stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oripää
Historiaa

Oripää kuului varhaisimpina aikoina hallinnollisesti Satakuntaan eli Kokemäenkartanon lääniin, mutta kirkollisesti varsinaissuomalaiseen Pöytyän pitäjään. Ensimmäinen asiakirjamaininta Oripäästä on vuodelta 1421 (muodossa Orihpae), jolloin pitäjässä oli viisi Turun piispan lampuotitilaa. Asutus oli harvaa verrattuna idässä sijaitsevaan Loimijoen laaksoon. Uuden ajan alussa Oripäässä oli vain kaksi kylää, Oripää ja Tanskila, ja niissä oli yhteensä 14 taloa. Nämä kuuluivat Loimaan pitäjän Niinijoen neljännekseen.
Uotilan entisen piispantilan isäntä rakennutti omalla kustannuksellaan Oripäähän ensimmäisen saarnahuoneen vuonna 1668. Oripää sai kappelin oikeudet vuonna 1778 ja tuli itsenäiseksi seurakunnaksi senaatin päätöksellä vuonna 1901. Ensimmäinen oma kirkkoherra saatiin kuitenkin vasta vuonna 1914.
Oripäässä oli 1900-luvun alussa noin 40 taloa, minkä lisäksi kutakin taloa kohti oli keskimäärin kaksi torppaa ja kaksi mäkitupa-aluetta. Asukasluku kohosi 1800-luvun lopulla 1 500 henkeen, ylitti 1920-luvulla 2 000:n rajan ja pysyi suhteellisen vakaana 1960-luvulle saakka. Tämän jälkeen maaltamuutto on vähentänyt väkilukua. Oripään ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa kirkonkylässä vuonna 1892 ja Makkarkoskelle perustettiin osuusmeijeri vuonna 1904.
Talvi- ja jatkosodassa kaatui yhteensä 49 oripääläistä. Sotien päätyttyä Oripäähän asutettiin Kurkijoen siirtoväkeä.
Kulttuuri > Murre

Oripään alueella puhutun kielen perustana on Ala-Satakunnan murre, joka kuuluu lounaisten välimurteiden ryhmään.  Ala-Satakunnan murretta puhutaan paikallisin variaatioin Kokemäen ja Huittisten emäpitäjien alueella.
Kulttuuri > Kulttuuriympäristö

Oripään alueella on kolme valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä: Oripään kirkko vuodelta 1821 sekä Varkaantien ja Huovintien historialliset tiet, jotka risteävät Oripään kirkolla.
Oripään kirkonkylästä Loimaalle vievän tien varrella lähellä lentokenttää sijaitsee vuonna 1932 paljastettu kansalaissodassa surmattujen, rintamalle matkalla olleiden suojeluskuntalaisten muistomerkki. Muistomerkin edustalla oleva aukio oli 1930-luvulla monien Isänmaallisen kansanliikkeen mielenosoitusten pitopaikka.
Oripäässä lähes koko ikänsä asuneen taiteilija Viljo Syrjämän ateljeekoti Villa Ville on Syrjämän itse perheelleen rakentama taiteilijakoti, jonka omistaa nykyään Oripään kunta. Talo itsessään on taideteos, jonka esikuvana on ollut italialainen San Marcon luostari. Syrjämän piti lähteä opiskelemaan Italiaan, mutta sota esti hänen lähtönsä. Pula-aikana rakennetussa talossa on oivallisia kierrätysratkaisuja. Talossa on esillä mittava kokoelma Viljo Syrjämän ja hänen puolisonsa Kaisu Syrjämän taidetta. Kohde on avoinna kesäsunnuntaisin ja tilauksesta ryhmille ympäri vuoden.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Oripään pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla klimppivelli.
Uskonnolliset yhteisöt

