stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marjatta Kurenniemi

Marjatta Kurenniemen ylioppilas­kuva vuodelta 1938 Järven­pään yhteis­koulusta.
Lea Marjatta Kurenniemi (o.s. Mikkola; 7. toukokuuta 1918 Helsinki – 14. marraskuuta 2004 Taipalsaari) oli tuottelias suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän myös suomensi useita lastenkirjoja kuten Tammen kultaisia kirjoja.
Kurenniemi valmistui ylioppilaaksi vuonna 1938 ja opiskeli suomen kieltä Helsingin yliopistossa. Sodan aikana hän toimi lottana. Kurenniemen esikoisteos oli vuonna 1946 ilmestynyt saturomaani Pukke Punamuurahaisen seikkailut. Hänet tunnetaan etenkin Onneli ja Anneli -kirjoistaan. Niiden taustalla on Topeliuksen kahdesta pikkutytöstä kertova satu Punainen tupa, jolle Kurenniemi halusi kirjoittaa erilaisen lopun. Saara Cantell on ohjannut kirjojen pohjalta elokuvat Onneli ja Anneli (2014), Onnelin ja Annelin talvi (2015), Onneli, Anneli ja salaperäinen muukalainen (2016) ja Onneli, Anneli ja nukutuskello (2018).
Kurenniemen tuotanto käsitti erityisesti luontosatuja ja oli tyyliltään usein kielellä leikittelevää nonsenseä. Maija Karma on kuvittanut suuren osan Kurenniemen tuotannosta.
Kurenniemi sai Topelius-palkinnon vuosina 1954, 1967 ja 1984. Hän sai myös valtion kirjallisuuspalkinnon vuosina 1976 ja 1981 ja Pro Finlandia -mitalin 1970. Tirlittan-palkinto Kurenniemelle myönnettiin 1999 ja taiteen valtionpalkinto 2003.
Kurenniemen puoliso oli vuodesta 1940 filosofian tohtori Tauno Kurenniemi. He saivat viisi lasta. Futurologi ja suomalaisen elektronisen musiikin pioneeri Erkki Kurenniemi (1941-2017) oli heidän esikoisensa. Muut lapset ovat arkkitehti Marja Kurenniemi (s. 1942-2023), kirjastonhoitaja Leena Kurenniemi(s. 1943), Lauri Kurenniemi (s. 1945-1972) ja lavastaja Mikko Kurenniemi (s. 1953). Kurenniemen vuonna 1665 perustettu sukutila sijaitsee Taipalsaarella, jossa Marjatta Kurenniemi kirjoitti monet teoksistaan.
Teokset

Pukke Punamuurahaisen seikkailut: kesäinen satu.  Helsinki:  Valistus, 1946.
Unikon satuja (WSOY, 1947, satukokoelma)
Sadepäivän satuja (Valistus, 1947, satukokoelma)
Varjo kalliolla (Valistus, 1948, poikien seikkailukirja)
Jannun ihmeelliset seikkailut (Valistus, 1949, lastenkertomus), 2. painos nimellä Jannu-vasikan ihmeelliset seikkailut (1978)
Oli ennen Onnimanni.  (Kuvitus: Maija Karma)  Helsinki:  Tammi, 1953.
Kuinka-Kum-Maa on kaikkialla (Tammi, 1954, saturomaani)
Antti Karoliina ja muita hassuja satuja (Valistus, 1954, satukokoelma)
Puuhiset (Tammi, 1955, saturomaani)
Matka Kauas-Maahan (Valistus, 1956, satukokoelma)
Kuu omenapuussa (Valistus, 1958, satukokoelma)
Kesälintu (WSOY, 1959, tyttökirja)
Varpusprinsessa (Valistus, 1964, satukokoelma)
Kaksi kukkopilliä (yhdessä Kaija Pakkasen kanssa, WSOY, 1968, runokirja)
Kaukana täältä (WSOY, 1972, satukokoelma; kauneimpien satujen valikoima)
Leenan sininen päivä (WSOY, 1975, lasten arkikertomus)
Pilvipaimen (WSOY, 1976, satukokoelma)
Vaari (WSOY, 1976, Tenavakerho)
Höpsökärpänen (Weilin+Göös, 1980, satukokoelma)
Seitsemän meren tuolla puolen (WSOY, 1980, satukokoelma)
Joulun ikkuna (Weilin+Göös, 1984, satukokoelma)
Marjatan satuja (WSOY, 1992, satukokoelma)
Kolme kissimissiä ja muita runoja (WSOY, 1995, runokokoelma)
Toivoisin että asuisin kuussa. Marjatta Kurenniemen runoja ja satuja (WSOY, 2018, juhlakirja)
Onneli ja Anneli -sarja
Onnelin ja Annelin talo (WSOY, 1966)
Onnelin ja Annelin talvi (WSOY, 1968)
Onneli, Anneli ja orpolapset (WSOY, 1971)
Onneli, Anneli ja nukutuskello (WSOY, 1984)
Putti ja pilvilaivat (WSOY, 1987)
Putti Puuhkajasaarella (WSOY, 1989)
Palkinnot

