stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Dark Side of the Moon
Erityispiirteet

Albumi sisältää poikkeuksellisen paljon elektronisilla soittimilla tuotettua ääntä, ja siitä tulikin pitkäaikainen esimerkki siitä, kuinka syntetisaattoreita voidaan käyttää populaarimusiikissa.
Sanoitukset käsittelevät ihmisen arkielämää ja elämisen paineita, kuten aikaa ("Time"), rahaa ("Money"), sotaa ("Us and Them"), psykoosia ("Speak to Me", "Brain Damage", "On the Run") ja kuolemaa ("The Great Gig in the Sky", "Eclipse"). Levyn alkuperäinen nimi oli Eclipse: A Piece for Assorted Lunatics. Albumin pääsanoma kuullaan kappaleella "Breathe", kun David Gilmour laulaa: Don't be afraid to care.
Levytys

The Dark Side of the Moonin äänitykset alkoivat toukokuussa 1972 Abbey Roadin studioilla Lontoossa. Albumin tuotantovaiheessa keskeiseen asemaan nousi syntetisaattoreiden ja erilaisten ääniefektien käyttö. Esimerkiksi "Time"-kappaleen alussa kuullaan päällekkäin miksattua herätyskellojen soittoa, ja "On the Run" -kappaleen aikana kitaristi David Gilmour soittaa kitaraa kieliä mikrofonijalustalla hankaamalla, luoden korkealta soivan viiltävän soinnin. Lisäksi levyllä on kokeiluja kaikujen, flangereiden ja moniraitanauhoituksen kanssa. Abbey Roadin ääniteknikko Alan Parsons auttoi albumin äänitehosteiden luomisessa.
Osa albumilla käytetyistä äänitehosteista ja nauhoitustekniikoista ovat toistettavissa vasta nykypäivänä yleistyneillä äänentoistolaitteilla, mikä on hyvä esimerkki albumin aikaansa edellä olleesta äänenlaadusta. Audiofiilien keskuudessa The Dark Side of the Moon on edelleen paljon käytetty referenssilevy, jota käytetään testaamaan laitteiston toistokykyä ja tarkkuutta.
Osa kappaleista muodostui yhtyeen vanhemmista hankkeista jäljelle jääneistä teemoista. "Us and Themin" esiversio "The Violent Sequenceä" oli määrä käyttää Michelangelo Antonionin elokuvassa Zabriskie Point, mutta Antonioni hylkäsi kappaleen, koska se oli hänen mielestään "liian surullinen ja muistutti kirkkomusiikkia". "Breathen" samanniminen esiversio löytyy Roger Watersin ja Ron Geesinin vuonna 1969 tekemältä Sounds from the Body -soundtrackiltä.
Suuri osa albumin demoista nauhoitettiin Roger Watersin omistamassa puutarhavajassa, jonka hän oli muuttanut levytysstudioksi. Watersin demoversio kappaleesta "Money" on ainoastaan akustisen kitaran säestämä, ja kappaleen alkuperäinen versio kuulostaakin enemmänkin brittiläiseltä folkilta kuin lopullisen version bluesilta. "On the Runin" voisi katsoa edustavan kokeellista, varhaista syntetisaattorimusiikkia.
Suosio

The Dark Side of the Moon on yksi maailman myydyimmistä levyistä. Maailmanlaajuisesti sitä oli myyty vuoteen 2009 mennessä yli 45 miljoonaa kappaletta. Britanniassa albumi on 3,8 miljoonalla kappaleella kaikkien aikojen kuudenneksi eniten myyty. Yhdysvalloissa The Dark Side of the Moon on kaikkien aikojen eniten myyty albumi. Se on ollut myydyimpien albumien listalla kaikkiaan 741 viikkoa, yhtäjaksoisesti 591 viikkoa. Albumi poistui albumilistalta 23. huhtikuuta 1988, mutta albumi on tullut listoille takaisin useasti.
The Dark Side of the Moonin katsotaan useimmiten edustavan progressiivista rockia. Eräs levyn suosituimpia kappaleita on Yhdysvaltain singlelistoilla sijalle kolme noussutlähde? "Money", joka aloittaa levyn toisen puoliskon. Se tunnetaan etenkin erikoisesta 4/4:n ja 7/4:n välillä vaihtelevasta tahtilajistaan. Myös muun muassa kappaleet "Time" ja "Us and Them" ovat saaneet huomiota.
Puheäänet

