stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Patrik Laine
Saavutukset ja palkinnot > Henkilökohtaiset > Maailmanmestaruuskilpailut

Suomen jääkiekkomaajoukkue :
Turnauksen arvokkain pelaaja: 2016
Turnauksen paras hyökkääjä: 2016
Valinta tähdistökentälliseen: 2016
Turnauksen maalipörssin voitto: 2016
Yksi Suomen maajoukkueen kolmesta parhaasta pelaajasta turnauksessa: 2016
Ennätykset (4):
Nuorin pelaaja, joka on tehnyt yksittäisessä ottelussa kolme tehopistettä (18 v, 17 vrk): 6. toukokuuta 2016
Nuorin yksittäisen turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittu jääkiekkoilija: 22. toukokuuta 2016
Nuorin maalipörssin voittanut pelaaja: 22. toukokuuta 2016
Eniten tehopisteitä tehnyt 18-vuotias pelaaja.
Maajoukkueen ennätykset (5):
Nuorin pelaaja, joka on esiintynyt turnauksessa (18 v, 17 vrk): 6. toukokuuta 2016
Nuorin Suomen miesten maajoukkueen pelaaja, joka on tehnyt tehopisteen turnauksessa (18 v, 17 vrk): 6. toukokuuta 2016
Nuorin pelaaja, joka on tehnyt maalin turnauksessa (18 v, 17 vrk): 6. toukokuuta 2016
Nuorin pelaaja, joka on tehnyt maalisyötön turnauksessa (18 v, 17 vrk): 6. toukokuuta 2016
Nuorin pelaaja, joka on saavuttanut mitalin yksittäisestä turnauksesta.
Saavutukset ja palkinnot > Muut

Vuoden jääkiekkoilija: 2016
Vuoden nuori urheilija: 2016
Suomen urheilugaalan Vuoden läpimurto -palkinto: 2016
Tampereen Vuoden urheilija: 2016
Vuoden Tamperelainen (Tamperelaisen järjestämä äänestys): 2017
Jääkiekkoliiton President's Trophy: 2016–2017
Suomen urheilugaalan Rohkeus-palkinto: 2024
Huomiot

↑  Kari Lehtonen (2002), Aleksander Barkov (2013) ja Kaapo Kakko (2019).
↑  Jakoi voiton Auston Matthewsin kanssa.
↑  Jakoi voiton Auston Matthewsin kanssa.
↑  Jakoi voiton Gustav Nyquistin kanssa.
Aiheesta muualla

Patrik Laine QuantHockey.com sivustolla (suomeksi)
Patrik Laine The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Patrik Laine Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Patrik Laine teki viisi maalia
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patrik Laine Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Joonas Donskoi | Jari Kurri -palkinnon voittaja 2016 | Seuraaja: Jukka Peltola |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Otso Rantakari | Jarmo Wasaman muistopalkinnon voittaja 2016 | Seuraaja: Otto Koivula |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jesse Puljujärvi | President’s Trophyn voittaja 2017 | Seuraaja: Riikka Välilä |
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 2016
1 Saros |
2 Pokka |
4 Kivistö |
5 Kukkonen (A) |
6 Jaakola |
7 Lindell |
9 Koivu (C) |
19 Koskinen |
20 Aho |
24 Lajunen |
28 Salmela |
29 Laine |
32 Bäckström |
36 Jokinen (A) |
37 Pyörälä |
38 Hietanen |
40 Koskiranta |
41 Pihlström |
51 Sallinen |
55 Ohtamaa |
56 Pulkkinen |
61 Barkov |
64 Granlund |
71 Komarov |
96 Rantanen |
Valmentaja Kari Jalonen
Suomen joukkue – Jääkiekon maailmancup 2016
2 Jokipakka |
3 Määttä |
7 Lindell |
9 Koivu (C) |
12 Lehterä |
18 Lepistö |
19 Koskinen |
20 Aho |
22 Pokka |
27 Donskoi |
28 Korpikoski |
29 Laine |
35 Rinne |
36 Jokinen (A) |
40 Rask |
45 Vatanen |
51 Filppula (A) |
55 Ristolainen |
56 Haula |
64 Granlund |
71 Komarov |
86 Teräväinen |
91 Barkov |
Valmentaja Lauri Marjamäki
| n k Suomen vuoden nuori urheilija |
| --- | --- |
Voittajat:  2004: Minea Blomqvist  2005: Teemu Rantanen  2006: Kiira Korpi  2007: Petteri Koponen  2008: Peetu Piiroinen  2009: Mikael Granlund  2010: Sanni Utriainen  2011: Petra Olli  2012: Santeri Paloniemi  2013: Aleksander Barkov  2014: Amanda Kotaja  2015: Alisa Vainio  2016: Patrik Laine  2017: Lauri Markkanen  2018: Kalle Rovanperä  2019: Kaapo Kakko  2020: Silja Kosonen  2021: Saga Vanninen  2022: Saga Vanninen  2023: Saga Vanninen  2024: Minja Korhonen 
Laine jääkiekon SM-liigan järjestämässä ulkoilmatapahtumassa, Helsingin Rautatientorilla sijaitsevassa Jääpuistossa 16. maaliskuuta 2016.
Lundin hiippakunta

