stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georg Holtzendorff

Georg Holtzendorff: Derbyn kaupunginmuseo. 1878 - 1888
Georg Holtzendorff oli saksalaissyntyinen taidemaalari, joka tuli kuuluisaksi Britanniassa 1800-luvun loppupuolella.
Georg Holtzendorff syntyi Saksin kuningaskunnassa ja muutti Englantiin Saksan–Ranskan sodan (1870–1871) pakolaisena. Hän oli erikoistunut maisemiin ja enkeleihin. Englannissa hän työskenteli Royal Crown Derbyn posliinitehtaalle.
Hän maalasi maisemia lähiseudulta, jotka posliinitehdas toteutti koristelautasten kuva-aiheina. Tunnetuin Holtzendorffin teos on Gladstonen jälkiruoka-astiasto. Derbyn Liberaalien työmiesten yhdistys tilasi sen lahjaksi pääministeri William Ewart Gladstonelle. Jokaisessa astiassa oli eri maisema Derbyshirestä. Holtzendorff maalasi niistä useimmat ja matkusteli ympäri Derbyshireä tekemässä luonnoksia maisemista.
Holmium(III)

| Holmium(III)kloridi> Tunnisteet |
| --- | --- |
CAS-numero:  (anhydraatti) 14914-84-2 (heksahydraatti) 10138-62-2 (anhydraatti) 14914-84-2 (heksahydraatti)
PubChem CID:  24992 ja 9795450
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  HoCl3
Moolimassa:  271,288 g/mol (anhydraatti)  379,380 g/mol (heksahydraatti)
Ulkomuoto:  Keltaisia kiteitä
Sulamispiste:  720 °C (993 K)
Kiehumispiste:  1 500 °C (1 770 K)
Tiheys:  3,7 g/cm3
Liukoisuus veteen:  liukenee
  
Holmium(III)kloridi (tai holmiumtrikloridi) on alkuaine holmiumin epäorgaaninen yhdiste kloorin kanssa. Yhdisteessä kloori esiintyy hapetusluvulla −I ja holmium +III, ja näin muodostuva yhdiste on kaavaltaan HoCl3. Holmium(III)kloridi on hygroskooppinen kiinteä aine, joka muodostaa kirkkaankeltaisia kiteitä, joiden kiderakenne on monokliininen ja samankaltainen kuin yttrium(III)kloridilla (YCl3). Yhdiste liukenee veteen ja sillä on myös kidevedellinen muoto HoCl3·6H2O.
Valmistus

Holmiumkloridia voidaan valmistaa holmiumoksidista ammoniumkloridin avulla 200–250 °C lämpötilassa seuraavasti:
tai käsittelemällä holmiummetallin lastuja kaasumaisella vetykloridilla:
Aiheesta muualla

PubChem: Holmium(III) chloride (englanniksi)
Kuntoilu

Hölkkääjä iltalenkillä Norjassa.
Yhdysvaltalaissotilas harjoittamassa kuntoaan soutulaitteessa.
Kuntoilu eli kuntoliikunta tai kuntourheilu on yleiskunnon kohentamiseksi harrastettavaa liikuntaa.
Ympäristövaikutukset

Kestävän kehityksen mukaista on erityisesti hyötyliikunta sekä luonnossa liikkuminen: lenkkeily, pyöräily, sauvakävely, hiihto, melonta, marjastus, avantouinti, parkour ja luistelu. Liikuntapaikalle kulkeminen kävellen, polkupyörällä tai linja-autolla on luontoystävällisempää kuin autoilu.
Kirjallisuutta