Monissa albumin kappaleissa kuullaan sanoitusten aiheisiin liittyvää puhetta. Studioon tuotiin ihmisiä Abbey Roadin ympäristöstä, ja heitä pyydettiin kertomaan oma mielipiteensä aiheeseen, jota kappale käsittelee. Myös Paul ja Linda McCartney olivat haastateltavina, mutta heidän vastauksiaan ei sisällytetty levylle.
Kuolemaa käsittelevän instrumentaalin, "The Great Gig in the Skyn", intro-osiossa kuullaan Abbey Roadin silloisen ovimiehen, irlantilaissyntyisen Gerryn mielipide:
Hän lausuu myös levyn päättävän "Eclipsen" outrossa:
Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Roger Waters.
| A-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Laulu | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Speak to Me | Nick Mason | instrumentaalinen | 1.00 |  |  |  |  |  |
| 2. | Breathe | Waters, David Gilmour, Richard Wright | Gilmour | 2.03 |  |  |  |  |  |
| 3. | On the Run | Gilmour, Waters | instrumentaalinen | 3.36 |  |  |  |  |  |
| 4. | Time / Breathe (Reprise) | Mason, Waters, Wright, Gilmour | Gilmour, Wright | 7.01 |  |  |  |  |  |
| 5. | The Great Gig in the Sky | Wright | Clare Torry | 4.06 |  |  |  |  |  |
| B-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Laulu | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Money | Waters | Gilmour | 6.22 |  |  |  |  |  |
| 2. | Us and Them | Waters, Wright | Gilmour, Wright | 7.46 |  |  |  |  |  |
| 3. | Any Colour You Like | Gilmour, Mason, Wright | instrumentaalinen | 3.25 |  |  |  |  |  |
| 4. | Brain Damage | Waters | Waters | 3.48 |  |  |  |  |  |
| 5. | Eclipse | Waters | Waters | 2.03 |  |  |  |  |  |
Listasijoitukset

| Lista | Sijoitus | Lähde |
| --- | --- | --- |
|  Britannian albumilista | 2 |  |
|  Billboard 200 | 1 |  |
|  ARIA Charts | 11 |  |
|  MegaCharts | 2 |  |
|  Suomen virallinen lista | 10 |  |
|  VG-lista | 2 |  |
Tekijät

| --- | --- |
 Pink Floyd: David Gilmour – kitara, koskettimet, laulu,  VCS 3 -syntetisaattori  Roger Waters – basso, sähkökitara, koskettimet, laulu, VCS 3 -syntetisaattori, nauhaefektit  Richard Wright – koskettimet, laulu, VCS 3 -syntetisaattori  Nick Mason – lyömäsoittimet, rummut, nauhaefektit Vierailijat: Lesley Duncan – taustalaulu  Doris Troy – taustalaulu  Dick Parry – saksofoni  Barry St. John – taustalaulu  Liza Strike – taustalaulu  Clare Torry – laulu (päälaulu kappaleessa "The Great Gig in the Sky") :  Tuotanto: Alan Parsons – ääniteknikko  Peter James – avustava ääniteknikko  Chris Thomas – miksaus  Hipgnosis – graafinen suunnittelu, valokuvat  Storm Thorgerson  – juhlapainosten suunnittelu  George Hardie – kuvitus  Jill Furmanosky – valokuvat  David Sinclair – cd-kansivihon teksti
Aiheesta muualla

Helsingin Sanomat (Arkistoitu – Internet Archive)
Imperiumin arvostelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Timo Kanerva: The Dark Side of the Moon. Soundi 4/2003.
Virallinen Dark Side of the Moon -sivusto (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Pink Floyd |
| --- | --- |
 David Gilmour  Nick Mason   Entiset jäsenet: Syd Barrett  Bob Klose  Roger Waters  Richard Wright 
Studioalbumit:  The Piper at the Gates of Dawn  A Saucerful of Secrets  More  Ummagumma  Atom Heart Mother  Meddle  The Dark Side of the Moon  Wish You Were Here  Animals  The Wall  The Final Cut  A Momentary Lapse of Reason  The Division Bell  The Endless River 
Livealbumit:  Ummagumma  Delicate Sound of Thunder  Pulse  Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980-81  Live at Knebworth 1990 
Kokoelmat:  Relics  A Nice Pair  A Collection of Great Dance Songs  Works  Echoes: The Best of Pink Floyd  The Best of Pink Floyd: A Foot in the Door 
Yhteispakkaukset:  Shine On  Oh, by the Way  Discovery 
Konserttielokuvat:  Live at Pompeii 
 diskografia  Publius Enigma
Suomen Tykistömuseo

