stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Esikääntäjä

Esikääntäjä (engl. preprocessor) on ennen ohjelmointikielen kääntäjää suoritettava ohjelma. Esikääntäjä on ikään kuin erikoistunut tekstieditori. C-kielen esikääntäjä on erillinen itse C-kielestä, eikä esikääntäjä ymmärrä kielen rakenteita. C-kieleen esikääntäjän lisäämistä ehdotti Alan Snyder.
Esikääntäjä kehitettiin vakioitujen arvojen ja makrojen käsittelyyn sekä tiedostojen liittämiseen kuten BCPL:ssä ja PL/I:ssä. Myös muun muassa FORTRANiin on ollut saatavilla esikääntäjä.
Esimerkki esikääntäjän käytöstä C-kielen kanssa:
#define KOKO 20

int data[KOKO];
char merkkijono[KOKO];
.. jossa määritellyn vakion KOKO arvo 20 sijoitetaan esikääntäjän toimesta kohtiin, joissa sama merkkijono esiintyy.
M4 on yksi yleiskäyttöisistä "esikääntäjäkielistä".
Estadio Monumental

| Estadio Monumental> El Monumental |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Buenos Aires, Argentiina
Rakennustyöt aloitettu:  1936
Avattu:  26. toukokuuta 1938
Remontoitu:  1978, 2020-2021
Omistaja:  Club Atlético River Plate
Kenttä:  Nurmi
Arkkitehti:  José Aslan Héctor Ezcurra
Aiemmat nimet:  Estadio Monumental (1938-1986, 2022-) Estadio Antonio Vespucio Liberti (1986-2022)
Käyttäjät
 River Plate (1938-) Argentiinan jalkapallomaajoukkue (1942-) 
Katsojakapasiteetti
 83 198 
Kentän mitat
 105x70 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estadio Monumental ulkoa
Estadio Monumental sisältä
Estadio Monumental (sponsorisyistä tunnetaan nimellä Estadio Mâs Monumental) on Argentiinan pääkaupungissa Buenos Airesissa sijaitseva urheilustadion.
Stadion vihittiin käyttöön vuonna 1938. Sen nykyinen kapasiteetti viimeisten remonttien myötä on 83 198. Stadion sijaitsee Núñezin kaupunginosassa. Stadion tunnettiin aikaisemmin nimellä jonka se oli saanut seurajohtajalta Antonio Vespucio Libertiltä.
Stadionia käytetään pääasiassa jalkapalloon. Se on River Platen ja Argentiinan maajoukkueen kotikenttä. Stadion oli 1978 MM-kilpailujen päänäyttämö. Sillä on pelattu myös useita Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuja.
Stadionilla pidettiin Pan-Amerikan kisat vuonna 1951. Sitä on käytetty myös muun muassa ralliin ja rugby unioniin. Stadionilla on järjestetty myös huomattavia konsertteja. Se toimii Quilmes Rockin tapahtumapaikkana.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelun järjestäneet stadionit
1930  Centenario (Montevideo) | 1934  Nazionale (Rooma) | 1938  Stade Olympique (Pariisi) | 1950  Maracanã (Rio de Janeiro) | 1954  Wankdorf (Bern) | 1958  Råsunda (Tukholma) | 1962  Nacional (Santiago) | 1966  Wembley (Lontoo)  | 1970  Azteca (México) | 1974  Olympiastadion (München) | 1978  Monumental (Buenos Aires) | 1982  Santiago Bernabéu (Madrid) | 1986  Azteca (México) | 1990  Stadio Olimpico (Rooma) | 1994  Rose Bowl (Pasadena) | 1998  Stade de France (Pariisi) | 2002  International (Jokohama) | 2006  Olympiastadion (Berliini) | 2010  Soccer City (Johannesburg) | 2014  Maracanã (Rio de Janeiro) | 2018  Lužniki (Moskova) | 2022  Lusailin stadion (Lusail) | 2026  MetLife Stadium (New York)
Emil Pienimäki

