stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansalaisraati
Esimerkkejä > Suomi

Ilmastopolitiikan pyöreä pöytä ja ympäristöministeriö tilasivat kansalaisraadin kansalaisten näkemyksistä ja kehitysehdotuksista keskipitkän aikavälin ilmastopolitiikan suunnitelman piiriin kuuluvista ilmastotoimista. Raati kokoontui verkossa huhtikuussa 2021. Raadin toteuttivat Turun yliopiston tutkijat. Kansalaisraadin osallistujat valittiin satunnaisesti suomalaisille lähetetyllä kyselyllä.
Tutkijat muodostivat raadin käyttäen satunnaisotantaa ja kiintiöitä niin että raati edusti mahdollisimman hyvin eri väestöryhmiä iän, sukupuolen, asuinpaikan ja koulutustaustan suhteen. Kutsu osallistua raatiin lähetettiin maaliskuussa 2021 8000 satunnaisesti valitulle 18-80-vuotiaalle suomalaiselle.
Kaikista kutsutuista 37 vahvisti osallistumisensa, ja lopulta 33 henkilöä osallistui raadin työskentelyyn alusta loppuun. Raatilaiset perehtyivät aihepiiriin taustamateriaalin avulla ja kuulemalla eri aihealueiden asiantuntijoita. Raati puntaroi saamaansa tietoa ja eri näkökantoja ilmastotoimista pienryhmissä ja yhteiskeskusteluissa. Raadin julkilausuma on puntaroitu kansalaismielipide siitä, kuinka toimet voitaisiin toteuttaa siten, että ne ovat mahdollisimman vaikuttavia, mutta samalla kohtelevat kansalaisia oikeudenmukaisesti.
Raadin julkilausumaa käsiteltiin ilmastopolitiikan pyöreän pöydän kokouksessa 3. toukokuuta, ja raadin antia hyödynnetään keskipitkän aikavälin ilmastopolitiikan suunnitelman valmistelussa.
Esimerkkejä > Irlanti

Kansalaisfoorumia on hyödynnetty Irlannissa samaa sukupuolta olevien avioliiton sallimisessa 2015 ja abortti-kysymyksessä 2016. Aborttilainsäädäntöä käsittelevän kansalaisfoorumin 99 jäsentä valittiin satunnaisesti, jotta otanta heijastaisi Irlannin populaatiota iän, sukupuolen, sosiaalisen luokan ja maantieteellisen hajonnan mukaan. Kansalaisfoorumin jäsenet tapasivat viitenä viikonloppuna viiden kuukauden ajan 2016-2017 talvella kuulemaan lääketieteen, lain ja etiikan asiantuntijoilta sekä henkilökohtaisia lausuntoja kokemusasiantuntijoilta. Kansalaisfoorumin suositukset esitettiin Irlannin parlamentille. Raporttia käsiteltiin parlamentissa vuonna 2018. Irlannissa järjestettiin kysymyksestä kansanäänestys 25. toukokuuta 2018 ja aborttilain kumoamista kannatti 66,4% äänestäjistä.
Esimerkkejä > Iso-Britannia

Vuonna 2019 Ison-Britannian hallitus kutsui koolle UK Climate Assembly-kansalaisfoorumin. Sortition Foundation lähetti 30,000 kirjettä kansalaisille joissa kutsuttiin osallistujia kansalaisfoorumiin. 108 satunnaisesti valittua kansalaista kokoontui kuutena viikonloppuna kuulemaan asiantuntijoilta ilmastonmuutoksesta ja keskustelemaan siitä mitä tulisi tapahtua, jotta Iso-Britannia pääsisi nollapäästöihin vuoteen 2050 mennessä. Kansalaisfoorumin suositukset julkaistiin The Path To Net Zero-raportissa syyskuussa 2020.
Esimerkkejä > Puola

Vuonna 2016 Gdánskin kaupungissa kutsuttiin koolle kansalaisraati kaupungin tulvittua rankkasateiden seurauksena. Monet kaupungin asukkaat kokivat kaupungin toimet tulvavahinkojen korjaamisessa riittämättömiksi. Puolalainen deliberatiivisen demokratian asiantuntija Marcin Gerwin lähestyi kaupungin silloista pormestaria Paweł Adamowiczia kansalaisraadin järjestämisestä tulvavahinkojen hallitsemisen ratkaisujen pohtimiseen. Gerwin ehdotti pormestarille myös, että raadin päätöksestä tehtäisiin sitova. Pormestari suostui tähän sillä ehdolla, että päätöksellä on vähintään 80% kannatus kansalaisraadissa.
Kirjallisuutta

