stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ingemar Johansson
Ura > Olympialaisiin

Helmi-maaliskuun vaihteessa 1952 tuli Ruotsin mestaruus helposti, vaikka takana ei ollut lainkaan harjoittelua (painoa Johanssonilla 93 kiloa). Kaikki kolme vastustajaa lähtivät ulos kehästä ennen täyttä aikaa. Olympiapaikan varmistuttua Johanssonin kevät kului muutamia kansainvälisiä otteluja käyden. Erikoista Ruotsi–Ranska-nyrkkeilymaaottelussa maaliskuussa Tukholmassa oli, kun Johanssonin vastustaja Lucien Touzard astui kehään ja luovutti ottelun jo muutama sekunti gongin soitua, ennen kuin ainuttakaan iskua oli vaihdettu. Yleisö vihelsi ja heitti tavaroita kehään.
Helsingin olympialaiset heinäkuussa alkoivat Johanssonilta rauhallisissa merkeissä; arpa suosi ensimmäisellä kierroksella ja määräsi hänet lepovuoroon, kun vastustajaksi tullut Uruguayn Luiz Sosa ei ilmestynyt kehään. Seuraavassa ottelussa oli puolestaan erotuomari kateissa, ja häntä saatiin odotella kehässä viisi minuuttia. Vastustaja oli tšekki Horymir Netuka, joka kävi ottelun aikana kahdesti lukua ottamassa. Tuloksena oli Johanssonille selvä pistevoitto. Seuraava vastustaja oli Jugoslavian Tomo Krizmanic, jolle Johansson oli hävinnyt keväällä kotimaassa niukasti pisteillä. Tällä kertaa Johansson oli niukasti parempi ja oli näin selvinnyt jo mitalisijoille. Välierävastustajaksi tuli Suomen Ilkka Koski, jonka kanssa käyty vaatimaton ottelu lopulta tuomittiin Johanssonille 2–1 voitoksi.
Finaalissa vastassa oli Yhdysvaltojen Ed Sanders, joka Johanssonin tapaan oli puolustusnyrkkeilijä. Finaalista muodostuikin kahden toisiaan tarkkailevan nyrkkeilijän pitkästyttävä näytös, kun Sanders kulki kehässä Johanssonia kohti yrittämättä kuitenkaan lyödä ja Johansson perääntyi alta pois. Ensimmäisen erän lopulla kehätuomari Roger Vaisberg antoi molemmille varoituksen passiivisesta nyrkkeilystä. Toinen erä jatkui samaan tapaan, ja tuomari antoi toisen varoituksen Johanssonille. Erätauolla tuomari meni neuvottelemaan kilpailun johdon kanssa ja nosti hetken kuluttua Sandersin käden ylös julistaen tämän voittajaksi. Skandaali oli valmis. Yleisö vihelsi, ja Johansson poistui kehästä poliisisaattueen suojissa. Pukuhuoneessa Ruotsin joukkueenjohtaja Sven Thoren kielsi Johanssonia poistumasta majapaikastaan ennen kotimatkaa ja ilmoitti, että Johanssonia on kielletty tulemasta joukkueen juhlaillallisille.
Palkintojenjakotilaisuudessa hopeamitalikoroke pysyi tyhjänä, eikä Ruotsin lippua nostettu salkoon. Mitali annettiin Ingemarille vasta vuonna 1982 Olympiakomitean järjestämässä tilaisuudessa. Lehdistö niin kotimaassa kuin Suomessakin repi Johanssonin kappaleiksi syyttäen tätä pelkuriksi ja maanpetturiksi. Jopa hänen nimensäkin väännettiin muotoon "Springemar" (ruots. springa ’juosta’).
Ura > Ammattilaiseksi

