stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ateistien osuus väestöstä

Ateistien osuutta väestöstä on hankala mitata. Ihmiset tulkitsevat ateismin ja muut läheiset käsitteet eri tavoin. Lisäksi on vaikeaa tehdä rajanvetoa ateismin, ei-uskonnollisuuden, ei-teistisen uskonnollisuuden tai spiritualismin välille. Lisäksi ateistit eivät välttämättä ilmoita näkemystään sosiaalisen leimautumisen tai syrjinnän vuoksi joillakin alueilla. Useimmat tutkimukset kuitenkin arvioivat ei-uskonnollisten osuuden olevan noin 12–15 % maailman väestöstä.selvennä
Jumalaan uskovien osuus väestöstä Euroopassa (eurobarometri 2005).
Jumalaan uskovien osuus väestöstä Pohjois-Amerikassa. (2001)
Zuchermanin vuoden 2007 tutkimuksen mukaan ”ei-uskonnollisten” määrä olisi noin 750 miljoonaa ja ateistien määrä tästä noin 150 miljoonaa, eli 2,5 % maailman väestöstä. WIN/GIA:n vuonna 2012 teettämän kyselytutkimuksen mukaan maailman väestöstä 13 % on ateisteja ja lisäksi 23 % on uskonnottomia.
Joidenkin tutkimusten mukaan ateismi on erityisen yleistä tieteenharjoittajien keskuudessa. Vuonna 1914 James H. Leuba havaitsi, että 41,5 % yhdysvaltalaisista biologeista, fyysikoista, tähtitieteilijöistä ja matemaatikoista ei uskonut jumalaan ja lisäksi 16,7 % epäili jumalan olemassaoloa. Edward J. Larson toisti kyselyn vuonna 1996. Tulosten mukaan 45,3 % kyseisten alojen tieteenharjoittajista oli uskonnottomia ja 14,5 % epäilijöitä. Uskonnottomien osuus oli lisääntynyt tänä aikana 3,8 prosenttiyksikköä. Vuonna 1998 julkaisun jatkotutkimuksen mukaan  Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian huippututkijoista 72,2 % oli uskonnottomia ja 20,8 % epäilijöitä.selvennä
Maailmanlaajuisia kyselyjä

BBC:n vuonna 2004 kymmenessä eri maassa tekemässä kyselyssä tutkituissa maissa väestöstä keskimäärin 17 % on uskonnottomia. Eniten uskonnottomia oli Britanniassa (39 %). Yhdysvaltain väestöstä 10 % oli uskonnottomia.
AP/Ipsos teki vuonna 2005 kyselyn kymmenessä maassa. Teollisuusmaista eniten uskonnottomia oli Etelä-Koreassa (41 %) ja Ranskassa (35 %) ja vähiten Italiassa (5 %) ja Yhdysvalloissa (6 %).
Vuoden 2008 ARIS-tutkimuksen mukaan Yhdysvalloissa uskonnottomien määrä on kasvanut. Vuonna 1990 uskonnottomia oli 14 331 000 ihmistä eli 8,2 % väestöstä, vuonna 2001 29 481 000 ihmistä eli 14,1 % väestöstä ja vuonna 2008 34 169 000 ihmistä eli 15 % väestöstä. Agnostikkoja vuonna 2008 Yhdysvalloissa oli 1 985 000 ihmistä eli 0,9 % väestöstä ja ateisteja 1 621 000 ihmistä eli 0,7 % väestöstä. Pew Research Center -tutkimuslaitoksen vuonna 2014 tekemän tutkimuksen mukaan Yhdysvalloissa uskonnottomien määrä on noussut. Vuonna 2007 uskonnottomia oli 16,1 prosenttia väestöstä, joista agnostikkoja oli 2,4 prosenttia ja ateisteja 1,6 prosenttia. Vuonna 2014 uskonnottomia oli 22,8 prosenttia väestöstä, joista agnostikkoja oli 4,0 prosenttia ja ateisteja 3,1 prosenttia.
Ateismi Euroopassa

