stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Israelin merivoimat
Historia

Israelin merivoimien historia juontuu 1920-luvun loppuun, jolloin perustettiin Yarkon ja Zvulun meriurheiluseurat. 1938 Jewish Agengyn rohkaisemana tri. Shlomo Bardin perusti Merikorkeakoulun Bosmatiin, Techinikon Junior Technical Collegen. 1943 todistettiin Palyamin perustamista, Palmachin merisiiven, jonka harjoittelu tapahtui merikoulussa.
Tukikohdat

Haifa - Ohjusvenelaivasto, sukellusvenelaivasto, patrolveneyksikkö 914.
Atlit - Shayetet 13 koti.
Ashdod
Eilat
Laivaston päämaja - HaKirya, Tel Aviv.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Israelin merivoimien sotilaita
Ohjuskorvetti Eilat
István Lackfi

| István Lackfi> Transilvanian voivodi |
| --- | --- |
 1344 - 1350  
Edeltäjä:  Miklós Sirokai
Seuraaja:  Tamás Gönyüi
Henkilötiedot
István Lackfi (unk. Lackfi István) oli unkarilainen aatelinen, joka toimi Transilvanian voivodina vuosina 1344 - 1350, Unkarin kuninkaan Ludvig I Suuren nimittämänä.
Institut national des sciences appliquées de Lyon

Institut national des sciences appliquées de Lyon (INSA Lyon) on suuri ranskalainen koulu ja insinöörikoulu. Yliopisto sijaitsee La Doua - LyonTechin kampuksella tiede- ja teknologiayliopistojen ja Grandes écolesin klusterissa. La Doua sijaitsee Villeurbannessa, Lyonin esikaupunkialueella.
Koulu perustettiin vuonna 1957 kouluttamaan korkeasti koulutettuja insinöörejä, tukemaan täydennyskoulutusta ja tekemään tutkimusta. Viiden vuoden opetussuunnitelman tavoitteena on kouluttaa insinöörejä, joilla on inhimillisiä ominaisuuksia ja jotka ovat perehtyneet tieteen ja tekniikan pääalueisiin. Opiskelijat voivat suorittaa tohtorin tutkinnon 5-vuotisen opetussuunnitelman päätyttyä. INSA-tutkinnon suorittaneita Lyonissa kutsutaan Insaliensiksi.
Kuuluisia valmistuneita

Elyes Fakhfakh, tunisialainen poliitikko ja entinen Tunisian pääministeri
Toivo Katila, suomalainen fyysikko ja emeritusprofessori
Aiheesta muualla

INSA Lyon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
István Kertész

István Kertész
István Kertész (28. elokuuta 1929 – 16. huhtikuuta 1973) oli unkarilainen kapellimestari.
Kertész syntyi Budapestissa, opiskeli Franz Liszt -akatemiassa ja toimi uransa aikana mm. Lontoon sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina vuosina 1965–1968.
Kertészin kuolema oli tapaturmainen hukkuminen Herzliyassa, Israelissa vuonna 1973. Häneltä jäi vaimo Edith Gabry, kolme lasta, äiti Margrit ja sisko Vera.
Intiaanit (vuoden 2010 kirja)

| Intiaanit: Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen historia |
| --- | --- |

