stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emajoki

| Emajoki Emajõgi |
| --- | --- |
 Emajoki
Alkulähde:  Võrtsjärvi
Laskupaikka:  Peipsijärvi (Praaga)
Maat:  Viro
Pituus:  101 km
Alkulähteen korkeus:  33,6 m
Virtaama:  70,1 m³/s
Valuma-alue:  9 740 km²
Emajoki (vir. Emajõgi, Suur Emajõgi) on itäisessä Virossa virtaava 101 kilometrin pituinen joki. Se alkaa Viron toiseksi suurimmasta järvestä Võrtsjärvestä Viljandimaan ja Tartumaan maakuntien rajalta ja laskee kohti itää Viron suurimpaan järveen Peipsijärveen.
Emajoki virtaa hitaasti ja mutkitellen läpi Tartumaan Tarton kaupungin halkaisten. Korkeusero koko joen matkalla Võrtsjärven ja Peipsijärven välillä on vain 3,6 metriä. Pian Võrtsjärven jälkeen jokeen yhtyy pohjoisesta tuleva Pedja jõgi Alam-Pedjan luonnonsuojelualueen kohdalla. Emajoki virtaa halki laajan suoalueen, joka päättyy vasta lähempänä Tarttoa. Toinen suoalue alkaa ennen Peipsijärveä, ja sen alkupuolella Emajokeen yhtyy etelästä Ahjajoki. Lisäksi Emajoella on lukuisia pienempiä sivujokia.
Emajoki on liikennöitävissä koko pituudeltaan. Joella liikennöi linjalaivoja ja siellä harrastetaan kanoottiretkeilyä. Joki on ruovikkoinen ja sitä luonnehtivat ulpukka- ja lummekasvustot, mutta siinä on myös uimiseen sopivia hiekkarantoja.
Nimen etymologiaa

Nimen etymologia on johdettu itämerensuomalaisten kielten nimistön tulkinnasta, että nimen etuosa ema- tarkoittaisi äitiä tai suurta. Samanlainen tulkinta on esitetty Velikajasta, joka oli aikoinaan Pihkva Imäjõgi, ja Pärnunjoesta, joka oli vielä 1200-luvulla Emaioga ja Emihoch . Slaavilaisperäisessä nimessä Omovštša (ven. Омовжа) on sen jälkiosassa (myös -вжа ~ -въжа ~ -вьжа ~ -выжа) vettä tarkoittava sana, eli joen aikaisempi nimitys on voinut olla myös Emavesi. Vanhoissa kirjallisissa lähteissä joen nimi esiintyy monessa eri muodossa. Niistä voidaan luetella seuraavia: Mater Aquarum (latinaa, vuonna 1211), do Omovštše (ven. до Омовже, vuonna 1234), Embecke (alasaksi, 1388), Emeyokke (1411) sekä Emma ja Emmajöggi (ruotsi, 1690). Latvian ja liettuan kielessä se on toisinaan nimeltään Mētra (äiti).
Väike Emajõgi (suom. Pieni Emajoki) laskee Võrtsjärven eteläpäähän ja jokien erottelu suureen ja pieneen Emajokeen on myöhäinen tapa. Tämä johtunee siitä, että jokia on alettu pitää eri jokina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emajoki Wikimedia Commonsissa
Elvira Madigan (vuoden 1967 elokuva)

| Elvira Madigan |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bo Widerberg
Käsikirjoittaja:  Bo Widerberg
Tuottaja:  Waldemar Bergendahl
Säveltäjä:  Ulf Björlin
Kuvaaja:  Jörgen Persson
Leikkaaja:  Bo Widerberg
Pääosat:  Pia Degermark Thommy Berggren Lennart Malmer
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  AB Europa Film
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1967
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  tanska
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elvira Madigan on Bo Widerbergin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen romanttinen draamaelokuva vuodelta 1967. Elokuvasta tuli kansainvälinen menestys, ja sen nimiosan esittäjä, tuolloin vasta 17-vuotias Pia Degermark sai parhaan naispääosan esittäjän palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla. Miespääosaa näyttelee Widerbergin elokuvien vakionäyttelijä Thommy Berggren.
Elokuvassa käytetään paljon Mozartin ja Vivaldin musiikkia. Mozartin  pianokonserttoa nro 21 kutsutaan joskus ”Elvira Madigan -konsertoksi”, koska sen hidas osa tuli niin tunnetuksi elokuvassa Géza Andan soittamana.
Tarinan pohjalta tehtiin samanniminen elokuva jo 1943, suomalaiselta nimeltään Lemmen tuhoisa liekki.
Juoni

