stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robin Hull
Ura

Robin Hull aloitti snookerammattilaisena vuonna 1992. Hänen paras lyöntisarjansa ammattilaisturnaustasolla on 145 vuodelta 1994. Vuoden 1999 maailmanmestaruusturnauksen karsinnoissa hän oli yhden pallon päässä maksimibreikistä 147, mutta löi viimeisen mustan pallon ohi. Hullin parhaat saavutukset kilpasnookerissa on pääsy puolivälieriin vuoden 2003 Welsh Open- ja vuoden 2006 Malta Cup -turnauksissa. Hull esiintyy myös kaikkien aikojen 100 pisteen ylittävien lyöntisarjojen listalla 30 parhaan ja nimekkäiden tähtipelaajien joukossa tuloksella 111. Myös pääsy 16 parhaan joukkoon UK Championship-turnauksessa vuonna 2006 on suuri saavutus . Tämän turnauksen karsinnoissa Hull voitti Jimmy Whiten erin 9–4 .
Vuonna 2004 Hull joutui jättämään vakavan korvasairauden takia suuren osan kaudesta 2004–2005 väliin. Hullin ura on tämän jälkeenkin kärsinyt terveyden takia, esimerkiksi vuoden 2007 maailmanmestaruuskilpailut Hull joutui jättämään väliin rytmihäiriöiden vuoksi .
Vuonna 2006 urheilutoimittajat valitsivat hänet Vuoden Biljardinpelaajaksi.
Hull ilmoitti vuoden 2008 alussa lopettavansa ammattilaisuransa osittain terveyssyistä . Saman vuoden päättävässä kauden 2008–2009 Maplin UK Championship -turnauksessa Hull toimi Aki Kauppisen seurana tv-asiantuntijakommentaattorina Eurosport-kanavalla. Häm otti osaa Espoossa järjestettyihin rankingkisoihin . Hän ilmoitti myös muuttavansa Espooseen ja perustavansa sinne biljardisalin RBilliards (Arkistoitu – Internet Archive) . Helmikuussa 2010 Hull osallistui Jyri Virtasen järjestämään ProAm-turnaukseen Finnish Snooker Challenge, joka järjestettiin Turussa. Hull eteni aina finaaliin saakka voittaen muun muassa huippupelaajat Ken Dohertyn ja Matthew Stevensin. Finaalissa vahvemmaksi osoittautui kuitenkin Mark Williams.
Hull ilmoitti muutamaa vuotta myöhemmin yrittävänsä vielä päästä pelaamaan isoihin turnauksiin ja otti vuoden 2013 kesällä osaa Euroopan-mestaruuskisoihin edeten aina finaaliin ja mestaruuteen asti. Voiton ansiosta Hull lunasti itselleen kahdeksi vuodeksi luvat osallistua jälleen Snookerin Maintourille. Vuonna 2014 Hull pääsi karsinnoista snookerin maailmanmestaruuskilpailuihin. Hän voitti karsintojen viimeisellä kierroksella vuoden 2002 maailmanmestarin Peter Ebdonin tuloksella 10–8. MM-turnauksen ensimmäisellä kierroksella Hull hävisi tuloksella 10–4 hallitsevalle maailmanmestarille Ronnie O'Sullivanille. Myös vuonna 2015 Hull pelasi karsintojen kautta itsensä MM-kisoihin. Tällä kertaa ensimmäisellä kierroksella vastaan tuli tuore Masters -voittaja Shaun Murphy, jolle Hull hävisi erin 10–3.
Hullilla diagnosoitiin vuoden 2017 lopulla servikaalinen dystonia, joka aiheuttaa hänelle pelien aikana muun muassa vapinaa ja jäykkyyttä, jotka haittaavat hänen peliään suuresti. Sairauden syytä ei tiedetä. Hull on saanut hoitoa sairauteen sekä neurologisesti että hieronnalla ja liikunnalla.
Huhtikuussa 2019 Hull menetti ammattilaisoikeutensa hävittyään MM-karsinnoissa. Hän on kertonut tavoittelevansa vielä keväällä 2020 viimeistä kertaa ammattilaisuutta turnausmenestyksen kautta.
Turnausvoitot > Ammattilaisturnaukset

