stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dollart

Dollart laskuveden aikaan. Taustalla Emden.
Alankomaiden ja Saksan näkemykset merirajasta.
Dollart (holl. Dollard, vanhastaan suomeksi Dollartti) on Alankomaiden ja Saksan välillä sijaitseva Pohjanmeren lahti, johon laskee Emsjoki. Lahti on 13 km pitkä ja 6–12 km leveä. Laskuveden aikaan suuri osa lahdesta on kuivana.
Dollart syntyi vuosina 1277–1287 Pohjanmeren tulviessa hävittäen 50 paikkakuntaa. Osa menetetystä maasta on sittemmin vallattu takaisin mereltä.
Rajakiista

Alankomaat ja Saksa ovat eri mieltä valtionrajan paikasta Dollartissa ja Emsin estuaarissa. Asialla on merkitystä Borkumin luoteispuolelle rakennettavan tuulivoimapuiston vuoksi.
Helmikuussa 2011 Google Maps herätti huomiota vetämällä rajaviivan Dollartin pohjoisrantaan niin, että saksalaisen Emdenin kaupungin satama-altaatkin olisivat kuuluneet Alankomaille.
Dean Kukan

| Dean Kukan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1993 (ikä 31) Volketswil, Sveitsi
Kansalaisuus:   Sveitsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  ZSC Lions
Sarja:  National League
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  GCK Lions (NLB) Luleå HF (SEL/SHL) Lake Erie Monsters (AHL) Cleveland Monsters (AHL) Columbus Blue Jackets (NHL)
Dean Kukan (s. 8. heinäkuuta 1993 Volketswil, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Sveitsin pääsarja National League-joukkue ZSC Lionsissa. Kukan on pelityyliltään kahden suunnan puolustaja.
Ura > Seuraura

Kukanin kasvattajaseura on EHC Urdorf, mutta hän vietti suurimman osan junioriurastaan kuitenkin ZSC Lionsissa. Kukan voitti seurassa Elite Novizenin mestaruuden vuonna 2008 sekä Elite Jr. A:n mestaruuden vuosina 2010 ja 2011. Kaudella 2009–2010 hän debytoi myös miesten peleissä pelattuaan Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssä GCK Lionsin joukkueessa 29 runkosarjaottelua tehden kuusi syöttöpistettä. Kukan pelasi siellä myös pääosan kaudesta 2010–2011, mutta hän debytoi myös Sveitsin pääsarjassa National League A:ssa, jossa Kukan pelasi kaksi runkosarjaottelua.
Kaudeksi 2011–2012 Kukan siirtyi Ruotsiin Luleå HF:n J20-junioreihin. Hän pelasi samalla kaudella myös kolme Elitserien-ottelua. Kaudeksi 2012–2013 Kukan teki Elitserien-sopimuksen. Syyskaudella hän pelasi yhteensä 18 ottelua lainalla HockeyAllsvenskanissa Asplöven HC:n ja Tingsryds AIF:n paidoissa. Elitserienissä Kukan teki 16 runkosarjaottelussa tehot 1+3=4 ja 15 playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän pelasi kauden aikana myös yhden European Trophy -ottelun. Kukan voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Ensimmäisellä kokonaisella pääsarjakaudellaan 2013–2014 hän teki 54 runkosarjaottelussa tehot 4+8=12 sekä kuudessa playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Syyskuussa 2014 Kukan teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Luulajan kanssa. Kaudella 2014–2015 hän voitti joukkueessa Mestarien liigan mestaruuden.
Kesäkuussa 2015 NHL-varaamaton Kukan teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa. Hän aloitti kauden 2015–2016 AHL-joukkue Lake Erie Monstersissa. Kukan teki NHL-debyyttinsä 26. maaliskuuta 2016 vieraissa Nashville Predatorsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.45 minuuttia. Helmikuussa 2020 Kukan teki kahden vuoden jatkosopimuksen Blue Jacketsin kanssa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Sveitsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tanska 2018 | jääkiekko |  |
Kukan oli voittamassa Sveitsille MM-hopeaa vuoden 2018 MM-kilpailuissa.
Kukan pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013, joista jälkimmäisessä turnauksessa hänet valittiin Sveitsin top-3-pelaajaksi. Kukan pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuosina 2009 ja 2010.
Kukan pelasi myös World Junior A Challengessa vuosina 2010 ja 2012, joista molemmat turnaukset päättyivät pronssiin.
Douvrin

