Eikä yksikään pelastunut
Juoni > Kymmenen kuolemaa

Kaikki ovat järkyttyneitä syytöksistä. Ethel Rogers pyörtyy, ja hän saa Armstrongilta unilääkettä. Kaikki kiistävät syytökset heti – lukuun ottamatta Lombardia, joka myöntää syyllisyytensä, muut kertovat kaunistellun, murhattoman version. Käy ilmi, ettei kukaan tunne tai ole tavannut isäntäväkeä – jopa heidän nimensä U. N. Owen on väännös englannin sanasta unknown (tuntematon). Loppuillasta Marston ottaa drinkin ja kuolee (vaan yksi kun ruokaan tukehtui). Kaikki arvelevat syyksi itsemurhaa, vaikka se vaikuttaakin hyvin epätodennäköiseltä. Kaikki haluavat myös välittömästi lähteä saarelta pois ja odottavat innolla veneen saapumista seuraavana päivänä. Kaikki lähtevät nukkumaan ja paikat sulkeva Rogers huomaa, että yksi posliinipatsaista puuttuu.
Aamulla Rogers ei saa vaimoaan hereille ja Armstrong toteaa hänet kuolleeksi (vaan aamun tullen avaa vain silmänsä kahdeksan). Armstrong kertoo asiasta muille vasta aamiaisen jälkeen. Epäilyt kohdistuvat Armstrongiin, joka antoi unilääkkeen ja Rogersiin, joka halusi saada hermoherkän vaimonsa pois tieltä. Moottorivene ei ole saapunut, ja moni alkaa epäillä, ettei se edes saavukaan. Rogers kertoo Armstrongille, että ruokasalissa on enää kahdeksan posliinipatsasta.
Armstrong keskustelee tilanteesta Lombardin kanssa. Kaksi kuolemaa lyhyen ajan sisällä ei voi olla sattumaa; yksi kuolema voisi olla itsemurha, mutta kaksi… He myös yhdistävät kuolemat lastenloruun, ja epäilevät Owenin piileskelevän saarella. He värväävät Bloren mukaan, ja yhdessä he tutkivat saaren, eivätkä löydä ketään. Talostakaan ei löydy ketään ylimääräistä, sillä se on hyvin moderni eikä siellä ole piilopaikkoja. Saarella ei ole ketään muuta ihmistä. Tutkimusten aikana paljastui, että Lombardilla on ase mukanaan.
Lounasaikaan sää alkaa muuttua myrskyisäksi. Armstrong lähtee hakemaan Macarthuria lounaalle, sillä hän on ainoa, joka puuttuu. Armstrong palaa kuitenkin pian ja kertoo Macarthurin olevan kuollut: häntä on lyöty jollain esineellä päähän (yksi kun sille tielle jäi, joukko väheni seitsemään). Vera Claythorne huomaa, että posliinipatsaita on enää vain seitsemän. Nyt seurue tajuaa vihdoinkin, että salaperäinen herra Owen – murhaaja – on joku paikalla olevista. Samaan hengenvetoon todetaan myös, että kuka tahansa paikalla olevista olisi voinut tehdä murhat. Myrsky yltyy, ja seurue siirtyy yöpuulle. Aamulla Lombard herää myöhään ja miettii, miksei häntä ole herätetty aamiaiselle. Hän herättää muut. Vera Claythorne huomaa ensimmäisenä, että pöydällä on vain kuusi posliinipatsasta.
Rogers löydetään pian – hänet on tapettu kirveellä (Ja seitsemän pientä neekeripoikaa sytykkeitä vuoli). Aamiainen sujuu ylikohteliaassa tunnelmassa. Aamiaisen jälkeen neiti Brent levähtää olohuoneessa, kun muut siivoavat aamiaisen jälkiä. Sen jälkeen kaikki odottavat neiti Brentiä olohuoneessa ja tätä epäillään murhaajaksi – kunnes hänet löydetään kuolleena, pistosjälki kaulassa ja ampiainen pörrää ikkunalla (vaan yhtä pisti mettinen, jäi jäljelle viisi varmaan).