Arvonen, Sirpa & Heikkilä, Matti: Ulkoilijan kuntokirja: Sauvakävelystä keppijumppaan.  (Ulkoilusta terveyttä -sarja)  Helsinki:  Edita, 2001.  ISBN 951-37-3302-5
Rinne, Måns: Istumisen vallankumous.  Helsinki:  Readme.fi, 2012.  ISBN 978-952-220-496-7
Tukiainen, Juhapekka: Elämäni kunnossa: Opas älykkääseen kuntoiluun.  Helsinki:  Teos, 2005.  ISBN 951-851-048-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Helsingin kaupunginkirjaston aihepaketti kuntoliikunnasta[vanhentunut linkki].
Ryhmäliikunta.fi (Arkistoitu – Internet Archive).
Liikunta (Arkistoitu – Internet Archive). Nyyti ry.
Maksimaalinen hapenottokyky kestävyyskunnon mittarina, Terveyskirjasto.fi
Terveys-EU-portaali - Urheilu ja vapaa-aika
Yle Areena: Kuntoilu (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Urheilu |
| --- | --- |
Muodot:  Ammattiurheilu  Yksilöurheilu Kestävyys  Joukkueurheilu  Naisten urheilu  Puoliammattilasurheilu  Sotilasurheilu  Vammaisurheilu  Veteraaniurheilu  Harrasteurheilu  Kokemusurheilu  e-Urheilu 
Tiede:  Liikunta Kuntoilu  Harjoittelu Lihasvoimaharjoittelu  Lääketiede Doping  Psykologia  Urheiluvammat  Pedagogiikka Koululiikunta  Fyysinen aktiivisuus  Ravitsemus Juomat  Ravinteet 
Liiketoiminta:  Urheiluagentti Pelaaja-agentti  Johtaminen  Journalismi  Markkinointi  Seura  Sponsorointi  Taloustiede  Oikeus  Pelaajakauppa 
Kulttuuri:  Derby-ottelu  Elokuva  Fani  Maskotti  Urheiluhenki  Vedonlyönti 
Muuta:  Kansallisurheilu  Urheilulajit 
Koiraa ulkoiluttava hölkkääjä rannalla Portugalissa.
Holmium(III)

| Holmium(III)jodidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13813-41-7
PubChem CID:  83748 ja 25210778
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  HoI3
Moolimassa:  545,64 g/mol
Ulkomuoto:  Vaalea, kellertävä jauhe
Sulamispiste:  994 °C (1 267 K) 1 010 °C (1 280 K)
Kiehumispiste:  1 300 °C (1 573 K)
Tiheys:  5,4 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee
Holmium(III)jodidi (tai holmiumtrijodidi) on holmiumin yhdiste jodin kanssa, jossa jodi esiintyy hapetusluvulla −I ja holmium +III. Näin muodostuva yhdiste on HoI3. Se muodostaa keltaisia heksagonaalisia kiteitä, joiden kiderakenne on samanlainen kuin vismutti(III)jodidilla. Holmiumjodidi on hygroskooppinen aine, joka liukenee veteen.
Valmistus ja käyttö

Holmiumjodidia voidaan valmistaa suoraan alkuaineista 300 °C:ssa:
tai elohopeajodidista tyhjiössä 500 °C:n lämpötilassa:
Holmiumjodidia on käytetty metallihalidilampuissa.
Aiheesta muualla

PubChem: Holmium(III) iodide (englanniksi)
Kuomiokoski

Kuomiokoskea syksyllä 2021.
Kuomiokoski on kylä ja aiempi taajama Mikkelissä, entisen Ristiinan kunnan alueella. Siellä toimii jalkinetehdas Kuomiokoski Oy.
Taajama sai alkunsa, kun sille nimensä antaneen Kuomiokosken partaalle perustettiin kosken sähkövoimaa hyödyntävä pohjallistehdas, joka laajetessaan alkoi valmistaa myös kenkiä ja tohveleita. 2000-luvulla kylässä on asukkaita noin parisataa tehtaan ympärille sijoittuneissa rivitaloissa, joita omistavat sekä kunta että tehdasyhtiö. Taajamassa ovat aiemmin toimineet kaksi kauppaa, koulu, posti, pankki ja sivukirjasto sekä viimeisimpänä toimintansa lopettanut baari.
Kuomiokoskella toimii Kuomiokosken kylätoimikunta.
Aiheesta muualla