| Douvrin |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 vaakuna
 Douvrin
 Koordinaatit: 50°30′38″N, 2°49′56″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Hauts-de-France
Departementti:  Pas-de-Calais
Arrondissementti:  Béthune
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,6 km²
Väkiluku (2019):  5 680 
 – Väestötiheys:  592 as./km²
Kunnan numero:  62276
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Douvrin on kunta Pohjois-Ranskassa Pas-de-Calais'n departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Lillen kaupungista lounaaseen. Kunnan läpi kulkee Dunkerque-Escautin kanava.
Historia

Kunnan historia ulottuu roomalaisten vallan aikaan. 1100-luvulta lähtien kunnan alueella Saint-Vaast d'Arrasin luostarin kartanoita. 1600-luvulla kunnan alueella käytiin Ranskan ja Espanjan välisiä vuosikymmeniä kestäneitä taisteluita. Lopulta vuonna 1659 solmittiin Pyreneiden rauha, jonka seurauksena Artois ja siihen kuuluva Douvrin liitettiin Ranskaan. 1800-luvulla alueella aloitettiin kaivostoiminta. Ensimmäisen maailmansodan aikana 95 % kunnasta tuhoutui.
Talous

1960-luvulla kaivostoiminta lopetettiin ja kuntaan piti saada kaivosmiehille uusia työpaikkoja. Tuolloin perustettiin Douvrinin ja naapurikunta Billy-Berclaun yhteinen teollisuusalue. Vuonna 1969 Douvriniin perustettiin pääasiassa Peugeotille ja Renaultille auton moottoreita valmistava tehdas Française de Mécanique. Nykyään tehdas kuuluu Groupe PSA -yhtiöön, ja siellä on vuosikymmenten aikana valmistettu miljoonia moottoreita.
Vuonna 2023 teollisuusalueelle, Billy-Berclaun puolelle, perustettiin suurikokoinen sähköautojen akkuja valmistava tehdas Automotive Cells Company (ACC).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Douvrin Wikimedia Commonsissa
David Hemmings

David Hemmings vuonna 1976.
David Edward Leslie Hemmings (18. marraskuuta 1941 Guildford, Surrey – 3. joulukuuta 2003 Romania) oli brittiläinen näyttelijä sekä elokuvaohjaaja ja -⁠tuottaja. Hänen läpimurtoroolinsa oli pääosa menevänä muotikuvaajana Michelangelo Antonionin vuoden 1966 elokuvassa Blow-Up – erään suudelman jälkeen.
Hemmings varttui Guildfordissa, jossa hänen isänsä toimi keksikauppiaana. Poika osoitti jo kouluaikoina monipuolista luovaa lahjakkuutta: hän piti 15-vuotiaana taidekoululaisena ensimmäisen taidenäyttelynsä ja oli niin lahjakas poikasopraano, että Benjamin Britten valitsi hänet oopperansa Ruuvikierre (The Turn of the Screw) Venetsiassa tapahtuneen kantaesityksen merkittävään Milesin rooliin vuonna 1954. Hemmings kiersi Ruuvikierre-seurueen mukana kolmisen vuotta, kunnes äänenmurros iski. Hän on mukana myös oopperan levytyksessä. Britten olisi halunnut Hemmingsin lähtevän Firenzeen lauluoppiin, mutta nuori Hemmings muutti 14-vuotiaana asumaan yksin Lontooseen, sai pian ensimmäisen elokuvaroolinsa (The Rainbow Jacket, 1954) ja pääsi taidekouluun opiskelemaan maalausta, jota hän harrasti läpi elämänsä. Hemmings on itse muistellut olleensa mukana yli 40 elokuva- ja tv-tuotannossa ennen läpimurtorooliaan 25-vuotiaana Blow-Upissa. Sen sijaan koulua hän sanoi 10 vuoden iän jälkeen käyneensä yhteensä vain muutamia päiviä.
David Hemmingsin muita 1960-luvun loppupuolen elokuvarooleja olivat Joshua Loganin Kuningas Arthur -aiheinen musikaali Camelot (1967), Tony Richardsonin Ne 600 urhoollista (1968) ja Jane Fondan tunnetuksi tehnyt Roger Vadimin scifielokuva Barbarella (1968). Vuosikymmenen lopulla hän lähti lomamatkalle Seychelleille ja jäi sille tielle pariksi vuodeksi tekemään parikymmentä elokuvaa Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
1970-luvulla Hemmingsin suosio näyttelijänä Britanniassa laski, ja hän perusti John Dalyn kanssa elokuvatuotantoyhtiö Hemdalen. Tuottamisen lisäksi Hemmings siirtyi pian Los Angelesiin ja ryhtyi ohjaajaksi elokuvan Running Scared (1972) myötä.
1980-luvulta lähtien David Hemmings työskenteli ohjaajana yhdysvaltalaisissa televisiosarjoissa kuten Aikahyppy, A-Team, Magnum ja Murhasta tuli totta. Hänen viimeiseksi näyttelijäntyökseen tunnetussa elokuvassa jäi Cassiuksen rooli vuoden 2000 spektaakkelissa Gladiaattori.
Hemmings sai sydänkohtauksen kuvauspaikalla Romaniassa joulukuun alussa 2003. Hän oli kuollessaan 62-vuotias.
Yksityiselämä

