stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nibelungein laulu
Suomennokset > Osmo Pekosen suomennos

Osmo Pekonen kuoli syksyllä 2022, ja suomennos ilmestyi keväällä 2023. Teoksessa on kustannustoimittaja Alice Martinin alkusanat, joissa hän parin anekdootin ohella muistelee Pekosta. Lisäksi kirjassa on Pekosen kirjoittama esipuhe, jossa hän valottaa suomennostyötään ja sen taustoja. Pekosen suomennosta markkinoidaan fantasiatarinoiden ystäville, joiden avuksi esipuheen lopussa on henkilöluettelo dramatis personae.
Vesa Rantama arvioi suomennoksen Helsingin Sanomissa. Hän sanoo Pekosen tehneen mahdottoman työn, suomentaneen keskiyläsaksankielisen mitallisen runoeepoksen nykylukijalle ymmärrettäväksi runoksi:
»Teksti etenee – – läpi satumaisten maisemien kuin saksalainen juna ja saavuttaa suomen kielessä vain harvoin koetun efektin. – – se vie kunnolla ja koko ruumista, kokonaisvaltaisemmin kuin proosa.»
Rantaman mukaan suomennos on mestarinäyte. Pekonen saa mitan säilymään järkähtämättömänä, kun taas alkutekstissä mitta horjuu paikoin. Suomennoksessa pääsevät oikeuksiinsa liioitteleva huumori ja hahmojen typeryys. Rantama arvioi, että matemaatikko Pekosen runokäännökset ovat lopulta tämän saavutuksista tärkeintä.
Parnassossa Juha-Pekka Kilpiö suhtautuu suomennokseen varsin kriittisesti. Hän perustelee tekstiään: "Koska arvostan paneutumista klassikkoon ja varsinkin päätöstä kääntää se alkuperäiseen runomittaan, en aio vähätellä suomennoksen ongelmia." Hänen mielestään jo alkuteksti on vaatimaton, "ei loista juonenkuljetuksellaan – – ja ihmeen tuntu ja seikkailun henki puuttuvat". Langin elokuvaversiossa on tarina hänen mukaansa hahmotettu paremmin. Kilpiö aloittaa suomennoksen ruotimisen kehumalla, että se on selkeä, yleiskielinen ja sitä pystyy lukemaan ilman kommentaareja. Kriittisiin arvioihin päästessään hän huomauttaa teknisistä ongelmista: rytmi ei toimi, kun kaksi ensimmäistä tavua ovat lyhyitä, vaan poljento karahtaa ja sitä joutuu korjaamaan mielessään. Hän katsoo, että siinä nyanssit vesittyvät. Kilpiö nostaa myös esiin "noloja" tilkesanoja, kuten "ihan" ja "sangen", ja huonoja riimipareja, kuten "hovin / kovin", jotka levittävät ylimääräistä komiikkaa.
Taiteen ja populaarikulttuurin innoittajana

Teos on innoittanut useita taiteilijoita. Se on aiheena esimerkiksi Richard Wagnerin oopperasarjassa Nibelungin sormus. Fritz Lang teki vuonna 1924 Nibelungein lauluun pohjautuvan kaksiosaisen elokuvan Niebelungen laulu, jonka osat ovat Siegfried ja Kriemhildin raivo.
Elokuvat

Nibelungin laulusta on tehty useita elokuvasovituksia.
Niebelungen laulu 1924, Saksa
mustavalkoinen mykkäelokuva
ohjaaja Fritz Lang
kaksiosainen, ensimmäisen osan nimi on Siegfried ja toisen osan nimi on Kriemhildin raivo
ensi-illat 24.2.1924 ja 26.4.1924 Berliinissä
Die Nibelungen , 1967, Saksa, Jugoslavia
ohjaaja Harald Reinl
alkuperäiskieli saksa
kaksiosainen, ensimmäisen osan nimi on Siegfried ja toisen osan nimi on Kriemhilds Rache
Ring of the Nibelungs , 2004, Yhdysvallat, Italia, Britannia
ohjaaja Uli Edel
alkuperäiskieli  englanti
kaksiosainen
Siegfried , 2005, Saksa
ohjaaja Sven Unterwaldt
Alkuperäiskieli saksa
parodia alkuperäisversiosta
Kirjallisuutta

