stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iso Kärppäjärvi

| Iso Kärppäjärvi |
| --- | --- |
 Maanmittauslaitoksen ortoilmakuva Isosta Kärppäjärvestä. Järven kaakkoispuolella näkyy Kärpänkylän taloja ja niiden yhteydessä olevia peltoja.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°39′15″N, 25°21′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Päijänteeseen
Järvinumero:  14.221.1.081
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  103,5 m  
Pituus:  1,9 km  
Leveys:  1,7 km  
Rantaviiva:  8,461 km  
Pinta-ala:  87,629 ha  
Saaria:  3 
 fiIso Kärppäjärvi 
Iso Kärppäjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kärpänkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 88 hehtaaria, se on 1,9 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometriä leveä. Järven itäosa eli Vähäpuoli on erillinen järvenosa, jonka 70 metriä leveä salmi erottaa muusta järvestä. Järvellä on kartan mukaan kolme pienehköä saarta, joista suurin on Muurahaissaari. Se sijaitsee järven koillisosassa ja on 70 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Muurahaissaaren länsipuolella sijaitsevassa Rainionsaaressa on rakennus. Kolmas saari on Kalliosaari, joka sijaitsee järven eteläosassa.
Järven rantaviivan pituus on 8,5 kilometriä ja sen rannat ovat pääosin metsämaata. Järvellä on noin 20 taloa ja vapaa-ajan asuntoa. Kaakkoispuolella sijaitsevan Kärpänkylän asutuksen yhteydessä on lisäksi peltoja, joista osa jatkuu lähes järven rantaan asti.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 103,5 metriä mpy. Vähä Kärppäjärvi laskee Haukiojaa pitkin Hauinlahteen ja Terrijärvi ojaa pitkin Vähäpuoleen. Ison Kärppäjärven laskuoja lähtee järven pohjoispäästä, kulkee pienen Pattojärven kautta ja laskee Päijänteen Pihlajalahteen 2,6 kilometrin päässä. Laskuojan pudotus on 25,2 metriä.
Historiaa

Vuoden 1966 peruskartassa järvellä oli yksi talo ja Kärpänkylän pellot olivat hieman nykyistä laajempia. Lisäksi Vähäpuolen eli tuolloisen Terrilahden rannalla oli pelto. Vuoteen 1986 mennessä järvelle oli rakennettu neljä taloa lisää ja Kärpänkylän pellot olivat osin metsittyneet.
Hilapiste

monikulmio jonka kulmat ovat hilapisteitä
Hilapiste on karteesisen koordinaatiston piste, jonka koordinaatit  x_{i} ovat kokonaislukuja:
 (x_{1},x_{2},...,x_{n})
missä n on ulottuvuuksien määrä. Esimerkiksi (1,2), (0,0,0) ja (-2,3) ovat hilapisteitä.
Monikulmion, jonka kulmat ovat hilapisteitä pinta-ala voidaan laskea Pickin lauseella.
Helena Aksela

| Helena Aksela |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:  Suomi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oulun yliopisto
Tutkimusalue:  Atomi- ja molekyylifysiikka ja optiikka
Helena Aksela (s. 1947 Perho) on suomalainen fyysikko ja professori emerita Oulun yliopistossa.
Aksela on väitellyt filosofian tohtoriksi Oulun yliopistossa 1980. Hänet nimitettiin Oulun yliopiston fysiikan professoriksi vuonna 2000 alanaan atomi- ja molekyylifysiikka. Hän on ensimmäinen fysiikan professorin virkaan nimitetty nainen Suomessa. Sittemmin hän on työskennellyt fysikaalisten tieteiden laitoksella elektronispektroskopian tutkimusryhmässä.
Aksela on Suomen fyysikkoseuran fellow-jäsen vuodesta 2013. Perusteena on uraauurtava tutkimustyö synkrotroniviritteisen elektronispektroskopian alalla ja siihen liittyvä tutkijankoulutus ja myös aktiivisuus tiedepolitiikassa.
Akselan puoliso on professori Seppo Aksela.
Palkinnot ja tunnustukset

Professori Pentti Kaiteran rahaston tunnustuspalkinto 2004
Suomalaisen tiedeakatemian jäsen 2002,
Herbert Nicol

