stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dog Fashion Disco
Studioalbumit

Erotic Massage (1997)
Experiments in Alchemy (1998)
The Embyro's in Bloom (1998)
Anarchists of Good Taste (2001)
Commited to a Bright Future (2003)
Adultery (2006)
Sweet Nothings (2014)
Ad Nauseam (2015)
Erotic Massage Redux (2017)
Anarchists of Good Taste – 2018 (2018)
Committed to a Bright Future 2019 (2019)
Tres Pendejos (2019)
Cult Classic (2022)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Flinch

| Flinch> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2003–
Tyylilaji:  rock
Kotipaikka:  Tampere, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Ville Liimatainen, laulu   Haiwe, kitara   Kosti, kitara   Tommi, basso   Oskari, rummut  
Levy-yhtiö:  Hype Records
Infobox OKNimi-testi OK: 
Flinch on viisihenkinen tamperelainen yhtye, joka on perustettu alkuvuodesta 2003. Alkujaan yhtye toimi kokoonpanolla Ville Liimatainen (laulu), Mikko Häkkilä (kitara), Tuukka Hänninen (basso), Olli Laukkanen (kitara) ja Juuso Valkeala (rummut). Keväällä 2007 muut jäsenet erosivat yhtyeestä, ja Liimatainen jatkoi Flinch-nimisellä yhtyeellä. Patentti- ja rekisterihallituksen mukaan kuitenkin oikeuden Flinch-nimeen omistavat Miceselvennä, Hänninen ja Valkeala[lähde? ]. Yhtyeen jäsenet ovat nykyäänmilloin? Ville Liimatainen (laulu), Jaakko (kitara), Haiwe (kitara), Tommi (basso) ja Oskari (rummut). Levy ilmestyi alkuvuodesta 2008. Liimataisen isoveli Jonne Aaron on Negative-yhtyeen laulaja ja on ollut tuottamassa veljensä uutta levyä.
Jäsenet

Ville Liimatainen – laulu
Haiwe – kitara
Kosti – kitara
Tommi – basso
Oskari – rummut
Jäsenet > Entiset jäsenet

Mikko Häkkilä – kitara
Olli Laukkanen – kitara
Tuukka Hänninen – bassokitara
Juuso Valkeala – rummut
Julkaisut > Albumit

Kuvastin (2006,  listasijoitus 17.)
Irrallaan (2008)
Äänet (2011)
Julkaisut > Singlet

Tuulet (17.8.2005) listasijoitus 3.
Liikaa (25.1.2006) listasijoitus 2.
Taivas Tähtiverhoineen (2008)
1986 (2008)
Roosa (2011)
Tänä iltana (2011)
Julkaisut > Musiikkivideot

Liikaa
Taivas tähtiverhoineen
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Flinch Myspacessa (englanniksi)
Flinch.net.ms (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.discogs.com/artist/1370854-Flinch-5 Diskografia
Fredy Guarín

