stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joutsan Seutu

| Joutsan Seutu |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  Sanomalehti
Julkaisija:  Joutsan Seutu Oy
Levikki:  4 315 (2019)
Perustettu:  1971
Päätoimittaja:  Markku Parkkonen
Kotimaa:   Suomi
Kieli:  Suomi
Joutsan Seutu on kaakkoisessa Keski-Suomessa Joutsan seudulla keskiviikkoisin ilmestyvä paikallislehti, joka on perustettu vuonna 1971. Lehden kokonaislevikki vuonna 2019 oli 4 315 kappaletta. Joutsan Seudun päätoimittaja on ollut vuodesta 2000 alkaen Markku Parkkonen. Lehteä kustantaa Joutsan Seutu Oy, jonka omistajina toimii joukko yksityishenkilöitä ja yhteisöjä.
Lehden päätoimittajana Raimo "Rami" Nieminen toimi Joutsan Seudun päätoimittajana vuosina 1976–2000. Niemisen pakinoita Joutsan Seudussa on koottu kirjaan Periaatteessa ja käytännössä : Ramin parhaat : Raimo Niemisen pakinoita, joka julkaistiin vuonna 2011.
Verkkosivut Joutsan Seutu otti käyttöön vuonna 1995 yhtenä Suomen ensimmäisistä paikallislehdistä.[lähde? ]
Joutsan Seudun sidotut vuosikerrat vuoden 1971 lopusta alkaen ovat Joutsan kirjaston kotiseutukokoelmassa.
Aiheesta muualla

Joutsan Seudun verkkosivut
June Cochran

| June Cochran> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. helmikuuta 1942 Indianapolis, Indiana
Kuollut: 21. toukokuuta 2004 (62 vuotta) Wisconsin
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  valokuvamalli
June Cochran (20. helmikuuta 1942 Indianapolis, Indiana − 21. toukokuuta 2004 Wisconsin) oli yhdysvaltalainen valokuvamalli, missi ja Playboy-tyttö.
Cochran voitti Miss Indiana USA -missikilpailun vuonna 1960, muttei sijoittunut kansallisella tasolla. Myöhemmin hän oli Playboyn joulukuun 1962 Playmate of the Month ja vuoden 1963 Playmate of the Year.
Cochran kuoli Wisconsinissa toukokuussa 2004. Hänen kuolinsyytään ei kerrottu julkisuuteen.
Aiheesta muualla

June Cochran Playboy.com:issa (englanniksi)
Justin Hurwitz

| Justin Hurwitz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 1985 (ikä 39)
Ammatti:  säveltäjä
Muusikko
Palkinnot
 Parhaan musiikin Oscar  2016 La La Land  Parhaan laulun Oscar  2016 La La Land "City of Stars"  Parhaan musiikin Golden Globe  2016 La La Land  Parhaan musiikin Golden Globe  2018 Ensimmäisenä kuussa 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Justin Hurwitz (s. 22. tammikuuta 1985) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu elokuvasäveltäjä, joka tunnetaan parhaiten yhteistyöstään elokuvaohjaaja Damien Chazellen kanssa elokuvissa Whiplash (2014)  ja La La Land (2016).
Hurwitz sai palkittiin kahdella Oscarilla parhaasta musiikista ja kappaleesta "City of Stars" sekä parhaan musiikin  ja kappaleen Golden Globella elokuvasta La La Land.
Lisäksi Hurwitz palkittiin parhaan musiikin Golden Globella elokuvasta Ensimmäisenä kuussa (2018). Vuonna 2023 hön oli Oscar-ehdokkaana elokuvan Babylon musiikista.
Aiheesta muualla

Justin Hurwitz Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Dominica kesäolympialaisissa 1996

Dominica osallistui Atlantan olympialaisiin vuonna 1996 joukkueella, johon kuului kuusi urheilijaa kahdesta eri lajista. Tämä oli Dominican suurin olympiajoukkue koskaan ja ensimmäinen kerta olympialaisissa.
Joukkue > Uinti

