stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Beli Orao
Palvelus

Akselivaltojen hyökätessä Jugoslaviaan huhtikuussa 1941 alus oli Kotorinlahdella, mistä Italian joukot valtasivat aluksen. Alus liitettiin Regia Marinaan nimellä Alba. Se nimettiin uudelleen Zagabriaksi.
Aluksen 40 millimetrin tykit korvattiin kahdella Oerlikonin 20 millimetrin  ilmatorjuntatykillä. Sen tehtävänä olivat satamien suojaus sekä saattueiden suojaaminen. Italian antauduttua syyskuussa 1941 liittoutuneille niin alus palautettiin 7. joulukuuta Jugoslavian pakolaishallinnolle, jonka alaisuudessa se palveli alkuperäisellä nimellään sodan loppuun.
Sodan päätyttyä alus nimettiin ensin Biokovoksi ja sitten Jadrankaksi. Alus palveli presidentin jahtina. Alus oli 1969–1970 yhteysaluksena ja 1978 yksityisomistuksessa jahtina.
Käännös suomeksi
Braulio Sáez Garcia

Braulio Sáez Garcia (s. 23. maaliskuuta 1942 Quintanaloranco) on Boliviassa toimiva espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli paljasjalkainen karmeliitta 28. maaliskuuta 1966, ja hän sai pappisvihkimyksensä 25. maaliskuuta 1968. Hänet nimitettiin Oruron hiippakunnan vihkipiispaksi ja Tacapaen titulaaripiispaksi 18. helmikuuta 1987. Piispaksi konsekroinnin suoritti 13. toukokuuta Julio Terrazas Sandoval, jota avustivat Gonzalo Ramiro del Castillo Crespo ja Gonzalo López Marañon.
Sáez Garcia sai 7. marraskuuta 1991 nimityksen Oruron piispaksi. Hän erosi tehtävistään 11. syyskuuta 2003, jolloin hänet nimitettiin Santa Cruz de la Sierran vihkipiispaksi ja Rhasuksen titulaaripiispaksi.
Bill Curbishley

Bill Curbishley on englantilainen musiikkituottaja, joka tunnetaan parhaiten työstään englantilaisen rock-yhtye The Whon taustalla.
Ura

Curbishley aloitti uransa Track Recordsilla, jossa hänen suojatteinaan olivat The Whon lisäksi Marc Bolan, Thunderclap Newman ja The Crazy World of Arthur Brown. Curbishley tuotti The Whon musikaali-elokuvan Tommyn (1975), vankilaelokuva McVicarin (1980) ja Buddy's Songin (1991). Näissä kaikissa näytteli The Whon laulaja Roger Daltrey.
Curbishleyn yhtiö Trinifold laajeni ja otti manageroitavakseen tunnettuja artisteja kuten Robert Plantin ja Judas Priestin. Vuonna 1994 Curbishley aloitti kitaristi Jimmy Pagen manageirna. Hän oli oleellinen osa vanhan Zeppelin-työparin Pagen ja Plantin saattamisessa uudelleen yhteen. Kaksikon seuranneesta albumista, videosta ja kiertueista tuli menestkysiä.
The Sanctuary Group osti Trinifoldin 2002, mutta Curbishley jatkoi sen johdossa. Trinifold on edellä mainittujen lisäksi julkaissut musiikkia myös Chicagolta, Kenny Rogersilta, Faith Hilliltä sekä UB40:ltä. Viime aikoina Curbishley on keskittynyt enenevissä määrin elokuvien tuottamiseen. Hän tuotti elokuvan The Railway Man ja on tällä hetkellä mukana tuottamassa Keith Moonin ja Roger Daltreyn elämästä kertovaa elokuvaa.
Bill Curbishley on jalkapallomanageri Alan Curbishleyn vanhempi veli.
Boxin suot

| Boxin suot> Natura 2000 -alue: FI0100068.Suojelun perusteet |
| --- | --- |
Aluetyyppi:  SCI
Luontodirektiivin luontotyypit:  Keidassuot
Sijainti ja koko
Kunta:  Sipoo   Porvoo
Kartta:  Kansalaisen karttapaikka
Pinta-ala:  156 ha
Suojellut lajit
Luontodirektiivin liitteen II lajit:  Kirjoverkkoperhonen
Boxin suot on kolmesta suosta koostuva suo-alue Sipoon ja Porvoon rajalla. Suot ovat nuoria keidassoita. Se on osa Natura 2000 -hanketta. Alueen kokonaispinta-ala on 156 hehtaaria.
Suot

