stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sortavalan kihlakunta

Sortavalan kihlakunta (ruots. Sordavala härad) on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Viipurin läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Harlu
Ruskeala
Sortavalan maalaiskunta
Uukuniemi
Kihlakunnan ulkopuolella oli Sortavalan kaupunki.
Kihlakunnan maapinta-ala oli 1 879,00 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 42 387 henkeä (31.12.1939).
Taipaleen koulu (Pudasjärvi)

| Taipaleen koulu> Taipaleen kansakoulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Taipaleenharju, Pudasjärvi
Tyyppi:  kansakoulu, peruskoulu
Lakkautettu:  2005
Oppilaita:  26 (2004)
Taipaleen koulu oli Pudasjärven Taipaleenharjun kylässä sijainnut peruskoulu, joka alkujaan aloitti kansakouluna. Koulu sijaitsi valtatien 20 varressa noin 14 kilometriä Kurenalan keskustaajamasta Oulun suuntaan. Koulurakennus on alkujaan rakennettu vuonna 1956.
Pudasjärven kaupunginhallituksen päätöksestä koulu lakkautettiin vuonna 2005. Viimeisenä lukukautena (2004–2005) oppilaita koulussa oli 26. Koulun lakkautumisen jälkeen vanha koulurakennus on ollut yksityiskäytössä.
Sumatra PDF

| Sumatra PDF |
| --- | --- |

 Sumatra PDF 1.1 jossa artikkeli DNA:sta.
Kehittäjä:  Krzysztof Kowalczyk
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  1. kesäkuuta 2006
Vakaa versio:  3.5.2 (25. lokakuuta 2023)
Kehitystilanne:  aktiivinen
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  PDF-lukija
Käyttökielet:  useita
Alusta:  Windows
Ohjelmointikielet:  C++
Lisenssi:  GPLv3
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
Sumatra PDF on ilmainen avoimen lähdekoodin lukuohjelma Windowsille. Sen ensimmäinen 0.1-versio julkaistiin 1. kesäkuuta 2006. Ohjelma toimii Windows XP:llä ja sitä uudemmilla Windows-käyttöjärjestelmillä. Tuettuja kieliä on yli 50.
Käyttöliittymältään Sumatra PDF on yksinkertainen ja ominaisuuksiltaan pelkistetty, mikä tekee siitä nopean ja kevyen käyttää. Ohjelmasta on myös siirrettävä versio, jolloin sen voi suorittaa esimerkiksi muistitikulta ilman tarvetta asentaa ohjelmaa. Ohjelma tulisi ladata kehittäjän verkkosivulta.
Ohjelmassa on tukea muun muassa PDF-, EPUB-, OpenXPS- ja SyncTeX-tiedostomuodoille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sumatra PDF Wikimedia Commonsissa
MBnet - Päivän ohjelma 16.9.2009: Sumatra PDF 0.9.4[vanhentunut linkki]
Siltamäki

| Siltamäki> Brobacka |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Siltamäki korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Koillinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  401
Pinta-ala:  2,79 km² 
Väkiluku:  8 241 (31.12.2019)
Väestötiheys:  3 000[lähde? ] as./km²
Osa-alueet:  Osa Suutarilan peruspiiriä
Postinumero(t):  00740
Lähialueet:  Töyrynummi, Tapulikaupunki, Tammisto, Helsingin pitäjän kirkonkylä
Keravanjoki erottaa Siltamäen Helsingin pitäjän kirkonkylästä pohjoisessa ja Tammistosta lännessä.
Brobackan holvikaarisilta on ylityspaikka kevyelle liikenteelle Siltamäen ja Tammiston välillä.
Siltamäki (ruots. Brobacka) on Suutarilan peruspiirin osa-alue Koillis-Helsingissä, Keravanjoen rannalla, Vantaan rajalla. Asukkaita Siltamäessä on noin 8 200.
Sen lähialueita ovat Helsingin puolella Töyrynummi ja Tapulikaupunki sekä Vantaan puolella Tammisto ja Helsingin pitäjän kirkonkylä.
Historia ja nähtävyydet