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Oripäässä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Pöytyän seurakunta
Oripään kirkkoalue
Seurakunta toimii myös Pöytyän kunnan alueella.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Oripään alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta. Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii evankelisuus.
Uskonnolliset yhteisöt > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Liedon kunnan nykyisellä alueella:
Oripään seurakunta (liitetty Pöytyän seurakuntaan 2017)
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Oripään väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 1 480 | 1 480 |
| 1985 | 1985 |    | 1 458 | 1 458 |
| 1990 | 1990 |    | 1 414 | 1 414 |
| 1995 | 1995 |    | 1 388 | 1 388 |
| 2000 | 2000 |    | 1 342 | 1 342 |
| 2005 | 2005 |    | 1 335 | 1 335 |
| 2010 | 2010 |    | 1 414 | 1 414 |
| 2015 | 2015 |    | 1 377 | 1 377 |
| 2020 | 2020 |    | 1 328 | 1 328 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Oripäässä oli 1 382 asukasta, joista 696 asui taajamassa, 670 haja-asutusalueilla ja 16:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Oripään taajama-aste on 51,0 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Oripään kirkonkylä.
Kyliä

Oripään kyliä ja kulmakuntia ovat Myllykylä, Latva, Maanpää, Makkarkoski, Oripää ja Tanskila sekä Säkylän ja Loimaan alueiden väliin jäävä Oripään eksklaavi Juvankoski.
Muuta

Vanhoillislestadiolaisuuden suviseurat on järjestetty Oripäässä vuonna 2009.
Paikallisella murteella paikkakunnan nimi lausutaan kaksoiskonsonantilla (Orippää). Kyseinen muoto esiintyy muun muassa K-Market Orippään nimessä.
Tunnettuja asukkaita

Harri Holkeri (1937–2011), valtioneuvos, pääministeri, syntynyt Oripäässä
Usko Kemppi (1907–1994), säveltäjä, syntynyt Oripäässä
Ritva Kinnunen (s. 1937), iskelmälaulaja, syntynyt Oripäässä
Lauri Murtomaa (1899–1955), kansanedustaja ja ministeri, syntynyt Oripäässä
Annika Saarikko (s. 1983), kansanedustaja ja ministeri, syntynyt Oripäässä
Viljo Syrjämä (1914–1976), taidemaalari, kuvanveistäjä, graafikko, asunut lähes koko ikänsä Oripäässä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oripää Wikimedia Commonsissa
Oripään kunnan kotisivut
Tilastokeskus: Oripään avainluvut
Osuusliike Oripään kuvat Arjenhistoria.fi -palvelussa
Aiheesta muualla > Karttoja

Senaatin kartasto  1:21 000. XIII.18.  Kansallisarkisto, Maanmittaushallituksen historiallinen kartta-arkisto, 1882, 1883.  Kartan verkkoversio Kansallisarkiston digitaaliarkistossa Viitattu 23.7.2011.
Suomen taloudellinen kartta  1:100 000. III:4 Loimaa.  Helsinki:  Maanmittaushallitus, 1927.  Kartan verkkoversio Kansallisarkiston digitaaliarkistossa Viitattu 23.7.2011.
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Kartta Pöytyän, Yläneen ja Oripään kuntamuutoksista. Yläne ja Oripää erotettiin Pöytyästä omiksi kunnikseen vuonna 1869. Vuonna 1917 Auran asemanseutu liitettiin Prunkkalan kappelin kanssa Auran kunnaksi. Vuonna 1872 Marttilasta erotettu Karinainen liittyi Pöytyään 2005 ja Yläne 2009. Oripää on edelleen itsenäinen kunta.
Kivinen pitäjänmakasiini vuodelta 1915, nykyään kotiseutumuseo.
Suojeluskuntalaisten muistomerkki vuodelta 1932 seututien 210 varrella.
Aldo Palazzeschi

Aldo Palazzeschi
Aldo Palazzeschi (oik. Giurlani 1885–1974) oli italialainen kirjailija. Hänen lyriikkansa on yhdistetty paitsi futurismiin, myös niin sanottuun hämyrunouteen.
Teokset

