stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rahan neutraalius

Rahan neutraalius tarkoittaa sitä että muutos rahavarannon koossa muuttaa vain nimellisiä hintoja ja nimellisiä palkkoja, mutta että se ei reaalisesti vaikuta talouteen, kuten työllisyyteen tai reaaliseen bruttokansantuotteeseen. Rahan neutraalius tarkoittaa sitä, että keskuspankki ei pysty rahaa painamalla vaikuttamaan reaalitalouteen, kuten esimerkiksi uusien työpaikkojen syntymiseen, reaaliseen bruttokansantuotteen kasvuun tai reaaliseen investointien määrään. Sen sijaan, rahavarannon kasvu häviää taloudesta lisäystä vastaavalla suhteellisella hintojen ja palkkojen nousulla.
Jean-Baptiste Say oli ensimmäinen, joka huomautti rahan olevan talouden kannalta täysin neutraali ja sitä tarvittavan vain välinearvon takia tavaroiden ostamiseen, ei itsensä takia. Kierrossa olevan rahan lisääminen lisäisi tuotteiden hintaa rahaan nähden (aiheuttaen inflaatiota), mutta ei lisäisi tuotteiden arvoa eikä tuotannon määrää.
David Hume ei uskonut rahan neutraaliuteen lyhyellä aikavälillä, koska on jäykkiä hintoja: hintojen nostamisessa kestää ajallisesti. Tällöin reaalitaloudessa tapahtuu muutos reaalisten rahamenojen kautta. Thornton ja Torres eivät uskoneet rahan neutraaliuteen lyhyellä aikavälillä, koska on jäykkiä nimellispalkkoja: nimellisten palkkojen nostamisessa kestää ajallisesti. Tällöin reaalitaloudessa tapahtuu muutos reaalipalkkojen kautta. Attwood ja McCulloch eivät uskoneet rahan neutraaliuteen, koska on kiinteitä nimelliskustannuksia. Tällöin reaalitaloudessa tapahtuu muutos reaalisten kustannusrasitteiden kautta. Bentham, Thornton, Malthus, Ricardo ja McCulloch eivät uskoneet rahan neutraaliuteen, koska tietyillä ihmisryhmillä on kiinteät nimellistulot. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos voitonjaossa ja pääomanmuodostuksessa. Torrens ei uskonut rahan neutraaliuteen, koska on jäykkiä nimelliskorkoja. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos reaalikorkojen kautta. Thornton ei uskonut rahan neutraaliuteen, koska on kiinteitä varaston ja myynnin suhdelukuja. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos varastoinvestoinnin kautta. J. S. Mill ei uskonut rahan neutraaliuteen, koska on yleinen hintojen suhteellisuuteen liittyvä hintasekaannus. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos väärinhavaittujen hintasignaalien kautta. Attwood, McCulloch ja Torrens eivät uskoneet rahan neutraaliuteen, koska on luottamus liiketoiminnan harjoittamiseen. Tällöin reaalitaloudessa tapahtuu muutos luottamuksen vaihtelun kautta. Attwood, Malthus ja Torrens eivät uskoneet rahan neutraaliuteen, koska on markkinan koon asettama rajoite työnjaolle. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos työn tuottavuuden kautta. Torrens ei uskonut rahan neutraaliuteen, koska on pyrkimyksiä säilyttää reaalitulotaso. Tällöin tapahtuu muutos työvoiman osallistumisasteen vaihtelun kautta.
Rahan neutraaliutta on tutkinut Robert Lucas.
Pichichi

