stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Warnerin yliopisto
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Ohion kristillinen yliopisto

| Ohion kristillinen yliopisto> Ohio Christian University |
| --- | --- |

Perustettu:  1948
Sijainti:  Circleville, Ohio  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.ohiochristian.edu/
Ohion kristillinen yliopisto (engl. Ohio Christian University, lyh. OCU) on Yhdysvaltain Ohiossa sijaitseva yksityinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1948 ja se sijaitsee Circlevillen kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Paine College

| Paine College |
| --- | --- |
Motto:  Rejoicing In Hope
Perustettu:  1882
Sijainti:   Augusta, Georgia  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.paine.edu/
Paine College (lyh. PC) on Yhdysvaltain Georgiassa sijaitseva yksityinen korkeakoulu. Paine College on perustettu vuonna 1882, ja se sijaitsee Augustan kaupungissa. Yliopisto on taustaltaan metodistinen, ja se toimii Yhdistyneen metodistikirkon työyhteydessä
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Greenvillen yliopisto

| Greenvillen yliopisto> Greenville Universtiy |
| --- | --- |
Motto:  Education for Character
Perustettu:  1892
Sijainti:  Greenville, Illinois  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.greenville.edu/
Greenvillen yliopisto (engl. Greenville Universtiy) on Yhdysvaltain Illinoisissa sijaitseva yksityinen yliopisto. Greenvillen yliopisto on perustettu vuonna 1892, ja se sijaitsee Greenvillen kaupungissa. Yliopisto on taustaltaan kristillinen, ja se toimii metodistisen Free Methodist-kirkkokunnan työyhteydessä.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Oklahoman wesleyläinen yliopisto

| Oklahoman wesleyläinen yliopisto> Oklahoma Wesleyan University |
| --- | --- |
Motto:  A University where Jesus is Lord
Perustettu:  1910
Sijainti:  Bartlesville, Oklahoma  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.okwu.edu/
Oklahoman wesleyläinen yliopisto (engl. Oklahoma Wesleyan University, lyh. OWU) on Yhdysvaltain Oklahomassa sijaitseva yksityinen korkeakoulu. Yliopisto on perustettu vuonna 1910, ja se sijaitsee Bartlesvillen kaupungissa. Yliopisto on taustaltaan metodistinen, ja se toimii Wesleyan Church-kirkkokunnan työyhteydessä.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Houghtonin yliopisto

| Houghtonin yliopisto> Houghton University |
| --- | --- |

Motto:  Founded on the Rock
Perustettu:  1883
Sijainti:   Houghton, New York  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.houghton.edu/
Houghtonin yliopisto (engl. Houghton University, lyh. Houghton) on Yhdysvaltain New Yorkissa sijaitseva yksityinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1883 ja se sijaitsee Houghtonin kaupungissa. Yliopisto on taustaltaan kristillinen, ja se toimii metodistisen Wesleyan Church-kirkkokunnan työyhteydessä.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Nuolijuuri

| Nuolijuuri |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Zingiberales
Heimo::  Marantakasvit Marantaceae
Suku::  Nukkumatit Maranta
Laji::  arundinacea
Kaksiosainen nimi
 Maranta arundinacea  L. 
Katso myös
   Nuolijuuri Wikispeciesissä   Nuolijuuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuolijuuri eli arrowjuuri (Maranta arundinacea) on monivuotinen Keski- ja Etelä-Amerikan sademetsistä kotoisin oleva kasvi. Sen juurimukuloista saadaan tärkkelyspitoista jauhoa eli arrowjauhoa, jota käytetään ruoanlaitossa sakeuttajana ja hyytelöintiaineksena perunajauhojen tai liivatteen tapaan.
Nuolijuuren lehdet ovat soikeat, kaksiväriset vihreänkirjavat ja melko kiiltävät. Se on lähisukua huonekasveina käytetyille kasveille ja kuuluu paavonnukkumatin kanssa samaan sukuun ja maijojen kanssa samaan heimoon.
Nuolijuurta on viljelty Keski-Amerikassa ainakin 7 000 vuoden ajan. Nykyään sitä viljellään eniten Saint Vincentin saarella.
Hakkapeliitat

