stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen seutukunnat
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.1997

Orimattilan seutukunnan lakkautus, jolloin Orimattila ja Artjärvi Lahden seutukuntaan sekä Mäntsälä Helsingin seutukuntaan.
Posio-Ranuan seutukunnan lakkautus, jolloin Posio Itä-Lapin seutukuntaan ja Ranua Rovaniemen seutukuntaan.
Heinolan ja Sysmän seutukuntien yhdistäminen, nimeksi Itä-Hämeen seutukunta.
Savitaipaleen seutukunnan nimi Länsi-Saimaan seutukunnaksi.
Luumäki ja Ylämaa Lappeenrannan seutukunnasta Länsi-Saimaan seutukuntaan.
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.2.1998

Koillis-Lapin seutukunnan nimi Itä-Lapin seutukunnaksi.
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2001

Haapavesi Nivala-Haapajärven seutukunnasta Siikalatvan seutukuntaan.
Karttula Sisä-Savon seutukunnasta Kuopion seutukuntaan.
Maaninka Ylä-Savon seutukunnasta Kuopion seutukuntaan.
Pudasjärvi Koillismaan seutukunnasta Iin seutukuntaan.
Vaala Kehys-Kainuun seutukunnasta Kajaanin seutukuntaan.
Uurainen Keuruun seutukunnasta Jyväskylän seutukuntaan.
Myrskylä ja Pukkila Loviisan seutukunnasta Porvoon seutukuntaan.
Joroisten seutukunnan lakkautus, jolloin Joroinen ja Kangaslampi Juvan seutukuntaan sekä Heinävesi Savonlinnan seutukuntaan.
Lakeuden seutukunnan lakkautus, jolloin Liminka, Lumijoki ja Tyrnävä Oulun seutukuntaan sekä Rantsila Siikalatvan seutukuntaan.
Itä-Pirkanmaan, Koillis-Pirkanmaan ja Pohjois-Pirkanmaan seutukuntien yhdistäminen, nimeksi Ylä-Pirkanmaan seutukunta.
Itä-Hämeen seutukunnan nimi Heinolan seutukunnaksi.
Ahvenanmaalle kolmas seutukunta, jolloin uusi jako:
Mariehamns stad: Maarianhamina.
Ålands landsbygd: Eckerö, Finström, Geta, Hammarland, Jomala, Lemland, Lumparland, Saltvik ja Sund.
Ålands skärgård: Brändö, Föglö, Kumlinge, Kökar, Sottunga ja Vårdö.
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2002

Kangaslampi Juvan seutukunnasta Varkauden seutukuntaan.
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2003

Iin seutukunnan nimi Oulunkaaren seutukunnaksi.
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2004

Haukivuori Pieksämäen seutukunnasta Mikkelin seutukuntaan.
Sulkava Juvan seutukunnasta Savonlinnan seutukuntaan.
Korpilahti Jämsän seutukunnasta Jyväskylän seutukuntaan.
Petäjävesi Keuruun seutukunnasta Jyväskylän seutukuntaan.
Hankasalmi ja Toivakka Kaakkoisen Keski-Suomen seutukunnasta Jyväskylän seutukuntaan.
Merikarvia Pohjois-Satakunnan seutukunnasta Porin seutukuntaan.
Kaakkois-Satakunnan seutukunnan lakkautus, jolloin Köyliö ja Säkylä Rauman seutukuntaan sekä Huittinen, Kokemäki, Punkalaidun ja Vampula Porin seutukuntaan.
Saarijärven ja Viitasaaren seutukuntien yhdistäminen, nimeksi Saarijärven-Viitasaaren seutukunta.
Pohjoisten seinänaapurien seutukunnan nimi Seinäjoen seutukunnaksi.
Kaakkoisen Keski-Suomen seutukunnan nimi Joutsan seutukunnaksi.
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2005