Pichichin rintakuva San Mamésilla.
Rafael Moreno Aranzadi eli Pichichi (23. toukokuuta 1892 Bilbao, Espanja – 1. maaliskuuta 1922) oli espanjalainen jalkapalloilija, joka pelasi Athletic Bilbaossa hyökkääjänä vuosina 1911–1921. Kansallisuudeltaan hän oli baski.
Pichichi pelasi ensimmäisessä Copa del Reyn loppuottelussaan vuonna 1913. Kansallinen pääsarja Primera División perustettiin vasta vuonna 1928, joten alueellisten mestarien välillä pelatun cup-kilpailun voittajaa voitiin tuolloin käytännössä pitää Espanjan-mestarina. Racing Irúnia vastaan pelattu varsinainen loppuottelu päättyi tasan 2–2, ja uusintaottelu Irúnin 1–0-voittoon. Sama joukkue kutsuttiin 21. elokuuta 1913 järjestettyyn Athletic Bilbaon uuden kotistadionin San Mamésin avajaisotteluun. Ottelu päättyi 1–1-tasapeliin, ja Pichichi sai kunnian olla uuden stadionin ensimmäisen maalintekijä.
Sittemmin Pichichi pelasi Athletic Bilbaon paidassa vielä viidessä Copa del Reyn loppuottelussa, joista joukkue voitti neljä. Vuosina 1914–1916 joukkue voitti kolmesti peräkkäin. Suuressa roolissa Pichichi oli erityisesti Espanyolia vastaan pelatussa vuoden 1915 loppuottelussa, jossa hän teki hattutempun. Vuonna 1920 Athletic Bilbao ylsi cupissa toiseksi ja vuotta myöhemmin jälleen voittoon. Vuonna 1920 Pichichi pelasi myös viisi ottelua Espanjan maajoukkueessa Antwerpenin kesäolympialaisissa. Ensimmäinen otteluista, 0–1-voitto Tanskaa vastaan, oli samalla koko maajoukkueen ensimmäinen kansainvälinen esiintyminen. Ensimmäisen ja ainoan maalinsa Pichichi teki Alankomaita vastaan 1–3-voittoon päättyneessä, Espanjalle olympiahopean ratkaisseessa ottelussa.
Pichichi lopetti jalkapalloilun vuonna 1921 ja menehtyi seuraavana vuonna lavantautiin vain 29-vuotiaana. Vuonna 1926 pystytettiin San Mamésin stadionille Pichichiä esittävä rintakuva, jonka vierelle on jokaisen stadionilla ensimmäistä kertaa vierailevan joukkueen tapana tuoda kukkakimppu Pichichin kunniaksi. Pichichi ja hänen vaimonsa on ikuistettu myös taidemaalari Aurelio Artetan maalaukseen. Vuodesta 1953 on annettu hänen mukaansa nimetty Pichichi-palkinto Primera Divisiónin parhaalle maalintekijälle.
Saavutukset

Copa del Rey: 1914, 1915, 1916, 1921
Olympiahopea: 1920
Aiheesta muualla

Aurelio Artetan maalaus sekä valokuvia Pichichistä (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
RN Lince

| RN Lince |
| --- | --- |
 Lince

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  CNQ, Fiume
Kölinlasku:  7. joulukuuta 1936
Laskettu vesille:  15. tammikuuta 1938
Palveluskäyttöön:  1. huhtikuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 28. elokuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  808 t (standardi) 1 040 t (kuormattu)
Pituus:  83,5 m
Leveys:  8,1 m
Syväys:  2,55 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  116
Aseistus
Aseistus:  3 x 100 mm tykkiä 10 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 x 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 x 450 mm torpedoputkea 20 x miinaa
RN Lince (ital. Regia Nave Lince) oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Fiumesta CNQ:lta, missä köli laskettiin 7. joulukuuta 1936. Alus laskettiin vesille 15. tammikuuta 1938 ja liitettiin laivastoon kaksi ja puoli kuukautta myöhemmin 1. huhtikuuta.
Palvelus

Alus upposi 28. elokuuta 1943 Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneen HMS Ultorin torpedoimana.
RN Luca Tarigo

| RN Luca Tarigo |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ansaldo
Kölinlasku:  30. elokuuta 1927
Laskettu vesille:  9. joulukuuta 1928
Palveluskäyttöön:  16. marraskuuta 1929
Poistui palveluskäytöstä:  16. huhtikuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 900 t (standardi) 2 650 t (kuormattu)
Pituus:  107,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,2 m
Syväys:  3,5 m
Koneteho:  50 000 hv
Nopeus:  38 solmua
Miehistöä:  224
Aseistus
Aseistus:  6 × 120 mm tykkiä kaksiputkisina asennuksina 2 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 × 533 mm torpedoputkea 56 × miinaa
RN Luca Tarigo (ital. Regia Nave Luca Tarigo) oli Italian kuninkaallisen laivaston Navigatori-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Ansaldolta, missä köli laskettiin 30. elokuuta 1927. Alus laskettiin vesille 9. joulukuuta 1928 ja liitettiin laivastoon 16. marraskuuta 1929.
Palvelus