Hakkapeliitat olivat Ruotsin sotaväessä erityisesti kolmikymmenvuotisessa sodassa palvelleita suomalaisia ratsusotilaita.lähde tarkemmin? Hakkapeliitta-nimitys juontaa juurensa ”Hakkaa päälle!” -sotahuutoon, ja se liitettiin joukkoihin sotamenestyksen myötä ensimmäisen kerran Puolan sodassa. Hakkapeliitat ratsastivat suomenhevosilla. Myöhemmin hakkapeliitoiksi on joissakin yhteyksissä kutsuttu kaikkia kolmikymmenvuotiseen sotaan osallistuneita suomalaisia sotilaita aselajista riippumatta.lähde tarkemmin?
Hakkapeliittojen taistelut

Hakkapeliittoja käytettiin ensimmäisenä Puolan sodan taisteluissa 1600-luvun aikana. Gabriel Reinin aikalaislähteisiin perustavan tutkimuksen mukaan suomalainen ratsuväki sai hakkapeliitat-lempinimensä Wallhofin taistelun jälkeen 1626. Armeijaa johti kuningas Kustaa II Aadolf, joka eurooppalaisista poiketen taisteli myös talvisin ja teki armeijastaan liikkuvamman ja nopeamman lisäämällä ratsuväen, jalkaväen ja tykistön yhteistyötä.
Ruotsin armeija kolmikymmenvuotisessa sodassa nojasi määrällisesti ennen muuta ulkomaiseen palkkasotilasjalkaväkeen. Ajalle tyypillisesti myös antautuneet yritettiin värvätä omaan palvelukseen, usein onnistuen. Ruotsin hyökätessä Saksaan 1630 jalkaväki oli monikansallista, mukana oli muun muassa englantilaisia, skotteja, suomalaisia ja ruotsalaisia. Ratsuväki ja tykistö olivat sen sijaan koottu ainoastaan ruotsalaisista ja suomalaisista joukoista.
Tunnetuimmat hakkapeliittataistelut lienevät Breitenfeld 1631, Rain 1632, Lützen 1632, Nördlingen 1634, Leipzig 1642 sekä Jankov 1645. Hakkapeliittojen päällikkönä toimi Suomessa syntynyt Torsten Stålhandske, joka oli myöhemmin myös koko Ruotsin ratsuväen kenraali.
Värväys ja organisaatio > Väenotosta

