stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suhoi Su-9

Kuvan Suhoi Su-9 on museoituna, Moninon ilmailumuseossa Venäjällä.
Suhoi Su-9 (Nato-raportointinimi Fishpot) on OKB Suhoin 1950-luvun lopulla kehittämä neuvostoliittolainen torjuntahävittäjä, jonka ensilento oli kesällä 1956 ja joka esiteltiin vuonna 1959. Konetta valmistettiin 1 150 kappaletta. Tyypin käyttö päättyi vuonna 1979.
Koneen moottorina oli Ljulka AL-7F. TsAGIn kanssa tehty yhteistyö aiheutti saman kaltaisuuden MiG-21:n kanssa. Myös koneiden lentoarvot ovat lähellä toisiaan. Huippunopeus oli yli 2.0 Machia (2 120 km/h) ja lakikorkeus 20 000 metriä. Pisin lentomatka oli 1 350 kilometriä.
Su-9:ssä oli pelkkä ohjusaseistus, normaalisti neljä ilmataisteluohjusta (R-5; AA-1 Alkali)  ja  myöhemmin myös R-8 eli AA-3 Anab. Vladimir Iljušin rikkoi 1959 konetyypillä korkeuslennon maailmanennätyksen: 94 659 jalkaa eli 28 852 metriä.
Suhoi Su-9:n kolmitahokuvat.
Aiheesta muualla

https://fi.pinterest.com/mstockha/sukhoi-su-9/
https://aircraft.fandom.com/wiki/Sukhoi_Su-9
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Suhoin lentokoneet
| --- | --- |
Hävittäjät:   Su-9  Su-11  Su-15  Su-27  Su-30  Su-33  Su-35 Su-37  Su-57 (T-50) 
Pommi- ja rynnäkkökoneet:   Su-2  Su-4  Su-7  Su-17 Su-20  Su-22  Su-24  Su-25  Su-34  Su-39 
Tiedustelukoneet:   Su-12 
Koulukoneet:   UTB  Su-26  Su-28  Su-29  Su-31 
Kuljetuskoneet:   Su-38  Su-80  S-21  Superjet 100 
Kokeelliset:   Su-1  Su-3  Su-5  Su-6  Su-8  Su-10  Su-11  Su-13  Su-37  Su-47  P-1  T-3  T-4 
Käännös suomeksi
Lapinlahden sairaala

Lapinlahden sairaala.
Sairaala-alue ilmakuvassa.
Lapinlahden sairaala on Suomen ensimmäinen mielisairaalakäyttöön valmistunut sairaala ja koko Euroopan vanhimpia psykiatrista hoitoa varten rakennettuja hoitolaitoksia. Rakennus sijaitsee Lapinlahdessa Hietaniemen hautausmaan läheisyydessä. Lapinlahti on puistomainen osa Helsingin läntistä kantakaupunkia.
Sairaala valmistui vuonna 1841 Carl Ludvig Engelin suunnitelmien mukaan. 180 vuotta toiminnassa olleessa sairaalassa sijaitsi viimeisenä osastona Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin psykiatrisen osaston syömishäiriöosasto, -poliklinikka ja -päiväosasto. Sairaalatoiminta päättyi vuonna 2008.
Sairaalaa on alusta lähtien ympäröinyt laaja puutarha, jota myös potilaat ovat olleet hoitamassa – moni puista on potilaiden istuttamia. Puistosta on aikojen kuluessa lohkaistu alueita muun muassa Länsiväylän rakentamiseksi, mutta keskeisin osa on yhä jäljellä.
Historia