Topelius-palkinto 1954, 1967 ja 1984
Pro Finlandia -mitali 1970
Valtion nuorisokirjailijapalkinto 1976 ja 1981
Tirlittan-palkinto 1999
Taiteen valtionpalkinto 2003
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Marjatta Kurenniemi Wikisitaateissa
Marjatta Kurenniemen esittely Nuorisokirjailijat ry:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Marjatta Kurenniemen syntymän 100-vuotisjuhlavuoden sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia 
Muut:  IdRef
Hammasnokkakyyhky

| Hammasnokkakyyhky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkylinnut Columbiformes
Heimo::  Kyyhkyt Columbidae
Suku::  Didunculus
Laji::  strigirostris
Kaksiosainen nimi
 Didunculus strigirostris  (Jardine, 1845) 
Katso myös
   Hammasnokkakyyhky Wikispeciesissä   Hammasnokkakyyhky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hammasnokkakyyhky (Didunculus strigirostris) on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Samoalta.
Koko ja ulkonäkö

Hammasnokkakyyhky voi kasvaa 31–34 cm pitkäksi ja on ruumiinrakenteeltaan tukevahko. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Hammasnokkakyyhkyn pää, selkä, rinta ja vatsa ovat väriltään tumman vihertävän siniset, lähes mustat. Linnun siivet ja lyhyt pyrst ovat väriltään punaruskeat. Hammasnokkakyyhkyn nokka on suuri, tukeva ja koukkupäinen. Nokan alapuoliskossa on kolme terävää "hammasta", joiden perusteella laji on saanut nimensä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Hammasnokkakyyhkyä tavataan Samoalta Upolun ja Savai’in saarilta. Lajin elinympäristöä ovat koskemattomat metsät. Se liikkuu yleensä ryhminä joissa on muutamasta linnusta aina muutamaan kymmeneen lintuun. Hammanokkakyyhkyn ravintoa ovat pääasiallisesti Dysoxylum-suvun puiden hedelmät, mutta se syö myös muita hedelmiä. Pesänsä laji rakentaa puuhun.
Hammasnokkakyyhky luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja kannan kooksi arvioidaan 70–400 yksilöä. Suurimmat uhat lajille ovat elinympäristön häviäminen teiden rakentamisen vuoksi, metsästys ja hammasnokkakyyhkyjä pyydystävät vieraslajit kuten rotat ja villiintyneet kissat.
Mosambikinmedestäjä

| Mosambikinmedestäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Medestäjät Nectariniidae
Suku::  Kaunomedestäjät Cinnyris
Laji::  neergaardi
Kaksiosainen nimi
 Cinnyris neergaardi  (Grant, 1908) 
Synonyymit
 Nectarinia neergardi 