Väenottoja oli järjestetty Suomessa satunnaisesti jo 1500-luvulla. Ruotsin sotaväen suomalainen ratsuväki muodostettiin niin ikään samalla vuosisadalla, mutta jalkaväestä poiketen se perustui pitkälti omaehtoisuuteen. 1600-luvun taitteessa jalkaväen perusyksiköitä kutsuttiin lippukunniksi ja ratsuväen perusyksiköitä lippueiksi. Vuosisadan alun uudistuksissa lippukunnat muutettiin rykmenteiksi ja lippueet ensin komppanioiksi ja lopulta ratsuväkirykmenteiksi. Vuosisadan vaihteessa suomalaisia ratsukkoja – eli mies ja hevonen – palveli noin 1 100, joista kolmas osa oli aatelia. Ratsupalvelukseen sotilaan lähettänyttä taloa on sittemmin kutsuttu rustholliksi tai ratsutilaksi, ja järjestelmää ratsutilalaitokseksi. Esimerkiksi 1590-luvulla nuijasodassa surmansa saanut kapinallispäällikkö Jaakko Ilkka oli aateliton ratsutilallinen; hän oli varustanut Ruotsin sotaväen käyttöön kaksi ratsukkoa. Asevoimain uudistusten ja joukkojen vakinaistamisohjelman myötä väenotoista tuli 1620-luvulta lähtien järjestelmällisiä, ja niiden tahti kiihtyi vuosisadan kuluessa. Jalkaväkeä nostettiin ensin ottamalla yksi mies kymmenestä talosta, ja hetken perästä yksi mies kymmenestä miehestä – niin sanotusta “ruodusta”. Järjestelmä oli niin sanottu vanhempi jakolaitos, hieman myöhemmän ruotujakolaitoksen edeltäjä. Irtolaiset otettiin sotaväkeen mahdollisuuksien mukaan suoraan. Sijalleen saattoi tosin palkata miehen. Tätä yritettiin kyllä kieltää, koska summan pelättiin vaikuttavan veronkantokykyyn. Upseeristo otti kuitenkin mielellään suostuvaisia vastentahtoisten sijasta. Jalkaväen väenotosta muodostui alueensa ihmisille ja taloudelle todellinen taakka. Tapahtumaa alettiin nimittää “veriveroksi”. Jo vuonna 1617 torniolaiset osoittivat kuvaavan valituskirjeen kruunulle:
»Vakinaisten sotamiesten koko luku joita meidän köyhien miesten tästä pitäjästä täytyy asettaa, nousee 160:een, mikä johtaa meidät turmioon; minkä vuoksi me pyydämme nöyrimmin täten mahdollista lievennystä.»
Tutkija Perttu Immosen kirjasta Suomen rahvaan historia käy kouriintuntuvasti ilmi muutama tuolloin sotaväelle erityisen leimallinen piirre. Merkittävä osa suomalaisesta jalkaväestä sijoitettiin linnoituksiin ja varuskuntiin. Näitä sijaitsi koti-Suomen lisäksi muun muassa Inkerissä, Virossa, Liivinmaalla ja Pohjois-Saksassa. Varusväki oli silti yhtä lailla hengenvaarassa, sillä heitä sortui käsittämättömät määrät vain pelkkiin kulkutauteihin. Muiden puutteiden ohessa esimerkiksi juomavesi oli alituisesti saastaista. Palveluksen välttely ja karkuruus vakiintuivatkin vastaukseksi väenottoihin.lähde tarkemmin? Välttely, karkuruus ja muu poistuma johti ajoittain jopa mittaviin paikallisiin muuttoliikkeisiin. Toisaalta suomalaiset eivät nousseet järjestäytyneeseen vastarintaan. Nuijasota ja sitä seurannut Kaarle IX:n kurinpalautus oli nujertanut Suomessa niin talonpojat, kuin aatelin.
Hakkapeliittojen perintö > Turussa

Historioitsija Olavi Antila arvelee Turun linnan olleen viimeinen kotimaan näkymä Saksaan laivatuille hakkapeliitoille. Tuolloin alueen muu infrastruktuuri oli vaatimatonta. Kustaa II Adolfin näköispatsas sijaitsee Turussa Vanhan Akatemiatalon edessä. Ruotsin kuninkaista juuri hän vieraili Suomessa useimmin. Turun tuomiokirkkoon on tallennettu useita hakkapeliittoihin liittyviä muistoja. Vanhin on Kustaa Adolfin sotataidon opettajan, vuonna 1615 kuolleen Evert Hornin ja hänen puolisonsa muistomerkki Pyhän Ruumiin kuorissa. Yksi lasi-ikkuna esittää kuningasta Hornin paarien ääressä. Tuomiokirkkoon on niin ikään haudattuna kaksi suurvalta-ajan alun suomalaista sotilasta, suomalaista ratsuväkeä komentanut marsalkka Åke Tott puolisonsa Kristina Brahen kanssa Tottien kuorissa, ja hakkapeliittakenraali Torsten Stålhandske vaimonsa Kristina Hornin kera.
Hakkapeliittojen perintö > Marssi, muistomerkki ja patsas