Herzog, Rudolf: Nibelungien tarina: Saksalainen sankariruno.  (Uudelleen kertonut Rudolf Herzog)  Suomentanut Hilja Walldén. Porvoo:  WSOY, 1925.
Asikainen, Pekka & Sinkkonen, Jari: Richard Wagner: Nibelungin sormus.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24589-5.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nibelungein laulu Wikimedia Commonsissa
Niebelungin laulun teksti saksaksi ja keskiyläsaksaksi Project Gutenbergissa
Niebelungin laulun teksti englanniksi Project Gutenbergissa
Nibelungenliedin käsikirjoitus C, folio 1r, noin vuodelta 1220.
Nibelungenliedin käsikirjoitus K, (1480–1490).
Nikon

| Nikon Corporation 株式会社ニコン |
| --- | --- |

Tunnuslause:  At the heart of the image
ISIN:  JP3657400002
Perustettu:  25. heinäkuuta 1917
Toimitusjohtaja:  Makoto Kimura
Puheenjohtaja:  Michio Kariya
Kotipaikka:   Shinjuku, Tokio, Japani
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  optiikkateollisuus
Tuotteet:  kamerat objektiivit kaukoputket kiikarit silmälasit mikroskoopit välineitä puolijohdeteollisuudelle
Liikevaihto:   822,9 miljardia ¥ (2016)
Liikevoitto:   36,7 miljardia ¥ (2016)
Nettotulos:   22,2 miljardia ¥ (2016)
Henkilöstö:  25 729 (31.3.2016)
Kotisivu:  www.nikon.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nikon (jap. 株式会社ニコン, Kabushiki-gaisha Nikon) on japanilainen elektroniikka-alan valmistaja, joka keskittyy erilaisten optiikkaa hyödyntävien tuotteiden valmistamiseen. Parhaiten Nikon tunnetaan sen valmistamista kameroista, mutta Nikon valmistaa kameroiden lisäksi muun muassa kiikareita, silmälaseja, mikroskooppeja ja erilaisia valokuvaustarvikkeita (esimerkiksi salamat ja objektiivit). Nikon kuuluu Mitsubishi-yritysryhmään.
Tuotteet

Nikon valmistaa valokuva- ja elokuvakameroita, kiikareita ja mikroskooppeja. Yhtiön tavaramerkkejä käytetään myös aurinkolaseille ja silmälasikehyksille.
Nikon valmistaa optisen litografian laitteita sekä laadunvalvontalaitteita puolijohdeteollisuudelle.
Kamerat > Nikon F-sarja

