stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Albrekt Mecklenburgilainen
Avioliitot ja jälkeläiset

Hän avioitui vuonna 1365 Rikardis Schweriniläisen (1348–1377) kanssa, joka oli vanhan von Hagenin ruhtinassuvun viimeisen kreivin, Otto I Schwerinin ja Mathilda (Mechthild) von Werle-Goldbergin tytär.
Heille syntyivät lapset:
Erik Albrektsson Mecklenburgilainen (n. 1365–1397), Ruotsin valtaistuimen perillinen ja Gotlannin herra, avioitui Schwerinissä 12.-13. helmikuuta 1396 Sofia von Pommern-Wolgastin (1300-luku – ennen 1408) kanssa, joka oli Pommerin herttua Bogislaus IV:n ja Agnes von Braunschweig-Lüneburgin (hänen äitipuolensa) tytär. Erik kuoli lapsettomana ruttoon heinäkuussa 1397 Landskronan linnoituksessa Gotlannissa, hänet on haudattu Visbyn tuomiokirkkoon.
Rikardis Katarina Mecklenburgilainen, Richardis Catharina (n. 1370/1372–1400), avioitui Prahassa vuonna 1388 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle IV:n nuorimman pojan Johannes Böömilaisen (1370–1396), Määrin rajakreivin ja Görlitzin (Lausitzin) herttuan kanssa. Heille syntyi yksi lapsi, herttuatar Elisabet I Luxemburgilainen (1390–1451), josta tuli vuonna 1411 Luxemburgin hallitsija.
Albrekt avioitui toisen kerran Schwerinissä 12.–13. helmikuuta 1396 jo kahdesti leskeksi jo vuosina 1366 ja 1389 jääneen Agnes von Braunschweig-Lüneburgin kanssa (k. 1430/1434), joka oli Braunschweig-Lüneburgin herttua Magnus II:n ja Katharina von Anhalt-Bernburgin tytär. Samassa tilaisuudessa edellisen liiton poika herttua Erik avioitui Agneksen toisesta avioliitosta syntyneen tyttären kanssa.
Heille syntyi lapsi:
Albrekt V von Mecklenburg (1397–1423), Mecklenburgin ja Schwerinin herttua, avioitui vuonna 1423 Margarete von Brandenburgin (1410–1465) kanssa, joka oli Brandenburgin vaaliruhtinas Friedrich I:n ja prinsessa Elisabeth von Bayernin tytär; Albrekt kuoli pian häiden jälkeen lapsettomana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Maunu Eerikinpoika | Ruotsin kuningas 1364–1389 | Seuraaja: Margareeta |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon 
Albrekt Mecklenburgilainen ja hänen isänsä herttua Albrekt II noin 1370
Albrekt Mecklenburgilaisen Tukholmassa lyöty aurtua eli örtug
Albrekt Mecklenburgilaisen ja Rikardis Schweriniläisen hauta Bad Doberanin luostarikirkossa Mecklenburgissa
Rafael Pettersson

Rafael Pettersson (s. 22. joulukuuta 1976 Varsova) on puolalaissyntyinen ruotsalainen ohjaaja ja näyttelijä. Petterson opiskeli Malmön teatterikorkeakoulussa vuosina 2000–2004. Hänet tunnetaan muun muassa IT-rikostutkija John Lundqvistin roolistaan ruotsalais-tanskalaisessa televisiosarjassa Silta.
Charlotte Raa-Winterhjelm

Hedvig Charlotte Forsman vuonna 1862.
Hedvig Charlotte Winterhjelm  (o.s. Forsman, 1866–1874 Raa, Suomessa yleensä Raa-Winterhjelm tai Raa-Winter-Hjelm; 20. marraskuuta 1838 Tukholma – 7. toukokuuta 1907 Tukholma) oli ruotsalaissyntyinen suomalainen näyttelijä, joka toimi näyttelijänä Ruotsissa, Norjassa ja ennen kaikkea Suomessa, Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa. Hän opiskeli suomen kieltä Helsingin yliopistossa ja käänsi näytelmiä vuoteen 1906 asti.
Charlotte Raa esitti Lean osaa Aleksis Kiven raamattuaiheisessa näytelmässä Lea, jonka kantaesitys oli Nya Teaternissa 10. toukokuuta 1869. Tästä esityksestä katsotaan suomenkielisen ammattiteatterin alkaneen. Raa ei osannut siinä vaiheessa lainkaan suomea, joten näytelmä käännettiin hänelle ruotsiksi ja hän opetteli suomenkieliset vuorosanansa ulkoa.
SCADA
Aiheesta muualla