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten rugby. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten rugby. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten rugby. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten rugby. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | joukkuekilpailu |  |
Herbert Saint John Nicol (12. huhtikuuta 1873 Birmingham, Länsi-Midlands, Yhdistynyt kuningaskunta – 10. helmikuuta 1950 North Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) oli brittiläinen rugbypelaaja, joka pelasi Old Edwardians Rugby Football Clubille. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
In the Land of Grey and Pink

| In the Land of Grey and Pink Caravan |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syyskuu 1970 – tammikuu 1971, Decca Studios ja AIR Studios, Lontoo
 Julkaistu: 8. huhtikuuta 1971
 Tuottaja(t): David Hitchcock
 Tyylilaji: progressiivinen rock, Canterburyn koulukunta
 Kesto: 43.28
 Levy-yhtiö: Deram Records (SDLR1)
Caravanin muut julkaisut
| If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You 1970 | In the Land of Grey and Pink 1971 | Waterloo Lily 1972 |
In the Land of Grey and Pink on brittiläisen progressiivisen rockin yhtyeen Caravanin kolmas studioalbumi.
Kappaleet

Kaikki kappaleet Caravan, ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-Puoli

Golf Girl – 5.05
Winter Wine – 7.46
Love to Love You (and Tonight Pigs Will Fly) – 3.06
In the Land of Grey and Pink – 4.51
Kappaleet > B-Puoli

Nine Feet Underground – 22.40
Nigel Blows a Tune – 5.42
Love's a Friend – 3.20
Make It 76 – 1.45
Dance of the Seven Paper Hankies – 1.18
Hold Grandad by the Nose – 2.16
Honest I Did! – 2.03
Disassociation – 3.16
100% Proof – 3.13
Kappaleet > Vuoden 2001 Deram Records Remastered Edition Bonus Tracks

I Don't Know Its Name (Alias The Word) – 6.12
Aristocracy – 3.42 (säv. Richard Sinclair)
It's Likely to have a Name Next Week (Instrumental version of "Winter Wine") – 7.48
Group Girl (First version of "Golf Girl" with different lyrics) – 5.04
Disassociation/100% Proof (New Mix) (Closing section of "Nine Feet Underground") – 8.35
Kokoonpano

Pye Hastings – akustinen-, sähkökitara, laulu (kappaleissa: 3,5)
David Sinclair – urut, piano, Mellotron, harmonia laulu
Richard Sinclair – basso, akustinen kitara, laulu (kappaleissa: 1,2,4,5)
Richard Coughlan – rummut, lyömäsoittimet
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

In the Land of Grey and Pink discogs.com -sivustolla
In the Land of Grey and Pink progarchives.com -sivustolla
Irvingiaceae

| Irvingiaceae |
| --- | --- |
 Irvingia malayana
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Ylälahko::  Rosanae
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Irvingiaceae  Exell & Mendonça
Suvut
 Desbordesia Pierre ex Tiegh.  Irvingia Hook.f.  Klainedoxa Pierre ex Engl. 
Katso myös
   Irvingiaceae Wikispeciesissä   Irvingiaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Klainedoxa gabonensis
Irvingiaceae on pieni trooppinen kasviheimo koppisiemenisten Malpighiales-lahkossa.
Tuntomerkit

Irvingiaceae-kasvit ovat puita, joiden lehdissä on pitkittäisjuovia. Korvakkeet ovat hyvin pitkiä, jopa 22 cm:n pituisia, karisevia ja sijaitsevat varren ja ruodin välissä intrapetiolaarisesti. Huomiota herättävä ja suippokärkinen kärkisilmu on niiden peittämä. Lehtien sivusuonia on tiheässä. Lehtihangoissa on myös huomattavat hankasilmut, ja versojen tyvellä on esilehtiä. Kukinto on terttumainen, haarainen ja sijaitsee lehtihangassa tai varsipäätteisesti. Kukkaperät niveltyvät lapakkoon, ja kukat ovat pieniä. Teriö on vaihtelevassa määrässä ratasmainen, heteet ovat pitkiä ja mesiäiskehrä selvästi erottuva. Yhdislehtinen sikiäin on kehänpäällinen ja koostuu kahdesta tai viidestä emilehdestä. Hedelmä on luumarja, jossa on säteen suuntaisia kuituja.
Levinneisyys

