stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Radikaali oikeisto
Ideologia ja poliittinen ohjelma

Radikaalit oikeistolaiset puolueet ja liikkeet tavoittelevat usein kansakunnan vahvistamista etnisen yhdenmukaisuuden ja perinteisiin arvoihin palaamisen kautta. Liikkeet korostavat lakia ja järjestystä sekä perhearvoja, ja painottavat etnonationalistisia myyttejä.
Radikaali oikeisto puolustaa kansallisen enemmistön oikeutta suojella kulttuurista identiteettiään. Vakavin tätä uhkaava asia radikaalin oikeiston mukaan on maahanmuutto etenkin muslimimaista, sillä muslimien katsotaan olevan liian erilaisia ja haluttomia assimiloitumaan sekä tuovan mukanaan islamilaisen terrorismin uhan.
Maahanmuuttajia radikaali oikeisto syyttää kansallisen identiteetin vaarantamisesta, rikollisuuden ja turvattomuuden kasvusta, työttömyyden lisäämisestä sekä sosiaaliturvan väärinkäytöstä. Tämän vuoksi oikeistoradikaalit puolueet kannattavat ajatusta kantaväestön suosimisesta työelämässä, asumisessa ja terveydenhuollossa. Radikaali oikeisto suhtautuu torjuvasti toimenpiteisiin, joiden tarkoitus on lisätä etnisten ryhmien, maahanmuuttajien ja joskus myös sukupuolten välistä tasa-arvoa.
Muina uhkina radikaali oikeisto näkee ylikansalliset organisaatiot kuten Euroopan unionin, ylikansalliset yritykset, talouden globalisaation sekä muut prosessit, jotka sen mukaan edistävät haitallista yleismaailmallisuutta ja yhdenmukaistumista.
Moni oikeistoradikaali puolue ja liike on myös populistinen ja syyttää eliittejä siitä, että nämä asettavat kansainvälisyyden oman kansakunnan edelle sekä omat etunsa ja jotkin muut erityisryhmien edut kansan edun edelle.
Radikaalit oikeistolaiset eivät vastusta demokratiaa. He kuitenkin arvostelevat edustuksellisen demokratian toimintaa nyky-yhteiskunnissa ja sanovat itse edustavansa todellista demokratiaa. Oikeistoradikaalia demokratiaa on kutsuttu etnokratiaksi, joka on ristiriidassa moniarvoisen liberaalin demokratian arvojen kanssa.
Kirjallisuutta

Jokisalo, Jouko: Euroopan radikaali oikeisto.  Helsinki:  Into, 2016.  ISBN 978-952-264-558-6
| n k Poliittinen kirjo |
| --- | --- |
 Äärioikeisto  Laitaoikeisto  Oikeisto  Keskusta-oikeisto  Poliittinen keskusta  Keskusta-vasemmisto  Vasemmisto  Laitavasemmisto  Äärivasemmisto 
Poliittinen sijoittuminen  Radikaali oikeisto  Uusoikeisto  Radikaali keskusta  Kolmas tie  Uusvasemmisto  Radikaali vasemmisto 
Ideologiat  Kansallissosialismi  Fasismi  Nationalismi  Radikalismi  Konservatismi  Kristillisdemokratia  Liberalismi  Sosiaaliliberalismi  Sosiaalidemokratia  Sosialismi  Anarkismi  Syndikalismi  Marxismi  Kommunismi 
Arvot  Libertarismi  Individualismi  Antiautoritarismi  Familismi  Kommunitarismi  Kollektivismi  Valtiojohtoisuus  Autoritarismi  Totalitarismi 
Tyylit  Populismi  Agrarismi  Taantumuksellisuus  Establishment  Korporativismi  Identiteettipolitiikka  Vallankumous 
Mallit  Hevosenkenkäteoria  Vasemmisto–oikeisto-ulottuvuus  Nolanin kartta  Overtonin ikkuna  Triangulaatio
Qom

