stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dilbert

Dilbert on Scott Adamsin luoma koominen sarjakuva kyynisestä insinööristä, joka työskentelee tietotekniikkayrityksessä idiootin esimiehen alaisena mahdottomissa olosuhteissa. Sarjakuvaa on julkaistu sanomalehdissä 16. huhtikuuta 1989 lähtien, ja Dilbertiä on julkaistu myös kirjoina, animoituna televisiosarjana, tietokonepelinä ja satoina Dilbert-teemaa hyödyntävinä tuotteina. Uusi strippi ilmestyy päivittäin Dilbertin kotisivuilla nettisarjakuvana.
Aluksi Dilbert keskittyi Dilbertin ja hänen koiransa Dogbertin kotoisiin edesottamuksiin, mutta kehittyi myöhemmin Dilbertin työpaikan byrokratian ja työn satiiriseen kuvaukseen.
Dilbert ilmestyy myös useissa suomalaisissa sanomalehdissä, muun muassa Iltalehdessä nimellä Pentti Perusinsinööri.
Dilbertistä on tehty myös kaksi tuotantokautta kattava televisiosarja vuosina 1999 ja 2000. Ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Suomen televisiossa vuonna 2000.
Dilbert ilmestyi parhaimmillaan yli 2000 lehdessä. Sarjakuvan ilmestyminen ilmeisesti päättyi helmikuussa 2023 Scott Adamsin jouduttua rasismikohun kohteeksi, jolloin Dilbert-sarjakuva poistettiin sadoista lehdistä ja kustantaja peruutti Adamsin tulevan kirjan.
Myös sarjakuvan verkkosivut on poistettu.
Scott Adams on ilmoittanut jatkavansa sarjakuvaa nimellä "Dilbert Reborn" Locals-tilauspalvelussa.
Teemat

Insinöörien henkilökohtaiset ominaisuudet
Omituiset erityispiirteet
Toivottomuus deittailussa (ja yleinen sosiaalisten taitojen puute)
Viehtymys elektronisiin laitteisiin ja työkaluihin
Liiketoiminnan etiikka
Esoteerisuus
Epäpätevä ja sadistinen esimiestyö
Todellisuudesta erkaantunut aikataulutus ja budjetointi
Epäonnistuminen hyvän työn palkitsemisessa tai laiskuuden rankaisemisessa
Työntekijöiden rankaiseminen vioista, jotka johtuvat huonosta esimiestyöstä
Mikromanagerointi
Moraalinkohotusyritykset, jotka johtavat sen alenemiseen
Tavoitteiden ilmoittamatta jättäminen tai epäonnistuminen niiden selittämisessä
Projektien, jotka ovat tuomittuja epäonnistumaan tai peruuttumaan käsittely
Sadistinen henkilöstöjohtamispolitiikka julmin perusteluin
Byrokratia järjestöissä
Budjetointi-, kirjanpito-, palkka- ja taloudelliset neuvonantajat
Yleinen typeryys
Alttius mainonnalle
Alttius ryhmäpaineelle
Alttius imartelulle
Hyväuskoisuus ilmeisten huijausten edessä
Neljännen maailman maat ja työn ulkoistaminen niihin (Elbonia)
Rappiotila
Kulttuurierot
Kapitalismin ymmärtämisen vaikeus
Suomennettuja albumeja

