stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Rotten Sound

| The Rotten Sound Rotten Sound |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 2008
 Formaatti: 7″ vinyyli
 Tyylilaji: grindcore
 Kesto: 08.36
 Levy-yhtiö: Spinefarm
Rotten Soundin muut julkaisut
| Cycles 2008 | The Rotten Sound 2008 | Napalm (EP) 2010 |
The Rotten Sound on suomalaisen grindcore-yhtye Rotten Soundin EP-levy, joka on julkaistu vuonna 2008. Albumista on julkaistu ainoastaan 400 kappaleen painos.
Kappaleet

Caste System – 2.25
Simplicity – 1.21
Nation – 1.48
GDP – 3.02
Kokoonpano

Keijo Niinimaa – laulu
Mika Aalto – kitarat
Toni Pihlaja – basso
Sami Latva – rummut
Aiheesta muualla

The Rotten Sound Discogsissa (englanniksi)
Albumi The Rotten Sound Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Rotten Sound
| Keijo Niinimaa • Mika Aalto • Sami Latva • Kristian ToivainenToni Pihlaja • Ville Väisänen • Kai Hahto • Masa Kovero • Jorma Hirvonen • Pekka Ranta • Mika Häkki • Juha Yli-Koski |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Under Pressure • Drain • Murderworks • Exit • Cycles • Cursed • Abuse to Suffer • Apocalypse
EP:t:  Sick Bastard • Psychotic Veterinarian • Loosin' Face • Still Psycho • Consume to Contaminate • The Rotten Sound • Napalm • Species at War • Suffer to Abuse
Kokoelmat:  From Crust 'Til Grind
Split-albumit:  Splitted Alive • 8 Hours of Lobotomy • Seeds of Hate
Singlet:  ”Curses”
Videografia:  Murderlive
The Spectacular Now

| The Spectacular Now |
| --- | --- |
 Elokuvan mainosjuliste
Ohjaaja:  James Ponsoldt
Käsikirjoittaja:   Scott Neustadter  Michael H. Weber 
Tuottaja:   Shawn Levy  Tom McNulty  Michelle Krumm  Andrew Lauren 
Säveltäjä:  Rob Simonsen
Kuvaaja:  Jess Hall
Pääosat:   Miles Teller  Shailene Woodley  Brie Larson  Jennifer Jason Leigh  Kyle Chandler 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  A24
Levittäjä:  A24 (tuotantoyhtiö) Netflix Disney+
Ensi-ilta:   2013-1-1313. tammikuuta 2013 (Sundance)  2013-8-22. elokuuta 2013 (Yhdysvallat)  
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  2,5 miljoonaa dollaria
Tuotto:  6,9 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Spectacular Now on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut James Ponsoldtin ohjaama yhdysvaltalainen independent-elokuva, joka on lajityypiltään draama ja romanttinen komedia. Elokuva perustuu Tim Tharpin samannimiseen romaaniin vuodelta 2008. Elokuvan ensi-ilta oli Sundancen filmifestivaaleilla 18. tammikuuta 2013, ja se sai positiivisen vastaanoton arvostelijoilta. Elokuva voitti myös useita kriitikkopalkintoja. Se julkaistiin rajallisesti teattereissa Yhdysvalloissa elokuussa 2013.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Miles Teller  | … |  Sutter Keely   |
|  Shailene Woodley  | … |  Aimee Finecky   |
|  Brie Larson  | … |  Cassidy   |
|  Jennifer Jason Leigh  | … |  Sara Keely   |
|  Kyle Chandler  | … |  Tommy Keely   |
|  Mary Elizabeth Winstead  | … |  Holly Keely   |
|  Bob Odenkirk  | … |  Dan   |
Aiheesta muualla

