stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
June Whitfield
Ura

Whitfield aloitti ammatillisen uransa 1940-luvun puolivälissä, jolloin hän esiintyi useissa näytelmissä ympäri Britanniaa. 1950-luvulla Whitfieldillä oli Jean Websterin novelliin perustuvassa musikaalissa Love from Judy. Roolin seurauksena käsikirjoittajat Denis Norden ja Frank Muir pyysivät häntä koe-esiintymiseen radio-ohjelmaansa Take It From Here vuonna 1953. Whitfield sai työn, ja ohjelma teki hänestä tunnetun.
1950- ja 1960-luvulla Whitfield esiintyi useissa komediaelokuvissa ja -sarjoissa, kuten esimerkiksi kahdessa Arthur Askeyn tähdittämässä komediasarjassa. Vuonna 1968 hän esiintyi komedianäyttelijä Terry Scottin ohjelmassa Scott on.... Kuusi vuotta myöhemmin Whitfield ja Scott saivat oman komediasarjan Happily Ever After (myöhemmin sarjan nimeksi vaihtui Terry and June). Sarjaa tehtiin kolmentoista vuoden ajan ja Whitfieldiä ja Scottia luultiin sarjan perusteella jopa aviopariksi.
Vuonna 1992 Whitfield valittiin Jennifer Saundersin esittämän päähenkilön Edinan äidin rooliin komediasarjaan Todella upeeta. Sarjaa tehtiin viiden tuotantokauden ajan. Vuosina 1993–2001 Whitfield esitti neiti Marplea BBC Radio 4:n kuunnelmasarjassa.
2000-luvulla Whitfield esitti Nellyä komediasarjassa Vielä virtaa. Hän vieraili myös televisiosarjoissa Doctor Who, Coronation Street ja EastEnders. Vuonna 2016 hän palasi Edinan äidin rooliin Todella upeeta -sarjaan perustuvassa elokuvassa, mikä jäi hänen viimeiseksi roolikseen.
Yksityiselämä

Whitfield oli naimisissa maanmittaaja Tim Aitchinsonin kanssa vuodesta 1955 tämän kuolemaan 2001 asti. Pariskunnan tytär Suzy on myös näyttelijä.
Vuonna 1994 Whifield sai elämäntyöpalkinnon British Comedy Awardsissa. Vuonna 1985 hänet nimitettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriksi (OBE), vuonna 1998 komentajaksi (CBE) ja vuonna 2017 ritarikomentajaksi (DBE).
Whitfield kuoli 93-vuotiaana 29. joulukuuta 2018.
Aiheesta muualla

June Whitfield Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jäykkärölli

| Jäykkärölli |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Röllit Agrostis
Laji::  vinealis
Kaksiosainen nimi
 Agrostis vinealis  Schreb. 
Katso myös
   Jäykkärölli Wikispeciesissä   Jäykkärölli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jäykkärölli (Agrostis vinealis) on heinälaji röllien suvussa. Heinä on monivuotinen ja harmaansinivihreä väriltään. Se muistuttaa luhtarölliä, mutta lajilla ei ole pintarönsyjä, vain maarönsyjä. Jäykkäröllin röyhy on sukkulanmuotoinen ja sen tähkylät pieniä, vihneellisiä. Suomessa jäykkärölliä esiintyy yleisesti ihan etelässä, missä se kasvaa jäkäläkallioilla, toisaalta harvinaisempana pohjoisessa Lapissa soraisilla joenvarsilla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Jäykkärölli (Agrostis vinealis)
Kasviatlas 2021: Jäykkäröllin (Agrostis vinealis) levinneisyys Suomessa.
Julius O. Smith III

| Julius Orion Smith III> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  professori emeritus
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Stanfordin yliopisto, PhD 1983 
Instituutti:  CCRMA Stanfordin yliopisto 
Tutkimusalue:  DSP, musiikkitiede 
Palkinnot:  ASA Fellow, AES Fellow 
Julius Orion Smith III on musiikkitieteen ja digitaalisen signaalinkäsittelyn (DSP) professori Stanfordin yliopistosta CCRMA:sta. Professori emeritus 2009–. Yhteistyötä professori Matti Karjalaisen kanssa.
Kansainvälisiä palkintoja ja tunnustuksia

