stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dieter Thoma

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Dieter Thoma vuonna 2005. |  Dieter Thoma vuonna 2005. |  Dieter Thoma vuonna 2005. |  |
Maa:  Saksa
Miesten mäkihyppy
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lillehammer 1994 | joukkuemäki |  |
|  Hopeaa | Nagano 1998 | joukkuemäki |  |
|  Pronssia | Lillehammer 1994 | normaalimäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ramsau 1999 | joukkuemäki |  |
|  Hopeaa | Thunder Bay 1995 | joukkuemäki |  |
|  Hopeaa | Trondheim 1997 | suurmäki |  |
|  Pronssia | Val di Fiemme 1991 | joukkuemäki |  |
|  Pronssia | Trondheim 1997 | joukkuemäki |  |
| Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Vikersund 1990 |  |  |
|  Pronssia | Oberstdorf 1998 |  |  |
Dieter Thoma (s. 19. lokakuuta 1969 Hinterzarten, Länsi-Saksa) on saksalainen mäkihyppääjä. Koko uransa ajan hän edusti Saksan liittotasavaltaa.
Kaudella 1988–1989 Thoma otti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Thunder Bayn normaalimäessä 19-vuotiaana joulukuussa 1988 ja toisen osakilpailuvoittonsa hän otti Keski-Euroopan mäkiviikolla Oberstdorfin mäestä, sijoittuen loppupisteissä neljänneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi.
Kaudella 1989–1990 Thoma voitti sekä Keski-Euroopan mäkiviikon, jossa jälleen voitto Oberstdorfissa, että lentomäen maailmanmestaruuden Vikersundissa.
Kaudella 1990–1991 Thoma oli kolmas niin maailmancupissa kuin Keski-Euroopan mäkiviikolla.
Kaudeksi 1993–1994 Thoma vaihtoi V-tyyliin ja voitti Lillehammerin olympialaisista normaalimäen pronssia sekä joukkuekilpailun kultaa.
Kauden 1996–1997 Keski-Euroopan mäkiviikolla Thoma sijoittui kolmanneksi, hän voitti avauskilpailun Oberstdorfissa, jossa voitto oli jo kolmas, sekä päätösosakilpailun Bischofshofenissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli toinen nuoren slovenialaisen Primoz Peterkan jälkeen.
Kaudella 1997–1998 Thoma oli mukana Naganon olympialaisissa Saksan hopeamiehistössä joukkuekilpailussa, samalla kaudella hän hyppäsi lentomäen MM-kilpailuissa Oberstdorfissa pronssia.
Hän lopetti aktiiviuransa kauteen 1998–1999. Thoma voitti urallaan viisi MM-mitalia: yhden kullan (joukkuekilpailu 1999), kaksi hopeaa (joukkuekilpailu 1995, suurmäki 1997) ja kaksi pronssia (joukkuekilpailu 1991 ja 1997).
Dieter Thoman setä Georg Thoma oli maailmanmestari ja olympiavoittaja yhdistetyssä.
Dav Pilkey

Dav Pilkey vuonna 2018.
Dav Pilkey, oik. David Murray Pilkey, Jr. (s. 1966 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lastenkirjailija ja kuvittaja. Hän on julkaissut vuodesta 1987 lähtien useita kymmeniä kirjoja, joiden joukossa on myös lasten tietokirjoja. Hän on käyttänyt myös kirjailijanimeä Sue Denim, joka on sanaleikki englannin sanasta pseudonym (suom. salanimi). Hänet tunnetaan ehkä parhaiten kirjasarjoista Dumb Bunnies, Big Dog and Little Dog, Dragon ja Captain Underpants, (suom. Kapteeni Kalsari).
Pilkeyn kirjoitustyyliä voi kuvata suoraviivaiseksi, eläväksi kerronnaksi, joka sisältää runsaasti sanaleikkejä ja vitsejä. Osa hänen kirjoistaan on kirjoitettu runomuodossa. Hän on myös kuvittanut Adolph J. Moserin, Jerry Segalin ja Angela Johnsonin kirjoja.
Aiheesta muualla