Kohenna elintasoasi – kähvellä konttoritarvikkeita: Dogbertin liike-elämän käsikirja.  ((Build a better life by stealing office supplies: Dogbert's big book of business, 1994.) Suom. Soile Kaukoranta)  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15248-3
Dogbertin neuvoja neuvottomille.  ((Clues for the clueless, 1993.) Suom. Soile Kaukoranta)  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15249-1
Siirrä aina tapaamista aikaavievien ääliöiden kanssa.  ((Always postpone meetings with time-wasting morons, 1994.) Suom. Soile Kaukoranta)  Otava, 1997.  ISBN 951-1-14621-1
Ajelkaa valaat.  ((Shave the whales, 1994.) Suom. Soile Kaukorant)  Otava, 1997.  ISBN 951-1-14754-4
Tuokaa minulle lähettipojan pää.  ((Bring me the head of Willy the mailboy!, 1995.) Suom. Soile Kaukoranta)  Otava, 1997.  ISBN 951-1-14622-X
Pelkällä älyllä ette pitkälle pötki.  ((It’s obvious you won’t survive by your wits alone, 1995.) Suom. Pasi Janhunen ja Kirsi Leppänen)  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16894-0
Habaa hiirellä.  ((Still pumped from using the mouse, 1996.) Suom. Pasi Janhunen)  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15523-7
Karsinapoliisi kannoilla.  ((Perustuu teokseen Fugitive from the cubicle police, 1996.) Suom. Pasi Janhunen ja Kirsi Leppänen)  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17592-0
Rento päivä riistäytyi käsistä.  ((Casual day has gone too far, 1996.) Suom. Pasi Janhunen ja Kirsi Leppänen)  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15826-0
Vastustan idiootteja, en bisnestä.  ((I’m not anti-business, i’m anti-idiot, 1998.) Suom. Pasi Janhunen ja Kirsi Leppänen)  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16472-4
Täältä tullaan, Karsinala.  ((Journey to Cubeville, 1998.) Suom. Pasi Janhunen ja Kirsi Leppänen)  Otava, 1999.  ISBN 951-1-16318-3
Positiivinen asenne.  ((Positive attitude, 2007.) Suom. Riitta Santala-Köykkä)  Readme.fi, 2009.  ISBN 978-952-220-064-8
Dilbert: Juhlakirja.  ((Dilbert 2.0: 20 years of Dilbert, 2008.) Suom. Riitta Santala-Köykkä)  Readme.fi, 2009.  ISBN 978-952-220-135-5
Dilbert 2.0 juhlakirja 2.  ((Dilbert 2.0: 20 years of Dilbert, 2008.) Suom. Riitta Santala-Köykkä)  Readme.fi, 2010.  ISBN 978-952-220-283-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dilbertin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Dipolikaiutin

Dipolikaiutin
Dipolikaiuttimessa kaiutinelementtejä ei ole koteloitu, joten se säteilee ääntä sekä eteen- että taaksepäin.
Taaksepäin suuntautunut ääni on vastavaiheessa eteenpäin suuntautuvaan nähden johtuen elementin liikkeestä. Vastavaiheiset ääniaallot kumoavat toisensa, ja siksi dipolikaiutin ei juurikaan säteile ääntä sivuille. Dipolikaiuttimen etuna on että kuuntelutila ei väritä ääntä kovin paljoa kaiuttimen suuren suuntaavuuden takia. Haittapuolena on se että dynamiikkaa kadotetaan sitä enemmän mitä matalampaa taajuutta soitetaan, mutta jakosuotimella asiaa voi auttaa. 
Bassotaajuuksien toistoon dipolikaiuttimen tulee olla suuri. Pienempien dipolikaiuttimien apuna voidaan käyttää koteloitua basso-osaa, jonka toimintaperiaate on esimerkiksi bassorefleksi.
Sähköstaattiset sekä magnetostaattiset panelikaiuttimet ovat pääsääntöisesti dipoleita.
Dipolikaiutin voidaan toteuttaa myös perinteisillä dynaamisilla elementeillä yleensä noin 5 kHz taajuuksiin asti.
Kirjallisuutta

Toivanen, Jarmo: Teknillinen akustiikka, "Kaiuttimet", s. 261–359.  Espoo:  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5
Didyma

| Didyma> Δίδυμα |
| --- | --- |
 Didyman Apollonin temppelin ja stadionin rauniot.
Sijainti
 Didyma
Koordinaatit:  37°23′06″N, 27°15′24″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Didim, Aydın
Historia
Tyyppi:  pyhäkköalue ja kylä
Huippukausi:  arkaaiselta kaudelta roomalaiskauteen
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Joonia
Kaupunki:  Miletos
Aiheesta muualla
  Didyma Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Didyma (m.kreik. Δίδυμα) eli Brankhidai (m.kreik. Βράγχιδαι, lat. Branchidae) oli antiikin aikainen Apollonille omistettu pyhäkköalue, joka sijaitsi Jooniassa Vähässä-Aasiassa lähellä Miletosta. Didymassa sijaitsi suuri Apollonin temppeli, ja siellä toimi tämän oraakkeli.
Didyman Apollonin oraakkelista ja temppelistä vastasi alun perin brankhidien pappissuku, joka kuitenkin hävisi persialaisten tuhottua vanhan temppelin 400-luvulla eaa. Uuden temppelin rakennustyöt alkoivat hellenistisellä kaudella noin vuonna 300 eaa. ja jatkuivat roomalaiselle kaudelle saakka. Temppeli ei kuitenkaan koskaan valmistunut täysin. Hallinnollisesti Didyman alue oli osa Miletoksen kaupunkivaltiota.
Nykyisin Didyma on yksi Turkin suosituimmista turistikohteista, ja siellä käy vuosittain tuhansia kävijöitä.
Maantiede

