stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuula Arkio
Ura

Arkio valmistui ylioppilaaksi vuonna 1962. Hän opiskeli taidehistoriaa ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1968 Helsingin yliopistosta.
Arkio on tehnyt pitkän uran suomalaisen kuvataiteen alueella. Hän työskenteli Gallen-Kallelan museon amanuenssina vuosina 1964–1965 ja Helsingin yliopiston taidehistorian laitoksen kuva-arkistoamanuenssina 1968. Arkio oli Ateneumin taidemuseon amanuenssi 1968–1984 ja apulaisintendentti 1984–1990. Hän oli Nykytaiteen museon (vuodesta 1998 Kiasma) ensimmäinen johtaja (1990–2000) ja Valtion taidemuseon ylijohtaja (2000–2006).
Arkio on toiminut yhtenä merkittävien Ars 83, Ars 95 ja Ars 2001 -näyttelyiden kuraattoreista ja toiminut lukuisissa luottamustehtävissä taiteen ja kulttuurin alueella niin Suomessa kuin ulkomaillakin.
Vuonna 2015 ilmestyi Arkion omaelämäkerta Jyviä nokkimassa.
Luottamustehtäviä

Ars Fennica -palkintojuryn jäsenyys (1991–1999)
Nykytaide ry:n hallituksen jäsen (1987–1993)
Documenta XI taiteellisen johtajan valintakomitean jäsen (1998)
Pro Arte Foundation (Pietari), kansainvälinen neuvoa-antava neuvosto (1996–1998) ja johtokunta (1999–2009)
Carnegie Art Award -palkintolautakunnan jäsen (1998–2001), puheenjohtaja (2006–2012), Tukholma
CIMAM (International Committee for Museum and Collections of Modern Art), hallituksen jäsen, sihteeri ja taloudenhoitaja (1999–2004)
Generali Foundationi (Wien), neuvoa-antavan neuvoston jäsen (2004–2006)
Istanbulin Modernin taiteen museo, neuvoa-antavan neuvoston jäsen (2004–2007)
Henie Onstad -taidekeskus (Oslo), asiantuntijaryhmän jäsen (2006–2011)
Artes Mundi -palkintojuryn jäsen (2008)
CIMAMin ja Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsen
Taidesäätiö Pro Arten puheenjohtaja (2007–)
Lähde
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuula Arkio Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
KDM Flyvefisken (P550)

| KDM Flyvefisken |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Aalborg
Kölinlasku:  15. elokuuta 1985
Laskettu vesille:  26. huhtikuuta 1986
Palveluskäyttöön:  19. joulukuuta 1989
Poistui palveluskäytöstä:  30. toukokuuta 2008 Liettuan laivastolle
Tekniset tiedot
Uppouma:  450 t
Pituus:  50,0 m (vesiraja) 54,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  2,60 m (norm) 3,00 m (max)
Koneteho:  1 × GE kaasuturbiini 5 680 hv 2 ×  MTU dieselmoottoria 5 440 hv
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  19-29
Aseistus
Aseistus:  1 × 76 mm M/85 -tykki 2 × 12,7 mm konekivääriä
KDM Flyvefisken (runkonumero P550) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Aalborgin telakalta, missä köli laskettiin 15. elokuuta 1985. Alus laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1986 ja valmistui 19. joulukuuta 1989.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 30. toukokuuta 2008 ja se luovutettiin Liettuan laivastolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Žemaitis.
Fonaatio

