stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zeca Afonso
Elämä > Varhaiset vaiheet

Zeca Afonso syntyi Aveirossa. Hänen vanhempansa tuomari José Nepomuceno Afonso ja Maria das Dores matkustivat vuonna 1930 Angolaan, mutta José jäi tätinsä Gigén ja setänsä Xicon luokse Portugaliin. Myös hän itse päätyi lopulta 1933 Angolaan, jossa vietti kolme vuotta. Hän palasi vuonna 1936 Aveiroon, mutta lähti 1937 Mosambikiin, jossa asuivat hänen vanhempansa sekä hänen veljensä ja siskonsa.
Afonso muutti vuonna 1938 Belmonten pormestarin, setänsä Filomenon kotiin. Setä liitti hänet fasistiseen Mocidade Portuguesa -nuorisojärjestöön, jossa viettämiään vuosia hän myöhemmin kuvasi elämänsä ankeimmiksi.
Afonso jatkoi vuodesta 1940 opintojaan Coimbrassa. Hänen perheensä siirtyi Mosambikista Itä-Timorille; tällöin veli palasi Portugaliin. Afonso aloitti uransa muusikkona yliopistovuosinaan, jolloin hän meni myös vanhemmiltaan salassa naimisiin Maria Amália de Oliveiran kanssa. Heidän ensimmäinen poikansa syntyi tammikuussa 1953.
Afonso suoritti pakollista asepalvelustaan vuosina 1953–1955. Hänelle annettiin asemapaikka Macaosta, mutta hänet lähetettiin kotimaahan terveysongelmiin vedoten. Afonso kärsi taloudellisista vaikeuksista ja erosi puolisostaan toisen lapsen syntymästä 1954 huolimatta. Myöhemmin Afonso työskenteli opettajana.
Elämä > Ura

Afonso oli jo varhain poliittisesti aktiivinen. Hän vastusti António de Oliveira Salazaria sekä tämän fasistihallitusta ja antoi tämän kuulua musiikissaan, jonka levyttämisen hän oli aloittanut jo 1950-luvun kuluessa.
Afonso oli joutunut vuonna 1958 lähettämään lapsensa omien vanhempiensa luokse Mosambikiin. Isä kuitenkin tapasi lapsensa aikavälillä 1964–1967, jonka hän vietti Maputossa uuden puolisonsa Zélian kanssa. Heille syntyi tytär vuonna 1965, ja Afonso sai myöhemmin vielä yhden lapsen.
Afonso oli 1970-luvun alun maineikkaimpia portugalilaisia protestilaulajia. Hän nousi kotimaassaan suosioon muun muassa albumeilla Contos Velhos Rumos Novos (1969), Traz Outro Amigo Também (1970), Cantigas do Maio (1971) sekä Eu Vou Ser Como a Toupeira (1972), ja esiintyi myös kansainvälisesti. Kansan suosiosta huolimatta hänen esiintymisiään kiellettiin ja hän oli muutaman viikon ajan keväällä 1973 poliittisena vankina.
Afonso jatkoi uraansa muusikkona Neilikkavallankumouksen asetettua maahan demokratian vuonna 1974. Hän alkoi kuitenkin vuoden 1982 paikkeilla osoittaa merkkejä vakavasta sairaudesta, joka todettiin ALS-taudiksi. Esiintyminen alkoi käydä lihasten rappeutuessa yhä vaikeammaksi, ja viimeisellä albumillaan Galinhas do Matolla (1985) hän joutui käyttämään itselleen useita korvaavia laulajia.
Afonso kuoli Setúbalissa vuonna 1987, mutta hänen maineensa on pysynyt vankkana myöhempinäkin vuosina: vuonna 2007 hän sijoittui Suuret portugalilaiset -ohjelman listauksen 29. sijalle.
Diskografia

