Swakopmund
Historia > Saksan siirtomaa-aika

Vuonna 1862 saksalaisen Wolf-nimisen tykkiveneen miehistö pystytti Swakopmundin kohdalle Saksan lipun merkkinä siitä, että alue oli vallattu Saksalle. 4. elokuuta 1892 saksalaisen Hyäne (‘hyeena’) –nimisen tykkiveneen miehistö pystytti rannalle kaksi merkkivaloa, merkiten näin muita aluksia varten mahdollisen maihinnousukohdan, osoittaen näin Walvis Bayssä olleille briteille, että Saksa oli ottanut Swakopjoen suun haltuunsa. 12. syyskuuta samana vuonna kapteeni Curt von François perusti Swakopmundin Saksan Lounais-Afrikan tärkeimmäksi satamaksi. Swakopmund valittiin siksi, että siellä oli saatavilla makeaa vettä, mutta myös siksi, että pohjoisempana olleita mahdollisia rantautumispaikkoja, kuten Cape Crossia, pidettiin huonompina vaihtoehtoina. Swakopmund ei kuitenkaan tarjonnut minkäänlaista suojaa rannikon tuntumassa olleille aluksille. Tällaisia paikkoja ei tällä rannikolla ylipäätään ole kuin aivan muutama.
Vuonna 1893 Swakopmundissa nousi maihin ensimmäiset 120 Saksan Schutztruppen sotilasta, samoin kuin 40 saksalaista siirtolaista. He joutuivat kaivamaan hiekkaan luolia saadakseen näin suojaa säältä. Mukana tuodun lastin purkivat erikoisveneisiin liberialaiset kru-heimoihin kuuluneet miehet, joita siirtomaihin tavaraa kuljettanut Woermann-Linie käytti työvoimana. Laivat jouduttiin Swakopmundissa ankkuroimaan noin kilometrin päähän rannasta, ja Kru-miehet, jotka olivat tottuneet samanlaisiin olosuhteisiin kotimaassaan, hoitivat lastien lastaamisen ja purkamisen. Enimmillään Woermann-Liniellä oli töissä 600 kru-miestä.
Vuonna saksalainen arkkitehti F. W. Ortloff saapui paikalle rakentamaan Swakopmundiin keinotekoisen satama-altaan. Lähistöltä löydettiin sopiva kivilouhos, ja paikalla valmistettiin myös betonia. 2. syyskuuta 1893 ensimmäinen 300 kilon betonikappale asetettiin paikalleen. Sataman laituri ulottui lopulta 375 metriä merelle, ja sen päässä oli 35 metriä pitkä aallonmurtaja. Tämä projekti maksoi 2.5 miljoonaa Reichsmarkkaa. Sataman nimeksi tuli Mole (‘aallonmurtaja’), ja se vihittiin virallisesti 12. helmikuuta 1903. Benguelanvirta kuitenkin kuljetti pian hiekkaa satama-altaaseen, ja jo heinäkuussa 1904 tilanne oli se, että hinaajat ja proomut pääsivät satamaan ainoastaan korkeanveden aikaan. Ympärivuorokautisella operaatiolla tilannetta pyrittiin pitämään aisoissa, mutta lopulta oli annettava periksi. Satamaa korvaamaan rakennettiin pitkälle merelle ulottuva laituri, joka aluksi rakennettiin puusta ja vuonna 1914 se korvattiin raudasta rakennetulla laiturilla.
Swakopmundista tuli pian tärkein vienti- ja tuontisatama Saksan Lounais-Afrikassa, ja vuonna 1909 se yhdessä viiden muun paikkakunnan kanssa sai kunnan aseman. Kuntaan perustettiin monia Saksan Lounais-Afrikan hallinnon toimistoja. Tänä aikakautena eri liikeyritykset ja laivanvarustamot avasivat haarakonttoreita Swakopmundiin. Jotkut niistä toimivat edelleen kaupungissa. Vuodesta 1894 lähtien hampurilainen Woermann-Linie kuljetti säännöllisesti rahtia Swakopmundiin. 13. huhtikuuta 1899 kaupungissa avattiin ensimmäinen lennätintoimisto siirtomaan tietoliikennettä varten, ja pian alueelle saatiin laaja lennätinverkko.
Vuonna 1902 avattiin ensimmäinen rautatie Swakopmundista Windhoekiin. Se oli 382 km pitkä ja nousi korkeimmillaan 1,637 m merenpinnan yläpuolelle. Rakentamisen suorittivat Saksan rautatiejoukot. Vuonna 1907 saksalainen poliitikko Wilhelm Kiilz tuli Swakopmundiin perustamaan paikkakunnan hallintoa. Vuonna 1909 paikkakunta vihdoin sai kunnan statuksen, ja 1912 sinne perustettiin radioaseman seuraamaan rannikon laivaliikenteen radioita.