| Museo Militaria |
| --- | --- |
 Linnankasarmi jossa Museo Militaria toimii.
Tyyppi:  Tykistömuseo, erikoismuseo 
Sijainti:  Linnankasarmi 13100 Hämeenlinna
Perustettu:  1977
Johtaja:  Jaakko Martikainen
Kotisivut:  Museo Militaria
Koordinaatit:  
 fiMuseo Militaria 
    
Suomen Tykistömuseo oli tykistöaselajin historiaan ja nykypäivään keskittyvä Tykkimiehet ry:n ylläpitämä erikoismuseo Linnankasarmin alueella Hämeenlinnassa. Se oli yksi Sotamuseon alaisista aselajimuseoista. Tykistömuseo sijaitsi vuosina 1977–1997 Kankaanpään Niinisalossa. Museon nimenä oli Tykistömuseo, kunnes 1. tammikuuta 2004 nimeksi muutettiin Suomen Tykistömuseo. Museo yhdistettiin Pioneeri- ja Viestimuseoiden kanssa, minkä jälkeen se avattiin 1. tammikuuta 2013 nimellä Museo Militaria.
Museo käsittää kasarmirakennukseen pystytetyn näyttelyn, ulkoalueen ja tykkihallin. Näytteillä ovat kaikki Suomen toisessa maailmansodassa käyttämät tykkimallit. Kasarmirakennuksen näyttelyssä kerrotaan tykistön historia Suomessa aivan alkuvaiheista nykyhetkeen.
Historia > Museohankkeen alkuvaiheet

Hanke tykistön oman aselajimuseon perustamiseksi pantiin alulle vuonna 1967, jolloin Tykistökoulun perinneyhdistyksen perinnejaos esitti tykistöön liittyvän materiaalin, asiakirjojen ja valokuvien taltioinnin aloittamista. Vanhojen tykkien keräämistä esimerkiksi Niinisaloon  pidettiin kiireellisenä, sillä käytöstä poistettua puolustusvoimien kalustoa oltiin jo romuttamassa. Museohanketta perusteltiin myös sillä, että kansainväliset vaatimukset täyttävä tykistömuseo oli silloin jo olemassa lähes kaikissa Euroopan itsenäisissä valtioissa joko sotamuseoiden rinnalla tai niiden osana. Yhdeksi tykistömuseon sijoituspaikaksi oli alkuvaiheissa esillä Suomenlinna, josta oli vapautumassa puolustusvoimien käytössä olleita tiloja. Vuonna 1970 valittiin tulevan tykistömuseon sijoituspaikaksi Niinisalo.
Tykistömuseon perustamishankkeen osana järjestettiin Sotamuseossa vuonna 1973 kenttätykistönäyttely, joka oli avoinna toukokuun lopusta syyskuun lopulle. Näyttelyyn tutustui 5 400 vierasta. Näyttelyn avajaisissa, joissa oli läsnä silloinen puolustusvoimien komentaja kenraali Kaarlo Leinonen, sattui brežneviläisyyden ja suomettumisen ajalle tyypillinen välikohtaus. Kutsuvieraana ollut Neuvostoliiton sotilasasiamies, kommodori Vladislav A. Andruskevitš piti eräiden talvi- ja jatkosodan aikaisten näyttelyesineiden ja valokuvien esillä oloa Neuvostoliittoa loukkaavana ja vaati niiden poistamista. Vaatimuksen vuoksi näyttelyesitteestä pyyhittiin muutamia rivejä yli, mutta oleellisia esine- tai kuvapoistoja näyttelyyn ei tehty.
Historia > Tykistömuseo Niinisalossa 1977–1995