Irvingiaceae kasvaa Keski- ja Länsi-Afrikassa sekä Kaakkois-Aasiassa ja Malaijien saaristossa.
Luokittelu

Irvingiaceae-heimo koostuu kolmesta suvusta ja kymmenestä lajista, joista seitsemän on suvussa Irvingia. Lähin sukulaisheimo on Pandaceae, jonka kanssa Irvingiaceae muodostaa yhteisen kladin Malpighiales-lahkon evoluutiopuussa. Kladin ominaisuuksia ovat muun muassa kaksirivinen lehtiasento, pienet kukat, yhdislehtinen verhiö, yksi siemenaihe kunkin emilehden kärki-istukassa ja avautumaton hedelmä.
Luokittelu > Suvut

Desbordesia Pierre ex Tiegh.
Irvingia Hook.f.
Klainedoxa Pierre ex Engl.
Herbert Pitman

Pitman (vas.) ja Charles Lightoller uppoamisen jälkeen.
Herbert John "Bert" Pitman (20. marraskuuta 1877 – 7. joulukuuta 1961) oli RMS Titanicin kolmas perämies. Pitmanin töihin kuului mm. tarkkailu kansilla ja suunnanselvitys. Kun laiva törmäsi jäävuoreen 14. huhtikuuta, Pitman oli hytissään nukkumassa. Pitman havahtui törmäyksestä ja myöhemmin neljäs perämies Boxhall kertoi hänelle laivan törmänneen jäävuoreen ja uppoavan. Pitman sai tehtäväkseen raportoida laivan tyyrpuurin puolella samalla kun pelastusveneitä valmisteltiin. Ensimmäisen perämiehen Murdorchin saatua käskyn laskea pelastusveneet hän määräsi Pitmanin veneeseen numero 5 valvojaksi. Murdorch kätteli Pitmania hyvästiksi sanoen: "näkemiin ja onnea". Pitman tarkkaili laivan uppoamista 400 metrin päässä tunnin ajan kunnes tajusi laivan olevan tuomittu. Laivan upottua Pitman katsoi kelloaan ja sanoi sen olevan 2:20. Pitman halusi soutaa uppoamispaikalle auttamaan veden varassa olevia matkustajia mutta veneessä olleet matkustajat kielsivät sen. Pelastuttuaan RMS Carpathialle Pitman joutui todistajaksi saavuttuaan New Yorkiin ja myöhemmin palattuaan kotiin Englantiin.
Pitman työskenteli myöhemmin RMS Oceanicilla ja RMS Olympicillä turman jälkeen. Toisessa maailmansodassa Pitman toimi pursimiehenä SS Mataroalla ja jäi eläkkeelle vuonna 1946. Pitman vietti lopun elämäänsä Pitcombella, Somersetissa, kunnes kuoli vuonna 1961 aivoverenvuotoon 84-vuotiaana. Vuonna 1998 Pitmanin sukulaisten tavaroita huutokaupattiin Sotheby’sillä.
Herbert Martin

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 29. elokuuta 1925
Syntymäpaikka: Ensdorf, Saksa
Kuolinaika: 27. syyskuuta 2016
Pelipaikka: Hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1950-1961 | 1. FC Saarbrücken | 279 (215) |
Maajoukkue
| 1950-1956 |  Saar | 17 (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Herbert Martin (29. elokuuta 1925 Ensdorf – 27. syyskuuta 2016) oli saksalainen jalkapalloilija, joka edusti vuosina 1950–1956 olemassa ollutta Saarin maajoukkuetta. Martin pelasi hyökkääjänä ja teki maajoukkueessa kuusi maalia ollen täten joukkueen historian paras maalintekijä yhdessä Herbert Binkertin kanssa. Seuratasolla Martin edusti koko uransa 1. FC Saarbrückeniä, jossa hän pelasi 279 ottelua tehden 215 maalia.
Saarlandin jalkapalloliitto ilmoitti 29. syyskuuta 2016 Martinin kuolleen 91-vuotiaana.
Hendrawan

