stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ritva Haavikko
Teokset

Kirjailijat puhuvat: tulenkantajat, toim. Ritva Haavikko, SKS 1976 ISBN 951-717-104-8
Rivien takaa: nykykirjallisuuden tutkimusta kirjailijahaastattelujen pohjalta, toim. Ritva Haavikko, SKS 1976 ISBN 951-717-097-1
Ihmisen ääni: nöyryys – intohimo, Mika Waltari; toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 1978 ISBN 951-0-08913-3
Kirjallisuuden tulkinta ja opetus, toim. Ritva Haavikko, SKS 1978 ISBN 951-717-156-0
Mikan runoja ja muistiinpanoja 1925–1978, Mika Waltari, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 1979 ISBN 951-0-09672-5
Kirjailijan muistelmia,Mika Waltari, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 1980 ISBN 951-0-10083-8
Miten kirjani ovat syntyneet. 2, Kirjailijoiden studia generalia 1979, toim. Ritva Haavikko. Helsinki: WSOY 1980 ISBN 951-0-09626-1
Mika Waltari: mielikuvituksen jättiläinen, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 1982 ISBN 951-0-11565-7
Luovuuden ulottuvuudet, toim. Ritva Haavikko, Jan-Erik Ruth, Espoo: Weilin + Göös 1984 ISBN 951-35-2989-4
Miten minut on kasvatettu, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: Tammi 1986 ISBN 951-30-6618-5
Kirjailijahaastattelut, kirj. & toim. Kaarina Sala, Ritva Haavikko, Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura 1987 ISBN 951-717-467-5
Miten kirjani ovat syntyneet. 3, Virikkeet, ainekset, rakenteet, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 1991 ISBN 951-0-17298-7
Ketunkivellä: Helvi Hämäläisen elämä 1907–1954, Helvi Hämäläinen, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 1993 ISBN 951-0-18612-0
Päiväkirjat 1955–1988, Helvi Hämäläinen, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 1994 ISBN 951-0-18991-X
Miten kirjani ovat syntyneet. 4, Virikkeet, ainekset, rakenteet, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 2000 ISBN 951-0-25018-X
Hevonen taiteessa, runoudessa, historiassa, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 2003 ISBN 951-0-22877-X
Mikan runoja ja muistiinpanoja 1925–1978, Mika Waltari, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 2003 ISBN 951-0-28425-4
Mika Waltarin Hyvinkää: kirjallinen kaupunki, toim. Lea Bergström, kirjoittajat: Ritva Haavikko, ym. Hyvinkään kaupungin kulttuurihistoriallinen osasto 2008 ISBN 978-951-97368-7-7
Mika Waltari, valloittaja, Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 2008 ISBN 978-951-0-32484-4
De Geer