Elokuva perustuu tositapahtumiin, 1800-luvun romanssiin kiertävän sirkuksen nuorallatanssijana toimineen, taiteilijanimeä Elvira Madigan käyttäneen nuoren teinitytön Hedvig Jensenin (Degermark) ja perheellisen, aatelisen upseerimiehen Sixten Sparren (Berggren) välillä.
Vastaanotto

Degermarkin saaman naispääosapalkinnon ohella Elvira Madigan oli Cannesissa ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva sai National Board of Review of Motion Picturesin parhaan ulkomaisen elokuvan palkinnon ja oli ehdolla vastaavassa Golden Globe -sarjassa. Jörgen Persson sai Bafta-palkinnon kuvauksestaan.
Aiheesta muualla

Elvira Madigan (vuoden 1967 elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elvira Madigan (vuoden 1967 elokuva) Elonet.
Elvira Madigan (vuoden 1967 elokuva) Svensk Filmdatabasissa (englanniksi, ruotsiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: sv:Elvira Madigan (1967) & en:Elvira Madigan (1967 film)
Käännös suomeksi
Englantilainen puolustus

Englantilainen puolustus on shakkiavaus, jota kuvaavat siirrot
Usein englantilainen puolustus muuntuu myös englantilaisesta avauksesta siirroilla 1.c4 e6 2.d4 b6.
Valkea rakentaa usein ison sotilaskeskustan pelaamalla e4. Tämän jälkeen musta painostaa valkeaa siirroilla Lb7 ja Lb4 ja joskus jopa pelaamalla Dh4 ja f5. Avauksessa musta rikkoo yleensä perinteisiä avausperiaatteita kehittämällä lähetit ennen ratsuja ja tuomalla kuningattaren aikaisin peliin. Silti avausta näkee joskus yllätysaseena jopa suurmestaritasolla. Useat englantilaiset suurmestarit, kuten Tony Miles, Jon Speelman ja Raymond Keene, käyttivät avausta 1970-luvulla.
Englantilainen puolustus luokitellaan ECO-koodistolla koodille A13.
Elinkeinoelämän valtuuskunta

| Elinkeinoelämän valtuuskunta |
| --- | --- |

Perustettu:  1974
Toimiala:  ajatuspaja
Päämaja:  Helsinki
Johtaja:  Emilia Kullas
Toimitusjohtaja:  Aki Kangasharju
Hallituksen puheenjohtaja:  Carl Haglund 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elinkeinoelämän Valtuuskunta EVA ry (EVA, ruots. Näringslivets Delegation EVA rf) on 1974 perustettu ja vuoden 1975 alussa toimintansa aloittanut järjestö. Sen toiminta-ajatus on toimia suomalaisen elinkeinoelämän edistäjänä ja talouspoliittisena ajatushautomona. EVA on nykyään ensisijaisesti teollisuuden näkökulman esiintuojalähde?. EVA tekee tiivistä yhteistyötä Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen ETLA:n kanssa.
EVA:n johtaja on Emilia Kullas ja hallituksen puheenjohtajana toimii Carl Haglund.
Historia > EVA uudelle vuosituhannelle