| Mitalit> Maa:  Indonesia.Miesten sulkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Indonesia.Miesten sulkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Indonesia.Miesten sulkapallo. Olympialaiset  | Maa:  Indonesia> Miesten sulkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | kaksinpeli |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sevilla 2001 | kaksinpeli |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Bangkok 1998 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Bangkok 1998 | kaksinpeli |  |
Hendrawan (kiin. 葉誠萬 (Ye Chengwan); s. 27. kesäkuuta 1972 Malang, Itä-Jaava) on indonesiankiinalainen uransa jo päättänyt sulkapalloilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Hendrawan voitti olympiahopeaa kaksinpelistä vuoden 2000 kesäolympialaisista Sydneystä. Hän hävisi finaalissa Kiinan Ji Xinpengille. Hendrawan voitti vuonna 2001 maailmanmestaruuden Sevillassa kaksinpelissä kaadettuaan finaalissa Tanskan Peter Gaden. Aasian kisoista Hendrawan saavutti joukkuekilpailun kultaa ja kaksinpelin hopeaa Bangkokista vuonna 1998.
Hendrawan on 170 senttimetriä pitkä ja painaa 68 kilogrammaa. Hän löi peliurallaan oikealla kädellä.
Käännös suomeksi
Hendersoninviistäjä

| Hendersoninviistäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Ulappaliitäjät Procellariidae
Suku::  Viistäjät Pterodroma
Laji::  atrata
Kaksiosainen nimi
 Pterodroma atrata  (Mathews, 1912) 
Katso myös
   Hendersoninviistäjä Wikispeciesissä   Hendersoninviistäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hendersoninviistäjä (Pterodroma atrata) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva erittäin uhanalainen valtamerilintu. Se elää Pitcairnin saariryhmään kuuluvalla Henderson Islandilla eteläisellä Tyynellämerellä. Populaation koko on noin 16 000 paria. Gregory Mathews kuvaili lajin holotyypin 1912.
Hendersoninviistäjä on noin 35 cm pitkä, ja sen siipien kärkiväli on 90–97 cm.
Hendersoninviistäjän pääravintoa ovat mustekalat. Ne syövät myös kaloja ja äyriäisiä. Ne pesivät Hendersoninsaaren tasangolla metsän siimeksessä.
Hikari

Hikari (japania, ’valo’) voi tarkoittaa:
Paikat

Hikari, Japanin Yamaguchin prefektuurin kaupunki
Hikari, Japanin Chiban prefektuurin entinen maaseutukaupunki
Henkilöt

Hikari Mitsushima, japanilainen laulaja ja näyttelijä
Hikari Nakade, japanilainen jalkapalloilija
Hikari Ōe, japanilainen säveltäjä
Hikari Takagi, japanilainen jalkapalloilija
Muita

Hikari, Japanin Tōkaidō Shinkansen -suurnopeusjunalinjan junavuoro
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hikari”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Helena Arnell