Poemi, 1909
Sorelle Materassi, 1934, suom. Materassin sisarukset suomentanut Yrjö Kaijärvi, 1938
I fratelli Cuccoli, 1948
Il buffo integrale, 1966
Teokset > Suomennetut teokset

Materassin sisarukset (Sorelle Materassi), suomentanut Yrjö Kaijärvi, Otava 1938 Nykyajan kertojamestareita: 8
Lähde
Kuka olen?, suom.Elina Vaara, teoksissa:
Italian kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Tyyni Tuulio, Helsinki: WSOY 1945
Yrjö Jyrinkoski, Runomuistelmat: ohjelmistoa 20 vuoden ajalta, toim. Tom Kalima,  Espoo: Weilin+Göös 1981 ISBN 951-35-2469-8
Runoja teoksessa Italian runoutta 1900-luvulta: 33 runoilijaa – 120 runoa, toim. Rolando Pieraccini, Helsinki: Lauttasaari Press 2004 ISBN 951-97511-7-3, runot suomentanut Hannimari Heino
Ara, Mara, Amara (Ara, Mara, Amara)
Aurinko (Sole)
Unen eukko ( La vecchia del sonno)
Urmas

| Urmas |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  29. lokakuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Talon nimi Turun läänin Koskella
Infobox OKNimi-testi OK: 
Urmas on miehen etunimi, joka esiintyy Suomessa myös sukunimenä. Suomessa nimi on alkujaan talonnimi Turun läänin Koskella. Kun Johannes Linnankoski asui paikkakunnalla jonkin aikaa 1900-luvun alussa, hän antoi Urmas-nimen vuonna 1906 syntyneelle pojalleen sekä myös eräälle kirjoittamassaan näytelmässä Kirot esiintyvälle henkilölle. Myöhemmin nimi on tullut käyttöön myös Virossa, jossa sielläkin Urmas esiintyy myös paikannimissä.
Suomessa etunimi Urmas on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 472 henkilölle. Urmaksen nimipäivä on 29. lokakuuta. Sukunimenä Urmas oli helmikuussa 2020 Suomessa yhteensä 64 henkilöllä.
Tunnettuja Urmas-nimisiä > Urmas etunimenä

Urmas Alender (1953–1994), virolainen laulaja ja lauluntekijä. Kuoli Estonian onnettomuudessa.
Urmas Arumäe (s. 1957), virolainen poliitikko ja ministeri
Urmas Klaas (s. 1971), virolainen poliitikko, Tarton kaupunginjohtaja
Urmas Kruuse (s. 1965), virolainen poliitikko ja ministeri
Urmas Paet (s. 1974), virolainen poliitikko, europarlamentaarikko ja entinen ulkoministeri
Urmas Puhkan (s. 1967), virolainen keraamikko
Urmas Reinsalu (s. 1975), virolainen poliitikko
Urmas Rooba (s. 1978), virolainen jalkapalloilija
Urmas Runolinna (1919–1991), suomalainen tekniikan tohtori ja Oulun yliopiston mekaanisen prosessitekniikan professori
Urmas Sisask (s. 1960), virolainen säveltäjä, muusikko ja tähtitieteen harrastaja
Urmas Vadi (s. 1977), virolainen kirjailija ja toimittaja
Urmas Viilma  (s. 1973), Viron evankelisluterilaisen kirkon arkkipiispa vuodesta 2015
Tunnettuja Urmas-nimisiä > Urmas etunimenä > Kuvitteellisia henkilöitä

Urmas Hakkarainen, kuvitteellinen henkilö YLE:n maalaiskomediassa.
Urmas Liljeström, kuvitteellinen henkilö Juice Leskisen kappaleessa ”Dance allergo” albumilta Keskitysleirin ruokavalio
Urmas Viilunk, tv-sarjassa Putous esiintynyt hahmo
Tunnettuja Urmas-nimisiä > Urmas sukunimenä

