stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Max Biaggi
MotoGP-Ura

Ennen Road Racing -uraansa, Biaggi pelasi jalkapalloa AS Roma -joukkueessa. Kavereidensa ansiosta hän ihastui moottoripyöriin ja päätti aloittaa uransa niissä. Biaggi voitti 1991 sekä 125-kuutioisten Italian mestaruuden ja 250-kuutioisten Euroopan mestaruuden. Samana vuonna hän ajoi neljä kilpailua 250-kuutioisten MM-sarjassa.
Seuraavalla kaudella Biaggi voitti ensimmäisen 250-kuutioisten kilpailunsa ja seuraavana vuonna uransa toisen. Vuonna 1994 hän voitti viisi kilpailua ja varmisti uransa ensimmäisen maailmanmestaruuden. Maailmanmestaruuden hän otti myös vuosina 1995, 1996 ja 1997.
Vuonna 1998 Biaggi pääsi siirtymään ratamoottoripyöräilyn kuninkuusluokkaan, 500-kuutioisiin pyöriin. Jo avauskaudellaan hän voitti kaksi kilpailua ja oli yhteispisteissä toinen. Vuonna 1999 Biaggi oli MM-sarjan neljäs, mutta kaudet 2000–2004 hän oli MM-sarjassa vuorotellen toinen ja vuorotellen kolmas. Kaudella 2005 Biaggi ei onnistunut voittamaan yhtään osakilpailua ja MM-pisteissä hän oli viides. Tuo jäi hänen viimeiseksi kaudekseen MM-sarjassa, kun nuori Daniel Pedrosa korvasi hänet.
Ura Superbiken MM-sarjassa

Kauden 2007 Biaggi ajoi World Superbike -sarjassa Alstare Suzuki Corona Extra -tiimissä. Hän ajoi voittoon uransa ensimmäisessä Superbike-kilpailussaan Losailissa 24.2.2007. Biaggi päätyi MM-pisteissä kolmannelle sijalle ollen paras rookie-kuski 36-vuotiaana. Hän onnistui voittamaan kauden aikana kolme osakilpailua, oli 6 kertaa toinen ja nappasi seitsemän kolmatta sijaa. Kauden päätteeksi talli kuitenkin ilmoitti lopettavansa MM-sarjassa, joten Biaggi joutui etsimään uutta tallia.
Syksyllä 2007 Suomessa uutisoitiin Biaggin tekevän paluuta MotoGP-sarjaan, kunnes lokakuun 2007 lopulla Ducatin kakkostiimi Ducati Sterilgarda ilmoitti tehneensä sopimuksen Maxin kanssa kaudeksi 2008.
Kausi 2008 oli Biaggille hyvin vaikea. Kahdessa ensimmäisessä kilpailussa Losailissa hän pääsi lupaavasti palkintokorokkeelle ollen ensin 2. ja sitten 3., mutta sen jälkeen menestystä ei tullut ja oli lupputuloksissa vasta 7.sijalla.
Kaudeksi 2009 Max Biaggi siirtyi ajamaan Aprilian tehdastiimissä. Ensimmäisellä kaudellaan Aprilialla hän päätyi 4. sijalle Superbiken MM-sarjassa ottaen yhden voiton Brnon GP:ssä.
Kaudella 2010 Biaggi varmisti mestaruutensa viimeistä edellisessä kilpailussa. Hän johti MM-sarjaa toukokuusta lähtien. Biaggi otti tuplavoitot 4 kertaa kauden aikana; Superbiken MM-sarjassa ajetaan saman päivän aikana kaksi kisaa. Lisäksi Max onnistui nappaamaan Brnon kisasta viikonlopun aikana 1. ja 2. sijat. Viimeisen kilpailuviikonlopun ensimmäisen kilpailun 4. sijallaan Biaggi varmisti tallilleen Aprilialle tallimestaruuden.
Kaudesta 2011 muodostui Biaggille ja tallille pettymys monien vastoinkäymisten jälkeen, hyvänä esimerkkinä Monzassa saatu varikon läpiajorangaistus johtoasemasta. Voittoja tuli lopulta vain kaksi. Saksassa Biaggi loukkasi vasemman jalkansa kaaduttuaan harjoituksissa, mikä esti häntä osallistumasta Imolan ja Magny-Coursin osakilpailuihin. Lukuisten kakkostilojen ansiosta hän ylsi kuitenkin kolmanneksi.
Kausi 2012 oli huomattavan tasainen, voittoja tuli vain viisi, mutta tasaisen varmalla linjalla Biaggi varmisti itselleen toisen maailmanmestaruutensa viimeisessä osakilpailussa vain puolella pisteellä ennen Englantilaista Tom Sykesia.
Biggi ilmoitti marraskuussa 2012 lopettavansa kilpailu-uransa ja keskittyvänsä perhe-elämään jatkossa.
Biaggi on urallaan lähes aina ajanut numerolla 3, mutta kauden 2011 Biaggi aloitti numerolla 1 hallitsevana maailmanmestarina.
MotoGP- uran tilastot