Kirjailija:  Rani-Henrik Andersson Markku Henriksson
Kansitaiteilija:  Jukka Aalto
Genre:  tietokirja
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2010
Sivumäärä:  539
ISBN:  978-952-495-162-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Intiaanit: Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen historia on Rani-Henrik Anderssonin ja Markku Henrikssonin kirja, joka ilmestyi 2010 Gaudeamuksen kustantamana.
Teos pyrkii valottamaan sitä todellisuutta, joka on elokuvien ja muun viihteen sekä taiteen esittämän kuvan takana. Kuvan vaikutus on ollut niin voimakas, että todellista kuvaa on vaikea nähdä, ja osasta sellaista, mikä ei alun perin ollut totta, on tullut intiaaneille itselleenkin totta. Intiaanit ovat saaneet omaa ääntään kuuluviin toisen maailmansodan jälkeen, ja heidän kulttuurinsa on saanut suosijoita myös muualla kuin Pohjois-Amerikassa. Teoksen aiheena on niin kulttuuri kuin politiikkakin.
Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoiksi teoksessa käsitetään kaikki Pohjois-Amerikan alueella asuvat ja asuneet intiaanit, inuitit, aleutit ja mestitsit, ja heistä käytetään yhteisnimitystä "intiaanit".
Teoksella on kolme keskeistä tavoitetta. Ensinnäkin antaa kuva intiaaneista aktiivisina toimijoina, ei passiivisina uhreina, kuten usein on käsitetty. Toiseksi, koska intiaaneja on miljoonia, heillä on suuri vaikutus kulttuuriin, talouteen ja politiikkaan. Kolmanneksi tekijät korostavat, että intiaanit ovat hyvin monimuotoinen ryhmä, ja kaikilla kansoilla on oma kulttuurinsa, kieliäkin on yli tuhat.
Aiheesta muualla

Intiaanit – Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen historia Gaudeamus. Teos Gaudeamuksen sivulla.
Intialainen arkkitehtuuri

Kailasa-temppeli, Elloran luolat. Esimerkki intialaisesta kallioperäisestä arkkitehtuurista.
Dravidalaista arkkitehtuuria Meenakshin temppelissä.
Taj Mahal, Agra. Moguliarkkitehtuurin malliesimerkki.
Intialainen arkkitehtuuri on juurtunut sen historiaan, kulttuuriin ja uskontoon. Monien arkkitehtonisten tyylien ja perinteiden joukossa tunnetuimpiin historiallisiin tyyleihin kuuluvat vastakkaiset hindutemppeliarkkitehtuuri ja indo-islamilainen arkkitehtuuri. Molemmilla, mutta erityisesti edellisellä, on joukko alueellisia tyylejä. Varhainen esimerkki kaupunkisuunnittelusta oli Indus-kulttuurin Harappa-arkkitehtuuri, jonka ihmiset asuivat kaupungeissa, joissa oli tiilitaloja, ruudukkoisia katuja, monimutkaisia viemäröintijärjestelmiä, vesihuoltojärjestelmiä, aitoja, linnoituksia ja joitain muitakin kuin asuinrakennuksia. Paljon muuta varhaista intialaista arkkitehtuuria oli tehty puusta, joka ei ole säilynyt.
Hindutemppeliarkkitehtuuri on jaettu pääasiassa etelän dravidalaiseen arkkitehtuuriin ja pohjoisen nagara-tyyliin, sekä muihin alueellisiin tyyleihin. Asumistyylit vaihtelevat myös alueittain, osittain riippuen ilmastosta.
Ensimmäinen suuri islamilainen valtakunta Intiassa oli Delhin sulttaanikunta, joka johti indo-islamilaisen arkkitehtuurin kehittämiseen yhdistämällä intialaiset ja islamilaiset piirteet. Suurmoguli-imperiumin hallinnan alla kehittyi moguliarkkitehtuuri, jota pidetään indo-islamilaisen arkkitehtuurin huippuna, Taj Mahalin ollessa heidän panoksensa kohokohta. Indo-islamilainen arkkitehtuuri vaikutti myös rajput- ja sikhityyleihin.
Brittiläisen siirtomaa-ajan aikana eurooppalaiset tyylit, mukaan lukien uusklassinen, uusgotiikka ja barokki, olivat yleisiä kaikkialla Intiassa. Indo-islamilaisen ja eurooppalaisen tyylin yhdistäminen johti uuteen tyyliin, joka tunnetaan nimellä indo-saraseeninen arkkitehtuuri. Itsenäistymisen jälkeen modernistiset aatteet levisivät intialaisten arkkitehtien keskuudessa keinona edetä siirtomaakulttuurista. Chandigarhin kaupungin suunnitellut Le Corbusier vaikutti arkkitehtien sukupolveen kohti modernismia 1900-luvulla. Vuoden 1991 talousuudistukset vahvistivat Intian kaupunkiarkkitehtuuria, kun maa integroitui paremmin maailman talouteen. Perinteinen vastu shastra vaikuttaa edelleen Intian arkkitehtuurissa nykyaikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Intialainen arkkitehtuuri Wikimedia Commonsissa
International Swimming League

