stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ryan White

Ryan White vuonna 1989
Ryan Wayne White (6. joulukuuta 1971 – 8. huhtikuuta 1990) oli yhdysvaltalainen AIDS-aktivisti Kokomosta, Indianasta.
White sai HIV-tartunnan varhaislapsuudessaan saamastaan verenvuototautihoidosta. Hänen HI-viruksensa havaittiin sattumalta 17. joulukuuta 1984, kun hänelle oltiin suorittamassa toimenpidettä keuhkokuumeen parantamiseksi. White erotettiin koulusta, koska hänen pelättiin olevan terveysriski muille oppilaille. Perhe muutti väkivallan pelossa naapurikaupunkiin, ja 1987 White pääsi Hamilton Heights School Corporationiin Cicerossa.
Ennen kuin White kuoli AIDSin aiheuttamiin komplikaatioihin 1990, hän teki työtä oikean, faktoihin perustuvan AIDS-tietouden levittämiseksi. Yksi syy hänen saamaansa laajaan huomioon oli se, että AIDSin alkuaikoina sairautta kohtaan oli erilaisia ennakkoluuloja ja monet pitivät sitä pelkästään seksuaalivähemmistöjen ongelmana.
White haudattiin uuteen kotikaupunkiinsa Ciceroon. Vuonna 1990 Yhdysvalloissa perustettiin Ryan White Care Act, joka on siitä lähtien toiminut HIV-positiivisten ihmisten eduksi.
Michael Jackson tunsi Whiten henkilökohtaisesti ja omisti albuminsa Dangerousin (1991) kappaleen "Gone Too Soon" hänelle. Myös popmuusikko Tiffany muisti Whitea laulullaan "Here in My Heart" (1990). Kappale julkaistiin New Inside -albumilla, jonka vihkoseen on kirjoitettu teksti I just hope that God has plans to bless the world with more people like Ryan White ("toivon, että Jumala aikoo siunata maailmaa useammilla Ryan Whiten kaltaisilla ihmisillä").
Whiten tapaukseen perustuen on ohjattu elokuva The Ryan White Story.
Rusokyyhky

| Rusokyyhky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkylinnut Columbiformes
Heimo::  Kyyhkyt Columbidae
Suku::  Amerikankyyhkyt Patagioenas
Laji::  subvinacea
Kaksiosainen nimi
 Patagioenas subvinacea  (Lawrence, 1868) 
Katso myös
   Rusokyyhky Wikispeciesissä   Rusokyyhky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rusokyyhky (Patagioenas subvinacea) on keski- ja eteläamerikkalainen kyyhkylintu, jonka elinympäristö ulottuu Costa Ricasta ja Panamasta Etelä-Amerikan pohjoisosaan ja Brasiliaan sekä Bolivian pohjois- ja itäosiin. Lajista tunnetaan kuusi alalajia ja sen holotyypin kuvaili George Newbold Lawrence Dotasta Costa Ricasta 1868.
Rubin Goldmark