Woodrow Lawrence - Miesten 50 metrin vapaauinti
Joukkue > Yleisurheilu

Parhaiten Dominican yleisurheilijoista kisoissa pärjäsivät Jerome Romain, joka pääsi miesten kolmiloikan finaaliin, ja Dawn Williams, joka pääsi naisten 800 metrin juoksun välieriin.
Cedric Harris - Miesten 800 metrin juoksu
Steve Agar - Miesten 1500 metrin juoksu
Jerome Romain - Miesten kolmiloikka
Hermin Joseph - Naisten 100 metrin juoksu
Dawn Williams - Naisten 800 metrin juoksu
Juha Valkama

Juha Valkama -nimisiä henkilöitä ovat:
Juha Valkama (s. 1973), suomalainen koripallovalmentaja ja koripalloilija
Juha Valkama (en) (s. 1979), suomalainen jäätanssija
Juha Valkama, suomalainen kunnanjohtaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Juha Valkama”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
June Lockhart

June Lockhart elokuvan Lassien poika -trailerissa.
June Lockhart (s. 25. kesäkuuta 1925) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen vanhempansa olivat Gene ja Kathleen Lockhart.
Varsinkin televisiotyöstään tunnettu Lockhart on saanut kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella. Hänet palkittiin Tony-palkinnolla vuonna 1948, ja hän oli ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi vuosina 1953 ja 1959.
Lockhart syntyi New Yorkissa. Sarjoihin, joissa hän on esiintynyt, kuuluvat Lassie, Lost in Space ja General Hospital. Hänet nähtiin vuonna 1986 fantasia-/kauhuelokuvassa Troll, joka sai kaksi jatko-osaa.
Aiheesta muualla

June Lockhart Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
June Havoc

June Havoc
June Havoc (8. marraskuuta 1912 – 28. maaliskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka läpimurto oli Gladysin osa Broadway-musikaalin Pal Joey kantaesityksessä 1940. Pian hän sai rooleja elokuvissa, kuten Elia Kazanin Hiljaisessa sopimuksessa (1947). Hän esiintyi myös useissa tv-sarjoissa: Disneyland, The Erroll Flynn Theatre, Burken laki ja Robert Montgomery Presents.
Yksityiselämä

Ellen Evangeline Hovick syntyi 8. marraskuuta 1913 Vancouverissa, Kanadassa, Rose Thompson Hovickin ja John Olaf Hovickin nuorimpana tyttärenä. Hän oli naimisissa kolme kertaa: ensin Bobby Reedin kanssa 1920- ja 1930-luvulla, vuosina 1935–1942 Donald S. Gibbsin kanssa ja 1948–1959 William Spierin kanssa. Hänellä oli tytär April, joka kuoli vuonna 1998. Havocin sisar Gypsy Rose Lee oli myös näyttelijä. Havoc vetäytyi valkokankaalta 1990-luvulla.
Näyttelijättären omaelämäkerta Early Havoc ilmestyi vuonna 1959 ja jatko-osa More Havoc vuonna 1980. June Havocilla on kaksi tähteä Hollywoodin kunniakujalla Walk of Famella.
Juvan kihlakunta (1996)

Juvan kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Joroinen, Juva, Puumala, Rantasalmi ja Sulkava. Kihlakunta sijaitsi aluksi Mikkelin läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Itä-Suomen läänissä.
Doug Gilmour

| Doug Gilmour |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1963 (ikä 61) Kingston, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  79 kg
Seura
Seura:  Kingston Frontenacs
Sarja:  OHL
Tehtävä:  President of Hockey Operations
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1983–2003
Seurat:  St. Louis Blues Calgary Flames Toronto Maple Leafs Rapperswil-Jona Lakers New Jersey Devils Chicago Blackhawks Buffalo Sabres Montreal Canadiens
NHL-varaus:  134. varaus, 1982 St. Louis Blues
Valmennusura
Vuodet:  2008–2011
Seurat:  Kingston Frontenacs
Hockey Hall of Fame
 2011 
Douglas Robert Gilmour (s. 25. kesäkuuta 1963 Kingston, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Gilmour valittiin 2011 jääkiekon Hall of Fameen.
Juniorivuodet

