stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Proteakasvit

| Proteakasvit |
| --- | --- |
 Etelä-Afrikan kansalliskukka: kuningasprotea  (Protea cynaroides)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Proteales
Heimo::  Proteakasvit Proteaceae  Juss.
Alaheimot
 Bellendenoideae  Grevilleoideae  Persoonioideae  Proteoideae  Symphionematoideae 
Katso myös
   Proteakasvit Wikispeciesissä   Proteakasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Proteakasvit (Proteaceae) on kukkivien kasvien heimo. Sen jäseniä tavataan luonnonvaraisina lähinnä eteläisellä pallonpuoliskolla, mutta niitä kasvatetaan koristekasveina muuallakin. Heimo oli jakaantunut kahteen taksoniin Proteoideae ja Grevilleoideae jo silloin, kun Gondwana-manner hajosi 140 miljoonaa vuotta sitten. Sukujen Leucospermum, Leucadendron ja Protea lajeja käytetään leikkokukkina ja lämpimissä maissa myös puutarhan koristekasveina. Proteakasveihin kuuluu puita ja pensaita, joilla on usein suuret ja värikkäät kukinnot.
Proteakasvien levinneisyysalueisiin kuuluvat Etelä-Afrikka, trooppisen Afrikan vuoret, Madagaskar, trooppinen Aasia, Malaijien saaristo, Australia, Uusi-Kaledonia, Uusi-Seelanti, trooppinen Amerikka ja Chile. Heimossa on useita esimerkkejä Etelä-Amerikan, Etelä-Afrikan, Australian ja Kaakkois-Aasian kasvistoille yhteisistä suvuista, mikä ilmiö selittyy muinaisesta em. Gondwanamantereesta, jolle heimo ehti levitä, ennen mantereen hajoamista. Esimerkiksi suvussa Gevuina on kolme lajia, joista yksi kasvaa Chilessä, yksi Uudessa-Guineassa ja yksi Koillis-Australiassa. Useimpien lajien kasvualueilla vallitsee pitkä kuiva kausi, johon niiden rakenne on sopeutunut (kuivakkokasveja eli kserofyyttejä). Heimossa on kuitenkin myös sademetsien puita, kuten 100-lajisessa suvussa Helicia.
Tuntomerkit

Proteakasvien lehtiasento on vuorottainen, ja lehdet ovat ehyitä tai liuskaisia, nahkeita ja usein karvaisia, korvakkeettomia. Kukat ovat ryhmittyneet tertuiksi, tähkiksi tai mykeröiksi, joiden ympärillä voi olla värikkäitä ylälehtiä. Kukinnossa voi olla jopa lähemmäs tuhat kukkaa (eräät banksiat). Kukissa on tavallisesti sekä heteitä että emiö eli ne ovat kaksineuvoisia. Harvemmin kukat ovat hede- tai emikukkia, ja silloin nämä yksineuvoiset kukat sijaitsevat eri kasviyksilöissä eli kaksikotisesti. Yksittäinen kukka on symmetrialtaan vastakohtainen, sen kehä on neliliuskainen, liuskojen väleissä on 2–4 suomua. Kehäliuskoihin kiinnittyy neljä hedettä, ja palhot ovat toisinaan kasvaneet yhteen kehän kanssa. Sikiäin on kehänpäällinen, joskus varrellinen (gynofori) ja yhdestä emilehdestä muodostunut. Sikiäimessä on vaihteleva määrä siemenaiheita. Sikiäimen päässä on pitkä ja usein sisäänpäin taipunut vartalo. Kukkien hetiö kehittyy ennen emiötä (aikaishetisyys) ristipölytyksen varmistamiseksi. Kun vartalon kärki aikanaan oikenee, se pölläyttää heteistä siitepölyä, joka tarttuu pölyttäjiin. Kukat ovat hyönteis- tai lintupölytteisiä. Hedelmän tyyppi vaihtelee: se on joko tuppilo, luumarja tai pähkinä. Siemenissä voi olla lenninsiipi, eikä se sisällä siemenvalkuaista eli endospermiä.
Proteakasvien taksonomia