Lapinlahden sairaala sai alkunsa Suomen suuriruhtinas keisari Nikolai I:n aloitteesta. Hän piti tarkastuskäynnillään vuonna 1833 Suomen senhetkistä mielisairaanhoidon tilaa hyvin huonona. Niinpä keisari lähetti lääketieteen professori Carl Daniel von Haartmanin ottamaan mallia Pietarin mielisairaanhoidosta ja palkkasi Carl Ludvig Engelin suunnittelemaan ajanmukaisen mielisairaalan Helsinkiin. Sopivaksi paikaksi päätettiin Lapinniemi Helsingin keskustan länsipuolella.
Sairaalan ensimmäiseksi ylilääkäriksi nimettiin Leonard Fahlander, joka toimi Lapinlahdessa vuosina 1841–1866. Aluksi hoitomuotona oli lähinnä eristys, ja päätavoitteena oli potilaiden ja henkilökunnan suojeleminen väkivallalta. Sairaalassa ei ollut näihin aikoihin lainkaan koulutettuja sairaanhoitajia. Ylilääkäri Fahlander kävi ulkomailla tutustumassa mielisairaanhoitoon ja kokemustensa innoittamana halusi kokeilla hoitoa ilman pakkokeinoja, mutta parin vuoden jälkeen kokeilut loppuivat henkilökunnan vastustukseen. Käytettyjä pakkokeinoja olivat muun muassa kahleet, pakkopaidat ja jalkaraudat.
Fahlanderin jälkeen ylilääkäriksi valittiin Thiodolf Saelan. Hän toimi virassa vuosina 1868–1904. Saelan oli merkittävä botanisti ja hän keskittyi paljon sairaala-alueen elävöittämiseen. Hoitokeinot eivät hänen aikanaan juurikaan kehittyneet. Saelanin aloitteesta rakennusta laajennettiin vuonna 1877 osastoilla väkivaltaisille ja epäsiisteille potilaille.
Sairaalan kolmas ylilääkäri oli Christian Sibelius, säveltäjä Jean Sibeliuksen veli, joka toimi ylilääkärinä vuosina 1904–1922. Sibelius uudisti sairaalan hoitoa inhimillisempään suuntaan ja luopui pakkokeinoista. Hän myös keskittyi henkilökunnan koulutuksen kehittämiseen. Sairaalan ensimmäinen koulutettu sairaanhoitaja oli Lyyli Swan, joka paneutui hoidon kehittämiseen ja uusien hoitajien kouluttamiseen. Sibeliuksen oma sisar Linda Sibelius joutui Lapinlahden sairaalaan potilaaksi vuonna 1906. Hänet kuitenkin siirrettiin pian Nikkilän mielisairaalaan, jossa hän eli loppuelämänsä, vuoteen 1932 asti. Suomen sisällissodan aikaan Jean Sibelius perheineen muutti sotaa pakoon Ainolasta Lapinlahden sairaalaan muutaman kuukauden ajaksi.
Harald Fabritius toimi ylilääkärinä vuosina 1925–1946. Fabritiuksen aikana rakennuksia remontoitiin ja tilojen viihtyvyyteen panostettiin. Helsingin suurpommitusten aikaan helmikuussa 1944 pommi osui Lapinlahden sairaalaan kuuluvaan rannan punatiliseen Venetsia-rakennukseen. Pommi-iskussa kuoli neljä henkeä.
Fabritiusta seurasivat ylilääkäreinä Martti Kaila (1948–1967), Kalle Achté (1968–1991) ja viimeisenä ylilääkärinä Ranan Rimón (1991–2001). Sairaalan toiminnan loppuajaksi ylilääkärin tehtävät jaettiin kolmen henkilön kesken.
Sairaalatoiminnan päättyminen

Lapinlahden sairaalatoiminta päättyi lopullisesti 19. joulukuuta 2008, jolloin HUS:n psykiatrisen osaston syömishäiriöosasto, -poliklinikka ja -päiväosasto muuttivat Psykiatriakeskukseen.
Muun muassa opiskelijat olivat valtaamassa osaa käytöstä poistuneista rakennuksista. Vaatimuksissa oli sairaala-alueen hyödyntäminen myös jatkossa. Helsingin kaupunki aikoi peruskorjata sairaala-alueen sosiaaliviraston käyttöön, mutta vuonna 2013 valtuusto ei ottanut sairaalaa kymmenen vuoden investointiohjelmaansa. Kaupunki selvitti sairaalan mahdollista myyntiä tai vuokraamista. Pro Lapinlahti mielenterveysseura ry alkoi suunnitella alueelle uutta kulttuurin ja mielen hyvinvoinnin keskusta. Lapinlahden Lähde aloitti toimintansa vuonna 2014.
Nykykäyttö

