stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuoden 1975 arsenikkiskandaali
Skandaali > Hallituksen neuvottelu

Tapauksesta tehtiin maanantaina 17. maaliskuuta eduskuntakysely sekä Suomessa että Norjassa. Suomen hallitus neuvotteli asiasta maanantai-iltapäivällä Nesteen johdon kanssa ja tuli lopputulokseen, että päätös asiasta kuuluu hallitukselle. Nesteelle annettiin vaatimus esittää lupahakemus sisäministeriölle, ja lopullisen upotusluvan antaisi valtioneuvosto. Valtioneuvosto ei suostunut ilmaisemaan kantaansa hankkeen laillisuudesta, mutta tiedonannossaan se kertoi, että ”selvitysten perusteella ei suunniteltu upotus aiheuttane sellaista haittaa, että upotusta olisi pidettävä Suomen lainsäädännön vastaisena.” Tanskan salmien ohi päässyt Enskeri kuitenkin jatkoi vielä maanantaina matkaansa kohti Etelä-Atlanttia suunnitelmien mukaisesti.
Helsingin yliopiston ympäristönsuojelun professori Pekka Nuorteva sanoi Helsingin Sanomissa, että laiva pitäisi käännyttää nopeasti takaisin, jottei Suomen maine menisi. Hän ihmetteli, miksi Neste on tiedotuksessaan käsitellyt arsenikkia ”vaarattomana” aineena, ja etenkin miehistön käyttämät kaasunaamarit huolestuttivat häntä. Tiistain lehdessä kerrottiin myös, että tullivirkailijoiden ja huolintaliikkeen työntekijöiden mukaan Neste oli aiemminkin kuljettanut Sköldvikistä tynnyreitä, jotka eivät olleet enää tankkereiden kyydissä niiden palatessa Persianlahdelta. Neste kuitenkin kertoi, että ei ollut vienyt jätettä mainitun vuoden 1970 lisäksi muulloin, ja epäili, että tynnyrit olivat saattaneet olla voiteluöljytynnyreitä. Tullivirkailijat ja huolintaliikkeen työntekijät kuitenkin sanoivat erottavansa ne ruosteisista ja vanhoista tynnyreistä.
Nesteen varatoimitusjohtaja Tannerin mukaan myrkyn upottaminen oli ”paras ja asiallisin tapa” asian ratkaisemiseksi. Aluksen kapteeni sanoi tanskalaislehti B.T.:n haastattelussa, ettei itsekään pidä myrkkyjen upottamisesta mereen, mutta joutuu noudattamaan saamiaan ohjeita.
Myrkkylasti sai huomiota myös ulkomailla. Ruotsin päivälehdet nostivat sen pääuutiseksi, ja Tanskan ympäristösuojeluhallitus pyysi Ruotsin rannikkovartiostoa seuraamaan tankkerin kulkua. Tanskan kalastajien yhdistys esitti vaatimuksen, että vastaavanlaiset myrkkylastit pitäisi kieltää. Suomen Kööpenhaminan-suurlähetystö jouduttiin tyhjentämään sunnuntaina, kun nimetön henkilö soitti poliisille ja uhkasi räjäyttää lähetystön Enskerin matkan johdosta. Enskeri oli samaan aikaan pysähtynyt Tanskan salmien edustalle odottamaan sunnuntaisten neuvottelujen tulosta. Pommia ei kuitenkaan löytynyt. Etelä-Afrikan hallitus tuomitsi maanantaina 17. maaliskuuta Nesteen suunnitelmat, ja suunnittelu- ja ympäristöministeri Loots kehotti eteläisen Afrikan maita kokoontumaan keskustelemaan asiasta. Loots harkitsi asian viemistä kansainvälisille tasoille.
Skandaali > Hallituksen kielteinen päätös