Dav Pilkeyn verkkosivut
Dav Pilkey Tammen sivuilla
Die Brücke

Maisema, uimareita. Otto Müller, vuonna 1915.
Die Brücke -ryhmän (saksaa, suom. silta) muodostivat vuonna 1905 Dresdenissä, Saksassa neljä nuorta arkkitehtiopiskelijaa Ernst Ludwig Kirchner, Fritz Bleyl, Erich Heckel ja Karl Schmidt-Rottluff. Ryhmää lähellä olivat myös Emil Nolde, Max Pechstein ja Otto Müller. Ryhmä hajosi 1913. Akseli Gallen-Kallela valittiin Die Brücken jäseneksi vuonna 1907.
Die Brücke on saksalaisen ekspressionismin pääryhmittymä, toisen ollessa Der Blaue Reiter, joka perustettiin Münchenissä 1911.
Ryhmä debytoi Dresdenissä lokakuussa 1906 ja uusi näyttely pidettiin heti saman vuoden joulukuussa. Kiertonäyttely järjestettiin 1907. Vuonna 1910 ryhmä liittyi Neue Sezessioniin, jonka oli perustanut Max Pechstein Berliinissä, mutta vetäytyi siitä pysyäkseen itsenäisenä. Ryhmän viimeinen näyttely pidettiin 1912.
Die Brücken jäsenet vaalivat keskiaikaisen killan ihannetta ja eristäytyivät yhteisateljeehensa Dresdenin työläiskorttelissa. Jugend -arkkitehtuuria lähellä olevat taiteilijat kehittivät yhteisen tyylin, joka perustui tuoreisiin väreihin, tunteellisiin jännitteisiin, väkivaltaisiin mielikuviin ja primitivismin vaikutteisiin.
Aluksi ryhmä keskittyi kaupunkiaiheisiin, mutta Etelä-Saksaan suuntautuvilla matkoillaan he tuottivat alastonaiheita ja arkadiamaisia kuvia. Ryhmän taide on äärimmäisen ekspressionistista, usein yllättävää ja rujoa. Die Brücke elvytti puupiirroksen painottaen sen ekspressiivisiä mahdollisuuksia, ilmaista vahvoja, räikeitä värejä ja omaksua aggressiivisen viivan käyttö.
Natsit leimasivat ja tuomitsivat Die Brücken, kuten muutkin modernistitaiteen ryhmittymät ”rappiotaiteeksi”.
Brücke-ryhmän töitä on esillä Berliiniin 1967 avatussa Brücke-museossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Die Brücke Arcyclopediassa
Die Brücke (saksaksi)
Die Brücke museo Berliinissä
Davenportin sairaalapalo

| Davenportin sairaalapalo |
| --- | --- |
Päivämäärä:  7. tammikuuta 1950
Kellonaika:  2.00
Tapahtumapaikka:  St. Elizabethin osasto, Mercy Hospital, Davenport, Iowa, Yhdysvallat
Syy:  tahallaan sytytetty tulipalo
Kuolleita:  41
Loukkaantuneita:  31
Davenportin sairaalapalo tapahtui 7. tammikuuta 1950 Mercy Hospitalissa Davenportin kaupungissa Iowassa, Yhdysvalloissa. Aamuyöllä syttynyt palo levisi nopeasti kolmikerroksisessa puurunkoisessa tiilirakennuksessa, joka toimi naisten mielisairasosastona ja joka oli sisustettu syttyvillä materiaaleilla. Rakennuksessa ei ollut paloilmoitinjärjestelmää eikä sprinklereitä, ja potilashuoneiden ikkunoissa oli kalterit. Palossa kuoli 40 potilasta ja yksi hoitaja sekä 31 ihmistä loukkaantui.
Tutkinnassa ei saatu selville palon syttymissyytä, mutta yksi selvinneistä potilaista tunnusti sytyttäneensä huoneensa verhot tuleen tupakansytyttimellä. Tutkijat pitivät tätä mahdollisena, sillä kyseisen potilaan huone oli lähellä palon arvioitua syttymiskohtaa.
Tausta