| Sija | Maa | Osuus |
| --- | --- | --- |
| 1. | Ranska | 40 % |
| 2. | Tšekki | 37 % |
| 3. | Ruotsi | 34 % |
| 4. | Alankomaat | 30 % |
| 5. | Viro | 29 % |
| 6. | Norja | 29 % |
| 7. | Saksa | 27 % |
| 8. | Belgia | 27 % |
| 9. | Slovenia | 26 % |
| 10. | Iso-Britannia | 25 % |
| 11. | Luxemburg | 24 % |
| 12. | Tanska | 24 % |
| 13. | Suomi | 22 % |
| 14. | Unkari | 20 % |
| 15. | Espanja | 19 % |
| 16. | Islanti | 18 % |
| 17. | Bulgaria | 15 % |
| 18. | Slovakia | 13 % |
| 19. | Portugali | 12 % |
| 20. | Liettua | 12 % |
| 21. | Itävalta | 12 % |
| 22. | Latvia | 11 % |
| 23. | Sveitsi | 11 % |
| 24. | Irlanti | 7 % |
| 25. | Kroatia | 7 % |
| 26. | Italia | 6 % |
| 27. | Puola | 5 % |
| 28. | Kreikka | 4 % |
| 29. | Kypros | 3 % |
| 30. | Malta | 2 % |
| 31. | Romania | 1 % |
| 32. | Turkki | 1 % |
Eurostatin vuonna 2010 tekemän Eurobarometri-tutkimuksen mukaan 20 % Euroopan unionin asukkaista ei uskonut jumalaan, henkeen tai elämänvoimaan. 51 prosenttia sanoi uskovansa jumalaan ja 26 % jonkinlaiseen henkeen tai voimaan. Vähiten jumalaan uskovia oli Tšekissä (16 %).
Useiden tutkimusten mukaan Ruotsi on maailman uskonnottomimpia maita. Davien (1999) mukaan 85 % ruotsalaisista ei usko jumalaan. Eurostatin vuoden 2010 kyselyssä 18 % ruotsalaisista uskoi jumalan olemassaoloon, 45 % uskoi jonkinlaiseen henkeen tai voimaan ja 34 % ei uskonut mihinkään jumalaan, henkeen tai voimaan. Tämä tekisi Ruotsista Euroopan unionin kolmanneksi ateistisimman maan Viron ja Tšekin jälkeen. Vuonna 2001 tehdyn väestölaskennan mukaan 59 % väestöstä oli uskonnottomia, 32,2 % uskovia ja 8,8 prosenttia ei vastannut kysymykseen.
Vuonna 2006 norjalainen sanomalehti Aftenposten teki kyselytutkimuksen, jonka mukaan 29 % uskoi jumalaan, 23 % uskoi korkeampaan voimaan, jonka luonteesta heillä ei ole tietoa, 26 % oli uskonnottomia ja 22 % epäilijöitä. Määritelmästä riippuen Norjassa olisi siis ateisteja 49–71 % väestöstä.
Vuonna 2003 tehdyssä kyselyssä ranskalaisista 54 % sanoi olevansa uskovia, 47 % uskonnottomia ja 26 % välinpitämättömiä. (Tutkimuksessa luokat eivät olleet toisensa poissulkevia, koska kokonaisprosenttiluvut olisivat 127 %).
BBC:n Isossa-Britanniassa vuonna 2004 tekemässä kyselyssä uskonnottomia oli 40 % väestöstä. Samana vuonna tehdyn YouGov-kyselyn mukaan uskonnottomia oli 35 %, epävarmoja 21 %. Kyselyssä miehet ja nuoret olivat keskimäärin uskonnottomampia kuin naiset ja vanhempi osuus väestöstä.
Vuonna 2002 VTsIOM-tutkimuslaitoksen tekemän tutkimuksen mukaan 32 % venäläisistä oli uskonnottomia. 58 % kutsui itseään ortodokseiksi, mutta 42 % heistä sanoi, ettei ole käynyt koskaan kirkossa.
Ateismi Suomessa

