stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aosta

| Aosta / Aoste |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Aosta / Aoste
 Koordinaatit: 45°44′N, 7°19′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Aostanlaakso
Maakunta:  Aosta
Hallinto:  
 – Pormestari:  Guido Grimod
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,37 km²
Korkeus:  583 m
Väkiluku (2010):  35 049
 – Väestötiheys:  1 640,10 as./km²
Postinumero:  11100
Suuntanumero(t):  0165
 
 http://www.comune.aosta.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aosta (ransk. Aoste) on kaupunki Italiassa Aostanlaaksossa Italian Alpeilla. Aosta on pinta-alaltaan 21,37 neliökilometriä ja siellä on 35 049 asukasta (2010). Se on Aostan laakson merkittävin kaupunki muttei maakuntansa pääkaupunki, sillä pääkaupungin tehtäviä hoitavat maakunta ja sen kunnat yhdessä.
Aostaan perustettiin vuonna 25 eaa. roomalainen siirtokunta Augusta Praetoria. Keskiajalla kaupunki nousi tärkeäksi paikkakunnaksi Via Francigenan varrella, ja 1000-luvulla se siirtyi Savoijin kuningashuoneen haltuun seuraten sen historiaa.
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat roomalainen Augustuksen kaari, kaupunginportti Porta Praetoria ensimmäiseltä vuosisadalta, Roomalainen teatteri, Aostan katedraali alun perin 300-luvulta ja Sant'Orson kirkko. Useita torneja kaupungin roomalaisista muureista on säilynyt.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aosta Wikimedia Commonsissa
Aostanlaakso
Allein | Antey-Saint-André | Aosta | Arnad | Arvier | Avise | Ayas | Aymavilles | Bard | Bionaz | Brissogne | Brusson | Challand-Saint-Anselme | Challand-Saint-Victor | Chambave | Chamois | Champdepraz | Champorcher | Charvensod | Châtillon | Cogne | Courmayeur | Donnas | Doues | Émarèse | Étroubles | Fénis | Fontainemore | Gaby | Gignod | Gressan | Gressoney-La-Trinité | Gressoney-Saint-Jean | Hône | Introd | Issime | Issogne | Jovençan | La Magdeleine | La Salle | La Thuile | Lillianes | Montjovet | Morgex | Nus | Ollomont | Oyace | Perloz | Pollein | Pont-Saint-Martin | Pontboset | Pontey | Pré-Saint-Didier | Quart | Rhêmes-Notre-Dame | Rhêmes-Saint-Georges | Roisan | Saint-Christophe | Saint-Denis | Saint-Marcel | Saint-Nicolas | Saint-Oyen | Saint-Pierre | Saint-Rhémy-en-Bosses | Saint-Vincent | Sarre | Torgnon | Valgrisenche | Valpelline | Valsavarenche | Valtournenche | Verrayes | Verrès | Villeneuve
Arktiset aromit

Arktiset Aromit ry on luonnontuotealan (luonnonmarjat, metsäsienet, luonnonyrtit ja erikoisluonnontuotteet) valtakunnallinen toimialajärjestö, joka toiminnallaan edistää luonnontuotteiden talteenottoa, jatkojalostusta ja käyttöä sekä parantaa luonnontuotteiden arvostusta kotimaassa ja kansainvälisesti.
Arktiset Aromit ry on perustettu vuonna 1993. Sääntöjensä mukaan yhdistys voi ottaa jäsenikseen sekä henkilö-, yritys- että yhteisöjäseniä. Yhdistys harjoittaa luonnontuotteisiin liittyvää tiedotustoimintaa, valmistaa ja välittää koulutusmateriaalia, toteuttaa valtakunnallisia kampanjoita, järjestää koulutusta, seuraa alan kehitystä kotimaassa ja kansainvälisesti, toteuttaa hankkeita ja tekee aloitteita alan toimintaedellytysten parantamiseksi. Yhdistys myös avustaa alan toimijoita yhteistyötahojen löytämisessä.
Yhdistyksen hankkeita rahoittavat Maa- ja metsätalousministeriö, alan yritykset, kunnat ja maakuntien liitot.
Yhdistystä perustamassa oli luonnontuotekauppaa harjoittavia yrittäjiä, luonnontuotteiden jatkojalostajia sekä alan tutkijoita ja kehittäjiä eri puolelta Suomea. Yhdistyksen toimipaikka on Suomussalmella.
Yhdistys on käynnistänyt koulujen kanssa yhteistyössä koulumarjakuukauden, jonka suojelijana on maatalousministeri Sirkka-Liisa Anttila. Vuonna 2006 se käynnisti puoli vuotta kestäneen Laatua Luonnosta -hankkeen, jonka aikana valmisteltiin yhteistyössä Eviran kanssa ostolomake käytettäväksi luonnontuotteiden ostotoiminnassa, laadittiin tiedotteita hygieniakäytännöstä luonnontuotteita poimittaessa ja laadittiin Luonnontuotteiden laatu- ja hygieniaopas. Yhdistys on valmistanut myös Ulkomaisille marjojen ja sienten poimijoille on laadittu englannin-, venäjän- ja thaikieliset poimintaesitteet. Yhdistys valitsee vuosittain vuoden sienen.
Aiheesta muualla