Didyma sijaitsi antiikin aikana Jooniassa Miletoksen niemimaaksi kutsutulla Miletoksen kaupunkivaltion alueella, linnuntietä noin 17 kilometriä etelään Miletoksen kaupunkikeskuksesta. Sen ja kaupungin yhdisti Pyhä tie, joka sai alkunsa Miletoksen Delfinionilta eli Apollon Delfinioksen pyhäköltä, ja tuli Didymaan pohjoisluoteesta päin. Strabon ilmoitti Didyman etäisyydeksi merestä 18 stadioninmittaa, mikä vastaa nykyistä etäisyyttä, noin 3,2 kilometriä. Plinius vanhempi puolestaan laski kyseiseksi etäisyydeksi 20 stadionia, ja Didyman ja Miletoksen etäisyydeksi 180 stadionia, mistä jälkimmäinen on jo selvästi liikaa. Didymasta luoteeseen sijaitsi Panormoksen satama (nykyinen Kovella), ja lounaaseen Poseidoninniemi (nykyinen Tekağac burnu), jossa sijaitsi Poseidonin alttari.
Nykyisin Didyman arkeologinen kohde sijaitsee Aydınin maakunnassa neljän kilometrin päässä Didimin suositusta lomakaupungista. Nykyisen kaupungin alkuperäinen nimi oli Yenihisar, mutta se nimettiin Didimiksi vuonna 1991 Didyman historiallisen kohteen mukaan.
Historia > Antiikin lähteet

Arkeologisten löytöjen lisäksi Didyman temppeli mainitaan useissa antiikin aikaisissa teoksissa. Varhaisin maininta Didymasta on Herodotoksen Historiateoksessa 400-luvulla eaa. Myös muun muassa Strabon, Pausanias ja Suetonius käsittelevät teoksissaan Didyman temppeliä.
Historia > Perustamismyytti

Konon ja Varro kertovat teoksissaan Didyman oraakkelin alkuperän. Delfoilaisella Demokloksella oli poika Smikros, jonka kanssa hän purjehti Delfoista Miletokseen Delfoin oraakkelin ohjeiden mukaan. Poika kuitenkin karkasi ja eräs Eritharses otti hänet kasvatikseen. Smikros meni tämän jälkeen naimisiin joko Eritharseen tyttären kanssa (Varron mukaan) tai erään rikkaan miletoslaisen tyttären kanssa (Kononin mukaan). Raskaana ollessaan vaimo näki unta, että aurinko meni sisään hänen suustaan ja ulos hävyn kautta. Parille syntyi poika Brankhos, joka oli niin kaunis että Apollon rakastui häneen. Apollon suuteli Brankhosta, kun tämä oli paimenessa, ja opetti tälle ennustamisen taidon. Paikalle, jossa Apollon suuteli Brankhosta, rakennettiin Apollonille omistettu temppeli.
Tarinan taustalla voi olla Delfoin yritys saada kunnia myös Didyman oraakkelista tai miletoslaisten yritys liittää oma oraakkelinsa Delfoin kuuluisampaan oraakkeliin. Myös Strabon kertoo Brankhoksen olleen alkujaan Delfoista. Apollonin rakkaus Brankhosta kohtaan oli tunnettu aihe antiikin aikana ja siihen viitataan usein kreikkalaisessa ja roomalaisessa kirjallisuudessa. Apollon mainitaan myös joskus Brankhoksen isänä, ja myös Kononin ja Varron tarinassa aurinko viittaa Apolloniin.
Historia > Arkaainen ja klassinen kausi > Temppelin tuho