ASA Fellow, 2003
AES Fellow, 2008
Teokset

Smith, Julius O.: Techniques for Digital Filter Design and System Identification with Application to the Violin. Stanford University. 300 sivua. 1983. (Väitöskirja)
Smith, Julius O.: Mathematics of the Discrete Fourier Transform (DFT): With Audio Applications. Stanford University. 306 sivua, 2007.
Smith, Julius O.: Introduction to digital filters : with audio applications. Stanford University, 2007.
Julkaisut

Karjalainen, Matti & Smith, Julius O.: Body Modeling Techniques for String Instrument Synthesis. ICMC Proceedings 1996. s. 232–239.
Kalle Svensson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Svensson vuonna 1952. |  Svensson vuonna 1952. |  Svensson vuonna 1952. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 1958 |  |  |
|  Pronssia | Brasilia 1950 |  |  |
Kalle ”Rio-Kalle” Svensson (oik. Karl-Oskar Svensson, 11. marraskuuta 1925 Västerlöv – 15. heinäkuuta 2000 Helsingborg) oli ruotsalainen jalkapallomaalivahti.
Svensson palkittiin Guldbollenilla vuonna 1952. Hän oli ensimmäinen palkinnon saanut maalivahti.
Svensson torjui Ruotsille olympiapronssia Helsingissä 1952, MM-hopeaa Ruotsissa 1958 ja MM-pronssia Brasiliassa 1950. Lontoon kesäolympialaisten 1948 kultajoukkueessa Svensson oli mukana muttei pelannut. Hän pelasi maajoukkueessa 73 ottelua vuosina 1949–1958.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalle Svensson Wikimedia Commonsissa
Ruotsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1950
1 Svensson
2 Samuelsson
3 E. Nilsson
4 Andersson
5 Nordahl
6 Gärd
7 Sundqvist
8 Palmér
9 Jeppson
10 Skoglund
11 S. Nilsson
12 Lindberg
13 Månsson
14 Johansson
15 Jönsson
16 Mellberg
17 Rydell
18 Åhlund
Valmentaja Raynor
Ruotsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1958
1 K. Svensson
2 Bergmark
3 Axbom
4 Liedholm
5 Johansson
6 Parling
7 Hamrin
8 Gren
9 Simonsson
10 Selmosson
11 Skoglund
12 T. Svensson
13 Öberg
14 Gustavsson
15 Börjesson
16 Haraldsson
17 Håkansson
18 Löfgren
19 Källgren
20 Mellberg
21 Berndtsson
22 Ohlsson
Valmentaja Raynor
Guldbollen
1946: Gunnar Gren • 1947: Gunnar Nordahl • 1948: Bertil Nordahl • 1949: Knut Nordahl • 1950: Erik Nilsson • 1951: Olle Åhlund • 1952: Kalle Svensson • 1953: Bengt Gustavsson • 1954: Sven-Ove Svensson • 1955: Gösta Löfgren • 1956: Gösta Sandberg • 1957: Åke Johansson • 1958: Orvar Bergmark • 1959: Agne Simonsson • 1960: Torbjörn Jonsson • 1961: Bengt Nyholm • 1962: Prawitz Öberg • 1963: Harry Bild • 1964: Hans Mild • 1965: Bo Larsson • 1966: Ove Kindvall • 1967: Ingvar Svahn • 1968: Björn Nordqvist • 1969: Tommy Svensson • 1970: Jan Olsson • 1971: Ronnie Hellström • 1972: Ralf Edström • 1973: Bo Larsson • 1974: Ralf Edström • 1975: Kent Karlsson • 1976: Anders Linderoth • 1977: Roy Andersson • 1978: Ronnie Hellström • 1979: Jan Möller • 1980: Rolf Zetterlund • 1981: Thomas Ravelli • 1982: Torbjörn Nilsson • 1983: Glenn Hysén • 1984: Sven Dahlkvist • 1985: Glenn Strömberg • 1986: Robert Prytz • 1987: Peter Larsson • 1988: Glenn Hysén • 1989: Jonas Thern • 1990: Tomas Brolin • 1991: Anders Limpar • 1992: Jan Eriksson • 1993: Martin Dahlin • 1994: Tomas Brolin • 1995: Patrik Andersson • 1996: Roland Nilsson • 1997: Pär Zetterberg • 1998: Henrik Larsson • 1999: Stefan Schwarz • 2000: Magnus Hedman • 2001: Patrik Andersson • 2002: Fredrik Ljungberg • 2003: Olof Mellberg • 2004: Henrik Larsson • 2005: Zlatan Ibrahimović • 2006: Fredrik Ljungberg • 2007: Zlatan Ibrahimović • 2008: Zlatan Ibrahimović • 2009: Zlatan Ibrahimović • 2010: Zlatan Ibrahimović • 2011: Zlatan Ibrahimović • 2012: Zlatan Ibrahimović • 2013: Zlatan Ibrahimović • 2014: Zlatan Ibrahimović • 2015: Zlatan Ibrahimović • 2016: Zlatan Ibrahimović • 2017: Andreas Granqvist • 2018: Victor Lindelöf • 2019: Victor Lindelöf • 2020: Zlatan Ibrahimović • 2021: Emil Forsberg • 2022: Dejan Kulusevski • 2023: Dejan Kulusevski
Svensson (vasemmalla) ja Brasilian Pelé MM-loppuottelussa 1958.
Kemiallinen kastraatio