| Qom (قم‎) |
| --- | --- |

 Qom
 Koordinaatit: 34°38′24″N, 50°52′35″E 
Valtio:   Iran
Maakunta:  Qom
Väkiluku (2011):  1 074 036
Suuntanumero(t):  +98 251
 
 www.qom.ir 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Qom (pers. ‏قم‎‎, kirjoitetaan myös Qum tai Kum) on kaupunki ja Qomin provinssin hallinnollinen keskus Iranin keskiosassa. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 1 074 036 asukasta. Qom on šiiamuslimien pyhä kaupunki ja tärkeä pyhiinvaelluskohde. Tärkeän kaupungista tekee siellä sijaitseva Imaami Rezan sisaren Fatima bint Musan hauta, jonka päälle on sittemmin 1600-luvulla rakennettu kultakupolinen pyhättö. Sen lähistölle on myös haudattu monia safavidikuninkaita. Qom oli yksi Iranin vallankumouksen keskuksista.
Maantiede

Qom sijaitsee 147 kilometriä Teheranista etelään ja noin 255 kilometriä Isfahanista pohjoiseen. Alue on Teheranin Etelä-Iraniin yhdistävien maanteiden ja rautateiden solmukohta. Kaupunki on rakennettu syvänteeseen Qomjoen varrelle. Joki virtaa Zagrosvuorilta kaupungin länsipuolelle. Joki laskee kahteen kaupungin lähellä sijaitsevaan suolajärveen. Talvet alueella eivät ole kovin kylmiä ja kesät ovat kuumia. Sadetta tulee vähän ja epäsäännöllisesti. Aluetta ei tunnetakkaan hyvänä maatalousalueena ja viljely on ollut riippuvainen keinokastelusta.
Historia > Varhainen historia

Qomin varhaisesta historiasta tiedetään vain vähän. Kaupunki on perustettu ehkä vuoden 1000 eaa. paikkeilla. Kaupungin eteläpuolelta on löydetty jäänteitä laajoista asutuksista 4. vuosituhannen ja 1. vuosituhannen väliseltä ajalta eaa. Kaupunki tuli sittemmin tunnetuksi sahramista. Joidenkin todisteiden mukaan Aleksanteri Suuren armeijat tuhosivat tuolloin nimellä Kumandan (kum on suomeksi muurit) tunnetun kaupungin vuonna 330 eaa. Kaupunki on ollut pitkään uskonnollisen elämän keskus ja ennen islamin saapumista siellä vaikutti zarathustralaisuus. Parthian valtakaudella kaupungissa oli zarathustralainen tulitemppeli ja sasanidikuningas Kavadh I:n kaudella kaupunki kasvoi ja siitä tuli ilmeisesti paikallinen hallinnollinen keskus. Sasanidien ajalta kaupungista ja sen kaupunkimaisesta asutuksesta on runsaasti arkeologista aineistoa ja historiallisia mainintoja. Siellä vaikuttivat ainakin kuninkaat Ardašir I, Šāpur I (Shapur) ja Kawād I.  Arabit valloittivat Persian vuonna 643, mutta Qom säilyi merkittävänä zarathustralaisuuden keskuksena vielä 200 vuotta tämän jälkeen.
Historia > Fatima

Islamilaisen tarinan mukaan 600-luvulla kalifi Ali ibn Abi Talib ja Husain ibn Ali saivat surmansa sunnalaisten vastustajiensa käsissä. Joukko heidän seuraajansa eli šiialaisia arabeja muutti vuonna 685 Qomiin pakoon umaijadien valtakunnan alueella tapahtunutta vainoa. Seuraavan vuosisadan aikana suurin osa kaupungin väestöstä kääntyi šiialaisuuteen. 800-luvun alkupuolella šiialaisen kalifi Imaami Rezan sisko Fatima bint Musa pysähtyi kaupungissa ollessaan matkalla pohjoiseen. Hän sairastui ja kuoli vuonna 816, jonka jälkeen hänet haudattiin Qomiin. Haudasta muodostui šiialaisten pyhiinvaelluskohde, jonka takia kaupungista alkoi myös muodostua šiialaisen oppineisuuden keskus. Vuosina 950–1055 hallinneet šiilaiset buwaihidit rakensivat ensimmäisen merkittävän pyhätön Fatiman haudalle. Myöhemmin kaupunkia hallitsivat sunnalaiset seldžukit, joiden valtakauden lopulla kaupungissa syntyi assassiinit myöhemmin perustanut Hassan-i Sabbah. Kun Timur Lenk valtasi kaupungin vuoden 1381 paikkeilla kaupunki hävitettiin ja suurin osa sen asukkaista surmattiin.
Historia > Šiialaisuuden keskus