Helena Arnell, Johan Henrik Scheffelin maalaama muotokuva vuodelta 1733.
Helena Arnell: Carl Olderman Cronstedt, 1700-luku.
Helena Arnell-Gezelius (1697 Tukholma – 1. elokuuta 1751 Porvoo) oli suomalainen taidemaalari 1700-luvun ensi vuosikymmenillä.
Arnellin vanhemmat olivat Jonas Lauréntii Arnell ja Helena Adlerberg, isäpuoli Axel Aulaevill. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1720 teologian tohtori, Porvoon piispa Johan (Johannes) Nepos Gezelius. Heillä oli yksi lapsi Johan, joka aateloitiin nimellä Olivecreutz.
Arnellin elämästä ja teoksista tiedetään vähän. Hänen maalaamansa muotokuvat keskittyvät perheen piiriin. Suomen sotavoimien käskynhaltija Carl Olderman Cronstedtia esittävä muotokuva kertoo kuitenkin koulutuksen saaneesta taiteilijasta. Arnell maalasi myös muotokuvan miehestään ennen hänen kuolemaansa vuonna 1718. Muotokuva joutui Gezelius-suvun muiden muotokuvien mukana Ruotsiin Gripsholmin linnan kokoelmaan.
Puolisonsa kuoltua Arnell muutti Sauvoon Karunan säterikartanoon, missä todennäköisesti jatkoi taiteilijauraansa kartanon hoidon ohella. Hänen omistamallaan laivalla vietiin Tukholmaan kartanon tuotteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helena Arnell Wikimedia Commonsissa
Immanuel Alm
Johan Alm
Helena Arnell
Johan Backman
Jonas Bergman
Johan Zacharias Blackstadius
Edla Blommér
Elias Brenner
Erik Cainberg
Margareta Capsia
Wilhelm Maximilian Carpelan
Auguste Joseph Desarnod
Robert Wilhelm Ekman
Samuel Elmgren
Gustaf Wilhelm Finnberg
Lennart Forstén
Lars Gallenius
Johan Georg Geitel
Berndt Godenhjelm
Emanuel Granberg
Johan Hedberg
Johan Gustav Hedman
Pietari Henrikinpoika
Adolf Hårdh
Johan Knutson
Pehr Adolf Kruskopf
Claes Lang (vanhempi)
Petter Lang
Aleksander Lauréus
Johan Lefrén
Thomas Joachim Legler
Liedon mestari
Johan Erik Lindh
Gustaf Lucander
Charlotta Malm-Reuterholm
Karl Peter Mazér
Erik Wilhelm le Moine
Abraham Myra
Didrik Möllerum
Mathilda Rotkirch
Nils Schillmark
Johan Strömer
Johan Stålbom
Gabriel Gotthard Sweidel
Carl Gustaf Söderstrand
Emanuel Thelning
Ulrik Thersner
Mikael Toppelius
Isak Wacklin
Erik Westzynthius (nuorempi)
Erik Westzynthius (vanhempi)
Magnus von Wright
Wilhelm von Wright
Herra Huu (piirrossarja)

| Herra Huu> Pan Huu |
| --- | --- |
Tyyli:  animaatiosarja
Kestoaika:  noin 10 minuuttia
Pääosissa:  Jaromír Hanzlík
Alkuperämaa:   Tšekkoslovakia
Esitetty:   28. joulukuuta 1991 – ?
Jaksoja:  13
Tuotanto
Tuottaja(t):  Alena Dětáková Bedřich Strnad
Ohjaaja(t):  Tomáš Horovič Zdeněk Pospíšil Petr Skála
Käsikirjoittaja(t):  Jaroslav Kerles
Tuotantoyhtiö(t):  Ceskoslovenská Televize Telexport
Aiheesta muualla
Elonet
Herra Huu (tšek. Pan Huu) on tšekkoslovakialainen vuonna 1990 valmistunut 13-osainen animaatiosarja. Sarja perustuu suomalaisen kirjailijan Hannu Mäkelän luomaan samannimiseen hahmoon.
Suomessa jaksot 1–7 julkaistiin VHS-kasetilla, jonka julkaisi Forum Film Oy Ab. Suomenkielisinä ääninäyttelijöinä toimivat Heikki Määttänen, Misa Palander ja Jukka Voutilainen.
Jaksot

Jaksojen tšekinkieliset nimet:
Pan Huu jde do práce
Pan Huu chce být veliký
Pan Huu jde do školy
Pan Huu a neuvěřitelná kytka
Pan Huu brání svůj domov
Pan Huu ve městě
Pan Huu a superstrašidlo
Pan Huu a nový domov
Pan Huu v kuchyni
Pan Huu nakupuje
Pan Huu na procházce
Pan Huu a televize
Pan Huu se vrací
Helvi Kuoppala

Helvi Ester Kuoppala (5. heinäkuuta 1916 Nurmo – 6. lokakuuta 1993) oli suomalainen kirjailija.
Teoksia

Sininen soitto : satuja; kuv. Paula Kuoppala. Herättäjä, Lapua 1971
Miriam Hilkian tytär. Kirjapaja, Helsinki 1983
Lakeuden tulet. Kirjapaja, Helsinki 1985
Ruskolan perijät : romaani.  Kirjapaja, Helsinki 1987
Lakeuden tyttäret. Kirjapaja, Helsinki 1989
Yövalkeat. Kirjapaja, Helsinki 1991
Lakeuden salat. Kirjapaja, Helsinki 1993
Helfaut

| Helfaut |
| --- | --- |
 Kunnantalo ja koulu
 vaakuna
 Helfaut
 Koordinaatit: 50°41′54″N, 2°14′38″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Hauts-de-France
Departementti:  Pas-de-Calais
Arrondissementti:  Saint-Omer
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,9 km²
Väkiluku (2018):  1 714 
 – Väestötiheys:  192 as./km²
Kunnan numero:  62423
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Helfaut on kunta Pohjois-Ranskassa Pas-de-Calais'n departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 7 kilometriä Saint-Omerin kaupungista etelään.
Historia