Siltamäen aluetta kutsutaan yleisesti myös Siltamäki-Suutarilan alueeksi. Alueen varhaisimmat muinaislöydöt kertovat asutuksesta myöhäisemmältä kampakeraamiselta kaudelta, vuosilta 2500–2000 eaa. Vastapäätä Helsingin pitäjän kirkonkylää Keravanjoen toisella puolella sijaitseva Siltamäki on ollut vanhaa maanviljelysaluetta.
Vuonna 1946 alue liitettiin Helsinkiin, ja Siltamäki vahvistettiin viralliseksi kaupunginosan nimeksi vuonna 1959. Nimitys on saanut alkunsa Malmilta alkavan Kirkonkyläntien päässä olevasta Keravanjoen ylittävästä Brobackan sillasta, joka nykyisin on vain kevyen liikenteen käytössä. Museoitu holvisilta on rakennettu vuonna 1896.
1950-luvulla Siltamäelle alettiin rakentaa pientaloalueita. Keskeisimmän osan muodostaa kuitenkin 1970-luvulla rakennettu kerrostalolähiö. Matalat kaksi- ja kolmikerroksiset elementtitalot valmistuivat vuosina 1968–1974.
Siltamäen kaakkoispuolella sijaitsee Lestimäki, joka on ollut 1700-luvulla mestauspaikka. Silloin alue on ollut metsää kaukana kaupungista. Mestattavat kerättiin Töyrynummentien ja Kytöpolun risteyksen tuntumaan odottamaan vuoroaan. Ruumiit haudattiin Ödetsängeniin, Siltamäen ala-astetta vastapäätä olleelle hiekkakuoppa- ja peltoalueelle.
Peltokyläntie 4:ssä sijaitsee Siltamäen palvelutalo. Sen päärakennus on valmistunut vuonna 1888, ja pihapiiri muistuttaa 1800-luvun lopun maatilaa. Tila toimi pitkään köyhäinkotina. Rakennuksessa on toiminut myös kunnalliskoti, lastenkoti, työlaitos, asuntola hoitokoti ja vuoteen 1968 saakka mielisairasosasto. 2010-luvulla pihapiiriin nousi puuverhoiltu uudisrakennus, ja läheinen vanha kivirakennus Pallomäentien risteyksessä jäi tyhjilleen.
Jalopeurantien ja Kaksostenpolun risteyksessä on Arvo Siikamäen vuonna 1973 valmistunut alumiinipatsas Lepotauko 2.
Asutus ja ympäristö

Siltamäki on yksi hienoimmista esimerkeistä 1970-luvun alun lähiörakentamisessa.[lähde? ] Asemakaavan on laatinut ja rakennukset suunnitellut arkkitehti Pentti Ahola. Lähiö on yleiskaavassa merkitty rakennustaiteellisesti arvokkaaksi alueeksi. Helsingin yleiskehityksestä poiketen asuntojen hinnat eivät ole alueella huomattavasti nousseet.
Siltamäen hieman yli 8 000 asukkaasta yli 65-vuotiaita on lähes 1 500 eli noin 20 prosenttia. Nuorempaa väestöä on tuonut alueelle muun muassa Helsingin seudun opiskelija-asuntosäätiön asunnot, joita alueella on paljon.
Siltamäen maasto on tasaista, lukuun ottamatta lähiön ja Keravanjoen välissä olevaa kumpuilevaa rantapuistoa ja lounaassa sijaitsevaa Kauriinpuistoa. Kummut ovat lähiön rakentamisen aikana tehtyjä jätemäkiä. Vanhojen viljelysmaiden ja Helsingin pitäjän kirkonkylän historiallisine nähtävyyksineen on sanottu tekevän ympäröivästä alueesta hieman maaseutumaisen.
Asutus ja ympäristö > Liikennemelu