Hallitus kokoontui sunnuntaina 23. maaliskuuta ylimääräiseen istuntoon, kun latinalaisen Amerikan valtiot olivat pyytäneet YK:n pääsihteeri Kurt Waldheimia estämään myrkkyjen upottamisen. Hallitus päätti yksimielisesti, ettei upotuslupaa anneta. Hallituksen päätöksen jälkeen Nesteeltä otettiin yhteyttä Enskeriin ja se pysäytettiin Kanariansaarten läheisyyteen odottamaan jatko-ohjeita. Liikenneministeri Pekka Tarjanne kertoi, että päätökseen päädyttiin Suomen maineen turvaamiseksi ja vesien suojelemiseksi. Nesteen hallintoneuvoston puheenjohtaja Esko Niskanen oli ”hieman järkyttynyt” kohun laajuudesta, ja huomautti, että Ruotsissa ja Suomessa lasketaan muutenkin jatkuvasti arsenikkia luontoon. Hän ei nähnyt mahdollisena, että Enskeri tulisi takaisin Suomeen myrkkylastissa, vaan oli sitä mieltä, että tynnyrit jätettäisiin johonkin matkalla olevaan satamaan. Suomen hallituksen päätös sai Brasiliassa hyvän vastaanoton, ja Suomen uuden suurlähettilään nimitys julkistettiin heti. ”Tapaus Enskeristä” oli ehditty tehdä iso tapaus Brasilian sanomalehdissä ja televisiossa.
Brasilia, Argentiina ja Uruguay päättivät olla ottamatta asiaa käsittelyyn YK:n merioikeuskonferenssissa. Brasilian suurlähettiläs Calero Rodrigues sanoi, ettei se enää ollut tarpeellista Suomen hallituksen päätöksen jälkeen. Hän kuitenkin mainitsi, että latinalaisen Amerikan maat olisivat olleet valmiita tekemään kaikkensa myrkkylastin upottamisen estämiseksi. Maat olivat ehtineet jo käsitellä asiaa kirjallisesti YK:n pääsihteerin ja YK:n luonnonsuojelujärjestön puheenjohtaja Maurice Strongin kanssa. Konferenssin saatekomitean puheenjohtaja Aleksandăr Jankov hämmästeli, että kohun on aiheuttanut juuri Suomi, joka on allekirjoittanut kaikki kansainvälisen merenkulun neuvoa-antavan järjestön IMCO:n sopimukset. Helsingin Sanomat kertoi maanantaina, että arsenikkijupakka oli ollut suosittu keskustelunaihe konferenssin käytävillä, vaikkakaan kansainvälinen lehdistö ei vielä maanantaihin mennessä ollut osoittanut asiaa kohtaan suurempaa mielenkiintoa. Geneven konferenssissa jatkettiin edellisen vuoden Caracasin merilakikonferenssin työtä. Sen perua olivat sopimustekstit, joilla pyrittiin estämään jätteiden siirto alueelta toiselle.
Maanantaina kerrottiin, että Nesteen toimitusjohtaja Uolevi Raade oli lentänyt Kanarialle, mutta Nesteeltä kerrottiin, ettei se liittynyt Enskerin tapaukseen, vaan oli ennalta suunniteltu lomamatka. Sisäasiainministeriö myös peruutti määräyksen lastin sisällön tutkimisesta. Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen Tuomo Laukkarinen oli jo ehtinyt nousta Enskerille ja valmistautua näytteen ottoon. Olli Ojala perusteli perumispäätöstä työturvallisuusriskeillä ja mahdollisuudella tutkia lastia myöhemmin paremmissa oloissa. Enskerin päällikkö sai tiistai-iltana käskyn kääntää laiva takaisin kohti Eurooppaa. Tällä välin valmistuneista laboratoriotutkimuksista kävi ilmi, että jätetynnyreistä oli Sköldvikin varastointialueella valunut arsenikkia maaperään. Neste oli siihen mennessä kieltänyt luonnonsuojelujärjestöjen väitteet myrkkyjen valumisesta.
Skandaali > Jens Randin matkaanlähtö