Fournier, Patrick, Henk van der Kolk, R. Kenneth Carty, André Blais ja Jonathan Rose: When Citizens Decide: Lessons from Citizen Assemblies on Electoral Reform. Oxford University Press, 2011. ISBN 978-01-995678-4-3
Gerwin, Marcin: Citizens' Assemblies: Guide to democracy that works. Kraków: Open Plan Foundation, 2018. ISBN 978-83-946199-2-3
Lehtola, Leena, Helka Körkkö, Pihla Ruuskanen, Salome Tuomaala, Anne Majaneva, Mikko Kellokumpu ja Liisa Ojala: Kansalaisraatikäsikirja: Opas kansalaisraadin järjestäjille. Vaasa: Suomen setlementtiliitto, 2015. ISBN 978-952-67735-9-9 (painettu) ISBN 978-952-7141-00-7 (pdf)
Aiheesta muualla

Osallistava demokratia toteutuu mielekkäiden keskustelujen kautta
Deliberatiiviset Kansalaisfoorumit - Kohti Uusia Avauksia Suomessa
Karma (Valko-Venäjä)

| Karma, Korma (Карма, Корма) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Karma, Korma
 Koordinaatit: 53°07′45″N, 30°48′22″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Homelin alue
Väkiluku (10/2009):  7 448 (15 456 piiri)
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 korma.gomel-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karma (valkoven. Карма) eli Korma (ven. Корма) on pieni 7 448 asukkaan kaupunkimainen taajama ja samannimisen 15 456 asukkaan maaseutuvaltaisen hallintopiirin keskus Homelin alueen pohjoisosissa Valko-Venäjällä. Dneprin sivuhaara Sož virtaa keskustaajaman itäpuolitse kohti etelää.
Aiheesta muualla

Lyhyt kuvaus Karman taajamasta ja piiristä (englanniksi) (BYcity.org)
КОРМА - Lyhyesti kaupunkimaisesta taajamasta (venäjäksi) (dorogiby.info)
Keskustan kartta (venäjäksi) (BYcity.org)
WikiMapia karttalinkki kaupunkimaiseen taajamaan, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaista topografikarttaa alueesta (venäjäksi)
Kuvia Karma rakennuksista ja raunioista (venäjäksi)
Karikukko

| Karikukko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Karikukot Arenaria
Laji::  interpres
Kaksiosainen nimi
 Arenaria interpres  (Linnaeus, 1758) 

Alalajit
 A. i. interpres  A. i. morinella 
Katso myös
   Karikukko Wikispeciesissä   Karikukko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Karikukko (Arenaria interpres) on kirjava kahlaajalintu. Lajin nimesi Carolus Linnaeus 1758.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 22–24 cm, siipien kärkiväli 50–57 cm ja paino keskimäärin noin 115 g. Karikukolla on musta-valko-oranssin kirjava höyhenpeite ja lyhyet oranssit jalat. Ääni on helppo oppia tuntemaan, se on voimakas kitisevä äänisarja. Sukupuolet ovat lähes samannäköisiä, ja ne voi erottaa pesimäaikana siitä että koiraan päänseudun mustavalkoiset kuviot ovat selkeämpiä ja jyrkkärajaisempia kuin naaraan.
Vanhin suomalainen rengastettu karikukko on ollut 19 vuotta, 8 kuukautta ja 6 päivää vanha. Euroopan vanhin karikukko on ollut 21 vuoden ja 5 kuukauden ikäinen brittiläinen lintu.
Levinneisyys

Karikukkoa tavataan Euraasian pohjoisrannikoilla, Grönlannissa, Kanadassa ja Alaskassa, ja laji talvehtii Amerikassa, Afrikassa, Aasian eteläosissa, Australiassa ja Euroopan länsirannikolla. Euroopan pesimäkanta on 36 000–77 000 paria. Maailman populaation kooksi arvioidaan 460 000–730 000 yksilöä. Suomen kanta on arviolta 4 000–5 000 paria. Karikukko on muuttolintu, joka saapuu Suomeen toukokuussa ja poistuu heinä-elokuussa.
Karikukko on luokiteltu Suomessa erittäin uhanalaiseksi vuodesta 2015 lähtien. Vuonna 2010 se oli luokiteltu vaarantuneeksi. Karikukko on Suomessa rauhoitettu ja sen ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 336 euroa.
Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista morinella pesii Kanadan arktisen alueen eteläosissa ja nimialalaji interpres muualla.
Elinympäristö

