stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nantong
Maantiede > Ilmasto

Nantongissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesäisin on kuumaa ja sateista, talvella on melko kuivaa ja viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 15 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 070 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 27 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 3 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 180 millimetriä. Joulukuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 34 millimetriä.
Historia

Han-, Sui- ja Tang-dynastian aikaan merenranta sijaitsi lännempänä kuin nykyään, ja nykyisen Nantongin alue oli osa Hailing-nimistä syrjäistä maakuntaa. Kaupunki kehittyi, ja siitä tuli prefektuuri vuonna 958 nimellä Tong. Vuonna 1368 se menetti prefektuuriasemansa, kunnes sai sen takaisin vuonna 1724. Samalla kaupunki sai nykyisen nimensä. Kaupungin kehitys ennen 1900-luvulla oli puuvillan ansiota.
Vuonna 1984 Nantongista tuli yksi Kiinan 14 rannikkokaupungista, jotka saivat ensimmäisenä aloittaa ulkomaankaupan.
Talous

Nantongissa sijaitsee satama, ja sen lähistöllä sijaitsee myös useita muita satamia. Kaupunki on yksi Kiinan tärkeimmistä satamakaupungeista. Kaupungin teollisuus on kasvanut voimakkaasti 1980-luvulta lähtien, ja siellä tuotetaan erityisesti tekstiilejä, laitteita, elektroniikkaa ja kemikaaleja. Jangtsen ylittävän Sutong Bridgen valmistuttua vuonna 2008 nopeutti maantieliikennettä Shanghaihin ja Suzhouhun. Kaupungissa sijaitsee lentokenttä, josta on säännöllisiä lentoja Pekingiin, Kantoniin ja Amoyyn.
Väestö

Vuoden 2016 arvioissa Nantongin asukasluku oli 7,302 miljoonaa, kun vuoden 2010 väestönlaskennassa asukkaita oli 7,284 miljoonaa. Kaupungin väestöstä 56 prosenttia asuu kaupunkialueella ja 44 prosenttia maalaismaisilla alueilla. Vuonna 2010 kaupungin väestöstä 0–14-vuotiaita oli noin 11 prosenttia ja yli 65-vuotiaita 17 prosenttia. Suurin ikäryhmä oli 40–49-vuotiaat, joita asui kaupungissa 1,45 miljoonaa eli noin 20 prosenttia väestöstä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nantong Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Nantong Wikivoyagessa (englanniksi)
Paroni

Paronin kruunu
Paroni (myös parooni) on kreiviä alempi aatelisarvo.
Ranskassa sitä alettiin 1100-luvulla käyttää kaikista merkittävää läänitystä hallussaan pitävistä aatelisista, 1200-luvun lopussa vain suoraan kuninkaalta läänityksensä saaneista. Täten se oli muita aatelisarvoja korkeampi. Kuitenkin 1300-luvulla paroni katsottiin kreiviä alemmaksi, vaikka monilla paroneilla oli laajemmat omistukset kuin kreiveillä. Ranskan kuningas Ludvig XIV alensi paronin arvoa edelleen jakamalla monia paronin arvoja ilman arvoon liittyvää maaomaisuutta. Myöhemmin Napoleon I jatkoi perinnettä.
Paronin arvo on ollut käytössä myös Englannissa, Skotlannissa, Irlannissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Italiassa, Navarrassa, Aragoniassa ja Venäjällä. Suomessa, Ruotsissa ja Saksassa paronia vastaava aatelisarvo on vapaaherra, joita usein puhutellaan paroneina. Baltian maissa ja Venäjällä paroni on vapaaherraa vastaava virallinen arvo.
Suomessa

Suomen aateliin on introdusoitu 63 vapaaherrallista sukua, joista mieslinjaisena on säilynyt 25. Suomen alueella myönnettiin useita läänitysalueita vapaaherrakunniksi 1500- ja 1600-luvuilla. Vapaaherrakuntien läänitykset peruttiin vuoden 1680 reduktiossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paroni Wikimedia Commonsissa
Philippe Rukamba

