stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Phil Bardsley

Phil Bardsley
Phillip "Phil" Anthony Bardsley (s. 28. kesäkuuta 1985 Salford, Suur-Manchester, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Burnleytä. Pelipaikaltaan 180-senttimetrinen Bardsley on oikea laitapuolustaja.
Vuodesta 2003 lähtien Manchester Unitedia edustanut Bardsley pelasi lainasopimuksilla Royal Antwerpissa, Burnleyssa, Rangersissa, Aston Villassa ja Sheffield Unitedissa. Hän pelasi Manchester Unitedissa vain kahdeksan valioliigaottelua kaudella 2005–2006.
Manchester United myi 22. tammikuuta 2008 Bardsleyn Sunderlandiin. Hän teki seuran kanssa kolmen ja puolen vuoden sopimuksen. Siirtosumma saattoi nousta lopulta kahteen miljoonaan puntaan. Bardsley pelasi 6,5 kauden aikana Sunderlandissa 174 Valioliigan ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Kaudet 2014–2017 hän edusti Stoke Cityä ja pelasi Valioliigassa 51 ottelua mutta ei tehnyt maaleja. Kesällä 2017 hän siirtyi Burnleyyn ja on pelannut kolmen kauden aikana 53 valioliigaottelua tekemättä maaleja.
Bardsley on pelannut Skotlannin maajoukkueessa 13 ottelua. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi lokakuussa 2010 EM-karsinnassa Espanjaa vastaan. Samoissa EM-karsinnoissa hän pelasi yhteensä viisi ottelua. Viimeisen maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2014.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Phil Bardsley Wikimedia Commonsissa
Bardsleyn profiili soccerbase.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Fanisivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Phil Bredesen

Phil Bredesen
Philip Norman ”Phil” Bredesen (s. 21. marraskuuta 1943) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi vuosina 2003–2011 Tennesseen kuvernöörinä ja vuosina 1991–1999 Nashvillen pormestarina.
Bredesen muutti Nashvilleen vuonna 1975 ja perusti vuonna 1980 vakuutusyhtiö HealthAmerica Corporationin. Hän toimi yrityksen toimitusjohtajana vuoteen 1986, jolloin Maxicare Health Plans Incorporation osti sen noin 400 miljoonalla dollarilla. Ennen valintaansa Nashvillen pormestariksi hän oli pyrkinyt tehtävään myös vuonna 1987, jolloin hävisi pormestarinvaalin toisella kierroksella Bill Bonerille.
Bredesen on naimisissa Andrea Conten kanssa. Parilla on yksi lapsi, poika Ben.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Phil Bredesen Wikimedia Commonsissa
Petri Tapio Mattson

Petri Tapio Mattson vuonna 2011.
Petri Tapio Mattson (s. 1973 Haapajärvi) on suomalainen viulisti, yhtyeenjohtaja ja viulunrakentaja.
Mattson on opiskellut Sibelius-Akatemiassa 1992–1999 opettajinaan Grazyna Gebert (moderni viulu), Kreeta-Maria Kentala ja Jaap Schröder (barokkiviulu), Timo Juntura (viola da gamba, kamarimusiikki), Rabbe Forsman ja Kati Hämäläinen (vanhan musiikin yhtyesoitto ja esittämiskäytännöt). Lisäksi hän on vuosina 1989-1996 osallistunut mestarikursseille opettajinaan mm. Gottfried Schneider, David Kim, Zoria Shikmurzajeva (moderni viulu), Sigiswald Kuijken, Charles Toet ja Konrad Hünteler (vanhan musiikin yhtyesoitto). Hänen 1999 suorittamansa diplomi (A-tutkinto) barokkiviulun soitossa oli ensimmäinen laatuaan Sibelius-Akatemiassa.
Mattson on vanhan musiikin yhtye Opus X:n perustaja, ja on toiminut sen taiteellisena johtajana vuosina 1995–2006 ja uudelleen vuodesta 2009 alkaen. Vuosina 1999–2005 hän toimi Kuudennen kerroksen orkesterin (nyk. Suomalainen barokkiorkesteri) konserttimestarina. Hän on esiintynyt myös Helsingin Barokkiorkesterin, Suomalais-virolaisen barokkiorkesterin, Tallinnan barokkiorkesterin, Lappeenrannan kaupunginorkesterin ja Haapaveden kamariorkesterin konserttimestarina ja sooloviulistina.
Viulun ja viola da gamban lisäksi Mattson on esiintynyt myös alttoviulun soittajana. Hän on levyttänyt Alba-, BIS-, Ondine-, Fuga-, Naxos-, Aeolus- ja La Bottega Discantica -levymerkeille. Hän on opiskellut viulunrakennusta haapavetisen viulunrakentajan Pekka Suihkosen opastuksella.
Parom

