stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Markku Mannerkoski
Ura

Mannerkoski oli ensin tutkijana teollisuudessa, mistä siirtyi vuonna 1963 Oulun yliopistoon metalliopin professorin virkaan, johon hänet valittiin vakinaisesti 1965. Mannerkoskesta tuli seuraavana vuonna perustetun korkeakouluneuvoston jäsen ja neuvoston teknillisten tieteiden jaoston puheenjohtaja vuonna 1967. Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan varadekaaniksi hänet valittiin 1966. Vuonna 1968 hänet valittiin 31-vuotiaana Oulun yliopiston neljänneksi rehtoriksi. Mannerkoskea nuorempi yliopiston rehtori Suomessa oli aiemmin ollut 1700-luvun alkupuolella. Hänet valittiin vielä kuusi eri kertaa rehtoriksi, ennen siirtymistään VTT:lle vuonna 1987.
Oulun yliopiston kasvuvaihe osui Mannerkosken aikaan, ts. hän oli yksi siihen paljon vaikuttaneista henkilöistä. Johtamansa yliopiston kasvun ja kehittymisen myötä hän toimi aktiivisesti suomalaisessa ja eurooppalaisessa tiede- ja korkeakoulupolitiikassa, mm. kahdeksan vuotta Suomen korkeakoulujen rehtorien neuvoston puheenjohtajana 1975–1983 ja Euroopan rehtorien neuvoston pysyvän komitean jäsenenä 1971–1977.  Mannerkoski vaikutti myös parikymmentä vuotta Suomen Kulttuurirahastossa ja usean eri yrityksen hallituksessa.
VTT:n pääjohtajaksi vuonna 1987 tultuaan hän osallistui monin eri tavoin tutkimuslaitoksen ja elinkeinoelämän yhteistyöhön, samoin kuin eurooppalaisten tilaustutkimuslaitosten yhteiseen toimintaan. VTT uudisti Mannerkosken johdolla konsernirakenteensa  edellisen pääjohtajan Pekka Jauhon ajalta. Usean kymmenen eri tutkimuslaboratorion muodostama osastorakenne muutettiin alle kymmenen suuren tutkimusyksikön organisaatioksi vuoden 1994 alusta. Tällä organisaatiorakenteella VTT toimi aina vuoteen 2006.
Mannerkoski jäi eläkkeelle vuonna 1999, ja hänen seuraajakseen valittiin Erkki K.M. Leppävuori.
Aiheesta muualla

Salo, M., Lackman, M. 1998. Oulun yliopiston historia 1958–1993. Julkaisija: Oulun yliopisto
Michelsen, K.E. 1993. Valtio, teknologia, tutkimus: VTT ja kansallisen tutkimusjärjestelmän kehitys. Julkaisija: VTT, Espoo.ISBN 9513842711
| n k Oulun yliopisto |
| --- | --- | --- |
| Rehtorit |  Kaitera (1959–1962)  Söyrinki (1963–1965)  Koiso-Kanttila (1965–1968)  Mannerkoski (1968–1987)  Korhonen (1987–1990)  Oksman (1990–1993)  Lajunen (1993–2015)  Niinimäki (2015–)  |  |
| Tiedekunnat |  Arkkitehtuurin tiedekunta  Biokemian ja molekyylilääketieteen tiedekunta  Humanistinen tiedekunta  Kaivannaisalan tiedekunta  Kasvatustieteiden ja psykologian tiedekunta  Luonnontieteellinen tiedekunta  Lääketieteellinen tiedekunta  Oulun yliopiston kauppakorkeakoulu  Teknillinen tiedekunta  Tieto- ja sähkötekniikan tiedekunta  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Tuomas Vimma