Fonaatio on toiminta mikä syntyy kuin kurkunpää-ääni ilmavirtauksen vaihtelu kurkunpään läpi. Yksittäisen äänteen ominaisuutena kutsutaan soinniksi.
Folgore-luokka (risteilijä)

| Folgore-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  364-394 t
Pituus:  56,70 m
Leveys:  6,31 m
Syväys:  2,15-2,27 m
Koneteho:  2 130-2 150 ihp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  57-70
Aseistus
Meritorjunta:  2 x 57 mm/43 tykkiä 4 x 37 mm/25 tykkiä 3 x 14" torpedoputkea
Folgore-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahden 1880-luvun lopulla valmistetun aluksen muodostama torpedoristeilijäluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| RN Folgore | Regio Cantiere di Castellammare di Stabia, Castellammare di Stabia |  | 29. syyskuuta 1886 | 16. helmikuuta 1887 | romutettavaksi 12. huhtikuuta 1900 |
| Saetta | Regio Cantiere di Castellammare di Stabia, Castellammare di Stabia |  | 30. toukokuuta 1887 | 16. helmikuuta 1888 | romutettavaksi 14. toukokuuta 1908 |
Fonotaksi

Fonotaksi on oppi äänteiden ryhmittymisestä kielessä. Siihen kuuluu mahdollisten foneemiyhtymien esiintymisrajoituksia. Fonotaktinen säännöstö on kieli- tai kieliperhekohtainen säännöstö, jonka mukaan äänteet liittyvät tai voivat liittyä toisiinsa. Fonotaksin tavoite on lähinnä ääntämisen helpottaminen tai optimointi.
Kielijärjestelmän suhteet jaetaan vaihtoehtoisuutta koskeviin eli paradigmaattisiin ja jonoamista koskeviin eli syntagmaattisiin suhteisiin. Fonotaksissa tutkimuksen kohteena ovat syntagmaattiset suhteet, kun taas fonologiassa keskitytään paradigmaattisiin suhteisiin.
Suomessa ehkä leimaa antavin fonotaktinen sääntö on vokaalisointu, joka säätelee taivuttamista ja uusien  sanojen muodostamista kielessämme.
Suomen fonotaksi säätelee myös pitkälti affiksien liittymistä vartaloon. Tämän vuoksi esimerkiksi useilla sijamuodoilla on useampia variantteja. Esimerkiksi kun sanaan askel liitetään partitiivin pääte, valitaan muoto -tA (askel|ta) eikä sen yleisempää varianttia -A (esimerkiksi koira|a). Muotojen /tA/ ja /A/ välinen suhde on paradigmaattinen, mutta valintaa ohjaa kielen fonotaksi, jonka juuret ovat kielen historiassa.
Pietari Follingius

| Pietari Follingius> Linköpingin koulun rehtori |
| --- | --- |
 1545 
Turun piispa
 1558–1563 
Edeltäjä:  Mikael Agricola
Seuraaja:  Paavali Juusten
Tallinnan piispa
 1565 
Henkilötiedot
Muut tiedot
Uskonto:  Luterilaisuus
Pietari Follingius (Petrus Nicolai Follingius, k. 1565) toimi Turun piispana Mikael Agricolan jälkeen vuosina 1558–1563 ja tämän jälkeen Tallinnan piispana vuonna 1565.
Follingius oli kotoisin Itä-Götanmaalta. Hän oli toiminut ennen Turkuun tuloaan Linköpingin koulun rehtorina vuodesta 1545. Follingius oli ensimmäinen ruotsalainen Turun piispa pitkään aikaan. Hän ei saavuttanut ilmeisesti papiston luottamusta, koska oli ummikko. Ruotsin kuningas Eerik XIV erotti Follingiuksen vuonna 1563 Juhana-herttuan kukistumisen jälkeen, koska hän epäili Follingiuksen kannattavan Juhanaa. Tästä huolimatta Eerik nimitti Follingiuksen Tallinnan piispaksi vuonna 1565. Follingius kuoli ennen kuin matkusti Tallinnaan.
Folket

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Folket oli Helsingissä vuosina 1901–1905 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Reinhold Roineen julkaisema ja toimittama Folket oli suunnattu etupäässä Helsingin työväestölle. Kerran viikossa ilmestynyt lehti kannatti maltillisia yhteiskunnallisia uudistuksia mutta vastusti sosialismia. Sen rinnalla julkaistiin suomenkielistä Suomen Kansaa. Molemmat lehdet välttivät valtiollisia kysymyksiä, ja journalistipiireissä niitä syytettiin sensuurin synnyttämän konjunktuurin hyväksikäytöstä. Vuosina 1904–1905 Roine julkaisi myös Folketin maaseutupainosta Pietarsaaressa.
Aiheesta muualla

