stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pentti Poukka
Ura > Toimittajana

Vuosina 1949−1952 Poukka työskenteli Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n tiedotus- ja koulutuspäällikkönä ja vuosina 1952−1954 Taloudellisen Tutkimuskeskuksen tutkijana. Tämän jälkeen hän siirtyi toimittajaksi ja oli Talouselämän päätoimittaja vuosina 1954−1955. Vuosina 1955−1957 Poukka oli Uuden Suomen taloustoimituksen päällikkö ja vuosina 1964–1976 lehden päätoimittaja. Välillä hän toimi Kauppalehden päätoimittajana vuosina 1957–1964. Poukan aikana lehden levikki kasvoi muutamasta tuhannesta yli 20 000:een.
Kun vakaviin talousvaikeuksiin joutuneen Uuden Suomen lakkauttaminen nousi esille 1970-luvun puolivälissä, Poukka ehdotti lehden muuttamista viisipäiväiseksi politiikan ja kulttuurin erikoislehdeksi. Lehtiyhtiön hallituksen puheenjohtaja Jaakko Lassila halusi kuitenkin vaihtaa päätoimittajaa. Poukka hyväksyi omistajan oikeuden erottaa päätoimittaja, mutta torjui tarjouksen ”vapaaehtoisesta” irtisanoutumisesta. Hänet erotettiin toukokuussa 1976, mistä lähtien hän oli vapaa toimittaja ja tietokirjailija ja julkaisi elämäkertoja, historiikkeja ja mielipidekirjoja. Vuosina 1968–1979 Poukka toimi Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton puheenjohtajana.
Ura > Politiikassa

Poukka liittyi kokoomuksen jäseneksi vuonna 1964 ja lukeutui 1970-luvulla Tuure Junnilan ja Kullervo Rainion ohella puolueen oikeistosiipeen, joka kritisoi presidentti Urho Kekkosen politiikkaa. Niinpä hän esimerkiksi kieltäytyi käyttämästä Uuden Suomen sivuilla käsitettä Paasikiven–Kekkosen linja. Poukan suhteet Kekkoseen viilenivät jo 1960-luvun alkupuolella, kun hän paljasti Kauppalehdessä Maalaisliiton tukeman, pienten suomalaisten metallialan yritysten yhteenliittymän Mekes Oy:n talousepäselvyydet.
Poukka oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1965−1980 ja puheenjohtaja vuosina 1973−1979. Hän kuului lisäksi Helsingin kaupungin metrotoimikuntaan 1970- ja 1980-luvulla. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuoden 1968 vaalissa. Vuonna 1979 Poukka oli ehdokkaana Helsingin uudeksi ylipormestariksi, kun Teuvo Aura jäi eläkkeelle. Helsingin kaupunginvaltuuston äänestyksestä muodostui tiukka: Raimo Ilaskivi sai 43 ja Poukka 40 ääntä.
Yksityiselämä

Sotilasarvoltaan Poukka oli reservin kapteeni. Hänen puolisonsa oli virolainen filosofian maisteri Ejna Jozua, ja he saivat kolme poikaa. Poukan isä oli matematiikan professori Kalle Aukusti Poukka.
Kirjallinen tuotanto

Teollisuuden rahoitus v. 1947−1952. 1954.
Huomispäivän suomalainen. Kirjayhtymä, 1959.
Porvarin päiväkirja. Kirjayhtymä, 1969.
Kapina katsomossa. Kirjayhtymä, 1970.
Purkkiin pantu ihminen eli Enon opetuksia politiikan asioista. Kirjayhtymä, 1972. ISBN 951-26-0147-8
Tuntematon sosialismi Kirjayhtymä, 1975 ISBN 951-26-1092-2
Antti Wihuri – kapteeni laivassa. Otava. 1983 ISBN 951-1-07519-5
Puolue ja säätiö: Kansallisen Kokoomuspuolueen Säätiö 1924–1984. Säätiö, 1984. ISBN 951-99568-4-0
Lemminkäinen 1910–1985. Gummerus, 1985. ISBN 951-99669-5-1
Ei ainoastaan rahasta: Pankkimies muuttuvassa Suomessa. Otava, 1987. ISBN 951-1-09193-X
Väärennetty vuosisata: Poleeminen puheenvuoro. Raud Publishing Oy. 1994. ISBN 952-9689-03-9
Kukkiva asfaltti: Hiukan nostalginen albumi Raud Publishing Oy. 2001. ISBN 952-9689-09-8
Aiheesta muualla

