stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kolpaševon piiri

Kolpaševon piiri Tomskin alueen kartalla.
Kolpaševon piiri (ven. Колпа́шевский райо́н, Kolpaševski raion) on kunnallishallintoalue Tomskin alueella Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin
pinta-ala on 17 112 neliökilometriä. Asukkaita on 38 800 henkeä (vuonna 2015).
Kolpaševon piiri sijaitsee Tomskin alueen keskiosassa Obin ja sen sivujoen Ketin laaksoissa. Se rajoittuu luoteessa Parabelin, idässä Verhneketjen sekä etelässä Moltšanovon, Tšajan ja Baktšarin piireihin. Seudulla on paljon metsiä ja soita. Hyötykaivannaisiin kuuluvat rautamalmi, öljy, turve, savi ja sapropeeli.
Hallinnollinen keskus on Kolpaševon kaupunki. Samannimisen kaupunkikunnan lisäksi piiriin kuuluu kahdeksan maalaiskuntaa: Dalneje, Inkino, Ivankino, Kopylovka, Novogornoje, Novosjolovo, Sarovka ja Tšažemto.
Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, ukrainalaisia, tataareja, valkovenäläisiä ja saksalaisia. Lisäksi on seudun kanta-asukkaita selkuppeja, hanteja ja evenkejä. Kaupunkiväestön osuus on 59,4 %.
Kolpaševosta on maantie- ja vesitieyhteys Tomskiin. Seudun pääelinkeinot ovat metsäteollisuus ja maatalous. Lisäksi on muun muassa elintarvike- ja metalliteollisuutta.
Aiheesta muualla

Kolpaševon piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Atlas Pankki

Atlas Pankin uusi pääkonttori Helsingissä 1929
Atlas Pankki Oy (aik. Pohjois-Suomen Pankki Osakeyhtiö) oli vuosina 1919–1929 toiminut suomalainen liikepankki.
Pohjois-Suomen Pankki

Pohjois-Suomen Pankki Osakeyhtiön perustivat 25 henkilöä Oulusta ja Oulun ympäristöstä. Hankkeen takana olivat oululaiset insinööri I. A. Karhi ja varatuomari Iivari Tervonen. Osakepääomaksi tuli 3 miljoonaa markkaa. Pankin toiminta alkoi vuonna 1919.
Toiminta ei alkanut kovin hyvin. Pankki joutui lopettamaan osingonmaksun vuonna 1921, jolloin sen osakekurssi laski. Pankin osake-enemmistö siirtyi Helsinkiin uusien omistajien haltuun. Pankin nimi ja pääkonttorin sijainti vaihdettiin.
Atlas Pankki 1924–1931

Atlas Pankki Oy aloitti Helsingissä uuden toimitusjohtajan johdolla vuonna 1924.
Atlas Pankille valmistui vuonna 1929 uusi Toivo ja Jussi Paatelan suunnittelema pääkonttorirakennus Helsingin Yliopistonkadun (silloinen Hallituskatu) ja Mikonkadun kulmaan. Pankilla oli kaikkiaan 25 konttoria eri puolilla Suomea.
Atlas Pankki joutui vaikeuksiin Helsingissä epäonnistuneiden rakennushankkeiden vuoksi. Pankki ajautui vararikkoon vuonna 1929. Pankkia yritettiin pelastaa, mutta se ei onnistunut. Helsingin Osakepankki osti kaatuvan Atlas Pankin osake-enemmistön vuonna 1929. Atlas Pankin toiminta lopetettiin vuoden 1931 lopussa suoritustilan päätteeksi. Järjestelyssä Atlas Pankin osakkaat menettivät 95 % rahoistaan. Myös Helsingin Osakepankki kärsi tappioita.
Pörssihistoria

Pankin osakkeet noteerattiin Helsingin pörssissä vuodesta 1922 vuoteen 1929.
Jordan Stolz

