stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen urheilu 1991
Keilailu

Maailmanmestaruuskilpailuissa 20.–31.8. Singaporessa Suomi saavutti kuusi mitalia. Henkilökohtaisessa kilpailussa Mika Koivuniemi voitti kultaa ja Teemu Raatikainen saavutti hopeaa. All Eventsissä Koivuniemi sijoittui hopealle. Triokilpailussa Koivuniemi, Kaj Virtanen ja Tapani Peltola saavuttivat pronssia. Naisten joukkuekilpailussa Sari Yrjölä, Tytti Kujanen, Arja Itkonen, Annikki Maattola ja Heidi Lind saavuttivat hopeaa. Singlessä Yrjölä sijoittui pronssille.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Kotkan Työväen Palloilijat, hopeaa sai jyväskyläläinen Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat ja pronssille sijoittui helsinkiläinen Torpan Pojat.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti vantaalainen Pussihukat, hopeaa sai Forssan Alku ja pronssille sijoittui helsinkiläinen Karhun Pojat.
Käsipallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti karjaalainen BK-46, hopeaa sai Sjundeå IF ja pronssille sijoittui helsinkiläinen Sparta.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Dicken, hopeaa sai saman kaupungin Kiffen ja pronssille sijoittui Åbo IFK.
Lentopallo

Miesten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 7.–15.9. Saksassa Suomi sijoittui kahdeksanneksi voitettuaan seitsemästä ottelustaan kaksi alkulohko-ottelua.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti kuopiolainen KuPS-Volley, hopeaa sai Varkauden Tarmo ja pronssille sijoittui Tampereen Isku-Volley.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Vaasan Vasama, hopeaa sai elimäkeläinen Korian Ponsi ja pronssille sijoittui jyväskyläläinen Blue Eyes Team.
Moottoripyöräily

Enduron maailmanmestaruussarjassa Kari Tiainen voitti kultaa 250 ksm:n luokassa.
Stadioncrossin maailmanmestaruussarjassa Pekka Vehkonen saavutti hopeaa.
Trialin maailmanmestaruussarjassa Tommi Ahvala saavutti hopeaa.
Moottoriveneily

S850-luokan maailmanmestaruuden voitti Sami Pennanen.
Paini

Maailmanmestaruuskilpailuissa 26.9.–6.10. Varnassa, Bulgariassa Harri Koskela saavutti pronssia kreikkalais-roomalaisen painin alle 90-kiloisten sarjassa. Vapaapainissa Pekka Rauhala sijoittui alle 82-kiloisissa seitsemänneksi.
Kreikkalais-roomalaisen painin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 25.–28.4. Aschaffenburgissa, Saksassa Tuomo Karila saavutti hopeaa alle 74-kiloisten sarjassa. Ismo Kamesaki sijoittui alle 52-kiloisissa kuudenneksi.
Vapaapainin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 3.–5.5. Stuttgartissa, Saksassa Pekka Rauhala sijoittui alle 82-kiloisten sarjassa yhdeksänneksi.
Painonnosto

Naisten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 24.–30.7. Varnassa, Bulgariassa Karoliina Leppäluoto voitti kultaa alle 82,5-kiloisten sarjassa. Tämä oli suomalaisten naispainonnostajien ensimmäinen Euroopan-mestaruus.
Pesäpallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Imatran Pallo-Veikot, hopeaa sai Sotkamon Jymy ja pronssille sijoittui Seinäjoen Maila-Jussit.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Ikaalisten Tarmo, hopeaa sai liperiläinen Viinijärven Urheilijat ja pronssille sijoittui Lapuan Virkiä.
Naisten Itä–Länsi-ottelun 20.7. Oulussa voitti Länsi juoksuin 5–12.
Miesten Itä–Länsi-ottelun 21.7. Oulussa voitti Länsi juoksuin 4–8.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Maailmanmestaruuskilpailuissa 7.–17.2. Val di Fiemmessä, Italiassa Suomi oli mitalitilastossa kuudes kahdella hopea- ja kahdella pronssimitalilla. Marja-Liisa Kirvesniemi saavutti hopeaa naisten perinteisen tyylin 5 kilometrin hiihdossa ja miesten mäkijoukkue (Ari-Pekka Nikkola, Raimo Ylipulli, Vesa Hakala, Risto Laakkonen) joukkuemäessä. Ari-Pekka Nikkola sijoittui pronssille normaalimäessä ja miesten viestijoukkue (Mika Kuusisto, Harri Kirvesniemi, Jari Isometsä, Jari Räsänen) 4 × 10 kilometrin viestihiihdossa. Miesten henkilökohtaisilla hiihtomatkoilla Kirvesniemi oli perinteisellä tyylillä viides 30 kilometrillä ja kuudes 10 kilometrillä. Naisten viestihiihtojoukkue sijoittui neljänneksi ja perinteisen tyylin matkoilla Pirkko Määttä oli viides 15 kilometrillä ja Marjut Lukkarinen kuudes 5 kilometrillä. Yhdistetyn joukkuekilpailussa Suomi sijoittui kuudenneksi.
Keski-Euroopan mäkiviikolla 1990–1991 Ari-Pekka Nikkola voitti Innsbruckin osakilpailun ja sijoittui kokonaiskilpailussa kuudenneksi. Vesa Hakala oli yhteispisteissä yhdeksäs ja Risto Laakkonen kymmenes.
Mäkihypyn maailmancupissa 1990–1991 Ari-Pekka Nikkola sijoittui viidenneksi.
Squash

