stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä S
S > Juho Heikki Sonninen

(20. heinäkuuta 1891 Iisalmen maalaiskunta – 25. toukokuuta 1934) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Samuli Sonninen ja Anna Sohvi Kononen. Hän työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 5. komppaniaan 21. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 30. toukokuuta 1916. Täydennysjoukosta hänet lähetettiin 15. marraskuuta 1916 alkaen Altonan työosastoon ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan 2. elokuuta 1916. Sonnin palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 1. joulukuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä eri paikkakunnilla. Sonninen oli kuollessaan Oulun Tuomiokirkkoseurakunnan jäsen, jossa hänen hautauspäiväkseen on merkitty 29. toukokuuta 1934, mutta hänen hautapaikastaan ei ole tietoa.
Heikki Sorko ent. Sirén
Karl Fredrik Sovelius
S > Johan Leonard Stagnäs

(17. heinäkuuta 1897 Vaasa – 10. marraskuuta 1927) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Johan Erik Stagnäs ja Ulrika Sofia Söderman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Signe Erika Erikssonin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli autonkuljettajana Vaasassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan3. maaliskuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella. Hän haavoittui lievästi Riianlahdella 3. joulukuuta 1916. Pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen hän kävi moottoripyöräkurssin. Stagnäs saapui Suomeen (Vaasaan) jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin sisällissotaa käyvään Suomen Valkoiseen armeijaan joukkueen varajohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan ja osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Vuohiniemellä ja Säiniöllä sekä Viipurissa. Stagnäs siirrettiin sisällissodan jälkeen 12. heinäkuuta 1918 alkaen Pioneerikoulutuspataljoonaan, jossa hän palveli aluksi 3. ja myöhemmin 2. komppaniassa. Pioneerikoulutuspataljoonasta hänet siirrettiin 1. marraskuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartiin, jossa hänet sijoitettiin 7. komppaniaan. Valkoisesta kaartista hänet komennettiin 17. joulukuuta 1918 alkaen harjoituspäälliköksi Tuusulan suojeluskuntaan. Hän erosi armeijasta 11. helmikuuta 1919, mutta jatkoi vielä harjoituspäällikkönä Tuusulan suojeluskunnassa 1. tammikuuta 1920 saakka. Myöhemmin hän työskenteli liikemiehenä. Hänen kohtalonaan oli hukkua 10. marraskuuta 1927 Sundomin saaristossa. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917, Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 10. huhtikuuta 1918, Vääpeli kesällä 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk.,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Berndt Edvard Wilhelm Standertskjöld
Lauri Stark
Hugo Starkman myöh. Vaahto
S > Axel August Starkman

(29. joulukuuta 1896 Kemi – 8. huhtikuuta 1970) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat muurari Aadolf Fredrik Starkman ja Maria Karoliina Juhontytär. Hän kävi kolme luokkaa kansakoulua ja työskenteli muurarina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 26. marraskuuta 1915. Komppaniasta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 21. tammikuuta 1916. Starkman palasi takaisin Suomeen tammikuussa 1919 ja oli sen jälkeen hoidettavana mielenterveydellisten syiden takia osin veljensä luona ja osin Kemin kunnalliskodissa. Myöhemmin hän kumminkin tervehtyi ja muun muassa osallistui jatkosodan aikana kiviaputöihin 13. Erillisessä Linnoitusrakennuskomppaniassa ja Linnoitusrakennuspataljoona 502:ssa. Lisäksi hän työskenteli vuonna 1944 Kaarlahden kivityömaalla.
S > Herman Edvard Sten