Kemiallisella kastraatiolla tarkoitetaan voimakkaan lisääntymisvietin kahlitsemista lääkeaineilla. Kemiallista kastraatiota käytetään niin eläimille kuin myös ihmisille. Ihmiselle tehtävä kemiallinen kastraatio tehdään yleensä rikollisille, kuten lasten hyväksikäyttäjille  tai muille seksuaalirikollisille. Joissakin maissa kemiallista kastraatiota on käytetty myös homoseksuaaleille.
Jääpallon SM-sarjakausi 1975–1976

| SM-sarja 1975–1976 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  9
Mestari:  OLS
Toinen sija:  WP-35
Kolmas sija:  Vastus
Pudonneet joukkueet:  ToPV
Paras maalintekijä:  Pekka Vartiainen, OLS (34)
Alempi sarjataso:  II-divisioona
  ← 1975 :  1977 → 
Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 1975–1976 ratkaistiin kaksinkertaisessa sarjassa. Oulun Luistinseura voitti mestaruuden 7 pisteen erolla hopeajoukkue Warkauden Pallo -35:een. Pronssille pelasi Veitsiluodon Vastus. Ensimmäistä kertaa SM-sarjassa esiintynyt Tornion Palloveikot jäi sarjan viimeiseksi ja putosi takaisin II-divisioonaan.
OLS:n Pekka Vartiainen voitti maalikuninkuuden 34 osumalla.
Mestaruussarja > Sarjataulukko

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Oulun Luistinseura | 16 | 15 | 0 | 1 | 130–18 | 30 |
| Warkauden Pallo -35 | 16 | 11 | 1 | 4 | 57–37 | 23 |
| Veitsiluodon Vastus | 16 | 10 | 2 | 4 | 69–38 | 22 |
| Helsingin IFK | 16 | 9 | 1 | 6 | 77–53 | 19 |
| Porvoon Akilles | 16 | 7 | 2 | 7 | 53–59 | 16 |
| Lappeenrannan Pallo | 16 | 6 | 3 | 7 | 40–47 | 15 |
| Mikkelin Palloilijat | 16 | 5 | 0 | 11 | 46–72 | 10 |
| Oulun Palloseura | 16 | 3 | 1 | 12 | 28–84 | 7 |
| Tornion Palloveikot | 16 | 1 | 0 | 15 | 32–124 | 2 |
ToPV putosi sarjasta. Sarjaan nousi Oulun Tarmo. LaPa pelasi viimeisen kautensa SM-sarjassa, sen sarjapaikan peri Lappeenrannan Veiterä.
Suomen-mestarit