International Swimming League eli ISL (suom. "Kansainvälinen uintiliiga") on uinnin ammattilaisliiga joka on perustettu 2019. Ammattilaisliigaa on uitu kolmen kauden ajan vuosina 2019-2021. ISL:n neljäs kausi on lykätty vuodelle 2023. ISL perustuu tiimipohjaiseen kilpailuun uinnissa.
Historia > FINA-ISL-kiista

Kauden 2018 alussa ainoa FINAn määräämä vuosittainen uintiturnaus oli Uinnin maailmancup (engl. FINA Swimming World Cup). Uinnin  näkyvyyden parantamiseksi perustettiin uusi tiimipohjainen formaatti. Organisaatio perustettiin 2017 (International Swimming League) ja se esiteltiin Anaheimissa syyskuussa 2018. Organisaatio perustuu ukrainalaisen miljardöörin Konstantin Grigorishin ideaan: Tämän Uuden liigan perustamistapahtuma olisi ollut vuosittainen Energy for Swim -kokous. Se pidettiin ensimmäistä kertaa 20. – 21. joulukuuta 2017 Torinossa. FINA lähetti kesäkuussa kirjeet kaikille 209 liitolle, joissa kehotettiin niitä olemaan tekemättä yhteistyötä ISL:n kanssa.
Sääntöjen selvittämisen jälkeen sääntö sisältyy FINA:n 4.5 yleisiin sääntöihin. FINA totesi, että  Energy for Swim meet oli nyt luokiteltu kansainväliseksi tapahtumaksi kaudella, koska "kilpailua, joka on käsitteellisesti suunniteltu omaamaan Suurin osa ulkomaisista osallistujista ei ole kansallinen kilpailu”, lausunto piti hyväksyä kuudessa kuukaudessa.
Koska hyväksyntäaika oli jo päättynyt, FINA olisi hylännyt kokoukseen osallistuvat urheilijat yhdestä kahteen vuotta eikä tapahtuman aikana saavutettuja maailmanennätyksiä olisi hyväksytty.
Osapuolten väliset neuvottelut katkesivat virallisesti 15. marraskuuta 2018 johtaen lopulta Energy for Swim meetin peruuttamiseen.
Aiheesta muualla

ISL:n kotisivut (englanniksi, ranskaksi, saksaksi, italiaksi, venäjäksi, japaniksi, espanjaksi)
Irlannin europarlamenttivaalit 2014

Irlannin europarlamenttivaalit 2014 järjestettiin 23. toukokuuta 2014, ja ne olivat osa vuoden 2014 europarlamenttivaaleja koko unionin alueella. Vaaleissa valittiin 11 europarlamentaarikkoa kaudeksi 2014–2019.
Irlannin europarlamenttivaalit 2019

Irlannin europarlamenttivaalit 2019 järjestettiin 24. toukokuuta 2019, ja ne olivat osa vuoden 2019 europarlamenttivaaleja koko unionin alueella. Vaaleissa valittiin 11 europarlamentaarikkoa kaudeksi 2019–2024.
Iso-Salanti

| Iso-Salanti |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Kunnat:  Hämeenlinna (Kalvola)
Koordinaatit:  61°03′06″N, 23°54′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarpianjoen valuma-alue (35.28)
Laskujoki:  oja Äijänpäänojaan 
Taajamat:  Kanta-Häme
Järvinumero:  35.284.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  118,4  m tai 118  m 
Rantaviiva:  3,136 km 
Pinta-ala:  44,789  ha 
 fiIso-Salanti 
Iso-Salanti  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan Kalvolan Ohtisessa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu neljännessä jakovaiheessa vielä Tampinkosken alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven pinta-ala on 45 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 118,4 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvi sijaitsee suoalueiden vaikutuspiirissä ja siihen onkin johdettu useita suo-ojia. Järveen laskee suoraan noin 30 suo-ojaa ja Pikku-Salannin laskuojan kautta Hanhisuolta saman verran lisää. Iso-Salannin laskuoja mutkittelee paikoin luontaisesti ennen yhtymistään Äijänpäänojaan sen yläjuoksulla. Järvi on 1,2 kilometriä pitkä, 500 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 3,1 kilometriä. Rannat ovat soistunutta metsää, mutta rantaan työntyy paikoin muutama kangasmetsän niemeke. Alueella ei ole juurikaan peltomaata. Rannoille on rakennettu 16 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13691.
Ivan Strinić