Siltamäki on Itä-Pakilan ja Veronmiehenkylän jälkeen pääkaupunkiseudun kolmanneksi meluisin postinumeroalue. Alueesta 86 prosenttia ylittää vuorokausimelulle asetetun 55 desibelin riskirajan. Melu aiheutuu tieliikenteestä. Taustamelu on pienhiukkasten jälkeen toiseksi tärkein ympäristön riski ihmisten terveydelle.
Palvelut

Siltamäessä on oma ostoskeskus, jossa on kaksi päivittäistavaraliikettä. Näiden lisäksi palvelevat muun muassa Siltamäen uimahalli, apteekki, parturi-kampaamo, ravintoloita sekä kioski, jossa on asiamiesposti. Päiväkoti Siltamäki toimi pitkään ostoskeskuksella, mutta sittemmin se on siirtynyt väistötiloihin Siltakylän peruskoululle. 1.–6. luokkien peruskoulu on Siltakyläntien varrella, ja sen yhteydessä on myös päiväkoti.selvennä Leikkipuisto Jalopeura on Jalopeurantien päässä, ja puistoon kuuluu kahluuallas ja kiipeilytelineitä.
Läheisessä Suutarilan palvelukeskuksessa on Suutarilan kirjasto, joka on asukasmäärään verrattuna Helsingin pienin. Samassa keskuksessa sijaitsevat myös Suutarilan ala-asteen koulu, nuorisotalo, hammashoitola ja päiväkoti. Samassa yhteydessä toimii Suutarilan terveysasema, jonka kuormitus on pysynyt varsin maltillisena. Lähistöllä Vantaan puolella Tammiston ja Pakkalan kaupunginosien alueella Kehä III:n varrella on paljon kaupallisia palveluita, ja muutaman kilometrin päässä on myös kauppakeskus Jumbo.
Siltamäessä toimii Siltamäen nuorisoseura ry, jonka tarkoitus on edistää paikallista yhteisöllisyyttä erityisten nuorten osalta. Siltamäen ostoskeskuksen vieressä on seurakuntakoti. Siltamäen liikuntapuistosta löytyy muun muassa jalkapallo- ja tenniskentät, frisbeegolf-alue sekä kävely- ja pyöräilyreittejä.
Siltamäki populaarikulttuurissa

Vuosina 1969–1976 Mainostelevisiolla esitettiin suosittua televisiosarjaa Naapurilähiö, joka sijoittui kuvitteelliseen Katajamäen kaupunginosaan. Sarjaa kuvattiin muun muassa Siltamäen tuolloin uudessa lähiössä. Edvin Laineen vuonna 1954 kuvatun Opri-elokuvan tapahtumapaikkana toimii Siltamäen kunnalliskoti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lisätietoa alueesta ja sen historiasta
Siltamäki-Suutarila Töyrynummi
Siltamäen liikuntapuisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Siltamäen uimahalli
Siltamäen liikuntapuistoon kuuluu muun muassa 18-väyläinen frisbeegolf-rata.
Suutarilan palvelukeskuksessa on esimerkiksi Suutarilan kirjasto.
Skeena

Jasper-Prince Rupert juna (tunnetaan yleisesti nimellä: Skeena) on kanadalaisen matkustajajunayhtiö VIA Rail Canadan liikennöimä Jasperin ja Prince Rupertin välillä liikennöivä intercityjunavuoro.
Junavuoro kulkee kolmesti viikossa molempiin suuntiin. Reitti kulkee Kalliovuorilla sijaitsevasta Jasperista Prince Georgen kaupunkiin, jossa se pysähtyy yön ajaksi, ja jatkaa matkaa seuraavana aamuna Tyynenmeren rannalla sijaitsevaan Prince Rupertiin. Radan omistaa Canadian National Railway, ja se seuraa suurimmalta osaltaan Yellowhead Highway -tietä. Aikataulut on mukautettu vaihtoyhteyteen Jasperissa, mantereen halki kulkevan The Canadian -junan kanssa.
Matkustajaluokat

