stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilkka Joenpalo
Aiheesta muualla

.aspx Ilkka Joenpalo Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Aro, Juhani: Joenpalo karisti Helsingin pölyt lopullisesti. Uutispäivä Demari, 13.10.2005.  Artikkelin verkkoversio.
Huuhanlampi (Mäntyharju)

| Huuhanlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°15′10″N, 26°57′55″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98)
Laskuoja:  oja Ylä-Turkkiin 
Järvinumero:  14.984.1.052
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  109,8 m  
Pituus:  530 m  
Leveys:  110 m  
Rantaviiva:  1,176 km  
Pinta-ala:  4,378 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHuuhanlampi 
Huuhanlampi  on Etelä-Savossa Mäntyharjulla  Haimin lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 530 metriä pitkä, 110 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,4 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Repoveden–Tihvetjärven valuma-alueella (14.98), jonka Tervajärven valuma-alueeseen (14.984) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 109,8 metriä mpy.
Ilija Mirtšev

| Ilija Mirtšev> Илия Мирчев.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Ilija Georgiev Mirtšev
Syntynyt: 1. helmikuuta 1934 Sofia, Bulgaria
Kuollut: 5. elokuuta 2007 (73 vuotta)
Kansalaisuus:   Bulgaria
Koripalloilija
Pituus:  201 cm
Paino:  100 kg
Maajoukkueet
:   Bulgaria
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Maa:   Bulgaria> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Bulgaria 1957 |  |  |
|  Pronssia | Jugoslavia 1961 |  |  |
Ilija Georgiev Mirtšev (bulg. Илия Георгиев Мирчев, 1. helmikuuta 1934 Sofia – 5. elokuuta 2007) oli bulgarialainen koripalloilija.
Mirtšev voitti Bulgarian miesten maajoukkueessa EM-hopeaa Bulgarian-kotikisoissa 1957 ja EM-pronssia Jugoslaviassa 1961. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös Melbournen kesäolympialaisissa 1956 (Bulgaria viides), Rooman kesäolympialaisissa 1960 (16:s), vuoden 1959 MM-kilpailuissa (seitsemäs) ja vuosien 1953 (yhdeksäs), 1955 (neljäs), 1959 (viides) ja 1963 (viides) EM-kilpailuissa. Mirtšev kuoli sairastettuaan pitkään 73-vuotiaana 5. elokuuta 2007.
Aiheesta muualla

Toinen profiili FIBA Archive (englanniksi)
Bulgarian joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1957
3 Semov ·
4 Gantšev ·
5 Mirtšev ·
6 Radev ·
7 Kănev ·
8 Lazarov ·
9 G. Panov ·
10 Totev ·
11 Bartšovski ·
12 L. Panov ·
13 Tomovski ·
14 Atanasov ·
Valmentaja Katerinski
Bulgarian joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1961
4 Dimov ·
5 Mirtšev ·
6 Radev ·
7 Stoikov ·
8 Lazarov ·
9 G. Panov ·
10 Donev ·
11 Bartšovski ·
12 L. Panov ·
13 Tsvetkov ·
14 Atanasov ·
15 Zlatev ·
Valmentaja Temkov
Inkere (täsmennyssivu)

Inkere voi tarkoittaa seuraavia:
Leningradin alueella Venäjällä:
Inkere, seurakunta Inkerissä
Inkere, entinen kylä Leningradin alueen Jaaman piirissä
Inkereenjoki, Nevan sivujoki Leningradin alueella Pietarissa Venäjällä
Suomessa:
Inkere, kylä ja taajama Perttelissä Salossa Varsinais-Suomessa
Inkereen kartano, kartano Perttelissä
Inkereen lasitehdas, lasitehdas Perttelissä vuosina 1794–1865
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Inkere”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ilkka Kallioinen

| Ilkka Kallioinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. elokuuta 1982 (ikä 42) Jyväskylä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Ile
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  173 cm
Paino:  77 kg
Pelinumero:  22
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–2012
Seurat:  JYP (SM-liiga)   Diskos (Mestis)   Jukurit (Mestis)
Ilkka Kallioinen (s. 19. elokuuta 1982) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi urallaan 443 runkosarjaottelua Mestiksessä, missä hän edusti Jukureita kymmenen kauden ajan. Hän voitti Jukureissa kahdesti sarjan mestaruuden, ja hänet valittiin kertaalleen sarjan parhaaksi puolustajaksi. SM-liigassa Kallioinen pelasi vain viisi ottelua JYPissä.
Ura

