stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Identiteetti (psykologia)
Identiteetin kehitys

Ihmisen identiteetin kehitys jatkuu koko elämän ajan. Erik H. Eriksonin psykodynamiikan pariin kuuluva tutkimus on käsitellyt tätä. Psykososiaalisen kehitysteorian mukaan nuoruuden kehitystehtävänä on ehyen identiteetin muodostaminen. Identiteetti kehittyy koko elämän ajan yksilön kokemien haasteiden pohjalta. Etsintään kuluu tavallisesti vuosia. Nuorten itsearviointitaito kehittyy ja hänen on luovuttava lapsuuden minäkäsityksestä, joka perustuu samastumiseen ja normeihin. Identiteetin kehitys ei etene järjestelmällisesti. Erikson jakaa identiteetin egon identiteettiin (tietoisuuteen itsen erillisyydestä), persoonalliseen identiteettiin (persoonallisuuteen) ja sosiaaliseen identiteettiin (sosiaalisiin rooleihin).
Minuuteen sisältyvän jatkuvuuden tunteen edellytyksenä Erikson pitää kolmea asiaa: eheytymistä kokonaisuudeksi (nuori tuntee olevansa sama ihminen muuttuvissa tilanteissa), jäsentymistä sekä aikaan (nuori kokee menneisyyden, nykyisyyden ja tulevaisuuden jatkuvaksi kokonaisuudeksi) että ympäristöön (jäsentymistä auttavat tärkeät ihmissuhteet, historia jne.). Jäsentymisen tuloksena syntyvä identiteetti tuottaa tasapainon ja hyvinvoinnin kokemuksen. Kehitysvaiheen vaarana on identiteetin epäselvyys. Nuori etsii identiteettiään kokeilemalla erilaisia rooleja ja toimintatapoja. Kokeilemisen, hylkäämisen ja hyväksymisen prosessit lujittavat identiteettiä. Identiteetin muotoutuminen johtaa oman yksilöllisyyden löytämiseen.
Identiteetti muotoutuu vuorovaikutuksessa muiden ihmisten kanssa (edellyttää muilta saatavaa palautetta ja tulkintaa). Muiden ihmisten näkemykset itsestä joko hyväksytään tai hylätään. Negatiivisella palautteella on myös keskeinen rooli. Niiden hylkääminen on mahdollista vain, jos yksilön identiteetti on kehittynyt vahvaksi. Kaveripiirin arviot vaikuttavat nuoren tunne-elämään ja itsearvostukseen sekä käsitykseen siitä, millainen asema hänellä on sosiaalisissa suhteissa. Nuori rakentaa kuvaa itsestään paljolti muiden suhtautumisen perusteella. Ryhmiin identifioituminen kasvattaa itsetuntoa ja yhteenkuuluvuuden tunnetta. Lopulta nuori itsenäistyy ja samankaltaisuuden tarve muuttuu pyrkimykseksi yksilöllisyyteen. Nuori uskaltaa puolustaa omia mielipiteitään ja elää niiden mukaisesti.
Marcian identiteetin kehitystasot

James Marcia on kehittänyt edelleen Eriksonin teoriaa. Identiteetin muodostumista voidaan kuvata kaksivaiheisena prosessina. Ensimmäisessä nuori kokeilee erilaisia vaihtoehtoja ja mahdollisuuksia. Toisessa vaiheessa hän tekee päätöksiä näillä elämänalueilla ja sitoutuu joihinkin vaihtoehtoihin. Marcian mukaan identiteetin kehityksessä on neljä tasoa.
Epäselvän identiteetin vaihe (nuori ei ole käynyt läpi etsintävaihetta, eikä sitoutunut mihinkään)
Identiteetin etsintävaihe (nuori kokeilee vaihtoehtoja ja etsii identiteettiä, mutta ei ole sitoutunut valintoihin)
Identiteetin lainanneet (nuori ei ole käynyt läpi etsintävaihetta, vaan on sitoutunut johonkin vaihtoehtoon, esimerkiksi vanhempien roolimallin mukaisesti, kokeilematta muita)
Identiteetin saavuttaneet (etsintävaihe käyty läpi ja nuori on sitoutunut valintoihinsa)
Negatiivinen identiteetti