| De Geer |
| --- | --- |
 De Geer-suvun aatelisvaakuna
Muutto:  Liègen ruhtinaskunta, Brabant
Aateloitu:  4.8.1641
Korotettu:  kreivillinen suku de Geer till Tervik polveutuu vapaaherrallisesta suvusta de Geer till Tervik. Suku korotettiin kreivilliseen arvoon 18.7.1809 nimellä de Geer till Tervik ja introdusoitiin Suomen Ritarihuoneeseen 29.1.1818 kreivillisenä sukuna numero 3. Suku sammui 18.10.1855.
Kantaisä:  Louis De Geer
Kartano:  Tervikin kartano
 Suomen ritarihuone
Introdusoitu:  29.1.1818
Arvo:  Aatelinen, vapaaherrallinen ja kreivillinen
Numero:  26
† Sammunut Suomessa
Sammunut:  Suku ei ole ollut edustettuna Suomessa 14.5.1925 jälkeen, mutta elää mahdollisesti Yhdysvalloissa.
 Ruotsin ritarihuone
Introdusoitu:  15.2.1642
Arvo:  Aatelinen, vapaaherrallinen ja kreivillinen (Suku elää Ruotsissa, jossa kaksi sukuhaaraa, suvut de Geer af Finspång ja de Geer till Leufsta, on korotettu vapaaherralliseen arvoon).
Numero:  291
De Geer (myös de Geer) on ruotsalainen aatelissuku, jolla on useita haaroja. Osa haaroista on vapaaherrallisia ja osa kreivillisiä.
Perimätiedon mukaan suku on lähtöisin Liègen ruhtinaspiispakunnasta Brabantista. Nimen on sanottu tulleen Maasin sivujoesta Geeristä, joka virtaa Maastrichtin läpi. Ruotsiin vuonna 1627 muuttanut kauppias ja ruukinomistaja Louis De Geer aateloitiin elokuussa 1641 ja hänen sukunsa esiteltiin Ruotsin ritarihuoneelle seuraavana vuonna aatelisena sukuna numero 291. Suomen aateliin on kuulunut suvusta kaksi haaraa, De Geer (Suomen ritarihuoneen aatelinen suku nro 26) ja de Geer till Tervik (kreivillinen suku nro 3). Ensin mainittu sammui Suomessa vuonna 1925, jälkimmäinen jo 1855. Aatelisen suvun nro 26 jälkeläisiä saattaa kuitenkin elää yhä Yhdysvalloissa. Ruotsissa suvusta on elossa kaksi vapaaherrallista haaraa, de Geer af Finspång ja de Geer till Leufsta.
Jäseniä

Louis De Geer (1587–1652), Ruotsin teollisuuden uranuurtaja
Otto Wilhelm De Geer (1710–1769), ruotsalainen valtaneuvos, maaherra, sai vapaaherran arvon 1766
Robert Wilhelm de Geer (1750–1820), suomalainen senaattori, maaherra, edellisen poika, sai kreivin arvon 1809
Louis De Geer (1818–1896), ruotsalainen virkamies, kirjailija ja Ruotsin pääministeri
Karl Vilhelm Konstantin De Geer (1839–1904), suomalainen Venäjän armeijan kenraalimajuri
Louis De Geer (1854–1935), ruotsalainen poliitikko, Ruotsin pääministeri
Gerard De Geer (1858–1943), ruotsalainen geologi
Kirjallisuutta

E. N. Dahlgren: Ätten De Geer. Määritä julkaisija! (ruotsiksi)
Abimael Guzmán

| Abimael Guzmán |
| --- | --- |
 Abimael Guzmán.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Manuel Rubén Abimael Guzmán Reynoso
Syntynyt: 3. joulukuuta 1934 Arequipa, Peru
Kuollut: 11. syyskuuta 2021 (86 vuotta) Callao, Peru
Kansalaisuus:  Peru
Arvonimi: filosofian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  San Agustínin kansalliseen yliopisto, San Cristóbal de Huamangan kansallinen yliopisto
Tutkimusalue:  filosofia, oikeustiede
Manuel Rubén Abimael Guzmán Reynoso (3. joulukuuta 1934 Arequipa, Peru – 	11. syyskuuta 2021 Callao, Peru) oli perulainen filosofian professori ja nimellä Loistava polku tunnetun maolaisen sissijärjestön perustaja ja johtaja. Guzmán pidätettiin syksyllä 1992 ja tuomittiin 13. lokakuuta 2006 elinkautiseen vankeuteen terrorismista. Guzmán tunnettiin myös salanimillä ”puhemies” (esp. presidente) ja ”toveri Gonzalo”. Vuonna 2010 Guzmán meni naimisiin pitkäaikaisen taistelutoverinsa ja järjestön aiemman kakkosjohtajan Elena Iparraguirren (s. 1947) kanssa.
Elämäkerta > Nuoruus