David Hemmings oli naimisissa neljästi: ensin Genista Ouvryn kanssa 1960–1967, sitten näyttelijä Gayle Hunnicuttin 1968–1975. Avioliitto Prudence de Casembrootin kanssa kesti parikymmentä vuotta (1970-luvulta 1990-luvun puoliväliin) huolimatta miehen uskottomuudesta ja pahenevasta alkoholismista. Heillä on neljä lasta. Hemmingsillä on myös tytär ensimmäisestä ja poika toisesta avioliitosta. Hemmingsin neljäs vaimo (2002–2003) oli Lucy Williams.
Filmografia (valikoitu) > Näyttelijänä

1954: The Rainbow Jacket (kreditoimaton)
1957: The Heart Within
1957: Pyhä Johanna (Saint Joan)
1959: Puuton katu (No Trees in the Street)
1960: Bismarckin tuho (Sink the Bismarck!)
1962: Kapinoivat nahkatakit (Some People)
1966: Pahan silmä (Eye of the Devil)
1966: Blow-Up – erään suudelman jälkeen (Blow-Up)
1967: Camelot
1968: Ne 600 urhoollista (The Charge of the Light Brigade)
1968: Kolme miestä helvetissä (The Long Day's Dying)
1968: Barbarella
1969: Veriset kilvet (Alfred the Great)
1970: Harkittu romanssi (The Walking Stick)
1970: Pelon äänet tai Pelon sirpaleita (Fragment of Fear)
1971: Kauhun tyyssija (Unman, Wittering and Zigo)
1971: Lemmenkone (The Love Machine)
1974: Paheelliset leikit (No es nada, mamá, sólo un juego)
1974: Juggernaut – kaappaus merellä (Juggernaut)
1975: Verenpunainen kauhu tai Murhan melodia (Profondo rosso)
1977: Katoaminen (The Disappearance)
1977: Prinssi ja kerjäläispoika (The Prince and the Pauper)
1977: Saaret ja virta (Islands in the Stream)
1978: Kauhun kuja (Les liens de sang)
1978: Suuri gigolo tai Vain gigolo (Schöner Gigolo, armer Gigolo)
1979: Kauhun oppitunti (Murder by Decree)
1979: Verenjano (Thirst)
1980: Harlekiini (Harlequin)
1981: Oikea syyllinen (Beyond Reasonable Doubt)
1983: Mies, nainen ja lapsi (Man, Woman and Child)
2000: Gladiator
2001: Mean Machine
2001: Spy Game
2001: Viimeinen kierros (Last Orders)
2002: Cubic (Equilibrium)
2002: Gangs of New York
2004: Herrasmiesliiga (The League of Extraordinary Gentlemen)
Aiheesta muualla

David Hemmings Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
David Hemmings Elonetissä.
David Hemmings Allmoviessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:David Hemmings
Käännös suomeksi
Dragan Cvetković

