stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leningradin rock-klubi
Historia

Leningrad oli pitkään ollut Neuvostoliiton rock-musiikin keskus, koska kenties Suomen läheisyyden ansiota oli helpompaa hakea länsimaista musiikkia. Jo vuodesta 1973 lähtien oli yrityksiä perustaa rokkiklubeja, mutta suurelta osin ne olivat epäonnistuneita.
Rock club perustettiin 7. maaliskuuta 1981 Leningradin Inter-Union Talo Amatööri Luovuutta. Yhdistys ammattiliittojen, jotka omistivat Talo Amatööri Luovuutta, saa laillisesti järjestää konsertteja ja välttää huomiota lainvalvontaviranomaisten. Ammattiliittojen alueneuvosto jakoi laitteille 15 tuhatta ruplaa. Klubilla järjestettiin seminaareja rockestetiikasta, rockrunoudesta ja rytmistudiosta.
Se oli tarkoitus järjestää samalla tavalla kuin Neuvostoliiton säveltäjien liitto ja sensuroida sanoituksia ja myöntää lupia esiintymiseen pyrkimyksenä estää yhtyeitä tekemästä paljon liian kiistanalaista. Tarjoamalla muusikoille paikan tavata, esiintyä ja keskustella heidän musiikistaan klubi tarjosi kuitenkin ennennäkemättömän määrän luovaa vapautta ja auttoi johtamaan Venäjän rock-vallankumoukseen. Oli rajoituksia siitä, mitkä bändit voivat esiintyä klubilla suurimman osan sen historiasta, ja ryhmien oli koe ennen toimeksiantoa. Klubin ensimmäisen jäsenyyskortin sai ”beatles-ologist” Kolja Vasin.
Rokkiklubi harjoitti konsertti-ja festivaalitoimintaa. Festivaaleilla Rock-Klubibändit joutuivat sanattoman säännön mukaan esittämään yleisölle ja tuomaristolle uutta ohjelmaa. Ensimmäinen Rock-klubifestivaali järjestettiin vuonna 1983, siitä lähtien rock-klubin sulkemiseen saakka se järjestettiin vuosittain. Tuolloin rock-klubilla aloitti sellaisia yhtyeitä kuin ”Kino”, ”Alisa”, ”Televizor”, ”Pop-mekaniikka” jne. Aleksandr Zhitinsky oli juhlien vakiovieras, joka julkaisi muistiinpanoja ”Aurora”-lehdessä.
Seuran toimintaa valvoivat KGB, kommunistinen puolue ja Komsomolin kommunistinen nuorisojärjestö. Zhitinskyn ja Nikolai Mihailovin (rock-klubin pysyvä puheenjohtaja) mukaan KGB: n kuraattorit ”eivät luoneet paljon painetta” (yksi heistä jopa meni naimisiin Talo Amatööri Luovuutta: n kuraattorin kanssa). Lisäksi George Gunitsky totesi, että ”rokkarit osoittautuivat täysin arvaamattomaksi yleisöksi. KGB valvoi edelleen alakuloisesti rock-klubia, mutta tämä antoi hyviä indikaattoreita vain raportteihin”. 1980-luvun puolivälissä ja lopulla rock-klubin hallinnollinen kontrolli alkoi vähentyä, ja klubiin hyväksyttiin ne ryhmät, joita ei aiemmin voitu ottaa sinne ideologisen epäilyn vuoksi - ”Avtomaticheskie udovletvoriteli”, ”Yugo-Zapad” jne.
Vuonna 1988 yhtye ”Scorpions” esiintyi spontaanisti rock-klubilla. Yoko Ono vieraili myös klubilla.
Vuosina 1989–1991 Rock Club onnistui järjestämään kaksi suurta promootiota. Vuonna 1989 rock-klubi osallistui kansainväliseen liikkeeseen ”Next-stop Rock and Roll”, jonka tarkoituksena oli koota yhteen Neuvostoliiton nuoret ja tanskan, ruotsin, norjan, grönlannin ja islannin nuoret; kaksinkertainen livealbumi ”Laika” julkaistiin Neuvostoliiton ja Tanskan yhtyeiden osallistuessa. Vuonna 1991 järjestettiin rock-klubin 10-vuotisjuhlat.
Käytännössä rock-klubi lopetti toimintansa vuonna 1991.
Vaikutus