Rubin Goldmark
Rubin Goldmark (15. elokuuta 1872 – 6. maaliskuuta 1936) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja musiikkipedagogi.
Goldmark oli itävallanjuutalaisen säveltäjä Karl Goldmarkin sisaruksenpoika. Hänen isänsä Leo Goldmark oli juristi ja merkittävä musiikkivaikuttaja aikansa New Yorkissa. Rubin Goldmark opiskeli aluksi yksityisesti pianonsoittoa saksalaissyntyisen Alfred von Livoniuksen johdolla ja vietti vuoden City College of New Yorkissa. Vuonna 1889 hän lähti Wieniin, jossa hänelle opettivat sävellystä Robert Fuchs ja Johann Nepomuk Fuchs sekä pianonsoittoa Anton Door. Vuonna 1891 Goldmark palasi New Yorkiin, jossa jatkoi kahden vuoden ajan opintojaan Yhdysvaltain kansallisessa musiikkikonservatoriossa Rafael Joseffyn ja Antonín Dvořákin johdolla.
Goldmarkin pianotrio d-mollissa (op. 1, 1892) kantaesitettiin toukokuussa 1893 Yhdysvaltain kansallisessa musiikkikonservatoriossa. Breitkopf & Härtel julkaisi teoksen nuotit vuonna 1896. Dvořákin lähdettyä Goldmark opetti pianonsoittoa ja musiikin teoriaa Yhdysvaltain kansallisessa musiikkikonservatoriossa vuosina 1893–1894. Terveyssyistä Goldmark joutui kuitenkin lähtemään New Yorkista, joten hän johti vuoteen 1902 musiikkioppilaitosta Coloradossa. Laajaa tunnustusta hän sai Bostonin sinfoniaorkesterin kantaesitettyä 13. tammikuuta 1900 hänen sävelrunonsa Hiawatha. Terveydentilansa parannuttua huomattavasti Goldmark palasi vuonna 1902 New Yorkiin, jossa opetti pianonsoittoa ja sävellystä seuraavien kahden vuosikymmenen ajan. Hän myös kiersi monesti Yhdysvalloissa ja Kanadassa pitämässä luentoresitaaleja Richard Wagnerin musiikista. Vuonna 1907 Goldmark oli perustamassa New Yorkin Bohemians-klubia, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1907–1910 ja vuodesta 1926 kuolemaansa. Näiden kausien välissä johtoasemassa oli viulisti Franz Kneisel.
Vuonna 1909 Goldmark sai Paderewski-palkinnon pianokvartetostaan (op. 12). 14. maaliskuuta 1914 Bostonin sinfoniaorkesteri kantaesitti hänen sävelrunonsa Samson ja 30. tammikuuta 1919 hänen puhtaasti orkestraalisen teoksensa Requiem. Vuonna 1922 Goldmark sävelsi suurimman menestyksen hänelle tuoneen orkesteriteoksen A Negro Rhapsody, jonka Josef Stránskýn johtamat New Yorkin filharmonikot kantaesittivät 18. tammikuuta 1923. Universal Edition julkaisi teoksen nuotit samana vuonna. A Negro Rhapsody toimi alkujaan rasismia vastaan ja sitä esitettiin säännöllisesti 1930-luvulle saakka; afroamerikkalaisten musiikki alkoi kuitenkin assimiloitua valkoisten musiikkiin, joten A Negro Rhapsodyn suosio vähitellen hiipui. Vuonna 1924 Goldmark sai nimityksen Juilliard Schoolin sävellyksen laitoksen johtoon. Aiemmin mainitsemattomien teosten ohella hän sävelsi esimerkiksi h-mollisonaatin viululle ja pianolle, pianoteoksia, lauluja, jousikvarteton ja teoksen Four Pieces for violin and piano (Neljä kappaletta viululle ja pianoa). Viimeksi mainituista kappaleista yksi Call for the Plains orkestroitiin vuonna 1922, kun siitä oli tullut Mischa Elmanin suosikkikappale. Goldmarkin johdolla opiskelivat muiden muassa George Gershwin, Vittorio Giannini, Aaron Copland, Frederick Jacobi ja Alexei Haieff.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Ryan Whiting

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ryan Whiting sisäratojen MM-kilpailuissa 2012. |  Ryan Whiting sisäratojen MM-kilpailuissa 2012. |  Ryan Whiting sisäratojen MM-kilpailuissa 2012. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Moskova 2013 | kuulantyöntö |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Istanbul 2012 | kuulantyöntö |  |
|  Kultaa | Sopot 2014 | kuulantyöntö |  |
Ryan Whiting (s. 24. marraskuuta 1986) on yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä, sisäratojen kaksinkertainen maailmanmestari. Hän on kilpaillut myös kiekonheitossa.. Hänen kotikaupunkinsa on Harrisburg.
Whiting voitti alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuden sekä kuulantyönnössä että kiekonheitossa 2005. Hän voitti kuulantyönnön NCAA:n sisäratojen mestaruuden 2008, 2009 ja 2010 sekä ulkoratojen mestaruuden 2009 ja 2010. Kiekonheiton NCAA-mestaruuden hän voitti 2010. Hän voitti kuulantyönnön sisäratojen Yhdysvaltojen-mestaruuden 2011. Saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi.
Whiting voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Istanbulissa 2012 tuolloisella ennätyksellään 22,00. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 20,64.
Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Whiting sijoittui kuulantyönnössä hopealle tuloksella 21,57. Hän voitti samana vuonna Yhdysvaltojen-mestaruuden sekä sisä- että ulkoradoilla. Vuonna 2014 hän voitti Yhdysvaltain hallimestaruuden tuloksella 22,23 ja nousi kaikkien aikojen hallitilastossa viidenneksi. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 Whiting voitti kultaa tuloksella 22,05.
Whiting oli kuulantyönnössä seitsemäs Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Hän voitti 2018 sisäratojen Yhdysvaltojen-mestaruuden ja sijoittui seitsemänneksi Birminghamin MM-hallikilpailuissa.
Whiting työnsi ennätyksensä 22,28 Dohassa 2013. Sisäradoilla hän on työntänyt parhaimmillaan 22,23 Albuquerquessa 2014. Kiekonheitossa hänen ennätyksensä on 61,11 vuodelta 2008.
Rubin Carter