Paljolti vuonna 1959 esitellyn Nikon F:n ansiosta mittaetsimellä varustetut kinofilmikamerat ja Rolleiflexin kaltaiset rullafilmiä käyttävät kaksisilmäiset peiliheijastuskamerat alkoivat korvautua ammattikäytössä yksisilmäisellä järjestelmäkameralla. Nikon F vei kameroiden järjestelmäajattelun pitkälle: vaihdettavia eivät olleet enää vain objektiivit vaan myös etsinprismat ja tähyslasit sekä monet lisälaitteet kuten salamat. Takakansi oli irrotettavissa ja korvattavissa suurella filmikasetilla tai filminsiirtomoottorilla. Uutuuksia olivat myös sisäänrakennettu valotusmittari, yhdellä peukalonkäännöllä toimiva filminsiirtovipu ja Nikonin oma objektiivien bajonettikiinnitys, joka kesti aikaa aina 1980-luvun automaattitarkennuksen läpimurtoon asti. Nikon F:stä tuli näine ominaisuuksineen ammattikuvaajien suosikkijärjestelmä koko 1960-luvun ajaksi, kunnes se sai vakavan kilpailijan Canon F-1 -kamerasta vuonna 1971.
Nikon F:ää valmistettiin vuoteen 1974 asti kaikkiaan noin miljoona kappaletta. Seuraaja Nikon F2 esiteltiin vähäisin muutoksin 1971, mutta mallista tehtiin sittemmin useita erikoisversioita kuten titaanikuorinen ja mekaanisella dataperällä varustettu. Giorgetto Giugiaron muotoilema Nikon F3 (1980) sisälsi jo paljon elektronisia toimintoja niin, että ilman paristoja kameraa voi käyttää vain yhdellä kiinteällä suljinajalla. F3:n erikoisversiot muun muassa kokeilivat alkeellista automaattitarkennusta tai ylsivät 13 kuvan sekuntinopeuteen. Vuonna 1984 esitelty Nikon F4 painoi peräti 1,1 kilogrammaa ja oli ensimmäinen kunnon automaattitarkennuksella varustettu Nikon-runko. Vuonna 1996 tuli markkinoille Nikon F5, ja viimeiseksi F-sarjan filmikameraksi jäi vuosina 2004– valmistettu Nikon F6, sekin kolmen edeltäjänsä tavoin Giugiaron muotoilema ja vuonna 2019 yhä myynnissä ainoana uutena filmijärjestelmäkamerana maailmassa.
Kamerat > Nikon Z-sarja

Vuonna 2018 Nikon esitteli uuden digitaalisten peilittiömän järjestelmäkamerasarjan uudella Nikon Z linssibajonetillä.
Kamerat > Nikon-filmikameroita

Nikonos-vedenalaiskamerat
Nikonos I (1963): vesitiivis 50 metriin
Nikonos II (1968)
Nikonos III (1975): 4 vaihto-objektiivia
Nikonos IV-A (1980)
Nikonos V (1984–2001): vesitiivis 50 metriin
Nikonos RS (1992–1996): vaihdettavat objektiivit, automaattitarkennus, vesitiivis 100 metriin
Nikkorex (1961–) : kiinteä- ja vaihto-objektiivisia peiliheijastuskameroita sekä kaitafilmikameroita
Nikkorex 35 ja 35 II: kiinteä objektiivi, keskussuljin, porroprisma
Nikkorex Auto-Zoom: kiinteä zoom-objektiivi
Nikkorex F, edullisempi vaihtoehto Nikon F:lle
Nikkormat (1965–1978) : F-sarjaa edullisempi järjestelmäkamera
Nikkormat FTn (1968): keskustapainotteinen valonmittaus
Nikkormat EL (1973): portaaton suljinaika-automaatti
Nikkormat ELW (1976): moottoroitu filminsiirrin
Nikon FM (1977) : käsisääteinen, uusi AI-objektiivisarja
Nikon FM2 (1982): nopea mekaaninen suljin
Nikon FM3A (2001): FM:n päivitys, kupari-alumiini-piiseosrunko
Nikon EL2 (1977)
Nikon FE (1978) : automaattivalotus, edistyneen harrastelijan malli
Nikon FE2 (1983): FE:n päivitys, sähköistetty suljin, salamatäsmäysaika 1/250 s, hinta yhä sama
Nikon EM (1979): kevyt ja pieni täysautomaatti
Nikon FG (1982): helppokäyttöinen, paljon elektroniikkaa
Nikon FA (1983): älykäs valotusohjelma
Nikon FG-20 (1984): riisuttu versio FG:stä
Nikon F-301 (1985): yhdysrakenteinen filminsiirrin, DX-filminkoodaus
Nikon F-401 (1985): ponnahtava TTL-salama
Nikon F-501 (1986): automaattitarkennus rungossa
Nikon F-801 (1988): puoliammattilaisrunko, automaattitarkennus, lyhin suljinaika 1/8000 s
Nikon FM10 (1995): Cosinan valmistama, muovikuorinen ja manuaalisäätöinen, oli tuotannossa vuoteen 2019
Nikon F601 (1990): F801:n riisuttu versio
Nikon F-801s (1990)
Nikon F90 (1992): kehittynyt salama-automatiikka
Nikon FE10 (1996): kuten FM10, mutta myös A-valotusautomatiikka
Nikon Pronea 600i (1996): ensimmäinen APS-filmiformaatin järjestelmä
Nikon Pronea 3 (1998): järjestelmä APS-filmille, muovibajonetti, kevyt
Nikon F65 (2000): helppokäyttöinen, useita kuvausohjelmia, aloittelijoille
Nikon F55 (2000): riisuttu versio F65:stä
Nikon F80 (2000)
lisäksi vuosien varrella noin 70 kinofilmi- ja APS-kompaktia
Pekurinkulma