Leningradin rock-klubi näytti uuden musiikkityylin ennennäkemättömän isolle yleisölle. Se antoi alun Neuvostoliiton rock-toiminnalle. Klubin esiintyjät alkoivat kierrellä maata, esiintyä tv-ohjelmissa ja niiden lauluja alettiin soittaa radiossa. Tämä oli osa länsimaisen kulttuurin aseman vahvistumista Neuvostoliitossa.
Kuitenkin jotkut muusikot eivät pitäneet valtavirran maineesta ja hyväksymisestä, joita Leningradin rock-klubi toi heille. ”Me olemme liian virallisia nyt, liian vakavasti otettuja, että ne, jotka oli meidän kanssa ennen eivät enää ole varma meistä”, sanoi Aquariumin Boris Grebenštšikov The New York Timesin haastattelussa. ”Ei kukaan usko, että systeemi on muuttunut. He uskovat, että me olemme muuttuneet”. Joidenkuiden taiteilijoiden mielestä jäsenyys Leningradin rock-klubissa tarkoitti Neuvostovallan noudattamista.
Leningradin rock-klubi on yhdistetty sellaisiin muusikkoihin kuten Viktor Tsoi, Maksim Kuznetsov ja Viktor Sologub.
Esitys ryhmä ”Igry”. 1980-luvun lopulla.
Larsenin oireyhtymä

Larsenin oireyhtymää sairastavan kädet
Larsenin oireyhtymä on autosomissa vallitsevasti periytyvä luuston kehityshäiriö, jonka ensimmäiset merkit ovat lonkan, polvien ja kyynärpäiden sijaltaanmenot. Muihin oireisiin lukeutuu skolioosi. Oireiston yhteydessä saattaa esiintyä kuulovammaisuutta. Yksi 250 000:sta elävänä syntyneestä lapsesta Euroopassa potee Larsenin oireyhtymää.
Elinajanodote on oireyhtymässä normaali, eikä oireyhtymä vaikuta älykkyystasoon. L. J. Larsen oli vuonna 1950 ensimmäinen oireiston kuvannut tutkija.
Lapsiasiamies

Lapsiasiamies on kunnallinen asiamies, jonka tehtävänä on pitää huolta siitä, että kunnat ottavat huomioon myös lapset ja nuoret.

Se on ollut perinteinen osa useimpien Pohjoismaiden lapsi- ja nuorisotyötä jo vuosia.
Käytännössä lapsiasiamies tehtäviä ovat mm.
tiedottaa, seuraata ja raportoida lasten ja nuorten hyvinvoinnin kehityksestä,
kehittää tapoja lasten ja nuorten mielipiteiden ja tarpeinen havaitsemisesksi,
koordinoida lasten ja nuoreten hyväksi tehtävää työtä,
edistää kunnan ja järjestön välistä yhteistyötä.
Lapsiasiamies ei käsittele lapsia tai nuoria koskevia oikeudellisia asioita. Täten se ei korvaa muita valitus-, neuvonta- ja vaikuttamisväyliä vaan on pikemminkin näiden ja muiden tahojen välinen sillanrakentaja.
Mannerheimin lastensuojeluliiton lapsiasiamies

Lapsiasiamies oli myös Mannerheimin lastensuojeluliiton työntekijä, jonka tehtävänä oli huolehtia, että kaupunki tai muu julkisyhteisö ottaa huomioon myös lapset ja nuoret. MLL:lla oli lapsiasimies 1980-luvulta vuoteen 2004. Lapsiasiavaltuutettu on lailla säädetty virkamies, jonka tehtävänä on hoitaa lapsiasiamiehen työ.
Larsøya