Alus upotettiin 16. huhtikuuta 1941.
Papuanvuorisieppo

| Papuanvuorisieppo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pensassiepot Petroicidae
Suku::  Kaunosiepot Petroica
Laji::  bivittata
Kaksiosainen nimi
 Petroica bivittata  De Vis, 1897 
Katso myös
   Papuanvuorisieppo Wikispeciesissä   Papuanvuorisieppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Papuanvuorisieppo (Petroica bivittata) on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Papuanvuorisieppoa tavataan Uuden-Guinean saarella Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja huonosti tunnetuksi, mutta sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pergamentti

Pergamentinvalmistusta Saksassa, puupiirros vuodelta 1568.
Saxo Grammaticuksen pergamentille kirjoittaman Gesta Danorumin neljä lehteä käsittävä osa, jota sanotaan Angersin katkelmaksi.
Pergamentti on käsiteltyä eläimen nahkaa, jolle aikoinaan kirjoitettiin käsin kirjoja ja muistiinpanoja. Pergamenttia tehtiin vasikoiden, lampaiden ja vuohien nahasta. Sen nimi juontuu Pergamonin kaupungista, jossa pergamenttien valmistamista kehitettiin merkittävästi ja nahasta paremmin kirjoitukseen sopivaa.
Pergamentin kehitys

Antiikin Kreikassa käytettiin kirjoitusmateriaalina pääasiassa papyrusta. Sitä tuotiin Egyptistä, jossa kasvoi sen valmistamiseen käytettyä papyruskaislaa. Muinainen Egypti hallitsi tuolloin markkinoita. Ptolemaiosten hallitsijasuvun aikana papyruksen vienti Kreikkaan kiellettiin. Syyksi on epäilty, että egyptiläiset halusivat estää  Pergamonin kirjastoa kilpailemasta egyptiläisten oman kuuluisan Aleksandrian kirjaston kanssa. Eumenes II:n (197 eaa. – 160 eaa.) aikana ryhdyttiin Pergamonissa kehittämään pergamenttia. Eläinten nahkoja oli aiemminkin käytetty kirjoittamiseen, mutta Pergamonissa valmistusmenetelmää kehitettiin merkittävästi. Kun pergamentti osoittautui huomattavasti kestävämmäksi kuin papyrus, se levisi muuallekin.
Käytön leviäminen

Pergamentti korvasi papyruksen 300-luvulla, ja sitä käytettiin laajasti koko keskiajan noin 500–1500. Pergamentista alettiin 200–300-luvuilla erottamaan karkeampi ja hienompi laatu. Karkeaa kutsuttiin edelleen pergamentiksi ja hienommasta alettiin käyttää nimitystä veliini. Erona niillä oli, että veliini valmistettiin nuorempien eläinten nahoista. Kirjakääröt vaihtuivat koodekseiksi 300-luvulla paitsi uskonnollisista syistä, myös koska niiden sivuille voitiin kirjoittaa molemmin puolin. Papyrusta käytettiin kuitenkin vielä 600-luvulle asti, ja paavit käyttivät sitä vielä 1000-luvulla. Pergamentin kysynnän kasvaessa 1100–1200-luvuilla syntyi pergamentin tekijöiden ammattikunta.
Pergamenttia alettiin suosia sen kestävyyden vuoksi. Kirjurit kirjasivat pergamentista tehtyihin tilikirjoihin menot ja tulot, ja luostareissa munkit kopioivat sille Raamattuja. Pergamentteja voitiin käyttää uudestaan, kun vanha teksti raaputettiin ja hangattiin pois. Tällaisia pergamentteja kutsuttiin palimpsesteiksi. Niitä uudelleenkäytettiin myös kirjojen kansien materiaalina. Suomessa ja Pohjoismaissa on tällaisen käytön vuoksi säilynyt vanhoja pergamentteja erityisen paljon, ja niistä on saatu nykyaikaisilla tekniikoilla vanhoja kirjoituksia esiin.
Arabit oppivat 1000-luvun alussa kiinalaisilta vangeiltaan paperin valmistuksen paperimassasta. Paperin etuna oli, että sitä voitiin valmistaa kaikkialla, missä oli paperin valmistukseen soveltuvaa selluloosaa sisältäviä kasveja. Paperin valmistuksen levitessä Eurooppaan alkoi pergamentin käyttö hiipua 1300–1400-luvuilla. Kirjanpainotaidon levitessä pergamentin käytöstä alettiin luopua, koska paperi oli kirjapainoissa parempaa käyttää. Pergamenttia kuitenkin käytettiin pitkään, Suomessakin vielä 1500-luvulla.
Nykyisin pergamenttia käytetään vain seremoniallisissa ja rituaalitarkoituksissa sekä taiteessa. Juutalaiset kirjoittavat Toorat ja muut pyhät tekstit košerpergamentille eli luvallisten eläinten nahasta tehdylle pergamentille. Yhdistyneessä kuningaskunnassa lait kirjoitetaan edelleenkin veliinille. Perusteluna on, että se on huomattavasti paremmin arkistointia kestävää kuin paperi.
Pergamentin valmistus