Aiemmin proteakasvit jaettiin kahteen alaheimoon, mutta uusimpien molekyylitaksonomisten tutkimusten mukaan alaheimoja on erotettavissa viisi (Angiosperm Phylogeny Website):
Bellendenoideae: Vain yksi laji Bellendena montana Australiassa ja Tasmaniassa.
Persoonioideae: 5 sukua ja 110 lajia enimmäkseen Australiassa, mutta myös Uudessa-Kaledoniassa ja Uudessa-Seelannissa. Valtaosa lajeista (100) kuuluu sukuun Persoonia.
Grevilleoideae: 45 sukua ja 855 lajia Australiassa ja lounaiselta Tyynenmeren alueelta Kaakkois-Aasiaan ulottuvalla alueella, Etelä-Intiassa ja Sri Lankassa, Etelä-Amerikassa, Etelä-Afrikassa (Brabejum) ja Madagaskarilla (Madagascaria). Suurimmat suvut ovat Grevillea, Helicia ja Banksia.
Symphionematoideae: 2 sukua, 3 lajia Kaakkois-Australiassa ja Tasmaniassa.
Proteoideae: 25 sukua, joissa 640 lajia, jotka kasvavat Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, erityisesti Kapmaassa, ja Australiassa. Suurimmassa proteoiden suvussa Protea on 115 lajia ja muita suuria sukuja ovat Leucadendron, Conospermum, Petrophile, Synaphea ja Serruria.
Proteakasvien heimon systemaattinen asema on pitkään ollut arvoitus, sitä on pidetty aivan erillisenä tai sijoitettu erilaisiin yhteyksiin. Viimeaikaisten molekyylisystemaattisten tutkimusten perusteella sen läheisimpiä sukulaisia ovat plataanikasvit (Platanaceae) ja lootuskasvit (Nelumbonaceae), joiden kanssa heimo muodostaa lahkon Proteales. Lahko sijoittuu aitokaksisirkkaisten (Eudicotyledoneae) sukupuun tyvelle leinikkimäisten kasvien (Ranunculales) läheisyyteen.
Sukuja

Banksia – banksiat
Cenarrhenes – tasmanianluumukkeet, vain laji Cenarrhenes nitida – tasmanianluumuke
Embothrium – loimunokat
Grevillea – silkkipuut
Hakea – sailikit
Isopogon – rumpalinpensaat
Leucadendron – hopeapuut
Leucospermum – neulaproteat
Macadamia – makadamiat
Mimetes – mesikonsudit
Orothamnus – kapinrusulatvat, vain laji Orothamnus zeyheri – kapinruusulatva
Protea – proteat
Roupala – nautapuut
Stenocarpus – (kengurunpensas S. sinuatus sukulaislajeineen)
Telopea – telopeat
Hyötykäyttö

Useita proteakasvisukuja ja -lajeja viljellään koristekasveina. Suomessa niitä voidaan pitää vain huonekasveina, kuten kultasilkkipuuta (Grevillea robusta). Sailikkeja (Hakea) käytetään leikkokasveina. Proteakasveissa on ravintokasvejakin. Niistä kuuluisin on australianpähkinä (Macadamia integrifolia), jota viljellään Australiassa ja Havaijilla. Sen ja lajin Gevuina avellana siemenet ovat syötäviä. Myös joidenkin proteakasvien puuaines on käyttökelpoista.
Espanjan parlamenttivaalit 1996