OLS: Seppo Jolkkonen, Raimo Ikonen, Tuomo Lämsä, Pertti Härkönen, Antti Ervasti, Timo Okkonen, Toivo Orava, Yrjö Ervasti, Pekka Vartiainen, Juha Ohtonen, Tuomo Rantalankila, Matti Alatalo, Eero Hamari, Seppo Rounaja, Risto Kurra, Mauri Sorppanen, Ari Kuokkanen, Matti Karhumaa, valmentaja: Reijo Karppinen
Kaavin majakka

Kaavin majakka
| --- | --- |
Sijainti:  Saarenmaa, Kaavin kylä, Saarenmaan kunta Viro
Vesistö:  Riianlahti 
| --- | --- |
Korkeus:  15 m 
| --- | --- |
Valmistunut:  1954
| --- | --- |
Valon korkeus:  22,7 m 
Valonkanto:  11 km 
Valon ominaisuudet:  Fl W 2.5s 
| --- | --- |
ARLHS:  EST023 
Admiralty:  C3705.3 
NGA:  116-12668 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kaavin majakka (vir. Kaavi Tuletorn) sijaitsee Virossa Saarenmaalla Sõrvenniemellä Kaavin kylässä. Se on rakennettu vuonna 1954 ja maalattu ruskea-valkoraidalliseksi.
Historia

Majakka on rakennettu betonista. Se on maalattu punaruskeaksi sekä ylhäältä että alhaalta, ja keskellä on valkoinen raita. Majakka sijaitsee noin 300 metriä rannasta. Rakentamisen jälkeen majakan ympärillä oleva metsä on kasvanut, mikä on vaikeuttanut majakan näkymistä mereltä päin. Tilalle onkin suunniteltu uutta majakkaa, joka olisi lähempänä merta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaavin majakka Wikimedia Commonsissa
Saaremaa - tuletornid kutsuvad (Arkistoitu – Internet Archive) (viroksi)
Kalle Stropp, Grodan Boll och deras vänner

| Kalle Stropp, Grodan Boll och deras vänner |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hasse Funck
Käsikirjoittaja:  Thomas Funck
Säveltäjä:  Thomas Funck
Kuvaaja:  Per Stenbeck
Leikkaaja:  Wic' Kjellin
Tuotantosuunnittelija:  Arne Åkermark
Pukusuunnittelija:  Aldis Stevenson
Pääosat:   Erik Sjögren  Thor Zackrisson  Sten Ardenstam  Thore Segelström  Tyyne Talvo Cramér  John Starck  Ewert Ellman  Stig Grybe  Elsie Ståhlberg  Rutger Nygren  Sten Mattsson  Thomas Funck 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  AB Europa Film
Levittäjä:  Europafilm
Ensi-ilta:  Ruotsi: 26. joulukuuta 1956
Kesto:  96 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Edeltäjä:  Herra Heikki ja S. Makkonen
Aiheesta muualla
IMDb 
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalle Stropp, Grodan Boll och deras vänner on ruotsalainen vuonna 1956 valmistunut elokuva.
Elokuva perustuu Ruotsissa radiokuunnelmista, lastenkirjoista ja sarjakuvista tunnetuksi tulleisiin Kalle Stropp (Herra Heikki) ja Groban Boll (Saku Sammakko) -hahmoihin. Hahmojen ”isä” Thomas Funck on luonut elokuvaan musiikin ja käsikirjoituksen sekä esittää suurimman osan elokuvan hahmoista.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Erik Sjögren  | … |  Herra Heikki   |
|  Thor Zackrisson  | … |  Saku Sammakko   |
|  Tyyne Talvo Cramér  | … |     |
|  Sten Ardenstam  | … |     |
|  Thore Segelström  | … |     |
|  Ewert Ellman  | … |     |
|  Stig Grybe  | … |     |
|  Elsie Ståhlberg  | … |     |
|  Elsie Ståhlberg  | … |     |
|  Rutger Nygren  | … |     |
|  Sten Mattsson  | … |     |
|  John Starck  | … |     |
|  Thomas Funck  | … |     |
Kemiallinen potentiaali