Larsøya on pieni Norjalle kuuluva saari Bouvet’nsaaren lounaispuolella. Se on pituudeltaan alle 0,4 kilometriä pitkä.
Larsøya on pääosin mustaa tai hieman vihertävää ryoliittiä. Jossain paikoissa kallioperässä on obsidiaania tai tulivuorenkuonamaista kivimateriaalia. Larsøyalla on Bouvet’nsaaren alueen toiseksi suurin pingviinien pesimäalue. Lisäksi siellä elää jonkin verran kergueleninmerikarhuja.
Saksalaisen Carl Chunin johtama retkikunta kartoitti Larsøyan ensimmäisenä 1898. Harald Horntvedtin johtama norjalainen retkikunta laskeutui saarelle maihin joulukuussa 1927, ja he antoivat saarelle nimeksi todennäköisesti retkikunnan rahoittajan Lars Christensenin mukaan.
Zotch

Zotch on suomalainen yhtye, joka teki kaksi pitkäsoittoa EMI-levymerkille. Yhtye perustettiin vuonna 1968 ja yhtyeen kokoonpano vaihtui vuosien mittaan, mutta koko ajan mukana olivat Markku "Puti Niemi" ja Ilkka Niemi.
Diskografia

Tanssiyhtye Zotch ja 12 suosikkisävelmää (1977)
Disco Lady (1978)
Aiheesta muualla

Yhtyeen Facebook sivut
Zotchin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Zotchin laulutuotanto osoitteessa Discogs.com
Țuică

Țuică Dracvla pullo Romaniasta.
Țuicǎ [ˈt͡sujkə]) on perinteinen romanialainen alkoholijuoma. Se on periaatteessa luumuista valmistettavaa hedelmäviinaa, jolla on omat valmistus- ja käyttöperinteensä. Erityisesti perinne on vahvaa Ardealissa eli Transilvaniassa. Țuicǎ tunnetaan unkarinkielisistä kirjoituksista jo 1300-luvun lopulta Bistrițan alueelta, silloin kirjoitusasussa "cujka". Vastaava juoma tunnetaan muissa osissa Romaniaa nimillä pǎlincǎ ja horincǎ, mutta erona esimerkiksi unkarilaiseen pálinkaan on väkevyydessä ja valmistusaineissa. Țuicăan ei esimerkiksi ikinä käytetä aprikoosia, vaan aina luumua. Valmistusta on paljon maatiloilla laillisena kotipolttona. Juoman alkoholipitoisuus on 20–60 %.
Valmistusta varten luumut poimitaan elokuussa, ja niistä otetaan pois sinihappoa sisältävät kivet. Mäskin annetaan käydä noin kaksi kuukautta. Sen jälkeen rankki tislataan yleensä kahdesti, ja vahvuusprosentiksi saadaan jopa noin 55–60. Tisle kypsytetään puutynnyrissä, jotka ovat mieluiten akaasiaa. Tuote sekoitetaan kuumaan veteen, joten lopullinen vahvuusprosentti jää alle väkiviinan tason. Juomaa nautitaan kyytipoikana useimmiten porsaanlihan kera, ja sillä katsotaan olevan myönteisiä vaikutuksia ruoansulatuksen kannalta. Juoman voidaan antaa kypsyä myös tammitynnyrissä 10 vuoden ajan, jolloin sen maku ja tuoksu kehittyvät. Talvisin țuicǎa juodaan myös lämmitetään.
Laboratorios Liomont