Suomen Tykistömuseon edeltäjä Tykistömuseo perustettiin Kankaanpään Niinisalon tykistövaruskunnan läheisyyteen vuonna 1977. Museo avattiin yleisölle 2. heinäkuuta 1977, ja se sijaitsi saman vuoden keväällä tyhjilleen jääneessä, Kankaanpään kaupungin omistamassa Salonharjun kansakoulurakennuksessa. Tykistömuseo toimii yhtenä kymmenestä aselajimuseosta, joita Helsingissä sijaitseva Maanpuolustuskorkeakoulun alainen Sotamuseo ohjaa ja valvoo. Vuoden 1977 aikana Tykistömuseossa vieraili 7 529 kävijää, joista maksaneita oli 6 174.
Museon sijainti Niinisalossa oli melko syrjäinen ja sen toiminnan jatkuvuuden mahdollisti käytännössä vain Kankaanpään kaupungin huomattava taloudellinen tuki. Tykistömuseon toiminta Niinisalossa päättyi vuoden 1995 lopussa, jolloin museon ylläpitäjän Tykkimiehet ry:n ja Kankaanpään kaupungin välisen sopimuksen voimassaoloaika umpeutui. Museon toimiessa Niinisalossa siellä vieraili kaikkiaan noin 200 000 kävijää.
Historia > Tykistömuseo Hämeenlinnassa vuodesta 1997

Kävijämäärän vähäisyyden vuoksi tehtiin vuonna 1995 päätös museon siirtämisestä keskeisemmälle paikalle. Hämeenlinnassa Linnankasarmilla oli vapautunut museoksi sopivia kasarmitiloja ja puolustusministeriön kanssa tehtiin sopimus kyseisten tilojen luovuttamisesta Tykistömuseon käyttöön. Vanhat kasarmitilat kunnostettiin kahden vuoden aikana moderneiksi museotiloiksi pääasiassa talkoovoimin. Tykistömuseon esineistö siirrettiin Niinisalosta Hämeenlinnaan vuoden 1996 aikana. Hämeenlinnassa museo avasi ovensa yleisölle 12. toukokuuta 1997. Museon vihki käyttöön sen uudessa sijaintipaikassa puolustusvoimain komentaja kenraali Gustav Hägglund.
Tykistömuseon nimi muutettiin Suomen Tykistömuseoksi 1.1.2004. Suomen Tykistömuseon taustayhteisönä toimii Tykkimiehet ry.
Sijainti ja aukiolo

Tykistömuseo sijaitsee Hämeenlinnassa Linnankasarmin alueella. Se muodostaa Hämeen linnan, Vankilamuseon ja Hämeenlinnan kaupungin historiallisen museon kanssa Linnanniemen museoalueen, jolla on oma parkkialue ja viitoitus. Kävijällä on myös mahdollisuus ostaa yhteislippu kaikkiin neljään museoon. Tykistömuseo on avoinna ympäri vuoden.
Museon tilat ja näyttelyt > Ensimmäinen kerros: 1400-luvulta vuoteen 1918

Museorakennuksen ensimmäisessä kerroksessa kerrotaan tykistön historiaa Suomessa 1400-luvulta aina Suomen sisällissotaan saakka. Näyttelyssä käsiteltäviä aihealueita: Ruotsinvallan aika, Autonomian aika, Jääkäriliike, Vapaussota. Erikoisnäyttelynä on Jääkärikenraali K.A. Heiskasen henkilöhistoria. Esillä on lisäksi Suomen viimeisen elossa olleen jääkärin Väinö Valveen mitalit. Esineistöstä on esillä esimerkiksi Ruotsalainen 6 naulan kanuuna, malli Helvig vuodelta 1804. Näyttelyssä sijaitsee lisäksi Pro Patria - Kunnia Isänmaalle-sali, jossa on esillä Suomea puolustaneiden miesten ja naisten kunniamerkkejä.
Museon tilat ja näyttelyt > Toinen kerros: 1919–1945

