stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helmut Heißenbüttel
Suomennettu tuotanto > Suomennettuja runoja

Ilkka-Juhani Takalo-Eskolan suomentamia runoja on julkaisussa Parnasso (1964; nro 2) ja teoksessa Toistasataa runoilijaa: runosuomennoksia 1960-luvun kulttuurilehdistä, toim. Kalevi Seilonen (Tammi 1989 ISBN 951-30-6787-4).
Tekstikirja 3:sta: Olen ohittanut Picasson, Parnasso, Toistasataa runoilijaa
Tekstikirja 3:sta: Taktilliset muistot, Parnasso
Tekstikirja 3:sta: Tummat kuviot, Parnasso, Toistasataa runoilijaa
Heinänorsu

| Heinänorsu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Karvakehrääjämäiset Lasiocampoidea
Heimo::  Karvakehrääjät Lasiocampidae
Alaheimo::  Lasiocampinae
Suku::  Euthrix
Laji::  potatoria
Kaksiosainen nimi
 Euthrix potatoria  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Heinänorsu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heinänorsu (Euthrix potatoria) on karvakehrääjiin kuuluva, vaaleanruskea, öisin lentävä perhonen. Se on Pohjois-Euroopan kolmesta ”norsulajista” selvästi yleisin ja laajimmalle levinnyt. Laji on tunnettu myös nimellä heinäkehrääjä.
Koko ja ulkonäkö

Heinänorsu on kookas ja roteva perhonen, jolla esiintyy selvä ero sukupuolten ulkonäössä. Naaraalla esiintyy vaalea, lähes keltainen sekä tumma, lämpimänruskea värimuoto. Koiraat ovat väriltään vaaleanruskeasta tummanruskeaan. Naaraan etusiivet ovat pituuteensa nähden kapeammat kuin koiraalla ja siiven kärki on terävämpi. Molemmilla sukupuolilla etusiiven poikki kulkee kaksi muuta siipeä tummemman ruskeaa poikkiviirua, joista ulompi on vino ja päättyy siiven kärkeen. Siiven ulkoreunassa on lisäksi heikosti erottuva aaltoviiru. Siiven keskiosassa on kaksi vaaleaa täplää. Takasiiven poikki kulkee vinosti viiru, jonka sisä- ja ulkopuoliset alueet ovat usein eri sävyiset. Perhosen ruumis on roteva, tuuheakarvainen ja karvoituksen sävy vastaa siipien sävyä. Tuntosarvet ovat koiraalla tuuhean kaksoiskampamaiset, naaraalla ohuemmat. Huulirihmat ovat pitkät ja suuntautuvat eteenpäin muodostaen pään etuosaan kärsää muistuttavan ulokkeen. Tämä piirre on toiminut innoituksena lajin nimelle. Siipiväli koiraalla 38–52 mm ja naaraalla 50–66 mm.
Toukka on siniharmaan, mustan ja keltaisen kirjava, melko karvainen.
Levinneisyys ja lentoaika

Heinänorsua tavataan paikoitellen Keski-Euroopasta Baltiaan ja edelleen Venäjän poikki Kaukoitään ja Japaniin saakka. Lajin esiintymät ovat paikoittaisia ja paikallinen populaatio voi olla joinakin vuosina runsas mutta hävitä myöhemmin kokonaan. Suomessa heinänorsua tavataan paikoittaisesti laajalla alueella Itä- ja Keski-Suomessa sekä lounaissaaristossa ja -rannikolla. Länsi- ja Pohjois-Suomesta laji puuttuu. Perhonen lentää kesäkuun loppupuoliskolta elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Kosteiden lehti- ja sekametsien, peltojen ja rantaniittyjen laji. Koiras lentää muutamia metrejä maanpinnan yläpuolella hämärästä pimeän tuloon. Naaras lentää aivan kasvillisuuden tuntumassa auringonlaskusta pimeän tuloon. Koiraita lentää myös valolle, mutta naaraita on valolle tulleista yksilöistä vain kymmenisen prosenttia.
Naaras munii 200–300 munaa heinänkorsille. Toukat elävät yksin ja talvehtivat keskenkasvuisina kasvillisuudessa lähellä maan pintaa. Toukka juo aktiivisesti vettä lehdillä olevista sadepisaroista ja kasteesta, mikä on antanut lajille sen tieteellisen nimen (lat. potatorius = juomari). Toukka on täysikasvuinen kesäkuun alussa ja vaeltaa etsimään koteloitumispaikkaa. Kotelo on kasvillisuuden joukossa keltaisen, noin 50 mm pitkän kotelokopan sisällä.
Ravintokasvi