| Lundin hiippakunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Uskontokunta:  Ruotsin kirkko
Piispanistuin:  Lund
Tuomiokirkko:  Lundin tuomiokirkko
Piispa:  Johan Tyrberg
Perustettu:  1060 tai 1103
 
 Svenska kyrkan - Lunds stift 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lundin hiippakunta (ruots. Lunds stift) on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta Keskuspaikka on Lund ja piispankirkko on Lundin tuomiokirkko. Maantieteellisesti hiippakunta käsittää Skånen ja Blekingen maakunnat, ja se on Ruotsin kirkon hiippakunnista kaikista eteläisin.
Historia

Lundin hiippakunta oli alkuaan tanskalainen hiippakunta. Se on perustettu 1060 Roskilden hiippakunnasta. Samalla kertaa perustettiin hiippakunta myös Dalbyhyn, Skooneen. Lundin hiippakunta käsitti Skoonen pohjoisosan ja Hallandin, Dalby Skoonen eteläosan ja Blekingen. Lundin piispaksi nimitettiin englantilainen Henrik ja Dalbyhyn saksalainen Egino. Dalbyn hiippakunta liitettiin kuitenkin Lundin hiippakuntaan, kun piispa Henrik kuoli noin vuonna 1066. Vuonna 1104 Lundin hiippakunnasta tuli arkkihiippakunta, joka käsitti kaikki kolme pohjoismaata, Tanskan, Ruotsin ja Norjan sekä Islannin, Grönlannin, Färsaaret, Shetlandin saaret ja Isle of Man-saaren. Ensimmäinen arkkipiispa oli Ascer ja viimeinen 1519 kuollut Birger Gunnarsen.
Vuoden 1120 tienoilla Lundin arkkihiippakuntaan kuului kuusi ruotsalaista hiippakuntaa: Skara, Sigtuna, Linköping, Eskilstuna, Strangnäs ja Västerås. Arkkipiispa Eskil sai vuonna 1157 paavin legaatin pysyvät valtuudet Tanskassa ja Ruotsissa, mikä tarkoitti sitä, että hän oli vastuussa kyseisten alueiden lähetystyöstä.
Reformaation jälkeen vuonna 1537 hiippakunnan johtajaksi nimitettiin superintedentti, ja piispan virkanimi tuli käyttöön jälleen vuonna 1611. Kun Ruotsi sai Skoonen Roskilden rauhansopimuksen mukaan vuonna 1638, Lundin piispaksi valittu Peder Winstrup vannoi uskollisuudenvalan Ruotsille ja saattoi siten jatkaa virkansa hoitamista.
Nykytila