Parom (ven. Паром ’lautta, lossi’) on Energijan esittelemä, suunniteltu avaruushinaajaksi kutsuttu raketti, joka kykenee siirtämään kuormia matalalta kiertoradalta korkealle ja päinvastoin. Parom voi siirtää suunnitellun Kliper-sukkulan tai rahtisäiliön matalalta 200 km kiertoradalta avaruusaseman radalle. Avaruushinaaja voi tehdä matkansa kiertoratojen välillä moneen kertaan. Avaruushinaajia on kaavailtu jo pitkään. Parom painaa 6 800 kilogrammaa ja voi siirtää rahtia 200 kilometrin radalta kansainvälisen avaruuaseman radalle jopa 15 tonnia.
Paromin kehityskohteita

Parom, kuten kaikki miehitettyjen avaruuslentojen laitteet, vaatii toimiakseen luotettavaa tekniikkaa. Venäläisillä on pitkä kokemus kauko-ohjauksesta avaruudessa. Kuitenkin esimerkiksi huoltoalus Progressin automaattinen telakointi Mir- ja ISS-avaruusasemiin ei ole aina toiminut. Telakointiongelmat ovat joskus estäneet miehistön siirtymisen aluksesta toiseen. Toisinaan länsimaiden medioissa on uutisoitu kolarivaurioista, tosin ei hengenvaarallisista. ESA on valinnut venäläisen automaattitelakointijärjestelmän ATV-aluksiinsa.
On epäselvää, tuleeko Paromista muun muassa uudelleenkäytettävä ja monipuolinen. Uudelleenkäytettävyys vaatii ainakin ajoaineen tankkausta ja ehkä muutakin huoltoa. 
Alun perin NASAn Apollo-ohjelman Kuu-aluksen laukaisu piti tehdä kahdessa vaiheessa, jotka telakoituisivat matalalla kiertoradalla. Uudelleenkäytettävyys on ESAn kehittelemän ConeExpress-nimisen tietoliikennesatelliittien huoltoaluksenkin kohdalla auki. Kaikki nykyiset kiertoradalla huolto-operaatioita tekevät alukset (niiden kaavailut) perustuvat ISS-avaruusaseman käyttöön huoltoaluksen emäaluksena.
Aiheesta muualla

Russian Space Web
Flight Internation Article, Lighter Kliper could make toward trip to ISS
MSN Article on Kliper
Paul von Hintze

| Paul von Hintze |
| --- | --- |

Saksan ulkoministeri
 9. heinäkuuta – 3. lokakuuta 1918  
Edeltäjä:  Richard von Kühlmann
Seuraaja:  Wilhelm Solf
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. helmikuuta 1864 Schwedt, Preussin kuningaskunta
Kuollut: 19. elokuuta 1941 (77 vuotta) Merano, Italian kuningaskunta
Paul von Hintze (13. helmikuuta 1864 Schwedt, Preussi – 19. elokuuta 1941 Merano, Italia) oli saksalainen kontra-amiraali ja diplomaatti, joka toimi Saksan keisarikunnan ulkoministerinä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa heinäkuusta lokakuuhun 1918.
Hintzen isä oli tupakkatehtailija Schwedtin kaupungissa. Hintze palveli Saksan keisarikunnan laivastossa vuosina 1882–1911 yleten kommodoriksi (kapitän zur see) ja myöhemmin kontra-amiraaliksi asti. Hän toimi vuodesta 1903 Saksan sotilasattaseana Skandinavian maissa ja vuodesta 1908 sotilasedustajana Pietarin suurlähetystössä. Samana vuonna hänet aateloitiin. Siirryttyään diplomaattiuralle Hintze toimi Saksan edustajana Meksikossa 1911–1914, Kiinassa 1914–1917 ja Norjassa 1917–1918.
Hintze nimitettiin ulkoministeriksi Richard von Kühlmannin erottua 9. heinäkuuta 1918. Nimitys oli yllätys, koska Hintzellä ei ollut lainkaan poliittista taustaa. Hän painosti keisari Vilhelm II:ta nimittämään liberaalimman hallituksen maan sisäisen tyytymättömyyden hillitsemiseksi. Hintze myös vastusti ajatusta kukistaa syksyllä 1918 horjuvalta vaikuttanut Venäjän neuvostovalta, sillä hänen mielestään bolševikkien vallassapysyminen oli toistaiseksi Saksalle edullisempaa. Max von Badenin tultua valtakunnankansleriksi 3. lokakuuta Hintze jätti ulkoministerin tehtävät ja siirtyi kanslerin edustajaksi Span päämajaan. Uudeksi ulkoministeriksi tuli Wilhelm Solf. Hintze johti 9. marraskuuta viimeisiä valtakunnankanslian kanssa käytyjä neuvotteluja keisarin kruunustaluopumisesta. Hintze suositteli Vilhelm II:lle viimeiseen asti eroamisen välttämistä.
Weimarin tasavallan alkuaikoina Hintze oli oikeistoliberaalin Saksan kansanpuolueen (DVP) paikallisjohtajana Sleesiassa. Vuodesta 1924 hän oli ulkosaksalaisten parissa toimineen Verein für das Deutschtum im Ausland (VDA) -järjestön johdossa.
Philippe Rogier