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 19. syyskuuta 1961 (ikä 63)
Syntymäpaikka: Belgrad, Jugoslavia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1979–1980 1980–1984 1984–1985 1985–1986 1986–1987 1987–1990 1990–1994 |  NF Vichy  Besançon  Bastia  Fontainebleau  Montluçon  ES Saintes  Bergerac |  |
Valmennusura
1992–1994 1994–1995 1995–1998 1998–2000 2001–2004 2004 2004 2008 2008–2010 2010–2011:  Bergerac  Propriano  Rochefort/Mer  Calvi  Sporting Toulon Var  Alania Vladikavkaz (apuv.)  Alania Vladikavkaz  JSM Bejaïa  Sporting Toulon Var  Hammam-Lif
Dragan Cvetković (s. 19. syyskuuta 1961 Belgrad, Jugoslavia) on serbialais-ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Pelaajaura

Cvetković pelasi koko uransa ajan Ranskassa 1970-luvun lopulta 1990-luvun alkuun saakka. Keskikentällä pelannut Cvetković edusti muun muassa Besançonia, Bastiaa ja Bergeracia.
Valmennusura

Cvetković aloitti valmentamisen Ranskassa vuonna 1992 entisen seuransa Bergeracin joukkueessa. Sittemmin hän kierteli muita pienempiä ranskalaisseuroja vuosien 1994–2004 aikana.
2004 Cvetković siirtyi Venäjälle Alania Vladikavkazin apuvalmentajaksi ja toimi samana kautena joukkueen väliaikaisvalmentajana. Sittemmin Cvetković kävi valmentamassa Lähi-idässä, josta hän löysi tiensä Algeriaan JSM Bejaïan valmentajaksi vuonna 2008, mutta sai potkut kesken kauden. Sittemmin Cvetković palasi takaisin Ranskaan ja otti valmennusvastuun Sporting Toulon Varista, mutta jätti seuran helmikuussa 2010.
Kesäkuussa 2010 Cvetković siirtyi tunisialaisen CS Hammam-Lifin päävalmentajaksi. Joulukuussa 2011 hänet korvasi ranskalainen Christian Sarramagna.
Elblągin voivodikunta

Elblągin voivodikunnan sijainti Puolan kartalla.
Elblągin voivodikunta (puol. województwo elbląskie) oli 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Se oli pinta-alaltaan 6 103 km² ja sen hallintokeskus oli Elbląg. Elblągin voivodikunnan alue jaettiin vuoden 1999 hallintouudistuksessa nykyisille Pommerin ja Warmia-Masurian voivodikunnille.
Extol

| Extol |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1993–
Tyylilaji:  death metal, progressiivinen metalli, thrash metal tekninen death metal (aik.)
Kotipaikka:   Bekkestua, Norja
Laulukieli:  englanti, norja
Jäsenet:  Peter Espevoll, Laulu   David Husvik, Rummut   Ole Børud, Kitara ja clean-laulu  
Entiset jäsenet:  Christer Espevoll, Kitara   Tor Magne S. Glidje, Kitara   Ole Halvard Sveen, Kitara   John Robert Mjåland, Basso   Eystein Holm, Basso   Emil Nikolaisen, Kitara  
Levy-yhtiö:  Indie Recordings, 2013–   Century Media, 2002–2007   Endtime Productions, 1998–2002  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Extol on norjalainen vuonna 1993 perustettu yhtye, joka soittaa progressiivista extreme metalia. Yhtye tunnetaan tarkasta ja teknisestä soittotaidostaan. Vuonna 2007 yhtye hajosi, ja jäsenet toimivat eri projekteissa. Vuonna 2012 yhtye palasi yhteen kolmen alkuperäisjäsenen voimin. Extol on soittanut eri tyylejä vuosien varrella progressiivisesta death metalista melodiseen death metaliin ja thrash metaliin. Yhtye luokitellaan usein melodiseksi death metaliksi, jonka puitteissa Extol saavutti suosiota varhaisilla julkaisuillaan Burial ja Undeceived.
Vuonna 2002 Century Media Recordsille kiinnitetty Extol on julkaissut 4 studioalbumia ja 2 ep:tä. Neljäs albumi The Blueprint Dives sai Norjassa Spellemannsprisen-ehdokkuuden parhaasta metallialbumista 2005. Albumi saavutti 5. sijan Norjan suurimman sanomalehden Dagbladetin järjestämässä äänestyksessä, jossa valittiin vuoden metallilevyt. Extol on tehnyt kiertueita sellaisten johtavien metalliyhtyeiden kuin Mastodonin, God Forbidin ja Opethin kanssa. Viides albumi Extol julkaistiin Indie Recordings -levymerkillä. Extolin levyjä on myyty yhteensä yli 500 000 kappaletta.
Ennen taukoa Extolin kokoonopanossa olivat laulaja Peter Espevoll, kitaristit Tor Magne Glidje ja Ole Halvard Sveen, rumpali David Husvik ja basisti John Robert Mjåland. Muita legendaarisen kokoonpanon jäseniä olivat kitaristit Ole Børud ja Christer Espevoll, joka kirjoitti monet yhtyeen varhaisista kappaleista.
Historia > 1993-1999: Perustaminen ja Burial

