stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Cup (jääkiekko)
Joitain tapahtumia

Vuonna 1955 8.3. pelattiin cupin välierät, joista finaaliin selvisivät Ilves kaatamalla HJK:n  3–5 ja TPS kukistamalla Hämeenlinnan Tarmon jatkoajan jälkeen 6–7. 13.3. TPS kukisti finaalissa Ilveksen lukemin 1–4 (0–1, 0–1, 1–2) Matti Sundelinin, Risto Aaltosen, Rainer Schreyn ja Aki Salosen maaleilla. Ilveksen ainokaisen teki 3. erässä Räshid Hakimsan. TPS oli mennyt 0–2 johtoon, kun Ilves kavensi, mutta TPS karkasi kuitenkin voittoon.
Vuonna 1957 Tappara voitti Suomen Cupin kukistettuaan loppuottelussa paikallisvastustaja Tampereen Pallo-Veikot murskaluvuin 8–0. Tappara oli toki joutunut tiukoillekin kauden Suomen Cupissa, sillä maaliskuussa se oli voittanut TK-V:n koulukadun keinojäällä ainoastaan 4–3, koska joukkueen parhaimmisto oli samaan aikaan MM-kisoissa Moskovassa.
Vuonna 1956 TPS onnistui ensimmäisenä suomalaisena jääkiekkojoukkueena voittamaan tuplamestaruuden: Suomen mestaruus ja Suomen Cup -mestaruus samana vuonna.
Mestis-kaudella 2018–2019 Ketterä onnistui voittamaan Mestis-mestaruuden ja Suomen Cupin.
Vuonna 2019 Ketterä voitti Suomen Cupin toisen kerran peräkkäin kaataen Cup-finaalissa SaPKon Hartwall Arenalla lukemin 4-1. Näin TPS ja Ketterä ovat ainoat joukkueet, jotka ovat voittaneet Suomen Cupin kahtena peräkkäisenä kautena.
Vuonna 2020 cupia ei järjestetty koronaviruspandemian vuoksi. Seuraavana vuonna Ketterä voitti cupin kolmannen kerran.
Toistaiseksi viimeinen Suomen Cup pelattiin vuonna 2022, jolloin Kiekko-Espoo voitti finaalissa IPK:n. Vuoden 2023 kilpailu peruttiin useiden joukkueiden peruttua osallistumisensa, eikä cupia pelattu myöskään seuraavalla kaudella.
Finaalit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| vuosi | mestari | hopeaa | tulos |
| 1955 | TPS | Ilves | 4–1 |
| 1956 | TPS | HITarmo | 7–1 |
| 1957 | Tappara | TP-V | 8–0 |
| 1958 | Ilves | SaiPa | 3–2 |
1959– 1963: ei pelattu
| 1964 | Lukko | Tappara | 3–2 |
| 1965 | RU-38 | SaiPa | 3–2 |
| 1966 | Reipas | Tappara | 8–6 |
| 1967 | Ässät | SaPKo | 7–0 |
| 1968 | Koo-Vee | SaPKo | 10–2 |
| 1969 | Lukko | Ilves | 4–3 |
| 1970 | HJK | Jokerit | 7–5 |
| 1971 | Ilves | SaiPa | 10–2 |
1972– 2016: ei pelattu
| 2017 | TUTO Hockey | SaPKo | 4–1 |
| 2018 | Ketterä | KeuPa HT | 5–2 |
| 2019 | Ketterä | SaPKo | 4–1 |
2020: ei pelattu
| 2021 | Ketterä | K-Espoo | 2-1 |
| 2022 | K-Espoo | IPK | 3-2 vl. |
Suomen Kansa (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Suomen Kansa oli Helsingissä vuosina 1901–1905 ilmestynyt sanomalehti.
Lehden julkaisijana, päätoimittajana ja taloudenhoitajana työskennellyt Reinhold Roine perusti Suomen Kansan Helsingin suomenkieliseksi iltapäivälehdeksi ja samalla työväestölle suunnatuksi kansanlehdeksi. Se oli linjaltaan maltillisen suomenmielinen ja sosialismin vastainen. Pääkaupungin lehtimiehet pitivät Roinetta liian myöntyväisenä sensuurin määräyksiin ja hänen katsottiin käyttävän hyväkseen muiden lehtien ensimmäisen sortokauden aikana vaikeutunutta asemaa. Bobrikovin murhan jälkeen Suomen Kansan kannatus laski ja sen ilmestyminen loppui suurlakon jälkeen.
Suomen Kansa ilmestyi aluksi neljästi, syksystä 1901 lähtien kuudesti, vuoden 1904 lopulla neljästi ja vuonna 1905 kolmesti viikossa. Sen rinnalla julkaistiin vuosina 1901–1903 myös viikkopainosta. Vuonna 1904 Roine julkaisi lehdestä Pohjan Kansa -nimistä paikallispainosta Vaasaa ja Pohjanmaata varten, mutta lopetti sen pian kannattamattomana. Suomen Kansan rinnakkaislehtenä ilmestyi vuosina 1902–1905 ruotsinkielinen Folket, jolla oli myös paikallispainos Pietarsaaressa.
Aiheesta muualla