Vaxesmossen eli Sundmansmossen on soista eteläisin. Vaikka reuna-alueet ovat ojitettuja, on suo muuten hyvin luonnontilainen. Sen keskellä on kivennäismääsaareke Kyrkudden. Stormossen sijaitsee Vaxesmossenista pohjoiseen. Siitä on suojeltu vain eteläosa, sillä pohjoisosa on ojitettu. Fågelsmossen sijaitsee lähimpänä Kilpilahtea. Fågelsmossenissa esiintyy allikkoja.
Lajisto

Boxin soilla esiintyy paljon uhanalaisia perhoslajeja. Merkittäviä lajeja ovat kirjoverkkoperhonen, muurainhopeatäplä, naavamittari, rämelehtimittari ja  suotarhayökkönen. Linnusto on tavanomainen. Alueella esiintyy myös vaiveroa.
Blohm & Voss P.188

| Blohm & Voss P> 188 |
| --- | --- |
 Piirros P.188.01-mallin koneesta.
Tyyppi:  pommikone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Blohm & Voss
Valmistusmäärä:  0 
Blohm & Voss P.188 oli saksalaisen Blohm & Vossin lentokonesuunnitteluosaston kehittämä, suunnitteluasteelle jäänyt nelimoottorinen suihkupommikone.
Historia

P.188-projekti käynnistyi vuonna 1943, ja konetyypistä tuli edistyksellisin Blohm & Vossin suunnittelema pommikone. P.188:n kaikkien versioiden siivet olivat ulkomuodoltaan erikoiset: niiden nuolikulma alkoi tyvessä positiivisena, mutta muuttui siipipuoliskon keskellä negatiiviseksi. Muuttuva nuolikulma sai siivet muistuttamaan päältä katsottuna W-kirjainta. Lisäksi siipien kohtauskulmaa olisi ollut mahdollista muuttaa 3–12 asteen välillä esimerkiksi lentoonlähtöä varten. Kohtauskulmasta tehtiin säädettävä pääasiassa pienentämään siiveen negatiivisen nuolikulman aiheuttamaa kiertovaikutusta.
Siipien rakenne olisi ollut pääasiassa duralumiinia laskusiivekkeiden ja peräsinpintojen ollessa puurakenteiset. Osa koneen polttoainekapasiteetista oli sijoitettu siipeen. Voimalaitteina olisi ollut neljä 9,95 kilonewtonin Junkers Jumo 004C -suihkumoottoria.
Tekniset tiedot (P.188.01)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Pituus: &&&&&&&&&&&&&017.060000017,60 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&027.&&&&0027,00 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.01000004,10 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&060.&&&&0060,00 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&013400.&&&&0013 400 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&026800.&&&&0026 800 kg
Suoritusarvot
Suurin nopeus: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”–”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”–”.860–910 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&04800.&&&&004 800 km
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Blohm & Voss P.188 Wikimedia Commonsissa
Bakerinsaari

Ilmakuva Bakerinsaaresta
| --- | --- |
Sijainti:  Yhdysvaltain pienet erillissaaret Yhdysvallat
Korkein kohta:  8 m
Pinta-ala:  1,6 km²
Suojelualue:  Baker Island National Wildlife Refuge (d) 
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Bakerinsaari (engl. Baker Island) on asumaton pieni 1,6 neliökilometrin kokoinen atolli Tyynen valtameren keskiosassa lähellä päiväntasaajaa noin 2 600 kilometriä lounaaseen Honolulusta.
Saari on Yhdysvalloille kuuluva kansallinen villieläinten suojelualue, jota hoitaa U.S. Fish and Wildlife Service. Siellä kasvaa neljää ruoholajia ja joitakin pensaita, mutta siellä ei ole makeaa vettä. Saari on pääasiassa merieläinten ja -lintujen pesimäaluetta. Pääsy saarelle on luvanvaraista ja rajoitettu lähinnä tiedemiehille. Länsiosassa on joitain raunioita ja hautausmaa. Saarella ei ole satamaa.
Historia