| Rubin Carter |
| --- | --- |
 Rubin Carter vuonna 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Rubin Carter
Syntynyt: 6. toukokuuta 1937 Clifton, New Jersey
Kuollut: 20. huhtikuuta 2014 (76 vuotta) Toronto, Kanada
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Hurricane
Pituus:  173 cm
Painoluokka:  Keskisarja
Kätisyys:  oikea eli nyrkkeilytermein orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  40
Voitot:  27
– tyrmäysvoitot:  19
Tappiot:  12
Ratkaisemattomat:  1
Rubin ”Hurricane” Carter (6. toukokuuta 1937 Clifton, New Jersey, Yhdysvallat – 20. huhtikuuta 2014 Toronto, Kanada) oli yhdysvaltalais-kanadalainen keskisarjan nyrkkeilijä vuosina 1961–1966. Hän kärsi murhasta väärin perustein langetettua pitkää tuomiota, kunnes hänet valitusten jälkeen vapautettiin. Tapaus sai Yhdysvalloissa laajaa julkisuutta.
Carter tunnetaan Patersonissa New Jerseyssä kesäkuussa 1966 tapahtuneen kolmoismurhan tapauksesta. Rubin Carter ja John Artis todettiin syyllisiksi, ja heidät tuomittiin elinkautiseen vankeuteen kahdessa oikeudenkäynnissä (1967, 1976). Heidät vapautettiin valitusten jälkeen lähes kahdenkymmenen vuoden vankilassaolon jälkeen vuonna 1985, kun korkein oikeus totesi tuomion perustuneen enemmänkin rasismiin ja salailuun kuin asiaperusteisiin. Vuonna 1993 hänelle luovutettiin välisarjan mestaruusvyö ainoana maailmassa uran lopettamisen jälkeen.
Carter auttoi myöhemmin syyttöminä tuomittuja vankeja  asiaa ajavassa järjestössä.
Bob Dylan teki Carterista kertovan kappaleen ”Hurricane”, joka julkaistiin vuonna 1976 hänen Desire-albumillaan, ja juuri sen ansiosta Carterin tapaus ja rasismisyytökset nousivat julkisuuteen. Rubin Carter kirjoitti vankilassa ollessaan omaelämäkerran Sixteenth Round (Kuudestoista erä), ja hänen tapauksestaan kerrotaan myös useissa muissa kirjoissa. Hänestä on tehty elokuva Hurricane (1999), jonka pääosassa näyttelee Denzel Washington.
Carter asui Torontossa. Hän menehtyi eturauhasen syöpään vuonna 2014.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rubin Carter Wikimedia Commonsissa
Ammattilaisottelutilastot Boxrec-tietokannassa (englanniksi)
Puutiainen

| Puutiainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Leukakoukulliset Chelicerata
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Alaluokka::  Punkit Acari
Lahko::  Ixodida
Heimo::  Puutiaiset Ixodidae
Suku::  Ixodes
Laji::  ricinus
Kaksiosainen nimi
 Ixodes ricinus  Linnaeus, 1758 
 Puutiaisen levinneisyys
Katso myös
   Puutiainen Wikispeciesissä   Puutiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puutiainen (arkikielellä punkki) (Ixodes ricinus) on punkkeihin kuuluva eläin. Se kiinnittäytyy sopivaan isäntäeläimeen imeäkseen siitä verta ja saattaa jäädä siihen kiinni jopa päiväkausiksi. Suomessa sitä tavataan koko maan eteläisessä puoliskossa Kemi-Joensuu-linjalle asti ja erityisen runsaasti saaristossa. Puutiaiset elävät ja liikkuvat eniten aluskasvillisuuden joukossa, heinikoissa ja pensaikoissa. Puutiainen ei kestä pitkään kuivuutta tai kuumuutta, joten se viihtyy parhaiten lehtometsissä ja rantalepikoissa. Punkkikausi alkaa, kun keskilämpö on yli 5 °C ja päättyy pysyvien pakkasten tultua.
Suomessa tavataan myös toista vaarallista punkkilajia, taigapunkkia eli siperianpuutiaista (Ixodes persulcatus), jonka kantama virus aiheuttaa vakavaa ja helposti kroonistuvaa puutiaisaivotulehdusta.
Kuvaus