Junassa on kaksi matkustajaluokkaa.
Matkustajaluokat > Turistiluokka

Turistiluokan (Economy class) vaunut ovat ruostumattomasta teräksestä valmistettuja yksikerroksisia matkustajavaunuja, joissa matkustaja voivat ostaa juomia ja kevyttä purtavaa tarjoilukärrystä. Sesonkiajan ulkopuolella, syyskuun puolestavälistä toukokuun loppuun turistiluokan matkustajilla on pääsy näköalavaunuun, jossa on koko korin ympäri kaartuvat ikkunat. Vuoteen 2009 saakka luokkaa kutsuttiin Comfort Class -nimellä.
Matkustajaluokat > Matkailijaluokka

Matkailijaluokan (Touring class) vaunut ovat ruostumattomasta teräksestä valmistettuja kaksikerroksisia näköalavaunuja. Vaunujen alakerrassa on ravintola ja yläkerrassa korin ympäri kaartuvat ikkunat. Lippujen hintaan sisältyy kolme ateriaa (kylmä) päivässä juomineen, mukaan lukien alkoholijuomat. Vuoteen 2009 saakka luokkaa kutsuttiin Totem Class -nimellä ja sisälsi lämpimän päivällisen ja illallisen.
Société Malienne de Gestion de l’Eau Potable

Malin kaupungeissakaan vesi ei yleensä tule suoraan hanasta. Se haetaan kadulta ja maksetaan vesipostin hoitajalle.
Société Malienne de Gestion de l’Eau Potable eli Somagep on Malin kansallinen vesilaitosyhtiö. Se on perustettu vuonna 2010, jolloin vesisektori erotettiin sähköyhtiö Énergie du Malin toimenkuvasta. Vesilaitostoiminnan kehittämisestä on siitä lähtien vastannut Société Malienne de Patrimoine de l’Eau Potable eli Somapep, kun taas Somagep vastaa olemassa olevan infrastruktuurin teknisestä ja kaupallisesta hyödyntämisestä. Molemmat toimivat kansallisen vesirakennushallinnon (Direction Nationale de l’Hydraulique) alaisuudessa.
Somagep on valtion omistama osakeyhtiö, jonka tehtävänä on juomakelpoisen vesijohtoveden tuotanto ja jakelu maan koko alueella. Käytännössä se toimii Malin pääkaupungissa Bamakossa ja 17 muulla paikkakunnalla. Muut paikkakunnat ovat Bandiagara, Bougouni, Gao, Kati, Kayes, Kidal, Kita, Koulikoro, Koutiala, Markala, Mopti, Nioro, San, Ségou, Sélingué, Sikasso ja Timbuktu.
Bamakon ja Katin kuuden tuotantoyksikön yhteiskapasiteetti on 200 500 ja muiden tuotantokeskusten 88 524 kuutiometriä päivässä. Bamakon yksiköistä viisi ottaa raakavetensä Nigerjoesta ja 75 prosenttia siitä tulee Djicoroni Paran vedenottamosta. Käsittelyn ja jakelun jälkeen veden fysiokemialliset ja bakteriologiset ominaisuudet vastaavat 96–99-prosenttisesti laatuvaatimuksia. Ongelmat veden laadussa liittyvät lähinnä heinä-syyskuun sade- ja tulvakauteen, maan pohjoisosien levottomuuksiin sekä Bandiagaran porakaivojen rautapitoisuuteen.
Vuonna 2014 yhtiöllä oli 161 718 asiakasta ja se tuotti 96,5 miljoonaa kuutiometriä vesijohtovettä. Laskutetun veden osuus oli 72,3 prosenttia tuotannosta ja veden keskihinta 280,21 CFA-frangia kuutiometriltä. Somapepin ja Somagepin tulevaisuudennäkymät liittyvät Kabalan uuden vedenottamon mahdollistamaan Bamakon vedenjakelun laajentamiseen sekä toiminnan ulottamiseen uusille paikkakunnille. Vuonna 2017 yhtiöt saivat vastuulleen 50 piirikeskuksen ja maaseutupaikkakunnan vesihuollon.
Jäteveden viemäröinnistä ja puhdistuksesta vastaa vuonna 2007 perustettu virasto Agence Nationale de Gestion des Stations d’Epuration au Mali eli Angesem. Käytännössä viemärit ovat hyvin alkeellisia eikä jätevesiä käsitellä juuri lainkaan. Vuonna 2006 rakennettu Bamakon ensimmäinen jätevedenpuhdistamo Sotubassa käsittelee lähinnä teollisuuden jätevesiä.
Aiheesta muualla