Bakerinsaaren löysi ensimmäistä kertaa vuonna 1818 nantucketilainen valaanpyyntialus Equator kapteeninaan Elisha Folger. Seuraavan kerran sen näki elokuussa 1825 Loper kapteeninaan Obed Starbuck. Nimensä se sai Michael Bakerilta, joka kävi saarella 1834. Hän nousi saarelle uudelleen 1839 hautaamaan amerikkalaisen merimiehen Gideon Howlandin.
Yhdysvallat otti saaren haltuunsa sen guanoesiintymien vuoksi 1857 ja vuosina 1859–1878 American Guano Company kaivoi sieltä guanoa. Brittiläisen John T. Arundelin yhtiö piti saarta päämajanaan Tyynenmeren kaivosoperaatioissaan 1886–1891. Saarta yritettiin myös asuttaa 1935, jolloin saarelle muutti neljä siviilihenkilöä. Asukkaat rakensivat majakan ja joitain rakennuksia. Heidät evakuoitiin 1942 Japanin muodostaman uhan vuoksi. Toisen maailmansodan aikana saarella oli Yhdysvaltain joukkoja ja sinne rakennettiin lentokenttä, jossa on 1 665 metrin pituinen kiitotie. Sodan jälkeen saari jäi asumattomaksi. Kiitotie on nykyisin täysin kasvien peitossa ja käyttökelvoton. Saarelle jäi villiintyneitä kissoja, jotka tuhottiin 1964.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bakerinsaari Wikimedia Commonsissa
Bakerinsaaren kartta
Braulio Rodríguez Plaza

Braulio Rodríguez Plaza
Braulio Rodríguez Plaza (s. 27. tammikuuta 1944 Aldea del Fresno) on espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Madridin arkkihiippakuntaan Vicente Enrique y Tarancón 3. huhtikuuta 1972. Hänet nimitettiin Osma-Sorian hiippakunnan johtoon 6. marraskuuta 1987, ja piispaksi vihkiminen seurasi 20. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mario Tagliaferri, jota avustivat Angel Suquía Goicoechea ja Teodoro Cardenal Fernández.
Rodríguez Plaza sai 12. toukokuuta 1995 nimityksen Salamancan piispaksi. 28. elokuuta 2002 hänet nimitettiin Valladolidin ja 16. huhtikuuta 2009 Toledon arkkipiispaksi.
Bob Peck

| Bob Peck> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. elokuuta 1945 Leeds
Kuollut: 4. huhtikuuta 1999 (53 vuotta) Lontoo
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Robert ”Bob” Peck (23. elokuuta 1945 Leeds – 4. huhtikuuta 1999 Lontoo) oli brittiläinen teatteri- ja elokuvanäyttelijä, jonka tunnetuin rooli oli pääosa palkitussa BBC:n minisarjassa Pimeyden ytimessä vuodelta 1985.
Ennen elokuva- ja televisioroolejaan Peck oli kiinnitettynä Royal Shakespeare Companyyn. Hän oli kollegoidensa keskuudessa hyvin arvostettu. Muun muassa näyttelijä Ian McKellen on nimennyt Peckin tärkeimmäksi oppi-isäkseen.
Hän näytteli myös yhtä keskeistä osaa elokuvassa Jurassic Park (1993) sekä pääosaa suomalaisohjaaja Veikko Aaltosen englanninkielisessä elokuvassa Merisairas (1995).
Peck kuoli 53-vuotiaana syöpään.
Rooleja elokuvissa

Kuninkaan miekkamies (1975)
Pimeyden ytimessä (1985, tv-sarja)
Vapauden julmat kasvot (1987)
Miekkatikkaat (1989)
Kärpästen herra (1990)
Jurassic Park (1993)
Merisairas (1996)
Vuodet Picasson kanssa (1996)
Lumen taju (1997)
Oopiumisota (1997)
Aiheesta muualla