Folket digitoituna kansalliskirjastossa
Pietarsaaren Folket digitoituna kansalliskirjastossa
Foca-luokka

| Foca-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  16 t (pinnalla) 20 t (sukellus)
Pituus:  13,9 m (kokonaispituus)
Leveys:  1,8 m
Syväys:  1,5 m
Koneteho:  160 bhp/110 shp
Nopeus:  9,2 solmua/12 solmua
Miehistöä:  3
Aseistus
Meritorjunta:  2 x 533 mm torepdoputkea
Foca-luokka oli Espanjan laivaston kahden 1950-luvun lopulla valmistetun aluksen muodostama pienoissukellusveneluokka.
Suunnittelu

Saksan toisen maailmansodan lopun aikaisiin Seehund-luokan alusten suunnitelmiin pohjautunut alus oli 13,9 metriä pitkä ja sen leveys oli 1,8 ja syväys 1,5 metriä. Aluksen uppouma oli pinnalla 16 tonnia ja sukellettaessa 20 tonnia. Alusten voimanlähteenä oli yksiakselinen Pegaso-dieselmoottori, joka tuotti 160 hevosvoimaa pinta-ajossa, ja sukelluksissa 110 hevosvoiman Siemens-sähkömoottori. Pinta-ajossa aluksen maksiminopeus oli 9,2 solmua ja sukelluksissa 12 solmua. Aluksen toimintamatkan ollessa 700 merimailia seitsemän solmun nopeudella. Aseistuksena aluksella oli kaksi 533 millimetrin torpedoputkea. Aluksella oli kolmen hengen miehistö.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SA41 | Cartagena |  | 1957 |  | alusluettelosta 1971 museoitu |
| SA42 | Cartagena |  | 1957 |  | alusluettelosta 1971 museoitu |
Fontainebleaun sopimus

Fontainebleaun sopimukseen (1807) sisältynyt suunnitelma Portugalin jakamiseksi. Maan pohjoisosasta olisi tullut Pohjois-Lusitanian kuningaskunta, keskiosa olisi jaettu myöhemmin ja eteläosasta olisi tullut Algarven ruhtinaskunta, joka luvattiin Espanjan pääministerin Manuel de Godoyn henkilökohtaiseen omistukseen.
Fontainebleaun sopimus oli Ranskan ja Espanjan 27. lokakuuta 1807 tekemä salainen sopimus, jonka mukaan maat hyökkäisivät Portugaliin ja jakaisivat sen kolmeen osaan. Suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut sopimuksen mukaisesti. Espanjalle sopimus oli kuitenkin jatkossa epäedullinen, sillä sopimuksen mukaan Ranskan joukoilla oli vapaa läpikulku Espanjan läpi Portugaliin. Ranska käytti tätä Espanjan alistamiseen.
Sopimuksen solmivat Ranskan keisari Napoleon I ja Espanjan kuninkaan Kaarle IV:n puolesta pääministeri Manuel de Godoy. Sopimuksen toteuttaminen alkoi, kun ranskalainen kenraali Jean-Andoche Junot vei 20 000 miehen joukkonsa Lissaboniin marraskuun 1807 lopussa. Portugalin kuningasperhe joutui pakenemaan Brasilian Rio de Janeiroon. Riosta tuli väliaikaisesti Portugalin ja portugalilaisen imperiumin pääkaupunki. Valloitus kuitenkin mutkistui ja alueella syttyi monivuotinen Pyreneiden niemimaan sota.
Godoy joutui kokemaan espanjalaisten vihan, sillä nämä pitivät häntä isänmaanpetturina. Vuoden 1808 alussa julkisuuteen tuli tieto, että Napoleon aikoi liittää joitakin Espanjan alueita Ranskaan, mikä johti Godoyn vastaisen vihan purkautumiseen. Kun hovi oli pakenemassa maasta, he joutuivat Aranjuezissa 18. maaliskuuta väkijoukon vangeiksi. Godoy piestiin ja melkein tapettiin, mutta hän säästi henkensä julistamalla olevansa uskollinen Espanjan uudelle hallitsijalle Ferdinand VII:lle. Sen jälkeen kuningas vangitutti hänet. Godoy kuitenkin vapautettiin Napoleonin pyynnöstä jo toukokuussa 1808, jotta hän voisi osallistua Ferdinandin ja Kaarlen kanssa kokoukseen, jossa molemmat kuninkaat pakotettiin luopumaan kruunusta ja se annettiin Napoleonin veljelle Joseph Bonapartelle.
HMS Foam (1896)

