stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tom Lockyer

Tom Lockyer EM-karsintaottelussa Kroatiaa vastaan lokakuussa 2019.
Thomas Alun "Tom" Lockyer (s. 3. joulukuuta 1994 Cardiff) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 185-senttimetrinen. Hän on pelannut seuraurallaan Englannin sarjoissa. Hän on kaudella 2023–2024 Englannin Valioliigassa pelaavan Luton Townin kapteeni. Hän on pelannut Walesin maajoukkueessa 16 ottelua.
Lockyer pelasi Cardiff Cityn ja Bristol Roversin junioreissa. Tuolloin Englannin kakkosliigassa pelanneessa Bristol Roversin edustusjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä tammikuussa 2013. Kaudeksi 2014–2015 joukkue putosi konferenssiin mutta nousi seuraavaksi kaudeksi takaisin kakkosliigaan ja heti perään kaudeksi 2016–2017 ykkösliigaan, jossa Lockyer pelasi kolmen kauden aikana 123 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Kesällä 2019 hän siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Charlton Athleticiin ja pelasi kauden 2019–2020 aikana 43 liigaottelua, kaikissa täydet minuutit, jouduttuaan olemaan poissa kolmesta ottelusta varoitustilin täyttymisen aiheuttamien pelikieltojen vuoksi.
Lockyer siirtyi kauden 2020–2021 alussa mestaruussarjajoukkue Luton Towniin. Hän pelasi 20 sarjaottelua ennen kuin joutui helmikuussa nilkkavamman vuoksi sivuun. Seuraavalla kaudella hän pelasi Mestaruussarjassa 29 ottelua ja teki yhden maalin. Lutonin sarjanousuun päättyneellä kaudella 2022–2023 hän pelasi 39 mestaruussarjaottelua ja teki kolme maalia. Lisäksi hän pelasi kaikki kolme nousukarsintaottelua ja teki ratkaisumaalin välierien toisessa osaottelussa Sunderlandia vastaan. Nousukarsintojen loppuottelussa Coventrya vastaan hän lyyhistyi kentälle runsaan kymmenen minuutin pelin jälkeen ja hänet vietiin sairaalaan, jossa hänelle tehtiin sydämen eteisvärinää korjaava leikkaus. Lockyer jatkoi Lutonissa kaudella 2023–2024. Hän pelasi ensimmäisen valioliigaottelunsa 12. elokuuta Brightonia vastaan ja teki ensimmäisen valioliigamaalinsa viidennessä ottelussaan 30. syyskuuta vieraskentällä Evertonia vastaan Lutonin saavuttaessa valioliigakauden ensimmäisen voittonsa. Joulukuun 16. päivänä 2023 hän lyyhistyi jälleen kentälle valioliigaottelussa Bournemouthia vastaan sydänongelmien vuoksi ja hän vietti viisi päivää sairaalassa.
Lockyer pelasi Walesin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Panamaa vastaan. Loka-marraskuussa 2019 hän pelasi täydet minuutit neljässä EM-karsintaottelussa Slovakiaa, Kroatiaa, Azerbaidžania ja Unkaria vastaan. Hän kuului Walesin joukkueeseen sekä vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa että vuoden 2022 MM-kilpailuissa, muttei saanut kummassakaan turnauksessa peliaikaa. Vuoden 2023 loppuun mennessä hän on pelannut 16 maaottelua.
Digoksigeniini

| Digoksigeniini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-[(3S,5R,8R,9S,10S,12R,13S,14S,17R)-3,12,14-trihydroksi-10,13-dimetyyli-1,2,3,4,5,6,7,8,9,11,12,15,16,17-tetradekahydrosyklopenta[a]fenantren-17-yyli]-2H-furan-5-oni
CAS-numero:  1672-46-4
PubChem CID:  15478
SMILES:  CC12CCC(CC1CCC3C2CC(C4(C3(CCC4C5=CC(=O)OC5)O)C)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C23H34O5
Moolimassa:  390,502 g/mol
Sulamispiste:  222 °C
Digoksigeniini (C23H34O5) on steroideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä esiintyy glykosideinään monissa sormustinkukkalajeissa. Yhdistettä voidaan käyttää biokemiallisissa tutkimuksissa merkkiaineena.
Ominaisuudet, esiintyminen luonnossa ja käyttö