Puutiainen on suhteellisen pienikokoinen Ixodida-lahkon laji. Naaraat ovat hieman koiraita isompia. Toukka on alle millimetrin pituinen. Nymfi on puolestaan 1–2 millimetriä pitkä ja aikuinen yksilö 2–4 millimetriä pitkä.
Hämähäkkieläimille tyypillisesti nymfeillä ja täyskasvuisilla yksilöillä on neljä jalkaparia. Toukalla on kuitenkin vain kolme jalkaparia. Aikuisten koiraiden koko ruumista peittää kilpi, mutta aikuisilla naaraille kehittymättömillä muodoilla se peittää vain ruumiin etuosan yläpuolta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Puutiaista tavataan laajalla alueella Euroopassa ja Pohjoisessa-Afrikassa. Euroopassa sitä elää Pohjoismaissa, Britteinsaarilla, Keski-Euroopassa, Ranskassa, Espanjassa, Italiassa, Balkanilla ja Itä-Euroopassa. Puutiaisen levinneisyysalueen rajat ovat 2000-luvulla muuttuneet, sillä lajia tavataan korkeammalla muun muassa Bosnia ja Hertsegovinassa ja Tšekissä. Norjassa, Suomessa ja Ruotsissa laji on edennyt pohjoisemmaksi. Leviämisen syyksi on ehdotettu ilmaston lämpenemistä, maankäytön muutoksia sekä kauris- ja villisikakantojen muutoksia.
Puutiainen suosii alueita, joissa on kosteata ja runsaasti kasvillisuutta. Se vaatii, että suhteellinen kosteus on vähintään 80 prosenttia. Karikkeen ja maaperän pitäisi pysyä kosteana koko päivän. Puutiaiset ovat herkkiä kuivumiselle, ja ne saavat tarvitsevansa veden suoraan ilman vesihöyrystä. Puutiaisen levinneisyyteen vaikuttaa siis alueelliset mikroilmastot ja isäntälajien esiintyvyys. Puutiainen käyttää jokaisessa elämänvaiheessaan hieman erilaisia isäntiä. Toukkia esiintyy susein karikkeessa, sammalilla, maan pinnalla. Nymfejä on jo hieman korkeammalla kasvillisuudessa ja aikuisia vielä niitäkin korkeammalla.
Suomessa puutiaista tavataan koko maan eteläisessä puoliskossa Kemi-Joensuu-linjalle asti, ja erityisen runsaasti Ahvenanmaalla ja saaristossa. Vastoin vanhaa kansanuskomusta puutiaiset eivät pudottaudu ihmisten päälle lepistä eivätkä muistakaan puista, vaan elävät ja liikkuvat eniten aluskasvillisuuden joukossa, heinikoissa ja pensaikoissa. Puutiainen ei kestä pitkään kuivuutta tai kuumuutta, joten se viihtyy parhaiten lehtometsissä ja rantalepikoissa.
Käyttäytyminen > Elinkierto

Puutiaisen elämään kuuluu neljä vaihetta, muna, toukka, nymfi ja aikuinen. Jokaisen aktiivisen vaiheen tarvitsee etsiä isäntäeläin, josta se imee verta ravinnokseen. Puutiainen tarvitsee elinaikanaan sukupuolesta riippuen kaksi tai kolme veriateriaa kasvunsa aikana: toukka- eli larvavaiheessa sekä nymfivaiheessa kehittyäkseen ja naaraat aikuisena munien munimiseen. Euroopan pohjoisosissa puutiaisen koko elinkiertoon menee 2–6 vuotta. Tavallisesti elinkierron kesto on kolme vuotta.
Puutiaiset parittelevat yleensä isäntäeläimessä. Kumppanin etsimisessä feromoneilla on tärkeä rooli. Parittelu voi kestää viikon, ja parittelun ja veriaterian nauttimisen jälkeen naaras laskeutuu maahan munimaan. Se etsii sopivan ympäristön, jossa se saattaa olla munimassa 4–8 viikkoa. Puutiainen tuottaa jopa 2 000 munaa. Naaras kuolee muninnan jälkeen, ja toukat kuoriutuvat kahdeksan viikkoa myöhemmin.
Käyttäytyminen > Ravintokäyttäytyminen