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jordan Stolz vuonna 2024. |  Jordan Stolz vuonna 2024. |  Jordan Stolz vuonna 2024. |  |
Maa:  Yhdysvallat
Miesten pikaluistelu
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Inzell 2024 | yhteispisteet |  |
| Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Heerenveen 2023 | 500 m |  |
|  Kultaa | Heerenveen 2023 | 1 000 m |  |
|  Kultaa | Heerenveen 2023 | 1 500 m |  |
|  Kultaa | Calgary 2024 | 500 m |  |
|  Kultaa | Calgary 2024 | 1 000 m |  |
|  Kultaa | Calgary 2024 | 1 500 m |  |
|  Hopeaa | Hamar 2025 | 500 m |  |
Jordan Stolz (s. 21. toukokuuta 2004 West Bend, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikaluistelija. Hän on seitsemänkertainen maailmanmestari.
Stolz sijoittui 2022 Pekingin olympialaisissa 500 metrillä 13:nneksi ja 1 000 metrillä 14:nneksi. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi. Maailmancupissa hän saavutti ensimmäisen palkintosijansa oltuaan Calgaryssa toinen 1 000 metrillä. Kaudella 2022–2023 hän voitti maailmanmestaruuden  500 metrillä ajalla 34,10, 1 000 metrillä ajalla 1.07,11 ja 1 500 metrillä ajalla 1.43,59. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 500, 1 000  ja 1 500 metrillä, yhteispisteissä ja joukkuesprintissä sekä pronssia 5 000 metrillä ja yhteislähtökilpailussa. Maailmancupissa hän voitti neljä osakilpailua ja sijoittui neljä kertaa toiseksi. Hän sijoittui kolmanneksi 1 000 ja 1 500 metrin cupien kokonaiskilpailuissa.
Stolz voitti kaudella 2023–2024 maailmanmestaruuden jälleen 500 metrillä ajalla 33,69, 1 000 metrillä ajalla 1.06,05 ja 1 500 metrillä ajalla 1.41,44. Hän voitti myös yleisluistelun maailmanmestaruuden pistein 144,740. Neljän maaosan mestaruuskilpailuissa hän voitti 1 000 metriä. Maailmancupissa hän voitti kymmenen osakilpailua sekä sijoittui kaksi kertaa toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi. Hän oli toinen 1 000 ja 1 500 metrin cupien kokonaispisteissä.
Stolz voitti 500, 1 000 ja 1 500 metrin maailmancupien kokonaiskilpailun kaudella 2024–2025. Hän voitti kaikkiaan 17 maailmancupin osakilpailua ja sijoittui kaksi kertaa toiseksi. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa 500 metrillä. Neljän maanosan mestaruuskilpailuissa hän saavutti kultaa 500, 1 000 ja 1 500 metrillä sekä joukkuetakaa-ajossa..
Henkilökohtaiset ennätykset

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 500 metriä | 33,69 | Calgary | 16. helmikuuta 2024 |
| 1 000 metriä | 1.05,37 | Salt Lake City | 26. tammikuuta 2024 |
| 1 500 metriä | 1.40,87 | Salt Lake City | 27. tammikuuta 2024 |
| 3 000 metriä | 3.42,14 | Milwaukee | 21. tammikuuta 2023 |
| 5 000 metriä | 6.14,76 | Inzell | 9. maaliskuuta 2024 |
| 10 000 metriä | 13.04,76 | Inzell | 10. maaliskuuta 2024 |
Jenő Fock

| Jenő Fock |
| --- | --- |
 1972
Unkarin pääministeri
 1967-1975  
Edeltäjä:  Gyula Kállai
Seuraaja:  György Lázár
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. toukokuuta 1916
Kuollut: 22. toukokuuta 2001 (ikä 85)
Tiedot
Puolue:  Unkarin sosialistinen työväenpuolue
Jenő Fock (17. toukokuuta 1916 – 22. toukokuuta 2001) oli unkarilainen kommunistipoliitikko, joka toimi Unkarin pääministerinä vuosina 1967-1975.
Fock johti vuodesta 1961 alkaen maan talousjärjestelmän uudistusten suunnittelua, ja nousi pääministeriksi toteuttamaan niitä. Prahan kevään jälkeen neuvostojohto painosti Unkarin luopuaan uudistuksista, ja Fock joutui lopulta eroamaan. Hänen tilalleen nousi János Kádárin suojatti György Lázár.
Veturimuseo

| Veturimuseo |
| --- | --- |
 Dv100-sotakorvausveturi Veturimuseossa
Tyyppi:  erikoismuseo
Sijainti:  Ryödintie 3, 37800 Akaa
Ylläpitäjä:  Museoveturiseura ry
Kotisivut:  yhdistykset-akaa.fi/veturimuseo
Koordinaatit:  61.1718°N, 23.8599°E
 fiVeturimuseo 
    