Negatiivinen identiteetti tarkoittaa uhmakasta pyrkimystä olla juuri ympäristön toiveiden vastainen. Nuori suojaa näin itseään ympäristön paineelta. Negatiivinen identiteetti perustuu siihen, mistä lasta on moitittu tai minkä hän on kokenut häpeälliseksi.
Vahva egon identiteetti ja kulttuuriset juuret auttavat koko identiteetin kehittymistä. Puutteet identiteetin osa-alueilla voivat johtaa identiteettikriisiin.
Kognitiivisessa psykologiassa identiteetti tarkoittaa kykyä itsetarkasteluun ja tietoisuutta omasta itsestä, eli periaatteessa samaa kuin Eriksonin egon identiteetti. Identiteetti liittyy läheisesti minäkuvaan.
Aiheesta muualla

Identiteetin kehitys jatkuu nykyisin pitkälle aikuisuuteen, Jyväskylän yliopiston väitösuutiset
Identiteetin muotoutuminen aikuisiässä – Itse rakennettu identiteetti on vahva
Hämeen liitto

| Hämeen liitto |
| --- | --- |
 Hämeen liiton toimistorakennus
Tyyppi:  kuntayhtymä (maakuntaliitto)
Toimiala:  aluekehitys ja maakuntakaavoitus
Päämaja:  Niittykatu 5, 13100 Hämeenlinna
Toiminta-alue:  Kanta-Hämeen maakunta
Jäsenet:  11 kuntaa: Forssa, Hattula, Hausjärvi, Humppila, Hämeenlinna, Janakkala, Jokioinen, Loppi, Riihimäki, Tammela, Ypäjä
Maakuntajohtaja:  Toni K. Laine (8/2022-)
Päätöksentekoelin:  Hämeen maakuntavaltuusto
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hämeen liitto on yksi Suomen kahdeksastatoista maakunnan liitosta. Hallinnollisesti se on lakisääteinen, Kanta-Hämeen kuntien muodostama kuntayhtymä, joka aluekehitysviranomaisena vastaa maakunnan yleisestä kehittämisestä ja maakuntakaavoituksesta.
Hämeen liiton toiminnasta ja taloudesta päättää jäsenkuntien kunnanvaltuutetusta kuntien asukasluvun suhteessa valitsema 54-jäseninen  maakuntavaltuusto. Liiton operatiivista toimintaa johtaa maakuntajohtaja Toni K. Laine.  Maakuntaliiton toimisto sijaitsee Hämeenlinnassa (Niittykatu 5).
Ikkunanhallintaohjelma

Työpöytämallinen twm, X Window Systemsin oletus vuodesta 1989
Limittävä dwm-ikkunointiohjelma
Ikkunanhallintaohjelma (myös ikkunointiohjelma, ikkunamanageri, jne.) hallitsee ikkunoiden paikkaa graafisessa käyttöliittymässä. Tyypillisesti ikkunanhallintaohjelma piirtää ikkunoille reunat ja otsikkopalkin sekä huolehtii siitä, että käyttäjä pystyy liikuttamaan ja muuttamaan ikkunoiden kokoa näytöllä. Myös erilaiset tehosteet, kuten läpinäkyvät ikkunat, voivat olla ikkunanhallintaohjelman toteuttamia. Työpöydällä olevat kuvakkeet eivät yleensä sisälly ikkunanhallintaohjelmaan, vaan ovat osa laajempaa työpöytäympäristöä.
Useissa järjestelmissä, kuten Microsoft Windowsin ja Apple OS X:n käyttämissä ikkunointijärjestelmissä, ikkunanhallinta on integroitu ikkunointijärjestelmään, eikä sitä yleensä saa vaihdettua.[lähde? ]
Unix- ja Linux-ympäristöissä käytetyssä X Window Systemissä ikkunanhallintaohjelma on ikkunoinnista erotettu ohjelma, ja tämän vuoksi helposti vaihdettavissa. Yhtenäisen työpöytäympäristön puuttuessa ikkunanhallintaohjelmiin on kuitenkin lisätty ikkunanhallintaan varsinaisesti kuulumattomia ominaisuuksia. Näitä ovat esimerkiksi mahdollisuus käynnistää muita ohjelmia. Nykyään näiden ominaisuuksien rooli on silti pienentynyt, sillä suuri osa käynnistysvalikoista ja apuohjelmista on sulautettu osaksi laajempia työpöytäympäristöjä. [lähde? ]
X Window Systemin kanssa kilpaileva ratkaisu oli muun muassa Sun Microsystemsin NeWS, joka oli suljettua lähdekoodia ja hävisi muiden yhtiöiden perustettua X Window Consortiumin.
Yleisin tapa toteuttaa ikkunanhallintaohjelma X:ssä on ns. re-parenting window manager, joka kaappaa asiakassovelluksen huipputason ikkunan (top-level window) ja siirtää sen oman ikkunansa sisälle, johon se piirtää kehykset.[lähde? ]
Lajityyppejä