Kuomiojoki
Holopainen

Holopainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aki Holopainen (s. 1962), rehtori ja kouluneuvos
Ale Holopainen (1908–1974), kansanedustaja
Alpo Holopainen (s. 1947), liikkeenjohdon konsultti, markkinoinnin ja mainonnan kouluttaja ja mainonnan suunnittelija
Annika Holopainen (s. 1993), koripalloilija
Anu Holopainen (s. 1968), nuortenkirjailija ja toimittaja
Ari Holopainen (s. 1969), jääpalloilija
Eero Holopainen (1937–2022), meteorologian professori
Eero Holopainen (1942–2005), jääkiekkomaalivahti
Eino Holopainen (1929–2010), korva-, nenä- ja kurkkutautien ja allergologian erikoislääkäri
Elisa Holopainen (s. 2001), jääkiekkoilija ja olympiamitalisti
Esa Holopainen (s. 1972), kitaristi, säveltäjä
Esa Holopainen (s. 1961), raviohjastaja
Esa Holopainen (s. 1958), sarjakuvantekijä
Hanna Holopainen (s. 1976), Vihreiden kansanedustaja ja diplomi-insinööri
Hans Holopainen (1897–1941), jääkärikapteeni,
Heimo ”Holle” Holopainen (s. 1948), tv-kasvo, radioääni ja muusikko
J. Holopainen (1889–1956), proviisori ja näytelmäkirjailija
Jaani Holopainen (s. 2001), jääkiekkoilija
Jalmari Holopainen (1892–1954), jalkapalloilija
Johannes Holopainen (s. 1988), näyttelijä
Juha Matti Holopainen (s. 1960), rehtori ja freelancer-urheilutoimittaja
Juhani Holopainen (s. 1956), entinen SM-tason keskipitkän ja pitkän matkan juoksija
Jyrki Holopainen (s. 1987), salibandyn pelaaja
Kauko Holopainen (1940–1996), tietokirjailija, pääministerin ja presidentin avustaja
Lauri Holopainen (1909–1968), kirjailija
Leena Holopainen (s. 1958), sairaanhoitaja, erityisopettaja ja erityispedagogiikan professori
Mari Holopainen (s. 1981), Vihreiden poliitikko ja kansanedustaja
Marja Holopainen (s. 1983), mezzosopraano
Meri Holopainen (s. 1983), ääninäyttelijä, muusikko
Mika Holopainen (1963–2017), voimisteluvalmentaja ja voimistelija
Mikko Holopainen (1941–2016), jääkiekkoilija
Minna Holopainen, päätoimittaja
Niina Holopainen (s. 1981), kirjailija ja koulutuksen asiantuntija
Olli Fredrik Holopainen (1873–1913), asianajaja ja Savonlinnan pormestari
Olli-Pekka Holopainen (s. 1992), suomalainen raviohjastaja
Outi Holopainen, diplomaatti
Pekka Holopainen (1935–2015), Yleisradion toimittaja
Pekka Holopainen (s. 1966), Ilta-Sanomien urheilutoimittaja ja tietokirjailija
Pertti Holopainen (s. 1959), koripalloilija
Pietari Holopainen (s. 1982), jalkapalloilija
Raimo Holopainen (1948–2024), SDP:n poliitikko
Riku Holopainen (s. 1997), salibandyn pelaaja
Ronja Holopainen, nuorisoaktivisti, EcoMe-kuukautissuojan keksijä
Tero Holopainen (s. 1972), rikollisjärjestö United Brotherhoodin ent. johtaja
Toivo Holopainen (1929–2012), hallintoneuvos, oikeustieteilijä, professori
Tuomas Holopainen (s. 1976), muusikko
Tuure Holopainen (1943–2019), kulttuurineuvos ja -johtaja, päätoimittaja
Tuomo Holopainen, selostaja ja ääninäyttelijä
Veijo-Lassi Holopainen (1921–2006), maahockeypelaaja, pesäpalloilija ja urheilutoimittaja
Viljo Holopainen (1916–2011), metsätieteilijä
Yrjö Holopainen (1866–1892), kivipiirtäjä.
Entinen nimi