Olympiakisojen jälkeen Ingemar solmi ammattilaissopimuksen Edwin Ahlqvistin kanssa. Syksyn aikana Johansson kiersi näytösotteluita Norrlannissa Olle Tandbergin kanssa ja sirkuskiertueita Gunnar Nilssonin kanssa. Ensimmäinen ammattilaisottelu oli jouluna 1952 Göteborgin messuhallissa Ranskan Robert Massonia vastaan, joka oli tuolloin Ranskan neljänneksi paras raskassarjalainen. Masson kävi lattiassa ensimmäisessä ja neljännessä erässä, minkä jälkeen hän luovutti.
Uransa neljännessä ammattilaisottelussa maaliskuussa 1953 Ingemar loukkasi kätensä Tanskan Erik Jensenin leukaan mutta voitti ottelun kuitenkin pistein. Seurauksena oli yhdeksän kuukauden ottelutauko. Joulukuussa Göteborgissa saatu helppo tyrmäysvoitto Ranskan Raymond Degl Innocentistä päätti uran lähes vuodeksi. Edessä oli asepalvelus Karlskronan laivastoasemalla. Autoritäärinen sotilasmaailma ei Johanssonia miellyttänyt, ja seurauksena oli kahnauksia ja arestia.
Marraskuussa 1954 ammattilaisura jatkui ottelulla Saksan Werner Wiegandia vastaan, joka kannettiin kehästä viidennessä erässä. Helmikuussa 1955 oli vuorossa ensimmäinen todellinen huippuvastustaja, Itävallan Kurt Schiegel, joka edellisenä syksynä yritti huonolla menestyksellä voittaa Euroopan-mestaruustitteliä Saksan Heinz Neuhausilta. Onni ei suosinut häntä nytkään, vaan Johansson nukutti hänet viidennessä erässä.
Kesällä vuorossa olivat kovat saksalaiset Günther Nürnberg ja entinen Euroopan-mestari Hein ten Hoff, ja molemmat tulivat tyrmätyiksi. Helmikuussa 1956 vastassa oli kivenkova jamaikalainen Joe Bygraves, jonka kanssa käyty ottelu päättyi Johanssonin pistevoittoon. Bygravesista tuli Brittiläisen Kansainyhteisön raskaansarjan mestari muutamaa kuukautta myöhemmin hänen lyötyään Englannin Henry Cooperin.
Ura > Euroopanmestari

Johanssonin voitettua huhtikuussa 1956 Saksan Hans Friedrichin hän ja Edwin Ahlqvist tekivät sopimuksen ottelusta EBU:n raskaansarjan Euroopan-mestaruudesta Italian Franco Cavicchia vastaan 30. syyskuuta Bolognassa Italiassa. Ottelun alkupuoli meni Cavicchin tehdessä yltiöpäisiä ryntäyksiä ja Johanssonin väistellessä tilaisuuttaan odotellen. Hiljalleen Cavicchin tehot hiipuivat, ja 13. erässä Johanssonin oikea pudotti Cavicchin lattiaan. Ruotsi oli saanut uuden raskaansarjan Euroopan-mestarin Olle Tandbergin seuraajaksi. Italian sanomalehdistö myönsi rehdisti Johanssonin olleen kehässä parempi.
Ensimmäinen tittelin puolustus tapahtui toukokuussa 1957 Tukholmassa Englannin Henry Cooperia vastaan, joka oli yksi kovimpia raskassarjalaisia Britteinsaarilla. Ottelu päättyi viidennessä erässä Ingemarin oikean jälleen heilahdettua kohtalokkain seurauksin. Seuraava EM-ottelu oli vuorossa helmikuussa 1958 Kansainyhteisön mestaria Joe Erskinea vastaan, ja se päättyi Erskinen luovutukseen ottelun 13. erässä.
Saavutettuaan Euroopassa kaiken, mitä saatavilla oli, Johansson ja Ahlqvist siirsivät katseensa kohti Amerikkaa ja MM-titteliä. Syksyksi 1958 järjestyi otteluvastustajaksi kovin mahdollinen tarjokas: maailmanmestari Floyd Pattersonin ykköshaastaja Eddie Machen. Machenin saapuessaan syyskuussa 1958 Göteborgiin hänellä oli ottelutilillään 24 voittoa, muun muassa Johnny Summerlinista, Joey Maximista, Bob Bakerista ja Tommy Hurricane Jacksonista ja yksi ratkaisematon Zora Folleyta vastaan. Machen odotti tekevänsä pienen lämmittelyn ennen tulevaa MM-ottelua Pattersonia vastaan, mutta toisin kävi; ottelu oli Johanssonin varsin yksipuolinen näytös ja oli ohi ensimmäisessä erässä. Machen hukkasi elämänsä tilaisuuden MM-kehään.
Ura > Maailmanmestaruus