Gilmourin ura alkoi OHL:ssä Cornwall Royalsin joukkueessa kaudella 1980–81. Hänet tunnettiin tällöin puolustavana hyökkääjänä, jolla oli kuitenkin myös hyökkäyspään taitoja. Gilmourin koko (177 cm/68 kg) kuitenkin oli NHL-kykyjenetsijöiden papereissa pitkä miinus eikä häntä valittu ensimmäisenä vuotena jolloin hän oli valintakelpoinen. Vaikkei Gilmourin koko kolmena Cornwallin vuotena tuosta paljon kasvanut, hänen pistesaldonsa kylläkin – kaudella 1981–82 hänen tehonsa olivat 46+73=119. Cornwall voitti toistamiseen OHL:n Memorial Cupin ja St. Louis Blues valitsi hyökkääjän 7. kierroksella, 134.:ntenä kaiken kaikkiaan. Blues ei kuitenkaan löytänyt Gilmourille käyttöä 1982–83-kaudella ja hän palasi OHL:ään, jonka runkosarjassa hän oli dominoiva, voittaen lopulta Eddie Powers Trophyn runkosarjan parhaana pistemiehenä (70+107=177). Gilmourilla oli myös ennätysmäinen 55 pelin pisteputki ja hänet valittiin liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi.
NHL > Blues

Keskushyökkääjän fyysiset mitat arveluttivat Bluesin johtoa ja hän oli aloittaa ammattilaisuransa Saksan liigassa, mutta lopulta sai sopimuksen Bluesiin. Hän liittyi joukkueeseen kaksi viikkoa ennen kauden alkua ja sai huomata olevansa keskushyökkääjien nokkimisjärjestyksessä kaukana kärjestä. Pelaajakadon vuoksi "Killer" (valmentaja Brian Sutterin Gilmourille hänen intensiivisyytensä johdosta antama lempinimi) kuitenkin pääsi pelaamaan nelosketjuun puolustavaan rooliin. Kolmen täyden, runsaan 50 tehopisteen Blues-kauden jälkeen Gilmour lihoi, omin sanoin "paisui", jonka jälkeen hän muutti pelityyliään avoimemmaksi ja hyökkäysvoittoisemmaksi. Kauden 1985–86 pudotuspeleissä hän loisti, tehden 19 pelissä 21 pistettä Bluesin pudotessa niukasti Stanley Cupin finaaleista, häviten Calgarylle seitsemännen pelin vieraissa 1–2. Seuraavalla kaudella Gilmour takoi 105 pistettä runkosarjassa ja valittiin Kanadan maajoukkueeseen Kanada Cupiin, jossa hän teki kaksi tärkeää maalia Neuvostoliittoa vastaan. Hänet nimettiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
NHL > Flames

Hyvin menneen kauden 1987–88 jälkeen (86 pistettä runkosarjassa, 17 pudotuspeleissä) seurasi seksiskandaali – häntä syytettiin seksisuhteesta lastensa 13-vuotiaan hoitajan kanssa. Valamiehistö vapautti Gilmourin, mutta "Killer" kaupattiin Calgary Flamesiin kauden 1988–89 alussa. Calgaryssä hyökkääjän vahva panos sai jatkoa. Gilmour teki kauden 22 pudotuspeleissä 22 pistettä ja johti Flamesin historiansa ensimmäiseen Stanley Cupiin. Hän teki voittomaalin kuudennessa pelissä ja ratkaisevassa pelissä Montrealia vastaan. Kauden 91–92 aikana Gilmourin tyytymättömyys palkkaansa kasvoi siihen pisteeseen, että hän haki välitystuomioistuimen päätöstä asiaan. Palkka nousi jonkin verran, muttei tarpeeksi ja hyökkääjätähti päätti lähteä joukkueesta. Tästä vain muutaman tunnin kuluttua hänet kuitenkin kaupattiin liigan historian suurimmassa, 10 pelaajaa koskevassa kaupassa Toronto Maple Leafsiin.
NHL > Maple Leafs