Vesikansa, Jyrki: / Jyrki Poukka, Pentti (1919–2012). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 18.4.2013. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
John Maynard Keynes

| John Maynard Keynes |
| --- | --- |
 John Maynard Keynes vuonna 1933.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1883 Cambridge, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 21. huhtikuuta 1946 (62 vuotta) Tilton, East Sussex, Yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  King’s College Cambridge
Väitöstyön ohjaaja:  
Tutkimusalue:  todennäköisyystiede, taloustiede
 Nimikirjoitus
John Maynard Keynes ([keɪnz], 5. kesäkuuta 1883 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta – 21. huhtikuuta 1946 Tilton, East Sussex, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) oli englantilainen talousoppinut, jonka radikaaleilla ideoilla oli merkittäviä vaikutuksia moderniin talous- ja poliittiseen ajatteluun. Keynesin muotoilema talouspolitiikka tunnetaan keynesiläisyytenä. Keynesin merkkiteos oli 1936 julkaistu Työllisyys, korko ja raha. Joitakin hänen ideoitaan yhdistettiin uusklassiseen taloustieteeseen, jolloin syntyi hänen nimeään kantava keynesiläinen taloustiede.
Elämä

John Maynard Keynesin vanhemmat olivat John Neville Keynes, talousoppinut Cambridgen yliopistossa sekä Florence Ada Keynes (o.s. Brown), kirjailija ja sosiaalisten uudistusten kannattaja, joka toimi myös Cambridgen pormestarina. Keynesilla oli nuorena homoseksuaalisia suhteita, mutta hän rakastui myöhemmin tanssija Lydia Lopokovaan ja meni tämän kanssa naimisiin.lähde?
Keynes opiskeli Britannian eliittikouluissa, kuten Eton Collegessa ja Cambridgen yliopiston King’s Collegessa. Hän valmistui Cambridgen yliopistosta matematiikan alalta, ja melko pian hänen mielenkiintonsa kohdistui taloustieteeseen.lähde?
Keynes oli työnarkomaani, joka ei malttanut edes nukkua normaalisti, koska hänellä oli niin paljon työtä tehtävänään. Keynesin liiallinen omistautuminen työlle kiristi hänen ja hänen vaimonsa välejä. Myös Keynesin 62-vuotiaana tapahtunut kuolema johtui hänen siskonsa lapsenlapsen mukaan liiallisesta työteosta.
Keynes toimi Ison-Britannian hallituksen neuvonantajana ensimmäisen maailmansodan aikana, ja ensimmäisen kerran hänen ajatuksensa saivat julkisuutta teoksessa The Economic Consequences of the Peace, joka julkaistiin sodan jälkeen. Kirjassa Keynes toi esille ajatuksen, että sotakorvaukset, joita Saksa pakotettiin maksamaan sodan voittajille, olivat liian suuria ja tämä romahduttaisi Saksan talouselämän. Ennustus toteutuikin vuonna 1923, kun Saksan talous romahti hyperinflaation seurauksena ja vain pieni osa sotakorvauksista oli maksettu.lähde?
Keynesin teos Treatise on Probability (1920) oli merkittävä lisä todennäköisyysteorian filosofiseen ja matemaattiseen perustaan.lähde?
Keynes ja and E. F. Schumacher luonnostelivat ylikansallisen Bancor-valuutan vuosina 1940–1942 ja Yhdistynyt kuningaskunta ehdotti sen ottamista käyttöön toisen maailmansodan jälkeen. Keynes kävi ennen toisen maailmansodan loppua Yhdistyneen kuningaskunnan puolelta neuvotteluja maailmantaloutta vakauttavasta kiinteiden kurssien valuuttajärjestelmästä. Neuvotteluista syntyi kompromissina kansainvälinen Bretton Woodsin järjestelmä, joka oli olemassa 1944–1971.
Keynesiläisyys talouspolitiikkana