Toisessa kerroksessa esitellään itsenäisen Suomen historia toisen maailmansodan loppuun saakka. Näyttelyssä käsiteltäviä aihealueita: Suomen tykistön kehittäjän Tykistönkenraali Vilho Nenosen tarina. Vuosina  1883-1960 elänyt Nenonen vaikutti ratkaisevalla tavalla Suomen tykistön kehittymiseen yhdeksi tarkimmista ja tehoikkaimmista aselajeista. Esimerkiksi majuri Unto Petäjän suunnitteleman korjausmuuntimen käyttöönotto tapahtui Nenosen esityksestä.
Itsenäisen Suomen tykistön synty, ampumamenetelmien kehittyminen, Talvisota, Jatkosota, näyttelyssä esitellään myös kaikkien aikojen suurimman tykkimiehen, 226 senttimetriä pitkän Väinö Myllyrinteen tarina. Esillä on myös hänen univormunsa ja manttelinsa. Tykistön Mannerheim-ristin ritarit, Taistelu Suomen itsenäisyydestä 1939–1945 kuvin ja tilastoin.
Tykeistä on esillä 76 mm rykmenttikanuuna, vuosimalli 1927. Erikoisuutena on puinen harjoitustykki vuodelta 1940, jolla koulutettiin talvisodan lopussa sotilaita. Esillä on myös neljän hevosen vetämä tykkivaljakko, joka on lähes 12 metriä pitkä.
Museon tilat ja näyttelyt > Kolmas kerros: 1945–2000

Kolmannessa kerroksessa on esillä tykistön historiaa toisen maailmansodan lopusta aina 2000-luvulle asti. Näyttelyssä käsiteltäviä aihealueita: Tykistöjoukko-osastojen perinteet, Paperiminiatyyrisotilaat 1812-1960, Tykistön harjoitusalueet, Tykistön kokoonpanojen kehittyminen, C. G. E. Mannerheim, Hevosvetoinen tykistö 1950-1960, Tykistön materiaalinen kehittyminen 1960-1980, Elämää varuskunnassa ja kasarmeissa, Aseteknologia ja elektroniikka, Lotta Svärd, ja Sotilaskotitoiminta.
Museon tilat ja näyttelyt > Tykkihalli

Aikoinaan lähes sadan hevosen tallina toiminut Tykkihalli on sisätiloiltaan säilytetty tallimaisessa asussa. Tykkihalliin on sijoitettu yli kolmekymmentä kokoelmien historiallisesti arvokkainta tykkiä. Suurin osa niistä edustaa hevosvetoista tykistöä. Esillä on muun muassa saksalainen Nebelwefer raketinheitin ja talvi- ja jatkosodan tykki, venäläisvalmisteinen 76-millinen 76 K/00.
Venäläinen kanuuna 76 K/00 esillä Tykkihallissa.
Saksalainen Nebelwerfer raketinheitin.
Englantilainen 114 mm 4.5 tuuman Mk2 haupitsi
Neuvostoliittolainen 122 mm haupitsi Malli 09 H 37
Museon tilat ja näyttelyt > Tykkipiha

Tykkipihalle on sijoitettu museon tykkikokoelman pääosa. Alueella on kaikkiaan lähes sata erilaista tykkiä ja heitintä. Esillä on niin 300 mm kranaatinheitin, joka tosin on ollut ainoastaan koekäytössä ja venäläinen kuorma-auton lavalle sijoitettu raskas raketti Luna. Kunniapaikalla on 105 H 37, jonka lavetilla tykistönkenraali Vilho Nenonen saatettiin haudan lepoon.
Englantilainen kanuunahaupitsi 140 KH 39 E esillä tykkipihalla
Neuvostoliittolainen Luna-M raketti
Venäläinen bunkkerikanuuna mallia 76K27
Neuvostoliittolainen 122 mm kanuuna Malli 122 K 31
Museon tilat ja näyttelyt > Muita näyttelykohteita

Näyttelyssä on esillä myös jalkaväkiaseita kuten Suomi-konepistooli, Degtjarjov- ja Lahti-Saloranta -pikakiväärit, Molotovin cocktail sekä kranaatinheittimiä.
Huomiota on näyttelyissä kiinnitetty myös sotilaiden erilaisiin jokapäiväisiin käyttöesineisiin ja esillä on esimerkiksi vartiosotilaan talvisodassa käyttämä pakkasjalkine ja sotilaille jatkosodan aikana jaettua sukupuolitautien torjuntapakkaus. Myös puhdetöille ja sotilaan elämään liittyvillä arkipäiväisillä materiaaleilla on omat osuutensa näyttelyssä.
Museon kolmannessa kerroksessa on kaksi merkittävää naisten maanpuolustustyötä edustavaa näyttelyä, Lotta Svärd -työn ja Sotilaskotityön näyttelyt.
Museon tilat ja näyttelyt > Multimediaesitykset