Veturimuseo sijaitsee Akaan Toijalassa, Toijalan rautatieaseman läheisyydessä. Museota ylläpitää Museoveturiseura ry, ja se on avoinna kesäkuukausina joka päivä ja muulloin sopimuksen mukaan. Esillä on muun muassa 13 entistettyä veturia, valokuvia, piirroksia, pienoismalleja ja aiheeseen liittyvää pienesineistöä.
Museoveturiseura perustettiin vuonna 1979 huoltamaan ja ylläpitämään Valtionrautateiltä vanhaksi jäänyttä kalustoa. Museon idea oli peräisin Lounais-Hämeeseen 1970-luvun alkupuolella perustetun Museorautatieyhdistys ry:n aktiiveilta. Museorautatieyhdistys ylläpitää kapearaiteista Jokioisten museorautatietä ja Kapearaidemuseota. Veturimuseon käytössä oleva halli kävi pieneksi, joten osa entistetystä vetureista jouduttiin sijoittamaan väliaikaistiloihin odottamaan näyttelyyn pääsyä.selvennä
Museon sijoituspaikaksi valittiin Toijala, koska Toijalan varikko oli käynyt valtiolle tarpeettomaksi veturien huoltojen ja junien vaihto- ja järjestelytyön siirryttyä sieltä Tampereelle. Toijalasta vapautui museokäyttöön sopivaa hallitilaa veturien säilytykseen ja huoltoon.
Museokalusto

Kiskoauto Dm7 "Lättähattu" nro 4216 Käyttökunnossa
Kevyt tavarajunaveturi Tk3 "Pikku-jumbo" nro 1150. Aiemmin K5. Vuoteen 2025 VR:n omistuksessa, rautatiemuseon hallinnoimana. Siirtynyt Veturimuseon omistukseen 2025.
Raskas vaihtoveturi Vr2 "Ankka" nro 964. Aiemmin D1. Kunnostettavana
Pedershaab-moottoriveturi. Alun perin kapearaiteinen, mutta leveäraiteistettu. Suomen pienin leveäraideveturi. Kunnostettavana
Moottoriveturi Move3 "Motko". Venäjän vientiin tarkoitettu, mutta Suomeen jäänyt veturi. Käyttökunnossa
moottoriveturi Move21,Sotakorvausveturi, alunperin kapearaiteinen, levennetty ja ollut käytössä Forcit oy:n dynamiittitehtaalla, käyttökunnossa.
Hanomag-höyrysäiliöveturi "Pullo"
Sisun valmistama Rata-auto Rau-16 "hurunmuna" Käyttökunnossa
Lokomo-moottoriveturi "Bjurström-Lokomoottori"
Moottoriveturi Valmet Move5, melkein käyttökuntoinen
Raidetraktori Breuer-Lokomotor VL "Kisko-Kalle" joskus myös "Paskahuussi"  Käyttökunnossa
Raskas vaihtoveturi Dv11 nro 1805 "Nalle". Veturisarja oli 1. Kunnostettavana
Väliraskas tavarajunaveturi Tv1 "Jumbo" nro 933. Myös "K3".
Moottoriresiina Tre-36 "More"
Puukorinen postivaunu Po nro 9826 kunnostettu ja toimii henkilökunnan vaununa.
Puukorinen matkustajavaunu konduktöörin osastolla EFi nro 22374 Kunnostettu
Turun laivastosataman Frichs-veturi, sotamuseon omistuksessa
Avovaunu M nro 83128
Avovaunu M, saatu Panssarimuseolta  lahjoituksena 2024 syksyllä
umpitavaravaunu Gb, nro 57339, kunnostettu
Ardelt-höyrynosturi
Tka7 nro 190, käyttökunnossa
Jämsänkosken teollisuusalueen Deutz-veturi.
Puukorinen päivävaunu Ei nro 22627, kunnostettavana
Teräskorinen ravintolavaunu Rk nro 27818 Lipunmyynti- ja kahviokäytössä
Laatikkolumiaura Etv-Rto 40
Matisa-raiteentukemiskone
kaksiakselinen konduktöörivaunu Fh nro 3330, ollut myös RAILI-mittausvaununa
Pumppuresiina
kolmipyöräresiina
kolmipyöräresiinan runko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veturimuseo Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Veturimuseo (Q18346747)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rautatiemuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Akaa
sijainti: Toijala
katuosoite: Ryödintie 3, Toijala asema/ratapiha, 37800 Akaa,
koordinaatit: 61°10′19″N 23°51′35″E﻿ / ﻿61.1719°N 23.8597°E﻿ / 61.1719; 23.8597