Rumpali David Husvik, 16 ja kitaristi Christer Espevoll, 16 perustivat Extolin Bekkestuassa, Norjassa vuonna 1993. Christerin veli Peter, 14 otettiin laulajaksi. Basisti Eystein Holm liittyi mukaan yhtyeen ensimmäistä konserttia varten vuonna 1994. Eräässä haastattelussa Peter selitti yhtyeen nimen merkityksen: "Extol tarkoittaa 'ylistää', sen korottamista, jolle haluaa antaa kunnian, ja siitä yhtyeessämme on kysymys. Me haluamme antaa Jumalalle kunnian elämällämme ja musiikillamme." Extol kertoi haluavansa laajentaa musiikkityyliään tavanomaisen metallimusiikin rajojen ulkopuolelle -  Allmusicin kirjoittajan Mike DaRoncon mukaan yhtyeen "aikeena oli perustaa death metal -yhtye, joka edustaisi enemmän progressiivisempaa puolta; poiketen tyypillisestä suuntauksen yhtyeestä, joka keskittyy enemmän ulkonäköönsä." Emil Nikolaisen Royal-yhtyeestä liittyi toiseksi kitaristiksi vuonna 1995.
Yhtye saavutti pian mainetta paikallisissa piireissä. Tammikuussa 1996 Extol sai näkyvyyttä pääsemällä norjalaiselle kokoelmalevylle nimeltä Northern Lights. Levy esitteli paikallisia kristillisiä metalliyhtyeitä kuten Antestor, Schaliach ja Groms.  Mortification-yhtyeen Steve Rowe julkaisi kokoelman levymerkillään Rowe Productions. Kaksi kuukautta myöhemmin yhtye matkusti Tukholmaan, Ruotsiin tekemään ensimmäisen konserttinsa kotimaansa ulkopuolella. Vuoden 1996 lopulla Nikolaisen jätti yhtyeen keskittyäkseen Royaliin. Nikolaisen perusti myöhemmin vaihtoehtorock-yhtyeen nimeltä Serena Maneesh, joka julkaisi kriitikoiden arvostusta saaneen nimialbumin vuonna 2005. Nikolaisenin tilalle tuli Ole Børud (death-doom-yhtye Schaliachista), joka hoiti kitaran lisäksi puhtaat lauluosuudet.
Vuonna 1997 Extol julkaisi kolme kappaletta sisältävän demon Embraced. Saman vuoden lopulla yhtye äänitti studioalbumin, vaikka Extolilla ei ollut levytyssopimusta. Vuoden kuluttua Endtime Productions kiinnitti yhtyeen. Esikoisalbumi nimeltään Burial julkaistiin joulukuussa 1998. Yhdysvalloissa Solid State Records sai albumin julkaisuoikeudet ja Japanissa Avalon Records. Albumi sai hyvin myönteisiä arvioita yleisiltä ja kristillisiltä viestimiltä. DaRonco kirjoitti, että albumi oli "tuulahdus raikasta ilmaa tyylilajissa, jonka painopiste on saatanallisissa tempauksissa."
Pian Burialin julkaisun jälkeen yhtye esiintyi ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa, Cornerstone festivalissa ja Texas Rockfestissa. Extol teki neljä viikkoa kestäneen kiertueen ruotsalaisen rockyhtye Blindsiden kanssa kesällä 1999. Marraskuussa yhtye julkaisi ep-levyn Mesmerized. Ep-levy sisältää kolme Burialin kappaleista tehtyä remix-versiota, joista vastasivat ruotsalaiset industrial-yhtyeet Raison d'être ja Sanctum, ja kolme muuta kappaletta; yhden juuri äänitetyn, Burialilta pois jätetyn ja Japanin julkaisun lisäraidan. Holm jätti yhtyeen ja hänen tilalleen otettiin Tor Magne Glidje, joka soitti bassoa norjalaisessa extreme metal -yhtye Lengselissä.
Historia > 2000-2003: Undeceived ja Synergy