Tuomas Vimma lokakuussa 2011.
Tuomas Vimma, oikealta nimeltään Kusti Miettinen, (s. 20. huhtikuuta 1979 Braunau am Inn, Itävalta) on suomalainen kirjailija ja käsikirjoittaja, jonka esikoisteos Helsinki 12 herätti huomiota kuvauksellaan 1990-luvun lopun uusmediamaailmasta. Helsinki 12 oli myyntimenestys yli 15 000 kappaleen myynnillään, ja se oli ehdolla Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Teos voitti Akateemisen Kirjakaupan myydyimmän esikoiskirjan palkinnon.
Vimman seuraava kirja Toinen kertoo humoristisesti nuoren esikoiskirjailijan hullusta vuodesta.
Vimma on asunut Helsingin Punavuoressa, johon myös hänen kirjansa sijoittuvat. Vimma seurasi kustannustoimittajaansa Otavalta Gummerukselle syksyllä 2007. Gummeruksen syksyllä 2008 julkaisema Gourmet päättää Vimman Helsinki-trilogian. Kirja kertoo ranskalaisen kulinaristisuvun Helsingissä asuvasta hulttiopojasta, joka pyrkii kapinoimaan sukunsa häneen kohdistamia odotuksia vastaan nauttien kuitenkin samaan aikaan suvun huomattavan varallisuuden mahdollistamasta elämäntavastaan.
Vimman neljäs romaani Raksa ilmestyi lokakuussa 2011. Kirja kertoo suomalaisesta korjausrakentamisalasta ja siitä kuinka hyväuskoisia höynäytetään. Vimma on haastatteluissa kieltänyt sen olevan jatkumoa Helsinki-trilogiallelähde?. Vimma on kertonut Raksan aloittavan uuden Schicklgruber-sarjan.
Tuomas Vimman viides romaani Ruutukymppi julkaistiin syksyllä 2013. Se kertoo television remonttiohjelmien tekemisestä. Vimman kuudes romaani, Firman mies, julkaistiin lokakuussa 2014. Se on Schicklgruber-sarjan päätösosa.
Toukokuussa 2016 Vimma julkaisi yhdessä vaimonsa Jenni Tuomisen kanssa kokkikirjan Pop up – Kanslerin keittokirja.
Syyskuussa 2017 julkaistiin Vimman seitsemäs romaani, Pariisiin sijoittuva Vasen ranta.
Lokakuussa 2018 julkaistiin Vimman ensimmäinen tietokirja, Enkeleitä ja yksisarvisia – Startup-Suomen tarina. Otavan kustantama kirja kertoo suomalaisen startup-yhteisön synnystä. Kirjaansa varten Vimma haastatteli lukuisia yhteisön keskeisiä jäseniä, ja sitä voikin pitää vauhdikkaana mutta totuudenmukaisena kuvauksena yhteisön tapahtumista.
Vasen ranta -romaani sai jatkoa helmikuussa 2020, kun Vimman kahdeksas romaani, Koodinimi Taïga ilmestyi. Korsikalle, Pariisiin ja Brysseliin sijoittuvassa romaanissa Vasemman rannan päähenkilö Katariina Päivänsalo jatkaa pakenemistaan Ranskan tiedustelupalvelulta.
Vimman ensimmäinen televisiokäsikirjoitus, Exit, sai ensiesityksensä C More -kanavalla lokakuussa 2022. Norjalaiseen alkuperäistuotantoon perustuva draamasarja kertoo neljän suomalaismiljonäärin huumeiden- ja seksintäyttämästä elämästä, jota varjostavat yhä pahenevat mielenterveyden ongelmat.
Teokset

Helsinki 12.  Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19642-1
Toinen.  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-20538-2
Gourmet.  Helsinki:  Gummerus, 2008.  ISBN 978-951-20-7695-6
Raksa.  Helsinki:  Gummerus, 2011.  ISBN 978-951-20-8597-2
Ruutukymppi.  Helsinki:  Gummerus, 2013.  ISBN 978-951-20-9308-3
Firman mies, Helsinki: Gummerus, 2014. ISBN 978-951-20-9725-8
Pop up – Kanslerin keittokirja, yhd. Jenni Tuomisen kanssa. Helsinki, Kosmos, 2016. ISBN 978-952-71-4416-9
Vasen Ranta. Helsinki: Gummerus, 2017. ISBN 978-951-24-0705-7
Enkeleitä ja yksisarvisia – Startup-Suomen tarina. Helsinki, Otava, 2018. ISBN 978-951-13-2335-8
Koodinimi Taïga, Gummerus, 2020, ISBN 9789512415380
Aiheesta muualla