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ivan Strinić |  Ivan Strinić |  Ivan Strinić |  |
Maa:   Kroatia
Jalkapallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Venäjä 2018 | jalkapallo |  |
Ivan Strinić (s. 17. heinäkuuta 1984 Split, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut Italian Serie A:ssa SSC Napolia tammikuusta 2015 elokuuhun 2017 (liigaotteluja 26), UC Sampdoriaa kaudella 2017–2018 (liigaotteluja 17) ja AC Milania kaudella 2018–2019, mutta ei pelannut viimeksi mainitussa yhtään virallista ottelua. Tämän jälkeen hän on ollut ilman seuraa. Tammikuusta 2011 tammikuuhun 2015 hän edusti ukrainalaista FK Dniproa ja tätä ennen kotimaassaan Hajduk Splitiä, jossa voitti Kroatian Cupin 2010.
Strinić on pelannut Kroatian maajoukkueessa 49 ottelua tekemättä niissä yhtäkään maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Itävaltaa vastaan toukokuussa 2010. Hän pelasi kolme ottelua sekä EM-kilpailuissa 2012 että 2016. Hän pelasi kuusi ottelua, myös loppuottelun Ranskaa vastaan, Kroatian hopeajoukkueessa MM-kilpailuissa 2018.
Ivan Sunara

| Mitalit> Maa:   Jugoslavia.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Jugoslavia.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Jugoslavia.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Jugoslavia> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Los Angeles 1984 |  |  |
Ivan Sunara (s. 27. maaliskuuta 1959 Drniš, Kroatian ST, Jugoslavia) on kroatialainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt, Jugoslaviaa edustanut koripalloilija.
Sunara kuului Jugoslavian maajoukkueeseen, joka voitti olympiapronssia Los Angelesissa 1984. Hän edusti Jugoslaviaa myös vuosien 1983 ja 1985 EM-kilpailuissa.
Pelaajauransa jälkeen Sunara on toiminut koripallovalmentajana useissa seuroissa ja eri ikäluokkien maajoukkueissa voittaen muun muassa Slovenian mestaruuden. Hän on kuulunut myös Kroatian maajoukkueen valmennusryhmään.
Ivan Svitlytšnyi

| Ivan Svitlytšnyi> Іван Світличний |
| --- | --- |
 Ivan Svitlytšnyin muistopostimerkki vuodelta 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. syyskuuta 1929 Polovynkyne, Luhanskin piirikunta, Ukrainan SNT
Kuollut: 25. lokakuuta 1992 (63 vuotta) Kiova, Ukraina
Ammatti:  runoilija, kirjallisuuskriitikko
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ivan Oleksijovytš Svitlytšnyi (ukr. Іван Олексійович Світличний; 20. syyskuuta 1929 Polovynkyne, Luhanskin piirikunta, Ukrainan SNT – 25. lokakuuta 1992 Kiova, Ukraina) oli ukrainalainen runoilija, kirjallisuuskriitikko, ihmisoikeusaktivisti ja toisinajattelija. Hänen sisarensa oli kirjailija, toisinajattelija Nadija Svitlytšna, joka muutti 1978 Yhdysvaltoihin.
Svitlytšnyi opiskeli kielitieteitä Harkovan yliopistossa, josta hän valmistui 1952. Hän työskenteli toimittajana Radjanske literaturoznavstvossa sekä tutkijana Ukrainan SNT:n tiedeakatemian kirjallisuusinstituutissa ja kielitieteellisen instituutin sanakirjaosastolla. Hänet erotettiin tehtävästä 1965 ja pidätettiin ”nationalistisesta” toiminnasta syytettynä. Hänen syytettiin salakuljettaneen ulkomaille Vasyl Symonenkon teoksia. Hän joutui viettämään vankilassa kahdeksan kuukautta. Toinen pidätys tapahtui 13. tammikuuta 1972 sillä perusteella, että hän oli kirjoittanut ja levittänyt samizdat-kirjallisuutta. Tuomio oli seitsemän vuotta pakkotyötä ja viiden vuoden sisäinen karkotus. Hän sairastui leirillä eikä toipunut kuntoon enää palattuaan Kiovaan 1984.
Svitlytšnyi julkaisi ensimmäiset kritiikkinsä Vittšyznassa, Radjanske literaturoznavstvossa ja Dniprossa jo opiskeluaikana. Ensimmäisissä kirjallisuuden teoriaa käsittelevissä kirjoituksissa hän hylkäsi filosofisten käsitteiden soveltamisen estetiikan ja kirjallisuuden tutkimukseen. Hän kuului 60-lukulaisiin ja kohdisti paljon huomiota heidän kirjoituksiinsa. Hän käänsi kirjallisuutta ukrainaksi. Vankeusaikana hän kirjoitti runoja, joita ilmestyi lännessä. 1980-luvun perestroikan aikana hänen kirjoituksiaan ja häntä käsitteleviä artikkeleita alkoi jälleen ilmestyä neuvostolehdissä.
Israelin kuningaskunta