Lundin hiippakunta on Ruotsin kirkon hiippakuntien keskinäisessä arvojärjestyksessä ensimmäinen keskiaikaisten hiippakuntien (Uppsala, Linköping, Skara, Strängnäs, Västerås, Växjö) jälkeen.
Lundin piispana toimii vuodesta 2014 Johan Tyrberg. Hänen edeltäjänsä oli Antje Jackelén, joka valittiin Ruotsin kirkon arkkipiispaksi 2014.
Vuonna 2006 hiippakunnassa oli 161 pastoraattia ja 217 seurakuntaa. Vuonna 2020 seurakuntia oli seurakuntien yhdistymisen seurauksena 163.Yksi niistä on ns ei-alueellinen seurakunta, Karlskronan amiraliteettiseurakunta. Seurakunnat ja pastoraatit muodostavat 12 rovastikuntaa.
Lundin hiippakunnan tuomiokirkon rakennustyöt alkoivat 1060-luvulla ja sen nimikkopyhimys on Pyhä Laurentius. Kirkon krypta vihittiin 1123 ja pääalttari 1145. Kirkko on Pohjoismaiden suurin romaaninen kirkko.
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 1 501 304 henkilöä, joista 870 495 eli 58,0 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.
Rovastikunnat

Lundin hiippakunnan rovastikunnat ovat (2020)
Lundin rovastikunta
Torna-Baran rovastikunta
Skyttin ja Vemmenhögin rovastikunta
Ljunitin Herrestadin, Färins ja Österlenin rovastikunta
Frosta-Rönnebergin rovastikunta
Helsingborgin rovastikunta
Luggude-Åsbon rovastikunta
Bjäre-Kullan  rovastikunta
Göingen rovastikunta
Villandin ja Gärdin rovastikunta
Blekingen rovastikunta
Lundin piispat > Lundin piispat ennen arkkihiippakunnan perustamista

Gotebald 1000–1020
Bernhard 1020–1030
Henrik 1042–1066
Egino 1066–1072
Rikvald 1072–1089
Asser (Ascer) Svendsen 1089–1137
Lundin piispat > Lundin arkkihiippakunnan piispat

Eskil 1137–1177
Absalon 1178–1201
Anders Sunesen 1202–1223
Peder Saxesen 1223–1228
Uffe Thrugotsen 1228–1252
Jakob Erlandsen 1253–1274
Thrugot Thorstensen 1276–1280
Johannes Dros 1280–1289
Jens Grand 1289–1303
Isarnus Morlane 1303–1310
Esger Juul 1310–1325
Karl Eriksen 1325–1334
Peder Jensen Galen 1334–1355
Jacob Kyrning Thott 1355–1361
Niels Jensen Bild 1361–1379
Magnus Nielsen 1379–1390
Peder Jensen 1390–1391
Jakob Gertsen Ulfstand 1392–1410
Peder Mickelsen Kruse 1410–1418
Peder Lykke Bille 1418–1436
Hans Laxmand 1436–1443
Tuve Nielsen Juul 1443–1472
Jens Brostrup 1472–1497
Birger Gunnersen 1497–1519
Lundin piispat > Reformaation ajan piispat

Aage Jepsen Sparre 1519–1520
Jørgen Skodborg 1520–1521
Didrik Slagheck 1521–1522
Johan Weze 1522–1523
Aage Jepsen Sparre 1523–1525
Jørgen Skodborg 1525–1526
Aage Jepsen Sparre 1526–1532
Torbern Bille 1532–1536
Lundin piispat > Reformaation ajan jälkeiset superintendentit

Frans Vormordsen 1537–1551
Niels Palladius 1551–1560
Tyge Asmundsen 1560–1577
Niels Hvid 1578–1589
Mogens Madsen 1589–1611
Poul Aastrup 1611–1619
Mads Jensen Medelfar 1620–1637
Peder Winstrup 1638–
Lundin piispat > Lundin hiippakunnan piispat Ruotsin kirkossa