| Laboratorios Liomont |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  yksityinen osakeyhtiö
Perustettu:  1949
Kotipaikka:  México, Meksiko
Toimiala:  lääketeollisuus
Tuotteet:  lääkkeet, bioteknologiset tuotteet
Henkilöstö:  1 500
Kotisivu:  liomont.com.mx
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laboratorios Liomont, S.A. De C.V., lyhyesti Liomont, on keskikokoinen meksikolainen lääkkeitä ja bioteknologisia tuotteita valmistava yksityinen osakeyritys. Vuonna 1938 perustetun yrityksen palveluksessa on noin 1 500 työntekijää. Yhtiön päätoimipiste sijaitsee Meksikon pääkaupunki Méxicossa.
Kesällä 2020 miljardööri Carlos Slimin säätiö sopi Oxfordin yliopiston Britanniassa kehittämän ja Astra Zenecan lisensioiman, Covid-19-tautia vastaan suunnatun rokotteen hankkimisesta Astra Zenecalta, tuotteen paikallisesti pakkaamalla tai sopimusvalmistamistamalla sitä Latinalaisen Amerikan tarpeisiin Meksikossa (Liomont) ja Argentiinassa (Mabxience/ Grupo Insud). Yhdessä nämä kaksi valmistajaa varautuvat tuottamaan koronarokotetta kotimaittensa ohella myös vientiin useisimpiin muihin Latinalaisen Amerikan maihin.
Aiheesta muualla

Laboratorios Liomont (englanniksi) (liomont.com.mx)
Laboratorios Liomont SA de CV - Pharmaceuticals & Healthcare - Deals and Alliances Profile (17-2-2017) (englanniksi) (thepharmaletter.com)
Larsnes

| Larsnes |
| --- | --- |

 Larsnes
 Koordinaatit: 62°12′10″N, 5°34′38″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Møre ja Romsdal
Kunta:  Sande
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,6 km²
Väkiluku (2023):  648
 – Väestötiheys:  1 080 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Larsnes on taajama Sanden kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 0,6 neliökilometriä ja asukasluku 648 vuonna 2023.
Ágio Nikoláki

| --- | --- |
Muut nimet:  Ágios Nikólaos (Άγιος Νικόλαος)
Sijainti:  38°33′29″N, 25°33′30″E, Psará Chíos, Pohjois-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoisen Egean saaret
Pinta-ala:  0,013 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ágio Nikoláki (kreik. Άγιο Νικολάκι) eli Ágios Nikólaos (Άγιος Νικόλαος) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Psarán saaren länsipuolella. Saaren pinta-ala on 0,013 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágio Nikoláki kuuluu Psarán kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen.
Saari on saanut nimensä siellä olevasta Pyhälle Nikolaokselle (Ágios Nikólaos) omistetusta kirkosta. Saarella on myös vierasmaja pyhiinvaeltajille. Osmanien suorittaman vuoden 1824 Psarán verilöylyn aikaan Ágio Nikoláki oli läheisen Daskaleión ohella psarálaisten viimeisiä pakopaikkoja.
Zaida Ben-Yusuf

| Zaida Ben-Yusuf |
| --- | --- |
 Ben-Yusufin omakuva (1901)
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. marraskuuta 1869 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 27. syyskuuta 1933 (64 vuotta) New York, Yhdysvallat
Taiteilija
Ala:  valokuvaus
Zaida Ben-Yusuf (alk. Esther Zeghdda Ben Youseph Nathan; 21. marraskuuta 1869 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 27. syyskuuta 1933 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja, joka oli tunnettu muotokuvaaja 1890- ja 1900-luvuilla. Hän valokuvasi taiteilijoita, näyttelijöitä, kirjailijoita ja poliitikkoja. Ben-Yusuf otti myös taidevalokuvia, joita hän julkaisi itse kirjoittamissaan artikkeleissa, sekä kuvitti lehtiin erilaisia sarjakertomuksia. Hän julkaisi 1900-luvulla myös matkakirjoituksia Japanista.
Nuoruus

Zaida Ben-Yusuf syntyi Lontoossa 1869. Hänen vanhempansa olivat saksalainen Anna Nathan ja algerialainen Mustapha Ben Youseph. Zaida oli perheen neljästä tyttärestä vanhin. Hän oli nuori aikuinen alkaessaan  käyttää kutsumanimenään Zaidaa, joka oli muunnelma hänen toisesta nimestään Zeghdda.
Ura valokuvaajana