Kirkon tutkimuskeskus on kartoittanut kyselytutkimuksilla suomalaisten uskonnollista identiteettiä. Vuonna 2003 tehdyn Kirkkomonitor 2004 -tutkimuksen mukaan suomalaisista 12 % katsoo olevansa ateisteja. Kristittynä itseään piti 73 %, uskovana 38 % ja uskovaisena 16 %.
Kirkkomonitor 2007 -tutkimuksessa kysymyksen vastausvaihtoehtoja lisättiin, ja ”ateismi” vaihtoehto muutettiin muotoon ”vakaumuksellinen ateismi”. Vakaumuksellisia ateisteja oli 5 % ja kristityksi itsensä koki 68 % vastaajista. Uskovana itseään piti 31 % ja uskovaisena 15 %.
Vuonna 2007 suomalaisten uskonnollisuutta selvitettiin kansainvälisessä ISSP 2008 -kyselyssä. Kyselyyn osallistui 1 136 henkilöä, jotka vastasivat kysymykseen ”Mikä parhaiten kuvaa omaa käsitystänne Jumalan olemassaolosta?” seuraavasti:
En usko Jumalaan enkä ole koskaan uskonut 14,7 %
En usko Jumalaan nykyään mutta uskoin aiemmin 11,1 %
Uskon Jumalaan nykyään mutta en uskonut aiemmin 4,0 %
Uskon Jumalaan ja olen aina uskonut 40,8 %
En osaa sanoa 29,5 %
Zuckermanin vuonna 2005 tekemän eri maita vertailevan tutkimuksen mukaan suomalaisista ateisteina, agnostikkoina tai persoonalliseen jumalaan uskomattomina itseään piti 28–60 %.
Vapaa-ajattelijain liitto teki yhdessä Suomen Gallupin kanssa vuonna 1973 kyselytutkimuksen , jonka lopputulos oli seuraava:
Väite ja %
Uskon jumalan olemassaoloon, koska kaikkeudella on luoja (38 %)
Uskon jumalan olemassaoloon, koska joku ohjaa luonnon järjestystä (30 %)
Uskon jumalan olemassaoloon, koska jumala antaa kaikelle elämälle tarkoituksen (34 %)
Uskon jumalan olemassaoloon, koska muuten ei tiedettäisi, mikä on hyvää/pahaa (24 %)
Uskon jumalan olemassaoloon, koska olen kokenut jumalan avun (17 %)
En tiedä, onko jumalaa olemassa, mutta uskon, että joku korkeampi voima on (29 %)
Kysymys on mielestäni yhdentekevä/pohtiminen tarpeeton (4 %)
Jumalaa ei ole olemassa (3 %)
Tieteen avulla ei voida sanoa mitään jumalan olemassaolosta (8 %)
Tieteeseen perustuen voidaan osoittaa, ettei jumalaa ole olemassa (1 %)
Ei osaa sanoa (3 %)
Win-Gallup -tutkimuslaitos on tutkinut uskonnollisuuden ja ateismin kehitystä maailmanlaajuisesti vuosina 2005–2012. Tutkimuksen mukaan Suomi kuuluu maailman rikkaista maista uskonnollisimpaan kolmikkoon Belgian ja USA:n kanssa. Uskonnollisiksi itsensä mieltävien määrä on noussut 51 prosentista 53 prosenttiin tarkastelujaksolla. Ateistiksi tunnustautuvien määrä on tutkimuksen mukaan pudonnut yhden prosenttiyksikön seitsemästä kuuteen. Lisäksi 38 % piti itseään uskonnottomina.
Tutkimusmenetelmien ongelmia