Jens Rand pääsi lähtemään Lissabonista vasta perjantaina satamaviranomaisten päästessä varmuuteen siitä, että jätteitä käsitellään asianmukaisesti. Osa tynnyreistä oli vuotanut niitä siirrettäessä Enskeristä Jens Randiin – aluksen päällikkö myönsikin torstaina, että tynnyrit olivat vanhoja ja rikkinäisiä. Neste etsi jätteille sijoituspaikkaa Länsi-Euroopasta. Torstaina ruotsalaisyritys Jan Hamberg Ab tarjoutui toimittamaan myrkyt Länsi-Saksaan Hessenin osavaltiossa sijaitsevaan salpietarikaivokseen, johon oli aiemminkin sijoitettu muun muassa arsenikkijätettä.
Ministeriön ohjeiden viipyessä Jens Rand seilasi Nesteen mukaan ”milloin missäkin”. Ministeriö sai maanantaina lausunnot vesi- ja lääkintähallitukselta: lääkintähallitus painotti paikallisen terveyslautakunnan merkitystä päätöksenteossa, sillä se voi kieltää aineiden varastoinnin terveydenhoitolain nojalla. Sisäasiainministeriö vastasi keskiviikkona, etteivät viranomaiset kykene vielä vuosiin löytämään pitkäaikaista sijoituspaikkaa. Ministeriö kuitenkin sanoi, että jos Neste aikoo tuoda jätteet Suomeen, sen pitää suorittaa siitä tutkimus esimerkiksi VTT:ssä. Koska Neste ei oman tulkintansa mukaan saanut vastauksessa selvää ohjeistusta, se päätti tehdä oman ehdotuksensa.
Neste valitsi sijoituspaikakseen yhtiön Naantalin öljynjalostamon prosessialueella sijaitsevan varastorakennuksen. Naantalin terveysviranomaiset eivät kuitenkaan vielä perjantaina tehneet päätöstä Nesteen anomuksen suhteen, vaan päättivät pitää uuden kokouksen maanantaina. Terveysviranomaiset antoivat maanantaina luvan myrkkyjen väliaikaiseen varastointiin Naantaliin vuodeksi, mutta antoivat tiukat varastointiehdot ja vaativat, että tynnyreiden sisällöstä olisi suoritettava tarkastus. Ehtoihin kuului muun muassa vaatimus siitä, että jätteet oli säilytettävä kiinteässä muodossa. Varastointitilan lattia piti rakentaa kaikilta sivuilta kokoojapisteeseen vieväksi ja varaston ympärille oli rakennettava piikkilangoin vahvistettu panssariaita. Kaikki annetut ehdot piti täyttää ennen kuin jätteet voitiin viedä varastoon.
Skandaali > Jens Randin saapuminen Naantaliin

Jens Rand saapui Naantalin satamaan keskiviikkona 16. huhtikuuta mukanaan tanskalainen ympäristösuojeluviranomainen Otzen Flemming, joka luovutti laivan Naantalin terveysviranomaisten valvontaan. Flemming oli tullut laivalle mukaan valvontakustannusten pienentämiseksi. Sinetöity lastiruuma avattiin juhlallisesti, ja ruumaa kuvaamaan pääsi viisi toimittajaa kerrallaan. Purkaminen alkoi vasta perjantaina 18. huhtikuuta, koska torstai kului työntekijöiden palkasta neuvotteluun. Lastin purkamisen päätyttyä maanantaina 21. huhtikuuta selvisi, että tynnyreissä oli jätettä myös nestemäisessä muodossa, toisin kuin Neste oli lupahakemuksessaan ilmoittanut 17. maaliskuuta. Neste sai kuitenkin alueen terveyslautakunnan valvontaosastolta luvan erottaa nesteet erillisiin astioihin käsipumpun avulla. Muutama tynnyreistä vuosi, joten ne laitettiin terässäiliöihin, jotka hitsattiin umpeen.
Myöhemmät tapahtumat > Tulkinnat