Mynämäki Vakka-Suomen seutukunnasta Turun seutukuntaan.
Punkalaidun Porin seutukunnasta Lounais-Pirkanmaan seutukuntaan.
Kärkikuntien seutukunnan lakkautus, jolloin Parikkala Imatran seutukuntaan.
Outokummun seutukunnan lakkautus, jolloin Outokumpu ja Polvijärvi Joensuun seutukuntaan.
Ilomantsin seutukunnan lakkautus, jolloin Ilomantsi Joensuun seutukuntaan.
Sahalahti poistui Kaakkois-Pirkanmaan seutukunnasta yhdistyessään Kangasalan (Tampereen seutukunta) kanssa.
Peräseinäjoki poistui  Eteläisten seinänaapurien seutukunnasta yhdistyessään Seinäjoen kanssa
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2007

Lapua Härmänmaan seutukunnasta Seinäjoen seutukuntaan.
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2009

Lohjan seutukunnan lakkautus, jolloin Karjalohja, Karkkila, Lohja, Nummi-Pusula ja Vihti Helsingin seutukuntaan.
Tammisaaren seutukunnan nimi Raaseporin seutukunnaksi.
Länsi-Saimaan seutukunnan lakkautus, jolloin Luumäki, Lemi, Savitaipale, Suomenniemi, Taipalsaari ja Ylämaa Lappeenrannan seutukuntaan.
Juvan seutukunnan lakkautus, jolloin Juva, Joroinen ja Rantasalmi Pieksämäen seutukuntaan ja Puumala Mikkelin seutukuntaan.
Eteläisten seinänaapurien seutukunnan lakkautus, jolloin Jalasjärvi ja Kurikka Seinäjoen seutukuntaan.
Härmänmaan seutukunnan lakkautus, jolloin Kauhava Seinäjoen seutukuntaan.
Soini Kuusiokuntien seutukunnasta Järviseudun seutukuntaan.
Kortesjärvi poistui Järviseudun seutukunnasta yhdistyessään Kauhavan kanssa.
Jurva poistui Suupohjan seutukunnasta yhdistyessään Kurikan kanssa.
Kuru poistui Ylä-Pirkanmaan seutukunnasta yhdistyessään Ylöjärven (Tampereen seutukunta) kanssa.
Ullava poistui Kaustisen seutukunnasta yhdistyessään Kokkolan (Kokkolan seutukunta) kanssa.
Lehtimäki poistui Kuusiokuntien seutukunnasta yhdistyessään Alajärven (Järviseudun seutukunta) kanssa.
Suupohjan seutukunnan ruotsinkielinen nimi vaihtui muotoon Sydösterbotten.
Ylikiiminki jätti Oulunkaaren seutukunnan liityttyään Oulun seutukuntaan kuuluvaan Oulun kaupunkiin.
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2010

Heinolan seutukunnan lakkautus, jolloin Heinola, Sysmä ja Hartola Lahden seutukuntaan. Lahden seutukunta jäi Päijät-Hämeen maakunnan ainoaksi seutukunnaksi.
Himanka poistui Kokkolan seutukunnasta yhdistyessään Kalajoen (Ylivieskan seutukunta) kanssa.
Orivesi Ylä-Pirkanmaan seutukunnasta Tampereen seutukuntaan.
Hämeenkyrö Luoteis-Pirkanmaan seutukunnasta Tampereen seutukuntaan.
Juuka Pielisen Karjalan seutukunnasta Joensuun seutukuntaan.
Siikalatvan seutukunnan nimi Haapaveden-Siikalatvan seutukunnaksi.
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2011

Kuhmalahti poistui Kaakkois-Pirkanmaan seutukunnasta yhdistyessään Tampereen seutukunnassa sijaitsevan Kangasalan kanssa.
Pälkäne Kaakkois-Pirkanmaan seutukunnasta Tampereen seutukuntaan. Samalla Kaakkois-Pirkanmaan seutukunta lakkautettiin.
Sipoo Porvoon seutukunnasta Helsingin seutukuntaan.
Rantasalmi Pieksämäen seutukunnasta Savonlinnan seutukuntaan.
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2013

Yli-Ii poistui Oulunkaaren seutukunnasta yhdistyessään Oulun (Oulun seutukunta) kanssa.
Suomenniemi poistui Lappeenrannan seutukunnasta yhdistyessään Mikkelin (Mikkelin seutukunta) kanssa.
Kiikoinen poistui Pohjois-Satakunnan seutukunnasta yhdistyessään Sastamalan (Lounais-Pirkanmaan seutukunta) kanssa.
Nilsiä poistui Koillis-Savon seutukunnasta yhdistyessään Kuopion (Kuopion seutukunta) kanssa.
Vähäkyrö poistui Kyrönmaan seutukunnasta yhdistyessään Vaasan (Vaasan seutukunta) kanssa.
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2015