| Juudan kuningaskunta Mamleḵeṯ Yīśrāʼēl> noin 1020–722 eaa. |
| --- | --- |
   Palestiinan alue 800-luvulla eaa. Israel jakautuneena Israelin ja Juudean kuningaskuntiin. 
Valtiomuoto:  monarkia
Hallitsija:  kuningas
Pääkaupunki:  Samaria
Uskonnot:  juutalaisuus ja kanaanilaisten uskonto
Kieli:  heprea
Edeltäjä:  israelilaisten heimoalueet
Seuraaja:  Uus-Assyria
Israelin kuningaskunta oli valtio Lähi-idässä suunnilleen vuosina 1020–722 eaa.
Ennen kuin israelilaiset saapuivat Kanaanin maahan, maassa oli asunut jo pitkään esihistoriallisena aikana muuta väestöä. Alussa israelilaisia hallitsivat patriarkat, myöhemmin tuomarit ja lopulta kuninkaat. Kuningasvallalla oli vastustajansa, sillä pelättiin kuninkaan osalle tulevan valtaa ja kunnioitusta, joka oli uskonnon mukaan varattu yksinomaan israelilaisten jumalalle. Israeliin syntyi laaja kuningaskunta vuoden 1000 eaa. tienoilla mm. siksi, että aluetta aiemmin hallinneet egyptiläiset, heettiläiset ja assyrialaiset olivat heikkoja. Välitön syy Israelin yhdistymiseen olivat filistealaiset ja muut Israelia ahdistelevat viholliset.
Israelin kuningaskunnan historia

Raamatun mukaan Israelista tuli kuningaskunta, kun kansa Samuelin ollessa tuomarina alkoi pyytää itselleen kuningasta. Ensimmäiseksi kuninkaaksi valittiin Saul, joka taisteli muun muassa ammonilaisia vastaan.
Sotapäällikkö, myöhemmin kuningas Daavid teki Israelista suuren valloittamalla laajahkon alueen ja teki Jerusalemista maan pääkaupungin. Israelin vallan alla olivat sen viholliset filistealaiset, aramealaiset, ammonilaiset, moabilaiset ja edomilaiset. Kuningas Salomo rakennutti kansalle mm. suuren temppelin, ja teki Israelista kaupan keskuksen. Salomo uudisti armeijaa ottaen sotavaunut pääaseiksi. Hänen aikanaan Israelin valtaamat naapurikansat kapinoivat.
Salomon aikana alkanut raskas työverotus kiristyi kuningas Rehabeamin aikana, joka uhosi verotuksen vain kiristyvän. Tämä johti heimot kapinaan, joka uhkasi ajaa maan sisällissotaan. Yhdistynyt Israelin kuningaskunta jakautui kahteen osaan, Jerobeam I:n hallitsemaan Israeliin ja Rehabeamin johtamaan Juudaan noin 930 eaa. jotka aluksi kahakoivat keskenään.
Israel ja Juuda