Arvio teoksesta Ruutukymppi (Arkistoitu – Internet Archive)
Gummeruksen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Arvio teoksesta Helsinki 12, Helsingin Sanomat (Arkistoitu – Internet Archive)
Arvio teoksesta Toinen, Helsingin Sanomat[vanhentunut linkki]
Arvio teoksesta Gourmet, Helsingin Sanomat[vanhentunut linkki]
Arvio teoksesta Raksa, Helsingin Sanomat (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuomas Vimman haastattelu Ylioppilaslehdessä
Tuomas Vimman City-lehteen kirjoittamia ravintola-arvosteluja (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Usko

Usko tarkoittaa uskonnollisessa asiayhteydessä uskonnollista vakaumusta, erityisesti ihmisen vakaumusta jumalan tai muun yli-inhimillisen mahdin olemassaolosta ja tähän turvautumista.
James Swindalin mukaan uskonnolliseen uskoon liittyy joko julkilausuttu tai lausumaton näkemys ilmoituksesta ja sen tuonpuoleisesta, ylimaallisesta eli transsendentista lähteestä.
Kristillinen teologia

Kristinuskon sisällä esiintyy eroavia tulkintoja siitä, mitä uskolla tarkoitetaan.
Uudessa testamentissa ja Vanhan testamentin kreikankielisissä käännöksissä uskosta käytetään kreikan kielen sanaa πιστις (pistis), joka tarkoittaa vakuuttumista, uskoa (Jumalaan) ja luottamusta (toisiin ihmisiin). Raamatussa uskosta käytetty kreikan kielen sana on etymologisesti johdettu verbistä πειθω (peithō), joka tarkoittaa suostutella ja vakuuttaa.
Uskonnonfilosofi James Swindalin mukaan erilaisille lähestymistavoille uskon luonteesta löytyy esikuva apostoli Paavalin kirjoituksista. Roomalaiskirjeessä Paavali toteaa, että ”Sen, mitä Jumalasta voidaan tietää, he kyllä voivat nähdä. Onhan Jumala ilmaissut sen heille. Hänen näkymättömät ominaisuutensa, hänen ikuinen voimansa ja jumaluutensa, ovat maailman luomisesta asti olleet nähtävissä ja havaittavissa hänen teoissaan.”. Toisaalta ensimmäisessä korinttolaiskirjeessä Paavali katsoo, että Jumalan ilmoitus on hulluutta viisautta etsiville kreikkalaisille ja maailma ei oppinut tuntemaan Jumalaa järjen avulla vaan ”Hän paljastaa itsensä puhtaan uskon kautta”.
Teologi Alister McGrathin mukaan kysymystä uskosta voidaan lähestyä joko filosofisesta tai uskonnollisesta näkökulmasta. Filosofista näkökulmaa edusti Tuomas Akvinolainen, jonka mukaan uskon kysymykset ovat järkiperäisesti todistettavissa olevia lauseita. Tuomaan mukaan usko sijaitsee tiedon ja mielipiteen välimaastossa. Uskon näkökulmaa edusti McGrathin mukaan Martti Luther. Tällöin uskon merkityksen katsotaan avautuvan henkilökohtaisen elämän kautta ja siinä on kysymys luottamuksesta Jumalan lupauksiin.
Filosofia ja psykologia

Tieto-opissa keskeiset tavat lähestyä uskonnollista uskoa ovat
Evidentialismi, jonka mukaan uskonnolliset väitteet vaativat todisteita tuekseen siinä missä muutkin väittämät maailmasta.
Eksperientalismi, jonka mukaan saamme suoraa tietoa uskonnollisista asioista uskonnollisten kokemusten kautta.
Fideismi, jonka mukaan usko ei vaadi tietoa tuekseen ja tiedolle yleensä esitettävät vaatimukset rationaalisuuden suhteen eivät koske uskonnollista uskoa.
Uskontotieteilijä Pascal Boyerin mukaan uskonnolliset käsitteet voidaan yksinkertaistaen selittää siten, että niiden intuition vastaiset piirteet loukkaavat ihmismielen ontologisten kategorioiden jäsenten ominaisuuksia. Intuition vastaisuus tarkoittaa sitä, ettei piirre vastaa arkiajattelua. Tällainen piirre voi olla esimerkiksi kuollut esi-isä, joka vaeltaa näkymättömänä elävien keskuudessa. Intuition vastaisuutta ei kuitenkaan saa olla liikaa, vaan juuri sopiva määrä, koska liian intuition vastaiset käsitykset ovat vaikeita käsitellä mielessä ja ne unohtuvat nopeasti. Sen sijaan sopivassa määrin intuition vastaiset käsitykset loisivat aivoissa myötäsyntyisten ontologisten kategorioiden loukkauksina.
Uskon arvostelua

