stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jossain on tie ulos
Aiheesta muualla

Jossain on tie ulos discogs.com -sivustolla
Juri Vetškasov

Juri Ivanovitš Vetškasov (ven. Юрий Иванович Вечкасов; 6. kesäkuuta 1948 Novoje Demkino, Penzan alue – 17. maaliskuuta? 2022) oli venäläinen poliitikko.
Vetškasov istui Venäjän liittoneuvoston jäsenenä Penzan alueen edustajana tammikuusta 1996 joulukuuhun 2001. Hän toimi lisäksi Penzan alueen lainsäädäntökokouksen puhemiehenä. Vetškasov oli valmistunut Penzan maatalousinstituutista. Hän sai Työn punalipun kunniamerkin ja Venäjän kunniamerkin. 21. lokakuuta 2011 hänelle myönnettiin Penzan alueen kunniakansalaisen arvonimi.
Justin McCarthy

Justin McCarthy on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Justin McCarthy, irlantilainen poliitikko, historioitsija ja kirjailija
Justin Huntly McCarthy, irlantilainen poliitikko ja kirjailija
Justin McCarthy, yhdysvaltalainen historioitsija
Justing McCarthy, irlantilainen hurlingpelaaja
Justin McCarthy, australialainen australialaisen jalkapallon pelaaja
Justin McCarthy, yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
Justin McCarthy, yhdysvaltalais-intialainen tanssija
Justin McCarthy, Mountcashelin varakreivi, irlantilainen kenraali
Justin J. McCarthy, yhdysvaltalainen roomalaiskatolisen kirkon prelaatti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Justin McCarthy”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kaledonian metsä

Skotlannin metsää.
Kaledonian metsä (eng. Caledonian Forest) on nimitys metsäalueille, jotka kasvoivat ennen laajoilla alueilla Skotlannin Ylämaalla. Niiden on arvioitu käsittäneen 15 000 km² alueen. Nykyään alle prosentti alkuperäisestä metsäalueesta on säilynyt eristäytyneissä paikoissa. Metsissä esiintyy monia eläimiä ja kasveja, joita ei tavata muualla Britteinsaarilla.
Skotlannin metsät muodostivat boreaalisen vyöhykkeen läntisen ääripään Euraasiassa. Puulajistoon kuului mänty, koivut, pihlajat, haapa, kataja, tammi ja muutamia muita lajeja. Länsirannikolla tammi ja koivut hallitsivat lauhkean vyöhykkeen sademetsiä, joissa kasvoi runsaasti saniaisia, sammalia ja jäkäliä.
Metsäalueet muodostuivat viimeisen jääkauden jälkeen. Puut alkoivat levitä Britteinsaarille maakannaksen kautta, joka on nykyään Englannin kanaalin peittämä. Mäntymetsiä kasvoi lyhyen aikaa kaikkialla Britteinsaarilla, ennen kuin ilmasto lämpeni hitaasti ja männyt vetäytyivät Skotlannin Ylämaalle, alueelle joka on Britteinsaarilla ilmastoltaan sopivimpia niille.[lähde? ]
Metsät saivat nimensä roomalaisilta, jotka kutsuivat Skotlantia Kaledoniaksi.
Justin McCarthy (jääkiekkoilija)

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Chamonix 1924 | Jääkiekko |  |
Justin Jeremiah McCarthy (25. tammikuuta 1899 Charlestown, Massachusetts – 8. huhtikuuta 1976 Centerville, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Boston Athletic Associationia.
McCarthy opiskeli Massachusettsin yliopistossa, josta hän valmistui 1921. Hän oli siviiliammatiltaan kirjanpitäjä. McCarthy oli voittamassa hopeaa Chamonix'n olympialaisissa 1924, joissa hän pelasi viisi ottelua ja teki kahdeksan maalia.
Juri Varsin