Kemiallinen potentiaali (symboli µ) kuvaa yhdisteen osaslajiin sitoutunutta Gibbsin energian määrää. Matemaattisesti µ määritellään Gibbsin energian osittaisderivaattana ja ainemäärän suhteen eli kemiallinen potentiaali on partiaalinen moolisuure:
\mu _{i}\equiv \left({\frac {\partial G}{\partial n_{i}}}\right)_{T,p,n_{j}\neq n_{i}}
missä  \partial G on systeemin Gibbsin energian muutos ja  \partial n_{i} osaslajin ainemäärän muutos, kun lämpötila T, paine p ja muut ainemäärät ovat vakioita. Aineiden moolitilavuus on suoraan verrannollinen kemialliseen potentiaaliin.
Mikäli yhdiste (systeemi) sisältää ioneja ja Gibbsin energiaan on sisällytetty yhdisteen sähköstaattinen energia määrittelee yo. yhtälö ionin sähkökemiallisen potentiaalin.
Kalevi Koukkunen

Kalevi Koukkunen (s. 1947) on suomalainen Espoossa asuva, eläkkeellä oleva tietosanakirjojen ja sanakirjojen toimittaja.
Koukkunen oli WSOY:n 1990-luvulla julkaiseman Ison tietosanakirjan sekä useiden  sivistyssanakirjojen päätoimittajana. Jäätyään eläkkeelle hän alkoi koota suomen kielen kehitystä ja historiaa valottavaa teostaan Peltoveturi ja notkistelija – Unohdettujen sanojen kirja, joka julkaistiin 2022. Tärkeimpänä lähteenä oli Elias Lönnrotin Suomalais-Ruotsalainen Sanakirja.
Julkaisuja

Yksiö neidille: Runoja, aatoksia. Tekijä, Lappeenranta 1974
Nykysuomen sanakirja. Vierassanojen etymologinen sanakirja. WSOY 1990
Atomi ja missi: vierassanojen etymologinen sanakirja. WSOY 1990
Peltoveturi ja notkistelija: unohdettujen sanojen kirja, kuvitus Saara Hankama. Aviador, Riihimäki 2022, päälähteenä Elias Lönnrotin Suomalais-Ruotsalainen Sanakirja (1866-1886).
Toimitustöitä