Israel joutui laajenevan sotilasmahdin Assyrian vallan alle 720 eaa., mikä romahti 612 eaa.
Juutalaisen perimätiedon mukaan nämä pohjoisen Israelin heimot pakenivat tämän jälkeen puolentoista vuoden vaellusmatkan päähän asumattomaan erämaahan.
Roomanjuutalainen historioitsija Josephus Flavius kertoo ensimmäisellä vuosisadalla heidän jo kasvaneen siellä väkirikkaiksi.
Egypti miehitti Juudan 609 eaa., mutta antoi sen elää omaa elämäänsä.
Melko pian, 587 eaa. Babylonian suuri valloittajakuningas Nebukadressar II valtasi Juudan ja vei merkittävän osan kansaa pakkosiirtolaisuuteen. 
Babylonia kukistui 538 eaa. ja Juuda joutui Kyyroksen johtaman Persian vallan alle.
Juutalaiset palasivat noin 70 vuoden pakkosiirtolaisuutensa jälkeen takaisin Israeliin.
Israelin kuningaskunnan uskonnon historiaa

Israelin kansan historiassa ilmeni jo varhain yksijumalaisuus. Yhtä jumalaa palvottiin vain pienessä piirissä. Jumala, jota palvottiin, oli nimeltään El[lähde? ], myöhemmin Jhwh, joka monesti käännetään Jahveksi.
Suuret Israelin massat palvoivat useita jumalia, joita jahvelaiset pitivät epäjumalan palvelemisena. Israelin kansalle tulleiden onnettomuuksien jahvelaiset katsoivat johtuvan tästä epäjumaluudesta. Baalia palvottiin riettain juhlin ja veriuhrein, joihin liittyi kultillista prostituutiota.
Pitkään valtionuskontona Jahven oppi teki kompromisseja Kanaanin maan uskonnon kanssa, ja vallitsi monolatria. Muitakin jumalia oli, mutta yhtä palvottiin virallisesti eniten. Jahve oli kansallinen jumala, niin kuin Moabin Kemos. Joossia poisti Siionin temppelistä kumpaakin sukupuolta edustavat temppeliportot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muinaisen Israelin karttoja Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän maan karttoja Wikimedia Commonsissa
Köln context database (Arkistoitu – Internet Archive)
LES NATOUFIENS
Earlier Neolithic (Arkistoitu – Internet Archive)
Omrin palatsin rauniot Samariassa
Niin sanottu musta obeliski, jossa kuvataan Jehun antautumista Assyrian hallitsijalle.
Immi Hellén

| Immi Hellén |
| --- | --- |
 Ingeborg "Immi" Hellén
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. tammikuuta 1861 Kuorevesi
Kuollut: 20. tammikuuta 1937 (76 vuotta) Helsinki
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ingeborg (Immi) Hellén (14. tammikuuta 1861 Kuorevesi – 20. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen runoilija, jonka teoksista tunnetuimpia ovat sanoitukset lastenlauluihin Suojelusenkeli (”Maan korvessa kulkevi lapsosen tie”) ja Pieni nokikolari (”Pieni nokipoika vaan...” — suomennos), joululauluun Joulukirkkoon (”Kello löi jo viisi, lapset herätkää”) sekä lauluihin Paimenpoika ("Jäi toiset aamulla nukkumaan"...), Oravan pesä (”Kas, kuusen latvassa oksien alla”), Peipon pesä (”Koivun oksaan korkealle teki peippo pesän”), Kellot kaikuu ja Mä olen niin pienoinen.
Immi Hellén syntyi kanttoriperheeseen. Hänen isänsä oli Samuel Erkinpoika Hellén ja äiti Ida Sofia, o.s. Nordqvist[lähde? ]. Koulutukseltaan ja kutsumukseltaan hän oli kansakoulunopettaja. Hän kävi Tampereen ruotsalaisen tyttökoulun ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1884. Tämän jälkeen hän toimi opettajana, aluksi yhden lukuvuoden Vaasassa ja vuodesta 1885 eläkeikään asti Helsingissä Lapinlahden kansakoulussa.
Immi Hellén teki opintomatkoja Tanskaan, Norjaan, Saksaan, Sveitsiin, Englantiin, Hollantiin, Belgiaan, Ranskaan, Unkariin, Italiaan ja useita kertoja Ruotsiin. Hän toimi myös eläinsuojeluyhdistyksessä ja raittiusliikkeessä. Nämä arvot heijastuvat myös Hellénin runoissa ja lauluissa.
Immi Hellén oli Valistuksen Lastenlehden ja Koiton toimittaja sekä yksi Alakansakoulun lukemiston  toimittajista. Hellén kirjoitti yli tuhat runoa, joista suurin osa julkaistiin lasten- ja nuortenlehdissä. Kuorevedellä on järjestetty kolme kertaa runoilija Immi Hellénin nimeä kantava lastenrunojen kirjoituskilpailu — ensimmäinen 1998, jolloin osallistujia oli 667 ja runoja yli 4 000. Seuraavat runokilpailut järjestettiin 2001 ja 2004.
Teoksia