Työpöytämallia käyttävät ikkunanhallintaohjelmat mahdollistavat avoimien ikkunoiden vapaan siirtämisen. Ikkunoita voi siirtää päällekkäin, ja tila jonka ikkunat eivät peitä mahdollistaa työpöydän käytön. Xeroxin kehittämä, ensimmäinen graafinen käyttöliittymä esitteli työpöytämallin. Yhtiön vuonna 1981 julkaistussa Xerox Star -käyttöliittymässä idea kuitenkin hylättiin ja limittävä ikkunanhallinta otettiin käyttöön.
Limittävä ikkunanhallintaohjelma pitää automaattisesti huolta siitä, että ikkunat peittävät koko näytön alan asettamalla ikkunat vierekkäin ja asettamalla niiden koon sopivaksi. Limittävässä ikkunointiohjelmassa käyttäjä ei tavallisesti pysty itse liikuttamaan ikkunoita. Vuonna 1985 julkaistu Microsoft Windows 1.0 käytti limittävää ikkunanhallintaa, mutta asiakkaiden valitusten vuoksi[lähde? ] myöhemmissä versioissa vaihdettiin työpöytämalliin mikä on yhtiöllä edelleen käytössä.
Kompositoiva ikkunanhallintaohjelma (Compositing window manager) käsittelee ikkunoita renderöimällä ne erikseen näytön ulkopuolella ja sen jälkeen yhdistämällä ikkunat näytölle. Koostava ikkunanhallintaohjelma voi olla joko limittävä tai käyttää työpöytämallia. Kompositointi voi käyttää 2D- tai 3D-tekniikoita.
Lajityyppejä > Kompositoiva ikkunanhallinta

Kompositoiva ikkunanhallintaohjelma yhdistää sekä ikkunanhallintaohjelman että kompositorin. Kompositorin kanssa asiakasohjelmat renderöivät omiin piilossa oleviin puskureihin. X11-ikkunoinnissa kompositorin on aktiivisesti haettava näytettävä tieto asiakasohjelmista kun taas Wayland-ikkunoinnissa asiakasohjelmat lähettävät tiedon.
Perinteinen X11-renderöinti käytti välitöntä moodia (immediate mode) suoraan näytölle renderöintiin (ilman kompositointia), joka aiheuttaa virheitä kuten puutteellista renderöintiä, "repeytymistä" tai vilkkumista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The anatomy of the modern window manager (englanniksi)
Herman Ross

