stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tšernivtsin yliopisto

| Tšernivtsin yliopisto> Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича |
| --- | --- |
  
 Tšernivtsin yliopiston pääkampusta ilmakuvassa.
Motto:  lat. Vivat Academia
Perustettu:  1885 (Franz-Josephs-Universität Czernowitz)
Tyyppi:  kansallinen yliopisto
Henkilökunta:  1 316 
Opiskelijoita:  noin 15 600 (=12 385 BA/BSc+ jatko-opisk); lisäksi 1 195 (ammatill. spesialistitutk.)
Jatko-opiskelijoita:  noin 3 200 (3 075 MA/MSc+ 162 PhD)
Sijainti:  Tšernivtsi, Tšernivtsin alue  Ukraina
Osoite:  vul. Kotsjubynskoho 2, Tšernivtsi 58012, Ukraina
Sivusto:  chnu.edu.ua
Tšernivtsin kansallinen yliopisto (ukr. Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича, Tšernivetskyi natsionalnyi universytet imeni Jurija Fedkovytša,  Tšernivtsin kansallinen Juri Fedkovytšin yliopisto; lyhennys TšNU) on Länsi-Ukrainan Tšernivtsissä toimiva kansallinen yliopisto. Se on nimetty paikallisen ukrainalaisen kirjailijan Juri Fedkovytšin (ukr. Ю́рій Федько́вич; 1834-1888) mukaan.
Tšernivtsin yliopisto on yksi Ukrainan klassisista yliopistoista. Se on perustettu vuonna 1875 Tšernivtsin ylemmän teologisen koulun (per. 1827) pohjalta. Yliopistoa perustettaessa Tšernivtsin seutu kuului Itävalta-Unkariin, ja yliopisto nimettiin keisarin Frans Joosef I:n mukaan Tšernivtsin Frans Joosefin yliopistoksi (saks. Franz-Josephs-Universität Czernowitz). Yliopisto oli saksankielinen; ukrainan kielelle ja kirjallisuudelle sekä romanian kielelle ja kirjallisuudelle oli omat laitoksensa. Alkuvaiheessa yliopistossa oli kolme tiedekuntaa: filosofian, teologian ja lakitieteen tiedekunnat. Vuosina 1918-1940 kaupunki kuului Romanian kuningaskuntaan, opetuskielenä oli romania ja yliopiston nimenä oli Universitatea Regele Carol I din Cernăuți (jota ennen jonkin aikaa yliopisto oli nimetty Romanian kuningas Ferdinand I:n mukaan ennen nimeämistä kuningas Kaarle II:n mukaan). Neuvostoliiton aikana, vuodesta 1944 lähtien yliopisto toimi Tšernivtsin valtionyliopistona opetuskielen ollessa ukraina. Ukrainan istsenäistymisen jälkeen vuonna 2000 yliopisto sai kansallisen yliopiston aseman ja nykyisen nimensä.
Yliopiston pääkampukseen kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon päässyt Bukovinan ja Dalmatian metropoliittojen residenssi.
Ukrainan kansallisessa Jevroosvita-yliopistovertailussa Tšernivtsin yliopisto sijoittui vuonna 2021 kokonaissijalle 10. Yliopisto keräsi esimerkiksi Scopus-viitetietokantaan pohjautuvasta osiosta hyvät osapisteet, mutta pärjäsi muun muassa verkkonäkyvyyttä painottavassa webometrics-osiossa vaatimattomammin.
Taloustieteiden tiedekunnan rakennus.
Seminarskyi korpus, johon kuuluu muun muassa teologisen tiedekunnan käyttämä kirkko (osa Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšernivtsin yliopisto Wikimedia Commonsissa
Tšernihivin kuvernementti