Palo syttyi St. Elizabethin osastolla, joka oli Mercy Hospitalin naisten mielisairasosasto. Se oli viidestä sairaalarakennuksesta vanhin: sen alkuperäinen osa oli rakennettu muutama vuosi sairaalan perustamisen (1868) jälkeen. Puurunkoisessa tiilirakennuksessa oli kaksi kerrosta sekä kellari ja ullakko. Kunkin kerroksen pinta-ala oli noin 650 neliömetriä. Ulkoseinät oli päällystetty puulistoilla. Rakennuksessa oli neljä vanhaa tiilistä tuuletuskanavaa, jotka avautuivat jokaiseen kerrokseen. Kellarista ullakolle kulkevia portaikkoja oli kaksi, toinen rakennuksen keskivaiheilla ja toinen lähellä toista päätyä. Porraskuilujen pinnat olivat kipsiä ja puuta, ovet puuta tai rautalangalla vahvistettua lasia. Sisäseinien pinnoittamiseen oli käytetty pääasiassa kipsiä ja puulistoja. Sisäkatot olivat metallia, paitsi alakerroksen käytävällä, jossa oli alkuperäiseen metallikattoon kiinnitetty laskettu kuitulevykatto. Osasto lämmitettiin läheisestä boilerihuoneesta sekä pesulasta tulevalla höyryllä.
Rakennuksen kellarissa olivat keittiö ja ruokasali, niiden yläpuolella pohjakerroksessa vastaanottohuone ja toimistot. Hoidossa olevat vaikeimmat potilaat olivat huoneissa ensimmäisen kerroksen käytävän varrella, kun taas toiseen kerrokseen oli sijoitettu helpommin käsiteltävät potilaat. Ullakolla oli tilat noin 14 itsenäisesti liikkumaan kykenevälle potilaalle, joista monet avustivat keittiön ja sairaalan töissä.
Lähes kaikissa ikkunoissa oli joko kalterit tai ne oli vahvistettu paksulla rautalangalla. Lisäksi porraskäytäviin johtavat ovet oli joka kerroksessa lukittu, kuten myös ulko-ovet pääsisäänkäyntiä lukuun ottamatta. Myös vastaanoton ja ensimmäisen kerroksen käytävän välinen ovi oli lukossa. Käytävään pääsi myös toimiston kautta komeroon kätketystä ovesta, jota oli tarkoitus käyttää hätätapauksissa, kun osastolla ollut hoitaja tarvitsi kiireesti apua. Potilashuoneet eivät olleet lukossa, ellei ollut erityistä tarvetta eristää potilaita.
Rakennuksessa oli kemiallisia sammuttimia ja paloletkuja, mutta kaikki olivat porraskuiluissa lukkojen takana. Paloilmoitinjärjestelmää tai sprinklereitä ei ollut, eikä potilaiden evakuoimiseksi hätätilanteessa ollut tehty suunnitelmia.
Tapahtumat