Pesimäalueella karikukko viihtyy erityisesti rannikolla, ja se pesii rannikkotasangoilla, soilla ja tundralla. Suomessa karikukkoa on erityisesti ulkosaaristossa tiira- ja/tai lokkiyhdyskunnissa. Parhaissa tiirayhdyskunnissa voi pesiä useita pareja karikukkoja. Sisäsaaristosta laji on lähes kadonnut. Muutamia pareja pesii sisämaan suurimmilla järvillä.
Pesimäkauden ulkopuolella karikukko on pääosin rannikkoeläin, vaikka muuttomatkoilla sitä tavataan sisämaan järvillä.
Lisääntyminen ja talvehtiminen

Karikukko pesii toukokuun ja elokuun alun välisenä aikana. Pesintä tapahtuu yksinäisissä pareissa, vaikka suotuisissa ympäristöissä pesiä voi olla melko lähekkäin. Laji muuttaa suurissa parvissa ja on sosiaalinen talviaikana. Vuorovesirannoilla voi olla sata tai jopa useampia yksilöitä ruokailemassa.
Karikukko on yksiavioinen reviirilintu. Pesä on maassa, tavallisesti hyvin piilossa kiven alla, ruohotuppaassa tai kallionhalkeamassa. Vihertäviä, ruskeakiemuraisia munia on tavallisesti 4, joskus 3 tai 5. Muna on kooltaan 41*29 mm ja se painaa 18 g. Molemmat emot hautovat, yhteensä keskimäärin 24 päivää. Poikaset kuoriutuvat yhtäaikaisesti, ne ovat pesäpakoisia ja oppivat lentämään noin 4 viikon ikäisinä. Emot varoittelevat erittäin äänekkäästi poikasaikana.
Lisääntyminen ja talvehtiminen > Ravinto

Karikukot syövät selkärangattomia, matoja ja äyriäisiä, joskus myös kasvisravintoa. Ryöstää tiiranpesistä munia, mistä syystä pitäisi välttää nousemista tiiraluodoille touko-kesäkuussa.
Kirjallisuutta

Bergman, Göran 1946: Der Steinwälzer, Arenaria i. interpres (L.), in seiner Beziehung zur Umvelt.-Acta Zool. Fennica 47:1-151.
Breary, D. & Hildén, Olavi 1985: Nesting and egg-predation by Turnstone (Arenaria interpress) in larid colonies.-Ornis Scand. 16:283-292.
Hario, Martti & Komu, Risto 1979: Karikukon sekapesye. - Ornis Fennica 56:35.
Leinonen, Antti & Niskasaari, Mikko 1979: Karikukko Arenaria interpres pesivänä Oulujärvellä 1978. - LIntumies 4.1979 s. 183. LYL.
Nyström, E. W. 1925: Studier över roskarlen (Arenaria intepres L.) vid boplatsen. - Ornis Fennica 4:2-4.
Savolainen, Eino 1980: Karikukko Arenaria interpres pesivänä Keiteleellä. - Ornis Fennica 57:176.
Aiheesta muualla

Karikukko Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Karikukko (Arenaria interpres)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Arenaria interpres:  Wikidata: Q26892  Wikispecies: Arenaria interpres  ABA: rudtur  ADW: Arenaria_interpres  AFD: Arenaria_interpres  Avibase: DC3050A9771F2CE9  BioLib: 21696  BirdLife: 22693336  BirdLife-Australia: ruddy-turnstone  BOLD: 19980  BOW: rudtur  BTO: bob5610  CoL: 67RLB  CMS: arenaria-interpres  eBird: rudtur  EoL: 45509217  EUNIS: 904  EURING: 5610  Fauna Europaea: 96863  Fauna Europaea (new): bb3d8a1e-7131-4e73-b31c-bf9f6620dad7  GBIF: 2481776  GNAB: ruddy-turnstone  IBC: ruddy-turnstone-arenaria-interpres  iNaturalist: 3938  IRMNG: 11083181  ITIS: 176571  IUCN: 22693336  NatureServe: 2.102944  NBN: NBNSYS0000000142  NCBI: 54971  Neotropical: rudtur  NZBO: ruddy-turnstone  NZOR: 2740bbf0-9a2d-483e-ab7c-30ad68c0955d  Observation.org: 182  OBIS: 147431  ODNR: ruddy-turnstone  Open Tree of Life: 821753  Paleobiology Database: 186395  Paleobiology Database: 186395  SeaLifeBase: 166038  TSA: 2252  WoRMS: 147431  Xeno-canto: Arenaria-interpres  Laji.fi: MX.27642 
Tringa interpres:  Wikidata: Q107055546  GBIF: 8393102  WoRMS: 1299123 
Karikukon muna
2. jääkäripataljoona