Siirron takana oli Leafsien uusi GM (general manager) Cliff Fletcher, joka oli aikaisemmin työskennellyt Flamesissa samassa tehtävässä. Toronton kannattajat saivat vastinetta toiveilleen – kausi 1992–1993 oli menestys ja Gilmour joukkueen tärkein pelaaja. Hän voitti Selke Trophyn eli liigan parhaan puolustavan hyökkääjän palkinnon sekä tuli toiseksi liigan arvokkaimman pelaajan äänestyksessä (Hart Trophy). Tämä oli ensimmäinen kerta sitten vuoden 1967 kun Leafs-pelaaja oli voittanut jonkin NHL:n henkilökohtaisista pelaajapalkinnoista. Gilmour pelasi uransa parasta kiekkoa Leafseissa. Hyökkäyspään primus motorina olemisen lisäksi hän pelasi pienikokoiseksi pelaajaksi hyvin fyysistä peliä ja taklasi surutta. 127 tehopistettä tehneelle pelaajalle Selke Trophyn voittaminen oli myös huomattava saavutus. Stanley Cupin ensimmäisellä kierroksella Leafs kaatoi vahvan Detroitin seitsemässä ottelussa. Toisella kierroksella vastaan tuli Gilmourin vanha joukkue Blues. Monet muistavat tästä sarjasta yhden Gilmourin uran näyttävimmistä maaleista hänen pyöriessään väkkärän lailla (tulevan joukkuetoverin) Curtis Josephin maalin takana ennen pyörähdystä maalin eteen tekemään vanhanaikainen spagaattiin venyvän "Cujon" alta. Toronto voitti sarjan seitsemännen ottelun 6–0 ja pääsi välieriin, jossa kuitenkin noutaja tuli Wayne Gretzkyn ja Los Angeles Kingsien muodossa. Leafsien johtaessa sarjaa 3–2, kuudennen pelin jatkoajalla Gretzkyn korkeaa mailaa Gilmourin kasvoihin ei vihelletty. Kings voitti lopulta pelin ja myös seuraavan, romuttaen kanadalaisten haaveet unelmafinaalista Toronto–Montreal. Kun vaahteranlehtifanien suosikki ja joukkueen kapteeni Wendel Clark kaupattiin Quebec Nordiquesiin 1994, Gilmour nimettiin uudeksi kapteeniksi.
NHL > Loppu-ura

Kuuden vuoden Toronton-palveluksen kannattajien keskuudessa myös erittäin suosittu "Killer" itse kaupattiin New Jersey Devilsiin 1997 Leafsien alkaessa toteuttaa sukupolvenvaihdosta. Kesällä 1998 hän teki free agent -sopimuksen Chicago Blackhawksien kanssa. Kohtalon käden vaikutuksesta juuri Chicago oli Toronton vastustajana viimeisessä pelissä legendaarisella Maple Leaf Gardensilla. Gilmour teki tuossa Hawksien voittamassa ottelussa maalin ja loppuseremonioiden aikana yleisö osoitti hänelle seisaaltaan suosiotaan vaikka edustikin jo vieraita värejä. Keväällä 2000 Gilmour siirtyi Buffalo Sabresiin, jossa hän vietti muutaman kauden. Tämän jälkeen hänet pestasi free agentinä Leafsien ikuinen kilpailija Canadiens, jonka riveissän hän pelasi hyvän kauden. Carolina Hurricanes kuitenkin lopetti "Habsien" pelit Stanley Cupin toisella kierroksella. Aina parhaimmillaan keväällä olevana pelaajana lähes 40-vuotias Killer teki taas pudotuspeleissä hyvää jälkeä, 10 pistettä 12 pelissä.
Gilmourin huhuttiin jo olevan lopettelemassa kiekkouraansa kun Leafs-kannattajien korviin kantautui hyviä uutisia kauden 2002–03 siirtorajan kynnyksellä – Canadiens kauppasi hyökkääjän Leafsiin, jotta tämä voisi päättää uransa Torontossa. Valitettavasti Gilmour sai polvivamman heti ensimmäisessä pelissään 13. maaliskuuta 2003 ja joutui päättämään uransa ennenaikaisesti. Doug Gilmour ilmoitti virallisesti vetäytymisestään kiekkomaailmasta 8. syyskuuta 2003. Gilmour teki NHL-urallaan 1474 pelissä 450 maalia ja antoi 964 syöttöä eli yhteensä 1 414 tehopistettä.
Palkinnot ja saavutukset