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Fredy Alejandro Guarín Vásquez
Syntymäaika: 30. kesäkuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Puerto Boyacá, Kolumbia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 184 senttimetriä
Seura
Seura: Shanghai Shenhua
Pelinumero: 13
Junioriseurat
2002–2004: Envigado
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2007 | Envigado | 38 | (4) |
| 2005–2006 | → Boca Juniors (laina) | 2 | (0) |
| 2006–2007 | → Saint-Étienne (laina) | 18 | (1) |
| 2007–2008 | Saint-Étienne | 18 | (0) |
| 2008–2012 | Porto | 63 | (11) |
| 2012 | → Internazionale (laina) | 6 | (0) |
| 2012–2016 | Internazionale | 108 | (15) |
| 2016– | Shanghai Shenhua | 26 | (4) |
Maajoukkue
| 2006– | Kolumbia | 58 | (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. tammikuuta 2017.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 31. tammikuuta 2016.
Fredy Alejandro Guarín Vásquez (s. 30. kesäkuuta 1986 Puerto Boyacá, Kolumbia) on kolumbialainen jalkapalloilija. Hän edustaa kiinalaista Shanghai Shenhuaa ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Guarín siirtyi Envigadon juniorijoukkueesta edustusjoukkueeseen vuonna 2004, jossa hän pelasi vuoteen 2007 asti. Kauden 2005–2006 hän pelasi lainalla argentiinalaisessa Boca Juniorsissa. Kauden jälkeen argentiinalaisseura olisi halunnut tehdä siirrosta pysyvän, mutta Guarín päätti siirtyä lainalle ranskalaiseen Saint-Étienneen.
Hän teki ensiesiintymisensä Saint-Étiennessä ystävyysottelussa Espanyolia vastaan, jossa hän teki kaksi maalia. Ranskan pääsarjassa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa 14. lokakuuta 2006 Lyonia vastaan. Ensimmäinen maali sarjassa syntyi ottelussa Troyesia vastaan.
10. heinäkuuta 2008 Guarín siirtyi nelivuotisella sopimuksella Portoon, jossa osana kauppaa Paulo Machado matkasi ranskalaisseuraan.
31. tammikuuta 2012 Guarín siirtyi 1,5 miljoonan euron korvauksella loppukauden kestävällä lainasopimuksella italialaiseen Internazionaleen. Milanolaisseuralla on kauden päätteeksi mahdollisuus lunastaa pelaajaoikeudet itselleen 13,5 miljoonalla eurolla.
17. toukokuuta 2012 Internazionale ilmoitti käyttäneensä osto-optionsa Guarínista, josta se joutui maksamaan 11 miljoonan euron siirtokorvauksen.
Maajoukkueura

Guarín teki ensiesiintymisensä Kolumbian maajoukkueessa 24. toukokuuta 2006 pelatussa ystävyysottelussa Ecuadoria vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fredy Guarín Wikimedia Commonsissa
Fredy Guarínin tilastot L'Équipen sivustolla
Fredy Guarínin maajoukkuetilastot
Kolumbian joukkue – Copa América 2011
1 N. Ramos |
2 Zapata |
3 Yepes |
4 Bolívar |
5 Anchico |
6 Sánchez |
7 Armero |
8 Aguilar |
9 Falcao |
10 Cuadrado |
11 Rodallega |
12 N. Martínez |
13 Guarín |
14 Perea |
15 Valencia |
16 Soto |
17 Moreno |
18 Zúñiga |
19 Gutiérrez |
20 A. Ramos |
21 J. Martínez |
22 Mosquera |
23 Castillo |
Valmentaja Gómez
Kolumbian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Ospina |
2 Zapata |
3 Yepes |
4 Arias |
5 Carbonero |
6 Sánchez |
7 Armero |
8 Aguilar |
9 Gutiérrez |
10 James |
11 Cuadrado |
12 Vargas |
13 Guarín |
14 Ibarbo |
15 Mejía |
16 Balanta |
17 Bacca |
18 Zúñiga |
19 Ramos |
20 Quintero |
21 Martínez |
22 Mondragón |
23 Valdés |
Valmentaja Pekerman
Death Monsters

| Death Monsters Stillborn & Azarath |
| --- | --- | --- |

Split-albumin tiedot
 Julkaistu: 2004
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 25.17
 Levy-yhtiö: Time Before Time Records
Stillbornin muut julkaisut
| Die in Torment 666 2001 | Death Monsters 2004 | Satanas el Grande 2004 |
Azarathin muut julkaisut
| Infernal Blasting 2003 | Death Monsters 2004 | Diabolic Impious Evil 2006 |
Death Monsters on puolalaisten death metal -yhtyeiden Stillbornin ja Azarathin split-albumi, joka on julkaistu vuonna 2004.
Kappaleet