The Spectacular Now Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tianjinin räjähdysonnettomuus

| Tianjinin räjähdys |
| --- | --- |

Päivämäärä:  12. elokuuta 2015
Kellonaika:  23.30 (UTC+8)
Tapahtumapaikka:  Tianjin
Syy:  teollisuusonnettomuus
Kuolleita:  173 
Loukkaantuneita:  yli 701  (71 vakavasti loukkaantunutta)
Tianjinin räjähdys tapahtui keskiviikkona 12. elokuuta 2015 Tianjinin itsehallinnollisessa kunnassa Kiinassa. Se tapahtui noin kello 23.30 paikallista aikaa (UTC+8). Kiinan valtiollisen median mukaan räjähdys tapahtui räjähdekuljetuksessa. Räjähdys tapahtui kahdessa osassa, joista toinen tapahtui noin 30 sekuntia ensimmäisen jälkeen. Ensimmäisen räjähdyksen voimakkuus vastasi kolmea tonnia TNT:tä, toinen 21 tonnia. Xinhuan mukaan yli 700 henkilöä oli tuotu alueen sairaaloihin räjähdyksen jälkeen. Tianjinin hallinto kertoi lauantaina 15. elokuuta uhrimäärän olevan 104. Kateissa oli 95 ihmistä, joista 85 palomiehiä. Maanantaihin 17. elokuuta mennessä kuolleiden määräksi ilmoitettiin 114. Syyskuun 12. päivään mennessä virallinen kuolleiden lukumäärä oli kasvanut jo 173:een ja kahdeksan ihmistä oli edelleen kadoksissa.
Viranomaiset ovat vahvistaneet, että räjähdysalueella oli varastoituna ainakin natriumsyanidia, kalsiumkarbidia, ammoniumnitraattia ja kaliumnitraattia. Näistä ihmiselle myrkyllisintä on natriumsyanidi. Tuhoalueella kemikaaleja varastoinut Ruihai International Logistics -yritys ei ole kyennyt täysin selvittämään, mitä kaikkea se alueella säilöi. Tianjinin ympäristöviranomaisten mukaan vesinäytteet tuhoalueella sisälsivät (syyskuussa 2015) 20 kertaa turvallisena pidettävän määrän syanidia. Syanidia ei ole kuitenkaan löydetty aluetta ympäröivän, kolme kilometriä halkaisijaltaan olevan karanteenivyöhykkeen ulkopuolelta.
Kiinan viranomaisten toimia turmasta tiedottamisessa ja jälkiselvittelyssä on kritisoitu. Viranomaiset sensuroivat turmasta kertovia viestimiä sekä sosiaalisen median käyttäjiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tianjinin räjähdysonnettomuus Wikimedia Commonsissa
Thaao Penghlis

| Thaao Penghlis |
| --- | --- |
 Penghlis vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. joulukuuta 1945 (ikä 78)  Sydney, Uusi Etelä-Wales
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Victor Cassadine (General Hospital)  Nicholas Black (Mission: Impossible)  Tony DiMera, Andre DiMera (Päivien viemää)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Thaao Penghlis (s. 15. marraskuuta 1945 Sydney, Australia) on näyttelijä.
Lyhyt elämäkerta

Hän on kreikkalaista sukua, mutta syntyi nelilapsiseen perheeseen Australian Sydneyssä. Penghlisistä ei pitänyt aluksi tulla näyttelijää, sillä hän oli kiinnostuneempi taiteesta ja historiasta. Hän harkitsi myös arkeologin uraa. Nuoruudessaan Penghlis toimi Australiassa diplomaattina ja auttoi maahan muuttaneita kreikkalaisia. Tämän jälkeen hän muutti New Yorkiin ja pääsi töihin YK:hon.
Penghlis kiinnostui New Yorkissa näyttelemisestä tavattuaan kreikkalaisen ohjaaja Milton Katselasin ja opiskeli töiden jälkeen iltamyöhällä näyttämötaidetta. Hän opiskeli pitkään Milton Katselasin alaisuudessa ja heidän ystävyytensä kesti aina Katselasin kuolemaan asti. Penghlisin näyttelijäuran alkuna voidaan pitää kriitikoiden ylistämää Jockeys-näytelmää. Kameroiden edessä hänen uransa kehittyi pienten roolien kautta elokuviin ja televisiosarjoihin.
Penghlis esiintyi 1980-luvulla tv-sarjoissa General Hospital, Vaarallinen tehtävä -televisiosarjassa sekä Päivien viemää -sarjassa. Vuonna 2008 Penglis sai Emmy-ehdokkuuden kaksoisroolistaan Tony/Andre DiMerana. Vuonna 2009 Penghlis jätti sarjan ja palasi esiintymään teatterin lavalla sekä sarjassa Emissary. Vuonna 2010 Penghlis esiintyi New Yorkin Cape May Stage -teatterissa Heather Matarazzon kanssa näytelmässä Class ja soolona omassa omaelämäkerrallisessa soloesityksessään Journeys.
Yksityiselämä