Coral Shoot Out 2016
Turnausvoitot > Amatööriturnaukset

Wels Austrian Open 2000
Baltic Cup 1999
European Championship 1997, 2013
Finnish Open 1992
Turnausvoitot > Nuorten turnaukset

IBSF World Under 21 1992
Alle 21-vuotiaiden SM-turnaus 1992, 1991
Turnausvoitot > Kotimaan turnaukset

Snooker RG2  2008
Tilastot ja breikit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 ROBIN HULL: 
| Korkein ranking-sijoitus | 31 |  |
| Suurin lyöntisarja | 146 | Grand Prix 1994 |
| Yli 100 pisteen lyöntisarjat | 165 |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ylen Elävä arkisto: Snookeria Suomessa Robin Hullin johdolla
Pallomeri-TV: Mysteeriurheilija Robin Hull
Salme Kandolin

Salme Kandolin on suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton pääsihteeri vuosina 1988–1990 ja Vasemmistoliiton varapuheenjohtaja 1990–1992.
Kandolin syntyi Pohjois-Karjalassa ja opiskeli Tampereella. Valmistuttuaan hän työskenteli opettajana Tampereen yliopistossa ja myöhemmin Oikeusministeriössä. Kandolin meni mukaan kansandemokraattisen liikkeen toimintaan 1960-luvun lopulla. 1970-luvun alussa hän liittyi SKDL:n jäseneksi. Kandolin lukeutui SKDL:n sosialisteihin. Keväällä 1988 Kandolin valittiin SKDL:n pääsihteeriksi Turun liittokokouksessa. Ennen valintaansa hän työskenteli seitsemän vuotta eduskunnan liikennevaliokunnan sihteerinä.
Kandolin valittiin Vasemmistoliiton varapuheenjohtajaksi puolueen perustavassa kokouksessa 1990. Samana vuonna hän laati puolueen ohjelmallisen Kestävän kehityksen energiapolitiikka -asiakirjan. Kandolin kannatti Suomen liittymistä Euroopan unioniin. Hän oli puoluesihteeri Matti Viialaisen läheinen tukija. Tammikuun 1994 presidentinvaalissa Kandolin tuki SDP:n Martti Ahtisaarta, vaikka Vasemmistoliitolla oli omakin ehdokas. Maaliskuussa hänet valittiin Vasemmistoliiton ja SDP:n yhteistyötä edistäneen Silta-yhdistyksen hallitukseen. Kandolin erosi Vasemmistoliitosta syyskuussa 1994.
2000-luvulla Kandolin on toiminut ympäristövaliokunnan sihteerinä.
Kandolin on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri.
Sarah Connor

Connor vuonna 2009.
Zelt Musik Festival 2016 Freiburg, Saksa
Sarah Connor (oik. Sarah Terenzi, o.s. Lewe, s. 13. kesäkuuta 1980 Delmenhorst, Ala-Saksi, Saksa) on saksalainen poplaulaja, joka julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 2001.
Nuoruus

Sarah Connor syntyi Delmenhorstissa, lähellä Bremeniä. Hän kuunteli nuorena soulmusiikkia ja lauloi gospelia kirkkokuorossa. Sarah opiskeli Delmenhorstissa musiikkipainotteisessa koulussa ja hänen ensiesiintymisensä tapahtui koulussa Linie 1 -musikaalin pääroolissa. 17-vuotiaana hänet valittiin koulustaan esiintymään suuren idolinsa Michael Jacksonin konsertissa, jossa hän oli mukana kuorossa ”Earth Song” -kappaleessa.
15-vuotiaana Sarah äänitti ensimmäisen demonsa ja lähetti sen paikallisen Touché-poikabändin johtohahmolle Martin Scholzille. Scholz tuotti useita demoja Sarahille, joka käytti tuolloin taiteilijanimeä Sarah Gray. Sarah Gray -nimellä julkaistiin kuitenkin vain yksi single This Christmas joulukuussa 1999. Kyseisen singlen b-puolella oleva kappale, perinteinen saksalainen joululaulu ”Leise Rieselt Der Schnee”, kulkeutui X-Cell Records -levy-yhtiön johtajalle George Glueckille, joka oli niin vakuuttunut Sarahin äänestä, että solmi levytyssopimuksen hänen kanssaan vuonna 2000.
Perhe