Somagepin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Symmetrinen lupoidi onykodystrofia

Symmetrinen lupoidi onykodystrofia (SLO) on  melko harvinainen autoimmuunisairaus, joka vaurioittaa koiran kynsiä. Koiran kynnet vaurioituvat, tulehtuvat ja irtoavat. Syy sairauden puhkeamiseen ei ole tiedossa, mutta taustalla vaikuttaa olevan perinnöllinen taipumus.
Oireet alkavat äkillisesti yhdestä kynnestä. Vauriot leviävät jokaiseen tassuun 2-9 viikon kuluessa ensimmäisistä oireista.  Kynnen sarveinen irtoaa itsekseen tai jää osittain kiinni kynnen tyveen, mikä aiheuttaa kipua. Kynnen ydin jää paljaaksi ja on usein arka. Kynsivallit voivat tulehtua. Parantuessaan kynsi kasvaa hitaasti.
Hoito vaihtelee: kipua lievitetään, kynsiä poistetaan anestesiassa ja ruokavaliota tarkastellaan myös.
SLO:ta on havaittu erityisesti partacollieilla, mutta myös monilla muilla roduilla.
Suomalainen Hannes Lohen tutkimusryhmä tutkii tautiin vaikuttavia geenejä osana koirien geenitutkimusta Helsingin yliopistossa ja Folkhälsanin tutkimuskeskuksessa.
Superb Character

| Superb Character Cheddar |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 17. maaliskuuta 2008
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: hip hop
 Levy-yhtiö: CheddarMusic  Fresh Productions
Superb Character on rap-artisti Cheddarin esikoisalbumi, joka julkaistiin 17. maaliskuuta 2008 CheddarMusic ja Fresh Productions levy-yhtiöiden kautta.
Kappaleet

Intro
Back in My Element
The Anthem
What You Don't Know
Just Move
Summer Jam (mukana Jonna)
Block Party (mukana Hard Target)
Huh
Fire
This Girl
What Now (mukana Lisa Gallo)
Burnin' Up (mukana J-Kay)
Jealous One's (mukana Baby Sham)
Ey B
Blow Up (mukana Cheek)
Is You Wit Me
Superb Character
My Passion (bonuskappale)
This Girl (remix) (bonuskappale)
Arvostelut

Desibeli.net:
Tuoreet Platat:
Sotilaallinen avaruustoiminta

Sotilaallinen avaruustoiminta kattaa sotilaalliset tietoliikennesatelliitit (esimerkiksi USAFin UHF-alueen satelliitit), sotilaalliset sääsatelliitit (esimerkiksi USAFin DMSP-ohjelma), vakoilusatelliitit, ohjushyökkäysten ennakkovaroitussatelliitit (esimerkiksi Defency Support Programme -satelliitit) ja esimerkiksi Strategic Defense Initiative -aloitteen.
Suurin avaruustoiminnan volyymi sotilaallisella sektorilla