| Pekurinkulma |
| --- | --- |
 Pekurinkulma
Osoite:  Kirkkokatu 12 Kauppurienkatu 12
Sijainti:  Oulu, Pokkinen
Koordinaatit:  65°00′42.8″N, 25°28′09.9″E
Valmistumisvuosi:  1910
Suunnittelija:  Valter Thomé
Omistaja:  Ilmarinen
Tyylisuunta:  jugend
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pekurinkulma on Oulun Pokkisen kaupunginosassa, kävelykatu Rotuaarin varrella sijaitseva liike- ja toimistorakennus. Jugendtyylisen rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Valter Thomé vuonna 1910, Pohjoismaiden yhdyspankille (PYP). Rakennusta laajennettiin vuonna 1991.
Vuonna 2008 Oulun Osuuspankki myi Pekurinkulman hollantilaiselle kiinteistösijoitusyhtiö Redevco:lle 18,7 miljoonalla eurolla. Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen osti Pekurinkulman Redevcolta vuonna 2012. Kauppaan kuului kiinteistö tontteineen.
Pekurinkulmasta on läpikulku viereiseen rakennukseen, jossa toimi aikaisemmin Stockmann-tavaratalo, ja nykyisin Kauppakortteli Pekuri.
Rakennuksessa on muun muassa pikaruokaravintola McDonald’s, joka on toiminut samalla paikalla vuodesta 1996.
Owen Garriott

| Owen Garriott |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Owen Kay Garriott
Syntynyt: 22. marraskuuta 1930 Enid, Oklahoma
Kuollut: 15. huhtikuuta 2019 (88 vuotta) Huntsville, Alabama
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  insinööri
Ura
Tyyppi:  astronautti
Aika avaruudessa:  69 pv. 18 h 56 min.
Lennot

:  Skylab 3
 
:  STS-9
 
Owen Kay Garriott (22. marraskuuta 1930 – 15. huhtikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen astronautti.
Garriott syntyi Enidissä, Oklahomassa, ja valmistui Enid High Schoolista vuonna 1948, sen jälkeen Oklahoman yliopistosta. Hänet otettiin NASA:n töihin vuonna 1965, ja hän osallistui SL-3- (1973) ja STS-9-missioihin (1983).
Garriott lähti NASA:sta kesäkuussa 1986. Hänet otettiin "Astronaut Hall of Fameen" vuonna 1997.
Garriott on naimisissa ja hänellä on neljä aikuista lasta, joista yksi on Ultima-tietokonepelisarjan luoja ja avaruusturisti Richard Garriott.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Owen Garriottin elämäkerta NASAn sivuilla (englanninkielinen)
Owen Garriott Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nanumanga