Huoneenlämpötilassa digoksigeniini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa metanoliin. Digoksigeniini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky metanoliliuoksessa on +27. Rakenteeltaan yhdiste kuuluu kardenolideihin. Digoksigeniiniä esiintyy muun muassa rohto- ja villasormustinkukkien glykosideissa esimerkiksi digoksiinissa ja lanatosidi C:ssä ja muissa lanatosideissa.
Digoksigeniini on niin kutsuttu hapteeni, eli esimerkiksi ihmisen elimistö reagoi siihen ainoastaan silloin kuin se on muodostanut kompleksin suuremman molekyylin esimerkiksi hiilihydraatin, proteiinin tai nukleotidien kanssa. Tällöin spefisfiset vasta-aineet tunnistavat digoksigeniinikonjugaatin. Digoksigeniinin konjugaatteja ja vasta-aineita, joihin on liitetty esimerkiksi kemiluminoiva väriaine, käytetään biokemiallisissa tutkimuksissa.
Rakkauden sävel

| Rakkauden sävel SIG |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : lokakuu 1995 – tammikuu 1996 Verkatehtaan studio
 Julkaistu: 1996
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): T. T. Oksala
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 59.10
 Levymerkki: Pyramid
SIG:n muut julkaisut
| Hyvää syntymäpäivää – 18 hittiä 1995 | Rakkauden sävel 1996 | Kansanlauluja kaupungeista 1998 |
Rakkauden Sävel on SIG:n seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996 levymerkillä Pyramid. Se on yhtyeen ensimmäinen studioalbumi sitten vuoden 1985 albumin Purppura.
Suosio

Levyn nimikkokappale nousi radiosoitossa Ylellä ja sen Radiomafiassa TOP 10:een. Toisten lähteiden mukaan levyn sijoitus olisi ollut eri soittolistoilla 3 ja 10 .
Levyä myytiin alle 10000 kappaletta.
Kappaleet

Rakkauden sävel – 3.14
Eilinen – 5.09
Haaveet – 3.51
Tallinnaan – 2.40
Rakastelemme – 3.57
Raittiusmarssi – 2.09
Badding laulaa – 3.41
Viattomien lasten päivä – 4.14
Daina – 3.33
Rikkaat eivät pääse taivaaseen – 0.32
Roudaus – 4.08
Tiinan uudet seikkailut – 3.18
Odotus – 7.45
Saunatonttu – 0.47
Jos meet jos jäät jos – 4.39
Täältä ikuisuuteen – 4.13
Markku Into lausuu runon – 1.20
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtye Matti Inkinen – laulu  Erkka Makkonen – kitara, saz, laulu  Matti Hiltunen – basso  Seppo Wahl – kosketinsoitin, laulu  Eero Valkonen – rummut, laulu :  Vierailevat muusikot Markku Into – runonlausunta (kappale 17)  T. T. Oksala – 12-kielinen kitara  Helena Holsti – viulu  Ari Ainasoja – taustalaulu  Sirpa Bollström – taustalaulu  Vilu Wahl – kitara (kappale 14)
Aiheesta muualla

Rakkauden sävel finnmusic.net -sivustolla
Tokio Okei

| Tokio Okei Jann Wilde & Rose Avenue |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Living Room Studios, Turku
 Julkaistu: 21. helmikuuta 2007
 Tuottaja(t): Daniel Gustavson
 Tyylilaji: pop, rock
 Levy-yhtiö: Hype
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 9.
Jann Wilden muut julkaisut
|   | Tokio Okei 2007 | Neon City Rockers 2008 |
Tokio Okei on tamperelaisen Jann Wilde & Rose Avenuen debyyttialbumi. Albumi julkaistiin 21. helmikuuta 2007 levymerkillä Hype Records.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 9.
Kappaleet

Tokio Okei
Boys Out of New York
A Fine Day for Revolution
Every Heartbeat
Lover Lover Lover
Days of Delirium
Mr.Wilde
Metropolis
Soft Is Selling
Nothing But the Sky
Suicide Radio
Song for Those Who
Cinnamon
14 Rock'n'Roll Dreams
Kokoonpano

Jann Wilde – laulu, kitara, koskettimet
Ardé – kitara, laulu
René – bassokitara
Tender Rexx – rummut, laulu
Arvostelut