Nils Gadolin
Olof Lagus
2. jääkäripataljoona eli Etelä-Pohjanmaan jääkärit oli valkoisten itäarmeijan 1. jääkäriprikaatin 1. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentajina olivat jääkärimajuri Nils Gadolin (siirrettiin 22. maaliskuuta 4. jääkärirykmentin komentajaksi), jääkärikapteeni Olof Lagus (22. maaliskuuta alkaen), jääkärikapteeni Uno Fagernäs (20. huhtikuuta alkaen), jääkärikapteeni Arvi Grönberg myöh. Kalsta (27. huhtikuuta alkaen).
Pataljoonan esikunta sijaitsi Seinäjoella, ja sen 1. komppania muodostettiin maaliskuun alussa vuonna 1918 Ylistarossa, 2. komppania Ilmajoella, 3. komppania Laihialla ja 4. komppania Seinäjoella.
Maaliskuun lopulla 1. jääkärirykmentti oli ylipäällikön reservinä Kangasalla, ja rykmentin 1. ja 2. pataljoona saivat 31. maaliskuuta 1918 käskyn marssia Lempäälään. Pataljoonien noin 800 miestä olivat perillä Lempäälässä 31. maaliskuuta 1918 kello 21 illalla. Rykmentti oli kutsuntojen kautta muodostettu, ja miehillä oli vain 2,5 viikon koulutus takanaan eikä lainkaan taistelukokemusta. Rykmentin kaikki komppanianpäälliköt ja upseerit sekä jokaisessa komppaniassa aliupseereista kymmenkunta olivat jääkäreitä. Jokaisessa komppaniassa oli siten toistakymmentä jääkäriä. Lempäälä oli heille kaikille, myös jääkäreille, heidän ensimmäinen taistelukosketuksensa punakaartin kanssa.
Pataljoona siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen joukkojen uudelleen ryhmittelyn yhteydessä Antreaan, missä se tulisi osallistumaan Viipurin valtaukseen. Pataljoona lähti matkaan osin Lempäälästä ja osin Tampereelta 15. huhtikuuta 1918 ja saapui pataljoonalle määrättyyn kokoontumispaikkaan Antreaan 16.–17. huhtikuuta 1918.
Joukko-osastot > 1. komppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Aarne Lang (siirrettiin sotavänrikkikouluun komppanianpäälliköksi 22. maaliskuuta alkaen), jääkäriluutnantti Ragnar Nordström (haavoittui Kelhossa 7. huhtikuuta 1918), jääkäriluutnantti Karl Dikert (kaatui Kämärän taistelussa 24. huhtikuuta 1918), jääkäriluutnantti Frans Friberg (24. huhtikuuta alkaen). Komppania koottiin Ylistaron miehistä.
Joukko-osastot > 2. komppania

Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Birger Lemberg (siirrettiin 12. maaliskuuta komppanianpäälliköksi 3. jääkäripataljoonaan), jääkärikapteeni Mikko Kohonen (14. maaliskuuta alkaen, siirrettiin 26. maaliskuuta 1. jääkäripataljoonaan), jääkärikapteeni Väinö Palojärvi. Komppania koottiin Ilmajoen miehistä.
Joukko-osastot > 3. komppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Uno Fagernäs (Olof Laguksen kuoleman jälkeen siirrettiin pataljoonan komentajaksi), jääkärikapteeni Åke Mangström (21.–27. huhtikuuta, haavoittui 24. huhtikuuta 1918). Komppania koottiin Laihian miehistä.
Joukko-osastot > Konekiväärikomppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Olof Lagus (siirrettiin pataljoonan komentajaksi 22. maaliskuuta alkaen), jääkärikapteeni John Rosenbröijer (25. maaliskuuta alkaen). Komppania koottiin Seinäjoen miehistä.
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit

Esikuntavääpelinä jääkärivääpeli Vilho Hurme, pataljoonan lähettiupseeri jääkäriluutnantti Heikki Kekoni (siirrettiin maaliskuussa Päämajaan Ylipäällikön adjutantiksi), pataljoonan esikunnassa aseupseerina jääkärivääpeli Iisak Kuusisto (siirretiin 8. huhtikuuta vääpeliksi 2. komppaniaan), pataljoonan esikunnassa adjutanttina Taavetti Laatikainen, pataljoonan muonitusaliupseerina jääkäriluutnantti Julius Lehtonen, pataljoonan talouspäällikkönä jääkärivänrikki Artturi Nikula.
Uno Fagernäs
Arvi Grönberg
Pwyll (kraatteri)

Pwyll Galileo -avaruusluotaimen kuvaamana vuonna 1996.
Pwyll on Jupiterin kuun Europan suuri törmäyskraatteri, jonka uskotaan olevan Europan nuorin löydetty törmäyskraatteri. Se löydettiin vuonna 1986 Voyager-luotainten kuvista. Pwyll on saanut nimensä walesilaisesta mytologiasta. Kraatteria on tutkittu läheltä Voyager- sekä Galileo-luotainten kuvilla. Kraatterin näkyvin ominaisuus on sen sädeviirut, jotka ulottuvat yli tuhannen kilometrin päähän siitä.
Nimi

Kaikkien Galilein kuiden pinnan ominaisuuksien nimet on otettu eri mytologioista, ja Europan pinnan ominaisuudet on nimetty kelttiläisten jumalten, sankareiden sekä myyttien mukaan. Pwyll on saanut nimensä walesilaisen mytologian alamaailman jumalalta. Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni hyväksyi nimen vuonna 1997.
Synty

Pwyll on syntynyt asteroidin törmätessä Europan pintaan. Asteroidi luultavasti iskeytyi Europaan idästä, kaakosta, luoteesta tai pohjoisesta 45–90 asteen kulmassa. Kraatteri on arviolta 3–18 miljoonaa vuotta vanha, joten se on Europan pinnan nuorin löydetty törmäyskraatteri.
Fyysiset ominaisuudet

Pwyllin keskellä on kirkas vaalea täplä, joka on halkaisijaltaan noin 15 km. Kraatterin reunavalli on noin 300 metriä korkea, ja sen keskellä oleva keskusvalli on noin 600 metriä korkea. Reunavallia korkeampi keskusvalli on harvinainen Aurinkokunnan kraattereissa, ja saattaa viitata siihen, että pian asteroidin törmäyksen jälkeen kraatterin alla on saattanut virrata lämmintä vettä, joka on muokannut kraatterin muotoa. Reunavallia ympäröi noin 8 kilometriä pitkä tumma punertava kehä, jonka uskotaan olevan peräisin muutaman kilometrin syvyydestä Europan pinnan alta törmäyksen vuoksi lentänyttä maa-ainesta. Sen uskotaan sisältävän endogeenistä materiaalia ja suoloja. Kraatteri yhteensä on halkaisijaltaan noin 26 kilomeriä.
Kraatterilla on tumma, suhteellisen tasainen pohja lukuun ottamatta muutamia huippuja kraatterin keskellä.
Kraatterin kirkas sädeviiru ulottuu yli tuhannen kilometrin päähän kraatterista. Sädeviirun valkoinen väri saattaa viitata sen koostuvan jäästä. Pwyll on ainoa Europan ainoa kraatteri, jolla on laaja sädeviiru. Sen perusteella kraatteri on hyvin nuori. Sädeviiru myös peittää lukuisia eri pinnanominaisuuksista, mikä viittaa siihen, että sädeviiru on nuorempi kuin mikään näistä pinnanominaisuuksista. Europan heikon painovoiman vuoksi sädeviiru ulottuu erittäin kauas. Niin sanottuja sekundäärisiä kraattereita on sädeviirun ympärillä laskettu olevan yli 3 300 kappaletta. Sekundääriset kraatterit ovat kraattereita, jotka syntyvät suuren asteroidin iskeytyessä taivaankappaleeseen. Iskeytymisen yhteydessä ainetta lentää avaruuteen, ja aine putoaa lopulta takaisin kappaleen pinnalle. Aineen mukana voi olla kiviä tai muuta kovaa materiaalia, jotka synnyttävät suuren määrän pienempiä kraattereita, sekundäärisiä kraattereita.
Pwyllillä on epätavallinen rakenne sen matalan reunavallin ja yhtenäisen rakenteen puuttumisen takia.
Kraatterin ympärillä on havaittu vettä purkautuvia geysirejä.
Fyysiset ominaisuudet > Ominaisuuksien avulla saadut tiedot Europasta