Ahlqvist aloitti heti neuvottelut Pattersonin managerin Cus D'Amaton kanssa sopimuksesta MM-otteluun, ja ottelu sovittiin pidettäväksi 26. kesäkuuta 1959 New Yorkin Yankee Stadium'illa, hämärämies Bill Rosensohnin toimiessa tapahtuman promoottorina.
Johansson saapui New Yorkiin alkukesästä koko perheen voimin; äiti, isä, tyttöystävä Birgit sekä veli ja sisko puolisoineen. Harjoitusleiri pystytettiin Grossingerin lomakeskukseen Catskillvuorille New Yorkin osavaltioon. Amerikkalaistoimittajilla riitti ihmeteltävää: ruotsalainen vietti harjoitusten lomassa rentoa elämää käyden välillä Birgitin kanssa tanssilattialla, uiden ja golfia pelaten. Rocky Marciano oli pitänyt omaa harjoitusleiriä samassa paikassa muutamia vuosia aiemmin ja elänyt kuin munkki – omistautuen täydellisesti vain nyrkkeilylle. Mestari Floyd Patterson valmistautui otteluun huomattavasti perinteisemmin menetelmin: maksanut yleisö seurasi hänen hikoiluaan harjoitussalilla säkkiä hakaten ja narua hyppien.
Patterson, jonka ottelusaldo tuohon iltaan saakka oli 35 voittoa ja yksi häviö, oli illan vedonlyöntisuosikki suhteella 5:1, eikä kukaan, ehkä ruotsalaisia lukuun ottamatta, uskonut Johanssonin olevan sen ihmeellisempi vastustaja kuin Pattersonin edellisetkään MM-haastajat, jotka kaikki oli laskettu ulos ennen täyttä aikaa. Otteluiltana jännittyneet ruotsalaiset kuuntelivat kodeissaan Radio Luxembourgin suoraa lähetystä öiseltä Yankee Stadiumilta. Ottelun alku sujui molemmilta rauhallisesti toisiaan tarkkaillen. Johanssonin kuuluisaa oikeaa ei nähty muutaman ensimmäisen erän aikana lainkaan. Kolmannen erän toisella minuutilla alkoi tapahtua: Johansson pudotti Pattersonin lattiaan luvunlaskuun. Patterson nousi ylös ja alkoi kävellä mitään tajuamatta kohti puolueetonta nurkkausta kädet alhaalla. Perässä tuli Johansson, joka löi miehen jälleen luvunlaskuun. Tässä vaiheessa ottelu olisi jo pitänyt lopettaa, mutta erotuomari Ruby Goldstein antoi ottelun jatkua; Johansson löi Pattersonin kaikkiaan seitsemästi lattiaan, kunnes ajassa 2.01 kolmatta erää tuomari lopetti ottelun. Ruotsalaisesta tuli uusi raskaansarjan maailmanmestari ja juhlittu kansallissankari.
Mestaruus toi tullessaan paljon erilaisia muita palkintoja ja tunnustuksia, muun muassa Hickok Beltin vuoden parhaasta ammattiurheilijan saavutuksesta, Associated Pressin vuoden miesurheilijan ja Sports Illustratedin vuoden urheilijan palkinnot.
Ura > Uusintaottelut

