stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itä-Uudenmaan vaakuna

Itä-Uudenmaan vaakuna
Itä-Uudenmaan vaakuna oli entisen Itä-Uudenmaan maakunnan heraldinen tunnus. Vuonna 1997 hyväksytty vaakunaselitys kuuluu: "Sinisellä kilvellä kolme hopeista liekkiä."
Vaakuna otettiin käyttöön vuoden 1997 lääniuudistuksen myötä uuden Itä-Uudenmaan maakunnan tunnukseksi. Vaakunan on suunnitellut Jouko Jäppinen ja sen kolme liekkiä kuvaavat Askolan kivikautisen kulttuurin nuotiotulia, Mikael Agricolaa ja kirjapainoa, sekä alueen energiateollisuutta. Vaakunan sini-hopeiset värit ovat perinteiset Uudenmaan värit.
Kansallisarkisto ehdotti uuden maakunnan vaakunaksi vuonna 1997 Porvoon kaupunkiin liitetyn Porvoon maalaiskunnan lohiaiheista vaakunaa, mutta Itä-Uudenmaan maakuntaliitto kuitenkin hylkäsi ehdotuksen.
Vaakuna oli käytössä 31.12.2010 asti, jolloin Itä-Uusimaa liitettiin kokonaisuudessaan osaksi Uudenmaan maakuntaa. Se kuitenkin esiintyy yhä muun muassa Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen tunnuksessa.
Israelin puolustusvoimat

| Israelin puolustusvoimat |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1948 alkaen
Valtio:  Israel
Rooli:  asevoimat
Israelin puolustusvoimat (hepr. ‏צבא ההגנה לישראל‎, Ts’va ha-hagana le-Jisra’el, engl. Israel Defense Forces, IDF) koostuu maavoimista, ilmavoimista ja merivoimista. Siitä käytetään usein lyhennettä צה"ל, Tsahal. Epävirallisten arvioiden mukaan vuonna 2004 Israelin puolustusvoimissa palveli 168 000 henkilöä, joista 107 500 oli asevelvollisia.
Israelin puolustusvoimien lippu.
Naiset tulivat ensimmäisenä maana maailmassa Israelissa yleisen asevelvollisuuden piiriin. Israelissa asevelvollisia ovat juutalaiset miehet ja naiset sekä druusi- ja tšerkessimiehet, kun taas arabit ovat siitä vapautettuja. Haredijuutalaisille, jotka opiskelevat Tooraa ješiva-koulussa, järjestetään vapautus, joka on herättänyt protesteja maallisempien juutalaisten keskuudessa. Palvelukseen astutaan 18-vuotiaana, ja palvelusaika on miehillä kolme vuotta ja naisilla 21 kuukautta. Naisten ei kuitenkaan tarvitse mennä armeijaan, jos he ovat naimisissa tai jos heillä on lapsi. Lykkäystä voidaan myöntää yliopisto-opiskelijoille. Asepalveluksen päätyttyä asevelvolliset siirretään reserviin, ja kaikki alle 51-vuotiaat reserviläiset suorittavat korkeintaan 39 päivää palvelusta vuosittain. Tätä aikaa voidaan kriisitilanteissa pidentää.
Osa sotilaista kuuluu rajavartiostoon, jonka tehtäviin nykyisin kuuluu myös siviilien turvallisuudesta huolehtiminen.
2000-luvulla vanhoillisten juutalaisten osuus armeijan vahvuudesta on kasvanut, kun maan maallistuneen väestön suhtautuminen armeijaan on muuttunut kriittisemmäksi. Asiantuntija-arvioiden mukaan taistelujoukkojen upseereista puolet on ortodoksijuutalaisia, vaikka heidän osuutensa väestöstä on neljännes. Politiikan tutkija Yagil Levy katsoo, että ”uskonnollinen väestö on kehittymässä sekä kulttuurisesti että ideologisesti kriittiseksi massaksi armeijan sisällä”, mikä hänen mukaansa voi johtaa ongelmiin esimerkiksi, jos Israel päättää vetäytyä Länsirannalta. Tutkija Ephraim Ya’arin mukaan uhkakuvat ovat liioiteltuja.
Taktiikka