Stillborn
Thousand Faced-Bitch – 2.53
Anti-God, Anti-Human – 2.46
Wrath, Death & Destruction – 4.02
Azarath
Earthly Morgue – 4.00
Doombringer – 3.20
Heavens Light Demise – 3.53
Nightskies Burial Ground – 4.23
Aiheesta muualla

Death Monsters Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Death Monsters Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Disneyn Nine Old Men -ryhmä

Disneyn Nine Old Men -ryhmä (suom. yhdeksän vanhaa miestä) oli Disney-yhtiön animaattorien ydinjoukko vuonna 1937 valmistuneesta Lumikista aina vuonna 1977 valmistuneeseen Pelastuspartio Bernard ja Biancaan. Walt Disneyllä oli tapana leikkisästi kutsua animaattoriryhmää ”yhdeksäksi vanhaksi miehekseen” viitaten presidentti Franklin D. Rooseveltin käyttämään nimitykseen Yhdysvaltain korkeimmasta oikeudesta. Vitsi piilee siinä, että korkeimman oikeuden jäsenet olivat varsin vanhoja, kun taas animaattorit olivat tuolloin vielä 30–40 vuoden iässä.
Ryhmän jäsenet

Les Clark
Ollie Johnston
Frank Thomas
Wolfgang Reitherman
John Lounsbery
Eric Larson
Ward Kimball
Milt Kahl
Marc Davis
Dog Logan

| Dog Logan |
| --- | --- |
Luoja(t):  Bill Jemas   Paul Jenkins   Joe Quesada (tarina)   Andy Kubert (piirrokset)
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Origin #1 (2001)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Dog Logan ("Dog" saattaa olla lempinimi)
Status:  luultavasti kuollut
Voimat:  ei tunnettuja (arvatenkin tavallista korkeammat ruumiilliset voimat)
Suhteet
Sukulaiset:  Thomas Logan (isä, kuollut)
Dog Logan on kuvitteellinen sarjakuvahahmo Marvel Comicsin Origin-sarjassa, joka kertoo Wolverinen varhaisista vaiheista.
Dog Loganin elämäkerta

Dog Logan työskenteli isänsä, Thomas Loganin, kanssa Howlettin maatilalla 1800-luvun lopulla Albertassa, Kanadassa. Dog oli nuorena James Howlettin, tulevan Wolverinen, ja Rosen, maatilalla työskennelleen orvon, hyvä ystävä. Dog kerran jopa pelasti hukkuvan Jamesin joesta. Thomas, jolla oli ongelmia alkoholin kanssa, hakkasi poikaansa kieltäen tätä viettämästä aikaa ylemmän luokan kanssa ja lopulta Dogin maailmankuva vääristyikin.
Teini-iässä Dog oli julma ja sadistinen yrittäen jopa lähennellä Rosea. James sattumalta todisti Dogin teot ja kertoi tästä isälleen. Kostona Dog tappoi Jamesin koiran, minkä johdosta Dog sekä hänen isänsä karkotettiin tilalta. Vihoissaan Thomas palasi Dogin kanssa aseistettuna. Thomas päätyi ampunaan Jamesin isän, Johnin, minkä James näki. Surullisena ja vihaisena James hyökkäsi Thomasin ja Dogin kimppuun juuri kasvaneilla kynsillään. Hän viilsi Dogin kasvoja ja tappoi Thomasin. Tämän jälkeen hän pakeni Rosen kanssa tilalta.
Dog makasi maassa pidellen kasvojaan ja näki Johnin puolison, Elizabethin, ampuvan itsensä. Niin Dogista tuli tapauksen ainoa todistaja poliisien saapuessa ja hän kertoi Rosen tappaneen kaikki.
Vuosia myöhemmin Jamesin kuoleva isoisä palkkasi Dogin etsimään Jamesin ja tuomaan luokseen. Dog suostui, mutta tarkoituksenaan tappaa James. Dog oli kasvanut suureksi ja oli todella vahva.
Dog löysi Jamesin kaivoskaupungista ja saapui todistamaan Jamesin häkkiottelua toista työntekijää, Cookie Malonea, vastaan, joka myös vihasi Jamesia. Dog antoi Cookielle nyrkkiraudat, mutta tämä hävisi silti Jamesille ja Dog hyökkäsi itse Jamesin kimppuun. Dog väitti olevansa Jamesin isän tappaja, vaikka oikea tappaja oli hänen isänsä Thomas. Hän siis joko valehteli tai oli menettänyt muistinsa. James onnistui voittamaan Dogin, mutta ollessaan iskemässä tätä kynsillään, Rose astui hänen eteensä tarkoituksenaan estää Jamesia. James kuitenkin iski kynnet vahingossa Roseen, joka kuoli. Tämän jälkeen James pakeni metsään jättäen Dogin jälkeensä.
Teorioita ja huhuja

