stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Murtolahden työväentalo
Historiaa

Murtolahden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906, ja seuraavana vuonna yhdistys liittyi SDP:hen. Perustamisvuonna yhdistyksessä oli 35 jäsentä, vuonna 1908 jäsenmäärä oli pudonnut 25:en. Talo valmistui vuonna 1915. Paikkakunnalla oli 1920-luvulla ilmeisesti kiistoja sosialidemokraattien ja kommunistien välillä, sillä vuonna 1928 sosialidemokraattinen Vapaus-lehti kirjoitti ”kommunistihuligaanien” tunkeutuneen työväentaloon ja särkeneen sen ikkunoita. Myös vuonna 1929 kirjoitettiin ”pitkästä puolustustaistelusta kommunisteja vastaan”.
23.6.1931 Murtolahdella järjestettiin ”kansalaiskokous”, johon osallistui 21 henkeä. Kokouksen tuloksena päätettiin pyytää nimismieheltä ja maaherralta työväentalon pysyvää sulkemista erilaisten järjestyshäiriöiden vuoksi. Työväenyhdistyksen mukaan järjestyshäiriöitä ei ollut ollut, eikä yhdistyksen lakkauttaminen kommunistilakienkaan nojalla onnistuisi, sillä se oli sosialidemokraattinen. Yhdistyksen edustajien mukaan suuri osa kansalaiskokoukseen osallistujista oli maalaisliittolaisia, jotka olivat kateellisia siitä, että työväentalolla pidetyissä iltamissa kävi enemmän yleisöä kuin maalaisliittolaisten iltamissa. Nimismies kielsi kesällä 1931 väliaikaisesti iltamien ym. järjestämisen työväentalolla. Talo pysyi suljettuna ainakin vuoden 1932 lopulle, jolloin asiaa käsiteltiin myös eduskunnassa osana laajempaa työväentalojen sulkua koskevaa keskustelua. Ilmeisesti yhdistys sai jatkaa toimintaansa väliaikaisen sulun jälkeen, sillä vuonna 1934 se järjesti jälleen iltamat talollaan.
Osa tontista, jolla talo oli, myytiin vuonna 1957 yksityishenkilölle asuintontiksi. Vuonna 1967 talo purettiin, sillä se oli pahasti tupajumien syömä. Tontti jäi sosialidemokraattisen piirin haltuun, jolla se oli vielä vuonna 1988.
Toimintaa työväentalolla

Maaliskuussa 1929 yhdistys järjesti hiihtokilpailut ja niiden päätteeksi iltamat talolla. Vuonna 1930 yhdistyksen sisällä oltiin huolissaan siitä, ettei nuoriso enää tahtonut ottaa osaa aatteelliseen toimintaan, vaan sen pääharrastuksena oli kevyt huvittelu. Niinpä yhdistyksen alaisuuteen oli päätetty perustaa näytelmäseura.
Rakennus

Talo oli yksikerroksinen, hirsirakenteinen ja pinta-alaltaan 128 neliömetriä. Sen korkeus oli 2,75 metriä. Juhlasalissa oli näyttämö ja istumapaikat 80:lle, ja lisäksi talossa oli ravintola, keittiö ja ulko-wc.
Härkmerifjärden

| Härkmerifjärden |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kristiinankaupunki
Koordinaatit:  62°10′59″N, 21°25′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Stora sundet
Järvinumero:  96.510.1.006 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  0 m 
Rantaviiva:  22,3 km 
Pinta-ala:  5 km² 
 fiHärkmerifjärden 
Härkmerifjärden (suom. Härkmerenlahti) on matala, entisestä merenlahdesta muodostunut järvi Kristiinankaupungin alueella. Se on edelleen lähes merenpinnan tasolla, ja sen yhdistää mereen noin puoli kilometriä pitkä, perattu Stora sundet.
Järvi on humuspitoinen ja sitä reunustavat laajat ruovikko- ja sarakaistaleet. Kasvillisuudessa on vielä joitakin murtovesilajeja. Järvi on kansainvälisesti arvokas lintujen ruokailu-, pesimä- ja levähdysalue, ja se kuuluu Lapväärtin kosteikot -nimiseen Natura 2000 -alueeseen.
Rannoilla on joitakin loma-asuntoja ja etelärannalla venesatama.
IBM SSEC