Yhdistyksen verkkosivut
Amélie Nothomb

Amélie Nothomb
Amélie Nothomb (s. 9. heinäkuuta 1966 Etterbeek) on belgialainen kirjailija.
Nothomb vietti viisi ensimmäistä elinvuottaan Japanissa, jossa hänen isänsä työskenteli Belgian suurlähetystössä diplomaattina. Eri maissa työskentelyn jälkeen isä yleni ja hänestä tuli Belgian suurlähettiläs Bangladeshiin.
Amélie Nothomb opiskeli romaanista filologiaa Brysselin vapaassa yliopistossa (Université libre de Bruxelles). Valmistuttuaan hän palasi lapsuutensa maisemiin Tokioon ja työskenteli siellä suuryrityksessä. Tästä omaelämäkerrallisesta kokemuksesta kertoo hänen tunnetuin romaaninsa Stupeur et tremblements (1999), (suom. Nöyrin palvelijanne, 2001). Hänen menestyneimmät teoksensa ovat juuri hänen kuusi omaelämäkerrallista teostaan.
Nöyrin palvelijanne kertoo akateemisesti koulutetusta Améliesta, joka on saanut työpaikan tunnetusta yrityksestä Japanissa. Vaikka hän puhuukin japania, seuraa väärinkäsitys toistaan. Vaikka hän omasta mielestään selviytyykin kaikista annetuista työtehtävistä moitteettomasti, on tuloksena aina nöyryytys.
Nothomb palkittiin romaanistaan Ranskan akatemian kirjallisuuspalkinnolla vuonna 1999. Sen on suomentanut Annikki Suni ja siitä on tehty myös elokuva.
Romaanien lisäksi Nothomb on kirjoittanut teatterille sekä tehnyt laulujen sanoituksia.
Tuotantoa

Hygiène de l’assassin, 1992
Le Sabotage amoureux, 1993
Légende un peu chinoise, 1993
Les Combustibles, 1994
Les Catilinaires, 1995 (suom. Vaitelias naapuri, 1997)
Péplum, 1996
Attentat, 1997
Mercure, 1998
Stupeur et tremblements, 1999 (suom. Nöyrin palvelijanne, 2001)
Le Mystère par excellence, 1999
Métaphysique des tubes, 2000
Brillant comme une casserole, 2000
Cosmétique de l’ennemi, 2001
Aspirine, 2001
Sans nom, 2001
Robert des noms propres,2002
Antéchrista, 2003 (suom. Antikrista, 2006)
L’Entrée du Christ à Bruxelles, 2004
La Biographie de la faim, 2004 (sovitettu myös näytelmäksi)
Acide sulfurique, 2005
Journal d’Hirondelle, 2006
Ni d'Ève ni d'Adam, 2007 (suom. Samuraisyleily, 2009)
Le Fait du Prince, 2008
Le Voyage d'Hiver, 2009
Une forme de vie, 2010
Tuer le père, 2011
Barbe-Bleue, 2012
La Nostalgie heureuse, Albin Michel, 2013
Pétronille, Albin Michel, 2014
Le Crime du comte Neville, Albin Michel, 2015
Riquet à la houppe, Albin Michel, 2016
Frappe-toi le cœur, Albin Michel, 2017
Les Prénoms épicènes, Albin Michel, 2018
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nothomb culture forum
Amélie Nothomb Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Antekrista (Arkistoitu – Internet Archive)
Nöyrin palvelijanne (Arkistoitu – Internet Archive)
Arkusjärvi

| Arkusjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Parikkala
Koordinaatit:  61°32′00″N, 29°30′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Hiitolanjoen vesistö (03)
Laskujoki:  nimetön laskuoja Simpelejärveen
Järvinumero:  03.021.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  70,4 m 
Rantaviiva:  4,45 km 
Pinta-ala:  1,1 km² 
Tilavuus:  0,00865 km³ 
Keskisyvyys:  7,85 m 
Suurin syvyys:  14,1 m 
 fiArkusjärvi 
Arkusjärvi (myös Argusjärvi) on Parikkalan kirkonkylän eteläpuolella sijaitseva järvi Etelä-Karjalassa. Saarettoman järven pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Etäisyys Imatralta on noin 56 kilometriä koilliseen.
Maantiede

Arkusjärvi muodostuu yhdestä selkeäpiirteisestä altaasta, jossa on kaksi leveäsuista lahtea: Ukonojanlahti kaakossa ja Niininiemenlahti idässä. Lahtien välissä sijaitsee Niininiemenkallio, jonka laki on noin 95 metriä merenpinnan yläpuolella. Arkusjärvi syvenee suhteellisen tasaisesti rannoilta kohti keskiosaa. Lähes 40 prosenttia järvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Yli neljätoista metriä syvää alaa on vain kaksitoista aaria. Syvin piste, runsaat neljätoista metriä, sijaitsee altaan keskivaiheilla.
Arkusjärven lähistöllä on peltomaata, mutta aivan järven rantaan pellot ulottuvat vain pohjoisessa. Järven itäpuolella on pieniä järviä sekä Pikku Punkaharju ja Vierevienharju. Arkusjärven itäpuolitse kulkee valtatie 6 ja rautatie. Länsipuolitse kulkee paikallistie 14931.
Arkusjärven lähtöuoma on nimetön alle kilometrin pituinen laskuoja, joka päätyy Simpelejärven Pyöriälahteen eli Papinlahteen.
Arkusjärven vesitilavuus on 8 647 000 kuutiometriä.
Arkusjärvi (03.021.1.010) kuuluu Simpelejärven alaosan lähialueeseen (03.021), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Hiitolanjoen vesistössä (03). Toinen jakovaihe on Simpelejärven alaosan alue (03.02). Simpelejärven alaosan lähialueella on seitsemäntoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Arkusjärvi on neljänneksi laajin. Laajimmat ovat Simpelejärvi, Haapalahti ja Kivijärvi, joista kaksi viimeksi mainittua ovat vesitilavuudeltaan Arkusjärveä pienempiä.
André Jobin

André Louis Jacques Jobin (20. tammikuuta 1933 Québec City, Kanada – 25. maaliskuuta 2023 Pariisi, Ranska) oli kanadalainen tenori. Hän vietti kymmenen vuotta New Yorkissa ja asettui sitten Pariisiin. Hän opiskeli siellä draamaa Pierre Bertinin ja Suzanne Nivetten johdolla. Hän esiintyi näyttelijänä jo ennen debytoimistaan laulajana vuonna 1958 Pascal Bastian ja Sidney Bechetin musiikkikomediassa Nouvelle-Orléans. Sitten hän esiintyi Joseph Kosman teoksessa Bilitis et l'amour ja Georges Van Parysin teoksessa Le jeu des dames (1960).
Oopperaan Jobin siirtyi vuonna 1963. Hän tuli tunnetuksi erityisesti Pelléasin roolista Pelléas et Mélisande -oopperassa, jossa hän esiintyi useissa eri oopperataloissa eri maissa.
Jobinin isä oli Raoul Jobin.
Ari Härkänen