Connor oli naimisissa amerikkalaisen muusikon Marc Terenzin kanssa vuosina 2004–2008, ja heillä on kaksi lasta, helmikuussa 2004 syntynyt poika ja kesäkuussa 2006 syntynyt tytär. Summerilla oli syntyessään sydämessä reikä. Kaksi kuukautta syntymän jälkeen Summerin sydän leikattiin onnistuneesti ja hänen oletetaan kasvavan normaalisti täysin terveeksi aikuiseksi.
Kesällä 2005 Saksassa päästiin seuraamaan Terenzien yksityiselämää tositv-ohjelmassa Sarah & Marc in Love, jossa kamerat seurasivat paria kolme kuukautta heidän valmistautuessa Espanjassa pidettäviin julkkishäihinsä. Virallisesti he olivat avioituneet jo heti Tylerin syntymän jälkeen 2004, mutta varsinainen hääjuhla pidettiin vasta elokuussa 2005.
Heinäkuussa 2008 Saksassa nähtiin kahdeksanosainen tosi tv-ohjelma Sarah & Marc crazy in Love, joka oli jatkoa muutaman vuoden takaiselle Sarah & Marc in Love-ohjelmalle. Vain muutama kuukausi TV-ohjelman loputtua pari ilmoitti avioerostaan.
Diskografia > Albumit

Green Eyed Soul (2001)
Unbelievable (2002)
Key To My Soul (2003)
Sarah Connor (2004)
Naughty But Nice (2005)
Christmas In My Heart (2005)
Soulicious (2007)
Sexy As Hell (2008)
Real Love (2010)
Diskografia > Singlet

"Let's Get Back to Bed – Boy!" feat. TQ (2001)
"French Kissing" (2001)
"From Sarah with Love" (2001)
"One Nite Stand (Of Wolves And Sheep)" feat. Wyclef Jean (2002)
"Skin on Skin" (2002)
"He's Unbelievable" (2003)
"Bounce" (2003)
"Music is the Key" feat. Naturally 7 (2003)
"Just One Last Dance" feat. Natural (2004)
"Living to Love You" (2004)
"From Zero to Hero" (2005)
"Christmas in my Heart" (2005)
"The Best Side of Life" (2006)
"The Impossible Dream (The Quest)" (2007)
"Sexual Healing" feat. Ne-Yo (2007)
"Under My Skin" (2008)
"I'll Kiss It Away" (2008)
"Takin' Back My Love" feat. Enrique Iglesias (2009)
"Cold As Ice" (2010)
Diskografia > DVD:t

A Night To Remember (2003)
Sarah & Marc In Love (2005)
Christmas In My Heart – live in concert (2006)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sarah Connor Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (saksaksi)
Ryhmä-X

Ryhmä-X:n ensimmäisen oman suomenkielisen julkaisun kansi (kustantanut Kustannus Oy Semic).
Ryhmä-X (engl. X-Men) on yksi Marvelin vanhimmista sarjakuvista, joka kertoo mutanteista koostuvasta supersankarijoukosta. Ryhmä-X:n loivat Stan Lee ja Jack Kirby. Ensimmäinen numero X-Men #1 ilmestyi vuonna 1963. Sarjakuvasta on tehty televisiosarjoja, elokuvia ja videopelejä.
Alkuperäinen Ryhmä-X