Kun Miletos nousi niin kutsuttuun Joonian kapinaan persialaisia vastaan vuonna 499 eaa., ehdotti historioitsija Hekataios, että miletoslaiset ottaisivat käyttöönsä Didyman temppelin aarteet, koska muuten persialaiset tulisivat ryöstämään ne itselleen. Persialaiset kukistivat Miletoksen vuonna 494 eaa., ja Didyman temppeli poltettiin ja sen aarteet vietiin Susaan. Miletoslaisia otettiin vangiksi ja vietiin Persianlahden rannalla sijainneeseen Ampeen. Brankhidien pappissuvun jäseniä saattoi olla muiden vangiksi otettujen mukana, tai heidät saatettiin teloittaa. Didyman oraakkeli ei ollut toiminnassa seuraavan 160 vuoden aikana, eikä temppeliä jälleenrakennettu tuona aikana.
Brankhidien kohtalosta on myös toinenkin versio, joka saattaa olla myöhempää perua. Sen mukaan Kserkses olisi polttanut temppelin vuonna 479 eaa. ja vienyt brankhidit Sogdianaan, josta Aleksanteri Suuri löysi heidän jälkeläisensä Intian sotaretkensä aikana. Tämä tarina on luultavasti Kallistheneen sepittämä.
Seuranneiden 160 vuoden aikana Miletos joutui aluksi Ateenan vallan alle ja noin vuonna 400 eaa. takaisin Persian valtapiiriin. Tältä ajalta on löydetty piirtokirjoituksia, kolikoita ja muita arkeologisia löytöjä, jotka osoittavat kulttipaikan olleen vielä käytössä.
Historia > Roomalainen kausi

Antiokhos III:n hävittyä roomalaisille vuonna 191 eaa. Miletos ja Didyma joutuivat Rooman ja sen liittolaisen Pergamonin valtapiiriin, mutta säilyttivät autonomiansa. Vuonna 133 eaa. alueesta tuli osa Rooman Asian provinssia. Roomalaiset arvostivat suuresti Didyman oraakkelia, ja se kukoisti roomalaiskaudella. Vuonna 84 eaa. roomalaiset ottivat Didyman juhlat omaan hallintaansa sen jälkeen, kun Miletos oli kannattanut Mithridatesta. Julius Caesar laajensi Didyman temppelin aluetta, joka toimi edelleen turvapaikkana. Myöhemmin keisari Tiberius antoi Rooman senaatille oikeuden tutkia kreikkalaisten temppeleiden turvapaikkaoikeuksia. Ilmeisesti temppelien turvaan oli etsiytynyt rikollisia. Senaatti hyväksyi Didyman oikeuden turvapaikkana. Didymalla oli myös muita erityisoikeuksia Rooman vallan aikana, sillä se oli yksi kahdeksasta temppelistä, jotka saivat ottaa vastaan maata testamenttien perusteella.
Dion Kassios kertoo, että keisari Caligula halusi temppelin itselleen, mutta luultavampaa on, että Caligula määräsi itselleen rakennettavan temppelin Miletokseen. Dion on luultavasti sekoittanut tämän Caligulan haaveisiin saada Didyman temppelin rakennustyöt valmiiksi. Keisari Trajanus puolestaan kunnosti Miletoksen ja Didyman välistä Pyhää tietä, joka oli vaikeakulkuinen pyhiinvaeltajille. Toisin kuin Delfoin oraakkeli, Didyman oraakkeli jatkoi ennustusten antamista vielä 200- ja 300-luvuilla jaa. 200-luvun alussa Didyma mainitaan yhtenä roomalaisen maailman seitsemästä pyhimmästä paikasta.
Vuonna 262 gootit hyökkäsivät Jooniaan ja tuhosivat Artemiin temppelin Efesoksessa. Kuullessaan tästä miletoslaiset linnoittivat Didyman ja puolustivat sitä gootteja vastaan. Gootit eivät onnistuneet valtaamaan Miletosta ja Didymaa. Eräs piirtokirjoitus kertoo, että temppelin puolustajilta loppui vesi, mutta ihmeen ansiosta syntyi lähde, joka pelasti puolustajat. Ilmeisesti entinen lähde oli tukkiintunut, ja temppelin puolustajat avasivat sen piirityksen aikana. Vuonna 287 konsuli Festus rakennutti kaivon lähteen ympärille. Vuonna 303 Didyman oraakkeli kannatti keisari Diocletianuksen aloittamaa kristittyjen vainoa. Konstantinus Suuren aikana kristinusko pääsi kuitenkin voitolle, ja keisari Constantius II kielsi pakanalliset uhraukset. Tätä ei kuitenkaan noudatettu yleisesti.
Viimeisen kerran Apollonin oraakkeli toimi Didymassa keisari Julianuksen aikana. Kristinuskoa vastustanut keisari nimitytti itsensä Didyman papiksi. Didyma oli luultavasti yksi niistä oraakkeleista, joilta Julianus haki ja sai kannustavan lausunnon Persian sotaretkeään varten. Vuonna 391 kaikki oraakkelit kiellettiin keisarillisella määräyksellä. Vuonna 400 kaikki pakanalliset temppelit suljettiin, ja luultavasti toiminta Didyman temppelissä lakkasi tuohon aikaan.
Historia > Bysanttilaiselta kaudelta nykypäivään