IBM Selective Sequence Electronic Calculator (SSEC) oli IBM:n suunnittelema sähkömekaaninen tietokone. Sen suunnittelu aloitettiin loppuvuodesta 1944, ja se oli toiminnassa tammikuusta 1948 vuoteen 1952. Se oli viimeinen suuri sähkömekaaninen tietokone, jonka pian syrjäyttivät täyselektroniset tietokoneet.
SSEC oli mahdollisesti ensimmäinen tietokone, joka kykeni tallennettujen käskyjen aritmeettiseen manipulaatioon (rajattu määritelmä tallennetun ohjelman tietokoneelle), mutta se toimi enemmän kiinteän ohjelman koneen tavoin. Ranskalainen historioitsija Georges Ifrah kutsuu SSEC:tä ensimmäiseksi "lähes-tietokoneeksi", mutta ei vielä täydeksi tietokoneeksi.
Historia

Toisen maailmansodan aikana IBM rahoitti ja rakensi Harvard Mark I:n (myös nimellä Automatic Sequence Controlled Calculator, ASCC) Howard H. Aikenille Harvardin yliopistossa.
 IBM rakensi SSEC:n tämän jälkeen jotta saisi enemmän näkyvyyttä.
Käännös suomeksi
Høyre

| Høyre |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  25. elokuuta 1884
Puheenjohtaja:  Erna Solberg
Puoluesihteeri:  Tom Erlend Skaug
Ideologia:   konservatismi  liberaalikonservatismi 
Poliittinen kirjo:  keskusta-oikeisto
Jäsenmäärä:  n. 33 000 (2014)
Värit:  sininen
Suurkäräjät:  45 / 169
Saamelaiskäräjät:  1 / 39
Kansainväliset jäsenyydet:  – International Democrat Union
Nuorisojärjestö:  Unge Høyre
Kotisivu:  www.hoyre.no
Infobox OKNimi-testi OK: 
Høyre (suom. oikeisto) eli Norjan konservatiivipuolue on norjalainen keskusta-oikeistolainen puolue. Høyre perustettiin vuonna 1884 ja sen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2004 Erna Solberg.
Vuoden 2013 vaalitulos oli puolueen paras 28 vuoteen. Høyren kannatus oli 26,8 prosenttia, ja puolue sai suurkäräjille 48 paikkaa. Norjan neljä porvaripuoluetta saivat aikaan enemmistöhallituksen, koska niillä on 169 paikasta kaikkiaan 96.
Puheenjohtajat

Emil Stang, 1884–1889
Christian Homann Schweigaard, 1889–1891
Emil Stang, 1891–1893
Christian Homann Schweigaard, 1893–1896
Emil Stang, 1896–1899
Francis Hagerup, 1899–1902
Ole Larsen Skattebøl, 1902–1905
Edm. Harbitz, 1905–1907
Fredrik Stang, 1907–1911
Jens Bratlie, 1911–1919
Otto Bahr Halvorsen, 1919–1923
Ivar Lykke, 1923–1926
Carl Joachim Hambro , 1926–1934
Johan H. Andresen, 1934–1937
Ole Ludvig Bærøe, 1937–1940
Arthur Nordlie, 1945–1950
Carl Joachim Hambro , 1950–1954
Alv Kjøs, 1954–1962
Sjur Lindebrække, 1962–1970
Kåre Willoch, 1970–1974
Erling Norvik, 1974–1980
Jo Benkow, 1980–1984
Erling Norvik, 1984–1986
Rolf Presthus, 1986–1988
Kaci Kullmann Five, 1988
Jan P. Syse, 1988–1991
Kaci Kullmann Five, 1991–1994
Jan Petersen, 1994–2004
Erna Solberg, 2004-nykyinen
Aiheesta muualla