Toukka syö heinäkasveja kuten saroja, lauhoja ja nurmipuntarpäätä.
Toukka
Anna Helle

Anna Helle on suomalainen kirjallisuudentutkija ja filosofian tohtori. Hän on ollut vuodesta 2019 kotimaisen kirjallisuuden yliopistonlehtori Turun yliopistossa. Sitä ennen hän on toiminut Jyväskylän yliopistossa vuosina 2006–2018 erilaisissa tutkimus- ja opetustehtävissä. Hän työskenteli lukuvuoden 2018–2019 myös Tampereen yliopiston kirjallisuustieteiden koulutusohjelmassa ja on kotimaisen kirjallisuuden dosentti Helsingin yliopistossa ja kirjallisuuden dosentti (kotimainen nykykirjallisuus) Jyväskylän yliopistossa. Hän on kääntänyt ranskasta suomeksi ranskalaista nykyfilosofiaa, esimerkiksi Gilles Deleuzea, ja teoriahistoriaa (François Dosse, Strukturalismin historia I–II).
Teokset

Jäljet sanoissa: jälkistrukturalistisen kirjallisuuskäsityksen tulo 1980-luvun Suomeen, väitöskirja Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 2009. ISBN
Tunteita ja tuntemuksia suomalaisessa kirjallisuudessa, Anna Helle & Anna  Hollsten, (toimittaja, kirjoittaja), Suomalaisen Kirjallisuuden Seura [2016 ISBN 978-952-222-742-3
Preeria, nummet: runoja angloamerikkalaisesta kirjallisuudesta, Helsinki: Osuuskunta Poesia, 2017 ISBN 978-952-305-090-7
Todellisuus pahoinpiteli runon: yhteiskunnallisuus ja tunteet suomenkielisessä kokeellisessa nykyrunoudessa, Turku: Eetos, 2019 ISBN 978-952-68429-9-8
Teokset > Suomennokset

François Dosse, Strukturalismin historia. Osa 1, Ohjelman synty 1945–1966 (Histoire du structuralisme) Helsinki: Tutkijaliitto 2011 ISBN 978-952-5169-70-6
François Dosse, Strukturalismin historia. osa 2, Joutsenlaulu 1967– (Histoire du structuralisme. 2, Chant du cygne, 1967 à nos jours) Helsinki: Tutkijaliitto, 2018 ISBN 978-952-7093-13-9
Gilles Deleuze, Haastatteluja: Gilles Deleuzen ja Felix Guattarin haastatteluja ja kirjoituksia, suom. ja toim. Anna Helle ym. Helsinki: Tutkijaliitto 2005 ISBN 978-952-5169-22-5
Gilles Deleuze, Kriittisiä ja kliinisiä esseitä (Critique et clinique) suom. Anna Helle ym. Helsinki: Tutkijaliitto, 2007 ISBN 978-952-5169-48-5
Maija Helasvuo