Jotkut lukijat uskovat, että Thomas Loganilla olisi ollut suhde Elizabeth Howlettin kanssa ja he olisivat saaneet lapsen, James Howlettin. Tämä selittäisi huomattavan yhdennäköisyyden Thomasin ja aikuisen Jamesin välillä. Tämä myös tekisi Dogista Jamesin velipuolen ja tästä syystä Dog saattaisi olla mutantti omaten Jamesin kykyjä, kuten paranemiskyvyn.
Tätä ajatusta on myös jatkettu siihen, että Dog olisi Sapelihammas, Wolverinen tuleva vihollinen. Tämä perustuu Dogin ulkonäköön, joka muistuttaa huomattavasti Sapelihammasta, ja siihen, että Dogilla saattaisi olla paranemiskyky. Paul Jenkins on sanonut, ettei tarkoittanut Dogin olevan Sapelihammas, mutta hän jätti tuleville kirjoittajille mahdollisuuden päättää tästä.
Dick Barwegan

| Dick Barwegan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. joulukuuta 1921 Chicago, Illinois
Kuollut: 3. syyskuuta 1966 (44 vuotta) Baltimore, Maryland
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pelipaikka:  Hyökkäyksen linjamies
Pelaajaura
Aik. seurat:  New York Yankees Baltimore Colts Chicago Bears Baltimore Colts Ottawa Rough Riders
Seurat:  1947–1955
NFL-varaus:  44, 1945 Brooklyn Tigers
Pääsarjaura:  1947–1955
Richard James ”Dick” Barwegan (25. joulukuuta 1921 Chicago, Illinois – 3. syyskuuta 1966) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja (hyökkäyksen linjamies). Hän syntyi Chicagossa, kävi Purduen yliopiston ja pelasi ammattilaisena 1940–1950-luvuilla.
Barwegan oli nelinkertainen Pro Bowl -pelaaja ja tuli valituksi NFL:n 1950-luvun All-Decade Teamiin.
Forgotten Legends

| Forgotten Legends Drudkh |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kesä 2002
 Julkaistu: 23. helmikuuta 2003
 Tuottaja(t): Drudkh
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 39.24
 Levy-yhtiö: Supernal Music
Drudkhin muut julkaisut
|   | Forgotten Legends 2003 | Autumn Aurora 2004 |
Forgotten Legends on ukrainalaisen black metal -yhtyeen Drudkhin esikoisalbumi, joka julkaistiin 23. helmikuuta 2003. Oikealla näkyvä kuva on albumin CD-versiosta, C-kasetti ja LP sisältävät erilaiset kannet.
Kappaleet

False Dawn – 15.57
Forests in Fire and Gold – 8.55
Eternal Turn of the Wheel – 11.44
Smell of Rain – 2.47
Kokoonpano

Roman Saenko – kaikki instrumentit, poislukien rummut
Thurios – kaikki instrumentit, poislukien rummut
Juri Sinitski – rummut
Arvostelut

Imperiumi: 7½/10
Aiheesta muualla

Forgotten Legends Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Forgotten Legends Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Dmitri Sipjagin

