Bruce Dickinson
Ura laulajana

Dickinsonin laulajan ura alkoi yhtyeissä Styx (1976, ei samanniminen amerikkalaisyhtye), Speed (1977–1978) ja Shots (1979). Toden teolla ura lähti käyntiin yhtyeessä nimeltä Samson, jonka riveissä hän oli kahden albumin ajan ennen liittymistään Iron Maideniin syksyllä 1981. Samsonissa Dickinson esiintyi vielä taiteilijanimellä Bruce Bruce.
Ensiesiintyminen Iron Maidenin riveissä tapahtui The Number of the Beast -levyllä. Liittyessään Iron Maideniin hän korvasi Paul Di’Annon yhtyeen laulajana.
Vuonna 1989 Dickinsonia pyydettiin säveltämään ja levyttämään kappale kauhuelokuvaan Painajainen Elm Streetillä 5 – Painajaisten lapsi. Hän kirjoitti elokuvaa varten kappaleen ”Bring Your Daughter... to the Slaughter” kertomansa mukaan ”noin kolmessa minuutissa”, jonka jälkeen hän otti yhteyttä aiemmin Ian Gillanin yhtyeen kitaristina vaikuttaneeseen Janick Gersiin. Dickinson, Gers, basisti Andy Carr ja rumpali Fabio del Rio levyttivät kappaleen nopeasti sen kirjoittamisen jälkeen tuottaja Chris Tsangaridesin kanssa. Vaikka tarkoituksena oli alun perin ollut vain yhden kappaleen levyttäminen, Dickinson päätyi levyttämään Iron Maidenin tauon aikana kokonaisen albumin. Hänen soolouransa ensimmäisellä studioalbumilla Tattooed Millionaire vaikutti kappaleen ”Bring Your Daughter... to the Slaughter” levyttänyt kokoonpano tuottajanaan Chris Tsangarides, ja albumi julkaistiin 8. toukokuuta 1990. Dickinson kirjoitti lähes kaiken albumin kappalemateriaalin Janick Gersin kanssa, ja albumin julkaisemisen jälkeen hän teki ensimmäisen kiertueensa sooloartistina.
Vuonna 1990 Dickinson osallistui Spitakin maanjäristyksen uhreja tukeneeseen hyväntekeväisyyskampanjaan, jossa brittiläiset muusikot nostivat rahaa järistyksen uhreille levyttämällä ja julkaisemalla oman versionsa Deep Purplen kappaleesta ”Smoke on the Water”. Hän myös levytti Skin -yhtyeen ja näyttelijä Rowan Atkinsonin kanssa alun perin Alice Cooper -yhtyeen julkaiseman kappaleen ”Elected” hyväntekeväisyystapahtuma Comic Reliefin tueksi. Kappale julkaistiin myöhemmin markkinoimaan Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 1992 parlamenttivaaleja, ja se nousi Britannian singlelistan yhdeksänneksi vuonna 1992.
Dickinsonin sooloalbumin sävellyskumppani ja kitaristi Janick Gers liittyi Iron Maidenin kitaristiksi vuonna 1990, kun Adrian Smith erosi yhtyeestä albumin No Prayer for the Dying esivalmisteluvaiheessa. Smith oli tyytymätön suunnasta, johon yhtye oli musiikillisesti menossa. Basisti Steve Harris oli pitänyt Dickinsonin aiemmin levyttämästä ”Bring Your Daughter... to the Slaughter” -kappaleesta, ja myös Iron Maiden päätyi levyttämään kappaleen No Prayer for the Dyingille. Kappale julkaistiin myös singlenä, ja se nousi Britannian singlelistan kärkipaikalle. Albumilistan toiseksi noussut No Prayer for the Dying sai kuitenkin ristiriitaisen vastaanoton, eikä sitä pidetty yhtyeen uran aiempien julkaisujen veroisena klassikkoalbumina. Myös yhtyeen seuraava studioalbumi, vuoden 1992 Fear of the Dark, sai kriitikoiden ja yleisön keskuudessa sekä positiivisia että negatiivisia arvioita, mutta nousi tästä huolimatta albumilistan kärkipaikalle.
Fear of the Dark Tour -kiertueen päätyttyä Dickinson halusi keskittää aikansa omaan soolouraansa ja päätti erota Iron Maidenista. Yhtye oli jo kuitenkin vahvistanut esiintyvänsä vuoden 1993 maaliskuusta elokuuhun kestävällä A Real Live Tour -kiertueella, joten Dickinson joutui vastoin tahtoaan pysymään yhtyeen laulajana vielä yhden kiertueen ajan. Hänen ja basisti Steve Harrisin henkilökohtainen ystävyyssuhde oli tulehtunut, ja yhtyeen välinen tunnelma oli läpi kiertueen hyvin jännittynyt. Kiertueen päätteeksi Iron Maiden taltioi Dickinsonin ja yhtyeen viimeiseksi jääneen esiintymisen BBC:n Pinewood Studiosin tiloissa konserttivideoksi Raising Hell.
Siirryttyään soolouralle Dickinson aloitti yhteistyön tuottaja Keith Olsenin kanssa levyttääkseen seuraavan sooloalbuminsa Balls to Picasso, olematta kuitenkaan tyytyväinen syntyneesen materiaaliin. Aloitettuaan yhteistyönsä Tribe of Gypsies -yhtyeen kitaristi Roy Z:n kanssa Dickinson aloitti parantelemaan Balls to Picasson virheellisyyksiä, ja hän päätyi lopulta äänittämään koko albumin uudelleen Tribe of Gypsiesin säestämänä lukuun ottamatta kappaletta ”Tears of the Dragon”. Uusi, ensimmäistä sooloalbumia kypsempi Balls to Picasso julkaistiin 6. kesäkuuta 1994, jonka jälkeen Tribe of Gypsies aloitti oman kiertueensa. Dickinson alkoi tällä välin työstämään kitaristi Alex Dicksonin kanssa kolmatta albumiaan Skunkworks, josta oli määrä tulla myös Dickinsonin uuden yhtyeen nimi. Albumin on lyhyine kappaleineen usein nähty olevan enemmän grungea kuin metallimusiikkia. Skunkworks hajosi pian musiikillisiin erimielisyyksiin ja Dickinson alkoi lyhyen hiljaisen jakson jälkeen taas työskennellä Roy Z:n kanssa uuden albumin parissa. Accident of Birth -levyllä (1997) ja sitä seuranneella kiertueella soitti myös Adrian Smith. Seuraavan levyn The Chemical Wedding (1998) innoittajana toimivat William Blaken työt. Kahden viimeisimmän soololevyn saavutettua arvostelu-, joskaan ei niinkään kaupallista menestystä, Dickinson palasi Iron Maidenin riveihin alkuvuodesta 1999. Hän kuitenkin julkaisi 2005 kitaristi Roy Z’n tuella uuden sooloalbumin Tyranny of Souls, jota musiikkilehti Kerrang on ylistänyt.