Ateismin tai uskonnollisuuden mittaaminen on hankalaa. Kyselytutkimuksissa jo pelkästään esitetyn kysymyksen sanamuoto voi vaikuttaa merkittävästi tulokseen. Lisäksi monissa tutkimuksissa kysytään, ovatko he ”ateisteja” tai ”agnostikkoja”. Tämä voi olla harhaanjohtavaa, koska näiden käsitteiden merkitys tulkitaan eri tavoin ja jotkut voivat sanoa olevansa sekä ateisteja että agnostikkoja. Useat tutkimukset pyrkivät vain mittaamaan uskonnottomien ihmisten lukumäärää.
Aiheesta muualla

http://www.harrisinteractive.com/news/allnewsbydate.asp?NewsID=1131
Zuckerman, Phil: Atheism: Contemporary Rates and Patterns (Arkistoitu – Internet Archive). Teoksessa Martin, Michael (Editor): Cambridge Companion to Atheism.  (Cambridge Companions to Philosophy)  New York: Cambridge University Press, 2005.  ISBN 0-521-60367-6
”Uskonto kuolee sukupuuttoon” – Suomi mukana tutkimuksessa. Uusi Suomi 22.3.2011.
Uskonnottomien määrä vähenee David B. Barrett, Todd M. Johnson ja Peter F. Crossing, 2011
Olen Zellweger

| Olen Zellweger |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 2003 (ikä 21) Calgary, Alberta
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  Anaheim Ducks
Sarja:  NHL
Pelinumero:  51
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2024–
NHL-varaus:  34. varaus, 2021 Anaheim Ducks
Olen Zellweger (s. 10. syyskuuta 2003 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on puolustaja ja hän laukoo vasemmalta. Zellweger pelaa NHL-joukkue Anaheim Ducksin organisaatiossa.
Ennen NHL-uraansa Zellweger pelasi WHL-juniorisarjassa Everett Silvertipsin ja Kamloops Blazersin joukkueissa. Ducks varasi hänet toisella kierroksella 34. varausvuorolla vuoden 2021 NHL:n varaustilaisuudessa. Zellweger kuului Kanadan joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2022 ja 2023.
Aurinkoperhoset

| Aurinkoperhoset |
| --- | --- |
 tiikeriliiho (Eueides isabella)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Aurinkoperhoset Heliconiinae  Swainson, 1822
Tribukset
 Acraeini  Argynnini  Heliconiini  Pardopsini  Vagrantini 
Katso myös
   Aurinkoperhoset Wikispeciesissä   Aurinkoperhoset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aurinkoperhoset (Heliconiinae), aikaisemmalta nimeltään kaposiivet ja hopeatäplät, on melko laaja täpläperhosten alaheimo. Siihen kuuluu noin 500 lajia pääasiassa maapallon trooppisilla, mutta myös lauhkeilla alueilla. Ryhmän lajit puuttuvat kokonaan Uudesta Seelannista.
Alaheimoa yhdistävät tuntomerkit ovat selvät ja muodostuvat ennen kaikkea toukkien rakenteen yksityiskohdista.. Monet perhoslajit ovat siiviltään mustan ja punaisen tai mustan ja oranssin kirjavia ja lajin sisäinen vaihtelu siipikuvioinnissa voi olla huomattavan suurta. Kookkaat, värikkäät ja rauhallisesti lentävät kaposiivet (Heliconius) ovat trooppiselle Amerikalle lähes tunnusomainen päiväperhosryhmä. Myös Afrikassa tavalliset nahkeiset (Acraea) ja etenkin tropiikin ulkopuolella erilaiset hopeatäplät kuuluvat alaheimoon.
Alaheimon lajit ovat myrkyllisiä toukan ravintokasveistaan keräämien yhdisteiden vuoksi. Ryhmänä kaposiipiä ja hopeatäpliä on tutkittu varsin runsaasti, koska suojaava yhdennäköisyys eli mimikry on näillä perhosilla poikkeuksellisen yleistä ja monimuotoista. Sitä esiintyy etenkin Müllerin mimikrynä, jossa myrkylliset perhoset pyrkivät olemaan keskenään samannäköisiä. Lisäksi myös monet muihin perhosryhmiin kuuluvat perhoslajit pyrkivät muistuttamaan alaheimon myrkyllisiä lajeja. Tätä ilmiötä kutsutaan Batesin mimikryksi.
Perhosten toukat elävät syöden etenkin passiokasveja (Passifloraceae). Tropiikin ulkopuolella keskeisiä ravintokasveja ovat mm. orvokit (Viola).
Tribukset ja suvut