W. K. Cliffordin tunnetun lausuman mukaan on aina ja kaikkialla väärin uskoa mihinkään riittämättömin perustein. Lausuntoa on tulkittu siten, että Clifford yhdisti siinä ihmisen tiedolliset ja moraaliset velvollisuudet: henkilökohtaisilla käsityksillä on vaikutuksia muihin ihmisiin.
Filosofi Bertrand Russell arvosteli uskon (engl. faith) käsitettä. Russell kirjoitti sekä kristittyjen että kommunistien pitävän omaa uskoaan hyvänä. Hänen mukaansa usko on kuitenkin aina vahingollista, jos se on lujaa uskoa johonkin, josta ei ole todisteita. Russellin mukaan uskosta puhutaan silloin, kun todisteita ei ole. Tällöin todisteet korvataan hänen mukaansa tunteella.
Sam Harrisin mukaan uskonnollinen usko on ongelmallinen. Jotkut uskomukset ovat luonnostaan vaarallisempia kuin toiset – toiset ideologiat esimerkiksi oikeuttavat väkivallan, toiset eivät. Vaarallisista uskomuksista kaikkein vaarallisimpia ovat kuitenkin sellaiset, jotka asetetaan järjellisen keskustelun ulottumattomiin. Harrisin mukaan tämän suojamekanismin tarjoaa ”uskon dogmi”.
Kirjallisuutta

Boyer, Pascal: Ja ihminen loi jumalat. Kuinka uskonto selitetään.  (Et l’homme créa les dieux, 2001.)  Suomentanut Tiina Arppe. Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-31815-7
Churchland, Patricia Smith: Neurofilosofia.  (Brain-Wise. Studies in Neurophilosophy, 2002.)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Terra cognita, 2004.  ISBN 952-5202-81-X
Dennett, Daniel C.: Lumous murtuu. Uskonto luonnonilmiönä.  (Breaking the Spell. Religion as a Natural Phenomenon, 2006.)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Terra Cognita, 2006.  ISBN 978-952-5202-96-0
Hämeen-Anttila, Jaakko: Usko.  Hämeenlinna:  Kirjapaja, 2005.  ISBN 951-607-244-5
Järnefelt, Elisa: Created by Some Being. Theoretical and Empirical Exploration of Adults’ Automatic and Reflective Beliefs about the Origin of Natural Phenomena.  (Diss)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2013.  ISBN 978-952-10-9416-3  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Pietarinen, Ahti-Veikko & Pihlström, Sami & Toppinen, Pilvi (toim.): Usko.  (Filosofisia tutkimuksia Helsingin yliopistosta 22)  Helsinki:  Pilvi, 2009.  ISBN 978-952-10-5569-0
Teinonen, Timo: Terveys ja usko.  Helsinki:  Kirjapaja, 2007.  ISBN 978-951-607-422-4
Varto, Juha & Veenkivi, Liisa: Rakkaus ja rukous. Filosofisia keskusteluja uskosta ja uskonnoista. Tampere: TAJU, Tampereen yliopiston julkaisujen myynti, Tampereen yliopisto, 1998. ISBN 951-44-4336-5.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Niemelä, Kati: Usko muuttuu iän mukana (Arkistoitu – Internet Archive). Kirkon tutkimuskeskus.
Swindal, James: Faith and Reason The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Giotto di Bondone, Usko.
Sn