Keynesin keskeinen lähtökohta taloudessa oli se, että massatyöttömyys ja lama johtuivat pääosin heikosta kulutuskysynnästä. Keynesin mielestä valtion on pystyttävä toimimaan talouden laskukauden aikana tarvittaessa alijäämäisellä budjetilla, jotta ihmiset saataisiin pidettyä töissä. Hän uskoi, että talouden taantuman aikana valtion oli otettava suurempi rooli talouselämässä, jotta voitiin lisätä kysyntää ja luoda uusia työpaikkoja. Keynesin ajatteluun on viitattu kysynnän aktiivisena hienosäätönä. Kulutuskysynnän kohottamisen ja kysynnän aktiivisen hienosäädön kuningasajatuksena on nostaa tuotanto tehtaiden tuotantokapasiteetin tasolle.
Keynes esitti kokonaiskysynnän eli aggregaattikysynnän käsitteen tärkeimpänä kansantaloutta ajavana voimana. Keynes esitti ajatuksensa tilanteessa, jossa markkinat eivät hänen mielestään olleet itsekorjaantuvia ja täystyöllisyys asettui mielestään alhaiseksi. 1930-luvun lamassa olemassa ollut talousajattelu ei onnistunut korjaamaan ongelmia, ja Keynes uskoi että julkinen valta voi toimillaan kohentaa työllisyyttä.  Keynesin käsityksen mukaan pienituloisille kannattaa ohjata tulonsiirtoja, sillä näin voitiin jopa kiihdyttää talouskasvua. Olennaista oli, että tulonsiirrot eivät hyödyttäneet vain pienituloisia, vaan myös koko kansantaloutta lisäämällä kokonaiskulutusta ja sitä kautta kiihdyttämällä yhteiskunnan tuotannollista aktiivisuutta.
Keynes muistetaan erityisesti valtion aktiivisen taloudellisen roolin puolestapuhujana. Keynesin mukaan valtion tulisi käyttää rahavaroja välineenä vähentämään voimakkaiden talousmuutosten laskusuhdanteiden, laman ja noususuhdanteiden haitallista vaikutusta. Keynesin mielestä valtion piti toteuttaa investointeja täystyöllisyystavoitteen saavuttamiseksi.
Keynesiläinen talouspolitiikka sisälsi myös hintasääntelyä.
Merkitys taloustieteen jatkumossa

Joitain Keynesin ideoita yhdistettiin uusklassiseen taloustieteeseen, jolloin syntyi keynesiläinen taloustiede. Se oli pitkään erittäin vaikutusvaltainen suuntaus, johon turvautuivat talouspolitiikassaan eri maiden puolueet sekä oikealta että vasemmalta. Keynesiläisen kauden aikana taloustieteen valtavirrasta syrjässä ollutta klassista taloustiedettä harjoitettiin ja uusklassista teoriaa kehitettiin etenkin Chicagon yliopistossa, jonka vaikutusta niin sanotun uuden klassisen teorian syntyyn ja valta-asemaan pidetään miltei kiistattomana.lähde?
Keynesin ajattelun tärkeyttä korostavat taloustieteilijät arvostelevat nykyään sekä keynesiläistä että uusklassista taloustiedettä ja kutsuvat itseään post-keynesiläisiksi. Postkeynesiläisten mukaan kansantalouteen voidaan vaikuttaa valtion elvyttävällä talous- ja rahapolitiikalla lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. Keynesiä pidetään yleisesti sekataloudeksi luettavan hyvinvointivaltion yhtenä teoreettisena isänä, joskin hänen aikanaan ajatukset valtion osallistumisesta talouselämään koskettivat etupäässä korkotason sääntelyä ja valtion infrastruktuuri-investointeja, eivätkä esimerkiksi veroja, tulonsiirtoja ja korkeaa sosiaaliturvaa, jotka usein nykyisin yhdistetään hyvinvointivaltion käsitteeseen.lähde?
Näkemyksiä > Työllisyys, korko ja raha