Extol palasi studioon joulukuussa 1999 äänittämään toisen albumin. Kesäkuussa 2000 yhtye julkaisi Undeceivedin. Albumin myötä yhtyeen tyyli oli muuttunut "raskaammaksi ja synkeämmäksi" kuin aiemmin, ja painopiste siirtyi enemmän death metaliin. Kappaleesta "Ember" tuli suosittu yhtyeen ihailijoiden keskuudessa. Børud jätti yhtyeen, Glidje siirtyi kitaristiksi ja John Robert Mjåland liittyi basistiksi.
Vuonna 2001 yhtye äänitti toisen ep-levyn nimeltään Paralysis, joka julkaistiin vain Ruotsissa.  Ep-levy sisältää coverin kappaleesta "Shadow of Death", jonka teki alun perin maineikas yhdysvaltalainen thrash metal -yhtye Believer, jonka Extol mainitsee suureksi vaikuttajakseen.  Paralysiksen jälkeen Glidje jätti yhtyeen keskittyäkseen toiseen projektiinsa, Ganglioniin, ja Ole Børud palasi kokoonpanoon. Undeceivedin julkaisun jälkeen Extol ei ollut enää sitoutunut Endtimeen, ja yhtye teki levytyssopimuksen Century Median kanssa vuonna 2002. Kolmas albumi Synergy julkaistiin vuonna 2003, ja albumilla oli aiempaakin enemmän Believer-vaikutteita.  Julkaisun jälkeen Extol kiersi Eurooppaa ja Yhdysvaltoja ruotsalaisen progressiivisen death metal -yhtye Opethin kanssa.
Historia > 2004-2005: The Blueprint Dives

Kesäkuussa 2004 Ole Børud ja Christer Espevoll jättivät Extolin voidakseen "käyttää aikaansa ja energiaansa muihin asioihin". Rockyhtye Gangliónissa vaikuttaneet Tor Magne S. Glidje palasi ja Ole Halvard Sveen tuli kitaristeiksi yhtyeeseen. Neljä yhtyeen viidestä jäsenestä soittivat molemmissa yhtyeissä.
Vuonna 2005 Extol julkaisi monipuolisimpana pidetyimman albuminsa nimeltä The Blueprint Dives (tai lyhyesti Blueprint). Kerrotaan, että "kriitikot ympäri maailmaa ylistivät albumia sen ilmestyttyä". Esimerkiksi Allmusicin Eduardo Rivadavia of antoi albumille 4,5 pistettä 5:stä ja kirjoitti: "Extolin suurimmaksi saavutukseksi suora vertailu muihin yhtyeisiin on lähes mahdotonta!". ja albumi oli ehdolla Norjan Grammy-palkinnon, Spellemannsprisenin saajaksi vuoden 2005 parhaana norjalaisena metallialbumina. The Blueprint Divesin ansiosta Extol sai lisää näkyvää valtavirran suosiota, ja kappaleesta "Pearl" tuotettiin yhtyeen ensimmäinen musiikkivideo. Extol teki kiertueita Euroopassa Mastodonin, God Forbidin ja Opethin kanssa sekä Yhdysvalloissa Haste the Dayn, Becoming the Archetypen ja The Showdownin kanssa.
Vuonna 2007 yhtye ilmoitti virallisella MySpace-sivullaan viettävänsä määrittelemätöntä hiljaiseloa. Yhtyeen jäsenet lukuun ottamatta Espevollia ja Husvikia perustivat yhtyeen Mantric, joka julkaisi myönteisiä arvioita saaneen esikoisalbumin vuonna 2010 Prosthetic Recordsilla. Husvik soittaa yhtyeessä Dr. Midnight and the Mercy Cult, jossa on jäseniä Turbonegrosta, Apoptygma Berzerkista ja Satyriconista.
Historia > 2012–nykyaika: dokumentti ja Extol