Vapaa-ajallaan Penghlis matkustelee paljon. Useimmin matkat ovat kohdistuneet Lähi-idän arkeologisille alueille Egyptiin, Syyriaan, Jordaniaan ja Israeliin. Vuonna 2008 Penghlis sai myös USA:n kansalaisuuden ja äänestysoikeuden maan vaaleissa. Saman vuoden presidentinvaalien alla hän kertoi oikeistolaisena ja republikaanimyönteisenä tunnetun Fox-kanavan haastattelussa äänestävänsä demokraattien Barack Obamaa.
Elokuvat

Slow Dancing In The Big City (1978)
The Bell Jar (1979)
The Silent Lover's (1980)
Altered States (1980)
Sadat (1983)
Emma – Queen of the South Seas (1988)
Under Siege (1986)
Les Patterson Saves The World (1987)
The Lookalike (1991)
Memories of Midnight (1991)
The Mirror (2007)
A Green Story (2012)
Sarjat

General Hospital (1981)
Vaarallinen tehtävä (Mission Impossible, 1988–1990)
Autiosaari (Tribe, 1999)
Päivien viemää (Days of Our Lives, 1981–2009)
Emissary (2009–)
Aiheesta muualla

Thaaon kotisivut (englanniksi)
Thaao Penghlis Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tietoa Thaaosta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Thaaon haastattelu Turkin ja Jordanian matkasta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Timo Heinonen

Timo Heinonen -nimisiä henkilöitä ovat:
Timo Heinonen, suomalainen kokoomuslainen poliitikko
Timo Heinonen, suomalainen koripalloilija
Timo Heinonen, suomalainen koripallovalmentaja
Timo Heinonen, suomalainen dramaturgi ja kirjoittaja
Timo Heinonen, suomalainen ralliautoilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Timo Heinonen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
The Good Witch’s Gift

| The Good Witch’s Gift |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Craig Pryce
Käsikirjoittaja:   Rod Spence  G. Ross Parker 
Tuottaja:  Andrea Raffaghello
Säveltäjä:  Jack Lenz
Kuvaaja:  John Berrie
Leikkaaja:  Mark Sanders
Pääosat:   Catherine Bell  Chris Potter  Catherine Disher  Peter MacNeill  Matthew Knight 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   CPTC  OFTTC  OFTTC  Whizbang Films  Lee Distribution 
Levittäjä:  Hallmark Channel Netflix
Ensi-ilta:   2010-11-1313. marraskuuta 2010 (Yhdysvallat)  
Kesto:  83 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Haltiatar Cassie ja kutsumaton vieras (2009)
Seuraaja:  The Good Witch’s Family (2011)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
The Good Witch’s Gift (tunnetaan myös nimellä The Good Witch’s Wedding) on vuonna 2010 julkaistu fantasiahenkinen koko perheen televisioelokuva. Sen on ohjannut Craig Pryce ja päärooleissa näyttelevät Catherine Bell ja Chris Potter.
Elokuva on The Good Witch -elokuvasarjan kolmas osa ja se esitettiin ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa Hallmark Channelilla 13. marraskuuta 2010.
Juoni

Vankilasta vapaaksi päästetty Leon Deeks saapuu kaupunkiin hankaloittamaan Jaken ja Cassien suunnitelmia naimisiinmenosta jouluaattona.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Catherine Bell  | … |  Cassandra Nightingale   |
|  Chris Potter  | … |  Jake Russell   |
|  Catherine Disher  | … |  Martha Tinsdale   |
|  Peter MacNeill  | … |  George O’Hanrahan   |
|  Matthew Knight  | … |  Brandon Russell   |
|  Elizabeth Lennie  | … |  Gwen   |
|  Hannah Endicott-Douglas  | … |  Lori Russell   |
|  Noah Cappe  | … |  apulaissheriffi Derek Sanders   |
|  Paul Miller  | … |  pormestari Tom Tinsdale   |
Tuotanto

Joulukuussa 2009 Hallmark ilmoitti Catherine Bellin ja Chris Potterin palaavan tuttuihin rooleihin uudessa The Good Witch -elokuvassa.
Vastaanotto