Emil Pienimäki (17. maaliskuuta 1884 Petäjävesi – 21. lokakuuta 1949 Jyväskylä) oli suomalainen toimittaja, myöhemmin lihantarkastaja. Hän työskenteli Suomen Rautatieläisten Liiton julkaiseman Junan päätoimittajan 1909–1918, Sosialistin (v. 1919 Demokraatti) päätoimittajana 1919–1920 ja Savon Työmiehen päätoimittajana 1920–1921 sekä Maaseudun toimitussihteerinä 1922. Myöhemmin hän työskenteli muun muassa Työn Voiman toimituksessa ja oli myös Jyväskylän Työväen Näyttämön johtajana.
Pienimäki nimitettiin vuonna 1935 Jyväskylässä lihantarkastajan toimeen.
Egomania – Insel ohne Hoffnung

| Egomania – Insel ohne Hoffnung |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Christoph Schlingensief
Käsikirjoittaja:  Christoph Schlingensief
Tuottaja:   Christoph Schlingensief  Wolfgang Schulte 
Säveltäjä:   Christoph Schlingensief  Tom Dokoupil  Ella Johnson  Helge Schneider 
Kuvaaja:  Dominikus Probst
Leikkaaja:  Christoph Schlingensief
Pääosat:   Udo Kier  Tilda Swinton 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa (silloinen Länsi-Saksa)
Tuotantoyhtiö:  DEM Film
Ensi-ilta:   1986-10-2424. lokakuuta 1986 (Saksa)  
Kesto:  84 minuuttia
Alkuperäiskieli:  saksa, serbokroaatti, englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Egomania – Insel ohne Hoffnung on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut Christoph Schlingensiefin ohjaama ja käsikirjoittama saksalainen kokeellinen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Udo Kier ja Tilda Swinton. Schlingensief tuotti elokuvan Wolfgang Schulten kanssa.
Egomania – Insel ohne Hoffnung kuvattiin Saksassa, Hampurin kaupungissa ja Schleswig-Holsteinin osavaltiossa, jossa elokuvaa kuvattiin Nordfrieslandin piirikunnan pienessä Langeneßin kunnassa. Hampurissa elokuvan kuvauspaikkana oli Speicherstadt. Egomania – Insel ohne Hoffnung sai ensi-iltansa Hofin elokuvajuhlilla Hofissa, silloisessa Länsi-Saksassa, 24. lokakuuta 1986. Elokuva sai laajemman teatteriensi-iltansa Länsi-Saksassa 20. toukokuuta 1987. Elokuva on julkaistu Saksassa DVD:lle 14. marraskuuta vuonna 2005.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Udo Kier  | … |  paroni / täti / paholainen   |
|  Tilda Swinton  | … |  Sally   |
|  Uwe Fellensiek  | … |  William   |
|  Anna Fechter  | … |  Ria   |
|  Anastasia Kudelka  | … |  Annastasia   |
|  Sergej Gleitmann  | … |  Anatol (nimellä Volker Bertzky)   |
|  Dietrich Kuhlbrodt  | … |  notaari   |
|  Wolfgang Schulte  | … |  notaarin assistentti   |
|  Ark Boysen  | … |  merimies   |
|  Melf Boysen  | … |  nuori poika   |
|  Werner Funke  | … |  kertoja   |
Aiheesta muualla

Egomania – Insel ohne Hoffnung Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Egomania – Insel ohne Hoffnung AllMoviessa. (englanniksi)
Emil Petrovics

Emil Petrovics.
Emil Petrovics (1930 – 30. kesäkuuta 2011) oli unkarilainen säveltäjä. Hän oli Unkarin tasavallan ansioitunut taiteilija, joka sai myös kaksi Kossuth-palkintoa (1966, 2006).
Petrovics syntyi Serbiassa serbialaiselle isälle ja unkarilaiselle äidille. Hän muutti perheineen Budapestiin toisen maailmansodan aikana. Hän opiskeli Ferenc Farkasin johdolla Ferenc Lisztin musiikkiakatemiassa ja aloitti itse opettamisen siellä vuonna 1968. Hän toimi Unkarin valtionoopperan musiikillisena johtajana vuosina 2003–2005. Säveltäjänä Petrovics vakiinnutti maineensa sodanvastaisella yksinäytöksisellä C'est la guerre -oopperalla (1961). Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu muun muassa kaksi sinfoniaa ja kamarimusiikkia.
Emil Pesonen