Miesten joukkueiden maailmanmestaruuskilpailut pelattiin 12.–17.11. Espoossa. Suomi saavutti historiansa ensimmäisen MM-mitalin voitettuaan pronssiottelussa Egyptin 3–0. Joukkueeseen kuuluivat Sami Elopuro, Pentti Pekkanen, Marko Pulli ja Ville Mäkisarka.
Joukkueiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2.–4.5. Gelsenkirchenissä, Saksassa Suomen miehet saavuttivat hopeaa hävittyään loppuottelussa Englannille 0–5. Joukkueeseen kuuluivat Sami Elopuro, Pentti Pekkanen, Marko Pulli, Hannu Jaskari ja Ville Mäkisarka. Suomen naisten joukkue, johon kuuluivat Tuula Myllyniemi, Nina Taimiaho ja Mia Markkanen, sijoittui neljänneksi hävittyään pronssiottelussa Saksalle 1–2.
Suunnistus

Maailmanmestaruuskilpailuissa 20.–25.8. Mariánské Lázněssa, Tšekkoslovakiassa Reijo Mattinen, Ari Anjala, Mika Kuisma ja Keijo Parkkinen saavuttivat pronssia miesten viestissä. Suomen naiset sijoittuivat viestissä viidenneksi. Henkilökohtaisilla matkoilla Mika Kuisma sijoittui miesten pikamatkalla ja Marja Liisa Portin naisten pikamatkalla kahdeksanneksi.
Tiomilassa 4.–5.5. Stjärnhovissa, Ruotsissa Angelniemen Ankkuri voitti miesten viestin ja Tampereen Pyrintö toisena peräkkäisenä vuonna naisten viestin.
Jukolan viestissä 8.–9.6. Vimpelissä ja Alajärvellä voitot menivät Ruotsiin. Miesten viestissä Angelniemen Ankkuri ja Venlojen viestissä porilainen Rastikarhut sijoittuivat toiseksi.
Triathlon

Havaijin Ironman-kilpailussa 20.10. Pauli Kiuru sijoittui neljänneksi.
Yleisurheilu