Balada do Outono (1960)
Baladas de Coimbra (1962)
Dr. José Afonso em Baladas de Coimbra (1963)
Ó Vila de Olhão (1964)
Cantares de José Afonso (1964)
Baladas e Canções (1964)
José Afonso (1967)
Cantares do Andarilho (1968)
Menina dos Olhos Tristes (1969)
Contos Velhos Rumos Novos (1969)
Traz Outro Amigo Também (1970)
Cantigas do Maio (1971)
Eu Vou Ser Como a Toupeira (1972)
Venham Mais Cinco (1973)
Coro dos Tribunais (1974)
Viva o Poder Popular (1974)
Grândola, Vila Morena (1974)
República (1975)
Com as Minhas Tamanquinhas (1976)
José Afonso in Hamburg (1976)
Enquanto Há Força (1978)
Fura Fura (1979)
Fados de Coimbra e Outras Canções (1981)
Como se Fora seu Filho (1983)
Ao Vivo no Coliseu (1983)
Zeca em Coimbra (1983)
Galinhas do Mato (1985)
Postuumit julkaisut:
Os Vampiros (1987)
Zeca Afonso no Coliseu (1993)
Baladas e Canções (1997)
José Afonso (2001)
As Últimas Gravações (2007)
Aiheesta muualla

Associação José Afonso (portugaliksi)
Šongui

| Šongui Шо́нгуй |
| --- | --- |
 Murmanskin alue Venäjällä, alla asutuskeskuksen sijainti alueella.
 Šongui
 Koordinaatit: 68°44′53″N, 33°9′46″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Murmanskin alue
Piiri:  Kuolan piiri
Kunta:  Kildinstroi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  asutuskeskus
Väkiluku (2011):  1 100
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Šongui (ven. Шо́нгуй) on asutuskeskus Murmanskin alueen Kuolan piirin Kildinstroin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kuolajoen varrella 13 kilometriä Kildinstroista etelään. Taajamassa on 1 100 asukasta (vuonna 2011).
Šongui on perustettu saamelaiskyläksi vuonna 1924. Neuvostoaikana siellä oli tiilitehdas ja turkistarha, jotka ovat sittemmin lopettaneet toimintansa. Vuosina 1959–2004 Šonguilla oli kaupunkimaisen taajaman status.
Paikkakunnan ohi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18 sekä Muurmannin rata. Šonguin rautatieasemalla pysähtyy joukko kaukojunia. Paikkakunnalta on linja-autoyhteys Murmanskiin.
Šonguissa toimii pieni muovitehdas. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja pari kauppaa.
Åke Roschier-Holmberg

Roschier-Holmberg vuonna 1924.
Åke Mauritz Roschier-Holmberg (30. kesäkuuta 1906 Helsinki – 22. helmikuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen asianajaja, jolle myönnettiin laamannin arvonimi.
Roschier-Holmbergin vanhemmat olivat liikemies Julius Mathias Holmberg ja Anni Ainikki Roschier. Tultuaan ylioppilaaksi 1924 Roschier-Holmberg aloitti lainopin opiskelun, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1931 ja sai varatuomarin arvon 1934. Hän toimi ensin hovioikeuden auskultanttina mutta ryhtyi asianajajaksi ja hankki 1936 omistukseensa Suomen ensimmäisen naispuolisen asianajajan Agnes Lundellin perustaman toimiston. Roschier-Holmberg osallistui toiseen maailmansotaan kapteenina
Åke Roschier-Holmberg oli 1947–1972 osakkaana Roschier-Holmbergin & Waseliuksen asianajotoimistossa, josta kehittyi Suomen suurimpiin ja arvostetuimpiin kuuluva alallaan. Hän osallistui aktiivisesti Suomen Asianajajaliiton toimintaan vuodesta 1934 ja toimi varapuheenjohtajana 1960–1966 ja puheenjohtajana 1968–1972. Suomen Lakimiesliiton hallituksen jäsen Roschier-Holmberg oli 1947–1956. Hän osallistui myös Suomen lainopillisen yhdistyksen toimintaan sekä alansa pohjoismaisten ja kansainvälisten järjestöjen työskentelyyn, julkaisi alaltaan artikkeleita sanoma- ja ammattilehdissä ja työskenteli useiden liikeyritysten hallituksissa. 1950- ja 1960-luvulla hän toimi lainvalmistelukomiteoiden jäsenenä. Suomen Asianajajaliiton kunniajäseneksi hänet kutsuttiin vuonna 1972, ja laamannin arvonimi hänelle myönnettiin 1977.
Roschier-Holmbergin puoliso vuodesta 1932 oli Eili Margaretha Schroderus. Margaretha Mickwitz oli heidän tyttärensä.
Åke Nilsson

