stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ylä-Savon ammattiopisto

| Ylä-Savon ammattiopisto |
| --- | --- |
Perustettu:  1875
Tyyppi:  ammattiopisto
Rehtori:  Kari Puumalainen
Henkilökunta:  210
Opiskelijoita:  4000
Sijainti:  Iisalmi, Kiuruvesi, Vieremä Siilinjärvi, Liperi,  Suomi
Sivusto:  www.ysao.fi
Ylä-Savon ammattiopisto (YSAO) on toisen asteen koulutusta tarjoava koulutusorganisaatio, jonka toimipisteet sijaitsevat Iisalmessa, Kiuruvedellä, Vieremällä, Siilinjärvellä sekä Joensuun lähellä Liperissä. YSAO tarjoaa tutkintotavoitteisia koulutuksia sekä täydennyskoulutuksia laaja-alaisesti nuorille ja aikuisille. Ammattiopistossa voi opiskella ammatillisia perustutkintoja, ammatti- ja erikoisammattitutkintoja sekä ammattipätevyys- ja lyhytkoulutuksia. Opiskelu on mahdollista myös oppisopimuksella.
Oppilaitos tarjoaa 164 eri tutkintovaihtoehtoa sekä koulutuksia seuraavista osaamisalueista: teknologian, logistiikan, palvelun, luonnonvara-alan, rakennusalan ja työelämäosaamisen osaamisaloilta. Ylä-Savon ammattiopistossa opiskelee vuosittain noin 4000 opiskelijaa, joista alle 20-vuotiaita noin 30 % ja yli 30-vuotiaita noin 40 %.[lähde? ] Lähes 70 % kaikista opiskelijoista suorittaa ammatillista perustutkintoa ja 25 % ammattitutkintoa.[lähde? ] Henkilökuntaa on noin 210.[lähde? ]
Ylä-Savon ammattiopisto kuuluu Ylä-Savon koulutuskuntayhtymään, jonka muodostaa kahdeksan yläsavolaista kuntaa: Iisalmi, Keitele, Kiuruvesi, Lapinlahti, Pielavesi, Rautavaara, Sonkajärvi ja Vieremä.
Ammatilliset perustutkinnot

Ylä-Savon ammattiopisto järjestää ammatillista koulutusta seitsemässä eri toimipisteessä.
Ylä-Savon ammattiopisto tarjoaa myös MAHIS-yhteistyöverkoston kautta mahdollisuutta opiskella useampaa tutkintoa yhtäaikaa. Opiskelija voi esimerkiksi suorittaa kaksoistutkintona kaksi ammatillista tutkintoa tai suorittaa ammatillisen tutkinnon ja valmistua ylioppilaaksi.
Ammattitutkinnot ja erikoisammattitutkinnot

Ammattitutkinto suoritetaan näyttötutkintona koulutuksen aikana tai oppisopimuksen kautta. Ammatti- ja erikoisammattitutkinnot on suunnattu jo työkokemusta omaaville henkilöille. Ne ovat ammattitaitoa syventäviä näyttötutkintoja. Tutkintojen suorittamiseksi järjestetään myös valmistavaa koulutusta.
Ammattitutkinnot arvioidaan asteikolla hyväksytty tai hylätty.
Ammattitutkinnossa osoitetaan alan ammattityöntekijältä edellytetty ammattitaito. Ammattitutkinto soveltuu jo työkokemusta hankkineelle osaamisen tunnustamiseen ja päivittämiseen tai ammattitaidon kehittämiseen. Se voi olla myös väylä uudessa ammatissa tarvittavan ammattitaidon osoittamiseen.
Toimipaikat

Ylä-Savon ammattiopiston kaikissa toimipaikoissa voi opiskella ammatillisia perustutkintoja, ammattitutkintoja, erikoisammattitutkintoja ja lyhytkoulutuksia.
Sankariniemi, Iisalmi (päätoimipiste)
logistiikka, palvelu, teknologia, rakentaminen, työelämäosaaminen
hallinto, opiskelijapalvelut, kuntayhtymäpalvelut, opiskelijapalvelut, Ravintola Oppimestari, kahvila-myymälä Eväsmestari, opiskelijaravintola Kaisla
Tähtiniemi, Iisalmi
palvelu, logistiikka, maahanmuuttajakoulutus, VALMA-koulutus, parturi-kampaamo Hiustaiturit
Hingunniemi, Kiuruvesi
luonnonvara-ala, hevostalous
opiskelija-asuntola, opiskelijaravintola Aisakello
Peltoniemi, Iisalmi
luonnonvara-ala, eläintenhoito, logistiikka, ajoneuvoala, maarakennus, maatalous, rakentaminen, sisustus- ja restaurointiartesaani
opiskelija-asuntola, opiskelijaravintola Apila, eläinhoitola Tassutupa, eläinhuoltamo Tassula
Vieremä
teknologia
Toivala, Siilinjärvi
maarakennus
Liperi
maarakennus
Oppisopimus