The Good Witch’s Gift oli Hallmark Channelin eniten katsojia kerännyt mainoksia sisältävä kaapelielokuva julkaisupäivänään.
Radiotimes.comin arvostelija Sloan Freer antoi elokuvalle 2/5 tähteä. Rotten Tomatoes -sivuston käyttäjät antoivat elokuvalle arvosanaksi 61 %.
Aiheesta muualla

The Good Witch’s Gift HallmarkMoviesAndMysteries.comissa (englanniksi)
The Good Witch’s Gift Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Good Witch’s Gift AllMoviessa. (englanniksi)
The Good Witch’s Gift TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
TV-nytt

Yle Nyheter TV-nytt on Yle Femin ruotsinkielinen uutislähetys. Yle Nyheterillä on päivittäin yksi päälähetys, kello 19.30. Arkisin esitetään myös viisi minuuttia kestävä lähetys 17.55. Aikaisemmin esitettiin myös myöhäislähetys, jonka alkamisaika riippui muusta ohjelmistosta. Kaikki TV-nyttin lähetykset esitetään Yle Teema & Femillä.
TV-nyttin kello 17.55 alkava lähetys ei näy arkisin pohjoisimmassa Lapissa, vaan sen paikalla näkyy saamenkielinen uutislähetys Ođđasat.
Historia

Ensimmäinen lähetys lähetettiin nimellä Från dag till dag 5. huhtikuuta 1965. Vuoden 1975 alussa nimeksi tuli nykyinen TV-nytt.
TV-nyttin päälähetyksen alkamisaika on vaihdellut vuosien saatossa. Vuoteen 1990 TV-nyttin päälähetys alkoi kaikkina päivinä paitsi sunnuntaisin kello 18.00 ja lähetettiin maanantaisin TV2:ssa (toisinaan molemmilla kanavilla) ja muina päivinä TV1:ssä. Sunnuntain TV-nytt lähetettiin myöhään illalla kello 23:n tienoilla.  15. tammikuuta 1990 alkaen vuoden 1992 loppuun TV-nyttin päälähetys tuli nyt viikon jokaisena päivänä TV1:stä kello 18.00. Vuoden 1993 alusta TV-nyttin päälähetys alkoi maanantaista perjantaihin kello 18.10 TV2:ssa ja lauantaisin ja sunnuntaisin kello 17.45 TV1:ssä. Uudet lähetysajat saivat paljon arvostelua ja niinpä TV-nyttin alkamisajaksi tuli 23. elokuuta 1993 alkaen jälleen vanha tuttu 18.00 ja siitä lähtien TV-nyttin päälähetys tuli joka päivä TV1:stä. 28. lokakuuta 1996 TV-nyttin alkamisaikaa siirrettiin 15 minuuttia myöhemmäksi, kun FST:n alkuillan lastenohjelmat siirtyivät TV2:sta TV1:n puolelle. Vuosina 2001–2009 TV-nyttillä oli kaksi päälähetystä: ensimmäinen kello 18.15 TV1:ssä ja FST:n digikanavalla ja jälkimmäinen kello 20.00, joka nähtiin vain FST:n digikanavalla paitsi maanantaisin, jolloin se nähtiin myös analogisesti TV2:ssa. Syyskuusta 2007 alkaen TV-nyttiä on esitetty vain YLE FST5:ssä eli nykyisellä Yle Femillä.
Vuosina 1997–2005 oli Ykkösen aamu-TV:ssä kolme Morgonnytt-lähetystä. Toistaiseksi viimeinen Morgonnytt lähetettiin joulukuussa 2005. Yleisradio lopetti Morgonnyttin säästösyistä. 2010-luvun alussa Yle Nyheter lähetti kaksi uutislähetystä arkiaamuina, Min morgon-ohjelman yhteydessä. Vuonna 2016 ruotsinkieliset uutiset tekivät paluun Aamu-TV:hen.
TV-nyttin myöhäislähetys esitettiin nimellä Kvällsnytt 1990-luvulta vuoteen 2009. Myöhäislähetys esitettiin maanantaisin TV2:ssa sekä tiistaista perjantaihin TV1:ssä. Vuonna 2013 nimen alkuun lisättiin sanat Yle Nyheter.. Helmikuussa 2013 Ylen uutisten ja urheilun uudistuksessa TV-nytt sai samanlaisen visuaalisen ilmeen kuin suomenkielisetkin uutislähetykset, mutta tunnusmusiikilla on erilainen sovitus.
Uutisankkurit