Rautatiemuseo radan varressa
Oslon kaupungintalo

| Oslon kaupungintalo> Oslo rådhus |
| --- | --- |

Osoite:  Rådshusplassen 1
Sijainti:  Oslo, Norja
Rakennustyyppi:  kaupungintalo
Valmistumisvuosi:  1950
Suunnittelija:  Arnstein Arneberg ja Magnus Poulsson
Runkorakenne:  betoni
Julkisivumateriaali:  tiili
Korkeus:  66 m
Kerrosala:  39 700 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oslon kaupungintalo (norj. Oslo rådhus) on Oslon kunnallishallinnon keskus, jossa kokoontuvat sekä kaupunginvaltuusto että -hallitus. Se valmistui vuonna 1950 ja koostuu kahdesta tornista sekä ne yhdistävästä matalammasta osasta. Itäinen torni on 66 metriä korkea, läntinen 63 metriä. Talon rakennusmateriaali on betoni ja seinissä on tiiliverhoilu. Itäisessä tornissa on kellokoneisto, joka lyö vartin välein aamuseitsemästä puoleen yöhön. Kellotaulu on läpimitaltaan 8,6 metriä ja minuuttiviisari on 572 senttimetriä pitkä.
Nobelin rauhanpalkinto on jaettu kaupungintalossa vuodesta 1990.
Taideteoksia

Harald Ankara (Anne Grimdalen, 1950)
Fridtjof Nansenin muistomerkki (2007).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oslon kaupungintalo Wikimedia Commonsissa
Kolumbian peso

| Kolumbian peso |
| --- | --- |
ISO 4217 -koodi:  COP
Keskuspankki:  Kolumbian keskuspankki
Esitelty:  1810
Käyttäjät:  Kolumbia
Jaettava yksikkö:  centavo
Kolumbian peso (COP) on Kolumbian rahayksikkö, joka on ollut käytössä vuodesta 1810lähde? lähtien. Tuolloin se otettiin käyttöön Kolumbian realin rinnalle ja virallisesti maan ainoana valuuttana se on ollut vuodesta 1937 saakka. Kolumbian peso jakaantuu 100 centavoon.
Vuoden 2013 vaihtokurssien mukaan yksi Yhdysvaltain dollari vastasi noin 1900 Kolumbian pesoa.
Käännös suomeksi
Osamu Dazai

| Osamu Dazai> 太宰治 |
| --- | --- |
 Dazai helmikuussa 1948.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Shūji Tsushima 修治 津島
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1909 Kanagi, Aomorin prefektuuri, Japanin keisarikunta
Kuollut: 13. kesäkuuta 1948 (38 vuotta) Mitaka, Tokio, miehitetty Japani
Kirjailija
Salanimi: 辻島 衆二 ja 黒木 舜平 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Osamu Dazai (jap. 太宰 治, Dazai Osamu), oik. Shūji Tsushima (jap. 津島 修治, Tsushima Shūji; 19. kesäkuuta 1909 Kanagi, Aomorin prefektuuri – 13. kesäkuuta 1948 Mitaka, Tokio) oli japanilainen kirjailija. Dazain pääteos Ei enää ihminen (Ningen shikkaku, 1944) kertoo syrjäytymisestä 1930-luvun japanilaisessa yhteiskunnassa. Hänen muuta tuotantoaankin sävyttää pessimismi ja tarkka yhteiskuntakuvaus. Dazain synkkä, sarkastinen sävynsä kuvaa sodanjälkeisen Japanin sekasortoa, jolloin perinteiset arvot menettivät merkityksensä ja nuorempi sukupolvi hylkäsi menneisyyden nihilistisesti.
Elämä ja ura