Kallioinen aloitti uransa Palokan Kiekossa, mutta siirtyi jo pian JYPiin. JYPin B-junioreissa hän saavutti Suomen mestaruuden vuonna 1998. Kallioinen pelasi alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa 15 ottelua. Hän oli myös lähellä päästä alle 20-vuotiaiden MM-kisoihin vuonna 2000, mutta putosi kultaa voittaneesta Leijona-miehistöstä viimeisenä pelaajana.
Kaudella 2000–2001 Kallioinen pääsi JYPin liigajoukkueen mukaan viisi kertaa, mutta muuten kausi meni A-junnuissa. Seuraavan kauden Kallioinen pelasi Diskoksessa, josta siirtyi armeijan myötä Mikkeliin.
Kallioinen pelasi Jukureissa kaudesta 2002–2012. Hän voitti joukkueessa muun muassa kaksi Mestiksen mestaruutta. Muutamana ensimmäisenä kautena Jukureissa Kallioinen istui lähinnä vaihtopenkillä, mutta rooli kasvoi ajan myötä, ja hänestä tuli joukkueen ykköspuolustajia ja kapteeni. Uransa hän lopetti keväällä 2012, jolloin hän ilmoitti keskittyvän jatkossa siviiliammattiinsa.
Hubert-Joseph Henry

| Hubert-Joseph Henry |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1846 Pogny
Kuollut: 31. elokuuta 1898 Suresnes
Sotilashenkilö
Sotilasarvo:  everstiluutnantti
Hubert-Joseph Henry (2. kesäkuuta 1846 Pogny, Marne – 31. elokuuta 1898 Suresnes) oli ranskalainen upseeri, joka väärensi todisteet, joiden perusteella Alfred Dreyfus tuomittiin vakoilusta. Henry pidätettiin myöhemmin, ja hänet löydettiin kuolleena sellistään vuonna 1898. Carl Grimbergin mukaan Henry teki itsemurhan, sillä hän totesi säästyvänsä näin julkiselta häväistykseltä sotaoikeudessa.
Elämäkerta

Hubert-Joseph Henry syntyi maanviljelijäperheeseen ja aloitti sotilasuransa vuonna 1865. Hän yleni ensin ensimmäisen luokan sotamieheksi vuonna 1866 ja sotilasmestariksi vuonna 1868. Hän joutui vangiksi 11. lokakuuta 1870, mutta hänen onnistui paeta jo viikon kuluttua, ja sittemmin hän yleni luutnantiksi. Hän otti osaa taisteluihin Afrikassa ja Tonkinissa saavuttaen menestystä ja kunnianosoituksia. Naimisiin hän meni vuonna 1892. Syytettyään Alfred Dreyfusia oikeudessa hän pääsi päälliköidensä suosioon. Ehkä tästä innostuneena hän väärensi todisteita Dreyfusia vastaan. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi.
Todisteet paljastuivat kuitenkin väärennetyiksi ja paikkaansapitämättömiksi, minkä Henry tunnusti, ja hänet pidätettiin. Hänet vietiin 30. elokuuta Fort Mont-Valérienin linnoitukseen Pariisin lähellä. Seuraavana päivänä noin kello viisi iltapäivällä hänet löydettiin kuolleena sellistään. Hänen leskelleen ja isättömäksi jääneelle pojalleen kerättiin lahjoituksia 131 000 frangin edestä. Kerääjät sanoivat "juutalaisen" tappaneen Henryn viitaten Dreyfusiin.
Majuri Henryn itsemurha. Piirros vuodelta 1904.
Ioan Toman