Desibeli.net:
Dome.fi:
Soundi:
Jussi

| Jussi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  24. kesäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  17. toukokuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Johan, John
Nimen alkuperä:  Johannes
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jussi on suomalainen miehen etunimi, yksi Johanneksen muunnoksista. Nimi tunnetaan sekä virallisena etunimenä että Johanneksen ja tämän muiden muunnosten Juhanan, Juhanin, Juhan ja Juhon puhuttelunimenä. Vuoden 2021 loppuun mennessä 25 088 henkilölle oli annettu nimi Jussi. Jussin nimipäivä on vanha juhannuspäivä 24. kesäkuuta.
Nimen alkuperä

Nimen Johannes muodosta Junis kehittyi Ruotsissa nimi Jusse ja tästä Suomessa nimi Jussi, joka on nimenä tiettävästi vakiintunut 1300-luvulla. Johannes on kreikkalais-latinalainen muoto heprean nimestä Jochanan (Jahve on armollinen).
Kuvitteellisia Jusseja

Jussi, Kurt Wallanderin koira, nimetty oopperalaulaja Johan "Jussi" Björlingin mukaan
Jussi, perheen poika tv-sarjassa Kyllä isä osaa
Jussi (engl. Joey MacDonald), sarjakuvahahmo, Ville Vallattoman kaveri sarjakuvassa Ville Vallaton
Jussi Taavetti Haatainen, päähenkilö Sasu Punasen (oik. Kaarlo Yrjö Räsänen) pakinakokoelmassa
Jussi Juonio, sarjakuvahahmo, Matti Mainion kaveri
Jussi Jänis, Lewis Trondheimin luoma sarjakuvahahmo
Jussi Koskela, hahmo Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla
Miljonääri-Jussi, amerikkalaisen formaatin mukaisen tosi-tv-sarjan nimihenkilö
Jussi Murikka, hahmo elokuvassa Häjyt
Jussi Vares, etsivä Reijo Mäen Vares-jännitysromaaneissa
Jussi Vatanen, Maiju Lassilan romaanin Tulitikkuja lainaamassa toinen päähenkilö
Harrin Jussi, keskeinen roolihahmo Artturi Järviluoman toimittamassa kansannäytelmässä Pohjalaisia
Jukolan Jussi (oik. Juhani), vanhin veljeksistä Aleksis Kiven romaanissa Seitsemän veljestä
Parta-Jussi, maanviljelijä Disneyn sarjakuvissa
Muita merkityksiä

jussi, juhannus (puhekielessä); vuoteen 1954 juhannus oli aina Jussin ym. nimipäivänä 24. kesäkuuta
Jussi, radioaakkosissa J ("J niin kuin Jussi")
Jussit, eteläpohjalainen mieskuoro
jussipaita, pohjalainen villapaita
Jussi-palkinto, suomalainen vuosittain jaettava elokuva-alan palkinto, Jussi-patsas
Jussi Pussi, Spede Pasasen ja Ere Kokkosen elokuva vuodelta 1970
Jussi-työ, Ensi- ja turvakotien liiton työmuoto miehille
Hullujussi, huumoripopyhtye; Teerenpeli-panimon olutmerkki
Hullu-Jussi tai Hullujussi, erityisesti vanhasta tai vanhanmallisesta kaivinkoneesta käytetty nimitys. Suomessa käytettiin ensimmäisen kerran kaivinkonetta vuonna 1912 Suupohjan ratatyömaalla. Kone oli höyrykäyttöinen omalla radalla kulkeva amerikkalainen Bucyrus 70-C, joka painoi 85 tonnia ja tarvitsi normaaliin toimintaansa 12 hengen miehistön. Sen kauhan koko oli 2,3 kuutiometriä, jolla voitiin lastata 20-vaunuinen juna täyteen soraa alle 17 minuutissa. Saman junan täyttäminen vei sadalta lapiomieheltä 20–25 minuuttia. Työmiesten mielestä koneen työtahti oli ”hullumaista” verrattuna lihasvoimalla tehtävään työhön ja kone ristittiin Hullu-Jussiksi. Vielä nykyäänkin vanhempia kaivinkoneita kutsutaan Hullu-Jusseiksi.
jänöjussi eli pupujussi, jänis (varsinkin lastenlauluissa)
maajussi, halventava nimitys maanviljelijästä
nurkkajussi, leikki
Seinäjoen Maila-Jussit, pesäpalloseura
Orenstein & Koppel -yhtiön valmistama höyrykäyttöinen pistokaivinkone 1930-luvun lopulta, ”Hullujussi”.
Sudet (albumi)

| Sudet SIG |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Finnvox
 Julkaistu: 1981
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Risto Hemmi Asseri Saarinen
 Tyylilaji: uusi aalto, pop rock, synthpop
 Kesto: 32.04
 Levymerkki: Johanna
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 10.
SIG:n muut julkaisut
| Matkalla maineeseen 1980 | Sudet 1981 | Vuosisadan rakkaustarina 1982 |
Sudet on SIG:n studioalbumi, joka julkaistiin maaliskuussa vuonna 1981.  Levyllä on mukana mm "Jos sä rakastat mua", "Tänä yönä" ja "Elämä vie minua".
Metsurin koira on parodia Jätkän humpasta.
Menestys