Philippe Rogier (n. 1561 Arras – 29. helmikuuta 1596 Madrid) oli säveltäjä ja vihitty pappi. Hän pääsi lapsuudessaan kuoropojaksi Espanjan Filip II:n capilla flamencaan eli flaamilaiseen kappeliin. Vuonna 1586 hänet nimitettiin maestro di capillaksi. Monet hänen teoksistaan ovat kadonneet. Portugalin Juhana IV:n kirjaston laajasta teosluettelosta on säilynyt vain muutamia messuja ja motetteja. Kirjasto tuhoutui Lissabonin maanjäristyksessä, ja joitakin teoksia oli kadonnut jo tätä aiemmin Madridin Alcázarin palossa vuonna 1734.
Tuotannollaan Rogier edusti Gombertin ranskalais-flaamilaista perinnettä.
Philippe Tailliez

Philippe Tailliez vanhemmalla iällä
Philippe Tailliez (15. kesäkuuta 1905 Malo-les-Bains, Ranska – 26. syyskuuta 2002 Toulon, Ranska) oli ranskalainen laitesukelluspioneeri ja Jacques-Yves Cousteaun kumppani.
Tailliez tutustui laivastossa Toulon'ssa Cousteauhon. Yhdessä Frédéric Dumas'n kanssa he sukelsivat aktiivisesti Toloun'n vesillä ja testasivat monia sukellukseen liittyviä laitteita. Tailliezista tuli toisen maailmansodan jälkeen Ranskan merivoimien Groupement de Recherches Sous-marines -ryhmän komentaja. Ryhmä käytti ensimmäisenä maailmassa merivoimissa Coustean ja Émile Gagnanin kehittämää sukelluslaitetta.
Tailliez kirjoitti sukelluskokemuksistaan kirjoja. Hän jatkoi sukelluksen parissa myös 1900-luvun toisella puoliskolla. Tailliez sai mittavasta ja ansioituneesta urastaan elinaikanaan useita palkintoja.
Philippe Streiff

| Philippe Streiff |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. kesäkuuta 1955  La Tronche 
Kansalaisuus:   Ranska
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1984–1988
Talli(t):  Renault, Ligier, Tyrrell, AGS
Kilpailuja:  54
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  1
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  11
Ensimmäinen kilpailu:  Portugalin Grand Prix 1984
Viimeinen kilpailu:  Australian Grand Prix 1988
Aiheesta muualla
www.philippe.streiff.com
Philippe Streiff (26. kesäkuuta 1955 La Tronche, Ranska – 23. joulukuuta 2022) oli ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan 54 osakilpailuun saavuttaen yhden palkintosijan Australian GP:ssä 1985 ja 11 MM-pistettä. Aika-ajoissa Streiff sijoittui parhaimmillaan viidenneksi Euroopan GP:ssä 1985.
Ennen Formula 1 -uraansa Streiff voitti Ranskan Formula 3 -sarjan mestaruuden vuonna 1981.
Streiff halvaantui testionnettomuudessa ennen kauden 1989 alkua, minkä seurauksena hän joutui luopumaan kilpa-autoilijan urastaan jouduttuaan pyörätuoliin. Streiff toimi myöhemmin kommentaattorina Ranskan television F1-lähetyksissä.
Pieni nukke