Oppisopimuksella voi suorittaa kaikki ammatilliset perustutkinnot, ammattitutkinnot ja erikoisammattitutkinnot. Ammatillisissa perustutkinnoissa osoitetaan alan perustehtävien hallinta, ammattitutkinnoissa alan ammattityöntekijältä edellytettävä ammattitaito ja erikoisammattitutkinnoissa alan vaativimpien työtehtävien hallinta.
Kehittämispalvelut

Ylä-Savon ammattiopisto on osana Ylä-Savon koulutuskuntayhtymää aktiivisesti mukana Pohjois-Savon kehittämisessä. Koulutuskuntayhtymän kehittämishankkeet ovat hyödyksi koko maakunnan koulutukselle ja elinkeinoelämälle.
Ylä-Savon ammattiopisto toimii vetäjänä, koordinaattorina ja taustatukena lukuisissa hankkeissa. Ylä-Savon ammattiopisto tekee yhteistyötä yritysten, oppilaitosten, kuntien, valtion viranomaisten ja Euroopan unionin kanssa. Toiminnan kautta Ylä-Savon ammattiopisto kehittää Pohjois-Savoa yhä paremmaksi paikaksi asua, opiskella ja yrittää.
Ylä-Savon ammattiopisto on ollut mukana perustamassa Ylä-Savon SOTE kuntayhtymän ja iisalmelaisten yhdistysten kanssa Iisalmeen uutta työvalmennussäätiötä .
Historia

Ylä-Savon ammattiopiston Peltoniemen toimipisteessä on yli sen satavuotisen historian aikana annettu monipuolista maatalousalan koulutusta, sillä on ollut monta nimeä ja isännätkin ovat vuosien saatossa vaihtuneet. Aloittaessaan vuonna 1875 oppilaitos oli nimeltään ”Kaksivuotinen meijeri- ja karjakkokoulu”. Tuolloin Peltosalmen tilan omisti maanviljelijä  Johannes Lagus aina vuoteen 1916, jolloin hän luovutti koulutilan pojilleen maisteri Vilho Hirvensalolle ja agronomi Lassi Olli Hirvensalolle. Vuonna 1963 valtio osti Lagus-Hirvensalon sukukoulun. Ammatillisen koulutuksen kunnallistamisen myötä oppilaitos siirtyi vuonna 1997 Pohjois-Savon ammatillisen korkeakoulutuksen kuntayhtymälle. Vuodesta 2004 alkaen Peltoniemen maaseutuopetus on ollut osa Ylä-Savon ammattiopiston tarjontaa.
Ent. Iisalmen Rouvasväen Yhdistyksen Käsityökoulu perustettiin vuonna 1897. Yhdistys muutti nimensä vuonna 1922 Iisalmen Naistenyhdistykseksi ja koulusta tuli Iisalmen käsityö- ja kutomakoulu. Vuonna 1937 siitä tuli nimeltään Iisalmen Naiskotiteollisuuskoulu. Yhdistys vuokrasi koululle kauppias Aro Väisäseltä talon Pohjolankadun varrelta ja osti rakennuksen vuonna 1919. Koulu toimi kiinteistössä vuosina 1908–1974. Sitä laajennettiin rakentamalla pohjoispäätyyn hirsiseinäinen kutomasali vuonna 1924. Oppilasmäärä vaihteli 50 tienoilla. Koulun tiloihin kuuluivat koulurakennus, piharakennus ja kaksikerroksinen aitta-puuliiteri-talli. Piharakennus toimi muun muassa opettajien asuntona. Vuonna 1974 koulu siirtyi Ylä-Savon ammatillisten oppilaitosten kuntainliitolle. Toiminta siirtyi uuteen koulurakennukseen Tähtiniemen kiinteistöön vuonna 1983. Pohjolankadun varren kiinteistön ylläpitäjäksi jäi Naisten Säätiö, joka perustettiin vuonna 1975. Talo on vakiinnuttanut nimensä tänä päivänä Naisten taloksi.
Aiheesta muualla