Guzmán oli kotoisin Etelä-Perusta, Arequipasta, joka sijaitsee noin tuhat kilometriä etelään pääkaupunki Limasta. Hän oli avioton ja yksi menestyneen kauppiaan kuudesta lapsesta. Guzmánin yksinhuoltajaäiti kuoli hänen ollessaan viisivuotias. Hän asui aluksi äidin perheen luona ja myöhemmin isänsä ja tämän vaimon luona. 19-vuotiaana hän meni opiskelemaan San Agustínin kansalliseen yliopistoon Arequipassa.
Guzmán suoritti tutkinnon filosofiassa ja oikeustieteessä. Hänen lopputyönsä olivat Kantilainen teoria avaruudesta ja Porvarillinen demokraattinen valtio. Vuonna 1962 Guzmán palkattiin San Cristóbal de Huamangan kansallisen yliopiston filosofian professoriksi. Yliopiston rehtorina oli antropologian tohtori Efraín Morote Best, jonka kannustuksesta Guzmán opiskeli alkuperäisväestön puhumaa ketsuaa ja liittyi poliittisiin piireihin. Vuonna 1964 hän avioitui 18-vuotiaan opiskelijan Augusta La Torren (1946–1988) kanssa. La Torre vaikutti merkittävästi Loistavan polun perustamiseen ja oli järjestön kakkosjohtaja. Guzmán ja La Torre vierailivat Kiinassa 1965. Toimittuaan yliopiston henkilöstöpäällikkönä Guzmán erosi 1970-luvun puolivälissä ja meni maan alle 1978.
Elämäkerta > Toiminta yliopistopiireissä

1960-luvulla Perun kommunistinen puolue hajosi ideologisista ja henkilöistä johtuvista syistä. Guzmán nousi maolaisen linjan johtoon neuvostomielisten suunnattua toisaalle. Hän otti salanimen puhemies Gonzalo ja alkoi kannustaa talonpoikien vallankumousta maolaisen mallin mukaan. Hänen seuraajansa julistivat Guzmánin kommunismin neljänneksi miekaksi (Marxin, Leninin ja Maon jälkeen). Guzmán vastusti Pohjois-Amerikan imperialismin lisäksi myös Neuvostoliiton ”sosialistista imperialismia”.
Elämäkerta > Sissiliikkeessä

Loistava polku vaikutti aluksi lähinnä yliopistopiireissä. 1970-luvulla se muuttui sissiliikkeeksi, aluksi Ayacuchon alueella. Toukokuussa 1980 ryhmä aloitti sodan hallitusta vastaan polttamalla vaaliuurnia häiritäkseen ensimmäisiä vapaita vaaleja sitten vuoden 1964. Liike sai kannatusta ja hallitsi laajoja alueita maaseudulla ja teki hyökkäyksiä jopa Liman lähellä. Se hyökkäsi paitsi valtion sotilaita, poliiseja ja muita työntekijöitä vastaan, myös muita vasemmistolaisia sissiliikkeitä, kuten Movimiento Revolucionario Túpac Amarua vastaan. Perun totuuskomissio laski sisällissodassa kuolleen 69 280 ihmistä, joista Loistava polku oli vastuussa 12 561:stä.
Loistava polku piti Abimael Guzmánin kirjoituksia Gonzalon ajatuksina, uutena marxismi-leninismi-Mao Zedongin ajatuksille pohjautuvana teoriana. Vuonna 1989 hän julisti että Loistava polku oli edennyt sissisodasta liikkeiden sotaan (guerra de movimientos). Tämä oli hänen mukaansa askel kohti strategista tasapainoa, joka johtaisi vanhan järjestyksen kaatumiseen. Kun tämä tapahtuisi, Loistava polku siirtyisi strategiseen hyökkäykseen.
Elämäkerta > Hallituksen operaatio