Arvioidaan, että nykyään 2/3 avaruudessa toimivista muutamasta sadasta satelliiteista on sotilaallisia.
1957–1992 Neuvostoliitto laukaisi noin 2 000 sotilaallista avaruusalusta ja Yhdysvallat on laukaissut noin 1 000 sotilaallista avaruusalusta. Euroopassa lähinnä Ranska, Englanti ja NATO ovat laukaisseet sotilaallisia satelliitteja. Muita sotilassatelliittimaita ovat ainakin Kiina ja Israel.
Historiaa

Neuvostoliiton Sputnikin laukaisusta 4. lokakuuta 1957 ja sitä edeltävästä mannertenvälisen ballistisen R-7 ohjuksen laukaisusta 23. elokuuta 1957 lähtien avaruustoiminta nähtiin ainakin Apollo-Sojuz-liennytyslentoon asti (1970-luvun puolivälissä) ideologioiden sotilaallisluonteisena kamppailuina jopa siviilisatelliittien kohdalla.
Yhdysvaltojen ilmavoimat pohti 1950-luvun lopussa sotilaallista miehitettyä avaruusohjelmaa, jossa maata valvottaisiin avaruusasemasta. Samaan aikaan se kehitti Corona-vakoilusatelliittia. Neuvostoliitto toimi toisin päin: se kehitti paineistetun kapselin suurta kameraa varten ja muunsi sen miehitetyksi avaruuskapseliksi.
1950-luku toi muun muassa Nike-Zeus-torjuntaohjuksen. Myös Neuvostoliitto pohti ydinkärkien tuhoamista yläilmakehässä maasta ammuttavilla ohjuksilla, joissa on ydinkärki. Järjestelmiä otettiin käyttöön vain muutaman kohteen (pääkaupungit) lähistöllä.
Yhdysvallat kehitti 1950-luvun lopussa Transit-paikannussatelliittijärjestelmän Polaris-ohjuksia kuljettavien sukellusveneiden paikannustarpeita varten. Neuvostoliitto kehitti Tsikada-järjestelmänsä noin 5 vuotta myöhemmin.
1960-luvun puolivälissä erilaiset tappajasatelliittikokeet johtivat laajempaan kilpaan ja loi myös toisen sukupolven ohjustentorjuntaohjukset. 1970-luvun aseriisuntasopimukset loivat järjestelmiä, jotka rakennettiin muttei koskaan otettu käyttöön.
Vuonna 1983 Ronald Reagan nosti avaruussodan jälleen merkittäväksi rahoituskohteeksi ja julkisuuteen. 1990-luvulta alkaen järjestelmään on Yhdysvalloissa kehitetty maasta ammuttavien torjuntaohjusten varaan. Tukikohtia on vain kaksi - yksi Kaliforniassa ja yksi Alaskassa. Venäjällä tukikohtia on Moskovan tienoilla.
Uutta avaruuskilpaa - ainakin mediassa

Vuoden 2006 jälkipuolella Yhdysvaltain asevoimat syyttivät sisäisessä julkaisussaan Kiinaa siitä, että sokaisee laserilla Yhdysvaltain tiedustelusatelliitteja. Sama syytös on esitetty 1980-luvulla, jolloin Neuvostoliittoa syytettiin DPS-satelliittien häirinnästä laser-säteellä (todennäköinen syy oli se, että DPS:n ilmaisimiin tuli liikaa IR-säteilyä Siperian suuresta metsäpalosta?)
Mediassa nousi suuri kohu, kun Kiina ampui vuonna 2007 viallisen sääsatelliittinsa 900 kilometrin korkeudesta ohjuksella[lähde? ].
Iranin testatessa kantorakettiaan talvella 2008 kesän 2008 satelliittilaukaisuaan varten, asiaa on pidetty mediassa uhkaavana.
Yhdysvaltain laivaston Aegis-risteilijän USS Lake Erie (CG-70) ampuessa Modified Standard Missile-3 (SM-3) -ohjuksella maahan palaavaa vaurioitunutta sotilaallista USA 193 -satelliittiaan, media puhuu tyyliin "No, the U.S. is not shooting down a satellite on Thursday!" ja kertoo satelliitin sisältämän 500 kg:n painoisen jäätyneen hydratsiinin vaaroista, jos se pääsee maahan asti. Ohjus osui maaliinsa 247 km:n korkeudella eli juridisessa avaruudessa. Tämä aiheutti 80 avaruusromun osaa, jotka putoavat maahan noin kuukauden aikana.
Aiheesta muualla