| Åke Nilsson |
| --- | --- |
 Åke Nilsson vuonna 1968.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1945 Bollnäs
Kansalaisuus:  Ruotsi
Uran tiedot
Pituus:  186 cm
Laji:  keihäänheitto
Seura:  Gävle GIK  Turebergs IF  Gefle IF
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  Maailmantilastossa  keihäänheitossa : 1968: 3. (87,76)  1969: 13. (82,84)
Ennätykset:  Keihäänheitto 87,76 m (1968)
Karl Åke Nilsson (24. huhtikuuta 1945 Bollnäs) on entinen ruotsalainen yleisurheilija, joka kilpaili keihäänheitossa. Hän edusti seuratasolla Gävle GIK:ta, Turebergs IF:ää ja Gefle IF:ää. Hänen menestysvuotensa ajoittuivat 1960-luvun lopulle.
Åke Nilsson menestyi jo junioreissa, sillä hän sijoittui vuoden 1964 alle 19-vuotiaiden EM-kisoissa 3:ksi. Hän saavutti ensimmäisen Ruotsin mestaruusmitalin vuonna 1966 sijoittuessaan mestaruuskisoissa toiseksi. Sama sijoitus oli myös vuonna 1967. Vuodesta 1968 tuli Nilssonille menestysvuosi. Hän voitti Ruotsin mestaruuden ja paransi Knut Fredrikssonin vuonna 1959 tekemää Ruotsin keihäsennätystä neljää ennätyksen ollessa lopulta 87,76 Nilssonin keihäsennätys kesti vuoteen 1977, jolloin Raimo Pihl rikkoi kyseisen ennätyksen. Hän oli kauden päätapahtumassa lokakuisissa vuoden 1968 Meksikon kesäolympialaisissa 6:s tuloksella 83,48. Vuonna 1969 Nilsson ylitti vielä 80 metriä ja voitti Ruotsin mestrauuden.
Uransa aikana Nilsson valittiin yleisurheilun Stora Grabbar-jäseneksi #249 vuonna 1968.
Östermalmstorgin metroasema

Linjavaihde tunnelissa haarautuen Ropsteniin ja Mörby centrumiin aseman lähellä.
Östermalmstorgin metroasema on yksi Tukholman metron punaisen linjan asemista.
Asema avattiin vuonna 1965. Östermalmstorgilta linja haarautuu Ropsteniin ja Mörby centrumiin. Metroaseman sisältämä taide on Siri Derketin työtä. Derketin ekspressionistiset piirrokset symboloivat maailmanrauhaa ja naisten oikeuksia. Asemalle rakennettiin 2009 toinen sisäänkäynti, joka ulottuu Stureplanille. Käytävän välikerroksessa on kaupunginkirjaston osasto.
Aiheesta muualla

| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| T-Centralen ▷ Norsborgin metroasema |  |  Linja 13 |  | Karlaplanin metroasema ▷ Ropstenin metroasema |
| T-Centralen ▷ Fruängenin metroasema |  |  Linja 14 |  | Stadionin metroasema (en) ▷ Mörby centrumin metroasema |
muokkaa wikidataa
Þingvallavatn

| Þingvallavatn |
| --- | --- |

Valtiot:   Islanti
Paikkakunta:  Bláskógabyggð ja Grímsnes- og Grafningshreppur (en) (käännä suomeksi) 
Koordinaatit:  64°11′15″N, 21°08′06″W
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Sog
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  100  m 
Leveys:  9,5  km 
Pinta-ala:  83,7 km²
Tilavuus:  2 856  hm3 
Keskisyvyys:  34 m
Suurin syvyys:  114 m
 fiÞingvallavatn 
Þingvallavatn on järvi Islannissa. Se sijaitsee osittain Þingvellirissä, joka on Islannin kansallispuistoista vanhin ja ainoa Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluva.
83,7:n neliökilometrin pinta-alallaan Þingvallavatn on Islannin suurin luonnollinen järvi. Se sijaitsee noin 100 metrin korkeudessa merenpinnasta. Sen suurin syvyys on 114 metriä ja keskisyvyys 34 metriä. Järvessä on kolme saarta, joihin kuuluvat Sandey ja Nesjaey. Missään muussa järvessä ei tavata neljää eri nieriän alalajia; järvessä esiintyy myös taimenia. Sogjoki saa järvestä alkunsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Þingvallavatn Wikimedia Commonsissa
Þorgeir Þorgeirson