| HMS Foam |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Chiswick
Kölinlasku:  16. heinäkuuta 1895
Laskettu vesille:  8. lokakuuta 1896
Palveluskäyttöön:  heinäkuu 1897
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 1914
Tekniset tiedot
Uppouma:  310 t (standardi) 350 t (kuormattu)
Pituus:  64,01 m
Leveys:  5,94 m
Syväys:  2,13 m
Koneteho:  5 700 ihp
Nopeus:  30 solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  63
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 3 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Foam oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 valmistunut Desperate-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 10. toukokuuta 1895 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1894-1895 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 16. heinäkuuta 1895 telakkanumerolla 307. Alus laskettiin vesille 8. lokakuuta 1896 ja se valmistui heinäkuussa 1897.
Palvelus

HMS Foam palveli 1897 - 1913 Välimerellä. Alus myytiin 26. toukokuuta 1914 romutettavaksi Chathamissa ja se romutettiin Norjassa.
Foca-luokka (sukellusvene, Italia)

| Foca-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 305 t (pinnalla) 1 625 t (sukellus)
Pituus:  82,85 m
Leveys:  7,17 m
Syväys:  5,20 m
Koneteho:  2 × dieselmoottoria 2 880 bhp (pinnalla) 2 × sähkömoottoria 1 250 hv (sukellus)
Nopeus:  15,2 solmua (pinnalla) 7,4 solmua (sukellus)
Miehistöä:  60
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 100 mm/47 tykki 6 × 533 mm torpedoputkea 36 × miinaa
Ilmatorjunta:  2 × kaksiputkinen 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä
Foca-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kolmen sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu

Luokan alukset olivat paranneltuja versioita Pietro Miccasta. Niiden uppouma oli pinnalla 1 305 ja sukelluksissa 1 625 tonnia. Alusten pituus oli 82,85, leveys 7,17 ja syväys 5,2 metriä.
Pinta-ajossa alusten voimanlähteenä oli kaksi 1 440 bhp:n  dieselmoottoria, jotka kumpikin oli kytketty omaan akseliin. Sukelluksissa voimanlähteenä oli kaksi 625 hevosvoiman sähkömoottoria. Alukset kykenivät pinta-ajossa 15,2 solmun ja sukelluksissa 7,4 solmun huippunopeuteen.
Alusten aseistuksena oli keulassa neljä ja perässä kaksi 533 millimetrin torpedoputkea, joihin oli ainoastaan putkiin ladatut torpedot. Lisäksi aluksilla oli 100 millimetrin 47 pituuskaliiperin kansitykki, joka oli alun perin sijoitettu tornin taakse. Myöhemmin tykki siirrettiin tornin etupuolelle samalla kuin tornia pienennettiin. Aluksilla oli ilmatorjunta-aseina kaksi kaksiputkista 13,2 millimetrin konekivääriä. Aluksille oli mahdollista sijoittaa 36 miinaa, joista 20 oli keskellä alusta ja kuusitoista kahdessa perässä olevassa laskukiskossa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Foca | Cantieri navali Tosi, Taranto | 15. tammikuuta 1936 | 27. kesäkuuta 1937 | 6. marraskuuta 1937 | upotettu 15. lokakuuta 1940 |
| Atropo | Tosi | 10. heinäkuuta 1937 | 20. marraskuuta 1938 | 14. helmikuuta 1939 | alusluettelosta 9. syyskuuta 1943 |
| Zoea | Tosi | 3. maaliskuuta 1936 | 5. joulukuuta 1937 | 12. helmikuuta 1938 | alusluettelosta 9. syyskuuta 1943 |
Folkviljan