Pattersonilla oli jo ensimmäisen ottelun sopimukseen sisällytetty pykälä uusintaottelusta, mikäli hän häviää ensimmäisen koitoksen. Oli siis selvää jo ensimmäisen ottelun jälkeen, että kaksikko kohtaa toisensa seuraavana vuonna. New Yorkin piirisyyttäjän todettua nyrkkeilypiireissä olevan epäselvyyksiä ja hämäriä kytkentöjä ja kun Cus D'Amaton joutui syytteeseen rikollisista puuhista ja menetti toimilupansa New Yorkin osavaltion alueella, uusintaottelu joutui tuuliajolle. Saatua tarpeekseen Johansson uhkasi rikkoa sopimuksen ja otella Henry Cooperia vastaan toukokuussa 1960, ellei ratkaisua tule. Ottelu saatiin lopulta kuitenkin sovituksi New Yorkin Polo Groundsille 20. kesäkuuta 1960.
Tuona iltana kehään astui kaksi varsin eri tavalla valmistautunutta miestä: Floyd Patterson, joka oli täysin omistautunut nyrkkeilylle harjoiteltuaan 10 tuntia päivässä kuukausien ajan päämääränään palata takaisin maailmanmestariksi ja vastassaan Ingemar Johansson, jonka mennyt vuosi oli kulunut erilaisissa edustustehtävissä ja Hollywood-elokuvaa "All the Young Men" kuvatessa.
Patterson otti ottelun haltuunsa jo alusta alkaen tehden hurjia hyökkäyksiä ja voimaiskuja jaellen. Hän haki tyrmäystä selvästi alusta alkaen. Johansson tyytyi lähinnä ottamaan rauhallisesti lyöden muutaman vastaiskun. Toisessa erässä Johansson sai terävän oikean sisään, mutta Patterson jatkoi kuin mitään ei olisi tapahtunutkaan. Viidennen erän alussa Patterson löi Johanssonin lattiaan ottamaan lukua, mutta tämä nousi kuitenkin vielä jatkamaan. Floyd lisäsi tahtia, ja hetken kuluttua Ingemarista tuli entinen raskaansarjan maailmanmestari, kun hän rysähti suoraksi kanveesille ja vasen jalkaterä tärisi hurjasti. Pattersonista tuli ensimmäinen raskaansarjan maailmanmestari, joka voitti mestaruuden toiseen kertaan.
Kolmas kohtaaminen oli vuorossa 13. maaliskuuta 1961 Miami Beachin Convention Centerissä. Johansson valmistautui otteluun sparraten muun muassa Muhammad Alin kanssa 5th Streetin salilla. Ali (tuolloin vielä Cassius Clay), joka oli vasta muutaman kuukauden otellut paidattomana, ymmärsi jo tuolloin, kuinka saadaan näkyvyyttä ja nostettua omaa markkina-arvoa.
MM-ottelusta muodostui trilogian ehkä kaikkein hurjin. Johansson aloitti lyömällä Pattersonin ensimmäisessä erässä kahdesti lattiaan. Patterson nousi ylös ja löi vuorostaan Johanssonin kerran luvunottoon. Seuraavissa erissä meno hieman rauhoittui, mutta kuudennessa erässä Pattersonin painostus tuotti tulosta, ja Johansson otti täyden luvun, vaikka pääsikin melko pian jaloilleen.
Ura > Jälleen Euroopan-mestariksi

Pidettyään vuoden taukoa Johansson aloitti jälleen nyrkkeilyn tähtäimenään paluu huipulle. Ensimmäinen koetinkivi oli vanha tuttu, Joe Bygraves, joka kaatui helmikuussa Göteborgissa seitsemännessä erässä. Seuraava vastustaja huhtikuussa oli Hollannin Wim Snoek, joka oli valmis viidennessä erässä.
Kesäkuun 17. päiväksi sovittiin sitten Euroopan-mestaruusottelu Göteborgiin Dick Richardsonin kanssa. Walesilainen Richardson, jonka uran nousutoiveet hautautuivat lukuisiin keskinkertaisille amerikkalaisille kärsittyihin tappioihin, oli tullut Euroopan-mestariksi Johanssonin luovuttua EM-arvosta, puolustaen titteliään kolmesti. Ruotsin television katugallup osoitti, että ruotsalaiset eivät odottaneet enää Johanssonin uutta tulemista, ja Richardson oli pieni ennakkosuosikki. Ottelu sujui tasaisesti kahdeksanteen erään asti, jolloin Johanssonin oikea pudotti Richardsonin lattialle, ja ottelu oli ohi. Johansson oli jälleen kerran Euroopan-mestari.
Sonny Listonin tultua syyskuussa 1962 maailmanmestariksi alettiin puhua jo mahdollisuudesta nähdä Johansson taas kerran MM-kehässä. Suunnitelmat kuitenkin kariutuivat 21. maaliskuuta 1963 käydyssä ottelussa kovaa brittiä Brian Londonia vastaan. Ingemar Johansson johti hienokseltaan ottelua loppuun asti, mutta viime sekunneilla London sai kovan iskun sisään ja Johansson otti lukua. Kello pelasti ruotsalaisen uloslaskulta. Seuraavan päivän ruotsalaislehdet uutisoivat juttua otsikolla "Herää Ingo, sinä voitit!". Ottelu jäi Johanssonin viimeiseksi.
Kuolema