Kristityt tekivät Didyman Apollonin temppelin adytonista basilikan, ja sitä käytettiin Hieronin piispanistuimena. Hieron (pyhä paikka) oli Didyman nimi bysanttilaiskaudella. Temppelin etupuolella olleet linnoitustyöt säilytettiin ja adytonin itäpuolinen osa rakennettiin uudelleen linnoitukseksi. Linnoitus tuhoutui ja basilika vaurioitui maanjäristyksessä 900-luvulla. Miletos ja sen ympäristö säilyivät Bysantin vallassa aina 1300-luvulle, jolloin turkkilaiset valtasivat sen. Temppeli oli pystyssä vielä vuonna 1446, kun Cyriacus Anconalainen (Ciriaco de' Pizzicolli) kävi paikalla. Temppeli luhistui kuitenkin vuoden 1493 maanjäristyksessä. Didyma oli turkkilaiskaudella kreikkalainen kylä, ja myöhemmin 1923 väestönsiirron yhteydessä sinne muutti turkkilaisia. Kylän nykyinen nimi on Didim-Yenihisar.
Historia > Arkeologiset tutkimukset

Englantilaiset tutkivat Didyman raunioita vuonna 1765, ja tuolta ajalta on ensimmäinen arkeologinen raportti Didymasta. 1800-luvulla paikalla kävi useita retkikuntia. Vuosina 1857–1858 C. T. Newtonin johtama retkikunta löysi Pyhää tietä reunustaneita patsaita. Ranskalaiset arkeologit aloittivat temppelin etusivun esiinkaivamisen vuosina 1873 ja 1895–1896. Saksalaiset jatkoivat temppelin esiinkaivamista vuosina 1905–1913. Ensimmäinen maailmansota lopetti kaivaukset siltä erää. Saksalaiset jatkoivat kaivauksia vuosina 1924 ja 1926. Kaivaukset ovat jatkuneet satunnaisesti toisen maailmansodan jälkeen. Vuodesta 1962 Saksan arkeologinen instituutti on jatkanut Didyman alueen tutkimista. Nykyisin tutkimukset keskittyvät Pyhän tien varrelle ja ympäristöön.
Oraakkeli