(20. marraskuuta 1886 Raippaluoto – 21. maaliskuuta 1969) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Anders Sten ja Anna Karolina Rönn. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Maria Alina Johan-Erikintytären (Nyback) kanssa. Hän kävi kansakoulun ja suoritti rannikkolaivurintutkinnon vuonna 1924. Hän työskenteli tullivahtimestarina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 2. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 6. lokakuuta 1916 alkaen pataljoonan haupitsipatteriin. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Sten palasi takaisin Suomeen jääkärien pääjoukon mukana Vaasaan aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Vaasassa hänet sijoitettiin sisällissotaa käyvään Suomen Valkoiseen armeijaan Jääkärirykistön 1. patteriin. Hän osallistui edellä mainitussa joukossa taisteluihin Messukylässä ja Tampereella. Tampereen valtauksen jälkeen hänet siirrettiin tykistön uudelleen järjestelyn yhteydessä perustetun Jääkäritykistöprikaatin 1. jääkäripatteriston 2. patteriin ja osallistui sen riveissä taisteluihin Viipurissa, jossa hän haavoittui 26. huhtikuuta 1918. Sten palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa. Hän erosi armeijasta 29. syyskuuta 1918 ja astui Tullilaitoksen palvelukseen, jossa hän toimi vuosina 1919–1924 tullimoottori N. W. 42:n päällikkönä ja vuosina 1924–1926 moottorilaiva Nordenin päällikkönä. Myöhemmin hän matkusti Australiaan, josta hän palasi vuonna 1931 ja työskenteli sen jälkeen kirvesmiehenä Vaasassa. Vuonna 1934 hän pääsi töihin Vaasan kaupungin satamajäänsärkijälle, jossa hän työskenteli vuoteen 1936 saakka. Myöhemmin hän toimi satamajäänsärkijä S/S Fartin päällikkönä ja sen lähinnä satunnaisissa töissä, kunnes palasi takaisin moottorilaiva Nordenin päälliköksi vuonna 1940 ja oli päällikkönä vuoteen 1950 saakka. Hänet on haudattu Raippaluotoon. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 10. huhtikuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk. ,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
S > Anders Stenbacka

(3. lokakuuta 1883 Purmo – 22. syyskuuta 1956) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat kirvesmies Anders Stenbacka ja Johanna Robertintytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Sigrid Axelia Tennströmin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli puuseppänä ja laivan kirvesmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 16. lokakuuta 1915. Komppaniastaan hänet laskettiin sairauden takia siviilitöihin Saksaan 8. maaliskuuta 1917. Siviilitöistä hän palasi takaisin pataljoonaan ja sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 30. syyskuuta 1917, josta hänet siirrettiin 2. komppaniaan 10. lokakuuta 1917. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Stenbacka saapui takaisin Suomeen jääkärien pääjoukon mukana Vaasaan aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Vaasassa hänet sijoitettiin sisällissotaa käyvään Suomen Valkoiseen armeijaan 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppanian. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa. Hän palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin ensin Savon jääkärirykmentti 3 ja sitten Uudenmaan rykmentti. Rykmentissä hän toimi koulutusaliupseerina ja komppanianvääpelinä 5. komppaniassa. Hän erosi armeijasta 30. syyskuuta 1920 ja työskenteli sen jälkeen puuseppänä ja helmikuusta 1935 alkaen Valtion lentokonetehtaan (myöh. Valmet) palveluksessa vuoteen 1952 saakka. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 3. toukokuuta 1918, Vääpeli 5. marraskuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Gösta Stenberg
Gunnar Stenbäck
S > Johan Frithiof Stenfors