1500-luvulla Persiassa nousivat valtaan safavidit, jotka tekivät šiialaisuudesta valtionuskonnon. Tällöin Qomin uskonnollinen merkitys nosti sen vaikutusta. Neljä safavidien šaahia haudattiin Fatiman pyhätön takana olevaan moskeijaan. Myös muut Persian hallitsijat ja korkea-arvoiset virkamiehet rakennuttivat hautamonumenttejaan Fatiman pyhätön ympärille. Vuoteen 1850 mennessä Fatiman haudasta oli muodostunut Persian tärkein šiialainen pyhiinvaelluspaikka heti Mašhadin jälkeen, jonne on haudattu Fatiman veli imaami Reza. Vaikka kaupungin merkitys pyhiinvaeltajille kasvoi, sen maine oppineisuuden keskuksena laski. Yksi syy tälle oli vuosina 1870–1871 koettu ankara nälänhätä, jonka myötä kaupungin asukasluku tippui 25 000:sta noin 14 000:een. Tilanne alkoi korjaantua 1900-luvun puolella, jolloin brittien haltuunottaman Irakin alueen šiialaisista keskuksista Najafista, Kufasta ja Karbalasta muutti opiskelijoita Qomiin ja heidän mukanaan esimerkiksi nuori Ruhollah Khomeini.
Historia > Vallankumous

Khomeini johti Qomissa suuria mielenosoituksia Persiassa hallinnutta Pahlavin dynastiaa vastaan. Vuonna 1963 hallituksen turvallisuusjoukot tukahduttivat mielenosoitukset verisesti ja Khomeini pakeni Najafiin Irakin puolelle. Vaikka hän joutui elämään maanpaossa hän säilytti vaikutusvaltansa etenkin Qomin uskonnonopiskelijoiden keskuudessa. Hän teki ääninauhoja, jotka kuljetettiin Persiaan ja joita esitettiin moskeijoissa. Vuonna 1975 noin 1 000 opiskelijaa valtasi rakennuksen lähellä Fatiman pyhättöä. Turvallisuusjoukot kukistivat heidät jälleen usean opiskelijan saadessa surmansa. Tapahtumien jälkeen surmattujen muistolle alettiin järjestää suuria muistotilaisuuksia, jotka nekin huipentuivat verilöylyyn tammikuussa 1978, josta alkoi Iranin vallankumous. Viimeinen šaahi pakeni maasta vuonna 1979. Khomeini palasi maahan ja perusti islamilaisen tasavallan. Vaikka maan varsinainen pääkaupunki on Teheran, pidetään Qomia usein vallankumouksellisena symbolisena pääkaupunkina.
Qom oli vuonna 2020 yksi Iranin koronavirusepidemian keskuksista. Maan hallinnon mukaan Iranin kaksi ensimmäistä taudin saanutta kuolivat Qomissa huhtikuussa 2020. Kaupungin uskonnollisten matkustajien keskuudessa suosittuja pyhättöjä pidettiin aluksi auki ja ne suostuttiin sulkemaan vasta jonkin aikaa epidemian alkamisesta.
Talous