Professori Charles Xavier perusti Lahjakkaiden nuorten koulun, jonka suojissa Ryhmä-X toimii. Itse asiassa Xavier on voimakas mutantti, telepaatti, joka opettaa nuoria mutantteja tulemaan toimeen voimiensa kanssa ja käyttämään niitä ihmiskunnan auttamiseen.
Lee ja Kirby eivät kirjoittaneet sarjaa kovinkaan kauan, ja heidän tilalleen tuli uusia kirjoittajia, kuten Roy Thomas, Werner Roth ja Jim Steranko. Lehti ei menestynyt alussa hyvin, mutta sitä ei kuitenkaan missään vaiheessa lopetettu. Numerosta 67 alkaen lehdessä nähtiin pelkkiä uusintoja, kunnes erikoisnumerossa Giant-sized X-Men esiteltiin uusi ryhmä, joka jatkoi seikkailujaan numerosta 94.
Alkuperäisessä ryhmässä oli viisi jäsentä:
Ihmetyttö (Jean Grey), Telepaatti ja telekineetikko
Peto (Henry "Hank" McCoy), Erikoisen ketterä ja normaalia ihmistä voimakkaampi
Enkeli (Warren Worthington III), Suuret siivet, erittäin tarkat silmät ja ontto luuranko
Jäämies (Robert "Bobby" Drake), Luo orgaanista jäätä ilmakehän kosteudesta ja kykenee muokkaamaan sitä
Kyklooppi (Scott "Slim" Summers), Ampuu silmistään voimakkaita optisia salamoita, joita voi hallita vain erikoisvalmisteisilla rubiinikvartsi-laseilla tai visiirillää
X-Men #1 esitteli lukijoille myös Ryhmä-X:n päävihollisen, Magneton. Tämä erittäin voimakas mutantti pystyy kontrolloimaan magneettikenttiä ja haluaa mutanttien hallitsevan ihmiskuntaa. Myöhemmin paljastettiin, että Magneto ja Charles Xavier olivat kerran olleet parhaita ystäviä. Magneton mielipiteet ja tavoitteet olivat saaneet alkunsa hänen keskitysleirikokemuksistaan.
Magneto ja hänen muodostamansa Pahojen Mutanttien Veljeskunta olivat Ryhmä-X:n alkuaikojen voimakkaimmat vastustajat. Muita vastustajia olivat esimerkiksi Juggernaut (Cain Marko), joka on Xavierin supervahva velipuoli, sekä Vahdit, jotka ovat mutantteja metsästäviä jättiläisrobotteja. X-miehet kohtasivat usein myös nyt unhoon jääneitä mutanttirikollisia, hirviöitä ja ulkoavaruuden muukalaisia.
Uusi Ryhmä-X

Lei Wein ja Dave Cockrum loivat aivan uuden ryhmän Giant-Size X-Men-lehden ensimmäisessä numerossa.
Siinä missä vanha lehti kertoi teineistä, uusi ryhmä muodostui aikuisista, jotka olivat jo löytäneet oman paikkansa maailmassa.
Wein oli mukana vain muutaman numeron ajan ja pian hänen tilalleen tuli Chris Claremont. Myös Cockrum jätti lehden muutaman vuoden kuluttua, ja hänen seuraajakseen tuli John Byrne. Myöhemmin sarjaa kuvittivat muun muassa Paul Smith, John Romita Jr., Art Adams ja Marc Silvestri.
Uuden Ryhmä-X:n ensimmäisessä kokoonpanossa olivat Wolverine (James "Logan" Howlett), Storm (Ororo Munroe), Painajainen (Kurt Wagner), Kolossi (Piotr Rasputin), Ulvoja (Sean Cassidy), Aurinkotuli (Shiro Yoshida) ja Myrskylintu (John Proudstar).
Ryhmä-X-lehdet Suomessa