LUT: Käytönvalvontajärjestelmät (Arkistoitu – Internet Archive)
SCADA: Solutions Centre
OPC Foundation (Arkistoitu – Internet Archive)
Käyttöliittymä

Nokia N-Gage -puhelimen käyttöliittymä. Kuvassa puhelimella selaillaan Wikipediaa Opera-selaimella.
Käyttöliittymä (engl. user interface) on se laitteen, ohjelmiston tai minkä tahansa muun tuotteen osa, jonka kautta käyttäjä käyttää tuotetta. Esimerkiksi tietokoneohjelmassa käyttöliittymä tarkoittaa sitä ohjelman osaa, jonka käyttäjä näkee tietokoneen näytöllä, ja sitä tapaa (hiiri, näppäimistö), jolla hän käyttää ohjelmaa.
Käyttöliittymä voidaan määritellä myös tuotteen viesteistä ja käytännöllisistä osatuotteista (esimerkiksi valikoista, painikkeista ja näytöistä) koostuvaksi kokonaisuudeksi. Ohjelmistotuotteen käytön osaaminen perustuu käyttöliittymän havaitsemiseen ja ymmärtämiseen. Jotta ihminen voisi toimia vuorovaikutuksessa koneen kanssa, hänen on paitsi nähtävä käyttöliittymä myös osattava tulkita sen sanallisia, kuvallisia ja äänellisiä viestejä. Käyttöohjeen käyttötarpeen määrä yhdistettynä käytön nopeuteen on hyvä mittari käyttöliittymän tasosta.
Tuotteen ominaisuudet on monesti mielekästä jakaa kahteen tasoon: toiminnallisuuteen ja käyttöliittymään. Esimerkiksi matkapuhelimen toiminnallisia ominaisuuksia ovat puheluiden soittaminen ja niihin vastaaminen, tekstiviestien lähettäminen jne. Matkapuhelimen käyttöliittymä taas koostuu itse puhelinlaitteesta, sen muodosta, näytön ja painikkeiden sijoittelusta, koosta, väristä jne. Toiminnallisuuden ja käyttöliittymän käsitteellisestä erottamisesta huolimatta niitä ei käytännössä voida suunnitella erillään toisistaan. Ei voida ajatella tuotetta tai järjestelmää, jossa olisi pelkkä ’toiminnallisuus’ ilman käyttöliittymää.
Moderni junan ohjaamo käyttää tietotekniikkaa avuksi.
Teollisuusympäristöissä puhutaan ihmisten ja koneiden välisestä käyttöliittymästä (engl. Human-Machine Interface, HMI), jolla tarkoitetaan myös laitteiden ohjaamiseen käytettävien paneelien ja kosketusnäyttöjen yksinkertaistamista. HMI voi tarkoittaa monenlaista käyttöliittymää fyysisestä paneelista fyysisillä napeilla ja indikaattorivaloilla, teollisuus-PC:n ja värigrafiikkanäytön yhdistelmään tarkoitukseen tehdyn ohjelmiston kanssa.
Historiaa