| Þorgeir Þorgeirson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1933 Hafnarfjörður, Islanti
Kuollut: 30. lokakuuta 2003 (70 vuotta)
Ammatti:  kirjailija, elokuvaohjaaja
Þorgeir Þorgeirson (30. huhtikuuta 1933 – 30. lokakuuta 2003) oli islantilainen kirjailija ja elokuvaohjaaja.
Þorgeir Þorgeirsonin läpimurtoromaani oli Yfirvaldið (1973). Seuraavana vuonna julkaistiin novellikokoelma Kvunndagsfólk, jota seurasi kokeellinen romaani Einleik á glansmynd (1976). Þorgeir Þorgeirson kirjoitti myös runoja sekä ohjasi ja tuotti elokuvia.
Aiheesta muualla

Morgunblaðið: Þorgeir Þorgeirson
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Þorgeir Þorgeirson
Käännös suomeksi
Zagazig

| Zagazig الزقازيق |
| --- | --- |
 Moskeija Zagazigissä
 Zagazig
 Koordinaatit: 30°34′N, 31°30′E 
Valtio:  Egypti
kuvernementti:  Al-Šarqiyya
Väkiluku (2006):  302 840
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zagazig (arab. Az-Zaqāzīq‎) on  kaupunki Egyptin pohjoisosassa Kairon koillispuolella. Kaupunki on al-Šarqiyyan kuvernementin keskus. Sen asukasluku oli vuonna 2006 302 840.
Maantiede

Zagazig sijaitsee Egyptissä Niilin suiston alueella noin 90 kilometriä Kairosta koilliseen. Kaupunki on kahden kastelukanavan al-Muwaysin ja Al-Suways al-Ḥulwahin liitoskohdassa.
Historia

Muinaisen Egyptin 4. dynastian aikainen Bubastisin kaupunki sijaitsee noin 1,6 kilometriä nykyisestä kaupungista etelään. Nykyinen Zagazig on kuitenkin vasta myöhäisempää perua.
Nykyinen kaupunki perustettiin kanavan varrelle 1800-luvulla Muhammad Alin valtakaudella. Muhammad Ali oli käynnistänyt hankkeen patojen rakentamiseksi kanaville alueen keinokastelemiseksi. Nykyinen Zagazig muodostui patojen rakennustyölläisten majoista. Patojen rakennustyöt kestivät vuodesta 1827 vuoteen 1832 ja niiden työntekijät asettuivat paikelle. Kaupungin nimen alkuperästä ei ole täyttä varmuutta, mutta yhden tarinan mukaan se on johdettu eräästä sukunimestä.
Perustamisensa jälkeen Zagazig kasvoi nopeasti. Kastelusta vastaava virasto siirrettiin jo varhain Zagazigiin Bilbaysta, joka menetti myöhemmin myös asemansa al-Šarqiyyan hallinnollisena pääkaupunkina Zagazigille. Asemaa seurasivat kaupunkiin muuttaneet virkamiehet ja edelleen kauppiaat. Kaupunkiin rakennettiin moskeijoita ja lopulta myös rautatie. 1800-luvun loppupuoliskolla se oli maissi- ja puuvillan tuotannon ja kaupan keskuksista. Tehtaisiin sijoittivat esimerkiksi ranskalaiset ja kreikkalaiset liikemiehet, jotka rakennuttivat suuria huviloita. Ulkomaalaisten vaikutusvallan kasvu häiritsi monia pakallisia ja Zagazig olikin 1880-luvulla yksi Urabi-kapinan tukialueista.
Väestö