Spacewar-sivusto (engl.)
Spinnin’ Records

| Spinnin' Records |
| --- | --- |

Emoyhtiö:  Warner Music Group
Perustettu:  1999
Perustajat:  Eelko van Kooten Roger de Graaf
Tyylilajit:  house trance tekno dubstep drum’n’bass eurodance trap hard dance breakbeat
Kotimaa:   Alankomaat
Sijainti:  Hilversum, Alankomaat
Kotisivu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Spinnin' Records on itsenäinen alankomaalainen levy-yhtiö, jonka perustivat Eelko van Kooten ja Roger de Graaf vuonna 1999. Heidän päätuotannon lisäksi Spinnin' Records ylläpitää myös kahtakymmentä muuta levy-yhtiötä, kuten Sander van Doornin Doorn Recordsia, Afrojackin Wall Recordingsia, Tieston Musical Freedomia, Sidney Samsonsin Rock the Houzea, Swanky Tunesin Showlandiä sekä Dimitri Vegas & Like Miken Smash the Housea, joista kaikki keskittyy pääosin progressiiviseen houseen ja electro houseen. Warner Music Group osti Spinnin’ Recordsin 100 miljoonalla eurolla syyskuussa 2017.
Artistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  33'Degree's  4 Strings  Abel Ramos  Afrojack  Alesso  Audien  Basto!  Beatfreakz  Bingo Players  Bobby Burns  Booty Luv  Borgore  Borgeous  Blackmashers  Candyland  Cash Cash  Cédric Gervais  Curbi  Daddy's Groove  Deorro  Danny Avila  Danny Howard  Digitalism  Dimitri Vegas & Like Mike  Dirty Disco Youth  Dota Project  Dr Kucho!  |  DVBBS  EDX  Eddie Amador  Edward Maya  Eminence  Eric Prydz  Firebeatz  Ian Carey  Jay Hardway  Jose De Mara  Jordy Dazz  Judge Jules  Julian Jordan  Kaskade  Koen Groeneveld  KSHMR  LVNDSCAPE  Landis  Leon Bolier  Leventina  Lucky Luq  MaRLo  Marc Mysterio  Marco V  Marcus Schossow  Mark Simmons  Martin Garrix  Max Vangeli  |  MEM  Michael Calfan  Milk Inc.  MOTi  Nash & Lake  NERVO  Oliver Ortman  Oliver Heldens  New World Sound  Nicky Romero  Peter Gelderblom  Promise Land  Quintino  R3hab  Radion6  Ray & Anita  Richard Beynon  Richie Romano  RobTeq  Ron van den Beuken  Sikdope  Sander van Doorn  Sandro Silva  Suyano  Sebastien Drums  Showtek  |  Sidney Samson  Sied van Riel  Simon Patterson  Spirit Tag  Shermanology  Starkillers  Studio Killers  Sunnery James & Ryan Marciano  Tchami  Thomas Newson  Tim Mason  Tony Junior  Tommy Trash  TV Noise  TAITO  Ummet Ozcan  UNIVZ  Vallanto  Whelan & Di Scala  Yellow Claw  Yolanda Be Cool  Yves V  VINAI  Zedd  ZIGGY  |
Levy-yhtiöt