Maailmanmestaruuskilpailuissa 23.8.–1.9. Tokiossa, Japanissa Suomi sijoittui mitalitilastossa yhdeksänneksi yhdellä kulta-, yhdellä hopea- ja yhdellä pronssimitalilla. Keihäänheitossa Kimmo Kinnunen voitti kultaa ja Seppo Räty sijoittui hopealle. Sari Essayah saavutti pronssia 10 kilometrin kävelyssä. Päivi Tikkanen sijoittui 3 000 metrin juoksussa ja Satu Ruotsalainen seitsenottelussa neljänneksi, Valentin Kononen 50 kilometrin kävelyssä ja Petri Keskitalo kymmenottelussa viidenneksi, Risto Ulmala 5 000 metrin juoksussa seitsemänneksi, Päivi Alafrantti keihäänheitossa kahdeksanneksi sekä Ringa Ropo pituushypyssä ja Heli Rantanen keihäänheitossa yhdeksänneksi.
Sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa 8.–10.3. Sevillassa, Espanjassa Sisko Hanhijoki sijoittui 200 metrin juoksussa kuudenneksi ja 60 metrin juoksussa kahdeksanneksi.
Seppo Räty paransi kahdesti keihäänheiton maailmanennätystä: Shizuokassa, Japanissa hän heitti 6.5. tuloksen 91,98 ja Punkalaitumella 2.6. tuloksen 96,96.
Seiväshypyssä Asko Peltoniemi teki 2.6. Punkalaitumella Suomen-ennätyksen 572 mutta Jani Lehtonen paransi ennätyksen jo 11.6. Hyrylässä lukemiin 573. Tuuli Merikoski-Silius teki 27.6. Helsingin Maailmankisoissa 800 metrin juoksun Suomen-ennätyksen 2.00,59. Carina Kjellman kirjautti 29.7. Helsingin Kalevan kisoissa naisten uudessa lajissa, kolmiloikassa Suomen-ennätyksen 13,40. Tokion MM-kilpailuissa Suomen-ennätyksiä parantelivat Päivi Tikkanen 3 000 metrin juoksussa (8.41,30), Satu Ruotsalainen seitsenottelussa (6 404), Petri Keskitalo kymmenottelussa (8 318) ja naisten joukkue Minna Painilainen-Soon, Sanna Hernesniemi, Sisko Hanhijoki, Marja Tennivaara 4 × 100 metrin viestijuoksussa (43,73).
Polikhna (Troas)

| Polikhna> Πολίχνα |
| --- | --- |
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Troas
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Polikhna (m.kreik. Πολίχνα, myös Πολίχνη, Polikhnē; lat. Polichna) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Troaksessa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Polikha sijaitsi jossakin Aisepos-joen (nyk. Gönen Çay) ylemmässä laaksossa. Strabon mainitsee Polikhna- tai Polikhne-nimisen kaupungin, joka sijaitsi Skepsiksen alueella.
Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Se on saattanut olla poliksena Skepsiksen alaisuudessa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Polikhna kuului oletettavasti Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja sen on tulkittu esiintyvän liiton verotusluetteloissa vuonna 425/424 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Polikhnitēs (Πολιχνίτης) tai Polikhnaios (Πολιχναῖος).
Pohjois-Savo (1925–1931)

| Pohjois-Savo |
| --- | --- |
 Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Pohjois-Savon Kirjapaino Oy
Perustettu:  1925
Lakkautettu:  1931
Päätoimittaja:  Yrjö Collan (Linkola), Eino Leskinen, E. J. Paavola
Sitoutuneisuus:  Kansallinen Edistyspuolue
Kotikunta:  Kuopio
Ilmestymistiheys:  3 kertaa viikossa
Aiheesta muualla
Digitoituna kansalliskirjastossa
Pohjois-Savo oli Kuopiossa vuosina 1925–1931 ilmestynyt edistyspuolueen sanomalehti. Oman puolueensa, Helsingin Sanomien ja kuopiolaisen suurliikemiehen Lauri Hallmanin rahoittama lehti oli journalistisesti edellä kilpailijoitaan, mutta osoittautui kannattamattomaksi ja teki lopulta vararikon. Hallman perusti sen tilalle samannimisen sitoutumattoman sanomalehden.
Lehden perustaminen ja sen ohjelma

Kuopion Sanomien lakattua vuonna 1921 kaupungin edistysmieliset ryhtyivät puuhaamaan sen tilalle uutta sanomalehteä. Ensimmäinen yritys oli ilmoituslehti Kuopio, joka vuonna 1923 ei edennyt näytenumeroa pitemmälle. Vuonna 1925 puolueen äänenkannattajan julkaisemista varten perustettiin Pohjois-Savon Kirjapaino Oy, jonka pääosakkaiksi tulivat Helsingin Sanomat ja liikemies Lauri Hallman. Pääoman turvin ostettiin Seinäjoelta Etelä-Pohjanmaa -lehden kirjapaino sekä Kuopion Haapaniemenkatu 32:sta tarvittava kiinteistö. Julkaisuyhtiön johtokuntaan kuului tunnettuja edistyspuoluelaisia ja lehtihankkeen toteuttajia. Sen puheenjohtajana toimi vuoteen 1928 saakka tukkuliikkeen johtaja Juho Pulkkinen, vuosina 1929–1930 Hallmanin palveluksessa ollut prokuristi T. Tolonen ja viimeisenä toimintavuotena taloudenhoitaja Ilmari Leino.
Lehden ohjelma oli vapaamielinen, kansanvaltainen ja yhteiskunnallisia uudistuksia kannattava. Se kiinnitti erityistä huomiota myös talouselämän kysymyksiin ja korosti sivistyneistön merkitystä. Vähemmälle huomiolle jäivät suomalaisuusaate sekä puolustus- ja suojeluskuntalaitoksen kehittäminen. Porvarillisista kuopiolaislehdistä Pohjois-Savo vastusti jyrkimmin lapuanliikettä heti alusta lähtien. Pahimpana lapualaisväkivallan aikana lehden toimittajat joutuivat uhkailujen kohteeksi ja sen päätoimittaja joutui turvautumaan poliisin apuun turvallisuutensa varmistamiseksi.
Toimitus ja lehden sisältö