Emil Pesonen 1930-luvun alussa.
Emil Juhana Pesonen (16. syyskuuta 1883 Kerimäki – 30. huhtikuuta 1958 Savonlinna) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Kansallinen Kokoomus.
Pesonen toimi kansanedustajana lokakuusta 1930 elokuuhun 1933 ja hän oli jäsenenä eduskunnan kulkulaitosvaliokunnassa, lakivaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa. Hänet valittiin eduskuntaan vaaleissa 1930 Mikkelin läänin vaalipiiristä. Hän vaikutti poliittisella urallaan myös Kerimäen kunnallispoliikassa. Hän toimi Kerimäen kunnanvaltuuston ja sitä edeltäneen kuntakokouksen jäsenenä ja puheenjohtajana sekä kunnan kunnallislautakunnan jäsenenä. Vuonna 1948 hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt, kansakoulun, kansanopiston ja maamieskoulun käynyt Pesonen oli itsekin varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä. Hän viljeli maata Kerimäellä vuodesta 1904 alkaen. Hän toimi myös maallikkotuomarina, lautamiehenä, ja sai herastuomarin arvonimen.
Pesonen oli naimisissa Lilli Emilia Kuosman kanssa. He avioituivat vuonna 1905. Pesonen kuoli huhtikuussa 1958, 74-vuotiaana.
Emil Penttinen

Emil Arvid Penttinen (5. elokuuta 1901 Kuopion maalaiskunta – 29. toukokuuta 1981 Kerava) oli suomalainen kultaseppä, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Penttisen puoliso oli Martta Rissanen. Maanviljelijäperheeseen syntynyt Penttinen meni vuonna 1916 kultasepänoppiin. Kultasepän mestarintutkinnon hän suoritti vuonna 1926. Heikentyneen näön vuoksi hänen piti lopettaa oma kultasepän työnsä, mutta hän perusti vuonna 1926 Kuopioon Kultaseppä Taito -yhtiön ja alkoi sen toimitusjohtajaksi. Erityisen menestyksekkäiksi tulivat yrityksen valmistamat ruokailuvälineet, yhtiö kasvoi Suomen suurimpiin kuuluvaksi hopea-alan valmistajaksi.
Kun Hackman aloitti ruokailuvälineiden valmistuksen, Penttinen siirtyi vuonna 1936 sen palvelukseen käynnistämään tehdasta Sorsakoskelle ja myi oman yrityksensä. Tehtaan ylimestarina Penttinen toimi vuoteen 1947 saakka, vastaten sota-aikana tehtaan valmistamien tykinammusten kuorien tuotannosta. Hackmanilta Penttinen siirtyi vuonna 1947 teknilliseksi johtajaksi Relo-yhtiöön Keravalle perustamaan sotainvalidien omistamaa korutehdasta. Oman Keravan Kultaseppä -yrityksen hän perusti poikansa kanssa vuonna 1949, valmistamaan muun muassa metallisia kellonrannekkeita ja ketjukoruja. Hän sai myös patentin metallisten kellonrannekkeiden valmistusmenetelmälle. Penttisellä oli paljon sekä oman alansa että laajemmin teollisuuden luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1977.
Eldar Ismajilov

| Eldar Ismajilov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1995 (ikä 29)
Kansalaisuus:   Ukraina
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  2012–
Pituus:  181 cm
Paino:  88 kg
Painoluokka:  Raskassarja (2016–) Kevytsarja (2012–2014) Keskisarja (2015)
Kätisyys:  oikea
Vyöarvo:  2. dan
| Mitalit> Maa:   Ukraina.Miesten kyokushin.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Miesten kyokushin.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Miesten kyokushin.MM-kilpailut  | Maa:   Ukraina> Miesten kyokushin. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tokio 2013 | -70 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 2012 | -70 kg |  |
|  Kultaa | Berliini 2015 | -80 kg |  |
|  Kultaa | Varna 2016 | -90 kg |  |
|  Pronssia | Varna 2014 | -70 kg |  |
| European Open  | European Open  | European Open  |  |
|  Hopeaa | Katowice 2015 | avoin |  |
WKB kyokushin
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Santiago 2019 | +80 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lancut 2018 | -85 kg |  |
|  Kultaa | Lezajsk 2021 | -85 kg |  |
|  Hopeaa | Rzeszow 2017 | -90 kg |  |
| European Cup  | European Cup  | European Cup  |  |
|  Kultaa | Barcelona 2017 | -90 kg |  |
Eldar Ismajilov (ukr. Ельдар Ісмаїлов; s. 22. maaliskuuta 1995) on ukrainalainen karateka. Hän on viisinkertainen Kyokushinin Euroopan-mestari, joista kolme on tullut IKO-liitossa. Ismajilov saavutti myös WKB-liiton maailmanmestaruuden 2019.
Kilpaura