Helfautin tasanko on ollut usean sotatoimen näyttämönä. 1. vuosisadalla eKr. roomalaiset legioonat taistelivat siellä morineja vastaan. Vuonna 275 Pohjois-Gallian ensimmäinen kirkko rakennettiin Helfautiin. Ensimmäisen kerran Helfaut esiintyy kartalla 700-luvulla nimellä Heleerfelt, joka tarkoittaa "pyhää kenttää". 1300-luvulla alueelle hyökkäsivät englantilaiset joukot, ja 1500-luvulla flaamit sekä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija Kaarle V. 1600-luvulla rutto tappoi lähes kaikki asukkaat. 10. elokuuta 1678 Nijmegenin sopimuksella Ludvig XIV liitti Audomaroisin ja samalla Helfautin Ranskan kuningaskuntaan.
1700-luvun lopulla Helfautin tasangolle perustettiin 2500 sotilaan leirin, ja vuonna 1804 palattuaan Boulogne-sur-Meristä Napoleon I osallistui sotilasharjoituksiin Helfautin leirillä. Vuonna 1815, keisarikunnan kaatumisen jälkeen, englantilaiset ja skotlantilaiset joukot miehittivät leirin. Ranskalaiset ottivat sen haltuunsa taas vuonna 1825. Leirille osallistuivat muiden muassa vuonna 1826 Ranskan kuningas Kaarle X ja Orléansin herttua Ferdinand Filip, vuonna 1853 Napoleon III ja keisarinna Eugénie ja vuonna 1874 Ranskan marsalkka Patrice de Mac-Mahon.
Toisen maailmansodan aikana Organisation Todt rakensi syksystä 1943 lähtien Hitlerin käskystä bunkkeria Helfauttiin, josta oli tarkoitus laukaista V2-ohjuksia Lontooseen. Bunkkeri tunnetaan nimellä La Coupole. Bunkkerissa on satoja metrejä maanalaisia käytäviä. Bunkkerin päällä on laukaisun valmisteluhuonetta peittävä kupoli, joka on 55 000 tonnia painava teräsbetoninen puolipallo, ja jonka halkaisija on 77 metriä ja paksuus 5,5 metriä. Bunkkeri ei ollut koskaan toiminnassa, sillä liittoutuneiden pommitukset ja Normandian maihinnousu haittasivat sen toimintaa. Bunkkeri kunnostettiin vuonna 1997 Centre d’Histoire et de Mémoire -historiakeskukseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helfaut Wikimedia Commonsissa
La Coupole
Harappa

Harappa, Punjab, Pakistan.
Harappan halli ja viljavarasto.
Harappalainen seremoniaruukku.
Harappa (pandžabiksi ja urduksi ‏ہڑپہ‎, Haṛappah) on jo raunioitunut kaupunki Punjabissa, Koillis-Pakistanissa. Paikka on nykyisen Harappan lähellä noin 35 km Sahiwalista lounaaseen ja Lahoresta etelään. 
Harappa oli kukoistusaikanaan noin 2600–1900 eaa. yksi Indus-kulttuuriin suurimmista keskuksista. Asutus väheni huomattavasti noin 1800 eaa. Paikka hylättiin lopullisesti noin 1300 eaa.
Harappa sijaitsi Punjabissa Ravi-joen muinaisen uoman lähellä. Induskulttuuria sanotaankin monesti Harappan kulttuuriksi. Varhaisin paikan ajoitus on radiohiilivuosina noin 2750 eaa., mikä vastaa kalenterivuosina noin 3200–3300 eaa. Harappa löydettiin jo 1870-luvulla, mutta sitä alettiin kaivaa vasta 1920-luvulla.
Harappa oli linnoitettu ja koostui ainakin kahdesta osasta: ylimystön "linnavuori" lännessä ja tavallisempien ihmisten asuttama "alakaupunki" idässä. Harappan linnoitus on alaltaan 215 × 460 m ja korkeus 7 m. Indus-sivistyksen kausi alkoi Harappassa noin 2600 eaa. Induskulttuurin "Harappan perinne" päättyi Harappassa välillä 1900–1500 eaa. ja vaihtui toisenlaiseen Kalmisto H -kulttuuriin, jota pidetään indoiranilaisena. Indoiranilaisten uskotaan hyökänneen Harappaan ja hävittäneen sen. He toivat mukanaan Kalmisto H -kulttuurin, johon liittyi polttohautaus. Harappasta on löydetty kaduilta ihmisiä rikottuine kalloineen. Harappasta on löydetty kuparikirveitä jollaisia on Iranissa paikoissa Tepe Hissar III, Shah Tepe, Turang Tepe.
Historia