Peder Winstrup –1679
Canutus Hahn 1679–1687
Christian Papke 1688–1694
Mathias Steuchius 1694–1714  (Ruotsin arkkipiispaksi 1714)
Jonas Linnerius 1715–1734
Andreas Rydelius 1734–1738
Carl Papke 1738–1740
Henrik Benzelius 1740–1747 (Ruotsin arkkipiispaksi 1714)
Johan Engeström 1748–1777
Olof Celsius nuorempi 1777–1794
Petrus Munck af Rosenschöld 1794–1803
Nils Hesslén 1805–1811
Wilhelm Faxe 1811–1854
Henrik Reuterdahl 1854–1856 (Ruotsin arkkipiispaksi 1856)
Johan Henrik Thomander 1856–1865
Wilhelm Flensburg 1865–1897
Gottfrid Billing 1898–1925
Edvard Rodhe 1925–1948
Anders Nygren 1949–1958
Nils Bolander 1958–1960
Martin Lindström 1960–1970
Olle Nivenius 1970–1980
Per-Olov Ahrén 1980–1992
Karl Gustav Hammar 1992–1997 (Ruotsin arkkipiispaksi 1997)
Christina Odenberg 1997–2007
Antje Jackelén 2007–2014 (Ruotsin arkkipiispaksi 2014)
Johan Tyrberg 2014–
Lähde:
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lundin hiippakunta (ruotsiksi)
| n k Ruotsin kirkon hiippakunnat |
| --- | --- | --- |
| Hiippakunnat |  Uppsala  Linköping  Skara  Strängnäs  Västerås  Växjö  Lund  Göteborg  Karlstad  Härnösand  Luulaja  Visby  Tukholma  |  |
Lundin tuomiokirkko
Comic Sans

Comic Sans.
Comic Sans (myös nimellä Comic Sans MS) on kirjaintyyppi, joka suunniteltiin näyttämään sarjakuvien käsintekstaukselta. Vincent Connare suunnitteli Comic Sansin vuonna 1994 Microsoftille, ja kirjaintyyppi pohjautuu John Costanzan Batman: Yön Ritari -tekstaukseen ja Dave Gibbonsin Vartijat -tekstaukseen. Comic Sans suunniteltiin alun pitäen Microsoft Bob -käyttöliittymää varten, koska Connaren mielestä Times New Roman näytti liian vakavalta Bob-käyttöliittymään. Comic Sans ei kuitenkaan valmistunut Bobia varten ajoissa. Se julkaistiin Microsoft 3D Movie Maker -ohjelman myötä, ja laajemmin Windows 95:n Plus!-lisäpaketin ja Windows 95 OEM-versioiden yhteydessä. Comic Sans on ollut osa Windowsin vakiokirjaintyyppejä siitä lähtien.
Koska Comic Sans on yksi Windowsin peruskirjaintyyppejä, se on osoittautunut erittäin suosituksi. Sitä on kuitenkin kritisoitu rumaksi ja ylikäytetyksi; typografian ystävät ovat jopa organisoituneet Comic Sansin kieltämiseen keskittyneeseen kansanliikkeeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Comic Sans Wikimedia Commonsissa
Typografia
| --- | --- |
Typografit ja kirjainmuotoilijat:  Jonathan Barnbrook  Saul Bass  Ed Benguiat  Morris Fuller Benton  Neville Brody  Frederic Goudy  Claude Garamond  Eric Gill  Tomi Haaparanta  Nicolas Jenson  Edward Johnston  Donald Knuth  Rudolf Koch  Sami Kortemäki  Zuzana Ličko  William Morris  Stanley Morison  Jan Tschichold  Carol Twombly  Wolfgang Weingart  Hermann Zapf  Gudrun Zapf-von Hesse 
Kirjaintyylit ja -lajit:  Anfangi  Antiikva  Arial  Baskerville  ITC New Baskerville  Calibri  Comic Sans  Egyptienne  Fraktuura  Garamond  Gill Sans  Helvetica  Palatino  Times Roman  Unsiaali  Verdana 
Merkit:  Alduksen lehti ❦  Asteriski *  Ät-merkki @  Englannin punta £  Ampersandi &  Jokerimerkki  Kappaleen merkki ¶  Luetelmamerkki  Luettelo matemaattisista merkeistä  Plus-miinusmerkki ±  Promille ‰  Prosentti %  Pykälämerkki §  Risti †  Ristikkomerkki #  Rub el Hizb ۞  Tekijänoikeusmerkki ©  Tilde ~  Valuuttamerkki ¤  Yläpuolinen indeksointipilkku 
Suuntaukset:  Amerikan uusi aalto  Dekonstruktivismi  Postmodernismi  Sveitsiläinen tyyli 
Muut aiheet:  Aakkoslaji  CamelCase  Glyyfi  Goottilaiset kirjaintyypit  Kapiteeli  Kirjain  Kirjaintyyppi  Kursiivi  Ligatuuri  Logo  Lorem ipsum  Orpo- ja leskirivit  Painokirjaimet  Sans-serif  Serif  TrueType  Web Open Font Format  X-korkeus  Yliviivaus  Ylleviivaus  Ylä- ja alaindeksi
Matteuksenkirkko (München)