Pohjois-Savon taloudenhoitajaksi ja päätoimittajaksi ryhtyi hankkeen innokkaimpiin puuhamiehiin kuulunut edistyspuolueen piirisihteeri Yrjö Collan (Linkola). Hänen erottuaan vuoden 1928 lopussa päätoimittajina työskentelivät vähän aikaa puolueen lähettämä Eino Leskinen ja vuosina 1929–1931 Savon entinen toimittaja E. J. Paavola, joka oli Martti Kekäläisen jälkeen ollut lehden toimitussihteerinä. Vuonna 1928 lehden palvelukseen tuli Yrjö Collanin veli Martti Collan (vuodesta 1929 Linkola), joka valittiin Paavolan jälkeen toimitussihteeriksi. Lehden toimituskunta oli nuorekasta ja innostunutta ja Paavola aikanaan Suomen nuorin poliittisen päivälehden päätoimittaja. Vakituisia avustajia olivat edistyspuolueen johtohahmoihin kuulunut Ari Korhonen, puoluesihteeri Jussi Oksanen ja professori Albert Hämäläinen.
Kolmesti viikossa 7-palstaisena ja tavallisesti nelisivuisena ilmestyneen lehden taitossa ilmoitukset ja pääkirjoitus olivat vanhanaikaisesti etusivulla ja uutiset sisäsivuilla. Toisaalta Pohjois-Savo käytti kuvia ja pyrki otsikoinnissaan herättämään huomiota. Pääkirjoitukset käsittelivät poikkeuksellisen paljon maakunnallisia kysymyksiä. Uutisoinnissa keskityttiin paikallishallinnollisiin, yhteiskunnallisiin, valtiollispoliittisiin ja taloudellisiin aiheisiin. Paikallisuutisista tärkeimpiä olivat kulttuuriuutiset ja järjestötoiminta. Urheilu-uutisten osuus oli suurempi kuin muilla tuon ajan kuopiolaislehdillä, joita olivat Savo, Savon Sanomat ja Savon Työ. Uutislähteinä käytettiin Suomen tietotoimistoa sekä jonkin verran muista lehdistä lainattua aineistoa. Pakinoista yli puolet oli lähtöisin E. J. Paavolan kynästä. Vuonna 1928 lehti ryhtyi julkaisemaan viihteellistä viikkoliitettä ja samana vuonna siihen ilmestyi myös ensimmäinen sarjakuva. Mielipidekirjoituksissaan lehti oli räväkkä, toisinaan pahennustakin herättävä, ja sitä syytettiin ehkä aiheellisestikin Lauri Hallmanin äänitorvena toimimisesta. Kokonaisuutena Pohjois-Savo oli virkeä ja vapaamielinen keskustalehti ja aikanaan yksi Kuopion moderneimmin ja monipuolisimmin toimitetuista sanomalehdistä.
Kirjapaino ja talous