| Maija Helasvuo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1968 (ikä 56–57) Helsinki
Ammatti:  kuvanveistäjä
Taiteilija
Ala:  kuvanveisto, puunveisto
Palkinnot
 Dukaattipalkinto 1999, William Thuringin palkinto 2011, Hyvinkään kaupungin taidepalkinto 2014, Pro Finlandia 2023 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Maija Helasvuo (s. 1968 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä. Puuta materiaalinaan käyttävän Helasvuon aiheet liittyvät ihmiselämän haurauteen, luonto-suhteeseen ja sosiaalisiin rakenteisiin. Puun ohella hänen teoksissaan on pronssia, alumiinia, keramiikkaa ja puhallettua lasia.
Helasvuon yksi päämateriaaleista on puu. Helasvuolla on pitkäaikainen kiinnostus keskiaikaisia puuveistoksia kohtaan. Keskiajan arkkityyppiset aiheet, kuten Pietà-veistokset ja karhea veistojälki ovat vaikuttaneet Helasvuohon. Hänen veistoksissaan on nähty myös ITE-taiteen rehevyyttä ja kansantaiteen henkeä.
Helasvuo on opiskellut Hyvinkään taidekoulussa vuosina 1989-1990, Lahden taideinstituutissa 1990-1994 ja Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa 2014-2016. Opintoja on ollut myös Turun Taideakatemiassa ja Joensuun konservatoriossa. Helasvuo toimii amatööriviulistina Kamariorkesteri Bravurassa, Riihimäellä. Hän on tehnyt yhteistyötä säveltäjä MuM Aino Tenkasen kanssa 2022-
Helasvuolla ollut yksityisnäyttelyjä mm. Hyvinkään taidemuseossa (1996, 2008, 2015),Galleria Bakeliittibambi Helsinki , Taidekeskus Mältinrannassa, Galleria Sculptorissa , Forum Box:ssa ja Berliinissä  Kuma Galerie sekä Galerie Toolboxissa, jonka toiminnassa hän on muutenkin mukana.
Yhteisnäyttelyistä Helasvuo on ollut useasti Mäntän kuvataideviikoilla, Titanik Turku, Taidehalli Helsinki (2007) , Pyhät ja pakanat, ihmisyyden kuvia, Suomen kansallismuseo Hämeen Linna , Puu veistäjän käsissä EMMA ja useissa eri taidemuseoissa Suomessa sekä  Galleria Manes Praha, Ludwig Museum Koblenz ja Stadt Galerie Tuttingen  Saksassa.Galerie Nord   (2017, 2024) ja  Hilbert Raum Berliinissä. Odetta Gallery New York, Undegun Wrexham Wales, Kunstverein Viernheim, Finlands Institut Tukholma, Gallery 3B Wrexham, Synchart Gallery Wrexham. Strumfe Mannheim. Ewald Okase Museum Haapsalu,Organ Kritischer Kunst, Berliini. Labirynt Festival Kleis Forum Frankfurt (Oder)
Helasvuon teoksia on mm. Jenny ja Antti Wihurin, Hyvinkään Taidemuseon, Heinon Taidesäätiön kokoelmat, Suomen Taideyhdistys, HUS Taidekokoelma, Glyndwr University U.K.  ja Kansallisgalleria,valtion taidekokoelmissa. Helasvuo on saanut valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan vuonna 2010 ja kahdesti kolmivuotisen.
Helasvuo toimi Suomen Kuvanveistäjäliiton puheenjohtajana vuosina 2009–2011 ja varapuheenjohtaja 2012–2013. Hän on  Gösta Serlachiuksen Taidesäätiön  hallituksen jäsen, Eduskunnan Arkadiaseuran vpj 2021- sekä  Taiteilijaosuuskunta Toolboxin pj. ja  perustajajäsen,hallituksessa vuodesta 2012, Uudenmaan taidetoimikunnassa vuosina 2013-2014 ja Galleria Sculptorin näyttelytoimikunnassa. Helasvuo on tehnyt Wales-Suomi-Berliini näyttelyvaihtoa yhteistyössä Kuvataiteilija Marja Bonadan kanssa vuodesta 2013 lähtien.
Julkiset teokset

Eväät mukaan 2021, Ylisoutajan aukio, Penttilä Joensuu
Lehtokertun siivekkeissä, Hyvinkään sairaala
Äiti ja Lapsi, Kipinä-talo, Hyvinkään lukio
Suurella kämmenellä, Hyvinkään seurakuntakeskus
Peili, Kipinä -talo Hyvinkään lukio
Viestintuoja Studio Donner Hyvinkää
Suuri sydän, Punaojan päiväkoti, Hyvinkää
Arjen kulku 1999, Villatehdas Hyvinkää
Eväät mukaan! 2021 pronssi, kivipolku. Ylisoutajan aukio Joensuu.
Maija Helasvuo ja Anneli Sipiläinen, Arjen kulku 1999, terrakottareliefi Hyvinkään Villatehtaan seinällä.
Kirjallisuutta

Maija Helasvuo, veistoksia. Toimittanut Merja Ilola. Kustantaja Hyvinkään taidemuseo 2015. ISBN 9789525569131
Kuka kukin on, Otava 2011
Maija Helasvuo, veistoksia Sculptures 2001
Aiheesta muualla