Johansson kuoli 76-vuotiaana sairastettuaan sitä ennen Alzenheimerin tautia ja dementiaa. Hän kuoli ollessaan toipumassa keuhkokuumeesta. Ennen kuolinhetkeään hän oli vanhin elossa oleva entinen raskaansarjan maailmanmestari.
Aiheesta muualla

IBHOF, Ingemar (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle Arkivet: Intervju med Floyd Patterson och Ingemar Johansson
http://www.cyberboxingzone.com/boxing/ingorec.htm
Legendaariset ottelut: Johansson – Patterson -trilogia (Arkistoitu – Internet Archive)
Ammattilaisottelutilastot BoxRec-tietokannassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Ed Sanders ja Johansson Helsingin olympialaisissa.
Ingemar Johansson tyrmää Floyd Pattersonin nousten samalla raskaansarjan maailmanmestariksi.
Arvonnousuvero

Arvonnousuvero on arvonnousuun kohdistuva vero.
Historiaa

1800-luvulla erityisesti Henry George, John Stuart Mill ja joukko muita taloustieteilijöitä vaativat maan ansiottoman arvonnousun siirtämistä maanomistajiin kohdistuvan verotuksen välityksellä yhteiskunnalle, koska arvonnousu oli seurausta yhteiskunnan kehityksestä eikä maanomistajan omista toimenpiteistä.
Suomeen suunniteltiin arvonnousuveroa 1960-luvun lopulla. Arvonnousuverolla olisi korvattu satunnaisen myyntivoiton verotus. Arvonnousuverosta laadittiin komiteanmietintö vuonna 1967. Ehdotuksen mukaan maan ja asunto-osakkeiden arvon nouseminen olisi aina veronalaista tuloa. Veroa olisi peritty omistusajasta riippumatta. Asumisaika omassa asunnossa olisi kuitenkin vähentänyt veron määrää siten, että yli 5 vuoden asumisajan jälkeen arvonnousuveroa ei enää olisi peritty. Arvonnousuverolla pyrittiin saamaan arvon kohoaminen verolle; silloisten verosäännösten mukaan myyntivoitot olivat verottomia, jos omistaja oli pitänyt omaisuuden tarpeeksi monta vuotta. Arvonnousuverolla toivottiin myös saatavan rakentamattomia maa-alueita asumiskäyttöön. Arvonnousuvero ei tuolloin toteutunut.
Arvonnousuvero maasta poistuttaessa

Yksityishenkilöiden arvonnousuveroa on esitetty perittäväksi tilanteissa, jossa verovelvollinen muuttaa Suomesta ulkomaille ja myöhemmin myy, lahjoittaa tai jättää perinnöksi omaisuutta, jonka arvo on noussut verovelvollisen asuessa Suomessa. Tällaista yksityishenkilöihin kohdistuvaa veroa on kutsuttu myös nimellä maastapoistumisvero (englanniksi exit tax) ja jäähyväisvero. Sellainen on ollut käytössä useissa maissa, kuten Norjassa, Ranskassa, Saksassa, Tanskassa ja Yhdysvalloissa. Veron tarkoituksena on tiivistää veropohjaa, estämällä myyntivoittoveron sekä perintöveron tai lahjaveron välttelyä muuttamalla ulkomaille. Välttely on mahdollista, sillä esimerkiksi Ruotsissa ei makseta veroa perinnöistä eikä lahjoista ja toisaalta esimerkiksi Belgiassa myyntivoitot ovat yleensä verovapaita (tilanne 2018).
Käytännössä EU:n Lissabonin sopimuksen ja ETA-sopimuksen takaamat perusvapaudet rajoittavat edellä kuvatun arvonnousuveron perimistä ulkomaille muuttavilta henkilöiltä ja yrityksiltä. Yksityishenkilöille tulee muun muassa antaa mahdollisuus lykätä veronmaksua siihen, kunnes omaisuus luovutetaan eli, jolloin vero tulisi muutoinkin maksettavaksi. Arvonnousuverolla kohdennetaan siis verotusoikeus valtiolle, jossa asuessa arvonnousu on kertynyt, mikä vastaa kansainvälisen verotuksen yleistä periaatetta, jossa tulon ensisijainen verotusoikeus on maalla, jossa tulo on kertynyt. Useimmissa maissa, joissa yksityishenkilöiden arvonnousuvero on toteutettu, sille on asetettu alaraja, eli se koskee vain suuria omaisuuksia.
Yhteisöjen arvonnousuvero (exit tax) on käytössä useimmissa maissa, myös Suomessa. EU:n veronkiertodirektiivi velvoittaa kaikki EU-maat ottamaan sen käyttöön viimeistään vuonna 2020.
Arvonnousuvero maasta poistuttaessa > Arvonnousuveron käyttöönoton valmistelu Suomessa (2022)