Matteuksen kirkko kuvattuna huhtikuussa 2012
Kirkkosali alttarin suuntaan kuvattuna
Matteuksenkirkko (saks. St. Matthäus) on Baijerin evankelisluterilaisen kirkon piispankirkko Münchenissä Saksassa. Se on rakennettu vuonna vuosina 1953–1955 samalla paikalla sijainneen ja samannimisen, vuonna 1833 valmistuneen ja kansallissosialistien vuonna 1938 purkaman kirkon paikalle. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Gustav Gsaenger, kirkon alttarimosaiikki on Angela Gsaengerin käsialaa ja kirkon krusifksin on toteuttanut Andreas Schwarzkopf. Kirkko sijaitsee Sendlinger-Tor-Platzilla Nußbaumpark-puistossa.
Raoul Villain

Raoul Villain pidätyskuvassa.
Raoul Villain (19. syyskuuta 1885 Reims, Ranska – 17. syyskuuta 1936 Cala Sant Vicente, Ibiza, Espanja) oli ranskalainen nationalisti, joka salamurhasi sosialistijohtaja Jean Jaurèsin Pariisissa 31. heinäkuuta 1914 hieman ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista.
Elämänvaiheet

Villainin isä ja veli olivat oikeuslaitoksen virkailijoita. Hänen äitinsä ja isänsä äiti kärsivät mielisairaudesta. Villain palveli vuosina 1906–1907 Ranskan jalkaväessä, valmistui vuonna 1909 Rennesin maatalouskoulusta ja muutti hieman myöhemmin Pariisiin, jossa hän työskenteli muun muassa Collège Stanislas -koulun valvojana. Kesäkuussa 1914 hän kirjautui École du Louvreen opiskelemaan arkeologiaa. Isänsä mukaan Villain muuttui näinä vuosina käytökseltään epävakaaksi ja sai vaikutteita kristillisestä mystiikasta.
Villain liittyi vuonna 1904 kristilliseen Sillon-liikkeeseen ja vuonna 1913 tai 1914 kiihkokansallismieliseen Ligue des jeunes amis de l’Alsace-Lorraine -järjestöön. Ranskan tappio Ranskan–Preussin sodassa vuonna 1871 ja sitä seurannut Elsassin ja Lothringenin menetys Saksalle katkeroitti monia ranskalaisia. Villainin mielestä ”Saksan hyväksi” toimivat ranskalaiset ansaitsivat kuolla, ja hän kiinnitti huomionsa pasifistiseen Jaurèsiin, joka vastusti lakia kolmivuotisesta asevelvollisuudesta. Hän väijyi Jaurèsia Pariisin kaduilla Smith & Wesson -revolverin kanssa ja murhasi lopulta tämän 31. heinäkuuta 1914, muutamaa päivää ennen maailmansodan puhkeamista. Jaurès istui Café du Croissant -kahvilassa Montmartrella selkä avoimeen ikkunaan päin, kun Villain ampui häntä ikkunan kautta kahdesti päähän. Villain yritti paeta paikalta, mutta L’Humanité-lehden taittaja Tissier pysäytti paon lyömällä häntä kepillä päähän.
Villain oli vietti koko ensimmäisen maailmansodan ajan turvasäilövankeudessa, mutta Ranskan hallitusten toiveesta murhaoikeudenkäyntiä lykättiin toistuvasti aina vuoteen 1919 saakka, koska sen pelättiin horjuttavan vasemmiston ja oikeiston haurasta hallitusyhteistyötä eli ”pyhää liittoa” (union sacrée). Oikeudessa Villainin toisena puolustusasianajajana oli entinen sosialistinen kansanedustaja Alexandre Bourson. Villain sai valamiehistöltä vapauttavan tuomion 29. maaliskuuta 1919 vain viisi päivää kestäneen oikeudenkäynnin jälkeen, mikä nostatti suuria työläisten mielenosoituksia. Hän sai seuraavana vuonna sakkotuomion hopeakolikoiden salakaupasta.
Vapauduttuaan Villain asui joitain vuosia Danzigissa ja Memelissä. Vuodesta 1932 hän asui perintönsä turvin Ibizan saarella Cala Sant Vicenten kylässä ja rakennutti sinne taloa. Hän kuoli Espanjan sisällissodan alkuvaiheessa, kun Manner-Espanjasta saapuneet tasavaltalaiset anarkistit valtasivat Ibizan ja surmasivat hänet 17. syyskuuta 1936. Hänet haudattiin paikalliselle hautausmaalle, mutta myös Reimsin Cimetière du Nord -hautausmaalle Ranskaan pystytettiin hänen nimeään kantava hautakivi.
Dragon Fight