Zagazigin asukasluku oli vuonna 2006 yhteensä 302 840. Vuonna 1998 vastaava lukema oli lähes 270 000 ja vuonna 1911 40 000. Kaupungissa on myös kotilainen yhteisö.
Zagazigin yliopisto on perustettu vuonna 1974.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zagazig Wikimedia Commonsissa
Paikallista kaupunkikuvaa.
1010-luku

| --- | --- |
Vuosisadat: 800-luku · 900-luku · 1000-luku · 1100-luku · 1200-luku
Vuosikymmenet: 990-luku · 1000-luku · 1010-luku · 1020-luku · 1030-luku · 1040-luku 1050-luku · 1060-luku · 1070-luku · 1080-luku · 1090-luku · 1100-luku
Vuodet: 990 · 991 · 992 · 993 · 994 · 995 · 996 · 997 · 998 · 999 1000 · 1001 · 1002 · 1003 · 1004 · 1005 · 1006 · 1007 · 1008 · 1009 1010 · 1011 · 1012 · 1013 · 1014 · 1015 · 1016 · 1017 · 1018 · 1019 1020 · 1021 · 1022 · 1023 · 1024 · 1025 · 1026 · 1027 · 1028 · 1029 1030 · 1031 · 1032 · 1033 · 1034 · 1035 · 1036 · 1037 · 1038 · 1039 1040 · 1041 · 1042 · 1043 · 1044 · 1045 · 1046 · 1047 · 1048 · 1049 1050 · 1051 · 1052 · 1053 · 1054 · 1055 · 1056 · 1057 · 1058 · 1059 1060 · 1061 · 1062 · 1063 · 1064 · 1065 · 1066 · 1067 · 1068 · 1069 1070 · 1071 · 1072 · 1073 · 1074 · 1075 · 1076 · 1077 · 1078 · 1079 1080 · 1081 · 1082 · 1083 · 1084 · 1085 · 1086 · 1087 · 1088 · 1089 1090 · 1091 · 1092 · 1093 · 1094 · 1095 · 1096 · 1097 · 1098 · 1099 1100 · 1101 · 1102 · 1103 · 1104 · 1105 · 1106 · 1107 · 1108 · 1109
Äänipäät

Äänipäät on vuonna 2002 perustettu veteliläinen mieskuoro, joka pyrkii huumorin keinoin uudistamaan perinteistä kuorolauluperinnettä. Kuoron ohjelmistoon kuuluu pop- ja rock-musiikkia, perinteisiä tangoja, valssi- sekä kansanmusiikkia. Kuoro tekee itse kappaleensa ja sovituksensa, jotka ovat neliäänisiä a cappella –lauluja. Äänipäät esiintyvät konserteissa, musiikkitapahtumissa ja ravintoloissa.
Äänipäille on leimaavaa tarkastella arkisia asioita huumorin keinoilla. Kappaleissa ei pääsääntöisesti käytetä soittimia tai muita apuvälineitä. Äänipäiden asuvalikoimaan kuuluvat verryttelypuvut, t-paidat (joissa on laulajan oman naaman kuva), munkinkaavut sekä smokki.
Äänipäät järjestävät vuosittain Vetelin Vestifaalit –tapahtuman, johon kuuluu musiikkiesityksiä, kesäistä hauskanpitoa sekä perinteiset lavatanssit. Vestifaalin aiempia esiintyjiä ovat olleet: lauluyhtyeet Suden Aika ja Shalla Lalla sekä tangokuningas Matti Korkiala.
Kaikki Äänipäät-kuoron jäsenet ovat kuuluneet Vetelin Poikakuoroon, mikä on luonut kuoron toiminnalle klassisen perustan. Kaikki Äänipäiden jäsenet ovat syntyjään veteliläisiä. Synnyinkunnalla on vahva merkitys kuoron toimintaan. Äänipäät tuovat tuotannossaan esille pienille paikkakunnille tyypillisiä asioita, kuten naapurikateutta, maalaisidylliä sekä Vetelin murretta.
Äänipäät osallistui Suomen Paras Kuoro 2009 –kilpailuun sijoittuen parhaana mieskuorona kolmanneksi Kuopion Nuorisokuoron ja Philomelan (Helsinki) jälkeen.
Aiheesta muualla