Palon alkuvaiheista ei ole tarkkoja tietoja, sillä ainoa töissä ollut hoitaja kuoli palossa. Ilmeisesti palon sytytti pohjakerroksen huoneessaan skitsofreninen potilas, joka oli vihoissaan siitä, että hänet lukittiin yöksi huoneeseensa. Rakennuksessa oli palon syttyessä 62 potilasta, hoitaja ja apulaishoitaja. Hoitaja oli pohjakerroksessa ja apulaishoitaja nukkui toisessa kerroksessa. Palo huomattiin noin kello 2.00 aamuyöllä, kun sairaalan päärakennuksessa ollut lääkintävahtimestari katsoi ulos ikkunasta ja näki St. Elizabethin osaston ikkunoista tulevan liekkejä. Käskettyään muita työntekijöitä soittamaan palokunnalle hän juoksi palavalle rakennukselle, meni pääovesta sisään ja yritti päästä potilaskäytävälle. Voimakas palo esti kuitenkin häntä etenemästä, ja hän palasi päärakennukselle varmistamaan, että palokunta oli hälytetty. Samoihin aikoihin rakennuksessa nukkunut apulaishoitaja heräsi potilaiden huutoihin ja pakeni keskiportaikkoa pitkin kellarin kautta ulos.
Palokunta sai hälytyssoiton kello 2.06. Paikalle lähetettiin ensin kolme pumppuautoa ja kaksi tikasautoa. Ensimmäisen pumppuauton saapuessa paikalle liekkejä tuli rakennuksen keskivaiheilta alakerran kahdesta ikkunasta sekä yhdestä ikkunasta yläkerroksessa. Apulaispalopäällikkö saapui palopaikalle kello 2.10, ja liekit näkyivät jo edessä olleen toisen sairaalarakennuksen yläpuolella, ja monissa ikkunoissa näkyi potilaita. Apulaispäällikkö pyysi lisäyksiköitä, jolloin hälytyksen sai vielä kolme pumppuautoa ja yksi tikasauto. Vapaavuorolla olleita palomiehiä hälytettiin apuun ensin kello 2.15 ja vielä kello 3.15.
Palon aikaan tuuli lännestä. Tuuli puhalsi liekkejä kohti rakennuksen itäpuolta, mutta vastaavasti hidasti tulen leviämistä länsipuolelle. Suurin osa selviytyneistä saatiinkin pelastettua länsipuolen ikkunoista. Pelastustyö eteni kuitenkin hitaasti ikkunoissa olleiden kalterien vuoksi. Kalterit oli suuressa osassa ikkunoita kiinnitetty niin, että niitä ympäröinyt puukehys oli rikottava ennen kuin kalterit sai väännettyä irti. Huomattava poikkeus oli yksi toisen kerroksen ikkuna, jonka kalterit oli kiinnitetty saranoilla. Tämän ikkunan kautta saatiin pelastettua 6–8 potilasta.
Pelastustyön alkuvaiheessa kellariin ja osaan pohjakerrosta selvitettiin paloletkut, mutta ne vedettiin pois, kun katto alkoi vaikuttaa epävakaalta. Rakennuksen takaosan katto ja yläosa romahtivat ennen kuin palo saatiin hallintaan aamuneljän jälkeen. Rakennuksen etuosa jäi pystyyn, mutta tuhoutui sisältä täysin. Kellariin palo ei levinnyt.
Palossa kuoli yksi hoitaja ja 38 potilasta. Lisäksi kaksi sairaalaan vietyä potilasta kuolivat myöhemmin vammoihinsa. Yhteensä palossa siis kuoli 41 ihmistä, ja 31 loukkaantui.
Tutkinnan tulokset