| Mitalit> Maa:   Romania.Miesten ammunta | Mitalit> Maa:   Romania.Miesten ammunta | Mitalit> Maa:   Romania.Miesten ammunta | Maa:   Romania> Miesten ammunta |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Nikosia 1995 | Skeet, joukkue |  |
|  Hopeaa | Nikosia 2007 | Skeet |  |
|  Pronssia | Suhl 1986 | Skeet |  |
Ioan Toman (s. 6. maaliskuuta 1959) on romanialainen haulikkoampuja.
Toman on saavuttanut MM-kilpailuissa skeetissä joukkuekultaa Nikosiassa 1995, henkilökohtaista hopeaa Nikosiassa 2007 ja henkilökohtaista pronssia Suhlissa 1986.
I Am a Bird Now

| I Am a Bird Now Antony and the Johnsons |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1. helmikuuta 2005
 Tuottaja(t): Antony Hegarty
 Tyylilaji: kamaripop
 Kesto: 35.29
 Levy-yhtiö: Secretly Canadian
Antony and the Johnsonsin muut julkaisut
| The Lake 2004 | I Am a Bird Now 2005 | The Crying Light 2009 |
I am a Bird Now on Antony and the Johnsons -yhtyeen albumi, joka julkaistiin 1. helmikuuta 2005. Se on myös palkittu Mercury Prize -musiikkipalkinnolla.[lähde? ]
Kappaleet

Hope There’s Someone – 4.21
My Lady Story – 3.33
For Today I Am a Boy – 2.36
Man Is the Baby – 4.09
You Are My Sister – 3.59
What Can I Do? – 1.40
Fistful of Love – 5.51
Spiralling – 4.25
Free at Last – 1.36
Bird Gerhl – 3.14
Arvostelut

AllMusic:
Aiheesta muualla

I Am a Bird Now discogs.com -sivustolla
Ioan Totu

Ioan Totu
Ioan V. Totu (14. toukokuuta 1931 Otetelișu – 22. huhtikuuta 1992 Bukarest) oli romanialainen kommunistisen puolueen poliitikko ja taloustieteilijä.
Totu toimi Romanian varapääministerinä vuosina 1982–1986, ulkoministerinä vuosina 1986–1989 ja Valtion suunnittelukomitean puheenjohtajana vuonna 1989. Hän oli Bukarestin yliopiston professori. Totu sai aluksi vapauttavan tuomion Romanian vallankumouksen jälkeen, mutta myöhemmän tuomion nojalla hänet katsottiin syylliseksi vuoden 1989 vallankumouksen tukahduttamispyrkimyksiin. Hänet tuomittiin 16 vuoden vankeusrangaistukseen, mutta hän teki pian tämän jälkeen itsemurhan hirttäytymällä.
Irnijärvi

| Irnijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kuusamo, Taivalkoski
Koordinaatit:  65°36′00″N, 29°06′04″E
Järvinumero:  61.321.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  236,5 m 
Rantaviiva:  101,66 km 
Pinta-ala:  32,4 km² 
Tilavuus:  0,18 km³ 
Keskisyvyys:  5,6 m 
Suurin syvyys:  24 m 
 fiIrnijärvi 
Irnijärvi on voimakkaasti säännöstelty järvi Koillismaalla Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Se sijaitsee valtaosin Kuusamossa. Järven lounainen osa eli Ala-Irni sijaitsee Taivalkoskella. Irnin kylä sijaitsee järven länsirannalla. Keskisyvyys on noin 5,6 metriä ja syvin kohta on 24 metriä [lähde? ].
Maantiede