Koska Qom on liikenteen solmukohta se on myös tärkeä kauppakeskus. Kaupungissa on monenlaista teollisuutta. 1700- ja 1800-luvuilla kaupungissa toimi lasitehtaita ja alue oli tunnettu matoistaan. Qom on erityisen tunnettu silkistä tehdyistä matoista, jotka ripustetaan yleensä seinille lattian sijaan. Alueella on myös öljy- ja maakaasuesiintymiä, jotka tuovat lisätuloja. Esiintymät alueella eivät kuitenkaan ole kovin korkealuokkaisia. Merkittävä taloudellinen tekijä ovat kaupunkiin tulevat pyhiinvaeltajat ja opiskelijat.
Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 1 074 036 asukasta. Kaupunkiin on tullut vuosien saatossa monien muiden pyhiinvaelluskohteiden tapaan suuri joukko maahanmuuttajia. Kaupunkiin muuttaneet arabit ovat sekoittuneet paikallisten persialaisten kanssa. Arabien ohella toinen merkittävä muuttajaryhmä kaupungissa ovat alkukantaista turkkilaista kieltä puhuvat haladžit, joita saapui alueelle 1000- ja 1300-lukujen välillä. Islamilaisen vallankumouksen jälkeen kaupungin väestömäärä on kasvanut räjähdysmäisesti. Huomattavan suuri osa kaupungin väestöstä on nuorisoa.
Viime vuosikymmeninä kaupungin väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 99 499 (1956), 134 292 (1966), 247 219 (1976), 543 139 (1986), 681 253 (1991), 777 677 (1996), 964 706 (2006) ja 1 074 036 (2011).
Fatiman pyhättö.
Qomin kaupunkia piirroksessa vuodelta 1723.
Qomin yliopiston portti.
Minamoto no Yoshitsune

Yoshitsune ja Benkei katselemassa kirsikkapuun kukintaa. Yoshitoshi Tsukiokan piirros 1800-luvulta.
Minamoto no Yoshitsune (jap. 源義経 1159 – 15. kesäkuuta 1189) oli Minamoto-klaanin kenraali myöhäisellä Heian- ja aikaisella Kamakura-kaudella. Yoshitsune oli Minamoto no Yoshitomon yhdeksäs poika. Yoshitsunen vanhin veli Minamoto no Yoritomo perusti Kamakura-kauden šogunaatin. Lapsena Yoshitsunea kutsuttiin Ushiwaka-maruksi (jap. 牛若丸).
Legendan mukaan tengu Sōjōbō opetti Ushiwaka-marulle kenjutsua, jotta tämä saattoi kostaa Taira-klaanille isänsä surman (jap. 義経記, Gikeiki).
Yoshitsune palveli Yoritomon kenraalina Genpei-sodassa ja ansioitui useissa taisteluissa. Sodan jälkeen veljekset asettuivat eri puolille ja Yoshitsune tuki keisaria veljeään vastaan. Yoritomo voitti Koromogawan taistelun ja Yoshitsune joutui tekemään seppukun. Hänen perheensä murhattiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Minamoto no Yoshitsune Wikimedia Commonsissa
Minbar

Istanbulin Molla Çelebin moskeijan minbar.
Minbar (arab. منبر‎, minbar) on saarnastuoli moskeijassa rukousten johtajalle, imaamille. Minbar sijaitsee rukoussyvennyksen, mihrabin, vieressä, ja sitä käytetään perjantairukouksissa, joihin kuuluu myös saarna. Vanhin säilynyt minbar, tosin moneen kertaan uudistettu, sijaitsee al-Kairouanin moskeijassa Tunisiassa.
Kuten Molla Celebin moskeijassa, islamilainen saarnastuoli päättyy usein huipukkaaseen torniin, ja istuinpenkki on saarnastuoliin johtavien portaiden suuntainen. Tällä tavoin minbar muistuttaa hieman valtaistuinta, ja paikkaa kerrotaan käytetyn aluksi myös maallisen hallinnon tarkoituksiin. Itse sana minbar tarkoitti alun perin hallitsijan tai tuomarin istuinta.
Kuvia

Lahden moskeijan minbar, joka suunniteltiin ja valmistettiin Turkin tasavallassa.
Kairouanin suuren moskeijan lasilevyin suojattu minbar Tunisiassa on maailman vanhin.
Muhammed kieltää karkauskuukausien lisäämisen kalenteriin. 1600-luvun turkkilainen kopio 1300-luvun iranilaisesta miniatyyrista.
Helena Miller