Vuonna 1992 presidentti Alberto Fujimorin ensimmäisellä kaudella Perun terrorismin vastainen direktoraatti (DINCOTE) alkoi varjostaa Limassa asuntoja, joita se uskoi terroristien käyttävän. Agentit tutkivat säännöllisesti erään balettikouluna käytetyn ylemmän keskiluokan talon roska-astiat Surcossa, ja he huomasivat pian että asunnosta tuli enemmän jätettä kuin siinä asuva yksi henkilö, tanssinopettaja Maritza Garrido Lecca tuottaisi. Roskista löytyi myös Guzmánin sairastaman psoriasiksen hoitoon käytettyjä voideputkiloita. Erikoisjoukko teki iskun taloon 12. syyskuuta 1992 ja löysi sieltä Guzmánin sekä kahdeksan muuta hänen ryhmäänsä kuuluvaa henkilöä.
Operaation yhteydessä poliisi sai haltuunsa Guzmánin tietokoneen, jossa oli tarkat tiedot kaikista sissijoukoista, niiden aseista ja tukikohdista. Tietokannan mukaan vuonna 1990 Loistavalla polulla oli 23 430 jäsentä, 235 revolveria ja 500 kivääriä.
Elämäkerta > Oikeudenkäynnit

Hallitus yritti esittää Guzmánin psykopaattina ja tavallisena rikollisena ja julkaisi hänestä kuvia häkissä vankilavaatteissa. Hän pysyi kuitenkin vihamielisen lehdistön edessä uhmakkaana ja piti vallankumouspuheita. Guzmán kärsi psoriasiksen aiheuttamasta pigmenttihäiriöstä ja käytti aina aurinkolaseja.
Guzmán tuomittiin maanpetoksesta ja 25 000 ihmisen kuoleman aiheuttamisesta elinikäiseen vankeuteen naamioidun sotilastuomioistuimen edessä kolmen päivän oikeudenkäynnissä ja sijoitettiin San Lorenzon saaren sotilastukikohtaan Callaoon Liman edustalle, jossa hän oli kuolemaansa saakka. Hän neuvotteli luultavasti hallituksen kanssa saadakseen etuuksia ja esiintyi 1993 useita kertoja televisiossa ja ”teki rauhan” hallituksen kanssa.
Toisenlainen tulkinta

Toisenlaisen teorian Loistavasta polusta esittää Andreo Matias (Washington Huaracha) kirjassaan CIA, Sendero Luminoso, Guerra Politica, Lima 1987. Hänen mukaansa terroristitoiminta ja matalan intensiteetin konflikti peiteoperaatioineen on ollut länsimaiden tiedustelupalvelujen epätavanomaista sodankäyntiä. 3 000 perulaista sotilasta oli koulutettu Panaman kanavan School of Americasissa vastakumouksellista sodankäyntiä varten. Terroritoiminta tuli tarpeettomaksi kun presidentti Fujimori suoritti sotilasvallankaappauksen huhtikuussa 1992. Maan kansallismielinen ja osin sosialistinen vuoden 1979 perustuslaki kumottiin. Ylikansallisten toimijoiden tarpeisiin laadittiin uusi neoliberaalinen perustuslaki. Maan luonnonrikkaudet ja suuri osa taloudellisesta toimeliaisuudesta palautettiin ulkomaisille toimijoille.
Loistavan polun johtaja Abimael Guzmán oli ”vangittuna” yhdessä Fujimorin aikaisen tiedustelupäällikön Vladimiro Montesinoksen kanssa laivaston tukikohdassa Callaon satamakaupungissa. Montesinos värvättiin CIA:n agentiksi jo 1960-luvulla.
Jälkiarvio