Mari Isotalo (o.s. Holopainen) (s. 1973), kuvataiteilija
Holosijivin piiri

Holosijivin piirin vaakuna
Holosijivin piirin sijainti Kiovassa, alinna vaaleanpunaisena.
Holosijivin piiri (ukr. Голосіївський район, Holosijivskyi raion) on yksi Kiovan kaupungin kymmenestä hallinnollisesta piiristä Ukrainassa. Sen pinta-ala on 156 neliökilometriä ja väkiluku oli vuoden 2018 arvion mukaan 251 895. Vuonna 2001 perustettu Holosijivin piiri perustuu alueellisesti vuonna 1921 perustettuun Demijivkan piiriin (селище Деміївка → Деміївський район), joka vuonna 1934 nimettiin neuvostohenkisesti Moskovan piiriksi. Se on Kiovan piireistä eteläisin. Pohjoisessa piirin alue liittyy Kiovan pääkadun H’reštšatykin eteläpäähän, josta piiri ulottautuu etelään Dneprin länsirantaa seuraten.
Piiriin sijoitettiin 1930-luvulla Metsätalous- ja metsätekninen instituutti sekä Ukrainan maatalousakatemia. Maatalousakatemian lähellä puistossa sijaitsee Ukrainan kansallinen näyttelykeskus.
Piirin alueella on myös 1834 perustettu Baikoven hautausmaa, jonne on haudattu tunnettuja henkilöitä.
Kansallisen näyttelykeskuksen pääpaviljonki.
Baikoven hautausmaan portti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holosijivin piiri Wikimedia Commonsissa
Holosijivin piirihallinnon sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi)
Erik Holmgren

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 17. joulukuuta 1964 (ikä 59)
Syntymäpaikka: Porvoo, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 181 cm
Junioriseurat
1975–1981: Akilles
1982: PK-35
1983: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1984–1988 | HJK | 101 | (8) |
| 1989–1993 | GAIS | 102 | (4) |
| 1994–1995 | FinnPa | 49 | (2) |
| 1996–1998 | PK-35 | 64 | (6) |
| 1999 | Jokerit | 14 | (0) |
| 1999 | → FinnPa (laina) | 2 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 332 | (20) |
Maajoukkue
| 1986–1995 | Suomi | 60 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Erik Holmgren (s. 17. joulukuuta 1964 Porvoo) on suomalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura

Holmgren edusti juniorivuotensa Porvoon Akillesta. 17-vuotiaana hän siirtyi helsinkiläiseen Pallokerho-35:een, josta hän jatkoi yhden kauden jälkeen Helsingin Jalkapalloklubiin. Puolustajana pelanneesta Holmgrenista tuli HJK:n alakerran lukko hänen pelatessaan seurassa 1983–1988. Hän nousi maajoukkueeseen ja voitti kolme mestaruutta 1985, 1987 ja 1988. Kolmannen mestaruuden jälkeen Holmgren päätti siirtyä ruotsalaiseen GAIS:iin, jota hän edusti viiden vuoden ajan sekä Allsvenskanissa että 1. divisioonassa.
Hän palasi takaisin Suomeen 1994, jolloin hän liittyi Finnairin Palloilijoiden riveihin. Kahden kauden jälkeen Holmgren ilmoitti jo lopettavansa, mutta siirtyikin Kakkosessa pelaavaan PK-35:een. Hän oli mukana nostamassa seuraa Veikkausliigaan 1998 ja voittamassa FC Jokereiksi muuttuneessa seurassa Suomen Cupia 1999. Holmgren pelasi urallaan 189 pääsarjaottelua Suomessa.
Maajoukkueura

Holmgren edusti Suomea maajoukkueessa vuosina 1986–1995 yhteensä 60 kertaa. Jalkapallon ystävät muistavat erityisesti hänen Hollannin tähtisikermää vastaan tekemästään maalista maaottelussa 1991.
Saavutukset

