stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sri Lankan historia
Ceylonista Sri Lanka > Sodan jälkeen

Sri Lankan hallituksen voitto LTTE:stä pitkän sisällissodan jälkeen teki hallituksesta erittäin suositun singaleesien keskuudessa. Vuoden 2010 vaaleissa presidentti Mahinda Rajapaksa valittiin jatkokaudelle, mutta hänen vastustajansa, voittoisaa sotilasoperaatiota johtanut entinen kenraali Sarath Fonseka ilmoitti ettei hyväksy tulosta. Fonseka pidätettiin ja vangittiin korruptiosyytteisiin vedoten, hänet vapautettiin vuonna 2014.
Maa alkoi toipua sisällissodasta Rajapaksan toisen kauden aikana, mutta jälleenrakennusta ovat hidastaneet sodan jälkiselvittelyt. Rajapaksan hallinto yhdistyi sotilaalliseen taktiikkaan ja hän tukahdutti poliittisten toisinajattelijoiden mielipiteet. Rajapaksa keskitti valtaa itselleen ja suhteita länsimaihin rasitti se, että Sri Lankan hallitus ei suostunut riippumattomiin tutkimuksiin sotarikostutkinnassa.
Rajapaksan suosio alkoi hiipua hänen toisen kautensa lopussa. Hänen aiempi tukijansa Maithripala Sirisena erosi hallituksesta ja liittyi Rajapaksaa vastustaneeseen oppositioon. Sirisena valittiin maan presidentiksi vuonna 2015.
Huhtikuussa 2019 yli 200 ihmistä kuoli pommi-iskuissa turistien suosimiin hotelleihin.
Marraskuussa 2019 presidentiksi valittiin Gotabhaya Rajapaksa, joka on vuosina 2005-2015 presidenttinä toimineen Mahinda Rajapaksan veli. Uusi presidentti nimitti astuttuaan virkaansa veljensä pääministeriksi. Ihmisoikeusjärjestöt ovat syyttäneet veljeksiä sotarikoksista Sri Lankan sisällissodan loppuvaiheessa. Rajapaksan veljesten valta Sri Lankassa voimistui entisestään, kun pääministeri  Mahinda Rajapaksan  puolue Sri Lanka Podujana Peramuna (SLPP) sai elokuussa 2020 suuren vaalivoiton maan parlamenttivaaleissa.
Ceylonista Sri Lanka > Talouskriisi

Vuonna 2021 Sri Lanka ilmoitti, ettei se pysty maksamaan velkojaan. Maa oli veloissa varsinkin Kiinalle.  Maa oli menettänyt matkailutuloja koronapandemian vuoksi Hallitus leikkasi veroja, alensi korkoja, otti lainoja ja käynnisti inflaation painattamalla lisää seteleitä. Huono talous alensi itsevaltaisemmaksi muuttuneet Rajapaksan suosiota.
Sri Lanka ajautui vuonna 2022 pahimpaan talouskriisiin vuosikymmeniin. Se johtui mm hallituksen politiikasta, kuivuudesta, koronapandemiasta ja Ukrainan sodan talousvaikutuksista.
Rajapaksa ajoi koko maahan luomuviljelyä. Luonnollisissa lannoitteissa ei ollut kyllin ravinteita, mikä pienensi tee- ja riisisatoa. Koronapandemia lamautti matkailua.
Talouden luhistuminen alkoi näkyä jo 2021. Vuonna 2022 kuukausia pulaa lääkkeistä, sähköstä, polttoaineesta ja elintarvikkeista. Näiden hinnat nousivat. Inflaatio kiihtyi.
Tämä nosti tyytymättömyyttä ja levottomuuksia. Protestoijat syyttivät talouskriisistä presidentti Gotabaya Rajapaksan hallintoa. He tunkeutuivat 12. heinäkuuta presidentin palatsiin. Presidentti Rajapaksa pakeni maasta. Mielenosoittajat hyökkäsivät myös väliaikaisestin presidentin virkaa hoitavanpääministeri Ranil Wickremesinghen toimistoon. Pääministeri julisti kansallisen hätätilan. Parlamentti valitsi Wickremesinghen presidentiksi.
Prinssi Vijayan kruunajaiset kuvattuna Ajantan luolataidemaalauksessa.
Anuradhapuran kuningaskunnan aikainen tekojärvi, joka nykyisin on käyttämätön.
Parakrama Samudra on antiikin aikana rakennettu tekojärvi, joka on toimii makean veden lähteenä nykyisinkin.
Satmahal Prasada on Polonnaruwan aikakaudelta säilynyt buddhalainen stupa.
Sri Lankan poliittinen kartta Vijayabahu VII:n kuoleman jälkeen 1500-luvulla.
Portugalilainen kuvitus singaleesisotilaista.
Hollantilaiset valtasivat Gallen sataman portugalilaisilta vuonna 1640.
Hollantilaisten rakennuttama Batticaloan linnake 1600-luvulla. Linnakkeesta on jäljellä rauniot Batticaloan kaupungissa.
Kandyn kuningaskunnan suojana oli vuoristoinen maasto ja tiheä kasvillisuus. Kandyyn pääsi vain muutamia salaisia reittejä pitkin.
Britannian laivaston sotilaita Ceylonilla.
D.S. Senanayake toimi itsenäisen Ceylonin ensimmäisenä pääministerinä.
Singaleesinationalistinen Solomon Bandaranaike nousi maan pääministeriksi 1956. Hänet murhattiin vuonna 1959, minkä jälkeen hänen leskensä Sirimavo Bandaranaike nousi pääministeriksi.
Kilimanjaro