| Tšernihivin kuvernementti Tšernigovin kuvernementti Чернігівська губе́рнія Черниговская губерния |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Tšernihivin kuvernementti Venäjän keisarikunnan kartalla 1914.
Valtio:   Venäjä
Perustettu:  1802
Lakkautettu:  1925
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Tšernihiv (Tšernigov)
Pinta-ala  (46 042,3  neliövirstaa (1897)):  52 399 km²
Väkiluku (1897):  2 297 854
Kielet:  ukraina, venäjä
Tšernihivin kuvernementti (ukr. Чернігівська губернія, Tšernihiska hubernija) eli Tšernigovin kuvernementti (ven.  Черниговская губерния,  Tšernigovskaja gubernija) oli Venäjän keisarikunnan vuosina 1802–1925. Se perustettiin aiemman Vähä-Venäjän kuvernementin (ven. Малороссийская губерния, 1764-1781 ja 1796-1802) pohjoisosasta; samalla eteläosasta muodostettiin Pultavan kuvernementti.
Tšernihivin kuvernementti vuonna 1821.
Tšernihivin kuvernementti vuonna 1923.
Kuvernemenin naapureina olivat lännessä Kiovan kuvernementti ja  Minskin kuvernementti, pohjoisessa Mogiljovin kuvernementti (Mahiljoun kuvernementti) ja Smolenskin kuvernementti, idässä Kurskin kuvernementti ja etelässä Pultavan kuvernementti.
Vuonna 1918 alueesta tuli osa Ukrainaa (Ukrainan kansantasavalta ja Ukrainan SNT) Tšernihivin kuvernementtina. 1919 Tšernihivin kuvernementin pohjoisosa, joka oli paljolti valkovenäläisten ja venäläisten asuttamaa aluetta, liitettiin Venäjän SFNT:n Gomelin kuvernementtiin; tämä siirtyi 1923-1926 edelleen Brjanskin kuvernementtiin. Tšernihivin kuvernementti lakkautettiin 1925 (Ukrainan SNT). Nykyisin aiemman kuvernementin maita sijoittuu lähinnä Ukrainan Tšernihivin, Sumyn ja Kiovan alueille sekä Venäjän Brjanskin alueelle.
Venäjän keisarikunnan ensimmäisessä koko maan kattaneessa väestönlaskennassa 1897 Tšernihivin kuvernementin väkiluvuksi kirjattiin  2 297 854 asukasta ja pinta-alaksi 46 042,3 neliövirstaa eli noin 52 399 neliökilometriä. Väestöstä kaupunkilaisia oli 9,1 % ja maaseutuasukkaita 90,9 %. Vuonna 1905 Tšernigovin kuvernementin väkiluku oli 2 693 800 ja vuonna 1915 jo 3 148 900 (pinta-ala 52 402 km2).
Kuvernementti jakautui kihlakuntiin (ujezd). Vuonna 1897 kuvernementtiin kuului 15 kihlakuntaa, samoin vuonna 1915.  Kuvernementinkaupunki oli Tšernihiv (Tšernigov, 27 716 as. vuonna 1897). Suurimpia kihlakuntakaupunkeja olivat Nižyn (Nežin, 32 113 as.), Konotop (18 770 as.) ja Novozybkov (Новозыбков, 15 362).
Kuvernementin suurimmat väestöryhmät olivat vuonna 1897 äidinkielen mukaan ryhmiteltynä: ukrainalaiset 66,4 %,  (iso)venäläiset 21,6 %, valkovenäläiset 6,6 % ja juutalaiset 5,0 %. Muita etnisiä ryhmiä edusti 0,5 % asukkaista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšernihivin kuvernementti Wikimedia Commonsissa
Chernihiv gubernia (englanniksi) (encyclopediaofukraine.com, University of Toronto Press & Canadian Institute of Ukrainian Studies)
Izmenenije administrativno-territorialnogo delenija Rossii za poslednije 300 let (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (1september.ru)
Terramaren kulttuuri

Terrameren kulttuuri vallitsi Pohjois-Italiassa noin 1700–1150 eaa.
Terramaren kulttuuri oli vallihaudoin ja maavallein linnoitettuja asuinpaikkoja rakentanut pronssikautinen kulttuuri Italiassa. Se ajoitetaan vuosiin 1700–1150 eaa. Terramaren kulttuuri esiintyi pelkästään Emilia-Romagnan alueella. Ihmiset elivät metsästyksellä, karjanhoidolla ja maanviljelyllä. He asuivat puutaloissa kylissä. Kulttuuri muuttui äkisti varhaisena etruskikulttuurina pidettyyn Villanovan kulttuuriin.
Terramaren kulttuuri ajoitetaan keski- ja myöhäispronssikauteen suunnilleen aikaan 1700–1150 eaa. Etelämpänä italiassa vallitsi Apenniinien kulttuuri. Niinpä kulttuuri oli minolaisen ja mykeneläisen kulttuurin aikalainen. Terramaren kulttuurin ihmisiä on väitetty mm. Tonavalta tulleiksi ja ligurialaisten sukuisiksi. Kulttuurin nimitys tulee terra marna -maannoksesta, joka on entistä järven pohjaa.
Talot, kylät