Sakari Topelius sanoitti vuonna 1872 perinteisen saksalaisen kansanmarssin, jonka sävel mitä ilmeisimmin tunnettiin jo 1600-luvulla, uudella nimellä ”Suomalaisen ratsuväen marssi 30-vuotisessa sodassa”. Laulu on tätä nykyä pääesikunnan kunniamarssi. Suomalaisen ratsuväen perinteiden vaalimiseksi perustettiin vuonna 1926 Hakkapeliittayhdistys. Suomen viimeiset ratsuväkitaistelut käytiin jatkosodassa, tunnuslauseena edelleen “Hakkaa päälle!”tarvitaan parempi lähde
Hevos- ja hakkapeliittapitäjänä tunnetussa Tammelassa paljastettiin 2. lokakuuta 1932 harmaakivimuistomerkki kunnasta lähteneiden 24 hakkapeliitan muistoksi. Se sijaitsee kunnan keskiaikaisen kivikirkon edessä. Muistomerkki on Suomen ensimmäinen laatuaan. Hankkeen ideoi Jalmari Finne – joka yritti sitä ensin Kangasalle – ja mahdollisti mesenaatti Esko Aaltonen. Lisäksi Tammelan Mustialan kylässä vietetään vuosittain elokuun ensimmäisenä viikonloppuna kaksipäiväistä hakkapeliitta-tapahtumaa.
Lahden Sairaalanmäellä paljastettiin lokakuussa 1975 Pentti Papinahon ratsastajapatsas Hakkapeliittain kotiinpaluu. Vaikka patsaan esittämä tuokiokuva sodasta palaavista veteraaneista ylväine ulkomaisine hevosineen on hakkapeliitoista tietokirjan 2001 kirjoittaneen Olavi Antilan mukaan uskottavuudessaan “mieliin painuva”, on patsas Lahdessa herättänyt myös päinvastaisia näkemyksiä. Reserviupseerikurssi RUK 176 vuonna 1984 nimettiin Hakkapeliitta-kurssiksi.
Hakkapeliittojen perintö > Sotahuuto

Hakkapeliittain sotahuutoa on käytetty myös suomalaisten urheilijoiden kannustamiseen. Aivan erityisesti huuto ”Hakkaa päälle Suomen poika, ettei Ruotsi meitä voita!” kajahteli Suomi-Ruotsi-yleisurheilumaaotteluiden kisakatsomoissa sodan jälkeisinä vuosikymmeninä. Huuto oli niin keskeinen osa tämän urheilutapahtuman kulttuuria, että vuonna 2000 julkaistu Liikuntatieteellisen seuran maaotteluhistoriikki nimettiin ”Hakkaa päälle!” Ruotsi-ottelu – Finnkampen, ja teoksessa kisavieraiden matkustusta Ruotsiin kutsuttiin ”hakkaa päälle -turismiksi”. Tähän ulottuvuuteen hakkapeliittain perintöä liittyvää keskustelua käytiin vielä myös vuonna 2014, kun Kansallinen olympiakomitea kielsi naisten jääkiekon A-maajoukkueen maalivahtia käyttämästä kypärässään tekstiä “hakkaa päälle”.
Viittaukset populaarikulttuurissa