Herman Ross eli Herman Hermanninpoika Ross, myös Hermannus Ross, (n. 18. heinäkuuta 1672 Vaasa – 29. lokakuuta 1726 Turku) oli Turun akatemian teologian professori 1709 alkaen ja akatemian rehtori 1722–1724 sekä valtiopäivämies 1719. Hänen isänsä oli vaasalainen suurkauppias ja valtaporvari Herman Williaminpoika Ross, joka toimi myös Vaasan pormestarina, ja äitinsä Margaretha Jesenhaus. Alun perin Rossit tulivat Suomeen 1600-luvun alkupuoliskolla Skotlannista.
Herman Ross oli kaksi kertaa naimisissa, ensin Anna Schäferin, sitten yliopiston rehtori Isak Pihlmanin tyttären Margaretan kanssa. Lapsia hänellä oli 11. Aikuisiksi eläneet pojat saivat akateemisen koulutuksen. Isak Ross päätyi isänsä tapaan professoriksi. Herman Ross oli katedraalikoulun lehtori, Jacob Ross toimi Jomalan kappalaisena ja Wilhelm Ross oli tutkimusmatkailija, joka kuoli karavaanimatkalla lähellä Damaskosta.
Herman Ross, vaikka olikin arvostettu teologian 1. professori, oli merkittävämpi hallintomiehenä kuin tieteenharjoittajana. Venäläismiehityksen aikana hän oli tilapäisen kirkkohallituksen jäsen ja akatemian vararehtori. Hänet valittiin valtiopäiväedustajaksi vuonna 1726.
Cosmicolor

| Cosmicolor m-flo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. maaliskuuta 2007
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: j-pop, hip hop, R&B
 Levy-yhtiö: Avex Trax (Rhythm Zone)
Listasijoitukset
  Japani – 3.
m-flon muut julkaisut
| Dope Space Nine 2005 | Cosmicolor 2007 | Electricolor 2007 |
Cosmicolor on japanilaisen hip hop -yhtyeen m-flon viides studioalbumi. Se julkaistiin 28. maaliskuuta 2007.
Cosmicolor oli kolmas ja viimeinen ”m-flo loves...” -yhteistyöprojektiin kuulunut studioalbumi. Projektissa yhden laulajan sijaan yhtyeen albumeilla vieraili lukuisia muita artisteja. Cosmicolor-albumille osallistui useita tunnettuja j-pop-laulajia, kuten Namie Amuro ja Chara sekä koko yhteistyösarjan aloittanut Crystal Kay. Suurta huomiota saivat Emi Hinouchin ja Ryōhein kanssa äänitetty kappale ”Summer Time Love”, joka otettiin Marui-tavaratalon televisiomainokseen, ja Doping Pandan kanssa tehty kappale ”She Loves the Cream”, josta tehtiin erikoisversio Amazing Nuts! -animea varten. Albumi nousi Oricon-listan sijalle kolme.
Albumin julkaisun jälkeen yhtye lähti kiertueelle Japaniin ja Etelä-Koreaan. Viimeinen konsertti Yokohama Arenalla heinäkuussa 2007 oli yhtyeen toistaiseksi suurin, ja siihen osallistui yhteensä 17 vierailevaa artistia.
Kappaleet

Issue No. 5 – 1.01  [välisoitto]
Love Don't Cry – 4.25  [m-flo loves Crystal Kay]
Luvotomy – 5.13  [m-flo loves Namie Amuro]
Stuck in Your Love – 3.17  [m-flo loves Melody]
Current Affairs – 0.51  [välisoitto]
Summer Time Love – 5.05  [m-flo loves Emi Hinouchi & Ryōhei]
Simple & Lovely – 3.48  [m-flo loves Kumi Kōda]
Picture Perfect Love – 4.56  [m-flo loves Monkey Majik]
Music Monopoly – 1.25  [välisoitto]
She Loves the Cream – 5.32  [m-flo loves Doping Panda]
Love Me After 12AM – 4.16  [m-flo loves Alex (Clazziquai Project)]
Love Song – 5.45  [m-flo loves Bonnie Pink]
Love Long and Prosper – 5.33  [m-flo loves Star Trek]
Love Me, Hate the Game – 4.40 [m-flo loves Chan, Thaitanium, Edison Chen, Ryōhei]
Lotta Love – 6.45  [m-flo loves Minmi]
People of Cosmicolor – 1.23  [välisoitto]
Love to Live By – 5.40  [m-flo loves Chara]
Crveni Spust