Talot olivat hirsitaloja, ja saatettiin kuivalla maallakin rakentaa tolppien varaan. 60 kylää tunnetaan, lähes kaikki Emilian alueelta Pohjois-Italian Pojoen laaksosta. Keskipronssikauden kylien ala oli 1–2 ha, mutta myöhäispronssikautistan jopa 60 ha. Keskipronssikautista 2ha kylää ympäröivä alue oli yleensä 25 km² ja MBII-kaudella kylien väli saattoi olla niinkin pieni kuin 2 km. MBII-keskipronssikautisessa kylässä saattoi asua noin 250–260 asukasta. MBIII-kaudella jotkut kylät ympäröitiin vallihaudoin ja ne kasvoivat jopa 20 ha kokoisiksi.
Hautaukset

Hautaukset olivat sekä tavallisia että polttohautauksia. Polttohautaus lienee tullut myöhäisellä kaudella.
Terramaren kulttuurin tuho

Noin 1200–1150 eaa. Terrameren kulttuuri tuhoutui äkisti ja kylät hylättiin. Niissä oli asunut RB-myöhäispronssikaudella jopa 150 000 – 200 000 asukasta. Kylien autioituminen saattoi johtua nälästä. Varsinkin Emilian alue tyhjeni sadoiksi vuosiksi. Kulttuurin jälkeen tuli esi-etruskilainen proto-Villanovan kulttuuri, jossa on Terrameren tai uurnakenttäkulttuurin piirteitä. Proto-villanovalaiset hautasivat uurniin.
Löytöpaikkoja

Muinaisia Terramaren kulttuurin kyliä.
Santa Rosa di Poviglio
Fondo Paviani
Case del Lago
Case Cocconi
Anzola dell'Emilia
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Anzola dell'Emilia
Terrameren kulttuurin paalutalot saattoivat näyttää tältä.
USS Cairo

| USS Cairo |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  James Eads and Company, Mound City, Illinois
Laskettu vesille:  1861
Palveluskäyttöön:  maavoimat: 25. tammikuuta 1862 laivasto: 1. lokakuuta 1862
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut osuttuaan miinaan 12. joulukuuta 1862
Tekniset tiedot
Uppouma:  512 t
Pituus:  53,34 m
Leveys:  15,6 m
Syväys:  1,83 m
Nopeus:  8 solmua
Miehistöä:  251
Aseistus
Aseistus:  4 × 42 naulan tykkiä 3 × rihlattua 8" SB tykkiä 6 ×32 naulan SB tykkiä
USS Cairo oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu City-luokan tykkivene.
Valmistus

Armeijan tilaaman aluksen valmisti 1861 James Eads and Company Mound Citystä Illinoisista. Armeija otti aluksen palvelukseen 25. tammikuuta 1862 päällikkönään laivaston luutnantti James M. Prichett.
Palvelus

Alus kuului armeijan Mississippillä ja Ohion joilla sekä niiden sivujoilla toimineeseen läntiseen tykkivenelaivastoon, jonka komentajana oli A. H. Moore. Tykkiveneet siirrettiin laivastolle 1. lokakuuta 1862. Alus osallistui Tennesseessä 17. helmikuuta Clarksvillen ja 25. helmikuuta Nashvillen valtaukseen. Alus matkasi alas jokea 21. huhtikuuta suojaten mörssäriveneitä, jotka osallistuivat pitkään Fort Pillowin piiritykseen. Alus osallistui 11. toukokuuta Plum Point Bendissä taisteluun konfederaation tykkiveneitä vastaan, jonka seurauksena linnakkeen saarto täydentyi johtaen lopulta linnakkeen puolustajien vetäytymiseen 4. kesäkuuta.
Kaksi päivää linnakkeen kukistumisen jälkeen alus liittyi seitsemän aluksen ja hinaajan osastoon, joka kohtasi kahdeksan konfederaation tykkivenettä Memphisin edustalla. Taistelun seurauksena viisi konfederaation tykkivenettä upposi tai ajettiin uppomisen estämiseksi matalikolle, kaksi vaurioitui pahoin  ja ainoastaan yksi kykeni pakenemaan paikalta. Taistelun jälkeen kaupunki siirtyi pohjoisvaltioiden hallintaan.
Alus palasi partioimaan Mississippille, kunnes se liittyi 21. marraskuuta Yazoon retkeen. Raivatessaan miinoja 12. joulukuuta valmisteltaessa hyökkäystä Haines Bluffiin Mississippissä alus osui miinaan, minkä seurauksena se upposi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Cairo Wikimedia Commonsissa
Taiteilija-apuraha