Pergamenttien valmistaminen on työlästä ja aikaa vievää. Pergamenttia tehtäessä nahat käsiteltiin kalkkivedellä altaissa, joissa niitä liotettiin useita päiviä välillä hämmentäen. Tanniinilla saatiin aikaan kemiallinen prosessi, joka vahvisti pergamenttia. Nykyisin pergamentin tekijät laittavat kalkkiveteen lisäksi vielä joskus natriumsulfidia. Kun nahat alkoivat mädäntyä, ne nostettiin altaista ylös, karvat kaavittiin niistä kaarevalla veitsellä pois, ja ne huuhdeltiin. Sen jälkeen ne pingotettiin kehikkoon, tarkistettiin mahdollisten nahan virheiden varalta ja reikiä saatettiin paikata. Seuraavassa vaiheessa nahasta kaavittiin puolikuun muotoisella veitsellä (lunellum) karvat sekä liha- ja rasvajäänteet pois, ja samalla pintaa tasoitettiin. Sen jälkeen nahat kuivattiin pingotettuina. Kun nahka oli kuivunut, sitä vielä kaavittiin lisää, hiottiin hohkakivellä ja siihen sirotettiin kalkkia, kunnes siitä saatiin ohutta ja vaaleaa valmista pergamenttia tai veliiniä.
Kuvia > Pergamentin valmistamista

Liotuksen jälkeen nahasta kaavitaan karvat pois.
Puolikuun muotoisella veitsellä (lunellum) kaavitaan lihajäänteet pois.
Kuivumaan pingotettu nahka.
Kuvia > Valmistusvälineitä

Erilaisia työkaluja.
Liotusastioita ja kaarevia veitsiä.
Erilaisia nahan pingotuskehikkoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pergamentti Wikimedia Commonsissa
How parchment is made – Domesday BBC Two / Youtube.  2.8.2010. Viitattu 24.2.2020. (englanniksi) BBC:n dokumentti pergamentin valmistuksesta.
Keskiaikainen pergamentti Jyväskylän yliopiston kirjasto. Arkistoitu 24.2.2020. Viitattu 24.2.2020.
Mitä eroa on papyruksella ja pergamentilla? Historianet.fi. Viitattu 24.2.2020.
Parchment-making Cornell University Library Conservation.  3.4.2015. Viitattu 24.2.2020. (englanniksi)
Paavola, Arja-Leena: Keskiajan kirjantekijät olivat myös kemistejä. Kemia -lehti, 2010, nro 5, s. 76–78.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.2.2020. (Arkistoitu – Internet Archive)
Vanha kuva pergamentin valmistamisesta.
Pyhäjokialueen kansallispuku

Pyhäjokialueen kansallispuku on pohjoispohjalainen kansallispuku. Pukualueeseen kuuluvat Pyhäjoki, Merijärvi, Oulainen, Haapavesi, Vihanti ja Kärsämäki. Pyhäjokialueella ei ole miehen kansallispukua.
Pyhäjokialueen kansallispuku