Käytettynä ostettu kirjapaino käsitti laakapainokoneen ja yhden latomakoneen. Vuonna 1928 hankittiin uusi Linotype-latomakone. Kirjapainon faktorina toimi aluksi T. Vainikainen, kunnes Collanin luovuttua taloudenhoitajan ja päätoimittajan tehtävistään taloudenhoitaja-faktoriksi valittiin Ilmari Leino. Lehden ilmoitushankkijana toimi Seinäjoelta kirjapainon mukana muuttanut Eero Martikainen.
Pohjois-Savo kävi levikkikilpailuun kustannuksia säästämättä ja journalististen sääntöjen rajoja hipovin menetelmin. Erityisesti maaseudun lukijoita houkuteltiin halvoilla tilaushinnoilla, arpajaisilla sekä maaseutupalstoilla ja suurilla pitäjänumeroilla. Kilpailijat syyttivät lehteä tilaus- ja ilmoitushintojen polkemisesta sekä ilmoitusten julkaisemisesta uutisina. Vuonna 1926 perustettiin asioimisto Iisalmeen, kun sikäläinen Salmetar oli muuttunut kokoomuksen äänenkannattajaksi. Yrityksistä huolimatta Pohjois-Savo ei onnistunut tunkeutumaan maaseudulle ja sen levikkialueeksi jäi Kuopion kaupunki lähikuntineen. Levikin kasvulle ei ollut edellytyksiäkään, sillä edistyspuolueen kannatus Kuopion vaalipiirissä oli laskussa, eikä vuoden 1924 jälkeen puolue saanut alueelta yhtään kansanedustajaa.
1920-luvun lopulla alkanut taloudellinen lamakausi koetteli ankarasti lehden julkaisuyhtiön taloutta. Se joutui ottamaan Hallmanin ja Eljas Erkon takaamaa lainaa ja sai puolueeltaan avustuksia ja takauksia. Vuonna 1931 yhtiön velat olivat lähes kaksi kertaa suuremmat kuin sen varat, eikä toimintaa enää voitu jatkaa. Lehti teki vararikon, jonka selvittelyssä Hallman osti sen kiinteistön ja koneet. Hän perusti uuden yhtiön ja alkoi julkaista sen nimissä uutta Pohjois-Savo -nimistä lehteä, joka oli puoluepoliittisesti sitoutumaton.
Aiheesta muualla

Pohjois-Savo digitoituna kansalliskirjastossa
Pohjois-Pohjanmaan historia

Tämä artikkeli käsittelee Pohjois-Pohjanmaan maakunnan historiaa.
Esihistoria

Pohjois-Pohjanmaan vanhimmat asutuslöydöt on ajoitettu Suomusjärven kulttuurikaudelle. Löydöt sijaitsevat pääasiassa sisämaassa, sillä rannikkoalue paljastui meren alta vasta myöhemmin. Keramiikkalöytöjä on tehty Pyhäjärveltä, Vihannista, Yli-Iistä. Pohjois-Pohjanmaalle ominaisia muinaislöytöjä ovat ns. jättiläiskirkot, joita on tavattu muun muassa Raahen Pattijoen Kastellista ja Pikkuliekokankaalla, Siikajoen Pesukankaalla, Tyrnävän Linnamaalla. Pronssikautisia löytöjä on tehty muutamia ympäri maakuntaa.
1500- ja 1600-luku

Pohjois-Pohjanmaan asutus vakiintui noin 1500-luvulla, jolloin Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa kiinnostui Pähkinäsaaren rauhan pohjoispuolisista alueista. Hänen suosituksestaan varsinkin Savosta muutti uudisasukkaita vanhan rajan taakse. Uudistaloja nousi pian Kala- ja Pyhäjokilaaksoihin samoin kuin pohjoisten jokien varsille. Seudulle muuttaneet saivat kohta huomata, ettei elämä ollut helppoa pohjoisissa erämaissa. Idästä saapui joukoittain venäläisiä ja kohta roihusivat uudistalot liekeissä. Täyssinän rauhan solmimisen jälkeen vuonna 1595 pohjoisten jokilaaksojen ja erämaiden olot vakiintuivat ja asutus vankistui.
Hallinnollisesti alue jaettiin 1600-luvun alussa viiteen kirkkopitäjään: Iin, Limingan, Saloisten, Pyhäjoen ja Kalajoen pitäjiin. Kuusamo kuului vielä tuolloin Kemin suur-pitäjään. Noihin aikoihin Pohjois-Pohjanmaalle perustettiin myös ensimmäinen kaupunki. Kaarle-herttua esitti jo vuonna 1599, että Perämeren merkittävimpiin kauppapaikkoihin oli muodostettava kaupunkeja. Kuninkaaksi tultuaan Kaarle IX antoi vuonna 1605 määräyksen Oulun kaupungin perustamisesta. Samoihin aikoihin Oulujokisuulle rakennettiin Oulun linna, jonka turvin muutti etelästä jatkuvasti uusia asukkaita. Muuttoa edisti myös se, että vuonna 1606 kuningas myönsi kymmenen vuoden verovapauden niille, jotka muuttivat uuteen kaupunkiin. Varsinaiset privilegionsa Oulu sai vuonna 1610, jolloin sen porvareille myönnettiin muun muassa oikeus vapaaseen kauppaan kaikkialla valtakunnassa. Vähitellen Oulujoen suuhun muodostui vauras ja elinvoimainen pohjoisten erämaiden pääkaupunki, jossa jo vuonna 1695 oli hieman yli 1 000 asukasta.
Oulun kilpailijaksi merikaupunkina kohosi virkeä Raahe, jonka kreivi Pietari Brahe perusti vuonna 1649. Kaupunkia ryhdyttiin aluksi rakentamaan Saloisten ikivanhalle kauppapaikalle, mutta Brahe siirsi vuonna 1652 kaupungin nykyiselle paikalleen. Sitä ryhdyttiin kutsumaan perustajansa mukaan Brahestadiksi, Brahen kaupungiksi. Myöhemmin nimi lyheni kansan suussa pelkäksi Raaheksi.
1900-luku