Puutiainen on generalisti eli se voi käyttää ravintonaan käytännössä minkä tahansa lämminverisen maaselkärankaisen verta. Toukkavaiheen yleisimpiä isäntäeläimiä ovat myyrät, hiiret, päästäiset ja jotkin maassa ruokailevat linnut. Jos isäntäeläin on pieni nisäkäs, toukka ei todennäköisesti kulkeudu kovinkaan kauas kuoriutumispaikastansa, mutta lintujen mukana toukka voi päätyä kauaskin. Toukka- ja nymfiesiintymiä on usein massoittain samalla alueella, sillä kumpikaan ei liiku itsenäisesti pitkälle ja toukkien isäntäeläimetkin ovat paikallisia eläimiä.
Nymfien ja aikuisten yksilöiden yleisimpiä isäntäeläimiä Pohjois-Euroopassa ovat jänikset, hirvieläimet, supikoira, kettu ja jotkin linnut. Ihmisillä kaikkein yleisimpiä ovat nymfivaiheen puremat, sillä nymfiä on pienempänä hankalampi havaita iholta kuin täysikasvuista punkkia. Nymfit ja aikuiset yksilöt hajaantuvat jo isäntäeläimiensä mukana laajalle alueelle.
Puutiainen ”vaanii” saalistansa kasvien kärjissä ja odottaa ohikulkevaa uhria. Isäntäeläimen etsiminen kuluttaa puutiaisen voimia, ja se myös uhkaa kuivua. Epäonnistuneen yrityksen jälkeen puutiainen joutuu laskeutumaan takaisin kasvillisuuden pohjakerrokseen kosteuttamaan itseänsä. Puutiaisilla ei ole silmiä, mutta se käyttää Hallerin elimiä, joilla se havainnoi ympäristönsä lämpötilaa, hiilidioksidia, kosteutta ja tärähtelyä. Näiden muuttujien ansiosta laji yrittää arvioida parasta mahdollista hetkeä lähteä vaanimaan saalista.
Isäntäeläimessä puutiainen saattaa etsiä jopa useiden tuntien ajan sopivaa kohtaa. Itse ruokailu on pitkä tapahtuma, sillä toukat imevät verta 2–6 päivän, nymfit 3–8 päivän ja aikuiset yksilöt 6–12 päivän ajan. Tuona aikana puutiaisen koko ja paino moninkertaistuu. Ruokailun jälkeen puutiainen pudottautuu maahan kehittyäkseen seuraavaan elämänvaiheeseen tai muniakseen.
Puutiaisten levittämät taudit

Puutiaiset voivat levittää useita taudinaiheuttajia. Borrelia burgdorferi aiheuttaa borrelioosia, Anaplasma phagocytophilum ihmisen granulosyyttistä anaplasmoosia, Francisella tularensis jänisruttoa sekä Babesia-suvun itiöeläimet babesioosia. Rickettsia-suvun bakteerit aiheuttavat puolestaan pilkkukuumetta. Lisäksi puutiaisen välityksellä leviää myös flavivirus, joka aiheuttaa puutiaisaivotulehdusta.
Turun yliopiston vuonna 2015 tekemän keräyksen ja tutkimuksen mukaan puutiaisista noin 30 prosenttia kantaa ainakin yhtä taudinaiheuttajaa, joista yleisimpiä ovat Borrelia burgdorferi -ryhmän bakteerit. Puutiaisaivotulehduksen riski on suurin lounaissaaristossa ja -rannikolla sekä paikoin Kaakkois-Suomessa. Borrelioositartunnan voi saada alueella, joka ulottuu Oulun korkeudelle saakka. Puutiaisenpureman riski on suurin alavalla varjoisalla maalla, jossa on runsaasti kosteaa matalahkoa kasvillisuutta. Lyhyeksi leikatulla kuivalla nurmella puutiaiset eivät viihdy.
Ruotsissa on 200 todettua tapausta, joissa puutiaisen puremasta on seurannut niin sanottu liha-allergia, joka tarkoittaa oikeastaan allergisuutta punaisen lihan sisältämälle galaktoosi-alfa-1,3-galaktoosi-nimiselle hiilihydraatille.
Punkit purevat suomalaisia arviolta puoli miljoonaa kertaa vuodessa, ja borreliatapauksia on 7 000 vuodessa, puutiaisaivokuumetartuntoja noin 40 vuodessa.
Puutiaisen poistaminen iholta

