stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Strela-1

SA-9 Gaskin alias 9K31 Strela-1.
9K31 Strela-1 (ven. 9К31 "стрела-1" - nuoli, Nato-raportointinimi: SA-9 Gaskin) on neuvostoliittolainen kiinteästi ajoneuvoon asennettu ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Alun perin ohjustyyppiä kaavailtiin kevyenä ja kannettavana ns. MANPAD-järjestelmänä. Sen paikan otti kuitenkin Strela-2. Tämän ohjustyypin maaliin hakeutumisen järjestelmä oli aluksi, niin kutsuttu optinen valokontrasti-hakupää. Ohjuksen ammunta vaati visuaalisen näköyhteyden maaliinsa, lisäksi se oli sääolosuhteiden osalta erittäin vaativainen. Sittemmin siitä tehtiin enemmän infrapuna-hakeutuva. Panssariajoneuvoon asennettava Strela-1 otettiin tuotantoon 1966, hyväksyttiin palveluskäyttöön vuonna 1968. Strela-1M otettiin käyttöön vuoden 1970 lopulla sekä esiteltiin 1971. Puolalainen eversti Ryszard Kukliński paljasti muun ohella ohjusjärjestelmän tiedot Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA:lle.
Toimintamatka oli aluksi 4,2 km – mutta myöhemmät parannusversiot kykenevät 6 ja jopa 8 km toimintamatkaan. Enin toimintakorkeus on 3,5 km. Huippunopeus on 1,8 Machia. Omamassa on 32 kg, josta taistelulataus sisältää 2,6 kg. Ulkomitat ovat 120 mm ja 1 803 mm. Ohjusvaunun miehistön määrä on 3 henkilöä, ja lavetin ohjusmääräinen tuliannos oli 4 ohjusta. Parannuksia ja kehitystyötä läpikäynyt asetyyppi on edelleen käytössä 2010-luvun loppua lähestyttäessä. Ohjusjärjestelmää on myyty 20 maahan. Jossain määrin Strela-1:n paikan ovat ottaneet laajemman ulottuvuuden saavuttaneet, vuonna 1971 käyttöön hyväksytytty 9K33 Osa sekä 1976 Strela-10 -ohjusjärjestelmät.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Strela-1 Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:9K31 Strela-1
Käännös suomeksi
Paul Strand

Paul Strand vuonna 1917.
Paul Strand (16. lokakuuta 1890 – 31. maaliskuuta 1976) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hän syntyi New Yorkissa böömiläisille vanhemmille ja opiskeli Ethical Culture Fieldston Schoolissa Lewis Hinen johdolla. Strand teki työtä myös elokuvissa.
Strand jätti synnyinmaansa vuonna 1949 ja vietti viimeiset vuosikymmenensä Ranskassa, jossa hän jatkoi uraansa menestyksellä siitäkin huolimatta, ettei koskaan oppinut ranskan kieltä sujuvasti. Hän kuoli uudessa maassaan 85 vuoden ikäisenä.
Suomennettu kirjoitus

Valokuvaus ja uusi jumala. Julkaisussa: Kuvista sanoin: ajatuksia valokuvasta. 2, koonnut Martti Lintunen. Helsinki: Suomen valokuvataiteen museon säätiö 1984 ISBN 951-9086-23-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Strand Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  South Australia  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Lotta Östlin Stenshäll

Lotta Östlin Stenshäll (s. 3. toukokuuta 1966 Gävle) on ruotsalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän opiskeli teatterikorkeakoulussa Göteborgissa ja on sittemmin työskennellyt muun muassa Riksteaternissa ja Tukholman kaupunginteatterissa. Hänellä on ollut rooleja myös elokuvissa, kuten Naapurihaudan kaveri (2002), Tillfällig fru sökes (2003) ja Att göra en pudel (2006).
Aiheesta muualla