Palon tutkinnassa todettiin, että useat syyt johtivat uhrien suureen määrään. Palo havaittiin viiveellä, eikä evakuointisuunnitelmaa ollut. Ikkunoissa oli kalterit, joita ei saanut helposti auki ulkopuolelta. Sisustuksessa oli käytetty paljon syttyviä materiaaleja. Ulkoseinien laudoituksen taakse jääneessä tilassa ei ollut mitään esteitä palon leviämiselle, ja myös vanhat avoimet tuuletuskanavat levittivät paloa. Lisäksi öisin, kun ulkoista apua oli kaikkein vähiten saatavilla, koko toiminta hätätilanteessa riippui yhdestä henkilökunnan jäsenestä. Syttymissyytä ei tutkinnassa saatu selville, mutta tutkijat totesivat teorian potilaan sytyttämästä palosta mahdolliseksi, sillä palon arvioitu syttymispaikka oli lähellä sytyttämisen tunnustaneen potilaan huonetta.
Tutkijat totesivat raportissaan, että palaneen osaston kaltaisissa rakennuksissa parhaan turvan tulipaloilta antaisi automaattinen sprinklerijärjestelmä. Sellaista oli St. Elizabethin osastollekin suositeltu useaan kertaan paloa edeltäneen 25 vuoden aikana, mutta johtavassa asemassa olleet olivat saaneet virheellistä tietoa sprinklerijärjestelmien tehosta, eikä hankintapäätöstä siksi ollut tehty. Sprinklereiden lisäksi suositeltiin myös paloilmoitinjärjestelmää, sillä sen katsottiin olevan tehokkain keino vähentää viivettä palon havaitsemisessa ja hälytyksen tekemisessä. Lisäksi tutkijat korostivat pelastussuunnitelman merkitystä ja kehottivat, että suunnitelmissa tulisi aina varata paikalle tarpeeksi henkilökuntaa, jotta yksi henkilö voi ilmoittaa palosta välittömästi ilman, että ilmoittamiseen käytetty aika on pois potilaiden evakuoinnista.
Davao

| Davao (Dabaw) |
| --- | --- |
 Davao (2013)
 Davaon sijainti Davaon hallintoalueella
 Davao
 Koordinaatit: 07°04′0″N, 125°36′0″E 
Valtio:  Filippiinit
Hallintoalue:  Davao
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2 443,61 km²
Väkiluku (2015):  1 632 991
 
 www.davaocity.gov.ph 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Davao on kaupunki Filippiineillä. Kaupunki sijaitsee Mindanaon saarella, Davaonlahden rannalla. Sen pinta-ala on noin 2 400 neliökilometriä. Kaupungin asukasluku on 1 632 991 asukasta (2015) ja se on Filippiinien kolmanneksi suurin kaupunki. Kaupungin läheisyydessä sijaitsee 2 954 metriä korkea tulivuori Mount Apo.
Davaossa sattui kaksi tuhoisaa terroristi-iskua keväällä 2003, joissa kuoli kymmeniä ihmisiä. Iskujen tekijöiksi epäiltiin islamistiryhmää, mutta ryhmä kiisti osallisuutensa tekoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Davao Wikimedia Commonsissa
Delfino Borroni

Delfino Borroni
Delfino Edmondo Borroni (23. elokuuta 1898 – 26. lokakuuta 2008) oli viimeisiä elossa olevia italialaisia ensimmäisen maailmansodan veteraaneja. Hän liittyi Bolognan 6. tarkka-ampujarykmenttiin (6. Bersaglieri a Bologna) tammikuussa 1917 ja aloitti palvelunsa Pasubiossa Itävalta-Unkarin voimia vastaan.
Borroni joutui Caporetton taistelussa itävaltalaisten sotavangiksi ja vapautui sodan päätyttyä.
Toisen maailmansodan aikana Borroni työskenteli raitiovaunun kuljettajana ja vammautui liittotuneiden ilmapommituksesta.
Delfinion

Delfinion (m.kreik. Δελφίνιον, lat. Delphinium) voi viitata seuraaviin:
Delfinion eli Apollon Delfinioksen temppeli, antiikin aikainen temppeli Ateenassa
Delfinion eli Apollon Delfinioksen pyhäkkö, antiikin aikainen pyhäkkö Miletoksessa
Delfinion, antiikin aikainen kaupunki Attikassa, Oropoksen satamakaupunki
Delfinion, antiikin aikainen kaupunki Khioksen saarella
Ritarinkannukset (Delphinium), leinikkikasvien heimoon kuuluva kasvisuku
Davi