Konservatiivipuolue (norjaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Høyre Wikimedia Commonsissa
Shocking Blue

| Shocking Blue |
| --- | --- |
 Shocking Blue vuonna 1970.
Tiedot
Toiminnassa:  1967–1974  reunion: 1979, 1980, 1984
Tyylilaji:  rock, pop, psykedeelinen rock, progressiivinen rock, folk, rhythm and blues
Kotipaikka:  Haag, Alankomaat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Robbie van Leeuwen, kitara, laulu, sitar   Mariska Veres, laulu   Klaasje van der Wal, basso   Corneliusvan der Beek, rummut  
Entiset jäsenet:  Fred de Wilde, laulu (1967−1968)  Henk Smitskamp, basso (1972−1974)  Leo van de Ketterij, kitara (1970−1971)  Martin van Wijk, kitara (1973−1974) 
Levy-yhtiö:  Pink Elephant   Polydor  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Shocking Blue oli alankomaalainen, vuosina 1967–1974 toiminnassa ollut rock-yhtye, jonka esittämä musiikki yhdisteli progressiivista rockia, psykedeelistä rockia ja poppia. Parhaiten yhtye tunnetaan kappaleestaan ”Venus”, joka nousi Yhdysvaltain listaykköseksi vuonna 1970.
Versioita Shocking Bluen kappaleista

Kreikkalainen Olympians-yhtye teki "Venus" -kappaleesta välittömästi sen ilmestyttyä kreikankielisen cover-version. Kappaleen ovat myöhemmin coveroineet myös Bananarama ja Yoko Nagayama. Nirvana levytti versionsa Shocking Bluen kappaleesta "Love Buzz" debyyttialbumillaan Bleach (1989).
Suomalaisista artisteista Shocking Blueta ovat käännösversioineet Kirka (kappaleen "Venus"), siskonsa Muska Babitzin kappaleen "Send Me a Postcard" (Kirjoita postikorttiin), Fredi ja myös Paula Koivuniemi kappaleen "Never Marry a Railroad Man" (Jos konduktöörin nait). Mariska Veresin soolouralta hitti "Take Me High" on kääntynyt suomeksi Taiskan esittämänä (Moi moi vain). Lea Laven on levyttänyt useita Shocking Blue -kappaleita, kuten "Blossom Lady" (Vuosikertaa), "California Here I Come" (Sinustakin apua ois), "Shocking You" (On miten on), "Boll Weevil" (Kyllä rokki aina soi), "Pickin' Tomatoes" (Kanssa sun on kaikki okei) sekä muita.
Jäsenet

Robbie van Leeuwen – laulu, kitara, sitar
Mariska Veres – laulu korvasi Fred de Wilden vuonna 1968
Klaasje van der Wal – basso
Cornelius van der Beek – rummut
Henk Smitskamp – basso, korvasi Klaasje van der Walin vuonna 1972
Leo van de Ketterij – kitara (1970–1971)
Martin van Wijk – kitara (1973–1974)
Diskografia > Albumit

Shocking Blue (1967)
At Home (1969)
Scorpio’s Dance (1970)
3rd Album (1971)
Live in Japan (1972)
Inkpot (1972)
Attila (1972)
Eve and the Apple (1972) (Polydorin versio Attilasta yhdellä uudella kappaleella)
Ham (1973)
Dream on Dreamer (1974) (vain Länsi-Saksassa julkaistu uusi versio Hamista kolmella uudella kappaleella)
Good Times (1974)
Diskografia > Singlet