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  2Play Records  Abzolut  Bitte Ein Beat  Confidence Recordings  Couture  Dark Beatz  Doorn Records  Fudge Records  Funkalicious  Housequake Recordings  Jinx Records  Konverted  |  Liquid Recordings  Lucky Star Records  Made In NL  Magnetize  MJ.RecordsUK  MusicAllStars  Musical Freedom  Nasty Tunes  Natural Born Grooves Recordings  Night Vision  OXYGEN Recordings  PonyPlay Records  |  Raw Sessions Recordings  Rebel Yard  Reset Records  Rock The Houze  Rootz  RR Recordings  Showland  Skink  Smash The House  Sneakerz MUZIK  Spinnin' Bundles  Spinnin' Deep  |  SPRS  Streamlined Recordings  Sunrise Recordings  SupersoniQ  Tech Essentials  Tone Diary Recordings  Tytanium Recordings  Wall Recordings  We The Ministry  With Love Music  Work Records  Natch Recordings   |
Käännös suomeksi
Taipale (Käkisalmen piiri)

Taipale oli itäisin asema nk. Mannerheim-linjalla (1940–1944).
Taipale (ven. Соловьёво, Solovjovo) on maaseututaajama Karjalankannaksella Leningradin alueen Käkisalmen piirin Sakkolan eli Gromovon maalaiskunnassa. Suomeen kuuluessaan se oli silloiseen Metsäpirtin kuntaan kuulunut kylä. Taipale sijaitsee Suvannon ja Laatokan välisellä kannaksella Taipaleenjoen suulla, joen pohjoisrannalla. Vuoksen päävirtaus purkautuu nykyisin Taipaleenjoen kautta Laatokkaan.
Historia

Taipale on ollut tärkeä kauppapaikka jo keskiajalta lähtien. Taipaleen kukoistusaika sijoittuu 1600-luvulle, jolloin se sai kaupunkioikeudet 1618. Taipale menetti kaupunkioikeudet jo 1646 rospuuttosodan temmellyksessä. Nykyisin tuolloinen kaupunkialue on peltomaata, josta on löydetty joitakin rakennusjätteitä tai ruukkukeramiikkaa.
Taipale oli osana Mannerheim-linjaa talvisodassa vuonna 1940. Siellä käytiin rajuja taisteluja sodan loppuun asti. Taipale oli suomalaisten hallinnassa aselepoon asti.
Taipale sai nykyisen venäläisen nimensä Solovjovo vuonna 1948.
Suicide Club

| Suicide Club> jap. 自殺サークル, Jisatsu Sākuru |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sion Sono
Käsikirjoittaja:  Sion Sono
Tuottaja:   Seiya Kawamata  Junichi Tanaka  Toshiie Tomida 
Säveltäjä:  Tomoki Hasegawa
Kuvaaja:  Kazuto Sato
Leikkaaja:  Akihiro Oonaga
Pääosat:   Ryō Ishibashi  Masatoshi Nagase  Akaji Maro 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:   For Peace Co. Ltd.  Omega Project 
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:    27. tammikuuta 2002   9. maaliskuuta 2002 
Kesto:  99 min
Alkuperäiskieli:  japani
Seuraaja:  'Noriko's Dinner Table'
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suicide Club (jap. 自殺サークル, Jisatsu Sākuru aka Suicide Circle) on vuonna 2002 ilmestynyt japanilainen independent-elokuva. Sion Sonon ohjaama ja kulttimaineen saavuttanut elokuva kertoo Japanissa vallitsevasta omituisesta itsemurha-aallosta, jonka syytä poliisi pyrkii selvittämään.
Elokuva palkittiin pohjoisamerikkalaisessa Fantasia Festivalissa jurypalkinnolla "Most Ground-Breaking Film" ja se on saanut huomiota myös käsittelemänsä aihepiirin ja goremaisen kuvastonsa myötä.
Vuonna 2006 ilmestyi jatko-osa Noriko's Dinner Table (Noriko no Shokutaku), joka selittää joitain Suicide Clubin juoniaukkoja ja tapahtumien taustoja ja seurauksia. Elokuvatrilogian viimeisen osan julkaisupäivää ei ole vielä tiedossa.