Israelin ja palestiinalaisten konfliktin vuoksi IDF on omaksunut niin sanotun matalan intensiteetin sodankäynnin strategian palestiinalaistaistelijoita vastaan, jotka usein toimivat tiheästi asutuilla alueilla. Hamas, palestiinalainen terroristijärjestö, on tiettävästi lisäksi käyttänyt tukikohtinaan sekä ohjusiskujensa laukaisualustoina jopa siviilirakennuksia,  kuten sairaaloita. Terroristien ja israelilaissotilaiden yhteydenotoissa on siksi ajoittain kuollut lähistöllä olleita siviilejä. Israel on toisaalta omaksunut taktiikan ilmoittaa ennalta iskuistaan. IDF on käyttänyt myös kiistanalaisia ennalta ehkäiseviä täsmäiskuja (hepr. ‏סיכול מוקד‎, sikul memukad) estääkseen tulevia väkivallantekoja tappamalla mahdolliseen tulevaan iskuun liittyviä, esimerkiksi terroristeiksi arvioimiaan, henkilöitä, jotka ovat suunnittelemassa terroristi-iskua.
IDF on myös tuhonnut itsemurhaterroristien perheiden taloja, todeten sen olevan tehokas taktiikka itsemurhaiskujen vähentämiseksi. Kriitikkojen mielestä taktiikan tehokkuus ei kuitenkaan oikeuta liiallisen voiman käyttöä, ja siviilikohteiden tuhoaminen kostona on kansainvälisen oikeuden vastaista.
Historia

Israelin puolustusvoimat saivat alkunsa toisen maailmansodan aikana Ison-Britannian kuninkaallisessa armeijassa palvelleista juutalaisista upseereista ja sotilaista, jotka ostivat aseita ja perustivat maanalaisia puolisotilaallisia ryhmittymiä, jotka tunnettiin nimellä Haganah. Israelin puolustusvoimat perustettiin 26. toukokuuta 1948 julistamalla Haganahin sotilaallinen siipi Palmah juutalaisvaltion armeijaksi. Alkuaikojen kaluston puutteiden ja vähäisyyden vuoksi IDF panosti koulutukseen ja erityisesti tiedusteluun ja vakoiluun. Israelin puolustusvoimia pidetään Lähi-idän vahvimpina. Israelin puolustusmenot ovat Lähi-idän kriisin vuoksi hyvin korkeat: esimerkiksi vuonna 1996 ne olivat 10,6 prosenttia maan bruttokansantuotteesta ja 21,1 prosenttia valtion budjetista. Yhdysvallat on antanut Israelille vuosittain noin kolme miljardia dollaria kehitysapua, josta esimerkiksi vuonna 2001 oli kaksi miljardia sotilasapua.
Organisaatio

Israelin puolustusvoimien sotilaita
Sotilaat valmistautuvat taistelutilanteeseen.
Naamiointikoulutusta jalkaväen kouluttajien kurssilla.
Tuleva jalkaväen kouluttaja.
Kaikki IDF:n alaiset joukot ovat suoraan pääesikunnan alaisia. Israelin hallitus nimittää pääesikunnan päällikön (רמטכ"ל, Ramatkal), joka on Israelin puolustusministeriön alainen.  Israelissa ei parlamentaarisena maana ole selvää presidentin ylipäällikkyyttä. Pääesikunnan päällikkö vastaa sotilasarvoltaan kenraaliluutnanttia. Israelissa usein myös puolustusministerillä ja pääministerillä on sotilaallista kokemusta.
Pohjoinen maanpuolustusalue
36. divisioona, vakinaisen armeijan panssaridivisioona
85. divisioona, panssaridivisioona
91. divisioona "Galilean divisioona "
7. prikaati
300. prikaati
Golanin prikaati
Pohjoisen maanpuolustusalueen tykistödivisioona
Laskuvarjoprikaati
474. prikaati
Barak-panssariprikaati
Keskinen maanpuolustusalue
Länsirannan divisioona
162. divisioona, reservin divisioona
Nahal-prikaati
900-prikaati
Ikvot Habarzel -prikaati
Eteläinen maanpuolustusalue
Gaza-divisioona
Givati-prikaati
Kotirintaman maanpuolustusalue
Organisaatio > Sar-El