Maija Helasvuo Kansallisgallerian kokoelmissa
Maija Helasvuon verkkosivut
Maija Helasvuo kuvataiteilijamatrikkelissa
Heinäkerttu

| Heinäkerttu |
| --- | --- |
 Pesimäpukuinen intialainen heinäkerttu
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Hertut Cisticolidae
Suku::  Hertut Cisticola
Laji::  juncidis
Kaksiosainen nimi
 Cisticola juncidis  (Rafinesque, 1810) 
Alalajit
 Cisticola juncidis juncidis  Cisticola juncidis cisticola  Cisticola juncidis neurotica 
Katso myös
   Heinäkerttu Wikispeciesissä   Heinäkerttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Heinäkerttu (Cisticola juncidis) on hyvin laajalle levinnyt herttujen heimoon kuuluva varpuslintu. Usein se luetaan kuuluvaksi kerttujen heimoon.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 10 cm, siipien kärkiväli 12–14,5 cm ja paino 8–12 g, keskimäärin noin 9,5 g. Koiras on hieman naarasta kookkaampi. Läntisen palearktisen alueen kertuista se on pienikokoisin hippiäisten jälkeen. Höyhenpuvultaan se muistuttaa ruokokerttusta mutta on pienempi ja lyhytpyrstöisempi. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on maastossa mahdoton erottaa vanhasta postjuvenaalisen sulkasadon jälkeen. Koiraan laulu on melko hidasta ja yksinkertaista, muistuttaen keltavästäräkin tsilputusta, ja koiras esittää sitä usein laululennossa. Käytökseltään se on hyvin vilkas ja energinen, kuten peukaloinen. Sekä vanhoilla että nuorilla heinäkertuilla on täydellinen sulkasato loppukesällä tai alkusyksyllä.
Esiintyminen

Heinäkertun esiintymisalue on hyvin laaja ja lajilla on 18 tunnettua alalajia. Keskisissä ja itäisissä Välimerenmaissa ja Egyptissä Niilillä elää nimialalaji juncidis; Luoteis-Afrikassa, Iberian niemimaalla, Baleaareilla ja Länsi-Ranskassa elää alalaji cisticola; Kyproksella ja Lähi-idässä Iraniin saakka elää alalaji neurotica. Euroopassa laji on laajentanut elinaluettaan pohjoiseen. Saharan eteläpuolella Afrikassa aavikoiden ja sademetsien ulkopuolella elää 3 alalajia, Intian niemimaalla 3, kaakkoisessa ja itäisessä Aasiassa 6 ja Australiassa 3 alalajia.
Heinäkertut ovat pääosin paikkalintuja, eli ne eivät tee pitkiä muuttomatkoja kuten muuttolinnut, mutta lyhytmatkaista pesinnän jälkeistä vaeltelua esiintyy, paikoin myös lyhytmatkaista muuttoa. Itä-Aasian pesimälinnut muuttavat kauemmaksi etelään. Euroopassa elää 690 000–3 300 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Laji suosii korkeakasvuisia ruohomaita, joissa kasvillisuus ei kuitenkaan yleensä ole metriä korkeampaa. Maaperä voi olla kuivaa tai kosteaa, usein vesistöjen lähellä. Järviruoko- ja suolayrttikasvustoja se välttelee. Lajia ei tavata metsissä.
Lisääntyminen

Koiras on moniavioinen ja sillä voi olla jopa 7 naarasta, jotka munivat eri pesiin. Koiras puolustaa reviiriään hyvin aggressiivisesti. Koiras rakentelee useita ns. soidinpesiä, joista naaras valitsee yhden ja sisustaa sen valmiiksi. Kun naaras on valinnut pesän, koiras aloittaa välittömästi uuden pesän rakentamisen, johon se kerää aineksia jo rakentamistaan soidinpesistä, jotka se tuhoaa. On havaittu, että mitä useampia pesiä koiras rakentaa, sitä useampaan munitaan munia, kuitenkin niin, että naaraan on mahdollista ottaa vain yksi pesä kerrallaan käyttöön.
Pesä on matalalla mättäässä tai ruohojen varassa, harvoin korkemmalla kuin ½ m maanpinnasta. Se on pitkänomainen päärynämäinen tai pullomainen rakennelma, noin 20 cm korkea, jossa kulkuaukko on ylöspäin. Se on rakennettu ruohoista, jotka on sidottu toisiinsa hämähäkinseiteillä, ja sisustettu karvoilla, seitillä, untuvilla ja kukilla. Koiraan pesänrakennus kestää noin 2 päivää ja naaraan 1–2 päivää. Naaras munii tavallisesti 4–6 munaa, yleensä 5. Vanha naaras munii keskimäärin 5,8, nuori 5,3 munaa. Munien väritys vaihtelee suuresti. Muna painaa noin 1,08 g. Naaras hautoo 12–13 päivää. Poikaset kuoriutuvat samanaikaisesti ja lähtevät pesästä 2-viikkoisina, itsenäistyen 10 päivää myöhemmin. Monet naaraat tulevat sukukypsiksi jo 1–2 kuukauden ikäisinä ja voivat lisääntyä saman kesän aikana. Koiraat ovat sukukypsiä yleensä vasta 1-vuotiaina eli toisena kalenterivuotena. Vanha naaras tekee 2 tai 3 pesyettä kesän aikana, yleensä eri koiraiden kanssa, nuori naaras tavallisesti vain yhden. Kaikista aloitetuista munapesistä 2/3 tuhoutuu ennen kuin poikaset jättävät pesän.
Ravinto