1982–83: OHL – valittiin ykköstähdistöjoukkueeseen
1982–83: OHL – Eddie Powers Memorial Trophy (paras pistemies)
1982–83: OHL – Red Tilson Trophy (paras pelaaja)
1988–89: NHL – Stanley Cup Calgary Flamesissä
1988–89: NHL – nopeimmat kaksi alivoimamaalia (4 sekunnin välein), NHL-ennätys
1992–93: NHL – pelasi tähdistöottelussa
1992–93: NHL – Frank J. Selke Trophy (paras puolustava hyökkääjä)
1992–93: NHL – toinen Hart Trophy -äänestyksessä (liigan arvokkain pelaaja)
1992–93: NHL – eniten pisteitä yhdellä kaudella (127), Toronton seuraennätys
1992–93: NHL – eniten syöttöjä yhdellä kaudella (95), Toronton seuraennätys
1992–93: NHL – eniten syöttöjä yhdessä pelissä (6), Toronton seuraennätys
1993–94: NHL – pelasi tähdistöottelussa
2011 Valinta Hall of Fameen.
Aiheesta muualla

Doug Gilmour.com
Kuvagalleria
Doug Gilmour The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Guy Carbonneau | Frank J. Selke Trophyn voittaja 1993 | Seuraaja: Sergei Fjodorov |
Jussi Lammela

Jussi Lammela
Jussi Antero Lammela (s. 17. toukokuuta 1959) on suomalainen muusikko. Hän toimi Finlanders-yhtyeen laulaja-rumpalina ja keulahahmona vuodesta 1984 alkuvuoteen 2020. Jussin isä Olli on ollut basistina Jannen Pelimannit-orkesterissa. Lammela on koulutukseltaan lääkintävahtimestari ja toiminut myös hierojana.
Ennen Finlandersia Lammela soitti Jussi Lammelan Orkesteri -yhtyeessä, joka toimi Matin ja Tepon taustayhtyeenä vuosina 1980–1983. Samana vuonna 1984 Lammela osallistui MTV:n Syksyn sävel -kilpailuun, ja Finlanders perustettiin.
Lammela perusti uuden kokoonpanon nimeltään MeLammelat keväällä 2020. Yhtyeen ensimmäinen single "Hän luottaa huomiseen" julkaistiin elokuussa 2020.  Yhtyeen toinen single, Pekka Kuorikosken laulama "Muistojeni Bolero", julkaistiin niin ikään elokuussa 2020.
Lammela on tehnyt jonkin verran kappaleita Finlandersille ja myös muille artisteille. Marita Taavitsainen on levyttänyt Lammelan tekemän käännöstekstin "Kellot Moskovan".
Lammela asuu nykyään Turussa, hänellä on kaksi lasta, joista toinen on opiskellut kokiksi.
Aiheesta muualla

Jussi Lammelan sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Jussi Lammelan sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Jussi Lammelan biisituotanto Kansalliskirjaston palvelussa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jussi Lammela Wikimedia Commonsissa
Julius Indongo

| Julius Indongo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Julius Munyelele Indongo
Syntynyt: 12. helmikuuta 1983 Windhoek, Namibia
Kansalaisuus:  Namibia
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Blue Machine
Pituus:  179  cm
Paino:  65 kg
Painoluokka:  Ylempi kevytsarja (63,5 kg)
Kätisyys:  vasenkätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  25
Voitot:  23
– tyrmäysvoitot:  12
Tappiot:  2
Julius Munyelele Indongo (s. 12. helmikuuta 1983 Windhoek, Namibia) on namibialainen ylemmän kevytsarjan nyrkkeilijä ja entinen IBF, ja WBA liittojen maailmanmestari. Indongo on voittanut myös pienen WBO africa liiton mestaruuden.
Ammattinyrkkeilyura

