Viktor Jansson
Elämäkerta > Kultakausi

Sisällissodan sytyttyä tammikuussa 1918 Jansson liittyi sotaan valkoisten puolella. Hän matkusti Luopioisten kautta Tampereen pohjoispuolelle ja liittyi rintamamiehenä Hans Kalmin komentamaan Pohjois-Hämeen I pataljoonaan eli niin sanottuun Kalmin pataljoonaan. Pataljoona eteni Jämsän, Padasjoen ja Asikkalan kautta Lahteen, jossa se oli sodan loppuessa toukokuussa. Viktor Jansson kotiutettiin kersanttina kesäkuussa 1918. Vaimo Signe ja tytär Tove asuivat sodan ajan sukulaisten luona Tukholmassa.
Sodan jälkeen voittanut osapuoli alkoi nopeasti pystyttää sankaripatsaita, ja Jansson menestyi kilpailuissa hyvin. Vuonna 1920 paljastettiin hänen veistämänsä Sysmän sankaripatsas, 1921 Tampereen ja Lahden vapaudenpatsaat, ja vielä 1928 Sigurdskårenin kaatuneiden muistomerkki Kirkkonummella. Näistä Tampereen ja Lahden vapaudenpatsaat kuuluvat hänen tuotantonsa huomattavimpiin töihin ja ovat malliesimerkkejä 1920-luvun klassisoivasta veistotaiteesta. Kummassakin on kuvattuna antiikin ihanteiden mukainen alaston soturihahmo, ja kummankin mallina toimi nuori vapaussoturi ja teologian ylioppilas Elias Simojoki, jonka Jansson löysi yliopiston voimistelulaitokselta. Tampereen vapaudenpatsas sytytti sisällissodan repimässä kaupungissa pitkän poliittisen riidan, jossa vasemmisto vaati äänekkäästi mutta turhaan ”vihapatsaan” poistamista katukuvasta.
Janssonilla oli kaksi lempiaihetta, joista hän teki vuosien mittaan lukemattomia versioita ja muunnelmia: alastomat naisfiguurit ja humoristiset suihkulähdeveistokset. Naisfiguureja hän veisti säännöllisesti vuoden 1914 palkitusta Nainen-veistoksesta alkaen, kehittäen tyyliään jatkuvasti pelkistetympään ja plastillisempaan suuntaan. Tässä hän kollegansa Gunnar Finnen tavoin seurasi kuvanveistotaiteen kansainvälisiä virtauksia. Janssonin naisveistoksista tunnetuin on Convolvulus, joka luetaan yleisesti 1930-luvun suomalaisen veistotaiteen parhaimmistoon. Jansson osallistui veistoksella 1930 Helsingin kaupungin kuvanveistokilpailuun, jossa etsittiin patsaita julkisten puistojen kaunistukseksi. Convolvulus pääsi toteutettavien töiden joukkoon ja pystytettiin Kaisaniemen puistoon. Siinä on kuvattuna nuori hoikka naishahmo tyylitellyssä asennossa; veistoksen mallina toimi taiteilijan teini-ikäinen tytär Tove Jansson.
Pienikokoisia suihkulähdeveistoksia Jansson teki runsaasti 1930-luvun puolivälistä alkaen. Hänen suihkulähteensä ovat eloisia, vauhdikkaita ja humoristisia, ja niiden aiheina ovat useimmiten kalat, pikkulapset ja merenneidot. 1930-luvulla hän teki useita versioita poika ja kala -aiheesta. Huomattavin näistä, vuorineuvos ja taidemesenaatti Gösta Serlachiuksen tilaama Kalapoika, paljastettiin 1935 G. A. Serlachius Oy:n pääkonttorin edessä Mäntässä. Helsingin Kulosaaressa paljastettiin 1941 Raivaajain kaivo, vuorineuvos Anders Kramerin tilaama, Kulosaaren huvilayhdyskunnan perustajille omistettu suihkulähde. Samana vuonna Bensowin liiketalo Helsingin Esplanadin varrella sai sisäpihansa koristukseksi suihkulähteen Merenneito. Janssonin suihkulähdetuotanto huipentui taiteellisesti veistoksiin Kalapoika ja Aallottaria, jotka pystytettiin 1942 Helsingin Esplanadin puistoon.
1930-luvun lopulla Jansson teki kaksi suurikokoista, realistista liikuntaveistosta Lahteen, molemmat varakkaiden liikemiesten lahjoja kotikaupungilleen. Insinööri J. Th. Lindroosin lahjoittama Lumisota (1937) sijoitettiin Lahden lyseon ja yhteiskoulun väliseen puistikkoon. Veistos kuvaa kahta 1930-luvun asuihin puettua koululaista, lettipäistä koulutyttöä ja polvihousuista koulupoikaa, lumipalloja heittelemässä. Salpausselän hiihtostadionilla sijaitseva Slalom eli Hiihtäjä (1938) puolestaan kuvaa laskettelijaa. Slalomin tilasi kenkätehtailija J. Mononen, jonka toivomuksesta Jansson veisti pronssiselle laskettelijalle Monosen tehtaan hiihtokengät eli monot. Näiden veistosten arkirealismi on poikkeuksellista Janssonin tuotannossa.