Jan Torvalds (siirtynyt MTV:n palvelukseen 1980)
Antonia Berg
Thomas von Boguslawski
Håkan Forsgård (siirtyi 2011 yrityselämän palvelukseen)
Matilda Gyllenberg
Ida Henriksson
Ann-Christine Karhu
Gunilla Löfstedt-Söderholm (siirtynyt 2012 Litteratursällskapetiin)
Ingrid Mallén
Daniel Olin
Kristian Ulfstedt (siirtynyt eläkkeelle)
Kristina Wallendorff (siirtynyt eläkkeelle 2008, kuollut 2016)
Monica Welling (siirtynyt eläkkeelle 2008)
Carola Wessman-May
Veronica Bogomoloff
Katja Johansson
Liselott Lindström
Susanna Sjöstedt
Kristofer Gylling (eläkkeelle 2003, kuollut 2016)
Kirjeenvaihtajat

Bryssel: Daniel Olin
Hongkong: Björn Ådahl
Tallinna: Gustaf Antell
Tukholma: Ingemo Lindroos
Washington: Johanna Törn-Mangs
TV-resistori (albumi)

| TV-resistori TV-resistori |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 6. huhtikuuta 2011
 Tyylilaji: indie pop
 Kesto: 40.00
 Levy-yhtiö: Fonal Records
TV-resistorin muut julkaisut
| Serkut rakastaa paremmin 2006 | TV-resistori 2011 |   |
TV-resistori on suomalaisen indie pop -yhtye TV-resistorin kolmas studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2011 levymerkillä Fonal Records.
Kappaleet

Ajasta jäljessä
Funtsi
Ilta aikaa
Toivon että suukonkin saan
Pidän susta, tyhmä
Koputan puuta
Kaivoin kuopan
Voi ei, ei voi olla totta
Minne ratsuni laukkaa
E.s.o.p.m.j.m.v.m.p.s.o.(pallo)
Kokoonpano

Yrjö Saarinen – urut, laulu, kitara
Päivi Kankaro – urut, laulu
Tomi Helomaa – kitara
Aleksi Salo – rummut
Martti Viljanen – basso
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Rumba:
Takauma (narratologia)

Takauma eli takautuma on romaanissa, elokuvassa tai muussa fiktiossa jakso, jossa kerronnassa siirrytään ajassa taaksepäin. Takaumaa voidaan käyttää esimerkiksi syventämään taustatarinaa tai jonkin henkilöhahmon luonnetta.
Takauma elokuvassa

Eripituiset takaumat (engl. flashback) ovat elokuvakerronnassa tavallisia. Joskus valtaosa teoksesta kerrotaan takauman muodossa, ympärillään vain lyhyt kehyskertomus tarinan alussa ja ehkä myös lopussa. Elokuvissa tavallisin siirtymä kehyskertomuksesta takaumaan on sellainen, missä henkilöhahmo kertoo menneisyydestään, ja siitä leikataan ajassa taaksepäin muistelmaosuuteen esimerkiksi niin, että hahmon puhe jatkuu takauman kertojanäänenä. Lopussa kehyskertomukseen eli elokuvan nykyhetkeen voidaan palata, kuten Billy Wilderin elokuvassa Nainen ilman omaatuntoa (1944) tai Rob Reinerin lapsuusmuistelossa Stand by Me – viimeinen kesä (1986).
David Bordwell jakaa takaumat hahmokeskeisiin ja ulkopuolisiin takaumiin. Hahmokeskeinen eli subjektiivinen takauma on henkilökohtainen muisto, jonka henkilöhahmo kokee tai kertoo elokuvan aikana. Subjektiivisuus edellyttäisi, ettei takaumassa näytetä asioita, mitä takaumaa kertova hahmo ei ole ollut todistamassa, mutta näin kuitenkin usein tehdään. Ulkopuolinen eli objektiivinen takauma ei ole sidottu mihinkään hahmoon vaan siinä tarina vain siirtyy ajassa taaksepäin.
Subjektiivisen takauman muunnelma on valheellinen takauma, joka osoittautuu tarinan edetessä epätodeksi. Alfred Hitchcockin elokuvassa Esirippu laskee (1950) todistaja kertoo rikoksesta, joka nähdään hänen subjektiivisena takaumanaan. Lopussa paljastuu, että nähty takauma olikin valhetta. Akira Kurosawan Rashomon (1950) rakentuu neljän eri silminnäkijän erilaisista kertomuksista samasta menneestä tapahtumasta.
Aiheesta muualla