Lotta Östlin Stenshäll Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eva Ström

| Eva Ström |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. tammikuuta 1947 Lidingö
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija, kirjallisuuskriitikko, lääkäri
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tyylilajit:  runous, proosa, tietokirjallisuus
Palkinnot
 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto 2003 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eva Ström (s. 4. tammikuuta 1947 Lidingö) on ruotsalainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja lääkäri.
Ström työskenteli lääkärinä vuosina 1974–1988 ja siirtyi sen jälkeen päätoimiseksi kirjailijaksi. Hän teki kirjallisen debyyttinsä vuonna 1977 runokokoelmalla The Burning Zeppelin. Hän on julkaissut yksitoista runokokoelmaa ja viisi romaania. Teoksista tunnetuimpia ovat Steinkind (1979), Det mörka alfabetet (1982), Kärleken till matematiken (1989), Brandenburg (1993) ja Revebensstäderna (2002). Hänen runoilleen ovat leimallisia lääketieteellinen näkökulma ja naisen silmin katsominen. Hänelle on myönnetty useita kirjallisuuspalkintoja, esimerkiksi Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto vuonna 2003. Kirjallisuuden lisäksi Eva Ström on aktiivinen kirjallisuuskriitikko Sydsvenska Dagbladetissa. Vuodesta 2010 hän on ollut Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen.
Muutamia Strömin runoja on suomennettuna antologiassa Pohjolalla on paljon annettavaa (2004), ISBN 92-893-1023-5.
Vlci Žilina

| Vlci Žilina |
| --- | --- |

Perustettu:  1925
Kaupunki:  Žilina
Kotiareena:  Garmin Arena
– kapasiteetti:  4 330
Sarjataso:   Tipos Extraliga
Värit:                
Toimitusjohtaja:   František Skladaný
Puheenjohtaja:   František Skladaný
Päävalmentaja:   Milan Bartovič
Kapteeni:   Rastislav Dej
Mestaruudet:  1 (2006)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vlci Žilina on Slovakian pääsarjassa Tipos Extraligassa pelaava jääkiekkojoukkue. Vlci Žilina pelaa kotiottelunsa Garmin Arenalla, Žilinan kaupungissa Slovakiassa. Se on perustettu 1925.
Žilinan miesten edustusjoukkue on voittanut Slovakian Extraliigan mestaruuden kerran vuonna 2006. Vuonna 2007 se pelasi European Champions Cupissa samassa lohkossa HPK:n ja Sparta Prahan kanssa.
Sen naisten edustusjoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla Slovenská ženská hokejová ligassa.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 1 |  | Connor LaCouvee | L | 2025 | Qualicum Beach, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 29 |  | Andrej Košarišťan | L | 2025 | Dolný Kubín, Slovakia |
| 33 |  | Michal Dubek | R | Juniori | Bratislava, Slovakia |
|   |  | Roman Rychlík | R | 2025 | Trebišov, Slovakia |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 7 |  | Jakub Pobežal | L | 2025 | Považská Bystrica, Slovakia |
| 15 |  | Tomáš Vajko | L | Juniori |  |
| 16 |  | Brenden Miller | L | 2025 | Orangeville, Ontario, Kanada |
| 44 |  | Kirill Djakov | L | 2025 | Nižni Tagil, Venäjä |
| 48 |  | Daniel Gachulinec (A) | R | 2025 | Považská Bystrica, Slovakia |
| 81 |  | Erik Rajnoha | L | 2025 | Trenčín, Slovakia |
| 89 |  | Miguël Tourigny | R | 2025 | Victoriaville, Québec, Kanada |
| 95 |  | Matúš Holenda | L | 2025 | Trenčín, Slovakia |
| 96 |  | Marek Korenčík | L | Laina | Žilina, Slovakia |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 8 |  | Patrik Koyš | L | LH | 2025 | Ilava, Slovakia |
| 10 |  | Miroslav Mucha | L | OLH | 2025 | Bytča, Slovakia |
| 11 |  | Peter Melcher | L | LH | 2025 | Svitavy, Tšekki |
| 12 |  | Šimon Beták | L | LH | 2025 |  |
| 17 |  | Michal Juščák | R | KH | 2025 | Bratislava, Slovakia |
| 20 |  | Peter Galamboš (A) | L | KH / VLH | 2025 | Martin, Tšekkoslovakia |
| 21 |  | Kamil Wałęga | R | KH | Laina | Teschen, Puola |
| 22 |  | Hunter Fejes | L | VLH | 2025 | Anchorage, Alaska, Yhdysvallat |
| 23 |  | Jakub Dubravík | L | LH | Juniori |  |
| 27 |  | Rastislav Dej (C) | L | VLH / KH | 2025 | Považská Bystrica, Tšekkoslovakia |
| 28 |  | Sebastián Šmida | R | KH | 2025 | Skalica, Slovakia |
| 34 |  | Jozef Baláž | L | KH / VLH | 2025 | Liptovský Mikuláš, Slovakia |
| 39 |  | Brendan Ranford | L | KH / VLH | 2025 | Edmonton, Alberta, Kanada |
| 71 |  | Aleksandr Avtsin | R | OLH | 2025 | Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 73 |  | Róbert Varga | L | VLH | 2025 | Bratislava, Slovakia |
| 77 |  | Daniel V. Tkac | L | KH | Laina | Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat |
| 83 |  | Martin Belluš | R | OLH | 2025 | Spišská Nová Ves, Tšekkoslovakia |
| 92 |  | Jakub Kolenič | R | OLH | 2025 | Zvolen, Slovakia |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Milan Bartovič
Apuvalmentaja: Daniel Babka
Maalivahtivalmentaja: Dominik Antala
Fysiikkavalmentaja: Dávid Kurej
Huoltopäällikkö: Marián Meluš
Puheenjohtaja & Toimitusjohtaja: František Skladaný
Lähde: EliteProspects
NHL- ja WHA-pelaajat