Guzmánin oikeudenkäynti tuomittiin Fujimorin kauden jälkeen perustuslain vastaiseksi. Uusi oikeudenkäynti aloitettiin 5. marraskuuta 2004. Tuomarit eivät onnistuneet hillitsemään Guzmánia, vaan hän häiritsi istuntoa iskulauseillaan. Heitä syytettiin liiallisesta hellämielisyydestä. Kaksi tuomaria erosi ja oikeudenkäynti keskeytyi. Guzmánin kolmas oikeudenkäynti aloitettiin syyskuussa 2005 suljetuin ovin. Lokakuussa 2006 oikeus tuomitsi Guzmánin elinkaudeksi vankeuteen terrorismista, murhasta ja muista rikoksista. Vuonna 2015 Guzmán tuomittiin uudelleen elinkautiseen vankeuteen.
Guzmánin poliittiset ajatukset on koottu Luis Arce Borjan 1989 toimittamaan kirjaan: Guerra popular en el Perú. El Pensamiento Gonzalo. Loistavan polun tiedotustoimintaa hoidetaan Berkeleystä (Kalifornia), New Yorkista, Brysselistä ja Kööpenhaminasta käsin.
Aiheesta muualla

Interview with Chairman Gonzalo El Diario / Lesmaterialistes.com. 30.3.2013 (Alun perin tehty vuonna 1988). Viitattu 1.8.2021. (englanniksi)
Dr. Abimael Guzmán's (Chairman Gonzalo) "Speech from a Cage". Csrp.org. 24.9.1992. Arkistoitu 4.7.2008. Viitattu 1.8.2021. (englanniksi) (Guzmánin pitämä puhe lehdistökonferenssissa.)
Profile: Peru's Shining Path BBC News. 5.11.2004. Viitattu 1.8.2021. (englanniksi)
Shining Path retrial suspended BBC News. 5.11.2004. Viitattu 1.8.2021. (englanniksi)
Shining Path retrial halted again BBC News. 12.11.2004. Viitattu 1.8.2021. (englanniksi)
Peru suspends Shining Path trial BBC News. 15.11.2004. Viitattu 1.8.2021. (englanniksi)
New start for Shining Path trial BBC News. 27.9.2005. Viitattu 1.8.2021. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Australia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Seija Rustholkarhu

Ari, Lohja 1984.
Seija Rustholkarhu (20. marraskuuta 1932 Hollola – 25. huhtikuuta 2023 Vihti) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Rustholkarhu opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1951 alkaen ja Suomen Taideakatemiassa 1954 alkaen. Opintojen päätyttyä vuonna 1958 Rustholkarhu osallistui Nuorten näyttelyyn. Rustholkarhu osallistui aktiivisesti näyttelyihin. Hänen teoksiaan on ollut esillä muun muassa mitalitaiteen näyttely Fidemissä monena vuonna.
Julkisia teoksia hänellä on esimerkiksi Kissanpäivät Hvitträskissä vuodelta 1971, Yhteistyön hedelmä Vihdin kirkonkylässä vuodelta 1983 ja Ari-teos Lohjan sairaalan aulassa vuodelta 1984. Hänen teoksiaan on useissa kokoelmissa, kuten muun muassa Ateneumin taidemuseon, Suomen valtion ja Wihurin säätiön kokoelmissa.
Rustholkarhu sai Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyn palkinnon vuonna 1959, ja hän on sijoittunut palkintosijoille ja saanut kunniamainintoja eri kilpailuissa. Hän ansioitui myös mitalitaiteilijana ja sai Mitalitaiteen Killan ansiomitalin vuonna 1990. Mitalitaide olikin aina lähellä hänen sydäntään, ja hän oli siinä hyvin tuottelias.
Ansiokkaasta toiminnasta taiteilijana hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke, josta hän sai nauttia vuosikymmenien ajan.
Rustholkarhun ateljee sijaitsi Vihdin kirkonkylällä Niuhalan vanhassa kansakoulurakennuksessa.
Haapatyttöperhonen

| Haapatyttöperhonen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Tyttöperhoset Archiearinae
Suku::  Archiearis
Laji::  notha
Kaksiosainen nimi
 Archiearis notha  Hübner, 1802 
Synonyymit
 Boudinotiana notha 
Katso myös
   Haapatyttöperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haapatyttöperhonen (Archiearis notha) on mittariperhosiin kuuluva, päiväaktiivinen perhoslaji, joka lentää varhain keväällä. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Koko ja ulkonäkö