Espanjan parlamenttivaalit 1996 pidettiin 3. maaliskuuta. Vaalien voittaja oli kansanpuolue, joka sai 156 paikkaa. Sosialistit joutuivat tyytymään 141 paikkaan. Kansanpuolueen puheenjohtajasta José María Aznarista tuli pääministeri.
Tulokset

| Puolue | Puolue | Äänet |  % | Paikat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kansanpuolue | 9.716.006 | 38.79 | 156 |
|  | Espanjan sosialistinen työväenpuolue | 9.425.678 | 37.63 | 141 |
|  | Yhdistynyt vasemmisto | 2.639.774 | 10.54 | 21 |
|  | Convergència i Unió | 1.151.633 | 4.60 | 16 |
|  | Baskien kansallispuolue | 318.951 | 1.27 | 5 |
|  | Kanarian koalitio | 220.418 | 0.88 | 4 |
|  | Bloque nacionalista galego | 220.147 | 0.88 | 2 |
|  | Herri Batasuna | 181.304 | 0.72 | 2 |
|  | Esquerra Republicana de Catalunya | 167.641 | 0.67 | 1 |
|  | Andalusian puolue | 134.800 | 0,54 | 0 |
|  | Baskien solidaarisuus | 115.861 | 0.46 | 1 |
|  | Valencian liitto | 91.465 | 0.37 | 1 |
|  | Muut |  |  |  |

| Yhteensä | Yhteensä | 25.173.132 |  | 350 |
Equinoxe Infinity

| Equinoxe Infinity Jean-Michel Jarre |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2018
 Julkaistu: 16. marraskuuta 2018
 Formaatti: LP, digitaalinen, CD
 Tuottaja(t): Jean-Michel Jarre
 Tyylilaji: elektroninen, new age
 Kesto: 39.57
 Levy-yhtiö: Columbia
Listasijoitukset
  Suomi 17.
Jean-Michel Jarren muut julkaisut
| Oxygene 3 2016 | Equinoxe Infinity 2018 | Snapshots from EōN 2019 |
Equinoxe Infinity on ranskalaisen elektronista musiikkia tuottava artisti Jean-Michel Jarren kahdeskymmenes studioalbumi, jonka julkaisi Columbia Records 16. marraskuuta 2018. Albumi on jatko-osa Jarren vuonna 1978 julkaistulle Équinoxe-albumille. Albumin kappaleet ovat tyyliltään elokuvallisia ja albumin teemana on ihmiskunnan tulevaisuus.
Kappaleet

The Watchers (Movement 1) – 2.57
Flying Totems (Movement 2) – 3.53
Robots Don't Cry (Movement 3) – 5.44
All That You Leave Behind (Movement 4) – 4.00
If the Wind Could Speak (Movement 5) – 1.32
Infinity (Movement 6) – 4.13
Machines are Learning (Movement 7) – 2.07
The Opening (Movement 8) – 4.16
Don't Look Back (Movement 9) – 3.35
Equinoxe Infinity (Movement 10) – 7.32
Palaute

Soundi:
Spill:
Emilia Uggla

Emilia (myös Emilie) Maria Sofia Uggla (24. helmikuuta 1819 Karlstad – 15. helmikuuta 1855 Mellerud) oli ruotsalainen pianisti ja laulaja. Hän oli yksi ensimmäisistä kansallisia kiertueita tehneistä ruotsalaispianisteista.
Uggla syntyi perheensä seitsemästä lapsesta vanhimpana. Hänen isänsä oli kapteeni ja äitinsä tuomarin, kauppiaan tytär. Uggla sai todennäköisesti musiikkikasvatusta kotonaan ja suoritti opintoja lisäksi Olof Willmanin johdolla. Hän sai myös balettiopetusta Anders Selinderiltä. Ensimmäisen kerran Uggla esiintyi julkisessa konsertissa vuonna 1831. Hän kiersi 11–23-vuotiaana ensin Ruotsissa, sitten myös muissa läheisissä maissa. Uggla sisällytti ohjelmistoonsa sekä pianokappaleita että lauluja ja esitti myös muiden kanssa kamarimusiikkikappaleita. Ugglan seurana kiertueilla oli hänen isänsä ja usein siskonsa Aspasia, joka myös esiintyi laulajana.
Kesällä 1838 Uggla matkusti Suomeen, jossa piti konsertteja Turussa ja Helsingissä. Kiertue jatkui Pietariin, jossa Uggla pysyi kevääseen 1840 saakka. Hän esiintyi myös keisarillisen Venäjän hoville. Palattuaan Ruotsiin Uggla jatkoi julkista esiintymistä parin vuoden ajan. Sittemmin hän työskenteli kotiopettajana ja sai kuusi lasta mentyään vuonna 1847 naimisiin Theodor Ugglan kanssa. Vuonna 1855 hän kuoli komplisoituneen synnytyksen jälkeen.
Emmeline Pankhurst