| --- | --- |
  Jozef Balej   Peter Cehlárik   Ivan Droppa   Stanislav Gron   Marek Hrivík   Tomáš Káňa   Petr Kanko :   Jaroslav Kristek   Ján Lašák   Louis Leblanc   Pavel Pazourek   Ronald Petrovický   Roman Tvrdoň
Aiheesta muualla

Seuran sivusto
Tipsport liga
HC 05 Banská Bystrica • HK Dukla Trenčín • HC Košice • HC Nové Zámky  • HK 32 Liptovský Mikuláš • HK Nitra • HK Poprad • HKm Zvolen • HC Slovan Bratislava • HC Prešov • HK Spišská Nová Ves 
 Entisiä joukkueita: MHK Dubnica • MHK Kežmarok • MHC Martin • 
ŠHK 37 Piešťany • HK 36 Skalica • HC 07 Detva • HK Orange 20 •  MsHK Žilina
Kaudella 2016–2017 Boston Bruinsissa debytoinut Peter Cehlárik on ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa MsHK Žilinan kasvatti NHL:ssä.
Amerikanrottaterrieri

| Amerikanrottaterrieri |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Määrä:  Suomessa rekisteröity 16
Alkuperäinen käyttö:  rottien tappaminen, pihapiirin vahtiminen, pienriistan metsästys, kanaloiden vartioiminen
Nykyinen käyttö:  seurakoira, rottakoira, pienriistan metsästys
Elinikä:  12–18 vuotta
Muita nimityksiä:  Rat Terrier, ART
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu SKL: ryhmä 3 Terrierit alaryhmä 1 Isot ja keskikokoiset terrierit #917
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  pieni 25,5–33 cm; keskikokoinen 33–45,5 cm
Väritys:  kaksivärinen valkokirjava, tricolor tai kokovalkoinen
Amerikanrottaterrieri (engl. Rat Terrier) on yhdysvaltalainen koirarotu, jolla ei ole FCI:n tunnustusta. Suomen Kennelliitto kuitenkin hyväksyi sen viralliseksi roduksi vuonna 2016.
Ulkonäkö