”Love Is in the Air” (1967)
”Lucy Brown Is Back in Town” (1968)
”Send Me a Postcard” (1968)
”Long Lonesome Road” (1969)
”Venus” (1969)
”Mighty Joe” (1969)
”Never Marry a Railroad Man” (1970)
”Hello Darkness” (1970)
”Shocking You” (1971)
”Blossom Lady” (1971)
”Out of Sight, Out of Mind” (1971)
”Inkpot” (1972)
”Rock in the Sea” (1972)
”Eve and the Apple” (1972)
”Oh Lord” (1973)
”Let Me Carry Your Bag” (1973)
”This America” (1974)
”Good Times” (1974)
”Gonna Sing My Song” (1975)
Diskografia > DVD

2004 Greatest Hits Around The World (Red Bullet)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shocking Blue Wikimedia Commonsissa
Mariska Veres ja Robbie van Leeuwen vuonna 1970.
NBA-kausi 2020–2021

NBA-kausi 2020–2021 oli NBA-koripallosarjan 75. kausi. Runkosarja alkoi 22. joulukuuta 2020 eli useita kuukausia tavallista myöhemmin koronaviruspandemian viivästettyä edellisen kauden päättymistä. Runkosarja päättyi 16. toukokuuta 2021. Viimeiseksi jäänyt kuudes loppuottelu pelattiin 20. heinäkuuta. Mestaruuden voitti Milwaukee Bucks, jonka ainoa aiempi mestaruus oli 50 vuoden takaa. Loppuotteluvastustaja oli Phoenix Suns. Loppuotteluiden arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Milwaukeen Giannis Antetokounmpo ja runkosarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi Denver Nuggetsin Nikola Jokić.
Runkosarjan pituudeksi päätettiin 72 ottelua kullekin 30 joukkueelle. Joukkueet pelasivat kahdessa konferenssissa, joiden molempien kuusi parasta pääsivät suoraan pudotuspeleihin ja sijoille 7–10 sijoittuneet pelasivat erillisen karsinnan kahdesta muusta konferenssinsa pudotuspelipaikasta.
Kanadalaisjoukkue Toronto Raptors pelasi Kanadan ja Yhdysvaltojen välisten, koronapandemian seurauksena asetettujen rajanylitysrajoitusten vuoksi kotiottelunsa Yhdysvalloissa, Floridan Tampassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NBA-kausi 2020–2021 Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivusto (englanniksi)
NBA:n kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  | 1946–47 | 1947–48 | 1948–49 | 1949–50 |
| 1950-luku | 1950–51 | 1951–52 | 1952–53 | 1953–54 | 1954–55 | 1955–56 | 1956–57 | 1957–58 | 1958–59 | 1959–60 |
| 1960-luku | 1960–61 | 1961–62 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2010-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Høylandet

Høylandet on Norjan kunta Trøndelagin läänissä. Se sijaitsee Namsosista koilliseen, muodostuen Søråa-joen pohjois-eteläsuuntaisesta laaksosta. Kunnan rajanaapureita ovat pohjoisessa Bindal, idässä Namsskogan, kaakossa Grong, lounaassa Overhalla sekä lännessä Namsos ja Nærøysund.
Kuvia

Høylandet ilmasta.
Høylandetin kirkko
Tunnettuja henkilöitä

Ivar Aavatsmark (1864–1947), upseeri ja poliitikko
Pål Tyldum (s. 1942), maastohiihtäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Høylandet Wikimedia Commonsissa
Trøndelagin läänin kunnat
Flatanger
Frosta
Frøya
Grong
Heim
Hitra
Holtålen
Høylandet
Inderøy
Indre Fosen
Leka
Levanger
Lierne
Malvik
Melhus
Meråker
Midtre Gauldal
Namsos
Namsskogan
Nærøysund
Oppdal
Orkland
Osen
Overhalla
Rennebu
Rindal
Røros
Røyrvik
Selbu
Skaun
Snåsa
Steinkjer
Stjørdal
Trondheim
Tydal
Verdal
Ørland
Åfjord
Norjan läänit | Norja
Hybridilaina