Emmeline Pankhurst vuonna 1913.
Emmeline Pankhurst (o.s. Goulden, 15. heinäkuuta 1858 – 14. kesäkuuta 1928) oli brittiläinen naisten äänioikeuden puolesta taisteleva nainen (suffragetti). Siihen tarkoitukseen hän perusti 1903 järjestön Women’s Social and Political Union (WSPU). Järjestö käytti väkivaltaisia keinoja, ja Pankhurst joutui useita kertoja vankilaan. Hänen tyttärensä oli suffragetti Christabel Pankhurst.
Emmeline Pankhurstin vanhemmat Robert ja Sophie Jane Goulden olivat poliittisesti valveutuneita ja kannattivat naisten äänioikeutta. He kuitenkin suhtautuivat naisten koulutukseen välinpitämättömästi, eikä oman perheen tyttärien koulutuksesta huolehdittu samalla tavalla kuin poikien. Emmeline kävi paikallista sisäoppilaitosta ja pääsi myöhemmin jatkamaan opintojaan Pariisin École normale de Neuillyyn. Hän avioitui lakitieteen tohtori Richard Pankhurstin kanssa, ja he saivat viisi lasta. Richard Pankhurst kuoli 1898.
Aviopari toimi aktiivisesti politiikassa. Richard Pankhurst pyrki useita kertoja parlamenttiin, ja Emmeline Pankhurst tuki hänen poliittista uraansa. Miehensä kuoleman jälkeen hän ryhtyi jatkamaan miehensä työtä politiikan parissa. Vuonna 1903 hän perusti kahden tyttärensä Christabelin ja Sylvian kanssa WSPU:n. Järjestö toimi hyvin näkyvästi ja käytti väkivaltaisiakin toimintamuotoja. Ensimmäisen maailmansodan aikana WSPU muuttui naisten puolueeksi, Women’s Party, joka ajoi naisten tasa-arvon edistämistä, ja Pankhurst osallistui sotaponnisteluihin. Muu naisliike ajoi rauhan asiaa. Vuonna 1918 saivat yli 30-vuotiaat naiset Britanniassa äänioikeuden, ja siitä kymmenen vuoden kuluttua äänioikeusikäraja laskettiin 21 vuoteen.
Myöhempinä vuosinaan Pankhurst hylkäsi vasemmistolaisuuden ja liittyi 1926 konservatiivipuolueeseen, mikä sai brittiläisen feministisen liikkeen vieroksumaan häntä. Hänen jo alun alkaen horjuva terveytensä kärsi vankilajaksoista, ja hän kuoli juuri ennen kuin olisi täyttänyt 70.
Vuonna 2015 ensi-iltansa sai Sarah Gavronin ohjaama elokuva Suffragette, jossa Pankhurstia näyttelee kolmesti Oscar-palkittu Meryl Streep.
Emilia Tuomela

Emilia Tuomela (s. 2002) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut aikuisten sarjoissa Kakkosessa porilaisen NiceFutiksen joukkueessa kaudella 2018, Ykkösessä kokkolalaisen Gamlakarleby Bollklubbin joukkueessa kaudella 2019 ja Kansallisessa liigassa Helsingin Palloseurassa kaudella 2021.
Tuomela on pelannut Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa.
Espanjan parlamenttivaalit 1977