Katso myös
   Mosambikinmedestäjä Wikispeciesissä   Mosambikinmedestäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mosambikinmedestäjä (Cinnyris neergaardi) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Mosambikinmedestäjää tavataan Etelä-Afrikassa, Mosambikissa ja Swazimaassa. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen populaatio on pieni ja mahdollisesti pienenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Korpi-imarre

| Korpi-imarre |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Saniaiset Pteridophytina
Luokka::  Polypodiopsida
Lahko::  Polypodiales
Heimo::  Sysi-imarrekasvit Thelypteridaceae
Suku::  Palleimarteet Phegopteris
Laji::  connectilis
Kaksiosainen nimi
 Phegopteris connectilis  (Michx.) Watt 
Synonyymit
 Thelypteris phegopteris (L.) Sloss. 
Katso myös
   Korpi-imarre Wikispeciesissä   Korpi-imarre Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korpi-imarre (Phegopteris connectilis, syn. P. polypodioides, Thelypteris phegopteris, Lastrea phegopteris, Dryopteris phegopteris) on pienehkö saniainen, joka muodostaa kosteisiin paikkoihin yhtenäisiä kasvustoja. Lajia tavataan laajalti Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Korpi-imarre on yleinen myös Suomessa.
Ulkonäkö ja koko

Korpi-imarteen maavarsi on vaakasuora, pitkä ja nysty- tai karvasuomuinen. Lehdet kasvavat yksittäin. Lehden ruoti on 10–50 cm pitkä, eli 1–2 kertaa lehden lavan pituinen. Lehden kolmiomaisen puikea lapa on viisto tai melkein vaakasuora, tyvestä parilehdykkäinen mutta muuten pariosainen. Lehdykät ovat tasasoukkia, pariliuskaisia, ehyt- tai hammaslaitaisia ja alta karvaisia. Alin lehdykkäpari on tavallisesti hieman erillään ylemmistä, lehdykät ovat kääntyneet "viiksimäisesti" taaksepäin. Lehtilavan alla olevat itiöpesäkeryhmät ovat katesuomuttomia. Suomessa korpi-imarteen itiöt kypsyvät heinä-elokuussa.
Levinneisyys

Korpi-imarre kasvaa koko Euroopassa Pyreneiltä itään mantereen eteläisimpiä osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena läpi Venäjän havumetsävyöhykkeen Siperiaan, Kiinaan ja Japaniin asti. Pohjois-Amerikan mantereella lajia tavataan Alaskassa, sekä Yhdysvaltain ja Kanadan itä- ja länsiosissa. Suomessa korpi-imarre on yleinen koko maassa. Runsaslukuisin laji on Keski- ja Itä-Suomessa.
Elinympäristö

Korpi-imarre kasvaa rehevissä, kosteissa paikoissa kuten puronvarsikorvissa, ruoho- ja lehtokorvissa, lehtomaisissa metsissä sekä myös märillä ja varjoisilla kallioseinämillä.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Phegopteris connectilis – korpi-imarre
Kasviatlas 2023: Korpi-imarteen (Phegopteris connectilis) levinneisyys Suomessa.
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Korpi-imarre (Phegopteris connectilis)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Phegopteris connectilis:  Wikidata: Q998341  Wikispecies: Phegopteris connectilis  BioLib: 3112  CoL: 4FXST  EoL: 486330  EPPO: THEPH  EUNIS: 194452  FNA: 200004057  FoC: 200004057  GBIF: 2651330  GRIN: 457034  iNaturalist: 122082  IPNI: 17344580-1  IRMNG: 11165903  ITIS: 504295  MichiganFlora: 2721  MoBotPF: 285677  NatureServe: 2.145035  NBN: NHMSYS0000461665  NCBI: 173899  Observation.org: 7169  Open Tree of Life: 672741  PFI: 69  Plant List: tro-26600261  PLANTS: PHCO24  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:17344580-1  Tropicos: 26600261  uBio: 475124  VASCAN: 9402  WisFlora: 4474  WFO: wfo-0001107380  Laji.fi: MX.37747 
Polypodium connectile:  Wikidata: Q50859370  GBIF: 5647575  GRIN: 457035  IPNI: 206818-2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:206818-2  Tropicos: 26605412  WFO: wfo-0001111377 
Korpi-imarre C.A.M. Lindmanin teoksessa Bilder ur Nordens Flora (1917–1926).
Korpi-imarre.
Harmaasiipifrankoliini

| Harmaasiipifrankoliini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Suku::  Ruskofrankoliinit Scleroptila
Laji::  afra
Kaksiosainen nimi
 Scleroptila afra  (Latham, 1790) 
Synonyymit
 Francolinus africanus 
Katso myös
   Harmaasiipifrankoliini Wikispeciesissä   Harmaasiipifrankoliini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harmaasiipifrankoliini (Scleroptila afra) on aitokanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan eteläisestä Afrikasta.
Koko ja ulkonäkö