Tarvasjoki poistui Loimaan seutukunnasta yhdistyessään Liedon (Turun seutukunta) kanssa
Lavia poistui Pohjois-Satakunnan seutukunnasta yhdistyessään Porin (Porin seutukunta) kanssa
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2016

Vaala Kajaanin seutukunnasta Oulunkaaren seutukuntaan.
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2017

Juankoski poistui Koillis-Savon seutukunnasta yhdistyessään Kuopion (Kuopion seutukunta) kanssa.
Luvia poistui Porin seutukunnasta yhdistyessään Eurajoen (Rauman seutukunta) kanssa.
Muutokset seutukunnissa > Muutokset 1.1.2021

Heinävesi Savonlinnan seutukunnasta Joensuun seutukuntaan.
Iitti Kouvolan seutukunnasta Lahden seutukuntaan.
Joroinen Pieksämäen seutukunnasta Varkauden seutukuntaan.
Kuhmoinen Jämsän seutukunnasta Tampereen seutukuntaan.
Kyrönmaan seutukunnan lakkautus, jolloin Isokyrö Seinäjoen seutukuntaan ja Laihia Vaasan seutukuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomen seutukunnat Wikimedia Commonsissa
Suomen seutukunnat vuonna 2000 NUTS 4-numeroituna.
Târgu Mureș

| Târgu Mureș |
| --- | --- |
 Târgu Mureșin kulttuuripalatsi (oik.) ja Mureșin piirikunnan hallitus (vas.)
 lippu:  vaakuna
 Târgu Mureșin sijainti Romaniassa
 Koordinaatit: 46°32′59″N, 24°33′35″E 
Valtio:  Romania
Piirikunta:  Mureș
Ensimmäinen asiakirjamaininta:  1332
Hallinto:  
 – Pormestari:  Dorin Florea
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  49.3 km²
Väkiluku (2011):  127 849
 – Väestötiheys metropolialue:  3 043 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.tirgumures.ro 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Târgu Mureș [ˈtɨrgu ˈmureʃ] (vanha oikeinkirjoitus Tîrgu-Mureș, unk. Marosvásárhely, lyhyemmin Vásárhely; saks. Neumarkt am Mieresch) on Mureșin piirikunnan pääkaupunki Romanian Transilvaniassa. Kaupunki sijaitsee Mureșjoen varrella, ja sen nimi merkitseekin Mureșin markkinapaikkaa.  Ensimmäinen maininta siitä on dokumenteissa vuodelta 1322.
Kaupungissa oli vuonna 2002 liki 150 000 asukasta, joista puolet romanialaisia, 46 % unkarilaisia ja 2,5 % romaneita. Väkiluvulla mitattuna Târgu Mureș on Transilvanian kuudenneksi suurin kaupunki ja Romanian unkarilaisten suurin keskittymä. 1990-luvun alussa kaupungissa oli levottomuuksia silloin enemmistönä olleen unkarinkielisen kantaväestön ja alueelle muuttaneiden romanialaisten välillä.
Kaupungin suurin työllistäjä on kemianteollisuus. Työttömyysprosentti on 7,6 %. Târgu Mureșissa on jugendtyyliin rakennettu kulttuuripalatsi, jossa mm. kaupunginorkesteri esiintyy.
Max Beckmann

Max Beckmann vuonna 1928.
Max Beckmann (1884–1950) oli saksalainen taidemaalari.
Beckmann aloitti uransa vuonna 1906, jonka jälkeen hän piti useita yksityisnäyttelyjä. Hän oli ensimmäisessä maailmansodassa lääkintämiehenä ja sai siellä hermoromahduksen vuonna 1915. Tämän jälkeen hänen työnsä muutuivat symbolistisiksi ja ne ilmensivät protestia maailman rappeutuneisuutta vastaan. Vuonna 1925 hänet nimitettiin Frankfurtin Städelschulen professoriksi. Natsikaudella vuonna 1933 hänet erotettiin. Seuraavina vuosina hän maalasi monet tunnetuimmista teoksistaan, kuten Die Abfahrt ja Die Hölle der Vögel. Vuonna 1951 hän voitti Venetsian biennaalin ensimmäisen palkinnon ja sai kunniatohtorin arvon.
Merkinnän syy: pelkkä johdanto
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Max Beckmann Guggenheimin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Max Beckmann Museo Thyssen-Bornemiszassa Madridissa
Maserati Bora