Suomeksi Ryhmä-X alkoi ilmestyä vuonna 1982 Ihmeneloset-sarjakuvalehden jatkosarjana. Suomentaja käytti tuolloin Ryhmä-X:stä nimitystä X-miehet. X-miehet oli Ihmenelosten jatkosarjana vuoteen 1984 asti, jolloin Ihmeneloset lakkautettiin. Samana vuonna Ryhmä-X sai oman suomenkielisen lehtensä. Ryhmä-X ilmestyi yhtäjaksoisesti vuosina 1984-1996. Lehti alkoi ilmestyä uudestaan vuonna 2001. Numerossa 12/2011 ilmoitettiin, että lehti ilmestyy vuonna 2012 ainoastaan 4 kertaa normaalin 12 sijaan. Lehti sai kuitenkin vielä jatkoaikaa, kunnes se vuoden 2013 lopussa viimein lakkautettiin täyttymättömiin markkinaodotuksiin vedoten.
Ryhmä-X muissa medioissa > Elokuvat

Ensimmäinen Ryhmä-X:stä tehty elokuva elokuva, X-Men, sai ensi-iltansa vuonna 2000 ja oli erittäin suosittu. Jatko-osa X-Men 2 sai ensi-iltansa vuonna 2003 ja jatkoi suosiota. Kolmas elokuva, X-Men: Viimeinen kohtaaminen sai ensi-iltansa vuonna 2006. Vuonna 2009 ensi-iltansa sai sarjan neljäs elokuva X-Men Origins: Wolverine, joka kertoo ajasta ennen kolmea elokuvaa. Elokuvassa keskitytään Wolverinen elämänvaiheisiin, mutta se myös vastaa moniin aiempien elokuvan asettamiin kysymyksiin. Vuonna 2011 ensi-iltansa saanut X-Men: First Class kertoo Professori Xavierin nuoruudesta ja tämän ystävyydestä Magnetoon, mutanttiakatemian perustamisesta ja ajasta, jolloin mutantit paljastavat itsensä maailmalle.
Ryhmä-X muissa medioissa > Animaatiosarjat > Pryde of the X-Men

Ryhmä-X:stä julkaistiin ensimmäinen animaatio vuonna 1989 Pryde of the X-Men, jonka oli tarkoitus aloittaa animaatiosarjan. Noin puolituntia kestänyt jakso sai kuitenkin todella paljon kritiikkiä, jonka vuoksi sen tuottaminen jäi kesken.
Ryhmä-X muissa medioissa > Animaatiosarjat > X-Men

Muutama vuosi myöhemmin Marvel Productionsin tuottamana syntyi varsinaisesti ensimmäinen Ryhmä-X:ään perustuva animaatiosarja X-Men, jonka avausjakso edellisen animaation tavoin oli kriittinen. Tuotannon ollessa vielä kesken animoinnin suhteen se päätettiin silti esittää televisiosta 31. lokakuuta 1992. Sarjan kolmannesta jaksosta eteenpäin animointi pysyi tuotannon mukaisesti hyvänä. X-Men sarja nousi samalla 1990-luvun suosituimpiin animaatiosarjoihin ja on edelleen monien sarjakuvafanien mielestä lähimpänä alkuperäisten sarjakuvien tarinoita, sekä hahmojen luonteet pysyivät uskollisena sarjakuville. Sarja päättyi lopulta vuonna 1997, jonka aikana siitä oli tuotettu 76 jaksoa. Se ei kuitenkaan saanut kriitikoilta mitään tunnustusta suuresta suosiosta huolimatta.
Ryhmä-X muissa medioissa > Animaatiosarjat > X-Men > Hämähäkkimiehen animaatiosarja