Irnijärvi on lounais–koillissuuntainen. Noin kahdeksasosa järvestä on vähintään 10 metriä syvä. Syvimmät alueet sijaitsevat järven keski- ja koillisosassa. Järven itäisimmän osan muodostaa usean kilometrin mittainen, kapea ja melko syvä Vaaraperänlahti. Irnijärven pohjoisin vesialue on yli neliökilometrin laajuinen matala ja suorantainen Heikkisenlampi. Irnijärven keskiosassa sijaitsee monihaarainen Salmentauskangaksen niemimaa, jonka koillispuolella on Martinniemi. Niemien välinen Sunnansalmi on noin 600 metriä leveä. Salmentauskangas erottaa pääaltaasta usean kymmenen hehtaarin laajuisen Kolkko-nimisen, osittain syvän vesialueen.
Ala-Irnin rantaviiva on melko mutkainen. Vesialueen syvin kohta on 15 metriä. Ala-Irnin kaakkoisosan Kaihlaperä on matala ja suorantainen. Irnijärven luusua sijaitsee Ala-Irnin lounaisosassa. Järvi laskee Niskakoskea Irninjokeen. Kuusamon ja Taivalkosken raja kulkee Irnijärven pääallasta ja Ala-Irniä yhdistävän, noin 200 metriä leveän Hietasalmen halki.
Irnijärven saariluku on 11. Saarista 7 on korkeintaan hehtaarin laajuisia ja 4 puolestaan on yli hehtaarin laajuisia. Suurin saari on Ala-Irnin keskellä sijaitseva Kaihlasaari. Järven länsiosassa sijaitsee noin 10 hehtaarin laajuinen Korkeamaa. Pohjoisessa sijaitsee soinen Savimaa.
Irnijärvi on samantasoinen kuin sen länsipuolella sijaitseva Polojärvi ja pohjoispuolella sijaitseva Iso-Kero.
Irnijärven vesitilavuus on 181 432 000 kuutiometriä.
Irnijärvi (61.321.1.001) kuuluu Irnijärven lähialueeseen (61.321), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Irnijärven alue (61.32) ja ensimmäinen Iijoen yläosan valuma-alue (61.3). Irnijärvi on laajin Irnijärven lähialueen 37:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Valkeinen.
Irnijärvi on viidenneksi laajin Kuusamon yli 1 900:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Joukamojärvi.
Hägglund & Söner

Hägglund & Söner on ruotsalainen Örnsköldsvikissä vuonna 1899 perustettu konepajakonserni. Johan Hägglund (1866-1956) perusti sen puusepänverstaana ja yritys kasvoi Norrlannin suurimmaksi konepajayhtiöksi valmistaen muun muassa linja-autoja, raitiovaunuja ja lentokoneita. Niin ikään ruotsalainen ASEA-konserni osti Hägglund & Sönerin vuonna 1972.
Kun ASEA puolestaan yhdistyi sveitsiläisen Brown Boverin kanssa ABB:ksi vuonna 1988, toimialoja pilkottiin myytäväksi eteenpäin seuraavasti:
Traction (yhdistettiin ABB Tractioniin, lakkautettu)
Vehicle (myytiin brittiläiselle Alvisille, jonka puolestaan osti BAE Systems, jolloin nimeksi tuli BAE Systems Hägglunds)
Crane (myytiin MacGregor Groupille joka on osa Cargotec Corporationia)
Drives (myytiin Atle AB:lle, nykyään omistaja on Ratos)
Hägglunds Component (valmisti erilaisia kaivoskoneita, meni konkurssiin)
Irmscher

| Irmscher Automobilbau GmbH & Co>  |
| --- | --- |
Perustettu:  1968
Kotipaikka:  Winnenden, Waiblingen, Saksa
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  henkilöautot
Kotisivu:  irmscher.de
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Irmscher Inspiro (2002)
Irmscher Automobilbau GmbH & Co. on saksalainen autojen virityspaja, joka on erikoistunut Opel-merkkisten henkilöautojen virittämiseen. Harrastajille tunnetuimpia tuotteita ovat erilaiset lasikuituiset korisarjat auton ulkonäön muokkaukseen, sisätilan somisteet, alustasarjat, vanteet ja pakoputket.
Yrityksen perusti vuonna 1968 saksalainen ralliajaja ja mekaanikko Günther Irmscher.
Aiheesta muualla

Yrityksen kansainvälinen kotisivu
Induktion ongelma
Aiheesta muualla

Vickers, John: The Problem of Induction The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Ilmari Karvonen