| Maserati Bora |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Maserati
Valmistusvuodet:  1971–1980
Korimalli:  2-ovinen Coupe
Luokka:  urheiluauto
Teknisesti samankaltaisia:  Maserati Merak
Tekniset tiedot
Moottori:  V8
Iskutilavuus:  4 719–4 930 cm³
Teho:  300-320 hv
Vetotapa:  takaveto
Maserati Bora (Tipo 117) on Maseratin vuosina 1971-1980 valmistama kaksipaikkainen coupé. Pian yhtiön omistuksen siirryttyä Citroënille vuonna 1968, Maseratin toimitusjohtaja Guy Malleret esitti ehdotuksen kaksipaikkaisesta keskimoottorisesta superautosta. Ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1969 ja valmis malli esiteltiin Geneven autonäyttelyssä 1971. Auton muotoili Giorgetto Giugiaro. Sitä valmistettiin 4,7-litraisella moottorilla 289 kappaletta ja 4,9-litraisella 235 kappaletta.
Boran sisarmalli Maserati Merak käyttää pienempää V6-moottoria, joka on käytössä myös Citroën SM:ssa.
Varustelu

Autossa on nahkaiset kuppipenkit, kojelauta, oviverhoilut ja keskikonsoli. Sähköikkunat ovat vakiovaruste, mutta ilmastointi lisävaruste. Kuljettajan penkissä on korkeussäätö, ei etäisyyssäätöä koska polkimet ja ohjauspyörä saadaan säädettyä haluttuun asentoon.
Tekniikka

Autossa on itsekantava teräskori ja teräsputkirunko. Ensimmäisenä maantieajoon tarkoitettuna Maseratina sen joka pyörä on erillisjousitettu kierrejousin ja teleskooppi-iskunvaimentimin. Citroënin korkeapainehydrauliikkaa käytettiin jarruissa, ohjauksen tehostamisessa, läppävaloissa, ohjauspyörän säätämisessä, kytkimessä ja säädettävissä polkimissa.
Kehitys

Autolle tehtiin tuotantokauden aikana vain hyvin pieniä muutoksia, joten eri vuosimallien erottaminen toisistaan on hankalaa.
Moottorit

4,7 (4 719 cm³) - 310 hv @ 6 000 r/min
4,9 - 300 hv @ 6 000 r/min (Yhdysvaltojen versio)
4,9 (4 930 cm³) - 320 hv @ 5 500 r/min
Mustarotta

| Mustarotta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Hävinnyt  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Rottaeläimet Muridae
Alaheimo::  Varsinaiset rotat ja hiiret Murinae
Suku::  Rotat Rattus
Laji::  rattus
Kaksiosainen nimi
 Rattus rattus  (Linnaeus, 1758) 
 Mustarotan levinneisyys.
Katso myös
   Mustarotta Wikispeciesissä   Mustarotta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustarotta (Rattus rattus) on pitkähäntäinen Rattus-suvun jyrsijälaji. Laji on peräisin Aasiasta, josta se levisi ensin Lähi-itään ja saapui Eurooppaan 700-luvulla. Mustarotta on toinen Suomessa esiintynyt rottalaji isorotan eli rotan lisäksi, joskin isorotan syrjäyttämänä luonnosta sukupuuttoon hävinnyt 1920-luvulla. Nykyisin sitä tavataan satunnaisesti satamakaupungeista. Esimerkiksi Helsingin Katajanokan makasiineissa on joskus ollut tilapäisiä esiintymiä.
Ulkonäkö ja koko