Näyttelyssä on viisikymmenpaikkainen multimediasali, jossa on nähtävissä 15–40 minuuttia pitkiä dvd-esityksiä museon aukioloaikoina. Museossa esitetään kuutta erilaista multimediaelokuvaa: Ihantalan ihme (2001), Korpisodan suurvoitto (2003), Taistelu Laatokan Karjalassa (2005), Talvisota – ensimmäinen torjuntavoitto (2007), Suomen tie jatkosotaan (2009) ja Viimeiseen mieheen (2010).
Julkaisut

Tykistömuseo on julkaissut yksitoista teosta julkaisusarjassaan.
Nro 1 Jyri Paulaharju: Hämeenlinnan Tykistö vuosina 1445-1809
Nro 2 Jyri Paulaharju: Tykistötiedustelu iskee. Kuvatulkintaa ja tiedustelua sodissamme
Nro 3 Veli Kauranen: Suomen vanhat linnat, kartanolinnat, linnoitukset ja skanssit
Nro 4 Urho Myllyniemi, Ilkka Korhonen, Esa Rahkonen: Tykkipoika ei peljätä saa... Kenttätykistökerho seitsemällä vuosikymmenellä
Nro 5 Jyri Paulaharju: Kanta-Hämeen jääkärit
Nro 6 Hannu Saraluoto: Tykki ravissa
Nro 7 Veli Kauranen: Teiss' on tulta, tapparaa - suomalaisten käymät sodat
Nro 8 Jouko Kivimäki: Tykkimiehet ry 1965-2005
Nro 9 Jyri Paulaharju: VP Nenonen Elämä Tykistölle
Nro 10: Tykkimiehen opas 2009
Nro 11: Jouko Kivimäki: Koulukeskuksesta kasarmille - Suomen Tykistömuseon perustaminen ja toiminta vuosina 1977-2007
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut
Suomen sotatieteelliset erikoismuseot (Aselajimuseot)
Forum Marinum
Hallinportin ilmailumuseo
Ilmatorjuntamuseo
Suomen Ilmavoimamuseo
Suomen Jääkärimuseo
Jalkaväkimuseo
Lottamuseo
Lylyn viestivarikon museo
Maneesi
Mobilia
Panssarimuseo
Pioneerimuseo
Porilaismuseo
Päämajamuseo
Raatteen Portti
Rajamuseo
Rannikkotykistömuseo
Ratsuväkimuseo
RUK-museo
Sotamuseo
Sotilaslääketieteen museo
Sukellusvene Vesikko
Suojeluskunta- ja lottamuseo
Taistelijan talo
Suomen Tykistömuseo
Viestimuseo
| n k Perustiedot Wikidatassa: Suomen Tykistömuseo (Q549096)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: tykistömuseo, erikoismuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Hämeenlinna
sijainti: Linnan kasarmit
koordinaatit: 61°00′19″N 24°27′21″E﻿ / ﻿61.005281°N 24.455831°E﻿ / 61.005281; 24.455831

Suomen Tykistömuseo kuvattuna Linnanpihalta.
Tykistönkenraali Nenonen.
120 K 78-16 Tykkihallin edessä.
Osa Tykkipihan tykeistä. Taustalla Tykistömuseon näyttelyrakennus.
American curly horse

| American curly horse |
| --- | --- |

Tyyppi::  hevonen
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::   Yhdysvallat
Rodun syntyaika::  1900-luku
Kantakirja perustettu::  1971
Muita nimityksiä::  american bashkir curly
Ominaisuudet
Korkeus::  noin 145–160 cm
Värit::  kaikki sallitaan, usein rautias
American curly horse (myös american bashkir curly) on Yhdysvalloista lähtöisin oleva hevosrotu, jolla on poikkeuksellinen kihara talvikarva. Rodun on arveltu polveutuvan kiharakarvaisesta venäläisestä baskirianponista, mikäli rodun edustajia on kulkeutunut maahanmuuttajien mukana Yhdysvaltoihin, mutta amerikkalaisen curlyn kiharakarvaisuus saattaa myös olla itsenäisen mutaation seurausta.
Ominaisuudet