Kuninkaan rakuunat on M&U Susimetsän kirjoittama kirjasarja, jossa hakkapeliitat esiintyvät useampaan otteeseen.
Hakkapeliitan poika on Laila Kohosen kirjoittama historiallinen lastenkirja.
Alter Schwede = Vanhat ruotsalaiset: suomalaiset hakkapeliitat kolmikymmenvuotisessa sodassa on Pekka Laatun historiallinen sotaromaani.
Hakkapeliitta oli suojeluskuntajärjestön lehti vuosina 1925–1944.
Kristallikuningas on Aki Raatikaisen hakkapeliitta-aiheinen seikkailuromaani.
Age of Empires III -tietokonepelissä on ratsuväen luokkaan kuuluva yksikkö ”hackapell”.
Mauri Kunnaksen lastenkirjassa Koiramäen Suomen historia seurataan mm. Tuomo-nimistä hakkapeliittaa.
Turisas-yhtyeen ”Rexi Regi Rebellis” -kappaleen sanoitus mukailee marssilaulua Suomalaisen ratsuväen marssi 30-vuotisessa sodassa.
Civilization V -tietokonepelin laajennuksessa ”Gods & Kings” on mukana sotilasyksikkö ”hakkapeliitta”.
Sakari Topeliuksen historiallisen romaanin Välskärin kertomuksia alussa kuvataan hakkapeliittoja.
Artturi Leinonen kirjoitti 1930-luvulla historiallisen sotaromaanin Hakkapeliitat.
Tears of Magdalena -yhtyeen kappale ”Cut ‘em Down” kertoo hakkapeliitoista.
Amerikkalainen fantasiakirjailija Eric Flint kuvaa Ring of Fire-kirjasarjassa mm. ”hackapells”-ratsuväkeä.
Ratsastus Eurooppaan on Jaakko Sipilän hakkapeliitta-sarjakuva.
Nokian renkaat valmistaa Hakkapeliitta-nimistä rengastyyppiä.
Hakkapeliitat – Suomen historiaa lapsille on Sanna Luotosen ja Roope Holmenin lastenkirja.
Suomen Posti julkaisi hakkapeliitta-aiheisen postimerkin vuonna 1940.
Pentti Papinahon pronssiveistos, ratsastajapatsas Hakkapeliittain kotiinpaluu sijaitsee Lahden torin kupeessa.
Kaarlo Erhon seikkailuromaani Tunturivuorten hakkapeliitat sijoittuu toiseen maailmansotaan.
Kirjallisuutta

Korhonen, Arvi: Hakkapeliittain historia II. Puolustusministeriö: sotahistoriallinen toimisto, 1943.
Hannula, Joose Olavi: Hakkapeliittoja ja karoliineja – Kuvia Suomen sotahistoriasta. Otava: Helsinki, 1939.
Hannula, Joose Olavi: Sotataidon historia II – Taktiikan ja strategian pääpiirteet keskiajalla ja uudella ajalla ennen kolmikymmenvuotista sotaa. Otava: Helsinki, 1931.
Hannula, Joose Olavi: Sotataidon historia III – Sotalaitos, taktiikka ja strategia 30-vuotisen sodan aikana. Otava: Helsinki, 1933.
Adaridi, Karl: Sotataidon historia: 2. osa – Kustaa Aadolfin, Ludvig XIV:n ja Fredrik Suuren aika. Otava: Helsinki, 1920.
Kankaanpää, Matti J.: Suomalainen ratsuväki Ruotsin ajalla, s. 790.  Porvoo:  T:mi Toiset aijat, 2016.  ISBN 978-952-99106-9-4
Partanen, Jukka (toim): Suomalainen sotilas – Hakkapeliitasta tarkk'ampujaan. Weiling + Göös: Helsinki, 2010.
Aiheesta muualla

Hakkapeliittain Marssi (Arkistoitu – Internet Archive) (mp3)
Varsinaissuomalaiset sotatoimissa 1600 ja 1700 luvuilla
Väenotot Pohjois-Pohjanmaalla 1600-luvulla
| n k Suomen sotahistoria |
| --- | --- |
 Luettelo Suomen sodista  Suomen aluemuutokset 
 Asemies  Asevelvollisuuden historia  Hakkapeliitat  Hevosasevelvollisuus Suomessa  Huovi  Linnaleiri  Ratsupalvelus  Ratsutila  Ruotujakolaitos  Sotilasnimi  Sotilastorppa  Säteriratsutila  Upseerikoulutuksen historia 
The Swedish Intelligencer vuodelta 1632.
Aikalaismaalaus Lechvirran taistelusta vuodelta 1632. Hakkapeliitat ylittävät jokea oikealla.
Tammelasta lähteneiden 24 hakkapeliitan muistoksi vuonna 1932 pystytetty monumentti on aihepiirissään ensimmäinen Suomessa.
Suomalainen sotaväki Ruotsin armeijassa 1631–1647.
Hakkapeliittoja, Aarno Karimon kuvitusta teokseensa Kumpujen yöstä.
Hakkapeliitta vuonna 1940 julkaistussa postimerkissä.
Hakkapeliitta-tapahtuma Tammelassa elokuun ensimmäisenä viikonloppuna 2006.
Tottien kuori Turun tuomiokirkossa.
Lancaster Bible College