Suomen Kansa digitoituna kansalliskirjastossa
Suomen 1. divisioona (1944–1966)

| 1>  divisioona |
| --- | --- |

Toiminnassa:  5. joulukuuta 1944 – 30. kesäkuuta 1966
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Osa joukkoa:  Suomen puolustusvoimat
Tukikohta:  Oulu
Sodat ja taistelut:  ei
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Hjalmar Siilasvuo
1. divisioona oli Suomen puolustusvoimien yhtymä, joka perustettiin jatkosodan päätyttyä, joukkojen siirtyessä rauhan ajan kokoonpanoon 5. joulukuuta 1944. Se lakkautettiin puolustusvoimien alueorganisaatiota uudistettaessa ja sen tilalle muodostettiin 1. heinäkuuta 1966 Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunta.
Historia

Lapin sotatoimia johtanut III armeijakunnan esikunta muutettiin divisioonan esikunnaksi 5. joulukuuta 1944. Divisioonan esikunnan toimiminen Lapin sodan johtoesikuntana hidasti sen rauhan ajan kokoonpanoon siirtymistä ja  samalla divisioonan alueella eli linjan Vaasa-Jyväskylä-Joensuu pohjoispuolella olleiden joukkojen sijoittamista. Lopulta rauhan ajan toimintaan siirtyminen veikin lähes kaksi vuotta. Vuonna toimintaa hidasti sotilaiden käyttäminen tukkitöissä.
1950-luvulla esikunta sai luotua Ristilammen ja Sarriojärven ampuma-alueet, mitkä mahdollistivat tehokkaan koulutuksen. Aluejärjestö alistettiin 1. maaliskuuta 1955 divisioonan komentajalle, jolloin esikunta sai myös valmistelutehtäviä ja sen toteuttamiseksi alueen eli Pohjois-Suomen ja Pohjanmaan sotilasläänit. Esikuntaan perustettiin järjestelytoimiston lisäksi operatiivinen osasto. Huolto järjestettiin myös uudelleen perustamalla huolto-osasto, joka sisälsi kaikki huoltoalat lukuun ottamatta taisteluvälinehuoltoa.
Sotilasläänien esikunnat lakkautettiin 1. kesäkuuta 1966 ja divisioonan esikunnasta muodostettiin uusi Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunta ja sotilaspiirit siirrettiin sen alaisuuteen.
Komentajat

kenraaliluutnantti Hjalmar Fridolf Siilasvuo 1944–1947
kenraaliluutnantti Aarne Leopold Blick 1947–1954
kenraaliluutnantti Väinö Johannes Oinonen 1954–1959
kenraaliluutnantti Arvi Akseli Kurenmaa 1959–1960
kenraalimajuri Jorma Johannes Järventaus 1960
kenraaliluutnantti Aatos Aarne Maunula 1960–1961
kenraaliluutnantti Tauno Toivo Kopra 1961–1966
kenraaliluutnantti Antti Olavi Korhonen 1966–1971
Esikuntapäälliköt

eversti Arvi Kurenmaa 1944–1954
eversti Väinö Karanko 1954–1957
eversti Paavo Halttu 1958–1962
eversti Björn Kontiopää 1962–1965
eversti Arvo Roininen 1965–1966 (jatkoi Pohjois-Suomen sotilasläänin komentajana vuoteen 1967 saakka)
Suomen Kuvalehti (1872–1880)