Dmitri Sipjagin
Dmitri Sergejevitš Sipjagin (ven. Дми́трий Серге́евич Сипя́гин, 20. marraskuuta 1853 Kiova – 28. huhtikuuta 1902 Pietari) oli venäläinen virkamies, joka toimi Venäjän sisäministerinä vuosina 1900–1902.
Sipjagin opiskeli Pietarin yliopistossa lakia valmistuen vuonna 1876. Hän työskenteli ulkoministeriössä ja toimi vuosina 1886–1888 Harkovan varakuvernöörinä sekä vuosina 1888–1891 Kuurinmaan ja 1891–1893 Moskovan kuvernöörinä.
Hän tuli sisäministeriksi Ivan Goremykinin jälkeen vuonna 1899.
Dmitri Sipjagin murhattiin Mariinskin palatsissa, jossa sosialistivallankumouksellisen puolueen jäsen Stepan Balmašov ampui hänet vuonna 1902. Häntä seurasi sisäministerinä Vjatšeslav von Pleve.
Cochabamba

| Cochabamba Cocha |
| --- | --- |

 vaakuna
 Cochabamba
 Koordinaatit: 17°23′S, 66°10′W 
Valtio:   Bolivia
Departementti:  Cochabamba
Provinssi:  Cercado
Perustettu:  2.8.1571
Väkiluku (2010):  618 400
 – Metropolialue:  1 050 000
Aikavyöhyke:  UTC-4
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Katedraali ja Plaza 14 de Septiembre (Syyskuun 14. päivän aukio)
Cochabamba on kaupunki Bolivian keskiosassa. Se sijaitsee samannimisessä laaksossa Andeilla. Cochabamba on Cochabamban departementin pääkaupunki. Kaupunki itse on Bolivian neljänneksi suurin, sen metropolialue kolmanneksi suurin sillä metropolialueen asukasluku on yli miljoona. Cochabamba perustettiin 2. elokuuta 1571. Nimi Cochabamba juontaa alkunsa ketšuankielisistä sanoista qhocha eli järvi ja pampa eli tasanko.
Kaupungin ja sitä ympäröivien alueiden asukkaita kutsutaan cochabambinoiksi. Cochabamba tunnetaan myös nimillä "ikuisen kevään kaupunki" sekä "puutarhakaupunki", keväisten lämpötilojensa vuoksi, jotka vallitsevat alueella läpi vuoden.
Kaupunkiin on rakennettu vuoden 1988 paavin vierailun muistoksi maailman suurin Jeesus-patsas Cristo de la Concordia, joka on myös eteläisen pallonpuoliskon korkein patsas.
Ihmiset ja kulttuuri

Cochabamba on taloudellisesti aktiivinen kaupunki ja se on sosiaalisesti vapaampia paikkoja kuin moni muu bolivialainen paikkakunta. Kuten muutkin suuret kaupungit Andeilla, Cochabamba on vastakohtien kaupunki. Sen keskusta Plaza Colónin tai Plaza 14 de Septiembren läheltä on aika moderni. Siellä on paljon valoja, autoja ja liikettä kaduilla sekä internet-kahviloita. Näillä paikoilla sijaitsevat myös suurin osa kaupungin liiketoiminnasta sekä taloudellisesta toiminnasta. Aktiivinen yöelämä keskittyy Calle Españan lähelle ja myös El Pradon puistobulevardin varrelle. Siirryttäessä kauemmas keskuksesta paikoista tulee vähemmän edistyneitä teknologisesti. Cochabamban kulmilla on usein suuremmat rikostilastot ja sieltä puuttuvat sähköt, talojen sisältä viemäri- ja vesiputket sekä kivetyt tiet. Äärimmäinen esimerkki tästä on aivan lentokentän etelän puoleinen alue, jossa puoliksi rakennetut savitiilitalot ovat päällystämättömien likaisten katujen varrella. Tämä on ensivaikutelma, jonka lentokoneella tulevat vieraat saavat.[lähde? ]
Kaikista eniten Cochabambassa puhutaan espanjaa, tai castellanoa, joksi paikalliset sitä kutsuvat. Cochabamban alueella puhuttu espanja on sanastoltaan melko konservatiivista, mutta joitakin ketšuan ja aimaran sanoja on otettu jokapäiväiseen käyttöön.
Kuten monissa muissakin kaupungeissa ympäri maailmaa, englantia puhutaan ja ymmärretään jatkuvasti enemmän erityisesti yritysjohtajien ja länsimaalaistuneiden cochabambinoiden keskuudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cochabamba Wikimedia Commonsissa
Estonian Air