| Lancaster Bible College |
| --- | --- |
Motto:  Make Friends - Change Lives
Perustettu:  1933
Sijainti:  Lancaster, Pennsylvania  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.lbc.edu/
Lancaster Bible College (lyh. LBC) on Yhdysvaltain Pennsylvaniassa sijaitseva yksityinen korkeakoulu. Lancaster Bible College on perustettu vuonna 1933, ja se sijaitsee Lancasterin kaupungissa. Korkeakoulu on taustaltaan yleiskristillinen ja se toimii tunnustuskunnista riippumattomana oppilaitoksena.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Suoraan Suomeen

| Suoraan Suomeen |
| --- | --- |
Tyyli:  makasiiniohjelma, estradiviihde
Pääosissa:  Pekka Karhuvaara
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  TV1 ja TV2
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  14
Tuotanto
Tuottaja(t):  Marjukka Yliruusi Jouko Mälkönen
Ohjaaja(t):  Sirpa Teräs Juhani Tiikkainen
Tuotantoyhtiö(t):  MTV
Aiheesta muualla
Elonet
Suoraan Suomeen oli MTV:n vuonna 1992 esittämä lauantai-iltojen estradiviihdeshow, jota juonsivat Pekka Karhuvaara ja Juha-Pekka Jalo. Ohjelmaa tuotettiin 14 jaksoa tammikuusta 1992 alkaen. Nimensä mukaisesti suorana lähetetty makasiinityyppinen ohjelma yhdisti viihdettä ja asiaa. Se sisälsi musiikkiesityksiä, läpi jokaisen jakson jatkuvan ”Häränsilmä”-tikanheittokilpailun, ajankohtaisia studiovieraita sekä etukäteen nauhoitetun, vaihtuvia käsikirjoittajia käyttäneen "Suomen Osto & Myynti" -sketsiosuuden, jossa näyttelivät Mikko Kivinen, Titta Jokinen, Riitta Elstelä, Ilkka Merivaara ja Jyrki Kovaleff. Kapellimestarina toimi Antti Hyvärinen.
Koska MTV:llä ei vielä tuolloin ollut omaa kanavaa, ohjelman alkuosa lähetettiin TV2-verkossa ja loppuosa Kymmenen uutisten jälkeen TV1-verkossa. Ensimmäinen, 25. tammikuuta 1992 näytetty jakso keräsi ensimmäisen puolen tunnin ajalla puolitoista miljoonaa katsojaa ja jälkiosallaan noin 1,1 miljoonaa katsojaa.
Helsingin Sanomien Jukka Kajava kehui Karhuvaaran esiintymistaitoa, mutta piti ohjelmaa ensimmäisen jakson perusteella kovin sekavana ja köykäisenä. Tikkakisan tavarapalkintoja, päävoittona henkilöauto, hän piti erityisen irvokkaina ja huonosti Suomen 1990-luvun alun laman tunnelmiin sopivina.
Pekka Karhuvaara oli noussut yleisön suosikiksi vuosina 1984–1985 juontamallaan Yökyö-peli-ohjelmalla ja saanut silloin Yleisö-Venla-äänestyksessä suomalaisilta toiseksi eniten ääniä Vesa-Matti Loirin Nasse-setä-hahmon jälkeen. Suoraan Suomeen -ohjelmaa tehtäessä hän toimi päätyönään Valtionrautateiden viestintäjohtajana. Vuonna 1993 Karhuvaara sai juontajakumppaneikseen Lasse Lehtisen ja Eija Vilppaan uudessa lauantaiviihteessä nimeltä Anteeksi kuinka?, jota tuotettiin peräti kuusi vuotta ja 84 jaksoa ensin MTV:llä ja sitten Nelosella.
Carolinan yliopisto