Jäljelle jääneet päättävät lukita vaaralliset lääkkeet ja Lombardin aseen varmaan säilöön ja sitten tutkia jokaisen henkilön ja tämän tavarat, jotta mahdolliset piilotetut murhavälineet löydettäisiin. Ikäväksi yllätykseksi Lombardin ase on kadonnut eikä sitä löydy mistään.
Viisi elossa olevaa eivät enää luota toisiinsa lainkaan: he seuraavat silmä tarkkana teen keittämistä keittiössä, juotavaksi avataan ainoastaan korkkaamaton pullo. Illalla Vera Claythorne menee huoneeseensa, ja tuntee kaulassaan märän ja kylmän kosketuksen. Hän kirkuu sydämensä pohjasta, ja kaikki ryntäävät ylös. Joku oli ripustanut Veran huoneen katossa olevaan koukkuun merilevää, jota hän oli pelästynyt. Äkkiä huomataan, ettei tuomari Wargrave ole läsnä. He löytävät hänet ammuttuna nojatuolista, kynttilät kummallakin puolellaan, peruukkina neiti Brentin kadonneet harmaat villalangat ja viittana kadonnut punainen suihkuverho (niin yksi silloin tuomittiin, vain neljä heistä palaa).
Epäluulot vain kasvavat; nyt kaikki avaavat itse säilykepurkin, jonka haluavat syödä. Nukkumaan mennessä Lombard löytää aseensa yöpöytänsä laatikosta… Yöllä Blore kuulee jonkun liikkuvan talossa. Hetken epäröityään hän poistuu huoneestaan ja koputtaa muiden oville. Armstrong ei ole enää huoneessaan. Blore ja Lombard lähtevät yön selkään etsimään häntä, mutta ilman tulosta, sillä Armstrong on kadonnut.
Aamiaisaikaan myrsky on jo laantumassa, ja epäilyt keskittyvät nyt Armstrongiin. Myös yksi posliinipatsas puuttuu jälleen, mutta sen arvellaan olevan hämäystä, sillä kuten lastenlorussa todetaan: syö yhden ankka punainen, on heitä kolme nyt. Koska punaista ankkaa ei ole olemassa, sen täytyy olla väärä johtolanka, mistä seuraa, että Armstrong on elossa ja hän on murhaaja. Uudessa käännöksessä runossa puhutaan kalajutusta ja syötistä.
Kolme eloonjäänyttä viettävät aamupäivän rannalla ja morsettavat SOS-sanomaa peilillä. Lopulta nälkäinen Blore lähtee hakemaan ruokaa ja vähän myöhemmin he tuntevat maan tärähtävän. He löytävät Bloren terassilta suuren karhunmuotoisen marmorikellon murskaamana (kun yhden karhu kahmaisee, on kaksi enää heitä). Lombard ja Claythorne ovat nyt varmoja, että Armstrong väijyy jossain. He palaavat rannalle, koska eivät halua tutkia taloa ja siten joutua Armstrongin uhreiksi.
Rannalla he huomaavat vaatemytyn vedessä – se on Armstrong. Vain kaksi on nyt jäljellä ja jommankumman täytyy olla murhaaja... Vera Claythornen pyynnöstä he vetävät Armstrongin vuorovesirajan yläpuolelle, mutta Vera halusi tehdä niin vain, jotta voisi saada käsiinsä Lombardin aseen, missä hän onnistuukin. Lombard yrittää puhua Veran ympäri, mutta Vera ampuu hänet (kun toisen kuumuus korventaa, on toinen ypöyksin).
Vera palaa takaisin taloon. Pöydällä on vielä kolme posliinipatsasta, hän heittää kaksi ikkunasta ulos ja ottaa viimeisen mukaansa. Hän nousee yläkertaan huoneeseensa, jossa hän löytää hirttosilmukan roikkumassa katosta ja tuolin valmiina sen alla. Hän kävelee tuolin luokse, nousee sille ja hirttäytyy (hän meni, hirtti itsensä, ei jäljellä yhtäkään).