Indongo aloitti ammattinyrkkeilyuran vuonna 2009. Uran alkuvuodet Indongo otteli tuntemattomampia nyrkkeilijöitä vastaan. Ensimmäisen namibian ulkopuolella käydyn ottelun Indongo otteli vuonna 2016 kohdaten IBF liiton mestari Eduard Troyanovskyn. Kamppailussa Indongo tyrmäsi Troyaskyn ensimmäisellä iskullaan kamppailun vanhettua 40 sekuntia ensimmäistä erää. WBA liiton mestariksi Indongo kohosi vuonna 2017 voittamalla Ricky Burnsin kaksitoistaeräisessä ottelussa kaikin tuomariäänin. Indongo menetti IBF ja WBA liittojen mestaruudet hävitessään kolmannen erän tyrmäystappiolla Terence Grawfordille 19. elokuuta 2017 käydyssä ottelussa.
Aiheesta muualla

luettelo ammattinyrkkeilyotteluista boxrec.comissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Eduard Troyanovsky | IBF liiton ylemmän kevytsarjan maailmanmestari 3. joulukuuta 2016 - 19.elokuuta 2017 | Seuraaja: Terence Crawford |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ricky Burns | WBA liiton ylemmän kevytsarjan maailmanmestari 15. huhtikuuta 2017 - 19.elokuuta 2017 | Seuraaja: Terence Crawford |
Dracula elää ja voi hyvin

| Dracula elää ja voi hyvin> The Satanic Rites of Dracula |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alan Gibson
Käsikirjoittaja:  Don Houghton
Tuottaja:  Don Houghton Roy Skeggs
Säveltäjä:  John Cacavas
Kuvaaja:  Brian Probyn
Leikkaaja:  Chris Barnes
Pääosat:  Christopher Lee Peter Cushing
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Hammer Film Productions
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:   3. marraskuuta 1973  13. tammikuuta 1974  9. helmikuuta 1974  13. toukokuuta 1974  17. heinäkuuta 1974  Lokakuussa 1978
Kesto:  87 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, latina
Tuotto:  223 450 puntaa
Edeltäjä:  Draculan kosto
Seuraaja:  Seitsemän vampyyrin legenda
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dracula elää ja voi hyvin (engl. The Satanic Rites of Dracula) on Alan Gibsonin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva vuodelta 1973. Elokuva on Hammer Film Productionsin tuottama. Elokuvan pääosissa ovat Christopher Lee kreivi Draculana ja Peter Cushing van Helsinginä.
Dracula elää ja voi hyvin on kahdeksas ja toiseksi viimeinen Hammerin Dracula-sarjan elokuva, ja seitsemäs ja viimeinen, jossa Christopher Lee näyttelee Draculaa. Dracula elää ja voi hyvin on myös kolmas Dracula-sarjan elokuva, jossa Peter Cushing näyttelee van Helsingiä Leen kanssa; muut osat ovat Dracula (1958) ja Draculan kosto (1972).
Juoni

Dracula elää ja voi hyvin sijoittuu 1970-luvun Lontooseen. Liikemieheksi ryhtynyt vampyyrikreivi kohtaa vanhan vastustajansa jälkeläisen. Scotland Yardin etsivät joutuvat turvautumaan professori van Helsingin (Peter Cushing) apuun outojen katoamisten selvittämisessä. Salatieteisiin erikoistunut professori epäilee syylliseksi itseään Draculaa (Christopher Lee)...
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Christopher Lee  | … |  Kreivi Dracula   |
|  Peter Cushing  | … |  Professori Lorrimer van Helsing   |
|  Michael Coles  | … |  Komisario Murray   |
|  William Franklyn  | … |  Torrence   |
|  Freddie Jones  | … |  Professori Julian Keeley   |
|  Joanna Lumley  | … |  Jessica van Helsing   |
|  Richard Vernon  | … |  Eversti Mathews   |
|  Barbara Yu Ling  | … |  Chin Yang   |
|  Patrick Barr  | … |  Lordi Carradine   |
|  Richard Mathews  | … |  John Porter   |
|  Lockwood West  | … |  Kenraali Sir Arthur Freeborne   |
|  Valerie Van Ost  | … |  Jane   |
|  Maurice O'Connell  | … |  Hanson   |
|  Peter Adair  | … |  Tohtori   |
Tuotanto