Lehden näytenumeron etusivu.
Suomen Kuvalehti oli Helsingissä vuosina 1872–1880 ilmestynyt aikakauslehti.
Julius Krohnin julkaisema ja toimittama Suomen Kuvalehti oli ohjelmaltaan jatkoa Krohnin vuosina 1863–1866 toimittamalle Maiden ja Merien Takaa -lehdelle, mutta kieliasultaan kehittyneempi ja sisällöltään monipuolisempi. Sen aputoimittajina työskentelivät aluksi Gustaf Ferdinand Lönnbeck, sittemmin Paavo Cajander ja vuosina 1873–1874 Arvid Genetz ja Tyko Hagman. Avustajina toimi lähes sata tunnettua kirjoittajaa. Krohn hankki itse kalliin kuvituksen Ruotsista.
Kahdesti kuukaudessa ilmestyneen lehden levikki nousi Balkanin sodan 1877–1878 aikana yli 1 600 kappaleen, mutta laski sen jälkeen puoleen. Lehden lakkaamiseen vaikutti tilaushinnaltaan paljon halvemman Kyläkirjaston Kuvalehden kilpailu.
Aiheesta muualla

Suomen Kuvalehti digitoituna kansalliskirjastossa
Suomen Kuvalehti (1893–1894)

Lehden viimeisen numeron kansilehti.
Suomen Kuvalehti oli Helsingissä vuosina 1893–1894 ilmestynyt aikakauslehti.
Weilin & Göösin julkaisema Suomen Kuvalehti oli ensimmäinen suomenkielisille sivistyneistökodeille suunnattu perhelehti. Sitä toimittivat Oskar Relander ja Kasimir Leino. Hyvin painettu lehti julkaisi kaunokirjallisuutta, kulttuuriartikkeleita ja matkakertomuksia. Suomen Kuvalehti ilmestyi kahdesti kuukaudessa vain vuoden ajan.
Aiheesta muualla

Suomen Kuvalehti digitoituna kansalliskirjastossa
Suomen kronikka

Suomen kronikan mahdollinen kirjoittaja, Elias Brenner.
Suomen kronikka (lat. Chronicon Finlandiae) on 1670-luvulla syntynyt Suomen keskiaikaa ja sitä edeltävää ajanjaksoa kuvaava teos. Teos edustaa Ruotsin niin sanottua gööttiläistä historiankirjoitusta, jonka tavoite oli luoda kansalle suurenmoinen menneisyys. Siinä luetellaan esimerkiksi viisitoista Suomen muinaiskuningasta.
Kronikan kirjoittajaa ei tunneta, mutta joskus on arveltu, että kyseessä olisi taidemaalari Elias Brenner. Vaikka teos on latinankielinen, on sen kirjoittaja osannut suomea sekä mahdollisesti myös viroa. Tästä on päätelty, että kirjoittaja olisi ollut Baltiassa oleva suomalainen virkamies tai pappi.
Henrik Gabriel Porthanista (1739–1804) lähtien Suomen kronikkaan on suhtauduttu kriittisesti. Suomen kronikkaa ei voidakaan pitää pätevänä tietolähteenä Suomen esi- ja varhaishistoriasta. Se on kuitenkin arvokas dokumentti 1600-luvun esitieteellisestä historian ja kansanrunouden tutkimuksesta ja suomalaisen kansallistunteen varhaisimmasta ilmenemisestä ennen varsinaisen nationalismin aikaa. Teoksessa korostetaan suomalaisten ansioita esimerkiksi Ruotsin suurvallan luomisessa.
Kronikka käyttää lähteenään pohjoismaisia saagoja (Snorri Sturluson: Kuinka Norja asutettiin), Saxo Grammaticusta ja suomalaista kansanrunoutta. Erityisesti kronikka on tunnettu siitä, että se luettelee Suomen muinaiset kuninkaat. Suomi-sanan alkuperä johdetaan kalansuomusta ja ulkomaalaisten käyttämä finn-sana vennoon, joka viroksi vend-muodossa tarkoittaa veljeä. Kronikka on julkaistu vuoden 1728 julkaisussa Swedische Bibliothek, mutta se oli oppineiden tiedossa jo 1600-luvun jälkipuoliskolla esimerkiksi Daniel Jusleniuksen tuotannosta päätellen.
Forsiuksen kronikka