Amerikanrottaterrieri on rakenteeltaan vankka ja tiivis. Ensivaikutelma on urheilullinen, lihaksikas, jäntevä ja tyylikäs. Runko on hieman säkäkorkeutta pidempi. Pää on tylpän kiilan muotoinen, kallo kohtuullisen leveä ja melko litteä. Otsapenger erottuu selkeästi muttei saa olla liioiteltu. Silmät ovat soikeat ja hieman vinoasentoiset, väriltään pähkinänruskeasta tummanruskeaan. Sinisillä yksilöillä sallitaan myös harmaat silmät. Korvat ovat V:n muotoiset, kohtuullisen teräväkärkiset ja kooltaan sopusuhtaiset. Niiden asento vaihtelee: sekä pystyt, puolipystyt että taittokorvat hyväksytään. Kuono on hieman kalloa lyhyempi ja kirsua kohti sulavasti kapeneva. Kirsun väri soveltuu karvapeitteen väriin, muttei saa koskaan olla lihanvärinen. Huulet voivat olla mustat, vaaleanpunaiset tai pilkuttuneet. Purenta on yleensä leikkaava, mutta myös tasapurenta hyväksytään. Runko on vahva, tiivis ja notkea, ylälinja sulavalinjainen. Rintakehä on pitkä ja soikea, selkä tiivis ja tasainen. Alalinja on kevyesti nouseva. Häntä voi olla joko pitkä tai luonnontöpö. Yhdysvalloissa pitkä häntä yleensä typistetään.
Pystyt korvat
Puolipystyt korvat
Karvapeite on lyhyt, sileä ja kiiltävä. Väritys on aina valkokirjava, jossa mikä tahansa väritys valkoisella pohjalla hyväksytään. Käytännössä mahdolliset väritykset ovat valkoinen keltaisin, sitruunankeltaisin, aprikoosinvärisin, punaisin, suklaanruskein, sinisin tai mustin merkein; myös kolmivärinen sallitaan siten että edellä mainituilla kirjavilla väreillä on lisäksi tan-merkit (sävy vaihtelee kermasta ruosteenruskeaan; myös mäyränharmaat merkit sallitaan). Myös yksivärinen valkoinen sallitaan.
Punavalkoinen
Sinivalkoinen
Black tricolor (kolmivärinen)
Rodusta on kaksi kokomuunnosta: pieni (miniature) ja keskikokoinen eli normaalikokoinen (standard). Pienen säkäkorkeus on 25,5–33 cm ja keskikokoisen/normaalikokoisen 33–45,5 cm.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on tarmokas, tottelevainen ja tarkkaavainen. Se kiintyy helposti omistajaansa ja on helposti koulutettavissa. Saattaa suhtautua varautuneesti vieraisiin ihmisiin, mutta tulee normaalisti muiden koirien kanssa hyvin toimeen.
Alkuperä

Amerikanrottaterrieri toimi alun alkaen maatilojen rottakoirana. Sen lisäksi sitä käytettiin vahtikoirana, metsästyskoirana ja kanalan vartiokoirana. Vuonna 2010 American Kennel Club hyväksyi rodun Miscellaneous-luokkaan, josta se siirtyi myöhemmin Terrier-luokkaan.
Manassen rukous

| Manassen rukous> Προσευχὴ Μανασσῆ.Raamattu Vanha testamentti Deuterokanoniset kirjat.Synty ja käyttö |
| --- | --- |
Ajoitus:  n. 200–50 eaa.
Käyttäjä:  katolinen kirkko ortodoksinen kirkko orientaaliortodoksiset kirkot
Teksti
Alkuperä:  Septuaginta
Lyhenne:  Man. r.

Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Manassen rukous (m.kreik. Προσευχὴ Μανασσῆ, Proseukhē Manassē) on deuterokanonisiin kirjoihin eli Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluva lyhyt, vain 15 jaetta käsittävä kirjoitus, joka esittää olevansa Juudan kuninkaan Manassen rukous. Se on mukana Septuagintassa sekä katolisessa ja ortodoksisessa Raamatussa. Kirja ei kuulu juutalaiseen Raamattuun Tanakiin eikä varsinaiseen protestanttisten Raamattujen kaanoniin.
Alkuperä