Sn tarkoittaa seuraavia:
Sabena, IATA-koodi SN, lentoyhtiö
Senegal, ISO 3166-1 -koodi SN, valtio tai muu maantieteellinen alue
sn, yksi Jacobin elliptisistä funktioista
SN Brussels Airlines, IATA-koodi SN, lentoyhtiö
šona, ISO 639-1 -koodi sn, kieli
supernova, luettelotunnus SN, tähden räjähdys
tina, kemiallinen merkki Sn, alkuaine
Salzburger Nachrichten, itävaltalainen sanomalehti
Södermanlands Nyheter, ruotsalainen sanomalehti.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sn”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kemi Badenoch

| Kemi Badenoch |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva vuodelta 2024.
Oppositiojohtaja
 2. marraskuuta 2024–  
Monarkki:  Charles III
Pääministeri:  Keir Starmer
Edeltäjä:  Rishi Sunak
Konservatiivien puheenjohtaja
 2. marraskuuta 2024–  
Edeltäjä:  Rishi Sunak
Kansainvälisen kaupan ministeri Board of Traden puheenjohtaja
 6. syyskuuta 2022–7. helmikuuta 2023  
Edeltäjä:  Anne-Marie Trevelyan
Seuraaja:  Tehtävä lakkautettiin
Kansanedustaja
 8. kesäkuuta 2017–  
Ryhmä/puolue:  Konservatiivipuolue
Vaalipiiri:  Saffron Walden
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. tammikuuta 1980 (ikä 45) Wimbledon, Lontoo
Kansalaisuus:  britti
Arvonimi: The Right Honourable
Puoliso:  Hamish Badenoch
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  Konservatiivipuolue
Aiheesta muualla
kemibadenoch.org.uk
Olukemi Olufunto ”Kemi” Badenoch (os. Adegoke; s. 2. tammikuuta 1980) on brittiläinen poliitikko, joka on toiminut konservatiivipuolueen puheenjohtajana vuodesta 2024. Hän on ollut Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen jäsen vuodesta 2017 lähtien sekä kansainvälisen kaupan ministeri sekä nais- ja tasa-arvoasiain ministeri vuosina 2022–2024. Vuosina 2021–2022 hän toimi paikallishallintoasiain apulaisministerinä ja tasa-arvoasiain apulaisministerinä. Badenoch valittiin 2. marraskuuta 2024 konservatiivipuolueen puheenjohtajaksi.
Ura ja elämä

Badenoch syntyi Lontoon Wimbledonissa nigerialaisille jorubavanhemmille. Hänen isänsä on lääkäri ja hänen äitinsä fysiologian professori. Badenoch vietti nuoruutensa Nigeriassa ja palasi Britanniaan 16-vuotiaana suorittaakseen A-Level-tutkinnon. Hän opiskeli tietojärjestelmätekniikkaa Sussexin yliopistossa ja valmistui 2003. Myöhemmin hän suoritti oikeustieteen tutkinnon Birkbeckissä. Hän työskenteli järjestelmäanalyytikkona Coutts-pankissa yhdeksän vuotta ja myöhemmin digitaalipalvelujohtajana The Spectator -aikakauslehdellä.
Politiikka