Ari Pekka Härkänen (s. 31. maaliskuuta 1972) on suomalainen painija. Hän saavutti urallaan yhden EM-pronssin kreikkalais-roomalaisessa painissa. Seuratasolla hän edusti Ylä-Tikkurilan Kipinää, jonka valmennuspäällikkönä hän on toiminut aktiiviuransa jälkeen.
Härkänen edusti Suomea neljä kertaa MM-kilpailuissa ja kahdeksan kertaa EM-kilpailuissa. Vuonna 1994 hän sijoittui 62 kilon sarjassa EM-kilpailuissa neljänneksi sekä seuraavana vuonna samassa sarjassa EM-kilpailuissa 10:nneksi ja MM-kilpailuissa 31:nneksi. Vuonna 1996 hän sijoittui EM-kilpailuissa 21:nneksi. Vuonna 1997 hän oli EM-kilpailujen 63 kilon sarjassa yhdeksäs ja MM-kilpailujen 69-kiloisissa neljästoista. Seuraavina vuosina hän paini edelleen 69 kilon sarjassa ja sijoittui vuoden 1998 MM-kilpailuissa 12:nneksi, vuoden 1999 EM-kilpailuissa seitsemänneksi ja MM-kilpailuissa 29:nneksi sekä vuoden 2000 EM-kilpailuissa 11:nneksi.
Härkänen palasi arvokisaedustajaksi vuonna 2004 ja saavutti Haaparannalla 66 kilon sarjassa EM-pronssia. Hän hävisi välierässä jatkoajalla Ukrainan Armen Vardanjanille pistein 2–5 mutta voitti pronssiottelussa ranskalaisen Michael Beyerin pistein 7–0. Vuoden 2005 EM-kilpailut jäivät Härkäsen viimeisiksi arvokisoiksi ja siellä hän sijoittui yhdeksänneksi.
Härkänen voitti Pohjoismaiden-mestaruuden vuosina 1993 (62 kg) ja 1998 (69 kg). Suomen-mestaruuden hän voitti yhdeksän kertaa kreikkalais-roomalaisessa painissa (1988, 1990, 1991, 1993, 1994, 1995, 1997, 1999, 2000) sekä kerran vapaapainissa (1987).
Vuonna 2016 Härkänen valittiin Norjan kreikkalais-roomalaisen painimaajoukkueen päävalmentajaksi.
Amerikan Samoa olympialaisissa

Amerikan Samoa osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Soulissa 1988 ja on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa sen jälkeen. Talviolympialaisiin maa on osallistunut kerran, Lillehammerissa 1994.
Amerikan Samoa ei ole saavuttanut olympialaisissa yhtään mitalia. Pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon, on sijoittunut nyrkkeilijä Maselino Masoe, joka oli Barcelonassa 1992 jaetulla viidennellä sijalla kevyessä keskisarjassa.
Anita Seitava

Anita Anneli Seitava (24. toukokuuta 1937 Helsinki – 24. helmikuuta 2018) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä, joka tunnettiin etenkin operettilaulajana, äänialanaan sopraano.
Seitava opiskeli Helsingin ruotsinkielisessä teatterikoulussa muun muassa Aune Antin, Heikki Hannulan ja Olavi Nybergin johdolla. Hän työskenteli vuoden Vaasan, sitten Rauman teatterissa, kaksi vuotta Porin teatterissa ja sitten kuusi vuotta Lahden kaupunginteatterissa kunnes sai syksyllä 1969 kiinnityksen Suomen Kansallisoopperan kuoroon. Hänen tekemiään rooleja olivat Luxemburgin kreivi -operetin Angele, Iloisen lesken Hanna Glawarri, Kerjäläisylioppilaan Laura, Kreivitär Marizan nimirooli sekä Katariinan rooli näytelmässä Kuinka äkäpussi kesytetään.
Lahden-vuosinaan Seitava opiskeli Tauno Kaivolan johdolla Lahden Musiikkiopistossa ja Helsingissä Mirjam Helinin johdolla. Oopperakuorossa hän oli ykkössopraanon vakanssille, velvoitteenaan esittää operettien subrettipääroolit. Hän jäi eläkkeelle Kansallisoopperan kuorosta kesällä 1987.
Opettajansa Heikki Hannulan ja George de Godzinskyn johtaman Schrammel-yhtyeen kanssa Anita Seitava julkaisi vuonna 1975 LP-levyn Wien – unelmien kaupunki.
Anni Kytömäki

| Anni Kytömäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1980 Ylöjärvi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Esikoisteos:  Kultarinta (2014)
Palkinnot
 Tulenkantaja-palkinto (2015) Finlandia-palkinto (2020) 
Aiheesta muualla
www.annikytomaki.fi
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anni Kytömäki (s. 1980 Ylöjärvi) on suomalainen kirjailija. Hän sai vuonna 2020 Finlandia-palkinnon teoksestaan Margarita.
Kytömäen esikoisteos Kultarinta oli vuonna 2014 ehdolla Finlandia-palkinnon ja Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Kytömäki sai teoksesta Kaarlen palkinnon, Tulenkantaja-palkinnon (2015) ja Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon (2014). Romaani on sovitettu myös näytelmäksi.
Keväällä 2022 Kytömäelle myönnettiin Majaoja-palkinto. Hän sai myös valtion viisivuotisen (2023–2028) kirjallisuuden taiteilija-apurahan.
Kytömäki on koulutukseltaan luontokartoittaja. Hän on työskennellyt kansalaisjärjestöissä ja muusikkona. Kytömäen veli on runoilija Pekka Kytömäki.
Teoksia