Hybridilaina on yritysten pääomainstrumentti. Instrumenttia kutsutaan hybridiksi, koska se voi olla yhtä aikaa omaa ja vierasta pääomaa. Kyseessä on oman pääoman ehtoinen joukkovelkakirjalaina. Hybridilaina ei IFRS-säännöstön mukaan ole velkainstrumentti vaan pääomainstrumentti.
Hybridilainassa ei ole ennalta määrättyä takaisinmaksuaikaa, mutta se voidaan yleensä ehtojen mukaan maksaa ennenaikaisesti takaisin. Koronmaksu ei ole lainaehdoissa pakollista vaan siitä päättää yleensä liikkeeseenlaskijan hallitus osingonmaksun tapaan. Muodollisesti yhtiön hallitus päättää myös lainan takaisinmaksusta. Lainan ehdoista ja aikarajoista sovitaan kulloinkin yhtiön ja sijoittajien kesken. Lainan antajalla ei ole oikeutta vaatia takaisinmaksua tai korkoa. Koska lainalla ei ole ehdotonta takaisinmaksuaikaa eikä koronmaksu ole pakollista, IFRS-säännöstö lähtee siitä, että hybridilaina voidaan laskea yhtiön omaan pääomaan. Siten se parantaa yhtiön taloudellisia velkaisuustunnuslukuja.
Hybridilainan korko on useimmiten merkittävästi tavanomaista senior-ehtoista lainaa korkeampi ja oman pääoman kustannusta alhaisempi - usein 6-9 % välimaastossa. Lainan antajan näkökulmasta hybridilaina on velaksi korkean riskin sijoitus, sillä takaisinsaantijärjestyksessä se tulee veloista viimeisenä ennen muita oman pääoman instrumentteja, kuten osakkeita. Tyypillisesti hybridilainassa on ehtona, että se voidaan maksaa takaisin jonakin tiettynä päivämääräänä, ja mikäli yhtiö ei tällöin suorita lainaa takaisin, sovittu korko nousee. Lainan koronmaksu voi olla myös sidottu osingonmaksuun.
Yrityksen näkökulmasta hybridilaina mahdollistaa omien pääomien tilapäisen vahvistamisen laimentamatta omistajien omistusuosuutta esimerkiksi osakeannilla. Hybridilainalla vahvistetaan yhtiön velkaisuustunnuslukuja yleensä kasvua ja investointeja varten tai turvaamaan yhtiön tilanne läpi vaikean markkinatilanteen. Hybridilaina antaa siten yrityksen johdolle lisäaikaa toteuttaa suunniteltuja toimenpiteitä ilman osakkeenomistajien lisäpanostuksia yhtiöön.
Historiassa osakkeenomistajat suhtautuivat hybridilainoihin negatiivisesti, sillä korkean koron myötä se johtaa yhtiön osakkaille jaettavissa olevien varojen pienenemiseen. Osakkeenomistajien suhtautuminen hybridilainoihin on kuitenkin muuttunut ja nykyään se nähdään pikemminkin kasvun mahdollistajana tai vaikean markkinatilanteen tasapainottajana, ja siten pitkällä aikavälillä se palvelee myös osakkeenomistajan etua.
Aiheesta muualla