| Kausi | Luokka | Pyörä | Sijoitus | GP:t | Pisteet | Voitot | Palkintosijat | Paalupaikat | Nopeimmat kierrokset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 | 250cc | Aprilia | 27. | 4 | 7 | - | - | - | - |
| 1992 | 250cc | Aprilia | 5. | 12 | 78 | 1 | 5 | 4 | 1 |
| 1993 | 250cc | Honda | 4. | 14 | 142 | 1 | 5 | 2 | 1 |
| 1994 | 250cc | Aprilia | 1. | 14 | 234 | 5 | 10 | 7 | 8 |
| 1995 | 250cc | Aprilia | 1. | 13 | 283 | 8 | 12 | 9 | 7 |
| 1996 | 250cc | Aprilia | 1. | 15 | 274 | 9 | 11 | 8 | 9 |
| 1997 | 250cc | Honda | 1. | 15 | 250 | 5 | 10 | 3 | 2 |
| 1998 | 500cc | Honda | 2. | 14 | 208 | 2 | 8 | 2 | 2 |
| 1999 | 500cc | Yamaha | 4. | 16 | 194 | 1 | 7 | 1 | 3 |
| 2000 | 500cc | Yamaha | 3. | 16 | 170 | 2 | 4 | 5 | 3 |
| 2001 | 500cc | Yamaha | 2. | 16 | 219 | 3 | 9 | 7 | 2 |
| 2002 | MotoGP | Yamaha | 2. | 16 | 215 | 2 | 8 | 4 | 1 |
| 2003 | MotoGP | Honda | 3. | 16 | 228 | 2 | 9 | 3 | 1 |
| 2004 | MotoGP | Honda | 3. | 16 | 217 | 1 | 9 | 1 | 3 |
| 2005 | MotoGP | Honda | 5. | 17 | 173 | - | 4 | - | 1 |
| Yht. | - | - | - | 214 | 2892 | 42 | 111 | 56 | 46 |
Aiheesta muualla