Israelin asevoimia tukevan Sar-El-organisaation työhön osallistuu runsaasti muualta maailmasta tulevia vapaaehtoisia, lähinnä juutalaisia. Heidät sijoitetaan Israelin armeijan tukikohtien varastoihin, joissa he huoltavat kalustoa, esimerkiksi  viestintävälineitä. Täten israelilaista ihmisvoimaa vapautuu sotilaallisluonteisempiin tehtäviin. Sar-Elin riveihin on lähtenyt Suomestakin jo satoja innokkaita.
Kalusto

Israelilla on itsenäinen kyky laukaista tiedustelusatelliitteja Venäjän, Yhdysvaltojen, Ison-Britannian, Ranskan, Kiinan, Intian ja Japanin ohella. Israelin puolustusvoimat ovat kehittäneet sekä satelliitit (Ofeq) että laukaisijat (Shavit). Israel on esimerkiksi Venäjän ja Yhdysvaltojen ohella yksi harvoista maista, jotka eivät ole allekirjoittaneet maamiinat kieltävää Ottawan sopimusta.
Tunnettuja israelilaisia aseita ovat muun muassa Uzi-konepistooli, Galil- ja TAR-21-rynnäkkökiväärit, Desert Eagle -pistooli ja Merkava-panssarivaunu: ensin mainittu on merkittävä vientituote.
Kalusto > Taistelukoneet

Israelin ilmavoimilla (IAF) on yhteensä 875 taistelukonetta, joista 520 on käytössä erilaisissa palvelustehtävissä. Tämänhetkiset ilmaherruus- ja torjuntahävittäjät:
| Merkki/Tyyppi | Määrä | Käytössä | Käyttöönottovuosi |
| --- | --- | --- | --- |
| F-16 Fighting Falcon A/B ”Netz” | 116 | 116 | 1980/1986 |
| F-16 Fighting Falcon C/D ”Barak” | 101 | 101 | 1980/1986 |
| F-16 Fighting Falcon I ”Soufa” | 102 | 102 | 2004 |
| F-15 Eagle A/B/C/D ”Baz”/ ”Akef” | 62 | 62 | 1976 |
| F-15 Eagle I ”Ra’am” | 25 | 25 | 1998 |

Lisäksi Israelin ilmavoimilla on useita vanhempia varastoituja hävittäjälentokoneita, joita ei enää käytetä aktiivisesti taistelutehtävissä. Suluissa kokonaismäärä, käytössä olevien määrä.
A-4 Skyhawk (174, 39) – IAF:n hävittäjälentäjien koulutuskone
F-4E Phantom 2000 (140, 0) – ei enää taistelukäytössä
Kfir C-2/TC-2/C-7/TC-7 (140, 0) – satunnaisesti taistelukäytössä, myynnissä.
Kalusto > Panssarivaunut

Israelin puolustusvoimilla on Global Security.org sivuston (2010) mukaan 2 957 panssarivaunua, joista:
Merkava Mk 1:iä 400 kappaletta
Merkava Mk 2:ia 550 kappaletta
Merkava Mk 3:ia 550 kappaletta
Merkava Mk 4:iä 300 kappaletta
Loput panssarivaunuista ovat vanhoja Magach-7:iä (M-60):iä, M-48:ia sekä vanhoja pääasiassa Syyrian ja Egyptin käyttämiä. Muut vaunutyypit jakautuvat seuraavasti:
M-60 ”Magah” (900)
Tiran 4/5 (T-54/T-55 Mod) (261)
Sotilasarvot ja arvomerkit