Vuonna 2015 Helsingin kaupunki ja Lapinlahden tilojen käyttöä ajavat Osuuskunta Lapinlahden tilajakamo ja Suomen Mielenterveysseura tekivät vuokrasopimuksen Lapinlahden sairaalan käytöstä. Tiloissa on sekä mielenterveyspalveluita että työhuoneita taiteilijoille ja yrityksille.
Vuonna 2024 tilaa hallinnoi neljä päätoimijaa: Lapinlahden Lähde Oy, Mieli ry:n omistama yhteiskunnallinen yritys, vastaa suurimmasta osasta tiloja ja niiden vuokrauksesta, Pro Lapinlahti mielenterveysseura ry vastaa Lapinlahden Lähteen järjestö- ja tapahtumatoiminnasta, Osuuskunta Lapinlahden tilajakamo vuokraa päärakennuksen toisesta puolikkaasta tiloja mm. pienyrittäjille ja taiteilijoille ja Kakspy Palvelut oy vuokraa Alvila-rakennuksen asuntoja.
Vuonna 2023 perustettiin Lapinlahti-säätiö, jonka tarkoituksena on tukea mielenterveyttä ja osallistavaa kulttuuria edistävää toimintaa entisen Lapinlahden sairaalan alueella. Vuonna 2024 Lapinlahden Lähde sai Euroopan talous- ja sosiaalikomitean myöntämän kansalais­yhteiskunta­palkinnon mielenterveysongelmien kanssa kamppailevien ihmisten kanssa tehdystä työstä.
Rakennussuunnitelmat

Sairaalan tulevasta käytöstä järjestettiin ideakilpailu keväällä 2019, ja sen ratkettua Helsinki aikoi joko myydä tai vuokrata sairaalakiinteistön. Kilpailuun saapui ainoastaan yksi ehdotus, jonka oli laatinut luxemburgilainen kiinteistösijoitusyhtiö Nrep.
Kilpailun tulokset julkistettiin maaliskuussa 2020, ja niiden perusteella rakennuksiin kaavailtiin Moomin Charactersin toimitiloja, Tove Janssonin museota, matkailumajaa ja työtiloja sekä muuta toimintaa. Lisäksi Nrepin suunnitelman mukaan alueelle oltaisiin rakennettu viisikerroksinen hotelli ja kaksi vanhainkotirakennusta. Hanketta arvosteltiin, koska taiteilijat, pienyritykset ja vapaaehtoisjärjestöt menettäisivät toimitilansa. Vuonna 2022 Helsingin kaupunki päätti luopua alueelle tulevasta uudisrakentamisesta ja säilyttää sairaala-alueen puiston kaupunkilaisten avoimessa käytössä.
Rakennukset vaativat laajaa peruskorjausta. Vuoden 2023 uudessa suunnitelmassa, jossa ei ole uudisrakennuksia, kolmannes rakennusten tilasta olisi varattu hostellitoiminnalle. Suunnitelmissa oli myös yhteisyritys Helsingin kaupungin ja Nrepin kanssa, ja Nrep oli sitoutunut remontoimaan rakennuksia. NREP vetäytyi lopullisesti Lapinlahden sairaala-alueen kehittämisestä ja kunnostamisesta helmikuun lopulla 2024. NREP perusteli vetäytymistään hankkeesta korjausurakan liian korkealla hinnalla.  Lapinlahti-säätiö esitti oman ehdotuksensa rakennusten jatkokäytöstä ja remontoinnista.
Alkuvuodesta 2024 Lapinlahti-yhteisö, eli Pro Lapinlahti mielenterveysseura ry, Lapinlahden Lähde Oy, Osuuskunta Lapinlahden tilajakamo, Alvi ry ja Lapinlahti-säätiö sr. julkaisivat kuntalaisaloitteen Helsingin Lapinlahden alueen säilyttämiseksi julkisessa omistuksessa. Kuntalaisaloitteen avulla säätiö pyrkii turvaamaan Lapinlahden alueen kulttuurihistoriallisen jatkumon pitkälle tulevaisuuteen – vastakohtana alueen kaupallistamiselle. Kuntalaisaloitetta suojelivat Aki Kaurismäki ja Mika Kaurismäki.
Kuntalaisaloitteella vaaditaan, että Helsingin kaupunginvaltuusto tekee periaatepäätöksen, jonka mukaan kaupunki jatkaa Lapinlahden entisen sairaala-alueen, puiston ja rakennusten pääomistajana ja kaupunki turvaa Lapinlahden taiteiden, kulttuurin ja mielen hyvinvoinnin keskuksen tulevaisuuden.
27.9.2024 Helsingin kaupunkiympäristön toimiala tiedotti , että se tulee kunnostamaan omistamansa Lapinlahden entisen psykiatrisen sairaalan arvorakennukset kokonaan omana hankkeenaan. Suunnittelun yhteydessä seuraavan parin vuoden aikana tullaan päättämään, säilyykö kaupunki rakennusten enemmistöomistajana ja mikä osa päärakennuksesta olisi mahdollisesti hostellikäytössä tai muussa tulevassa käytössä.  Lapinlahti-yhteisö tukijoineen luovutti 9.10.2024 ”Turvataan Lapinlahden julkinen omistus” -kuntalaisaloitteen  Helsingin kaupungintalolla. Lopullinen virallisten allekirjoitusten määrä on 10 682, ja Lapinlahden aloite kiri Suomen kaikkien aikojen viidenneksi allekirjoitetuimmaksi.
Helsingin kaupunki on suunnitellut rakennuttavansa Jätkäsaaren satamatunnelin Länsisatamasta Länsiväylälle. Yhdessä linjausvaihtoehdossa tunnelin suuaukko sijoittuisi Lapinlahden puiston eteläreunaan.
Tunnettuja Lapinlahden sairaalan entisiä potilaita > Potilaita