Sigin "Sudet" levyä myytiin noin 20 000 kappaletta.
Se debytoi Suomen virallisen listan (myyntilista) kymmenennellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä seitsemän viikkoa. . "Mitä Suomi soittaa"-kirjan ja Suosikin mukaan myyntilistasijoitus oli 16, ja albumi pysyi listalla kuukauden ajan. Soundin vuoden 1981 äänestyksen mukaan albumi oli vuoden 26. paras albumi.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Matti Inkinen, ellei toisin mainittu.
Elämä vie mua – 1.48 (säv. Juha Oksanen, Matti Inkinen)
Hai-hou – 2.27
Tänä yönä – 3.24
Seksiä, seksiä, seksiä – 2.43
Koulu palaa – 1.25
Jos sä rakastat mua – 4.15 (säv. Oksanen, Inkinen)
Maailman paras levy – 2.11 (säv. Barry Mann, Gerry Goffin, san. Kari Tuomisaari)
Tirkistelijä – 2.05 (säv. Karhu Hiltunen, Inkinen)
Nukkeihminen – 3.19
Metsurin koira – 2.08
Hani-Bäni-Bum – 2.36
Sudet – 3.43 (säv. Jouko Tammento, Oksanen, Inkinen)
Kokoonpano

Matti Inkinen – laulu
Timo Kilpinen – kitara
Rauno Linja-aho – kitara
Ari Hemmilä – basso
Matti Ranta – rummut
Juha Oksanen – kosketinsoitin
Aiheesta muualla

Sudet discogs.com -sivustolla
Suomi soi 4,
Lassila, Juha: Mitä Suomi soittaa? - Hittilistat 1954-87 (Jyväskylän yliopisto: nykykulttuurin tutkimusyksikkö, 1990)
Fenmetratsiini

| --- | --- |


Fenmetratsiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
3-metyyli-2-fenyylimorfoliini
Tunnisteet
CAS-numero: 134-49-6
ATC-koodi:  ?
PubChem CID: 4762
DrugBank: DB00830
Kemialliset tiedot
Kaava: C11H15NO 
Moolimassa: 177,24
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Kiehumispiste: 138–140 °C (12 mmHg)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: hyvä
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 8 h
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, intravenoosi
Fenmetratsiini on keskushermostoa stimuloiva aine. Yhdistettä on aiemmin käytetty laihdutuslääkkeenä, mutta se on vedetty markkinoilta väärinkäytön ja riippuvuuden vuoksi. Fenmetratsiini tunnetaan myös lääkenimellä Preludin.
Ominaisuudet, käyttö, laki ja valmistus

Huoneenlämpötilassa fenmetratsiini on nestettä. Sen hydrokloridisuola on kiinteää kiteistä ainetta. Fenmetratsiini on sympatomimeettinen yhdiste ja sillä on keskushermostoa aktivoivia, piristäviä ja ruokahalua vähentäviä ominaisuuksia. Ominaisuudet ovat verrattavissa amfetamiiniin. Fenmetratsiini lisää dopamiinin ja noradrenaliinin vapautumista, mikä aiheuttaa hyvänolon tunnetta. Tämän vuoksi yhdistettä on käytetty viihdekäytössä. Fenmetratsiini tuli markkinoille Yhdysvalloissa vuonna 1954 ja vedettiin pois markkinoilta vuonna 1965 väärinkäytön ja voimakkaan riippuvuusvaikutuksen vuoksi. Erityisesti ainetta väärinkäytettiin 1960- ja 1970-luvuilla. YK on luokitellut fenmetratsiinin huumausaineeksi psykotrooppisia aineita koskevassa yleissopimuksessa vuonna 1971.
Fenmetratsiinin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa propiofenoni bromataan bromipropiofenoniksi. Tämä reagoi N-bentsyylietanoliamiinin kanssa ja muodostuva välituote syklisoidaan fenmetratsiiniksi väkevän rikkihappoliuoksen avulla.
Tom Collins