Uusin finanssikikka on hybridilaina
Musta aateli

Musta aateli (ital. nobiltà nera) on niiden aatelisten nimitys, jotka pysyivät uskollisina paavi Pius IX:lle Italian kuningaskunnassa 1800-luvun lopulla. Ylimystö, joka tuolloin tuki paavin menetettyä valta-asemaa, käytti perinteistä mustaa hovipukua ja piti mielenosoituksena palatsiensa ovet suljettuina. Mustien asujen vuoksi heitä ryhdyttiin kutsumaan "mustaksi aateliksi".
Musta aatelisto pukeutui mustaan poliittisena protestina vuosina 1870–1929. Musta aatelisto oli Rooman aateliston konservatiivisin ryhmittymä, joka pysyi tiukasti uskollisena paaville sen jälkeen, kun Savoijin kuningashuoneen armeija oli yhdistänyt Italian ja valloittanut Kirkkovaltion alueet vuonna 1870.
Mustan aateliston jäsenet pitivät hallussaan paavin hallinnon korkeita virkoja, ja heidän edellytettiin käyttävän niin sanottua "espanjalaista mustaa", tiukkaa hovipukua. Värillä oli kaksoismerkitys. Espanjalainen musta oli toisaalta paavillisen aateliston virallinen seremoniallinen väri mutta samalla myös surun symboli. Kaikki huomattavat Rooman aateliset, jotka olivat uskollisia Pyhälle istuimelle, käyttivät näitä mustia juhlavaatteita. Musta aatelisto käytti asuja vielä protestin jälkeenkin, aina vuoteen 1968 asti, jolloin paavi Paavali VI uudisti paavillisen hovin etiketin ja lakkautti paavillisella asetuksella mustien virka-asujen käytön.
Lisäksi monet mustan aateliston suvut sulkivat protestina palatsiensa ovet, mikä ilmaisi surua ja oli merkki tyytymättömyydestä sekä uusien hallitsijoiden vastustuksesta. Lateraanisopimusten sopimisen jälkeen vuonna 1929 monet mustan aatelin suvut avasivat palatsiensa ovet. Jotkut suvut pitivät ne kuitenkin suljettuina aina vuoteen 1970 asti eli vielä kauan sen jälkeen, kun Italian kuningaskunta oli jo lakannut olemasta.
Mustaan aateliin lukeutuivat roomalaisesta perinteisestä aristokratiasta ne suvut, joilla oli perittyjä hallinnollisia virka-asemia paavillisessa hovissa, kuten Colonna, Ruspoli, Massimo, Orsini, Pallavicini, Borghese, Gaetani, Odescalchi, Ludovisi, Savelli, Caetani, Aldobrandini ja Conti. Lisäksi mustaan aateliin kuului sukuja, jotka olivat saaneet paavilta aatelisarvon tai muita etuoikeuksia. Monet näiden sukujen jäsenet palvelivat paavin Aateliskaartissa (Guardia Nobile), joka suojeli paavin turvallisuutta Sveitsiläiskaartin ohella. Näitä sukuja olivat muun muassa Torlonia, Teodoli, Soderini, Gallo di Roccagiovine, Pacelli,  Senni ja Cantuti -Castelvetri.
Kuuluisia mustan aatelin jäseniä ovat mm. Eugenio Pacelli josta tuli paavi, sijoittaja Ernesto Pacelli, ja Prospero Colonna, Rooman kaupungin pormestari.
Húrinin lasten tarina

| Húrinin lasten tarina> The Children of Húrin |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  J. R. R. Tolkien (toim. Christopher Tolkien)
Kuvittaja:  Alan Lee
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  HarperCollins
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  320
ISBN:  0618894640
Suomennos
Suomentaja:  Kersti Juva, runot Alice Martin ja Panu Pekkanen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  317
ISBN:  978-951-0-32907-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Húrinin lasten tarina (The Children of Húrin) on Christopher Tolkienin kokoama kirja, joka pohjautuu hänen isänsä J. R. R. Tolkienin vuonna 1918 aloittamaan tarinaan. Kokonaisuus jäi keskeneräiseksi J. R. R. Tolkienin kuoltua vuonna 1973. Kirja julkaistiin englanniksi maailmanlaajuisesti huhtikuussa 2007, ja Kersti Juvan suomennos ilmestyi toukokuussa 2007. Kirjan on kuvittanut tunnettu Tolkien-taiteilija Alan Lee.
Teoksen alkuaste oli kertova runo, jonka Christopher Tolkien julkaisi The History of Middle-earth -sarjan kolmannessa osassa The Lays of Beleriand. Suorasanainen versio kertomuksesta ilmestyi teoksessa Keskeneräisten tarujen kirja nimellä "Narn i Hîn Húrin eli Húrinin lasten tarina".
Tausta