Helsingin Sanomien toimittajan Kari Kiurun mukaan tapahtuma osoitti miten ”leväperäisesti” Neste suhtautui ympäristökysymyksiin ja tiedotukseen.
Nesteen historiikissa Kylmä sota, kuuma öljy tapahtuma mainitaan lyhyesti ja sitä kuvataan pisaraksi meressä ”maailman todellisten saasteongelmien rinnalla”. Tapahtumaa kuvataan viestimien rakentamaksi ”kotimaiseksi Watergate-skandaaliksi”. Nesteen oli tarkoitus ”vapautua” tuotannon yhteydessä syntyneistä jätteistä. Uolevi Raaden mukaan lehdistö ja luonnonsuojelijat toimivat joillekin piireille, joiden tarkoituksena oli ”pilata tämän maan maine”. Raaden mukaan Neste oli toiminut kansainvälisten sopimusten ja vallinneen kansainvälisen käytännön mukaisesti.
Myöhemmät tapahtumat > Jätteiden käsittely

Naantalin jalostamo sai uuden ympäristöluvan 2007, jonka jälkeen Neste Oil alkoi tutkia arsenikkijätteiden hävittämistä. Neste päätyi sopimukseen Ekokemin kanssa, ja jätteitä alettiin viedä pois Naantalista 27. marraskuuta 2009; viimeinen rekkalasti oli tarkoitus kuljettaa pois toukokuussa 2010. Naantalin jalostamon viestintäpäällikkö Timo Tunturi ei paljastanut sopimuksen tarkkaa hintaa, mutta kertoi sen olevan ”satoja tuhansia euroja”. Ekokem kertoi, että suurin osa jätteestä kyetään hyödyntämään uudelleen. Jätteet käsiteltiin Ekokemin Mäntyluodon tehtaalla Porissa. Käsittelyyn tuotiin yhteensä 756 tynnyriä, jotka olivat Neste Oilin mukaan säilyneet hyvin.
Aiheesta muualla

Nesteen arsenikkiskandaali 1975 (videoita) Elävä arkisto. Yleisradio Oy.
Luettelo Nirvanan kappaleista

Luettelo Nirvana -yhtyeen kappaleista ja demoista.
A

About A Girl
Aero Zeppelin
Ain't It A Shame
All Apologies
And I Love Her
Aneurysm
Anorexocist
B

Beans
Been A Son
Beeswax
Big Cheese
Big Long Now
Blandest
Blew
Breed
Burn The Rain
C

Clean Up Before She Comes
Come As You Are
Curmudgeon
D

D-7
Desire
Dive
Do Re Mi
Don't Want It All
Downer
Drain You
Dumb
E

Endless Nameless
Even In His Youth
F

Floyd The Barber
Forgotten Tune
Frances Farmer Will Have Her Revenge On Seattle
G

Galloons Of Rubbing Alcohol Flow Through The Strip
Grey Goose
H

Hairspray Queen
Heart-Shaped Box
Heartbreaker
Help Me, I'm Hungry
Here She Comes Now
I

I Hate Myself I Want To Die
If I Must
Immodium
In Bloom
J

Jam
Jesus Doesn't Want Me For A Sunbeam
L

Lake Of Fire
Letters To Frances
Lithium
Lounge Act
Love Buzz
M

Man Who Sold The World
Marigold
Mexican Seafood
Milk It
Moist Vagina
Molly's Lips
Mr. Moustache
Mrs. Butterworth
N

Negative Creep
O

Oh The Guilt
Old Age
On A Plain
Opinion
P

Paper Cuts
Pay To Play
Pen Cap Chew
Pennyroyal Tea
Plateau
Polly
R

Radio Friendly Unit Shifter
Rape Me
Raunchola
Rehash
Reverb Experiment
S

Sappy
Scentless Apprentice
School
Scoff
Serve The Servants
She Only Lies
Sifting
Sliver
Smells Like Teen Spirit
Something In The Way
Son Of A Gun
Spank Thru
Stain
Stay Away
Swap Meet
T

Talk To Me
Territorial Pissings
The Happy Guitar
The Hung Him On A Cross
Token Eastern Song
Tourette's
Turnaround
V