Valtiovarainministeriö on valmistellut arvonnousuveron käyttöönottoa vuonna 2022. Esitys on ongelmallinen eikä sitä todennäköisesti tulla ottamaan käyttöön sellaisenaan. Arvonnousuvero koskisi vain yli 500 000 euron omaisuutta ja 100 000 euron arvonnousua. Arvonnousuveroa koskeva hanke (VM188:00/2021) on ollut lausuntokierroksella syyskuussa 2022. Lokakuussa 2022 Kokoomus on 21.10.2022 esittänyt kirjallisen kysymyksen hallitukselle ja vaatinut arvonnousuveron hylkäämistä. Lainsäädännön arviointineuvoston lausunnon mukaan hallituksen esityksen perusoikeusvaikutuksia ei ole arvioitu riittävästi.
Lausuntokierroksella melkein kaikki tahot moittivat esitystä ja vaativat, että jos sitä halutaan edistää, tarvitaan paljon lisää lakiluonnoksen työstämistä ja tarkempia selvityksiä. Luonnosta arvosteltiin yksityiskohtien ja perustelujen puuttumisesta, myös Verohallinto, joka lisäksi vaati lain voimaantulon lykkäämistä. Valtiovarainministeriön vero-osasto totesi helmikuussa 2020 selvityksessään, että Suomen ei pidä valmistella arvonnousuveroa. Oikeustieteilijätkin arvostelivat esitystä, esimerkiksi kaksinkertaisen verotuksen tilanteista. Kuntaliitto, EK ja Helsinki vastustivat koko veroa, STTK ja SAK tukivat mutta arvostelivat luonnosta epätäsmällisyydestä. Vero-oikeuden emeritusprofessori Heikki Niskakangas kuitenkin piti veroa sinänsä perusteltuna, joskin vähämerkityksisenä, hallinnollisesti hankalana ja juridisesti vaikeana sekä lakiesitystä "tunaroituna". Hallitus tavoittelee verolla 25 miljoonan euron tuottoja.
Endosulfaani

| Endosulfaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  6,7,8,9,10,10-heksakloori-1,5,5a,6,9,9a-heksahydro- 6,9-metano-2,4,3-bentsodioksatiepiini-3-oksidi
CAS-numero:  115-29-7
PubChem CID:  3224
SMILES:  C1C2C(COS(=O)O1)C3(C(=C(C2(C3(Cl)Cl)Cl)Cl)Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H6SCl6O3
Moolimassa:  406,908 g/mol
Sulamispiste:  106 °C (puhdas) 70–100 °C (tekninen tuote)
Tiheys:  1,7 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Endosulfaani (C9H6SCl6O3) on kloorattu orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty yleisesti maataloudessa hyönteismyrkkynä. Endosulfaanin käyttö kiellettiin maailmanlaajuisesti Tukholman sopimuksella vuonna 2011.
Ominaisuudet

Endosulfaani esiintyy isomeereina, joita kutsutaan α- ja β-muodoiksi. Puhdas yhdiste on väritöntä kiteistä ainetta, mutta epäpuhtauksien vuoksi hyönteismyrkkynä käytettynä endosulfaani on usein ruskeaa. Endosulfaani on veteen liukenematonta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten hiilivetyihin. Endosulfaani sitoutuu GABA-reseptoriin ja estää sen toiminnan. Tällöin myös kloridi-ionikanavien toiminta estyy. Endosulfaani on hyvin myrkyllistä useille hyönteisille. Se on erittäin myrkyllistä myös nisäkkäille ja vesieliöille kuten kaloille. Endosulfaani voi häiritä normaalia hormonitoimintaa ja kertyä eliöihin. Endosulfaanille altistumisen oireina voi ilmetä muun muassa huonovointisuutta, kouristuskohtauksia, hengityksen vaikeutumista ja ihon ja kynsien sinistymistä.
Valmistus ja käyttö