Helena Miller (s. 17. huhtikuuta 1967 Hämeenkyrö) on suomalainen iskelmälaulaja, joka osallistui euro­viisu­karsintoihin vuonna 1987 kappaleella ”Hei me lennetään”, jossa hän lauloi Jussi Halmeen kanssa duona. Vuonna 1988 Miller sijoittui euroviisukarsinnoissa toiseksi kappaleella ”Svart och vitt”.
Miller osallistui myös Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella ”Minä sekä kuu”, mutta kappale diskattiin, koska yleisölle jaettiin ilmaisia single-levyjä.
Myöhemmin Miller levytti Tauski Peltosen kanssa kappaleen ”Haavemaa”.
Diskografia

Helena Miller (1987, Megafon)
Aiheesta muualla

Helena Millerin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Jaakko Minkkinen

Jaakko Otto Sakari Minkkinen (s. 28. heinäkuuta 1933 Konginkangas) on suomalainen kivääriampuja.
Minkkinen edusti Suomea kolmissa olympialaisissa. Méxicossa 1968 hän sijoittui pienoiskiväärin täysottelussa 36:nneksi ja makuukilpailussa 40:nneksi. Münchenissä 1972 hän sijoittui vapaakiväärin täysottelussa kuudenneksi ja pienoiskiväärin täysottelusssa 32:nneksi. Montrealissa 1976 hän oli pienoiskiväärin täysottelussa 24:s ja makuukilpailussa 57:s.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Minkkinen saavutti mitaleja vuosien 1970, 1974 ja 1978 kisoissa.
Minkkinen edusti kotimaassaan Ylä-Vuoksen Ampujia.
Raastuvanoikeus

Raastuvanoikeus (lyhenne RO, ruots. rådhusrätt tai rådstuvurätt, suomen puhekielessä usein rosis) oli Ruotsissa vuoteen 1971 ja Suomessa vuoteen 1993 saakka vanhojen kaupunkien alioikeuden nimi. Maaseudulla sekä myös kauppaloissa ja uusissa kaupungeissa (Ruotsissa vuodesta 1910 ja Suomessa vuodesta 1960 lähtien perustetut kaupungit) alioikeutena toimivat kihlakunnanoikeudet.
Vuoden 1734 lain mukaan, joka oli pitkään voimassa molemmissa maissa, raastuvanoikeus oli yleensä vasta toinen oikeusaste, ensimmäisenä olivat kämnerinoikeudet. Kaikissa kaupungeissa ei kämnerinoikeutta kuitenkaan ollut, jolloin niissä raastuvanoikeus toimi ensimmäisenä oikeusasteena. Kämnerinoikeudet kuitenkin lakkautettiin molemmissa maissa 1800-luvulla, Suomessa vuonna 1868, minkä jälkeen raastuvanoikeudesta tuli alin oikeusaste.
Raastuvanoikeuden päätöksistä valitettiin molemmissa maissa hovioikeuteen.
Myöhempi historia > Ruotsissa

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Rådhusrätt
Ennen vuotta 1901 Ruotsissa oli raastuvan­oikeus kaikissa muissa kaupungeissa paitsi Borgholmissa ja Haapa­rannalla. Sen sijaan vuoden 1901 jälkeen kaupungeiksi muutettuihin Ruotsin kuntiin ei vuonna 1903 kaupungiksi tullutta Lysekiliä lukuun ottamatta enää perustettu raastuvan­oikeutta, vaan ne pysyivät maaseudun tavoin kihla­kunnan­oikeuksien alaisuudessa (sattumoisin Suomessakin viimeinen ns. vanha kaupunki, Lahti, perustettiin samoihin aikoihin vuonna 1905). Seuraavien vuosi­kymmenien aikana raastuvan­oikeudet lakkautettiin monista pienistä kaupungeista. Vuonna 1965 raastuvanoikeudet valtiollistettiin. Vuonna 1970 Ruotsissa oli jäljellä enää 27 raastuvan­oikeutta, pääasiassa suurimmissa kaupungeissa sekä läänien pääkaupungeissa.
Vuonna 1971 Ruotsissa alioikeudet kaupungeissa ja maaseudulla yhtenäistettiin. Tällöin sekä raastuvan- että kihlakunnan­oikeudet lakkautettiin ja tilalle perustettiin käräjäoikeudet (ruots. tingsrätt). Uudistus liittyi Ruotsissa samaan aikaan toteutettuun kunta­uudistukseen, jossa erot eri kuntamuotojen välillä poistettiin.
Myöhempi historia > Suomessa