Espanjan parlamenttivaalit 1977 järjestettiin 15. kesäkuuta 1977. Vaalit olivat Espanjan ensimmäiset parlamenttivaalit sitten vuoden 1936. Adolfo Suárezin UCD:stä tuli edustajainhuoneen suurin puolue 166:lla paikalla. Sosialistit saivat 118 paikkaa.
Tulokset

| Puolue | Puolue | Äänet |  % | Paikat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Demokraattisen keskustan unioni | 6.310.391 | 34,44 | 166 |
|  | Espanjan sosialistinen työväenpuolue | 5.371.866 | 29,32 | 118 |
|  | Espanjan kommunistinen puolue | 1.709.890 | 9,33 | 19 |
|  | Kansanliitto | 1.504.771 | 8,21 | 16 |
|  | Sosialistinen kansanpuolue | 816.582 | 4,46 | 6 |
|  | Pacte Democràtic per Catalunya | 514.647 | 2,81 | 11 |
|  | Coalición Electoral Equipo de la Democracia Cristiana | 215.841 | 1,18 | - |
|  | Baskien kansallispuolue | 296.193 | 1,62 | 8 |
|  | Katalonian demokraattinen unioni | 172.791 | 0,94 | 2 |
|  | Katalonian tasavaltalainen vasemmisto | 143.954 | 0,79 | 1 |
|  | Frente Democrático de Izquierdas | 122.608 | 0,67 | - |
|  | Sosialistidemokraattinen liitto | 101.916 | 0,56 | - |
|  | Agrupación Electoral de Trabajadores | 77.575 | 0,42 | - |
|  | Alianza Nacional del 18 de Julio | 67.336 | 0,37 | - |
|  | Reforma Social Española | 64.241 | 0,35 | - |
|  | Euskadiko Ezkerra | 61.417 | 0,34 | 1 |
|  | Muut |  |  | 2 |

| Yhteensä | Yhteensä | 18.278.085 | 100 % | 350 |
Espanjan parlamenttivaalit 2016

Espanjan parlamenttivaalit 2016 järjestettiin sunnuntaina 26. kesäkuuta 2016. Vaalit järjestettiin ennenaikaisina vain puoli vuotta edellisten parlamenttivaalien jälkeen, koska uuden hallituksen muodostaminen ei ollut onnistunut edellisvaalien jälkeen.
Kansanpuolue PP voitti vaaleissa 137 edustajainhuoneen 350:stä paikasta ja säilytti siten asemansa Espanjan suurimpana puolueena. Sosialistipuolue PSOE sai 85 paikkaa ja jätti siten taakseen vasemmistolaisen Podemosin, joka sai 71 paikkaa.
Parlamenttivaalien jälkeen hallituksen muodostaminen kesti kuukausia, minkä vuoksi monet uskoivat Espanjan ajautuvan vielä kolmansiin vaaleihin. Lopulta lokakuussa sosialistit äänestivät tyhjää luottamusäänestyksessä, mikä mahdollisti pääministeri Mariano Rajoyn johtaman Kansanpuolueen vähemmistöhallituksen synnyn.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Espanjan parlamenttivaalit 2016 Wikimedia Commonsissa
Eteläinen

Eteläisten kylää seututien 305 varrelta Hämeenlinnan suunnasta kuvattuna.
Eteläinen on  kylä ja taajama entisessä Hauhon kunnassa, joka on vuodesta 2009 lähtien ollut osa Hämeenlinnan kaupunkia. Eteläinen sijaitsee Hauhon kirkonkylän ja Hämeenlinnan keskustaajaman puolivälissä, noin 17 kilometrin päässä kummastakin.
Eteläisen taajamassa oli vuoden 2017 lopussa 608 asukasta.
Kylässä toimii muun muassa Eteläisten koulu ja päiväkoti.
Einarr Skúlason

Einarr Skúlason oli 1100-luvulla vaikuttanut islantilainen skaldi-runoilija ja kirkonmies, joka mainitaan mm. Morkinskinnassa sekä Snorri Sturluson Proosa-Eddassa ja Heimskringlassa.
Elämä