Harmaasiipifrankoliini voi kasvaa noin 30–33 cm pitkäksi. Lajin sukupuolet ovat ulkonäöltään samanlaiset. Yleisväritykseltään harmaasiipifrankoliini on harmaan- ja ruskeankirjava. Rinta on hieman punertava, mutta ei yhtä selvästi kuin monilla muilla ruskofrankoliinien suvun lajeilla.
Levinneisyys ja elinympäristö

Harmaasiipifrankoliinia tavataan Etelä-Afrikasta ja Lesothosta. Linnun elinympäristöä ovat vuoristoiset ruohomaat tyypillisesti 1 800–2 800 metrin korkeudella merenpinnasta. Laji elää pesimäaikaan pieninä 3–8 yksilön ryhminä ja talvisin suurempina parvina. Harmaasiipifrankoliinin ravintoa ovat kasvien juuret, sipulit ja mukulat. Harmaasiipifrankoliinin pesimäkausi kestää elokuulta maaliskuulle.
Vappu Orlov

Vappu Orlov (s. 19. toukokuuta 1943 Savonlinna) on suomalainen kustannustoimittaja ja kirjallisuuden suomentaja, joka on erikoistunut venäläisten kertojien suomentamiseen. Hän työskenteli 33 vuotta Tammen käännetyn kaunokirjallisuuden kustannustoimittajana, missä hän vastasi osaltaan muun muassa Keltaisen kirjaston kustannusohjelmasta. Orlov on suomentanut muiden muassa Grigori Baklanovin, Mihail Saltykov-Štšedrinin, Nikolai Leskovin, David Landesin, Eduard Uspenskin ja Mihail Šiškinin teoksia. Venäjän lisäksi Orlov on suomentanut myös englannista ja ruotsista.
Orlov opiskeli venäjää Helsingin yliopistossa professori Igor Vahrosin johdolla ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1974, minkä jälkeen hän opiskeli Moskovan ja Leningradin yliopistoissa 1974–1975. Orlov työskenteli Tammessa kustannustoimittajana 1970–1973 ja 1976–2006. Käännöskirjallisuuden lisäksi hän toimitti tietosanakirjoja ja sarjakuvia. Orlov on edistänyt ulko- ja kotimaisten sarjakuvien julkaisemista 1980-luvulta lähtien. Hän on ollut muun muassa Enki Bilalin, Hunt Emersonin ja Sempén sarjakuvien suomennosten kustannustoimittaja ja ollut valikoimassa Tammen kustannusohjelmaan suomalaisia sarjakuvantekijöitä, kuten Heikki Paakkasen, Sami Toivosen & Timo Varpion, Jii Roikosen ja Ville Tietäväisen. Vuonna 2006 Suomen sarjakuvaseura nimesi hänet sarjakuvaneuvokseksi.
Vuonna 2000 Orlov sai ansioituneelle kustannustoimittajalle myönnettävän Alvar Renqvist -palkinnon. Hänelle myönnettiin Mikael Agricola -palkinto vuonna 2016 Mihail Šiškinin romaanin Neidonhius suomennoksesta. Vuonna 2018 Orlov sai kirjallisuuden valtionpalkinnon.
Teokset

Orlov, Vappu (toim. ja suom.): Venäläisiä kertojia.  Helsinki:  Avain, 2010.  ISBN 978-951-692-801-5
Palkinnot ja tunnustukset

Alvar Renqvist -palkinto 2000
Sarjakuvaneuvos 2006
Mikael Agricola -palkinto 2016 Mihail Šiškinin romaanin Neidonhius suomennoksesta
Kirjallisuuden valtionpalkinto 2018
Aiheesta muualla