Aurinkoperhosiin kuuluu viidessä tribuksessa noin 500 lajia. Suvuista ylivoimaisesti lajirikkain on nahkeiset (Acraea).
Acraeini
nahkeiset Acraea
ruosteiset Actinote
ruskoruoteiset Abatanote
kirjoruoteiset Altinote
idänruoteiset Miyana
ommelsiivet Cethosia
munkkinahkeiset Bematistes
Pardopsini
pompulaiset Pardopsis
Heliconiini
jadeliihot Philaethria
sirppiliihot Podotricha
kimmelliihot Dione
hopealiihot Agraulis
raitaliihot Dryadula
päivänliihot Dryas
juomuliihot Eueides
kampakaposiivet Neruda
naamakaposiivet Laparus
kaposiivet Heliconius
Argynnini
pohjanhopeatäplät Boloria
marmorihopeatäplät Brenthis
helmitäplät Issoria
idänhelmitäplät Kuekenthaliella
lännenhopeatäplät Speyeria
ketohopeatäplät Fabriciana
rusohopeatäplät Argyronome
monarkkihopeatäplät Argyreus
luotsihopeatäplät Damora
jättihopeatäplät Childrena
keisarinviitat Argynnis
lännenlautturit Euptoieta
Vagrantini
lautturit Cirrochroa
risteilijät Vindula
kiilulautturit Algia
samettisiivet Terinos
afrikanlautturit Lachnoptera
afrikankulkurit Smerina
lampuodit Cupha
kruunukulkurit Algiachroa
kulkurit Vagrans
tinatäplät Phalanta
Aiheesta muualla

The Nymphalidae Systematics Group (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
kaposiipisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Brown (1981) "The biology of Heliconius and related genera". Annu. Rev. Entomol. 26, 427
Fauna Paraguay (englanniksi)
BugGuide.net (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q855355  Wikispecies: Heliconiinae  AFD: Heliconiinae  BioLib: 51536  BugGuide: 12669  CoL: 93MWP  Fauna Europaea: 441692  Fauna Europaea (new): 6839c168-1d15-400c-b9e8-d29865f23639  iNaturalist: 60854  ITIS: 694053  NBN: NHMSYS0000502819  NCBI: 40037  Open Tree of Life: 81506
Ilkka Auer

Ilkka Auer (s. 1966 Pori) on suomalainen fantasiakirjailija, joka tunnetaan romaanisarjasta Lumen ja jään maa.
Kirjailijanura