Philippe Rukamba (s. 26. toukokuuta 1948) on ruandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. heinäkuuta 1974 ja nimitettiin Butaren hiippakunnan piispaksi 2. tammikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Sibomana, jota avustivat Jean-Baptiste Gahamanyi ja Frédéric Rubwejanga.
Philippe Renaud

| Mitalit> Miesten melonta.Maa:   Ranska. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten melonta.Maa:   Ranska. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten melonta.Maa:   Ranska. Olympialaiset  | Miesten melonta> Maa:   Ranska. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Soul 1988 | C-2 500 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1991 | C-4 500 m |  |
|  Pronssia | Plovdiv 1989 | C-2 500 m |  |
|  Pronssia | Plovdiv 1989 | C-4 500 m |  |
Philippe Renaud (s. 23. marraskuuta 1962 Créteil) on ranskalainen entinen meloja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa. Jälkimmäisissä hän sai pronssia 500 metrin kanadalaiskaksikossa.
Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuissa Renaud sai hopeaa (1991) ja kaksi pronssia (molemmat 1989). Myös hänen veljensä Éric ja isänsä Marcel Renaud ovat olympiamitalisteja.
Petsamon läänin vaakuna

Petsamon läänin vaakuna
Petsamon läänin vaakuna oli 14.2–31.12.1921 toimineen lyhytikäisen Petsamon läänin heraldinen tunnus. Vaakunan suunnitteli taiteilija Eric O. W. Ehrström ja sen heraldinen selitys kuului "mustassa kentässä päälletysten kolme halkaistua kullanväristä turskaa." Vaakunan alkuperäisessä mallissa kilpeä ympäröivät lisäksi sen yläreunasta lähtevät sini-valkoiset sianmustikka- eli variksenmarjavarvut. Aiheet kuvasivat Petsamon alueen elinkeinoja ja luontoa.
Eric O. W. Ehrströmin alkuperäismalli vaakunasta vuodelta 1921.
Vaakuna vahvistettiin sisäasiainministeriön asetuksella 27. tammikuuta 1921 ja se säilyi läänin käytössä vuoden 1921 loppuun, jolloin Petsamon lääni liitettiin osaksi Oulun lääniä. Vaakuna oli aikanaan poikkeuksellinen, sillä vuonna 1919 antamallaan asetuksella valtioneuvosto oli poistattanut käytöstä läänien aiemmin käyttämät vaakunat. Suomen luovutettua Petsamon Neuvostoliitolle Moskovan rauhassa 1940 on läänin vaakunaa käytetty Petsamon epävirallisena perinnevaakunana.
Pääosan entisestä Suomen Petsamosta nykyisin kattava Venäjän Petsamon piiri järjesti vuonna 2017 suunnittelukilpailun vaakunan valitsemiseksi piirin käyttöön. Kilpailun vaakunaehdotuksista osa perustui vanhaan Petsamon läänin vaakunaan käyttämällä aiheinaan vaakunan halkaistuja turskia. Petsamon piirin kunnallishallinto päätyi kuitenkin ottamaan käyttöönsä muun aiheisen vaakunan, joka perustui 1970-luvulla suunniteltuun neuvostotunnukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petsamon läänin vaakuna Wikimedia Commonsissa
NEC

| NEC Corporation 日本電気株式会社 |
| --- | --- |

ISIN:  JP3733000008
Perustettu:  1899
Kotipaikka:   Minato, Tokio, Japani
Toimiala:  elektroniikka, puolijohdeteollisuus
Kotisivu:  www.nec.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
NEC Corporation (jap. 日本電気株式会社, Nippon Denki Kabushikigaisha) on japanilainen, monikansallinen elektroniikka-alan yritys. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Minatossa, Tokiossa. NEC tarjoaa tietotekniikan palveluja sekä verkkoratkaisuja yrityksille, viestintäpalveluiden tarjoajille ja julkisille tahoille. Yritys tunnettiin aiemmin nimellä Nippon Electric Company. NEC kuuluu Sumitomo Groupiin.
Vuonna 2002 perustettu NEC Electronics yhdistyi Renesas Technologyn kanssa muodostaen Renesas Electronics -yhtiön vuonna 2010.
NECin, Hitachin ja Mitsubishi Electricin DRAM-muistien valmistus siirtyi Elpida Memory -yhtiölle.
Tuotteet