| Crveni Spust |
| --- | --- |

Paikkakunta::  Bistra, Kroatia
Talviurheilukeskus:: Skijalište Sljeme
Vuori:: Medvednica
Rinneluokitus:: Punainen
Yläasema:: 1 030 m
Ala-asema:: 730 m
Korkeusero:: 300 m
Pituus:: 975 m
Keskijyrkkyys:: 30,8 %
Hissi
Hissi:: Žičara Trosjed
Tyyppi:: 2-hengen tuolihissi
Kapasiteetti:: 1 700 henkilöä/h
Ala-asema:: 730 m
Yläasema:: 1 030 m
Miehet
Pujottelu
Lähtö:: 988 m
Maali:: 768 m
Korkeusero:: 220 m
1. MC-kilpailu:: 17.2.2008
Naiset
Pujottelu
Lähtö:: 988 m
Maali:: 768 m
Korkeusero:: 220 m
1. MC-kilpailu:: 20.1.2005
Crveni Spust on laskettelurinne Skijalište Sljemen talviurheilukeskuksessa Bistrassa Kroatiassa.
Crveni Spust -rinteessä järjestetään vuosittain alppihiihdon maailmancupin pujottelukilpailuja.
Crveni Spust sijaitsee Skijalište Sljemen talviurheilukeskuksessa Gornja Bistran kylässä Bistran kunnassa Zagrebin piirikunnassa noin 20 minuutin ajomatkan päässä Zagrebin keskustasta, Kroatian pääkaupungista.
Maalialue
Irmeli Kaunisto

Kirsti Irmeli Kaunisto (o.s. Pinomäki, s. 1950) on suomalainen taidemaalari.
Kaunisto tunnetaan palettiveitsellä tehdyistä maalauksistaan. Hän aloitti kuitenkin akvarellistina. Kaunisto opiskeli Oriveden Opistossa Nándor Mikolan johdolla sekä Kankaanpään taidekoulussa Liisa Juhantalon ja Kauko Räikkeen johdolla vuodesta 1968 vuoteen 1970. Hänet on palkittu taiteellisesta työstään sekä Suomessa että Ranskassa.
Kaunisto valmistui kuvaamataidon ohjaajaksi vuonna 1970. Samana vuonna hän sai 3. palkinnon Osuuspankin kansallisessa setelinsuunnittelukilpailussa. Kaunisto voitti Ylöjärven seurakuntakeskuksen alttarityön suunnittelukilpailun vuonna 1981. Hänen töitään on esillä julkisissa tiloissa, kuten Ylöjärven kaupungintalossa ja Aito Säästöpankin Kauppakadun-konttorissa Tampereella.
Kaunisto asuu Ylöjärvellä ja maalaa Ranskan Aveyronissa. Hänen puolisonsa on laulaja Pasi Kaunisto.
Aiheesta muualla

http://www.kansanraamattuseura.fi/files/792/Pasi_Kaunisto_Ekaluokkalaisen_ihastus_kypsyi_suureksi_rakkaudeksi.pdf (Arkistoitu – Internet Archive)
HMS Warspite (1913)

| HMS Warspite |
| --- | --- |
 HMS Warspite Intian Valtamerellä 1942

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Devonportin telakka
Kölinlasku:  31. lokakuuta 1912
Laskettu vesille:  26. marraskuuta 1913
Palveluskäyttöön:  marraskuu 1915
Poistui palveluskäytöstä:  23. huhtikuuta 1947
Loppuvaihe:  myytiin romutettavaksi
Tekniset tiedot
Uppouma:  27 940 t (standardi) 33 528 t (kuormattu)
Pituus:  196,76 m
Leveys:  27,57 m
Syväys:  9,19 m
Koneteho:  75 000 shp
Nopeus:  24 solmua
Miehistöä:  950
Aseistus
Aseistus:  8 × BL 15"/42 Mk I -tykkiä kaksoistorneissa 16 × 6" tykkiä 2 × 3" ilmatorjuntatykkiä 4 × 21" torpedoputkea
HMS Warspite (viirinumero 03) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1913 vesillelaskettu Queen Elizabeth -luokan taistelulaiva. Alus otti osaa kumpaankin maailmansotaan, joista jälkimmäisen aikana se sai lempinimen Vanha rouva (The Old Lady). Alus romutettiin lopulta vuoteen 1950 mennessä.
Valmistus