Kilimanjaro
Kibo-vuoren huippu Kilimanjarolla
| --- | --- |
Tyyppi:  Kerrostulivuori
Sijainti:  Tansania
Korkeus merenpinnasta:  5 895 m
Prominenssi:  5 885 m 
Suojelualue:  Kilimanjaron kansallispuisto 
Ikä:  Plioseeni 
Ensimmäinen nousu huipulle:  Hans Meyer ja Ludwig Purtscheller 6. lokakuuta 1889
Helpoin reitti:  Marangu 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kilimanjaro (vanh. Kilimandžaro) on vuori Koillis-Tansaniassa Kenian rajan tuntumassa. Sen korkein huippu on 5 895 metriä ja se on Afrikan korkein vuori. Kilimanjaro koostuu kolmesta tulivuoresta, joista vain yhdellä on enää vulkaanista toimintaa. Loivalle vuorelle on suhteellisen helppo kiivetä, ja se onkin suosittu kiipeilykohde.
Nimi

Kilimanjaron nimen alkuperää ja merkitystä ei tunneta. Vuoren alapuolella asuvien chaggojen kielessä on sanat kilelema ja njaare, jotka yhdistämällä saadaan sana, joka tarkoittaa ”mahdoton linnulle”. Chaggoilla ei kuitenkaan ole omaa nimeä Kilimanjarolle, vaan he käsittävät sen kahtena vuorena, joille on kummallekin oma nimensä. Nimen on myös arveltu tulleen Tansanian pääkielestä swahilista, jossa kilima tarkoittaa ’kukkulaa’.
Vuoret ja huiput

Kilimanjaro on muodostunut kolmesta tulivuoresta, Kibosta (5 895 m), Mawenzista (5 149 m) ja Shirasta (3 962 m). Kilimanjaron suurin leveys on 40 kilometriä.
Kibolla on kolme samankeskistä kraatteria, ja se on Kilimanjaron vuorista ainoa, jolla on pysyvä lumipeite. Kibo ei ole sammunut tulivuori vaan nukkuva: sen kraatteri on yhä kuuma, ja siitä nousee rikkihöyryjä. Kibon korkein huippu on Uhuru Peak. Se sai nykyisen nimensä vuonna 1961 Tansanian itsenäistyttyä; uhuru merkitsee swahilin kielessä vapautta. Huippu nousee 4 877 metriä ympäröivää tasankoa korkeammalle, ja se on Afrikan korkein kohta.
Mawenzin rinteet ovat jyrkät ja rotkoiset, ja sillä on monta huippua. Shiran huippu on kulunut harjanne, joka on jäänne sen kraatterin eteläisestä ja läntisestä reunasta.
Vuoren yli 2 700 metriä merenpinnasta olevat alueet muodostavat Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvan Kilimanjaron kansallispuiston.
Kilimanjaron lähiseudut eivät ole erityisen vuoristoisia, ja sitä lähin vuori on 60 kilometrin päässä lounaassa sijaitseva Meru. Koska Kilimanjaro on matalahkojen tasankojen ympäröimä korkea ja yksinäinen vuori, näköala sen huipulta on luultavasti laajin koko maapallolla.
Geologinen historia