Taiteilija-apuraha on yksittäisten taiteilijoiden työskentelyn tukemiseen kohdistettu tukimuoto. Tavallisesti taiteilija-apurahalla tarkoitetaan elinkuluihin tarkoitettua kuukausittaista apurahaa, joka voi olla esimerkiksi vuosiapuraha tai puolivuotinen apuraha. Valtion ohella taiteilija-apurahoja myöntävät yksityiset säätiöt.
Valtion taiteilija-apurahojen jakamisesta huolehtii Taiteen edistämiskeskuksessa valtion taidetoimikunta. Ennen vuotta 2013 apurahoista päätti Taiteen keskustoimikunta. Alueellisten taidetoimikuntien taiteilija-apurahoja myönnetään kaikkien alojen taiteilijoille, ja niiden myöntämisen perustana on hakijan taiteellisen työn laatu. Apuraha voidaan myöntää puolesta vuodesta viiteen vuoteen kestävälle ajanjaksolle. Vuosittain taiteilija-apurahaa maksetaan noin 500 taiteilijalle. Aikaisemmin niitä voitiin myöntää jopa viideksitoista vuodeksi.
Taiteen edistämiskeskus myöntää taiteen apurahoja yksityishenkilöille, ryhmille ja yhteisöille. Alueelliset taidetoimikunnat jakavat määrärahoistaan taiteilija-apurahoja ja kohdeapurahoja ja valtionavustuksia yhteisöille.
Vuosittain opetusministeriö päättää, millä tavoin valtion talousarviossa Veikkauksen ja raha-arpajaisten voittovaroja osoitetaan taiteen edistämiseen. Vuoden 2009 talousarviossa taiteen tukemiseen osoitettiin yhteensä 191 886 000 euroa. Osa määrärahoista oli asetettu taiteen keskustoimikunnan, valtion taidetoimikuntien, valtion taideteostoimikunnan sekä alueellisten taidetoimikuntien päätettäviksi. Lisäksi budjettivaroista jaettiin kirjailijoiden ja kääntäjien kirjastoapurahoja sekä taiteilija- ja kohdeapurahoja. Kuvataiteen edistämiseen Kuvataidetoimikunta jakoi 790 000 euroa. Kuvataiteen näyttöapurahatoimikunta jakoi 960 000 euroa.
Yksittäisille taiteilijoille myönnettäviä työskentelyapurahoja ja niiden keskeistä asemaa taiteellisen työn tukemisessa voidaan pitää pohjoismaiselle taidepolitiikalle tyypillisenä piirteenä, jonka taustalla ovat muun muassa pienet kotimarkkina- ja kielialueet. Apurahoihin tukimuotona on perinteisesti liittynyt myös ajatus taiteellisen vapauden ja taiteen autonomian kunnioittamisesta.
Apurahoja säätelevät laki valtion taiteilija-apurahoista, sekä laki valtion taiteilija-apurahoista annetun lain muuttamisesta.
Taiteilija-apurahoja yksityisille henkilöille