Kahdeksannen Draculan käsikirjoitti Don Houghton, joka myös tuotti elokuvan Roy Skeggsin kanssa. Stephanie Beachamin oli tarkoitus uusia roolinsa Jessicana, mutta Beacham ei ollut saatavilla. Jessica van Helsingin rooliin astui Joanna Lumley.
Dracula elää ja voi hyvin -elokuvan kuvaukset alkoivat työnimellä Dracula is Dead and Well and Living in London 18. marraskuuta vuonna 1972 ja päättyivät 30. joulukuuta. Elokuva kuvattiin Technicolor-menetelmällä Englannin Hertfordshiren Borehamwoodissa sijaitsevalla Elstree Studiosilla, Lontoon Notting Hillissä ja South Kensingtonissa.
Elokuvan työnimi Dracula is Dead and Well and Living in London on parodia off-Broadway-musikaalin (1968) ja sen elokuvaversion (1975) nimestä Jacques Brel Is Alive and Well and Living in Paris. Christopher Lee ei ollut huvittunut elokuvan humoristisesta nimestä:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Teen sitä vaikka protestoin... [...] Mielestäni se on typerää. Pystyn ajattelemaan kahtakymmentä adjektiivia – typerä, turha, järjetön. Se ei ole komedia, mutta sillä on koominen nimi. En ymmärrä. | ” |
– Lee lehdistötilaisuudessa vuonna 1973.
Elokuvalle annettiin lopulta nimi The Satanic Rites of Dracula.
Dracula elää ja voi hyvin oli viimeinen Hammer-elokuva, jonka Christopher Lee ja Peter Cushing tekivät yhdessä. Leelle tarjottiin Draculan roolia vielä Dracula-sarjan yhdeksänteen elokuvaan Seitsemän vampyyrin legenda, mutta kieltäytyi. Cushing otti vastaan van Helsingin roolin elokuvasta vielä viimeisen kerran. John Forbes-Robertson astui kreivi Draculan rooliin elokuvasarjan viimeisessä osassa. Lee ja Cushing näyttelivät seuraavan kerran seikkailuelokuvassa Prinssi Hassanin seikkailut vuonna 1979, mutta kului kymmenen vuotta Dracula elää ja voi hyvin -elokuvan ensi-illan jälkeen ennen kuin kaksikko näytteli yhdessä seuraavassa kauhuelokuvassa Kauhujen talo (1983).
Vastaanotto ja julkaisu

Allrovi kutsui elokuvaa "kiinnostavimmaksi" elokuvaksi Hammerin Dracula-elokuvasarjassa. Time Out kirjoitti elokuvasta "paljon heikkoja toimintakohtauksia ja repliikkejä, mutta silti valtava parannus Draculan kostosta."
Dracula elää ja voi hyvin sai ensi-iltansa Länsi-Saksassa 3. marraskuuta vuonna 1973. Kotimaassa elokuva sai ensi-illan 13. tammikuuta vuonna 1974. Yhdysvalloissa elokuva pääsi teatterilevitykseen vasta lokakuussa vuonna 1978. Elokuvaa on levitetty Yhdysvalloissa nimellä Count Dracula and His Vampire Bride. Elokuvan muita nimikkeitä on Dracula Is Alive and Well and Living in London ja Rites of Dracula.
Suomessa elokuva ei päässyt teatterilevitykseen, mutta elokuva on esitetty televisiossa Yle Teema -kanavalla 13. heinäkuuta vuonna 2009. Suomessa elokuvan ikärajaksi on määrätty K-18, mutta televisioesityksessä ikärajana oli K-15.
DVD-julkaisut

Dracula elää ja voi hyvin on julkaistu videolle ja DVD:lle. Elokuva on julkaistu DVD:nä muun muassa vuosina 2002, 2003, 2004, 2005 ja 2012.
Aiheesta muualla

Dracula elää ja voi hyvin Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Dracula elää ja voi hyvin Elonet.
Dracula elää ja voi hyvin AllMoviessa. (englanniksi)
Kabel

Kabel tarkoittaa seuraavia asioita:
K’abel, mayojen kuningatar
Kabel, kirjaintyyppi
Heidi Kabel, saksalainen näyttelijä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kabel”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.