Josef Julius Wecksell, kirjailija, eli Lapinlahdessa vuodesta 1865 alkaen elämänsä viimeiset 42 vuotta
Aleksis Kivi, kirjailija, hoidossa vuosina 1871–1872
Paavo Tikkanen, lehtimies, hoidossa ennen kuolemaansa 1870-luvun alussa
Jalmari Ruokokoski, taidemaalari, hoidossa useita kertoja vuodesta 1931
Kerttu Nuorteva, desantti, hoidossa keväällä 1943 väärällä nimellä
Helvi Juvonen, runoilija, hoidossa useita kertoja 1940-luvulla
Lauri Viita, runoilija, pakkohoidossa kahdesti vuonna 1952
Veijo Meri, kirjailija, hoidossa kolme viikkoa 1950-luvun lopulla
Harri Sirola, kirjailija, hoidossa useita kertoja masennuksen vuoksi
Vesa-Matti Loiri, taiteilija, hoidossa syksyllä 1979 depressiivisuuden vuoksi
Tuija Ahvonen, näyttelijä, hoidossa psykiatrisella osastolla vuonna 1982
Tunnettuja Lapinlahden sairaalan entisiä potilaita > Ylilääkärit

Leonard Fahlander 1841–1866
Anders Thiodolf Saelan 1868–1904
Christian Sibelius 1904–1922
Harald Fabritius 1925–1946
Martti Kaila 1948–1967
Kalle Achté 1968–1991
Ranan Rimón 1991–2001
Sairaala taiteessa