Toisen Suomen kronikka -nimisen historiateoksen kirjoitti helsinkiläissyntyinen pappi ja tieteilijä Sigfridus Aronus Forsius vuosien 1611 ja 1616 välillä. Forsiuksen käsin kirjoitetusta teoksesta on jäljellä kopioina säilyneitä katkelmia, joista päätellen 'Suomen kronikan' lähdeaineistona oli käytetty ainakin osittain kirkollisia kronikoita, kuten piispojen elämäkertoja.
Suomen Ilmavoimamuseo

| Suomen Ilmavoimamuseo |
| --- | --- |
 Suomen Ilmavoimamuseo
Tyyppi:  ilmailumuseo
Osoite:  Tikkakoskentie 125, 41160 Tikkakoski  
Sijainti:  Tikkakoski, Jyväskylä
Perustettu:  1979
Ylläpitäjä:  Suomen Ilmavoimamuseosäätiö sr
Johtaja:  Kai Mecklin
Kotisivut:  ilmavoimamuseo.fi
Koordinaatit:  62°23′14″N, 025°40′55″E
 fiSuomen Ilmavoimamuseo 
      
Suomen Ilmavoimamuseo (ent. Keski-Suomen ilmailumuseo) on Jyväskylän lentoaseman lähistöllä Tikkakoskella Jyväskylässä sijaitseva ilmailuaiheinen museo. Valtaosa museon kokoelmissa olevista koneista on Suomen ilmavoimien käyttämiä sotilaslentokoneita. Museo on itsenäisen Suomen Ilmavoimamuseosäätiön ylläpitämä.
Museon toiminta alkoi 1. kesäkuuta 1979 Luonetjärven lentokentän lentokonehalli 1:ssä. Nykyään museo sijaitsee Tikkakosken keskustassa entisessä teollisuushallissa. Vuosittaisia kävijöitä on noin 25 000.
Museossa työskentelee yhdeksän henkilöä, joista osalla on museolentokoneiden entistämiseen erikoiskoulutus.lähde?
Lentokoneiden lisäksi museon kokoelmiin kuuluu Messerschmitt Bf 109- ja Fouga CM.170 Magister -simulaattorit, asusteita ja siviili- ja sotilasilmailun viestivälineitä sekä useita piha-alueella olevia museotutkia. Viestialan kalusto on eriytetty kesäkuussa 2011 uudelleen avattuun osastoon, ns. Ilmavoimien Viestimuseoon.
Museon johtaja on nykyisin Kai Mecklin, ja museon kumppaneihin kuuluvat muun muassa ilmavoimat, maanpuolustusjärjestöjä, Ilmailumuseoyhdistys ja DC-yhdistys. Museon pitkäaikaisia johtajia on kapteeni evp, reservin everstiluutnantti FT Hannu Valtonen (s. 1943).
Ennen vuotta 2016 museon nimi oli Keski-Suomen ilmailumuseo.
Kokoelmat