Zaida Ben-Yusuf muutti 1895 Yhdysvaltoihin ja työskenteli alkuun modistina New Yorkissa. Ei ole tiedossa, kenen opissa Ben-Yusuf oppi valokuvausta, mutta hänen ottamiaan kuvia oli esillä The Linked Ring -järjestön vuonna 1896 järjestämässä näyttelyssä. Ben-Yusuf perusti seuraavana vuonna New Yorkissa muotokuviin keskittyneen valokuvaamon.
Yhdysvaltain taidevalokuvauksen johtava tekijä Alfred Stieglitz kiinnostui Ben-Yusufin kuvista ja käytti niitä Camera Notes -lehdessään. The Camera Club of New York puolestaan esitteli Ben-Yusufin ja Frances Benjamin Johnstonin kuvia vuoden 1898 näyttelyssään.
Ben-Yusufin valokuvaamo ajautui 1900-luvun alussa taloudellisiin vaikeuksiin, ja hän joutui lopettamaan valokuvaajana. Hän ehti kuitenkin lyhyen uransa aikana vaikuttaa monella alalla. Hän otti muotivalokuvia, joita hän julkaisi kirjoittamiensa artikkelien yhteydessä. Hän kirjoitti ja kuvitti esimerkiksi tammikuussa 1897 Harper’s Bazaariin artikkelin hattujen valmistuksesta.
Ben-Yusufilla oli sukuyhteyksiä teatteriin, sillä hänen isänsä oli Britanniassa toiminut näyttelijänä ja hänen siskonsa Leila ja Pearl esiintyivät New Yorkin teattereissa ja erilaisissa kiertueteattereissa. Zaida Ben-Yusuf otti muun muassa muotokuvia näyttelijöistä ja heidän roolihahmoistaan. Hänen valokuvansa Pearl-siskosta oli ajalleen poikkeuksellinen, sillä se esittää tupakoivaa naista. Näytelmäkirjailija Augustin Dalyn muotokuvaa pidettiin niin onnistuneena, että sitä käytettiin hänen muistokirjoituksessaan. Ben-Yusuf oli muutenkin kiinnostunut julkisuuden henkilöiden valokuvaamisesta ja halusi seurata brittiläisen Julia Margaret Cameronin jalanjälkeä. Hänen studiossaan kävikin monia tunnettuja taiteilijoita, kirjailijoita, näyttelijöitä ja poliitikkoja. Ben-Yusuf rikkoi muotokuvan perinteitä ja käytti maalattuja taustoja sekä kekseliäitä poseerauksia.
Ben-Yusuf teki 1900-luvun alussa myös fiktiokuvitusta sanomalehtiin. Hän kuvitti esimerkiksi kesällä 1901 The Saturday Evening Postissa ilmestyneen neliosaisen romanssin. Ben-Yusuf vietti vuoden 1903 Japanissa ja kirjoitti matkastaan myöhemmin The Saturday Evening Postiin artikkelisarjan ”Japan through my Camera”. Hän julkaisi matkakuviaan useissa lehdissä, ja hänen valokuviansa käytettiin Architectural Recordin japanilaista arkkitehtuuria käsitelleessä artikkelissa.
Ben-Yusufin kirjoittama ja kuvittama artikkeli hattujen valmistuksesta.
Elsie Leslie Richard Brinsley Sheridanin näytelmässä.
William Dean Howells
Aikakauslehtikuvitusta.
Viimeiset vuodet

Ben-Yusuf asui 1910-luvulla vaihdellen Britanniassa ja Yhdysvalloissa, ja esimerkiksi vuoden 1911 Britannian väestönlaskennassa hänen ja hänen miehensä ammatiksi oli merkitty valokuvaaja. New Yorkissa hän avasi vuonna 1915 uuden valokuvaamon, mutta muutti sen kaksi vuotta myöhemmin ompelimoksi.
Ben-Yusuf keskittyi 1920-luvulla muotialan toimiinsa, ja hän esimerkiksi matkusti ympäriinsä luennoimassa vaatteiden persoonallisuudesta. Hän työskenteli Reed Fashion Servicelle, ja vuonna 1926 hänet nimettiin Retail Millinery Associationin kevätnäytöksen taiteelliseksi johtajaksi. Myöhemmin hänet valittiin koko järjestön johtoon.
Ben-Yusuf ilmeisesti eläköityi 1920-luvun aikana, sillä vuoden 1930 väestönlaskennassa hänelle ei ollut enää määritelty ammattia. Hän oli tuolloin toistamiseen naimisissa. Ben-Yusuf kuoli Brooklynissä 1933.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zaida Ben-Yusuf Wikimedia Commonsissa
Ben-Yusufin National Portrait Galleryn näyttelyn sivut (englanniksi)
Yrjö Haila