Dazai syntyi Pohjois-Japanissa varakkaan maanomistajan ja poliitikon kuudentena poikana kesäkuussa 1909. Hän käytti usein taustaansa aineistona teoksissaan. Vaikka Dazain teokset ovatkin usein synkkiä, tunnetaan hänet myös huumoristaan, joka toisinaan lähestyi farssia.
Dazain ensimmäinen novellikokoelma Bannen (1936) osoitti hänen olevan monipuolinen kirjoittaja, joka hallitsi useita tyylejä ja aiheita. Hän kallistui kuitenkin shishōsetsu-tyyliin, mistä lähtien kirjailijan oma persoona heijastui useimpiin hänen fiktiivisiin hahmoihinsa.
Dazai suhtautui syvällisesti kirjalliseen työhönsä, eikä hänen tarinansa olleet pelkkiä tunnustuksellisia kertomuksia. Siitä huolimatta hänen taiteellisuutensa jäi usein hänen elosteluunsa kohdistuneen laajan julkisuuden takia varjoon, mikä teki Dazaista erityisen houkuttelevan hahmon nuorelle lukijakunnalle.
Dazai tuotti lähes ainoana japanilaisena kirjailijana toisen maailmansodan vuosina 1941–1945 teoksia, joilla oli todellista kirjallista arvoa. Otogi zōshi (1945) sisälsi uusia versioita perinteisistä saduista. Tsugaru (1944) oli syvästi myötätuntoinen kunnianosoitus hänen synnyinseutunsa muistolle.
Dazain sodanjälkeisten teostensa Laskeva aurinko (Shayō, 1947), Biyon no tsuma (1947) ja Ei enää ihminen (Ningen shikkaku, 1948) sävy muuttui yhä epätoivoisemmaksi, mikä heijasti kirjailijan omaa henkistä kriisiä. Useiden aiempien epäonnistuneiden yritysten jälkeen Dazai teki itsemurhan kesäkuussa 1948 heittäytymällä Tamajoen kanaaliin rakastajattarensa kanssa.
Suomennettuja teoksia

Laskeva aurinko. (Shayō, 1965)
Vasaroinnin ääni. (Tokatonton, 1969)
Ei enää ihminen: Romaani.  (Ningen shikkaku, 1944. Suomennos perustuu Donald Keenen englanninkieliseen käännökseen No Longer Human. Suomentanut Junkola, Aapo. Esipuheen kirjoittanut ja suomennoksen tarkistanut  Manner, Eeva-Liisa. 2. painos (1. painos 1969). Weilin + Göösin kirjasto)  Espoo:  Weilin + Göös, 1980.  ISBN 951-35-2379-9
Tsugaru: Kulkija käy kotona.  (Tsugaru, 1944. Suomentanut Nieminen, Kai)  Helsinki:  Basam Books, 1996.  ISBN 952-9842-12-0
Merenneito.  (Novellikokoelma)  Suomentanut Masonen, Pekka. Mala Fide, 2023.
Erinomainen emäntä ja muita novelleja.  (Novellikokoelma)  Suomentanut Masonen, Pekka. Mala Fide, 2024.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Osamu Dazai Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Dazai lukion valokuvassa.
Ulvhild Håkansdotter

Ulvhild Håkansdotter (n. 1095 – n. 1148)  oli norjalainen aatelisnainen. Hän oli kaksi kertaa Ruotsin kuningatar ja kerran Tanskan kuningatar avioliittojensa kautta.
Suku

Hän oli norjalaisen Thjotta-suvun valtaherra Haakon Finnssonin ja tämän nimeltä tuntemattoman puolison tytär.
Avioliitot

Hänestä tuli Inge nuoremman puolisona Ruotsin kuningatar vuonna 1116, ja Niilo Sveninpojan puolisona Tanskan kuningatar vuonna 1130 ja tämän kuoleman jälkeen vuonna 1134 vielä Ruotsin kuningas Sverker vanhemman puolisona uudelleen Ruotsin kuningatar.
Lapset

Ulvhildille ja Sverkerille syntyi neljä lasta:
Johan (k. 1150/1153), murhattiin raiskattuaan ja ryöstettyään kaksi ylhäissyntyistä tanskalaisnaista, mikä aiheutti talonpoikaiskapinan Skånessa kuningas Sven Grathen hallituskaudella
Karl Sverkersson, Ruotsin kuningas 1161-1167
Helena/Elin, avioitui vuonna 1156 Tanskan kuningas Knuut V Maunupojan kanssa
Sune Sik, epävarmaa kuka hänen äitinsä oli
Ingegerd (k. 1204), Vretan luostarin abbedissa, ei ole varmaa kuka hänen äitinsä oli
Perintö

Kuningatar Ulvhildista tuli kirkon hyväntekijä, joka perusti yhdessä Sverkerin kanssa Alvastran sisterssiläisluostarin ja Nydalan luostarin. Hän kuoli vuosien 1143 ja 1150 välillä.
Elisabet