Auer kiinnostui 1980-luvulla roolipeleistä, joita alkoi myös itse suunnitella, sekä fantasia- ja kauhukirjallisuudesta. Hän oli myös alkuvaiheessa mukana Suomen ensimmäisen roolipelilehden Seikkailijan tuotannossa muun muassa kirjoittaen artikkeleja puhtaaksi ja vastaillen lukijoiden kysymyksiin.
Auer alkoi kirjoitella fantasianovelleja ja vuonna 2000 hän keskittyi yhden suuremman tarinan kirjoittamiseen. Syntyi novelli Fenris ja jäänoita, joka oli Sysilouhien sukua -teoksen esiaste. Auer kirjoitti sen ystävänsä tyttärelle, ja saatuaan hyvää palautetta hän päätti lähettää muokatun käsikirjoituksen myös kustantamoille. Otava julkaisi Lumen ja jään maa -sarjan ensimmäisen osan Sysilouhien sukua syksyllä 2004.
Suomen Tolkien-seuran myöntämä Kuvastaja-palkinto nosti kirjailijan omien sanojen mukaan hänet takaisin jaloilleen kielteisen arvostelun aiheuttamasta synkkyydestä ja rohkaisi Auerta jatkamaan kirjoittamista. Kirjasarjan toinen osa Varjoissa vaeltaja ilmestyi helmikuussa 2006, kolmas, Hyinen hauta lokakuussa 2007 ja neljäs Ikitalvi huhtikuussa 2008.
Auerin seuraava kirja on yhteistyössä elokuvaohjaaja Antti J. Jokisen kanssa tehty Kalmattaren kirous, joka ilmestyy syksyllä 2012. Se pohjautuu Jokisen tulevaan fantasiaelokuvaan. Kirjalle on suunnitteilla kaksi jatko-osaa.
Kymnaasi-sarjan aloittanut Agnes af Forsellesin Kymnaasi orvoille ja hyljeksityille tytöille oli vuonna 2020 sekä Topelius-palkinto-  että Kuvastaja-ehdokkaana.
Auer kirjoittaa kauhua ja perinteistä fantasiaa, joka kumpuaa skandinaavisesta mytologiasta. Omien sanojensa mukaan hän pyrkii välttämään mustavalkoisuutta, puhdasta pahuutta ja hyvyyttä sekä muita fantasiakirjallisuuden kliseitä.
Yksityiselämä

Ilkka Auer kirjoitti ylioppilaaksi 1984 Oulunkylän yhteiskoulusta ja opiskeli kauppaopiston markkinointilinjalla. Hän avioitui vuonna 1991 ja perheeseen kuuluu vuonna 2004 syntynyt tytär.
Tuotanto

Lumen ja jään maa -sarja:
Sysilouhien sukua.  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19424-0
Varjoissa vaeltaja.  Otava, 2006.  ISBN 951-1-20612-5
Hyinen hauta.  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21659-9
Ikitalvi.  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22454-9
Nicholas North -sarja (Antti J. Jokisen kanssa):
Kalmattaren kirous.  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-25171-2
Sammon ryöstö.  Otava, 2014.  ISBN 978-951-1-27902-0
Itsenäiset teokset:
- Anastasia.  Haamu Kustannus, 2017.  ISBN 978-952-7100-27-1
Domowik-sarja:
Domowik. Haamu, 2018. ISBN 978-952-7100-60-8.
Noidankiro. Haamu, 2020. ISBN 978-952-7100-86-8.
Kymnaasi-sarja:
Kymnaasi. Agnes af Forsellesin Kymnaasi orvoille ja hyljeksityille tytöille. Haamu, 2019. ISBN 978-952-7100-75-2.
Hornantuli. Haamu, 2021. ISBN 978-952-7413-16-6.
Kirjallisuutta

Sisättö, Vesa: Kotimaisia lasten- ja nuortenkirjailijoita 5.  Helsinki:  BTJ, 2008.  ISBN 978-951-692-713-1
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive).
Helsingin kaupunginkirjasto – Sanojen aika – Ilkka Auer (Arkistoitu – Internet Archive).
Risingshadow-sivusto
Päivi Vinni & Sini Neuvonen: Fantasiakirjailija – ja ylpeä siitä! (Arkistoitu – Internet Archive) Legolas 2/2006.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Puola 
Muut:  IdRef
Volter Asplund

Fritz Emil Volter Asplund.
Fritz Emil Volter Asplund (8. maaliskuuta 1893 Vaasa – 20. huhtikuuta 1932) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti, Lapuan Patruunatehtaan johtaja ja mahdollisen salamurhan uhri.
Koulutus