Ilmari Karvonen (7. elokuuta 1893 Luumäki – 12. helmikuuta 1967) oli suomalainen kirkkoherra, opettaja ja kristillinen kirjailija. Hän kuului evankeliseen liikkeeseen.
Karvosen vanhemmat olivat vääpeli Reinhold Karvonen ja Selma Korhonen. Hän pääsi ylioppilaaksi Sortavalan reaalilyseosta 1912 ja suoritti teologian erotutkinnon 1915 sekä pastoraalitutkinnon 1918. Karvonen vihittiin papiksi 1916.
Karvonen oli vt. kirkkoherrana Kaukolassa, Sortavalan maaseurakunnassa, Nurmeksessa ja Rautjärvellä. Hän oli Sammatin kappalaisena 1919–1922, Viipurin tuomiokirkkoseurakunnan komministerinä vuodesta 1922, tuomiokapitulin asessorina 1932–1938 sekä Nousiaisten vt. kirkkoherrana vuodesta 1950 ja kirkkoherrana 1951–1958. Hän jäi eläkkeelle 1958. Hän sai rovastin arvon 1938.
Karvonen oli Viipurin suomalaisen lyseon uskonnon opettajana 1922–1923; Viipurin kauppaoppilaitoksen pikakirjoituksen opettajana 1923–1929 ja 1943–1944 sekä Viipurin kirkkomusiikkiopiston uskonnon opettajana 1931–1935.
Teoksia

Sydän ja elämä : lastuja hengellisen elämän syventämiseksi. Suomen lähetysseura, Helsinki 1928
Valitan surua. Suomen lähetysseura, Helsinki 1936
Kaksi todistajaa : Johan Henrik Martin ja Karl Gustaf Sirén : piirteitä evankelisen liikkeen historiasta Viipurissa ja sen ympäristöllä. Suomen lut. evank.-yhdistys, Helsinki 1936
Elämän veden lähteelle : hengellistä elämää ja Raamatun-tuntemusta syventämään. Suomen kirkon sisälähetysseura, Sortavala 1937
Sanan sytykkeitä : raamatullisia tekstejä ja viittauksia erilaisia kirkollisia toimituksia varten ; koonn. Ilmari Karvonen. Otava 1946
Ivan Nosenko

Ivan Isidorovitš Nosenko (ven. Иван Исидорович Носенко, 19. huhtikuuta 1902 – 2. elokuuta 1956) oli neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi raskaan teollisuuden järjestämisessä.
Nosenko valmistui Nikolajevin laivanrakennusinstituutista 1928. Hän oli laivanrakennusteollisuuden kansankomissaari 1940–1946. Nosenko teki paljon työtä teollisuuden evakuoimiseiksi maan itäosiin toisen maailmansodan aikana ja järjesti sotatarviketuotantoa. Hän oli myöhemmin kuljetuskoneiden rakennuksen ministeri, laivanrakennuksen ministeri, kuljetus- ja raskaan koneenrakennuksen ministeri ja uudelleen laivanrakennuksen ministeri vuoteen 1956. Hän oli myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston jäsen 1954– ja keskuskomitean ehdokasjäsen 1941–1956.
Imperiumin marssi

Säveltäjä John Williams.
Imperiumin marssi tai Keisarillinen marssi (engl. Imperial March) eli Darth Vaderin teema (Darth Vader’s Theme) on elokuvasäveltäjä John Williamsin säveltämä musiikkikappale, joka esiintyy George Lucasin luomassa Tähtien sota -elokuvasarjassa. Se esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 1980 elokuvassa Imperiumin vastaisku, joka on Tähtien sota -elokuvista ilmestymisjärjestyksessä toinen ja tarinan sisäisessä aikajärjestyksessä viides. Tähtien sodan suosion myötä Imperiumin marssista on muodostunut yksi elokuvamusiikin tunnetuimmista teemakappaleista.
Imperiumin marssi kuullaan Tähtien sota -elokuvissa yleensä kohtauksissa, joissa mainitaan tai esiintyy Darth Vader. Kappale kuullaan ensimmäisen kerran Imperiumin vastaiskun kohtauksessa, jossa katsojalle esitellään Darth Vaderin komentama keisarillinen avaruuslaivasto ja hänen lippulaivansa Executor. Myöhemmin Imperiumin marssi esiintyy elokuvassa useita kertoja, mukaan lukien Darth Vaderin ja Luke Skywalkerin välisen kaksintaistelun aikana. Kappale kuullaan myös Jedin paluussa, Pimeässä uhassa, Kloonien hyökkäyksessä ja Sithin kostossa. Elokuvissa kappaleesta kuullaan useita erilaisia variaatioita, joista tunnetuin on Galaktista Imperiumia edustava militaristinen ja wagneriaaninen fanfaari.
Koska Tähtien sodassa Imperiumin marssi liitetään Darth Vaderin ja pahuuden voimien läsnäoloon, populaarikulttuurissa kappaletta on toisinaan käytetty humoristisessa mielessä. Esimerkiksi radiojuontaja Rush Limbaugh’lla oli tapana soittaa Imperiumin marssia taustalla keskustellessaan Neuvostoliiton entisestä johtajasta Mihail Gorbatšovista. Kappaletta on kuultu muutamissa Simpsonien kohtauksissa, joissa esiintyy miljardööri Montgomery Burns.
Aiheesta muualla