Suomessa raastuvan­oikeutta ei enää perustettu vuoden 1959 jälkeen perustettuihin kaupunkeihin, joten tämän jälkeen sellainen oli enää vain niin sanotuissa vanhoissa kaupungeissa. Uudet kaupungit pysyivät Ruotsin 1910-luvulta lähtien perustettujen kaupunkien tavoin kihlakunnan­oikeuksien alaisuudessa.
Päällikkötuomarin virkanimike oli pormestari, muutamissa suurimmissa kaupungeissa oikeuspormestari (erotukseksi kunnallispormestarista). Lisäksi raastuvanoikeuteen kuului vähintään kaksi raatimiestä, joista tavallisesti toinen oli lainoppinut oikeusneuvosmies, toinen kunnallisneuvosmies, jonka ei tarvinnut olla lainoppinut. Raastuvanoikeus saattoi olla jaettuna useampaan osastoon.
Vanhoilla kaupungeilla oli pitkälle viety itsehallinto ja sen mukaisesti raatimiehet valittiin kaupunginvaltuustossa. Usein valinnoissa olikin poliittista väriä, toisin kuin kihlakunnanoikeuksien ja hovioikeuksien tuomarinimityksissä, joissa noudatettiin pitkälti virkaikään perustuvaa nimityspolitiikkaa.
Vuonna 1978 raastuvan­oikeudet valtiollistettiin. 1980- ja 1990-luvuilla raastuvanoikeudet lakkautettiin muutamasta pienestä kaupungista, jolloin ne liitettiin kihlakunnanoikeuksien alaisuuteen. Vuonna 1993 alioikeudet yhtenäistettiin Suomessakin, 22 vuotta Ruotsin jälkeen. Tällöin lakkautettiin sekä raastuvan- että kihla­kunnan­oikeudet ja tilalle perustettiin käräjä­oikeudet.
Myöhempi historia > Suomessa > Suomen raastuvanoikeudet

Haminan raastuvanoikeus
Hangon raastuvanoikeus
Heinolan raastuvanoikeus (lakkautettiin 1985, jolloin Heinola liitettiin Heinolan tuomiokuntaan)
Helsingin raastuvanoikeus
Hämeenlinnan raastuvanoikeus
Iisalmen raastuvanoikeus (lakkautettiin 1990, jolloin Iisalmi liitettiin Iisalmen tuomiokuntaan)
Joensuun raastuvanoikeus
Jyväskylän raastuvanoikeus
Kajaanin raastuvanoikeus
Kaskisten raastuvanoikeus (lakkautettiin 1982, jolloin Kaskinen liitettiin Närpiön tuomiokuntaan)
Kemin raastuvanoikeus
Kokkolan raastuvanoikeus
Kotkan raastuvanoikeus
Kristiinankaupungin raastuvanoikeus (lakkautettiin 1982, jolloin Kristiinankaupunki liitettiin Närpiön tuomiokuntaan)
Kuopion raastuvanoikeus
Käkisalmen raastuvanoikeus (lakkautettiin 1944, jolloin Käkisalmi luovutettiin Neuvostoliitolle)
Lahden raastuvanoikeus
Lappeenrannan raastuvanoikeus
Loviisan raastuvanoikeus (lakkautettiin 1984, jolloin Loviisa liitettiin uuteen Loviisan tuomiokuntaan)
Maarianhaminan raastuvanoikeus (lakkautettiin 1981, jolloin Maarianhamina liitettiin Ahvenanmaan tuomiokuntaan)
Mikkelin raastuvanoikeus
Naantalin raastuvanoikeus
Oulun raastuvanoikeus
Pietarsaaren raastuvanoikeus
Porin raastuvanoikeus
Porvoon raastuvanoikeus (lakkautettiin 1992, jolloin Porvoo liitettiin Porvoon tuomiokuntaan)
Raahen raastuvanoikeus
Rauman raastuvanoikeus
Savonlinnan raastuvanoikeus
Sortavalan raastuvanoikeus (lakkautettiin 1944, jolloin Sortavala luovutettiin Neuvostoliitolle)
Tammisaaren raastuvanoikeus (lakkautettiin 1980, jolloin Tammisaari liitettiin Raaseporin tuomiokuntaan)
Tampereen raastuvanoikeus
Tornion raastuvanoikeus (lakkautettiin 1988, jolloin Tornio liitettiin uuteen Tornion tuomiokuntaan)
Turun raastuvanoikeus
Uudenkaarlepyyn raastuvanoikeus (lakkautettiin 1982, jolloin Uusikaarlepyy liitettiin Pietarsaaren tuomiokuntaan)
Uudenkaupungin raastuvanoikeus
Vaasan raastuvanoikeus
Viipurin raastuvanoikeus (lakkautettiin 1944, jolloin Viipuri luovutettiin Neuvostoliitolle)
Aiheesta muualla