Museon kokoelmien näytteillä olevat lentokoneet:
Breguet 14.A2
Brewster B-239 BW-372 (Lainassa Yhdysvaltain laivaston ilmailumuseosta vuoteen 2020 saakka.)
Bristol Blenheim IV BL-200
De Havilland D.H.60X Moth
De Havilland D.H. 115 Vampire Trainer T.Mk.55
DFS Weihe
Douglas DC-3 eli C-47 DO-4
Focke-Wulf Fw 44 J Stieglitz SZ-4
Fokker D.XXI FR-110
Folland Gnat Mk.1 GN-101 & GN-104
Fouga CM170 Magister FM-45
Gourdou-Lesseurre GL-22 8F.12
Iljušin Il-28R NH-4
Martinsyde F.4 Buzzard MA-24
Messerschmitt Bf 109 G-6/Y MT-507
Mikojan & Gurevitsh MiG-15 UTI (2-paikkainen)
Mikojan & Gurevitsh MiG-21 F MG-92
Mikojan & Gurevitsh MiG-21 BIS MG-138
Mikojan & Gurevitsh MiG-21 UM MK-126 (2-paikkainen)
Mil Mi-1 OH-HRC
Mil Mi-4 HR-1
Mil Mi-8T HS-1
Thulin typ D runko F3
Thulin typ D replika F1
SZD-22C Mucha Standard
Saab 91D Safir SF-2
Saab 35S Draken DK-223
Saab 35CS Draken DK-270 (2-paikkainen)
Tiira
Valmet Vihuri II
VL Pyörremyrsky
Museon kokoelmien varastoituja lentokoneita:
Avro 504K
De Havilland D.H. 100 Vampire Mk.52 VA-6
Hunting Percival Pembroke Mk.53
I.V.L. C.24
Mignet HM-14 Pou du Ciel Taivaankirppu
Mikojan & Gurevitsh MiG-21 U MK-103(2-paikkainen)
Morane-Saulnier MS 50C (ainoa maailmassa)
Polikarpov Po-2
Saab 35F Draken DK-241
VL Humu
Kokoelmiin varattu Valmet L-90 Redigo RG-4 on opetusvälineenä Länsirannikon Koulutus Oy WinNovalla Porissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Ilmavoimamuseon kotisivut
Ilmasota-seminaari 22.–23.9.2007
Suomen ilmailumuseot
Hallinportti-ilmailumuseo
Karhulan ilmailukerhon lentomuseo
Karjalan ilmailumuseo
Päijät-Hämeen ilmailumuseo
Suomen ilmailumuseo
Suomen Ilmavoimamuseo
Suomen sotatieteelliset erikoismuseot (Aselajimuseot)
Forum Marinum
Hallinportin ilmailumuseo
Ilmatorjuntamuseo
Suomen Ilmavoimamuseo
Suomen Jääkärimuseo
Jalkaväkimuseo
Lottamuseo
Lylyn viestivarikon museo
Maneesi
Mobilia
Panssarimuseo
Pioneerimuseo
Porilaismuseo
Päämajamuseo
Raatteen Portti
Rajamuseo
Rannikkotykistömuseo
Ratsuväkimuseo
RUK-museo
Sotamuseo
Sotilaslääketieteen museo
Sukellusvene Vesikko
Suojeluskunta- ja lottamuseo
Taistelijan talo
Suomen Tykistömuseo
Viestimuseo
| n k Perustiedot Wikidatassa: Suomen Ilmavoimamuseo (Q681327)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: ilmailumuseo, sotahistoriallinen museo, erikoismuseo, museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Jyväskylä
sijainti: Tikkakoski
katuosoite: Tikkakoskentie 125, 41160 Tikkakoski
koordinaatit: 62°23′54″N 25°40′00″E﻿ / ﻿62.3984°N 25.6666°E﻿ / 62.3984; 25.6666
Sunrise Avenuen diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Sunrise Avenue Varsovassa vuonna 2011.
Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 5 |  |
| ↙Livealbumit | 1 |  |
| ↙Kokoelmat | 1 |  |
| ↙Videot | 1 |  |
| ↙Akustiset albumit | 1 |  |
Viitteet
Sunrise Avenue on suomalainen poprock-yhtye, joka on julkaissut viisi studioalbumia.
Albumit > Studioalbumit