Pikkujättiläinen; toimitusryhmä Kalevi Koukkunen ym. WSOY 1985
WSOY iso tietosanakirja. 1, A-B; päätoimittaja Kalevi Koukkunen, toimittajat Ari Halinen ym. ; kirjoittajat ja asiantuntijat Pertti Avola ym. WSOY 1995
WSOY iso tietosanakirja. 2, C-F; päätoimittaja Kalevi Koukkunen, toimittajat Ari Halinen ym. ; kirjoittajat ja asiantuntijat Pertti Avola ym. WSOY 1995
WSOY iso tietosanakirja. 3, G-I; päätoimittaja Kalevi Koukkunen, toimittajat Ari Halinen ym. ; kirjoittajat ja asiantuntijat Pertti Avola ym. WSOY 1995
WSOY iso tietosanakirja. 4, J-Ko; päätoimittaja Kalevi Koukkunen, toimittajat Ari Halinen ym. ; kirjoittajat ja asiantuntijat Pertti Avola ym. WSOY 1995
Mauno Mäkelä : Kerrankin hyvä kotimainen: elokuvatuottajan muistelmat. WSOY 1996
WSOY iso tietosanakirja. 5, Kp-L; päätoimittaja Kalevi Koukkunen, toimittajat Ari Halinen ym. ; kirjoittajat ja asiantuntijat Pertti Avola ym. WSOY 1996
WSOY iso tietosanakirja. 6, M-N; päätoimittaja Kalevi Koukkunen, toimittajat Ari Halinen ym. ; kirjoittajat ja asiantuntijat Pertti Avola ym. WSOY 1996
WSOY iso tietosanakirja. 7, O-Q; päätoimittaja Kalevi Koukkunen, toimittajat Ari Halinen ym. ; kirjoittajat ja asiantuntijat Pertti Avola ym. WSOY 1996
Ilosanoma: älkää pelätkö: jouluevankeliumi murteilla; toim. Kalevi Koukkunen, Vuokko Hosia, Ilse Cantell ; kuvitus Rudolf Koivu. WSOY 1999
Jukka Ukkola : Ookko nä: Oulun murteen sanakirja; toim. Kalevi Koukkunen, Briitta Korhonen. WSOY 2000
Sivistyssanakirja; päätoimittaja Kalevi Koukkunen ; toim. Vuokko Hosia ja Jukka Keränen. WSOY 2001, perustuu Veli Valpolan Suuri sivistyssanakirja aineistoon
Sivistyssanakirja: nykysuomen opas; päätoimittaja Kalevi Koukkunen ; toim. Vuokko Hosia ja Jukka Keränen. WSOY 2002, perustuu laajemman Sivistyssanakirjan toisen painoksen tiivistettyyn, päivitettyyn aineistoon
Iso sivistyssanakirja: sivistyssanat hakemistoineen; päätoimittaja Kalevi Koukkunen ; toim. Vuokko Hosia ja Jukka Keränen. WSOY 2005, perustuu teoksen Sivistyssanakirja: nykysuomen opas tarkistettuun ja päivitettyyn aineistoon
Taskusivistyssanakirja; päätoimittaja Kalevi Koukkunen ; toim. Vuokko Hosia ja Jukka Keränen. WSOY 2007, perustuu teoksen Iso sivistyssanakirja 2. painoksen päivitettyyn aineistoon
Matti Wiberg : Politiikan sanakirja: inhorealistin versio. Siltala, Helsinki 2011
Elokuvat kertovat, Matti Kassila; toim. Kalevi Koukkunen, Kimmo Laine, Juha Seitajärvi. Kirjokansi 19. Kansallisen audiovisuaalisen arkiston (KAVA) julkaisuja. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2013
Unto Eskelinen : Tavvoo savvoo: savon kielen sanakirja. Docendo, Jyväskylä 2018
Jupiterin pilvet

Jupiter lähestyvästä Voyager-avaruusluotaimesta kuvattuna.
Jupiterin pilvet ovat Jupiterissa olevia vaaleita vyöhykkeitä (engl. zone) ja tummia vöitä (engl. belt). Vaaleat vyöhykkeet ovat matalapaineen alueita ja tummat vyöt korkeapaineen alueita. Jupiterissa on monia tummia ja vaaleita pyörteitä. Tunnetuin pyörre on melko pysyvä Jupiterin suuri punainen pilkku. Jupiterin pilvet koostuvat monista kerroksista: ylinnä on ammoniakkijääpilviä ja huomattavasti alempana vesijääpilviä ja vesipisarapilviä.
Jupiterin pilvet