Keynesin pääteos Työllisyys, korko ja raha (engl. The General Theory of Employment, Interest and Money) julkaistiin vuonna 1936. Kirjan ajatukset vaikuttivat nopeasti tapaan katsoa taloutta ja valtion roolia yhteiskunnassa.
Työllisyys, korko ja raha -kirjan pääajatus oli se, että valtion on pystyttävä toimimaan talouden laskukauden aikana tarvittaessa alijäämäisellä budjetilla, jotta ihmiset saataisiin pidettyä töissä. Keynesin mukaan näin on tehtävä, sillä laskukauden aikana yksityinen sektori ei investoi tarpeeksi. Markkinoiden tullessa kyllästetyiksi yritykset vähentävät investointejaan, jolloin tämä laskee liikkeelle vaarallisen kehän, jossa tapahtuu ensin vähemmän investointeja, josta seuraa vähemmän työpaikkoja, vähemmän kuluttamista ja lopulta myös entistä vähemmän syitä investoida.
Näkemyksiä > Talouden ongelman ratkeaminen

Keynes ennusti kirjoituksessaan Economic Possibilities for our Grandchildren (1930), että tuotannon tehostumisen ja varallisuuden kasautumisen ansiosta kaikki ihmistyön tulokset voitaisiin pian saavuttaa neljäsosalla siitä vaivasta, joka samaan työhön kului 1930-luvulla, ja jos vain väestönkasvu saataisiin pidettyä kurissa eikä suuria sotia käytäisi, niin 2030-luvulle tultaessa tekninen kehitys lopulta syrjäyttäisi kaikki työntekijät ja ihmiskunnan elossapysymisen ikivanha ongelma ratkeaisi. Keynes oletti työn katoamisen myötä ilmaantuvan ylimääräisen vapaa-ajan saattavan ihmiset hermoromahduksiin.
George Akerlof ja Robert Shiller kirjoittivat kirjassaan Phishing for Phools: The Economics of Manipulation and Deception (2015) että jos USA:n reaalitulot henkeä kohden jatkavat kasvuaan, ne nousevat vuoteen 1930 verrattuna kahdeksankertaisiksi vuoteen 2030 mennessä, aivan kuten Keynes ennusti. Siitä huolimatta emme koe elävämme yltäkylläisyyden keskellä, puhumattakaan että voisimme lopettaa ahertamisen ja keskittyä tekemään kaikenlaista mukavaa. Mistä tämä johtuu? Akerlofin ja Shillerin vastaus on, että markkinatalous ei niinkään keskity niukkuuden poistamiseen, vaan pikemminkin niukkuuden tuottamiseen. Markkinatalouden luonteeseen kuuluu taikoa alati uudenlaisia tarpeita. Markkinat luovat täkyjä jokaiselle kuviteltavissa olevalle inhimilliselle heikkoudelle. Aherramme iltakaudet ylitöissä, jotta voisimme ostaa itsellemme kaikkea sitä, mitä meille keksitään myydä. Niinpä bruttokansantuotteemme voisi vaikka moninkertaistua, ja kuitenkin pysymme samassa kurimuksessa. Täysin tyydytetyt kuluttajat merkitsisivät markkinatalouden loppua.
Suomessa