Äänipäät-verkkosivu
Äänipäiden MySpace
Vetelin kunta
Worcesterin piispa

Worcesterin piispa on Englannin kirkon Worcesterin hiippakunnan piispa, jonka toimialueeseen kuuluu Worcestershiren lisäksi Wolverhampton.
Ennen normannivalloitusta

| Numero | Viranhaltija | Vuodesta | Vuoteen | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Bosel | 680 | 691 |  |
| 2 | Oftfor | 691 | 693 |  |
| 3 | Ecgwine Eveshamilainen | 693 | 717 |  |
| 4 | Wilfrith I | 718 | n. 744 |  |
| 5 | Milred | n. 743 | n. 775 |  |
| 6 | Waermund | 775 | 777 |  |
| 7 | Tilhere | 777 | n. 780 |  |
| 8 | Heathured | 781 | n. 799 |  |
| 9 | Denebeorht | n. 799 | 822 |  |
| 10 | Heahbeorht | 822 | n. 846 |  |
| 11 | Ealhhun | n. 846 | 872 |  |
| 12 | Werferth | 873 | 915 |  |
| 13 | Æthelhun | 915 | 922 |  |
| 14 | Wilfrith II | 922 | 929 |  |
| 15 | Koenwald | 929 | 957 |  |
| 16 | Dunstan | 957 | 959 |  |
| 17 | Oswald Worcesterlainen | 961 | 992 |  |
| 18 | Ealdwulf | 992 | 1002 |  |
| 19 | Wulfstan II | 1002 | 1016 |  |
| 20 | Leofsige | 1016 | 1033 |  |
| 21 | Beorhtheah | 1033 | 1038 |  |
| 22 | Lyfing Winchesterläinen | n. 1038 | 1040 |  |
| 23 | Ælfric Puttoc | 1040 | 1041 | Yorkin arkkipiispa 1023–1041 ja 1042–1051 |
| 24 | Ealdred | 1046 | 1061 |  |
| 25 | Wulfstan | 1062 | 1095 |  |
Normannivalloituksesta reformaatioon

| Numero | Viranhaltija | Vuodesta | Vuoteen | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 26 | Samson | 1096 | 1112 |  |
| 27 | Theulf | 1113 | 1123 |  |
| 28 | Simon Worcesterlainen | 1125 | 1150 |  |
| 29 | John de Pageham | 1151 | 1157 |  |
| 30 | Alured | 1158 | 1160 |  |
| 31 | Roger Worcesterlainen | 1163 | 1179 |  |
| 32 | Baldwin Exeterläinen | 1180 | 1185 |  |
| 33 | William of Northall | 1185 | 1190 |  |
| 34 | Robert FitzRalph | 1191 | 1193 |  |
| 35 | Henry de Sully | 1193 | 1195 |  |
| 36 | John of Coutances | 1196 | 1198 |  |
| 37 | Mauger Worcesterlainen | 1199 | 1212 |  |
| 38 | Walter de Gray | 1214 | 1216 |  |
| 39 | Sylvester Worcesterlainen | 1216 | 1218 |  |
| 40 | William de Blois | 1218 | 1236 |  |
| 41 | Walter de Cantilupe | 1237 | 1266 |  |
| 42 | Nicholas | 1266 | 1268 |  |
| 43 | Godfrey Giffard | 1268 | 1302 |  |
| 44 | William Gainsborough | 1302 | 1307 |  |
| 45 | Walter Reynolds | 1307 | 1313 | Canterburyn arkkipiispa 1313–1327 |
| 46 | Walter Maidstone | 1313 | 1317 |  |
| 47 | Thomas Cobham | 1317 | 1327 |  |
| 48 | Adam Orleton | 1327 | 1333 |  |
| 49 | Simon Montacute | 1333 | 1337 |  |
| 50 | Thomas Hemenhale | 1337 | 1338 |  |
| 51 | Wulstan Bransford | 1339 | 1349 |  |
| 52 | John Thoresbyläinen | 1349 | 1352 |  |
| 53 | Reginald Brian | 1352 | 1361 |  |
| 54 | John Barnet | 1362 | 1363 |  |
| 55 | William Whittlesey | 1363 | 1368 |  |
| 56 | William Lenn | 1368 | 1373 |  |
| 57 | Henry Wakefield | 1375 | 1394 |  |
| 58 | Robert Tideman | 1394 | 1401 |  |
| 59 | Richard Clifford | 1401 | 1407 |  |
| 60 | Thomas Peverel | 1407 | 1419 |  |
| 61 | Philip Morgan | 1419 | 1426 |  |
| 62 | Thomas Polton | 1426 | 1433 |  |
| 63 | Thomas Bourchier | 1434 | 1443 |  |
| 64 | John Carpenter | 1443 | 1476 |  |
| 65 | John Alcock | 1476 | 1486 |  |
| 66 | Robert Morton | 1486 | 1497 |  |
| 67 | Giovanni de' Gigli | 1497 | 1498 |  |
| 68 | Silvestro de' Gigli | 1498 | 1521 |  |
| 69 | Girolamo Ghinucci | 1522 | 1535 |  |
Reformaation jälkeen