Ylä-Savon ammattiopisto
Älä sano

| ”Älä sano” Nukkekoti |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Riekaleina
 Julkaistu: joulukuu 2000
 Formaatti: CDS
 Tyylilaji: punk rock
 Kesto: 02.51
 Levy-yhtiö: Kråklud
Nukkekodin muut singlet
| ”Mitä mä tein?” 1999 | ”Älä sano” 2000 |   |
Älä sano on punk rock -yhtye Nukkekodin single, joka julkaistiin joulukuussa 2000 levymerkillä Kråklund Records. Kappale julkaistiin myöhemmin yhtyeen vuoden 2002 studioalbumilla Riekaleina.
Kappaleet

Älä sano – 2.51
Mustaan maailmaan – 3.15
Kokoonpano

Severi – laulu, kitara
Haba – kitara
Kaide – basso
Joni – rummut
+
Arska Laurila – äänittäjä
(4489)

| (4489) 1988 AK |
| --- | --- |
 Valokäyrämittausten avulla luotu kolmiulotteinen malli 1988 AK:sta.
Löytäminen
Löytäjät:  E. Bowell
Löytöaika:  15. tammikuuta 1988
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  5,26 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  4,92 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  5,59 AU
Eksentrisyys:  0,063
Kiertoaika Auringon ympäri:  4400 päivää 12,05 vuotta
Inklinaatio:  22,19°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  93 km
Pyörähdysaika:  ? h
Absoluuttinen kirkkaus:  9,00
Albedo:  0,051
(4489) 1988 AK on Jupiterin troijalaisiin asteroideihin kuuluva pikkuplaneetta, joka kiertää Aurinkoa Jupiterin radan L4 Lagrangen pisteessä. 1988 AK:n löysi E. Bowell vuonna 1988. Tämän pikkuplaneetan läpimitta on noin 93 kilometriä ja albedo noin 0,051.
Varjo (Jungin arkkityyppi)

Varjo on jungilaisessa psykologiassa se osa persoonallisuutta, joka on tiedostamatonta ja usein ristiriidassa tietoisen tajunnan kanssa. Se saattaa olla osa henkilön alkuperäistä persoonallisuutta, joka on syrjäytynyt tietoisen mielen tieltä; sieltä löytyvät tietoisen mielen torjumat ajatukset, esimerkiksi epämiellyttävät
luonteenpiirteet ja tietoisen mielen kanssa yhteensopimattomat pyrkimykset. Varjo toimii tietoisuuden suhteen kompensoivasti ja vaistonvaraisesti eli sen vaikutus voi olla hyvä taikka paha. Masentuneen tai pelokkaan ihmisen unelmissa ja visioissa varjo voi olla säälimätön tai myötätuntoinen.
Päällimmäinen kerros varjosta edustaa piilotajuista, henkilökohtaisista kokemuksista tullutta osaa persoonallisuudessa. Alempi kerros varjosta koostuu historiallisesta aspektista, jonka katsotaan olevan osa kollektiivistä ylipersoonallista piilotajuntaa.
(246687)

| (246687) 2009 AD> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjät:  A. Lowe
Löytöaika:  1. tammikuuta 2009
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  2,46 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  2,01 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  2,90 AU
Eksentrisyys:  0,182
Kiertoaika Auringon ympäri:  1406 päivää 3,85 vuotta
Inklinaatio:  0,48°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  1–2 km
Pyörähdysaika:  ei tiedetä
Absoluuttinen kirkkaus:  17,0
(246687) 2009 AD on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi A. Lowe vuonna 2009. Koska 2009 AD absoluuttinen magnitudi (H) on 17,0, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 1–2 kilometriä. 2009 AD:n radan inklinaatio on hyvin pieni, vain noin 0,48°.
(488453)