Nanumanga
Landsat-satelliitista otettu kuva saaresta
| --- | --- |
Muut nimet:  Nanumaga
Sijainti:  Tuvalu 
Pinta-ala:  2,78 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  481 (2012)
Asutuskeskukset:  Tonga ja Tokelau
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Nanumanga tai Nanumaga on korallisaari Tuvalulla, Tyynellämerellä ja yksi maan kahdeksasta hallintoalueesta. Sen pinta-ala on noin 2,8 neliökilometriä, ja vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan siellä oli 481 asukasta. Saarella on kaksi kylää, Tonga ja Tokelau. Nanumangaa johtaa saarineuvosto ja sillä on kaksi paikkaa Tuvalun 15-paikkaisessa parlamentissa. Saarella on muun muassa kirkko ja sairaala.
Maantiede

Nanumanga sijaitsee Tyynellämerellä, Tuvalun saarivaltion pohjoisosassa, noin 390 kilometriä Funafutista luoteeseen. Saaren pinta-ala on suunnilleen 2,8 neliökilometriä, ja se on soikean muotoinen. Sen pituus on noin 3 kilometriä, ja leveimmillään se on noin 1,5 kilometriä. Saari on vulkaanista alkuperää, ja sen pohjoisosassa sijaitsee Vaiatoa-niminen suolajärvi. Nanumangan eteläosissa on myös kaksi pienempää vesialuetta, Loto'aiga ja Haapai.
Maantiede > Ilmasto ja ilmastonmuutos

Nanumangalla on trooppinen ilmasto, vuorokauden kuukausikeskilämpötila on noin 27–28 °C. Saaren keskimääräinen vuosittainen sademäärä on noin 2 600 millimetriä.
Maantiede > Eläimistö ja kasvisto

Saaren eteläosissa on mangrovemetsää.
Historia

Nanumangan pohjoispuolelta on löydetty merenalainen luola, jonka sisällä oli todisteita siitä, että saarella on asuttu yli 8 000 vuotta sitten.
Ensimmäinen Nanumangan todistetusti löytänyt eurooppalainen oli espanjalainen kauppias Don Francisco Maurelle, joka löysi sen vuonna 5. toukokuuta 1781. Hän kutsui saarta nimellä "Isla del Cocal", mutta ei noussut saarella maihin.
Vuonna 1880 Louis Becke saapui saarelle kauppiaaksi. Häntä ennen kauppiaana oli toiminut Tom de Wolf.
Vuonna 1892 Nukufetau liitettiin muiden nykyään Tuvalulle kuuluvien atollien ja saarien lisäksi Yhdistyneen kuningaskunnan Gilbert- ja Ellicesaarten protektoraattiin, josta tuli vuonna 1916 siirtomaa. Nukufetausta tuli osa Tuvalua maan itsenäistyttyä vuonna 1978.
Nanumangan saarella avattiin postitoimisto vuonna 1925.
Väestö

Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan Nanumangalla oli 481 asukasta ja väestöntiheys oli 173 as./km². Vuonna 2002 saarella oli ollut 589 asukasta. Saaren väestönkasvu kymmenessä vuodessa oli -18,3 prosenttia, suurin väestönvähennys Tuvalun yhdeksästä saaresta. 1980-luvulla saaren väkiluku oli lähes 700. Suurin osa saaren väestöstä asuu sen länsiosissa kahdessa kylässä, Tokelaussa ja Tongassa, joissa molemmissa oli yli 200 asukasta vuonna 2012.
Nanumangalla puhutaan pääasiassa tuvalun kielen pohjoistuvalun murretta.
Suurin osa Nanumangan asukkaista kuuluu protestanttiseen Tuvalun kirkkoon. Atollilla on myös pieni Jehovan todistajien yhteisö ja muita pieniä uskonnollisia ryhmiä.
Panoksena kuolema