Pieni nukke on Juha "Watt" Vainion sanoittama suomenkielinen versio kappaleesta ”La bambola”. Fredi levytti kappaleen vuonna 1968. Se julkaistiin singlen ”Milloinkaan en löydä samanlaista” B-puolella. Kappaleen on sovittanut Paul Johansson. ”Pienen nuken” on levyttänyt myös muun muassa Ari Klem.
Ronnie Peterson

| Ronnie Peterson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1944 Örebro, Ruotsi
Kuollut: 11. syyskuuta 1978 (34 vuotta) Milano, Italia
Kansalaisuus:   Ruotsi
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1970–1978
Talli(t):  March (yksityisiä), Tyrrel, Lotus
Kilpailuja:  123
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  10
Palkintosijoja:  26
Paalupaikkoja:  14
Nopeimpia kierroksia:  9
MM-pisteitä:  206
Ensimmäinen kilpailu:  Monacon Grand Prix 1970
Ensimmäinen voitto:  Ranskan Grand Prix 1973
Viimeinen voitto:  Itävallan Grand Prix 1978
Viimeinen kilpailu:  Italian Grand Prix 1978
Aiheesta muualla
www.ronniepeterson.se/eng_index.html
Bengt Ronnie Peterson (14. helmikuuta 1944 Örebro, Ruotsi – 11. syyskuuta 1978 Milano, Italia) oli ruotsalainen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja. "Super Swedeksi" ristitty Peterson oli aikansa yksi nopeimmista, mutta myös epäonnisimmista kuljettajista. Peterson ajoi 123 GP:tä, voitti niistä 10, keräsi 26 palkintokorokesijaa, 14 paalupaikkaa, yhdeksän nopeinta kierrosta ja 206 MM-pistettä. Peterson on edelleen menestynein ruotsalainen F1-kuljettaja ja viimeisin ruotsalainen osakilpailuvoittaja.
Ura

Ronnie Peterson sai kipinän moottoriurheiluun isältään Bengt Petersonilta, joka ajoi kilpaa sekä autoilla että moottoripyörillä 1940-luvulla. Ikänsä moottoreiden kanssa puuhannut Ronnie aloitti kaikkiaan viisi vuotta kestäneen karting-kauden 1962, 18-vuotiaana. Ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa hän voitti kaudella 1963.
Peterson aloitti Formula 3:ssa 1966 ja ajoi täyden kauden 1967. Hän taisteli sarjan voitosta seuraavana vuonna ja hallitsi sarjaa lähes mielin määrin 1969. Tämän jälkeen hän kilpaili Euroopan Formula 2 -sarjassa, jossa hän voitti mestaruuden vuonna 1971. Peterson ajoi osittain Formula 1 -uransa ohella 50 osakilpailua Formula 2 -sarjassa vuosina 1969–76. Starteista yhdeksän päättyi hänen voittoonsa.
Petersonin F1-ura alkoi kaudella 1970 Marchin ratissa ilman menestystä, mutta jo seuraavana vuonna ruotsalainen sijoittui MM-pisteissä toiseksi. Lotuksellaan hän otti MM-sarjan kolmossijan kaudella 1973. Vuonna 1977 Peterson ajoi Tyrrellin 6-pyöräistä autoa huonolla menestyksellä. Kauden ainoan palkintokorokesijoituksensa hän sai Belgian osakilpailusta, missä hän oli kolmas. Onnettoman vuoden jälkeen hän palasi Lotukselle, jossa hänen uransa kääntyi jälleen loistavaan nousuun, ennen kuin hän joutui joukkokolariin Italian GP:n lähdössä Monzassa 1978.
Lotus-kaksikko Peterson ja Mario Andretti hallitsi kautta 1978. Monzaa edellinen osakilpailu Hollannin Zandvoortissa oli päättynyt Lotuksen kaksoisvoittoon Andrettin johdolla. Lotukset olivat suosikkeja myös Monzassa, jossa Andretti otti paalupaikan. Petersonilla sen sijaan oli aika-ajossa teknisiä ongelmia ja hän joutui tyytymään viidenteen lähtöruutuun.
Perhe

