Cahokia
Miksi Cahokia hylättiin?

Cahokian kasvu hidastui tai pysähtyi jo noin 1200 eaa. Jostain syystä Cahokia hylättiin välillä 1300–1400 jaa. Syiksi on veikattu tulvia, kuivuutta, vieraiden kansojen tunkeutumista, kuivuutta, sotia, maanjäristystä, maaperän eroosiota punkaadon takia, kulkutauteja jne.
Cahokiassa oli tulvia 1100–1260 ja 1340–1460.  Nämä ovat voineet ajaa ihmiset pois alueelta.
Kun pieni jääkausi alkoi 1250, tämä vähensi sademäärää ja laski lämpötilaa Cahokian tienoilla. Ehkä kuivuus tai kasvukauden halla oli niin paha, että se tuhosi maissisadosta suuren osan. Yhdessä mahdollisten tulvien kanssa 
tämä olisi tappanut ihmmisiä nälkään, ja ajanut jäljelle jääneet mm. biisoneita metsästämään.
Eräiden tutkijoiden mukaan kummunrakentajat olivat jääneet idästä ja lännestä työntyvien sotaisten intiaanikansojen jalkoihin ja paenneet etelään. Samoilta ajoilta arkeologit ovat löytäneet merkkejä sotien lisääntymisestä koko Mississippin kulttuurin alueelta.
Mahdollista on myös punataudin ja tuberkuloosin kaltaisten tautien leviäminen Cahokiaan epidemian tavoin. Kaupungin terveydenhoitojärjestelmä tuskin oli kovinkaan kehittynyt.
Myös paaluaidan rakentaminen noin vuosina 1175–1275 kaupungin keskustan ympärille on saattanut epäsuorasti olla yhtenä syynä Cahokian tuhoon. Kun kaupungin ympäriltä kaadettiin kymmeniä tuhansia puita aidan rakentamiseksi, kasvit ja eläimet menettivät elintilaansa. Puiden juuret eivät sitoneet enää maata, ja tuloksena oli eroosion nopea lisääntyminen. Cahokialaisten itse aiheuttama muutos kaupunkinsa ympäristössä saattoi käydä heille kohtalokkaaksi. Saaliseläimet, kuten peurat, kaikkosivat kaukaisemmille alueille, ja joet ja purot liettyivät. Cahokialaisten luurankoja tutkittaessa on havaittu, että he olivat joutuneet turvautumaan varsin yksipuoliseen ravintoon, maissiin. Lihan syönnin väheneminen kertoo riistan niukkuudesta.
Joskus 1200-luvun jälkimmäisellä puoliskolla Cahokiaa ravisutti maanjäristys. Munkkien kummun vasen sivu sortui kokonaan, ja monet puusta ja rappauslaastista tehdyt rakennelmat luhistuivat. Uuneista levisi tulipalo, joka poltti osan Cahokiaa, ja maanjäristyksessä vapautuneet vesimassat tulvivat kaupunkiin aiheuttaen pienois-tsunamin.
Cahokian hallitsijat pyrkivät korjaamaan vahingot turvautumalla asiantuntijoiden apuun ja kaupungin tuhoutuneen osan uudelleenrakentamiseen. Tulvat olivat kuitenkin ehtineet synnyttää uusia uomia. Ongelmien ratkaisuyritykset, kuten kukkuloiden rinteiden pengertäminen, jokien patoaminen ja vieläpä Cahokian siirtäminen, eivät kasvattaneet kaupunkia enää entisiin mittoihinsa. Onkin mahdollista, että cahokialaiset näkivät ruohon vihreämpänä oman kaupunkinsa ulkopuolella. Talojen tulisijoista tupruava savu, vuosi vuodelta lisääntyneet jäteongelmat ja yksipuoliseksi muuttunut ravinto saivat väestön miettimään tulevaisuuttaan, joka ei näyttänyt sellaiselta kuin he olisivat halunneet.
Kyllästyneenä kaupunkinsa kasvaviin ongelmiin yhä useampi oli valmis astumaan uuteen, toisenlaiseen elämään. Joillekin se saattoi olla siirtyminen Mississippijoen länsipuolisille tasangoille, jossa he voisivat seurata biisonilaumoja ja syödä punaista lihaa. Joillekin se saattoi olla pelkkä halu elää pienimuotoista leirielämää vapaana kaupungin sykkeestä. Ehkä Cahokian vallanpitäjien voima kävi riittämättömäksi pitämään kurissa suurta työväenluokkaa, joka oli kyllästynyt alistettuun asemaansa. Tiedemiehet uskovat, että Cahokian valtiomuoto kääntyi itseään vastaan ja johti sisällissotaan.
Cahokian yhteiskunta alkoi hajota väestön jättäessä asteittain kaupungin, jonka vaikutus ympäristöön oli ollut ilmeinen. Pieniä samaan muottiin rakennettuja kaupunkeja on löytynyt Mississipin alueelta useita, joista pohjoisimmat olivat Wisconsinissa sijainneet Aztalan ja Trempealeau. Ensimmäinen eurooppalaisten kuvaus Aztelanista oli Nathaniel Hyerin kirjoitus vuodelta 1837. Hän erehtyi pitämään löytämiään kumpuja muinaisten asteekkien pyramiditemppeleinä ja nimesi paikan heidän mukaansa. Myöhemmät tutkimukset osoittivat Aztalanin olevan kuin Cahokia pienoiskoossa, ja paikka tunnetaankin nykyään Wisconsinin historiallisena puistona. Sieltä on kaivauksisa löydetty samanlaisia ruukkuja kuin Cahokiasta. Vaikka esineet ovat saattaneet kulkeutua Aztalaniin kaupankäynnin mukana, on vaihtoehtona yleisemmin pidetty sitä, että osa Cahokiasta lähteneistä kulki Mississippiä pitkin pohjoiseen ja rakensi Aztalanin metsämaan kulttuuripiirin alueelle. Tutkimuksissa on löytynyt selviä merkkejä siitä, että kahden kulttuurin kohtaaminen ei ole sujunut rauhallisesti.
Aztalanille kävi samoin kuin Cahokialla ja kaikille muille kummunrakentajien asuttamille kaupungeille. Ne autioituivat. Jälkipolville jäi vain kumpuja todistamaan elämästä, jota joskus oli ollut niiden ympärillä.