Tietokoneissa käyttöliittymät olivat aluksi mekaanisia katkaisijoita, joilla syötettiin bittejä, käytännössä numeroita, jotka sovitulla (käyttöohjeessa kuvatulla) tavalla tarkoittivat tietokoneen ohjelmakäskyä tai tietoa, jota haluttiin käsitellä, aluksi yleensä laskea. Tietokoneen käyttöliittymät kehittyivät käsin lävistetyn reikäkortin kautta näppäimistöksi ja kirjoittimeksi.
Ensimmäiset graafiset näyttölaitteet kehitettiin 1960-luvun alussa. Ne hyödynsivät vektorigrafiikkaa ja perustuivat näyttölistaan, jota erityinen grafiikkaprosessori tulkitsi. Tämä mahdollisti valokynäksi kutsutun interaktiolaitteen, jolla oli mahdollista osoittaa ja tunnistaa jokin kuvan osa.
Sittemmin saatiin rakennettua aiempiin nähden ylivertainen tulostuslaite, rasterinäyttö. Kun näytön erottelutarkkuus kasvoi niin suureksi, että siihen saatiin piirrettyä ikkunoita ja muita graafisen käyttöliittymän osia, osoittautui näppäimistö kankeaksi työkaluksi. Tarvittiin jonkinlainen osoitinlaite ja tämän tarpeen myötä kehitettiin kosketusnäytöt ja hiiret.
Näihin aikoihin tietokoneisiin alettiin liittää myös erilaisia multimedialaitteita, kuten kaiuttimet, kuvanlukija ja tulostin, joilla voidaan syöttää ja tulostaa ääntä ja kuvaa. Pelejä varten kehitettiin polkimet, ratit ja joystickit.
Tietokoneiden monipuolisuudesta johtuuselvennä, ettei kaikkia käyttöliittymälaitteita ole kehitetty nykyiseen yleisimpään käyttöönsä, vaan uusi laite mahdollistaa uuden ohjelman luomisen ja uuden käyttötavan, tietokoneeseen liitetyn kameran kautta toimiva ilmakitara on tästä hyvä esimerkkikenen mukaan?, tietoa syötetään liikuttelemalla käsiä ja tieto tulostetaan kaiuttimen kautta äänenä.
Psykiatrian vastaisuus

Skientologien järjestämä psykiatriaa vastustava mielenosoitusmarssi.
Psykiatrian vastaisuus eli antispykiatria on näkemys, jonka mukaan psykiatrialle ja yleisemmin lääketieteelle ominainen ihmiskuva on luonteeltaan kapea ja vahingollinen. Näkemyksen mukaan psykiatrinen hoito ei auta potilaita, vaan potilaat tulevat psykiatrisen hoidon kautta esimerkiksi syyllistetyiksi, patologisoiduiksi tai ylikävellyiksi. Antipsykiatria suhtautuu kriittisesti paitsi lääkehoitoihin ja muihin psykiatrian käyttämiin hoitokeinoihin, mutta myös psykiatrian teoreettiseen perustaan ja esimerkiksi psykiatristen diagnoosien validiteettiin.
Antipsykiatriasta alettiin puhua ensi kerran 1960-luvulla. Liikkeen syntyyn myötävaikuttivat paitsi psykiatriseen diagnostiikkaan kohdistunut kritiikki, mutta myös kokemus tuon aikakauden hoitomenetelmien, kuten sähköshokkihoidon ja tahdonvastaisen sairaalahoidon, epäinhimillisyydestä. Varhaisvaiheen antipsykiatria oli paljolti lääketieteen sisäistä keskustelua uuden tieteenalan paradigmasta ja teoriapohjasta.
Nykyään antipsykiatria ilmiönä on osin muuttunut psykiatrian perusteita vastustavasta ja psykiatrian sisäisestä liikkeestä lääketieteellisen konsumerismin ja kansalaisaktivismin suuntaan. Tällöin kritiikin kohteena ei ole niinkään psykiatria tieteenä, kuin lääkärin ja potilaan välinen valtasuhde. Lisäksi nykyaikaisen antipsykiatrian piirissä myös kritisoidaan esimerkiksi psykiatrisia lääkehoitoja ja niiden mahdollisia haittavaikutuksia, psykiatrisia teorioita sairauksien etiologioista tai psykiatrian väitetysti harjoittamaa kulttuurista vallankäyttöä.
Historiaa

Psykiatrisia hoitoja vastustavaa liikehdintää on ollut jo kahden vuosisadan ajan. Osa antipsykiatrian piirissä vastustetuista ilmiöistä on myös muuttunut ajan saatossa. Esimerkiksi psykiatrisiin diagnooseihin aiemmin lukeutuneet epilepsia ja homoseksuaalisuus poistettiin myöhemmin psykiatrisesta tautiluokituksesta, koska niitä ei pidetty enää psykiatrisina sairauksina. Sama koskee transsukupuolisuutta, joka on siirretty psykiatrisista häiriöistä seksuaaliterveyden häiriöihin. Lisäksi  sähköšokkihoitoja, lobotomiaa ja insuliinišokkihoitoa kritisoitiin aikoinaan. Lobotomiasta ja insuliinišokeista on sittemmin luovuttu.
Historiaa > 1960-1970-luvun antipsykiatrinen suuntaus