Heinäkerttu syö hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia, joita se etsii enimmäkseen maasta, mättäiltä ja kasvillisuudesta.
Cisticola juncidis
Heinäturpiaali

| Heinäturpiaali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Turpiaalit Icteridae
Suku::  Dolichonyx
Laji::  oryzivorus
Kaksiosainen nimi
 Dolichonyx oryzivorus  (Linnaeus, 1758) 
 Heinäturpiaalin esiintymisalue (sininen=pesimäalue, oranssi=talvehtimisalue)
Katso myös
   Heinäturpiaali Wikispeciesissä   Heinäturpiaali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Heinäturpiaali, aikaisemmalta nimeltään riisivarpunen (Dolichonyx oryzivorus) on turpiaaleihin kuuluva lintu ja sukunsa ainoa laji.
Ulkonäkö ja koko

Linnun pituus on 18 senttiä ja paino keskimäärin 43 grammaa. Koiras on ainoa amerikkalainen lintulaji, joka on alapuolelta kokonaan musta ja selkäpuolelta valkoisen kirjava. Sen takaraivossa ja niskassa on laaja keltainen laikku ja matala töyhtö. Kesäisen sulkasadon jälkeen koiras saa naaraan pukua muistuttavan peruspuvun, jossa se muistuttaa nuorta keltasirkkua. Sen pyrstösulat ovat teräväkärkiset. Lentoääni on melodinen ”pink”, laulu on kaunis, melodinen säe.
Levinneisyys ja elinympäristö

Heinäturpiaalia tavataan Pohjois-Amerikan keskiosissa itärannikolta lähes länsirannikolle saakka, sekä Kanadassa että Yhdysvalloissa. Sen elinympäristön ala on 3,88 miljoonaa neliökilometriä ja populaation koko 11 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on pienentynyt merkittävästi viimeisen sadan vuoden aikana erityisesti alueen itäosissa. Syynä on todennäköisesti viljelymenetelmien muutos ja lintumäärän palaaminen aikaisemmalle, ennen Amerikan viljelyalueiden valtavaa kasvua edeltävälle tasolle. Linnut muuttavat talveksi Etelä-Amerikkaan Peruun, Chileen, Argentiinaan, eteläiseen Brasiliaan ja Paraguayhyn. Silloin tällöin lintuja harhautuu myös Länsi-Eurooppaan, muun muassa Azoreilla laji on tavattu toistaiseksi kolmasti. Lajin elinympäristönä ovat korkeat heinikot, niityt, ruoikot sekä riisi- ja  maissiviljelmäalueet.
Lisääntyminen

Koiraalla voi olla usean naaraan haaremi, jopa neljän. Polygyniset koiraat ovat tavallisesti vanhoja, kokeneita yksilöitä, jotka valtaavat parhaat reviirit. Ne keskittävät tarmonsa ensimmäisen pesyeen hoitamiseen, ja auttavat muita naaraitaan vain jos aikaa ja ruokaa riittää. Ruohonkorsista rakennettu pesä on maassa mättään tai kasvillisuuden suojassa. Naaras munii 3–7 munaa, joita se hautoo 10–13 päivää. Poikasten hoitoon osallistuu usein kolmaskin lintu, joka voi olla joko naaras tai koiras. Näiden ylimääräisten hoitajien alkuperä ja tarkoitus on tuntematon, mutta arvellaan, että jos kaksi koirasta ruokkii samoja poikasia, saattavat ne molemmat olla olleet hedelmöittämässä naarasta. Poikaset jättävät pesän 10–14 päivän ikäisinä. Laji pesii vain kerran kesän aikana. Pesimäkierron pituus on yhdeksän viikkoa.
Ravinto