Puvun kokosi Toini-Inkeri Kaukonen 1965 Pyhäjokialueen kotiseutuliiton ja sen kansallispukutoimikunnan toimeksiannosta. Puvun hameessa on kapeahko raidoitus lampaanruskeaa ja tiilenpunaisen eri vivahteita, liivi on tummanpunainen tai hamekankaasta tehty ja siinä on parinapit, paidassa on joko kauluskaitale tai pieni kääntyvä kaulus, puuvillaesiliina on valkea tai tummansininen, huivi on puna-valkoruutuinen, päähine on koppamyssy tyllikirjontatykillä, paljinsolki, avainkoukku ja pariavaimet.
Pyhäjokialueen tarkistettu kansallispuku

Pyhäjokialueen kansallispuku on tarkistettu alkujaan silloisen Oulun läänin Kotiteollisuusyhdistyksen toiminnanjohtaja Maisa Nurmiala kansallispukualan neuvojakoulutukseen kuuluvana opinnäytetyönä ja sittemmin Pyhäjokialueen kotiseutuliiton aloitteesta yhteistyössä Pohjois-Pohjanmaan käsi- ja taideteollisuusyhdistyksen kanssa Suomen kansallispukuneuvoston ohjeiden mukaan. Puvun ohjeita ja tarvikkeita myy TaitoShop Maakari. Puku on seuraavanlainen:
Päähine on suurehko tykkimyssy, jonka koppa on päällystetty punaisella silkillä. Pitsinä on kirjailtu tylli.
Paita on pellavaa tai puolipellavaa. Malliltaan väljä ja yksinkertainen eikä siinä ole etuhalkiota. Rannekkeet suljetaan lankanapilla. Paita on samanlainen kuin Siikajokilaakson naisen puvussa.
Liivi on tummanpunainen tai hamekankaasta valmistettu, malliltaan melko pitkä. Takakappaleessa reilun kokoiset körtit. Liivi kiinnitetään piilohakasilla tai parinapeilla.
Hame Kapeahko raidoitus, jossa vuorottelevat erisävyisistä punaisista ja lampaanruskeasta muodostuvat raidat.
Esiliina on joko valkoinen tai tummansininen puuvillaesiliina. Esiliinassa on pirtanauha.
Asusteet Koru on kapeakehäinen vaskinen paljinsolki. Solki ei ole välttämätön. Avainkoukku ja pariavaimet. Sukat ovat valkoiset ja yksinkertaiset. Jalkineet ovat mustat nauha- tai solkikengät, mustat avokkaat tai nahanväriset lipokkaat.
Aiheesta muualla

Kirjastovirma:Pyhäjokialueen kansallispuku (Arkistoitu – Internet Archive)
Kansallispuvussa:Pyhäjokialue
Pikijärvi

Pikijärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Pikijärvi, suurempi kahdesta samannimisestä järvestä lähellä Heinolan keskustaa
Pikijärvi, pienempi kahdesta samannimisestä järvestä lähellä Heinolan keskustaa
Pikijärvi, järvi Heinolassa lähellä Uimilaa
Pikijärvi, järvi Mäntyharjussa
Iso Pikijärvi, järvi Iitissä
Vähä Pikijärvi, järvi Iitissä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, jolla luetellaan useita samannimisiä järviä.
Puolan parlamenttivaalit 2023

Puolan vuoden 2023 parlamenttivaalit pidettiin 15. lokakuuta, ja niissä valittiin kaikki Sejmin 460 edustajaa seuraavaksi nelivuotiskaudeksi. Samaan aikaan Puolassa järjestettiin kansanäänestys, jossa äänestäjiä pyydettiin vastaamaan neljään eri kysymykseen koskien muun muassa Puolan ja Valko-Venäjän raja-aitaa.
Äänioikeus ja ehdokasasettelu

Äänioikeus parlamenttivaaleissa on vaalipäivään mennessä 18 vuotta täyttäneillä Puolan kansalaisilla.
Ehdolle saavat asettua vähintään 21-vuotiaat Puolan kansalaiset, jotka ovat asuneet maassa pysyvästi vähintään viisi vuotta ennen vaaleja.
Tausta ja vaaliliittoja

