Le Mansin onnettomuus 1955
Onnettomuus

Onnettomuuteen johtanut tapahtumasarja alkoi, kun kierros 34 oli täyttymässä. Jaguarin ajanoton mukaan kello oli 18.27,40 eli noin kaksi ja puoli tuntia startin jälkeen. Kilpailua johtava Mike Hawthorn jarrutti radan oikeassa laidassa viime tingassa voimakkaasti siirtyäkseen varikolle ensimmäistä välitankkaustaan varten. Hänen perässään radan oikeassa laidassa Mercedes-Benzeille tilaa suodakseen ajanut Lance Macklin yllättyi hidastavasta Hawthornista.
Peräänajon uhatessa Macklin väisti oikealle tai joutui jarrutuksen aikana radan oikean reunan yli, joutui sitten joko luistoon taikka ohjasi peräänajon välttääkseen rajusti vasemmalle. Macklin onnistui täpärästi välttämään Hawthornin hidastavan Jaguarin, mutta hän ajautui Leveghin ajolinjalle. Levegh lähestyi noin 240–250 kilometrin tuntinopeudella eikä kyennyt väistämään, vaikka Macklin oli juuri aloittanut jyrkän vastaohjauksen pois Leveghin tieltä. Levegh oli päästämässä samaan aikaan ohitseen tallikaveriaan Juan Manuel Fangiota, joten hänen keskittyminen saattoi olla tilapäisesti häiriintynyt eikä hänelle jäänyt aikaa reagoida lähestyvään Mackliniin.
Levegh osui täydessä kilpavauhdissa Macklinin Austin-Healeyn luiskaperän vasempaan takakulmaan, joka oli normaalia matalammalla Healeyn kallistuessa Macklinin aloitettua väistöliikkeen oikealle, pois Leveghin linjalta. Matalalla ollut kulma muodosti törmäystilanteessa eräänlaisen rampin. Leveghin 300 SLR nousi kokonaan ilmaan (intron kuva Skilleter-kuvasarjasta; yhteenajohetki), eli muuttui jarrutus- ja ohjauskyvyttömäksi. Se lensi radan reunalla katsojia suojanneeseen 1,2 metrin maavalliin, ja törmäsi sitten radan alikulkukäytävän porrashuoneen betoniseinään, mikä murskasi 300 SLR:n rungon ja lennätti auton kieppuen ilmaan. Romu putosi takaisin maavallin päälle 80 metriä onnettomuuskohdasta(31:04–31:10). Törmäysalueella syttyi raju tulipalo auton polttoainesäiliön revettyä: räjähdysmäinen, tuntuvan paineaallon synnyttänyt palo ruokki sitkeitä huhuja, että Mercedes-Benz olisi käyttänyt kiellettyjä polttoaineen lisiä.
Törmäyksessä auton keulaosa repesi palasiksi, kun sen putkiristikkorunko murtui: konepelti, raskas etuakselisto, suuri 8-sylinterinen moottori ja jopa ilmajarrun kauha irtosivat. Liikevoima sinkosi ne tungokseen asti täydelle katsoja-alueelle, jossa osa kilpailua seuranneista seisoi omin luvin pystyttämillänsä tilapäisillä telineillä, sekä pääkatsomoon. Tiiviiksi pakkautuneessa väenpaljoudessa ei jäänyt aikaa tai tilaa väistää. 83 katsojan arvioidaan kuolleen, joskaan virallista uhrilukua ei koskaan julkaistu. Uhriluvun on lähteistä riippuen mainittu olleen 78-130 henkeä (korkein luku on Aston Martinin tiimipäällikkö John Wyerin arvio), uusimpien lähteiden konsensuksena 83 katsojan arvioidaan kuolleen, ja ainakin 120 ellei jopa 178(44:05) katsojaa loukkaantui.
Levegh lensi törmäyksessä ulos autostaan. Hän kuoli välittömästi, sillä hänen kallonsa murskaantui maahantulossa, vaikka hän oli hankkinut kilpailua varten USAF-tyylisen erikoiskypärän. Leveghin 300 SLR:n magnesiumia sisältänyt Elektron-kori paloi lähes tunnin ajan. Palomiehet eivät olleet tietoisia, että sammutusvesi vain kiihdytti paloa ja aiheutti valkoliekillä palavan magnesiumin räiskeitä.(4:10–4:20) Tulipalo vaikeutti osaltaan onnettomuusalueen uhrien ja loukkaantuneiden pelastusyrityksiä. Leveghin ruumis jäi piinaavasti hänen kilpailua varikolta seuranneen vaimonsa Denise Bouillinin näköpiiriin minuuttien ajaksi, ennen kuin rohkea pelastusväki sai tulipalon roihua uhmaten vedettyä ruumiin loitommas ja peitettyä sen. John Fitch, johon hänen kuljettajaparinsa ja tämän vaimo olivat kilpailun alla ehtineet ystävystyä, yritti parhaiden kykyjensä mukaan lohduttaa jäljempää kauheassa tilanteessa. Tragedian seurauksena Fitchistä, taitavasta kilpa-ajajasta ja nerokkaasta insinööristä, tuli eräs aikakauden merkittävimmistä turvallisemman moottoriurheilun esitaistelijoista.
Juan Manuel Fangio oli saavuttamassa Leveghiä nopeasti juuri ennen onnettomuutta, mutta onnistui täpärästi ja onnekkaastikin väistämään sekä hänelle varoitusmerkin ennen törmäystään antaneen Leveghin, vaurioituneella autollaan hallitsemattomasti radalla luisuvan Macklinin että varikkoalueella köröttelevän Hawthornin autot. Fangio kertoi myöhemmin Leveghin pelastaneen varoitusmerkillä hänen henkensä. Fiévetin mukaan Levegh antoi tuon käsimerkkinsä jo onnettomuuspaikkaa edeltäneessä Maison Blanche -ratakohdassa ilmoittaakseen näin aikovansa ohittaa edellä ajavia ja varoittaakseen Fangioa asiasta.
Macklinin Austin-Healey, jonka vasen takakulma oli rusentunut ja auton vasen takarengas vaurioitunut, luisui törmäyksen jälkeen radan suuntaisesti, muutti sitten suuntaa oikealle kohti varikkoaluetta, jossa se osui kolmeen henkilöön (santarmi, lehtimies ja toimitsija30:13–30:23). Auto kimposi varikkomuurista radan yli ja surmasi holtittoman luisunsa päätteeksi joidenkin lähteiden mukaan erään katsojan radan vasemmassa laidassa. Macklin selvisi onnettomuudesta kuin ihmeen kaupalla ilman vakavia fyysisiä vammoja ja pystyi nousemaan autonromustaan omin voimin. Hän lopetti moottoriurheilu-uransa oltuaan seuraavan MM-osakilpailun aikana jälleen mukana kahden kanssakilpailijan kuolonkolarissa. Arte-dokumentin(10:52) mukaan koko tapahtumasarja vei noin neljä sekuntia ja vajaan 200 metrin matkan.