Arkaaisella ajalla Didyman Apollonin oraakkelista vastasi brankhidien (Brankhidai) pappissuku. Itse oraakkelivastaukset antoi papitar (profētis), joka istui temppelin sisällä olevan pyhän lähteen vierellä. Papit tulkitsivat oraakkelin vastauksen. Oraakkeli oli toiminnassa aina vuoteen 494 eaa. asti, jolloin persialaiset tuhosivat temppelin. Seuraavan kerran oraakkeli oli taas toiminnassa vuonna 331 eaa., ja se jatkoi toimintansa aina 300-luvun jaa. loppuun asti, jolloin kristityt keisarit kielsivät pakanalliset oraakkelit.
Vuodesta 331 eaa. eteenpäin papeista korkea-arvoisinta kutsuttiin profeetaksi (profētēs). Nykypäivään on säilynyt piirtokirjoituksia, joihin on kirjattu kunkin vuoden profeetta. Profeetan valitseminen tapahtui niin, että Miletoksen viisi demosta nimittivät kukin yhden ehdokkaan ja näistä valittiin yksi arpomalla. Tämä takasi sen, että Apollonin suosima ehdokas voitti. Nimilistoissa esiintyy miletoslaisten nimien lisäksi myös roomalaisia nimiä, mutta nämä saattavat olla miletoslaisia, jotka olivat ottaneet roomalaisen nimen saadessaan Rooman kansalaisuuden. Miletoslaisten lisäksi myös Rooman keisarit Trajanus, Hadrianus ja Julianus valittiin profeetoiksi, mutta heidän tapauksessaan nimitys oli varmaankin vain kunnianosoitus, eivätkä he luultavasti koskaan toimittaneet virkaan kuuluvia tehtäviä.
Nykyaikaan on säilynyt 61 Didyman oraakkelin antamaa vastausta, joista 31 pidetään jokseenkin autenttisina. Oraakkelivastausten määrää voi verrata 535 vastaukseen, jotka ovat säilyneet Delfoin oraakkelilta, joista suurinta osaa ei kuitenkaan pidetä aitoina. Didyman oraakkelin antamat vastaukset ovat etupäässä ohjeita ja sanktioita, eivätkä ne juuri koskaan sisällä varsinaisia ennustuksia. Eräs poikkeus on ennustus jonka mukaan keisari Julianuksen Persian sotaretkestä tulisi voittoisa. Vastaukset koskivat yleensä uskonnollisia tai julkisia asioita. Oraakkelille kysymyksiä esittäneet saattoivat olla yhtä hyvin kokonaisia kaupunkeja kuin yksityishenkilöitäkin. Yleensä kysymyksen esittäjä oli joko Miletoksen kaupunki tai joku sen asukas. Myös muun muassa Miletoksen siirtokunnista Kyzikoksesta ja Iasoksesta käytiin hakemassa neuvoa oraakkelilta. Oraakkelin neuvoa hakeneiden joukossa olivat myös muun muassa Pergamonin kaupunki ja keisari Diocletianus.
Rakennukset ja löydökset

Didyman pyhäkköalue eli temenos käsitti varsinaisen Apollon Didymaioksen temppelin (Didymaion) lisäksi useita pienempiä temppeleitä muille jumalille, kuten Artemiille ja Zeukselle. Alueella oli myös kresmografion, jossa säilytettiin oraakkelin vastauksia, sekä pyhä lehto. Pyhäkköalueen yhteydessä sijaitsi myös pieni Didyman kylä.
Rakennukset ja löydökset > Apollonin temppeli