Yrjö Antero Haila (s. 19. maaliskuuta 1947 Helsinki) on suomalainen eläintieteilijä ja Tampereen yliopiston ympäristöpolitiikan emeritusprofessori.
Haila väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1983 aiheesta Ecology of island colonization by Northern land Birds: a quantitative approach. Hän toimi vuodesta 1986 Helsingin yliopistossa eläintieteen dosenttina ja vuosina 1995–2014 Tampereen yliopiston Ympäristöpolitiikan professorina. Vuonna 2002 hänet valittiin Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi. Haila on toiminut Tutkijaliitossa ja oli vuosina 1987–1993 sen julkaiseman Tiede & edistys -lehden päätoimittajana.
Julkaisuja

Haila, Yrjö: Vihreään aikaan: Kirjoituksia ihmisen ekologiasta.  (Tutkijaliiton julkaisusarja 61)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1990.  ISBN 951-9297-75-8.
Haila, Yrjö & Richard Levins: Ekologian ulottuvuudet.  (Englanninkielinen alkuteos: Humanity and nature. Ecology, Science and Society. Pluto Press, London 1992)  Tampere:  Vastapaino, 1992.  ISBN 951-9066-58-6.
Haila, Yrjö & Lähde, Ville (toim.): Luonnon politiikka.  Tampere:  Vastapaino, 2003.  ISBN 951-768-108-9.
Leevi Launonen

| Leevi Launonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. toukokuuta 1955 (ikä 69)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Uskonnollinen kanta:  helluntaiherätys
Toimittaja
Maa:   Suomi
Media:  lehdistö
Koulutus:  kasvatustieteiden tohtori (2000)
Tutkinnot:  Jyväskylän yliopisto
Lehti:   Ristin Voitto (2005–2018) 
Leevi Launonen (s. 24. toukokuuta 1955) on suomalainen kristillinen kirjailija, kasvatustieteilijä, lauluntekijä ja sanoittaja, ja vuosina 2005–2018 hän oli Ristin Voiton päätoimittaja. Hän on toiminut myös Jyväskylän Kortepohjan koulun rehtorina. Hän tuli kasvatustieteiden maisteriksi vuonna 1983, ja vuonna 2000 Launonen väitteli kasvatustieteiden tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta. Väitöskirjassaan Launonen käsittelee suomalaisen koulun eettisen kasvatuksen muuttumista. Kirjassa Eheytetty koulupäivä (2005) hän yhdessä Lea Pulkkisen kanssa esitti idean peruskoulupäivien pidentämisestä siten, että oppituntien välillä olisi harrastuksia. Launonen oli pääosin 1970-luvulla vaikuttaneen Boanerges-yhtyeen jäsen. Launonen on naimisissa, ja hänellä on kolme aikuista lasta.
Teoksia

Voit kasvaa ihmissuhteissa (yhdessä Veli-Matti Kärkkäisen kanssa, 1986)
Eettinen kasvatusajattelu suomalaisen koulun pedagogisissa teksteissä 1860-luvulta 1990-luvulle (väitöskirja 2000)
Koulu kasvuyhteisönä: kohti uutta toimintakulttuuria (yhdessä Lea Pulkkisen kanssa, 2004)
Eheytetty koulupäivä: lapsilähtöinen näkökulma koulupäivän uudistamiseen (yhdessä Lea Pulkkisen kanssa, 2005)
Seurakuntien perhetyöt: Ison Kirjan nuorisotoiminnot (2008)
Kutsuva kirkko: arkkitehti Veikko Gröhnin elämäntyö (yhdessä Veikko Gröhnin kanssa, 2010)
Seurakunnan mediaopas (2011)
Kirjoitettu on: seurakuntaneuvos Valtter Luodon elämä ja työ (2012)
Tohtori Hyvätahto (yhdessä Vilho Kivikankaan kanssa, 2014).
Nina Åström – Toisin silmin. Aikamedia, 2016.
Aiheesta muualla