Vappu Orlov Kirjasampo.fi:ssä
Mustamedestäjä

| Mustamedestäjä |
| --- | --- |
 Mustamedestäjäkoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Medestäjät Nectariniidae
Suku::  Aasianmedestäjät Leptocoma
Laji::  aspasia
Kaksiosainen nimi
 Leptocoma aspasia  (Lesson & Garnot, 1828) 
Synonyymit
 Leptocoma sericea  Nectarinia aspasia 
Katso myös
   Mustamedestäjä Wikispeciesissä   Mustamedestäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustamedestäjänaaras.
Mustamedestäjä (Leptocoma aspasia) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Mustamedestäjää tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sen on kuvattu olevan yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sysi-imarrekasvit

| Sysi-imarrekasvit |
| --- | --- |
 Thelypteris acuminata
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Saniaiset Pteridophytina
Luokka::  Polypodiopsida
Lahko::  Polypodiales
Heimo::  Sysi-imarrekasvit Thelypteridaceae  Pic.Serm.
Katso myös
   Sysi-imarrekasvit Wikispeciesissä   Sysi-imarrekasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sysi-imarrekasvit eli nevaimarrekasvit (Thelypteridaceae) on saniaisten Polypodiopsida-luokkaan ja Polypodiales-lahkoon kuuluva kasviheimo.
Ulkonäkö ja koko

Sysi-imarrekasvien neulamaisten karvojen peittämät lehtilavat ovat tavallisesti lehdykkäisiä tai sulkamaisia.
Pyöreät tai pitkulaiset itiöpesäkeryhmät sijaitsevat lehden alapinnalla. Katesuomu on ohut ja munuaisenmuotoinen tai se puuttuu.
Sysi-imarrekasvien kromosomiluku on x = 27–36.
Levinneisyys

Sysi-imarrekasvien levinneisyys on maailmanlaajuinen, lukuun ottamatta Etelämannerta ja arktista aluetta.
Luokittelu

Heimoon kuuluu 5–30 ja noin 950 lajia sukua riippuen siitä, kuinka laajoiksi suvut käsitetään. Heimo on monofyleettinen.
Smith et al.:n mukaan heimoon kuuluvat seuraavat suvut:
Pyöröimarteet (Cyclosorus Link): Sukuun kuuluu yli 170 lajia.
Macrothelypteris (H. Ito) Ching: Sukuun kuuluu 11 lajia, joiden levinneisyysalue ulottuu Etelä-Afrikasta ja Maskareeneilta Havaijille.
Palleimarteet eli korpi-imarteet (Phegopteris (C. Presl) Fée ): Sukuun kuuluu 19 lajia, mukaan lukien
Korpi-imarre (Phegopteris connectilis (Michx.) Watt)
Pseudophegopteris Ching: Sukuun kuuluu noin 17–20 lajia, jotka kasvavat trooppisessa Afrikassa ja Aasiassa.
Sysi-imarteet eli nevaimarteet (Thelypteris Schmidel ): Sukuun kuuluu noin 400 lajia, mukaan lukien
Nevaimarre (Thelypteris palustris Schott)
Aiheesta muualla

ITIS: Thelypteridaceae (englanniksi)
Flora of China: Thelypteridaceae (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Sumpffarngewächse
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1496479  Wikispecies: Thelypteridaceae  APNI: 54451  EoL: 4522  EPPO: 1THLF  FloraBase: 22725  FNA: 10887  FoAO2: Thelypteridaceae  FoC: 10887  GBIF: 6618  GRIN: 1287  iNaturalist: 56184  IPNI: 30000455-2  IRMNG: 107109  ITIS: 500085  NBN: NBNSYS0000161143  NCBI: 29616  NZOR: ef2990e2-e9b7-4c97-ac58-a1c93cddf0a4  Open Tree of Life: 1092198  Paleobiology Database: 54785  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000455-2  Tropicos: 42000412  VASCAN: 228  VicFlora: 609e1654-bdef-4524-970f-75276d106384  WFO: wfo-7000000609 
Cyclosorus sandwicensis
Korpi-imarre (Phegopteris connectilis)
Käännös suomeksi
Ponzi-huijaus