Valtion taiteilija-apuraha
Valokuvataiteen apuraha
Tanssitaiteen apuraha
Kulttuuriviennin ja kulttuurivaihdon hankkeisiin (ja työryhmille)
Arvostelijoden, mediataitee ja monitaiteellisten hankkeiden apuraha
Säveltaiteen apuraha
Rakennustaiteen apuraha
Näytelmäkirjallisuuden kantaesitystuki
Näyttämötaiteen apuraha
Muotoilun apuraha
Lastenkulttuurin apuraha
Kuvittajien ja sarjakuvataiteilijoiden apuraha
Kuvataiteen näyttöapuraha
Kuvataiteen apuraha
Kirjallisuuden apuraha
Kirjailijoiden ja kääntäjien kirjastoapuraha
Elokuvan laatutuki
Elokuvataiteen apuraha
Kansainvälisen kulttuuriyhteistyön, kulttuuriviennin ja kulttuurivaihdon apuraha (myös ryhmille)
Lisäksi yksityiset taiteilijat ja ryhmät voivat hakea erilaisia avustuksia.
Taiteilija-apurahoja yksityisille henkilöille > Kirjastoapuraha

Kirjastoapuraha on opetus- ja kulttuuriministeriön taiteen keskustoimikunnan alaisen kirjailijoiden ja kääntäjien kirjastoapurahalautakunnan vuosittain hakemuksen perusteella myönnettävä harkinnanvarainen avustus kirjailijoiden ja kääntäjien luovaan työskentelyyn. Avustus myönnetään taloudellisin tai sosiaalisin perustein, mutta ei esimerkiksi tieteellisten tutkimusten tai oppikirjojen tekijöille. Apuraha ei perustu kirjaston lainausmääriin. Apurahan suuruus on 500 eurosta 14 500 euroon ja sitä ovat anoneet noin 1 400 kirjailijaa vuosittain.
Kirjastoapurahajärjestelmä luotiin 1960-luvun alussa kirjailijoille ja kääntäjille korvaukseksi siitä, että heidän teoksiaan on maksutta lainattavissa ja luettavissa yleisissä kirjastoissa. Apurahan määrä on sidottu yleisten kirjastojen edellisen vuoden kirjahankintoihin ja se vastaa noin kymmentä prosenttia kokonaissummasta.
Vuonna 2010 kirjastoapurahan suuruus oli 2,6 miljoonaa euroa, jota jaettiin 932 kirjailijalle ja kääntäjälle. Suurin osa tuesta on myönnetty kaunokirjallisuudelle.
Taiteilija-apurahoja yksityisille henkilöille > Kuvataiteen näyttöapuraha

Kuvataiteen näyttöapurahat on tarkoitettu kuuden kuukauden työskentelyyn samana vuonna. Apurahoja voivat saada kuvataiteen, valokuvataiteen ja taideteollisen alan ammattilaiset, joiden teoksia voidaan näyttää julkisesti.
Taiteilija-apurahoja yksityisille henkilöille > Valtion taiteilija-apuraha

Valtion taiteilija-apuraha on merkittävin yksittäisten taiteilijoiden työskentelyn tukemiseen kohdistettu valtion taiteen  tuen muoto.
Taiteen edistämiskeskus päättää valtion taiteilija-apurahan suuruuden. Apurahan voi saada "työskentelyedellytysten turvaamiseen sekä kotimaassa ja ulkomailla tapahtuviin opintoihin ja jatkokoulutukseen" 0,5–5 vuoden työskentelyyn. Ehtona voidaan määrätä, ettei apurahan saaja saa olla apurahakautenaan palkatussa tehtävässä. Apurahan määrä 1.8.2020 oli 1 960,48 euroa kuukaudessa.
Valtion taiteilija-apuraha myönnetään taiteenharjoittajille sekä erityisestä syystä myös arvostelijoille, taiteen opettajille sekä taiteen ja taidehistorian tutkijoille.
Apurahan on tarkoitus toimia saajansa pääasiallisena tulonlähteenä apurahakauden ajan, ja sen myöntävä taidetoimikunta voi määrätä, että apurahan saaja ei saa apurahakaudella olla palkatussa toimessa. Vuodesta 2009 alkaen apurahoista pitää pääsääntöisesti maksaa maatalousyrittäjien eläkelain mukainen vakuutusmaksu, ja niistä kertyy lain mukainen sosiaaliturva.
Taiteilija-apurahoja yksityisille henkilöille > Valitus

Jos apurahapäätöstä pitää lainvastaisena, siihen voi vaatia oikaisua päätöksen tekijältä.
Keskustelua