Jussi Parviaisen vuonna 2011 ohjaama dokumenttielokuva Yksinteoin 2 on kuvattu Lapinlahden sairaalassa.
Rax Rinnekankaan vuonna 2021 käsikirjoittama, ohjaama ja tuottama suomalainen draamaelokuva Lapinlahti – Tyttären äiti sijoittuu Lapinlahden sairaalaan, vuoteen 1975.
YLE julkaisi vuonna 2003 dokumentin Kertomus Lapinlahden sairaalasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lapinlahden lähde
Lapinlahti. Helsingin kaupunki - suunnitelmat ja rakennushankkeet: Lapinlahden sairaalan alue]
Pro Lapinlahti – Lappviken ry.
Lapinlahden Lähde -hanke Mielenterveysseuran sivulla.
Lapinlahden sairaala – hourujen hoidosta psyyken parantamiseen.
Mieli ry:n kooste Lapinlahden sairaala-alueen toiminnasta vuoden 2022 lopulla
Millaista on "Lapinlahdessa". Suomen Kuvalehden edustajan käynti Lapinlahden sairaalassa, Suomen Kuvalehti, 28.10.1933, nro 44, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sairaalan toinen ylilääkäri Anders Thiodolf Saelan.
Lapinlahden sairaalan sivurakennus "Venetsia", jossa oli aikoinaan pesula ja leipomo.
Steen Christensen

Steen Viktor Christensen (s. 9. lokakuuta 1964) on tanskalainen rikollinen, joka tuli Suomessa tunnetuksi syksyllä 1997 Helsingissä tekemistään poliisimurhista.
Christensen tuomittiin Tanskassa vuonna 1992 kahdeksitoista vuodeksi vankeuteen yhdeksästä pankkiryöstöstä 1986–1989, panttivankien ottamisesta ja pankkivirkailijan raiskauksesta. Hänellä oli myös kolmen vuoden lisätuomio huumeiden salakuljettamisesta vankilaan. Vankilaviranomaiset päästivät Christensenin Vridsløselillen vankilasta vuoden 1997 syksyllä vartioimattomalle 12 tunnin lomalle poliisin vastustuksesta huolimatta. Christensen jäi palaamatta lomalta 15. syyskuuta ja karkasi Ruotsin kautta Suomeen ja tappoi kaksi poliisia. Hän oli tullut Suomeen Ruotsista laivalla syyskuun puolivälissä, omien sanojensa mukaan perimään velkojaan.
Poliisisurmat

Christensen ryösti Hotelli Palacen yöportierin 22. lokakuuta 1997 ja ampui pakomatkallaan kaksi poliisia, ylikonstaapeli Eero Kalevi Holstin (s. 29. joulukuuta 1941) sekä vanhemman konstaapelin Eero Antero Palon (s. 26. lokakuuta 1965), Helsingin Ullanlinnan Tehtaankadun ja Kapteeninkadun risteyksessä. Tapaus käynnisti ennennäkemättömän ajojahdin Suomessa. Christensen saatiin kiinni kolme päivää myöhemmin Hämeenlinnassa, kun hän oli pakenemassa Hotelli Vaakunasta sen jälkeen kun hän oli yrittänyt itsemurhaa usein keinoin mm. viiltelemällä. Hän oli asunut hotellissa nimellä Kim Andersen. Ryöstön motiiviksi Christensen totesi rahapulan, koska Pietarinkatu 11:ssa sijainneen huoneistohotellin vuokrat olivat häneltä rästissä. Hän oli asunut hotellissa nimellä Martin Thogersen. Saaliiksi hän sai 6690 markkaa eli noin 1150 euroa.
Oikeudenkäynti