X-Menin kanssa samaan aikaan esitetyssä sarjassa, Hämähäkkimiehen-animaatiosarjassa kaikki päähahmot X-Menistä esiintyivät viidessä jaksossa. Tosin Stormia lukuun ottamatta, muut esiintyivät vain kahdessa jaksossa. Syy miksi näin oli, oli koska kaikkien vierailevien X-Menien äänet olivat samat, kuin heidän omassa sarjassaan ja studio ei halunnut maksaa uudestaan suuria maksukustannuksia tuoda koko porukkaa uudestaan uusimaan roolejaan. Stormin ääninäyttelijä sattui olemaan lähistöllä joten hän pystyi uusimaan roolinsa helposti.
Jaksot, jossa Ryhmä-Xn jäseniä esiintyi:
Ryhmä-X muissa medioissa > Animaatiosarjat > X-Men: Evolution

Kolmas animaatio ja samalla toinen sarja esiteltiin vuonna 2000, kun Film Romanin tuottamana X-Men: Evolution esitteli sankarit teini-ikäisinä, jotka olivat vasta tutustuneet uusiin kykyihinsä. Sarja esitteli samalla uusia hahmoja kuten X-23 ja Spyke. Muun muassa Wolverinen naisklooni X-23 nousi oman jaksonsa myötä suosituksi hahmoksi, jonka myötä siitä tehtiin oma 6-osainen minisarjakuva. Pääosin sarjan ensimmäinen tuotantokausi käsitteli Ryhmä-X:n ryhmän muodostumista sekä taistelua Magnetoa ja Veljeskuntaa vastaan, joka jatkuu myös toisella tuotantokaudella. Kolmas ja neljäs tuotantokausi käsittelee erihahmojen elämää henkilökohtaisesti, sekä yhdistää heidät pieniin ryhmiin erilaisia uhkia vastaan. Evolutionin ollessa enemmän suunnattu lapsille, kuin edellinen animaatio se ei saanut samanlaista suosiota. Kriitikot kuitenkin palkitsivat sarjan kahdesti Daytime Emmylla parhaasta äänitehosteista.
Ryhmä-X muissa medioissa > Animaatiosarjat > Wolverine and the X-Men

Wolverine and the X-Men on Marvel Studiosin tuottama ja Sarjasta tuotettiin 26 jaksoa, joiden esitys alkoi latinalaisessa amerikassa 25. elokuuta 2008 portugaliksi dubattuna. Kanadassa sarjaa on esitetty 6. syyskuuta 2008 lähtien ja Yhdysvalloissa sarjan alkoi Nicktoons Networkilla 23. tammikuuta 2009.
Kuten nimestä voi päätellä, sarja keskittyy pääasiassa Wolverineen, mutta myös muut ryhmän jäsenet ovat vahvasti mukana. Sarjassa seurataan vuoroin Wolverinen ja Ryhmän-X:n edesottamuksia nykyajassa, kuin myös Xavierin tulevaisuudessa.
Sarja päättyi ensimmäisen kauden jälkeen Britanniassa maaliskuussa 2009 ja Yhdysvalloissa marraskuussa 2009. Osaksi syyksi on epäilty sarjan päättymistä Disneyn ostaessa Marvel-yhtiön. Huhtikuussa 2010 Chicago Comic & Entertainment Expo tapahtumassa ilmoitettiin sarjan loppumisen syyksi taloudelliset vaikeudet ja hahmojen käyttöoikeudet. Sarjan toisesta tuotantokaudesta oli jo tehty materiaalia mahdollista toistatuotantokautta varten. Esimerkiksi Deadpoolin ja Havokin piti esiintyä seuraavalla kaudella.
Sarjan hahmot ovat pääasiassa pukeutuneet vuoden 2004 X-Men ReLoad -nimisen uudistetun sarjakuvan mukaisesti.
Ryhmä-X muissa medioissa > Videopelit