| Upseerit> Rav-aluf   רב-אלוף.Kenraaliluutnantti | Upseerit> Aluf  אלוף.Kenraalimajuri | Upseerit> Tat-aluf  תת-אלוף.Prikaatikenraali | Upseerit> Aluf mishne  אלוף משנה.Eversti | Upseerit> Sgan aluf  סגן אלוף.Everstiluutnantti | Upseerit> Rav-seren   רב סרן.Majuri | Upseerit> Seren  סרן.Kapteeni | Upseerit> Segen  סגן.Luutnantti | Upseerit> Segen mishne  סגן-משנה.Vänrikki | Upseerit> . | Upseerit> . |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Aliupseerit> Rav-negad  רב נגד.Sotilasmestari | Aliupseerit> Rav-negad mishne  רב נגד משנה.Sotilasmestari | Aliupseerit> Rav-samal bachir  רב סמל בכיר.Sotilasmestari | Aliupseerit> Rav-samal mitkadem  רב סמל מתקדם.Ylivääpeli | Aliupseerit> Rav-samal rishon  רב סמל ראשון.Vääpeli | Aliupseerit> Rav-samal  רב סמל.Ylikersantti | Aliupseerit> . | Aliupseerit> . | Aliupseerit> . | Aliupseerit> . | Aliupseerit> . |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Miehistö> Samal rishon  סמל ראשון.Kersantti | Miehistö> Samal  סמל.Alikersantti | Miehistö> Rav-turaʾi  רב טוראי.Korpraali | Miehistö> Turaʾi  טוראי.Sotamies | Miehistö> . | Miehistö> . | Miehistö> . | Miehistö> . | Miehistö> . | Miehistö> . | Miehistö> . |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Ydinase

Tiedusteluaineiston ja muun muassa Dimonan-ydintutkimuslaitoksessa työskennelleen israelilaisen ydinteknikon Mordechai Vanunun kertoman mukaan Israel on ainoa Lähi-idän maa, jolla on ydinase. Israel, Intia, Pakistan ja Pohjois-Korea ovat ydinsulkusopimuksen ulkopuolella. Maalla uskotaan olevan noin 75–400 ydinkärkeä. Israelin hallitus ei ole myöntänyt eikä kieltänyt ydinaseiden olemassaoloa, mutta on ilmoittanut, ettei se ensimmäisenä ”tuo ydinasetta Lähi-itään”. 11. joulukuuta 2006 pääministeri Ehud Olmert myönsi saksalaisen televisiokanavan haastattelussa epäsuorasti Israelin hallussa olevan ydinaseita, kun häneltä kysyttiin Israelin oletetun ydinaseen vaikutuksesta länsimaiden mahdollisuuksiin puuttua Iranin ydinohjelmaan. Olmert luokitteli puheessaan Yhdysvaltojen, Ranskan ja Venäjän lisäksi Israelin ydinasevaltojen joukkoon:
»Iran uhkaa avoimesti pyyhkiä Israelin maailmankartalta. He haluavat ydinasevaltioksi, kuten Yhdysvallat, Ranska, Israel ja Venäjä.» 
(Ehud Olmert)
Olmertin avustaja Miri Eisin toisti pian Olmertin lausunnon jälkeen Israelin perinteisesti esittämän näkemyksen, jonka mukaan ”Israel [ei] tule olemaan alueen ensimmäinen valtio, joka esittelee ydinasearsenaaliaan”.milloin?lähde?
Tiedustelutietojen perusteella tiedetään Israelin tehneen ydinaseyhteistyötä Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa 1960- ja Etelä-Afrikan apartheid-hallinnon kanssa 1980-luvulla. Yhdysvaltojen viranomaisten mukaan Yhdysvaltojen  keskustiedustelupalvelulla CIA:lla on todisteet Israelin ja Etelä-Afrikan laajasta yhteistyöstä ohjus- ja rakettiteknologian alalla. CIA:n tietojen mukaan kesäkuussa vuonna 1980 Israel ja Etelä-Afrikka toteuttivat myös yhteisen ydinkokeen. Ennen koetta Etelä-Afrikassa oli vieraillut suuri joukko israelilaisia ydinfyysikoita, insinöörejä ja sotilasvirkailijoita. Sekä Israel että Etelä-Afrikka kieltävät väitteet.
Vuonna 1975 Pieter Willem Botha allekirjoitti Israelin puolustusministerin Shimon Peresin kanssa salaisen sotilasyhteistyösopimuksen. Israel vei Etelä-Afrikkaan aseita vuosien 1974–1993 välisenä aikana vuosittain 600 miljoonan dollarin arvosta, mikä teki Etelä-Afrikasta Israelin toiseksi tai kolmanneksi suurimman kauppakumppanin. Sasha Polakow-Suranskyn mukaan asekaupan kokonaisarvo ajanjakson aikana oli yli 10 miljardia dollaria. Etelä-Afrikka toimitti Israeliin 500 tonnia uraania sen ydinaseohjelmaa varten ja vastavuoroisesti Israel myi Etelä-Afrikalle 30 grammaa tritiumia neutronipommin rakentamiseksi. Syyskuussa 1979 maat suorittivat yhteistyössä ydinkokeen Etelä-Atlantilla.
Israelilla on kolme saksalaisvalmisteista Delfiini-luokan sukellusvenettä, jotka saattavat olla yhteensopivia 1 500 km kantavien muunneltujen Popeye Turbo -risteilyohjusten kanssa.lähde?
Israel on ydinsulkusopimuksen ulkopuolella. Kansainvälinen atomienergiajärjestö IAEA antoi 2009 päätöslauselman Israelin ydinaseiden tarkastamisesta. Israel kieltäytyi yhteistyöstä IAEA:n kanssa; Israelin edustaja antoi lausunnon, ettei ”Israel tule miltään osin toimimaan päätöksen mukaan, jonka ainoa tarkoitus on vahvistaa poliittisia vihamielisyyksiä ja jakoa Lähi-idässä”.
Aseistakieltäytyminen