Varhainen antipsykiatria oli ennen kaikkea lääketieteen sisäinen liike, joka oli keskittynyt teoreettiseen keskusteluun psykiatrian tieteellisistä perusteista. Psykiatrian legitimiteettiä lääketieteen erikoisalana alettiin kyseenalaistaa 1960-luvulla Euroopassa ja Yhdysvalloissa. New Yorkin valtionyliopiston professori Thomas Szasz kuului äänekkäimpiin psykiatrian legitimiteetin kyseenalaistajiin. Hänen mukaansa skitsofrenialla voitiin viitata ihmisessä lähes mihin tahansa häiritsevään ja epämiellyttävään käyttäytymis- ja reagointitapaan. Szasz kutsui skitsofreniaa psykiatrian "pyhäksi symboliksi", jonka avulla lääketiede perusteli psykiatrian statusta lääketieteen haarana sekä hoidon kohteiden perusoikeuksia rajoittavien ja vahingoittavien pakkohoitotoimenpiteiden oikeutusta.
Muita antipsykiatrisen suuntauksen merkittäviä edustajia olivat muun muassa sosiologit Thomas J. Scheff ja Erving Goffman.
Antipsykiatrinen suuntaus kyseenalaisti psykoosi-, neuroosi- ja persoonallisuushäiriökäsitteiden oikeutuksen ja erilaiset hoitomuodot. Psykiatrien ohella suuntauksen piiriin kuului myös yhteiskuntatieteilijöitä. Sen piirissä oli vallalla ajatus, että psykiatrian johtavana tavoitteena on kehittää keinoja poikkeavien ihmisten kontrollointiin. Taustalla oli osin kapitalistisen järjestelmän kritiikki, sillä sen katsottiin tarvitsevan psykiatriaa kontrollikeinona.
Kritiikin kohteena oli hoitomuotojen ohella psykiatristen diagnoosien väitetty epäluotettavuus. Kritiikin mukaan samakin potilas saattoi saada eri diagnosoijilta eri diagnoosin, riippuen etenkin diagnosoijan kulttuuritausta. Arvostelua aiheutti myös se, että psykiatrisen diagnoosin saaminen potilastietoihin saattaisi leimata ihmisen eliniäksi.
Psykiatrian tautiluokitusta pyrittiin haastamaan myös kokeellisesti. Esimerkiksi D. L. Rosenhanin suorittamassa kokeessa kahdeksan tervettä koehenkilöä teeskenteli psykoottisia oireita, kuuloharhoja, ja seitsemän heistä diagnosoitiin skitsofreenisiksi, yksi maanisdepressiiviseksi.
Antipsykiatrisen suuntauksen suomalaisia ilmentymiä oli 1960-luvulla vaikuttanut Marraskuun liike sekä ja sitä käsiteltiin monissa julkaisuissa, kuten Aatteet pois ja vaatteet ja Goffmanin teoksen suomennoksessa Minuuden riistäjät. Suuntaus alkoi laajeta uudelleen 2000-luvulla etenkin potilasjärjestöjen ja kansallisten Mad in Finland/USA/England ym. sivustojen toimesta.
Historiaa > 1980-1990-luku

Vuoden 1993 paikkeilla kehitettiin niin kutsuttujen perinteisten antipsykoottisten lääkkeiden rinnalle uudet toisen sukupolven antipsykoottisiksi lääkkeiksi ristityt  Risperdal, Zyprexa, Seroquel, Geodon ja Abilify. Antipsykiatrinen suuntaus hiipuikin 1990-luvulla serotoniini- ja monoamiinihypoteesien saadessa yhä enemmän jalansijaa.
Historiaa > 2000-luku