| (488453) 1994 XD> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjät:  Spacewatch
Löytöaika:  1. joulukuuta 1994
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  2,347 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  0,625 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  4,068 AU
Eksentrisyys:  0,7337
Kiertoaika Auringon ympäri:  1313 päivää  3,59 vuotta
Inklinaatio:  4,312°
Kuiden lukumäärä:  1
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  0,6 ± 0,15 km
Pyörähdysaika:  2,74 h
Absoluuttinen kirkkaus:  19,1
(488453) 1994 XD on Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta, joka kuuluu Maan lähelle tuleviin Apollo-asteroideihin. Tämä pikkuplaneetta löydettiin Spacewatch-ohjelmalla 1. joulukuuta vuonna 1994, ja se on läpimitaltaan 0,6 ± 0,15 km. Tällä asteroidilla on yksi alle 0,15 kilometrin läpimittainen kuu jonka löysivät L. A. M. Benner, M. C. Nolan, S. J. Ostro, J. D. Giorgini, J. L. Margot ja C. Magri 24. kesäkuuta 2005. Kuun keskietäisyys asteroidista on 0,6 ± 0,3 km ja kiertoaika noin 0,749 päivää.
Varjakka

Varjakka voi tarkoittaa:
Varjakka, kylä Lumijoella
Varjakka, kylä Oulunsalossa
Varjakka, vuonna 1859 vesillelaskettu parkkilaiva
Varjakansaari eli Varjakka, saari Oulunsalossa
Varjakka eli Varjakainen, suomalainen satuhenkilö
Varjakka, fiktiivinen kunta tv-sarjassa Kaikki synnit (2019).
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Varjakka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Varrasjärvi

| Varrasjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Seinäjoki
Koordinaatit:  62°53′36″N, 22°41′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kyrönjoki
Järvinumero:  42.026.1.002 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  40,1 m 
Rantaviiva:  2,25 km 
Pinta-ala:  0,09 km² 
 fiVarrasjärvi 
Varrasjärvi on Kyrönjoen vesistöalueeseen kuuluva pieni järvi Seinäjoen kaupungissa, Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Vesistö kuuluu Etelä-Pohjanmaan ELY-keskuksen ympäristövastuualueeseen.
Yksinäisyyden kaivo

| Yksinäisyyden kaivo> The Well of Loneliness |
| --- | --- |
 1. painoksen kansi
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Radclyffe Hall
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Kustantaja:  Jonathan Cape
Julkaistu:  1928
Sivumäärä:  511 
Suomennos
Suomentaja:  Milla Karvonen
Kustantaja:  Basam Books Oy
Julkaistu:  2010
Sivumäärä:  440 
ISBN:  9789525734799
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Yksinäisyyden kaivo (engl. The Well of Loneliness) on vuonna 1928 ilmestynyt brittiläisen kirjailijan Radclyffe Hallin romaani. Se kertoo yläluokkaiseen perheeseen syntyneen brittinaisen Stephen Gordonin elämästä, jonka ”synnynnäinen invertismi” (eli homoseksuaalisuus) on ilmiselvää lapsuudesta alkaen. Kirja esittää invertismin luonnollisena asiana ja vetoaa lukijan suvaitsevaisuuteen.
Teos joutui ilmestyessään Sunday Express -lehden päätoimittajan kampanjan kohteeksi. Hän kirjoitti: ”Mieluummin antaisin terveelle pojalle tai tytölle pikarillisen sinihappoa kuin tämän kirjan.” Vaikka kirjan ainoa seksikohtaus koostuu sanoista ”ja sinä yönä, he eivät olleet jakaantuneet”, brittiläinen tuomioistuin päätti kieltää sen epäsiveellisenä, koska se puolustaa ”naisten välistä luonnotonta toimintaa”. Yhdysvalloissa kirja selvisi ilman tuomiota sekä New Yorkin osavaltion että tullin oikeudessa.
Teoksen oikeuskäsittelyjen julkisuus lisäsi lesbojen näkyvyyttä brittiläisessä ja yhdysvaltalaisessa kulttuurissa. Vuosikymmenien ajan se oli parhaiten tunnettu lesboutta käsittelevä kirja englannin kielellä ja samalla usein nuorison ensisijainen tietolähde lesboudesta. Jotkut lesbolukijat pitävät kirjaa arvossa, kun taas toiset ovat kritisoineet sitä Stephenin itseinhon ilmaisusta ja kokevat sen lietsovan häpeää. Myös kirjan tyyli esittää lesbot miesmäisinä tai miesten vaatteisiin pukeutuvina naisina on ollut kiistanalainen. Nykyisin jotkut kriitikot ovat sitä mieltä, että Stephen pitäisi nähdä transsukupuolisena.
Suomennoksen laatu on tyrmätty kritiikissä. Kaisa Neimala kirjoittaa Parnassossa, että teokseen mahtuu "tuhatkunta puuttumiseen kutsuvaa kömmähdystä".
Taustaa