Superbike-sarjan virallinen sivu: http://www.worldsbk.com/home.php (Arkistoitu – Internet Archive)
Viralliset Max Biaggi -sivut: http://www.max-biaggi.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Official Fan Club: http://www.maxbiaggiofficialfanclub.it/public/ (Arkistoitu – Internet Archive)
MaxMania Forum: http://www.maxmania.it/forum/index.php (Arkistoitu – Internet Archive)
250cc-luokan kuljettajien maailmanmestarit
1949: Bruno Ruffo |
1950: Dario Ambrosini |
1951: Bruno Ruffo |
1952: Enrico Lorenzetti |
1953: Werner Haas |
1954: Werner Haas |
1955: Hermann-Paul Muller |
1956: Carlo Ubbiali |
1957: Cecil Sandford |
1958: Tarquinio Provini |
1959: Carlo Ubbiali |
1960: Carlo Ubbiali |
1961: Mike Hailwood |
1962: Jim Redman |
1963: Jim Redman |
1964: Phil Read |
1965: Phil Read |
1966: Mike Hailwood |
1967: Mike Hailwood |
1968: Phil Read |
1969: Kel Caruthers |
1970: Rob Gould |
1971: Phil Read |
1972: Jarno Saarinen |
1973: Dieter Braun |
1974: Walter Villa |
1975: Walter Villa |
1976: Walter Villa |
1977: Mario Lega |
1978: Kork Ballington |
1979: Kork Ballington |
1980: Anton Mang |
1981: Anton Mang |
1982: Jean-Louis Tournadre |
1983: Carlos Lavado |
1984: Christian Sarron |
1985: Freddie Spencer |
1986: Carlos Lavado |
1987: Anton Mang |
1988: Sito Pons |
1989: Sito Pons |
1990: John Kocinski |
1991: Luca Cadalora |
1992: Luca Cadalora |
1993: Tetsuya Harada |
1994: Max Biaggi |
1995: Max Biaggi |
1996: Max Biaggi |
1997: Max Biaggi |
1998: Loris Capirossi |
1999: Valentino Rossi |
2000: Olivier Jacque |
2001: Daijirō Katō |
2002: Marco Melandri |
2003: Manuel Poggiali |
2004: Daniel Pedrosa |
2005: Daniel Pedrosa |
2006: Jorge Lorenzo |
2007: Jorge Lorenzo |
2008: Marco Simoncelli |
2009: Hiroshi Aoyama |
Superbiken maailmanmestaruussarjan mestarit
Michel Callon

Michel Callon on ranskalainen tieteenfilosofi, historioitsija ja sosiologi. Hänet tunnetaan myös taloustieteilijänä ja insinöörinä. Callon toimii tutkijana Innovaatioiden sosiologian tutkimuskeskuksessa (Centre de Sociologie de l’Innovation) ja sosiologian professorina (l'Ecole des Mines de Paris). Hän valmistui insinööriksi vuonna 1967 ja taloustieteiden maisteriksi vuonna 1970. Callonin mielenkiinnon kohteitaan ovat mm. tutkimus- ja innovaatiopolitiikka, teknisen muutoksen taloudellisuus, innovaatioiden sosiologia ja hän toimii mm. seuraavissa toimitusneuvostoissa: Research Policy, Contemporary Sociology, Science, Technology and Human Values.
Toimijaverkkoteoria

Michel Callon on kehittänyt toimijaverkkoteorian (Actor-Network Theory, ANT) yhteistyössä Bruno Latourin ja John Law’n kanssa. Toimijaverkkoteoria on käsitteistö tutkimuskohteen kuvausta ja analyysia varten. Metodin avulla on pyritty tavoittamaan omaa maailmaansa rakentavat sekä inhimilliset että ei-inhimilliset toimijat eli aktantit. Callon painottaa, ettei kyseessä ole teoria vaan ’teoria’-lisäys on ’lahja’ kollegoilta. Toimijaverkkoteoriassa on kolme metodologisesti tärkeää periaatetta: toimijoita on tarkasteltava tasapuolisesti ja tutkimuksessa on käytettävä symmetriaa sekä vapaata assosiaatiota seurattaessa toimijoita maailmansa rakentamisessa ja selittämisessä.[lähde? ]
VEL-projekti