Kilimanjaro syntyi noin 750 000 vuotta sitten Itä-Afrikan hautavajoaman sivuhalkeaman laavapurkauksissa. Maankuori nousi purkauksien seurauksena ylöspäin ja muodosti Shira-tulivuoren. Shiran purkaus loppui 500 000 vuotta sitten, ja sen huippu romahti suureksi kalderaksi. Pian Shiran sammumisen jälkeen muodostui Mawenzi-tulivuori, ja 460 000 vuotta sitten suuressa purkauksessa Kibo-tulivuori. Kibo kasvoi lisää korkeutta vielä uusissa purkauksissa. Kilimanjarolle tunnusomainen kiiltävä musta kivi, obsidiaani, syntyi 100 000 vuotta sitten suuressa Kibon purkauksessa. Myöhemmin vuorelle on syntynyt lisää pienempiä sivukartioita. Uusin muodostelma on 200 vuotta sitten syntynyt tuhkan reunustama kartionmuotoinen kuoppa Kibo-vuoren Reusch-kraatterissa.
Ilmasto

Kilimanjarolla on kaksi sadekautta, keväällä ja talvella. Kaakkoinen pasaatituuli tuo maalis–toukokuussa runsaasti sadetta etenkin vuorten etelärinteille, joiden kasvillisuus on siksi vehreämpää kuin pohjoisrinteiden. Touko–lokakuun ajan vuorille puhaltaa kuiva koillistuuli, joka estää vuorten etelärinteillä etelän monsuunisateita yleensä nousemasta 3 000 metrin yläpuolelle. Marras–helmikuussa vuorilla puhaltaa koillinen monsuunituuli, joka tuo jonkin verran sateita pohjoisrinteille.
Luonto ja ympäristö