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Juri Feodorovitš Varsin
Syntymäaika: 20. syyskuuta 1940
Syntymäpaikka: Nižni Tagil, Sverdlovskin alue, Neuvostoliitto
Kuolinaika: 31. joulukuuta 1984 (44 vuotta)
Kuolinpaikka: , Venäjä
Pelipaikka: hyökkääjä
Junioriseurat
-1957: Metallurg Nižni Tagil
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1957–1958 | SKA-Sverdlovsk | - | (-) |
| 1958–1965 | Dynamo Alma-Ata | - | (-) |
| 1965–1974 | Litejschik Karaganda | - | (-) |
| 1974–1975 | Omsk | - | (-) |
| Yhteensä | Yhteensä | 306 | (301) |
Maajoukkue
| 1954–1967 | Neuvostoliitto | 13 | (8) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Juri Feodorovitš Varsin (20. syyskuuta 1940 –  1984) oli venäläinen jääpallomaalivahti. Hänen kasvattajaseuransa oli Metallurg Nižni Tagil. Myöhemmin hän edusti uransa aikana 1950-luvulla SKA-Sverdlovskia, Dynamo Alma-Ataa ja Litejschik Karagandaa. Hän lukeutui myös Neuvostoliiton jääpallomaajoukkueen tärkeimpiin pelaajiin.
Urallaan hän saavutti:
4 jääpallon maailmanmestaruutta vuosina 1961, 1963, 1965 ja 1967,
Neuvostoliiton jääpallomestaruuden vuonna 1962,
4 Neuvostoliiton jääpallomestaruushopeaa vuosina 1961, 1963, 1965 ja 1973,
5 Neuvostoliiton jääpallomestaruuspronssia vuosina 1964, 1966, 1967, 1971 ja 1974.
Kaffeklubben

Ilmakuva Kaffeklubbenista
| --- | --- |
Sijainti:  83°40′N, 29°50′W Grönlanti Tanska
Vesialue:  Pohjoinen jäämeri, Pohjoinen jäämeri 
Korkein kohta:  30  m 
Suojelualue:  Koillis-Grönlannin kansallispuisto 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Robert Edwin Peary (1856–1920).
Kaffeklubben (tansk. Kaffeklubben Ø, grönlanniksi Inuit Qeqertaat) on saari Grönlannin pohjoispuolella, Kap Morris Jesup -niemestä 37 kilometriä itään. Kaffeklubbenia pidettiin maailman pohjoisimpana paikkana maalla vuoteen 1998 saakka, jolloin löydettiin pieni 83-42-niminen pieni saari. Saari on noin kilometrin leveä.
Saaren löysi yhdysvaltalainen Robert Peary vuonna 1900. Ensimmäisenä saarella vieraili vuonna 1921 tanskalainen tutkimusmatkailija Lauge Koch, joka nimesi saaren Kööpenhaminan mineralogian museon keskusteluklubin mukaan.
Vuonna 1969 kanadalainen työryhmä laski saaren pohjoisimman kohdan sijaitsevan 750 metriä kauempana pohjoisessa kuin Kap Morris Jesup, joten Kaffeklubbenista tuli maailman pohjoisin tunnettu maa-alue. Kaffeklubben menetti pohjoisimman saaren tittelin vuonna 1998, kun tutkimusmatkailijat Dennis Schmitt ja Peter Skafte havaitsivat 83-42-saaren lentokoneesta. Vuonna 2003 Schmitt ja Skafte matkasivat saarelle jäätä pitkin ja varmistivat saaren olevan kiinteää maata, jossa kasvoi jäkälää.
Saaresta pohjoiseen on muodostunut liikkuvia hiekkasärkkiä, joista kaikkein huomattavin on Oodaaq.
Aiheesta muualla

Kuva ja kartta saaresta (englanniksi)
National Geographic saarella (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kaarresalo

Kaarresalo on Oulujärven saari Vaalassa. Se kuuluu Natura 2000 -luonnonsuojelualueverkostoon. Kaarresalossa on retkisatama.
Jyrki Alkio

Jyrki Alkio on suomalainen toimittaja ja virkamies. Hän toimi vuosina 2012–2018 Tekniikka&Talous-lehden päätoimittajana. Aikaisemmin Alkio on työskennellyt Talouselämässä ja Helsingin Sanomissa. Hän on ollut perustamassa Innovaatiojournalismin Seuraa.  Vuodesta 2019 lähtien hän on työskennellyt ensin hankepäällikkönä ja myöhemmin johtavana asiantuntijana työ- ja elinkeinoministeriössä.
Kafi