(27. lokakuuta 1892 Ylimarkku – 17. marraskuuta 1969) oli suomalainen jääkäri ja suojeluskuntavääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Johan Adrian Stenfors (ent. Öjst) ja Kajsa Stina Stenfors. avioliittoon vuonna 1930 Katharina Hildegard Hellbergin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä kotitalossaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 17. joulukuuta 1915. Hän kuitenkin poistui pataljoonasta 15. toukokuuta 1916 ja palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen elokuussa 1918. Paluunsa jälkeen hän työskenteli maanviljelijänä Ylimarkussa. Töidensä ohella hän kuului kotipitäjänsä suojeluskuntaan. Hänet on haudattu Liljendahliin. Ylennykset: Suojeluskuntakorpraali 20. marraskuuta 1925, Suojeluskunta-alikersantti 16. toukokuuta 1927 Suojeluskuntakersantti 28. tammikuuta 1928, Suojeluskuntavääpeli 6. joulukuuta 1928. Kunniamerkit:  Talvisodan muistomitali.
Arthur Reinhold Stenholm myöh. Saarmaa
Väinö Arvi Stenlund myöh. Wäinölä
Gunnar Mikael Stenmark
Gustaf Arne Stjernberg
S > Gösta Stjernberg

(15. tammikuuta 1896 Helsinki – 19. helmikuuta 1970 Mallerud, Ruotsi) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat isännöitsijä Johannes Stjernberg ja Ida Augusta Holmberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Alli Aglaide Anderssonin kanssa, joka kuoli vuonna 1951 ja Stjernberg avioitui toistamiseen vielä samana vuonna merkonomi Laila Margarita Constance Heleniuksen kanssa. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 15. joulukuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 26. helmikuuta 1916. Stjernberg palasi takaisin Suomeen 11. joulukuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen liikemiehenä, etupäässä Helsingissä. Hän muutti vuonna 1948 Ruotsiin, jossa toimi liikemiehenä. Hänet on haudattu Mellerudiin, Ruotsiin.
S > Ernst Georg Stolpe

(5. heinäkuuta 1895 Raippaluoto – 27. toukokuuta 1917) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kalastaja Edvard Stolpe ja Karolina Erikintytär. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli tullivartijana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 2. kesäkuuta 1916. Hän kuoli keuhkotautiin Hampurin sotilassairaalassa 27. toukokuuta 1917 ja haudattiin Hampurin hautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
S > Kaarle Juhani Stolt

(23. syyskuuta 1879 Alatornio – 12. toukokuuta 1931) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen äitinsä oli Kaisa Maria Stolt. Hän työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 5. marraskuuta 1915, mutta passitettiin 27. helmikuuta 1916 korkean ikänsä vuoksi siviilitöihin Saksaan. Hän kumminkin palasi takaisin pataljoonaan ja sen täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin takaisin pioneerikomppaniaan 17. marraskuuta 1917. Takaisin Suomeen Stolt palasi jääkärien pääjoukon mukana Vaasaan aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Vaasassa hänet sijoitettiin varusmestariksi Suomen Valkoisen armeijan 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella. Stolt palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina 5. Jääkärirykmentin 3. komppaniassa, josta hänet määrättiin 10. elokuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartin 7. komppaniaan ja 24. elokuuta 1918 alkaen 3. komppaniaan. Valkoisesta kaartista hänet siirrettiin 4. syyskuuta 1918 alkaen Kuopion jalkaväkirykmentti 4:n 4. komppaniaan, josta hän palasi takaisin Suomen valkoisen kaartin 7. komppaniaan 24. syyskuuta 1918. Valkoisesta kaartista hän siirtyi 16. lokakuuta 1918 Sortavalan rajavartioryhmän täydennyspataljoonan 2. komppaniaan ja edelleen 1. joulukuuta 1918 alkaen I pataljoonan 1. komppaniaan. Hän erosi armeijasta 11. helmikuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Vaasassa. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 9. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
S > Frithiof Stor

27. elokuuta 1889 Mustasaari – 9. tammikuuta 1964 Port Arthur Ontario Kanada) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Johan Erik Stor ja Johanna Sofia Paxal. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Mustasaaressa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 18. maaliskuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan varusmestariksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella. Stor toimi sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Rykmentissä hän toimi 7. elokuuta 1918 alkaen koulutusaliupseerina 5. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 5. syyskuuta 1918 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een, josta taasen muodostettiin myöhemmin Porin rykmentti. Porin rykmentissä hän palveli 4:nnessä ja 6. komppaniassa. Stor erosi armeijasta 30. syyskuuta 1920, mutta astui takaisin palvelukseen jo 1. toukokuuta 1921 Kaartin jääkäripataljoonaan, josta hän erosi 15. maaliskuuta 1923 ja muutti siirtolaiseksi Kanadaan. Hänet on haudattu Port Arthuriin, Ontarioon Kanadaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 18. huhtikuuta 1918, Vääpeli 10. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
S > Herman Edvard Storgård