Varhaisia NECin valmistamia tietokoneita on muun muassa NEAC 2203.
Yhtiö on valmistanut supertietokoneita kuten SX-sarjan mallit.
Yhtiö on valmistanut Japanin markkinoille tietokoneita NEC PC-100, NEC PC-6001, NEC PC-8001, NEC PC-8801 ja NEC PC-9801 kotikäyttöön ja yrityskäyttöön.
Yhtiö on pyrkinyt myös pelikonsolimarkkinoille PC Engine- ja PC-FX-konsoleilla.
Kuvia

Vuoden 1982 NEC APC -mikrotietokone
NEC SX-5 -supertietokone
Aiheesta muualla

NECin virallinen sivusto (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:NEC
Käännös suomeksi
Patrick Kenniff

| Patrick Kenniff |
| --- | --- |
 Patrick Kenniff vuonna 1902
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. syyskuuta 1865 Dungog, New South Wales, Australia
Kuollut: 12. tammikuuta 1903 (37 vuotta) Queensland, Australia
Kansalaisuus:   Australia
Patrick Kenniff (28. syyskuuta 1865 New South Wales, Australia – 12. tammikuuta 1903 Queensland, Australia) oli australialainen lainsuojaton (bushranger), joka oleili Queenslandin alueella veljensä Jamesin (1869–1940) kanssa. He toimivat pääasiassa karja- ja hevosvarkaina, mutta myöhemmin veljekset todettiin syyllisiksi murhaan, jonka seurauksena Patrick hirtettiin Boggo Road Gaolin vankilassa. Veljeksiä pidetään Australian viimeisinä bushrangereina.
Elämäkerta

Veljekset saivat tuomion karjavarkauksista vuonna 1881 pohjoisen New South Walesin alueella, jonka jälkeen Patrick ja James muuttivat isänsä kanssa Queenslandin alueelle, kahden nuoremman veljen Thomasin ja Johnin muuttaessa myöhemmin perästä. Perhe hankki haltuunsa laidunmaan Warregon alueelta. Yhdessä muiden karjavarkaiden kanssa Patrick ja James varastivat karjaa ja hevosia lähialueen karjatiloilta. Molemmat veljekset saivat vankilatuomioita varkauksista. Toiminnan seurauksena Warregon alueelle pystytettiin poliisiasema.
Veljekset omaksuivat jatkossa aggressiivisemman tyylin varkauksilleen ja olivat aseistautuneita. Erityisesti Carnarvon-tilalta varastettiin hevosia ja karjaa ja tilan omistaja Albert Christian Dalke oli erityinen vihamielisyyksien kohde. Vuonna 1902 maastosta löytyi Dalken sekä konstaapeli George Doylen palaneet ruumiit. Vahva epäilys oli Patrick ja James Kenniffien osallisuudesta murhiin. Veljesten päästä luvattiin 1 000£ palkkio, ja heidät saatiin kiinni suuren etsintäoperaation päätteeksi 23. kesäkuuta 1902.
Patrick sekä James tuomittiin kuolemanrangaistuksella, mutta täytäntöönpano viivästyi. Patrick teloitettiin 12. tammikuuta 1903 ja hänet haudattiin eteläisen Brisbanen hautausmaalle. Jamesin tuomio muutettiin elinkautiseksi, jota hän kärsi 12 vuotta ennen vapautumistaan. James kuoli syöpään 8. lokakuuta 1940.
Pekka Rinne (maanviljelysneuvos)