Kilimanjaron rinteet voidaan jakaa viiteen vyöhykkeeseen. Alimmilla osilla 800–1 200 metrin korkeudessa on alun perin ollut savanniluontoa, mutta se on korvautunut asutuksella ja viljelyksellä. Ilmasto on kuuma ja trooppinen, ja sadekausi ja kuiva kausi vaihtelevat vuoden aikana. Vuoristometsävyöhyke sijaitsee 1 900–2 900 metrin välissä. Se on tiheää ja runsaskasvuista metsää. Päivisin lämpötila on 18–24 astetta, ja etelärinteillä sataa peräti 2 000 millimetriä vuodessa. Kanervanummi sijaitsee 2 900–4 000 metrin korkeudessa. Vyöhyke on matalakasvuista pensas- ja nummimaata. Päivälämpötila on 10–18 astetta, ja öisin on usein pakkasta. Sadetta saadaan 500–1 300 millimetriä vuodessa. Paljakka on 4 000–5 000 metrin korkeudessa. Se on vähäkasvista tai kasvitonta autiomaata, jossa päivälämpötila on päivisin alle 10 astetta ja yöllä aina pakkasen puolella. Sadetta tulee 250 millimetriä vuodessa vetenä tai lumena. Huippuvyöhykkeellä viiden kilometrin yläpuolella on laavakivikkoa ja tuhkaa, kaikkein ylimpänä paikoin jäätiköitä. Päivisin lämpötila on hiukan nollan yläpuolella, öisin pakkanen voi olla kireääkin. Hyvin harvat sateet tulevat Kilimanjaron huipulla lumena.
Kilimanjaron korkeimman huipun Kibon jäätikkö on runsaan neliökilometrin laajuinen. Sen vanhimmat kerrokset muodostuivat 11 700 vuotta sitten. Vuoren jääpeitteestä on kadonnut 82 prosenttia vuoden 1912 jälkeen, ja sulaminen jatkuu yhä. Sulamisvesien sekä metsien vähenemisestä seurannut jokien kuivuminen on vaikuttanut alempana sijaitseviin metsiin ja maanviljelyyn. Jään sulamisen on arvioitu johtuvan ilman lämpenemisestä alueella.
Kilimanjaron kasvillisuus on monipuolista, mikä johtuu vuoren korkeudesta sekä sen sijainnista päiväntasaajan ja Intian valtameren läheisyydessä. Vuorella esiintyy 2 500 kasvilajia, joista puulajeja 130.
Kilimanjarolla elää vain vähän eläimiä ja niitä näkee harvoin, sillä eläimet ovat väistyneet ihmisten tieltä. Eniten lajeja on alavalla metsävyöhykkeellä. Koko vuorella metsävyöhykkeineen esiintyy 140 nisäkäslajia, joista 7 on kädellisiä, 25 petoeläimiä, 25 antilooppeja ja 24 lepakkoja.
Nelijuovahiiri ja puissa elävät sinimarakatti sekä gueretsa ovat yleisiä. Metsissä elää myös pensassika, ja hyvin harvoin saattaa näkyä oliivipaviaaneja, sivettejä, leopardeja, mangusteja, servaaleja, mesimäyriä, piikkisikoja ja muurahaiskarhuja. 2 800 metrin yläpuolella esiintyy nelijuovahiiren lisäksi muutama muukin jyrsijälaji. Leijona saattaa käydä Shiran ylätasangolla asti. Kibon huipulla 5 500 metrin korkeudessa elää hämähäkkilaji, joka asustaa maan alla ja syö luultavasti alueelle eksyneitä kärpäsiä.
Kilimanjaron alarinteiden metsissä elää runsaasti lintuja, jotka käyvät metsästämässä paljailla ylärinteillä. Näkyvimpiä suurehkoja lintuja ovat kenianturako, hopeasarvinokka ja täplähiiro. Ylempänä eläviä lajeja ovat muun muassa valkoniskakorppi, kenianvuoritasku, alppikiitäjä, pitkäpyrstömedestäjä ja viiruhemppo. Kaikkein ylimmillä rinteillä liihottavat vuorihiirihaukka, afrikanhiirihaukka, keisarijalokotka ja partakorppikotka.
Kiipeily > Historiaa

Kilimanjaron näki ensimmäisenä eurooppalaisena saksalainen tutkimusmatkailja Johannes Rebmann toukokuussa 1848. Seuraavan vuoden huhtikuussa hän kiipesi vuoren alarinteille, mutta ei saavuttanut lumirajaa.
Ensimmäinen vakavasti otettava yritys vuoren valloittamiseksi tehtiin vuonna 1861, kun hannoverilainen paroni Karl Klaus von der Decken ja englantilainen geologi Richard Thornton selvisivät huonossa säässä 2 460 metrin korkeuteen. Epäonnistumisestaan huolimatta retkikunta sai kerättyä uutta tietoa vuoren korkeudesta, maantieteestä ja historiasta. Seuraavana vuonna von der Decken kiipesi 4 260 metrin korkeuteen. Lontoolaissyntyinen Charles New teki vuonna 1871 kaksi turhaa yritystä kiivetä huipulle. Kaksi vuotta myöhemmin hänet ryöstettiin vuoren juurella hänen valmistautuessaan uuteen yritykseen. Vuonna 1887 itävaltalais-unkarilainen kreivi Sámuel Teleki teki seuraavan merkittävän valloitusyrityksen Kilimanjarolle, ja hänen jälkeensä myös yhdysvaltalainen Abbott ja saksalainen Otto Ehlers pyrkivät huipulle siinä onnistumatta.
Ensimmäisinä Uhuru Peakille kiipesivät tiettävästi saksalainen geologi Hans Meyer ja itävaltalainen Ludwig Purtscheller 6. lokakuuta 1889. Meyer oli tehnyt ensimmäisen valloitusyrityksensä vuonna 1887 ja nousi 5 400 metriin saakka. Seuraavana vuonna hän yritti uudelleen, mutta joutui paikallisen arabikapinan pyörteissä vangiksi lunnaita vastaan. Kolmannella yrittämällä Meyer onnistui. Hän pystytti reitin varrelle leirejä, joille hän saattoi vetäytyä epäonnistuneiden huipulle nousujen jälkeen joutumatta palaamaan vuoren juurelle asti. Hänellä oli mukanaan myös suuri seurue, johon kuuluneen itävaltalaisen Ludwig Purtschellerin kanssa Meyer nousi huipulle asti. Retkeä vaikeuttivat joidenkin kantajien luopuminen, selkeän polun puuttuminen, norsuille kaivetut ansat ja Moshin heimopäällikkö. 1800-luvulla Kilimanjarolla oli myös huomattavasti enemmän lunta kuin nykyisin. Meyer joutui lisäksi kävelemään seurueineen vuorelle 14 päivän matkan Mombasasta. Meyerin jälkeen Uhurulle kiivettiin seuraavan kerran vasta vuonna 1909. Mawenzin valloittivat 29. heinäkuuta 1912 Edward Oehler ja Fritz Klute.
Pastori ja lähetyssaarnaaja O. E. Närhi kiipesi ensimmäisenä suomalaisena Kilimanjaron huipulle vuonna 1928 yhdessä professori Reuschin kanssa.
Kiipeily > Nykyisin