Raamatussa sekä Toinen kuninkaiden kirja että Toinen aikakirja esittävät Manassen epäjumalien palvojana. Kun hän on joutunut assyrialaisten vangiksi, hän kuitenkin rukoilee armoa ja luopuu epäjumalien palvonnasta.
Toisessa Aikakirjassa ei siteerata Manassen lausumaa rukousta, mutta siinä mainitaan, että hänen lausumansa rukoukset kirjoitettiin Israelin kuninkaiden ja Hoosain aikakirjoihin. Nämä eivät kuitenkaan ole säilyneet. Nykyisin tunnettu Manassen rukous onkin ilmeisesti jonkun myöhemmän kirjoittajan kuvitelma siitä, miten Manasse olisi voinut rukoilla, mutta rukous on samalla niin yleisluontoinen, että on sanottu, että sen voisi kokea omakseen kuka tahansa syntejään katuva.
Manassen rukouksen asema Raamatussa

Manassen rukous ei alkujaan ole itsenäinen kirja, vaan se kuuluu kreikankielisen Septuagintan joihinkin versioihin osana Oodien kirjaa. Kristillisellä kirkolla ei alkujaan ollut selvää käsitystä siitä, oliko se luettava kuuluvaksi Raamatun kaanoniin.lähde? Raamatun latinalaisen käännöksen, Vulgatan laatija Hieronymus, ei ilmeisesti tuntenut sitä, mutta keskiaikaisissa Vulgatan käsikirjoituksissa ja varhaisissa painetuissa Raamatuissa se on lisätty Toisen aikakirjan loppuun. Nykyäänkin se on Etiopian kirkon Raamatussa osana Toista aikakirjaa. Koska se ei ollut erillinen kirja, sitä ei erikseen mainittu missään keskiaikaisessa kanonisten tai apokryfisten kirjojen luettelossa.
Nykyään eri kirkkokunnilla on Manassen rukouksen kanonisesta asemasta erilaisia käsityksiä, ja sen mukaisesti sen on Raamatun eri laitoksissa sijoitettu eri kohtiin tai jätetty kokonaan pois. Trenton kirkolliskokouksessa 1500-luvulla Katolinen kirkko päätti, että Manassen rukous ei kuulu kaanoniin, mutta kun sen ei myöskään haluttu joutuvan unohduksiin, paavi Klemens VIII). päätti vuonna 1592, että se oli painettava Kolmannen ja Neljännen Esran kirjan tavoin Raamatun loppuun erilliseksi liitteeksi.
Martti Lutherin mielestä rukous oli mitä kaunein ja sopivin kaikille rippiin valmistautuville.  Sen vuoksi hän päätti ottaa sen mukaan laatimaansa saksankieliseen raamatunkäännökseensä, jossa se kuitenkin sijoitettiin muiden apokryfi­kirjojen tavoin Vanhan ja Uuden testamentin väliin erilliseen osastoon. Samoin on menetelty myöhemmin muun muassa englanninkielisessä Kuningas Jaakon käännöksessä sekä nykyisinkin niissä protestanttisten kirkkokuntien laatimissa käännöksissä, myös suomenkielisissä Raamatuissa, joissa apokryfikirjat ovat mukana. Apokryfikirjoista on ilmestynyt uusi, Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokouksen hyväksymä käännös vuonna 2006, ja Manassen rukous on siinä mukana. Monista painoksista ne on kuitenkin jätetty pois.
Ortodoksisen kirkon virallisen käsityksen mukaankenen mukaan? Manassen rukous ei kuulu deutero­kanonisiin kirjoihin, mutta on silti yleisesti tunnettu ja rakastettu. Se luetaan suuren paaston aikana Suuressa ehtoon­jälkeisessä palveluksessa joka maanantai, tiistai, keskiviikko ja torstai.
Myöskään juutalaiset eivät pidä Manassen rukousta Raamatun kaanoniin eli Tanakhiin kuuluvana.
Kirjallisuutta

”Manassen rukous”, Vanhan testamentin apokryfikirjat.  (Toimituskunta: Juhani Pihkala ym. 2. korjattu painos (1. painos 2009))  Helsinki:  Kirjapaja, 2010.  ISBN 978-951-607-780-5
Aiheesta muualla