Tommi Uschanovin mukaan Keynes piti itseään varovaisena poliittisen keskitien kulkijana ja hänen talouspoliittista ohjelmaansa pidettiin yleisesti maltillisena kompromissina kapitalismin pelastamiseksi. Suomessa Keynes kuitenkin tulkittiin vasemmistolaiseksi ellei vasemmistoradikaaliksi ajattelijaksi ja hänen teoriaansa suhtauduttiin epäluuloisesti tai vihamielisesti. Hänen suhdannepolitiikkaansa pidettiin yrityksenä lakkauttaa vapaa markkinatalous ja korvata se sosialismilla.
Kun keynesiläistä politiikkaa tarjottiin Kansainvälisen työjärjestön jäsenmaille vuoden 1936 kokouksessa, Suomen työnantajajärjestöjen edustaja Paavo Kyrenius nousi yksinään vastustamaan uusia ajatuksia. Kyreniuksen mukaan lamasta selvittäisiin parhaiten täsmälleen päinvastaisilla menetelmillä: säästämällä ja leikkaamalla, ei elvyttämällä. Kun asia tuli jälleen esille seuraavana vuonna, sillä kertaa näitä ajatuksia vastaan nousi Suomen työministeriön kansliapäällikkö Niilo A. Mannio, joka ilmoitti, että Suomi oli kyllä onnistunut nousemaan lamasta tuhlaamatta valtion rahaa elvytykseen.
Toisen maailmansodan jälkeen keynesiläisyys kuitenkin löi itsensä läpi. Myös Suomessa johtavat poliitikot ilmaisivat omaksuneensa keynesiläisiä ajatuksia. Esimerkiksi J. K. Paasikivi kertoi, että kun pula-aikoja ja kriisejä oli aiemmin pidetty luonnollisina ilmiöinä, jotka kuuluivat talouden normaaliin kulkuun (näkemys, jota Paasikivi itsekin oli edustanut), vuoteen 1956 mennessä oli ymmärretty, että lamat ovat ihmisten teoista aiheutuvia ilmiöitä, ja tämä uusi katsantokanta oli yhteiskunnan menestyksen kannalta välttämätön.
Mutta vaikka keynesiläisyys sisäistettiin laajasti, Suomen poliittisessa päätöksenteossa siitä ei näkynyt jälkekään. Suomessa taloustieteellistä keskustelua hallitsivat Eli Heckscherin ja Wilhelm Röpken kaltaiset keynesiläisyyden vastustajat. Politiikassa uskottiin yhä vanhaan, Keynesiä edeltäneeseen oppiin, jonka mukaan talouden matala- ja korkasuhdanteisiin oli mahdotonta vaikuttaa poliittisilla päätöksillä. Kun lama tulee, on vain odoteltava kärsivällisesti, että se aikanaan menee ohi. Sen sijaan, että valtio käyttäisi rahaa lamasta pääsemiseksi, lama-aika tarjosi pikemminkin hyvän tilaisuuden tehdä valtion menoihin leikkauksia, sillä lama murtaa kansan vastarintaa.
Sittemmin keynesiläisyys on kokenut niin nousu- kuin laskukausiakin. 1970-80-luvulla se menetti hohtoaan, kun taas vuoden 2007 finanssikriisissä se  nousi jälleen esiin. Mutta Suomen politiikassa keynesiläisyyden suosio ei vaihdellut. Uschanovin mukaan keynesiläsyys ei koskaan saapunut Suomeen.
Suomennetut teokset

Keynes, John Maynard: Työllisyys, korko ja raha. Yleinen teoria.  (The General Theory of Employment, Interest and Money, 1936)  Suomentanut Ahti Karjalainen ja Pentti Kivinen. Porvoo:  WSOY, 1951.
Kirjallisuutta

Akerlof, George A. & Shiller, Robert J.: Vaiston varassa. Miten ihmismieli ohjaa maailmanlaajuista kapitalismia.  (Animal Spirits. How Human Psychology Drives the Economy, and Why It Matters for Global Capitalism, 2009)  Suomentanut Timo Soukola. Helsinki:  Gaudeamus, 2009.  ISBN 978-952-495-113-5
Carter, Zachary D. The Price of Peace: Money, Democracy, and the Life of John Maynard Keynes. New York: Random House, 2021. ISBN 9780525509059 (englanniksi)
Skidelsky, Robert: John Maynard Keynes: A Biography. 1 : Hopes Betrayed 1883-1920. London: Macmillan, 1983. ISBN 0-333-11599-6 (englanniksi)
Skidelsky, Robert: John Maynard Keynes: Vol. 2, The Economist as Saviour 1920-1937. London: Macmillan, 1992. ISBN 0-333-37138-0 (englanniksi)
Skidelsky, Robert: John Maynard Keynes: Vol. 3, Fighting for Britain 1937-1946. London: Macmillan, 2000. ISBN 0-333-60456-3 (englanniksi)
Markku J. Kemppainen, Keynesiläisyys arvoteorioiden kannalta Kansantaloudellinen aikakauskirja 1980:1 s. 49–57
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Maynard Keynes Wikimedia Commonsissa
J. M. Keynes : Kansalliset finanssit sodan aikana. Miten kansa voi saada varoja. Ainoa tehokas politiikka, Helsingin Sanomat, 23.03.1929, nro 81, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Taiwan  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Prisma (kirjaintyyppi)