Asplundin vanhemmat olivat kauppias Emil Asplund ja Werna Nevander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Elli Westmanin kanssa. Asplund kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolan ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1914. Opiskelujaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysismatemaattisella osastolla vuodesta 1914 alkaen ja kuului Vaasalaiseen osakuntaan.
Jääkäriaika

Asplund liittyi yliopisto-opiskelijana vuonna 1915 jääkäriliikkeeseen, joka pyrki saaman sotilaskoulutusta Suomen irrottamiseksi Venäjästä. Ensimmäinen jääkärien ryhmä, Pfadfinderit, aloitti 25. helmikuuta 1915 Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille Asplund ilmoittautui 55 muun miehen kanssa. Volter Asplund sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917. Frits Emil Volter Asplund otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksen jälkeen hän suoritti Kovnossa järjestetyn konekivääriasemestarikurssin vuonna 1917.
Gruppenführer Asplund komennettiin aselaiva S/S Equitylle (Equityn toinen retki Suomeen) jääkärikomennuskunnan johtajaksi 30. marraskuuta 1917. Hän johdatti joukkonsa Polangenista 2. joulukuuta 1917 Danzigin satamaan, josta joukko siirrettiin laivaan seuraavana päivänä.  Porin edustalle laiva saapui 15. joulukuuta 1917, jossa vain osa aselastista ja jääkärit saatiin purettua maihin. Hän palasi osin epäonnistuneen retken jälkeen samaisella aselaivalla Libauhun, josta hänet komennettiin välittömästi uudelle retkelle Suomeen, jonne hän saapui 1. tammikuuta 1918. Hänet komennettiin Vimpelin sotakouluun konekiväärikouluttajaksi.
Suomen sisällissota

Suomen sisällissotaan Asplund otti osaa Vaasan suojeluskunnan päällikönä Vaasan valtaukseen, jonka jälkeen hänet nimitettiin Vaasaan perustettavan konekivääriasepajan ja aseseppäkoulun johtajaksi 17. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeen

Sisällissodan jälkeen hän toimi samassa tehtävässä. Myöhemmin hän perusti myös Kuopioon konekivääri- ja asekorjauspajan, jonka johtajana hän myös toimi. Hänet komennettiin 19. joulukuuta 1918 adjutantiksi ja osastopäälliköksi Vuoristoprikaatin esikuntaan. Myöhemmin hän toimi prikaatin aseupseerina. Hänet komennettiin 14. toukokuuta 1920 komentajaksi Tampereen rykmentin I pataljoonaan, josta hänet siirrettiin 7. tammikuuta 1924 rykmentin talouspäälliköksi.
Asplund hoiti rykmentinkomentajan tehtäviä 4. maaliskuuta – 2. toukokuuta 1924, kunnes hänet siirrettiin 3. joulukuuta 1924 puolustusministeriön käyttöön ja määrättiin Aseseppäkoulun johtajaksi. Hänet nimitettiin 27. syyskuuta 1929 Valtion Patruunatehtaan johtajaksi Lapualle, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1932 asti.
Asplund osallistui esiupseereille tarkoitetulle tykistökurssille vuonna 1921. Sotakorkeakoulun matemaattis-luonnontieteellisen ja yleisteknillisen oppijakson hän suoritti vuosina 1927–1930 Teknillisessä korkeakoulussa. Hän suoritti tutustumismatkoja aseseppäkouluihin ja asetehtaisiin Saksaan, Tanskaan ja Ruotsiin vuonna 1924.
Luottamustehtävät

Volter Asplund kuului useisiin jalkaväen aseistuksen kehitystä tutkineisiin komiteoihin. 3. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä hän toimi vuonna 1921. Konekiväärikomitean jäsenä ja varapuheenjohtajana hän toimi vuonna 1924, sekä pikakiväärikomitean teknillisen alaosaston puheenjohtajana hän toimi vuodet 1924–1926.
Epäilty salamurha