Badenoch liittyi konservatiivipuolueeseen vuonna 2005. Vuoden 2010 parlamenttivaaleissa hän oli ehdolla Dulwich and West Norwoodin vaalipiirissä ja tuli 22,2 prosentin ääniosuudella kolmanneksi. Vuonna 2012 hän oli ehdolla Lontoon kaupunginvaltuustoon viidentenä konservatiivipuolueen listalla, muttei tullut valituksi. Vuoden 2015 parlamenttivaaleissa listalta kolmantena valittu Victoria Borwick valittiin alahuoneeseen, minkä myötä hän erosi valtuustosta; listalla neljäntenä ollut Suella Fernandes valittiin myös alahuoneeseen, joten Badenoch nousi valtuustoon Borwickin tilalle. Vuoden 2016 vaaleissa hän säilytti paikkansa. Vuoden 2016 EU-kansanäänestyksessä Badenoch kannatti Yhdistyneen kuningaskunnan eroa Euroopan unionista.
Vuoden 2017 parlamenttivaaleissa Badenoch valittiin alahuoneeseen Saffron Waldenin vaalipiiristä 61,8 prosentin ääniosuudella. Samana vuonna hänet valittiin konservatiivipuolueen rivikansanedustajia edustavan 1922-komitean hallitukseen sekä alahuoneen lakiasiainvaliokuntaan. Vuonna 2018 Badenoch valittiin konservatiivipuolueen ehdokasvalinnoista vastaavaksi puoluehallituksen varapuheenjohtajaksi. Heinäkuussa 2019 Badenoch nimitettiin pääministeri Boris Johnsonin hallitukseen lapsi- ja perheasiain parlamentaariseksi alivaltiosihteeriksi. Helmikuussa 2020 hänet nimitettiin apulaisministeriksi valtiovarainministeriöön sekä tasa-arvoasiain apulaisministeriksi. Syyskuussa 2021 hänet nimitettiin apulaisministeriksi ulkoministeriöön. Hän erosi hallituksesta heinäkuussa 2022 vastalauseena Johnsonin toiminnalle.
Boris Johnsonin erottua Badenoch ilmoitti asettuvansa ehdolle konservatiivipuolueen puheenjohtajavaaliin. Hän karsiutui pois vaalin neljännellä kierroksella saatuaan 59 ääntä, vähemmän kuin Rishi Sunak, Penny Mordaunt ja Liz Truss. Trussin tultua valituksi pääministeriksi hän nimitti Badenochin kansainvälisen kaupan ministeriksi. Trussin erottua pääministerin virasta syksyllä Badenoch asettui tukemaan Rishi Sunakia; Sunakin tultua valituksi pääministeriksi Badenoch jatkoi kansainvälisen kaupan ministerinä, minkä lisäksi hänet nimitettiin myös nais- ja tasa-arvoasiain apulaisministeriksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kemi Badenoch Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  UK Parliament
Utra

Utran kirkko valmistui vuonna 1895.
Utran puukoulu toimii muun muassa yhdistysten kokoontumispaikkana.
Utra on Joensuun kaupunginosa. Väkiluku oli vuonna 2022 Joensuun kaupungin mukaan 3 344. Utra sijaitsee Pielisjoen rannalla Rantakylän ja Kontiolahden puolella sijaitsevan Kupluskylän välissä. Utra liitettiin Joensuuhun 1950-luvulla. Sitä ennen se kuului Kontiolahteen.
Utra oli 1800-luvulla suuri teollisuusyhdyskunta, jossa oli muun muassa lasitehdas  (1874–1906) ja sahat. Ensimmäisen sahan perusti vuonna 1780 Jakob Steniuksen nuorempi poika, Martin Stenius kumppaneineen. Se sijaitsi Myllysaarella. Vuodesta 1833 saha oli Nils Ludvig Arppen omistuksessa. Vuonna 1856 sahan osti joensuulainen kauppias Antti Mustonen. Vuonna 1861 hän rakensi toisen sahan Utrankosken pohjoisrannalle. Vuodesta 1882 sahojen ja lasitehtaan omistaja oli englantilainen Egerton Hubbard & Co -niminen yhtiö, joka myi niitä vuonna 1902 W. Gutzeit & Co:lle. Sahojen toiminta loppui vuoden 1905 mennessä.
1980-luvulle asti Utra oli lähinnä puutalojen kaupunginosa, mutta sen jälkeen sinne on rakennettu runsaasti omakotitalo-, rivitalo- ja pienkerrostaloasutusta.
Utran koulu on maakunnan suurin alakoulu. Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulun Utran kampus eli biotalouden keskus toimi kirkon lähellä yli 20 vuoden ajan syksyyn 2010 asti.
Nähtävyyksiä ja tapahtumapaikkoja

Utran puukirkko on Suomen ainoita pystyhirsikirkkoja. Utra kuuluu Rantakylän seurakuntaan.
Utran saaret ja Pielisjoen rannat, jotka kunnostettiin 1990-luvun lopussa virkistysalueeksi.
Utran kanava
Väisälän tiedemiesveljesten muistomerkki, Aurinkokello (Aulis Koivusalo, 1990)
Utran sahan muistomerkki, Vesisaha (Jouko Solonen, 1981)
Utran työväentalo, valmistunut vuonna 1906. Kulttuuri- ja rakennushistorialliset suojelukohteet -luettelon mukaan talo on rakennettu 1905.
Utran Uittotupa, ravintola ja ulkoilmanäyttämö, jossa konsertteja ja kesäteatteriesityksiä
Liikuntapaikkoja

