Juho Niukkanen
Ensimmäisen tasavallan poliitikko

Niukkanen oli vanhaa talonpoikaissukua Karjalankannakselta, keskikokoisen kirvulaisen maatilan vanhin poika. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Kustaa Niukkanen ja emäntä Maria Apunen. Hänellä ei ollut muuta koulutusta kuin veistokoulu ja kansanopisto. Juuri pienviljelijävaltaisesta Karjalankannaksesta ja Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä tuli vuonna 1906 perustetun Maalaisliiton vahvimpia tukialueita, ja nuorisoseuraliikkeen kasvattamana Niukkanen oli puolueen toiminnassa mukana alusta asti. Taitavana organisaattorina hän kohosi jo nuorena kotiseutunsa johtavaksi hahmoksi puolueessa. Hän toimi myös jääkärivärvärinä ja joutui piilottelemaan santarmeilta talven 1916–1917 ”Hallan Ukon” eli kansanedustaja Juho Heikkisen kodissa Hallan talossa Hyrynsalmella. Niukkanen kuului tuolloin puolueensa selkeälinjaisimpiin itsenäisyysmiehiin.
Niukkanen valittiin Maalaisliiton keskushallitukseen vuonna 1914 ja eduskuntaan ensi kertaa vuoden 1916 vaaleissa – kummassakin hän jatkoi sittemmin lähes yhtäjaksoisesti vuoteen 1954 asti. Kansanedustajanuransa alussa hän esiintyi radikaalien maareformien innokkaana kannattajana. Niukkasen ura eteni puolueen nousun myötä. Keväällä 1921 hän tuli apulaismaatalousministeriksi Vennolan II hallitukseen ja sitä seuranneeseen maalaisliittolaisen Kyösti Kallion I hallitukseen. Kallion II hallituksessa 1925–1926 hän oli jo kulkulaitosministeri ja J. E. Sunilan maalaisliittolaisessa vähemmistöhallituksessa 1927–1928 valtiovarainministeri. Niukkasesta tuli Maalaisliiton pätevin ammattipoliitikko, jota pidettiin myös ovelana taktikkona ja pelurina. Hänelle henkilökohtaisesti tärkeitä aiheita vuodesta toiseen olivat karjalaisten pienviljelijöiden etujen puolustaminen sekä maanpuolustusasiat. Monivuosikymmenisestä kansanedustajanurasta ja ajoittaisesta eduskuntaryhmän puheenjohtajuudesta huolimatta hän painottui selvästi kabinettipolitiikkaan eikä istuntosalissa esiintymiseen. Vaikka hänet tunnettiinkin puolueensa ”voimamiehenä” ja hän oli 1920–1930-luvun hallitusten vakiokasvoja, Niukkasta ei koskaan valittu pääministeriksi, sillä häntä ei pidetty kokoavana hahmona vaan enemmän taitavana politikoijana. Hänestä ei tullut myöskään Maalaisliiton johtajaa, ainoastaan puolueen keskushallituksen varapuheenjohtajana.
Niukkanen oli kuitenkin vaikutusvaltaisempi kuin monet ajan pääministerit ja tuli tunnetuksi kyvystään kaataa hallituksia, mitä edesauttoi Maalaisliiton jatkuva vaa’ankieliasema vasemmisto–oikeisto-akselilla ja Niukkasen henkilökohtainen vaa’ankieliasema puolueen sisäisten ryhmäkuntien välissä. Maalaisliiton valitsijamiesten ohjailijana Niukkasen on katsottu ratkaisseen sekä Lauri Kristian Relanderin että P. E. Svinhufvudin valinnan presidentiksi, mikä kummallakin kerralla edellytti oman puolueen vahvimpien ehdokkaiden Kallion ja Sunilan syrjäyttämistä. Itse hän oli valitsijamiehenä vaaleissa 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Niukkasen suurin taidonnäyte oli K. J. Ståhlbergiä suosineen Maalaisliiton valitsijamiesryhmän piiskaaminen ojennukseen Svinhufvudin taakse vuoden 1931 presidentinvaaleissa. Niukkanen sai tukea suojeluskuntien ylipäälliköltä kenraaliluutnantti Lauri Malmbergilta, ja varoitti valitsijamiehiä, että Ståhlbergin tullessa valituksi Lapuan liike nostattaisi kapinan tai salamurhaisi tämän. Kun Mäntsälän kapina helmikuussa 1932 yhtä kaikki syttyi, Niukkanen oli ministerinä Sunilan II hallituksessa, jonka eroa kapinalliset vaativat, ja esiintyi tiukkana tasavallan puolustajana vaatien kapinan kukistamista voimakeinoin.
Politiikan ohella Niukkanen istui useiden yritysten hallituksissa ja oli eräässä vaiheessa kirvulaisen sahan ja tiilitehtaan omistaja.