Heikki Urmas (1935–2013), suomalainen kauppatieteiden tohtori ja tietokirjailija
Henri Urmas (s. 1990), suomalainen salibandyn pelaaja
Aiheesta muualla

Urmas Kansalaisen karttapaikka. Maanmittauslaitos. Viitattu 19.11.2009.
Luis Palés Matos

| Luis Palés Matos |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1898 Guayama, Puerto Rico
Kuollut: 1959 (60–61 vuotta)
Kansalaisuus:  Puerto Rico
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Tuotannon kieli: espanja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Luis Palés Matos (1898 Guayama, Puerto Rico – 1959) oli espanjanakielinen puertoricolainen kirjailija. Hän kuvaa teoksissaan maaseutua. Hän oli alkuun modernisti, myöhemmin avantgardisti. Hän vaati länsimaisen kirjallisuuden uudistamista afrikkalaisen perinteen avulla, vaikka hän itse oli valkoihoinen.
Suomennetut runot

Elegia Marmeladin herttualle, suom. Eeva-Liisa Manner, teoksessa Toistasataa runoilijaa: runosuomennoksia 1960-luvun kulttuurilehdistä, toim. Kalevi Seilonen, Helsinki: Tammi 1989 ISBN 951-30-6787-4
Jaak Urmet

| Jaak Urmet |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1979 (ikä 46) Saku
Kansalaisuus:  virolainen
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Salanimi: Wimberg
Äidinkieli: viro
Tuotannon kieli: viro
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jaak Urmet, kirjailijanimi Wimberg, (s. 30. tammikuuta 1979 Saku) on virolainen kirjailija, toimittaja ja television lastenohjelmien tekijä.
Urmet työskentelee kustantamossa, mutta hänellä on vuodesta 2006 ollut Jürgen Roosten ja muiden kanssa myös oma kustantamo Jutulind Kirjastus Urmet. Kirjailijana hän on prosaisti, runoilija ja lastenkirjailija.
Teokset

Maaaraamat, Huma 2000 (runokokoelma)
Lipamäe, Varrak, kirjastus|Varrak 2002 (romaani)
Kolme päkapiku jõulud, koos Jürgen Rooste ja Karl Martin Sinijärvega, Huma 2002 (lasten runokokoelma)
Buratino laulud, Varrak 2005 (lasten runokokoelma)
Bootleg, 2006 Loe siit[vanhentunut linkki] (runokokoelma verkossa)
Põngerjate laulud, Varrak 2006 (lasten runokokoelma)
Kärppsed, Jutulind 2006 (runokokoelma)
Härra Padakonn, Varrak 2008 (lasten runokokoelma)
Pille-Riin. Kakskümmend üks lugu ühe tüdruku elust, Jutulind 2009 (romaani)
Eesti naise õnn, J&U 2009 (romaani)
Suur pidusöök, Maalehe kirjastus 2009 (lasten novellikokoelma)
Eesti köökk, Ajakirjade Kirjastus 2010 (runokokoelma)
Buratino tegutseb jälle. 15 valitud lugu, Pegasus, kirjastus|Pegasus 2010 (lasten näytelmäkirja)
Wabastatud wärsid, Pegasus 2010 (runokokoelma)
Kutsutud külaline, Pegasus 2010 (lastenromaani)
Hõõguvad read, J&U 2011 (runokokoelma)
Rokenroll, TEA 2011 (lasten runokokoelma)
Suomennetut teokset

Soittolista: runoja, suom. Mika Keränen. Palladium Kirjat, 2011 ISBN 978-952-9893-67-6
Kärppsed (Jutulind Kirjastus, 2006) sisältää jakson Mika Keräsen suomennoksia sekä Kalju Kruusan englanninnoksia.
Suomennetut teokset > Runoja antologioissa