Folkviljan oli Vaasassa vuosina 1936–1939 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Anders Georg Backlundin julkaisema ja toimittama Folkviljan ilmoitti olevansa ”sosiaalidemokraattinen ja vapaamielinen viikkolehti”. Sen taustalla oli RKP:n ja SDP:n laitamilla elänyt ruotsinkielisen Pohjanmaan radikalismi. Lehti suhtautui myönteisesti rauhanliikkeeseen ja vaati ”todellista demokratiaa”. Näkyvällä sijalla oli myös taistelu fasismia vastaan.
Aiheesta muualla

Folkviljan digitoituna Kansalliskirjastossa
Arlesheim

| Arlesheim |
| --- | --- |
 Kylän keskustaa.
 vaakuna

 Koordinaatit: 47°30′N, 7°37′E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Basel-Landschaft
Hallintoalue (Bezirk):  Arlesheimin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,93 km²
Korkeus:  270–609 m
Väkiluku (joulukuu 2018)  (vakinaiset asukkaat):  9 129
 – Väestötiheys:  1 317 as./km²
 
 www.arlesheim.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arlesheim on kaupunki Pohjois-Sveitsissä, Basel-Landschaftin kantonissa. Siellä on runsaat 9 000 asukasta.
Sijainti

Arlesheim sijaitsee Birsjoen laaksossa, joen itäpuolella, vajaat kymmenen kilometriä Baselista kaakkoon. Kaupungin naapurikunnat ovat Münchenstein pohjoisessa, Muttenz ja Gempen idässä, Dornach etelässä ja Reinach lännessä.
Liikenne

Moottoritie H18 ohittaa Arlesheimin länsipuolitse.
SBB:n rautatie Baselista Delèmontiin kulkee Arlesheimin kautta.
Arlesheim kuuluu Baselin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Basel). Baselland Transportin (BLT) raitiovaunureitti 10 kulkee Arlesheimin kautta Dornachista Baselin  kautta Rodersdorfiin..
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arlesheim Wikimedia Commonsissa
Paul Gutzwiller et al.: Arlesheim (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  6.10.2010. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
| n k Basel-Landschaftin hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (saks. Bezirk) ja kunnat (86 kpl, 1972–)
 Arlesheim: Aesch • Allschwil • Arlesheim • Biel-Benken • Binningen • Birsfelden • Bottmingen • Ettingen •  Münchenstein • Muttenz • Oberwil • Pfeffingen • Reinach • Schönenbuch • Therwil
Laufen: Blauen • Brislach • Burg im Leimental • Dittingen • Duggingen • Grellingen • Laufen • Liesberg • Nenzlingen • Roggenburg • Röschenz • Wahlen • Zwingen
 Liestal: Arisdorf • Augst • Bubendorf • Frenkendorf • Füllinsdorf • Giebenach • Hersberg • Lausen • Liestal • Lupsingen • Pratteln • Ramlinsburg • Seltisberg • Ziefen
 Sissach: Anwil • Böckten • Buckten • Buus • Diepflingen • Gelterkinden • Häfelfingen • Hemmiken • Itingen • Känerkinden • Kilchberg • Läufelfingen • Maisprach • Nusshof • Oltingen • Ormalingen • Rickenbach • Rothenfluh • Rümlingen • Rünenberg • Sissach • Tecknau • Tenniken •  Thürnen • Wenslingen • Wintersingen • Wittinsburg • Zeglingen • Zunzgen
Waldenburg: Arboldswil • Bennwil • Bretzwil • Diegten • Eptingen • Hölstein • Lampenberg • Langenbruck • Lauwil • Liedertswil • Niederdorf • Oberdorf • Reigoldswil • Titterten • Waldenburg
Vincent Ford