Tiedot Einarr Skúlasonista ovat vähäiset. Hän syntyi mahdollisesti noin v. 1090 Borgarfjörður-vuonon alueella. Pidetään todennäköisenä, että hän kuului Myrar-sukuun, jonka varhaisimpia edustajia Egillin, Kalju-Grímrinpojan saagan mukaan oli Egill Skalla-Grímsson. Einarrin epäilläänkin olleen Egillin pojan, Þorsteinn Egilssonin jälkeläinen, ja saagakirjoittajana tunnetun Snorri Sturlusonin äidinpuoleisen isoisän veli. Morkinskinnan Sigurðr Jerusaleminkävijästä kertovassa osiossa (ns. Þinga saga) Einarrin kerrotaan toimineen viestinviejänä kuninkaan ja Sigurðr Hranasonin välillä vuosina 1112–1114. Hän on oletettavasti ollut Norjassa myös Haraldr (Maununpoika) gillin valtakaudella joskus vuosien 1130–1136 välisenä aikana. 



Einarrin tarkkaa kuolinvuotta ei tunneta. Einarr mainitaan eräässä noin v. 1220 peräisin olevassa pappisluettelossa, jossa listattiin vuonna 1143 Islannissa elossa olleita pappeja. Vuonna 1153 hänen kerrotaan Morkinskinnan mukaan esittäneen pyhän Olavin kunniaksi laatimansa runon Geisli  (suom. ”valonsäde”) Nidarosin tuomiokirkossa Trondheimissa (Kristkirken). On oletettu, että Einarr viipyi myöhemmin Norjassa kuningas Eysteinn Haraldrinpojan kuolemaan vuonna 1157 saakka. Morkinskinnan mukaan kuningas Eysteinn oli myöntänyt Einarrille stallarin (”marsalkka”) arvonimen. Tämän jälkeen Einarr mahdollisesti matkusti Tanskaan ja Ruotsiin, mutta palasi vielä myöhemmin Norjaan. Einarrin oletettavasti nuorin tunnettu runo Elfarvísur on mahdollisesti syntynyt joskus vuosien 1159–1161 välisenä aikana.
Runous

Einarrin nimiin on luettu useita skaldirunoja, jotka muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta kuuluvat kuninkaiden kunniaksi laadittujen ylistysrunojen perinteeseen. Einarria on kuitenkin pidetty ensimmäisenä merkittävänä kristillisenä skaldi-runoilijana. On katsottu, että Einarr vältteli käyttämästä pakanallista kuvastoa runoudessaan, muttei silti suhtautunut kielteisesti vanhempaan runouteen vaan hyödynsi sitäkin.  Nykytutkimuksessa hänen runonsa tunnetaan seuraavilla, tutkijoiden myöhemmin antamilla nimillä:
Sigurðardrápa I (Sigurðr Jerusaleminkävijästä)
Haraldsdrápa I (Haraldr gillistä)
Haraldsdrápa II (Haraldr gillistä)
Haraldssonakvæði (Haraldr gillin pojista)
Sigurðardrápa II (Sigurðr Haraldrinpojasta)
Runhenda (Eysteinn Haraldrinpojasta)
Eysteinsdrápa (Eysteinn Haraldrinpojasta)
Ingadrápa (Ingi Haraldrinpojasta)
Elfarvísur (Norjalaisen päällikön Grégóríus Dagssonin kunniaksi)
Geisli (pyhästä Olavista)
Øxarflokkr (lahjaksi saadusta aseesta)
Näiden runojen lisäksi Einarrilta on säilynyt eri lähteissä, kuten Proosa-Eddassa, myös yksittäisiä runojen säkeistöjä. Toisaalta vasta myöhemmät tutkijat ovat liittäneet osan edellä mainittujen runojen säkeistöistä kyseisiin runoihin esimerkiksi runomitan tai sisällön perusteella.