Didymassa on sijainnut eri aikoina kolme eri Apollonin temppeliä. Ensimmäinen temppeli rakennettiin geometrisen ja arkaaisen kauden taitteessa 700- tai 600-luvulla eaa. Sen tilalle alettiin rakentaa uudempaa temppeliä arkaaisen kauden lopulla noin vuosina 550–540 eaa. Persialaiset tuhosivat tämän temppelin vuonna 494 eaa. Kolmatta temppeliä alettiin rakentaa hellenistisen kauden alkupuolella noin vuonna 300 eaa.
500-luvun eaa. puolivälissä rakennetun temppelin koosta ei ole tarkkaa tietoa. Tämän temppelin adyton oli noin 33 metriä pitkä ja 19 metriä leveä. Temppelin sisällä ollut pienempi temppelirakennus eli naos (tai naiskos) oli kooltaan ehkä 15 × 5 metriä. Naos saattoi olla vanhempi kuin sitä ympäröivä rakennus, mutta tästä ei ole varmuutta.
Hellenistisellä kaudella jälleenrakennettu temppeli oli kooltaan neljänneksi suurin kreikkalaisessa maailmassa. Ainoastaan maailman seitsemään ihmeeseen kuulunut Artemiin temppeli Efesoksessa sekä Samoksen Heraion ja Akragaan Olympoksen Zeuksen temppeli olivat sitä suurempia.
Temppeli oli erikoinen siinä, että se oli hypetraalitemppeli, toisin sanoen sillä ei ollut kattoa. Temppelin krepidoma eli jalusta oli 118 metriä pitkä ja 60 metriä leveä. Stylobaatti eli lattiataso oli kooltaan 109 metriä pitkä ja 51 metriä leveä. Temppelin pylväät olivat 19,7 metriä korkeat. Pylväiden sisälle jäänyt alue oli noin 87 × 29 metriä. Temppeli oli dipteraali, eli sen peristasiksessa oli kahdet pylväsrivistöt kaikilla sivuilla. Ulommassa pylväsrivissä oli pitkillä sivuilla 21 pylvästä ja lyhyillä sivuilla 10 pylvästä. Pronaoksessa oli 12 pylvästä. Peristasiksen pylväät oli tehty joonialaiseen tyyliin ja osa muista pylväistä korinttilaiseen tyyliin.
Temppeli on rakennettu niin, että pronaos osoitti itään. Siihen ei kuulunut kreikkalaisille temppeleille tyypillistä opisthodomosta. Temppelin länsiosassa sijaitsi katoton adyton, eli temppelin pyhin osa, jossa sijaitsi pieni naos, joka saattoi olla alkuperäinen. Pronaoksen ja adytonin välissä oli seinä, ja pronaoksesta pääsi adytoniin vain kahta käytävää pitkin. Käytävät johtivat rappusille, joita pitkin pääsi laskeutumaan adytoniin. Samoja rappusia pitkin pääsi itäiseen huoneeseen, joka oli adytonin ja pronaoksen välissä. Adytonin lattia oli 4 metriä tämän huoneen lattian alapuolella. Adytonissa kasvoi laakeripuita. Naoksen julkisivussa oli neljä pylvästä.
Temppelirakennuksen omalaatuisuutta on yritetty selittää sillä, että temppeli olisi saanut vaikutteita persialaisista palatsirakennuksista tai Ptolemaiosten Egyptiin rakennuttamista temppeleistä ja palatseista.
Apollonin temppelin edessä sijaitsi pyöreä rakennelma, jonka halkaisija oli noin 8 metriä, ja jonka länsi- ja itäsivulla oli oviaukot. Tämän uskotaan olevan temppelin alttari, johon Pausanias viittaa. Pausaniaan mukaan alttari oli tehty uhrieläinten tuhkista ja verestä. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty palaneiden luiden jäänteitä ja ruukkujen palasia. Nämä löydöt on ajoitettu 600-luvulle eaa. Tarinan mukaan alttari oli Herakleen rakentama.
Rakennukset ja löydökset > Artemiin temppeli

Artemis Pythielle omistettu temppeli sijaitsi noin 100 metriä Apollonin temppelistä pohjoiseen. Se rakennettiin 100-luvulla eaa. Temppelin rauniot on löydetty paikalla nykyisin olevan moskeijan, aiemman kreikkalaisortodoksisen kirkon pohjoispuolelta. Temppelin perustusten koko on noin 31,7 × 12 metriä. Sisällä temppelissä oli kolme huonetta, ja se muistuttaa Apollonin temppelin adytonissa ollutta naosta.
Rakennukset ja löydökset > Muita rakennelmia

Apollonin temppelin edessä oli 125 metriä pitkä terassi, jonka päällä oli temppelille lahjoitettuja patsaita. Terassin ja temppelin välissä sijaitsi Didyman stadion. Pyhäkköalueella sijaitsi myös Didyman teatteri. Alueella oli myös kresmografion eli rakennus, jossa säilytettiin oraakkelin antamia vastauksia. Kresmografionin tarkkaa sijaintia ei tiedetä, mutta erään lähteen mukaan se sijaitsi temppelistä luoteeseen.
Eräs tärkeä rakennus oli niin sanottu profeetan talo, jonka seiniin oli kirjattu ylös kunkin vuoden profeetta piirtokirjoituksella. Talon uskotaan toimineen profeetan asuinsijana. Suuri määrä tämän rakennuksen osista on löytynyt ja niistä voidaan päätellä, että rakennuksen etupuoli koostui neljästä doorilaisesta pylväästä. Rakennus oli ehkä peräisin 200-luvulta eaa. Profeetan talon tarkka sijainti ei ole tiedossa, mutta sen oletetaan olleen lähellä itse temppeliä. Erään tulkinnan mukaan kresmografion ja profeetan talo olisivat olleet yksi ja sama rakennus.
Didyman alueella oli myös muita temppeleitä ja alttareita, muun muassa Zeus Soterille ja muille jumalille. Alueella oli myös useita julkisia rakennuksia, muun muassa eräässä tekstissä noin vuodelta 180 mainitaan prytanien talo, jossa Miletoksen virkamiehet ottivat vastaan vieraita. Didymassa oli myös gymnasion sekä roomalaiskaudella basilika ja kylpylä.