Iloniemen siirtyessä eläkkeelle vuonna 1999 EVAn toiminta ajettiin minimiin.
Vuoden 2001 syyskuun terrori-iskut New Yorkin World Trade Centeriin saivat elinkeinoelämän päättäjät kuitenkin taas valpastumaan. Vuoden 2002 elokuussa EVAn johtajaksi valittiin tohtori Risto E. J. Penttilä.
Nykyään EVA:n tavoitteena on edistää suomalaisen yhteiskunnan pitkän aikavälin menestystä, selvittää ja arvioida yrityksille ja yhteiskunnalle tärkeitä kehityssuuntia. Suomen rooli kansainvälisessä toimintaympäristössä ja suomalaisten hyvinvoinnin ja kilpailukyvyn kehittäminen ovat EVA:n toiminnassa keskeisiä kysymyksiä. EVA julkaisee raportteja ja analyyseja sekä toimii verkostona ja keskustelun herättäjänä muun muassa järjestämällä EVA Forum -keskustelutilaisuuksia. EVAn johtajana on 1. elokuuta 2010 alkaen toiminut Matti Apunen Penttilän siirryttyä Keskuskauppakamarin toimitusjohtajaksi.
EVA kommentoi vuonna 2016 Panaman tietovuotoa sanomalla, että siitä syntynyt keskustelu on liioitellut veroparatiiseihin liittyviä ongelmia. Järjestön mukaan voimakkaampi puuttuminen aggressiiviseen verosuunnitteluun ei toisi suurta lisäystä verotuloihin ja laillinen verosuunnittelu on jokaisen oikeus.
Merkittäviä henkilöitä > Johtajat

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Elinkeinoelämän valtuuskunnan johtajina:
1974–1984: Max Jakobson
1984–1990: Kauko Sipponen
1990–1999: Jaakko Iloniemi
1999–2001: Pentti Vartia
2002–2010: Risto E. J. Penttilä
2010–2019: Matti Apunen
2019– Emilia Kullas
Merkittäviä henkilöitä > Puheenjohtajat

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Elinkeinoelämän valtuuskunnan puheenjohtajina:
1974: Päiviö Hetemäki
1974–1988: Mika Tiivola
1989–1992: Pentti Kivinen
1993–1999: Pertti Voutilainen
2000–2003: Georg Ehrnrooth
2004–2017: Jorma Ollila
2018– Carl Haglund
Kirjallisuutta

Tarkka, Jukka (2002): Uhan alta unioniin. Asennemurros ja sen unilukkari Eva. Otava. ISBN 951-1-17856-3.
Jakobson, Max (1992): Vallanvaihto : havaintoja ja muistiinpanoja vuosilta 1974-92. Otava. ISBN 951-1-12288-6.
Aiheesta muualla

EVAn kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Enfluraani

Enfluraanin kemiallinen molekyylirakenne.
Enfluraani (Efrane) on eräs kaasu, jota on käytetty anestesia-aineena lääketieteellisissä nukutuksissa. Enfluraani on halogenoitu eetteri. Enfluraani ei ole enää aktiivisessa lääkityskäytössä, sillä se omaa vakavia haittavaikutuksia, kuten aivosähkökäyrän muutoksia.
Nukutuskaasu kehiteltiin vuonna 1963, ja otettiin ensi kertaa käyttöön 1966. Se oli yleisesti anestesiakäytössä vielä 1980-luvulle saakka. Enfluraanin käyttöönottoon oli vaikutti edullisesti se, ettei se ollut herkästi syttyvää ja räjähtävää - toisin kuten esimerkiksi eetteri.
Enfluraani on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C3H2ClF5O. Enfluraanin moolimassa on 184,49 g/mol, kiehumispiste 56,5 °C, tiheys 1,52 g/cm3 ja CAS-numero 13838-16-9. Yhdiste liukenee huonosti veteen.
Aiheesta muualla

Enfluraanin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Enflurane (englanniksi)
Human Metabolome Database: Enflurane (englanniksi)
DrugBank: Enflurane (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Enflurane (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Enflurane (englanniksi)
ChemBlink: Enflurane (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Elämäjärvi

| Elämäjärvi |
| --- | --- |
Kaupunki:  Pihtipudas
Väkiluku:  n. 300
Väestötiheys:  5 as./km²
Postinumero(t):  44910
Elämäjärvi on Pihtiputaan kunnan kylä. Elämäjärvi sijaitsee valtatie 4:n varrella Pihtiputaan pohjoisosassa 15 kilometrin päässä kuntakeskuksesta. Kylä sijaitsee Elämäjärven rannalla. Tunnettuja Elämäjärveltä lähtöisin olevia ovat kuvanveistäjä Esko Kananen sekä laulaja Pete Parkkonen. Myös kansanedustaja Jalmari Kovanen asui pitkään Elämäjärvellä.
Väestö