Tom Collins kööpenhaminalaisessa baarissa.
Tom Collins on klassinen, long drink -tyyppinen drinkki. Alkuperäinen versio tehdään 'Old Tom' -ginistä, sitruunamehusta, sokerista ja soodavedestä. Vaihtamalla käytettyä alkoholia siitä saadaan tehtyä useita muunnelmia.
Taustaa

Nimi Tom Collins mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1876 amerikkalaisen baarimestari Jerry Thomasin kirjoittamissa resepteissä, mutta samanlaisia giniä, sitruunamehua ja sokeria sisältäviä juomasekoituksia on nautittu vuosikymmeniä aiemmin. Se sai luultavasti nimensä 'Old Tom' -ginistä, joka oli makeampaa kuin useimmat nykyiset ginit, mutta ei niin makeaa kuin hollantilainen genever. Drinkin välitön edeltäjä oli 'John Collins', ja mm. International Bartenders Association käyttää edelleen tuota nimeä versiosta, jossa käytetään dry giniä.
Resepti

IBA:n virallisessa Tom Collins -reseptissä on kolme osaa giniä, kaksi osaa sitruunamehua, yksi osa sokerisiirappia ja neljä osaa soodavettä.
Gini, mehu ja sokeri sekoitetaan korkeassa lasissa jäiden kanssa, ja lasi täytetään soodavedellä. Koristeeksi laitetaan sitruunaviipale ja maraschinokirsikka.
Muunnelmia

John Collins - korvataan gini bourbonilla
Juan Collins - korvataan gini tequilalla
Ivan Collins - korvataan gini vodkalla
Rum Collins - korvataan gini vaalealla rommilla; sitruunamehu voidaan korvata limettimehulla, tai näiden sekoituksella
Pierre Collins - korvataan gini konjakilla
Salsomaggiore Terme

| Salsomaggiore Terme |
| --- | --- |
 Berzierin kylpylä
 lippu:  vaakuna
 Salsomaggiore Terme
 Koordinaatit: 44°48′57″N, 9°58′50″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Emilia-Romagna
Maakunta:  Parma
Pinta-ala:  
 – Maa:  81,50  km²
Korkeus:  157 (min. 89 - maks. 525)  m
Väkiluku (2013):  19 735
 – Väestötiheys:  242 as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salsomaggiore Terme on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Parman maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Nimensä mukaisesti Salsomaggiore Terme on kylpyläkaupunki. Se on ollut tunnettu suolaisesta vedestään jo roomalaisten aikana. Varsinaisen alun kylpylätoiminta sai vuonna 1839, jolloin lääkäri Lorenzo Berzieri keksi veden parantavan vaikutuksen. Jugendtyylinen kylpylärakennus on kaupungin keskipiste, jonka ympärille kaupunki on kasvanut.
Aiheesta muualla

Liisi Karttunen : Salsomaggiore Italian kuuluisa kylpypaikka, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 24.11.1929, nro 47, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Parman maakunta
Albareto | Bardi | Bedonia | Berceto | Bore | Borgo Val di Taro | Busseto | Calestano | Collecchio | Colorno | Compiano | Corniglio | Felino | Fidenza | Fontanellato | Fontevivo | Fornovo di Taro | Langhirano | Lesignano de’ Bagni | Medesano | Mezzani | Monchio delle Corti | Montechiarugolo | Neviano degli Arduini | Noceto | Palanzano | Parma | Pellegrino Parmense | Polesine Zibello | Roccabianca | Sala Baganza | Salsomaggiore Terme | San Secondo Parmense | Sissa Trecasali | Solignano | Soragna | Sorbolo | Terenzo | Tizzano Val Parma | Tornolo | Torrile | Traversetolo | Valmozzola | Varano de’ Melegari | Varsi
Ilmanen