Versus Chorus Versus
Very Ape
W

What More Can I Say
Where Did You Sleep Last Night
Y

Yodel Song
You Can't Change Me
You Know You're Right
Väkivallan vihollinen 3

| Väkivallan vihollinen 3> Death Wish 3 |
| --- | --- |
 Suomalainen elokuvateatterijuliste.
Ohjaaja:  Michael Winner
Käsikirjoittaja:  Brian Garfield Don Jakoby
Tuottaja:  Menahem Golan Yoram Globus
Säveltäjä:  Jimmy Page
Kuvaaja:  John Stanier
Leikkaaja:  Michael Winner
Pääosat:  Charles Bronson Deborah Raffin Ed Lauter Martin Balsam
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Films
Levittäjä:  Cannon Films
Ensi-ilta:   1. lokakuuta 1985  5. syyskuuta 1986
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  9 000 000 USD
Edeltäjä:  Väkivallan vihollinen 2
Seuraaja:  Väkivallan vihollinen 4
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Väkivallan vihollinen 3 (Death Wish 3) on vuoden 1985 yhdysvaltalainen toimintatrilleri, jonka ohjasi ja editoi Michael Winner. Elokuvassa Charles Bronson näyttelee vigilanttia antisankaria, Paul Kersey:tä, joka joutuu taistelemaan New Yorkin punk-teemaisten katujengien kanssa samalla kun hän saa hiljaista tukea paikalliselta NYPD:n luutnantilta (Ed Lauter).
Vaikka elokuva sijoittuu New Yorkiin, niin osa kuvauksista kuvattiin Lontoossa tuotantokustannusten alentamiseksi. Elokuva perustuu osittain Brian Garfieldin romaaniin ja on kulttimainetta nauttivan elokuvasarjan kolmas osa, ja viimeinen Winnerin ohjaama Väkivallan vihollinen -elokuva. Sarjan seuraava osa on Väkivallan vihollinen 4.
Tuotanto > Kehitys

Väkivallan vihollinen 2 -elokuvan menestyksen jälkeen Cannon Films jatkoi elokuvasopimusten allekirjoittamista arvostettujen näyttelijöiden ja ohjaajien kanssa. Taloudellisesti heidän luotettavimpia tuotteitaan olivat kaavamaiset toimintaelokuvat, joiden pääosissa olivat Charles Bronson, Chuck Norris ja muut genren tähdet. Kakkos-osalle julkistettiin jatkoa vuoden 1984 Cannesin elokuvajuhlilla.
Tuotanto > Kuvaukset

Kuvaukset alkoivat 19. huhtikuuta 1985 "rikollisuuden saastuttamalla" Brooklynin alueella. Muita elokuvassa käytettyjä New Yorkin paikkoja olivat Queensboro Bridge, Manhattanin satamaviranomaisen bussiterminaali ja Long Island. Toukokuun alussa tuotantotiimi muutti Lontooseen. Winner piti hyödyllisenä sitä, että molemmissa kaupungeissa oli paljon viktoriaanisia rakennuksia. Poliisiasemakohtaukset kuvattiin vanhassa Lambethin sairaalassa.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa yksitoikkoiseksi kostolahtaamiseksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa puolitoista tähteä neljästä.
Aiheesta muualla > Arvostelut

Jarkko Lehtola: Death Wish 3, Väkivallan vihollinen 3 (1985)  12.1.2011. Elitisti.
Nykyposti

Nykyposti oli vuosina 1977–2004 ilmestynyt suomalainen aikakauslehti, jota kustansi vuoteen 1988 saakka Urpo Lahtisen omistama Lehtimiehet Oy ja siitä eteenpäin Yhtyneet Kuvalehdet. Lehden ensisijaiseksi kohderyhmäksi luonnehdittiin ”varttuneita ihmisiä kehä kolmosen ulkopuolella” ja sitä markkinoitiin lehtenä, jossa on ”kertomuksia julkkiksista ja tavallisista perussuomalaisista”. Lehden levikki oli vuonna 1989 suurimmillaan 162 216 mutta laski tämän jälkeen ja oli vuonna 2003 enää 68 926. Vuonna 2004 lehti lopetettiin kannattamattomana ja sulautettiin Seuraan. Nykypostin viimeinen numero ilmestyi 9. syyskuuta 2004. Lehden edeltäjänä oli vuonna 1976 lopettanut aikakauslehti Nyrkkiposti.
Päätoimittajia