Tolkien kirjoitti vuosien aikana tarinasta useita muunnelmia. Christopher Tolkienin mukaan hänen isänsä haluna oli kertoa kolme Silmarillionin yksittäisistä päätarinoista täydemmässä muodossa kuin mitä itse teokseen olisi sopinut. Jos J. R. R. Tolkien olisi kirjoittanut jonkin näistä tarinoista loppuun, hän olisi halunnut julkaista sen erillisenä teoksena, vaikka ne ovatkin osa laajempaa historiaa. Tämän vuoksi Christopher Tolkien julkaisi Húrinin lasten tarinan itsenäisenä teoksena.
Kirjan suomalaispainoksen takakannessa sanotaan, että ”vääjäämättä traagiseen päätökseen etenevällä tarinalla on vahvoja yhtymäkohtia Kalevalan taruun Kullervosta”. Jussi Ahlroth kirjoitti 25. toukokuuta 2007 Helsingin Sanomissa kirjasta seuraavaa: ”Luodessaan synkintä sankariaan Tolkien kurotti yli anglosaksisten ja skandinaavisten perinteiden, Inkerinmaalle asti. Túrin Húrinin pojan kertomus perustuu suomalaiseen tarustoon, Kalevalassa olevaan Kullervo Kalervonpojan tarinaan.”
Juoni

Túrin on vasta nuori lapsi, kun hänen isänsä Húrin, Dor-lóminin valtias, lähtee sotaan mustaa ruhtinasta Morgothia vastaan. Ihmisten ja haltioiden sotajoukot häviävät taistelun, joka saa nimen Nirnaeth arnoediad, Lukemattomien kyynelten taistelu. Húrin jää vangiksi, ja Morgoth yrittää saada hänet kertomaan Gondolinin kätketyn kaupungin sijainnin. Kun Húrin ei suostu paljastamaan kaupungin sijaintia, Morgoth kiroaa hänen koko perheensä.
Hävityn sodan jälkeen Túrinin äiti Morwen lähettää poikansa turvaan Doriathin haltiavaltakuntaan. Siellä hän kasvaa mieleltään ja voimiltaan mahtavaksi, mutta joutuu väärinkäsityksen vuoksi lähtemään maanpakoon. Túrin liittyy erämaassa elävien lainsuojattomien joukkoon ja alkaa käydä sissisotaa Morgothia vastaan. Túrinin Doriathin-aikainen paras ystävä Beleg tulee apuun. He ovat liitossa Mîm-vähäkääpiön kanssa, mutta tämä pettää heidät, jolloin Túrin vangitaan ja vain Beleg pääsee pakoon. Hän vapauttaa Túrinin, mutta pimeässä Túrin erehtyy luulemaan Belegiä Morgothin palvelijaksi ja surmaa tämän. Túrin ottaa Belegin miekan puhdistaakseen ystävänsä veren siitä tappamalla vihollisia. Hän vaeltaa seuraavaksi Nargothrondin kuningaskuntaan.
Nargothrondissa Túrin pääsi kuninkaan suosioon ja alkaa hyökkäillä avoimesti Morgothia vastaan. Morgoth kuitenkin tuhoaa lopulta kokonaan Nargothrondin Tumhaladin taistelussa lohikäärme Glaurungin johdolla. Kun Túrinin sisar Niënor saapuu paikalle, Glaurung noituu hänet. Niënor menettää muistinsa ja pakenee Brethilin metsään, jonne myös Túrin on paennut Nargothrondin tuhoutuessa. Túrin löytää Niënorin ja he rakastuvat tietämättä sukulaisuudestaan, sillä Niënor syntyi Dor-lóminissa vasta Túrinin lähdettyä jo Doriathiin.
Pian Glaurung päättää hankkiutua eroon Túrinista ja lähtee Brethiliin. Túrin on lohikäärmettä vastassa ja tappaa sen. Lohikäärmeen kuollessa Niënor saa muistinsa takaisin ja ymmärtää sisaruutensa Túrinin kanssa. Hän tekee itsemurhan hyppäämällä Teiglinjokeen. Túrin tokenee kamppailusta ja saa kuulla Niënorin oikeasta syntyperästä, jolloin hän tajuaa tehneensä elämässään pelkkää pahaa, vaikkakin tahtomattaan, ymmärtää Morgothin kirouksen olevan voittamaton ja heittäytyy Belegin miekkaan. Húrin pääsee vapaaksi ja saapuu paikalle Morwenin kanssa. Morwen kuolee lastensa haudalle ja Húrin hukuttautuu Läntiseen mereen.
Aiheesta muualla

