Lohikäärmeen hetki
Vastaanotto

Lohikäärmeen hetki sai Weird Talesin lukijoilta innostuneen vastaanoton. Jatkosarjan ensimmäinen osa valittiin lukijaäänestyksessä joulukuun 1935 numeron parhaaksi tarinaksi ja viimeinen osa huhtikuun 1936 parhaaksi. Lisäksi toinen osa pääsi lähelle kärkeä mutta ei voittanut. Kolmas ja neljäs osa eivät sijoittuneet.
Galaxy Science Fictionin Groff Conklin (1951) luonnehti Lohikäärmeen hetkeä näennäishistorialliseksi romanssiksi ja värikkääksi toiminnaksi, joka tarjoaa riemastuttavaa luettavaa ”niille, jotka tykkäävät lukiessaan rentoutua ja jättää aivot narikkaan”. Conklin piti Conanin seikkailullista maailmaa ”aidosti ansiokkaana” mutta moitti kirjoitustyyliä mahtipontiseksi ja paikoin naurettavaksi. L. Sprague de Camp (1951) piti Howardia ”melkein erittäin hyvänä kirjoittajana”, joka olisi ehkä päässyt heikkouksistaan yli jollei olisi kuollut nuorena. De Camp kiitti romaanin nopeatempoista ja sekasortoista väkivaltaa sekä korkealla pysyvää jännitettä mutta arvosteli sekalaisista aineksista huolimattomasti rakennettua miljöötä. Sekä de Camp että Conklin vertasivat Lohikäärmeen hetkeä E. R. Eddisonin romaaniin The Worm Ouroboros (1922).
Markku Sadelehdon (1991) mukaan ”ilkeämieliset ovat sanoneet, ettei Lohikäärmeen hetki ole kuin ’Tulipunaisen linnoituksen’ laajennettu versio, johon on ympätty aineksia aikaisemmista Conan-tarinoista. Koska romaania ei ollut tarkoitettu samalle lukijakunnalle, Howard lainasi sumeilematta omia kirjoituksiaan – plagioi itseään. Tämä on epäilemättä osatotuus. Toisaalta Lohikäärmeen hetki on vuosisadan vaikutusvaltaisimpia fantasiaromaaneja ja sisältää tekijänsä harkituinta ja hiotuinta proosaa.” E. F. Bleilerin (1983) sanoin se on ”pisin ja kunnianhimoisin Conan-tarina”, mielikuvituksellinen ja vauhdikas ”verisen seikkailufantasian klassikko.” Mark Finn (2013) katsoo Lohikäärmeen hetken ylittäneen kaiken, mitä Howard oli siihen mennessä kirjoittanut. Conan ja hänen fiktiivinen maailmansa olivat valmiit ja vakiintuneet, ”jäljellä on kirjoittaminen” ja sen saralla Lohikäärmeen hetki edustaa Howardia parhaimmillaan.
Aikakoneen Juhani Hinkkanen arvosteli suomennoksen vuonna 1992. Hänen mukaansa Lohikäärmeen hetki on ”Howardia parhaimmillaan ja erinomainen sword & sorcery -romaani”, jossa Conanin tarina huipentuu. Etenkin Conania ennestään tuntemattomille romaani on Hinkkasen mukaan hyvä aloitus. Petri Hiltunen kirjoitti Tähtivaeltaja-lehdessä, että aiemmat Conan-novellit lukeneille romaanista uhkaa muodostua ”kiertoajelu hyboriseen aikaan, jolla keski-iän ylittänyt machomies muistelee nuoruuttaan.” Romaani on kuitenkin onnistunut ja siinä riittää vauhtia ja eksoottisia maisemia. Entisen yli-ihmismäisen sankarin kuvataan nyt olevan myös erehtyväinen ja usein epäonnistuva. Myös Jukka Halme kirjoitti teoksessa Ulkomaisia fantasiakirjailijoita (2003) Lohikäärmeen hetken olevan yllättävän yhtenäinen kokonaisuus.
Uusintapainoksen arviossa Kirjavinkkien Juha Salmi pitää kirjan pahimpana ongelmana rytmitystä. Puutteellisen editoinnin vuoksi päähenkilö ”säntäilee kohtauksesta toiseen.” Kirjan vahvuuksia ovat räiskyvä toiminta ja muutamat kiintoisat henkilöhahmot, mutta kokonaisuus ”ei ihan yllä parhaimpien Conan-tarinoiden joukkoon”.