Ryhmä-X:n jäseniä on esiintynyt usein videopeleissä.
Storm, Wolverine, Kyklooppi ja Gambiitti esiintyvät Software Creationsin vuonna 1992 julkaisemassa Spider-Man and the X-Men: Arcade's Revenge -pelissä.Wolverine esiintyi pelattavana hahmona Activisionin 2003 julkaisemassa X2: Wolverine's Revenge -pelissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Marvelin viralliset Ryhmä-X -sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
MDP:X-Men - Marvel Database Project
The X-Men Central (Arkistoitu – Internet Archive)
Chronology.Net (X-universumin jatkuvuus sekä aikajanat)
x-Men FoorumiSuomenkielinen X-men foorumi (Arkistoitu – Internet Archive)
Ryhmä-X Pryde of the X-Men-animaatiossa
X-Men animaatiosarjan DVD:n kansi
Ryhmä-X Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa
X-Men Evolution-sarjan päähahmot
Ryhmä-X Wolverine and the X-Men sarjassa
Ruslan Hlibov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ruslan Glebov vuonna 2023. |  Ruslan Glebov vuonna 2023. |  Ruslan Glebov vuonna 2023. |  |
Maa:  Ukraina
Miesten suunnistus
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Riika 2018 | pitkä matka |  |
|  Pronssia | Doksy 2021 | keskimatka |  |
Ruslan Hlibov (ukr. Руслан Глібов, ven. Руслан Глебов, Ruslan Glebov; s. 1987 Dnipropetrovsk) on ukrainalainen suunnistaja.
Hän on voittanut Latvian MM-kilpailuissa 2018 pitkällä matkalla hopeaa ja Tšekin MM-kilpailuissa 2021 keskimatkalla pronssia.
Hlibov on voittanut O-Ringen-suunnistusviikon miesten pääsarjan vuonna 2019. Suomessa Hlibov on voittanut Fin5-rastiviikon vuonna 2021 ja Kainuun rastiviikon vuonna 2019.
Seuratasolla Hlibov on edustanut ruotsalaista OK Ravinenia ja vuodesta 2022 Turun Metsänkävijöitä.
Sierra de San Franciscon kalliomaalaukset

| Sierra de San Franciscon kalliomaalaukset |
| --- | --- |
 Kopio Museo Nacional de Antropologían museossa
Maailmanperintökohde
Sijainti:  Baja California Sur, Meksiko  27°39′20.016″N, 112°54′57.996″W
Kriteerit:  I, III
Tunnusnumero:  714
Valintahistoria
Valintavuosi:  1993
 Sierra de San Franciscon kalliomaalaukset
Sierra de San Franciscon kalliomaalaukset
Sierra de San Franciscon kalliomaalaukset on UNESCOn maailmanperintökohde Baja California Surin osavaltiossa, Sierra de San Franciscon vuoristossa. Kalliomaalaukset on maalattu vuosien 100 eaa. ja 1 300 jaa. välillä. Kalliomaalaukset kuvaavat ihmisiä ja eläimiä. Ne ovat säilyneet hyvin johtuen kuivasta ilmastosta.
Sibble

| Sibble |
| --- | --- |

 Sibble
 Koordinaatit: 59°06′44″N, 17°44′58″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Tukholman lääni
Maakunta:  Södermanland
Kunta:  Botkyrka
Väkiluku (2021):  343
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sibble on taajama Botkyrkan kunnassa Tukholman läänissä Södermanlandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 343 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sibble Wikimedia Commonsissa
SIG P210

| SIG P210 |
| --- | --- |

Aseen tyyppi:  itselataava pistooli
Alkuperämaa:   Sveitsi
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1949-
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Charles Gabriel Petter
Tekniset tiedot
Paino:  0,90 kg
Pituus:  215 mm
Piipun pituus:  120 mm
Kaliiperi:  9×19 mm Parabellum
Lippaan kapasiteetti:  8 patruunaa
Lähtönopeus:  n. 335 m/s
SIG P210 (myös Pistole 49) on sveitsiläinen itselataava pistooli. Aseen suunnitteli sveitsiläinen Schweizerisches Industrie Gesellschaft (SIG) Charles Petterin patenttien pohjalta. Vuonna 1946 Sveitsin armeija ilmoitti vaatimukset uudelle palveluspistoolilleen ja SIGillä oli malli valmiina. Armeija otti aseen palveluskäyttöön mallinimellä M1949.
Ominaisuudet