| Davi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  David Masomi
Syntynyt: 2001 Helsinki, Suomi
Ammatti:  rap-artisti
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  2017–
Tyylilajit:  rap, trap
Levy-yhtiöt:  Warner Babyface
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
David Masomi (s. 2001 Helsinki), joka tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Davi (tyyliteltynä DAVI, aikaisemmin DeezyDavid), on suomalainen rap-artisti. Hänen debyytti-EP:nsä BoiVIILEIN julkaistiin 2019.
Davi nousi julkisuuteen vierailtuaan Cledoksen debyyttisinglellä Töis vuonna 2017. Hän on tehnyt sen jälkeenkin paljon yhteistyötä Cledoksen kanssa.
Davin isoveli on rap-artisti Gracias.
Diskografia > EP:t

BoiVIILEIN (2019)
Diskografia > Singlet

”Faijas kyselee” (tuplasingle, 2018)
”Viilein” (2019)
”Exit” (2021)
”Kysyy (feat. Etta)” (2022)
”Kato Mua Nyt (feat. Cledos, Fabe)” (2022)
”Rakastunu Gangstaa - Lotto Remix (feat. Ardian Bujupi)” (2022)
”LOL” (2023)
Diskografia > Vierailijana

Cledos – ”Töis” (2017)
JVG – ”Nihee” feat. ibe (2017)
vitunleija – ”Make-Up” feat. Cledos, william (2022)
Alawee – ”Aktiverad - Remix” feat. Turisti, Nebi (2022)
vitunleija – ”B-Day” feat. baka®, Korelon (2023)
Madboiali – ”Lifestyle” (2023)
Joalin – "Silkkii" (2023)
Diskografia > Musiikkivideot

”Faijas kyselee” (2018)
”Viilein” (2019)
”Exit” (2021)
”Kysyy” (2022)
”Kato Mua Nyt” (2022)
”LOL” (2023)
"Silkkii" (2023)
Danger Danger

| Danger Danger |
| --- | --- |
 Danger Danger esiintymässä Sweden Rockissa vuonna 2004
Tiedot
Toiminnassa:  1987–
Tyylilaji:  hard rock
Kotipaikka:   New York, New York
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ted Poley, laulu   Rob Marcello, kitara   Bruno Ravel, basso   Steve West, rummut  
Entiset jäsenet:  Mike Pont, laulu   Paul Laine, laulu   Al Pitrelli, kitara   Tony Rey, kitara   Andy Timmons, kitara    Kasey Smith, kosketinsoittimet  
Levy-yhtiö:  Epic Records   Frontiers Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Danger Danger on yhdysvaltalainen hard rock -yhtye, joka nautti menestystä Yhdysvalloissa 1980-luvun lopulla. Debyyttialbumi Danger Danger lasketaan melodisen rockin klassikkoteoksiin. Yhtye tunnetaan energisistä lavaesiintymisistään.
Historia