Nimestään huolimatta lajia tavataan useina värimuunnoksina. Väri vaihtelee tavallisesti mustasta vaaleanruskeaan, ja vatsapuoli on vaaleampi. Keskipituus on noin 20 cm ja häntä on suunnilleen muun ruumiin pituinen. Tyypillinen paino on noin 200 grammaa. Mustarotta on erittäin ketterä kiipeilemään ja pyrkii pakenemaan ylöspäin. Mustarotta ei ole erityisen hyvä uimaan. Mustarotta elää noin nelivuotiaaksi. Rotat elävät laumoissa, joissa voi olla jopa 60 jäsentä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Mustarotta on alkujaan peräisin Aasiasta, mahdollisesti Intian ja Indokiinan alueelta. Ne ovat levinneet vieraslajina ihmisten mukana, ja asuttavat etenkin rannikkoseutuja. Siksi niitä kutsutaan joskus laivarotiksi. Mustarotta on yleinen trooppisilla alueilla, mutta lauhkeassa ilmastossa isorotta on monin paikoin syrjäyttänyt sen. Tropiikissa mustarotat ovat paikoitellen aiheuttaneet paljon vahinkoa alueiden alkuperäiselle luonnolle, ja lajia pidetäänkin yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Mustarotta ja ihminen

Rottia on kautta aikojen pidetty länsimaisessa kulttuurissa inhottavina ja likaisina olentoina. Ne ovat tuhoeläimiä ja ovat olleet ainakin osasyyllisiä tappavien kulkutautien leviämisessä. Euroopassa 1300-luvulla riehunut keuhko- ja paiserutto musta surma levisi oletettavasti mustarotissa eläneiden kirppujen puremien kautta. Kiinalaisessa kulttuurissa rottaa on kuitenkin pidetty pyhänä. Se on jumala Gandeshin esiintymishahmo. Lisäksi se on kiinalaisen horoskoopin ensimmäinen merkki. Sanotaan myös, että rotta toi riisin lahjaksi ihmisille.
Aiheesta muualla

ARKive (Arkistoitu – Internet Archive)
Laji.fi: Mustarotta (Rattus rattus)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Rattus rattus (black rat) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Rattus rattus, the House rat (englanniksi)
Mustarottia Hampurissa, Saksassa
Mustahäntäpreeriakoira

| Mustahäntäpreeriakoira |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha
Heimo::  Oravat Sciuridae
Suku::  Preeriakoirat Cynomys
Laji::  ludovicianus
Kaksiosainen nimi
 Cynomys ludovicianus  (Ord, 1815) 
 Mustahäntäpreeriakoiran levinneisyys
Katso myös
   Mustahäntäpreeriakoira Wikispeciesissä   Mustahäntäpreeriakoira Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustahäntäpreeriakoira eli preeriakoira eli preerikko (Cynomys ludovicianus) on preeriakoirien sukuun kuuluva nisäkäs, jota tavataan Pohjois-Amerikan preerioilla aina Kanadan eteläosista Meksikon pohjoisosiin. Nimensä mustahäntäpreeriakoira on saanut koiran haukuntaa muistuttavasta ääntelystään ja sosiaalisesta elämäntavastaan, vaikkei se muuten ole läheistä sukua koiraeläimille. Nykyisin lajia pidetään jonkin verran lemmikkieläimenä, myös Suomessa. Suomen Lajitietokeskus suosittelee käyttämään lajista nimeä preerikko.
Elintavat

Mustahäntäpreeriakoirat elävät valtavissa järjestäytyneissä yhteisöissä, joissa ne kaivavat laajoja tunneleita maan alle. Yhden tunnelin keskikoko on sata hehtaaria, mutta tätä paljon suurempia tunneleita tunnetaan. Kaikista laajin tunnettu yhteisö oli kaivanut elinalueeksensa 64 750 neliökilometrin kokoisen alueen.
Mustahäntäpreeriakoirat ovat hyvin sosiaalisia, mikä mahdollistaa yhteistyön niin alueiden puolustamisessa kuin yhteisöjen syntymisessä. Tällaista yhteisöä kutsutaan "kaupungiksi". Kaupunki taas on edelleen jaettu "kaupunginosiin". Kaupunginosien "väestö" on jakautuneena perhekuntiin, jotka käsittävät yleensä 8–9 – paikoin yli 20 – yksilöä.
Elintavat > Lisääntyminen