| Oy Kafi Ab |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1974
Perustaja:  Karosseri AB Elit suom. sijoittajia
Lakkautettu:  1991
Toimitusjohtaja:  Johnny Reinboth
Kotipaikka:  Teuva
Toiminta-alue:  Pohjoismaat, Neuvostoliitto
Toimiala:  matkailu-, työmaa- ja kioskivaunut
Tuotteet:  Kafi 510 (1974–) Kafi 460 (1975–) Kafi 520 (1979–) Kafi Future (1987–) Kafi Fortune Kafi Euroline Kafi Commercial -kioskivaunut
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oy Kafi Ab oli Teuvalla vuosina 1974–1991 toiminut matkailuvaunujen valmistaja, joka ehti itsenäisenä yrityksenä valmistaa runsas tuhat vaunua ennen kuin siirtyi Lohja Caravans Oy:n omistukseen vuonna 1979. Kafi jatkoi Lohjan tuotemerkkinä vuoteen 1991 saakka, ja kaikkiaan Kafi-merkkisiä matkailuvaunuja tehtiin 9 300 kappaletta.
Historiaa

Alun perin oli tarkoitus, että Teuvalla ryhdyttäisiin kokoamaan ruotsalaisen Karosseri AB Elitin laadukkaina pidettyjä Kabe-matkailuvaunuja. Tätä varten ruotsalaisyritys ja pari autoalan yrittäjää Porista perustivat tehtaan Teuvalle, jossa oli saatavana taitavia puuseppiä. Jostain syystä Kabe-vaunuja ei ryhdyttykään valmistamaan, vaan kehitettiin oma Kafi-mallisto (Kabe i Finland).
Ensimmäinen Kafi-malli oli 510, ja vuonna 1975 esiteltiin Kafi 460. Malliston myyntivaltteina olivat tukevuus, lämpimyys ja kodikkaana pidetty sisustus. Kafi esitteli usein muista valmistajista poikkeavia ratkaisuja, joista osasta jouduttiin kuitenkin luopumaan. Tuhannes Kafi-matkailuvaunu valmistui elokuussa 1978.
Tehtaan uusi omistaja Lohja Caravans teetti Teuvalla 1980-luvulla Kafi-vaunujen ohella myös Solifer-merkillä myytyjä vaunuja. Matkailuvaunujen lisäksi Kafin tehtaalla valmistettiin 3 000 taukotupavaunua Tielaitokselle ja suuria määriä myös Neuvostoliittoon. Kolmas tuoteryhmä olivat Kafi Commercial -kioskivaunut.
Kafin suosio matkailuvaunumerkkinä hiipui laatu- ja kosteusongelmiin. Vuoden 2014 lopussa Suomessa oli yhä rekisterissä lähes 3 000 Kafi-vaunua.
Kaarta

| Kaarta > 1753–1854 |
| --- | --- |
   Suuripiirteinen kartta Länsi-Afrikan valtioista 1700-luvulla. 
Valtiomuoto:  monarkia
Pääkaupunki:  Nioro du Sahel
Uskonnot:  luonnonuskonto
Kieli:  bambara
Edeltäjä:  Bamana-valtakunta
Seuraaja:  Tukulorivaltakunta
Kaarta oli lyhytikäinen bambarakuningaskunta nykyisen Länsi-Malin alueella.
Kuningas Bitòn Coulibalyn tiukentaessa otettaan Ségousta, juuri perustamansa Bamana-valtakunnan pääkaupungista, osa Ségoun bambaroista pakeni länteen, jonne he perustivat Kaartan kuningaskunnan vuonna 1753. Kuningaskunta sijaitsi heidän entisellä kotialueellaan muinaisen Ghanan kuningaskunnan paikalla. Kaartan pääkaupungiksi tuli Nioro du Sahel. Kaarta tuhoutui vuonna 1854 monien muiden valtakuntien ohella Umar Tallin Länsi-Afrikan jihadissa. Tall valloitti Nioron ja teloitti kuninkaan (Fama) Mamady Kanian ja koko tämän suvun.
Vuonna 1878 ranskalainen Senegalin kuvernööri Louis Briere de l’Isle lähetti joukkoja Kaartaan, Tukulorivaltakunnan vasalliin Senegaljokea pitkin. Alkuun Ranskan johto vastusti Briere de l’Islen suunnitelmia, mutta tämän väittäessä Tukulorivaltakunnan olevan uhka Futa Toorolle, Ranskan alueelle, joka kiinnosti myös brittejä, sai hän luvan hyökätä. Ranskalaiset joukot tuhosivat Kaartan linnoitukset Sabouciréssa ja teloittivat vasallin johtajan Almany Niamodyn. Osia Kaartasta liitettiin Khasson protektoraattiin, ja loputkin valloitettiin vuoteen 1890 menneessä. Lopullisesti Kaarta liitettiin Ranskan Länsi-Afrikkaan 1904.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Kangas (Ylivieska)

