Selkäkankaan hautaröykkiöt
Selkäkankaan muurilatomus

Nykyinen käynti Selkäkankaalla ei avaa suoraan alkuperäisen muurilatomuksen kaikkia piirteitä. On maalikolle varmasti pieni arvoitus, miksi Sammallahdenmäen muurilatomukset ovat maastossa niin selväpiirteisiä ja Selkäkankaan muurilatomuksen rakenteet kivien alle piilotettu. Tutkimuksissa on kuitenkin selvinnyt joitakin asioita.
Kivilatomus on muodoltaan pitkänomainen ja se on rakennettu moreeniharjun kanssa itä-länsi-suuntaisesti. Latomus on noin 43 metriä pitkä ja pitkien sivujen välinen etäisyys on itäpäässä yhdeksän metriä ja länsipäässä 11 metriä. Latomuksen suurin sisärakenne on suorakaiteen muotoinen muuri, joka on 40 metriä pitkä ja sen reunat sijaitsevat noin 5–6 metrin päässä tosistaan. Nykyään näiden muurien ulkopuolella on runsaasti kiviä eikä muurin rakennetta erota maastossa helposti. Muuria on kuitenkin jätetty kaivauksissa lyhyt osuus näkyviin röykkiön pohjoissivulla. Muurien väliin on heitelty kiviä ohueksi kerrokseksi. Latomuksen päissä on kiveä metrin paksuisena kerroksena ja keskellä 1,4 metrin kerroksena. Kiveä on näkyvissä noin 500 m² alalla, josta muurien väliin jää 220 m² (= 40 × (5 + 6) ÷ 2). Täytteeksi on otettu paikallinen hiekkakivi, joka on väriltään vaalean punaista ja jota esiintyy röykkiön ympäristössä.
Muuri on kasattu pinoamalla laakakiviä ja lohkareita noin metrin korkuiseksi rakenteeksi. Muurit on rakennettu silmämääräisesti, sillä ne eivät ole aivan suorat. Muurin ulkosivut on tehty pystysuoriksi, mutta sisäpuolen sivu on jätetty epäsäännölliseksi. Keskellä latomusta löytyi suurista kivistä aseteltu tila vainajalle. Tällaista rakennetta kutsutaan nimellä paasikiviarkku, sillä niihin oli tapana asettaa vainaja makaamaan kuin arkkuun. Tällä kertaa vainaja poltettiin ja arkkuun ripoteltiin vain vainajan palaneet luut. Paasikiviarkun ulkomitat olivat 3,6 metriä pitkä ja 2,2 metriä leveä. Arkun sisäpuolella sen muoto oli suorakaiteen muotoinen, mutta ulkopuolella sen muoto oli epäsäännöllinen. Arkun länsipuolelta löytyi toinen sisärakenne. Sinne oli rakennettu kivistä halkaisijaltaan kolmemetrinen ympyrä. Arkun välimatka ympyrään oli metri.
Voidaan perustellusti arvella, että arkkuun on haudattu ensimmäinen vainaja. Hänen ruumiinsa oli poltettu roviolla, tuhkat oli kerätty talteen, puhdistettu tuhkasta ja hiilestä, ja sitten murskattu. Luunmuruset, jota saatiin talteen 640 grammaa, heitettiin arkun länsiosaan. Myös arkun ulkopuolella kaakkoispuolella  löytyi erillinen (20 grammaa) poltetun luun keskittymä. Se on tutkimuksien mukaan erillinen jälkihautaus. Kiviympyrän sisä- (300 grammaa) ja ulkopuolelta löytyi laajemmat luusirujen keskittymät. Ne ovat muodostuneet vähintään yhden aikuisen luusiruista.
Naudan jäänteet olivat kadonneet lähes kokonaan. Niistä oli jäänyt jäljelle vain hampaita tai hammaskiillettä. Hampaita löydettiin viisi: arkun sisältä, kiviympyrän sisältä, ympyrästä noin 5 metriä länteen ja kaksi muurin ulkosivuilta. Naudan jäänteiden löytyminen liittyy todennäköisesti hautausrituaaleihin, jotka polttamattomina ovat maatuneet lähes kokonaan pois. On ollut onnekasta löytää edes nämä jäänteet. Röykkiöstä löytyi toki muitakin yksittäisiä luusirujen tai hammaskiilteen jäänteitä, mutta niitä ei enää käsitellä tässä.