Sisällissodan rintamalinjat ylsivät myös Pohjois-Pohjanmaalle 1918. Rajuimmat taistelut käytiin Oulussa, jossa punaiset ja valkoiset iskivät yhteen helmikuun alussa 1918. Rautatieläinen Yrjö Kallinen koetti estää verenvuodatuksen, mutta epäonnistui. Punaisten tappiot olivat 26 kuollutta ja saman verran haavoittuneita. Valkoisten tappiot olivat puolestaan 33 kuollutta ja 34 haavoittunutta. Siviiliuhreja oli kahdeksan ja haavoittuneita 11. Taisteluun osallistuneiden venäläisten tappiot olivat puolestaan yksi kaatunut ja neljä haavoittunutta. Noin 700 punaista joutui Oulussa vangiksi. Muualla maakunnassa valkoiset ottivat tilanteen nopeasti haltuunsa. Epäyhtenäisesti esiintyneet punaiset joko antautuivat tai pakenivat Kainuuseen ja sitä kautta Venäjälle.
Talvi- ja jatkosodan aikana Kuusamo joutui sotatoimialueeksi. Myös siviilikohteet joutuivat kokemaan sodan kirot, muun muassa Oulua pommitettiin. Vuonna 1944 suomalaiset joukot joutuivat Lapin sodassa karkottamaan saksalaiset maasta. Tuolloin perääntyvät entiset aseveljet tuhosivat maakunnan pohjoisosaa ja polttivat muun muassa Kuusamon. Sodan päätyttyä Pohjois-Pohjanmaan alueesta jouduttiin luovuttamaan Neuvostoliitolle Paanajärven alue ja eräitä muita Kuusamon pitäjän itäisiä osia.
Ouluun syntyi vuonna 1931 Toppilan Oy selluloosatehdas ja vuonna 1936 Oulu Oy selluloosatehdas. Edellinen liitettiin vuonna 1973 Kajaani Oy:hyn ja lakkautettiin kannattomana vuonna 1985. Oulu Oy puolestaan siirtyi vuonna 1986 Veitsiluoto Oy:hyn. Enso-Gutzeit omisti puolet Veitsiluodosta, ja vuonna 1996 muodostettiin Enso Oy. Enso Oy fuusioitiin ruotsalaisen Stora-yhtymän kanssa nykyiseksi Stora Enso Oyj:ksi vuonna 1998. Kemianteollisuus alkoi Pohjois-Pohjanmaalla 1952, jolloin perustettiin Typpi Oy, myöh. Kemiran Oulun tehtaat. Todellinen teollisuusjätti on Rautaruukki, joka aloitti toimintansa Saloisissa, nykyisessä Raahessa 1964. Se on laajentanut toimintaansa sen jälkeen muun muassa Ouluun, Pulkkilaan, Oulaisiin, Ylivieskaan.
Sisämaan kehityksen kannalta oli erityisen merkittävää myös rautatieliikenteen kehitys. Pohjanmaan rata ulottui Ouluun vuonna 1886. Valmistuttuaan uusi kulkuväylä helpotti ja nopeutti etelään suuntautunutta liikennettä. Oulun ja Kajaanin välinen rata valmistui vuonna 1930. Hieman aikaisemmin oli otettu Ylivieskan ja Iisalmen välinen ratataso. Taivalkoskelle johtava rata valmistui vuonna 1961. Oulun ja Kemin välinen rataosa avattiin jo 1901. Rautateiden sähköistäminen ulottui vuonna 1983 Ouluun. Vuonna 2001 sähköistettiin Tuomioja–Raahe-välinen rata. Rata valmistui vuonna 1899, mutta nykyään rataosa on tarkoitettu vain tavaraliikenteelle.
Ilmatiellä on ollut myös oma merkittävä vaikutuksensa Pohjois-Pohjanmaan kehitykselle. Ensimmäisen säännöllisen ilmaliikenteen piiriin tuli Oulu, jonka naapurikuntaan Oulunsaloon rakennettiin 1935 lentokenttä. Siitä on vuosien saatossa kehittynyt matkustajamäärien Helsinki-Vantaan lentoaseman jälkeen Suomen toiseksi vilkkain. Laskeutumisten määrällä mitattuna Oulun lentoasema on seitsemänneksi vilkkain.
Claes Claessonin kartta Pohjois-Pohjanmaan pitäjistä vuodelta 1650.
Poko klassikot (Pate Mustajärvi)