Danger Danger perustettiin vuonna 1987 Queensin kaupunginosassa, New Yorkissa. Yhtyeen perustajajäseniä olivat laulaja Mike Pont, basisti Bruno Ravel ja rumpali Steve West. Kitaristi Al Pitrelli ja kosketinsoittaja Kasey Smith täydensivät kokoonpanon. Danger Danger näki alkuvuosinaan paljon jäsenmuutoksia. Alkuperäinen laulaja Pont lähti yhtyeestä ja hänet korvasi Ted Poley. Danger Danger sai levytyssopimuksen Epic Recordsilta. Vuonna 1988 Pitrelli lähti yhtyeestä. Debyyttialbumin nauhoituksissa käytettiin kahta kitaristia, Tony Reyta ja Andy Timmonsia, joista Timmons jäi vakituiseksi jäseneksi. Yhtyeen debyyttialbumi Danger Danger julkaistiin vuonna 1989 ja se oli menestys, varsinkin Yhdysvalloissa. Albumilta nousi kaksi hittiä Naughty Naughty ja Bang Bang, jotka saivat paljon soittoa MTV-kanavalla. Danger Danger avasi kiertueellaan mm. KISSille ja Alice Cooperille.
Yhtye lähti Floridaan työstämään seuraavaa studioalbumiaan, joka julkaistiin vuonna 1991 nimellä Screw It. Albumin tyyli oli samanlaista melodista rockia, mitä yhtye oli esitellyt jo debyyttialbumillaan. Screw It oli lupaava albumi, ja yhtye lähti kiertueelle KISSin kanssa. Smith jätti yhtyeen kiertueen jälkeen. Työskentely kolmannen studioalbumin parissa oli viimeistelty vuonna 1993, mutta Poley erotettiin. Poley haastoi Danger Dangerin monesti oikeuteen, minkä takia kolmatta albumi ei voitu julkaista. Uusi laulaja Paul Laine nauhoitti omat laulunsa albumille, mutta levy-yhtiön mielestä oli parasta jäädyttää albumi. Pian tämän jälkeen yhtyeen ja levy-yhtiön tiet erosivat. Siinä sivussa Timmons lähti yhtyeestä.
Ravel ja West perustivat oman levy-yhtiönsä, Low Dice Recordsin ja alkoivat säveltämään uutta albumia varten Lainen kanssa. Kolmas studioalbumi Dawn julkaistiin vuonna 1995. Albumin tyyli oli symkempi ja henkilökohtaisempi kuin aikaisemmat julkaisut. Julkaisua seurasi kiertue Yhdysvalloissa. Neljäs studioalbumi Four the Hard Way kasattiin entisten jäsenten Timmonsin ja Smithin avulla vuonna 1998. Seuraava albumi tuli ulos vuonna 2000 nimeltään The Return of the Great Gildersleeves.
Vuonna 2001 Danger Danger teki yllätysliikkeen entisen levy-yhtiön, Epic Recordsin kanssa. Alun perin kolmas studioalbumi Cockroach oli pitänyt julkaista vuonna 1993, mutta riitojen takia sitä ei voitu julkaista tuolloin. Nyt se kuitenkin julkaistiin tupla-albumina molempien sekä Poleyn että Lainen laulamana. Poley palasi laulajan rooliin vuonna 2004 Lainen jätettyä yhtyeen.
Vuonna 2009 julkaistiin Danger Dangerin seitsemäs studioalbumi Revolve Frontiers Recordsin kautta.
Yhtyeen viettäessä taukoa musiikin teosta, laulaja Ted Poley julkaisi toukokuussa 2016 sooloalbumin nimeltä Beyond the Fade.
Diskografia > Studioalbumit

Danger Danger (1989)
Screw It (1991)
Dawn (1995)
Four the Hard Way (1998)
The Return of the Great Gildersleeves (2000)
Cockroach (2001)
Revolve (2009)
Diskografia > Livealbumit

Down and Dirty Live EP (1990)
Live and Nude (2005)
Diskografia > Kokoelmat

Rare Cuts (2003)
Diskografia > Singlet

Naughty Naughty (1989)
Bang Bang (1990)
Monkey Business (1992)
I Still Think About You (1992)
Comin' Home (1992)
Aiheesta muualla

Danger Dangerin virallinen sivusto
Duiri

Duiri on saamelainen naisen etunimi, joka vastaa suomalaista nimeä Tuire. Professori Pekka Sammallahden laatimassa pohjoissaamelaisessa nimipäiväkalenterissa Duirilla on nimipäivä 25. helmikuuta.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2022 mennessä tilastoitu alle 5 Duiri-nimistä naista.
De Stijl