Ajattelen koko ajan rahaa (Johnny Kniga, 2006). Sisältää valikoiman Mika Keräsen suomentamia Wimbergin runoja
Ahti Pakkanen

| Ahti Pakkanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Ahti Olavi Pakkanen
Syntynyt: 29. syyskuuta 1937 Lumivaara
Kuollut: 10. kesäkuuta 2002 (64 vuotta) Jyväskylä
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  fysiikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1962, FL 1965, FT 1968)
Instituutti:  Jyväskylän yliopisto
Tutkimusalue:  ydinfysiikka, fysiikan aineenopettajien koulutus
Palkinnot:  SL R 1
Ahti Olavi Pakkanen (29. syyskuuta 1937 Lumivaara – 10. kesäkuuta 2002 Jyväskylä) oli suomalainen fyysikko ja fysiikan professori. Hän toimi fysiikan apulaisprofessorina Jyväskylän yliopistossa 1978–1998 ja sitten professorina 1998–2000. Matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani hän oli 1982–1985. Fyysikkona Pakkanen oli aluksi erikoistunut ydinfysiikkaan ja erityisesti ydinrakenteen fysiikkaan, mutta uransa lopulla hän vastasi fysiikan aineenopettajien koulutuksesta.
Lapsuus ja nuoruus

Ahti Pakkanen syntyi Lumivaarassa. Hänen vanhempansa olivat Jooseppi Pakkanen ja Laina Julku. Perhe joutui lähtemään evakkoon, kun Lumivaara ja koko muu Laatokan Karjala luovutettiin 1944 Neuvostoliitolle Moskovan välirauhan mukaisesti. Jooseppi Pakkanen perheineen asettui Alavudelle, johon Jooseppi raivasi Lepola-nimisen tilan. Ahti Pakkanen kertoo kotitilan saaneen nimensä, kun Jooseppi oli raivannut kantoja ja nostanut ne kasaksi. Isäntä oli tuolloin todennut, että "siinä silmä lepäsi".
Ylioppilaaksi Ahti Pakkanen kirjoitti Alavuden yhteiskoulusta vuonna 1956. Lukion jälkeen hän aloitti fysiikan opinnot Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1962 ja filosofian lisensiaatiksi vuonna 1965. Filosofian tohtoriksi hän väitteli vuonna 1968 ydinfysiikan alalta. Pakkasen väitöskirja käsitteli hajoamisreaktiossa syntyvän kromin isotoopin 52Cr viritystiloja. Kromin isotooppia 52 (52Cr) syntyy, mangaanin   ja vanadiinin tietyt isotoopit (52m,gMn / 52V) hajoavat.
Akateeminen ura

Akateemisen uransa Pakkanen aloitti vuonna 1963 tilapäisenä assistenttina Helsingin yliopistossa. Atomienergianeuvottelukunnan tutkimusassistenttina hän oli 1964-1966. Vuonna 1967 Pakkanen siirtyi Jyväskylän yliopistoon, jossa hän toimi fysiikan lehtorina 1967–1972 ja 1976–1978. Ajoittain Pakkanen oli myös viransijaisena tai virkaa tekevänä fysiikan apulaisprofessorina. Välissä hän työskenteli 1972–1976 Suomen akatemian nuorempana tutkijana. Fysiikan dosentti hän oli Jyväskylän yliopistossa 1968–1978.
Ahti Pakkanen nimitettiin vuonna 1978 Jyväskylän yliopistoon vakinaiseksi fysiikan apulaisprofessoriksi opetusalana ydinrakenteen fysiikka. Vuonna 1993 apulaisprofessuurin opetusala määriteltiin uudelleen ja sen jälkeen Pakkanen työskenteli Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksella fysiikan aineenopettajien koulutuksesta vastaavana apulaisprofessorina. Vuonna 1998 virka muuttui professuuriksi. Professorina hän oli laitoksen ensimmäinen fysiikanopettajien koulutukseen erikoistunut professori.
Professori Pakkanen teki tutkimusvierailuja myös ulkomaisiin yliopistoihin: hän oli vierailevana tutkijana Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa (MIT) 1969–1970 ja Oxfordin yliopistossa 1975 sekä vierailevana professorina Purduen yliopistossa 1980–1981.
Professorin tehtävien ohella Pakkanen toimi fysiikan laitoksen johtajana 1982–1983, 1990–1993, 1993–1994 sekä 1999–2000. Hänellä oli hallintotehtäviä myös matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa, jonka väliaikaisena varadekaanina hän oli jo vuonna 1967 ja dekaanina hän toimi 1982–1985.
Eläkkeelle Pakkanen jäi syyskuun lopussa 2000. Hänen seuraajakseen fysiikan laitoksen johtajana nimitettiin professori Rauno Julin.
Pakkanen sai tunnustuksena tieteellisistä ansioistaan Suomen Leijonan I luokan ritarimerkin. Sotilasarvoltaan hän oli yliluutnantti (1991).
Teokset ja julkaisut