Elämäjärvellä on nykyisin hieman yli 300 asukasta. Kylän asukastiheys on noin viisi asukasta neliökilometriä kohden. Elämäjärvellä on noin 130 taloutta, joissa asuu keskimäärin 2,6 henkilöä kussakin. Asuntoja kylässä on yhteensä 144.
Aiheesta muualla

Elämäjärven kotisivut
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Siidorow, Tuija (toim.): Elämäjärvi : kolmesataa savua. Elämäjärven Kyläseura, 2014. ISBN 978-952-93-3628-9.
| n k Pihtipudas |
| --- | --- | --- |
 Keski-Suomi  Saarijärven–Viitasaaren seutukunta 
| Kylät |  Alvajärvi  Elämäjärvi  Ilosjoki  Kirkonkylä  Kojola  Korppinen  Kärväskylä  Liitonjoki  Muurasjärvi  Peninki  Rönnynkylä  Saani  Seläntaus  |  |
Mozilla Corporation

| Mozilla Corporation |
| --- | --- |

Kotipaikka:  San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Tytäryhtiöt:  Beijing Mozilla Online
Omistaja:  Mozilla Foundation
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mozilla Corporation on  yhdysvaltalainen yhtiö, jonka omistaa Mozilla Foundation. Mozilla Foundation perusti sen 3. elokuuta 2005 vastaamaan käytännön työstä ohjelmistojen kehityksessä ja levittämisessä, sillä suuri osa Mozilla-projektissa mukana olevista on sen palkkalistoilla. Yhtiö vastaa myös julkaisemisesta ja markkinoinnista. Sen lisäksi se hoitaa yhteyksiä ulkopuolisiin yrityksiin, jotka tukevat Mozillaa rahallisesti. Vastapainona yleishyödylliselle säätiölle Mozilla Corporation on veronalainen yritys, mikä antaa suurempia vapauksia liiketoimiin.
Mozilla Corporationilla oli vuonna 2018 noin tuhat täyspäiväistä työntekijää. Vuoden 2020 aikana se on erottanut noin kolmanneksen työntekijöistään.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietoa Mozilla Corporationista
Mihai Eminescu

Mihai Eminescu muotokuva. Valokuvan otti Jan Tomas, Praha, 1869. Alla Mihai Eminescu nimikirjoitus.

Mihai Eminescu (oik. Mihail Eminovici; 15. tammikuuta 1850 – 15. kesäkuuta 1889) oli romanialainen romantiikan ajan runoilija. Eminesculla oli suuri vaikutus kansallisen herätyksen vaikutusvaltaisin runoilijoihin ja prosaisteihin. Hän oli myös mukana romaniankielisen lehdistön perustamisessa ja toiminnassa. Hän opiskeli Ukrainassa sekä Wienin yliopistossa (1869–1872) ja Berliinissä (1872–1874).
Eminescu nimitettiin 1874 Iaşin yliopiston kouluvastaavaksi ja kirjastonhoitajaksi. Hän kuitenkin erosi tehtävästä koska siirtyi konservatiivisen Timpul-sanomalehden päätoimittajaksi. Hänen kirjallinen uransa päättyi vuonna 1883, kun hän sairastui kupan aiheuttamaan mielenterveyshäiriöön, ja hän kuolikin kuppaan vuonna 1889.
Eminescun runoja on julkaistu useilla kielillä, pääasiassa saksaksi, mutta 1930-luvulla myös englanniksi ja 1990-luvulla suomeksi.
Suomennettu tuotanto