Pwyllin keskellä olevan kukkulan korkeus on auttanut tutkijoita saamaan selville Europan jääkuoren olevan vähintään 10–19 kilometriä paksu. Kraatterin kahdeksan kilometrin levyisessä tummanpunertavassa kehässä on havaittu kraatteria lähempänä olevan vähemmän jäätä kuin kauempana kraatterista. Tämä viittaa siihen, että Europan pinnan alla matalassa syvyydessä on enemmän jäätä kuin syvemmällä.
Tutkimus

Pwyll havaittiin 1986 ensimmäisen kerran Voyager-luotainten kuvista. Galileo-luotain tutki kraatteria luotaimen Europan ohilennoilla. Galileon kuvien avulla kraatteria on saatu tutkittua tarkasti, ja suurin osa siitä saaduista tiedoista onkin Galileon keräämää. Myös Atacama Large Millimeter Array -radioteleskooppiryhmä on tutkinut kraatteria.
Aiheesta muualla

Kuvia Pwyllistä Nasan media-arkistossa
Jupiterin kuut
| --- | --- |
Amalthea-ryhmä:  Metis  Adrastea  Amalthea  Thebe 
Galilein kuut:  Io  Europa  Ganymedes  Kallisto 
Themisto-ryhmä:  Themisto 
Himalia-ryhmä:  Leda  Himalia  Lysithea  Elara 
Carpo-ryhmä:  Carpo  S/2003 J 12  S/2011 J 1 
Ananke-ryhmä:  Ananke  Praxidike  Harpalyke  Iocaste  Euanthe  Thyone  Euporie  S/2003 J 3  S/2003 J 18  S/2010 J 2  Thelxinoe  Helike  Orthosie  S/2003 J 16  Hermippe  Mneme  S/2003 J 15 
Carme-ryhmä:  Herse  S/2003 J 10  Pasithee  Chaldene  Arche  Isonoe  Erinome  Kale  Aitne  Taygete  S/2003 J 9  Carme  S/2003 J 5  S/2003 J 19  Kalyke  Eukelade  Kallichore 
Pasiphaë-ryhmä:  Eurydome  S/2003 J 23  Hegemone  Pasiphaë  Sponde  Cyllene  Megaclite  S/2003 J 4  Callirrhoe  Sinope  Autonoe  Aoede  S/2011 J 2  S/2010 J 1  Kore  S/2003 J 2 
Varmistamattomat:  S/2000 J 11 
Europan suuria kraattereita mustavalkovalkokuvana Galileo-luotaimen kuvaamana. Vasemmalla ylhäällä on Pwyll. Kellon suuntaisesti seuraavat ovat: Cilix, Tyre sekä Manannan.
Pwyll sekä sen sädeviirut Europan oikeassa alaviistossa.
Galileo -luotaimen Europan ohilennot vaaleansinisellä. Luotain teki yhteensä 11 Europan ohilentoa.
6. jääkäripataljoona

Per Zilliacus
Alonzo Sundman
6. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 1. jääkäriprikaatin 2. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentajina olivat jääkärikapteeni Per Wilhelm Zilliacus (pataljoona oli hänen perustamansa, haavoittui 3. huhtikuuta Tampereella ja siirrettiin Päämajaan sotatoimienosastolle), jääkärikapteeni Viktor Alonzo Sundman (3. huhtikuuta alkaen).
Pataljoona muodostettiin rintamalle lähdettäessä 4. ja 5. jääkäripataljoonan miehistä.
Pataljoona siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen joukkojen uudelleen ryhmittelyn yhteydessä Antreaan, missä se tulisi osallistumaan Viipurin valtaukseen. Pataljoona lähti matkaan osin Kuopiosta ja osin Sortavalasta 19. huhtikuuta 1918 ja saapui pataljoonalle määrättyyn kokoontumispaikkaan Antreaan 20.–21. huhtikuuta 1918.
Joukko-osastot > 1. komppania

Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Erik Gunnar Melin (19. maaliskuuta alkaen).
Joukko-osastot > 2. komppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Viktor Alonzo Sundman (toimi aikaisemmin Ahvenanmaalla valkoisten joukkojen komentajana, siirrettiin 3. huhtikuuta pataljoonan komentajaksi), jääkärivänrikki Gustaf Arne Stjernberg (3. huhtikuuta lähtien).
Joukko-osastot > 3. komppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Björn Gustaf Waldemar Damstén.
Joukko-osastot > Konekiväärikomppania

Päällikkö: jääkärivänrikki Jarl Anton Bertil Heinrichs (siirrettiin 13. jääkäripataljoonan konekiväärikomppanian päälliköksi), jääkäriluutnantti Auno Antero Kaila (1. maaliskuuta alkaen, toimi aikaisemmin joukkueenjohtajana).
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit

Pataljoonan adjutanttina jääkäriluutnantti Johan Leonard Knaapi, pataljoonan esikuntavääpelinä jääkärivääpeli Matti Kokkonen, joukkueenjohtajana jääkärivänriki Börje Lennartson Söderström (siirrettiin 1. jääkäriprikaatiin), muonitusmestarina jääkärialiupseeri Ernst Arvid Trontti, joukkueenjohtajana Emil Edvard Björkas (siirrettiin komppanianpäälliköksi 14. jääkäripataljoonaan), pataljoonankomentajan lähettinä jääkärivaravääpeli Johan Sanfrid Kankkonen.
Karjalan yhteiskoulu

Karjalan yhteiskoulu, alun perin Viipurin Uusi Yhteiskoulu, oli 1900-luvun alkupuolella Viipurissa ja 1940-luvulta 1980-luvulle Helsingissä toiminut oppikoulu.
Koulun perustivat Viipuriin vuonna 1905 opettajapariskunta Otto ja Naimi Rosendahl. Vuonna 1912, jolloin oppilaita oli jo noin 250, koulu sai oman koulurakennuksen Myllyaukion varrelle Allan Schulmanin ja Bernhard Fraserin suunnittelemana. Talvisota ajoi koulun evakkoon Helsinkiin Arkadian yhteislyseolta vuokrattuihin tiloihin. Suomalaisten vallattua Viipurin takaisin koulu palasi kotikaupunkiinsa, mutta joutui jatkosodan ajaksi vetäytymään Simpeleelle ja sotien jälkeen jälleen Helsinkiin samoihin Arkadian yhteislyseon tiloihin, jolloin sen nimeksi tuli Karjalan Yhteiskoulu.
1940-luvun lopulla Karjalan yhteiskoulua kävi lähes 400 oppilasta. Oma, yli 140 000 kuutiometrin koulurakennus valmistui 1955 Ruskeasuolle arkkitehti Toivo Löyskän piirtämänä ja yli 800 oppilaalle mitoitettuna. Sitä laajennettiin vuonna 1963 lisärakennuksella.
Koulussa oli suurimmillaan 1960-luvun taitteessa lähes tuhat oppilasta. Peruskoulujärjestelmään siirryttäessä Karjalan yhteiskoulun keskikoulu muuttui korvaavaksi kouluksi, jona se toimi 1980-luvun alkuun asti. Koulu jatkoi vielä yksityisenä lukiona vuoteen 1986, jolloin se yhdistettiin Töölön yhteiskouluun. Se oli Suomen ensimmäinen taloustietopainotteinen lukio.
Rehtorit

1905–1911 Otto Rosendahl
1911–1912 Yrjö Rosendahl
1912–1914 Einar Fieandt
1914–1915 Ville Koistinen
1915–1919 Kaaperi Kivialho
1919–1924 Frans Petter Oinonen
1924–1928 Yrjö Paasivirta
1928–1942 Herman Suominen
1942–1950 Aukusti Kupiainen
1950–1973 Matti Kohvakka
1973–1986 Anna-Liisa Mikkeli.
Kirjallisuutta

Kohvakka, Matti E. ym. (1965): Karjalan yhteiskoulu - Viipurin uusi yhteiskoulu 1905–1965.
Fontell, Heikki ym. (1995): Meijä koulu Viipuris. Jyväskylä: Viipurin uuden ja Karjalan yhteiskoulun seniorit. ISBN 952-90-6572-8.