Takauma Tieteen termipankissa.
Kurki, Eeva: Muistojen kuvia Elokuvantaju.
Takavarikko

Takavarikko on pakkokeinolaissa säädetty toimenpide, jossa esine otetaan esitutkinnassa pois sen haltijalta.
Takavarikko Suomessa

Suomen lain mukaan esine voidaan takavarikoida, jos on syytä olettaa, että se voi olla todisteena rikosasiassa, on viety toiselta rikoksella, tai tuomioistuin julistaa sen menetetyksi.
Takavarikko on myös oikeudenkäymiskaaressa säädetty turvaamistoimi muissa kuin rikosasioissa. Sitä käytetään siis mm. tavallisen velan maksamisen vakuudeksi. Jos hakija saattaa todennäköiseksi, että hänellä on saaminen, joka voidaan määrätä maksettavaksi, ja on olemassa vaara, että vastapuoli kätkee, hävittää tai luovuttaa omaisuuttaan taikka menettelee muulla hakijan saamista vaarantavalla tavalla, tuomioistuin voi määrätä pantavaksi vastapuolen irtainta tai kiinteätä omaisuutta takavarikkoon niin paljon, että saaminen tulee turvatuksi.
Vastapuolen hallussa oleva esine tai muu tietty omaisuus voidaan määrätä takavarikkoon myös silloin, kun hakija saattaa todennäköiseksi, että hänellä on sanottuun esineeseen tai omaisuuteen parempi oikeus, ja on olemassa vaara, että vastapuoli menettelee hakijan oikeutta vaarantavalla tavalla.
Vakuustakavarikosta rikostapauksessa on erilliset säännökset.
Pakkokeinolain mukainen takavarikko rikosasiassa on kumottava niin pian kuin se ei ole enää tarpeen. Takavarikko on kumottava myös, jollei syytettä sen aiheuttaneesta rikoksesta nosteta neljässä kuukaudessa esineen takavarikoimisesta. Tuomioistuin saa
pidättämiseen oikeutetun virkamiehen edellä tarkoitettuna määräaikana tekemästä pyynnöstä pidentää tätä aikaa korkeintaan neljäksi kuukaudeksi kerrallaan (Pakkokeinolaki 4 luku 11 §).
Takavarikko Suomessa > Asiakirjan takavarikko rikostutkinnassa

Suomen lain mukaan kahden henkilön välisen tiedonannon sisältävää asiakirjaa ei saa takavarikoida, ellei tutkittavana olevasta rikoksesta säädettävä ankarin rangaistus ole vähintään kuusi vuotta vankeutta. Henkilön hallussa olevaa asiakirjaa ei saa takavarikoida todisteena käytettäväksi, mikäli sen voidaan olettaa sisältävän asioita, joista hän ei saa todistaa oikeudenkäynnissä tai joista hän saa kieltäytyä kertomasta, ellei häntä ole esitutkinnassa oikeutettu tai velvoitettu todistamaan kyseiseen asiakirjaan liittyvästä seikasta.
Take Me Out (näytelmä)