Vuonna 2006 Israelin puolustusvoimat rekrytoi asepalvelukseen 75 prosenttia asevelvollisista. Aseistakieltäytyjiä nimitetään nimellä refusenik. Refusenik-liike kasvoi merkittävästi vuoden 2000 toisen intifadan alkaessa, kun osa reserviläisistä kieltäytyi operoimasta palestiinalaisalueilla. Israelissa aseistakieltäytyjät saavat yleensä kieltäytymisestä 2 viikon vankeusrangaistuksen per kieltäytymiskerta. Käytännössä rangaistukset ketjuuntuvat ja lähes jokainen kieltäytyjä joutuu kieltäytymisestään istumaan vankilassa puolisen vuotta yhteensä, 2 viikon jaksoissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Israelin puolustusvoimat Wikimedia Commonsissa
Israelilaisia naissotilaita harjoituksessa.
Israelin puolustusvoimien beduiinisotilaita Tel-Avivissa vuonna 1949.
Israelin ilmavoimien F-16-hävittäjiä ilmasotaharjoituksen aikana vuonna 2003.
Merkava Mk 4 -panssarivaunu.
Sirkka Ahonen

| Sirkka Ahonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. syyskuuta 1939 Helsinki (ikä 85)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  historiallis-yhteiskuntatiedollisen kasvatuksen professori (emerita)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1963, KT 1990).
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  Historian teoria, historian opetus, koulutushistoria
Sirkka Helena Ahonen (s. 5. syyskuuta 1939 Helsinki) on suomalainen kasvatustieteilijä, joka toimi historiallis-yhteiskuntatiedollisen kasvatuksen professorina Helsingin yliopistossa vuosina 2001–2004. Vuonna 2015 hän sai Turun yliopiston kunniatohtorin arvonimen.
Ahonen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin tyttölukiosta vuonna 1958. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1963 (pro gradu 1962) ja kasvatustieteen tohtoriksi vuonna 1990.
Uransa alkuvaiheessa Ahonen työskenteli historian opettajana muun muassa walesilaisessa UWC Atlantic College -⁠lukiossa 1977–1980,  minkä jälkeen hän toimi Helsingin yliopistossa historian ja yhteiskuntaopin didaktiikan lehtorina (1980–2000), ja oli Suomen Akatemian tutkijana vuosina 1991 ja 1998. Hän oli vierailevana tutkijana Lontoon yliopistossa vuosina 1986–1987. Hän suoritti kasvatustieteiden tohtorin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1990 aiheenaan historiallisen tiedon luonne ja nuorten sitä koskevat käsitykset. Vuonna 1993 Helsingin yliopisto nimitti hänet historian didaktiikan dosentiksi. Samoihin aikoihin hän toimi valtioneuvoston asettaman humanistis-yhteiskuntatiedollisen yleissivistyksenkomitean pääsihteerinä ja vuonna 1998 Suomen Akatemian varttuneena tutkijana. 1990-luvulla Ahonen osallistui myös yhteiseurooppalaiseen historiatietoisuutta empiirisesti vertailevaan Youth and History -⁠tutkimushankkeeseen ja 2000-luvulla yhteispohjoismaiseen koulutuksellista tasa-arvoa arvioivaan hankkeeseen.