Reijo Ikävalko 1977
Timo Toivonen 1977–1983
Lasse Askolin 1983–1990
Irma Karama 1991–1994
Jaana Laukkanen 1994–
Jaana Isosaari 2003
1. jääkäriprikaati

1. jääkäriprikaati oli valkoisten itäarmeijaan kuuluva ryhmittymä Suomen sisällissodassa.
Eduard Ausfelt
Komentaja: eversti Eduard Ausfelt
Joukko-osastot

1. jääkärirykmentti
Komentaja: jääkärimajuri Erik Jernström.
2. jääkärirykmentti
Komentaja: jääkärimajuri Gabriel von Bonsdorff.
Prikaatissa palvelleita Saksan jääkäreitä

Adjutanttina Per von Bonsdorff (toimi sodan aikana myös Ausfeldin ryhmän adjutanttina), prikaatin esikunnassa taistelulähettinä jefreitteri Väinö Johannes Häme, prikaatin esikunnassa huolto-osaston päällikkö jääkärikapteeni Einar Johansson, prikaatin kuormastoaliupseerina jääkärialikersantti Kaarle Keskinen, prikaatin esikunnassa lähettiupseerina jääkärivänrikki Paavo Konsén, lähettivääpelinä Ausfeldin ryhmän esikunnassa jääkärivaravääpeli Siivo Peltonen, lähettialiupseerina jääkärialiupseeri Gustav Eliel Rajander, lähettiupseerina jääkärivänrikki Börje Söderström (toimi lähettiupseerina Ausfeldin ryhmän esikunnassa), lähettiupseerina jefreitteri Matti Torvikoski, prikaatin esikunnassa kuormastoaliupseerina jääkärialiupseeri Antti Nikolai Varvas, Ausfeldin ryhmän lähettinä jääkärivaravääpeli Nikolai Tollo myöh. Suurholma, prikaatin esikunnassa toimi radiosähköttäjänä jääkärivaravääpeli Erik Paavilainen.
Vuoden 1905 suurlakko Tampereella

Vuoden 1905 suurlakko alkoi Suomen suuriruhtinaskunnan osalta Helsingissä 30. lokakuuta, mutta Tampereesta muodostui nopeasti sen tärkein aatteellinen keskuspaikka. Kaupungissa järjestettiin suurimmat lakon aikaiset kansankokoukset ja annettiin niin sanottu ”punainen julistus”, joka myöhemmin hyväksyttiin myös Helsingissä. Julistuksessa annettiin selkeät ohjeet, miten Helsingissä pidettävä kansalaiskokous valitsee väliaikaisen hallituksen ja viranomaiset alkavat valmistelemaan vaaleja. Tampereelta lähti myös liikkeelle sosialidemokraattisen työväenliikkeen ja perustuslaillisten yhteisrintama, joka kuitenkin nopeasti kaatui lakon jatkuessa.
Yleistä