| Poko klassikot Pate Mustajärvi |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1983-1986
 Julkaistu: 1987
 Tyylilaji: Poprock
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  Suomi: Ei listasijoitusta.
Pate Mustajärven muut julkaisut
| Nyt! 1984 | Poko klassikot 1987 | Lago Nero 1988 |
Poko klassikot on suomalaisen laulajan Pauli "Pate" Mustajärven kokoelma-EP. Se julkaistiin vuonna 1987. Levy on osa Poko Rekordsin Poko klassikot -kokoelmalevysarjaa.
Kappaleet

Yhdessä itkien
Hei Paula (- Hey Paula -)
Tuhkaa (- Homburg -)
Synnyimme lähtemään (- Born to Run -)
Kipsi (- Gypsy -)
Polikhne (Klazomenai)

| Polikhne> Πολίχνη.Sijainti |
| --- | --- |
 Polikhne
Koordinaatit:  38°21′36″N, 26°46′6″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Urla İskelesi, İzmir
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Joonia
Kaupunki:  Klazomenai
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Polikhne (m.kreik. Πολίχνη, Polikhnē, myös Polikhna, Πολίχνα, lat. Polichna) oli antiikin aikainen kaupunki Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä Klazomenain kaupunkia, mutta mantereen puolella, ja se sijoitetaan nykyisen İzmirin maakunnan Urla İskelesin lähistölle.
Polikhnen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Klazomenailaiset alkoivat linnoittaa sitä kapinoituaan yhdessä Erythrain ja Khioksen kanssa Ateenaa vastaan ja yritettyään erota Deloksen meriliitosta Ateenan epäonnistuneen Sisilian sotaretken jälkeen peloponnesolaissodan aikaan vuonna 412 eaa. Ateenalaiset valtasivat Polikhnen ja siirsivät väen takaisin Klazomenaihin, lukuun ottamatta niitä, jotka olivat kaikkein aktiivisimpia kapinahankkeessa ja olivat vetäytyneet Dafnukseen.
Klazomenain Polikhnea ei tule sekoittaa Polikhneen lähellä Erythraita eikä Polikhneen, joka oli Khioksen alaisuudessa. Barrington Atlas of the Greek and Roman World -kartastoon kaupunki on merkitty Polichne.
Polikhne (Khios)

| Polikhne> Πολίχνη |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka?
Paikkakunta:  Chíos?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Joonia
Kaupunki:  Khios
Infobox OKNimi-testi OK: 
Polikhne (m.kreik. Πολίχνη, Polikhnē) oli antiikin aikainen kaupunki tai muu asutus Jooniassa. Se kuului Khioksen poliksen alaisuuteen, mutta sen tarkkaa sijaintipaikkaa ei tunneta. Sen oletetaan sijainneen Khioksen saarella nykyisessä Kreikassa, mutta se olisi periaatteessa voinut sijaita myös Manner-Joonian puolella Khioksen peraian alueella, toisin sanoen nykyisen Turkin puolella.
Polikhnen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Herodotos sanoo sen toimineen Histiaioksen tukikohtana tämän hyökätessä Khiokselle Joonian kapinan aikaan vuonna 494 eaa.
Khioksen Polikhnea ei tule sekoittaa Polikhneen lähellä Erythraita eikä Polikhneen lähellä Klazomenaita.