Mustahäntäpreeriakoirat lisääntyvät vain kerran vuodessa. Lisääntymisaikana naaraat unohtavat sosiaalisuutensa ja alkavat tappaa toisten naaraiden poikasia. Lähisukulaisten tappaminen on nisäkkäiden keskuudessa harvinaista, joten mustahäntäpreeriakoiranaaraiden käytöstä on pyritty selittämään erilaisin tavoin. Todennäköisesti naaraat pyrkivät joko vähentämään liikakansoitusta, takaamaan omille poikasilleen paremmat elinolosuhteet tai sitten ne vain tarvitsevat lihaa saadakseen energiaa.
Aigina (antiikin kaupunki)

| Aigina> Αἴγινα |
| --- | --- |
 Antiikin Aiginan kaupungin arkeologista aluetta Kolónassa Aíginan kaupungissa.
Sijainti
 Aigina
Koordinaatit:  37°45′0″N, 23°25′42″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Aíginan kaupunki, Aígina, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Saroniset saaret
Aiheesta muualla
  Aigina Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aigina (m.kreik. Αἴγινα, lat. Aegina) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Aiginan saarella Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Aíginan kaupungin paikalla.
Aigina oli merkittävä kauppakaupunki ja merimahti, joka kävi laajaa kauppaa jo esihistoriallisella ajalla. Aiginan polis kukoisti erityisesti antiikin Kreikan arkaaisella kaudella 600- ja 500-luvuilla eaa. Kaupunki joutui sotiin Ateenan kanssa ja kukistui lopulta vuonna 456 eaa., jonka jälkeen kaupunki menetti entisen asemansa.
Maantiede

Aiginan kaupunki sijaitsi Aiginan saaren luoteisrannikolla nykyisen Aíginan kaupungin paikalla. Kaupungin ydin sijaitsi niemellä nykyisen kaupungin luoteispuolella, ja satama niemen eteläpuolella nykyisen satamalahden pohjoispuolella. Kaupunkivaltion alue käsitti koko saaren, jonka ympärysmitaksi Strabon kuvasi noin 180 stadioninmittaa eli noin 32 kilometriä. Saaren länsirannikko kaupungin ympäristössä oli tasankoa ja itäpuoli vuoristoisempaa aluetta.
Saaren sisäosissa sijaitsi toinen kaupunki nimeltä Oie (Οἴη). Sitä on arveltu saaren varhaisemmaksi, esihistoriallisen ajan pääkaupungin paikaksi. Se on sijoitettu muun muassa Palaiochóraan, joka oli saaren linnavuori ja pääkylä myös keskiajalla. Saari sijaitsi merenkulun kannalta keskeisellä paikalla, mikä teki siitä voimakkaimmillaan merkittävän kauppakaupungin ja merimahdin.
Historia > Esihistoria ja mytologia

Aiginan saaren asujaimisto vaikuttaa tulleen alun perin Lähi-idästä, ja myöhemmin Peloponnesokselta 3000-luvulla eaa. Kolónan kukkula, jolla myös antiikin aikaisen kaupungin akropolis sijaitsi, on ollut asuttu ja akropoliina jo 4000–3000-luvuilta eaa. lähtien. Pronssikaudella saari oli läheisissä yhteyksissä Kykladien saarten kykladiseen kulttuuriin. Saarella oli laajat kauppayhteydet Manner-Kreikkaan ja muille Egeanmeren saarille sekä koko itäisen Välimeren alueella aina Vähään-Aasiaan ja Egyptiin saakka. Noin vuodesta 2000 eaa. saari oli osa minolaista kulttuuripiiriä ja noin vuodesta 1400 eaa. mykeneläistä kulttuuripiiriä.
Aiginan saaren varhaisemmaksi nimeksi mainitaan Oinone ja Oinopia. Kreikkalaisessa mytologiassa nimi Aigina oli peräisin joenjumala Asopoksen tyttäreltä Aiginalta, joka synnytti saarella Aiakoksen Zeukselle. Myytin mukaan saari oli tuolloin asumaton, ja Zeus muutti muurahaiset (myrmēkes) saaren asuttaneiksi myrmidoneiksi, joiden kuninkaana Aiakos toimi. Erään tulkinnan mukaan myytti kuvaa sitä, että saaren mykeneläisen kauden asukkaat tulivat Fleiuksesta Asopoksen varrelta sekä Thessalian Fthiasta, joka oli myrmidonien kotiseutua. Aiakoksen pojista Telamon muutti Salamiille ja Peleus Fthiaan.
Historia > Arkaaiselta hellenistiselle kaudelle