| Estonian Air |
| --- | --- |

 IATA: OV   –  ICAO: ELL  
Kutsukoodi:  ESTONIAN
Perustettu:  1. joulukuuta 1991
Lakkautettu:  8. marraskuuta 2015
Laivaston koko:  Estonian Air: 6  (1 tilauksessa) Estonian Air Regional: 2
Kohteiden määrä:  22 
Solmukohdat:  Tallinnan lentoasema
Emoyhtiö:  Scandinavian Airlines
Kotipaikka:  Tallinna, Viro
Kanta-asiakasohjelma:  EuroBonus
Yhtiön sivut:  www.estonian-air.ee
Estonian Air (IATA: OV, ICAO: ELL, kutsukoodi: ESTONIAN) oli Viron kansallinen lentoyhtiö, joka lensi reitti- ja tilauslentoja eri puolille Eurooppaa. Yhtiö perustettiin 1. joulukuuta 1991 ja sen solmukohtana ja kotikenttänä toimi Tallinnan lentoasema. Lentoyhtiö ilmoitti 7. marraskuuta 2015 lopettavansa välittömästi kaiken toimintansa ja hakeutuvansa konkurssiin. Toiminnan lopettamisen taustalla oli Euroopan unionin komission päätös siitä, että Viron valtion tulee periä takaisin Estonian Airille vuosina 2010–2014 maksetut laittomat valtiontuet.
Historia > Perustaminen ja alkuvaiheet

Yhtiö perustettiin 1. joulukuuta 1991, hieman Viron itsenäistymisen jälkeen. Yhtiö aloitti viidellä 72-paikkaisella Tupolev Tu-134 -koneella ja neljällä 26-paikkaisella Jakovlev Jak-40 -koneella, jotka Viron valtio peri Neuvostoliitolta. Nämä koneet olivat erittäin meluisia ja saastuttavia. Vuonna 1992 Estonian Air liittyi IATAn täysjäseneksi ja vuonna 1995 yhtiö hankki käyttöönsä kaksi Boeing 737-500 -mallista lentokonetta korvaamaan osan vanhoista venäläisistä koneista. Lentoyhtiö yksityistettiin osittain vuonna 1996 myymällä 49 % tanskalaiselle Maersk Airille. Yhtiö jatkoi hankintojaan samana vuonna vuokraamalla viisi Fokker 50 -konetta, joista kaksi yhtiö sai heti käyttöön ja kolme myöhemmin. Koneilla korvattiin loput venäläisvalmisteiset lentokoneet. Seuraavana vuonna yhtiö aloitti kanta-asiakasohjelmansa, Blue Starin, ja yhtiö allekirjoitti sopimuksen yhteistyöstä AVISin autonvuokrauspalvelun kanssa. Vuonna 1997 yhtiö teki pitkän aikavälin sopimuksen SAS:n kanssa. Samana vuonna Estonian Air teki myös code sharing -sopimuksen Latvian kansallisen lentoyhtiön, airBalticin, kanssa reitistä Tallinna–Riika. Seuraavana vuonna yhteistyö SAS:n kanssa astui voimaan ja Estonian Air siirtyi käyttämään EuroBonus-kanta-asiakasohjelmaa.
Historia > Polemiikkia sotakorvauksista