Kangas on kylä Pohjois-Pohjanmaalla Ylivieskassa kantatien 86 ja Pohjanmaan radan varrella, noin 15 kilometriä Ylivieskasta pohjoiseen ja noin 15 kilometriä Oulaisten keskustasta etelään. Kylä on pieni rautatieläiskylä, joka on syntynyt Kankaan rautatieaseman ympärille. Kylässä sijaitsi kansakoulu, pari kauppaa ja nuorisoseuran talo.
Kalliosuon rata

Kalliosuon rata oli Kalliomäen pysäkiltä rataosalta Iisalmi–Kontiomäki Sukevan keskusvankilalle johtanut sivurata. Radan kaltevuus oli alamäkeä vankilalta Kalliomäen pysäkin suuntaan, joten veturia ei välttämättä tarvittu vaunujen siirrossa vankilalta Kalliomäen asemalle. Rata on lakkautettu ja purettu. Kalliomäen pysäkkirakennus on jäljellä. Ratapohja on kohtuullisen helposti löydettävissä maastosta siltoineen.
Kaarloman II

| Kaarloman II |
| --- | --- |
 Charles de Steuben, n.1837, Carloman II.
Frankkien (länsiosan) kuningas
Valtakausi:  879–884
Edeltäjä:  Ludvig III
Seuraaja:  Kaarle Paksu

Syntynyt:  n. 866
Kuollut:  12. joulukuuta 884
Suku:  Karolingit
Isä:  Ludvig Änkyttäjä
Äiti:  Burgundin Ansgarde
Kaarloman II (n. 866 – 12. joulukuuta 884) oli Ranskan (tai Länsi-Frankian) kuningas  ja  Ludvig Änkyttäjän nuorempi poika.  Ludvig III oli hänen veljensä, ja molemmat kruunattiin kuninkaiksi isänsä kuoltua 879. He olivat poikia isänsä ensimmäisestä avioliitosta, jota Kaarle Kaljupää ei hyväksynyt, ja kaikki eivät tunnustaneet poikien kuninkuutta. Ludvigin kuoltua 882 Kaarlomanista tuli valtakunnan ainoa kuningas.
Karolingien hallitsemat maat vuonna 880. Kaarlomanin osuus on sinisellä. Veljensä kuoltua hän peri myös violetin alueen. Vihreää hallitsi Ludvig Nuori, punaista Kaarle Paksu ja keltaista Provencen herttua.
Provencen käskynhaltija kapinoi eikä tunnustanut kummankaan kuninkuutta. Hän oli jo aikaisemmin luopunut uskollisuudesta Kaarlomania ja Ludvigia kohtaan. Tästä seurasi lukuisia vastoinkäymisiä ja piirityksiä. Ludvig III:n  kuoleman jälkeen viikingit  hyökkäilivät jatkuvasti Ranskaan ja valtio oli sillä hetkellä surkeassa tilassa.
Kaarloman II kuoli metsästysretkellä. Tapahtumaa on epäilty murhaksi mutta tästä ei ole historiallisia todisteita.[lähde? ] Kaarlomania seurasi Ranskan hallitsijana hänen serkkunsa Kaarle Paksu.
Aiheesta muualla

Carloman  1911 Encyclopædia Britannica/Wikisource
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
KNM Odin

| KNM Odin |
| --- | --- |
 Odin

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  laivaston telakka, Horten
Laskettu vesille:  24. tammikuuta 1939
Palveluskäyttöön:  1939
Poistui palveluskäytöstä:  Saksan valtaama 9. huhtikuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  735 t
Pituus:  74,30 m
Leveys:  7,75 m
Syväys:  4,15 m
Koneteho:  12 500 hv
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  72 (rauhan aikana) 83 (sodan aikana)
Aseistus
Aseistus:  3 × 100 mm tykkiä 1 × Bofors 40 mm/L60 -ilmatorjuntatykki 2 × Colt 12,7 mm -ilmatorjuntakonekivääriä 2 × 533 mm torpedoputkea 4 × syvyyspomminheitintä
KNM Odin oli Norjan laivaston Sleipner-luokan hävittäjä, joka osallistui toisessa maailmansodassa Norjan puolustukseen Saksan hyökättyä maahan huhtikuussa 1940.
Valmistus