Vuonna 1926 Radclyffe Hall oli uransa huipulla. Hänen kirjastaan Adam's Breed italialaisen hovimestarin henkisestä heräämisestä, oli tullut bestseller, se voitti pian ilmestymisensä jälkeen sekä Prix Femina että James Tait Black Prize -palkinnot.
Hall oli pitkään miettinyt tekevänsä kirjan seksuaalisesta invertismistä, ja nyt hän uskoi kirjallisen maineensa sallivan sellaisen teoksen julkaisemisen. Koska Hall tiesi, että teoksen kirjoittaminen voisi johtaa skandaaliin ja "hänen uransa haaksirikkoon", hän haki ja sai idealleen partnerinsa Una Troubridgen hyväksynnän ennen kuin aloitti kirjoitustyön.
Hallin päämäärät olivat sekä yhteiskunnallisia että poliittisia; hän tahtoi päättää julkisen vaikenemisen homoseksuaalisuudesta ja saada "enemmän hyväksyvää ymmärrystä". Huhtikuussa 1928 Hall kertoi kustannustoimittajalleen, että hänen uusi kirjansa vaatisi täydellistä omistautumista sen kustantajalta ja että hän ei sallisi yhdenkään sanan muuttamista.
Kirjan julkaisu ja kriitikkojen kommentointi

Kolme kustantajaa kehui kirjan käsikirjoitusta mutta ei halunnut julkaista sitä. Tämän jälkeen Hallin agentti lähetti käsikirjoituksen Jonathan Capelle, joka näki siinä mahdollisuuden kaupalliseen menestykseen teoksen kiistanalaisesta aiheesta huolimatta. Cape testasi kirjan kaupallista menestystä julkaisemalla aluksi pienen 1 500 kappaleen painoksen, hinnaltaan 15 šillinkiä – noin kaksi kertaa enemmän kuin keskimääräinen hinta kirjasta – tehdäkseen siitä vähemmän houkuttelevan sensaatiota hakeville.
Alun perin kirjan julkaisuajankohdaksi suunniteltiin syksyä 1928, mutta julkaisua päätettiin aikaistaa, kun selvisi, että toinen lesboteeman sisältävä kirja, Compton Mackenzien Extraordinary Women, ilmestyisi syyskuussa. Vaikka näillä kahdella teoksella olisi vähän yhteistä, Hall ja Cape näkivät Mackenzien teoksen kilpailijana ja halusivat kirjalleen paremman kaupallisen menestyksen.
Kirja tuli myyntiin 27. heinäkuuta. Cape lähetti arvostelukappaleita ainoastaan sellaisille sanoma- ja aikakauslehdille, joiden hän ajatteli käsittelevän kirjaa ilman sensaatiota.
Ensireaktiot olivat ristiriitaisia. Joidenkin kriitikoiden mielestä kirja oli liian saarnaava; lisäksi kirja sai moitteita huonosta rakenteesta ja veltosta tyylistä. Toisaalta osa arvostelijoista ylisti teoksen aitoutta ja taiteellisuutta, ja jotkut kannattivat Hallin moraalista argumenttia. Kun kirjan ilmestymisestä oli kulunut kolme viikkoa, yksikään arvostelija ei vaatinut, että kirja olisi pitänyt jäättää julkaisematta.
Sunday Express -lehden kampanja