Jäätyään Helsingin yliopiston professorin tehtävästä eläkkeelle 2004 Ahonen palasi historianopettajaksi UWC-kouluun Bosnian ja Hertsegovinan Mostariin. Vuonna 2014 Ahonen toimi opetusministeriön Tulevaisuuden peruskoulu -komitean tasa-arvokysymysten ryhmän vetäjänä.
Sirkka Ahosen kirjallinen tuotanto pohtii historian didaktiikan lisäksi koulutuksen historiaa ja historian yhteiskunnallista käyttöä etenkin konfliktinjälkeisissä maissa.
Sirkka Ahonen on toiminut  Historioitsijat ilman rajoja ry:n hallituksessa vuodesta 2016.
Teoksia

1990: The Form of Historical Knowledge and the Adolescent Conception of it (Väitöskirja (englanniksi))
1992: Clio Sans Uniform – A Study of the Post-Marxist Transformation of the History Curricula in East Germany and Estonia, 1986–1991
(& J Rantala) 1996: Sata vuotta oppikoulua varten
1998: Historiaton sukupolvi? Historian vastaanotto ja historiallisen identiteetin rakentuminen 1990-luvun nuorison keskuudessa
2003: Yhteinen koulu – tasa-arvoa vai tasapäisyyttä?
2012: Coming to Terms with a Dark Past – How Post-Conflict Societies Deal with History
2015: (yhdessä Jukka Rantalan kanssa) Ajan merkit – historian käyttö ja opetus
2017: Suomalaisuuden monet myytit, Gaudeamus
Aiheesta muualla

Sirkka Ahonen Tuhat-tutkimustietokannassa[vanhentunut linkki] (englanniksi) (tuhat.helsinki.fi)
Finna-haku: "Sirkka Ahonen" (kansalliskirjasto.finna.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Hannu Ahonen (luontokuvaaja)

Hannu Ahonen on suomalainen luontovalokuvaaja ja konservaattori. Jyväskylän yliopiston museon perusnäyttelyyn Ahonen on toteuttanut luontokuvaelmat ja täyttänyt eläimet. Hän on kiinnostunut myös Kalevalasta. Ahonen on ollut tekemässä kiertävää Satu metsässä -näyttelyä. Hannu Ahonen on vuosikaudet kuvannut vanhoja metsiä, koskematonta luontoa.
Palkintoja

Vuoden luontokuva -palkinto vuonna 2002 kuvalla Ihmisen synnyttämät kyyt. Kuvassa on auton alle jäänyt kyyemo ja sen sisältä tulleita poikasia.
Jyväskylän maalaiskunnan taidepalkinto 2006
Julkaisuja

Marjatta, omakustanne 2008, Tikkakoski. ISBN 9789529233182
Sari Kanala: Keiju ja Matikainen, kuvitus Hannu Ahonen ja Daga Ulv; Amusantti 2008. ISBN 9789519779256
Aiheesta muualla