Heinäturpiaali etsii ravinnokseen maasta siemeniä ja hyönteisiä. 1900-luvun alussa valtavat parvet ruokailivat Yhdysvaltain kaakkoisosan riisipelloilla aiheuttaen merkittävää tuhoa viljelmille. Niitä pyydystettiin ja tapettiin valtavia määriä. Esimerkiksi vuonna 1912 tapettiin Etelä-Carolinassa 720 000 "riisilintua", joksi sitä paikallisesti kutsuttiin, ja laivattiin ruoaksi myytäväksi. Jamaikalaiset syövät edelleen muuttomatkalla levähtäviä rasvaisia turpiaaleja, ja kutsuvat lintua "voilinnuksi".
Minna Helle

Minna Helle heinäkuussa 2016.
Minna Johanna Helle (o.s. Kauppinen; s. 13. joulukuuta 1972 Kivijärvi) on 11.11.2024 lähtien Teknologiateollisuuden toimitusjohtaja. Sitä ennen hän oli toiminut Teknologiateollisuuden varatoimitusjohtajana vuodesta 2021 lähtien ja johti myös Työ, osaaminen ja innovaatiot -yksikköä. Aiemmin hän oli Teknologiateollisuuden työmarkkinajohtaja, johon tehtävään hän siirtyi valtakunnansovittelijan tehtävästä keväällä 2018. Helle irtisanoutui valtakunnansovittelijan tehtävästä keväällä 2018 kesken nelivuotiskauden siirtyäkseen Teknologiateollisuuden työmarkkinajohtajaksi. Hän aloitti valtakunnansovittelijana ensimmäisenä naisena vuoden 2015 alussa. Sitä ennen hän työskenteli STTK:n edunvalvontajohtajana.
Ura

Helle kirjoitti ylioppilaaksi 1991 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1997 Helsingin yliopistosta, jossa hän innostui työmarkkina-asioista työoikeuden professori Kari-Pekka Tiitisen luennoilla. Työurallaan Helle on työskennellyt Suomen Journalistiliiton työehtoasiamiehenä 1997–1999, Akavan lakimiehenä 2000–2005, Akavan neuvottelupäällikkönä 2006, Tehyn edunvalvontayksikön johtajana 2006–2009, Akavan edunvalvontajohtajana 2009–2011 ja Telassa johtajana 2011–2013. Ennen valtakunnansovittelijan virkaa hän työskenteli Toimihenkilökeskusjärjestö STTK:n edunvalvontajohtajana eli puheenjohtajan oikeana kätenä 2013–2014.
Päätyönsä ohella Helle on toiminut Vakuutuslautakunnan ensimmäisen jaoston jäsenenä 2004–2011, Tapaturmavakuutuslaitosten liiton hallituksen jäsenenä 2004–2006, Työttömyysvakuutusrahaston hallituksen jäsenenä 2010–2011 ja 2013–, Koulutusrahaston hallituksen puheenjohtajana 2011, Lakimiesuutisten toimitusneuvostossa jäsenenä 2004– sekä Yksityisalojen lakimiehet -järjestön hallituksen jäsenenä ja sihteerinä 2004–2006. Eläketurvakeskuksen hallituksen jäsenenä hän on ollut vuodesta 2013 ja keskinäinen eläkevakuutusyhtiö Ilmarisen hallituksessa vuodesta 2014 lähtien. Lisäksi hänellä on ollut komitea-, lautakunta- ja erityistuomioistuinjäsenyyksiä sekä Euroopan ammatillisen yhteistyöjärjestön komiteoiden ja neuvottelukuntien jäsenyyksiä. Vakuutusoikeudessa hän toimi 2006–2009. Vapaa-ajallaan Helle harrastaa kuntoliikuntaa, laskettelua, purjehdusta, tanssia ja musiikkia.
Vuoden 2015 alussa valtakunnansovittelijana aloittanut Helle oli ensimmäinen naispuolinen viran hoitaja. Virkakausi olisi ollut nelivuotinen, mutta hän siirtyi kesken kauden Teknologiateollisuuden työmarkkinajohtajaksi.. Valtakunnansovittelijan valinta on monesti ollut monivaiheinen ja intohimoja herättävä tapahtumasarja, ja niin kävi tässäkin valinnassa. Nimellisesti viranhaltijan nimittää valtioneuvosto, mutta ministerit ovat aiemminkin valinneet tehtävään henkilön, jolla on ollut työmarkkinajärjestöjen tuki takanaan. Tällä kertaa järjestöt eivät löytäneet yhteistä ehdokasta. Helteen valtakunnansovittelijan taitoja epäiltiin eniten kuntapuolella, sillä hänet muistettiin Tehyn työtaistelun tiukkana neuvottelupäällikkönä, jonka johdolla sairaanhoitajat uhkasivat 2007 joukkoirtisanoutumisella. Koska järjestöillä ei ollut yhteistä ehdokasta, asian valtioneuvostossa esittelevä työministeri Lauri Ihalainen päätti valita yhden virkaa hakeneista, ja hänen valintansa oli Minna Helle.
Teknologiateollisuuden toimitusjohtajaksi Helle siirtyy edellisen toimitusjohtajan, Jaakko Hirvolan, jäädessä eläkkeelle.
Kirjallinen tuotanto