| Vuosi | Nimi | Listasijoitukset> Suomi   | Listasijoitukset> Saksa   | Listasijoitukset> Itävalta   | Listasijoitukset> Sveitsi   | Listasijoitukset> Ruotsi   | Listasijoitukset> Kreikka  | Kulta/Platinalevy |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | On the Way to Wonderland  Julkaistu: 31 toukokuuta 2006  Julkaisija: Bonnier Amigo / Capitol (EMI)  | 2 | 12 | 5 | 15 | 10 | 1 |  FI: Platinalevy |
| 2009 | Popgasm  Julkaistu: 6 toukokuuta 2009  Julkaisija: Bonnier Amigo / Capitol (EMI)  | 5 | 16 | 13 | 7 | — | — |  FI: Kultalevy |
| 2011 | Out of Style  Julkaistu: 23 maaliskuuta 2011  Julkaisija: Universal / Capitol (EMI)  | 2 | 6 | 6 | 8 | — | — |  FI: Kultalevy  GER: Kultalevy |
| 2013 | Unholy Ground  Julkaistu: 18 lokakuuta 2013  Julkaisija: Polydor/Universal  | 10 | 3 | 4 | 4 | — | — |  |
| 2017 | Heartbreak Century  Julkaistu: 6 lokakuuta 2017  Julkaisija: Polydor/Universal  | 4 | 1 | 2 | 2 | — | — |  |
Albumit > Muut albumit

| Vuosi | Nimi | Listasijoitukset> Suomi   | Listasijoitukset> Saksa   | Listasijoitukset> Itävalta   | Listasijoitukset> Sveitsi   | Listasijoitukset> Ruotsi   | Listasijoitukset> Kreikka  | Kulta/Platinalevy |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Acoustic Tour 2010  Julkaistu: 2 kesäkuuta 2010  Julkaisija: Bonnier Amigo / Capitol (EMI)  | 5 | — | — | — | — | — |  |
| 2012 | Out Of Style – Live Edition  Julkaistu: 4 huhtikuuta 2012  Julkaisija: Capitol (EMI)  | 45 | — | 39 | — | — | — |  |
| 2014 | Fairytales – Best of 2006–2014  Julkaistu: 3 lokakuuta 2014  Julkaisija: Universal  | 12 | 1 | 4 | 1 | — | — |  |
DVD

Live In Wonderland, (2007)
Musiikkivideot

"Romeo"
"Fairytale Gone Bad"
"Forever Yours"
"Diamonds"
"Heal Me"
"Choose To Be Me"
"The Whole Story"
"Not Again"
"Birds and Bees"
"Welcome To My Life"
"Hollywood Hills"
"I Don't Dance"
"Somebody Help Me"
"Damn Silence"
"Lifesaver"
"Little Bit Love"
"You Can Never Be Ready"
"Nothing Is Over"
"I Help You Hate Me"
Suomalaisen Yhteiskunnan Tuki

Suomalaisen Yhteiskunnan Tuki (SYT) on suomalainen elinkeinoelämän perustama ja rahoittama säätiö, joka tuki salaista kommunismin vastaista työtä kylmän sodan aikana Suomessa.
Perustaminen

SYT:n perustivat antikommunistiset asevelihenkiset porvarispiirit 8. toukokuuta 1952. Sitä perustamassa olivat vuorineuvos Ralph Erik Serlachius, varatuomari Tapani Virkkunen, varatuomari Ukko Kivi-Koskinen ja Suomen pankin osastopäällikkö Keijo Alho. Säätiö perustettiin L. A. Puntilan suosituksesta, ja sen valtuuskuntaan kuuluivat Matti Virkkunen ja A. I. Virtanen. SYT:n toiminnanjohtajana oli vuoteen 1974 Osmo Kupiainen.
Toiminta kylmän sodan aikana