Manassen rukous vuoden 1933 Raamantunkäännöksen mukaan
Manassen rukouksen uusi suomennos Pois työpöydältä-blogissa
http://ohje.digiraamattu.fi/index.php/Apokryfikirjat_1992 Digiraamattu, jossa mm. Manassen rukouksen uusi köönnäs
Karin Struck

| Karin Struck> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1947 Schlagtow, Saksan demokraattinen tasavalta
Kuollut: 2006 (58–59 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Karin Struck (1947 Schlagtow, Saksan demokraattinen tasavalta – 2006) oli saksalainen kirjailija. Hän syntyi Itä-Saksassa, mutta perhe pakeni 1953 Länsi-Saksaan, jossa hän myöhemmin opiskeli Saksan kirjallisuutta ja psykologiaa. Hänen esikoisromaaninsa Klassenliebe ilmestyi 1973, ja hän kuvaa siinä yhteiskuntaluokkien välisiä konflikteja. Viides romaani Hehku ja tuhka ilmestyi 1985 ja sai runsaasti huomiota. Siinä, kuten muissakin hänen teoksissaan, on vahva naisnäkökulma.
Suomennetut teokset

Hehku ja tuhka (Glut und Asche, 1985), suom. Raija Jänicke, Kirjayhtymä 1986 ISBN 951-26-2967-4
Michael Strunge

| Michael Strunge> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1958
Kuollut: 9. maaliskuuta 1986 (27 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Simon Lack
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Michael Strunge, kirjailijanimi Simon Lack, (19. kesäkuuta 1958 – 9. maaliskuuta 1986) oli tanskalainen runoilija. Hän oli toisaalta poliittinen ja kriittinen, toisaalta perinteinen eksistentialistinen runoilija. Strunge hyppäsi neljännen kerroksen asuntonsa ikkunasta ja kuoli.
Suomennettuja runoja

Yökone, suom. Senta Teräsalmi, antologiassa: 80–90: pohjoismainen antologia, toim. Jørgen Aabenhus ym., Laatusana 1990 ISBN 951-9062-24-6
J. K. Ihalaisen suomentamia runoja on julkaisussa Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti (nro 2002: 3 "Elämää valon nopeudella"). Runot ovat kokoelmasta Livets hastighed (1978) paitsi "Tulevaisuus (II)".
Hajoitan kellon ajatuksillani
Löytö
Me tiesimme ettei aikaa ole olemassa
Minä olen maailmanpoika
Se on jälleen tulossa kuten se tulee joka vuosi
Tulevaisuus (II)
Vielä kauemmaksi minä haluan
Viimeinkin näyttää siltä että tiedän
Christoffer Strandberg

Christoffer John Gustav Strandberg (s. 31. elokuuta 1989 Siuntio) on suomenruotsalainen näyttelijä, imitaattori, koomikko ja juontaja.
Elämä

Strandberg valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulun ruotsinkieliseltä näyttelijäntyön linjalta 2014. Teatterissa Strandberg on näytellyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Viirus-teatterissa sekä Lilla Teaternissa. Hän on näytellyt televisioelokuvassa Inget ljus i tunneln (2011) sekä televisiosarjoissa Ihan sama (2014) ja Kohtuuttomuuksia (2016).
Strandberg ääninäytteli vuonna 2014 Muumit Rivieralla -animaatioelokuvassa, ja hän esiintyy myös uudessa Muumilaakso-sarjassa ruotsinkielisen Muumipeikon äänenä. Hän on juontanut Yle X3M:n aamuohjelmaa satiirisesti ja imitoiden. Hänen imitaatiobravuureistaan ovat mm. Tarja Halonen ja Alexander Stubb. Strandberg oli yksi Uuden Musiikin Kilpailun 2018 juontajista. Strandberg on ollut mukana Putous-viihdeohjelmassa 10., 11. ja 12. Strandberg juontaa Putousta 13 kaudella. Strandberg voitti Tanssii tähtien kanssa -TV-ohjelman syksyllä 2019.
Strandberg valittiin vuonna 2013 Miss Drag queeniksi ja vuonna 2022 Vuoden positiivisimmaksi suomalaiseksi. Hän elää parisuhteessa miehen kanssa.
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2014 | Ihan sama | Agentti |
| 2014 | På resande not | omana itsenään |
| 2015 | Om man var helt ensam i världen | omana itsenään |
| 2016 | Kohtuuttomuuksia | Juhlasuunnittelija |
| 2017–2019 | Euroviisaat | omana itsenään |
| 2018, 2019 | Uuden Musiikin Kilpailu | omana itsenään |
| 2018 | Enbuske, Veitola & Salminen | omana itsenään |
| 2018–2022 | Putous | useita rooleja |
| 2018 | Posse | omana itsenään |
| 2018 | Sauli Niinistön joulukalenteri | Sauli Niinistö |
| 2019 | Eurovision laulukilpailu 2019 | Suomen ääntentoimittaja |
| 2019 | Tanssii tähtien kanssa | omana itsenään |
| 2019 | Viiden jälkeen | omana itsenään |
| 2020 | Pohjolan laki | Otto Louhi |
| 2023 | Christoffer Strandberg Show | omana itsenään |
| 2023 | Petolliset | omana itsenään |
| 2024 | Top Gear Suomi | omana itsenään |
| 2024 | LEGO Masters Suomi | omana itsenään |
Filmografia > Elokuva