Pekka Kaarlo Juhani Rinne (s. 29. maaliskuuta 1944 Turku) on suomalainen maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti, maanviljelijä ja eläköitynyt järjestöjohtaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Rinteen vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Urpo Rinne ja filosofian maisteri Marja Ilona Uoti. Hänen puolisonsa vuodesta 1968 on emäntä, agronomi, musiikinopettaja Helinä Kivi-Koskinen. Rinne tuli ylioppilaaksi Salon yhteislyseosta 1962 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi 1969 ja maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi 1970. Hän oli maanviljelijä Mikkolan tilalla Halikossa 1969–1982 ja palasi sinne maanviljelijäksi 2004. Agronomien Yhdistyksen, vuodesta 1983 Agronomiliitto, toiminnanjohtaja Rinne oli yli kolmekymmentä vuotta, 1982–2004. Hän oli Halikon kunnanvaltuuston jäsen 1977–1992 ja valtuuston puheenjohtaja 2005–2008, ja hänellä oli työuransa aikana myös lukuisia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Rinne sai 1996.
Pekka Karunki

Pekka Karunki (sukunimi vuoteen 1935 Sahlstén; 7. maaliskuuta 1906 Kivennapa – 10. syyskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän käytti joissakin teksteistään nimimerkkiä Peter Kar.
Karunki oli 1930-luvun lopulla Seura-lehden matkareportterina käyttäen nimimerkkiä KAR.
Karungin teos Vaipuneet kotkat on kuvaus kaikista talvisodassa sotalennoilla kaatuneista 12 suomalaisesta taistelulentäjästä. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muutama kaunokirjallinen teos, Kesäheila sekä Kuolleet yöperhoset. Vaikka Karunki eli melko lyhyen elämän, hän ehti silti avioitua, toimia vapaana kirjailijana ja TK-toimittajana. Hän kuoli Helsingin Hakaniemessä ja kuolinsyyksi on merkitty “muu kuin vihollistoiminnasta johtuva”.
Teoksia

Vaipuneet kotkat : hävittäjäsankariemme viimeiset lennot. WSOY 1940
Tapani Kaarle Arvid Harmaja.  WSOY 1940 (eripainos Vaipuneet kotkat-teoksesta)
Iloisia ystäviä: Asemiesiltojen ilonpitäjiä, toimittanut Pekka Karunki. Lehtiyhtymä 1943
Kansa talkoissa : talkootoimintaa esittelevä kuvateos, toimittaneet Pekka Karunki, Ensio Rislakki ja Marja Vuorelainen. Otava 1943
Kesäheila, päätoimittaja Pekka Karunki. Säilä, Helsinki 1943
Kuolleet yöperhoset, jännitystarina. Lehtiyhtymä 1944 (postuumisti)
Pieni orjatar

| Pieni orjatar |
| --- | --- |
Alkuperäinen nimi:  Den lilla slafvinnan
Määritelmä:  romantisk opera i 3 akteer
Säveltäjä:  Bernhard Henrik Crusell
Libretto:  Guilbert Pixérécourt
Pohjautuu:  satuun Ali Babasta ja 40 rosvosta
Tyylilaji:  romanttinen
Kieli:  ruotsi
Kantaesitys:  Tukholmassa 1824  
Pieni orjatar (ruots. Den lilla slafvinnan) on suomalaisen Bernhard Henrik Crusellin säveltämä ruotsinkielinen ooppera, joka sai kantaesityksensä Tukholmassa vuonna 1824. Libreton on kirjoittanut ranskalainen Guilbert Pixérécourt. Pieni orjatar on ensimmäinen suomalaisen säveltäjän luoma oopperateos. Se on romanttinen ooppera, joka perustuu satuun Ali Babasta ja neljästäkymmenestä rosvosta.
Pekka Ripatti

Pekka Ripatti on suomalainen Energiaviraston Uusiutuva energia -ryhmän johtaja sekä Helsingin yliopiston metsä-, energia- ja ympäristökysymysten dosentti.
Tohtoriksi Ripatti väitteli vuonna 1997 kansantaloudellisesta metsäekonomiasta Helsingin yliopistossa. Väitöskirja käsittelee metsätilojen omistuksen pirstoutumista (Factors affecting partitioning of private forest holdings in Finland. A logit analysis)
.
Energiavirastossa Ripatti on työskennellyt vuodesta 2012 lähtien. Tapio Oy:ssä hän oli 2009–2011 johtajana ja kehittämispäällikönä. Työtehoseuran tutkimusjohtajana hän työskenteli 2003–2008. Vuosina 1988–2002 hän toimi Metsäntutkimuslaitoksessa (nyk. Luonnonvarakeskus) tutkijana ja Helsingin tutkimuskeskuksen johtajana. Ripatin tutkimuksissa on tarkasteltu metsänomistajien käyttäytymistä, puun tarjontaa sekä metsä- ja energiapolitiikan taloudellisia ohjauskeinoja.
Pekka Ripatti on ollut mukana lukuisissa eri ministeröiden, muiden viranomaisten ja toimialajärjestöjen metsä- ja energiapolitiikkaa käsittelevissä työryhmissä.
Massachusetts Institute of Technology