Elisabet tai Elizabeth voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt > Hallitsijoita

Elisabet I (1533–1603), Englannin ja Irlannin kuningatar 1558–1603
Elisabet II (1926–2022), Yhdistyneen kuningaskunnan kuningatar 1952–2022
Elisabet (1709–1762), Venäjän keisarinna 1741–1762
Henkilöt > Muita kuninkaallisia

Elisabet Kiovalainen (1027–1070), Norjan kuningas Harald Ankaran puoliso, Kiovan suuriruhtinas Jaroslav Viisaan tytär
Elisabet Pyhä (1207–1231), unkarilainen prinsessa ja pyhimys
Elisabet Bosnialainen, Elisabet Kotromanić (1339–1387), Unkarin, Kroatian ja Puolan kuningatar, kuningas Ludvig I:n puoliso
Elisabet Itävaltalainen (1436-1505), Puolan kuningatar
Yorkin Elisabet (1466–1503), Henrik VII:n puoliso ja Henrik VIII:n äiti
Elisabet Itävaltalainen (1501–1526), alk. Isabella (1501–1526), Itävallan prinsessa, Ruotsin, Tanskan ja Norjan kuningatar, kuningas Kristian II:n puoliso
Elisabet Itävaltalainen (1554–1592), Ranskan kuningatar
Elisabeth Ludovika von Bayern (1801–1873), saksalainen prinsessa ja Preussin kuningatar, kuningas Fredrik Vilhelm IV:n puoliso
Elisabet, "Sissi" (1837–1898), Itävallan keisarinna
Elisabet (1843–1916), Romanian kuningatar
Elisabet (1876–1965), Belgian kuningatar
kuningataräiti Elisabet (1900–2002), Yrjö VI:n puoliso ja Elisabet II:n äiti
Elisabet (1935–2018), Tanskan prinsessa, prinssi Knudin tytär
Elisabet (s. 1936), Jugoslavian prinsessa
Elisabeth (s. 2001), Belgian kruununprinsessa
Henkilöt > Muita

Elisabet, Raamatun henkilö, Johannes Kastajan äiti
Elizabeth sukunimenä:
Shannon Elizabeth (s. 1973), yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli
Paikkoja

Elisabeth, Brysselin metron asema
Elizabeth, Adelaiden esikaupunkialue Australiassa
Elizabeth, kunta Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa
Elizabeth, kunta Illinois'n osavaltiossa Yhdysvalloissa
Elizabeth, kunta Indianan osavaltiossa Yhdysvalloissa
Elizabeth, kunta Lousianan osavaltiossa Yhdysvalloissa
Elizabeth, kaupunki Länsi-Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa
Elizabeth, kaupunki New Jerseyn osavaltiossa Yhdysvalloissa
Elizabeth, kunta Pennsylvania osavaltiossa Yhdysvalloissa
Elizabeth Township, township Pennsylvanian osavaltiossa Yhdysvalloissa
Elisabeth-Sophien-Koog, kunta Schleswig-Holsteinissa, Saksassa
Muuta

Elisabet, naisen etunimi
Elisabet, elokuva vuodelta 1998.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Elisabet”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Willy Claes

| Willem Claes |
| --- | --- |

Naton pääsihteeri
 17. lokakuuta 1994 – 20. lokakuuta 1995  
Edeltäjä:  Manfred Wörner
Seuraaja:  Javier Solana
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. marraskuuta 1938 (ikä 86)  Hasselt, Belgia
Tiedot
Puolue:  Socialistische Partij Anders
Willem Werner Hubert ”Willy” Claes (s. 24. marraskuuta 1938 Hasselt) on belgialainen sosialistipoliitikko. Hän toimi Belgian ulkoministerinä 1992–1994 ja Naton pääsihteerinä 1994–1995.
Claes joutui eroamaan pääsihteerin tehtävistä 20. lokakuuta 1995 Belgian armeijan Agusta-helikopterien hankintaan liittyvien lahjussyytösten johdosta. Hänen epäiltiin saaneen 50 miljoonan Belgian frangin  arvoisia lahjuksia puolueelleen italialaiselta helikopteritehtaalta Agustalta  ja ranskalaiselta Dassault'ta kalusto-ostoista, joita Belgian puolustuslaitos teki 1980-luvulla. Vuonna 1998 hänet tuomittiin kolmen vuoden ehdolliseen vankeuteen ja 60 000 Belgian frangin sakkoihin.
Mathilde Bonaparte