Aune : nuorisolle. Otava, 1896.
Lasten runoja 1 : Kodin ja koulun varalle. Werner Söderström, 1898.
Lasten lauluja, koonnut Immi Hellén. WSOY, 1899.
Eeva Aarnio : kertomus nuorille. Werner Söderström, 1901.
Joulukirja nuorisolle nousevalle, Zachris Schalin, suom. Immi Hellén. Werner Söderström, 1901.
Kotitanhuvilla, lapsille omisti Tohtori-Eno, suomeksi sovitti Immi Hellén. Otava, 1915.
Mustan Kotkan kapteeni, C. M. Bennett,  suom. Immi Hellén. Valistus, 1929.
Lasten runokirja : Suomen pojille ja tytöille omistettu. Valistus, 1930.
Alakansakoulun lukemisto. Muut tekijät Tyyni Kontuniemi ja J. K. Santala. Valistus, 1930.
Jouluilta satumaassa : viisi pientä satunäytelmää, Astrid Wång-Mariani, kuv. Margit Broberg, suom. Immi Hellén. Kuvataide, 1930.
Runoja, toim. Ilona Merikoski, somistaneet Alf Danning ja Heikki Paaer. Valistus, 1951.
Ihmeitten ihme : Rudolf Koivun kuvittamia satuja, kuvat Rudolf Koivu, sadut: Immi Hellén...ja muita, toim. Marja Peltonen. Valistus, 1977.
Haltiattarien linna : Venny Soldan-Brofeldtin, Alexander Paischeffin ja Onni Muusarin kuvittamia satuja,  sadut: Immi Hellén...ja muita, toim. Marja Peltonen. Valistus, 1978.
Punaposki, kultasuu : runoaarteita. Karisto, 2000.
Lasten riemut : luonnonkirjaa lukemassa Immi Hellén, toim. Anna-Liisa Alanko. WSOY, 2008
Hyvää huomenta, punahilkka! toim. Tuula Korolainen, kuv. Karoliina Pertamo. Tammi, 2011.
Äidin perintö : kokoelma Immi Hellénin kirjeitä ja runoja perintöjen aarrearkusta, toim. Riitta Erwe. Immi Hellén seura, 2011.
Kirjallisuutta

Alanko, Anna-Liisa: Kotiveräjältä maailman turuille: Kansalliset kasvatusaatteet Immi Hellénin runoissa.  (Väitöskirja. Joensuun yliopiston kasvatustieteellisiä julkaisuja, 35)  Joensuu:  Joensuun yliopisto, 1997.  ISSN 0781-0334.  ISBN 951-70849-3-5.
Alanko, Anna-Liisa: ”Hellén, Immi (1861–1937)”, Suomen kansallisbiografia, osa 3, s. 729–730.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-444-4.  / Teoksen verkkoversio.
Jyväskylän seminaari 1863–1937 (matrikkeli). Valistus 1937.
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Immi Hellénin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
Hellénistä Jämsän kirjaston sivuilla. (Arkistoitu – Internet Archive)
Hellénistä Jyväskylän yliopiston museon sivuilla.
Immi Hellén. Kirjasampo.