Oikeudenkäynnissä Helsingin käräjäoikeudessa Christenseniä avusti asianajaja Aarno Arvela. Christensen myönsi välittömästi olevansa syyllinen kahteen murhaan ja ilmoitti, että ei aio valittaa tulevasta tuomiostaan.
Christensen lähetettiin vastustuksestaan huolimatta mielentilatutkimukseen Niuvanniemen sairaalaan. Hän oli sairaalassa 21 vuorokautta, minkä jälkeen tutkimus keskeytettiin, koska Christensen ei ollut suostunut minkäänlaisiin psykologisiin testeihin tai tutkimuksiin. Tutkimuksen keskeytymisestä huolimatta Terveydenhuollon oikeusturvakeskus (TEO) kirjoitti Christensenin mielentilasta lausunnon. Lausunnon mukaan Christensen toimi täydessä ymmärryksessä ja on erittäin vaarallinen rikoksenuusija.
Christensen tuomittiin 7. toukokuuta 1998 elinkautiseen vankeuteen ampuma-aserikoksesta, törkeästä ryöstöstä ja kahdesta murhasta. Hänet lähetettiin omasta pyynnöstään suorittamaan rangaistustaan Tanskaan Herstedvesterin vankilaan. Lisäksi hänet tuomittiin korvaamaan kuolleiden poliisien omaisille, Valtiokonttorille ja Hotelli Palacen vahtimestarille yhteensä lähes 275 000 markkaa (noin 46 300 euroa) sekä maksamaan yhdelle alaikäiselle lapselle elatusta 3 873 markkaa (noin 651,40 euroa) kuukaudessa. Summa koostui muun muassa perhe-eläkkeistä ja korvauksista henkisistä kärsimyksistä. Kautta aikojen laajimman rikollisen ajojahdin kustannusten lisäksi valtion maksettavaksi jäi yli 62 500 markan (noin 10 500 euroa) oikeudenkäyntikulut.
Vankeusaika

Toimittaja Matts Dumell kävi haastattelemassa Christenseniä Hämeenlinnan vankilassa neljä päivää ennen tämän siirtoa Tanskaan. Haastattelu näytettiin Nelosen Rikosraportti-ohjelmassa.
Tapaus herätti Tanskassa laajaa keskustelua siitä, minkälaisia vankeja ja millä edellytyksillä maan rangaistuslaitoksista voidaan lomille laskea.
Tanskalaislehti Berlingske Tidende ilmoitti 7. helmikuuta 2000 Christensenin avioituneen vuonna 1997 kirjeenvaihdon välityksellä tutustumansa hieman yli 20-vuotiaan suomalaisen naisen kanssa, joka odotti hänelle lasta.
Herstedvesterin vankilassa, jossa muutenkin ovat Tanskan vaarallisimmat rikolliset, on erityisjärjestelyt nimenomaan Christensenin karkaamisen estämiseksi. Siksi  Tanskan oikeusministeriö antoi vankilalle ylimääräisen neljän miljoonan kruunun (noin 500 000 €) määrärahan vankilan valmistelutöitä varten ennen Christensenin siirtoa Herstedvesteriin.
Aiheesta muualla

Tapiola, Paula: Lehti: Poliisimurhaaja Steen Christensen haluaa ulos vankilasta – istunut 25 vuotta rangaistuksistaan Yle - Uutiset.  21.3.2017. Viitattu 22.10.2018.
Rytsä, Paavo: Tehtaankadun poliisisurmat 1997 Yle Elävä arkisto.  8.12.2006. Viitattu 22.10.2018.
Paavilainen, Marja: Aika voi auttaa psykopaatin hoidossa Yle - Akuutti.  21.1.2003. Viitattu 22.10.2018.
Suomen kaikki poliisisurmat (Julkaistu Alibin numerossa 8/2007) Alibi -lehti.  1.8.2007. Viitattu 22.10.2018.
Muistokynttilöitä ja kukkia poliisien surmapaikalla 22.10.1997.
Nicole Kidman

| Nicole Kidman |
| --- | --- |
 Nicole Kidman Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Nicole Mary Kidman
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1967 (ikä 57) Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, tuottaja, laulaja
Puoliso:  Tom Cruise (vih. 1990; ero 2001)   Keith Urban (vih. 2006)
Lapset:  4
Näyttelijä
Aktiivisena:  1983–
Merkittävät roolit:   Eyes Wide Shut  Moulin Rouge!  Tunnit  Dogville  Rabbit Hole – takaisin elämään  Lion 
Palkinnot
 Parhaan naispääosan Oscar   2002 Tunnit 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Nicole Mary Kidman (s. 20. kesäkuuta 1967 Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalais­syntyinen australialainen Oscar-palkittu näyttelijä, laulaja ja tuottaja. Hänet tunnetaan rooleistaan elo­kuvissa Batman Forever (1995), Moulin Rouge! (2001), Tunnit (2002), Kultainen kompassi (2007), Rabbit Hole – takaisin elämään (2010) ja Lion (2016).
Kidman on palkittu uransa aikana parhaan nais­pää­osan Oscarilla, kahdella Primetime Emmyllä, yhdellä Baftalla ja viidellä Golden Globella. Vuonna 2003 Kidman sai tähden Hollywood Walk of Famelle.
Lapsuus ja nuoruus