Nykypäivän curlyt ovat kilttejä, rauhallisia, älykkäitä ja yhteistyöhaluisia. Niillä on hyvä rakenne ja ne voivat olla minkä tahansa värisiä, joskin yleisin väri on rautias. Karva on talvella tavallista kiharampaa ja kesäkarva on normaalisti ennemmin laineista kuin kiharaa, vaikka jotkin yksilöt ovatkin todella kiharakarvaisia ympäri vuoden. Osa pudottaa harjan ja hännän kesäksi. Aivan kaikki rodun edustajat eivät kuitenkaan ole kiharakarvaisia. Curlyt ovat säkäkorkeudeltaan 145–160 cm, keskimäärin 150 cm.
Curlyt ovat hyviä yleishevosia ja soveltuvat moniin lajeihin, kuten lännen-, este- ja kouluratsastukseen sekä valjakkoajoon. Ne sopivat myös vaelluksille ja vaikeakulkuiseen maastoon. Ne osaavat tavallisten askellajien lisäksi fox trotia ja juoksukäyntiä (running walk). Maailmalla curlyt ovat erityisen suosittuja lännenratsastuksessa nopeutensa, älynsä ja notkeutensa ansiosta.
Monet hevosallergikot eivät saa oireita curlyista, vaikkeivät pystyisi olemaan muiden hevosten lähellä. Syytä ei tiedetä varmasti, mutta jotkut tutkijat ovat epäilleet tämän johtuvan ihon ja karvojen proteiineista.
Historia

Rodun historiaa on onnistuttu jäljittämään vuoteen 1898, jolloin poika nimeltä Peter Damele ja hänen isänsä huomasivat maastoratsastuksellaan Nevadassa kolme kiharakarvaista villihevosta. He pyydystivät niitä villihevoslaumoista. Hevosten alkuperää he eivät saaneet selville, mutta he kesyttivät hevoset ja ryhtyivät jalostamaan niistä uutta rotua. Rotu sai rekisterin vasta vuonna 1971 ja hevosten omistajia pyydettiin auttamaan rotumääritelmän tekemisessä. Rodun arvellaan olleen olemassa 300-400 vuoden ajan ja tiedetään, että jo 1600-luvulla sioux- ja crow-intiaaneilla on ollut kiharakarvaisia hevosia.
American Curly Horse Registry perustettiin vuonna 1971 ja rodun edustajia alettiin rekisteröidä. Rekisterin nimi oli aluksi American Bashkir Registry, koska erään teorian mukaan kiharakarvaisia hevosia oli ollut myös Venäjällä Baskirian alueella, mutta tutkimusten mukaan näin ei ollut ja nimi vaihdettiin vuonna 1997.
Nykyisin curlyja elää Yhdysvalloissa villeissä mustangilaumoissa Nevadassa, Coloradossa ja Wyomingissa. Laumoja suojellaan riistansuojeluohjelmalla. Kesyjä ja rekisteröityjä curlyja on Yhdysvalloissa noin 2000. Pohjoismaihin tuotiin ensimmäiset curlyt vuonna 1992, ja nykyisin niitä on rekisteröitynä noin 150.
Aiheesta muualla

American Bashkir Curly Hevosmaailma.netissä (Arkistoitu – Internet Archive)
International Curly Horse Organization
American Bashkir Curly
Oulun tuomiokirkko

| Oulun tuomiokirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kirkkokatu 3a, Oulu
Koordinaatit:  65°00′53″N, 025°28′33″E
Seurakunta:  Oulun tuomiokirkkoseurakunta
Rakentamisvuosi:  1777
Suunnittelija:  Daniel Hagman (1777) Carl Ludvig Engel (1832)
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  1 540
Tyylisuunta:  Uusklassinen tyyli
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oulun tuomiokirkko on Oulun keskustassa sijaitseva Oulun hiippakunnan tuomiokirkko ja Oulun tuomiokirkkoseurakunnan kirkko. Sen nykyinen ulkoasu on Carl Ludvig Engelin käsialaa vuodelta 1832. Kirkon kiviseinät ovat vuonna 1777 valmistuneesta kirkosta, joka tuhoutui puuosiltaan Oulun palossa 1822. Kirkon irtaimisto pelastettiin palolta.