Ponzi-huijaus eli Ponzi-järjestelmä on pyramidihuijauksen muoto, jossa joku kerää pääomia kuviteltua tai olemassa olevaa sijoituskohdetta varten luvaten sijoituksille nopeaa ja korkeaa tuottoa: korkeampaa kuin mistään muusta sijoitustoiminnasta on mahdollista saada. Sijoituskohde voi olla kultavaranto, kaivos, öljyesiintymä, lomaosake, kryptovaluutta tai mikä tahansa tuottoisalta kuulostava kohde. Todellisuudessa mitään laillista liiketoimintaa ei harjoiteta tai se on vähäistä.
Ponzi-huijaus on saanut nimensä Charles Ponzista.
Alussa sijoittajille maksetaan luvattua korkoa tai tuottoa sijoituksille niistä varoista, joita myöhemmät sijoittajat tuovat järjestelmään. Nopeat ja runsaat tuotot saavat monet osallistujat sijoittamaan rahat uudestaan järjestelmään ja houkuttelemaan mukaan uusia sijoittajia. Ideaa markkinoidaan ja levitetään henkilökohtaisen suosittelun periaatteella tutulta toiselle samoin kuin verkostomarkkinointia ja ketjukirjeitä.
Ponzi-huijausten historia

Ponzi-huijauksia on tehty ainakin 1800-luvulta lähtien. Tyypillinen sijoituskohde olivat keksityt Etelä-Amerikan kaivokset, öljylähteet ja pienet yksityiset rautatieyhtiöt. Erilaiset käärmeöljyjä ja muita ihmerohtoja myyvät supliikit liikemiehet harjoittivat myös osakekauppaa, mitä voidaan pitää Ponzi-huijauksina. Henkilökohtaisten todistuskertomusten avulla myydyillä ihmelääkkeillä ei ollutkaan parantavia vaikutuksia eikä väitettyä yhtiötä tai suuria tuotantolaitoksia ollut olemassa, jolloin myydyt osakkeet olivat arvottomia niihin sijoittaneille henkilöille. Kun totuus paljastui, myyntimiehet olivat jo matkustaneet lain kouran ulottumattomiin uusille alueille myymään ideaansa.
Pörssiyhtiöiden tilinpäätöstietoja ja vuosikatsaustiedotteita väärentämällä on saatu aikaan sijoittajien ryntäys ostomarkkinoilla. Yhtiöiden osakkeita on ostettu valtaisia määriä yli niiden todellisen arvon suurien kasvuodotusten ja osinkojen toivossa. Näin tapahtui 1990-luvulla erityisesti it-yritysten ja 2000-luvulla yhdysvaltalaisen energiajätin Enronin kohdalla. It-kuplan puhjettua tuhannet sijoittajat menettivät rahansa yhtiöiden paljastuttua lähes arvottomiksi. Enron teki puolestaan historian ehkä kuuluisimman ja suurimman konkurssin vuoden 2001 lopussa. Näitä vedätyksiä voidaan pitää tietyin varauksin eräänlaisina Ponzi-huijauksina, joskin yritykset harjoittivat yleensä laillista liiketoimintaa toisin kuin monissa perinteisissä ponzeissa tehdään. Pörssiyhtiöiden osakkeiden myynti ei tapahdu henkilökohtaisen suosittelun periaatteella niin kuin tyypillisessä ponzissa, joten tässäkin on eroja tyypilliseen Ponzi-huijaukseen.
Suomen tunnetuin ja ehkä Pohjoismaiden laajin Ponzi-huijausepäily on sijoitusklubi WinCapita, joka toimi aiemmin nimillä WinClub ja GiiClub. Sen kautta väitetään huijatun jopa 70–100 miljoonaa euroa vuodesta 2003 aina 7. maaliskuuta 2008 asti, jolloin klubin internetsivusto suljettiin ja päätekijät katosivat jäljettömiin sijoittajien rahat mukanaan. Poliisi tutkii vuoden 2008 keväällä järjestelmää epäiltynä petoksista, rahankeräysrikoksesta, markkinointirikoksista ja rahanpesusta. Ponzi-huijaus on uudehko tapa saada rikollisesti hankittu raha näyttämään laillisilta tuloilta.
Ponzi-huijausten historia > Charles Ponzi