Kidman syntyi Yhdys­valloissa vuonna 1967, jolloin hänen isänsä työskenteli Washingtonissa. Perhe palasi Australiaan Kidmanin ollessa neljä­vuotias, ja Kidman varttui Longuevillessä lähellä Sydneytä.
Kidman alkoi harrastaa balettia kolme­vuotiaana, ja hänen ensimmäinen kosketuksensa näyttelemiseen tapahtui koulun joulujuhlassa hänen ollessaan kuusi­vuotias. Hän innostui näyttelemisestä, jota opiskeli tanssin lisäksi teini­vuosinaan. Hän liittyi 1980-luvun alussa Sydneyn Philip Street -teatteriin ja opiskeli North Sydney Girls’ High Schoolissa, mutta jätti opintonsa kesken kun hänen äidillään todettiin rintasyöpä. Kidman työskenteli hierojana ennen Hollywood-uraansa. Hierojan palkallaan hän tuki sairasta äitiään.
Ura

Vuonna 1983 Kidman esiintyi Pat Wilsonin musiikkivideossa Bop Girl. Samana vuonna hän sai sivuroolin televisiosarjassa Five Mile Creek sekä neljä muuta roolia, muun muassa elo­kuvissa BMX Bandits ja Bush Christmas, jota yhä esitetään Australian televisiossa jouluisin. Vuonna 1985 Kidman nimettiin Vuoden nais­näyttelijäksi Australiassa. 1980-luvulla Kidman esiintyi useissa australialaisissa elo­kuvissa ja televisio­sarjoissa, esimerkiksi sarjoissa A Country Practice ja Bangkok Hilton. Vuonna 1989 hän esiintyi ensimmäisen kerran yhdys­valtalaisessa elo­kuvassa nimeltä Dead Calm – rasvatyyni. Läpi­murto­elo­kuvana voitaneen pitää elo­kuvaa Days of Thunder – ukkosta radalla (1990), jossa hän näytteli yhdessä Tom Cruisen kanssa. Kidman on voittanut urallaan lukuisia palkintoja, kuten parhaan nais­pääosan Oscarin elo­kuvasta Tunnit (2002).
Vuonna 2017 Kidman näytteli mini­sarjassa Big Little Lies, josta hänet palkittiin uransa ensimmäisellä Prime­time Emmyllä parhaasta nais­pää­osasta mini­sarjassa. Hänet palkittiin sarjasta Emmyllä myös tuottajana. Hänet palkittiin sarjasta myös parhaan mini­sarjan nais­pääosan Golden Globella sekä tuottajana kun sarja palkittiin myös parhaasta mini­sarjasta.
Yksityiselämä

Kidman näytteli vuonna 1990 ilmestyneessä elo­kuvassa Days of Thunder Tom Cruisen kanssa. Tuolloin Cruise oli naimisissa näyttelijä Mimi Rogersin kanssa, mutta erosi tästä avioituakseen Kidmanin kanssa. Häät pidettiin Coloradon Telluridessa joulu­aattona 1990. Kidman ja Cruise adoptoivat kaksi lasta, koska eivät saaneet omia lapsia. Kidman sai kaksi kesken­menoa Cruisen kanssa. Pari erosi vuonna 2001.
Kidman meni kihloihin muusikko Keith Urbanin kanssa vuoden 2006 alkupuolella. 25. kesä­kuuta 2006 pari meni naimisiin Sydneyssä, Australiassa. Kidman ja Urban saivat heinä­kuussa 2008 ensimmäisen yhteisen lapsensa, kun heidän esikoistyttärensä syntyi. Parin toinen tytär syntyi joulu­kuussa 2010 sijais­synnyttäjän kautta. Lapsi on biologisesti Kidmanin ja Urbanin.
Kidman kasvoi katolisessa perheessä, mutta vuosien aikana vietti aikaa myös skiento­logian parissa Cruisen kanssa. Avioituessaan Urbanin kanssa Kidman palasi lapsuutensa katoliseen kirkkoon.
Valikoitu filmografia