Ismajilov kilpaili uransa alussa kevytsarjassa, jossa hän saavutti Euroopan mestaruuden 2012. Kaksi vuotta myöhemmin Ismajilov otteli vielä kerran kevytsarjassa, jolloin hän saavutti pronssia Varnan EM-kilpailuissa.
Vuodeksi 2015 Ismajilov siirtyi keskisarjaan ja voitti Berliinin EM-kilpailut. Hän voitti loppuottelussa Lucian Gogonelin. Ismajilov voitti uransa kolmannen Euroopan mestaruuden alle 90-kiloisten sarjassa Varnassa 2016. Hän voitti loppuottelussa Ivan Mezentsevin. Samalla hänestä tuli Lucian Gogonelin ohella toinen ottelija, joka on kyennyt voittamaan Euroopan mestaruuden kolmessa eri painoluokassa.
Kilpaura > Siirtyminen WKB-liittoon

Sittemmin vuonna 2017 Ismajilov siirtyi Ukrainan maajoukkueen mukana WKB-liittoon ja saavutti heti Euroopan cupin mestaruuden raskaassarjassa. Espanjassa pidetyssä turnauksessa hän voitti loppuottelussa Erick Juniorin. Samana vuonna hän oli mukana Puolassa järjestetyissä WKB:n ensimmäisissä EM-kilpailuissa. Ismajilov eteni turnauksessa loppuotteluun saakka, jossa hän jäi hopealle hävittyään raskaansarjan mestaruuden Alexandr Drozdille.
2018 Ismajilov osallistui toukokuussa järjestettyihin historian toisiin EM-kilpailuihin, jossa hän tällä kertaa voitti alle 85-kiloisten sarjan. Hän vei mestaruuden Vsevolod Vsevolodovia vastaan käydyn loppuottelun päätteeksi. Heinäkuussa Ismajilov otteli WKB-liiton alle 80-kiloisten mestaria Catalin Mocanua vastaan Dynamite Fighting Show -tapahtuman superottelussa. Ismajilov hävisi kolmieräisen ottelun tuomariäänin.
2019 lokakuussa Ismajilov saavutti uransa ensimmäisen maailmanmestaruuden voitettuaan yli 80-kiloisten loppuottelussa Nicu Laurentiun.
Ismajilov saavutti joulukuussa 2021 WKB-liitossa toisen ja samalla uransa viidennen Euroopan mestaruuden Puolassa. Hän voitti loppuottelussa Santiago Orlando Alvarezin.
Potkunyrkkeily

Elokuussa 2019 Ismajilov otteli Akhmat Ichigeki 2 -tapahtumassa K-1 säännöillä käydyn potkunyrkkeilyottelun Nikita Pavloa vastaan. Hän voitti ottelun kolmannessa erässä teknisellä tyrmäyksellä.
Etelä-Korean provinssit

Kartalla maakunnat ja suurkaupungit.
Etelä-Korean provinssit ovat Etelä-Korean ylimmän tason hallinnollisia alueita. Niitä on yhdeksän: Etelä-Chungcheong, Etelä-Gyeongsang, Etelä-Jeolla, Gangwon ,Gyeonggi, Jeju, Pohjois-Chungcheong , Pohjois-Gyeongsang ja Pohjois-Jeolla. Niiden lisäksi maassa on seitsemän suurkaupunkia, jotka eivät kuuluu mihinkään provinssiin.
Etelä-Korean naisten maahockeymaajoukkue

Etelä-Korean naisten maahockeymaajoukkue edustaa Etelä-Koreaa naisten maahockeyn maaotteluissa. Etelä-Korea on saavuttanut kaksi olympialaisten hopeamitalia vuosilta 1988 ja 1996. Lisäksi se sijoittui neljänneksi 1992. Kansainvälisen lajiliiton rankingissa Etelä-Korea on sijalla 12 (kesäkuu 2020).
Lajin maailmanmestaruuskilpailuissa Etelä-Korean paras saavutus on pronssimitali vuodelta 1990. Vuosien 1994 ja 1998 kisoissa Etelä-Korea oli viides, vuosina 2002 ja 2010 kuudes.
Etelä-Korea on Aasian kisojen sekä Aasian cupin menestynein naisten maahockeymaajoukkue. Aasian cupissa Etelä-Korea on ollut kahdeksan kertaa mitaleilla, joista kolme on ollut kultaisia. Aasian kisoissa Etelä-Korea on saavuttanut viisi mestaruutta ja kolme hopeaa.
Ernst Neizvestny