Alus tilattiin Hortenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin telakkanumerolla 126. Alus laskettiin vesille 24. tammikuuta 1939 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus

Toisen maailmansodan alkaessa alus kuului 1. meripuolustusalueen 3. hävittäjälippueeseen Kristiansandin puolustusvyöhykkeellä. Alus pelasti 8. huhtikuuta 1940 vartiolaiva Lyngdalin kanssa merimiehiä ja sotilaita Puolan laivaston sukellusveneen ORP Orzelin Lillesandin lähistöllä upottamalta saksalaiselta rahtialukselta Rio de Janeirolta. Seuraavana aamuna alus osallistui Kristiansandin puolustukseen saksalaisjoukkojen aloittaessa maihinnousunsa. Tulitaistelun alettua Odderøyan linnakkeen ja Saksan laivaston välillä Odin lähti merelle Toppdalsfjordista ja avasi tulen hyökänneitä Saksan ilmavoimien lentokoneita vastaan. Alus kykeni väistämään pudotetut pommit ja sai joitakin osumia hyökänneisiin koneisiin.
Alus sai aamupäivällä käskyn olla avaamatta tulta brittiläisiä tai ranskalaisia joukkoja vastaan, mitkä ottaisivat vastuun Kristiansandin puolustuksesta. Käsky aiheutti sekaannuksen, jonka seurauksena saksalaiset pääsivät satamaan esteettä. Odin vallattiin Marvikan laivastoasemalta saman aikaisesti useiden muiden Norjan laivaston alusten kanssa.
Saksan laivaston Panther

Aluksen valtaamisen jälkeen se luovutettiin 11. huhtikuuta Saksan laivastolle, joka otti sen palvelukseensa 20. huhtikuuta nimellä Panther. Aluksen aseistus kuitenkin yhdenmukaistettiin muiden Saksan laivaston alusten kanssa korvaamalla pääaseet yhdellä 10,5 cm tykillä. Ilmatorjuntakonekiväärit korvattiin neljällä 2 cm ilmatorjuntatykillä. Lisäksi aluksen aseistusta täydennettiin 24 miinalla.
Alus oli sodan lopun saattajana ja koululaivana Skagerrakin ja Kattegatin alueella, missä se muodosti yhdessä vallatun sisaraluksensa KNM Gyllerin kanssa 7. torpedovenelaivueen. Alus siirrettiin tammikuussa 1942 torpedoiden keräysalukseksi Gotenhafeniin.
Sodan jälkeen

Toisen maailmansodan päätyttyä alus löytyi toukokuussa 1945 Holmestrandista Norjasta, jolloin se palautettiin Norjan laivastolle. Aluksen nimi palautettiin KNM Odiniksi. Se jatkoi palvelustaan laivastossa, kunnes se muutettiin 1948 fregatiksi. Alus poistettiin palveluksesta ja myytiin romutettavaksi 1959.
K1 MBT

| K1 MBT |
| --- | --- |

Valmistushistoria
Suunnittelijat:  General Dynamics
Valmistajat:  Hyundai
Tekniset tiedot
Pituus:  
– pelkkä runko:  7,477 m
Leveys:  3,594 m
Korkeus:  2,248 m
Taistelupaino:  52 t
Telaketjut:  telapaine 0,87 kg/cm²
Maksiminopeus:  
– tiellä:  65 km/h
Toimintasäde:  457 km
Pääase:  105 mm sileäputkinen psv-kanuuna, K1A1: 120 mm sileäputkinen psv-kanuuna
Muu aseistus:  1-2kpl 7,62 mm konekivääriä  12,7 mm raskas it-konekivääri
Moottori:  Turboahtimella ja nestejäähdytyksellä varustettu dieselmoottori
– hevosvoimat:  1 200 hv
– kilowattia:  895 kW
Miehistö:  4
K1 MBT (myös nimillä Type 88 ja ROKIT) on Etelä-Korean armeijan käytössä oleva taistelupanssarivaunu, jonka on kehittänyt General Dynamics Land Systems Division. K1-taistelupanssarivaunu oli vastaus Etelä-Korean armeijan vaatimuksiin omasta taistelupanssarivaunusta. Ensimmäiset kaksi prototyyppiä valmistettiin Yhdysvalloissa vuonna 1983, ja sarjatuotannosta vastasi Hyundai Precision Et Ind Co Ltd. K1-taistelupanssarivaunuja on valmistettu 1000.
Myöhemmin vaunutyypistä tehtiin edellistä suuremman tykin saanut kehitysversio K1A1. Vaunutyypeissä on joitain M1 Abrams -vaunujen suojauksiin ja ammunnanhallintaan liittyviä ominaisuuksia, ja näissä on NBC-suojaus ABC-aseita vastaan.
K2 Black Panther on K1:n seuraaja, jossa vain vähän yhteistä K1:n kanssa.
Muunnelmat