Prinsessa Mathilde Bonaparte, Édouard Dubufe 1861
Prinsessa Mathilde, Disderi & Cie photographe 1860-1890
Mathilde Laetitia Wilhelmine Bonaparte, Ranskan prinsessa ja San Donaton ruhtinatar (27. toukokuuta 1820 Trieste – 2. tammikuuta 1904 Pariisi) oli ranskalainen ruhtinatar ja kirjallisen salongin pitäjä.
Elämä

Hänet kihlattiin vuonna 1835 serkulleen Louis Napoléon Bonapartelle, mutta tämän jouduttua vankeuteen vallankumouksellisesta toiminnasta Hamin linnoitukseen vuonna 1840 kihlaus peruttiin. Toisten tietojen mukaan kihlaus purettiin jo vuonna 1836 Louis Napoleonin vallankumouksellisesta toiminnasta Strassbourgissa.
Mathilde lähti vuonna 1846 Ranskaan uuden rakastajansa, ranskalaisen kuvanveistäjän, kreivi Émilien de Nieuwerkerken ja aviomiehensä jalokivien kanssa. Ero tuli vuonna 1847 keisari Nikolai I:n henkilökohtaisella päätöksellä.
Kirjallinen salonki

Pariisissa prinsessa Mathilde piti kirjallista salonkia suuressa talossaan ja oli seuraelämän keskushenkilöitä.
Vuonna 1852 serkku Napoleon III antoi hänelle Pariisista suuren yksityistalon (hôtel particulier), joka sijaitsee osoitteessa 24 rue de Courcelles. Se hankittiin takaisin vuonna 1857 Espanjan kuningatar María Cristina de Borbónilta velkojen hyvityksenä. Rue de Courcellesilla Mathilde piti tunnettua kirjallista ja taiteellista salonkia, johon osallistuivat muun muassa Goncourt-veljekset, Gustave Flaubert, kirjallisuuskriitikko Charles Augustin Sainte-Beuve, Théophile Gauthier, kuvanveistäjä Jean-Baptiste Carpeaux ja myös taidemaalarit Ernest Hébert, Paul-Jacques-Aimé Baudry sekä veljekset Eugène ja Sébastien Charles Giraud.
Kirjallisuutta

Richardson, Joanna: Princess Mathilde. Weidenfeld & Nicolson, 1969. ISBN 978-0297763369 (vaatii ilmaisen rekisteröitymisen) (Archive.org)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mathilde Bonaparte Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  MusicBrainz  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef 
Prinsessa Mathilden salonki vuoteen 1857 asti Pariisissa osoitteessa 24 rue de Courcelles, Sébastien Charles Giraud 1859.
Ludvig I (Unkari)

Ludvig I, Chronicon Pictum kuvitettu käsikirjoitus vuodelta 1360, muotokuva on tehty hänen eliaikanaan
Ludvig I Suuri (unk. Nagy Lajos, puol. Ludwik Wȩgierski ’Ludvig Unkarilainen’); (5. maaliskuuta 1326 Visegrád, Unkarin kuningaskunta – 10. syyskuuta 1382 Nagyszombat) oli Unkarin, Kroatian ja Dalmatian kuningas vuosina 1342–1382 sekä Puolan kuningas vuosina 1370–1382.
Ludvigin syntymä 5. maaliskuuta 1326 kuvattuna Chronicon Pictum kuvitetussa käsikirjoituksessa vuodelta 1350
Suku

Ludvig kuului Anjou-sukuun. Hänen vanhempansa olivat Unkarin ensimmäinen Anjou-sukuinen kuningas Kaarle Robert ja tämän kolmas tai neljäs puoliso kuningatar Elisabet (unk. Erzsébet, puol. Elżbieta) Łokietek (n. 1305–1380), joka oli Puolan kuningas Władysław I Lyhyen ja Jadwiga Kaliskan tytär. Hänellä oli kolme sisaruspuolta ja kuusi sisarusta, joista nuoremmasta veljestä Andreaksesta tuli Napolin kuningatar Johanna I:n puoliso. Nimensä Ludvig sai isoisänsä veljen, Napolin Kaarle II:n ja Unkarin Marian pojan Pyhän Ludvig (Louis) Marseillelaisen, Toulousen piispan mukaan.