Yksi Callonin tunnetuimmista töistä on ns. VEL-projekti (VEL eli vèhicule èlectrique). 1980-luvulla tehdyssä tutkimuksessaan hän sovelsi ANT-metodista tuttua kääntämistä, eli käsitettä uusien aktanttien synnyttämisestä ja muokkaamisesta, tutkimalla sähköauton kohtaloa 1970-luvulla. Puheet jälkiteollisesta yhteiskunnasta (kulutuskritiikki, ympäristöystävällisyys) saivat Ranskan valtiollisen sähköyhtiön aloittamaan sähköauton suunnittelun 70-luvun alussa. Käännös kuitenkin epäonnistui, kun toimijat yksitellen päätyivät epäonnistumiseen (mm. katalysaattori ei toiminut, eikä yhteiskunta muuttunutkaan odotetulla tavalla). Käännöksen ensimmäisessä vaiheessa yksinkertaistetaan eri elementit. Toisessa ne asetetaan rinnakkain eli luodaan eri toimijoiden välille ”suhteita” toimijaverkoston luomiseksi. Callonin mukaan VEL epäonnistui , ja johti käännöksen sijasta ”petokseen” eli akuista, kuluttajista, autoteollisuudesta ja muista toimijoista ei muodostunut uutta toimijaverkostoa käännöksen kautta. Callonin mukaan syy epäonnistumiseen löytyy sähköyhtiön toimitavasta. Se ei ollut tietoinen eri toimijoiden merkityksestä verkostossa.[lähde? ]
Julkaisuja > Ranskaksi

Callon M., Pardoux F., Vignolle J. Transferts technologiques et relations d’influence : le cas de deux centres techniques professionnels, CSI-MIR. 1975
Callon M. Le véhicule électrique : un enjeu social (4 tomes), CSI-CORDES.1978
Callon M. Mythes et réalités de la recherche collective : les centres techniques industriels, Les Cahiers de l’ANRT. 1981
Callon M. Économie et inventions techniques, Cahier des Annales, 1998
Callon M. La démocratie technique, Sciences et avenir, 2002
Julkaisuja > Englanniksi

Callon M. The State and Technical Innovation: a Case Study of the Electrical Vehicle in France, Research Policy, 1980
Callon M., Law J., Rip A. (ed.) Mapping the Dynamics of Science and Technology : Sociology of Science in the Real World, London, Mac Millan. 1986
Callon M. Techno-economic networks and science and technology policy (Part I - II - III), OECD. 1991
Callon M. (ed.) The Laws of the Markets, London, Blakwell Publishers. 1998
Callon M. Can methods for analysing large numbers organize a productive dialogue with the actors they study?, European Management Review, 2006
Julkaisuja > Saksaksi

Callon M. Die Kreation einer Teknik, Teknik und Gesellschaft Jahrbuch, Francfort, New York, Campus Verlag. 1983
Callon M. Techno-ökonomische Netzwerke und Irreversibilität, ANThology. Ein einführendes Handbuch zur Akteur-Netzwerk-Theorie, Bielefeld, Transcript, 2006
Julkaisuja > Lisää Michel Callonin julkaisuja

Lista Michel Callonin julkaisuista Innovaatioiden sosiologian tutkimuskeskuksen sivuilla
Mila Rodino

Mila Rodino (”Rakas isänmaa”) on Bulgarian kansallislaulu. Laulu perustuu Tsvetan Radoslavovin isänmaalliseen lauluun ”Gorda Stara Planina”, jonka hän kirjoitti ja sävelsi Serbialais-bulgarilaisen sodan aikaan 1885. Laulusta tuli kansallislaulu 1964. Tekstiä on muokattu useaan otteeseen, viimeksi vuonna 1990.
Vuosina 1886–1944 Bulgarian kansallislauluna oli Shumi Maritsa — Шуми Марица (”Kuohu Maritsa, veren punaama”).
Мила Родино
Mila Rodino
Epävirallinen suomennos:
Rakas isänmaa
Toista säkeistöä ei juurikaan käytetä virallisissa yhteyksissä.
Aiheesta muualla