K1:n muunnelmia:
K1A1, parannettu malli 120mm aseella
K1 ARV
K1 AVLB
K1E1, päivitetty malli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Type 88 K1 Wikimedia Commonsissa
Kaarlo Wirilander

Kaarlo Verner Wirilander (14. elokuuta 1908 Mikkeli – 16. lokakuuta 1988 Mikkeli) oli suomalainen historiantutkija.
Wirilanderin vanhemmat olivat talonomistaja Andreas Henrik Wirilander ja Hildur Anna Elisabeth Godenhjelm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1929 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1935, lisensiaatiksi 1950 ja tohtoriksi 1951. Väitöskirjan aiheena oli Suomen armeijan upseeristo 1700-luvulla. Wirilander opiskeli myös Ruotsissa 1946 ja 1948.
Wirilander työskenteli vuosina 1935–1958 Sota-arkiston palveluksessa ja oli sitten valtion humanistisen toimikunnan vanhempana tutkijana vuodesta 1962 alkaen ja Suomen Historiallisen Seuran sihteerinä 1961−1962.
Teoksia

Puustellinväkien asumaoloja 1700-luvun sotilasvirkataloissa, teoksessa Sotamuseo II, 1949
Suomen upseeristo 1700-luvulla: sosiaalihistoriallinen tutkimus Suomen armeijan jakopalkkaisesta upseeristosta, väitöskirja.  Helsinki 1950
Suomen armeijan upseeristo ja aliupseeristo 1718–1810. Virkatalohaltijoiden luettelot.   Suomen Historiallinen Seura 1953
Savon historia III: Savo kaskisavujen kautena 1721–1870, kirjoittanut Kaarlo Wirilander; toimituskunta Ilmari Salomies, Kauko Pirinen, Martti Ruutu, Heikki Waris, Kaarlo Wirilander.   Savon säätiö, Kuopio 1960
Mikkelin kirkon viisarikello.  Mikkelin kaupunki 1963
Savon väestöoloja 1721–1870. Historiallinen Arkisto 59. Turku 1964
Mikkelin maaseurakunnan kirkko.  Mikkelin maaseurakunta 1968
Miekan sosiaalihistoriaa, teoksessa Sotahistoriallinen Seura ja Sotamuseo. Vuosikirja VII, 1971
Herrasväkeä: Suomen säätyläistö, 1721–1870, Historiallisia tutkimuksia 93.  Suomen Historiallinen Seura 1974
Suomen armeijan sotilasvirkamiehistö 1718–1810.  Suomen Historiallinen Seura 1975
Suomen armeijan upseeristo, aliupseeristo ja sotilasvirkamiehistö 1812–1871 (1880). Viranhaltijain luettelot.  Suomen Historiallinen Seura 1985
Kaijanlampi (Petäjävesi)

| Kaijanlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Petäjävesi
Koordinaatit:  62°16′38″N, 25°06′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pengerjoen valuma-alue (14.54)
Laskujoki:  Kaijanpuro Pengerjokeen 
Järvinumero:  14.541.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  144,9 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,711 km  
Pinta-ala:  1,523 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaijanlampi 
Kaijanlampi  on Keski-Suomessa Petäjävedellä kirkonkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 300 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Pengerjoen valuma-alueella (14.54), jonka Pengerjoen alaosan alueeseen (14.541) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 144,9 metriä mpy.
Kadonnut ääni