Taidegraafikko Pekka Hannulan mukaan apurahojen saamiseksi taiteilijoiden on pakko osallistua "järjettömään näyttelytouhuun", koska apurahat jaetaan pitkälti näyttelyiden perusteella. Siksi apurahat päätyvät galleristeille ja huomattava osa taiteesta ei sovi kuin näyttelytiloihin.
Tuupovaaran Urheilijat

Seuran logo
Tuupovaaran Urheilijat ry (TuuU) on 15. heinäkuuta 1966 perustettu urheilun yleisseura, joka panostaa erityisesti naisten ja tyttöjen salibandyyn. Muina lajeina seurassa ovat hiihto, yleisurheilu, palloilu- sekä kunto- ja nuorisotoiminta. Kuntaliitoksen seurauksena seuran kotipaikka on Joensuu.
Historia

TuuU:n toiminnassa 1960-70 luvuilla näkyvimpänä ja menestyksekkäimpänä lajeina olivat hiihto ja lentopallo. Lentopallossa miesten joukkue oli Itä-Suomen kärkijoukkue. 1990-luvun alussa mukaan tuli salibandytoiminta osittain uuden liikuntahallin valmistumisen vaikutuksesta. Samaan aikaan kasvoi salibandyn harrastus voimakkaasti koko Suomessa. Tästä saakka salibandy on ollut Tuupovaaran urheilijoiden näkyvin ja ylivoimaisesti eniten harrastettu laji. Parhaimmillaan Tuupovaaran liikuntahallilla pelattavaan puulaakisarjaan osallistui n. 150 salibandyn harrastajaa. Viimeiset vuodet TuuU:n keulakuvana on ollut naisten salibandyjoukkue, jonka onnistui kauden 2007-08 päätteeksi nousta salibandyliigaan.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Taylor York

| Taylor York |
| --- | --- |
 Taylor York vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. joulukuuta 1989 (ikä 34) Nashville, Tennessee
Ammatti:   kitaristi  lauluntekijä  tuottaja 
Muusikko
Tyylilajit:  pop-punk pop-rock
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Paramore
Levy-yhtiöt:  Fueled By Ramen
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Taylor Benjamin York (s. 17. joulukuuta 1989 Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen kitaristi, lauluntekijä ja tuottaja. Hänet tunnetaan etenkin rock-yhtye Paramoren kitaristina.
Ura

York kiinnitettiin Paramoren vakituiseksi jäseneksi vasta kesällä 2009, vaikka hän on ollut mukana kirjoittamassa yhtyeelle kappaleita, kuten ”Conspiracy” ja ”That’s What You Get”. York pääsi vaikuttamaan kunnolla Paramoren musiikkiin yhtyeen kolmannella studioalbumilla Brand New Eyes, jonka ensimmäisen singlen ”Ignorance” musiikkivideolla hän myös esiintyy. York on pääosin rytmikitaristi, muuta hän soittaa välillä myös kellopelejä, rumpuja ja kosketinsoittimia. Paramoren kevätkiertueella 2010 York toimi väliaikaisesti soolokitaristina Josh Farron tilalla.
Vuonna 2015 York palkittiin Grammy-palkinnolla, kun hänen ja Hayley Williamsin kirjoittama ”Ain't It Fun”-kappale voitti parhaan rock-kappaleen kategorian.
York tuotti Paramoren viidennen studioalbumin, After Laughterin, yhdessä Justin Meldal-Johnsenin kanssa. York on myös kirjoittanut ja tuottanut Williamsin soolomusiikkia.
Yksityiselämä

York syntyi Nashvillessä, Tennesseessä. Hänen isoveljensä, Justin York, on soittanut kitaraa Paramoren kiertueilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taylor York Wikimedia Commonsissa
Paramore
| --- | --- |
Studioalbumit::   All We Know Is Falling  Riot!  Brand New Eyes  Paramore  After Laughter  This Is Why 
Livealbumit::   Live in the UK 2008  The Final Riot! 
EP:t::   The Summer Tic EP  2010 Summer Tour EP  The Only Exception EP  Singles Club  The Holiday Sessions 
Singlet::   ”Pressure”  ”Emergency”  ”All We Know”  ”Misery Business”  ”Hallelujah”  ”Crushcrushcrush”  ”That’s What You Get”  ”Decode”  ”Ignorance”  ”Brick by Boring Brick”  ”The Only Exception”  ”Careful”  ”Playing God”  ”Monster”  ”Now”  ”Still Into You”  ”Daydreaming”  ”Ain’t It Fun”  ”Hard Times”  ”Told You So”  ”Fake Happy”  ”Rose-Colored Boy”  ”Caught in the Middle”  ”This Is Why”  ”The News”  ”C’est Comme Ça” 
Muuta::  Paramoren diskografia
Tuulia