| Ernst Neizvestny |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1925 Sverdolsk, Neuvostoliitto
Kuollut: 9. elokuuta 2016 (91 vuotta) New York, Yhdysvallat
Ammatti:  kuvataiteilija
Taiteilija
Taidesuuntaus:  ekspressionismi
Ernst Neizvestny (9. huhtikuuta 1925 Sverdolsk, Neuvostoliitto – 9. elokuuta 2016 New York, Yhdysvallat) oli amerikanvenäläinen kuvanveistäjä, syntyperältään juutalainen.
Neizvestny lähti Neuvostoliitosta 1976 siinä vaiheessa, kun juutalaisille sallittiin maastamuutto. Hän muutti ensin Sveitsiin ja sieltä vuoden kuluttua Yhdysvaltoihin.
Surun naamio.
Neuvostoliiton johtaja Nikita Hruštšov arvosteli ankarasti Neizvestnyn töitä tämän näyttelyssä 1962: "Saastaa! Paskaa! Häpeällistä!" mihin Neizvestny vastasi: ”Voitte olla pääministeri ja puheenjohtaja, mutta ette täällä minun töitteni edessä. Täällä minä olen pää.” Kiistasta huolimatta Hruštšovin sukulaiset pyysivät Neizvestnyltä muistomerkin Hruštšovin haudalle. Muistomerkki paljastettiin monien vaiheiden jälkeen 1974 Novodevitšin hautausmaalla.
Neizvestnyn tunnettuja töitä on Gulag-vankileirien muistomerkki Surun naamio, joka paljastettiin 1996 Venäjällä Magadanissa.
Presidentti Urho Kekkonen sai 1965 pääministeri Aleksei Kosyginilta lahjaksi Neizvestnyn veistoksen Äiti maa. Vuonna 1975 Neizvestny lähestyi Kekkosta epävirallisesti kirjeellä, jossa hän pyysi Kekkosen apua maastapoistumisluvan saamiseksi. Kun Neizvestny julkisti kirjeen kansainväliselle lehdistölle, Kekkosen silmissä siitä tuli propagandakirje.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ernst Neizvestny Wikimedia Commonsissa
Estadio Municipal de Chapín

| Chapín |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Jerez de la Frontera, Espanja
Koordinaatit:  36°41′21″N, 6°07′13″W
Avattu:  24. elokuuta 1988
Omistaja:  Jerezin kaupunki
Hoitaja:  Jerezin kaupunki
Kenttä:  luonnonnurmi
Arkkitehti:  Cruz y Ortiz
Käyttäjät
 Xerez CD 
Katsojakapasiteetti
 20 724 
Kentän mitat
 108 × 69 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estadio Municipal de Chapín on stadion Jerez de la Fronterassa Espanjassa. Pääosin sitä käytetään jalkapallossa, kun Xerez CD pelaa sillä kotiottelunsa. Stadion on rakennettu vuonna 1988 ja sen kapasiteetti on 20 724. Ensimmäinen ottelu stadionilla käytiin Xerezin ja Real Madridin välillä.
Stadionilla on käyty vuosien saatossa myös erilaisia yleisurheilutapahtumia sekä ratsastuksen maailmanmestaruuskilpailut vuonna 2002. Osa vuoden 2009 Peace Cupin otteluista pelattiin Chapínilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Estadio Municipal de Chapín Wikimedia Commonsissa
Stadionin esittely Xerez CD:n sivustolla (espanjaksi)
Erik Jan Hanussen