Kuuntele Bulgarian kansallislaulu laulettuna
Mila Parély

Mila Parély (7. lokakuuta 1917 Pariisi, Ranska – 14. tammikuuta 2012 Vichy, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Jean Renoirin elokuvassa Pelin säännöt (Geneviève de Marras, 1939), Robert Bressonin Synnin enkelit (Madeleine, 1943), Jean Cocteaun Kaunotar ja hirviö (Félicie, 1946) ja Christian Stengelin Rakkauden unelma (1947). Parély oli alun perin puolalaisesta perheestä.
Parély oli 1940-luvulla naimisissa Jean Marais’n kanssa. mutta avioitui myöhemmin kilpa-ajaja Thomas Mathiesonin kanssa, jonka jouduttua onnettomuuteen hän jätti uransa.
Aiheesta muualla

Mila Parély Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mikkelin Passarit

Mikkelin Passarit on mikkeliläinen lentopalloseura. Se perustettiin vuonna 1994, kun Mikkelin Lentopallo -73 ja Mikkelin Vauhdin lentopallojaosto siirsivät kaiken toimintansa yhden seuran hoidettavaksi. Seuralla on sekä miesten että naisten edustusjoukkueet, jotka pelaavat kaudella 2019–2020 miesten 3-sarjassa ja naisten 2-sarjassa.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Mitford

Mitford on englantilainen paikannimi ja sukunimi, jonka kantajia ovat muun muassa:
Mary Russell Mitford (1787–1855), englantilainen kirjailija
Mitfordin sisarukset, skandaalinkäryinen sisarussarja, joista osa kirjoitti menestysteoksia
Deborah Mitford (1920–2014)
Diana Mitford (1910–2003)
Jessica Mitford (1917–1996)
Nancy Mitford (1904–1973), kirjailija
Pamela Mitford (1907–1994)
Unity Mitford (1914–1948), Adolf Hitlerin ihailija ja ystävä
Paikkoja

Mitford, Etelä-Carolina, Yhdysvallat
Mitford, Northumberland, Englanti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mitford”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
MolyBros

| MolyBros> Kanavan tiedot |
| --- | --- |
Tilaajamäärä:  yli 117 000
Katselukerrat:  yli 13 miljoonaa
Perustamisaika:  26. toukokuuta 2015
Tyylilaji:  Komedia
Ylläpitäjät:  Ibrahim Manza, Abdirahman Keinaan
Maa:   Suomi
Tytärkanavat:  MoreMoly
Muiden kanavien tilaajamäärät:  noin 8000
Muiden kanavien katselukerrat:  yli 126 000
Kanavan osoite
MolyBros on vuonna 2015 perustettu YouTube-kanava, jonka ovat perustaneet kaksi kaverusta, Ibrahim Manza ja Abdirahman Keinaan. Alun perin kanavalla julkaistiin tanssivideoita vuonna 2015, mutta vuonna 2016 sisällön tuottaminen kanavalle loppui. Vuonna 2018 MolyBros aloitti uudelleen, mutta tällä kertaa he keskittyivät katugallupien julkaisemiseen kanavalleen. MolyBrosin YouTube-kanavalla on yli 100 000 tilaajaa ja yli 13 miljoonaa katselukertaa.
Ura

MolyBros tuli tunnetuksi vuonna 2019 ”Paljon SUN OUTFIT maksaa?” -videosarjastaan, jossa he kysyivät ohikulkijoilta, paljonko näiden vaatteet maksavat. Videosarja keräsi valtavan suosion, ja MolyBrosin kanava kasvoi nopeasti. MolyBros oli ehdolla Tubeconissa vuonna 2022 kahdessa eri kategoriassa vuoden muotivaikuttaja sekä vuoden video, joista he voittivat vuoden video palkinnon. MolyBros oli jakamassa palkintoa Emma Gaalassa vuoden rap/r&b vuonna 2022. He ovat myös olleet mukana Good Luck Guys -nimisessä tosi-tv-ohjelmassa, joka kuvattiin Thaimaassa ja esitettiin Amazon Prime Video -palvelussa tammikuussa 2023. MolyBros on esiintynyt myös Melkein Mensa -televisio-ohjelmassa sekä Ota rahat ja juokse -ohjelmassa.
MolyBrosin videoilla on vahva fanikunta. He ovat onnistuneet luomaan itselleen vahvan brändin YouTube-alustalla ja ovat laajentaneet toimintaansa myös muille sosiaalisen median alustoille.
Filmografia