Harappassa asuttiin noin 3300–1600 eaa. Harappa IA eli Ravi-vaiheessa asutuksen koko oli ehkä vain 1–2 ha.
Mutta Harappa saattoi olla ensimmäinen varhainen suuri keskus. Se kasvoi Kot Diji-vaiheessa noin 2800–2500 eaa. 25 ha kokoon. Kauppaa käytiin tällöin Afganistanin ja etelän rannikkokaupunkien kanssa. Siellä oli suurimmillaan ainakin 10 000, ehkä jopa 23 500–40 000 asukasta eli se oli sen ajan normien mukaan suuri kaupunki. Samaan kokoluokkaan kuuluivat muun muassa Mohenjo-Daro ja Rakhigarhi. Kaupungin ala oli suurimmillaan ainakin 43 ha, luultavasti huomattavasti enemmän, ehkä noin 150 ha noin vuonna 2500 eaa. Harappasta on löydetty varhaisin Indus-kirjoitus ajalta noin 3500 eaa.
Harappassa oli noin 23 500 asukasta, ja sen pinta-ala oli noin 150 hehtaaria.[lähde? ] Varhaisin kaupunki Kot Diji -vaiheessa noin 2800–2500 käsitti 25 ha, ja kaupunki laajeni noin vuoteen 2600 eaa. mennessä alaan 150 ha ja ehkä noin 23 500 asukkaaseen.[lähde? ]
Harappan historia jakautuu kolmeen vaiheeseen:
3A (2600–2450 eaa.)
3B (2450–2200 eaa.)
3C (2200–1900 eaa.)
Kaupunkia rakennettiin tuolloin jatkuvasti. Voimakas kasvu alkoi vuoden 2450 jälkeen B- ja C-vaiheissa. Kaupungissa ei havaita minkäänlaista jakoa eri alueisiin. Talojen koot vaihtelivat yhden huoneen taloista yli kymmenen huoneen suurtaloihin. Lähes jokaisessa talossa on oma kaivo.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ajoitus | Vaihe | Aikakausi |
| 3300–2800 | Harappa 1 (Ravi-vaihe) |  |
| 2800–2600 | Harappa 2 (Kot Diji -vaihe, Nausharo I, Mehrgarh VII) |  |
| 2600–1900 | Harappa-kulttuuri (Indus-kulttuuri) | Yhtenäistymisen kausi |
| 2600–2450 | Harappa 3A (Nausharo II) | Yhtenäistymisen kausi |
| 2450–2200 | Harappa 3B | Yhtenäistymisen kausi |
| 2200–1900 | Harappa 3C | Yhtenäistymisen kausi |
| 1900–1300 | Myöhäisharappalainen (Kalmisto H -kulttuuri) | Hajaannuksen kausi |
| 1900–1700? | Harappa 4 | Hajaannuksen kausi |
| 1700–1300? | Harappa 5 | Hajaannuksen kausi |

Jaksot 4 ja 5 eivät ole ajoitetuja kunnolla. Indus-sivilisaatio päättyi kaupungissa jsoksu välillä 1900–1500 eaa. Harappa 5 -vaihe päättyy rautakauden alkuun ja arjalaisten tuloon viimeistään tällöin.