Tietoa raastuvanoikeuksien asiakirjojen tutkimisesta (Arkistolaitos)
Käännös suomeksi
Mimosa (nimi)

| Mimosa |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  6. marraskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Mimosat, Mimosa, kasvisuku
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mimosa on naisen etunimi. Nimi johtuu kasvisuvun nimestä Mimosa (mimosat), joka on johdettu kreikan kielen näyttelijää tarkoittavasta sanasta mimos. Tämän suvun kasveilla, joista tunnetuin on tuntomimosa (Mimosa pudica), on kukka­symboliikassa vanhastaan useita merkityksiä, jotka ovat vaikuttaneet myös Mimosan käyttöön etunimenä: mimoosa merkitsee toisaalta valoa, mutta myös herkkä­tunteisuutta ja häveliäisyyttä.
Suomessa nimi Mimosa on tullut yleiseen käyttöön vasta 1900-luvun lopulla. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Mimosa oli annettu nimeksi vuoden 2019 loppuun mennessä vähintään 2 217 naiselle ja vähintään yhdelle miehelle. Vuodesta 2015 lähtien Mimosan nimipäivä on 6. marraskuuta.
Tunnettuja Mimosa-nimisiä

Mimosa Jallow, suomalainen kilpauimari
Mimosa Pale, performanssitaiteilija ja kuvanveistäjä
Mimosa Willamo, suomalainen näyttelijä
Tunnettuja Mimosa-nimisiä > Kuvitteellisia Mimosa-nimisiä

Mimosa, hahmo Asterix-sarjakuvissa
Mimosa, hahmo Camilla Mickwitzin animaatioissa ja kuvakirjoissa
Queen II