| Kadonnut ääni> The Silent Speaker |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Rex Stout
Kieli:  englanti
Genre:  salapoliisiromaani
Kustantaja:  Viking Press
Julkaistu:  1946
Suomennos
Suomentaja:  Eero Ahmavaara
Kansitaiteilija:  Mika Tuominen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1954
Sivumäärä:  291
ISBN:  978-951-0-36689-9
Sarja: SaPo
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kadonnut ääni (The Silent Speaker) on yhdysvaltalaisen Rex Stoutin salapoliisiromaani vuodelta 1946. Se on järjestyksessä yhdeksäs Nero Wolfe -romaani. Suomenkielisestä versiosta on otettu neljä painosta, joista viimeisin vuonna 2010.
Nero Wolfe joutuu teoksessa keskelle Yhdysvaltojen sodanjälkeistä talouselämää, jossa Kansallinen Teollisuusyhtymä on riitautunut Hintaneuvoston kanssa talouden pelisäännöistä. Hintaneuvoston johtaja murhataan, kun hän on valmistautumassa esiintymiseen suurelle joukolle Teollisuusyhtymän jäsenistöä. Tästä koituu Teollisuusyhtymälle niin suuri mainehaitta, että se palkkaa Wolfen selvittämään murhaa. Wolfen apuri Archie Goodwin joutuu kuulustelemaan molempien osapuolten keskeisiä henkilöitä, ja vähitellen käy ilmeiseksi, että murhatun johtajan sanelemassa Stenophone-äänisylinterissä on ratkaisu, kunhan sylinteri vain löytyisi. Syyllisen paljastamiseksi Wolfe turvautuu lopulta näyttelemään hermoromahduksen saanutta ja on luopuvinaan jutusta.
Aiheesta muualla

Rex Stout: Kadonnut ääni. Jokken kirjanurkka.
Kaeinui chwihyang

| Kaeinui chwihyang> 개인의 취향 |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min
Pääosissa:   Son Ye-jin  Lee Min-ho 
Alkuperämaa:   Korean tasavalta
Alkuperäiskieli:  korea
Verkko:   Munhwa Broadcasting Corporation
Esitetty:  31. maaliskuuta 2010 – 20. toukokuuta 2010
Jaksoja:  16
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Kaeinui chwihyang (kor. 개인의 취향, engl. Personal Taste) on televisioyhtiö MBC:n esittämä eteläkorealainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Son Ye-jin ja Lee Min-ho.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Kadonnut symboli

| Kadonnut symboli> The Lost Symbol |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Dan Brown
Kieli:  englanti
Genre:  jännitys
Kustantaja:  Doubleday (US), Transworld (UK)
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  528
ISBN:  9780385504225
Suomennos
Suomentaja:  Kimmo Paukku, Hilkka Pekkanen, Jukka Saarikivi
Kansitaiteilija:  Kirsi Kujansuu
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  460
ISBN:  978-951-0-31919-2

Edeltävä:  Da Vinci -koodi
Seuraava:  Inferno
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kadonnut symboli on  yhdysvaltalaisen kirjailijan Dan Brownin vuonna 2009 julkaistu kirja. Teos on trilleri, jonka tapahtumapaikkana on Washington D.C..
Kirjan päähenkilönä on Brownin aiemmissa kirjoissa Da Vinci -koodi ja Enkelit ja demonit esiintynyt symbologi Robert Langdon.
Kirjan nimeä kantava The Lost Symbol -televisiosarja julkaistiin syyskuussa 2021. Siitä tehtiin vain ensimmäinen kausi. Sarja perustuu suurelta osin kirjan tapahtumiin.
Kirjasta oli pitkään suunnitteilla tehdä elokuva, mutta ideasta luovuttiin vuonna 2016 tuotantotiimin siirtyessä kuvaamaan seuraavaa elokuvaa Inferno.
Aiheesta muualla

Kirjan esittely Kirjasammossa
Kirjan esittely WSOY:n sivulla (Arkistoitu versio)
Kaffe

Kaffe (bulg. Каффе) on bulgarialainen jazz-yhtye, joka edusti maataan Eurovision laulukilpailussa 2005 laululla Lorraine ja sijoittui 19. sijalle semifinaalissa, muttei päässyt loppukilpailuun.
Jäsenet

Orlin Pavlov – vokalisti
Georgi Yanev – kitara
Milen Кuкоshаrоv – koskettimet
Valery Tzenkov – rummut
Martin Tashev – trumpetti
Veselin Veselinov-Eko – bassokitaristi
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jyrki Haikonen

Jyrki Eero Olavi Haikonen (s. 1935) on suomalainen toimittaja, koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän oli Uuden Suomen varapäätoimittaja 1971–1976 ja päätoimittaja vuodesta 1976 ja EVA:n varatoimitusjohtaja vuodesta 1985.