| Carolinan yliopisto> Carolina University |
| --- | --- |
Perustettu:  1945
Sijainti:  Winston-Salem, Pohjois-Carolina  Yhdysvallat
Sivusto:  https://carolinau.edu/
Carolinan yliopisto (engl. Carolina University, lyh. CU) on Yhdysvaltain Pohjois-Carolinassa sijaitseva yksityinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1945 ja se sijaitsee Winston-Salemin kaupungissa. Yliopisto on taustaltaan yleiskristillinen ja se toimii tunnustuskunnista riippumattomana oppilaitoksena.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Alice Lloyd College

| Alice Lloyd College |
| --- | --- |
 Alice Lloyd College vuonna 2014.
Perustettu:  1923
Sijainti:  Pippa Passes, Kentucky  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.alc.edu/
Alice Lloyd College (lyh. ALC) on Yhdysvaltain Kentuckyssa sijaitseva yksityinen korkeakoulu. Alice Lloyd College on perustettu vuonna 1923, ja se sijaitsee Pippa Passesin kaupungissa. Korkeakoulu on taustaltaan yleiskristillinen ja se toimii tunnustuskunnista riippumattomana oppilaitoksena.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Seton Hallin yliopisto

| Seton Hallin yliopisto |
| --- | --- |
  
Motto:  Hazard Zet Forward
Perustettu:  1856
Tyyppi:  yksityinen
Säätiön varat:  260 miljoonaa dollaria
Rehtori:  Robert Sheeran
Henkilökunta:  860
Opiskelijoita:  5 200
Jatko-opiskelijoita:  4 500
Sijainti:  South Orange, New Jersey  Yhdysvallat
Sivusto:  http://www.shu.edu/
Seton Hallin yliopisto on yksityinen roomalaiskatolinen yliopisto South Orangessa, New Jerseyssä, Yhdysvalloissa. Tunnettuja yliopistossa opettaneita ovat olleet Samuel Alito, Will Durant ja Stanley Jaki.
Historia

Yliopiston perusti James Roosevelt Bayley vuonna 1856. Sen kampustilat olivat alun perin Madisonissa. Ensimmäiset naiset valmistuivat Seton Hallista vuonna 1937 ja vuonna 1968 se avattiin kokonaan naisille. Vuonna 1948 se sai luvan perustaa oman radioaseman. Oikeustieteellinen tiedekunta perustettiin vuonna 1951, jolloin sen dekaaniksi valittiin Miriam Rooney ensimmäisenä naisena Yhdysvalloissa.
Seton Hallin yliopisto on nimetty Elizabeth Ann Setonin mukaan.
Tiedekunnat

Seton Hallin tiedekuntia ovat humanistis-luonnontieteellinen, teologinen, kasvatustieteellinen, terveystieteellinen (nursing), kauppatieteellinen, oikeustieteellinen, lääketieteellinen ja vuonna 1997 perustettu John C. Whitehead School of Diplomacy and International Relations, jossa opetetaan kansainvälisiä suhteita.
Aiheesta muualla

Yliopiston viralliset sivut
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Diana Webster