| Vuosi | Ohjelma | Jaksot | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | Metsähaaste | 8 | MolyBros |
| 2021 | MTV Uutiset | 1 | MolyBros |
| 2022 | Emma Gaala | 1 | MolyBros |
| 2022 | Melkein Mensa | 1 | MolyBros |
| 2023 | Good Luck Guys | 3 | MolyBros |
| 2023 | Viiden jälkeen | 1 | MolyBros |
| 2023 | Ota rahat ja juokse | 1 | MolyBros |
Mika Walkamo

Mika Walkamo Vanajanlinnassa vuonna 2018
Mika Matti Valdemar Walkamo (s. 1962 Helsinki) on suomalainen yritysomistaja ja poliitikko. Nykyisin Walkamo on Vanajanlinna Oy:n osakas ja vuoteen 2021 hallituksen puheenjohtaja. Vanajanlinna Oy omistaa Vanajanlinna Groupin, johon kuuluvat Vanajanlinna ja Linna Golf Hämeenlinnassa, Metsänvartijan Tila Janakkalassa, Mukkulan Kartano Lahdessa ja Levi Spirit Levillä. Vanajanlinna on palkittu useana vuonna Suomen laadukkaimpana kokoushotellina ja Linna Golf Suomen parhaana golfkenttänä.
Politiikka

Walkamo on toiminut Hämeenlinnan kaupunginvaltuustossa kokoomuksen edustajana vuosina 1992–2000. Hän oli myöhemmin ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa kokoomuksen ehdokkaana Hämeen vaalipiirissä saaden 3097 ääntä, muttei tullut valituksi.
Muut luottamustehtävät

Salibandyseura Steelers Hämeenlinna ry:n puheenjohtaja elokuusta 2019 alkaen
Salibandyliiga Oy:n (nykyään SSBL Salibandy Oy) hallituksen jäsen 2013–15
Suomen Golfammattilaisten liiton, eli PGA:n puheenjohtaja 2009–18
Linna Golf ry:n puheenjohtaja vuodesta 2004
Vanajanlinna Oy:n hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1998
Tunnustukset

Hämeen kauppakamarin myöntämä kultainen elämäntyömerkki 2018
Tasavallan Presidentin myöntämä Suomen Leijonan ritarikunnan ritarimerkki 2017
Hämeen maakunnallinen yrittäjäpalkinto 2008
Vuoden yrittäjä Hämeenlinnassa 2003
Miika Heikkilä

| Miika Heikkilä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. helmikuuta 1992 (ikä 32) Loppi, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  186 cm
Paino:  81 kg
Seura
Seura:  KOOVEE
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  9
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  Peliitat (Mestis) Pelicans (SML) Tappara (SML) LeKi (Mestis) KooKoo (SML) Kallinge-Ronneby IF (Ruotsi I) HK 32 Liptovský Mikuláš (SloEL)
Miika Heikkilä (s. 7. helmikuuta 1992 Loppi) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue KOOVEE:ssä. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Heikkilä on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän laukoo oikealta.
Muuta

Heikkilän pikkuveli Henri on pelannut jääkiekkoa hyökkääjänä alemmissa sarjoissa.
Monoi

Monoi on hajustettu öljy, joka on peräisin Tahitilta. Sitä on alun perin käytetty perinteiseen polynesialaiseen hierontaan, ja myös kosmetiikka-ala on alkanut käyttää sitä. Monoin väitetään kosteuttavan ja pehmentävän ihoa sekä elvyttävän hiuksia. Riippumattomien laboratorioiden lukuisien testien perusteella öljystä väitetään tulleen yksi modernin kosmetologian hittituotteista.
Monoi on kullankeltaista ja kevyesti tuoksuvaa. Se valmistetaan liottamalla Polynesian saarilla kasvavan jatkuvakukintaisen keikarinkukkalajin (Gardenia taitensis) aurinkokuivattuja nuppuja kopraöljyssä. Menetelmä on sertifioitu, eikä muilla tavoin valmistettuja öljyjä saa kutsua monoiksi.
Käyttö

