Ikoneista
Sisältö > Kolmas puhe ikonien syyttäjiä vastaan

Kolmannen puheen Johannes aloittaa jälleen toteamalla, että ikonien vastustus on paholaisen juoni, sillä tämä ei tahdo Kristuksen pelastavia ihmeitä ihmisten nähtäviksi eikä omaa tappiotaan tunnetuksi. Tämän jälkeen Johannes käsittelee jälleen Vanhan testamentin kuvakieltoa ja esittää oman vastauksensa siihen välillä laajentaen ensimmäisen kahden puheen esitystä aiheesta. Johanneksen mukaan tarvitsemme ruumiillisina olentoina ainetta hengellisen käsittämiseksi:
»[...] näemme piirrettyjen kuvienkin kautta Hänen ulkonäkönsä, Hänen ihmeensä ja kärsimyksensä, ja pyhitymme, saamme tiedon, iloitsemme, saamme autuuden, ja palvomme, kunnioitamme ja kumarramme Hänen ruumiillista muotoansa. Ja nähdessämme Hänen ruumiillisen muotonsa käsitämme myös voimallisesti Hänen jumaluutensa kunnian. Sillä koska olemme kaksinkertaisia, sielusta ja ruumiista koostuneita eikä sielumme ole paljas, vaan ikään kuin esiripun peittämä, meidän on mahdotonta tavoittaa hengellistä ilman ruumiillista.»
Tämän jälkeen Johannes käsittelee edellisiä puheita laajemmin sitä, mikä on kuva, sekä minkä tähden kuvia tehdään ja kuinka monenlaisia kuvia on. Kuva on jonkin kaltainen esimerkki ja kuvaus, joka esittää kuvattavaa. Kuva paljastaa salattua ja saattaa sen ilmi. Kuvia on kuutta lajia: 1) luonnolliset kuvat; 2) Jumalan tahto, eli Jumalassa oleva ajatus siitä, mitä hän tulee tekemään; 3) Jumalan jäljitelmä eli ihminen; 4) piirros, joka antaa muodon näkymättömille ruumiittomille ja esittää ne aineellisesti; 5) ennakko- ja ennuskuvat tulevista asioista; sekä 6) kuvat tapahtumien ja ihmeiden muistoksi.
Johannes määrittelee myös, mitä voidaan kuvata ja mitä ei ja miten mikin kuvataan. Hänen mukaansa on oikein kuvata hahmoja, joilla on ruumiillinen, kuvattavissa oleva muoto ja väri. Myös sellaisilla henkiolennoilla kuin enkeli, sielu ja paha henki on luontonsa mukaisesti muoto, ja niitä voidaan kuvata sellaisina kuin otolliset ovat ne saattaneet nähdä, mutta niiden kuva ilmaisee ruumiittomuutta. Vain jumalallinen luonto on kuvaamaton ja käsittämätön, ja täysin vailla ulkonäköä ja muotoa. Ensimmäisenä kuvan teki Jumala itse synnyttäessään ainoan poikansa sekä luodessaan ihmisen.
Lopuksi Johannes määrittelee jälleen, mitä kumartaminen on sekä käsittelee sitä, montako kumarrettavaa löydämme Raamatusta ja kuinka monella tavalla edeskannamme kumarrusta luoduille. Kumartaminen on maahan lankeamisen, alistumisen ja nöyrtymisen merkki. Kumartamisen tapoja on viisi: 1) palvonta; 2) ihailusta kumartaminen; 3) kumartaminen kiitokseksi; 4) puutteen ja lahjojen toiveen takia kumartaminen; sekä 5) katumukseen ja synnintunnustukseen liittyvä kumartaminen. Raamatusta voidaan löytää seitsemänlaisia kumarrettavia: 1) ne, joissa pyhä Jumala lepää, kuten Jumalansynnyttäjä ja kaikki pyhät; 2) kaikki luotu, jonka kautta Jumala on toteuttanut pelastuksen; 3) Jumalalle kuuluva, kuten evankeliumit ja muut vastaavat kirjat; 4) kuvat, jotka ilmestyivät profeetoille, kuten Aaronin sauva, manna-astia ja näkyleipäpöytä; 5) toisemme, koska meillä on osallisuus Jumalan kanssa; 6) ne, joilla on hallitus ja valta; sekä 7) isännät, joita orjat kumartavat.
»Me siis kumarramme ikoneita, mutta emme ainetta vaan aineen kautta siihen kuvattua: Sillä kuvan kunnia kohdistuu alkukuvaan [...]"»