Syyskuun 2001 terrori-iskujen vuoksi yhtiö lakkautti liikenteen kolmeksi päiväksi vedoten siihen, että yhtiö ei ole saanut tarpeeksi sotakorvaustakuita valtiolta.[vanhentunut linkki] Yhtiölle oli luvattu takuita vain noin 50 miljoonan yhdysvaltain dollarin arvosta. Estonian Airille oli aiemmin luvattu takuut miljardiin dollariin. Yhtiö vaati kuitenkin kuuden miljardin dollarin takuita vedoten muiden eurooppalaisten lentoyhtiöiden takuusummiin. Tämä summa olisi ollut Viron valtiolle erittäin suuri, sillä vuoden 2001 vuosibudjetin loppusumma oli vain 13 miljardia dollaria. Yhtiön matkustajat ohjattiin toisten yhtiöiden koneisiin, kunnes reittiliikenne jatkui jälleen normaalina.
Historia > Liittyminen SAS Groupiin

Vuonna 2003 SAS Group osti Maersk Airin 49 % Estonian Airin osakkeista. Samalla Estonian Airin vuokrasopimukset Fokker 50 -koneista päättyivät ja yhtiö palautti koneet takaisin omistajilleen. Estonian Airilla oli nyt yhteensä kaksitoista kohdetta Tallinnasta; Tukholma, Kööpenhamina, Lontoo, Hampuri, Kiova, Moskova, Vilna, Frankfurt, Pariisi, Berliini, Oslo ja Amsterdam sekä Bryssel ja Riika, joista ensin mainittuun kohteeseen lennettiin SAS:n vuorolla ja jälkimmäiseen kohteeseen airBalticin vuorolla Tallinnasta. Vuonna 2005 yhtiö sai IOSA-sertifikaatin. Samana vuonna yhtiön palveluja oli käyttänyt yhteensä neljä miljoonaa matkustajaa. Vuonna 2006 yhtiö otti käyttöönsä ensimmäisen Boeing 737-500 -mallisen koneensa. Vuoden 2007 kuluessa yhtiö sai käyttöönsä loputkin Boeing 737-500 -koneensa. Lisäksi yhtiö perusti alueellisen tytäryhtiön, Estonian Air Regionalin, joka aloitti syksyllä toimintansa.
Historia > Ajautuminen taloudellisiin vaikeuksiin

Estonian Airin liikevaihto oli vuonna 2007 1 380,9 miljoonaa Viron kruunua. Yhtiö teki 52 miljoonaa kruunua tappiota. Syyksi ilmoitettiin Estonian Air Regionalin toiminnan käynnistäminen ja ratkaisuksi puolestaan ehdotettiin budjetin rajua leikkaamista. 
Talousahdinko, kalliit lentoasemamaksut (esimerkiksi Riiassa) ja kova kilpailu ovat ajamassa Estonian Airia kohti halpalentoyhtiöksi muuttumista. Samoista ongelmista kärsi muun muassa airBaltic.
Yhtiön palveluja käytti vuoden 2007 puolella yhteensä 745 600 matkustajaa. Estonian Airin palveluksessa oli 406 työntekijää vuonna 2006.
Historia > Omistussuhteiden muutos 2010

Vuoden 2005 jälkeen Estonian Air tuotti tappiota joka vuosi. Vuonna 2010 yhtiön osakepääomaa ja vararahastoa alennettiin kertyneiden tappioiden määrällä, minkä jälkeen Viron valtio ja SAS sijoittivat yhtiöön uutta pääomaa. Näiden toimenpiteiden seurauksena Viron valtio omisti yhtiöstä 90 % ja SAS 10 %.
Kilpailijat

Reitillä Tallinna–Helsinki–Tallinna Estonian Air teki yhteistyötä Finnairin kanssa vuosina 1996–1999, kunnes Finnair perusti tytäryhtiön, Aero Airlinesin, joka kilpaili Estonian Airin kanssa aina vuoteen 2007. Estonian Air lopetti lennot Helsinkiin tammikuussa 2013. Nykyisin reitillä operoi vain Nordic Regional Airlines.
Laivasto