| Massachusettsin teknillinen korkeakoulu> Massachusetts Institute of Technology |
| --- | --- |
  
 MITin rakennus 10 ja suuri kupoli.
Motto:  Mens et Manus (latinaa: ”mieli ja käsi”)
Perustettu:  1861
Tyyppi:  yksityinen
Säätiön varat:  18,4 mrd. dollaria (2020)
Rehtori:  Sally Kornbluth
Henkilökunta:  12 852 (2019)
Opiskelijoita:  4 638
Jatko-opiskelijoita:  7 296
Sijainti:  Cambridge, Massachusetts  Yhdysvallat
Kampus:  kaupunki, 168 eekkeriä (68 ha)
Yhteistyö:  Harvardin yliopisto, Masdar Institute of Science and Technology
Sivusto:  web.mit.edu
Massachusetts Institute of Technology eli MIT on teknillinen korkeakoulu Cambridgen kaupungissa Yhdysvalloissa Massachusettsissa. MIT tunnetaan ennen kaikkea luonnontieteiden ja tekniikan opetuksesta sekä tutkimuksesta, mutta yliopistossa opetetaan myös humanistisia ja yhteiskuntatieteitä, taloustiedettä, johtamista ja filosofiaa. Ajatuksen vuonna perustetun 1861 yliopiston perustamisesta esitti William Barton Rogers.
MIT on arvioitu maailman parhaaksi yliopistoksi vuosina 2012–2020. Riippuen arviosta, MIT on sijoittunut maailman viiden parhaan yliopiston joukkoon vuodesta 2000. Erityisesti MIT:n teknillinen tiedekunta ja yhteiskuntatieteellinen tiedekunta ovat arvioitu monissa tutkimuksissa maailman ja Yhdysvaltojen parhaimmiston joukkoon.[lähde? ]
MIT:llä on läheiset suhteet kaikkiin Bostonin alueella sijaitseviin yliopistoihin, mutta varsinkin Harvardin yliopistoon. MIT:llä ja Harvardilla on monia yhteisiä tutkimuslaitoksia, ja kummankin yliopiston oppilailla on oikeus opiskella toisessa yliopistossa ilman lukukausimaksuja.
MIT:ssä opiskelee enemmän jatko-opiskelijoita kuin perusopiskelijoita. Vuonna 2006 naisia oli 43 prosenttia kaikista perusopiskelijoista ja 29 prosenttia jatko-opiskelijoista. Samana vuonna MIT:n opiskelijoita oli kaikista Yhdysvaltojen osavaltioista ja 110:stä muusta maasta. Ulkomaalaisia opiskelijoita on enemmän jatko-opiskelijoina kuin perusopiskelijoina. Vuonna 2019 sisäänpääsyprosentti oli 6,7 prosenttia.
Yliopistosta ovat valmistuneet muun muassa Kofi Annan ja Buzz Aldrin. Suurin osa NASA:n astronauteista on valmistunut MIT:stä. MIT:stä valmistuneet ovat myös perustaneet tunnettuja yrityksiä, kuten Intel, McDonnell Douglas ja Texas Instruments. MIT:ssä on opiskellut tai opettanut 98 Nobel-palkinnon saanutta, 79 MacArthur-palkinnon saanutta ja 15 Turing-palkinnon voittajaa.
OpenCourseWare (OCW) on MIT:n verkossa julkaisema koulutusmateriaali.
Merkittäviä töitä > Project MAC

