n rauhanturvaajien avaintehtävistä konfliktien jälkeisessä rauhanrakentamisessa.
Maamiinojen raivaus

Maamiinoja voidaan etsiä ja tehdä vaarattomaksi henkilövoimin, jolloin oletetulta miinakentältä etsitään miinoja metallinpaljastimen eli miinaharavan avulla tai mekaanisella koettimella. Paljastin antaa hälytyksen mahdollisesta kohteesta. Jos kyseessä on miina, koulutuksen saanut raivaaja tekee sen vaarattomaksi.
Toinen vaihtoehto on koneellinen miinanravausajoneuvo, joka laukaisee miinat mekaanisesti pyörivän varstan (raivausroottorin) avulla. Tällainen toiminta on parhaimmillaan tunnetuilla miinakentillä. Eräs tunnettu ja YK-tehtävissäkin käytetty raivausajoneuvo on suomalainen Raisu.
Merimiinojen raivaus

Merimiinojen raivaustapa riippuu niiden aktivointitavasta, jonka mukaan miinat jaetaan kosketusmiinoihin ja herätemiinoihin. Pinnan alla ankkurinsa pitelemänä odottava kosketusmiina laukeaa kohteen koskettaessa sen sarvia. Pohjassa makaava herätemiina puolestaan toimii monimutkaisemmin reagoiden läheltä kulkevan aluksen potkuriääniin, rungon magneettikenttään tai näiden yhdistelmiin.
Kosketusmiina voidaan tehdä vaarattomaksi räjäyttämällä, purkamalla tai upottamalla. Sodan jälkeisessä laajamittaisessa miinanraivauksessa käytettiin usein tykkitulella upottamista. Räjäyttäminen ja etenkin purkaminen tulivat kysymykseen lähinnä erityisolosuhteissa.
Herätemiinat raivataan aiheuttamalla raivauskalustolla tarvittava sähköinen tai akustinen ärsyke miinan räjäyttämiseksi turvallisen etäisyyden päässä raivaaja-aluksesta.
Nykyään tarkoitukseen käytetään myös ohjattavia vedenalaisia robotteja eli ROVeja.
Merimiinojen raivaus > Miinanraivaus Suomenlahdella toisen maailmansodan jälkeen

Toisen maailmansodan rauhanehtojen mukaisesti Suomen tehtäväksi tuli suorittaa merimiinakenttien raivaus Suomenlahdella. Nämä miinat olivat Suomen, Saksan ja Neuvostoliiton laskemia. Vuosina 1944–1948 yli 2 000 miehen ja 200 aluksen voimin raivattiin laaja merialue Suomenlahden perukasta Ahvenanmaalle asti puhtaaksi sodan aikana lasketuista miinoista. Tässä työssä menetti henkensä 28 miestä. Kotkan Haapasaaressa sijaitsee raivaajamuistomerkki. Yksittäisiä miinoja on löytynyt Suomenlahden saaristoista vielä 2000-luvullakin.
1990-luvulla Turussa paljastettiin toinen raivaajamuistomerkki; se on alustalle asennettu tähysmiinan kuori. Paljastuspuheen piti jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth, joka sanoi puheessaan, että kauan unohdetuille ja ilman veteraanien tammenlehvää jääneille miinanraivaajille kuuluisi ehdottomasti huomattava osa hänen henkilökohtaisesta tammenlehvästään.
Vuonna 2002 pystytettiin Kalajoelle Miinanraivaajaveteraanien muistomerkki.