Alus tilattiin Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 31. lokakuuta 1912. Alus laskettiin vesille 26. marraskuuta 1913 ja valmistui telakalta 8. maaliskuuta 1915, jolloin sen koeajot aloitettiin.
Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan vuoksi aluksen koeajoja ja tarkastuksia lyhennettiin. Kuninkaallinen laivasto otti Warspiten palvelukseen 5. huhtikuuta 1915 Devonportissa liittäen aluksen Suuren laivaston 2. taistelulaivueeseen. Alus saapui 13. huhtikuuta Scapa Flow'hun liittyen laivueeseensa.
Palvelus > Ensimmäinen maailmansota

Alus ajoi karille Dunbarin edustalla 17. syyskuuta 1915, jolloin sen pohja vaurioitui lievästi. Se oli kelluvalla telakalla korjattavana 20. marraskuuta saakka ja alus palasi laivueeseensa 24. marraskuuta, jolloin se siirrettiin vastamuodostettuun 5. taistelulaivueeseen. Alus törmäsi 3. joulukuuta sisaralukseensa Barhamiin, mikä aiheutti aluksen joutumisen korjattavaksi loppuvuodeksi.
Skagerrakin taistelussa 31. toukokuuta 1916 laivue oli liitettynä taisteluristeilijälaivueeseen, jota se tuki taistelussa. Warspite oli yksi pahiten vaurioituneista taistelulaivoista, mutta se kykeni osallistumaan taisteluun koko ajan. Alus ampui 259 laukausta 15 tuuman pääaseillaan sekä merkittävän määrän kuuden tuuman apuaseillaan. Siihen osui 29 raskasta ja keskiraskasta kranaattia, joiden aiheuttamat vauriot olivat merkittäviä. Alus saapui taistelua seuranneena päivänä Rosythiin, jossa se siirrettiin telakalle korjattavaksi. Aluksen korjaukset valmistuivat 20. heinäkuuta ja se palasi Suureen Laivastoon 23. heinäkuuta 1916.
Warspite törmäsi 24. elokuuta HMS Valiantin kanssa, minkä seurauksena alus oli telakalla 29. syyskuuta saakka. Alus ei osallistunut palvelukseen palattuaan enää aktiivisesti sotatoimiin.
Palvelus > Sotien välinen aika

Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Warspite liitettiin huhtikuussa 1919 Atlantin laivaston 2. taistelulaivueeseen, jossa se oli toukokuuhun 1921, jolloin se siirrettiin 1. taistelulaivueeseen. Laivueessa se palveli Portsmouthin telakalle siirtoonsa saakka, jolloin alus samalla poistettiin palveluksesta 31. lokakuuta 1924.
Palvelus > Sotien välinen aika > Modernisointi 31.10.1924 – 6.4.1926

Telakalla aluksen aluksen runkoon kiinnitettiin torpedovyöt, jotka kasvattivat aluksen leveyden 104 jalkaan (90' 6" aiemmin). Torpedovyöt oli jaettu ylä- ja alaosaan, ja ne loppuivat 90 jalkaa ennen perää ja keulaa. Osaa torpedovyön taskuista käytettiin öljytankkeina ja loput täytettiin vedellä tai tehtiin ilmatiiviiksi. Etummainen savupiippu taivutettiin yhteen takimmaisen kanssa, jolloin savupiippu muodostui yhdeksi suureksi putkeksi. Näin saatiin savukaasut ohjattua pois komentosillalta ja tulenjohtopaikoista. Lisäksi komentosiltaa muutettiin.
Venekannen 6-tuumainen ja 12-paunainen ilmatorjuntatykki korvattiin kahdeksalla 4 tuuman Mk XVI -ilmatorjuntatykillä. Lentoonlähtöalustat säilytettiin, mutta operatiivisia lentokoneita ei laivalle sijoitettu.
Palvelus > Sotien välinen aika > Välimeri