Monoi on ollut pitkään osa polynesialaista perinnettä. Sitä on käytetty sekä ruumiin että mielen parantamiseen. Papit käyttivät öljyä karkottamaan pahoja henkiä tehdessään uhrauksia kivisillä lavoilla.
Nykyään monoi on päivittäistavara, jota käytetään muun muassa vastasyntyneiden säännölliseen hieromiseen. Monoin väitetään olevan myös polynesialaisten naisten kauneuden salaisuus. Sitä käytetään muun muassa uimisen ja kylpemisen jälkeen kosteuttamaan ihoa ja hiuksia sekä moneen muuhun tarkoitukseen.
Aiheesta muualla

Monoi.com
Monoi-institute (Arkistoitu – Internet Archive)
Miten valmiiksi tullaan

| Miten valmiiksi tullaan Irina |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2008–2009
 Julkaistu: 14. lokakuuta 2009
 Tuottaja(t): Jyrki Tuovinen
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 45.43
 Levy-yhtiö: EMI
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 2.
Irinan muut julkaisut
| Liiba laaba 2007 | Miten valmiiksi tullaan 2009 | Yhdeksän hyvää ja kymmenen kaunista 2002–2010 2010 |
Singlet albumilta Miten valmiiksi tullaan
 ”Et huomaa” Julkaistu: heinäkuu 2009  ”Näe minut tässä” Julkaistu: 18. syyskuuta 2009  ”Jälki” Julkaistu: 12. helmikuuta 2010
Miten valmiiksi tullaan on Irinan 14. lokakuuta 2009 julkaistu neljäs studioalbumi. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 2.
Levyn ensimmäisenä singlenä julkaistiin Irinan ensimmäinen kokonaan itse säveltämä ja sanoittama ”Et huomaa”, joka lähetettiin radioille heinäkuun lopussa 2009 ja se nousi nopeasti yhdeksi eniten Suomen radioissa soivaksi kappaleeksi.[lähde? ] Levyn toisena singlenä julkaistiin ”Näe minut tässä”, johon Tuukka Temonen ohjasi videon. Kolmas single oli ”Jälki”, joka julkaistiin albumin kolmantena singlenä helmikuun alussa 2010. Heltechin opiskelijat tekevät Kappaleeseen musiikkivideon helmikuun aikanaselvennä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittaneet Jyrki Tuovinen, Janne Kasurinen, Miika Colliander, Antti Pitkäjärvi, Jussi Saxlin sekä J Salonen, ellei toisin mainittu.
Astutaan vaikka pelätään – 4.30 (säv. Antti Pitkäjärvi, Irina)
Kärsimätön – 4.27 (säv. Miika Colliander, san. Irina)
Käsikirjoitus – 4.06 (säv. Toni Wirtanen, san. Irina, sov. Jyrki Tuovinen, Janne Kasurinen, Colliander, Pitkäjärvi, Jussi Saxlin, J Salonen, Wirtanen)
Miten valmiiksi tullaan – 3.41 (säv. Colliander, san. Irina)
Sano että mä oon – 5.19 (säv. Pitkäjärvi, san. Pitkäjärvi)
Mistä minua palkitaan? – 4.12 (säv. Matti Mikkola, san. Irina)
Et huomaa – 3.16 (säv. Irina, san. Irina)
Näe minut tässä – 4.46 (säv. Wirtanen, san. Irina, Wirtanen, sov. Tuovinen, Kasurinen, Colliander, Pitkäjärvi, Saxlin, Salonen)
Jälki – 5.44 (säv. Miika Colliander, san. Irina)
Uuteen aamuun – 5.48 (säv. Miika Colliander, san. Irina)
Barada