Gerrit Rietveld, Punainen ja sininen tuoli, 1917
De Stijl (hollantia = 'tyyli') oli pääasiassa hollantilainen taidesuuntaus ja taiteilijaryhmä, jonka perusti vuonna 1917 Leidenissä Alankomaissa taidemaalari ja arkkitehti Theo van Doesburg. Ryhmän muut jäsenet olivat taidemaalarit Piet Mondrian, Vilmos Huszár ja Bart van der Leck sekä arkkitehdit Gerrit Rietveld, Robert van 't Hoff ja J. J. P. Oud.
Ryhmä vaikutti 1920-luvun ajan ja hajosi van Doesburgin kuoltua vuonna 1931. Maalaustaide perustui aluksi neoplastisismille eli uusplastisismille, myöhemmin elementarismille. De Stijl suosi perusmuotoja, erityisesti kuutioita, pysty- ja vaakasuuntia. Esseessään Uusplastisismi (1920) Piet Mondrian esitti, että abstrakti taide ilmaisee parhaiten henkisiä arvoja. Se vaikutti funktionalismiin ja modernismiin.
Ryhmän piirissä julkaistiin myös lehteä De Stijl, vuodesta 1917.
Galleria

De Stijl -ryhmän julkaisun Le Neo-plasticismen kansi.
Theo van Doesburg, Typografiaa julkaisussa De Stijl, 1921.
Rietveld-Schröder-talo on yksi parhaista säilyneistä de stijl -arkkitehtuurin edustajista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
100 vuotta De Stijl -ryhmän perustamisesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Delfins

Delfins voi tarkoittaa seuraavia:
Suomen Delfins, lapsena seksuaalisesti hyväksikäytettyjen aikuisten yhdistys
Delfins, portugalilainen pop- ja rock-yhtye
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Delfins”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Divest Group

| Divest Group Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2001
Liikevaihto:   1,3 milj. € (2020)
Liikevoitto:   851 100 € (2020)
Henkilöstö:  7 (2020)
Kotisivu:  www.divestgroup.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Divest Group Oy on suomalainen monialakonserni, jonka palvelut kiteytyvät rahoitukseen, taloushallintoon, ohjelmistoihin ja mediaan.
Vuonna 2001 perustettuun Divest Group -konserniin kuuluu kuusi tytäryhtiötä: tilitoimistoketju Talousverkko, pääomasijoitusyhtiö Guida Invest, ulkomainosyhtiö Atlas-Media, kulu- ja matkalaskupalvelu Ezy Expense, ohjelmistopalveluita tarjoava Talouden Ohjelmistopalvelut sekä talouden konsultointipalveluita tarjoava Acco Exclusive. Divest Group on toinen Rainmaker-yrityksen pääomistajista.
Talousverkko on vuonna 2007 perustettu franchising-periaatteella toimiva tilitoimistoketju, joka tuottaa tilitoimistopalveluja sekä talousjohdon ja taloushallinnon konsultointipalveluja. Talousverko toimii valtakunnallisesti ympäri Suomea.
Aiheesta muualla

Yrityksen sivusto
Digital Identity Solutions Europe

DISEn logo
Digital Identity Solutions Europe Oy (eli DISE) on vuonna 2005 perustettu suomalainen IT-alan asiantuntija- ja ohjelmistoyritys.
DISE on erikoistunut sähköisen identiteetinhallinnan haasteiden ratkaisuun. Hyvä hallinnointitapa, oikeuksien ja vastuiden jakautuminen, yrityskulttuuri, erilaiset työroolit ja työskentelykäytännöt ohjaavat sitä, kenellä on oikeus päästä eri järjestelmiin ja niiden eri toimintoihin. Identiteetinhallinnan avulla hallitaan identiteettejä ja oikeuksia käytännössä.
DISE:n palvelut kattavat kaikki tarvittavat tuotteet, konsultoinnin, koulutuksen, pilvipalvelut ja ylläpidon sekä ratkaisujen toimitukset itse tai kumppanin kautta. Yritys voi toimittaa identiteetin- ja pääsynhallinnan ratkaisut myös suoraan pilvipalveluna.
DISE:n asiakkaat ovat pääosin suomalaisia pörssiyhtiöitä ja julkisen sektorin organisaatioita.