Yhdistynyt oikeisto -niminen vaaliliitto sai alkunsa vuonna 2014. Uudesta vaaliliitosta sovittiin vuonna 2019 ja siihen kuuluivat tuolloin Laki ja oikeus, Sopimus ja Yhdistynyt Puola. Sopimus-puolue irtautui vaaliliitosta sisäisten kiistojen takia vuonna 2021 ja jätti hallituksen. Puolueesta irtautuneet edustajat perustivat uuden OdNowa RP -nimisen puolueen, joka liittyi Yhdistyneeseen oikeistoon.
Kansalaiskoalitio sai alkunsa jo vuonna 2018, kun Kansalaisfoorumi ja Nowoczesna ilmoittivat solmivansa vaaliliiton. Vihreät liittyivät vaaliliittoon jo vuoden 2019 vaalien alla. Sittemmin vaaliliittoon ovat liittyneet myös Sleesian autonomian liike ja AGROunia. Vuoden 2023 parlamenttivaaleissa vaaliliiton näkyvimpänä johtajana on toiminut Donald Tusk.
Lewica toimi aluksi Kevät- ja SLD-puolueiden vaaliliittona vuoden 2019 parlamenttivaaleissa. Vaalien jälkeen puolueet päättivät aloittaa yhdistymisneuvottelut, jotka saatiin päätökseen vuonna 2021.
Tulokset

| Puolue | Äänet | Osuus äänistä | Paikkoja |
| --- | --- | --- | --- |
| Yhdistynyt oikeisto | 7 640 854 | 35,38 | 194 |
| Kansalaiskoalitio | 6 629 402 | 30,70 | 157 |
| Kolmas tie | 3 110 670 | 14,40 | 65 |
| Lewica | 1 859 018 | 8,61 | 26 |
| Konfederaatio | 1 547 364 | 7,16 | 18 |
| Sit. paikallishallinnon aktiivit | 401 054 | 1,86 | 0 |
| Puola on yksi | 351 099 | 1,63 | 0 |
| WDM | 25 778 | 0,12 | 0 |
| Rauhan ja menestyksen liike | 24 850 | 0,12 | 0 |
| Tavallinen maa | 4 606 | 0,02 | 0 |
| Antipuolue | 1 156 | 0,01 | 0 |
| Puolan korjausliike | 823 | 0,00 | 0 |
Hyväksyttyjä ääniä: 21 596 674
Hylättyjä/ tyhjiä ääniä: 370 217
Ääniä yhteensä: 21 966 891
Rekisteröityneitä äänestäjiä: 29 532 595
Lähde:
Koska Yhdistynyt oikeisto sai eniten paikkoja, sen oletetaan saavan ensiksi mahdollisuus muodostaa hallitus presidentti Andrzej Dudalta, joka kuuluu koalition Laki ja oikeus -puolueeseen. Kansalliskoalitio ja sen liittolaiset pystyvät kuitenkin muodostamaan suuremman enemmistön. Laki ja oikeus -puolueen puheenjohtaja Jarosław Kaczyński sanoi, ettei ollut vielä varma siitä, pääsisikö puolue enää hallitusvastuuseen vaalivoitosta huolimatta. Oppositio voitti myös enemmistön senaatissa.
Äänestysaktiivisuus oli 74,38 %, joka oli korkein kommunistihallinnon kaaduttua vuonna 1989. Naiset äänestivät ensimmäistä kertaa aktiivisemmin kuin miehet.
Kansalaiskoalitio ilmoitti 24. lokakuuta, että sen potentiaalisessa hallituksessa pääministerinä toimisi Donald Tusk.
Pipsa Pentti

Pipsa Pentti (s. 1976) on suomalainen lastenkirjailija. Hän on Haukiputaalta kotoisin oleva kuvittaja ja kuvataiteilija, joka asuu Helsingissä neljän lapsensa ja miehensä kanssa. Hänen esikoisteoksensa Lyyli ja hurja Paperi-Hukka ilmestyi Otavalta vuonna 2016.
Pentti on valmistunut taiteen maisteriksi Lapin yliopistosta, lisäksi hän on opiskellut näyttämötaiteita Lahdessa ja taiteita Concordia-yliopistossa .
Kirjat