Sunday Express -lehden päätoimittaja James Douglas ei suhtautunut teokseen myönteisesti. Douglasin kampanja kirjaa vastaan alkoi lauantaina 18. elokuuta Daily Express -lehden mainoksella, jossa hän lupasi paljastaa "kirjan joka pitäisi vaimentaa". Pääkirjoituksessaan seuraavana päivänä Douglas kirjoitti, että "synnynnäinen invertimismi ja pervertismi" olivat jo liian paljon esillä ja että tämän kirjan julkaisu osoitti yhteiskunnalle olevan tarpeellista "puhdistaa itsensä näiden hylkiöiden leprasta". Douglasin mielestä seksologinen näkökulma homoseksuaalisuuteen oli pseudotiedettä, eikä se sovi yhteen kristinuskon vapaan tahdon kanssa; sen sijaan hänen mielestään homoseksuaalit olivat kirottuja omasta halustaan – mikä tarkoitti, että muut voisivat korruptoitua "heidän propagandastaan". Ennen kaikkea lapsia pitäisi hänen mielestään suojella: "Mieluummin antaisin terveelle pojalle tai tytölle pikarillisen sinihappoa kuin tämän kirjan. Myrkky tappaa ruumiin, mutta moraalinen myrkky tappaa sielun". Hän vaati julkaisijoita vetämään kirjan pois myynnistä ja sisäministeriä ryhtymään toimenpiteisiin jos kirjan julkaisija ei toimisi.
Jonathan Cape lähetti kopion kirjasta sisäministerille saadakseen tietää hänen mielipiteensä tarjoutuen samalla poistamaan teoksen myynnistä jos julkinen etu sitä vaatisi. Sisäministerinä oli tuolloin William Joynson-Hicks, konservatiivipuolueen edustaja joka oli tunnettu kovista otteistaan alkoholiin, yökerhoihin ja uhkapeliin. Hän vastasi ainoastaan kaksi vuorokautta myöhemmin että kirja oli "vakava haitta julkiselle edulle"; jos Cape ei vapaaehtoisesti poista kirjaa myynnistä, rikossyyte tultaisiin nostamaan.
Cape ilmoitti lopettaneensa kirjan julkaisun, mutta hän oli salaa vuokrannut julkaisuoikeudet Pegasus Pressille, joka oli Ranskassa toimiva englanninkielinen kustantaja. Hänen yhtiökumppaninsa Wren Howard vei kirjan painolaatat Pariisiin ja 28. syyskuuta Pegagus Press kuljetti meriteitse tekemänsä painoksen lontoolaiselle kirjakauppiaalle Leopold Hillille, joka toimi jakelijana. Julkisuuden kasvattaman kysynnän ansiosta kirjan myyntiluvut olivat hyvät, mutta teoksen ilmestyminen takaisin kirjakauppoihin kiinnitti nopeasti sisäministeriön huomion. 3. lokakuuta Joynson-Hicks määräsi maahantuodut kirjat takavarikoitaviksi.
Yksi 250 kappaleen kirjaerä pysäytettiin Doverin satamaan. Sitten tullilaitoksen johtokunnan puheenjohtaja säpsähti. Hän oli lukenut kirjan ja hänen mielestään se oli hieno kirja, ei lainkaan epäsiveellinen; hän ei halunnut olla osallisena sen kukistamisessa. Hän salli 19. lokakuuta takavarikoitujen kirjojen kuljetuksen Leopold Hillin varastolle, missä paikallispoliisi oli odottamassa etsintäluvan kanssa. Hill ja Cape haastettiin oikeuteen todistamaan syy miksi kirjaa ei pitäisi tuhota.
Oikeudenkäynti Britanniassa

Capen asianajaja Harold Rubinstein lähetti 160 kirjettä potentiaalisille todistajille. Noin 40 heistä saapui oikeudenkäyntiin, mukaan lukien Virginia Woolf, E. M. Forster sekä biologi Julian Huxley, Laurence Housman British Sexologial Society -yhdistyksestä, Robert Cust JP, Charles Ricketts ja Joseph Frederick Stern. Kukaan heistä ei saanut kertoa mielipidettään kirjasta. Epäsiveellisten julkaisujen lain nojalla oikeuden puheenjohtaja Sir Chartres Biron teki päätöksensä siitä olisiko kirja epäsiveellinen kuulematta yhtään todistajanlausuntoa. Koska Hall itse ei ollut syytettynä, hänellä ei ollut oikeutta omaan asianajajaan ja Capen edustaja Norman Birkett oli neuvonut häntä olemaan edustamatta itseään.
Birkett saapui oikeuteen kaksi tuntia myöhässä. Puolustuspuheessaan hän yritti väittää että naisten väliset suhteet kirjassa olivat puhtaasti platonisia. Biron vastasi: "Minä olen lukenut kirjan."
Lounastauolla Hall kertoi Birkettille, että jos hän jatkaisi väitteitä että kirjassa ei ole lesbolaista teemaa, niin Hall itse kertoisi oikeudelle totuuden. Birkettin oli pakko perua aiemmat puheensa. Sen sijaan hän väitti, että kirja oli hyvän maun mukainen ja että sillä oli korkeatasoisia kirjallisuussaavutuksia.
Päätöksessään Biron perusteli että teoksen kirjalliset ansiot olivat epäolennaisia, koska hyvin kirjoitettu epäsiveellinen kirja oli hänen mielestään jopa vaarallisempi kuin huonosti kirjoitettu. Hän määräsi kirjan tuhottavaksi sen julkaisijoiden kustannuksella.
Valitustuomioistuin hylkäsi kustantajan valituksen ja Bironin tuomio jäi lainvoimaiseksi.
Oikeudenkäynti Britanniassa > Myöhempi julkaisu ja saatavuus