Prisma
Prisma on Rudolf Kochin suunnittelema kirjaintyyppi. Klingsporin kirjasinvalimo julkaisi sen vuonna 1931. Prisma on näyttävä ja erikoislaatuinen kirjaintyyppi, joka sopii parhaiten otsikko- ja mainoskäyttöön. Sen kirjaimet muodostuvat neljästä yhdensuuntaisesta viivasta. Kochin Prisma oli aikaansa edellä, sillä samankaltaiset kirjaintyypit tulivat muotiin vasta 1960-luvulla op-taiteen myötä.
RMU Typedesign julkaisi vuonna 2011 Ralph Ungerin suunnitteleman laajennetun digitaalisen version Prismasta nimellä Prisma Pro. Siinä on kaksi leikkausta, Regular ja Shadow, ja fonttiin kuuluvat lisäksi kyrilliset ja kreikkalaiset kirjaimet.
Preparoitu kitara

Preparoitu kitara
Preparoitu kitara on soitin, jossa tavallisen kitaran kieliin kiinnitetään erilaisia esineitä, jotka muuttavat soittimen ääntä.
Preparoiduilla kitaroilla soittavia kitaristeja

Simon Angell (Patrick Watson)
Glenn Branca
Fred Frith
Yuri Landman
Micachu
Thurston Moore (Sonic Youth)
Lee Ranaldo (Sonic Youth)
Keith Rowe
Kirjallisuutta

Prepared Guitar Techniques - Matthew Elgart/Peter Yates (Elgart/Yates Guitar Duo) ISBN 978-0-939297-88-7, California Guitar Archives, 1990 (englanniksi)
Nice Noise (Arkistoitu – Internet Archive) - Bart Hopkin & Yuri Landman ISBN 978-0-972-731-36-2, Experimental Musical Instruments, 2012 (englanniksi)
Marc Priestley

| Marc Priestley> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. lokakuuta 1976 (ikä 48)
Kansalaisuus:  Britannia
Aiheesta muualla
Kotisivu
Marc Elvis Priestley (s. 6. lokakuuta 1976) on brittiläinen TV-juontaja, puhuja, kirjailija ja entinen Formula 1 -mekaanikko. Priestley työskenteli McLaren-tallin ykkösmekaanikkona vuosina 1999–2009. Hän toimii asiantuntijana Sky Sports F1 ja ITV4:n Formula E -lähetyksissä.
Hän on esiintyy televisio-ohjelmissa Kaarakaksikko ja Moottorimaniaa.
Teokset

The Mechanic: The Secret World of the F1 Pitlane (2018, ISBN 978-1-787-29043-3)
Käännös suomeksi
Michael Porter

Michael Porter
Michael Eugene Porter (s. 1947 Ann Arbor, Michigan) on yhdysvaltalainen liiketaloustieteen professori, kirjailija ja konsultti.
Porter on keskittynyt liikkeenjohdon ja kansantalouden tutkimiseen. Hän hoitaa päätyönään Bishop William Lawrence -professuuria Harvard Business Schoolissa, ja johtaa myös sen Strategian ja kilpailukyvyn instituuttia.
Vuonna 2005 Porter listattiin ensimmäiseksi maailman 50 merkittävimmän bisnesajattelijan listalla.
Porter harjoittaa konsultointia vuonna 1984 perustamansa kansainvälisen strategia- ja johtamiskonsultointiyritys Monitor Groupin kautta. Yrityksen päämaja on Massachusettsin Cambridgessä.
Hänellä on takanaan myös kohtalaisen menestyksekäs urheilu-ura.
Koulutus

Tekniikan kandidaatti (ilmailu ja mekaniikka), Princetonin yliopisto, 1969
MBA, Harvard Business School, 1971
Filosofian tohtori (liiketaloustiede), Harvardin yliopisto, 1973
Porterin näkemyksiä