| Barada |
| --- | --- |
 Baradajoki Damaskoksessa.
Alkulähde:  Anti-Libanon
Laskupaikka:  Al-ʿUtaybah
Maat:   Syyria
Pituus:  noin 84 km
Barada (vanha nimi Abana, kreik. Khrysorrhoas) on joki Länsi-Syyriassa.
Baradajoki alkaa Anti-Libanonvuorilta ja se virtaa etelään Damaskoksen läpi päättyen Al-ʿUtaybah -järvelle ja sen suoalueelle noin 84 kilometrin päässä lähtöpaikastaan. Baradan jokilaakso tunnetaan nimellä Wadi Barada ja joki on virratessaan kaivertanut syviä rotkoja Anti-Libanonvuoriin. Joen historiallinen lähde on Ain al-Fijeh jonka jälkeen joen kuljettama vesimäärä lähes kaksinkertaistuu. Joen tärkeä vedenlähde on myös Hermonvuorelle satava lumi. Historialliseen määräänsä verrattuna joen kuljettama vesi on vähentynyt merkittävästi ja ongelman muodostaa myös joen saastuminen.
Historian aikana nabatealaiset, aramealaiset ja roomalaiset ovat rakentaneet joen varrelle useita kanavia, joilla sen vettä on ohjattu muualle. Veden ohjaaminen mahdollisti alueen keitaat ja puutarhat Ghutah'na tunnetulla alueella. Akveduktit toivat joen vettä Damskoksen kaupunkiin ja Osmanien valtakunnan aikana rakennettiin vedenjakelupisteitä, jotka mahdollistivat esimerkiksi kaupunkien kylpylöiden toiminnan. 1500-luvulla joen varteen alettiin rakentaa kaupungille tyypillisiä kahviloita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barada Wikimedia Commonsissa
Birger Cederin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Birger Cederin vuonna 1936. |  Birger Cederin vuonna 1936. |  Birger Cederin vuonna 1936. |  |
Maa:   Ruotsi
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
Miesten miekkailu
|  Hopeaa | Berliini 1936 | kalpa, joukkuekilpailu |  |
Gustaf Birger Hjalmarsson Cederin (20. huhtikuuta 1895 Höreda – 22. maaliskuuta 1942 Tukholma) oli ruotsalainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja oli siellä mukana saamassa hopeaa kalvan joukkuekilpailussa.
Miskolc

| Miskolc |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Miskolc
 Koordinaatit: 48°06′15″N, 20°47′29″E 
Valtio:   Unkari
Alue:  Pohjois-Unkari
Lääni:  Borsod-Abaúj-Zemplén
Seutukunta:  Miskolc
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  236,66 km²
Väkiluku (2009):  170 234
 – Väestötiheys:  719,3 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.miskolc.hu/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Miskolc ([ˈmiʃkolt͡s]) on Koillis-Unkarin suurin kaupunki ja Borsod-Abaúj-Zemplénin läänin pääkaupunki, joka sijaitsee Bükk-vuoriston itälaidalla. Se on väkiluvultaan Budapestin ja Debrecenin jälkeen Unkarin kolmanneksi suurin kaupunki (esikaupunkialueet mukaan lukien toiseksi suurin) ja yksi maan viidestä alueellisesta keskuksesta. Miskolcissa asui vuonna 2009 yhteensä 170 234 ihmistä. Tampere on yksi Miskolcin ystävyyskaupungeista.
Väestö

Vuoden 2001 väestölaskennan mukaan kaupungissa asui 185 387 ihmistä, joista 95,7 prosenttia oli etniseltä taustaltaan unkarilaisia, 2,2 prosenttia romaneja, 0,3 prosenttia slovakkeja, 0,3 prosenttia saksalaisia, 0,1 prosenttia kreikkalaisia ja 4,1 prosenttia muita. Kaupungissa oli 73 508 asuntoa, keskimäärin 310,56 neliökilometriä kohden.