Bakteerin aiheuttamaa borrelioosia voidaan ehkäistä poistamalla puutiainen iholta mahdollisimman pian. Kansanperinteessä on usein neuvottu upottamaan puutiainen voihin tai rasvaan, jolloin puutiaisen peräpäässä sijaitsevat hengityselimet eivät saa ilmaa ja puutiainen itse vetäytyy ulos ihosta. Tätä keinoa ei kuitenkaan enää nykyisin suositella, sillä puutiainen saattaa tukehtuessaan oksentaa suolensisältönsä puremaan, jolloin borrelioosin riski kasvaa. Puutiainen tulisi siksi poistaa mekaanisesti esim. pinseteillä tai tarkoitusta varten erityisesti suunnitelluilla punkinpoimijoilla. Pinseteillä tartutaan puutiaista mahdollisimman alhaalta kiinni, ja puutiainen poistetaan hitaasti vetäen iholta. Punkinpoimijoita on myös malleja, joilla puutiainen kiilataan V:n muotoiseen loveen, sekä pihtejä jotka puristavat puutiaista kyljistä. Näillä puutiainen poistetaan pyörittämällä sitä rauhallisesti yhteen suuntaan muutama kokonainen kierros, jolloin punkin ote ihosta irtoaa ja sen voi helposti nostaa pois.
Sekä vetämällä että pyörittämällä puutiainen voi vahingoittua ja osia siitä voi jäädä puremakohtaan, mikä saattaa aiheuttaa tulehduksen. Puutiaisen puristamista muualta kuin päästä tulisi myös välttää, sillä puristaessa puutiaisen nesteitä voi kulkeutua takaisin puremakohtaan. Pyörittämällä käyttäen sopivaa punkinpoimijaa riski "oksentamiseen" sekä pään katkaisemiseen on pienempi, sillä puutiaiseen ei kohdistu lainkaan vetoa tai puristusta. Irrotettu puutiainen suositellaan hävittämään polttamalla, jotta mahdolliset taudit eivät pääse leviämään.
Kantajaeläimet

Vuonna 2006 Oulun yliopistossa hyönteistutkijana työskentelevän Juhani Itämiehen mukaan runsaasti kasvanut lemmikkikoirien määrä on yksi niistä syistä, jotka ovat mahdollistaneet puutiaisten nopean leviämisen Suomessa. Myös hirvien osuus puutiaisten leviämiseen on pohdinnassa. Ruskea koiranpunkki (Rhipicephalus sanguineus) muistuttaa puutiaista sekä kooltaan että ulkonäöltään.
Helsingissä puutiaisen leviämistä uusille alueille on helpottanut city-kanien määrän kasvu.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Puutiainen – (Ixodes ricinus)
Suomen puutiaisista löydetty uusia vaarallisia bakteereita, Yle.fi, uutiset, 30.7.2016
Punkki.net
Reumaliiton tiedote (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Ixodes ricinus (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Ixodes ricinus, Pasture tick (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Ixodes ricinus (Common tick) (Acarus ricinus) (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Ixodes ricinus (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Ixodes ricinus, the Common tick (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Ixodes ricinus (sheep tick) (englanniksi)
Punkki etusormella.
Puutiaisen levinneisyys Suomessa näytteiden perusteella
Koiraspunkki (pienempi) parittelee naaraspunkin kanssa
Vasemmalta oikealle:
 Larva / larva veriaterian jälkeen;
nymfi / nymfi veriaterian jälkeen;
 koiras ja naaras;
 naaras veriaterian jälkeen.
Puutiainen veriaterian jälkeen
Pohjois-Amerkian itärannikolla elävä 
Ixodes scapularis vastaa kokonsa puolesta Ixodes ricinusta.
Repeat Performance

| Repeat Performance Hawkwind |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1976–1978
 Julkaistu: syyskuu 1980
 Tyylilaji: progressiivinen rock, heavy rock, space rock, new wave
 Levy-yhtiö: Charisma
Hawkwindin muut julkaisut
| Masters of the Universe 1977 | Repeat Performance 1980 | Angels of Death 1986 |
Repeat Performance on Hawkwindin kokoelma-albumi, joka käsittää yhtyeen Charisma-levy-yhtiölle tekemää materiaalia vuosilta 1976-1979.
Kappaleet

