Cimabue

Vasarin galleria
Taiteilijat, jotka ovat mukana Giorgio Vasarin kirjassa  (1550).
OSA I
Cimabue
Arnolfo di Lapo
Nicola Pisano
Giovanni Pisano
Andrea Tafi (taiteilija)
Giotto
Pietro Lorenzetti (Pietro Laurati)
Andrea Pisano
Buonamico Buffalmacco
Ambrogio Lorenzetti (Ambruogio Laurati)
Pietro Cavallini
Simone Martini
Taddeo Gaddi
Andrea Orcagna (Andrea di Cione)
Agnolo Gaddi
Duccio di Buoninsegna
Gherardo Starnina
Lorenzo Monaco
Taddeo Bartoli
OSA II
Jacopo della Quercia
Nanni di Banco
Luca della Robbia
Paolo Uccello
Lorenzo Ghiberti
Masolino da Panicale
Masaccio
Filippo Brunelleschi
Donatello
Giuliano da Maiano
Piero della Francesca
Fra Angelico
Leon Battista Alberti
Antonello da Messina
Alessio Baldovinetti
Fra Filippo Lippi
Andrea del Castagno
Domenico Veneziano
Gentile da Fabriano
Pisanello
Benozzo Gozzoli
Vecchietta (Francesco di Giorgio e di Lorenzo)
Antonio Rossellino
Bernardo Rossellino
Desiderio da Settignano
Mino da Fiesole
Lorenzo Costa
Ercole Ferrarese
Jacopo Bellini
Giovanni Bellini
Gentile Bellini
Cosimo Rosselli
Antonio del Pollaiuolo
Piero Pollaiuolo
Sandro Botticelli
Andrea del Verrocchio
Andrea Mantegna
Filippino Lippi
Bernardino Pinturicchio
Francesco Francia
Pietro Perugino
Luca Signorelli
OSA III
Leonardo da Vinci
Giorgione da Castelfranco
Antonio da Correggio
Piero di Cosimo
Donato Bramante (Bramante da Urbino)
Giuliano da Sangallo
Antonio da Sangallo
Rafael
Giulio Romano
Pontormo
Andrea Sansovino
Lorenzo di Credi
Baldassare Peruzzi
Andrea del Sarto
Rosso Fiorentino
Jacopo Palma
Lorenzo Lotto
Sebastiano del Piombo (Sebastiano Viniziano)
Michelangelo Buonarroti
Cimabuen profiilista poikkeava kuva. Osa Pisan tuomiokirkossa olevasta mosaiikista.
Jeesus ristillä, yksityiskohta, 1268–1271, restauroitu.
Giovanni Cimabue, Cenni di Pepo (n. 1240 – 4. heinäkuuta 1302 jälkeen) oli firenzeläinen taidemaalari.
Giorgio Vasari kuvaili 1500-luvulla kirjoittamassa Taiteilijaelämäkertoja-kirjassaan Cimabuea eräänlaisena nykyaikaisen taiteen isänä. Hänet tunnetaan myös Giotton löytäjänä ja opettajana. Hän oli ensimmäinen italialainen taiteilija, joka yritti muuttaa Bysantin vertauskuvallista muotokieltä ja oli näin goottilaisen maalaustaiteen voimakkaita vaikuttajia ja maalaustaiteen uudistuksen alullepanija. Hän työskenteli myös Assisissa, Pyhän Fransiskuksen basilikassa. Assisi oli Pyhän Fransiskuksen saarnojen herättämä Italian uuden hengenelämän sulatusuuni.
Cimabue syntyi ylhäisöperheeseen ja osoitti jo varhain suurta älyllistä kyvykkyyttä. Cimabue lähetettiin Santa Maria Novellaan, humanistiseen kouluun, jossa hänen oli tarkoitus opetella kirjallista ilmaisua ja muita humanistisia aineita. Koulussa Cimabue oli kuitenkin taipuvainen ilmaisemaan itseään kuvallisesti. Vasari kertoo Taiteilijaelämäkerroissa Cimabuen kunnostautuneen ennen kaikkea piirtelemällä kirjoihinsa kuvia ihmisistä, hevosista, taloista ja mielikuvituksellisista olennoista.
Cimabuen taiteellinen ura sai tavallaan alkunsa hänen tavattuaan kreikkalaisia taidemaalareita, jotka oli kutsuttu maalaamaan muun muassa Firenzen  Gondeillen kappelia. Cimabue karkasi koulusta seuraamaan kreikkalaisten taiteilijoiden tapaa työskennellä, jäljitteli heitä ja oli pian taitavampi kuin kreikkalaiset.
Cimabue lukeutui firenzeläiseen koulukuntaan. Häntä on pidetty uudenaikaisen maalaustaiteen isänä henkilönä, joka vapautti länsimäisen taiteen bysanttilaisesta kaavamaisuudesta, tosin tämä toteutui lopullisesti vasta hänen jälkeistensä taiteilijoiden elämäntyön myötä – runsaasti bysanttilaisia piirteitä vielä hänen teoksissaan esiintyy. 
Cimabuen ansiona voidaan pitää pyrkimystä olla kuvaamatta pelkkiä profiileja ja toisaalta halua kuvata hahmoja näiden luonnollisessa ympäristössä, mikä hänen aikanaan oli uutta.
Esimerkkinä erotuksesta kreikkalaisten tyyliin Cimabuen maalaukset Jeesuksesta ja Luukkaasta olivat arvioiden mukaan elävämpiä, vähemmän karkeita ja muutenkin luonnollisempia.
Elämänsä viimeisinä hetkinä Cimabue kutsuttiin suunnittelemaan Firenzen Santa Maria del Fiore -tuomiokirkkoa. Cimabue kuitenkin kuoli vuonna 1302. Vasarin mukaan hänet haudattiin Santa Maria del Fioreen. Hän jätti jälkeensä lukuisia oppilaita, joista merkittävimpänä voitaneen pitää Giottoa. Giotto asui Cimabuen kuoleman jälkeen tämän  omistamissa taloissa Via del Cocomerolla.
Hänen pääteoksinaan on pidetty kahta madonnankuvaa, joista toinen on ollut Firenzen taideakatemiassa, toinen puolestaan, Madonna de'Rucellai, on sijainnut S. Maria Novella kirkossa. Mutta on kyseenalaistettu, ovatko ne todella hänen teoksiaan. Viimeksi mainitun teoksen on toisaalta uskottu olevan Duccio de Buoninsegnan siveltimestä. Aikoinaan Cimabuen maalaamina niinikään pidettyjen S. Francesco kirkon ja holveja Assesissa seiniä koristavien maalauksien on niinikään väitetty olevan muiden tekemiä.
Elinaikanaan Cimabue ei ollut yksinomaan pidetty, sillä häntä pidettiin varsin anteeksiantamattomana arvostelijoilleen. Cimabue päätyi kuolemansa jälkeen myös Danten Jumalaiseen näytelmään, jossa Dante luonnehti häntä hyvin ylhäissukuiseksi taidemaalariksi, ylimieliseksi ja niin kriittiseksi, että jos joku havaitsi virheitä hänen töissään, hän tuhosi ne riippumatta siitä, kuinka kallisarvoisia työt olivat. Jumalaisessa näytelmässä Dante sijoitti Cimabuen kiirastulen 11. kehään.
Karl Freyn mukaan Vasarin elämäkerta Cimabuesta on lähes täysin kuvitteellinen.