Runoja, suomentaja Liisa Ryömä, Espoo Littera 1995 ISBN 951-9356-21-5
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Mihai Eminescu on Wikiaineistossa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mihai Eminescu Wikimedia Commonsissa
Romanians You Should Know: Mihai Eminescu Inyourpocket.com. Viitattu 28.8.2018. (englanniksi)
168 years since the birth of the great national poet Mihai Eminescu Nineoclock.ro. 15.1.2018. Arkistoitu 28.8.2018. Viitattu 28.8.2018. (englanniksi)
Parnell, Lindsay: Mihai Eminescu: The Divided National Poet Culture Trip. 4.1.2017. Viitattu 28.8.2018. (englanniksi)
Mihai Eminescu NNDB. Viitattu 28.8.2018. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Romania 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Paul Éluard

| Eugène Émile Paul Grindel |
| --- | --- |
 Eugène Émile Paul Grindel eli Paul Éluard
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. joulukuuta 1895 Saint-Denis, Ranska
Kuollut: 18. marraskuuta 1952 (56 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Paul Éluard, Jean du Hault ja Maurice Hervent
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
eluard.org
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Paul Éluard, muita kirjailijanimiä Jean du Hault ja Maurice Hervent (oik. Eugène Émile Paul Grindel, 14. joulukuuta 1895 Saint-Denis, Ranska – 18. marraskuuta 1952 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen surrealistirunoilija, joka kuului surrealismin perustajiin.
Éluardin runomuotoinen julkilausuma Les nécessités de la vie et la conséquence des rêves surrealismin teorioista ilmestyi vuonna 1921. Hänen maineensa runoilijana perustuu kuitenkin teokseen Capitale de la douleur (1926), jota Jean-Luc Godard on käyttänyt elokuvassa Alphavilletarvitaan parempi lähde Toisen maailmansodan aikana hän julkaisi runoja salanimillä Jean du Hault ja Maurice Hervent. Hänen silloiset runonsa ”Liberté” ja ”Rendez-vous Allemand” levisivät kaikkialle Ranskaan.
Éluard julkaisi yli 70 teosta, runojen lisäksi kirjallisia ja poliittisia teoksia. Hänen tunnetuimpia myöhäiskauden teoksiaan ovat Poésie ininterrompue (1946) ja Poémes politiques (1948).
Elämä

Éluard sairasti tuberkuloosia ja oleskeli usein parantoloissa. Hän osallistui kuitenkin ensimmäiseen maailmansotaan, jossa hän haavoittui. 1920-luvun puolivälissä hän liittyi kommunistipuolueeseen, josta hänet kuitenkin vuonna 1933 erotettiin. Hän liittyi puolueeseen uudestaan vuonna 1942 ja runot muuttuivat poliittisemmiksi. Jo 1930-luvulla hän oli hylännyt surrealismin. Hän toimi Ranskan vastarintaliikkeessä. Poliittinen sinisilmäisyys sai hänet ylistämään Stalinia. Milan Kundera on muistellut järkytystään, kun Paul Éluard hyväksyi julkisesti Kunderan ystävän, prahalaisen kirjailijan Zavis Kalandran hirttämisen vuonna 1950.
Picasson maalaus Guernica sai alkunsa Éluardin kehotuksesta tehdä selvä pesäero Francisco Francon hallintoon ja antaa tuki tasavaltalaisille.
Éluard tutustui davosilaisessa parantolassa Galaan (oik. Elena Ivanovna Diakonova), ja he avioituivat vuonna 1917. Heille syntyi tytär Cécile. Kun Galan ja Salvador Dalín suhde alkoi, Éluard otti avioeron. Hän järkyttyi Galan menettämisestä niin paljon, että katosi kuukausiksi, ja hänen luultiin jo kuolleen. Hän avioitui 1934 Nuschin (Maria Benz, k. 1946) kanssa, joka oli Man Rayn ja Pablo Picasson malli. Kolmannen avioliittonsa hän solmi Dominique Lauren kanssa vuonna 1951.lähde?
Suomennetut teokset

Paul Éluard & André Breton, 32 rakkauden asentoa, suom. J. K. Ihalainen, kuvitus: Hans Bellmer, André Breton. Palladium-kirjat, 2003
Blaise Cendrars, Paul Éluard, Tuskan pääkaupungit, suom. Olivia Bernier ja J. K. Ihalainen. Palladium-kirjat, 2001 ISBN 952-9893-23-X
Paul Éluard & André Breton, Surrealismin taskusanakirja (Dictionnaire abrégé du Surréalisme, 1938); suom. Janne Salo. Atrain & Nord 2023 ISBN 978-952-315-743-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Éluard Wikimedia Commonsissa
Luettelo suomennetuista Paul Éluardin runoista, Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Victoria  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Paul Éluardin hauta Père Lachaisen hautausmaalla.
Berndt Lindholm