Kerb Crawler (Calvert/Brock) - 3:45
Back On The Streets (Calvert/Rudolph) - 2:56
Quark Strangeness And Charm (Calvert/Brock) - 3:41
Spirit Of The Age (Calvert/Brock) - 7:20
Steppenwolf (Calvert/Brock) - 9:46
25 Years (Brock) - 4:31
PSI Power (Calvert/Brock) - 6:06
The Only Ones (Calvert/Brock) - 4:14
High Rise (Calvert/House) - 4:36
Uncle Sam's On Mars (Calvert/Brock/House/King) - 5:44
Repeat – The Best of Jethro Tull – Vol II

| Repeat - The Best of Jethro Tull - Vol II Jethro Tull |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1969-1976
 Julkaistu: 9. syyskuuta 1976 (UK) 7. marraskuuta 1976 (US)
 Tuottaja(t): Ian Anderson Terry Ellis
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 39.26
 Levy-yhtiö: Chrysalis
Listasijoitukset
  #93
Jethro Tullin muut julkaisut
| Songs from the Wood 1977 | Repeat - The Best of Jethro Tull - Vol II 1977 | Heavy Horses 1978 |
Repeat – The Best of Jethro Tull – Vol II on Jethro Tullin kokoelma-albumi vuodelta 1977. Se on jatkoa vuotta aiemmin ilmestyneelle kokoelmalle M.U. – The Best of Jethro Tull.
Kappaleet

"Minstrel in the Gallery" – 4:17
"Cross-Eyed Mary" – 4:11
"A New Day Yesterday" – 4:10
"Bourée" – 3:46
"Thick As a Brick (Edit #4)" – 3:27
"War Child" – 4:37
"A Passion Play (Edit #9)" – 3:33
"To Cry You a Song" – 6:14
"Too Old to Rock 'n' Roll: Too Young to Die" – 5:42
"Glory Row" – 3:33
Jethro Tull
| --- | --- |
Studioalbumit:   This Was  Stand Up  Benefit  Aqualung  Thick as a Brick  A Passion Play  War Child  Minstrel in the Gallery  Too Old to Rock 'N' Roll: Too Young to Die!  Songs from the Wood  Heavy Horses  Stormwatch  A  Broadsword and the Beast  Under Wraps  Crest of a Knave  Rock Island  Catfish Rising  Roots to Branches  J-Tull Dot Com  The Jethro Tull Christmas Album  The Zealot Gene  RökFlöte 
Livealbumit:   Bursting Out  Live at Hammersmith '84  A Little Light Music  Living with the Past  Nothing Is Easy: Live at the Isle of Wight 1970  Aqualung Live  Live at Montreux 2003 
Kokoelmat:   Living in the Past  M.U. - The Best of Jethro Tull  Repeat - The Best of Jethro Tull - Vol II  A Classic Case  Original Masters  20 Years of Jethro Tull  25 Anniversary Box Set  The Best of Jethro Tull - The Anniversary Collection  Nightcap  The Very Best of Jethro Tull  Essential  The Best of Acoustic Jethro Tull  Jethro Tull Essential 
Videojulkaisut:   Slipstream  20 Years of Jethro Tull  25th Anniversary Video  Living with the Past  A New Day Yesterday  Nothing Is Easy: Live at the Isle of Wight 1970  Live at Montreux 2003  Jack in the Green - Live in Germany 1970-93  Their Fully Authorised Story  Live At Madison Square Garden 1978
Reunantunnistus

Reunantunnistus on joukko erilaisia konenäön ja kuvankäsittelyn alaan kuuluvia menetelmiä, jossa etsitään digitaalisesta kuvasta sellaisia pisteitä, joissa valon intensitetti muuttuu terävästi. Näiden pisteiden voidaan olettaa kuvaavan kuvassa olevien objektien reunoja.