Antipsykiatria on 2000-luvun saatossa alkanut järjestäytyä erilaisten kansalais- ja potilasjärjestöjen alle ja se on muuttunut yhä enemmän tieteellisestä keskustelusta kansalaisvaikuttamisen suuntaan.
Esimerkiksi vuonna 1996 perustettiin Suomen moniääniset ry. Yhdistyksen piirissä väitetään, että mielen sisäiset äänet tulisi nähdä ensisijaisesti ihmisen ominaisuuksina eikä sairautena. Yhdistys pyrki tekemään tunnetuksi lääkkeettömiä keinoja tulla toimeen mielensisäisten äänien kanssa kuten pyrkimällä empaattiseen vuorovaikutussuhteeseen niiden kanssa. Myös vuonna 2010 perustetun Suomen skitsofreniayhdistyksen tavoitteisiin kuuluu se, että psykoosiksi tulkitut kokemukset voitaisiin nähdä myös muuna kuin sairauden oireina.
Mad In Finland - Tarpeenmukainen hoito ry perustettiin vuonna 2016 ja sen tavoitteena oli jakaa tietoa lääkkeettömistä psykiatrisista hoitotavoista. Yhdistys on myös perustanut lääkevieroituksen tukiryhmiä ja kritisoinut suomalaista terveydenhuoltoa siitä ettei sen piirissä tarjota useinkaan lääkevieroitukseen liittyvää tietoa ja tukea.
Myös yksittäiset lääkärit ovat yhä kritisoineet vallalla olevia psykiatrisia käytäntöjä. Esimerkiksi sisätautien professori Peter Gøtzsche on kritisoinut kirjoissaan psyykenlääkkeiden käyttöä mielenterveyden häiriöiden hoidossa, psykiatrien käsityksiä aivojen kemiallisesta epätasapainotilasta sekä vaatinut psyykenlääkkeiden poistamista markkinoilta. Vuonna 2013 eräät psykologit taas yrittivät vaikuttaa Britanniassa lääkkeiden käyttöön psykiatriassa, koska halusivat keskittyä hoidossa käsittelemään elämänkokemuksia ja olosuhteita.
Psykiatristen lääkehoitojen kritiikki

Antipsykiatrian piirissä on vastustettu erityisesti psykiatrisia lääkehoitoja. Lääkehoitojen kritiikki perustuu paitsi väitteeseen hoitojen huonosta tehosta, myös väitteisiin niiden voimakkaista sivuvaikutuksista. Kritiikki ei aina kiellä kategorisesti lääkehoidon vaikuttavuutta, vaan saattaa esimerkiksi vaatia lääkehoitojen rinnalle tehokkaampaa seurantaa tai jollain tapaa kokonaisvaltaisempaa potilassuhdetta.
Muiden hoitojen kritiikki

Sähköšokkihoitoja (sähköhoitoa), lobotomiaa ja insuliinišokkihoitoa on vastustettu monin eri perustein.  Myöhemmin lobotomiasta ja insuliinišokeista on luovuttu. Sähköhoito kuuluu edelleen psykiatrian ja neurologian rutiinihoitoihin, mutta se on myös todettu turvalliseksi ja vaikuttavaksi.
Väite yhteiskunnan kontrollista

Erään teorian mukaan psykiatria on kapitalistisen yhteiskunnan kontrollikeino. Tässä ajattelutavassa psykiatria nähdään vallitsevan kapitalistisen talousjärjestelmän muovaamana. Kritiikin mukaan psykiatrit yrittävät löytää ongelmia ihmisistä eivätkä kulttuurista, taloudesta, sosiaalisesta ympäristöstä tai työstä.
Lisäksi skientologit vastustavat järjestelmällisesti psykiatriaa.
Psykiatrian vastaisuus fiktiossa

1970-luvun elokuva Yksi lensi yli käenpesän kritisoi psykiatriassa vallitsevia käytäntöjä.
Kriitikkojen nimiä ja teoksia