Etätyö.  Helsinki:  Edita, 2004.  ISBN 951-37-3797-7
Järki ja tunteet: oivalluksia riidoista, neuvotteluista ja sopimisesta.  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-1-31950-4
Artikkeleita sanoma- ja aikakauslehdissä sekä kokoomateoksissa työoikeudesta ja työelämään liittyvistä aiheista.
Milan Uhrík

| Milan Uhrík |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2.7.2019–  
Tasavallan puheenjohtaja
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. joulukuuta 1984 (ikä 40)  Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   slovakialainen
Tiedot
Puolue:  Tasavalta
Aiheesta muualla
www.milanuhrik.sk
Milan Uhrík (s. 21. joulukuuta 1984 Tšekkoslovakia) on slovakialainen poliitikko, joka on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä vuodesta 2019. Uhrík edustaa äärioikeistolaista Tasavalta-puoluetta, jonka puheenjohtaja hän myös on.
Elämä

Uhrík kasvoi pienessä Komjaticen kunnassa lähellä Nitran kaupunkia. Hän suoritti opiskelunsa Slovakian teknillisessä yliopistossa Bratislavassa.
Vuoden 2010 kunnallisvaaleissa Uhrík oli ehdolla SDKÚ-puolueen listalla. Hän oli puolueen nuorisojärjestön jäsen 2010–2012, mutta liittyi äärioikeistolaiseen ĽSNS-puolueeseen 2014. ĽSNS:n jäsenä hän nousi puolueen varapuheenjohtajistoon sekä Slovakian parlamenttiin vuoden 2016 vaaleissa. 2017 hän oli ehdolla Nitran alueen pormestariksi, mutta sijoittui kolmanneksi noin 20 000 äänellään. Hän jätti kansanedustajan paikkansa, kun hänet valittiin Euroopan parlamenttiin vuonna 2019.
Uhrík erosi ĽSNS:stä vuonna 2021 sen puheenjohtajan Marian Kotleban pyrittyä keskittämään kaiken vallan itselleen. Uhrík oli yksi Tasavalta-puolueen perustajajäsenistä ja toimii nykyään sen puheenjohtajana. Uhrík uusi paikkansa vuoden 2024 europarlamenttivaaleissa.
Poliittisia näkemyksiä

Uhrík on poliittisilta mielipiteiltään muun muassa Venäjä-myönteinen ja Amerikan-vastainen. Hän vastustaa vahvasti liberalismia.
Vuonna 2016 Uhrík kertoi pitävänsä natsi-Saksan nukkevaltion presidenttinä toiminutta Jozef Tisoa ainoana slovakkien oikeuksia puolustaneena presidenttinä maan historiassa. Toisessa haastattelussa hän kieltäytyi tuomitsemasta Slovakian juutalaisten kuljettamista keskitysleireille holokaustin aikana.
Yksityiselämä

Uhrík osaa omien sanojensa mukaan äidinkielensä slovakin lisäksi englantia, saksaa ja venäjää.