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2011 | Ei valoa tunnelissa | Lasse Höglund |
| 2020 | Heinähattu, Vilttitossu ja ärhäkkä koululainen | Goottiopettaja |
| 2022 | Pohjolan satoa | Hoitaja |
| 2022 | Kulkuset, kulkuset |  |
Strömsin kartano

Strömsin kartanon päärakennus nykyisessä asussaan.
Päärakennus 1800-luvun alussa kustavilaisessa asussaan.
Päärakennus 1800-luvun alussa meren puolelta nähtynä.
Strömsin kartano (ruots. Ströms gård) sijaitsee Strömsinlahden rannalla Helsingin Roihuvuoressa. Se sai alkunsa vuonna 1793, kun Herttoniemen kartanon omistaja, Saaristolaivaston majuri Johan Olander myi kartanon vara-amiraali Carl Olof Cronstedtille, jättäen kaksi kartanon torppaa itselleen asuttavaksi. Näistä torpista muodostettiin Strömsin tila. Johan Olander oli saanut Herttoniemen kartanon itselleen ja vaimolleen Hedvig Olanderille, apeltaan kauppias Johan Sederholmilta 1791. Kartanon tilalle rakennettiin kustavilaista tyyliä edustava päärakennus 1794. Varsin nopeasti Strömsin tilaa ryhdyttiin kutsumaan kartanoksi. Olanderin perhe muutti Suomen sodan jälkeen Ruotsiin Johan Olanderin vapauduttua sotavankeudesta.
Kadetti Johan Olander (1757–1818), Nils Schillmarkin maalaus.
Vuoden 1855 kartassa Strömsin tila on jo merkitty kartanoksi.
Kartanon päärakennus on saanut nykyisen ulkoasunsa 1910, jolloin talon yläkertaa on korotettu ja katto on muutettu mansardikatoksi.
Viimeisen yksityisen omistajan, varatuomari Gustaf von Wintherin kuoltua vuonna 1950 kartano maineen päätyi kaksi vuotta myöhemmin Kulutusosuuskuntien Keskusliitolle, joka rakensi vuonna 1953 kartanon talousrakennuksen tilalle Osuuskauppakoulun (myöhemmin E-instituutti) kouluttamaan Osuustukkukaupan ja sen omistaneiden osuusliikkeiden työntekijöitä. Alueelle tuli myös Tampereelta siirretty, vuonna 1852 rakennettu talo, jossa oli toiminut Suomen ensimmäinen osuuskauppa. Siitä tehtiin osuuskauppamuseo. Kartanon päärakennus toimi instituutin rehtorin asuntona.
Nykyisin kartanon tiloissa toimii Itä-Helsingin musiikkiopisto. Kartanon päärakennuksessa toimii Helsingin kuvataidekoulu. Osuuskauppamuseon rakennus on myyty yksityiseksi omakotitaloksi. Rantapolku Strömsinlahden ympäri on nimetty Johan Olanderin vaimon Hedvigin mukaan Hedvigin rantapoluksi.
Aiheesta muualla

Google maps- sateliittikartta
Kartanopuistot, rakennusvirasto (Arkistoitu – Internet Archive)