Bonnie Burstow, professori Toronton yliopistossa, käynnistänyt antipsykiatria-stipendin
Joanna Moncrieff, mm. kirjan "The Bitterest Pills: The Troubling Story of Antipsychotic Drugs" kirjoittaja.
Peter Gøtzsche, kirjan "Tappava psykiatria ja lääkinnän harha" kirjoittaja.
Peter Lehmann, mm. kirjan "Alternatives Beyond Psychiatry" kirjoittaja.
James Davies, kirjan "Hajalla - Onneton totuus psykiatrian nykytilasta" kirjoittaja.
Thomas Szasz, terapeuttisen valtion ja valtiomuotoisen mielenterveyden (pakkohoito) vastustaja. Mm. kirjojen "The Myth of Mental Illness" ja "Antipsychiatry: Quackery Squared" kirjoittaja.
Peter Breggin, mm. kirjan "Your Drug May Be Your Problem: How and Why to Stop Taking Psychiatric Medication" kirjoittaja.
Nick Heather, kirjan Radikaali psykologia kirjoittaja. Kirja herätti huomiota, koska Heather kokeili psykologian ja psykiatrian toimivuutta kuvaten tekemiään kokeita jossa psykologia paljastui antavan hyvin eri tuloksia riippuen esim. arvioijasta.
Mehiläisen kuntoutusjohtaja, psykologi Aku Kopakkala irtisanottiin 2014, kun hän oli antanut YLE:n MOT-ohjelmalle lausunnon, jossa hän kyseenalaisti masennuslääkkeiden hyödyn masennuksen hoidossa.
Organisaatioita

Järjestöjä joissa antipsykiatrista toimintaa:
CEP – Council For Evidence Based Psychiatry, tukea lääkityksen lopettamiselle
MindFreedom, mielenterveysjärjestö
CCHR – Citizens Commission on Human Rights, skientologien operoima järjestö
Center for the Study of Empathic Therapy, Education & Living
Mad In America – blogisivusto
Kirjallisuutta

Davies, James: Hajalla. Onneton totuus psykiatrian nykytilasta. Basam books, 2015. ISBN 978-952-2603-63-0
Gøtzsche, Peter C.: Tappavat lääkkeet ja järjestäytynyt rikollisuus. Sitruuna, 2014. ISBN 978-952-5701-40-1
Gøtzsche, Peter C.: Tappava psykiatria ja lääkinnän harha. Sitruuna, 2016 ISBN 978-952-5701-58-6.
Moncrieff, Joanna (2008). The Myth of the Chemical Cure: a critique of psychiatric drug treatment. Basingstoke, Hampshire, UK: Palgrave Macmillan. ISBN 978-0-230-57431-1.
Moncrieff, Joanna (2013). The Bitterest Pills: the troubling story of antipsychotic drugs. Basingstoke, Hampshire, UK: Palgrave Macmillan. ISBN 978-1-137-27742-8.
Szasz, Thomas: The Myth of Mental Illness (1961).
Warme, Gordon (2006). Daggers of the Mind: Psychiatry and the Myth of Mental Disease. Canada: House of Anansi. ISBN 978-0-88784-197-2.
Aiheesta muualla

Antipsychiatry Coalition (englanniksi)
Antipsychiatry: Meeting the challenge (englanniksi)
Non-Psychiatry (englanniksi)
1980

| --- | --- |
Vuosisadat: 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku
Vuosikymmenet: 1890-luku · 1900-luku · 1910-luku · 1920-luku · 1930-luku · 1940-luku 1950-luku · 1960-luku · 1970-luku · 1980-luku · 1990-luku · 2000-luku
Vuodet: 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909 1910 · 1911 · 1912 · 1913 · 1914 · 1915 · 1916 · 1917 · 1918 · 1919 1920 · 1921 · 1922 · 1923 · 1924 · 1925 · 1926 · 1927 · 1928 · 1929 1930 · 1931 · 1932 · 1933 · 1934 · 1935 · 1936 · 1937 · 1938 · 1939 1940 · 1941 · 1942 · 1943 · 1944 · 1945 · 1946 · 1947 · 1948 · 1949 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
Vuosi 1980 oli karkausvuosi, joka alkoi tiistaista.
Tapahtumia > Tammikuu