Kultarinta.  Helsinki:  Gummerus, 2014.  ISBN 978-951-24-0067-6.
Luontopäiväkirja.  Helsinki:  Metsäkustannus, 2016.  ISBN 978-952-6612-94-2.
Kivitasku.  Helsinki:  Gummerus, 2017.  ISBN 978-951-24-0701-9.
Margarita.  Helsinki:  Gummerus, 2020.  ISBN 978-951-24-1895-4.
Mirabilis.  Helsinki:  Gummerus, 2024.  ISBN 978-951-24-4153-2.
Aiheesta muualla

Anni Kytömäen verkkosivut
Kirjailijakohtaamisia Dekkarikirjastossa: Anni Kytömäki – Margarita Kirjastokaista-video
Ylen Kirjakerho: Anni Kytömäen Kivitasku on sukupolviromaani vapaudesta
Ylen Viikon Kirja: Kirjailija Anni Kytömäki ja Nadja Nowak keskustelevat romaanista Kultarinta
Avaruussankarien legioona

| Avaruussankarien legioona eli Superlegioona |
| --- | --- |
Sarjakuvakustantamo:  DC Comics
Ensiesiintyminen:  Adventure Comics nro 247 (huhtikuu 1958)
Luojat:  Otto Binder Al Plastino
Tiedot
Tukikohta:  Legion Clubhouse Legion Outpost
Perustajajäsenet:  Kosminen poika Salamapoika Saturnustyttö
Avaruussankarien legioona eli Superlegioona (engl. Legion of Super-Heroes) on  sarjakuvia julkaisevan DC Comicsin supersankariryhmä. Ryhmän luojina olivat Otto Binder ja piirtäjä Al Plastino. Superlegioona esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1958 Adventure Comics -sarjakuvalehden numerossa 247. Suomeksi alkuperäisiä tarinoita julkaistiin Kirjamono Oy:n kustantamassa Teräsmiehen poika -lehdessä vuosina 1961-1968, sekä Teräspoika-lehdessä vuonna 1969.
Superlegioonan tarinat sijoittuvat 3000-luvulle ja se on tunnettu ryhmänä, jossa on suuri määrä sankareita. Teräspoika oli usein ryhmän ns. johtaja 50-luvun sarjakuvissa. Kolme teini-ikäistä sankaria (Salamapoika, Saturnustyttö ja Kosminen poika 2900-luvulta kutsuivat itseään Superlegioonaksi, jotka saivat inspiraatiota Teräspojasta ja he myös halusivat saada hänet ryhmän jäseneksi. Sankarit matkasivat ajassa taaksepäin hakeakseen sankarin heidän aikaansa ja tehdäkseen Teräspojalle testejä. Hyvin suoriutuneiden testien myötä he palkitsivat Teräspojan ottamalla hänet Superlegioonan jäseneksi ja lähettämällä hänet takaisin omaan aikaansa.
Superlegioona on käynyt läpi kaksi suurta uudelleenkäynnistystä sen ajon aikana. Alkuperäinen versio korvattiin uudella uudelleenkäynnistetyllä versiolla "Zero Hour" -jutun tapahtumien jälkeen vuonna 1994, ja toinen uudelleenkäynnistetty tiimi esiteltiin vuonna 2004. Tiimin neljäs versio, joka oli lähes identtinen alkuperäisen version kanssa, esiteltiin vuonna 2007. Vuonna 2019 DC julkisti uuden sarjan, jonka on kirjoittanut Brian Michael Bendis ja piirtänyt Ryan Sook. Sarja päättyi tammikuussa 2021 12 numeron jälkeen.
Crossover-tarinassa Doomsday Clock Tohtori Manhattanin kokeilujen seurauksena hän pyyhki pois koko Avaruussankareiden legioonan olemassaolon. Myöhemmin kun hän kumosi tekonsa tämä palautti myös legioonan olemassaolon.
Superlegioonasta on tehty myös animaatiosarja televisiolle: Yhdysvaltojen entisellä kaapelikanavalla Kids' WB:llä esitettiin Warner Brosin tuottamaa Legion of Super Heroes -sarjaa vuosien 2006–2008 aikana.
Ryhmän jäsenet