Vincent Ford (1940 – 28. joulukuuta 2008) oli jamaikalainen muusikko, joka on merkitty Bob Marleyn sanoittaman ja esittämän kappaleen "No Woman No Cry" säveltäjäksi, kuten myös ainakin kolmen muunkin kappaleen. On väitetty, että säveltäjäkin olisi ollut todellisuudessa Marley itse, mutta väitteelle ei ole todisteita ja tekijänoikeusmaksut ovat olleet Fordin nimissä. Yleisen käsityksen mukaan Marley antoi tekemänsä laulun ystävänsä Fordin nimiin, sillä hänellä oli tapana antaa yhtyetovereilleen ja ystävilleen nimellisen kunnian laulujensa kirjoittamisesta välttääkseen rojaltien menemisen Cayman Musicille, jonka kanssa hänen lauluntekijänsopimuksensa oli yhä voimassa.
"No Woman No Cry" ilmestyi ensi kerran 1974 albumilla Natty Dread. Kolme muuta hänen sävellystään on albumilla Rastaman Vibration (1976).
Ford sairasti diabetesta, jonka komplikaatioihin hän kuoli.
Armorika

Roomalaisten Armorikana tuntema alue ja paikallisten kelttiheimojen nimiä kartalla.
Armorika (lat. Armorica, ransk. Armorique) oli antiikin aikoina käytetty nimitys alueesta Seine- ja Loirejokien välillä nykyisessä Ranskassa eli silloisessa Galliassa. Alue käsitti suurin piirtein nykyajan Bretagnen ja Normandian alueet. Aluetta asuttivat kelttiläiset heimot, joista ennen Rooman levittäytymistä alueelle voimakkaimpia olivat venetit. Roomalaiset kukistivat venetit vuonna 56. eaa. ja hallitsivat aluetta muutamia katkoksia lukuun ottamatta aina 460-luvulle jaa. saakka, jolloin alueelle saapuivat bretonit, kelttikansa Britteinsaarilta.
Nimestä

Nimitys Armorika on kelttiläistä alkuperää. Nimi koostuu prepositiosta are (ennen, edessä), sanasta mori (meri) ja feminiini adjektiivisuffiksista -kā. Nimi tarkoittaa siis vapaasti luonnehtien maata meren lähellä. Nykykirjallisuudessa nimeä Armorika käytetään usein Bretagnen synonyyminä etenkin, kun viitataan alueen esihistoriaan tai roomalaisaikaan. 500-luvulta lähtien latinankielisissä lähteissä aletaan käyttää Armorikan sijaan termiä Britannia, jonka alue sai Britteinsaarilta lähtöisin olleiden heimojen valloitettua alueen roomalaisilta.
Historia