Vuonna 1932 vuorelle rakennettiin Kibo Hut -mökki helpottamaan kiipeilijöiden matkantekoa. Sen myötä kiipeilijöiden määrä alkoi kasvaa, ja nykyisin vuorella käy vuosittain 35 000 turistia. Vaikka turismi on alueelle tärkeä tulonlähde, kiipeily rasittaa vuorta ja häiritsee eläimiä.
Kibon rinteet ovat loivia, ja sen huipulle on siksi melko helppo kiivetä. 4 000 metrin korkeuteen johtaa seitsemän polkua, ja siitä ylöspäin huipulle asti kolme. Suosituin reitti on Marangu. Haastavampi reitti on jäisen Breach Wallin kautta.
Huipulle kiipeämisen nopeusennätys on espanjalaisella Kílian Jornetilla. Hän juoksi vuonna 2010 huipulle ajassa 5.23.50. Samalla hän rikkoi edestakaisen kiipeämisen ennätyksen ajalla 6.29 tuntia. Huipulle yksin omat varusteet kantaen kiipeämisen ja laskeutumisen nopeusennätys on tansanialaisen Simon Mtuyn hallussa. Hän kiipesi vuonna 2006 Umbwe Gatesta huipulle ja takaisin 9.19 tunnissa. Vanhin vuorelle kiivennyt on ollut 85-vuotias.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kilimanjaro Wikimedia Commonsissa
Kilimanjaron korkein huippu Uhuru Peak
Kilimanjaron kolme vuorta: keskellä Kibo, oikealla Mawenzi ja vasemmalla Shira. Kuvassa näkyvät myös Kilimanjaron asutusalueiden rajat ja kansat, joista suurilukuisin ovat chaggat. Oikeassa yläkulmassa Kilimanjaron sijainti Tansanian kartalla.
Valkoniskakorppeja Kilimanjarolla
Lava Toweria kohti patikoivia kiipeilijöitä vuonna 2009
Luettelo Slovenian yli 25 kilometriä pitkistä joista

Tämä on luettelo Slovenian yli 25 kilometriä pitkistä joista. Sloveniassa on yhteensä 59 jokea, mutta tässä luettelossa on ainoastaan yli 25 kilometriä pitkät joet. Slovenian jokien pituus on yhteensä 26 989 kilometriä ja ne peittävät yhteensä 2 500 neliökilometrin alueen. Suurin osa Sloveniasta, noin 81 prosenttia, kuuluu Mustanmeren altaaseen ja loput Adrianmeren altaaseen. Nämä kaksi aluetta on jaettu vielä pienempiin alueisiin: Murjoen altaaseen, Dravajoen altaaseen, Savajoen altaaseen ja Kolpajoen altaaseen sekä Adrianmeren jokiin.
Merkinnät