Superlegioonalla on ollut useita eri kokoonpanoja.
Ryhmän jäsenet > Superlegioonan perustajat (1958)

Salamapoika
Saturnustyttö
Kosminen poika
Ryhmän jäsenet > Superlegioona (1958–1973)

Teräspoika
Kolmoistyttö
Aavetyttö
Kameleonttipoika
Jättipoika
Näkymätön poika
Tähtipoika
Brainiac 5
Terästyttö
Aurinkopoika
Ultrapoika
Kutistuva Violet
Mon-El
Pomppupoika
Aineensyöjäpoika
Elementtipoika
Salamapoika
Unityttö
Rautapoika
Karatepoika
Prinsessa Projectra
Varjotyttö
Kemikaalikuningas
Timber Wolf
Ryhmän jäsenet > Superlegioona (1973–1985)

Villituli
Tyroc
Dawnstar
Näkymätönpoika II
Valkoinen noita
Magneettipoika
Polaaripoika
Quislet
Tellus
Ryhmän jäsenet > Nykyinen Superlegioona (2005–)

Kosminen poika
Salamapoika
Atomityttö
Brainiac 5
Kameleontti
Unityttö
Elementtipoika
Karatepoika
Valotyttö
Jättipoika
Aavetyttö
Prinsessa Projectra
Varjotyttö
Tähtipoika
Aurinkopoika
Kolmoistyttö
Ultrapoika
Näkymätön poika
Timber Wolf
Terästyttö
Unipoika
Muissa medioissa > Televisio

Legioonan jäsenistä Saturnustyttö, Kosminen poika ja Salamapoika vierailivat Smallvillen kahdeksannella tuotantokaudella jaksossa "Legion" vuonna 2009.
Avaruussankareiden legioona esiintyi Supergirl televisiosarjan kolmannella, neljännellä ja viidennellä kaudella.
Videopeleissä

Avaruussankareiden legioona esiintyi DC Universe Online -pelissä.
Avaruussankareiden legioona esiintyi Injustice 2 -pelissä Brainiacin ja Teräsmiehen lopetuksissa.
Useita Avaruussankareiden legioonan hahmoja esiintyivät ladattavina bonushahmoina Scribblenauts Unmasked: A DC Comics Adventure -pelissä.
Nimitys Suomessa

Legion of Super-Heroes on suomennettu muun muassa nimillä Terässankareiden Legioona, Teräslegioona, Superlegioona, Avaruussankarien legioona ja Avaruussankarit.
Angelo

Angelo on japanilainen rock-yhtye, jonka perustivat Kirito, Kohta ja Takeo vuoden 2006 elokuussa Pierrotin hajottua. Yhtye muistuttaa edeltäjäänsä monin tavoin, niin lyriikoiden, musiikin, kuin asetelmankin suhteen.
Kolmikko jatkoi musiikin parissa viiden vuoden ajan, kunnes 2011 loppukesästä Angeloon liittyivät myös D'espairsRayn entinen kitaristi Karyu ja Vidollista tuttu Giru.
Jäsenet

Laulu: Kirito
Basso: Kohta
Kitara: Karyu
Rummut: Takeo
Kitara: Giru
Diskografia > Albumit

14.11.2012 Retina
5.10.2011 Babel
6.10.2010 Design
22.4.2009 Metallic Butterfly
18.7.2007 Rebirth of Newborn Baby
Diskografia > Mini-albumit

16.3.2008 The Freak Show (Premium Edition)
21.12.2007 The Freak Show (Regular Edition)
Diskografia > Singlet

27.06.2012 RIP／Moment
22.02.2012 Calvary
Diskografia > Maxi-singlet

28.7.2010	El Dorado
17.2.2010	Hikari no kioku
25.3.2009	Usubeni no kakera
22.10.2008	Sister
11.6.2008	Chaotic Bell
28.2.2007	Winter Moon
8.11.2006	Reborn
Diskografia > DVD:t