Aikalaiset epäilivät Asplundin joutuneen mahdollisen salamurhan uhriksi, sillä Neuvostoliiton sotilastiedustelun epäiltiin yrittäneen saada haltuunsa Lapuan patruunatehtaan patruunoiden valmistamiseen liittyviä salaisia suunnitteluasiakirjoja. Asplundin kuoltua hänen ruumiilleen tehtiin erilaisia tutkimuksia, joiden aikana pyrittiin löytämään merkkejä tunnetuista myrkyistä, kuten muun muassa arsenikista, mutta mitään siihen viittaavaa ei löytynyt yrityksistä huolimatta. Se kuitenkin pystyttiin todistamaan, että vakoilija vei muutamia salaista tietoja sisältäviä mappeja, mutta ei ole varmuutta, saiko vakoilija tietoa kehitettävästä patruunatyypistä. Asplund on haudattu Vaasan vanhalle hautausmaalle sukuhautaan.
Asplundin surmaa avusti hänen nuori taloudenhoitajansa Jenny Anttila, joka tapasi neuvostoliittolaisen asiamiehen kylällä tansseissa ja rakastui tähän. Mies esiintyi herra Steninä. Sten antoi Anttilalle pulveria, jota sanoi unilääkkeeksi, ja käski laittaa sitä Asplundin iltaolueen. Asplund sairastui ja lopulta kuoli. Näin Anttila pääsi kassakaapille ja antoi kirjat vakoojalle. Anttila siirtyi taloudenhoitajaksi Vaasaan ja oli edelleen yhteydessä herra Steniin. Tästä parin vuoden päästä Anttila jäi kiinni ja joutui vankilaan. Sten ei jäänyt kiinni.lähde?
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgewehrführer 2. syyskuuta 1915  Gewehrführer 10. tammikuuta 1916  Gruppenführer ?  Yliluutnantti 11. helmikuuta 1918  Majuri 16. toukokuuta 1920  Everstiluutnantti 16. toukokuuta 1930 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1.lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Kirjallisuutta

Pirhonen, Pentti: Arseniikkia Lapuan patruunatehtaalla, Karisto: Hämeenlinna 1981 ISBN 951-23-1872-5.
Aiheesta muualla

Vakoojat myrkynsekottajina. Pentikäisen juttu paljastaa kansainvälisen vakoojaliigan, Hakkapeliitta, 09.01.1934, nro 2, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Örnulf Tigerstedt : Vastavakoilu iskee, Otava 1943 (Internet Archive), luku Arvoituksellinen murha Lapuan patruunatehtaalla, sivut 197-216
Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania.
Jääkäreitä Libaussa kesällä 1917, Asplund toisena vasemmalta.
Metsokankaan koulu

| Metsokankaan koulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Metsänhoitajantie 5, 90420 Oulu
Koordinaatit:  64°56.71′N, 25°32.72′E
Tyyppi:  suomenkielinen yhtenäiskoulu
Perustettu:  2008
Rehtori:  Otto Leskinen
Luokat:  1–9 + päiväkoti
Oppilaita:  n. 1 200
Verkkosivut
Metsokankaan koulu on Oulun Metsokankaalla sijaitseva yhtenäiskoulu, jossa opiskelee noin 1 200 peruskoulun oppilasta.
Yksiköt

Koulu koostuu neljästä rakennuksesta, jotka ovat Isometso, Pikkumetso, Korpimetso ja Ukkometso. Isometson yksikkö on selkeästi isoin ja Ukkometson yksikössä opiskelee pelkästään yläkoululaisia. Kuitenkin osa yläkoululaisista opiskelee Isometson yksikössä. Pikkumetson ja Korpimetson yksiköissä opiskelee alakoululaisia.
Pilkkiminen

Pilkkijä
Pilkkiminen on kalastusmuoto, jossa kaloja ongitaan talvella järven tai meren jäähän kairalla poratun reiän kautta. Pilkkiä voi myös kesällä, esimerkiksi veneestä tai laiturilta.