Ilmanen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Janna Ilmanen, Salatut elämät -sarjassa esiintynyt lapsinäyttelijä
Johannes Ilmanen (1849–1915), pappi, valtiopäivämies ja rovasti
Martti Ilmanen (1881–1923), juristi ja diplomaatti, Johannes Ilmasen poika
Matti Ilmanen (1928–1997), pankinjohtaja, toiminnanjohtaja ja yliasiamies
Sakari Ilmanen (1880–1968), taitoluistelija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Zvejniekin kalmisto

| Zvejniekin kalmisto> Sijainti |
| --- | --- |
 Zvejniekin kalmisto
Koordinaatit:  57°46′34″N, 25°13′34″E
Valtio:  Latvia
Historia
Tyyppi:  asuinpaikka ja kalmisto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zvejniekin kalmisto (latv. Zvejnieku kapulauks) on tunnettu arkeologinen kohde, joka sijaitsee Latvian pohjoisosissa Burtniekijärven koillispäässä lähellä Rūjajokea. Kalmiston yhteydessä on useita asuinpaikkoja, joissa on asuttu ainakin mesoliittisella ja neoliittisella kivikaudella sekä varhaisella rautakaudella. Zvejnieki on yksi Euroopan suurimmista kivikautisista kalmistoista.
Tutkimushistoria

Jo 1800-luvun puolivälissä tiedettiin, että Burtniekijärven ympäristössä oli paljon muinaisesineistöä. Zvejniekin asuinpaikka oli tiedossa 1800-luvun lopulla, jolloin alueella tehtiin pieniä kaivauksia, mutta kalmisto löydettiin vasta 1964 soranoton yhteydessä. Kalmistoa alkoi tutkia Francis Zagorskis (1929−1986), ja pian paljastui useita hautoja ja kivikautinen asuinpaikka. Kaivaukset ja tutkimukset jatkuivat hänen johdollaan vuosina 1964−1971, jolloin maata kaivettiin pieninä aloina yhteensä 4 200 m². Kaivaukset paljastivat kaksi pääkalmistoa. Ensimmäinen sijaitsi tutkimusalueen länsiosassa, se oli noin 40×90 metrin laajuinen ja sisälsi noin 70 hautaa. Toinen kalmisto sijaitsi kukkulan kaakkoisosassa, ja siellä oli 114 hautaa 40×25 metrin alueella. Kalmistojen välimatka oli 100 metriä. Hautoja löytyi kaikilta kaivausalueilta, paitsi aivan neoliittisen asuinpaikan lähettyviltä. Kun Zagorskis kuoli 1986, alueella oli tutkittu laajaa mesoliittista asuinpaikkaa, pientä neoliittista asuinpaikkaa ja noin 300:aa hautaa. Hänen tutkimuksistaan tehtiin kattava julkaisu.
Zagorskisin vaimo Ilga Zagorska jatkoi miehensä työtä, ja samalla alkoi yhteistyö eri maiden tutkijoiden kanssa. Vuoteen 1994 mennessä oli tutkittu 315 hautaa. Erityisesti tutkimuksiin on osallistunut Lars Larsson 1990-luvun puolivälistä lähtien. Useasta eri haudasta talteen kerätyistä luunäytteistä tehtiin radiohiiliajoituksia, jotka antoivat tukea Zagorskin ehdottamille ajoituksille ja kulttuuriryhmittelyille. Ajoitukset jakautuivat välille 8 240 ± 70 − 2 370 ± 65 radiohiilivuotta sitten (BP), joten kalibroidut ajoitukset ovat välillä 7 500−2 600 eaa.
Näkökulmaa laajennettiin 1990-luvun lopulla tutkimalla seudun geologiaa, luonnonhistoriaa ja elinympäristön kehittymistä. Zagorskin tekstit julkaistiin 2004 englanniksi, jotta useammat tutkijat voisivat tutustua niihin. Uusista tutkimuksista tehtiin vuonna 2006 yhteenveto, jossa 17 tutkijaa seitsemästä maasta esittivät näkemyksensä. Tutkimuksia ja kaivauksia on jatkettu Zagorskan ja Larssonin johdolla edelleen 2000-luvulla, minkä tuloksena onkin löydetty uusi mesoliittinen asuinpaikka ja kalmisto Brauksas. Vuonna 2007 kaivauksissa yritettiin selvittää hautaustapoja, kuten miten vainajat on valmisteltu hautaukseen ja millaisia rituaaleja on suoritettu. Vuonna 2010 tunnettiin ainakin 325 hautaa.
Muinainen elinympäristö > Järven pinnanvaihtelut