Ronnie Petersonilla oli vaimo Barbro ja heillä yhteinen tytär, Jochen Rindtin lesken Nina Lincolnin mukaan nimetty Nina. Nina oli vain kaksivuotias isänsä menehtyessä Monzassa. Ronnie Petersonin kuoleman jälkeen leski Barbro seurusteli viitisen vuotta englantilaisen F1-kuljettaja John Watsonin kanssa. Tämän suhteen kariuduttua Barbron elämä ajautui laskevalle uralle, ja joulukuussa 1987 hänet löydettiin menehtyneenä kotinsa kylpyammeesta. Virallinen kuolinsyy oli alkoholin ja lääkkeiden sekakäyttö. Petersonien tuolloin 12-vuotias tytär tunnetaan nykyisin nimellä Nina Kennedy.
Kuolema

Monzan onnettomuus 10. syyskuuta 1978 sai alkunsa, kun lähettäjät antoivat vihreän valon liian aikaisin jo siinä vaiheessa, kun osa autoista oli vielä lipumassa lähtöruutuihinsa lämmittelykierroksen päätteeksi. Tämä aiheutti haitariliikkeen, jolloin takana tulevat saavuttivat nopeasti edellä ajavia. Peterson oli kolmannessa rivissä ja pysähtyi ennen starttia. Autot neljännestä rivistä taaksepäin olivat vielä liikkeellä ja saivat lentävän lähdön. Kiihdytyksen jälkeen Riccardo Patresen Arrows törmäsi James Huntin McLareniin ja tämä puolestaan tönäisi Petersonin Lotusta, joka pyörähti radalla. Petersonin auto luisui rata-aitausta vasten, syttyi liekkeihin ja ponnahti siitä takaisin radalle. Kaikkiaan tässä lähtökolarissa, joka kuuluu F1-historian pahimpiin, oli osallisena kymmenen autoa, niistä kuusi jäi lähtösuoralle.
Petersonin palavan auton luokse ryntäsi James Hunt. Hän irrotti Petersonin turvavyön ja raahasi hänet turvaan yhdessä Patrick Depaillerin ja Clay Regazzonin kanssa. Onnettomuudessa Peterson sai vakavia vammoja jalkoihinsa. Vasen jalka oli poikki kolmesta ja oikea peräti seitsemästä kohdasta. Hänellä oli myös toisen ja kolmannen asteen palovammoja sekä vaurioita keuhkoissa sisään hengitetyistä savukaasuista. Formula 1:n lääkintäryhmään kuulunut, professori Sid Watkins, ei päässyt onnettomuuspaikalle välittömästi, koska italialaiset viranomaiset olivat sulkeneet alueen. Viivytyksen jälkeen Peterson ja päänsä loukannut Vittorio Brambilla kuljetettiin helikopterilla Niguardan sairaalaan Milanoon. Siellä Petersonille tehtiin kuusi tuntia kestänyt leikkaus. Hänen tilansa huononi yöllä ja Peterson menehtyi onnettomuutta seuranneena päivänä kello 10.10. Hänelle aiheutui rasvaembolia (luuydintä joutuu verenkiertoon), joka on potentiaalinen riski useissa luunmurtumissa.
Ronnie Petersonin virallinen kuolinsyy oli veritulppa, joka aiheutui luuytimen tunkeutumisesta verenkiertoon.
F1-kaudet, pisteet ja sijoitukset