Jupiterin pilvet koostuvat enimmäkseen vaaleista vyöhykkeistä, joissa kaasu nousee ylöspäin, ja tummista vöistä, joissa kaasu laskeutuu alaspäin ja pilvet ovat matalammalla. Vaaleat alueet ovat matalapaineita, tummat korkeapaineita. Koska eri korkeuksilla on lämpötilojen mukaan erilaisia kemiallisia yhdisteitä, pilvet värjäytyvät erivärisiksi. Värien aiheuttajia ei tiedetä täsmälleen.
Planeetan päiväntasaajan tienoilla on kaksi melko kirkasta ja paksua pilvivyöhykettä. Pohjoisempana on kaksi paksua tummaa vyötä ja niin edelleen. Suurimmat tuulen nopeuserot havaitaan alueiden rajalla. Vaaleissa vyöhykkeissä tuulee myötäpäivään ja tummissa vastapäivään. Eteläisellä pallonpuoliskolla on suuri punertava pyörremyrsky, Jupiterin suuri punainen pilkku.
Planeetan eteläisen pallonpuoliskon kolmesta kirkkaasta valkeasta pilkusta yhdistyi aikoinaan voimistuva Jupiterin pieni punainen pilkku eli ovaali BA (engl. myös Red Junior). Vuonna 1972 nähtiin pari vuotta kestänyt punainen pilkku pohjoisella pallonpuoliskolla.Päiväntasaajan lähellä näkyy kiemuraisia vanoja, jotka syntyvät alkujaan pienestä alueesta mutta leviävät pian laajalle. Noin 2 000 kilometrin läpimittaisen vanan kärjessä on noin 200 kilometrin läpimittaisia, kumpupilvimäisiä muodostumia. Muuten Jupiterissa on sekä tummia että valkeita pyörremyrskyjä. Jupiterin pilvissä näyttää tapahtuvan muutoksia 70 vuoden jaksoissa.
Jupiterin pilvet pyörivät eri leveysasteilla vaihtelevilla nopeuksilla. Niinpä Jupiterin pyöriminen kuvataan kolmella eri nopeudella pyörivällä järjestelmällä eli "systeemillä", jotka merkitään roomalaisin numeroin I, II ja III. Jupiterin pilvien arvellaan koostuvan täytekakkumaisesti eri korkeuksilla eri aineista koostuvista pilvistä. Vaakasuorien tuulten nopeudet Jupiterin pilvissä ovat 700 km/h luokkaa: ne ovat hyvin samanlaisia kuin Maan suihkuvirtaukset.
Lämpötila kasvaa melko nopeasti pilvissä alaspäin mentäessä. Jupiterissa riehuu voimakkaita ukkosia.
Jupiterin ukkoset

Jupiterin yöpuolelta avaruusluotaimella otettujen kuvien avulla on havaittu ukkosia 50–75 kilometriä planeetan näkyvän pilvipinnan alla. Muuten ammoniakkipilvet peittävät suurimman osan ukkosista. Vesipilviä arvellaan olevan noin 50 kilometriä pinnan alla. Salamat ovat satoja kertoja voimakkaampia kuin Maassa tai vähintään yhtä voimakkaita kuin Maan voimakkaimmat salamat. Ukkosten syntymekanismi on sama kuin Maassa, eli ylöspäin nouseva lämmin kostea ilma tiivistyy rakeiksi, mutta ilman lämpö on peräisin Jupiterin sisältä eikä Auringosta niin kuin Maan kohdalla. Ukkoset syntyvät vesipilvissä, joissa syntyy toisiinsa hankaavia rakeita ja jääneulasia, jotka varautuvat törmäyksissä eri tavoin.. Vesipilvet voivat nousta ammoniakkipilvien yläpuolelle. Ukkospilven alaosassa on vetinen osa, kun taas yläosan alasimessa on ammoniakkikiteitä. Ukkospilven ammoniakkipilvi nousee 25 kilometriä ympäristön pilvien ylle, mutta vesipilviosa ulottuu 50 kilometriä pilvipinnan alle..
Jotkut myrskyt muistuttavan Maan mesomittakaavan konvektiivisia järjestelmiä. Myrskyt kasvavat jopa 1 000 kilometrin läpimittaisiksi muutamassa päivässä. Jotkut ukkoset ovat 80 kilometriä korkeita ja jopa 4 000 kilometriä leveitä. Salamointi tapahtunee enimmäkseen 3-4 barin painepinnalla ja vaatii vesihöyryä 1-2 g/m3.
Jupiterin pilvivyöhykkeet