Bob Peck Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Borgstena

| Borgstena |
| --- | --- |
 Borgstenan kirkko
 Borgstena
 Koordinaatit: 57°53′03″N, 13°01′01″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Länsi-Götanmaa
Kunta:  Borås
Väkiluku (2021):  423
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Borgstena on taajama Boråsin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 423 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Borgstena Wikimedia Commonsissa
Banffin kansallispuisto

Banff National Park
Banffin kansallispuiston sijainti
| --- | --- |
Sijainti:  Alberta Kanada
Lähin kaupunki:  Banff
Pinta-ala:  6 641 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kanadan kansallispuistot 
Perustettu:  1887
Luokitus:  UNESCOn maailmanperintöluettelokohde (d) (1984) 
Kävijämäärä:  4 059 503 (2016–17)
Hallinto:  Parks Canada
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Banffin kansallispuisto (engl. Banff National Park) on Kanadan Kalliovuorilla, 120–200 kilometriä Calgarystä länteen sijaitseva kansallispuisto, jonka alueella sijaitsee muun muassa Banffin kaupunki. Kansallispuisto on pinta-alaltaan 6 641 km² ja siihen kuuluu yli 1 600 km polkuja.
Historia

Banff oli Kanadan ensimmäinen kansallispuisto. Aluksi alueella oli vuodesta 1885 lähtien pieni suojelualue kahdelle kuumalle lähteelle (Cave ja Basin). Suojelualue laajennettiin 673 neliökilometriin, ja nimettiin Rocky Mountains Parkiksi 23. kesäkuuta 1887. Nimi ’Banff’ tulee Canadian Pacific Railwayn asemalta, jonka uskotaan olleen nimetty Skotlannin Banffshiren mukaan. Canadian Pacific Railway halusi houkutella alueelle turisteja rakentamalla hotellit Banff Springs Hotel ja Chateau Lake Louise.
Banff haki vuoden 1972 talviolympialaisten isännyyttä, mutta hävisi sen Sapporolle.
Historia > Maailmanperintökohde

Banffin kansallispuisto pääsi vuonna 1984 yhdessä muiden Kanadan Kalliovuorten luonnonpuistojen kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon vuorihuippuja, jäätiköitä, järviä, vesiputouksia, kanjoneita ja kalkkikivivuoria sisältävistä maisemistaan sekä alueelta löydetyistä fossiileistaan.
Kuvia

Kuuluisa Lake Louise -järvi
Castle Mountain
Lake Minnewanka
Morainejärvi
Vermillion Lakes
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Banffin kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Kansallispuisto Parks Canadan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
GoToBanff.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kanadan kansallispuistot
Aulavik
Auyuittuq
Banff
Bruce Peninsula
Cape Breton Highlands
Elk Island
Forillon
Fundy
Georgian Bay Islands
Glacier
Grassland
Gros Morne
Gulf Islands
Gwai Haanas
Ivvavik
Jasper
Kejimkujik
Kluane
Kootenay
Kouchibougnac
La Maurice
Mingan Archipelago
Mount Revelstoke
Nahanni
Pacific Rim
Pelee
Prince Edward Island
Pukaswa
Prince Albert
Quttinirpaaq
Riding Mountain
Sirmilik
St. Lawrence Islands
Terra Nova
Torngat Mountains
Tuktut
Ukkusiksalik
Vuntut
Wapusk
Waterton
Wood Buffalo
Yoho
Espoon keskus

| Espoon keskus> Esbo centrum |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Espoon keskus korostettuna.  Espoon kaupunginosat
Kaupunki:  Espoo
Suuralue:  Vanha-Espoo
Kaupunginosa nro:  40
Pinta-ala:  5,1 km² 
Väkiluku:  21 231 (31.12.2023)
Väestötiheys:  3795,3 as./km²
Osa-alueet:  Kirkkojärvi, Suvela, Tuomarila
Postinumero(t):  02760, 02770
Lähialueet:  Kauniainen, Karvasmäki, Kaupunginkallio, Kuurinniitty, Muurala, Sepänkylä
Espoon keskus (ruots. Esbo centrum) on Espoon kaupunginosa, joka sijaitsee likimain keskellä Espoota. Espoon keskus on yksi Espoon viidestä kaupunkikeskuksesta. Espoon keskus sijoittuu kaupunkiradan läheisyyteen. Espoon keskuksen asuinalueita ovat Kiltakallio, Kirkkojärvi, Saarniraivio, Suna, Suvela ja Tuomarila.
Espoon keskus on  Espoon hallinnollinen keskus. Alueen kaupallinen keskus on Espoontorin ja Entressen kauppakeskuksien muodostama kokonaisuus Espoon aseman vieressä.
Espoon keskus kuuluu Vanhan-Espoon suuralueeseen ja Kanta-Espoon tilastoalueeseen. Espoon keskuksesta puhuttaessa käytetään usein virheellistä termiä ”Espoon keskusta”. Espoo ei ole kehittynyt yhden keskuksen ympärille, vaan se koostuu viidestä kaupunkikeskuksesta, joista yksi on Espoon keskus.
Nimi