| Numero | Viranhaltija | Vuodesta | Vuoteen | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 70 | Hugh Latimer | 1535 | 1539 |  |
| 71 | John Bell | 1539 | 1543 |  |
| 72 | Nicholas Heath | 1543 | 1551 | erotettu |
| 73 | John Hooper | 1552 | 1554 | erotettu |
| (72) | Nicholas Heath | 1554 | 1555 |  |
| 74 | Richard Pate | 1555 | 1559 |  |
| 75 | Edwin Sandys | 1559 | 1570 |  |
| 76 | Nicholas Bullingham | 1571 | 1576 |  |
| 77 | John Whitgift | 1577 | 1583 |  |
| 78 | Edmund Freke | 1584 | 1591 |  |
| 79 | Richard Fletcher | 1593 | 1595 |  |
| 80 | Thomas Bilson | 1596 | 1597 |  |
| 81 | Gervase Babington | 1597 | 1610 |  |
| 82 | Henry Parry | 1610 | 1616 |  |
| 83 | John Thornborough | 1617 | 1641 |  |
| 84 | John Prideaux | 1641 | 1650 |  |
| 85 | George Morley | 1660 | 1662 |  |
| 86 | John Gauden | 1662 |  |  |
| 87 | John Earle | 1662 | 1663 |  |
| 88 | Robert Skinner | 1663 | 1670 |  |
| 89 | Walter Blandford | 1671 | 1675 |  |
| 90 | James Fleetwood | 1675 | 1683 |  |
| 91 | William Thomas | 1683 | 1689 |  |
| 92 | Edward Stillingfleet | 1689 | 1699 |  |
| 93 | William Lloyd | 1699 | 1717 |  |
| 94 | John Hough | 1717 | 1743 |  |
| 95 | Isaac Maddox | 1743 | 1759 |  |
| 96 | James Johnson | 1759 | 1774 |  |
| 97 | Brownlow North | 1774 | 1781 |  |
| 98 | Richard Hurd | 1781 | 1808 |  |
| 99 | Folliott Cornewall | 1808 | 1831 |  |
| 100 | Robert Carr | 1831 | 1841 |  |
| 101 | Henry Pepys | 1841 | 1860 |  |
| 102 | Henry Philpott | 1860 | 1890 |  |
| 103 | John Perowne | 1890 | 1902 |  |
| 104 | Charles Gore | 1902 | 1905 |  |
| 105 | Huyshe Yeatman-Biggs | 1905 | 1918 |  |
| 106 | Ernest Pearce | 1919 | 1931 |  |
| 107 | Arthur Perowne | 1931 | 1941 |  |
| 108 | William Wilson Cash | 1941 | 1956 |  |
| 109 | Lewis Charles-Edwards | 1956 | 1971 |  |
| 110 | Robin Woods | 1971 | 1982 |  |
| 111 | Philip Goodrich | 1982 | 1996 |  |
| 112 | Peter Selby | 1997 | 2007 |  |
| 113 | John Inge | 2007 |  |  |
Žemaitė