| Kausi | Talli | Auto | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | WDC | Pts>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970 | Antique Automobiles Racing Team | March 701 | Cosworth V8 | RSA | ESP | MON 7 | BEL NC |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | NC | 0 |
| 1970 | Colin Crabbe Racing | March 701 | Cosworth V8 |  |  |  |  | NED 9 | FRA Kesk. | GBR 9 | GER Kesk. | AUT | ITA Kesk. | CAN NC | USA 11 | MEX |  |  |  |  | NC | 0 |
| 1971 | March | March 711 | Cosworth V8 | RSA 10 | ESP Kesk. | MON 2 | NED 4 |  | GBR 2 | GER 5 | AUT 8 | ITA 2 | CAN 2 | USA 3 |  |  |  |  |  |  | 2. | 33 |
| 1971 | March | March 711 | Alfa Romeo V8 |  |  |  |  | FRA Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 2. | 33 |
| 1972 | March | March 721 | Cosworth V8 | ARG 6 | RSA 5 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 9. | 12 |
| 1972 | March | March 721X | Cosworth V8 |  |  | ESP Kesk. | MON 11 | BEL 9 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 9. | 12 |
| 1972 | March | March 721G | Cosworth V8 |  |  |  |  |  | FRA 5 | GBR 7 | GER 3 | AUT 12 | ITA 9 | CAN DSQ | USA 4 |  |  |  |  |  | 9. | 12 |
| 1973 | Lotus | Lotus 72D | Cosworth V8 | ARG Kesk. | BRA Kesk. | RSA 11 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 3. | 52 |
| 1973 | Lotus | Lotus 72E | Cosworth V8 |  |  |  | ESP Kesk. | BEL Kesk | MON 3 | SWE 2 | FRA 1 | GBR 2 | NED 11 | GER Kesk. | AUT 1 | ITA 1 | CAN Kesk. | USA 1 |  |  | 3. | 52 |
| 1974 | Lotus | Lotus 72E | Cosworth V8 | ARG 13 | BRA 6 |  |  |  | MON 1 | SWE Kesk. | NED 8 | FRA 1 | GBR 10 |  | AUT Kesk. | ITA 1 | CAN 3 | USA Kesk. |  |  | 5. | 35 |
| 1974 | Lotus | Lotus 76 | Cosworth V8 |  |  | RSA Kesk. | ESP Kesk. | BEL Kesk. |  |  |  |  |  | GER 4 |  |  |  |  |  |  | 5. | 35 |
| 1975 | Lotus | Lotus 72E | Cosworth V8 | ARG Kesk. | BRA 15 | RSA 10 | ESP Kesk. | MON 4 | BEL Kesk. | SWE 9 | NED 15 | FRA 10 | GBR Kesk. | GER Kesk. | AUT 5 | ITA Kesk. | USA 5 |  |  |  | 13. | 6 |
| 1976 | Lotus | Lotus 77 | Cosworth V8 | BRA Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 11. | 10 |
| 1976 | March | March Engineering 761 | Cosworth V8 |  | RSA Ret |  | ESP Kesk. | BEL Kesk. | MON Kesk. | SWE 7 | FRA 19 | GBR Kesk. | GER Kesk. | AUT 6 | NED Kesk. | ITA 1 | CAN 9 | USA Kesk. | JPN Kesk. |  | 11. | 10 |
| 1976 | Theodore | March Engineering 761 | Cosworth V8 |  |  | USW 10 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 11. | 10 |
| 1977 | Tyrrell | Tyrrell P34 | Cosworth V8 | ARG Kesk. | BRA Kesk. | RSA Kesk. | USW Kesk. | ESP 8 | MON Kesk. | BEL 3 | SWE Kesk. | FRA 12 | GBR Kesk. | GER 9 | AUT 5 | NED Kesk. | ITA 6 | USA 16 | CAN Kesk. | JPN Kesk. | 14. | 7 |
| 1978 | Lotus | Lotus 78 | Cosworth V8 | ARG 5 | BRA Kesk. | RSA 1 | USW 4 | MON Kesk. | BEL 2 |  |  |  |  |  |  |  | ITA Kesk. |  |  |  | 2. | 51 |
| 1978 | Lotus | Lotus 79 | Cosworth V8 |  |  |  |  |  |  | ESP 2 | SWE 3 | FRA 2 | GBR Kesk. | GER Kesk. | AUT 1 | NED 2 |  | USA  | CAN  |  | 2. | 51 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Atlas F1: Mitä todella tapahtui Monzassa 1978 (englanniksi)
Pietarsaaren kihlakunta (1996)

Pietarsaaren kihlakunta (ruots. Pedersöre härad) muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Kruunupyy, Luoto, Pedersören kunta, Pietarsaari ja Uusikaarlepyy. Kihlakunta sijaitsi aluksi Vaasan läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Pekka Roiha (rakennusmestari)