Lyyli ja hurja Paperi-Hukka, Otava, 2016
Lyyli ja karmea värinkäsitys, Otava, 2020
Pentti Oskari Kankaan 7 seinähullua veljestä

| Pentti Oskari Kankaan   7 seinähullua veljestä Pentti Oskari Kankaan 7 seinähullua veljestä |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1973 
 Studio : Finnvox-studiot
 Julkaistu: 1973
 Formaatti: LP-levy (VLP 1001)   C-kasetti (SDE 154)
 Tuottaja(t): Jaakko Salo
 Tyylilaji: huumori, jazz, latino, pop, folk
 Kesto: 29.17
 Levy-yhtiö: Veitikka    Finnlevy (C-kasetti) 
 Levymerkki: Veitikka    Finnlevy (C-kasetti)
Listasijoitukset
  Suomi: 27. (kesäkuu 1974) 
Pentti Oskari Kankaan 7 seinähullun veljeksen muut julkaisut
|   | Pentti Oskari Kankaan   7 seinähullua veljestä 1973 | Lumikki ja 7 seinähullua 1974 |
Singlet albumilta Pentti Oskari Kankaan 7 seinähullua veljestä
 ”Lyhyin syöksyin” Julkaistu: 1973 (SD 5859)  ”Lihavat on lepposia” / ”Lyhyin syöksyin” Julkaistu: 1973 (VS 101)
Pentti Oskari Kankaan 7 seinähullua veljestä on suomalaisen Seitsemän seinähullua veljestä -huumoriyhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1973.
Albumin keskeistä sisältöä ovat Jukka Virtasen pikkutuhmat sanoitukset sekä Jaakko Salon sävellykset ja sovitukset. Monet kappaleista ovat musiikkipätkiä ja puhetta yhdistäviä ”kuulokuvaelmia”, joiden tyyli tuo mieleen samojen tekijöiden myöhemmät sketsit Uudessa Iloisessa Teatterissa.
Albumi julkaistiin Veitikka-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina eikä sitä ole toistaiseksi julkaistu CD-levynä.
Kappaleet > A-puoli

Sikermä – 3.58
Seittemän seinähullua (säv. trad., san. Jukka Virtanen, sov. Jaakko Salo – Olli Heikkilä)
Moukan tuurilla (säv. Toivo Kärki, san. Reino Helismaa, sov. ei tiedossa)
Heipä hei (alkup. ”I’m a nut”, säv. & alkup. san. Leroy Pullins, suom. san. Jukka Virtanen, sov. Jaakko Salo)
Lattarisikermä – 1.50
Guantanamera (säv. & san. H. Angulo, sov. ei tiedossa)
Besame Mucho (säv. & san. C. Velasquez, sov. ei tiedossa)
El Cumbanchero (säv. & san. R. Hernandez, sov. ei tiedossa)
Persialaisella torilla – 4.36 (”Persiinalaisella torilla”, säv. A. Ketélbey, suom. san. Jukka Virtanen, sov. Olli Heikkilä)
Lihavat on lepposia – 2.01 (säv. & sov. Jaakko Salo, san. Jukka Virtanen)
Kimalaisen lento – 2.13 (alkup. ”Flight of the Bumblebee”, säv. Rimski-Korsakov, suom. san. Jukka Virtanen, sov. Jaakko Salo – Olli Heikkilä)
Kappaleet > B-puoli

Lyhyin syöksyin – 2.35 (säv. & sov. Jaakko Salo, san. Matti Kuusla – Jukka Virtanen)
Carmen – 8.14 (suom. ”Karmee'”, säv. Bizet, suom. san. Jukka Virtanen, sov. Jaakko Salo – Olli Heikkilä)
Wimmoweh – 2.22 (säv. Medress – Appell, suom. san. Jukka Virtanen, sov. ei tiedossa)
Perspirantti Antti – 3.18 (säv. & sov. Jaakko Salo, san. Jukka Virtanen)
Kokoonpano > Pentti Oskari Kankaan Seitsemän seinähullua veljestä

Pekka ”Pablo” Seppä – trumpetti ja laulu
Seppo Korjus – kaikki mahdolliset puhaltimet ja laulu
Reijo ”Takku” Ylinen – saksofonit, trumpetti ja laulu
Martti ”Tintti” Tiainen – piano ja urut
Juha ”Mooses” Pentti – bassokitara
Kaj Martin – rummut
Pentti Oskari Kangas – ei mitään
Kokoonpano > Tuotanto

Jaakko Salo – tuotanto
Jouko Ahera – äänitys, Finnvox-studiot
Jussi Aarnio – kansi