10.4.2013	Angelo Tour 12-13「Reflections of the Retina」 Count Down Live at Sonic City Hall
23.5.2012	Angelo Tour 「Corner Stone of the Forbidden Tower」 Live＆Document - Code - (
27.7.2011	「Spiral」Angelo Tour 2011 〔Self-regard Nuclear Fission〕Tsuuhan gentei
22.4.2009	The Frenzied Empire Final at Nippon Budokan - Special Edition -
21.11.2007	Easter for Treason
Ikyou ni saku hana
Ariston

Ariston (m.kreik. Ἀρίστων, Aristōn) oli antiikin kreikkalainen nimi. Se voi viitata seuraaviin:
Ariston (500-luku eaa.), Spartan kuningas
Ariston (400/300-luku eaa.), tragediakirjailija, Sofokleen poika
Ariston Aleksandrialainen (100-luku/1. vuosisata eaa.), peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi
Ariston Khioslainen (n. 320–250 eaa.), stoalainen filosofi
Ariston Keoslainen (200-luku eaa.), peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi
Ariston, Indesit Companyn tuotemerkki
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ariston”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
André Höhne

Höhne vuonna 2012
Höhne Berliinin MM-kilpailuissa 2009
André Höhne (s. 10. maaliskuuta 1978) on saksalainen kävelijä.
Höhne sijoittui yhdenneksitoista 20 kilometrillä Münchenin EM-kisoissa 2002 ajalla 1.21.38. Hän sijoittui samana vuonna myös 24:nneksi kävelyn maailmancupissa Torinossa. Vuotta myöhemmin hän käveli Pariisin MM-kisoissa kolmanneksitoista ajalla 1.20.44.
Ateenan olympialaisissa 2004 hän sijoittui kahdeksanneksi ja kävelyn maailmancupissa Naumburgissa viidenneksitoista. Seuraavana vuonna Helsingin MM-kisoissa hän käveli tähän mennessä uransa parhaan arvokisasijoituksen oltuaan neljäs ajalla 1.20.00. Vuoden päästä hän oli Göteborgin EM-kisoissa yhdestoista ja maailmancupissa La Coruñassa kuudestoista. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän keskeytti 20 kilometrin kävelyn. Vuonna 2008 hän sijoittui 50 kilometrillä kävelyn maailmancupissa Tšeboksaryssa seitsemänneksi ajalla 3.49.03. Pekingin olympialaisissa 2008 hän käveli 20 kilometrillä 25:nneksi ja 50 kilometrillä 12:nneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 20 kilometrin kävelyssä 14:nneksi ja 50 kilometrin kävelyssä viidenneksi. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän oli seitsemäs 50 kilometrin kävelyssä.
Höhne on Saksan mestari 10 000 metrin kävelyssä vuosina 2002, 2006–2010; 20 kilometrin kävelyssä vuosina 2005–2010; 50 kilometrin kävelyssä vuonna 2006 ja hallissa 5 000 metrin kävelyssä vuosina 2006–2010.
Höhnen isä on 50 kilometrin kävelyn olympiavoittaja Christoph Höhne.
Henkilökohtaiset ennätykset

20 kilometrin kävely: 1.20.00 (2005)
50 kilometrin kävely: 3.43.19 (2009)
André Jolivet

André Jolivet vuonna 1930.
André Jolivetin muistolaatta osoitteessa 59 Rue de Varenne, 75007 Paris.
André Jolivet (8. elokuuta 1905 – 20. joulukuuta 1974) oli ranskalainen säveltäjä.
Jolivet syntyi Pariisissa. Hänen vanhempansa olivat taidemaalari ja pianisti. Vanhemmat toivoivat, että heidän pojastaan olisi tullut opettaja. Jolivet päätti kuitenkin ryhtyä muusikoksi. Hän opiskeli musiikkia Paul Le Flemin johdolla.
Jolivet kiinnostui atonaalisuudesta kuultuaan Arnold Schönbergin musiikkia. Vuonna 1961 Jolivet alkoi opettaa sävellystä Pariisin konservatoriossa. Kun Jolivet kuoli Pariisissa vuonna 1974, häneltä jäi kesken hänen oopperansa Le soldat inconnu.
Jolivet sävelsi muun muassa useita konserttoja eri soittimille, esimerkiksi yhden melko harvinaiselle ondes Martenot -sähkösoittimelle. Hänen muun tuotantonsa joukkoon lukeutuu esimerkiksi kolme sinfoniaa, näyttämömusiikkia ja runsaasti kamarimusiikkia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta André Jolivet Wikimedia Commonsissa