| Tuulia |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  22. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Tuulikki
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuulia on suomalainen naisen nimi, Tuulikki-nimen muunnelma. Vuoden 2019 loppuun menneessä nimi Tuulia on  Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu noin 20 167 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.
Tunnettuja Tuulioita

Tuulia Aho (s. 1952), kirjailija
Tuulia Aho (s. 1998), salibandyn pelaaja
Tuulia Lahti (s. 2002), salibandyn pelaaja
Tuulia Thynell, radio- ja televisiotoimittaja
Tuulia Timo (s. 1997), koripalloilija
Kuvitteellisia Tuulioita

Tuulia Turpeinen, tarjoilija televisiosarjassa Maalaiskomedia
Tuuli kuvia kuljettaa

| Tuuli kuvia kuljettaa Fredi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1995
 Studio : MTV-studiot
 Julkaistu: 1995
 Formaatti: CD-levy (FGCD 4087)   C-kasetti (FK 4087)
 Tuottaja(t): Kassu Halonen
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 47.35
 Levy-yhtiö: Flamingo Music
 Levymerkki: Flamingo
Fredin muut julkaisut
| Maan valitus 1987 | Tuuli kuvia kuljettaa 1995 | Muuttuvat laulut 2005 |
Tuuli kuvia kuljettaa on Matti Siitosen eli Fredin kolmastoista studioalbumi vuodelta 1995.
Kappaleet

Tuuli kuvia kuljettaa – 6.12 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi, sov. Kassu Halonen)
Sydämeni jäi Sorrentoon – 3.47 (Torna a Surriento, säv. Ernesto De Curtis, san. Reino Helismaa)
Sinä yönä – 4.34 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi, sov. Kassu Halonen)
On yössä kaupungin kyyneleitä – 4.45 (säv. ja san. Kassu Halonen, Kisu Jernström, Vexi Salmi, sov. Kassu Halonen)
Ei voi näin paljon kukaan toista rakastaa – 4.26 (säv. ja san. Kassu Halonen, Kisu Jernström, Vexi Salmi, sov. Kassu Halonen)
Lennä, unelmoi ja oivalla – 4.36 (säv. ja san. Matti Siitonen)
Tilkka vettä – 5.58 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi, sov. Kassu Halonen)
Joka päivän ja yön – 4.27 (säv. Kassu Halonen, san. Vexi Salmi, sov. Kassu Halonen)
Yksinäiset – 4.30 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi, sov. Kassu Halonen)
Saat multa ruusun – 4.20 (säv. ja san. Matti Siitonen)
Kokoonpano

Fredi (oik. Matti Siitonen) – laulu
Juha Björninen – kitarat
Kassu Halonen – kosketinsoittimet
Jari Heino ja Harri Rantanen – bassot
Sami Kuoppamäki – lyömäsoittimet
Tapani Laastola – rummut (10)
Lähteet:
Tammikuun valiokunta

Tammikuun valiokunnaksi (ruots. Januariutskottet) kutsutaan 20. tammikuuta vuonna 1862 toimintansa aloittanutta valtakunnallista kokousta, joka oli eräänlainen yksikamarinen tynkäeduskunta. Sen tehtävänä oli valmistella varsinaisten ”maapäivien” eli valtiopäivien kokoontumista. Valiokuntaan kuului kaksitoista jäsentä kustakin neljästä säädystä. Kussakin säädyssä oli toimitettu edustajien vaali, ja siksi kyseessä oli ainoa vaaleilla valittu edustajakokous Suomessa 1800-luvulla. Kyseessä oli 1800-luvun ainoa valtiollinen kokous, jossa ei kokoonnuttu säädyittäin. Valiokunta katkaisi Porvoon valtiopäivien päättymisestä jatkuneen valtioyön.