Etusiivet ovat melko tasaisen tuhkanharmaat tai hieman rusehtavat. Niiden etureunassa on kaksi hyvin epämääräistä ja himmeää vaaleaa täplää ja siiven kärkiosassa on vaalea poikkiviiru. Naaraalla etureunan vaalea täplä ulottuu himmeänä usein siiven keskiosaan saakka. Takasiivet ovat oranssinkeltaiset, reunoiltaan tummanruskeat ja niissä on pieni, terävärajainen diskaalitäplä. Siipiväli on noin 35 mm.
Harvinainen haapatyttöperhonen muistuttaa huomattavan paljon yleistä koivutyttöperhosta (Archiearis parthenias).
Levinneisyys ja lentoaika

Lavinneisyysalue ulottuu Pohjois-Euroopasta ja Alpeilta Itä-Aasiaan. Suomessa haapatyttöperhonen on levinneisyydeltään eteläinen ja hyvin paikoittainen. Se on kevään varhaisimpia lentäjiä ja perhosia voi tavata huhtikuun alusta toukokuun alkupuolelle.
Elinympäristö ja elintavat

Haapatyttöperhosta tavataan vain haapaa kasvavilla paikoilla. Harvinaisuutensa perusteella se lienee melko vaatelias elinympäristönsä suhteen. Perhoset lentävät aurinkoisina aamupäivinä, pääasiassa korkealla latvustoissa mutta laskeutuu välillä maahan. Toukkia voi tavata toukokuusta heinäkuuhun. Kotelo talvehtii puun kuoren raossa.
Ravintokasvi

Toukka elää haavalla (Populus tremula).
Aiheesta muualla

Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1303222  Wikispecies: Boudinotiana notha  BioLib: 51849  BOLD: 195498  Fauna Europaea: 446351  Fauna Europaea (new): 05b2e10f-9b88-4df5-a073-d80c99da5c32  GBIF: 4522970  iNaturalist: 702564  LoB: 5511  MaBENA: ArchiNotha  NBN: NHMSYS0021144157  NCBI: 987020  Observation.org: 9625  Open Tree of Life: 215409
Gold (elokuva)

| Gold |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stephen Gaghan
Käsikirjoittaja:   Patrick Massett  John Zinma 
Tuottaja:   Patrick Massett  Matthew McConaughey  Michael Nozik  Teddy Schwarzman  John Zinman 
Säveltäjä:  Daniel Pemberton
Kuvaaja:  Robert Elswit
Leikkaaja:  Douglas Crise
Tuotantosuunnittelija:  Maria Djurkovic
Pukusuunnittelija:  Danny Glicker
Pääosat:   Matthew McConaughey  Édgar Ramírez  Bryce Dallas Howard 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Black Bear Pictures  Boies/Schiller Film Group  Hwy61  Living Films 
Levittäjä:  The Weinstein Company Living Films Netflix
Ensi-ilta:  2016
Kesto:  121 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gold on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva, jonka on ohjannut Stephen Gaghan ja kirjoittanut Patrick Massett ja John Zinman. Elokuvan pääosissa esiintyvät Matthew McConaughey, Édgar Ramírez, Bryce Dallas Howard, Corey Stoll, Toby Kebbell, Craig T. Nelson, Stacy Keach ja Bruce Greenwood.
Elokuvan tunnussävelmän teki Iggy Pop.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Matthew McConaughey  | … |  Kenny Wells   |
|  Édgar Ramírez  | … |  Michael Acosta   |
|  Bryce Dallas Howard  | … |  Kay   |
|  Corey Stoll  | … |  Lloyd Stanton   |
|  Timothy Simons  | … |  Jeff Jackson   |
|  Michael Landes  | … |  Glen Binkert   |
|  Corey Stoll  | … |  Brian Woolf   |
|  Toby Kebbell   | … |  Paul Jennings   |
|  Bruce Greenwood  | … |  Mark Hancock   |
|  Stacy Keach  | … |  Clive Coleman   |
|  Bill Camp  | … |  Hollis Dresher   |
|  Rachael Taylor  | … |  Rachel Hill    |
|  Macon Blair  | … |  Connie Wright   |
|  Bhavesh Patel  | … |  Bobby Owens   |
|  Craig T. Nelson  | … |  Kenny Wells   |
Aiheesta muualla