| Erik Jan Hanussen |
| --- | --- |
 Kuva Erik Jan Hanussenista (keskellä) spiritismisessiossa, kuva noin vuodelta 1928.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1889 Wien, Itävalta-Unkari
Kuollut: 25. maaliskuuta 1933 (43 vuotta) Berliini, natsi-Saksa
Erik Jan Hanussen (s. Hermann Steinschneider, 2. kesäkuuta 1889 Wien – 25. maaliskuuta 1933 Berliini) oli itävallanjuutalainen tiedottaja, šarlataani sekä selvänäkijä. Hypnoosista, mentalismista, okkultismista sekä astrologiasta ylistetty Hanussen toimi aktiivisena Weimarin tasavallassa. Hanussen tapettiin Weimarin tasavallan lopullisesti lakkauttaneen valtalain jälkeisenä päivänä. Hänen on kerrottu opettaneen Adolf Hitleriä esiintymisessä ja dramaattisen vaikutuksen saamisessa.
Hanussen salamurhattiin 25. maaliskuuta 1933. Tekijänä oli mahdollisesti SA. Hän oli selvännäkijänä ennustanut valtalain mahdollistaneen Valtiopäivätalon tuhopolton, mikä saattoi olla itse asiassa sisäpiiritiedon paljastamista. Lisäksi motiiviin saattoi vaikuttaa se, että Hanussen potentiaalisesti kilpaili Hermann Göringin ja Joseph Goebbelsin kanssa Führerin suosiosta. Hanussenin ruumis löydettiin yli kuukausi myöhemmin. On todistamattomia väitteitä Hanussenin osallisuudesta Saksan valtiopäivätalon tuhopoltton, joiden mukaan hän olisi hypnotisoinut ja ohjannut tuomitun tuhopolttajan Marinus van der Lubben tekemään teon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erik Jan Hanussen Wikimedia Commonsissa
"Kolmannen valtakunnan" profeetan, natsien Rasputinin elämä ja kuolema, Suomen Sosialidemokraatti, 08.04.1934, nro 93, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Estadio Monumental David Arellano

| Estadio Monumental David Arellano |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Santiago, Chile
Avattu:  1975
Omistaja:  Colo-Colo
Kenttä:  luonnonnurmi
Arkkitehti:  Mario Recordón
Käyttäjät
 Colo-Colo 
Katsojakapasiteetti
 47 347 
Kentän mitat
 108 × 68 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estadio Monumental David Arellano on jalkapallostadion, joka sijaitsee Chilen pääkaupungin Santiagon kaakkoisosassa Maculissa. Stadion on avattu käyttöön vuonna 1975, ja sen nykyinen yleisökapasiteetti on 47 347. Se toimii paikallisseura Colo-Colon kotikenttänä.
Stadion toimi yhtenä pelipaikkana vuoden 2015 Copa Américassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Estadio Monumental David Arellano Wikimedia Commonsissa
Erica Jong

| Erica Jong |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1942 (ikä 82) New York Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Kirjailija
Aikakausi:  1973–
Kirjallinen suuntaus: sex-positive feminism (käännä suomeksi) 
Esikoisteos:  Lennä, uneksi (1973)
Aiheesta muualla
ericajong.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Erica Jong (o.s. Mann, s. 26. maaliskuuta 1942 New York) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Jong opiskeli englantia Barnard Collegessa ja 1700-luvun englanninkielistä kirjallisuutta Columbian yliopistoissa.
Jongin teos Lennä, uneksi (Fear of Flying, 1973) nosti hänet ilmestyttyään julkisuuteen niin kotimaassa kuin Euroopassakin. Minä-muodossa kirjoitettu teos muistuttaa huomattavasti Jongin kahta ensimmäistä avioliittoa. Jong kuvaa teoksessa avoimesti tunne- ja seksuaalielämää. Kirjaa myytiin yli 27 miljoonaa kappaletta ja se käännettiin 43 kielelle. Jong on julkaissut myös runokokoelmia.
Vuonna 2007 Jong luovutti kirjallisen arkistonsa Columbian yliopistolle.
Suomennetut teokset

Lennä, uneksi.  (Fear of Flying, 1973)  Suomentanut Markku Lahtela. Helsinki:  Otava, 1976.  ISBN 951-1-02397-7.
Tekisit jotain elämällesi.  (How to Save Your Own Life, 1977)  Suomentanut Markku Lahtela. Helsinki:  Otava, 1977.  ISBN 951-1-04499-0.
Fanny: Fanny Hackabout-Jonesin elämä ja seikkailut.  (Fanny, Being the True History of the Adventures of Fanny Hackabout-Jones, 1980)  Suomentanut Kai Kaila. Espoo:  Weilin + Göös, 1983.  ISBN 951-1-04499-0.
Laskuvarjoja ja suudelmia.  (Parachutes & Kisses, 1984)  Suomentanut Hilkka Pekkanen. Espoo:  Weilin + Göös, 1987.  ISBN 951-35-3231-3.
Serenissima.  (Serenissima: A Novel of Venice, 1987)  Suomentanut Hilkka Pekkanen. Helsinki:  Otava, 1990.  ISBN 951-1-11112-4.
Sokeria kulhossani, eli, Joka naisen blues.  (Any Woman's Blues, 1990)  Suomentanut Arja Gothoni. Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-11278-3.
Viidenkympin kauhu: Keski-iän muistelmat.  (Fear of Fifty: a Midlife Memoir, 1994)  Suomentanut Marja Haapio. Helsinki:  Otava, 1995.  ISBN 951-1-13566-X.
Syvästi kaivaten.  (Of Blessed Memory, 1998)  Suomentanut Marja Haapio. Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15182-7.
Elä ja uneksi.  (Fear of Dying, 2015)  Suomentanut Jaana Kapari-Jatta. Helsinki:  S & S, 2016.  ISBN 978-951-52-3771-2.
Aiheesta muualla