Pääjoki
     Sivujoki
     Sivujoen sivujoki
     Sivujoen sivujoen sivujoki
Luettelo

| Slovenian joet, pituus> Nimi | Slovenian joet, pituus> Sloveniassa ja rajalla | Slovenian joet, pituus> ulkomailla | Slovenian joet, pituus> rajalla |
| --- | --- | --- | --- |
| Drava | 142 | 565 | 25 |
| Meža | 42 | 1 | 0 |
| Mislinja | 36 | 0 | 0 |
| Dravinja | 73 | 0 | 0 |
| Oplotnica | 28 | 0 | 0 |
| Ložnica | 26 | 0 | 0 |
| Polskava | 40 | 0 | 0 |
| Framski potok | 26 | 0 | 0 |
| Pesnica | 65 | 4 | 0 |
| Mur | 95 | 343 | 67 |
| Ščavnica | 56 | 0 | 0 |
| Ledava | 68 | 8 | 0 |
| Sava | 221 | 727 | 4 |
| Sava Bohinjka | 41 | 0 | 0 |
| Tržiška Bistrica | 27 | 0 | 0 |
| Kokra | 34 | 0 | 0 |
| Sora | 52 | 0 | 0 |
| Poljanska Sora | 43 | 0 | 0 |
| Selška Sora | 32 | 0 | 0 |
| Kamniška Bistrica | 33 | 0 | 0 |
| Pšata | 28 | 0 | 0 |
| Ljubljanica | 41 | 0 | 0 |
| Pivka | 27 | 0 | 0 |
| Iška | 31 | 0 | 0 |
| Gradaščica | 33 | 0 | 0 |
| Savinja | 102 | 0 | 0 |
| Dreta | 29 | 0 | 0 |
| Paka | 40 | 0 | 0 |
| Bolska | 32 | 0 | 0 |
| Ložnica | 26 | 0 | 0 |
| Voglajna | 35 | 0 | 0 |
| Hudinja | 32 | 0 | 0 |
| Mirna | 44 | 0 | 0 |
| Krka | 94 | 0 | 0 |
| Temenica | 27 | 0 | 0 |
| Radulja | 33 | 0 | 0 |
| Sotla | 86 | 3 | 86 |
| Bistrica | 32 | 0 | 0 |
| Kolpa | 118 | 176 | 118 |
| Lahinja | 34 | 0 | 0 |
| Soča | 96 | 43 | 0 |
| Idrijca | 60 | 0 | 0 |
| Vipava | 44 | 5 | 0 |
| Reka | 51 | 3 | 0 |
| Dragonja | 30 | 0 | 0 |
Pisin ainoastaan Sloveniassa kulkeva joki on 102 km pitkä Savinja.
Slovenian pisin rajajoki on Kolpa.
Ljubljanica virtaamassa Ljubljanan läpi.
Sava on valjastettu melontaan Ljubljanassa.
Sotla kulkee Slovenian lisäksi 3 km Kroatiassa.
Luettelo Kreikan joista

Aliákmonas-joki.
Pineiós-joki ja Óssa-vuori.
Axiós- eli Vardar-joki.
Kreikan joet ovat suhteellisen pieniä. Ne saavat alkunsa Kreikan tai sen naapurimaiden vuoristoista, ja virtaavat laaksoissa ja tasangoilla laskien joko Egeanmereen tai Joonianmereen.
Maan pisimmät joet ovat Évros eli Maritsa ja Strymónas eli Struma, jotka saavat alkunsa Bulgariasta, sekä Axiós eli Vardar, joka saa alkunsa Pohjois-Makedoniasta. Niistä kuitenkin vain pienempi osuus virtaa Kreikan alueella. Pisin joki, joka virtaa kokonaan Kreikan alueella, on Aliákmonas. Se saa alkunsa Píndos-vuoristosta, samoin kuin monet muut Manner-Kreikan joet, muun muassa Pineiós, Achelóos, Kalamás eli Thýamis sekä Árachthos. Peloponnesoksen niemimaalla suurimmat joet ovat Alfeiós ja Evrótas, jotka saavat alkunsa Taÿ́getos-vuorelta.
Joista ainoastaan Évros ja Loudías ovat purjehduskelpoisia. Axiós-joki muodostaa laajan suiston eli deltan laskiessaan Thermaïkóslahteen. Tiedot jokien pituuksista vaihtelevat eri lähteissä jonkin verran muun muassa siksi, että veden määrä vaihtelee vuodenaikojen mukaan. Monet pienemmät joet ovat kuumimpaan kesäaikaan vain pieniä puroja tai kokonaan kuivia.
Pisimmät joet