Teoksen taskukirjapainoksia tuli saataville 1950-luvulla. Vuoden 1951 painoksen kansiteksti kuvailee kirjaa "oudoksi rakkaustarinaksi tytöstä joka on sukupuolten puolivälissä."
Pegasus Pressin tekemä painos oli edelleen saatavilla Ranskassa ja muutamia kappaleita näistä tuotiin Britanniaan.
Vuonna 1946, kolme vuotta Hallin kuoleman jälkeen, Troubridge halusi sisällyttää teoksen Hallin muistokokoelman osaksi. Windmill Pressin Peter Davies kirjoitti sisäministerin laillisuusneuvonantajalle tiedustellakseen voisiko toisen maailmansodan jälkeen valtaan noussut työväenpuolueen hallinto sallia kirjan uudelleenjulkaisun.
Sisäministeri James Chuter Ede kertoi Troubridgelle, että kirjan julkaisevalla kustantajalla olisi riski joutua syytteeseen. Kuitenkin vuonna 1949 Falcon Press julkaisi painoksen kirjasta, eikä se saanut syytettä. Kirja on ollut siitä lähtien jatkuvasti saatavilla ja se on käännetty ainakin 14 kielelle. 1960-luvulla kirjaa myytiin Yhdysvalloissa 100 000 kappaletta vuodessa. Vuonna 1974 kirja luettiin kuuntelijoille BBC Radio 4:n Book at Bedtime -ohjelmassa.
Muita samanlaisia kirjoja

Kolme muuta romaania joissa oli lesbolainen teema ilmestyi Britanniassa 1928: Elizabeth Bowenin The Hotel, Virginia Woolfin Orlando ja Compton MacKenzien Extraordinary Women. Yhtäkään niistä ei kielletty. Sisäministeriö harkitsi syytteen nostamista Extraordinary Women -kirjasta, mutta tuli johtopäätökseen, että siitä puuttui Yksinäisyyden kaivon "hartaattomuus" ja se ei inspiroisi lukijoita "viitattuihin toimintoihin". Mackenzie oli pettynyt; hän toivoi että kirjan sensurointi olisi lisännyt sen myyntiä. Huolimatta mainoksista jotka yrittivät rahastaa Hallin kirjan kiistanalaisuudella julistaen, että Radcyffe Hall oli esikuva yhdelle kirjan hahmoista, sitä myytiin ainoastaan 2 000 kappaletta.
Neljäs samana vuonna ilmestynyt kirja, yhdysvaltalaisen kirjailijan Djuna Barnesin Ladies Almanack ei ainoastaan sisällä Halliin pohjautuvaa hahmoa, mutta sisältää tekstikatkelmia jotka voivat olla reaktioita Yksinäisyyden kaivoon. Barnesin kirja on Pariisin lesbolaisiin kirjailija- ja taiteilijapiireihin liittyvä avainromaani, kirjoitettu vanhanaikaiseen tyyliin ja Natalie Clifford Barney on esikuva Dame Evangeliine Mussetin hahmolle. Ladies Almanack on sisällöltään seksuaalisempi kun Hallin teos, sen kryptinen kieli, sisäpiirihuumori ja mahtipontinen kieli ovat voineet suojella sen sisältöä sensuroijilta. Se ei olisi voinut saada syytettä sisäministeriöltä missään tapauksessa, koska se julkaistiin ainoastaan Ranskassa pienenä yksityisesti julkaistuna painoksena. Teos ei ollut laajalti saatavilla ennen vuotta 1972.