Burtniekin syntymisen aikoihin maaston muotojen ja ilmaston sateisuuden vaikutuksesta järvenpinta oli 4−7 metriä nykyistä korkeammalla. Järvi oli silloin pinta-alaltaan noin kolme kertaa nykyistä suurempi, ja sen pituus oli noin 23 kilometriä ja leveys noin 12 kilometriä. Rantaviivaa oli tuolloin saaret mukaan lukien yli 150 kilometriä. Järvestä ulottui pohjoiseen ja koilliseen kaksi pitkää lahtea. Järven luusua kului vuosituhansien aikana pohjastaan ja laski järven pintaa hiljalleen.
Zvejniekin asuinpaikka sijaitsi mesoliittisella ja neoliittisella kaudella saarella, joka oli järven keskiosissa länsirannan läheisyydessä. Alle kilometrin päässä sijaitsi vielä kaksi saarta. Nämä saaret ovat drumliineja tai soraharjuja ja saaret muodostuivat jääkauden aikana. Sora-aineksen joukossa on runsaasti kalkkiperäisiä aineksia, joten esimerkiksi luut säilyvät maassa tuhansia vuosia hajoamatta.
Järven pohjoisosassa ollut 14 kilometriä pitkä selkä oli varsin matala ja runsasvetisen Rūja laski vetensä sinne. Rūja- ja Sedajokien suistot ja lähirannat olivat matalia ja sopivat siksi hyvin kalastukseen. Järven pohjoiset ja itäiset osat ovat täyttyneet Rūjan ja Sedan lietteistä ja kaislottuneet umpeen. Tiheän kasvillisuuden kuollut kasvijäte on kerrostunut järven pohjalle ja kun järven pinta aleni, soistui maatunut osa. Syvimmät kohdat jokien partaalla muodostivat pieniä järviä, jotka nekin hävisivät atlanttisella ilmastokaudella noin 4 000−2 000 vuotta sitten. Panteneen suolta on paikallistettu Braukšas-niminen kivikauden asuinpaikka, jonka läheltä kairattiin 2007 toinen kahdesta sedimenttinäytteestä, joiden avulla on selvitetty alueen kehitystä.
Muinainen elinympäristö > Ilmasto ja ympäröivät metsät

Kairausnäytteistä määritettyjen ilmastokausien analyysit paljastivat joitakin seikkoja kasvillisuudesta ja ihmisten toiminnasta. Ensimmäiset selvät merkit ihmisen toiminnasta havaittiin boreaalisen ilmastokauden toisella puoliskolla, mutta jo Nuoremmalta dryaskaudeltakin on löydetty vähäisiä merkkejä ihmistoiminnasta. Jääkauden jälkeisellä dryaskaudella seutu kasvoi vielä vaivaiskoivua ja koivua. Aukean maiseman kasvisto oli arktinen. Boreaalisella kaudella mänty- ja koivumetsät valtasivat järven ympäristön. Metsät olivat yleisilmeiltään valoisat, koska puita oli harvakseltaan. Muita havaittuja lajeja olivat leppä, pajut, pähkinäpensas, kortteet ja muu avomaaston kasvilluus. Boreaalisella kaudella alkoivat myös metsäpalot, joiden hiilipöly näkyy sedimenttinäytteissä. Niitä pidetään sekä luonnon omien metsäpalojen että ihmisten tulenpidon aiheuttamina. Burtniekia voidaan tuolloin pitää oligotrofisena eli karuna järvenä.
Atlanttisella ilmastokaudella metsiin ilmestyi myös jalavat. Lehtipuiden osuus kasvoi männyn kustannuksella, mutta pähkinäpensaita oli siitepölyssä jopa 10%. On pohdittu, oliko ihmisellä ollut tapana levittää tätä hyötykasvia samalla tavalla kuin vesipähkinää, jota oli alueella runsassti. Kauden jälkipuoliskolla on selviä merkkejä viljelyn alkamaisesta, koska hamppua ja ohraa on tavattu siitepölynä. Ilmaston edelleen lämmettyä alettiin viljellä myös vehnää. Lisääntynyt hiilipölyn määrä saattaa viitata myös kaskeamiseen. Burtniekia voidaan tuolloin pitää mesotrofisena järvenä.
Ilmasto alkoi tämän jälkeen viilentyä hitaasti, josta katsotaan alkaneen subboreaalinen ilmastokausi. Lehtimetsät antoivat tällä kaudella tilaa männylle ja kuuselle, joka oli tuolloin metsien uusi tulokas, ja vähitellen havupuista tuli metsien valtapuita. Nykyään Burtniekia voidaan pitää eutrofisena eli rehevänä järvenä.