Endosulfaanin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa heksakloorisyklopentadieeni reagoi buteenidiolin kanssa Diels–Alder-reaktiolla. Muodostuva dioli reagoi seuraavassa vaiheessa tionyylikloridin kanssa muodostaen rengasrakenteisen sulfiittiesterin.
Endosulfaani tuli ensimmäisen kerran markkinoille 1950-luvulla ja Suomessa vuonna 1962. Endosulfaania käytettiin muun muassa kirvoja, kovakuoriaisia ja perhosten toukkia vastaan niin ruokakasveilla kuin koristekasveillakin. Endosulfaanin myrkyllisyyden vuoksi sen käyttö kiellettiin Suomessa vuonna 2001 ja Euroopan unionin alueella 2005. Maailmanlaajuinen kielto astui voimaan vuonna 2011, kun endosulfaani lisättiin Tukholman sopimuksessa kiellettyjen aineiden joukkoon.
Jousihaka

Jousihaan aukko (kuvassa Gate) avautuu sormella painettaessa ja palautuu kiinni jousen avulla.
Kiipeilyyn tarkoitettu karbiinihaka, jonka jousen avautuminen vahingossa on estetty ruuvilukituksella.
Jousihaka eli palohaka, karbiinihaka tai karabiinihaka on jousella varustettu soikea metallihaka, jota käytetään muun muassa purjehduksessa, kiipeilyssä ja muissa tehtävissä, joissa tarvitaan köysien, ketjujen, vaijerien, hihnojen tai muiden välineiden nopeaa kiinnittämistä ja irrottamista. Karbiinihaka on syntynyt nimensä mukaisesti karbiinin, erään kiväärityypin käytön helpottamiseksi.
Jousihaasta on tullut suosittu tapa kiinnittää housujen vyötärölle avainnippu, matkapuhelinkotelo, linkkuveitsi, vesipullo tai muu usein tarvittava varuste.
Pienemmästä, esimerkiksi koruissa käytettävistä jousihaasta käytetään myös nimityksiä rapulukko, papukaijalukko tai papukaijahaka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jousihaka Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Karbinhake
Käännös suomeksi
Sarah English

| Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Zimbabwe> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 |  |  |
Sarah English (s. 27. marraskuuta 1955) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
English pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi jokaisessa viidessä ottelussa. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Emerald-luokka (risteilijä)

HMS Emerald
Emerald-luokka tai E-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston risteilijäluokka, joka suunniteltiin ensimmäisen maailmansodan kokemusten perusteella. Alus luokka tilattiin Hawkins-luokan risteilijöiden tilaamisen jälkeen maaliskuussa 1918 ja siihen kuului kolme alusta.
Alusten suunnittelun lähtökohtana oli nopeus muiden kriteerien kustannuksella ja sen tuli kyetä toimimaan uusia nopeita saksalaisia risteilijöitä, joiden uskottiin 1917 olevan tekeillä Saksassa, vaikka näin ei todellisuudessa ollutkaan.
Suunnittelu

Emerald-luokan alukset pohjautuivat edeltäneisiin Danae-luokan risteilijöihin, mutta niissä oli suuri pituus/leveys suhde ja ainoastaan yksi tykki lisää, jolloin aluksista tuli suurempia ja kalliimpia. Alusten nopeus saatiin 33 solmuun lisäämällä hevosvoimien lukumäärä kaksinkertaiseksi, rungon pituutta kasvatettiin 100 jalkaa ja 50% uppouman lisäyksellä.
Suunnittelu > Voimanlähde

Alusten voimanlähteeksi asennettiin kaksi Shakespeare-luokan hävittäjien konetta, joista kumpikin tuotti 40000 hevosvoimaa. Ratkaisu edellytti nelivaiheisen järjestelmän luomista. Kahdeksan kattilaa asennettiin pareittain neljään kattilahuoneeseen.
Aluksiin asennettiin neljä potkuria.