Suomen mestaruus 1985, 1987, 1988
SM-pronssi 1986, 1998
Suomen Cup 1999
Kunniamurha

Venäläinen juliste, jossa kehotetaan avaamaan silmät naisten hyväksikäyttöä vastaan.
Kunniamurha on kunniaväkivallan äärimmäinen muoto, jossa surmatyö tehdään perheen, suvun tai klaanin kunnian palauttamiseksi. Kun surmatyö kohdistuu vastapuolena olevaan ryhmään, puhutaan myös verikostosta. Tällöin kohteena voi olla kuka tahansa vastakkaiseen ryhmään kuuluva henkilö. Kunniamurhat ovat tyypillisiä klaaniyhteiskunnille ja kunniakulttuureille, joissa järjestäytyneen yhteiskunnan ote ihmisistä on vähäinen.
Kunniaväkivalta ja islam

Islam syntyi klaaniyhteiskuntien hallitsemassa ympäristössä, mitä osaltaan kuvastaa se, että Muhammedin elämäkerrassa kuvataan huolellisesti hänen klaanitaustansa ja esitellään Muhammed eräänlaisena maantierosvona, joka klaanikulttuuriin kuuluvien tapojen mukaisesti ryösti kymmeniä karavaaneja.
Paimentolaiselämään kuuluva kunniakulttuuri onkin sulautunut osaksi islaminuskoa. Kunniaväkivalta on saanut ilmauksensa  ”hyvään kehottamisen ja pahan kieltämisen” periaatteena, joka löytyy myös Koraanista (3:104 ja 9:71). Ayaan Hirsi Ali kirjoittaa, että "Äärimuodossaan hyvään käskemisen ja pahan kieltämisen aate tarjoaa oikeutuksen niille isille, veljille, sedille ja serkuille, jotka "kunniamurhaavat" naispuolisia sukulaisiaan, mikäli näiden uskotaan tehneen anteeksiantamatonta syntiä."  Periaate tarkoittaa, että kuka tahansa, joka näkee vääryyden tapahtuvan, ottaa asiakseen korjata sen. Islamilaisen lain käsikirja Reliance of the Traveller kertoo, että tämä periaate on mitä tärkein uskonnon perustekijä. Jos se poistettaisiin, myös uskonto katoaisi.
Periaatteen mukaisessa väliintulossa on kahdeksan tasoa: 1) rikkomuksen luotettava todentaminen, 2) rikkeen tekijälle kerrotaan teon vääryys, 3) häntä varoitetaan Jumalan rangaistuksesta, 4) rikkeen tekijää moititaan voimakkain sanoin, 5) käydään käsiksi esimerkiksi rikkomalla luvattomat musiikki-instrumentit tai kaatamalla viini maahan, 6) henkilöä uhataan ja pelotellaan väkivallalla, 7) häntä lyödään ja potkitaan, ja 8) jos muu ei auta, lopuksi turvaudutaan aseisiin ja tarvittaessa ulkopuoliseen apuun, jolloin rikkeen tekijä on lupa tappaa.
Kunniamurhat Suomessa

Srilankalaistaustainen mies tuomittiin Suomessa srilankalaissyntyisen vaimonsa murhasta elinkautiseen. Teon eli puukotuksen motiivina oli mustasukkaisuus. Todistelun perusteella avioero sopi huonosti perinteiseen srilankalaiseen kulttuuriin, minkä takia käräjäoikeus piti tekoa kunniamurhana.
Kirjallisuutta

Ala-Lipasti, Raija & Bauters, Anneli (toim.): Kunniaväkivalta.  Helsinki:  Vihreä sivistysliitto, 2009.  ISBN 978-952-5078-32-9
Tauro, Tanja & Dijken, Marjo van (toim.): Kunnia konfliktina: Näkökulmia ilmiön tunnistamiseen ja ennaltaehkäisyyn.  (Amoral-hankkeen loppujulkaisu)  Helsinki:  Mannerheimin lastensuojeluliiton Uudenmaan piiri, 2009.  ISBN 978-952-5082-62-3  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Outi Einola-Head: Väkivalta kurjistaa naisten oikeudet[vanhentunut linkki]. Kehitysuutiset 29.11.2002.
Kaleva: Murha on aina kunniaton (Arkistoitu – Internet Archive). Kaleva 29.7.2010.
Simo Kuntsi