Berndt Lindholm vuonna 1909.
Düsseldorfin koulukuntaan kuuluvat suomalaiset taiteilijat
Werner Holmberg, , 1860.
Fanny Churberg, Karl Anders Ekman, Severin Falkman, Ellen Favorin, Alina Forsman, Hanna Frosterus-Segerstråle, Alexandra Frosterus-Såltin, Emma Gylden-von Schantz, Werner Holmberg, Karl Emanuel Jansson, Arvid Liljelund, Berndt Lindholm, Erik Johan Löfgren, Hjalmar Munsterhjelm, Victorine Nordenswan, Augusta Soldan, Victoria Åberg
Berndt Adolf Lindholm (20. elokuuta 1841 Loviisa – 15. toukokuuta 1914 Göteborg, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari. Hänet voidaan lukea Düsseldorfin koulukuntalaiseksi, mutta hän oli myös ensimmäisiä impressionisteja.
Lindholm maalasi aluksi romanttisia düsseldorfilaismaisemia, joista siirtyi impressionistisempaan ja luonnosmaisempaan maalaustapaan. Lindholmin tunnetuimpia teoksia on Vallinkoski (1872). Teos on nykyisin Valtioneuvoston juhlahuoneistossa.
Lindholm oli ensimmäinen pohjoismainen taiteilija, joka lähti Pariisiin. Aimo Reitala mainitsee hänet maisemamaalauksen pioneeriksi ennen Albert Edelfeltiä ja suomalaisen ulkoilmamaalauksen syntymistä.
Elämänvaiheita

Lindholm otti aluksi piirustustunteja porvoolaiselta taidemaalari Johan Knutsonilta ja siirtyi sen jälkeen Suomen Taideyhdistyksen piirustuskouluun Turkuun 1856–1861 R. W. Ekmanin oppilaaksi.
Lindholm jatkoi vuosina 1863–1865 opintojaan ulkomailla, Düsseldorfin taideakatemiassa. Hän lähti Munsterhjelmin mukana Baijeriin ja Karlsruheen ja opiskeli Karlsruhessa vuosina 1865–1866 Hans Fredrik Guden johdolla ja myöhemmin vielä Pariisissa kahteen otteeseen vuosina 1873–1874, jolloin hänen opettajansa oli Léon Bonnat.
Lindholm ihaili erityisesti Werner Holmbergia Düsseldorfissa ollessaan ja olisi halunnut olla Hans Fredrik Guden oppilas vielä myöhemminkin, koska tämä oli ollut Holmbergin opettaja, mutta koska Gude ei ollut opettajana vuoden 1866 jälkeen, Lindholm ei enää viihtynyt Karlsruhessa. Ranskassa häntä viehätti erityisesti Barbizonin koulu, joka korosti värien käyttöä. Voimakkaimman vaikutuksen häneen tekivät Charles-François Daubigny ja Jean-Baptiste Camille Corot.
Bonnatin vaikutus Lindholmin töihin jäi vähäiseksi, mutta ”Ranskan suurimmaksi paraikaa eläväksi taiteilijaksi” Lindholm nimesi vuonna 1867 Charles-François Daubignyn. Häntä miellyttivät myös Théodore Rousseaun työt, ja hänen mielestään Jean-Baptiste Camille Corot oli palauttanut taiteen ”luonnottomasta terveen realistiseen ilmaisuun”.
1870-luvun alussa Lindholm toimi opettajana Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, oppilainaan muun muassa nuori Albert Edelfelt.
Elämänvaiheita > Menestystä