| Dragon Fight> 龍在天涯 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Billy Tang Hin-Shing
Käsikirjoittaja:  James Yuen
Säveltäjä:  Lam Manyee
Pääosat:   Jet Li  Dick Wei  Nina Li Chi  Stephen Chow 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Hongkong
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  96 minuuttia
Alkuperäiskieli:  kantoninkiina
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dragon Fight (kiin.: 龍在天涯) on vuonna 1989 julkaistu hongkongilainen toimintaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Jet Li, Dick Wei, Nina Li Chi, Stephen Chow, Mark Williams, Tom Spinoza, Henry Fong, Wang Ko, Michael McFall, Victor Chew ja George Chung. Elokuvan on ohjannut Billy Tang Hin-Shing.
Aiheesta muualla

Dragon Fight Letterboxd. Viitattu 15.9.2022. (englanniksi)
Dragon Fight Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Dragon Fight AllMoviessa. (englanniksi)
Göktürkit
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Göktürkit Wikimedia Commonsissa
Jan Stenfors

| Jan-Markus Stenfors |
| --- | --- |
 Nasty Suicide ensimmäisen vaimonsa Simone Liannen kanssa Guns N’ Rosesin ”Paradise City” -musiikkivideolla vuonna 1988.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1963 (ikä 61)
Ammatti:  muusikko   proviisori   farmakologi
Muusikko
Taiteilijanimi:  Nasty Suicide (1980-1995)    Nasty McCoy (1979–1980)   Nasty Superstar (1986)
Aktiivisena:  1979–
Tyylilajit:  glam punk   glam rock   hard rock   punk
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Briard   Hanoi Rocks   Cherry Bombz   The Suicide Twins   GangBangBand   West End Central  Weird Thing   Soho Vultures    Cheap and Nasty   Demolition 23.   Jan Stenfors & Puka Oinonen   The Zervonz   Stenfors
Levy-yhtiöt:  Johanna   Lick   Nippon Phonogram   Mercury Records   CBS   Yahoo Records   China Records   Spinefarm   Essential Records   Fallout Records  Jungle Records  Cleopatra Records  Raw Power Records  Castle   Canyon Int'l   Tokuma Japan Communications
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jan-Markus Stenfors (s. 27. helmikuuta 1963 Sipoo), aiemmalta taiteilijanimeltään Nasty Suicide (suom. "Inhottava Itsemurha"), on suomenruotsalainen proviisori, farmakologi ja muusikko, joka tunnetaan erityisesti Hanoi Rocksin kitaristina ja yhtenä yhtyeen perustajajäsenistä. Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen hän soitti vanhojen Hanoi Rocks -jäsenten kanssa eri kokoonpanoissa ja yhtyeissä, muun muassa Cherry Bombzissa ja Demolition 23.:ssa. Vuodesta 2022 lähtien hän on esiintynyt yhdessä sukulaistensa kanssa Stenfors-yhtyeessä.
Vuosina 1990–1994 Stenforsilla oli omaan persoonaansa nojannut suosiota saavuttanut yhtye Cheap And Nasty, joka teki kaksi albumia ja menestyi erityisesti Japanissa. Vuonna 1995 Stenfors aloitti opinnot ja lopetti esiintymiset ammattimuusikkona. Hän on tunnettu rockmaailmassa harvinaisesta uranvaihdoksestaan ja radikaalista elämänmuutoksestaan. Stenfors pitää itseään nykyisin amatöörimuusikkona ja keikkailee satunnaisesti. Stenforsilla diagnosoitiin keväällä 2021 oligometastaattinen korkean riskin eturauhasen syöpä.
Lapsuus