Leevi Launosen haastattelu TV7:ssä, osa 1
Leevi Launosen haastattelu TV7:ssä, osa 2
Leevi Launosen haastattelu TV7:ssä, osa 3.
Äkkiä Anttolassa

| Äkkiä Anttolassa |
| --- | --- |
Tyyli:  komedia
Kestoaika:  n. 25 min.
Luoja(t):  Aleksi Mäkelä (ohjaus)
Pääosissa:  Eero Aho Kari Hietalahti Aake Kalliala
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:   Yle TV1
Esitetty:  3. joulukuuta 1999 –
Jaksoja:  10
Aiheesta muualla
IMDb 
Äkkiä Anttolassa on 1999 ja 2000 vuosina Yle TV1-kanavalla esitetty Aleksi Mäkelän ohjaama komediasarja.
Sarja sijoittuu Anttolan kuntaan ja samat päänäyttelijät suorittivat sarjan mittaan kymmeniä eri rooleja. Hahmoista muistettavimpia ovat epäonniset aikamiespojat, poikaansa jääkiekkokassissa kuljettava surkuhupaisa isähahmo sekä Maan yläpuolelle polttoainevajeen vuoksi juuttuneet avaruuspossut. Sarjan käsikirjoittivat Kari Hietalahti ja Eero Aho. Sarja julkaistiin maaliskuussa 2008 DVD:nä, jonka ikärajaksi laitettiin K-18, koska sitä ei ole tarkastettu Valtion elokuvatarkastamossa. Muita sarjassa useasti esiintyneitä näyttelijöitä olivat muun muassa Aake Kalliala, Jani Volanen, Tiina Lymi, Henry Hanikka, Teemu Lehtilä, Kari Vehkonen, Marianne Kiukkonen sekä Janus Hanski.
Sarjan kohtaukset on kuvattu Anttolan lisäksi Mikkelissä, Hirvensalmella ja Pieksämäellä.
Sketsit ja henkilöt