| Panoksena kuolema> Game of Death |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Clouse
Käsikirjoittaja:  Jan Spears (Robert Clouse ja Raymond Chow)
Tuottaja:  Raymond Chow
Säveltäjä:  John Barry Joseph Koo
Kuvaaja:  Ho Lan Shan Godfrey A. Godar
Leikkaaja:  Alan Pattillo
Pääosat:  Bruce Lee
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Hongkong
Tuotantoyhtiö:  Golden Harvest
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  23. maaliskuuta 1978
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  englanti kantoninkiina
Tuotto:  441 141 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Panoksena kuolema (engl. Game of Death, kiin. 死亡游戏) on vuonna 1978 ensi-iltansa saanut hongkongilainen rikoselokuva. Elokuvan on ohjannut Robert Clouse ja pääosassa esiintyy Bruce Lee, sekä hänen sijaisnäyttelijänsä Tai Chung Kim ja Yuen Biao.
Elokuva käyttää alkuperäisestä Bruce Leen elokuvan 34 minuutin (死亡的遊戲) löydetystä kuvamateriaalista 11 minuuttia.selvennä Loput kuvamateriaalit joissa Bruce Lee esiintyy itsenään on otettu hänen aikaisemmista elokuvistaan.selvennä
Juoni

Billy Losta on tullut kansainvälinen elokuvatähti ja paikallinen rikosjärjestö on hänen perässään. Lo on toistuvasti kieltäytynyt osallistumasta rikollisjärjestön toimintaan. Tämän vuoksi järjestön johtaja Tri. Land palkkaa salamurhaajan tappamaan Lon kesken elokuvan kuvausten. Hän onnistuu ampumaan kuvausten aikana Lota naamaan, joka arpeuttaa näyttelijän kasvot. Lo päättää käyttää tilaisuuttaan hyväksi ja teeskentelee kuolleensa. Hän yrittää nimettömänä kostaa rikollisjärjestölle murhayrityksensä, mutta joutuu lopulta tulemaan esiin piilosta, kun hänen morsiamensa siepataan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bruce Lee  | … |  Billy Lo   |
|  Tai Chung Kim  | … |  Billy Lo   |
|  Yuen Biao  | … |  Billy Lo   |
|  Gig Young  | … |  Jim Marshall   |
|  Dean Jagger  | … |  Tri. Land   |
|  Colleen Camp  | … |  Ann Morris   |
|  Mel Novak  | … |  Stick   |
|  James Tien  | … |  Charlie Wang   |
|  Roy Chiao  | … |  Henry Lo -setä   |
|  Sammo Hung  | … |  Lo Chen   |
|  Hugh O'Brian  | … |  Steiner   |
|  Robert Wall  | … |  Carl Miller   |
|  Kareem Abdul-Jabbar  | … |  Hakim   |
Pavel Landgraf

Pavel Landgraf
Hermann Paul (Pavel) Landgraf (18. syyskuuta 1940 Praha – 20. marraskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli maalausta ja taidehistoriaa Frankfurt am Mainin Städel-koulussa ja Pariisin École des Beaux-Arts -taideakatemiassa. Landgraf oli taidemaalariliiton ja Kiilan jäsen. Hän asui Suomessa vuodesta 1973 lähtien.
Landgrafin teokset jakautuvat abstrakteihin ja figuratiivisiin maalauksiin. Jälkimmäisiin kuuluu mm. sarja pulloasetelmia.
Landgrafilla oli ”ekspressiivinen” vaihe, jolloin hänellä oli konkreettinen mielikuva valmiista taulusta nimineen, kun taas myöhemmin hän antoi maalausprosessin aikana yhä enemmän tilaa leikkimisvietilleen. Abstrakteissa teoksissaan Landgraf maalaa spontaanisti, käyttäen värejä tunnetilojensa ja valo-olosuhteiden mukaan (esim. Nunc stans -sarjassa). Uudempaa työskentelytapaa edustaa sarja Der Maler malt: taiteilija valitsee pieniä levymäisiä alustoja, joihin hän on sekoittanut värejä, ja julistaa ne ilman suurempia muutoksia valmiiksi tauluiksi. Taulujen pyöristetyt kulmat tuovat mieleen paletin muodon.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Pavel Landgrafin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Owen Lloyd

| Owen Lloyd> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1957 (ikä 67) Vancouver, Brittiläinen Kolumbia
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  91 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1977–1983
Seurat:  Phoenix Roadrunners (CHL) Edmonton Oilers (WHA) San Diego Hawks (PHL) Springfield Indians (AHL) Houston Apollos (CHL) Milwaukee Admirals (IHL) Wichita Wind (IHL)
NHL-varaus:  77. varaus, 1977 Cleveland Barons
Owen Lloyd (s. 30. huhtikuuta 1957 Vancouver) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija.
Ura