Warspite palasi palveluskäyttöön 6. huhtikuuta 1926, ja se liitettiin Välimeren laivastoon. Alus saapui 20. toukokuuta Maltalle, missä se toimi Välimeren laivaston komentajan lippulaivana. Alus ajoi karille Aegean merellä heinäkuussa 1928, minkä jälkeen se palasi kotimaahan korjattavaksi. Korjausten jälkeen se palasi palveluskäyttöön 22. tammikuuta 1929 ja saman tien takaisin 1. Taistelulaivaviirikköön Välimeren laivastoon.
Toukokuussa 1931 alus siirrettiin 2. taistelulaivaviirikköön Atlantin laivastoon, kunnes se poistettiin palveluskäytöstä reserviin valmistautumaan modernisointiin 23. joulukuuta 1933. Aluksen asennettiin HACS (High angle control system) Mk I ilmatorjunnan tulenjohtolaitteisto ja torpedoputket poistettiin vuosina 1930–1931.  Modernisointi aloitettiin maaliskuussa 1934 ja valmistui kolme vuotta myöhemmin.
Palvelus > Sotien välinen aika > Telakalla Portsmouthissa 1934–1937

Portsmouthissa tehdyssä modernisoinnissa runko oikaistiin ja kaikki kansirakenteet poistettiin. Koneet vaihdettiin uusiin, jolloin moottoriteho kasvoi 80 000 hevosvoimaan. Samoin moottoritilojen jakoa uudistettiin ja runkokaarien tukea lisättiin. Uusi moottori vähensi uppoumaa 1 480 tonnilla.
Kansipanssaria pääkannella etummaisen tykkitornin edessä lisättiin kolmituumaiseksi ja makasiinien yläpuolella olevaa panssarikantta 5,5 tuumaan, samoin konehuoneiden yläpuolella oleva panssari 3,5-tuumaiseksi. Pääaseiden tornien korotuskulmia lisättiin niin, että oli mahdollista ampua 30 asteen korotuskulmalla, mikä lisäsi aseiden kantaman 32 300 jaardiin käytettäessä uusia ampumatarvikkeita. Jäljellä olevat 4 tuuman ilmatorjuntatykit korvattiin neljällä kaksiputkisella 4 tuuman Mk XIX -tykeillä. Etummaisin ja taaimmaisin 6 tuuman tykki kummaltakin laidalta poistettiin.
Savupiipun etupuolella olleet neljä Mk VI kahdeksanputkista 2-paunaista, kaksi kummallakin laidalla ja vanhan lentoonlähtötason takana olleet kaksi neliputkista puolen tuuman konekivääriä poistettiin ja asennettiin B- ja X-tornien katoille. Loput kaksi torpedoputkea poistettiin.
Vanha kolmijalkainen masto ja vanha pisaranmallinen silta korvattiin suurella laatikkomaisella sillalla, jonka yläosa muodosti tankomaisen maston. Uusi 15 tuuman pääaseen tulenjohtopaikka sijoitettiin sillan yläosaan vanha siirrettiin rakenteiden takaosaan. HACS Mk III sijoitettiin kumpaankin laitaan sillalle.
Savuhormin taakse rakennettiin suuri lentokonesuoja ja kiinteä DIIH katapultti asennettiin yläkannelle lentokonesuojan ja takimmaisen valvomon välille. Neljä Blackburn Skuaa ja myöhemmin Fairey Swordfish kellukekonetta ja lopulta Vickers-Supermarine Walrus -lentovenettä kykeni operoimaan alukselta teoriassa, mutta normaalisti lentokoneita ei ollut kahta enempää, koska lentokonesuojaan ei mahtunut enempää. Swordfish-koneet olivat käytössä vuodesta 1938 aina tammikuuhun 1942 ja Walrus siitä eteenpäin.
Näiden muutosten jälkeen uppouma oli kasvanut 36 096 tonniin ja alus kykeni 23,8 solmun nopeuteen käyttöönottotesteissä.
Palvelus > Sotien välinen aika > Välimeri