Jan Markus Stenfors syntyi Harry ja Virpi Stenforsin keskimmäisenä lapsena Helsingissä 27. helmikuuta 1963. Perheen esikoinen oli Nils ja kuopus Frej. Kun Jan eli "Nasse" oli 8-vuotias, perhe muutti Sipooseen. Vaikka kotitalon seinät olivat täynnä kitaroita ja muita soittimia, aloitti Stenfors kitaransoiton vasta 12-vuotiaana. Harjoittelutuokiot kestivätkin aamusta myöhään iltaan. Musikaalisessa Stenforsin perheessä veli Frej soitti rumpuja ja Nils bassoa.
Eräänlaisen "rockherätyksensä" Stenfors koki 9-vuotiaana Eriksnäsin talleilla saatuaan ratsastustoveriltaan lainaksi CCR:n Cosmo's Factory-LP:n, jolla oli kappale "Up Around The Bend". Kyseinen kappale oli myöhemmin ensimmäisiä Stenforsin opettelemia ja siitä tehtiinkin myöhemmin Hanoi Rocksin kansainvälisesti ja kaupallisesti menestynein single Up Around The Bend. Hanoi Rocksin aikana Stenfors eli Suicide vastasi kappaleen soolokitaraosuuksista.
Myöhemmin teini-iässä Stenfors koki "punkherätyksen" muun muassa The Clashin kautta.
Muusikkoura > Uran alkuvaiheet 1976–1979

Jan Stenfors tapasi syksyllä 1976 koulussaan Östra Svenska Läroverketissä eli Botby Högstadieskolanissa ruotsinsuomalaisen samanikäisen paluumuuttajan Antti Hulkon. Alussa Stenforsia harmitti, että kouluun oli tullut toinen "kilpailijakitaristi". Kuukausiliitteen haastattelussa Stenfors ilmaisi asian näin:
»Kyllähän se otti päähän, kun olin ollut koulun paras kitaristi ja sitten Tukholmasta tulee parempi»
Pian he kuitenkin ystävystyivät ja Stenfors, jota oli aina kutsuttu Nasseksi, tutustui Hulkon kanssa kulkiessaan helsinkiläisiin muusikoihin, kuten Maukka Perusjätkään ja Ralf Örniin. Samoissa piireissä hän tutustui myös Matti "Makke" Fagerholmiin. Koulu jäi pahasti kesken kitaraa soitellessa ja lintsatessa. Janin isä, Harry Stenfors, oli myös samaisen koulun rehtori.
Ensimmäiset levytyksensä Stenfors teki, kun Hulkko lähti takaisin Ruotsiin jättäen yhtyeensä Briardin kitaristin paikan Stenforsille. Stenfors soitti Briardin viimeisellä levyllä, singlen "Rockin' on the Beach / Miss World" B-puolella. Hän soitti myös Miettisen Hilse-LP:llä kappaleessa "Philosophy".
Muusikkoura > Hanoi Rocks 1979–1985