1. tammikuuta – Ruotsin uusi kruununperimysjärjestys nosti prinsessa Victorian veljensä edelle.
1. tammikuuta − TV1:n johtaja, valtiotieteen kandidaatti Sakari Kiuru siirtyi Yleisradion pääjohtajaksi eläkkeelle jääneen Erkki Raatikaisen tilalle.
2. tammikuuta – Helsingin hovioikeus tuomitsi kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikön Bror Wahlroosin 3 000 markan sakkoihin virkavirheestä ja lahjoman vastaanottamisesta osana niin sanottua Salora-juttua.
5. tammikuuta – Hewlett-Packard julkisti ensimmäisen tietokoneensa.
5. tammikuuta   – Helsingin Sanomat julkisti mielipidetiedustelunsa, jonka mukaan kansalaisten luottamus virkamiehiin oli romahtanut kahdessa vuodessa. Enää vain 15 prosenttia haastatelluista uskoi, ettei virkamiehiin voi vaikuttaa heitä lahjomalla. Kaksi vuotta aiemmin vastaava prosenttiluku oli ollut 28.
7. tammikuuta – Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter vahvisti lain 1,5 miljardin Yhdysvaltain dollarin lainasta Chrysler Corporationin pelastamiseksi.
8. tammikuuta – Neuvostoliitto esti veto-oikeudellaan Afganistanin miehityksen tuominneen päätöslauselmaehdotuksen hyväksymisen YK:n turvallisuusneuvostossa.
8. tammikuuta   – Yhdysvallat karkotti Washingtonista 17 neuvostoliittolaista diplomaattia ja kutsui seitsemän omaa diplomaattiaan kotiin Moskovasta.
15. tammikuuta – YK:n yleiskokous hyväksyi Neuvostoliiton toimintaa Afganistanissa arvostelleen päätöslauselman. Äänin 104–18 vaadittiin ”vieraita joukkoja” heti poistumaan Afganistanista. Suomi pidättyi äänestyksestä 17 muun maan mukana.
18. tammikuuta – 230 metrin pituinen siltakaari putosi mereen Ruotsissa lähellä Göteborgia Star Clipper -rahtilaivan törmättyä sillan pilariin. Kahdeksan ihmistä kuoli.
22. tammikuuta – Andrei Saharov pidätettiin Moskovassa ja karkotettiin ulkomaalaisilta suljettuun Gorkin kaupunkiin. Hän menetti samalla kaikki Neuvostoliiton valtiolta saamansa kunnianosoitukset. Saharovin karkotusta paheksuttiin länsimaissa yleisesti.
26. tammikuuta – Israel ja Egypti solmivat diplomaattiset suhteet.
Tapahtumia > Helmikuu

4. helmikuuta – Ajatollah Khomeini nimesi Abolhassan Bani-Sadrin Iranin presidentiksi.
5. helmikuuta – Kiina ilmoitti, että maan väkiluku oli ylittänyt miljardin rajan.
11. helmikuuta – Iranissa juhlittiin islamilaisen vallankumouksen ensimmäistä vuosipäivää. Teheranissa kuoli kolme ihmistä paraatiin osallistuneen panssarivaunun ajettua heidän päälleen.
13. helmikuuta – Lake Placidin talviolympialaiset alkoivat.
15. helmikuuta – Suomen tulli takavarikoi liki 200 Neuvostoliitosta salakuljetettua ikonia, mikä oli mahdollisesti rahallisesti arvokkain Suomessa koskaan tehty takavarikko (noin 1,2 miljoonaa markkaa). Rikostutkijat pidättivät juttuun liittyen kahdeksan afrikkalaista.
17. helmikuuta – Lake Placidin olympialaisissa hiihdettiin ennennäkemättömän tasaväkinen 15 kilometrin kilpa. Ruotsin Thomas Wassberg voitti hiihdon yhden sadasosasekunnin erolla Suomen Juha Mietoon. Kolmanneksi tuli Norjan Ove Aunli.
20. helmikuuta – Ulkoministeri Cyrus Vance ilmoitti Yhdysvaltojen jäävän pois Moskovan olympiakisoista, koska neuvostojoukot eivät olleet poistuneet Afganistanista.
22. helmikuuta – Yhdysvallat voitti Neuvostoliiton jääkiekkojoukkueen Lake Placidin 1980 talviolympialaisissa ("Miracle on Ice").
23. helmikuuta – Khomeini määräsi Iranin parlamentin päättämään yhdysvaltalaispanttivankien kohtalosta.
25. helmikuuta – 16 armeijan aliupseeria syrjäytti Henck Arronin hallituksen Surinamessa. Kersantti Dési Bouterse pysyi maan johdossa vuoteen 1987.
29. helmikuuta – Kiinan kommunistisen puolueen keskuskomitea puhdisti kulttuurivallankumouksessa vuonna 1966 syrjäytetyn ja sittemmin kuolleen presidentti Liu Shaoqin maineen. Keskuskomiteasta erotettiin neljä maan entisen johtajan Mao Zedongin läheistä työtoveria.