Lindholmin ensimmäinen yksityisnäyttely oli Helsingissä syksyllä 1870, ja se sai kehuja. Hän sai jatkossakin menestystä, ja hänet kutsuttiin 1873 Pietarin taideakatemian jäseneksi, 1876 hänelle myönnettiin mitali Philadelphian maailmannäyttelystä ja vuonna 1877 hän sai Suomen valtion suuren muotokuvamaalarin palkinnon, joten hän maalasi muutakin kuin maisemia.
Lindholm asui enimmäkseen ulkomailla. Vuonna 1876 hän muutti Göteborgiin toimien siellä kaupungin taidemuseon intendenttinä 1878–1900. Hänestä tuli myös Göteborgin museon piirustus- ja maalauskoulun esimies, Kuvataideakatemian opettaja (Göteborgs Musei Rit- och Målarskola) ja Ruotsin taideakatemian jäsen.
Tuotanto ja vastaanotto

Lindholm oli taiteilijana monipuolisempi kuin ystävänsä ja kilpailijansa Hjalmar Munsterhjelm, joka pysyi koko ikänsä uskollisena nuoruudessaan omaksumalleen romanttiselle maisemakäsitykselle. Aluksi Lindholmkin maalasi tyypillisiä romanttisia maisemia, mutta koska hän sai vaikutteita jo varhaisessa vaiheessa ranskalaisesta ulkoilmamaalauksesta, ulkoilmarealismista, hänen töihinsäkin tuli vähitellen mukaan realismia ja hänestä tuli uransa loppuvaiheessa Göteborgissa arvostettu ruotsalaisen rannikon ja meren kuvaaja.
Suomessa ei täysin pidetty Lindholmin pariisilaisesta maalaustyylistä ja värien käytöstä. Jo vuonna 1870 hän maalasi suorastaan impressionistisesti, mutta yleisö nyrpisteli hänen tapaansa  "mieluummin vihjata kuin kuvata puiden lehvistöä". Tästä syystä hän kuvitti esimerkiksi Zacharias Topeliuksen Matkustus Suomessa -teoksen romanttisemmilla maisemilla. Hän teki kirjaan 10 kuvaa. Imatrankoski, Imatra, Putouksen alku ja Lohipato Wuoksessa, joka on tehty yhdessä Adolf von Beckerin kanssa, olivat Vuoksen jokilaakson kuvauksia.
Teoksia

Puron uoma, 1868, 33x50, öljy paperille
Koivumaisema, 1864, 22,5x24, öljy paperille
Montmartre, Pariisi, 1875, öljy kankaalle, 32,5 x 46,5 cm
Kauranleikkuu Hisingenin saarella, 1878, 83,5x148, öljy
Kattegat, Joensuun taidemuseo
Metsän sisus, 1878, öljy, 22 x 33 cm, Hiekan taidemuseo
Göteborgin satamasta, 1877, 39 x 55 cm
Teoksia > Kuvia teoksista

Ratsastavia kasakoita itäsuomalaisessa maisemassa, 1866
Vallinkoski, 1872
Höyrylaiva jäissä, 1875
Laiva myrskyisällä merellä
Kauranleikkuu Hisingenin saarella, 1878
Näkymä Laatokasta, 1878
Metsänsisusta, 1878
Helsinki Sörnäisistä nähtynä, 1881
Rantakuva, 1882
Hämäläinen maisema, 1896
Norjalainen maisema, 1897
Kaipaus
Kalliorinne mäntymetsässä
Palkintoja ja tunnustuksia

Pitkän uransa aikana Lindholm sai runsaasti erilaisia tunnustuksia ja nimityksiä:
Pietarin taideakatemian Ensiluokan taiteilija, 1872, Venäjä
Pietarin taideakatemian akateemikko 1873, Venäjä
Hopeamitali Suomen yleisessä näyttelyssä Helsingissä 1876
Pronssimitali Philadelphian maailmannäyttelyssä, Yhdysvallat 1876
I palkinto Suomen valtion taidekilpailussa 1877 ja 1894
Ruotsin taideakatemian jäsenyys 1881
Hopeamitali Pariisin maailmannäyttelyssä, Ranska 1889
Kunniamaininta kansainvälisessä näyttelyssä Berliinissä, Saksa 1891
Teosten myyntejä

Nykyisin Lindholmin maalaukset ovat hyvin arvostettuja. Esimerkiksi Hagelstamin huutokaupassa marraskuussa 1997 myyty maalaus Merimaisema, jonka signeeraus on vuodelta 1889 myytiin 75 000 markalla.