Matti Fagerholm ja Jan Stenfors perustivat Hanoi Rocksin Herttoniemen vanhalla ruotsalaisella kansakoululla Pelle Miljoona & 1980:n Viimeinen syksy -albumin julkaisutilaisuudessa lokakuussa 1979. Toiseksi kitaristiksi he pyysivät Stefan Piesnackin. Yhtyeeseen kuuluivat myös basisti Peki Sirola ja rumpali "Nedo". Piesnack oli erotettu juuri aiemmin Pelle Miljoona & 1980:sta huumesekoilujensa vuoksi. Yhtyeen nimeksi tuli Hanoi Rocks. Tämä kokoonpano soitti Ämy-festivaaleilla, Latosaaressa ja Tavastialla. Hanoi Rocksin taustavaikuttajana toiminut, nimensä "Andy Suicideksi" muuttanut Hulkko nimesi Stenforsin "Nasty McCoyksi". Kun kokoonpanon yhteistyö ei toiminut ja poliisin huumeryhmä pidätti Piesnackin, yhtye tuli tämän muotoisena tiensä päähän. Syksystä 1980 Sami Takamäki ja Antti Hulkko jättivät menestyneen Pelle Miljoona Oy:n ja perustivat uuden Hanoi Rocksin Stenforsin sekä nimensä Michael Monroeksi muuttaneen Matti Fagerholmin kanssa. Hulkko ja Stenfors vaihtoivat samoihin aikoihin keskenään toistensa taiteilijasukunimiä, joten heistä tuli Andy McCoy ja Nasty Suicide.
Hanoi Rocks siirtyi ensin Tukholmaan ja sieltä myöhemmin Lontooseen, josta tuli yhtyeen uusi kotikaupunki. Lontoossa yhtye tutustui rockin rinnakkaisilmiöihin, kuten vapaaseen seksiin, huumeisiin ja alkoholiin. Erityisesti Andy McCoy ja Nasty Suicide kunnostautuivat huumesekoiluissa ja rankassa rock and roll -elämäntavassa. Suiciden elämä meni vuosina 1982–1983 niin lujaa, että hänen yhtyeestä erottamistaan mietittiin kesällä 1982.lähde? Samoihin aikoihin Suicide oli kuolla lontoolaisen ravintolan vessassa ilmeisesti huumeiden yliannostukseen. Alkuvuodesta 1983 Suicide heittäytyi pää edellä portaat alas rumpali Razzlen niskaan ja mursi jalkansa. Huhtikuussa 1983 hän pääsi otsikoihin hajotettuaan Tel Avivissa hotellihuoneen ja viskeltyään sen kalustoa parvekkeelta. Heinäkuun puolessa välissä 1983 yhtye joutui käyttämään muutamalla keikalla varakitaristia Suiciden sairaalahoidon vuoksi. Suiciden munuaiset ja muu ruumis pettivät eräillä rock-festivaaleilla hänen nautittuaan neljä-viisi päivää yhteen menoon amfetamiinia, heroiinia, kokaiinia, hasista sekä kaksi pullollista viinaa ja eri särkylääkkeitä sekaisin. Hän kävi erittäin lähellä kuolemaa ja joutui dialyysihoitoon.
Hurjapäisenä kitaristina Suicide tuli lähinnä tunnetuksi tiedotusvälineissä enemmän pidätyksistään ja sekoiluistaan kuin taidokkaasta kitaransoitostaan. Erityisesti musiikkilehdet kirjoittivat mielellään juttuja Nasty Suiciden edesottamuksista varsinkin silminnäkijätarinoiden pohjalta. Erityisesti kevät-kesällä Melody Maker-lehdessä Nasty Suicide alkoi esiintyä tämänkaltaisissa pikku-uutisissa:
»Hanoi Rocksin raivohullu kitaristi Nasty Suicide on riehunut kainalosauvojen kanssa kebab-baarissa kello kolmen maissa aamuyöllä»
Vuonna 1983 Nasty Suicide vieraili myös muiden yhtyeiden ja artistien levyillä yhdessä muiden Hanoi Rocksin jäsenien kanssa. Suicide oli mukana Johnny Thundersin Que Sera, Sera -albumilla yhdessä McCoyn ja Monroen kanssa, sekä levytti Monroen, McCoyn, Sam Yaffan ja Razzlen kanssa albumin Fallen Angels yhdessä Knoxin kanssa.