Lloyd pelasi juniorina WCHL:n Medicine Hat Tigersissa. Vuonna 1977 The Hockey News arvioi hänet WCHL:n 22. lupaavimmaksi pelaajaksi. Kesällä 1977 hänet varasikin NHL:n Cleveland Barons (numerolla 77) ja WHA:n Edmonton Oilers (numerolla 85). Kaudeksi 1977–78 Lloyd siirtyi ammattilaiseksi, mutta pelasi vain kolme peliä WHA:n Edmonton Oilersissa. Loppukausi meni alasarjoissa: ensin CHL:n Phoenix Roadrunnersissa, joka lopetti toimintansa kesken kauden joulukuussa. Loppukaudeksi Lloyd siirtyi Seattleen, jossa pelasi juniorijoukkue Breakersissa yli-ikäisenä.
Lloydin oikeudet NHL:ssä omistanut Cleveland Barons meni konkurssiin kauden 1977–78 jälkeen ja hänen oikeutensa siirtyivät Minnesota North Starsille. Minnesota myi ne kuitenkin pian eteenpäin Toronto Maple Leafsille.
Kaudella 1978–79 Lloyd pelasi San Diego Hawksissa, mutta seura lopetti toimintansa keväällä runkosarjan päätyttyä. Kaudella 1979-80 Lloyd pelasi amatöörinä Spokane Flyersissa, joka voitti kanadan amatöörimestaruuden, Allan Cupin. Kausilla 1979-83 Lloyd edusti sekä IHL:n Milwaukee Admiralsia että CHL:n Wichita Windiä ja Houston Apollosia.
Uransa lopettamisen jälkeen Lloyd muutti takaisin San Diegoon.
Petri Kokko (tuottaja)

Petri Kokko
Petri Mikael Kokko (s. 7. elokuuta 1970) toimii tuottajana ja sovittajana eri artistien levytyksillä.
Kokko aloitti uransa äänittäjänä ja miksaajana 1988 Yleisradiossa, sekä Lahden kaupungin nuorisotoimen studioilla. Vuosina 1990 - 2015 Kokko on työskennellyt neljässä levy-yhtiöissä: Unirecords, Eurorecords, Poptori ja Bonsound . Kokko on tuottanut albumeja muun muassa Dannylle, Jukka Kuoppamäelle, Kake Randelinille, Tauskille, Frederikille, Pelle Miljoonalle, Meiju Suvakselle, Einille sekä Lapinlahden Linnuille.
Kokko on palkittu useilla kulta- ja platinalevyillä. Hän on myös toiminut kapellimestarina ja kosketinsoittajana eri orkesterikokoonpanoissa.
Kokko teki itse 2011 ja 2012 debyytin laulajana salanimellä "Petrus". Kappaleet Kesän kaunein päivä ja Keiju ja Kulkuri olivat YLE Radio Suomen soitetuimpien listalla useita viikkoja.
Paratiisililja