Eyes Wide Shut (1999)
Moulin Rouge! (2001)
Tunnit (2002)
Dogville (2003)
Rabbit Hole – takaisin elämään (2010)
Lion (2016)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nicole Kidman Wikimedia Commonsissa
Lola Odusoga

| Lola Odusoga |
| --- | --- |
 Odusoga vuonna 2009
Henkilötiedot
Koko nimi:  Iyabode Ololade
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1977 (ikä 47) Turku
Ammatti:  malli, juontaja
Malli
Pituus:  174 cm
Hiusten väri:  mustat
Silmien väri:  ruskeat
Iyabode Ololade (Lola) Remilekun Odusoga (ent. Wallinkoski, o.s. Odusoga, s. 30. kesäkuuta 1977 Turku) on suomalainen malli, juontaja ja Miss Suomi vuodelta 1996. Hän sijoittui vuoden 1996 Miss Universum -kilpailussa kolmanneksi. Vuonna 1997 hänet valittiin myös Miss Skandinaviaksi. Odusoga asuu Turussa.
Elämä

Lola Odusogan äiti on suomalainen ja isä nigerialainen. Odusoga on 174 cm pitkä ja painoi missivuotenaan 54 kiloa.
Missivuoden jälkeen Odusoga tuli tunnetuksi huumorintajuisesta esiintymisestään mainoksissa, joissa hän teki itse pilaa muun muassa ärräviastaan. Hän juonsi Seinäjoen Tangomarkkinat 1996. Odusoga valittiin vuonna 2000 Suomen turhimmaksi julkkikseksi Radiomafian äänestyksessä.
Vuonna 2007 Odusoga esiintyi Ota tai jätä -viihdeohjelman mobiilipelin juontajana. Hän toimi juontajana Suomen kaamein kämppä -ohjelmassa vuosina 2011 ja 2012. Syyskuussa 2012 Odusoga alkoi juontaa Foxilla Tanssi peppu pieneksi -ohjelmaa. Hänellä oli rooli lokakuussa 2012 ensi-iltansa saaneessa Vares – Pimeyden tango -elokuvassa, jossa hän esittää Donna-nimistä naista.
Varsinais-Suomen kokoomus asetti Odusogan ehdokkaakseen vuoden 2015 eduskuntavaaleihin. Odusoga keräsi vaaleissa 1 050 ääntä, eikä tullut valituksi eduskuntaan. Vuonna 2019 hän osallistui Selviytyjät Suomi -ohjelmaan.
Perhe

Odusoga oli naimisissa Jarkko Wallinkosken kanssa vuodesta 2005, mutta jätti erohakemuksensa toukokuussa 2015 ja ero tuli voimaan. Pariskunnalla on kaksi lasta: vuonna 2004 syntynyt tytär ja vuonna 2006 syntynyt poika. Odusoga oli kihloissa keväästä 2020 vuoden 2022 maaliskuuhun, mutta pari piti suhteen yksityisenä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lola Odusoga Wikimedia Commonsissa
Tomi Kontio

Tomi Kontio Turun kirjamessuilla 2009.
Tomi Kalevi Kontio (s. 16. helmikuuta 1966 Helsinki) on suomalainen kirjailija, kolumnisti ja runoilija. Hänen tuotantonsa sisältää runoja, laulutekstejä (mm. Kelpo Pojat), proosaa ja nuortenkirjoja.
Vuonna 1993 Kontio sai J. H. Erkon palkinnon esikoisteoksestaan Tanssisalitaivaan alla. Vuonna 2000 hänen teoksensa Keväällä isä sai siivet sai Finlandia Junior -palkinnon. Teokselle myönnettiin myös Lasten LukuVarkaus -palkinto vuonna 2001. Romaani kuuluu trilogiaan, jonka kaksi muuta osaa ovat Austraasian viimeiset lapset sekä Maan veli.