Porter on yksi maailman johtavista strategisen liikkeenjohdon ajattelijoista. Hän keskittyy pääasiassa kysymyksiin kuinka yritykset tai alueet voivat rakentaa kilpailuedun ja kehittää kilpailustrategian.
Kilpailussa päätehtävä on valita, missä yritys kilpailee ja kuinka menettelee muita markkinoiden voimia vastaan.
Kilpailuvoimia on viisi: Asiakkaat, tavarantoimittajat, korvaavat tuotteet (substituutit) sekä nykyiset että mahdolliset kilpailijat.  Kilpailustrategia on korvaamaton menestyksen edellytys, jos yritys aikoo pärjätä kilpailussa näitä edellä mainittuja voimia vastaan.
Porterin näkemyksiä > Kilpailustrategiateoria

Porterin (1997; 1998: x; 1996, 61–78) mukaan kilpailustrategiateoria tarjoaa rikkaan viitekehyksen, joka paljastaa merkittäviä eroja yritysten välillä, sekä kertoo, kuinka yritykset voivat löytää oman erityisen asemansa, kilpailuedun ja menestyvän toimintastrategian (Porter 1988).
Porter ei ole sanoutunut irti suunnittelun koulukunnan kysymyksenasettelusta, mutta hän käänsi huomion kilpailustrategiaan, jonka tarkastelua varten hän loi analyyttisen rungon. Porter (1998: xiii) katsoo vuonna 1998 kilpailustrategiateoksensa uudessa johdantokirjoituksessaan, ettei hän muuttaisi lähes 20 vuotta aiemmin kirjoittamasta teoriastaan mitään, paitsi ehkä lisäisi muutamia esimerkkejä kansainvälisestä liike-elämästä.
Uudessa johdannossa hän korosti myös, ettei liike-elämä ole muuttunut uuden teknologian ja internetin saapumisen jälkeen niin ratkaisevasti, että kilpailussa vaikuttavat viisi voimaa olisivat menettäneet merkitystään. Ostajien neuvotteluvoima on kuitenkin kasvanut (Porter 2001a: 81- 82).
Porterin näkemyksiä > Kilpailustrategiateoria > Strateginen asemointi

Porter (1996) liitti sanaan strategia välittömästi sanan asemointi, jolloin strateginen asemointi merkitsi samanlaisten tai erilaisten toimien suorittamista eri tavalla kuin kilpailija tekee. Strateginen asemointi on löydettävissä Porterin (2001a, 91) mukaan jos (1) yritys asettaa itselleen oikean tavoitteen kestävän kannattavuuden varaan, (2) yritys esittää arvoväittämän, joka poikkeaa kilpailijoiden tarjoamista (eli mitä arvoa asiakas kokee), (3) yrityksen strategia kuvastuu erottuvassa arvoketjussa ja kun (4) strategia määrittelee, miten kaikki yrityksen tekemiset sopivat yhteen. Asemoinnissa on kyse toimialan rakenteen selvittämisestä, yrityksen heikkouksien ja vahvuuksien tunnistamisesta sekä sopivan strategian löytämisestä kilpailutilanteeseen (Porter 1998, 30).
Porterin (2001a, 91) mukaan menestyvän strategisen asemoinnin yksi keskeisimmistä periaatteista on, että yritys voi esittää arvoväittämän eli joukon etuja, jotka poikkeavat kilpailijoiden tarjoamista: ”Yrityksen täytyy määritellä selvästi erottuva arvoväittämä, jonka takana se seisoo, vaikka tämä merkitsisi luopumista erinäisistä mahdollisuuksista. Ilman johtamisen jatkuvuutta yritysten on vaikea kehittää ainutlaatuisia taitoja ja resursseja ja rakentaa itselleen vankkaa mainetta asiakkaiden keskuudessa”.
Arvon tuottamisen ja strategian välinen yhteys on keskeinen. Menestyksen salaisuus Porterin arvoketjumallissa on juuri arvon tuottaminen ostajalle.
Porter on tähdentänyt kuluttajan kasvavaa merkitystä nykyisessä liiketoimintaympäristössä: pull-strategian yleistyminen kääntää huomion loppuasiakkaaseen, asiakkaiden identifioiminen on yleistynyt, erilaistumisstrategia pakkauksista alkaen tuottaa lisäarvoa kuluttajille. Jos yrityksellä ei ole kustannustehokkuuden tuomaa kilpailuetua, yrityksen täytyy keskittyä toimensa ostajiin, jotka eivät ole hintaherkkiä (Porter 1998, 119–120).