| Queen II Queen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Trident Studios; elokuu 1973 
 Julkaistu:  8. maaliskuuta 1974    9. huhtikuuta 1974 
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD
 Tuottaja(t): Roy Thomas Baker, Robin Geoffrey Cable ja Queen 
 Tyylilaji: hard rock, glam rock, progressiivinen rock, taiderock
 Kesto: 40.42
 Levy-yhtiö:  EMI/Parlophone    Elektra, Hollywood 
Listasijoitukset
  5. (maaliskuu 1974)    19. (viikko 20/1974)    40. (8. kesäkuuta 1974)    49. (1974)
Queenin muut julkaisut
| Queen 1973 | Queen II 1974 | Sheer Heart Attack 1974 |
Queen II on brittiläisen Queen-yhtyeen toinen albumi. Se äänitettiin elokuussa 1973 ja julkaistiin vuoden 1974 keväällä. Roger Taylorin kirjoittamaa ”Loser in the Endiä” lukuun ottamatta kaikki albumin kappaleet ovat Freddie Mercuryn ja Brian Mayn käsialaa. Queen II on yhtyeen mittakaavassa tunnelmaltaan poikkeuksellisen synkkä albumi. Albumia on monesti luonnehdittu unohdetuksi klassikoksi; se ei sisällä yhtyeen tunnetuimpia kappaleita eikä saanut kummoista vastaanottoa julkaisunsa jälkeen. Queen II on silti monien fanien, muusikoiden ja kriitikoiden mielestä yhtyeen parhaita albumeja.
Yhtye sai Queen II:n äänitykseen mukaan tuottaja Roy Thomas Bakerin sanoin ”kaikki mahdolliset musiikilliset ja tuotannolliset tekniikat”. Esikoisalbumi Queen oli jouduttu tekemään kiireessä pääasiassa keskellä yötä.
Albumilla esiintyvä Mercuryn säveltämä kappale ”The Fairy Feller's Master-Stroke” pohjautuu Richard Daddin samannimiseen maalaukseen. Maalaus on näytteillä Lontoon Tate-galleriassa. ”Rhye”, johon kappale ”Seven Seas of Rhye” viittaa, oli Freddie Mercuryn ja hänen sisarensa lapsena luoma mielikuvitusmaailma. Kappale kertoo tästä mielikuvitusmaailmasta. Yksi Rhyen maista oli nimeltään ”Bohemia”, johon puolestaan ”Bohemian Rhapsody” viittaa.
Singlenä julkaistu Mercuryn ”Seven Seas of Rhye” nousi brittilistan kymmenennelle sijalle. B-puolen kappale ”See What a Fool I've Been” ei esiinny alkuperäisellä levyllä, mutta se lisättiin Hollywood Recordsin vuonna 1991 julkaisemaan CD-versioon.
Alkuperäisen vinyylilevyn puolet on nimetty ”valkoiseksi” ja ”mustaksi” puoleksi, eikä A- ja B-puoliksi kuten perinteisesti on ollut tapana.
Julkaisut

Albumi julkaistiin alun perin vinyylilevynä ja C-kasettina Britanniassa 8. maaliskuuta 1974. Se oli parhaimmillaan viidenneksi myydyin äänite 29 listaviikon aikana. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin 9. huhtikuuta 1974, jossa se 13 listaviikon aikana nousi parhaimmillaan 49. sijalle. Albumi saavutti kultalevyn myyntirajan sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa.
CD-levynä albumi julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1986. Hollywood Records julkaisi CD-levyn uudelleen vuonna 1991 kolmen bonuskappaleen kera. Vuoden 1986 CD-versio julkaistiin uudelleen Euroopassa ja Japanissa vuosina 1993–1994. Remasteroituna CD-levy julkaistiin Japanissa vuosina 2001 ja 2004. Euroopassa remasteroitu CD-levy japanilaisin kansin julkaistiin 12. heinäkuuta 2004.
Kappaleet

Valkoinen puoli
Procession – 1.11 (säv. May)
Father to Son – 6.11 (säv. May)
White Queen (As It Began) – 4.31 (säv. May)
Some Day One Day – 4.21 (säv. May)
The Loser in the End – 4.02 (säv. Taylor)
Musta puoli
Ogre Battle – 4.06 (säv. Mercury)
The Fairy Feller's Master-Stroke – 2.31 (säv. Mercury)
Nevermore – 1.24 (säv. Mercury)
The March of the Black Queen – 6.33 (säv. Mercury)
Funny How Love Is – 2.46 (säv. Mercury)
Seven Seas of Rhye – 2.46 (säv. Mercury)
Kappaleet > Vuoden 1991 CD-version bonuskappaleet

See What a Fool I've Been – 4.32 (säv. May)
Ogre Battle (1991 remix) – 3.29 (säv. Mercury, sov. Nicholas Sansano)
Seven Seas of Rhye (1991 remix) – 6.32 (säv. Mercury, sov. Freddy Bastone)