Kuntsin modernin taiteen museo Vaasan sisäsataman vanhassa tullimakasiinissa.
Simo Kuntsi (2. elokuuta 1913 Jyväskylä – 29. kesäkuuta 1984) oli suomalainen yritysjohtaja ja kuvataiteen keräilijä, jonka taidekokoelmaan pohjautuu Vaasassa vuodesta 2007 toiminut Kuntsin modernin taiteen museo.
Simo Kuntsi haaveili nuorena taiteilijan ammatista, mutta voimakastahtoinen isä halusi pojan kouluttautuvan liikealalle. Kaarlo Kuntsi oli toimitusjohtajana Vaasan Höyrymylly Oy:ssä, ja saman yhtiön palvelukseen tuli myös poika Simo Kuntsi, valmistuttuaan ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1934. Hän toimi yhtiössä vuodesta 1936 lähtien muun muassa kaupallisena johtajana, varatoimitusjohtajana ja johtokunnan jäsenenä kunnes jäi eläkkeelle 1970.
Taideinnostusta koulusta ja kotoa

Vaasan suomalaisessa lyseossa Kuntsin piirustuksenopettaja, taiteilija Toivo Talvi sai Simo-pojan vanhempiensa tavoin kiinnostumaan kuvataiteesta. Kotiin hankittiin muun muassa Pekka Halosen, Akseli Gallen-Kallelan, Helene Schjerfbeckin, Vilho Sjöströmin, Alvar Cawénin, Antti Favénin, Magnus Enckellin ja Jalmari Ruokokosken töitä. Paikalliset taiteilijat kuten Eemu Myntti, Frans Hiivanainen, Einari Uusikylä, Eero Nelimarkka, Matti Annala, Frans Hautala ja Emil Danielsson kävivät Kuntsien ja muiden varakkaiden vaasalaisperheiden kodeissa kaupittelemassa töitään, ja Simo sai olla isän mukana valitsemassa teoksia.
Kuntsin modernin taiteen museo

Simo Kuntsi aloitti oman taiteenkeräilynsä 1950-luvulla aluksi vanhaa suomalaistaidetta ostaen. Vuodesta 1960 Kuntsi asui perheineen Helsingissä, jonne Vaasan Höyrymyllyn pääkonttori tuolloin muutti. Samoihin aikoihin hän kiinnostui suomalaisesta ja kansainvälisestä modernista kuvataiteesta ja teki siitä pääkohteen keräilylleen. Vuonna 1970 Simo Kuntsi säätiöi perheensä taidekokoelman Kuntsin taidesäätiöksi ja ryhtyi sen puheenjohtajaksi. Säätiön puitteissa Kuntsi toi silloin jo 121 teosta käsittäneen taidekokoelmansa entiseen kotikaupunkiinsa Vaasaan laajentamaan kaupungin taidetarjontaa. Vaasan kaupunki sitoutui järjestämään tilat taideteoksille. Vuosina 1970–1977 osa Kuntsin nykytaiteen kokoelmasta oli esillä Vaasan kauppaoppilaitoksessa, mutta sitten varastoituna kunnes Vaasan kaupunki päätti vuonna 2000 kunnostaa sisäsatamassa sijaitsevan Tullipakkahuoneen Kuntsin nimeä kantavaksi modernin taiteen museoksi. Rakennus peruskorjattiin 2004-2005 taidemuseoksi, joka tarjoaa noin 1400 m² näyttelytilat.
Kuntsin säätiön taidekokoelmaan kuuluu nyt noin 900 teosta. Kokoelma ulottuu kansainvälisistä modernisteista suomalaisiin nykytaiteilijoihin. Nimekkäimpiä ulkomaisia taiteilijoita kokoelmassa ovat Henri Matisse, Joan Miró, Antoni Tàpies ja Fernando Botero. Noin 320 teosta käsittävässä suomalaisen modernin taiteen kokoelmassa ovat edustettuna muun muassa Kauko Lehtinen, Kimmo Kaivanto, Göran Augustson, Ernst Mether-Borgström, Kain Tapper, Aarno Salosmaa, Alpo Jaakola, Juhani Harri, Ahti Lavonen ja Reino Hietanen. Uudempaa kotimaista maalaustaidetta edustavat Leena Luostarinen, Jan Kenneth Weckman, Marjatta Tapiola, Marika Mäkelä, Tero Laaksonen, Kuutti Lavonen, Johanna Koistinen ja Pauno Pohjolainen.
Kokoelmassa on myös pieni kokonaisuus vanhempaa suomalaista taidetta.
Perhe