Avaruuspossut kertovat kahdesta nuoresta ja yhdestä aikuisesta avaruuspossusta, joiden aluksesta loppuu polttoaine ja siksi he jäävät maan yläpuolelle miettimään, kuinka selittäisivät sen äidille.
Gay Watch on pilaversio Baywatchista. Siihen kuuluvat pääasiassa rantavahdit päällikkö Hässeldörf, Siirtolainen ja Jake. Sketsiin tuli myöhemmin myös isorintainen nainen, johon rantavahdit ovat lääpällään ja sen vuoksi unohtavat aina välillä hoitaa minimaallisen ja miltei tyhjän rannan pelastustoimia.
Kesäpeliksi kutsutaan sarjan sitä osaa, jossa Wendy, Anssi ja Jenni ovat. Se on muokattu kopio elokuvasta Hohto, joka kuitenkin pyörii kahden legopalikan varassa, joita Anssi kutsuu kesäpeliksi.
Markkiot, eli kolme veljestä, joilla jokaisella on ärrävika, yrittävät olla Anttolan suurrikollisia, mutta huonolla menestyksellä.
Anttolan vannoutuneet poikamieskerholaiset muodostuu kolmesta keski-ikäisestä sinkusta, jotka asuvat yhdessä. Heillä kaikilla on ongelmia saada naisia ja he kuluttavat suuren ajan niiden hankkimiseen.
Taisto ja Ossi ovat isä ja poika. Ossi asuu suurimmaksi osaksi äidin ja Pasi-sedän luona, joten aika isän kanssa ei ole kovin hauskaa, sillä isä laittaa Ossin aina urheilukassiin ja pyörän takaosaan, eikä osaa polkupyöräillä paljon ollenkaan. Luvassa on siis paljon kaatumisia ja putoamisia, joiden takia Ossin yleisin kysymys on: "Milloin äiti tulee hakemaan?".
Tuomo ja Esko. Esko on Anttolan s-marketin ainoa kaupanpitäjä. Tuomo on töissä Eskon supermarketissa ja on palkattu grillihiilillä ja nakeilla ottamaan Markkioita kiinni. Tuomo on kehityksestä jäljessä paljon, hän on kyttyräselkäinen, ruma ja osaa ja ymmärtää vain tiettyjä sanoja.
Komissaariot Lanttu ja Suomalainen ovat Anttolan peruspoliiseja. Suomalainen on mustaihoinen ja kohtaa paljon rasismia itseään kohtaan. Lanttu puhuu sujuvaa kuopionmurretta ja on hyvin rauhallinen, paitsi rasisteja kohtaan.
Suomenruotsalaiset, joihin kuuluu "mormor" sekä hänen kaksi aikuista poikaansa. Kaikkien puhe on eräänlaista suomen ja ruotsin sekoitelmaa.
Kurssinvetäjä Pepe Arvo Kurva, joka on avoimesti homoseksuaali sekä kaksi kurssilaista, Janne ja Jukka.
Kolme juoppoa, joista etenkin Jyrki on kova kertomaan sepittämiään tarinoita kolmikon samalla nauttiessa Sinolia.
Lottovoittaja Silvennoinen on kahdessa jaksossa esiintyvä entinen lottovoittaja, joka tuhlasi miljoonansa viikossa ja ajelee siksi työkseen bussia.
Kalle Lipponen on musta anttolalainen urheilija, jonka on vaikeaa pysyä kuivilla, mutta jäätyään steroidien käytöstä kiinni kisoissa päätti aloittaa puhtaalta pöydältä.
Liisa Härkonen on Anttolan paikallis-TV:n utelias ja pirteä toimittaja.
Baarimikko on herkästi naurava anttolalainen, joka mainostaa aina tilaisuuden tullen "oman panimon olutta".
Monitaiteilija Sinatra Pesonen on parissa jaksossa esiintynyt vapaataiteilija, jonka taidot eivät yllä kovin pitkälle.
ʻEneʻion kasvitieteellinen puutarha

ʻEneʻion kasvitieteellinen puutarha on Vavaʻun saarella Tongalla sijaitseva kasvitieteellinen puutarha. Se on maan ainoa kasvitieteellinen puutarha.
ʻEneʻion kasvitieteellisen puutarhan kehittämisen aloitti Tongan hallitusta palvellut, maatalousjohtajana työskennellyt Haniteli Fa'anunu vuonna 1972. Yleisölle se avattiin hänen 60-vuotispäivänään 22. elokuuta 2006. Alueen pinta-ala on 22 aaria. Siellä ovat edustettuina yli 550 erilaista kasvilajia.
Ȳ

Ȳ (ȳ)  on laajennettuun latinalaiseen aakkostoon kuuluva koostemerkki, joka on syntynyt Y-kirjaimesta ja sen yläpuolelle lisätystä pituusmerkistä.
Moderneissa latinan ja muinaisenglannin sanakirjoissa ȳ-kirjaimella voidaan merkitä pitkää y-äännettä [yː], joka latinassa ei tosin esiinny muuten kuin (lähinnä muinaiskreikasta periytyvissä) lainasanoissa.
| Merkki |  Unicode >  tunnus  |  Unicode >  lohko  | HTML | Laajennettu suomalainen näppäimistö |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ȳ | U+0232 | Latinalaisen merkistön laajennusosa B | &#562; | [AltGr]·[Shift ⇧]·[¨] + [Shift ⇧]·[Y] |
| ȳ | U+0233 | Latinalaisen merkistön laajennusosa B | &#563; | [AltGr]·[Shift ⇧]·[¨] + [Y] |