(16. syyskuuta 1890 Mustasaari – 18. joulukuuta 1919) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat mäkitupalainen Herman Storgård ja Anna Sofia Skata. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Aina Alexandra Ruskon kanssa. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli kotitilallaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 18. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 29. maaliskuuta 1916 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon. Täydennysjoukosta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 7. huhtikuuta 1916. Takaisin pataljoonaan hän palasi 12. kesäkuuta 1917 ja sijoitettiin takaisin 2. komppaniaan. Storgård saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Näsilinnassa, Kuokkalassa ja Kellomäellä. Storgård palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. jääkärirykmentissä, josta muodostettiin Porin jalkaväkirykmentti 2. Rykmentissä hän palveli 5. komppaniassa. Hänet siirrettiin 3. syyskuuta 1918 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een, missä hänet sijoitettiin 3. komppaniaan. Hänet vapautettiin Saksassa allekirjoittamastaan palvelusitoumuksesta sairauden takia 24. lokakuuta 1918. Hän kuoli 18. joulukuuta 1919 Takaharjun parantolassa. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918, Aliupseeri 10. huhtikuuta 1918, Varavääpeli 15. elokuuta 1918, Vääpeli 23. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
S > Mathias Storgård ent. Ekström

(24. syyskuuta 1893 Vöyri – 8. kesäkuuta 1945) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matts Storgård ja Anna Lisa Sandås. Hän kävi kansakoulun ja Vöyrin kansanopiston vuosina 1911–1912. Hän työskenteli maanviljelijänä Vöyrissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Storgård saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden etujoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 18. helmikuuta 1918. Vaasasta hänet komennettiin Suomen sisällissotaan koulutusaliupseeriksi Vöyriin, jossa hänet sijoitettiin armeijan sotakouluun. Sotakoulussa hänet sijoitettiin 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi sotakoulun 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin kyseisen komppanian joukkueenjohtajana Vaskivedellä, Kurussa, Sorilassa ja Messukylässä sekä Tampereella. Tampereen valloituksen jälkeen hänet siirrettiin huhtikuun puolivälissä joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan ja osallistui sen riveissä Karjalankannaksella käytyihin sotatoimiin. Storgård palveli sisällissodan jälkeen yhä 5. Jääkärirykmentissä, josta hänet komennettiin elokuun puolivälissä vuonna 1918 kuudeksi viikoksi Haminan taistelukouluun ja siirrettiin edelleen koulutusaliupseeriksi Itämeren jalkaväkirykmentti 1:n 2. konekiväärikomppaniaan. Hän erosi armeijasta joulukuussa 1918 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Vöyrissä. Hän toimi elämässään aktiivisesti useissa kunnallisissa luottamustehtävissä. Hänet on haudattu Vöyriin. Ylennykset: Aliupseeri 7. helmikuuta 1918, Vääpeli 15. huhtikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
S > Evert Storstrang

(8. syyskuuta 1897 Kestilä – 28. huhtikuuta 1917 Wackersleben Saksa) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Aleksanteri Storstrang ja Maria Spangar. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelystyöläisenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppanian 23. helmikuuta 1916. Pataljoonan konekiväärikomppaniasta hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1916 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan. Hän kuoli 28. huhtikuuta 1917 Wackerslebenissä, jonne hänet myös haudattiin. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
S > Emil Arvid Strandén ent. Rantala