Uransa aikana professori Pakkanen julkaisi noin 55 tieteellistä tutkimusartikkelia atomiytimien rakenteesta ja fysiikan opettajankoulutuksesta sekä laati yli 80 muuta julkaisua.
Teokset ja julkaisut > Julkaisuja

Ahti Pakkanen: Excited states of 52Cr populated in the decay of 52m,gMn and 52V. 1967. Helsinki: Suomalainen Tiedeakatemia. (Pakkasen väitöskirja)
Ahti Pakkanen et al.: Properties of isomeric states and the [pi]d3/2-[nu]i13/2 multiplet in 194Au. 1977. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto. ISBN 951-677-778-3
Ahti Pakkanen: Medium-spin levels and the character of the 20.4 ns 13/2 + isomer in 145Gd. 1981. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto. ISBN 951-678-531-X
Ahti Pakkanen, Raimo Viertola, Maija Ahtee, Erkki Kautto & Vesa Rahkonen: Physics laboratory course for talented high school students. Undervisning i naturvetenskap ur kultur-, teknologi och miljöperspektiv. 1999. Fysiikan laitos, Jyväskylän yliopisto. Research Report n:o 5/1999. ISBN 951-708-951-1
Paljakkakivisammal

| Paljakkakivisammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Kivisammalten lahko Grimmiales
Heimo::  Kivisammalten heimo Grimmiaceae
Suku::  Kivisammalet Grimmia
Laji::  fuscolutea
Kaksiosainen nimi
 Grimmia fuscolutea  Hook. 
Katso myös
   Paljakkakivisammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paljakkakivisammal (Grimmia fuscolutea) on lehtisammallaji kivisammalten heimossa (Grimmiaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoisen ja eteläisen puolen vuoristoissa.
Suomen alueella paljakkakivisammalta esiintyy harvinaisena pohjoisimmassa osassa: Inarin Lapissa, 1930-luvulla se on löydetty myös Enontekiön Lapin luoteistuntureilta. Laji kasvaa tunturien kallioilla. Uhanalaisuusluokituksessa paljakkakivisammal on erittäin uhanalainen (EN). Sitä uhkaavat satunnaistekijät ja ilmaston lämpeneminen.
Pajulaahusvenhokas