Žemaitė neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
(Julia) Žemaitė (oikealta nimeltään Julija Beniuševičiūtė-Žymantienė, 4. kesäkuuta 1845 Bukantėn maatila Plungėn lähellä – 7. joulukuuta 1921 Marijampolė) oli liettualainen kirjailija.
Žemaitė syntyi köyhtyneeseen aatelisperheeseen. Hän kannatti vuoden 1863 kansannousua ja meni naimisiin siihen osallistuneen entisen maaorjan kanssa. Žemaitė ja hänen perheensä elivät köyhissä oloissa viljellen maata vuokratilalla.
Žemaitėn ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1894. Hän kuvasi realistisissa kertomuksissaan Liettuan talonpoikaistoa ja arvosteli maanomistajia, papistoa ja virkamiehiä. Žemaitė osallistui yhteiskuntaelämään varsinkin muutettuaan Vilnaan vuonna 1911. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän matkusti Yhdysvaltoihin keräämään varoja sodasta kärsineille.
Suomennettuja teoksia

Kuinka Jonelis oppi aakkoset: kertomuksia. Suom. Toivo Ahava. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1957.
Miniä. Teoksessa: Puiset silmät ja muita liettualaisia novelleja. Venäjästä suom. Ulla-Liisa Heino. Espoo: Weilin+Göös, 1983.
Aiheesta muualla

Professori Arkadius Presaksen kirjoittamat Žemaitėn elämäkerta-artikkelit:
Zemaite : Suuren kirjailijattaren elämäntarina I, Toveritar : Suomen sos.-dem. työläisnaisliiton äänenkannattaja, 01.11.1932, nro 22-23, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Zemaite : Suuren kirjailijattaren elämäntarina II, Toveritar : Suomen sos.-dem. työläisnaisliiton äänenkannattaja, 01.12.1932, nro 24, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Åke Mattas

Åke Mattaksen Omakuva vuodelta 1959 kuuluu Kansallisgallerian kokoelmiin.
Åke Carl-Anders Mattas (14. tammikuuta 1920 Mänttä – 22. joulukuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Mattas syntyi vuonna 1920 Mäntässä, jossa hänen isänsä Karl-Julius Mattas toimi Serlachiuksen paperitehtaan diplomi-insinöörinä. Åken ollessa kolmevuotias perhe muutti Ruotsiin Värmlantiin, jossa isä johti Billerudin paperitehtaan rakentamista. Pari vuotta myöhemmin perhe matkusti niin ikään isän työtehtävien vuoksi Kreikkaan. Vuonna 1928 Mattakset muuttivat Ouluun, jossa Mattas kävi koulunsa ja vietti suurimman osan lapsuuttaan ja nuoruuttaan. Ylioppilaaksi Mattas kirjoitti Oulun ruotsinkielisestä lukiosta vuonna 1938. Talvella 1948 hän maalasi vanhan koulunsa Kellarisaliin seinämaalauksia, joista suurin on kellariholvin päätyseinän allegoria Oulun neljästä palosta.
Ylioppilaaksi kirjoitettuaan Mattas aloitti opinnot Taideteollisessa Keskuskoulussa Helsingissä. Opinnot keskeytyivät jatkosotaan, johon Mattas osallistui taistelemalla mm. Kannaksella ja Lapissa. Keväällä 1945 Mattas aloitti opinnot Suomen Taideakatemian koulussa. Opinnot hän keskeytti 1946. Samana vuonna Mattas meni naimisiin opiskelutoverinsa Ulla Aholan kanssa. Pariskunta sai kolme lasta. Vuonna 1947 Mattas osallistui ensimmäiseen näyttelyynsä, Suomen Taiteilijain vuosinäyttelyyn Helsingin Taidehallissa, teoksillaan Saara ja Tuhlaajapoika. Mattas osallistui yli kymmeneen yhteisnäyttelyyn ja hän sai myös tunnustusta omintakeisesta taiteestaan. Mattas kuitenkin alkoholisoitui. Hän joutui katkaisuhoitoon ensimmäisen kerran 1957. Hän kuoli Hesperian sairaalassa joulukuussa 1962.
Åke Mattaksen lapsista poika Karl-Julius Mattas on taidemaalari ja tytär Kajsa Mattas kuvanveistäjä.