Espoon keskuksen nimi otettiin viralliseen käyttöön 1970-luvulla. Nimen taustalla on alueen kuvaaminen kaupungin hallintopaikkana, jossa sijaitsevat Espoon kirkko, asema ja virastokeskus. Kirkon seutua on kutsuttu vanhastaan Esbo kyrkbyksi eli Espoon kirkonkyläksi. Alueelle on ajottain esitetty uutta nimeä tai ehdotettu 1970-luvulla aluekeskuksen nimenä esiintyneen Muurala-nimen palauttamista siihen käyttöön.
Historia

Aiemmin paikalla oli pieni kirkonkylä, joka koostui viidestä suurehkosta tilasta, jotka ovat antaneet nimensä kaupunginosan nykyisille asuinalueille: Doms (Tuomarila), Jofs (Jouppi), Kirsti (Kirsti-alkuiset paikat Suvelassa), Dahl ja Suna. Kylässä on ollut pysyvää asutusta ainakin 700–800 vuotta, luultavasti paljon pidempään.[lähde? ] Suuri Rantatie eli Kuninkaantie oli keskiajalta lähtien tärkeä maantieyhteys, joka kulki Jorvaksesta Espoon kirkonkylän kautta kohti Bemböleä.
Kaupunginosan historiallisesti kenties merkittävin rakennus on Espoon tuomiokirkko, jonka vanhimmat osat ovat 1480-luvulta. Tätä ennen paikalla on sijainnut puinen kirkko. Samassa Espoonjoen kulttuurihistoriallisessa miljöössä sijaitsee myös Lagstadin kotiseututalo. Nykyisin ruotsinkielisen kotiseutuyhdistyksen avoimena pitämä talo oli valmistuessaan vuonna 1873 Espoon ensimmäinen kansakoulu ja toimi sotien aikana muun muassa synnytyslaitoksena, kun Naistenklinikka oli evakossa Espoossa. Espoon ensimmäisen vapaaehtoisen palokunnan Espoon VPK:n paloasema sijaitsi aiemmin Pappilanmäen juurella, johon on sittemmin vuonna 1995 rakennettu seurakuntatalo. VPK:n nykyinen rakennus on Espoonjoen eteläpuolella, Kannusillanmäen juurella.
Historia > Rantaradan rakentuminen

Rantaradan avaaminen vuonna 1903 käynnisti Espoon kasvukehityksen. Radan linjaus kulki Kilon kartanon eteläpuolelta Espoon kirkonkylään ja sieltä Kauklahteen. Rautatie voimisti aseman ja seisakkeen lähiseutua Espoon kirkonkylällä. 1900-luvun alussa asutuksen kasvu painottui erityisesti radan varteen. Varhaista kaupunkirakentamista syntyi 1910-luvulla Domsin ja Jofsin tiloilla. Näistä alueista muodostuivat nykyiset Tuomarila ja Suvela. Radanvarren eteläpuolen maita hallitsi vuonna 1919 perustettu Lindholmin saha monine teollisuuslaitoksineen.
Nykyisin Turunväylänä tunnetun Tarvontien rakentaminen alkoi vuonna 1956 ja se valmistui vuonna 1962. Espoon keskuksen pohjoispuolella kulkeva Tarvontie oli Suomen ensimmäinen moottoritie ja se kulki Helsingin Munkkiniemestä Espoon Gumböleen. Muurala, eli nykyinen Espoon keskus, nimettiin Espoon yhdeksi neljästä aluekeskuksesta kaupungin ensimmäisen yleiskaavan laatimisen yhteydessä vuosina 1966–1968.
2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulta lähtien Espoon keskusta on kehitetty voimakkaasti muun muassa rakentamalla uusia asuntoja ja viheralueita sekä parantamalla palveluita. Osana kehittämishanketta Espoon rautatieaseman yli kulkevat jalankulkusillat ovat saaneet uuden ilmeen. Virastokeskuksen aluetta on myös tarkoitus parantaa, mutta suunnittelua jarruttaa muun muassa sisäilmaongelmien takia tyhjillään seisovan vuonna 1971 rakennetun kaupungintalon avoin kohtalo. Kaupunginvaltuustossa tasavertaista kannatusta ovat saaneet sekä kaupungintalon peruskorjaus että purkaminen.
Vuoden 2022 lopussa Espoon keskuksen postinumeroalueen asukkaista 35 prosenttia oli ulkomaalaistaustaisia.
Väestö > Väkiluvun kehitys