| Pajulaahusvenhokas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Venhokkaat Nolidae
Alaheimo::  Venhoyökköset Chloephorinae
Suku::  Nycteola
Laji::  degenerana
Kaksiosainen nimi
 Nycteola degenerana  (Hübner, 1799) 
Katso myös
   Pajulaahusvenhokas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pajulaahusvenhokas, aikaisemmalta nimeltään pajulaahusyökkönen, (Nycteola degenerana) on venhokkaisiin kuuluva, pienikokoinen yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Lähisukulaistensa tapaan pajulaahusvenhokas on ulkonäöltään hyvin vaihteleva, harmahtava pieni perhonen. Etusiivet ovat väritykseltään mustan, valkoisen ja harmaan kirjavat ja yleensä voimakkaan kontrastiset, mutta myös tasaisemmin värittyneitä yksilöitä tavataan usein. Tavallisesti etusiivissä on harmaanvalkoinen pohjaväri. Siiven poikki kulkevat, väriltään mustat poikkiviirut ovat kaksinkertaiset. Keskisarka on harmaa, ja siinä on ruskea rengastäplä, jonka kohdalla sisempi poikkiviiru tekee selvän kaarteen siiven kärkeä kohti. Takasiivet ovat vaihtelevissa määrin harmaanvalkoiset. Siipiväli on 23–28 mm.
Pajulaahusvenhokas voi olla ulkonäkönsä perusteella varsin vaikeaa erottaa muista laahusvenhokkaista, joskin se on Suomessa sukunsa ylivoimaisesti yleisin ja laajimmalle levinnyt.
Levinneisyys ja lentoaika

Pajulaahusvenhokasta tavataan Länsi-Euroopasta Japaniin saakka ulottuvalla vyöhykkeellä. Suomessa sitä tavataan ainakin Etelä-Lappiin asti. Pajulaahusyökkönen on aikuistalvehtija, joten perhosia voi tavata elokuun alusta syksyyn ja uudelleen touko-kesäkuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Pajulaahusvenhokas on pajukoissa elävä laji. Aikuiset perhoset lentävät hämärän laskeuduttua, ja yksilöitä voi satunnaisesti tavata myös kukista. Levätessään perhonen pitää siipiään tasossa tai riittävän ohuella oksalla kiertää ne putkimaisesti oksan ympärille, mikä vaikeuttaa perhosen hahmottamista.
Naaras munii noin 100 munaa ravintokasvin oksille. Toukat piileskelevät aluksi lehtien alapinnoilla mutta kutovat myöhemmin muutamia lehtiä yhteen suojaavaksi piilopaikaksi. Yhdessä pensaassa voi olla useita toukkia, ja toukat viihtyvät parhaiten pensaan lämpimämmällä puolella, muutamia metrejä maanpinnan yläpuolella. Täysikasvuisena toukka tekee kellanvalkean, heimolle tyypilliseen tapaan venemäisen kotelokopan lehden alapinnalle tai oksalle.
Ravintokasvi

Toukka elää pajuilla (Salix), erityisesti raidalla (Salix caprea).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Pajulaahusvenhokas
kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
lepiforum.de (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1306093  BioLib: 54768  BOLD: 204432  CoL: 937WH  EoL: 542690  EUNIS: 311289  Fauna Europaea: 447157  Fauna Europaea (new): 12df8e22-ac6e-482a-81a6-a58cf0d6c376  GBIF: 5114299  iNaturalist: 483587  IRMNG: 10622524  LepIndex: 275137  MaBENA: NycteDegen  NBN: NHMSYS0000503419  NCBI: 753206  Observation.org: 10023  Laji.fi: MX.62372
Usvjaty

| Usvjaty Усвяты |
| --- | --- |
 Usvjaty
 Koordinaatit: 55.7431°N, 30.7538°E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Pihkovan alue
Piiri:  Usvjatyn piiri
Väkiluku (2010)  ():  2 961
Postinumero:  182570 
Suuntanumero(t):  +7  81150
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Usvjaty (ven. Усвяты) on pieni kaupunkityyppinen taajama Pihkovan alueen eteläosassa Venäjällä. Taajama sijaitsee Nevelstä kaakkoon vievän valtatien varrella, kahden järven äärellä. Neveliin on maanteitse 59 kilometriä.  Taajama on 5 598 asukkaan Usvjatyn piirin keskus, jossa asui 2 961 henkeä (2010).
Pihkovan alue