Vuonna 1950 epäilyt kommunistien salahankkeista, kuten soluttautumis- ja vakoiluaikeista elivät voimakkaina poliittisten päättäjien mielissä ja vaikuttivat heidän toimiinsa. Kylmän sodan syttyminen oli heikentänyt kommunismin kannatusta Länsi-Euroopassa, mutta Suomessa se oli juurtunut syvälle. Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) kannatusta vuoden 1951 eduskuntavaaleissa pidettiin todisteena tästä.
SYT:n toiminta-ajatuksena oli heikentää SKDL:n kannatusta lyömällä kiilaa sen ja Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) väliin. Tärkeää oli myös varmistaa sosiaalidemokraattien vahva asema ammattiyhdistysliikkeen johdossa. SYT:n tärkein toimintamuoto oli suomalaisten kommunistien toimia koskevien raporttien ja kommunistien nimiä sisältäneiden mustien listojen laatiminen työnantajille ja luotetuille yhteiskunnallisille vaikuttajille. Lisäksi se tuki SKDL:ää vastaan suunnattuja äänestysaktiivisuuskampanjoita vaalien yhteydessä. SYT teetti 1950- ja 1960-luvuilla yhteiskuntatieteellistä tutkimusta kommunismin kannatuksen perustasta ja pyrki soveltamaan tuloksena saatua tietoa käytäntöön tämän kannatuksen alentamiseksi. Yrittäessään hajottaa kommunistien rivejä säätiö tuki taloudellisesti esimerkiksi Jarno Pennasen 1960-luvulla julkaisemaa Tilanne-lehteä. Varoja käytettiin 1960-luvun puolivälissä myös keskustapuoluetta kannattaneiden lestadiolaisjärjestöjen kautta kommunismin torjuntaan. 1950–1960-luvuilla SYT pyrki estämään vasemmistolaisten pääsyä opettajiksi seulomalla opettajiksi pyrkiviä nuoria.
Säätiö teki tietojenhankinnassa molemminpuolista yhteistyötä Suojelupoliisin ja armeijan tiedustelun kanssa. SYT:n on sanottu olleen tietojen hankkimisessa tiedottajien avulla jopa tehokkaampi kuin Supo itse. Sen toimistokin oli Helsingin Ratakadulla vastapäätä Supon päämajaa. Säätiö oli 1970-luvulle saakka myös yksityistä tiedustelua harjoittaneen Puskalan toimiston tärkein rahoittaja ja pääasiallinen linkki sen ja Supon välillä. Supo luovutti SYT:lle tietoja kansalaisista ja oli kiinnostunut yhteistyöstä vielä 1980-luvun lopullakin. Säätiön epäiltiin saaneen taloudellista tukea läntisiltä tiedustelupalveluilta, mutta tästä tutkijat eivät ole löytäneet todisteita. Rahoitus tuli lähinnä kotimaisilta talouselämän vaikuttajilta. SYT:n oli tarkoitus suunnata keräämänsä varat jaostoille, jotka käyttäisivät rahat harkintansa mukaan ilman raportointivelvollisuutta.
Säätiön hallitukseen kuului porvaripuolueiden johtajia.
Suurista taloudellisista uhrauksista huolimatta SYT:n kampanjat eivät sanottavasti onnistuneet ainakaan SKDL:n kannatuksen alentamisessa. Kommunisminvastainen toiminta alkoi hiljentyä 1970-luvun lopulla ja päättyi Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen.
Myöhempi toiminta

Säätiö on yhä olemassa. Sillä on suuri varallisuus niin sanotussa Markkinatalouden rahastossa, jonka varoja sijoitettiin 1980-luvulla suomalaisten yritysten osakkeisiin. Rahaston sijoitusten markkina-arvo oli vuoden 2022 lopussa noin 5,75 miljoonaa euroa, josta pääosan muodostavat Helsingin pörssissä vaihdetut osakkeet. Säätiö harjoittaa vaalirahoitusta lahjoittamalla vuosittain kymmeniätuhansia euroja Pro Markkinatalous -yhdistykselle. Se tuki myös Sauli Niinistön vaalikampanjaa vuoden 2018 presidentinvaaleissa lahjoittamalla 20 000 euroa kampanjajärjestö Suomi 2024 ry:lle sekä kansanedustaja Ben Zyskowiczin elämäkertakirjan julkaisua 10 000 eurolla vuonna 2021.
Säätiön hallituksen puheenjohtajana on ollut vuodesta 2019 säätiön historiaa tutkinut Jarkko Vesikansa, joka tuli tehtävään kuolleen varatuomari Risto Piepposen tilalle. Hallituksen muut jäsenet ovat historiantutkijat Jukka Tarkka ja Markku Jokisipilä sekä etujärjestöjohtaja Timo Lappi.
Aiheesta muualla