Gold Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Porvoon valtiopäivien muistomitali

| Porvoon valtiopäivien muistomitali |
| --- | --- |
 Talonpoikain muistomitali ja Pyhän Andreaksen ritarikunnan nauha. 
Nimi:  Porvoon valtiopäivien muistomitali
Tekijä:  Vladimir Aleksejev
Valmistuspaikka:  Pietarin rahapaja
Valmistumisvuosi:  1809
Teostyyppi:  mitali
Materiaali:  hopea
Leveys:  halkaisija 39,0 mm
Kokoelma:  rahakammio
Sijainti:  Kansallismuseo
Porvoon valtiopäivien muistomitali on hopeinen muistomitali, jonka Venäjän keisari Aleksanteri I luovutti vuoden 1809 Porvoon valtiopäiville osallistuneille Suomen talonpoikaissäädyn valtiopäiväedustajille.
Porvoon valtiopäivämitalit luovutettiin saajilleen vasta 1811, juhlallisessa luovutusseremoniassa kotiseutukuntien kirkoissa.
Mitalin historia

Vuoden 1809 valtiopäivien (eli maapäivien) päättyessä keisari Aleksanteri I jakoi Porvoossa valtiopäiville osallistuneille säätyjen edustajille erilaisia kunnianosoituksia, kuten aatelisarvoja, ritarimerkkejä, arvonimiä ja kalliita lahjoja. Kaksi vuotta valtiopäivien jälkeen, vuonna 1811, jaettiin talonpoikaissäädyn edustajille hopeinen muistomitali, jota kannettiin napin lävessä Pyhän Andreaksen ritarikunnan nauhassa, jonka oli muotoillut venäläinen mitalitaiteilija Vladimir Aleksejev. Yksi mitaleista lahjoitettiin myöhemmin Helsingin yliopiston kokoelmiin. Se on nykyisin Suomen kansallismuseon kokoelmissa rahakammiossa.
Mitalin kuvaus

Hopeinen mitali on halkaisijaltaan 39 millimetriä. Sen vaaleansininen nauha vastaa venäläisen Pyhän Andreaksen ritarikunnan kunniamerkkien nauhaa. Mitalin etusivulla on keisari Aleksanteri I:n muotokuva ja takasivulla venäjän- ja ruotsinkielisen teksti, josta ilmenee mitalin aihe.
»Etusivun venäjänkielinen reunateksti:
Б.М. АЛЕКСАНДРЪ I. ИМПЕРАТОРЪ И САМОДЕР. ВСЕРОСс (suom. Jumalan armosta Aleksanteri I keisari ja koko Venäjänmaan itsevaltias)
Takasivun venäjän- ja ruotsinkielinen teksti:
ДЕПУТАТУ НА СЕЙМѢ ВЪ БОРГО 1809. / DEPUTERAD VID LANDTDAGEN I BORGO AR 1809. (suom. Edustaja valtiopäivillä Porvoossa vuonna 1809.)»
Lähde:
Aiheesta muualla

Medals of the Russian Empire, Part 2 Mikhail Diakov Publication 2005. Viitattu 8.10.2022.
Pöytämitalit Smirnov V.P. - 365. (venäjänkielinen sivusto) Viitattu 8.10.2022.
Keisari Aleksanteri I:n 1809 hallitsijanvakuutus ja muistomitali Viitattu 9.10.2022
Tajine