Erica Jongin kotisivut (englanniksi)
Leena Peltonen: Serenissima. Aikakone 4/1990.
Elsa Andersson

| Elsa Andersson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Elsa Theresia Andersson
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1897 Strövelstorp, Ruotsi
Kuollut: 22. tammikuuta 1922 (24 vuotta) Askersund, Ruotsi
Ammatti:  lentäjä, laskuvarjohyppääjä
Elsa Theresia Andersson (27. huhtikuuta 1897 Strövelstorp – 22. tammikuuta 1922 Askersund) oli Ruotsin ensimmäinen naispuolinen lentäjä ja laskuvarjohyppääjä. Hän kuoli vain 24-vuotiaana epäonnistuneen hypyn seurauksena Askersundissa.
Elämä

Andersson syntyi maanviljelijäperheen kuopuksena luoteisessa Skånessa vuonna 1897. Hänen äitinsä kuoli hänen ollessaan kuusivuotias. Andersson sai innostuksen lentämiseen seuratessaan Enoch Thulinin lentonäytöstä vuonna 1913 ja pääsi vuonna 1919 lentäjäkouluun. Hänestä tuli näin Ruotsin ensimmäinen lentolupakirjan suorittanut nainen. Maailman ensimmäinen oli ollut ranskalainen Raymonde de Laroche kymmenen vuotta aikaisemmin. Andersson halusi myös oppia hyppäämään laskuvarjolla, ja kävi siihen oikeuttavan koulutuksen Saksassa. Hän ehti tehdä neljä hyppyä lentonäytöksissä, kunnes viidennellä kerralla tammikuussa 1922 hän ei saanut varjoaan auki, putosi 700 metrin korkeudesta maahan ja menehtyi. Tapaus sai suurta huomiota ja koko hänen kotikylänsä osallistui hautajaisiin.
Kulttuurissa

Elokuvaohjaaja Jan Troell on tehnyt Anderssonin elämästä kertovan vuonna 2001 ilmestyneen elokuvan Pilvien syleilyssä (ruots. Så vit som en snö) ja Jacques Werup kirjoitti hänen elämäänsä perustuvan romaanin "Den ofullbordade himlen" (1996).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elsa Andersson Wikimedia Commonsissa
Ensilumi

Ensilunta Aurajoen varrella Turussa 16. marraskuuta 2004.
Ensilumen peittämää puistoa 27. lokakuuta 2012 Tartossa, Virossa.
Ensilumi on syksyn tai talven ensimmäinen maahan satanut lumikerros. Usein ensilumi sulaa muutamassa päivässä kokonaan pois.
Suomen Ilmatieteen laitoksen määritelmän mukaan ensilumi on satanut, kun aamukahdeksalta (kesäaikaan yhdeksältä) säähavaintoasemalla havaitaan maassa vähintään yhden senttimetrin lumikerros.
Suomessa ensilumi sataa Lapin tuntureille usein jo elo–syyskuussa. Ilmatieteen laitoksen vuosien 1981–2010 tilastojen mukaan Suomen Lappiin ensilumi satoi keskimäärin lokakuussa ja Etelä-Suomeen keskimäärin marraskuussa.
Eugène Ryther

| Mitalit> Maa:   Sveitsi. Olympialaiset .Miesten painonnosto | Mitalit> Maa:   Sveitsi. Olympialaiset .Miesten painonnosto | Mitalit> Maa:   Sveitsi. Olympialaiset .Miesten painonnosto | Maa:   Sveitsi> .Miesten painonnosto |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Antwerpen 1920 | höyhensarja |  |
Eugène Ryther (23. maaliskuuta 1890 – 1973) oli sveitsiläinen painonnostaja. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja sai siellä höyhensarjan pronssia.