Edvard Gylling
Elämänvaiheet > Poliittinen toiminta sosiaalidemokraattina

Porvarillisesta perhetaustastaan huolimatta Gylling alkoi jo opiskeluaikanaan esiintyä työväenliikkeen kannattajana. Mahdollisesti pro gradu- ja väitöskirjatyöhön liittynyt tilattoman väestön tutkiminen käänsi hänen sympatiansa köyhälistön puolelle, mutta toisaalta hän saattoi valita tutkimusaiheensa jo aiemmin muotoutuneen poliittisen vakaumuksen vuoksi. Syksyllä 1904 hän keräsi rahaa Kymintehtaan lakkolaisten tukemiseksi. Gylling liittyi lopulta sosiaalidemokraatteihin niin sanottujen marraskuun sosialistien joukossa vuoden 1905 suurlakon jälkeen. Hän vaikutti vuonna 1905 perustetussa Ylioppilaiden Sosialidemokraattisessa Yhdistyksessä sekä perusti yhdessä Kuusisen, Wuolijoen ja Yrjö Sirolan kanssa vuosina 1905–1908 ilmestyneen, marxilaista teoreettista pohdintaa sisältäneen Sosialistisen aikakauslehden ja toimi sen päätoimittajana koko sen ilmestymisen ajan.
Gylling osallistui huhtikuussa 1906 yhtenä pääalustajana ensimmäiseen yleiseen torpparien edustajakokoukseen ja kuului sen jälkeen valtakunnalliseen torpparien keskustoimikuntaan SDP:n puoluehallinnon edustajana. Hänestä tuli jo varhain puolueensa johtava maatalousasiantuntija. Gylling omaksui puhdasoppista marxilaisuutta edustaneen Karl Kautskyn teorioihin perustuneen näkemyksen, jonka mukaan kapitalistinen pääoman keskittyminen hallitsi myös Suomen maatalouden kehitystä, mutta toisaalta hän kannatti useita SDP:n ohjelmallisia tavoitteita, jotka toteutuessaan olisivat lisänneet pientilojen määrää.
Gylling valittiin eduskuntaan toisissa eduskuntavaaleissa vuonna 1908, ja hän oli SDP:n kansanedustajana kolmeen eri otteeseen vuosina 1908–1909, 1911–1914 ja 1917. Hänet valittiin joka kerralla Turun läänin pohjoisesta eli nykyisestä Satakunnan vaalipiiristä. Eduskunnassa Gylling erikoistui työväestön ja tilattoman väestön ongelmiin, jotka olivat hänelle myös tutkijana läheisiä. Hän toimi eduskunnan maatalousvaliokunnan, suuren valiokunnan, talousvaliokunnan ja ulkoasiainvaliokunnan jäsenenä, tarkastusvaliokunnan puheenjohtajana vuosina 1912–1913, toimitusvaliokunnan puheenjohtajana 1914, valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana 1917 sekä eduskunnan pankkivaltuusmiesten puheenjohtajana 1918.
Gylling oli SDP:n puoluetoimikunnan jäsen vuosina 1913–1917 ja puolueen toinen varapuheenjohtaja vuosina 1917–1918, minä aikana työväenliike radikalisoitui huomattavasti. Gylling luonnosteli Kuusisen ja Oskari Tokoin kanssa vuoden 1917 eduskuntavaalien jälkeen laaditun ”Me vaadimme” -julistuksen. Gylling kuului Kullervo Mannerin ja K. H. Wiikin kanssa Pietarissa joulukuun 1917 lopulla vierailleeseen SDP:n lähetystöön, jolle neuvostojohtaja V. I. Lenin antoi lupauksen Suomen itsenäisyyden tunnustamisesta kehottaen samalla suomalaisia vallankumoukseen. Lapsenlapsensa kertoman mukaan Gylling väitti myöhemmin tehneensä jo ennen lokakuun vallankumousta Helsingissä piileskelleen Leninin kanssa SDP:n johdon valtuutuksella salaisen suullisen sopimuksen, jonka nojalla Suomen sosiaalidemokraatit avustaisivat bolševikkeja tarjoamalla piilopaikkoja, apua rajanylityksiin sekä rahaa aseisiin, ja vastineeksi bolševikit tunnustaisivat Suomen itsenäisyyden, jos pääsisivät valtaan.