Diana Webster (ent. Colman, s. 1930, Australia) on englantilainen Espoossa asuva englannin kielen ja kirjallisuuden lehtori, oppikirjojen tekijä, kääntäjä ja kirjailija.
Webster opiskeli englannin kieltä Oxfordin yliopistossa ja tuli Suomeen 1952 British Councilin pestaamaksi englannin kielen opettajaksi Turkuun. Hän jäi asumaan Suomeen ja toimi useita vuosia englannin kielen ja kirjallisuuden lehtorina Helsingin yliopistossa. Hän on julkaissut 120 pääasiassa englannin kielen oppikirjaa, joita on käytetty sekä Suomessa että muualla maailmassa. Hän on kääntänyt kuunnelmia ja dokumenttiohjelmia ruotsista englanniksi ja kirjoittanut itse radiokuunnelmia.
Webster lopetti oppimateriaalien kirjoittamisen 2000-luvun alussa ja on sen jälkeen keskittynyt radiokuunnelmiin, näytelmiin, tv- ja radiokäsikirjoituksiin, lehtiartikkeleihin ja käännöksiin sekä muistelmien kirjoittamiseen. Hän on kirjoittanut yhdessä tyttärensä Victoria Websterin kanssa kirjan Niin monta Mount Everestiä, joka on saanut useita palkintoja Suomessa ja ulkomailla.  Websterin kuunnelma Jos vuori nousisi hänen eteensä, hän alkaisi kiivetä sai vuonna 1979 Sokeain kuunnelmapalkinnon.
Elokuvaohjaaja John Webster on Diana Websterin poika.
Teoksia

The Twins and the Ghost ; kirj. Diana Webster, Kaija Suortti, Eila Lagus ; kuv. Raimo Sallinen. Otava 1976
The Twins and the Five Father Christmases ; kirj. Diana Webster, Kaija Suortti, Eila Lagus ; kuv. Raimo Sallinen. Otava 1976
Jos vuori nousisi hänen eteensä, hän alkaisi kiivetä : puolidokumentti ; kirj. Diana Webster ; Yleisradiolle suom. Helena Anhava. Yleisradio, Helsinki 1979 (alkuteos So Many Everests)
Ruusuvuode : kuunnelma ; Yleisradiolle kirj. Diana Webster ; suom. Pirkko Kallio ; dramaturgi Ari Koskinen. Yleisradio, Helsinki 1983 (alkuteos A Bed of Roses)
Kuoleminen ja eläminen : kuunnelmaessee ; kirjoittanut Diana Webster ; Yleisradiolle suomentanut Väinö Kirstinä ; dramaturgit Ari Koskinen, Väinö Vainio. Yleisradio, Helsinki 1995 (alkuteos Dying and Living)
Here and there ; grafik Adam Korpak. Söderström, Helsingfors 1996 (tekstit luettu Ylen ykkösessä kesällä 1996)
So Many Everests ; kirj. Diana Webster, Victoria Webster. Söderströms, Helsingfors 2010, suomeksi nimellä Niin monta Mount Everestiä : tytär, äiti ja haave. Tammi, Helsinki 2011
Finland Forever : Turku/Åbo 1952-1953. Schildts & Söderströms, Helsingfors 2013, suomeksi nimellä Ikuisesti Suomi : Turku/Åbo 1952-1953. Schildts & Söderströms, Helsinki 2013
Finland Forevermore : Helsinki 1953-1963. Schildts & Söderströms, Helsingfors 2015
Lisäksi englannin kielen oppikirjoja ja oppimateriaalia (muun muassa Take It Easy, Jet Set, English Experience, Gateway, On the Move)
Palkinnot

Sokeain kuunnelmapalkinto kuunnelmasta Niin monta Mount Everestiä. 1979
Premios Ondas International Prize for Radio Drama kuunnelmasta So Many Everests (RTE Dublin)
Duke of Edinburghs Prize palkinto alkeisoppikirjalle English Together
Aiheesta muualla

Ulla Ahvenniemi : Lääkäri Victoria Webster ei kerro CP-vammastaan potilaalle, Kodin Kuvalehti 16/2013