Kuntsin ensimmäisestä, eroon päättyneestä avioliitosta Margareta Knuusin kanssa syntyivät Jorma (1938), Hannele (1942) ja Eva (1946). Simo Kuntsi avioitui 1953 Kaisa Kaukorannan kanssa.
Luottamustehtäviä

Yhdistystoimintaan taiteen parissa Kuntsi ryhtyi 1960-luvun puolessavälissä Vaasan Höyrymyllyn käyttämän mainostoimiston omistajan Per Henrik Taucherin innoittamana. Taucher oli puheenjohtajana Nykytaideyhdistyksessä, ja Kuntsi ryhtyi yhdistyksen varapuheenjohtajaksi vuonna 1968. Hän toimi myös Suomen Taideakatemian edustajistossa 1973 alkaen, Akseli Gallén-Kallelan museosäätiön edustajistossa vuodesta 1979 sekä Cité international des arts à Paris -säätiön valtuuskunnassa vuodesta 1980. Hän oli mukana muidenkin alojen järjestöjen ja yritysten johtokunnissa, kuten Suomen Turkiseläinten kasvattajain liitossa 1947–1962, Mainostajien liitossa 1967–1970 ja Mainostelevisiossa 1962–1979. Vaasan-vuosinaan 1946–1960 hän toimi Norjan varakonsulina.
Mainos-Televisiossa Kuntsi toimi myös yhtiön taidetoimikunnan keskeisenä jäsenenä. Hän onnistuikin 1970–80-luvuilla valjastamaan Mainos-Television etenkin nuorten suomalaistaiteilijoiden tukijaksi. Toimikunta alkoi hankkia taideteoksia Mainos-Television 1967 valmistuneisiin uusiin toimitiloihin, ja ajan myötä teoksia kertyikin pieneksi kokoelmaksi saakka.
Kuolemantaudista

| Kuolemantaudista> De mortalitate.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Cyprianus
Kieli:  latina
Genre:  teologia
Julkaistu:  252–253
Suomennos
Suomentaja:  Tomi Vuolteenaho
Kustantaja:  Omakustanne
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  nidottu
ISBN:  978-952-92-4077-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuolemantaudista (lat. De mortalitate) on Cyprianuksen kirjoittama teos, joka antaa kristityille neuvoja siitä, kuinka näiden tulisi suhtautua elämässä kohdattaviin onnettomuuksiin ja lopulta kuolemaan.
Cyprianus kirjoitti teoksen Karthagossa vallinneen ruttoepidemian aikana, vuosien 252 ja 253 välillä. Samalta ajalta on peräisin myös Cyprianuksen teos Demetrianukselle.
Teos koostuu 26 lyhyehköstä luvusta. Cyprianus selittää, että kuolemassa on kyse vain Jumalan lupaaman lopullisen palkkion lähestymisestä. Kristus ennusti tulevat kärsimykset ennalta. Kuolemantautia ei tarvitse pelätä, sillä se johtaa kuolemattomuuteen. Se, joka ei odota innolla parempaa elämää tuonpuoleisessa, on uskossaan vajavainen. Maailman pahuus kohtaa yhtälailla sekä kristittyjä että pakanoita, mutta kristityt joutuvat kärsimään enemmän. Heidän esikuvinaan voivat toimia Job ja Tobit. Kaikissa kärsimyksissä on oltava kärsivällinen, sillä voitto ei voisi seurata, ellei ensin olisi taistelua. Vaikka taudit ovat yhteisiä sekä hyveellisille että paheellisille, kuolema ei kuitenkaan ole heille yhteinen, koska vanhurskaat pääsevät lohdutukseen, jumalattomat taas joutuvat rangaistukseen.
Kirjallisuutta