Project MAC oli yhteistyöhanke, jonka tavoitteena oli kehittää osituskäyttöjärjestelmä. Projekti aloitettiin vuonna 1963 DARPAn rahoituksella. Projekti johti Multics-käyttöjärjestelmän kehitykseen.
Merkittäviä töitä > Project Athena

Project Athena oli 1980-luvulla IBM:n, MIT:n ja DEC:n yhteisprojekti, jossa alkunsa saivat muun muassa X Window System ja Kerberos. Virallisesti projekti päättyi vuonna 1991.
Muita projektin ohjelmistoja olivat muun muassa Hesiod-nimipalvelu (perustui BIND-ohjelmistoon) ja Zephyr-pikaviestiohjelma.
Merkittäviä töitä > RSA

MIT sai RSA:ta koskevan patentin Yhdysvalloissa vuonna 1983.
Tiedekunnat

Arkkitehtuuri ja suunnittelu
Tekniset tieteet
Humanistiset tieteet, taiteet ja yhteiskuntatieteet
Johtamistaito
Luonnontieteet
Terveystieteet ja terveysalan tekniikka
Rehtorit

Seuraavat henkilöt ovat toimineet MIT:n rehtoreina:
| --- | --- |
 1862–1870: William Barton Rogers  1870–1878: John Daniel Runkle  1879–1881: William Barton Rogers  1881–1897: Francis Amasa Walker  1897–1900: James Crafts  1900–1907: Henry Smith Pritchett  1907–1909: vt. Arthur Amos Noyes  1909–1920: Richard Cockburn Maclaurin  1920–1921:  vt. Elihu Thomson  1921–1922: Ernest Fox Nichols  1922–1923: Elihu Thomson :  1923–1930: Samuel Wesley Stratton  1930–1948: Karl Taylor Compton  1948–1959: James Rhyne Killian  1959–1966: Julius Adams Stratton  1966–1971: Howard Wesley Johnson  1971–1980: Jerome Wiesner  1980–1990: Paul Edward Gray  1990–2004: Charles Marstiller Vest  2004–2012: Susan Hockfield  2012–2022: L. Rafael Reif  2023– Sally Kornbluth
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yliopiston kotisivut (englanniksi)
Times Higher Education (THE) World University Rankings: Massachusetts Institute of Technology
TopUniversities.com – esittely (englanniksi)
Petey Pablo

Moses Barrett III (s. 10. syyskuuta 1979 Greenville, Pohjois-Carolina), joka tunnetaan taiteilijanimeltään Petey Pablo, on yhdysvaltalainen rap-artisti.
Pablo tunnetaan parhaiten hiteistään ”Raise Up” ja ”Freak-A-Leek”, jonka on tuottanut Lil Jon.
Pablo on tehnyt musiikkia muun muassa EA Gamesin videopeliin Need for Speed: Underground, ja vuoden 2006 elokuvaan Step Up kappaleen ”Show Me the Money”. ”Vibrate”-kappale on tullut suosituksi hip hopia käsittelevän The Source aikakauslehden ansiosta, esiintyen sen vuotuisella hip hop- ja rap-kokoelmalevyllä.
Diskografia

Diary of a Sinner: 1st Entry (2001)
Still Writing In My Diary: 2nd Entry (2004)
Aiheesta muualla

Petey Pablon kotisivut
Paul von Hoensbroech

| Paul von Hoensbroech |
| --- | --- |
 Paul von Hoensbroech
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1852 Schloss Haag, Geldern
Kuollut: 29. elokuuta 1923 (71 vuotta) Berliini, Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Botho von Rheinfelden
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Paul von Hoensbroech, salanimi: Botho von Rheinfelden (29. kesäkuuta 1852 Schloss Haag, Geldern – 29. elokuuta 1923 Berliini, Saksa) kreivi, oli uskontopoliittinen alankomaalainen kirjailija, joka 1893 luopui katolisuudesta ja jesuiittain veljeskunnasta. Hän kääntyi 1895 evankeliseen uskoon ja esiintyi sittemmin katolisuuden vastustajana. Hänen tärkeimmät teoksensa ovat Mein Austritt aus dem Jesuitorden (1893) ja Der Ultramontanismus (1897)
Hoensbroech opiskeli teologiaa ja oikeustieteitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul von Hoensbroech Wikimedia Commonsissa
Pieni mies

| ”Pieni mies” Jukka Kuoppamäki |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Trubaduurilauluja
 B-puoli: ”Hyvä on”
 Äänitetty : 1971
 Julkaistu: 1971
 Formaatti: 7″ vinyyli
 Tekijä(t): säv./san. Jukka Kuoppamäki sov. Kari Hillo
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 03.23
 Levy-yhtiö: EMI
 Levymerkki: Parlophone
Listasijoitukset
  Suomi: 16. (elokuu 1971)
Jukka Kuoppamäen muut singlet
| ”Minä lähdin, sinä jäit” 1970 | ”Pieni mies” 1971 | ”Uinu poikani vain” 1971 |
Pieni mies on Jukka Kuoppamäen kirjoittama ja vuonna 1971 levyttämä musiikkikappale. Se julkaistiin singlenä sekä Kuoppamäen studioalbumilla Trubaduurilauluja. Kappale nousi Suomessa listalle elokuussa 1971 ja oli korkeimmillaan sijalla 16. Kappale on Kuoppamäen tunnetuimpia ja hän esittää sen jokaisessa konsertissaan.
Kappaleen innoittaja oli Kuoppamäen vajaa kaksivuotias poika Miika. Laulu syntyi, kun Kuoppamäki häntä nukkumaan peitellessään jäi katsomaan, kuinka lapsi nukkui hymyileväisenä pinnasängyssään. Laulussa kerrotaan, kuinka poikaa ensin odotettiin, kuinka hänen tulevaisuuttaan mietitään ja pohditaan sitä, jatkaako hän isänsä työtä. Kappaleessa todetaan myös, että kun pojasta itsestään tulee isä, hän ymmärtää mitä onni on.
Kuoppamäki voitti ”Pienellä miehellä” vuoden 1971 Rostockin iskelmäfestivaalit Itä-Saksassa. Kuoppamäen mukaan kappale oli hitti Itä-Saksassa ja Puolassa, ja häntä alettiin kutsua kyseisissä maissa pieneksi mieheksi.
”Pienen miehen” ovat levyttäneet myös Raimo Roiha (1972), Jatsiviikingit (1977), Reijo Kallio (1979) ja Eino Grön (1989).
Pietarsaaren kuuromykkäinkoulu

Pietarsaaren kuuromykkäinkoulu oli vuonna 1863 vihitty koulu Pietarsaaressa. Koulu sijaitsi "Dövstumsbackenilla" eli Pietarsaaren maaseurakunnan entisen pappilan mäellä. Koulurakennuksessa oli kaksi salia ja yksi kamari. Oppilaina koulussa oli suomen- ja ruotsinkielisiä poikia ja tyttöjä. Oppiaineina olivat äidinkieli, uskonto, laskento, muoto-oppi, maantiede, historia, luonnontiede, kaunokirjoitus, piirustus, voimistelu ja käsityöt. Kun tilat todettiin liian pieneksi, seuraavana vuonna rakennettiin toinen koulurakennus. Vuonna 1887 koulu muutti Runeberginkadulle Pietarsaareen ja toimi tiloissa lakkauttamiseensa 1932 saakka. Nykyään tontilla sijaitsee Etelänummen koulu.
Luettelo suomalaisista olympiamitalisteista

Suomalaisia olympiavoittajia kokoontuneena Turun hautausmaalle kesäkuussa 2016. Vas. Juha Mieto, Pertti Ukkola, Tapio Korjus (takana), Pekka Vasala, Kaarlo Kangasniemi, Tomi Poikolainen, Marja-Liisa Kirvesniemi (takana), Marjut Rolig, Pertti Karppinen ja Eugen Ekman.
Tämä on luettelo suomalaisista olympiamitalisteista. Ensiksi on mainittu voitetut mitalit urheilumuodoittain, ja sen jälkeen urheilijoiden järjestys, joka on ensiksi kulta-, sitten hopea- ja lopuksi pronssimitalien mukaan. M tarkoittaa miehiä ja N naisia.
Kesäolympialaiset

Ei mitaleita:  Pariisi 2024