Ponzi-huijaukset ovat saaneet nimensä Charles Ponzin mukaan (mies tunnetaan myös nimillä Carlo ja Carl Ponzi, Charles Ponei ja Charles P. Bianchi). Hän syntyi Italiassa vuonna 1882, mutta muutti Yhdysvaltoihin omien sanojensa mukaan vuonna 1903. Oltuaan välillä Kanadassa ja kärsittyään rangaistuksia petoksista, hän keksi vuonna 1920 idean, joka teki hänestä maailmankuulun ja josta hänen nimensä on annettu vastaaville muille huijauksille.
Ponzi huomasi, että kansainvälisillä postivastauskupongeilla (IRC eli International Postal Reply Coupon) oli mahdollista tehdä voittoa eri maiden erisuuruisten postimaksujen ja osin nopean inflaationkin ansiosta. Jos joku lähetti rahaa Italiaan ja siellä ostettiin edullisesti IRC, joka lähetettiin sitten Yhdysvaltoihin, niin samaa kuponkia vastaan saatiin vaihdettua suuremman summan edestä postimerkkejä kuin mistä lähtömaassa oli maksettu. Tämän järjestelmän ansiosta Ponzi väitti olevan mahdollista tehdä täysin laillisesti järjestelmän heikkoutta hyväksi käyttäen jopa yli 400 prosentin voittoa kulujen jälkeen, kun vain oli tarpeeksi asiamiehiä hoitamassa muiden sijoituksia.
Ponzi sai muutaman tuttavan sijoittamaan postikuponkeihin ja lupasi heille 50 prosentin tuoton 45 päivän sijoituksesta. Hän maksoi ensin sijoittaneille viimeksi sijoittaneiden varoista lupaamansa tuoton ja sai siten uusia sijoittajia aiempien sijoittajien suositellessa järjestelmää heille. Suuria voittoja saaneet sijoittajat sijoittivat enimmäkseen saamansa voitot ja alkupääoman uudestaan järjestelmään lisävoittojen toivossa, joten Ponzi ei joutunut maksamaan nettovoittoa kovinkaan monelle. Tämä mahdollisti sijoitusten määrän nopean kasvun ja maksukyvyn aiemmin sijoittaneille, jos joku halusi sijoituksensa pois järjestelmästä.
Ponzi sai kerättyä puolessa vuodessa monta miljoonaa dollaria sijoittajilta ennen kuin jäi kiinni rikoksistaan elokuussa 1920. Osa sijoittajista uskoi vielä Ponzin kiinnijäämisen ja syytteiden jälkeen, että hän oli rehellinen liikemies ja että sijoitukset olivat hyvässä turvassa hänen huomassaan. Ponzi tuomittiin lopulta viideksi vuodeksi liittovaltion ja yhdeksäksi vuodeksi osavaltion vankilaan. Hän kuoli myöhemmin köyhissä oloissa Brasiliassa vuonna 1949, vaikka hänen kauttaan oli kiertänyt miljoonia dollareita huijauksen menestysaikana.
Ponzi-huijaukset ja lainsäädäntö

Ponzi-huijaus on Suomessa ja useimmissa maissa lainvastaista. Suomessa rikotaan rahankeräyslakia ja syyllistytään petokseen. Kyseeseen tulee myös markkinointirikos, koska ideaa markkinoidaan totuudenvastaisten ja harhaanjohtavien markkinointiväittämien avulla. Huijaukseen rahojaan sijoittavien asema on tukala, sillä he syyllistyvät itsekin rahankeräys- ja markkinointirikoksiin, vaikka eivät sitä tietäisi. 
Käytännössä rahaa ja aikaa järjestelmään hävinneet sijoittajat ovat kuitenkin pääsääntöisesti rikoksen uhreja eivätkä rikollisia. Heidän juridinen asemansa on silti heikko, sillä sijoitettuja rahoja ei yleensä voi saada takaisin. Ne tuomitaan valtiolle menetetyiksi, jos pääsyylliset tuomitaan ja varat saadaan takavarikoitua. Muussa tapauksessa ne päätyvät päätekijöiden taskuihin ja jäävät sijoittajien henkilökohtaiseksi tappioksi.