Utranharju on monipuolinen kuntoilu- ja virkistysalue, josta reitit johtavat Lehmonharjulle.
Tekonurmikenttä (jalkapallo, amerikkalainen jalkapallo)
Utran koulun kenttä
Frisbeegolfrata
Yhdistyksiä

Utran asukasyhdistys (toiminta päättynyt 30.6.2023)
Utran Koitto, urheiluseura
Utran työväenyhdistys
Kirjallisuutta

Unohtumaton Utra. Utran historia- ja perinnekirja. Toimi. Erkki Myller ja Unto Martikainen. Joensuu: Ilias 2000. ISBN 952-5309-20-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Utra Wikimedia Commonsissa
Utopia (kirja)

Utopia on englantilaisen lakimiehen, katolisen kirkon pyhimyksen Thomas Moren kirjoittama kirja. Sitä kutsutaan joskus myös nimillä Thomas Moren utopia tai Moren utopia. Se on kuvaus ihanneyhteiskunnasta ja Moren vastalause aikansa vallitseville yhteiskunnallisille oloille. Kirjassa More käsittelee monia häntä itseään askarruttaneita kysymyksiä. Fiktiivisen teoksensa hän kirjoitti ja sai valmiiksi vuonna 1516. Toinen renessanssifilosofi, hänen hyvä ystävänsä Erasmus Rotterdamilainen valmisteli samoihin aikoihin omaa merkittävintä teostaan Tyhmyyden ylistys. He tukivat toistensa työn edistymistä. Erasmuksen lisäksi More sai kirjalleen paljon vaikutteita Platonin Valtiosta ja Uudesta testamentista. Lisäksi teoksen on arveltu saaneen vaikutteita tutkimusmatkailijoiden kertomuksista. Esimerkiksi inkavaltakunta oli olemassa vielä kirjaa kirjoitettaessa, ja sen on katsottu eräissä suhteissa muistuttavan Moren Utopiaa.
Utopian perusjuonen muodostavat portugalilaisen löytöretkeilijän Raphael Hythlodaeuksen kertomukset seikkailuistaan. Hän muun muassa mainitsee matkustelleensa Amerigo Vespuccin kanssa, käyneensä Englannissa tapaamassa Canterburyn arkkipiispaa John Mortonia, jonka hovipoikana More oli ollut, ja tutustuneensa outoon saareen nimeltään Utopia. Teoksesta syntyi myös itse käsite utopia, joka tulee kreikan kielestä (u = ei ja topos = paikka) ja tarkoittaa ’olematonta paikkaa’.
Utopian saari. Kuvitusta kirjan vuoden 1518 laitokseen.
Juoni

Teos sisältää kaksi kirjaa, joista ensimmäisessä tapahtumat alkavat Antwerpenissa Brabantissa Pyhän Marian kirkossa. Siellä messussa käytyään More tapaa ystävänsä Pieter Gillesin, joka esittelee hänet Raphaelille. Löytöretkeilijä kertoo miehille matkoistaan, mutta hän ei kerro uuden ajan alun tyyliin tarinoita hurjista merihirviöistä ja hydroista vaan toteaa merimiesten nähneen niitä jo tarpeeksi. Sen sijaan kukaan ei ole koskaan aiemmin löytänyt täydellistä yhteiskuntaa. Siispä Raphael ryhtyy vastaamaan molempien kuuntelijoiden esittämiin kysymyksiin Utopian saaresta. More ehdottaa Raphaelille, että tuollaisen miehen täytyisi olla hallitsijan apulaisena, koska hänellä on kyseisestä asiasta niin kattavat tiedot. Raphael tyrmää ehdotuksen mielettömänä, sillä umpikuurot ja omahyväiset päättäjät eivät kuitenkaan ottaisi hänen opeistaan vaarin. Kun he ovat nauttineet aterian Moren kotona, tarina siirtyy toiseen kirjaan. Ensimmäinen kirja sisältää dialogia, jossa käsitellään monia asioita. Toinen osa on puolestaan omistettu lähes kokonaan kirjan tarinankertojan Hythlodaeuksen monologille, jossa kuvataan Utopian yhteiskuntaa kokonaisuutena.