Kreikan pisimmät joet Kreikan alueella virtaavan osuuden mukaan ovat:
|  | Nimi | Maantieteellinenalue | Alkulähde | Laskupaikka | Pituus (km)> Kreikassa | Pituus (km)> Kokonais- | Pituus (km)>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Aliákmonas | Makedonia | Grámmos, Pohjoinen Píndos | Thermaïkóslahti | 297 | 297 |  |
| 2 | Achelóos | Epeiros | Pohjoinen Píndos | Joonianmeri | 220 | 220 |  |
| 3 | Pineiós | Thessalia | Pohjoinen Píndos | Thermaïkóslahti | 205 | 205 |  |
| 4 | Évros | Traakia | Rila, Bulgaria | Traakianmeri | 204 | 550 |  |
| 5 | Néstos (Mesta) | Makedonia | Rila, Bulgaria | Traakianmeri | 130 | 256 |  |
| 6 | Strymónas (Struma) | Makedonia | Vitosha, Bulgaria | Strymonikóslahti | 118 | 400 |  |
| 7 | Kalamás (Thýamis) | Epeiros | Doúsko | Joonianmeri | 115 | 115 |  |
| 8 | Alfeiós | Peloponnesos | Taÿ́getos | Joonianmeri | 110 | 110 |  |
| 9 | Árachthos | Epeiros | Pohjoinen Píndos | Amvrakikóslahti | 110 | 110 |  |
| 10 | Axiós (Vardar) | Makedonia | Šar, Pohjois-Makedonia | Thermaïkóslahti | 87 | 388 |  |
| 11 | Enipéas | Thessalia | Óthrys | Pineiós | 84 | 84 |  |
| 12 | Evrótas | Peloponnesos | Párnonas ja Taÿ́getos | Lakonianlahti | 82 | 82 |  |
| 13 | Loúros | Epeiros | Tómaros | Amvrakikóslahti | 80 | 80 |  |
| 14 | Spercheiós | Keski-Kreikka | Tymfristós | Maliakóslahti | 80 | 80 |  |
| 15 | Évinos | Keski-Kreikka | Vardoúsia | Patraksenlahti | 80 | 80 |  |
| 16 | Aóos (Vjosë) | Epeiros | Lýgkos, Pohjoinen Píndos | Adrianmeri | 80 | 260 |  |
| 17 | Tavropós (Mégdovas) | Keski-Kreikka ja Thessalia | Ágrafa | Achelóos | 78 | 78 |  |
| 18 | Angítis | Makedonia | Angítis, Dráma | Strymónas | 75 | 75 |  |
| 19 | Gallikós | Makedonia | Kroússia | Thermaïkóslahti | 70 | 70 |  |
| 20 | Ládonas | Peloponnesos | Aroánia | Alfeiós | 70 | 70 |  |
| 21 | Mórnos | Keski-Kreikka | Oíti | Korintinlahti | 70 | 70 |  |
| 22 | Pineiós | Peloponnesos | Erýmanthos | Joonianmeri | 70 | 70 |  |
| 23 | Titarísios | Thessalia | Ólympos | Pineiós | 70 | 70 |  |
| 24 | Kompsátos | Traakia | Läntinen Rodópi | Vistonída | 68 | 68 |  |
| 25 | Loudías (Mavronéri) | Makedonia | Vóras | Thermaïkóslahti | 60 | 60 |  |
| 26 | Kifisós | Keski-Kreikka | Parnassós | Ylíki | 60 | 60 |  |
| 27 | Líssos (Filioúris) | Traakia | Itäinen Rodópi | Traakianmeri | 58 | 58 |  |
| 28 | Achérontas | Epeiros | Pindos | Joonianmeri | 58 | 58 |  |
| 29 | Asopós | Keski-Kreikka | Kithairónas | Eteläinen Euboianlahti | 57 | 57 |  |
| 30 | Kósynthos | Traakia | Chaïntoú, Koúla | Vistonída | 55 | 55 |  |
| 31 | Vosvózis | Traakia | Papíkio | Traakianmeri | 53 | 53 |  |
| 32 | Agrafiótis | Keski-Kreikka | Ágrafa | Kremastá | 50 | 50 |  |
| 33 | Erýmanthos | Peloponnesos | Erýmanthos | Alfeiós | 50 | 50 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kreikan joet Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: el:Κατάλογος ποταμών της Ελλάδας
Käännös suomeksi
Nils Frykman