(17. marraskuuta 1897 Mustasaari – 16. lokakuuta 1922) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Johannes Rantala ja Maria Holmlund. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli asentajana Vaasassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 18. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 23. syyskuuta 1917 alkaen pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella. ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Stranden saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella. Hän palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4, jossa hän toimi joukkueenjohtajana 4. komppaniassa. Hänet siirrettiin 5. syyskuuta 1918 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een, josta taasen muodostettiin Porin rykmentti, jossa hän toimi koulutusaliupseerina 5. komppaniassa. Stranden erosi armeijasta 30. syyskuuta 1920 ja siirtyi suojeluskuntajärjestöön, jossa hän toimi aluksi Korsholman suojeluskunnan harjoitus- ja paikallispäällikkönä ja 1. kesäkuuta 1921 alkaen Vaasan suojeluskuntapiirin Korsholman alueen päällikkönä. Hän kuoli keuhkotautiin 16. lokakuuta 1922. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 15. toukokuuta 1918, Vääpeli 19. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
S > Anders Edvin Ström

(13. toukokuuta 1897 Jepua –) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Matts Ström ja Anna Sofia Andersintytär. Hän työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 4. marraskuuta 1915. Komppaniastaan hänet laskettiin 21. joulukuuta 1915 siviilitöihin Saksaan. Myöhemmin hän matkustanut Yhdysvaltoihin.
Axel Waldemar Ström
S > Nikolai Alexander Ström

(19. marraskuuta 1883 Mustasaari – 26. lokakuuta 1917) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat lasityömies Fabian Gabriel Ström ja Matilda Rantala. Hän työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 25. lokakuuta 1915. Pioneerikomppaniasta hänet siirrettiin 21. toukokuuta 1916 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin 24. kesäkuuta 1916 siviilitöihin Saksaan. Hänet passitettiin 15. marraskuuta 1916 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin 2. elokuuta 1917 alkaen uudelleen siviilitöihin. Hän kuoli keuhkotautiin Essenin sairaalassa ja haudattiin Essenin hautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
S > Tuure Ström

(27. huhtikuuta 1891 Rauma – 6. kesäkuuta 1916) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kauppalaivuri Fredrik Vilhelm Ström ja Maria Kristina Åman. Hän kävi viisi luokkaa Rauman lyseota, jonka jälkeen hän työskenteli apteekkialalla ja suoritti farmaseuttitutkinnon, jonka jälkeen hän työskenteli farmaseuttina muun muassa Raumalla, Tyrväällä ja Kuopiossa. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 21. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 21. toukokuuta 1916. Hän kuoli keuhkotulehdukseen Lockstedtin leirillä 6. kesäkuuta 1916 ja haudattiin Kellinghusenin sotilashautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Hjalmar Fridolf Strömberg myöh. Siilasvuo
Väinö Emil Einar Strömberg
Kaarlo Armas Ståhlberg
Eino Henrik Suhonen
S > Kalle Kustaa Suhonen

(25. helmikuuta 1883 Tuulos – 3. huhtikuuta 1940) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Heikki Suhonen ja Kristiina Varis. Hän työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 13. marraskuuta 1915. Hänet laskettiin 27. helmikuuta 1916 palvelukseen kelpaamattomana siviilitöihin Saksaa, mutta joutui 13. marraskuuta 1916 Altonan työosastoon. Työosastosta hänet laskettiin takaisin siviilitöihin elokuussa 1917. Suhonen palasi takaisin Suomeen heinäkuussa 1919 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä eri paikkakunnilla Pohjois-Suomessa. Hän sairastui lopulta keuhkotautiin ja oli hoidettavana keuhkotautiparantoloissa ja vietti viimeiset hetkensä Kemin kaupungin ja maalaiskunnan kunnalliskodeissa.
Sven Åke Sumelius
Gunnar Rafael Sund
Karl Johan Sundberg
Kosti Sundberg ent. Slastnikow