Imperial March Wookieepedia. (englanniksi)
Harry Potter ja puoliverinen prinssi (elokuva)

| Harry Potter ja puoliverinen prinssi> Harry Potter and the Half-Blood Prince |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Yates
Käsikirjoittaja:  Steve Kloves
Perustuu:  J. K. Rowlingin romaaniin Harry Potter ja puoliverinen prinssi
Tuottaja:  David Barron  David Heyman
Säveltäjä:  Nicholas Hooper Teemat: John Williams
Kuvaaja:  Bruno Delbonnel
Leikkaaja:  Mark Day
Tuotantosuunnittelija:  Stuart Craig
Pukusuunnittelija:  Jany Temime
Pääosat:   Daniel Radcliffe  Rupert Grint  Emma Watson  Michael Gambon  Alan Rickman  Tom Felton  Evanna Lynch  Bonnie Wright  Matthew Lewis  Jim Broadbent  Maggie Smith  Devon Murray  Robbie Coltrane  Helena Bonham Carter  Oliver Phelps  James Phelps  Mark Williams  Julie Walters  David Thewlis  Natalia Tena  Jessie Cave 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros. Heyday Films
Levittäjä:  Warner Bros. InterCom Netflix
Ensi-ilta:   15. heinäkuuta 2009   17. heinäkuuta 2009
Kesto:  153 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  250 000 000 dollaria
Tuotto:  934 416 487 dollaria
Edeltäjä:  Harry Potter ja Feeniksin kilta (2007)
Seuraaja:  Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 1 (2010)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harry Potter ja puoliverinen prinssi (engl. Harry Potter and the Half-Blood Prince) on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut J. K. Rowlingin samannimiseen romaaniin perustuva fantasiaelokuva. Se on Harry Potter -elokuvasarjan kuudes osa. Sen ohjasi David Yates. Elokuvan tuottivat David Heyman ja David Barron ja käsikirjoituksen teki Steve Kloves.
Elokuvan pääosissa nähdään Daniel Radcliffe, Rupert Grint ja Emma Watson. Muita merkittäviä rooleja esittävät Michael Gambon, Jim Broadbent, Alan Rickman, Tom Felton sekä Helena Bonham Carter.
Elokuvan kuvaukset alkoivat 24. syyskuuta 2007 ja elokuva julkaistiin maailmanlaajuisesti 15. heinäkuuta 2009 ja Suomessa 17. heinäkuuta. Elokuvan oli alun perin tarkoitus saapua valkokankaille jo 21. marraskuuta 2008. Marraskuussa elokuva olisi saatu näytettyä vain neljässäkymmenessä Imax-teatterissa, mutta heinäkuussa se saatiin esille sataan Imax-teatteriin.
Puoliverinen prinssi oli kaupallisesti suuri menestys. Se tuotti viidessä päivässä 394 miljoonaa dollaria ollen maailman isoimmat lipputulot viidessä päivässä saanut elokuva. Elokuva tuotti lopulta 934 miljoonaa dollaria ja ylsi kahdeksanneksi maailman eniten tuottaneiden elokuvien listalla. Se oli myös vuoden 2009 toiseksi tuottoisin elokuva Avatarin jälkeen. Tällä hetkellä se on maailman kahdenneksitoista tuottanein elokuva.
Näyttelijät