 
Einarr Skúlasonia pidetään yhtenä tuotteliaimmista 1100-luvulla eläneistä skaldi-runoilijoista. Säilyneitten lähteiden perusteella vain skaldi Sighvatr Þórðarsonilta on säilynyt enemmän runoutta. Esimerkiksi Snorri  siteeraa teoksessaan Heimskringla Einarrin nimissä olevia runoja suhteessa enemmän kuin kenenkään muun skaldin.
Einarrin ura skaldina

Proosa-Eddan käsikirjoituksessa DG 11 ja Heimskringlan käsikirjoituksessa AM 761 4to on skaldien luettelo (Skáldatal), jossa Einarr mainitaan seuraavien kuninkaitten hovirunoilijana: Sigurðr Jerusaleminkävijä (isl. Jórsalafari), Eysteinn Magnusson, Magnus blindi, Haraldr Gilli, sekä Haraldr gillin pojat Sigurðr, Eysteinn ja Ingi. Lisäksi Einarr ylisti runoudessaan Skáldatalin mukaan norjalaista merkkimiestä Eindriði Nuorta (ungi Jónsson) sekä oletettavasti Sverkerin sukua edustanutta kuningas Sverker Vanhempaa (isl. Sörkvir Kolsson) ja tämän poikaa Jonia (Jón jarl Sörkvisson) kuten myös Tanskan kuningasta Sveinn III Eiríkssonia (isl. Sveinn svífandi, tansk. Svend Grathe, hallitsi 1146–1157). Einarrin runo Elfarvísur taas on laadittu norjalaisen päällikön Grégóríus Dagssonin kunniaksi.
Käännökset ja editiot

Andersson, Theodore Murdock & Kari Ellen Gade (käänt.). 2000. Morkinskinna. The Earliest Icelandic Chronicle of the Norwegian Kings (1030–1157). Islandica 51. Ithaca, NY: Cornell University Press.
Ármann Jakobsson & Þórður Ingi Guðjónsson (toim.). 2011. Morkinskinna, I–II. Íslenzk fornrit 23–24. Reykjavík: Hið íslenzka fornritafélag.
Bjarni Aðalbjarnarson (toim.). 1941–1951. Heimskringla, I–III. Íslenzk fornrit 26–28. Reykjavík: Hið íslenzka fornritafélag.
Chase, Martin (toim.). 2016. Einar Skúlason’s Geisli: A Critical Edition. Toronto: University of Toronto Press.
Finnur Jónsson (toim.). 1967 & 1973. Den norsk-islandske skjaldedigtning, 1A–2A & 1B–2B. Copenhagen: Rosenkilde & Bagger. [Copenhagen & Christiania: Gyldendal 1912–1915]. 1A: 455–485, 1B: 423–457.
Finnur Jónsson (toim.). 1932. Morkinskinna. Samfund til udgivelse af gammel nordisk litteratur 53. Copenhagen: Jørgensen.
Sigurður Nordal & Guðni Jónsson (toim.). 1938. Borgfirðinga sögur. Íslenzk fornrit 3. Reykjavík: Hið íslenzka fornritafélag.
Unger, C. R. (toim.) 1867. Morkinskinna. Christiania: B. M. Bentzen.
Aiheesta muualla

Einarr Skúlasonin runoudesta Skaldic Poetry of the Scandinavian Middle Ages -projektin sivustolla
Morkinskinna muinaisislanniksi Heimskringla.no -sivustolla
Einsteinin kenttäyhtälöt

G_{\mu \nu }={8\pi G \over c^{4}}T_{\mu \nu }\,
Perusperiaatteet
Erityinen suhteellisuusteoria
Ekvivalenssiperiaate
Maailmanviiva
Riemannin geometria
Ilmiöt
Musta aukko
Tapahtumahorisontti
Linssit
Aallot
Singulariteetti
Gravitomagnetismi
Geodeettinen ilmiö
Yhtälöt
Newtonin jälkeinen formalismi
Einsteinin kenttäyhtälöt
Muut teoriat
Kaluza-Klein
Kvanttigravitaatio
Ratkaisut
Schwarzschild · Kasner · Kerr 