Pekka Roiha (6. tammikuuta 1861 Parikkala – 28. toukokuuta 1939) oli suomalainen rakennusmestari. Hän valmistui Helsingin teollisuuskoulun huonerakennusosastolta vuonna 1887. Hän teki myös useita omarahoitteisia opintomatkoja Pohjoismaissa ja muualla Euroopassa, sekä Venäjällä. Roiha suunnitteli useita merkittäviä rakennuskohteita hänen asuinpaikkakunnallaan Lappeenrannassa. Rakennusmestari Pekka Roiha oli kaupungin tärkein rakennusurakoitsija vuosisadan vaihteessa ja vaikutti merkittävästi Lappeenrannan kaupunkikuvaan suunnittelemalla monia sorvikoristeisia rakennuksia, joissa oli vaikutteita uusrenessanssista ja jugendista. Hän rakennutti muun muassa Lappeenrannan Linnoituksen ortodoksikirkon vuonna 1897 valmistuneen pappilarakennuksen, Lappeenrannan kaupunginsairaalan rakennukset ja sähkölaitoksen vuonna 1901, sekä kauppahallin Lappeenrannan satamaan vuonna 1904. Monet Roihan suunnittelemista rakennuksista, kuten kaupunginsairaala ja kauppahalli purettiin myöhemmin. Lappeenrannan keskustassa sijaitseva vuonna 1909 valmistunut Kinnusen talo on yksi näyttävimpiä Roihan suunnittelemia rakennuksia. Roiha omaksui suunnittelu-urallaan uuden tyylivirtauksen piirteitä, jotka näkyvät Kinnusen talon jugendtyylille tunnusomaisissa koristeissa.
Suunnittelutöiden lisäksi Roiha toimi myös Joutsenon Honkalahden saharakennuksen ja lautatarhan työnjohtajana sekä Lappeenrannan kylpylaitoksen johtajana. Roiha toimi myös Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsenenä, rahatoimikamarin jäsenenä ja puheenjohtajana sekä kunnallisraatimiehenä 1910-luvun alkuvuosina.
Optimus Prime

| Optimus Prime |
| --- | --- |
 Optimus Prime Generation 1 -muodossa sarjakuvassa.
Ensiesiintyminen:  The Transformers (1984)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Optimus Prime
Asema:  Autobottien johtaja
Ryhmäsidokset:  Primet, Autobotit
Sukupuoli:  Mies
Muuntautumismuodot:  Kenworth Ajoneuvoyhdistelmä Paloauto Peterbilt 379 Western Star
Näyttelijä(t):  Englanti Peter Cullen (1984–1987, 2007, 2009–2018, 2023) Neil Kaplan (2001–2002) Gary Chalk (2002–2006) David Kaye (2007–2009) Suomi Pekka Lehtosaari (2003-2006, 2012-) Sami Kuronen (2006-2012)
Optimus Prime on kuvitteellinen Autobottien johtaja, ja päähenkilö Transformers-universumissa, joka oli alun perin japanilaisen Takara Toys -yhtiön luoma lelu vuonna 1980. Myöhemmin vuonna 1984 Hasbro haki lisenssin itselleen Car-Robots-lelusarjasta, jonka myötä Optimus Prime sai lopullisen muotonsa. Hänet muun muassa listattiin vuonna 2007 Total Film -lehden TOP-50 elokuvasankarien listalla sijalle 30.
Optimus Prime on kotoisin Cybertron-planeetalta. Hän on voimakas ja urhea Autobottien johtaja, jonka yleisin muuntautumismuoto on rekka, mutta Optimus Prime on myös muuttunut paloautoksi. Optimus Prime on viisas ja vahva, ja hän uskoo, että vapaus on oikeutettu kaikille aistiville elämänmuodoille. Hän tuntee myös että hänen elämänsä tarkoitus on suojella kaikenlaisia eläviä olentoja – myös ihmisiä. Rauhan nimessä Optimus ei epäröi käyttää voimiaan ja suuria asevarastojaan Megatronin ja Decepticonien pysäyttämiseen. Vaikka Autobotit näkevät hänet suurimpana johtajana mikä heillä on koskaan ollut, Optimus ei ajattele olevansa muita parempi vaan kunnioittaa myös alaisiaan toisin kuin hänen arkkivihollisensa Megatron. Joissain jatkumoissa hänet on tunnettu ennen Autobottien ja Decepticonien välistä sotaa nimillä Orion Pax tai Optronix.
Transformers Beast Warsissa Maximalien johtaja Optimus Primal ei liity mitenkään Optimus Primeen vaikka Maximalit ovat kuin Autobotteja, paitsi ne muuttuvat eläimiksi. Autobotit ovat Maximalien esi-isiä.