| Paratiisililja |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Parsakasvit
Suku::  Paratiisililjat Paradisea
Laji::  liliastrum
Kaksiosainen nimi
 Paradisea liliastrum  (L.) Bertol. 
Katso myös
   Paratiisililja Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Paratiisililja (Paradisea liliastrum) on koristekasvina käytetty monivuotinen parsakasvi. Se ei ole erityisen läheistä sukua liljoille vaan muun muassa kuunliljoille. Paratiisililjan pysty varsi kasvaa 30–50 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat kapeita, litteitä, 12–25 cm pitkiä ja 3–5 millimetriä leveitä. Kukintona on harva terttu, jossa on 4–10(–20) kukkaa. Kukan kehä on kellomainen, 3–5 cm pituinen, puhtaanvalkoinen ja tuoksuva. Hedelmä on 13–15 mm pitkä kota, joka on pitkänpyöreä, poikkileikkaukseltaan kolmiomainen. Siemenet ovat kolmen millimetrin kokoiset, kolmisärmäiset, mustat.
Paratiisililja on kotoisin Etelä-Euroopan vuoristoista. Sitä esiintyy luonnonvaraisena Ranskassa, Espanjassa, Italiassa, Sveitsissä, Itävallassa ja Balkanilla entisen Jugoslavian alueella. Se on alppiniittyjen kasvi, joka kasvaa aurinkoisella tai puolivarjoisella paikalla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Paratiisililja – Paradisea liliastrum
Paratiisimonarkit

| Paratiisimonarkit |
| --- | --- |
 Madagaskarinparatiisimonarkkikoiras (Terpsiphone mutata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Monarkit Monarchidae
Suku::  Paratiisimonarkit Terpsiphone  Gloger, 1827
Katso myös
   Paratiisimonarkit Wikispeciesissä   Paratiisimonarkit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paratiisimonarkit (Terpsiphone) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Sukuun kuuluu 15 lajia.
Paratiisimonarkit ovat kotoperäisiä Madagaskarilla ja Komoreilla Intian valtamerellä. Ne ovat hyvin värikkäitä ja useimmilla lajeilla keskimmäiset pyrstösulat ovat pidentyneet. Paratiisimonarkit ovat hyönteissyöjiä, jotka sieppaavat saaliin lennosta. Naaras munii noin kolme munaa, joita haudotaan 14−16 päivää. Poikaset lähtevät pesästä 11−12 päivän ikäisinä.
Lajit

Afrikanparatiisimonarkki Terpsiphone viridis
Filippiinienparatiisimonarkki Terpsiphone cinnamomea
Indokiinanparatiisimonarkki Terpsiphone affinis
Kameruninparatiisimonarkki Terpsiphone batesi
Kiinanparatiisimonarkki Terpsiphone incei
Kongonparatiisimonarkki Terpsiphone bedfordi
Japaninparatiisimonarkki Terpsiphone atrocaudata
Madagaskarinparatiisimonarkki Terpsiphone mutata
Maskareenienparatiisimonarkki Terpsiphone bourbonnensis
Palawaninparatiisimonarkki Terpsiphone cyanescens
Paratiisimonarkki Terpsiphone paradisi
Punaparatiisimonarkki Terpsiphone rufiventer
Ruosteparatiisimonarkki Terpsiphone rufocinerea
Sãotoménparatiisimonarkki Terpsiphone atrochalybeia
Seychellienparatiisimonarkki Terpsiphone corvina
Paratiisimonarkki (Terpsiphone paradisi)
Penama

| Penama |
| --- | --- |
 Pentecostin saarta
 Lippu
 Maakunnan sijainti Vanuatussa
Valtio:  Vanuatu
Perustettu:  1994
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Longana
Pinta-ala:  1 198 km²
Väkiluku (2016):  32 534
 – väestötiheys:  27,4 as./km²
Penama on Vanuatun maakunta. Se sijaitsee saariryhmän pohjoisosassa Port Vilan pohjoispuolella. Sen hallinnollisena keskuksena toimii Longana. Maakunnassa asui vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 32 534 asukasta, ja sen pinta-ala on 1 198 neliökilometriä.
Maakunta koostuu Pentecostin, Ambaen ja Maewon saarista, joiden alkukirjaimista se on saanut nimensä. Penaman naapurimaakunnat ovat Malampa etelässä, Sanma lännessä ja Torba pohjoisessa.