Nils Frykman suunnilleen vuonna 1900.
Nils Frykman (20. lokakuuta 1842 Sunne, Värmlanti, Ruotsi – 30. maaliskuuta 1911 Minneapolis, Yhdysvallat) oli kansakoulunopettaja Sunnessa, saarnaaja muualla Ruotsissa ja Yhdysvalloissa, virsirunoilija ja säveltäjä.
Frykman opiskeli kansakouluopettajaseminaarissa Karlstadissa 1866 ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1868. Hän toimi opettajana muun muassa Grumsissa ja Norrköpingissä, kunnes hänestä tuli opettaja kotipitäjäänsä Sunneen. Frykman sai vaikutteita Ruotsin lähetysliiton (Svenska Missionsförbundet) perustajalta ja johtajalta Paul Waldenströmiltä. Hän kannatti waldenströmiläistä sovituskäsitystä, osallistui maallikoiden johtamiin ehtoollisen viettoihin, ei antanut kastaa lapsiaan Ruotsin kirkon jäseneksi, ja siten hän joutui erimielisyyksiin kouluasioita tuolloin johtaneiden viranomaisten, tuomiokapitulin ja piispan kanssa. Frykman sai varoituksia muun muassa piispantarkastuksessa 1880 waldenströmiläisen ehtoolliskäsityksensä takia. 1882 hän ei tuonut lastaan kastettavaksi, ja se johti uuteen varoitukseen.
Kun Frykman ei luopunut kannastaan, hän erosi opettajan virasta ja toimi matkasaarnaajana Värmlannissa, kunnes hänet kutsuttiin saarnaajaksi Chicagoon ja hän muutti Yhdysvaltoihin Minnesotaan 1899, jossa hän toimi saarnaajana vuoteen 1907 saakka.
Frykman alkoi kirjoittaa hengellisiä lauluja 34-vuotiaana, ja hän sävelsi myös laulujaan. Ruotsissa häntä on kuvattu kristillisen ilon laulajaksi.
Ruotsin kirkon virsikirjassa on kuusi hänen virttään, joista yhdellä on myös hänen kirjoittamansa sävelmä. Ne ovat kaikki virsikirjan ekumeenisessa osassa. Hänen virsiään on useissa muissa Ruotsin virsikirjoissa. Vain muutama hänen laulunsa on tunnettu Suomessa. Yhtään hänen lauluaan ei ole Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa, vaan niitä on julkaistu Hengellisiä lauluja ja virsiä -kirjassa ja ns. vapaitten suuntien laulukirjoissa, kuten Hengellinen laulukirja.
Frykmanin virret Ruotsin kirkon virsikirjassa

13 On ihme, kuinka suuri (suom. Anna-Mari Kaskinen 1997)
101 On Herran ihmetöiden määrä (suom. Anna-Mari Kaskinen 1999)
118 Riemuitse, mieli, kiitä nyt, kieli (suom. tuntem, uud. suom. Niilo Rauhala 1997)
262 Oi, kuinka suuren autuuden suom. Pekka Kivekäs 1996)
302 Tähyilen päivään tulevaan (suom. Pekka Kivekäs 1997)
318 Öiset varjot hiljaa väistyy (suom. tuntem, uud. suom. Niilo Rauhala 1998)
Frykmanin virsiä Suomessa julkaistuissa laulukirjoissa

47 Riemuitse mieli, kiitä sä kieli
247 Käy rohkeasti ristin luo
613 Öiset varjot hiljaa väistyy
616 Kohta iäisyyden aamu valkenee
11 Riemuitse mieli, kiitä sä kieli
535 Öiset varjot hiljaa väistyy
186 Oi Jeesus rakkain ystävä (suom. Aarne Rintala, uud.Olavi Rouhe 1991)
420 On Herran ihmetöiden määrä (suom. Anna-Mari Kaskinen 1999)
504 Öiset varjot hiljaa väistyy (uud. Joel NIininen 1995)