P210 käyttää sulkujärjestelmää, jossa patruunapesän alla oleva uloke irrottaa piipun luistista. Aseen luisti liikku rungon sisäpuolella olevilla kiskoilla. Yleensä suurin osa itselataavista pistooleista on varustettu rungon ulkopuolisilla kiskoilla.
Versiot

P210 aseen alkuperäisversio.
P210-1 kiillotetut metallipinnat ja puukahvat.
P210-2 mattaviimeistelty ja muovikahvat.
P210-4 Saksan rajapoliisin erikoisversio.
P210-5 150 mm pitkällä piipulla varustettu rata-ase.
P210-6 120 mm pitkällä piipulla varustettu rata-ase.
Käyttäjät

Monaco
Latvia
Kazakstan
Tanska
Länsi-Saksa
Sveitsi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SIG P210 Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:SIG P210
Käännös suomeksi
Saint-Hyacinthe Laser

| Saint-Hyacinthe Laser |
| --- | --- |
Perustettu:  1989
Lakkautettu:  1996
Entiset nimet:  Montreal Junior Canadiens (1933–1972) Montreal Bleu Blanc Rouge (1954–1956) Montreal Juniors (1975–1982) Verdun Juniors (1982–1984) Verdun Junior Canadiens (1984–1989) Saint-Hyacinthe Laser (1989–96) Rouyn-Noranda Huskies (1996- ) 
Kaupunki:   Saint-Hyacinthe, Quebec
Kotiareena:  Stade L.P. Gaucher
– kapasiteetti:  2048
Sarjataso:  QMJHL
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saint-Hyacinthe Laser oli kanadalainen juniorijääkiekkojoukkue, joka pelasi Quebec Major Junior Hockey Leaguessa vuosina 1989-1996. Sen kotiareena oli Stade L.P. Gaucher. Joukkue ei kuitenkaan koskaan voittanut Memorial Cupia, ja se muutti vuonna 1996 Rouyn-Norandaan ja pelaa nykyään nimellä Rouyn-Noranda Huskies.
Historia

Saint-Hyacinthe Laser syntyi vuonna 1989, kun Verdun Junior Canadiens ostettiin ja se muutti Saint-Hyacinthen kaupunkiin. Joukkue pelasi seitsemän vuotta ennen kuin se muutti Rouyn-Norandaan. Kolmantena toimintavuotena, pääjohtaja Claude Lemieux voitti John Horman Trophyn.
NHL-pelaajat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Martin Brodeur   Frederic Cassivi   Eric Charron   Martin Gendron |    Eric Landry   Georges Laraque   Craig Martin   Dean Melanson |   Patrick Poulin   Remi Royer   Pierre Sevigny |
Salofeeni

Salofeenin rakennekaava.
Salofeeni eli asetyylipara-aminosaloli on vaaleahkoa kiteistä jauhetta, jota on käytetty kuume- ja kipulääkkeenä. Sen sulamispiste on 187–188 °C. Salofeenin kemiallinen kaava on C15H13NO4 ja CAS-numero 118-57-0.
Bayerin lääketehtaan mainos 1900-luvun alusta.
Aiheesta muualla

PubChem: Acetaminosalol (englanniksi)
Sigma Aldrich: 4-acetamidophenyl salicylate (englanniksi)
Siau

Siau on saari Pohjois-Sulawesilla Indonesiassa Sangirin saaristossa noin 130 km Sulawesin pohjoiskärjestä Celebesinmeressä.
Siaun saaren asukkaita vanhassa museokuvassa.
Saaren pohjoisosassa on tulivuori Karangetang (Api Siau), joka on Indonesian aktiivisimpia tulivuoria.
Siaun saaren väkiluku on noin 50 000. Saari on saanut julkisuutta, kun siellä on tavattu kummituseläimiin kuuluva Siaun saaren kummituseläin Tarsius tumpara
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siau Wikimedia Commonsissa