Muista Suomen kaupungeista poiketen, varsinainen lakko kesti Tampereella ainoastaan kolme päivää, vaikka kansankokouksia järjestettiinkin koko valtakunnallisen lakkoviikon ajan. Suurlakko alkoi venäläisviranomaisten sortotoimien vastaisena yhteisrintamana, jossa työväestön lisäksi oli mukana porvaristo. Lakko koski lähes koko yhteiskuntaa, esimerkiksi kaikki valtion virastot sulkivat ovensa. Ulkopuolelle jäivät ainoastaan elintarvike- ja vesihuolto sekä sanomalehdet. Suurlakon jatkuessa syntyneet erimielisyydet johtivat kuitenkin työväenliikkeen ja perustuslaillisten välirikkoon, joka löi leimansa koko Suomen poliittiseen elämään seuraaviksi vuosikymmeniksi. Lakon päättymisen jälkeen lähettämässään sähkeessä suurlakon keskuskomitea totesi sosialistien ja perustuslaillisten välisen eron olevan täydellinen.
Suurlakon aikana Tampereella vallitsi karnevalistinen tunnelma, kun yhteiskunnassa vallinneista arvoista oltiin hetkeksi luovuttu. Samalla tavalliselle kansalle tarjoutui ensimmäistä kertaa mahdollisuus vanhojen ikiaikaisten valtarakenteiden horjuttamiseen. Suomen raittiusliikkeen johdossa suurlakon aikana toiminut historioitsija Väinö Voionmaa on luonnehtinut Tampereen suurlakon tapahtumia tilanteeksi, jossa ”kansa leikki kuningasta täysin rinnoin nauttien vallankumouksen hurmaa ja unohtaen vallankumouksen vaarallisuuden”. Sen sijaan vanhasuomalaisiin lukeutunut Kaarlo Tiililä kirjoitti suurlakosta vähättelevään sävyyn ja kutsui kaupungilla liikkuneita mielenosoittajia ”kiljuvaksi joukoksi”. Suurlakkoviikon kansanvaltaista toimintaa on myös luonnehdittu ”Tampereen kommuuniksi”, vuoden 1871 Pariisin kommuuniin viitaten, josta paikalliset työläiset ottivat vaikutteita. Tampereelle syntyneeseen vallankumoukselliseen ja uhmakkaaseen ilmapiiriin vaikutti olennaisesti, ettei kaupungissa tuolloin ollut lainkaan venäläistä sotaväkeä.
Suurlakkokomitea ja kansalliskaarti

Muiden kaupunkien tavoin myös Tampereelle perustettiin suurlakkokomitea, jonka käsissä valta lakon aikana oli. Se koostui aluksi pelkästään työväenliikkeen piirissä toimineista miehistä, mutta komiteaa täydennettiin nopeasti kymmenellä naisella. Suurlakkokomitean esittämistä ponsista järjestettiin äänestys keskustorin suurissa kansankokouksissa. Kaikilla paikalle saapuneilla oli mahdollisuus osallistua äänestykseen siirtymällä torin eri laidoille oman mielipiteensä mukaan. Lopullinen päätösvalta säilyi kuitenkin edelleen suurlakkokomitealla.
Yleisen järjestyksen ylläpitoa varten perustettiin erityinen kansalliskaarti, joka piti huolta myös lakon noudattamisesta. Suurlakon päättymisen jälkeen kansalliskaarti jakaantui työväen järjestyskaartiin ja porvarilliseen suojeluskaartiin, joista syntyivät punakaartit ja suojeluskunta.
Suurlakon tapahtumat Tampereella > Lakkoliikehdintä alkaa

Vuoden 1905 suurlakkoon johtanut liikehdintä oli osa tappiollisen Japanin sodan jälkeen syntynyttä Venäjän vallankumousta. Tammikuun verisunnuntaista alkoi lakkojen ja mielensoitusten aalto, joka nopeasti levisi myös Suomen suuriruhtinaskunnan puolelle. Työväestön mielialoihin vaikutti suuresti huhtikuussa valtiopäivillä kariutunut ehdotus äänioikeuden laajentamisesta. Tämän jälkeen työväenliike ryhtyi näkyvästi vaatimaan uutta kansalliskokousta ja kansanvaltaista perustuslakia.
Lokakuun 20. päivänä Venäjällä puhjennut suurlakko ja sen myötä lamautunut järjestysvalta tarjosi myös Suomen työväestölle tilaisuuden vaatimustensa ajamiseen. Ensimmäiset tiedot lakosta saapuivat Suomen suuriruhtinaskunnan puolelle muutaman päivän kuluttua, jonka jälkeen useissa kaupungeissa järjestettiin työläisten kokouksia. Niissä päälimmäisenä vaatimuksena oli rautatieliikenteen pysäyttäminen, joka puolestaan mahdollistaisi varsinaisen suurlakon onnistumisen, kun hallitus ei olisi kyennyt siirtämään joukkojaan. Lakon käytännön toteutuksesta pitivät aluksi huolen työläisaktivistit ja heitä lähellä olevat ammattiosastojen johtomiehet, jotka perustivat lakkotoimikuntia ja kansalliskaarteja.