Ensimmäiset maininnat Armorikasta nimenä ovat peräisin Julius Caesarin kirjasta Gallian sota, jossa Caesar käyttää termiä muodossa civitates Armoricae eli Armorikan heimot, viitaten aluetta asuttaneisiin useisiin eri kelttiheimoihin. Caesarin mukaan heidän alueensa käsittivät Loiren ja Seinen väliset alueet. Voimakkain näistä heimoista olivat venetit, jotka hallitsivat muita heimoja ja merikauppareittejä Britanniaan. Veneteillä oli voimakas laivasto, jonka roomalaiset kukistivat vuonna 56 eaa. Venetien puolella taisteli heidän alaisiaan heimoja ja niiden joukossa oli myös brittiheimoja. Caesar käytti tätä myöhemmin syynä valloittaa myös Britteinsaaret. Varhaiset kelttiheimot jättivät jälkeensä paikannimiä, kuten veneteiltä nimensä saaneen Vannesin kaupungin nykyisessä Bretagnessa, Ranskassa.
Paikannimien ja muiden hajanaisten todisteiden perusteella kelttiläiset kielet säilyivät roomalaiskauden ajan Armorikan alueella ja vaikuttivat myöhemmin esimerkiksi bretonin kieleen. Myöhemmällä roomalaisajalla aluetta hallitsivat useaan otteeseen paikalliset hallitsijat brittivaruskuntien kautta, joiden valtaa ei tunnustettu Italiassa tai Itä-Roomassa. Heidän joukossaan olivat esimerkiksi Allectus (287–96), Maximus (383–8) ja Konstantinus III (407–9). 200-luvun loppupuolelta lähtien roomalaisvaltaa alueella uhkasivat myös paikalliset talonpoikaiskapinalliset, jotka tunnettiin nimellä bacaudae. Heikko roomalaisvalta palautettiin alueelle vuonna 417 ja sitä jatkui vielä saman vuosisadan puoliväliin. Armorikan historian voidaan katsoa päättyvän 460-luvulla, kun tittelillä tai nimellä Rigotamus tunnettu brittien hallitsija johti 12 000 miestä Loirelle.
Populaarikulttuurissa

Asterix seikkailee -sarjakuvassa kuvitteellisen päähenkilön Asterixin kylä sijaitsi Armorikassa Rooman tasavallan aikoina. Kylässä asuvat "voittamattomat gallialaiset" vastustivat Rooman valtakunnan valtausyrityksiä. Aprillipäivänä vuonna 1993 brittiläinen sanomalehti The Independent kertoi arkeologien löytäneen tämän nimettömän kylän.
Armenia (provinssi)

| Armenia Provincia Armenia> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Armenian provinssin alue vuonna 117.
Valtio:  Rooman valtakunta
Nykyinen valtio/alue:  Armenia, Turkki
Perustettu:  114
Lakkautettu:  117
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  keisarin provinssi
 – hallinnollinen keskus:  Artaksata?
Armenia (lat. Provincia Armenia) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Vähässä-Aasiassa nykyisten Itä-Turkin ja Armenian alueilla. Provinssi oli lyhytikäinen ja olemassa ainoastaan vuosina 114–118. Muina aikoina alue oli itsenäistä Armenian kuningaskuntaa.
Maantiede

Armenian provinssi sijaitsi Vähän-Aasian itäisissä sisäosissa nykyisen Itä-Turkin ja Armenian alueilla. Siihen kuuluivat sekä Armenia major, joka sijaitsi enemmän nykyisen Armenian alueella, sekä Armenia minor, joka sijaitsi enemmän nykyisen Turkin alueella. Provinssin länsipuolella sijaitsi Cappadocian provinssi ja eteläpuolella Mesopotamian provinssi. Provinssiin kuului pieni kaistale Mustanmeren rantaa sen itäpäässä. Provinssin pohjoispuolella sijaitsivat Kolkhis sekä Kaukasian Iberia ja Albania. Provinssin hallinnollinen keskus oli oletettavasti Artaksata (lat. Artaxata).
Maantiede > Kaupunkeja

Armenian roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Abarne
Amida
Analiba
Arane
Araurakos (Arauracus) tai Araurakoi (Arauraci)
Arsamosata
Artagira
Artaksata (Artaxata)
Carana
Dagalassos (Dagalassus)
Darana
Daskusa (Dascusa)
Elegia
Eriza
Ferendis (Pherendis)
Fufena (Phuphena)
Ingila
Kainepolis (Caenepolis)
Karkathiokerta (Carcathiocerta)
Kefa (Cepha)
Koissa (Coissa)
Maiferakta (Maipheracta) eli Martyropolis
Mazara
Mesoroma
Nikopolis (Nicopolis)
Oleotodoriza
Sabos (Sabus)
Sarisa
Satala
Sinebra
Suissa
Tefrike (Tephrice)
Teukila (Teucila)
Tigranokerta (Tigranocerta)
Tomisa
Tzimiska (Tzimisca)
Zara
Zenokopis (Zenocopis)
Zimara