| Espoon keskuksen väestönkehitys 1975–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1975 | 1975 |    | 5 407 | 5 407 |
| 1980 | 1980 |    | 9 061 | 9 061 |
| 1985 | 1985 |    | 10 556 | 10 556 |
| 1990 | 1990 |    | 12 303 | 12 303 |
| 1995 | 1995 |    | 15 032 | 15 032 |
| 2000 | 2000 |    | 15 585 | 15 585 |
| 2005 | 2005 |    | 15 827 | 15 827 |
| 2010 | 2010 |    | 17 512 | 17 512 |
| 2015 | 2015 |    | 19 251 | 19 251 |
| 2020 | 2020 |    | 19 699 | 19 699 |
Lähde: Helsingin seudun avoimet tilastotietokannat.
Palvelut

Espoon keskuksen kaupallinen keskus sijaitsee juuri Espoon rautatieaseman eteläpuolella, ja se muodostuu vuonna 1988 valmistuneesta Espoontorin kauppakeskuksesta ja vuonna 2008 valmistuneesta Entressen kauppakeskuksesta. Entressen yhteydessä toimii myös kirjasto. Lisäksi Suvelan osa-alueella sijaitsee pieni ostoskeskus. Kannusillan väestönsuojan yhteydessä toimii teatteri- ja elokuvaesityksiin sekä konsertteihin suunniteltu Kannusali.
Palvelut > Oppilaitokset

Espoon keskuksessa toimii seitsemän suomenkielistä peruskoulua: Hösmärinpuiston koulu (luokat 1–2), Jalavapuiston koulu (luokat 1–6), Kirkkojärven koulu (luokat 1–9), Kirstin koulu (luokat 1–6), Saarnilaakson koulu (luokat 7–9), Sunan koulu (luokat 1–6) ja Tuomarilan koulu (luokat 1–6). Lisäksi alueella toimii ruotsinkielinen yhtenäiskoulu Lagstads skola. Kirkkokadun varrella Kaivomestarin rakennuksessa sijaitsee Kuninkaantien lukio. Espoon keskuksessa sijaitsee myös ammatillista koulutusta tarjoava Omnia-koulutuskuntayhtymä, jolla on koulurakennuksia Kirkkokadun molemmin puolin.
Entisessä kauppalantalossa eli Villa Breidablickissä toimii musiikkiopisto Avonia.
Palvelut > Terveyspalvelut

Espoon keskuksessa toimii Samarian terveysasema, joka sijaitsee junaradan eteläpuolella Espoon keskuksen kauppakeskusten välittömässä läheisyydessä.
Liikenneyhteydet

Espoon asemalla pysähtyvät rantaradan lähijunavuorot E, L, U, ja Y. Aiemmin Helsingin ja Turun väliset kaukojunat pysähtyivät Espoossa, kunnes 25. lokakuuta 2015 alkaen pysähdyspaikaksi vaihtui Leppävaara.
Linja-autovuoroja on lukuisia - niin seudullisia kuin paikallisiakin. Helsinkiin pääsee useilla linjoilla esimerkiksi Finnoontien, Leppävaaran, Länsiväylän ja Turunväylän kautta. Sisäisiä linjoja on muun muassa Jorviin, Kivenlahteen, Leppävaaraan, Nuuksioon, Soukkaan ja Tapiolaan.
Virkistys > Retkeily