| Näyttelijä | Rooli |
| --- | --- |
Daniel Radcliffe: Harry Potter
Michael Gambon: Albus Dumbledore
Dave Legeno: Fenrir Harmaaselkä
Elarica Gallacher: Tarjoilija
Jim Broadbent: Horatius Kuhnusarvio
Geraldine Somerville: Lily Potter
Bonnie Wright: Ginny Weasley
Julie Walters: Molly Weasley
Rupert Grint: Ron Weasley
Emma Watson: Hermione Granger
Helena Bonham Carter: Bellatrix Lestrange
Helen McCrory: Narcissa Malfoy
Timothy Spall: Peter Piskuilan (Matohäntä)
Alan Rickman: Severus Kalkaros
Oliver Phelps: George Weasley
James Phelps: Fred Weasley
Freddie Stroma: Cormac McLaggen
Jessie Cave: Lavender Brown
Tom Felton: Draco Malfoy
Alfred Enoch: Dean Thomas
Evanna Lynch: Luna Lovekiva
Rob Knox: Marcus Belby
Louis Cordicen: Blaise Zabini
Scarlett Byrne: Pansy Parkinson
Jamie Waylett: Vincent Crabbe
Josh Herdman: Gregory Goyle
Robbie Coltrane: Rubeus Hagrid
Warwick Davis: Filius Lipetit
David Bradley: Argus Voro
Matthew Lewis: Neville Longbottom
William Melling: Nigel
Anna Shaffer: Romilda Vane
Devon Murray: Seamus Finnigan
Georgina Leonidas: Katie Bell
Maggie Smith: Minerva McGarmiwa
Isabella Laughland: Leanne
Afshan Azad: Padma Patil
Shefali Chowdhury: Parvati Patil
Amelda Brown: Rouva Cole
Hero Fiennes-Tiffin: Tom Valedro (lapsi)
Charlie Bennison: Vereva-vampyyri
David Thewlis: Remus Lupin
Natalia Tena: Nymphadora Tonks
Mark Wlliams: Arthur Weasley
Frank Dillane: Tom Valedro (teini-ikäinen)
Gemma Jones: Matami Pomfrey
Suzanne Toase: Alekto Carrow
Ralph Ineson: Amikus Carrow
Rod Hunt: Thorfinn Rowle
Katie Leung: Cho Chang
Tuotanto > Tausta

Harry Potter ja puoliverinen prinssi on kuudes elokuva seitsemänosessa Harry Potter -elokuvasarjassa. Kaikki elokuvat perustuvat J. K. Rowlingin luomaan Harry Potter -kirjasarjaan. Ensimmäinen elokuva, Viisasten kivi, valmistui vuonna 2001 ja elokuvasarjan suosion myötä osien teko on jatkunut aina vuoteen 2011, jolloin Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2 sai ensi-iltansa. Muita sarjaan kuuluvia ovat elokuvat Salaisuuksien kammio (2002), Azkabanin vanki (2004), Liekehtivä pikari (2005), Feeniksin kilta (2007) ja Kuoleman varjelukset (2010-2011).
Myös kirjasarja on saanut maailmanlaajuisen suosion: sarjan ensimmäistä, toista ja kolmatta osaa oli vuoteen 2005 mennessä myyty 27,6 miljoonaa kappaletta. Rowling olikin ensimmäinen romaanikirjailija, jolla oli New York Timesin bestseller-listalla neljän eniten myydyn joukossa kolme teosta 16 viikon ajan. Neljännestä ja viidennestä kirjasta oli molemmista otettu siihen mennessä suurimmat kirjojen ensipainokset: Liekehtivästä pikarista 4,8 miljoonaa (3,8 miljoonaa USAan, loput Britanniaan) ja Feeniksin killasta 8,5 miljoonaa kappaletta. Esimerkiksi Liekehtivän pikarin painosmäärä oli 40 kertaa enemmän kuin mitä bestseller-listoilla yleensä olevista otetaan ja sitä oltiin varattu etukäteen 5,3 miljoonaa kappaletta. Se olikin sitten myös nopeimmin myyty kirja: pari päivää ilmestymisensä jälkeen 3,8 miljoonan kappaleen painoksesta oli myyty kolme miljoonaa kappaletta.
Tuotanto > Esituotanto

Elokuvan mahdollisiksi ohjaajiksi oli useita ehdokkaita. Guillermo del Toro kieltäytyi mahdollisuudesta ohjata elokuva, koska hän työskenteli Hellboy II -elokuvan parissa. Myös Anand Tuckeria ja Michael Hoffmania huhuttiin mahdollisiksi ohjaajiksi. Elokuvan ohjasi aiemmankin elokuvan ohjannut David Yates.