Vuonna 2012 Extolista alettiin työstää dokumenttia Extol: of Light and Shade.
Laulaja Peter Espevoll, rumpali David Husvik sekä kitaristi-laulaja Ole Børud kokosi Extolin kolmisin jälleen uudelleen. 23. huhtikuuta 2013 yhtye ilmoitti, että viides albumi Extol julkaistaan kesäkuussa. Ilmoituksen myötä kappale "Open the Gates" julkaistiin YouTubessa.
Diskografia

Studioalbumit
Burial (1998,  Endtime Productions, Solid State Records)
Undeceived (2000,  Solid State Records, Endtime Productions, Century Media Records)
Synergy (2003,  Century Media, Solid State Records)
The Blueprint Dives (2005,  Century Media)
Extol (2013,  Indie Recordings)
EP:t
Mesmerized (1999,  Endtime Productions, Solid State Records)
Paralysis (2001,  Endtime Productions)
Kokoelma-albumit
Northern Lights: Norwegian Metal Compilation (1996,  Rowe Productions)
Split-albumit
And I Watch / Human Frailtie's Grave (2000)
Demot
Embraced demo (1997,  omakustanne)
Dokumentit
2015: Of Light and Shade
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Peter Espevoll – laulu
David Husvik – rummut
Ole Børud – kitara
Jäsenet > Entiset jäsenet

Christer Espevoll – kitara
Eystein Holm – basso
Emil Nikolaisen – kitara
Tor Magne S. Glidje – kitara
Ole Halvard Sveen – kitara
John Robert Mjåland – basso
Aiheesta muualla

Extol Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Extol Myspacessa (englanniksi)
Extol Last.fm:ssä (englanniksi)
Vuoden 2000 biografia Endtime Productionsin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Haastattelu Metalglory.De -sivulla vuodelta 2003 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Biografia Gothtronic-sivulla (englanniksi)
Haastattelu Imperiumi.Netissä 2003 (Arkistoitu – Internet Archive)
Haastattelu Imperiumi.Netissä 2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
Dole Food Company

Dole-tuotemerkillä myytäviä Dole Food Companyn tuoreita ananaksia.
Dole plc (aiemmin Dole Food Company) on irlantilais-amerikkalainen maatalouden monikansallinen konglomeraatti, joka on maailman suurin hedelmien ja vihannesten tuottaja. Yritys tuottaa muiden muassa banaaneja, ananaksia ja viinirypäleitä. Dole plc:n tuotemerkki on Dole.
Historia

Yhtiön historia alkaa Havaijilta, jossa perustettiin vuonna 1851 Castle & Cooke -niminen yritys.
Vuonna 1901 James Dole perusti yrityksen nimeltä Hawaiian Pineapple Company. Vuonna 1932 Castle & Cooke osti 21 prosenttia Hawaiian Pineapple Companysta. Seuraavana vuonna yhtiö otti käyttöön Dole-brändin. Vuonna 1961 Castle & Cooke ja Dole fuusioituivat ja jatkoivat Dole-nimellä.
Vuonna 1998 Hurrikaani Mitch aiheutti liiketoiminnalle vaikeuksia.
Vuonna 2013 toimitusjohtaja David Murdock vei yrityksen pois pörssistä.
Vuonna 2021 Dole Food Company yhdistyi irlantilaisen Total Produce plc:n kanssa ja syntyi Dole plc.
Organisaatio

Yhtiön pääkonttori on Irlannin Dublinissa.
Dole plc on vertikaalisesti integroitunut ja omistaa plantaaseja Väli-Amerikassa. Dole plc omistaa myös 19 laivaa. Ne muodostavat maailman suurimman lämpötilakontrolloidun laivaston.
Tuotteet

Dole myy muun muassa ananaksia, banaaneita ja marjoja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.dole.com/
http://www.dole.com/AboutDole (yrityksen historia)
Dole-banaaneita