Espoon keskuksen alueella sijaitsee kaksi luonnonmuistomerkkiä. Tuomarilan tammi on yli 20 metriä korkea puu, joka on rauhoitettu vuonna 1987. Suvelan tammi sijaitsee Kirstinmäen tien varressa. Tammi on noin 160-vuotias ja ympärysmitaltaan 3,3 metriä. Dahlin metsälehmus kasvaa Kirkkojärven päiväkodin edustalla ja on rauhoitettu vuonna 1986.
Virkistys > Liikunta

Keski-Espoon uimahalli ja liikuntahalli toimivat Kaivomestarin rakennuksessa. Kannusillan väestönsuojan yhteydessä toimii monipuolinen urheiluhalli. Lisäksi Kirkkojärven alueella on urheilupuisto, joka koostuu nurmikentästä, tekonurmikentästä, jalkapallohallista ja skeittipuistosta. Suvelassa on hiekkainen urheilukenttä.
Kuvia

Espoon rautatieasema.
Kirkkojärven kerrostaloja.
Saarnilaakson koulu.
Söderskogin peltoa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Espoon keskuksen historia (www.hagerlund.net)
Espoon keskuksen kaupunkipolut (Arkistoitu – Internet Archive)
Espoonkeskus-kehittämissivusta (Internet Archivessa, toimii hitaasti)
Keski-Espoo -seura
Espoon tuomiokirkkoseurakunta (Arkistoitu – Internet Archive)
Lagstadin koulumuseo
Uudenmaan maakunnan kuntien hallinnolliset keskukset
Espoon tuomiokirkko.
Kauppakeskus Entresse.
Caius Welcker

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Alankomaat> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuekilpailu |  |
Jan Herman ”Caius” Welcker (9. heinäkuuta 1885 – 13. helmikuuta 1939) oli alankomaalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa pronssia voittaneessa Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Caj-Gunnar Lindström

Caj-Gunnar Lindström (s. 18. huhtikuuta 1942 Pohja) on suomalainen liiketaloustieteilijä ja emeritusprofessori. Hän on ollut Åbo Akademin kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen professori vuodesta 1972–1993 ja rehtori 1974–1980. Åbo Akademin rehtori hän oli 1982–1988. Hänen tutkimusalaansa ovat yrityksen johtaminen ja yritystalous. Hän oli Tukholman korkeakoulu- ja yliopistoviraston osastopäällikkö 1990–1992. Vuosina 1993–2005 hän hoiti vaikutusvaltaista Åbo Akademin säätiön rahastonhoitajan tehtävää. Hän on julkaissut runsaasti yritystaloutta koskevia artikkeleita ja kirjoja ja tutkimuspolitiikkaa ja korkeakoulupolitiikkaa käsitteleviä töitä. Hän on saanut filosofian kunniatohtorin arvon 2005.
BASE-hyppääminen

BASE-hyppääminen (lyhenne sanoista Building, Antenna, Span, Earth tyypillisten hyppyalustojen mukaan) on kiinteiltä alustoilta (esimerkiksi korkeilta rakennuksilta) suoritettua laskuvarjohyppäämistä niin kutsutun base-varjon avulla. Normaaliin laskuvarjohyppäämiseen verrattuna BASE-hyppääminen on huomattavasti vaarallisempaa. Sitä tehdään usein luvatta, koska yleensä kiinteistönomistajat eivät halua antaa lupaa huimapäiseltä vaikuttavalle harrastukselle.
Erot laskuvarjohyppyyn

BASE-hypyt tehdään yleensä paljon matalammalta, ja ne hypätään kiinteältä hyppyalustalta. Hyppyjen mataluuden vuoksi myös lentonopeudet ovat alhaisempia, mikä hankaloittaa oikeassa asennossa pysymistä. BASE-hypyissä käytettävissä varjokokonaisuuksissa ei ole varavarjoa, toisin kuin laskuvarjohypyssä käytettävässä kalustossa. Käytettävä päävarjo on myös nopeammin aukeava.