| Jupiterin pilvien vyöhykkeet ja vyöt> Engl. nimi | Jupiterin pilvien vyöhykkeet ja vyöt> Engl. lyhenne | Jupiterin pilvien vyöhykkeet ja vyöt> Pyörimis- systeemi | Jupiterin pilvien vyöhykkeet ja vyöt> Suomalainen nimi | Jupiterin pilvien vyöhykkeet ja vyöt>  | Jupiterin pilvien vyöhykkeet ja vyöt>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| South Polar Region | SPR | III | Eteläinen napa-alue |  |  |
| 'South South Temperate Zone | SSTZ | II | Eteläinen lauhkea vyöhyke |  |  |
| South South Temperate Belt | SSTB | II | Eteläinen lauhkean alueen vyö |  |  |
| South Temperate Zone | STZ | II | Eteläinen lauhkea vyöhyke |  |  |
| South Temperate Belt | STB | II | Eteläinen lauhkean alueen vyö |  |  |
| South Tropical Zone | STropZ | II | Eteläinen trooppinen vyöhyke |  |  |
| South Equatorial Belt, south | SEBs | II | Eteläinen ekvaattorivyö, pohjoinen osa |  |  |
| South Equatorial Belt, center | SEBc,SEBZ | II | Eteläinen ekvaattorivyö, keskiosa |  |  |
| South Equatorial Belt, north | SEBn | I | Eteläinen ekvaattorivyö, pohjoinen osa |  |  |
| Equatorial Zone | EZ | I | Ekvaattorivyöhyke |  |  |
| Equatorial Band | EB | I | Ekvaattorivyö |  |  |
| North Equatorial Belt, south | NEBs | I | Pohjoinen ekvaattorivyö, eteläinen osa |  |  |
| North Equatorial Belt, center | NEBc, NEBZ | II | Pohjoinen ekvaattorivyö, keskiosa |  |  |
| North Equatorial Belt, north | NEBn | II | Pohjoinen ekvaattorivyö, pohjoinen osa |  |  |
| North Tropical Zone Band | NTrZB | II | Pohjoisen trooppisen vyöhykkeen tumma vyö |  |  |
| North Tropical Zone | NTropZ | II | Pohjoinen trooppinen vyöhyke |  |  |
| North Temperate Belt | NTB | II | Pohjoinen lauhkean alueen vyö |  |  |
| North Temperate Zone | NTZ | II | Pohjoinen lauhkea vyöhyke |  |  |
| North North Temperate Belt | NNTB | II | Pohjoinen lauhkean alueen vyö |  |  |
| North North Temperate Zone | NNTZ | II | Pohjoinen lauhkea vyöhyke |  |  |
| North Polar Region | NPR | III | Pohjoinen napa-alue |  |  |
Vyöt ja raidat vuorottelevat kaventuen 50 leveysasteelle. Joskus napa-alueilla havaitaan SSSTB, SSSTZ ja NNNTB sekä NNNTZ. SEB ja NEB ovat leveitä tummia vyöhykkeitä päiväntasaajan suunnassa. Jupiterin Suuren punaisen pilkun lyhenne on GRS (engl. Great Red Spot). Suuri punainen pilkku on eteläisessä trooppisessa vyöhykkeessä (STrZ) oleva eteläisen ekvaattorivyön (SEB) sisään ulottuva pullistuma. Se on korkeapaineen vyöhyke. Sen ympärillä näkyy usein tumma reunus (engl. Great Red Spot Hollow (GRH)). Vöiden ja Suuren punaisen pilkun tummuus vaihtelee vuosittain. Eteläisessä lauhkean alueen vyössä (STB) näkyi aiemmin kolme pitkäikäistä ovaalia FA, BC ja DE, mutta nämä yhtyivät 2000-luvulla yhdeksi punertavaksi ovaaliksi BA.
Jupiterin pilvivyöhykkeet > Jupiterin pyörähdysjärjestelmät

| Systeemi | Pyörähdysaika | Mukana vyöhykkeet/vyöt |
| --- | --- | --- |
| Systeemi I | 9 h 50 m 30 s | (EZ, NEBs ja SEBn ) |
| Systeemi II | 9 h 55 m 41 s |  |
| Systeemi III | 9 h 55 min 29 s | (Jupiterin sisus, radiosäteily) |
Systeemi I:n ja II:n ero on viiden Jupiterin pyörähdyksen jälkeen 15 pituusastetta. Eteläisellä pallonpuoliskolla, jolla Suuri punainen pilkku sijaitsee, tuulet puhaltavat tummien vöiden eteläreunalla länteen ja pohjoisreunalla itään.