Aiginan saari taantui Kreikan nk. pimeinä vuosisatoina 1100–900-lukujen ajaksi eaa. ja saattoi olla lähes hylätty. Saari asutettiin uudelleen Peloponnesokselta, mahdollisesti Epidauroksesta, käsin noin 950 eaa., ja näin saaresta tuli doorilaista aluetta. Noin 748 eaa. Aigina oli Argoksen tyrannin Feidonin alaisuudessa, mutta saavutti myöhemmin riippumattomuuden mannermaasta. Saari kehittyi merkittäväksi meri- ja laivastomahdiksi arkaaisella kaudella 600- ja 500-luvuilla eaa., ja oli tuolloin voimakkaimmillaan. Aiginan sanotaan lyöneen omaa hopearahaa, joka mainitaan ensimmäiseksi lajissaan ja joka levisi laajalle alueelle saaren ulkopuolelle. Todellisuudessa kyseessä saattaa kuitenkin olla argoslainen raha, jonka aiginalaiset vain tekivät tunnetuksi kauppayhteyksiensä ansiosta. Aigina oli myös antiikin maailman ensimmäisiä paikkoja Euboian polisten ohella, joka standardisoi painomitat. Kaupunki tunnettiin myös viemästään keramiikasta ja pronssiesineistä.
Noin 563 eaa. Aigina perusti kauppa-aseman Naukratikseen Egyptiin. Muita Aiginan siirtokuntia olivat Kydonia Kreetalla ja Umbrian alue Italiassa. Saari oli merkittävä varhaisen kreikkalaisen kuvanveiston keskus, ja sieltä olivat kotoisin muun muassa kuvanveistäjät Anaksagoras, Glaukias, Kallon, Onatas ja Simon. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Aiginētēs (Αἰγινήτης), feminiininä Aiginētis (Αἰγινῆτις).
Aiginan mahdin kasvaessa se joutui vastakkain läheisen, Attikan puolen mantereella sijainneen Ateenan kanssa. Seurauksena Aigina liittoutui Spartan kanssa Ateenaa vastaan. Vuonna 505 eaa. Aigina liittoutui myös Theban kanssa, ja lähetti laivastonsa hävittämään Attikaa, mihin Ateena ei voinut vastata, koska sillä ei ollut tuohon aikaan vielä juurikaan omaa laivastoa. Persialaissodissa Aigina osallistui Salamiin meritaisteluun vuonna 480 eaa. kreikkalaisten puolella 30 laivalla.
Konflikti Ateenan kanssa jatkui persialaissotien jälkeen. Ateena kukisti Aiginan alaisuutensa lopulta sodissa vuosina 459–456 eaa. voittamalla Aiginan ja Korintin yhdistyneen laivaston. Seurauksena saari pakotettiin mukaan Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Peloponnesolaissodan alettua vuonna 431 eaa. Ateena hääti varmuuden vuoksi aikaisemman väestön kokonaan ja asutti saaren omilla kansalaisillaan. Spartalaiset asuttivat aiginalaiset uudelleen Thyreaan. Aigospotamoin taistelun vuonna 404 eaa. jälkeen he saivat palata takaisin kotisaarelleen. Aigina ei kuitenkaan koskaan saanut takaisin aiempaa kukoistustaan, vaikka menestyikin jälleen jossain määrin Pergamonin suuruuden kaudella noin vuodesta 210 eaa.
Historia > Kaivaukset

Antiikin Aiginan kaupungin muinaisjäänteitä kaivoi ensimmäisenä Charles Robert Cockerell vuonna 1811. Kaupungin alueen ensimmäisiä varsinaisia arkeologisia kaivauksia suoritettiin vuosina 1894, 1901 ja 1904. Laajamittaiset saksalaisten arkeologien suorittamat kaivaukset aloitettiin vuosina 1924–1926 Paul Woltersin johdolla, ja niitä jatkettiin 1926–1931 Gabriel Welterin ja 1966–1972 Hans Walterin johdolla.