Aho, Erkki: Kalajokinen vakooja Veikko Puskala erkkiaho.com.  27.07.2007. Arkistoitu 4.4.2008. Viitattu 13.1.2009.
Vares, Vesa: Jarkko Vesikansa: ”Kommunismi uhkaa maatamme” (Kirja-arvio) Työväentutkimus.  2005. Työväenperinne ry.. Viitattu 13.1.2009.
Koskinen, Sirpa: Kommunismia vastustanut suomalaisen yhteiskunnan tukisäätiö kurssittaa yhä lukiolaisia Kansan Uutiset 20.10.2010.
Okkonen, Ville (2017). Peruskoulua vastaan – yksityisoppikoulut ja yhteiskuntajärjestys 1966–1975 https://www.utupub.fi/handle/10024/144092
Okkonen, Ville (2012). Vapaan koulutuksen tukisäätiön perustaminen ja yhteiskunnallinen muutos. Kasvatus & Aika, 6(3). https://journal.fi/kasvatusjaaika/article/view/68329
Suutarinen, Sakari (2008). Vapaan koulutuksen tukisäätiö – koulukasvatuksen, opettajankoulutuksen ja tutkimuksen näkymätön vaikuttaja 1973–1991. Kasvatus & Aika, 2(2). https://journal.fi/kasvatusjaaika/article/view/68156
Sukupuutosta palauttaminen

Sukupuutosta palauttaminen on sukupuuttoon kuolleen lajin herättämistä henkiin. Palautuksen jälkeen laji olisi mahdollista istuttaa takaisin luontoon.
Sukupuutosta palautus on tullut 2010-luvulla entistä enemmän mahdolliseksi kun jalostus, perinnöllisyystiede ja kloonaus ovat kehittyneet. Yhdenkään lajin pysyvää palauttamista ei vielä ole onnistuttu saavuttamaan, mutta sen uskotaan olevan mahdollista lähiaikoina.
Tekniikat > Takaisinristeytys

Takaisinristeytystä alettiin kokeilla palauttamisen keinona 1900-luvun alussa. Esimerkiksi alkuhärän palautus tapahtuisi takaisinristeyttämällä sen perimää kantavilla nautaroduilla. Saksassa risteytettiin nautoja ja saatiin aikaan alkuhärkää hiukan muistuttava rotu Heckin alkuhärkä. 1900-luvun loppupuolella uusien geenitekniikoiden avulla voitiin tuottaa nautoja, jotka ovat morfologisesti ja geneettisesti alkuhärän kaltaisia.  Paleontologi Jack Horner pyrkii palauttamaan dinosauruksia jalostamalla niistä polveutuneita lintuja taaksepäin.
Tekniikat > Tumansiirto

Kloonausmenetelmiä voidaan käyttää yksilöiden palauttamiseen, mikäli käytettävissä on sukupuuttoon kuolleen lajin kudosnäytteitä. Tumansiirrossa säilöttyjen kudosten soluista voidaan tällöin eristää tuma, joka siirretään jonkin geneettisesti läheisen edelleen elossa olevan lajin munasoluun, jonka oma tuma on poistettu.
Mikäli säilöttyjä soluja ei ole käytettävissä, voidaan säilyneiden DNA-näytteiden perustella koottu yhtenäinen genomi sijoittaa jonkin muun geneettisesti läheisen lajin soluun geenitekniikan menetelmiä, kuten CRISPR:iä hyödyntäen. Näin saadaan aikaiseksi palautettavan lajin solua muistuttava solu, jolle tumansiirto voidaan suorittaa. Nisäkkäiden tapauksessa vaaditaan myös geneettisesti riittävän läheinen elossa oleva laji, jonka kohtuun kehittyvä alkio voidaan laittaa kasvamaan.