Estonian Airin laivastoon kuului sen historian aikana yhteensä 28 konetta.
12 kpl Boeing 737
2 kpl Bombardier CRJ 700
3 kpl Bombardier CRJ 900
4 kpl Embraer 170
5 kpl Fokker 50/60
2 kpl Saab 340
Kohteet > Estonian Airin kohteet olivat

| --- | --- |
  Amsterdam   Bryssel   Kiova (Code sharing -lento)   Kööpenhamina (Code sharing -lento)   Tukholma   Vilna:   Moskova (Code sharing -lento)   Oslo (Code sharing -lento)   Trondheim   Pariisi   Wien   Pietari
Yhteistyökumppanit

Lähteet:
Aeroflot
Aerosvit Airlines
Austrian Airlines
Belavia
Brussels Airlines
KLM Royal Dutch Airlines
Scandinavian Airlines System (SAS)
Rossiya Airlines
Estonian Airilla oli seitsemän virallista yhteistyökumppania. Yrityksellä oli code share -yhteistyötä kenties poikkeuksellisesti kahden eri lentoyhtiöallianssin kanssa: Star Alliance (Brussels Airlines, SAS) ja SkyTeam (KLM, Aeroflot).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Estonian Air Wikimedia Commonsissa
Estonian Airin kotisivut (viroksi, englanniksi, venäjäksi)
Kuvia Estonian Airin koneista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kuvia Estonian Air Regionalin koneista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
SAS Group
Allianssi: Star Alliance
Lentoyhtiöt: SAS • Air Greenland
Entiset lentoyhtiöt: airBaltic • Spanair • Quantum Air • Estonian Air • Widerøe • Blue1
Yhtiön Boeing 737-500 (ES-ABH) laskeutumassa Frankfurtin lentoasemalle vuonna 2006
Estonian Airin Boeing 737-500 Tallinnan lentoasemalla 2008.
Estonian Airin Boeing 737-500 Münchenin lentoasemalla, Saksassa.
Solmukohta
  Estonian Air Regionalin kohde.
  Estonian Airin kohde.
  Kausikohde.
  Code sharing -kohde.
  Lakkautettu kohde.
Cuckoo

| Cuckoo |
| --- | --- |
Tyyli:  tilannekomedia
Kestoaika:  30 minuuttia
Luoja(t):  Robin French Kieron Quirke
Pääosissa:  Andy Samberg Greg Davies Helen Baxendale Tamla Kari Tyger Drew-Honey Taylor Lautner Esther Smith Matt Lacey
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   BBC Three  Yle TV2
Esitetty:  25. syyskuuta 2012 – 4. tammikuuta 2019
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  33
Tuotanto
Tuottaja(t):  Dan Hine
Ohjaaja(t):  Ben Taylor
Käsikirjoittaja(t):  Robin French Kieron Quirke
Säveltäjä(t):  Oli Julian
Tuotantoyhtiö(t):  Roughcut Television
Aiheesta muualla
IMDb
Cuckoo on brittiläinen tilannekomediasarja, joka alkoi BBC Three -kanavalla 25. syyskuuta 2012. Sarjan uusintoja on esitetty BBC One -kanavalla ja maailmanlaajuisesti se on katsottavissa Netflixissä. Suomessa Yle TV2 on esittänyt sarjaa vuodesta 2014 lähtien.
Cuckoon pääosia näyttelevät muun muassa Andy Samberg, Greg Davies, Taylor Lautner, Tamla Kari ja Helen Baxendale. Sarja on BBC Threen kaikkien aikojen katsotuin komediasarja. Greg Davies oli roolistaan ehdokkaana parhaan komediasarjan miespääosan BAFTA-palkinnon saajaksi. British Comedy Awardseissa Cuckoo oli ehdolla parhaaksi komediasarjaksi ja Greg Davies parhaaksi komedianäyttelijäksi.