Milne · Reissner-Nordström 

FLRW-metriikka
Tieteilijöitä
Einstein · Minkowski · Eddington
Lemaître · Schwarzschild
Robertson · Kerr · Fridman
Chandrasekhar · Hawking
Einsteinin kenttäyhtälöt tai Einsteinin yhtälöt ovat kymmenen Albert Einsteinin yleisen suhteellisuusteorian yhtälöä, jotka kuvaavat gravitaation massan ja energian aiheuttamana aika-avaruuden kaareutumana. Tarkalleen ottaen kenttäyhtälöt ilmaisevat yhteyden avaruuden geometrian ja siellä olevan massan ja energian välillä. 
Kenttäyhtälöt julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1915. Yhtälöissä käytetään tensoreita, mikä mahdollistaa niiden esittämisen ja käytön valitusta koordinaatistosta riippumatta.
Kenttäyhtälöt ovat muotoa
käytetyn metriikan signatuurin ollessa +−−−. Yhtälössä esiintyvistä tensoreista  R_{\mu \nu } on Riccin tensori,  g_{\mu \nu } on metrinen tensori ja  T_{\mu \nu } energia-impulssitensori. Skalaareista  {\mathcal {R}} on Riccin kaarevuusskalaari (määräytyy Riccin tensorista), c valon nopeus ja G gravitaatiovakio. Yleensä määritellään Einsteinin tensori
jolloin kenttäyhtälöt saavat yksinkertaisemman muodon
Aukikirjoitettuna yllä olevasta yleisestä muodosta saadaan kaikkiaan kymmenen yhtälön ryhmä.
Kosmologinen vakio

Historiallisesti tärkeä yksityiskohta on, että yhtälöön voidaan lisätä ainoastaan metrisestä tensorista riippuva termi, jolloin kenttäyhtälöt saavat muodon
ilman, että se vaikuttaa energian säilymislakiin. Itse asiassa Einstein teki näin havaittuaan, että kenttäyhtälöillä ei ollut staattista ratkaisua, vaan maailmankaikkeuden pitäisi joko laajentua tai supistua. Kosmologisella vakiolla aikaansaatu staattinen ratkaisu ei kuitenkaan ole stabiili. Maailmankaikkeuden laajeneminenhan havaittiin vasta hiukan myöhemmin. Skalaarikerrointa Λ, jolla on mahdollista säätää ratkaisun käyttäytymistä tällä tavoin, kutsutaan kosmologiseksi vakioksi. Kosmologian keskeisiä ongelmia on, ettei suhteellisuusteoria anna kosmologiselle vakiolle minkäänlaista teoreettista arvoa, vaan se on määrättävä puhtaasti havaintojen perusteella.
Kirjallisuutta

Aczel, Amir D., 1999. God's Equation: Einstein, Relativity, and the Expanding Universe. Delta Science. A popular account.
Charles Misner, Kip Thorne, and John Wheeler, 1973. Gravitation. W H Freeman.
Etelägeorgiankirvinen

| Etelägeorgiankirvinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Västäräkit Motacillidae
Suku::  Kirviset Anthus
Laji::  antarcticus
Kaksiosainen nimi
 Anthus antarcticus  (Cabanis, 1884) 
Katso myös
   Etelägeorgiankirvinen Wikispeciesissä   Etelägeorgiankirvinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Etelägeorgiankirvinen (Anthus antarcticus) on Etelä-Atlantilla sijaitsevan Etelä-Georgian saaren kotoperäinen varpuslintulaji. Se on maailman eteläisin laululintulaji. Se elää pääsaaren lisäksi lähistön pienemmillä luodoilla. Jean Cabanis kuvaili lajin holotyypin Etelä-Georgiasta vuonna 1884.