Tajineruokaa Marrakeshissa.
Tajine tai tagine (arab. طاجين‎ /tˁaːdʒiːn/) on sekä pohjoisafrikkalaisen kannellisen savipadan että padassa valmistetun ruoan nimitys. Perinteinen tajinepata on raskaasta savesta tehty kaksiosainen pata: laakea matalareunainen alusta ja iso kartiomainen kansi, joka asetetaan alustan päälle ruoan valmistumisajaksi. Savipata voi olla lasitettu tai lasittamaton. Kartion muoto edistää höyrystyneen veden palaamista alustalle, mikä mehevöittää ruokaa. Alustan voi sitten ruoan valmistuttua nostaa pöydälle tarjoiluastiana. Tajineja on monen kokoisia, mutta pienin on tarkoitettu kahdelle hengelle.
Aiheesta muualla

Tajine-reseptit (ranskaksi)
Tajine-resepti (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Nina Honkanen

Nina Honkanen (s. 4. helmikuuta 1968 Pori) on suomalainen kirjailija ja toimittaja.
Honkanen on työskennellyt vuonna 1992 Radio Cityn uutistoimituksessa, vuonna 1993 MTV3-kanavalla ja vuosina 1993–2000 Yleisradiossa. Hän on toimittanut ja käsikirjoittanut radio- ja televisio-ohjelmia kuten Radiomafian Herätysjuhla, Sirkus&Ooppera, TV 1/Lista Top 40, Tosi tarina -dokumenttisarjan ja henkilökuvan Toivo Kärjestä. Hän on myös käsikirjoittanut TV-sarjan Mökki (ohj. Johanna Vuoksenmaa) ja kuunnelmia Ylen Radioteatterillelähde? Lisäksi hän on kirjoittanut viisi romaania, tietokirjoja sekä Remu Aaltosen elämäkerran. Vuonna 2015 Honkanen valmistui seksuaalikasvattajaksi.
1980-luvun alkupuolella Laila Snellman löysi teini-ikäisen Nina Honkanen vasta perustamansa Paparazzi-mallitoimiston listoille. Honkanen teki mallin töitä Suomen lisäksi Ranskassa, Italiassa ja Saksassa.
Yksityiselämä

Porissa syntynyt Honkanen on viettänyt lapsuutensa ja nuoruutensa Raumalla. Vuosina 1986–1994 hän oli naimisissa muusikko Asko Kallosen kanssa, sitten avoliitossa muusikko Ufo Mustosen kanssa. Vuosina 2009–2016 Honkanen oli naimisissa muusikko Timo Kiiskisen kanssa ja käytti tuolloin sukunimeä Kiiskinen.
Porissa syntynyt Honkanen on viettänyt lapsuutensa ja nuoruutensa Raumalla. Vuosina 1986–1994 hän oli naimisissa muusikko Asko Kallosen kanssa, sitten avoliitossa muusikko Ufo Mustosen kanssa. Vuosina 2009–2016 Honkanen oli naimisissa muusikko Timo Kiiskisen kanssa ja käytti tuolloin sukunimeä Kiiskinen.
Nina Honkasella on neljä poikaa, joista ensimmäinen syntyi vuonna 1987 ja toinen vuonna 1989. Kolmas lapsi on syntynyt 1998 ja kuopus vuonna 2009.
Honkanen on seurustellut näyttelijä Hannu-Pekka Björkmanin kanssa vuoden 2019 keväästä lähtien.
Honkanen on useasti kertonut julkisuudessa 19-vuotiaana tehdystä lainan takauksesta, joka suisti hänet yli 33 vuotta kestäneeseen  velkavankeuteen, ulosottoon ja luottotietojen menetykseen.