Kuva puhuu luonnosta; YLE 30.11.2009
Cover

Cover (suom. lainakappale, myös koveri) tarkoittaa populaarimusiikissa kappaletta, jonka esittää tai julkaisee joku muu kuin kappaleen alkuperäinen esittäjä tai säveltäjä. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan eniten cover-levytyksiä on tehty The Beatlesin kappaleesta ”Yesterday” (Lennon/McCartney).
Blues- ja jazzmusiikissa soitetaan muuta populaarimusiikkia useammin muiden jo aiemmin esittämiä sävellyksiä. Näiden tyylien useimmin soitetuista kappaleista käytetään nimitystä ”standardi”. Esimerkiksi tunnetusta bluesstandardista käy Eddie Boydin sävellys ”Five Long Years” ja jazzstandardina pidetään taas esimerkiksi Dizzy Gillespien kappaletta ”A Night in Tunisia”.
Hittikappaleiden cover-äänitteet olivat 1970-luvulla Suomessa iso bisnes. Kokoelmakasetteja myytiin huoltoasemilla. Tuolloin perustettiin useita levy-yhtiöitä julkaisemaan vain coverversioita suurimmista hiteistä. Coverversioiden esittäjät olivat suurelle yleisölle tuntemattomia. Kasettien laulajat olivat tavallisesti entisiä keikkamuusikoita, mutta myös monet tunnetummatkin laulajat esiintyivät niillä. Turun Kasettituotanto lanseerasi 1980-luvun alussa kerran kuussa ilmestyvät Taxi By Night -kasetit, jotka sisälsivät coverversioita sen kuukauden hiteistä. Sarja oli suosittu, koska se ilmestyi säännöllisesti ja sillä oli erottuva nimi. Aiemmat kasettisarjat, kuten Kotimaiset suosikit, Kovat kotimaiset tai Suositut kotimaiset, usein sekoittuivat keskenään. Cover-äänitteiden suosio hiipui 1980-luvun puolivälissä. Julkaisijoita oli markkinoilla liikaa, ja cd-levyt yleistyivät. Käännöshittien aikakausi meni ohi suomirockin suosion myötä. Rocket Records -levy-yhtiön Juha Rantala ryhtyi vuonna 2012 uudelleenjulkaisemaan huoltoasemakasetteja cd:nä ja netissä.
Useat television musiiikkiviihdeohjelmaformaatit perustuvat covermusiikin esittämiseen ja julkaisemiseen.
Kirjallisuutta

Padgett, Ray. Cover Me: The Stories Behind the Greatest Cover Songs of All Time. New York: Sterling, 2017. ISBN 9781454922506
Aiheesta muualla

They Did it Their Way. The Telegraph -lehden laatima luettelo 50 tunnetuimmasta cover-kappaleesta
The Covers Project (Arkistoitu – Internet Archive). Tietokanta cover-kappaleista
COVER.INFO. 300 000 cover-kappaletta sisältävä tietokanta
Second Hand Songs. 60 000 cover-kappaletta sisältävä tietokanta
Using cover song versions legally (Arkistoitu – Internet Archive), Yhdysvaltain tekijänoikeuslaista
Ylen Elävä arkisto: Beatles taipui Suomessa jopa humpaksi
Mark Galeotti

Mark Galeotti vuonna 2019
Mark Galeotti on professori ja tietokirjailija. Häntä pidetään yhtenä maailman arvostetuimmista Venäjän-tutkijoista. Hänen tutkimuskohteitaan ovat nyky-Venäjä, turvallisuus ja kansainvälinen järjestäytynyt rikollisuus.
Vuonna 1987 Galeotti valmistui maisteriksi historiasta Cambridgen yliopiston Robinson Collegesta ja vuonna 1991 valtiotieteen tohtoriksi LSE:stä. Hänen väitöskirjansa käsitteli Afganistanin sodan vaikutusta Neuvostoliiton ja Venäjän politiikkaan ja yhteiskuntaan.
Galeotti on toiminut professorina New Yorkin yliopistossa ja Kaarlen yliopistossa. Hän on Mayak Intelligence -ajatushautomon johtaja ja UCL:n kunniaprofessori. Hän on toiminut myös HeroQuest-lehden päätoimittajana.