Warspite palasi Välimeren laivastoon 29. kesäkuuta 1937 lippulaivaksi, mutta koneissa olevien mekaanisten ongelmien vuoksi se saapui asemapaikalleen vasta tammikuussa 1938.
Palvelus > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan alkaessa Warspite jatkoi palvelustaan Välimerellä, kunnes se sai käskyn liittyä Kotilaivastoon lokakuun lopulla. Warspite saapui Gibraltarille 6. marraskuuta 1939. Saksan laivaston taisteluristeilijöiden Gneisenaun ja Scharnhorstin kauppamerenkululle aiheuttaman uhan vuoksi Warspite määrättiin suojaamaan Halifaxiin meneviä saattueita.
Palvelus > Toinen maailmansota > Norja

Warspitestä tehtiin Kotilaivaston lippulaiva 6. joulukuuta ja tehtäväksi määrättiin partioiminen pohjoisilla vesialueilla sekä Pohjanmerellä huhtikuussa 1940 tapahtuneeseen saksalaisten Norjan valtaukseen saakka. Alus otti osaa toiseen Narvikin toiseen taisteluun 13. huhtikuuta, jolloin 15 tuuman tykeillä Warspite upotti saksalaisen hävittäjän Erich Koellnerin ja romutti hävittäjä Erich Giesen. Lisäksi retken aikana alukselta lähtenyt Fairey Swordfish upotti saksalaisen sukellusveneen U-64:n. Warspite osallistui Norjan tapahtumiin 25. huhtikuuta saakka, jolloin se määrättiin palaamaan Scapa Flow'hun.
Palvelus > Toinen maailmansota > Välimeri

Scapa Flow'hun saavuttuaan Warspite määrättiin Välimerelle, ja alus saapui Aleksandriaan 14. toukokuuta 1940. Warspite osallistui Calabrian taisteluun 9. heinäkuuta, jossa kohdattiin Italian laivaston taistelulaivat Giulio Cesare ja Conte di Cavour. Warspite osui Giulio Cesareen kerran 15 tuuman pääaseillaan ja aiheutti osuman saaneen aluksen nopeuden putoamisen 18 solmuun.
Warspite osallistui Bardian pommitukseen 17. elokuuta (operaatio MB2), minkä jälkeen sen päätehtävänä oli Maltan saattueiden suojaaminen Kreikan taisteluihin saakka. Warspite tuki taisteluita Valonan pommituksella joulukuussa 1940 ja uudelleen pommittamalla Bardiaa 31. tammikuuta 1941.
Warspiten seuraava meritaistelu oli Matapanin taistelu maaliskuussa, missä se taisteli yhdessä taistelulaivojen HMS Valiantin ja HMS Barhamin kanssa upottaen italialaiset raskaat risteilijät Zaran, Fiumen, Polan sekä kaksi hävittäjää. Warspite ampui kaksi täyslaidallista kohden Fiumea ja neljästi kohden Zaraa. Alus osallistui Tripolin pommitukseen 21. huhtikuuta ja seuraavassa kuussa suojasi Operaatio Tiikeriä (Maltan saattue).
Warspite osallistui Kreetan taisteluihin 22. toukokuuta, missä alukseen osui saksalaisen III/JG7:n Messerschmitt Bf 109B -koneen pudottama lentopommi. Osuma aiheutti suuret vauriot vasemman kyljen 6 ja 4 tuuman asemissa, 38 miestä sai surmansa ja useat haavoittuivat. Alukselle suoritettiin tilapäiskorjaukset Aleksandriassa, minkä jälkeen se purjehti Yhdysvaltoihin varsinaisiin korjauksiin. Mutta ennen siirtymistä alus joutui 24. kesäkuuta vastaisena yönä uuden ilmahyökkäyksen kohteeksi, mikä aiheutti uuden vuodon.