Take Me Out on yhdysvaltalaisen näytelmäkirjailijan Richard Greenbergin kirjoittama näytelmä vuodelta 2002.
Urheilumaailmaan sijoittuvan näytelmän päähenkilö on Darren Lemming, Empires-nimisessä joukkueessa pelaava baseballin tähtipelaaja, joka päättää tulla kaapista ulos. Yksi näytelmän monista teemoista on seksuaalivähemmistöihin kohdistuvat ennakkoluulot. Näytelmän keskeisiin hahmoihin kuuluvat Lemmingin lisäksi muun muassa tämän kirjanpitäjä Mason Marzac, Davey Battle, Lemmingin läheinen ystävä, joka pelaa baseballia toisessa joukkueessa, Shane Mungitt, homoihin vihamielisesti suhtautuva Empiresin tuore pelaajahankinta ja Kippy Sunderstrom, Lemmingin läheisin joukkuetoveri, joka toimii näytelmässä myös kertojana.
Take Me Outin alkuperäinen näytelmäversio sai ensi-iltansa kesällä 2002 Donmar Warehouse -teatterissa Lontoossa. Syksyllä 2002 näytelmää esitettiin New Yorkin Joseph Papp Public Theaterissa ja Broadway-ensi-iltansa näytelmä sai helmikuussa 2003 Walter Kerr Theatressa. Ohjaajana toimi Joe Mantello. Näytelmä palkittiin kesäkuussa 2003 parhaan näytelmän Tony-palkinnolla. Sen rooleissa nähtiin muun muassa Daniel Sunjata (Lemming), Denis O'Hare (Marzac), Kevin Carroll (Battle), Fred Weller (Mungitt) ja Neal Huff (Sunderstrom). Heistä O'Hare palkittiin parhaan miessivuosan Tony-palkinnolla.
Näytelmä on julkaistu myös kirjana.
Tianna Bartoletta

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tianna Bartoletta vuonna 2014. |  Tianna Bartoletta vuonna 2014. |  Tianna Bartoletta vuonna 2014. |  |
Maa:  Yhdysvallat
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | 4×100 m |  |
|  Kultaa | Rio 2016 | pituushyppy |  |
|  Kultaa | Rio 2016 | 4×100 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 2005 | pituushyppy |  |
|  Kultaa | Peking 2015 | pituushyppy |  |
|  Pronssia | Lontoo 2017 | pituushyppy |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 2006 | pituushyppy |  |
|  Pronssia | Istanbul 2012 | 60 m |  |
|  Pronssia | Sopot 2014 | 60 m |  |
Tianna Bartoletta (o.s. Madison, s. 30. elokuuta 1985 Elyria, Ohio) on yhdysvaltalainen yleisurheilija ja rattikelkkailija. Hän on pituushypyn ja 4 × 100 metrin viestijuoksun olympiavoittaja sekä pituushypyn kaksinkertainen maailmanmestari.
Vuonna 2005 Bartoletta voitti pituushypyssä NCAA-mestaruuden sisä- ja ulkoradoilla. Samana vuonna hän voitti Helsingin MM-kisoissa maailmanmestaruuden ennätyksellään 689. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän sijoittui alun perin toiseksi tuloksella 680, mutta nousi myöhemmin voittajaksi kun Tatjana Kotova hylättiin dopingin takia. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Bartoletta oli kymmenes tuloksella 647.
Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 Bartoletta oli 60 metrin juoksussa kolmas ajalla 7,09. Lontoon olympialaisissa 2012 hän juoksi aloitusosuuden Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 × 100 metrin viestin maailmanennätysajalla 40,82. 100 metrin juoksussa hän sijoittui neljänneksi. Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 Bartoletta oli 60 metrin juoksussa kolmas ajalla 7,06. Pekingin MM-kisoissa 2015 Bartoletta voitti pituushypyssä kultaa uudella ennätyksellään 714.
Bartoletta voitti pituushypyn olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 hypättyään viidennellä kierroksella ennätyksensä 717 cm. Lisäksi hän juoksi avausosuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen pikaviestijoukkueessa. 100 metrillä hän karsiutui välierissä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti pituushypyssä pronssia tuloksella 697.
Bartoletta on saavuttanut IAAF World Relays -kilpailujen 4 × 100 metrin viestissä kultaa 2014 ja hopeaa 2015. Hän on voittanut Yhdysvaltain mestaruuden sisäradoilla 60 metrin juoksussa vuosina 2012, 2014 ja 2015 sekä ulkoradoilla 100 metrin juoksussa vuonna 2014 ja pituushypyssä vuoaina 2015 ja 2017.
Bartoletta on kilpaillut myös rattikelkkailussa ja sijoittui kolmanneksi ensimmäisessä rattikelkkailun maailmancupin osakilpailussaan marraskuussa 2012.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metrin juoksu: 10,78 (2016)
200 metrin juoksu: 22,37 (2012)
Pituushyppy: 717 (2016)
60 metrin juoksu: 7,02 (2012)
200 metrin juoksu: 23,56 (2005)
Pituushyppy: 680 (2006)
Lähde