tolkiengateway.net, lisätietoa (englanniksi)
tolkiengateway.net, arvosteluita kirjasta (englanniksi)
Adam Roberts: The Children of Húrin (Arkistoitu – Internet Archive). Strange Horizons 16.7.2007. (englanniksi)
Juri Nummelin: Esiaikainen tragedia puree. Turun sanomat 25.6.2007.
Markku Soikkeli: Koko perheen synkkä pakanasankari. Satakunnan kansa 2007.
Murto (hevonen)

| Murto |
| --- | --- |
 Nuori Murto kilpailukunnossa
Syntynyt:  17. toukokuuta 1917
Kuollut:  23. toukokuuta 1936 (19 vuotta)
Sukupuoli:  ori
Väri:  tummanrautias
Rotu:  suomenhevonen
Synnyinmaa:   Suomi
Isä:  Toimi
Emä:  Hilppa
Emänisä:  Iikka
Kasvattaja:  Juho Salmi, Vähäkyrö
Omistaja:  Eino Koskinen, Mäntsälä
Ohjastaja:  Kauko Eestilä
Tasoitusennätys:  29,4
Suurkilpailuvoittoja
 Ravikuninkuus: 1926, 1929 
Murto (17. toukokuuta 1917 – 23. toukokuuta 1936) oli tummanrautias suomenhevosori, jonka isä oli Toimi, emä Hilppa ja emänisä Ilkka. Se polveutui (iiiii.) vuonna 1864 syntyneestä oriista Jaakko, joka on yksi nykyisten suomenhevosten neljästä kantaoriista. Murto kilpaili menestyksekkäästi ravurina voittaen kaksi ravikuninkuutta (1926 ja 1929). Ori juoksi useita Suomen ennätysaikoja parantaen 3 000 metrin ennätystä kerran ja 2 000 metrin ennätystä kuudesti. Sen ennätys (paras kilometriaika) oli 29,4.
Kilpaura

Murto syntyi Etelä-Pohjanmaalla mutta oli kilpailuvuotensa mäntsäläläisen Eino Koskisen omistuksessa. Sen valmentajana ja ohjastajana toimi Kauko Eestilä. Murto lähti Ruotsiin kilpailemaan myös seuraavana vuonna, mutta sairastui jo menomatkalla ja toipui kunnolla kilpailukuntoon vasta keväällä 1929. Kesällä 1929 se alitti ensimmäisenä suomenhevosena 3 minuutin ajan 2 000 metrin matkalla (2.58,8), joskin tämä ennätys jäi epäviralliseksi, koska kilpailuja ei ollut vahvistettu virallisiksi. Murron askelta kuvataan poikkeuksellisen pitkäksi, ja sen jalat säilyivät hyväkuntoisina läpi kilpauran.