Cyprianus: Kuolemantaudista. Teoksessa Cyprianus: Herran rukouksesta, Demetrianukselle, Kuolemantaudista.  (Latinan kielestä suomentanut Tomi Vuolteenaho)  Helsinki:  Omakustanne, 2008.  ISBN 978-952-92-4077-7
Aiheesta muualla

Cyprianus: Kuolemantaudista. Theologica Collectanea.
Cypriani de mortalitate (latinaksi)
Cypriani Liber de mortalitate et epistola Ad Demetrianvm. Internet Archive. (latinaksi)
Cyprian: On the Mortality. Christian Classics Ethereal Library. (englanniksi)
Home Sweet Home

| ”Home Sweet Home” Mötley Crüe |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Theatre of Pain
 Äänitetty : 1985
 Julkaistu: 30. syyskuuta 1985
 Tekijä(t): Vince Neil, Nikki Sixx, Tommy Lee
 Tyylilaji: glam metal
 Kesto: 03.56
 Levy-yhtiö: Elektra
Mötley Crüen muut singlet
| ”Smokin’ in the Boys Room” 1985 | ”Home Sweet Home” 1985 | ”Girls, Girls, Girls” 1987 |
Home Sweet Home on heavy metal -yhtye Mötley Crüen kappale, jonka se julkaisi vuonna 1985 albumilla Theatre of Pain.
Nikki Sixxin mukaan kappale vangitsi omalta osaltaan tuolloin vallinneen tunnelman yhtyeessä; jäsenet tunsivat olevansa väsyneitä asfalttisotureita, jotka tarvitsivat taukoa, lepoa sekä kodin rauhaa. Kappaleen sanat ovat kirjoittaneet Nikki Sixx ja Vince Neil. Kappale alkaa hyvin tunnetuksi tulleella rauhallisella Tommy Leen soittamalla pianoballadilla. Yhtye julkaisi 1991 uudelleen äänitetyn Home Sweet Home "91" -remasterversion kokoelmalevyllään Decade of Decadence. Nikki Sixx kommentoi yhtyeen historiikissa Törkytehdas, että kukaan bändin jäsenistä ei ollut tyytyväinen ensimmäiseen versioon, joka julkaistiin levyllä Theatre of Pain. 
Kappale on omistettu Vince Neilin kuolonkolarissa vuonna 1984 kuolleen Razzlen muistolle.  Kappale on yksi Mötley Crüen tunnetuimmista. Sen musiikkivideo äänestettiin niin monta kertaa MTV:n listoille, että kanava otti käyttöön ns. "Crüe-säännön", joka rajoitti kappaleen osuutta listalla.
Holovanivsk

| Holovanivsk (Голованівськ) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Holovanivsk
 Koordinaatit: 48.3878°N, 30.4582°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Kirovohradin alue
Piiri:  Holovanivskin piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  9,5 km²
Väkiluku (2021):  5 759
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Holovanivsk (ukr. Голованівськ) on kaupunkityyppinen taajama Kirovohradin alueella Keski-Ukrainassa, 180 kilometriä aluekeskus Kropyvnytskyistä länteen. Holovanivsk on Holovanivskin piirin (121 150 as., 2021) hallinnollinen keskus. Taajaman asukasluvuksi arvioitiin 5 759 (2021).
Kirkko Holovanivskissa.
Haivoronin rautatieasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holovanivsk Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine