stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiintolevy

Kiintolevy ulkoa.
2,5 tuuman kiintolevy avattuna.
Kiintolevy, varsin usein puhekielessä myös kovalevy (vanhentuneesti myös umpilevy, joka tarkkaan ottaen viittaa tietyn tyyppiseen kiintolevyteknologiaan), on tietokoneeseen asennettu levymuisti, jota käytetään massamuistina. Siihen tallennetaan ohjelmat ja muut tiedostot. Se tallentaa tiedon yhden tai useamman pyörivän metalli- tai lasikiekon pinnalla olevaan magneettiseen materiaaliin. Tiedot säilyvät kiintolevyllä myös ilman tehonsyöttöä. Levyperustaisen kiintolevyn korvaavaksi massamuistiksi on yleistymässä SSD-puolijohdelevy, erityisesti sulautetuissa järjestelmissä.
Vaihtolevy on levy, jonka levypakan eli levykön voi vaihtaa; kiintolevyn pakkaa ei voi vaihtaa, se on kiinteä. Umpilevyn (eli winchester-levyn, winsun) kiekot ja lukupäät ovat pölytiiviissä kotelossa.
Ulkoinen kiintolevy on tavallinen kiintolevy, mutta helposti kuljetettavissa paikasta toiseen, sillä sitä ei tarvitse asentaa tietokoneen sisälle ja siinä on tyypillisesti kuljetusta varten kotelo. Ulkoisia kiintolevyjä on valmistettu muun muassa SCSI-liitännällä.
Nykyään ulkoinen kiintolevy toimii yleensä eSATA- tai USB-liitännällä. Applen laitteissa on mahdollista kytkeä ulkoinen kiintolevy Thunderbolt-liitännällä.
Historia

Ensimmäinen kiintolevy oli IBM 350, joka esiteltiin vuonna 1956.
Kiintolevy esiteltiin IBM 305 RAMAC -tietokoneen yhteydessä, joka oli viimeisiä elektroniputkiin perustuvia malleja IBM:ltä.
350:ssä oli 50 magneettista levyä, joissa oli 50 000 sektoria, joista jokainen sisälsi 100 alfanumeerista merkkiä 5 miljoonan merkin yhteiskapasiteetilla.
Vuonna 1973 IBM esitteli IBM 3340 levy-yksikön (umpilevyn), jonka tekniikka tunnettiin nimellä "Winchester". Tekniikkaan kuului halvempi lukupäärakenne, joka mahdollisti kahden lukupään käyttöä levypintaa kohden. 3340 saavutti 25 millisekunnin hakuajat. 3340-levyä voitiin käyttää IBM S/370 tietokoneen kanssa. IBM 3340 sai lempinimensä Winchester siitä, että se suunniteltiin käyttämään kahta 30 megatavun levypakkaa ("30-30") ja eräs Winchester-kiväärien malli on 30-30. Winchester-tekniikassa levyt, laakerit, lukupäät ja lukupäitä liikuttavat varret olivat kaikki irrotettavan moduulin sisällä.
Control Data Corporation (CDC) aloitti oman kehitystyön vuonna 1972 kuultuaan (silloin tulevasta) Winchester-järjestelmästä. CDC kehitti Storage Module Drive (SMD) -liitännän kiintolevyille ja yhtiöstä tuli vuonna 1981 maailman suurin kiintolevyjen OEM-valmistaja. Kun SMD hyväksyttiin ANSI-standardiksi yli 20 valmistajaa tarjosi yhteensopivia tuotteita.
Helmikuussa 2020 ilmoitettiin 20 teratavun HAMR-tekniikkaan perustuvien kiintolevyjen toimitusten alkamisesta saman vuoden aikana.
Kiintolevyjen levyjä valmistava Showa Denko on kertonut kehitysaskeleesta HAMR-tekniikassa joka mahdollista 80 teratavun kiintolevyt. Showa Denko käyttää Fe-Pt seosta magneettisena kalvona.
Toimintaperiaate

Tieto tallennetaan kiintolevyn kiekoille magneettisesti. Tieto kirjoitetaan bitti kerrallaan jonoiksi ympyränmuotoisille raidoille eli urille, jotka jakautuvat tasakokoisiin tallennusyksiköihin eli sektoreihin. Magneettikenttiin tallennettu data saadaan muutettua sähköiseksi, kun lukupään ohi liikkuva magneettinen varaus indusoi lukupäähän heikon sähkövirran. Virran muutokset tulkataan signaaleiksi, jotka muutetaan ohjauselektroniikan avulla käyttökelpoiseen muotoon.
Levyn tallennuskapasiteetti ilmoitetaan nykyisin gigatavuina (lyhenne Gt tai GB, 1 000 000 000 tavua) tai joskus megatavuina (lyhenne Mt tai MB, 1 000 000). On syytä huomata, että käyttöjärjestelmät esittävät levyn kapasiteetin edelleen gibitavuina, (lyhenne GiB) kahden potensseina, eli gigatavu on 230 eli 1 073 741 824 tavua. Muita valmistajien ilmoittamia ominaisuuksia ovat
pyörimisnopeus (rpm)
saantiaika, keskimääräinen lukupään siirtämiseen ja pyydetyn sektorin saataville tulemiseen kuluva aika (ms)
tiedonsiirtonopeus, keskimääräinen jatkuva kirjoitus- tai lukunopeus kiintolevyn ja keskusmuistin välillä (Mt/s).
puskurimuistin koko (Mt tai MiB).
äänenvoimakkuus (dB (A))
tehonkulutus (W)
keskimääräinen vikaantumisväli (engl. MTBF: Mean Time Between Failure)
iskunkestävyys (G)
Yleisimmät henkilökohtaisiin tietokoneisiin tai työasemiin tarkoitetut levyasemat ovat nykyään kooltaan 3,5 tuumaa. Tuumakoko tarkoittaa levyaseman sisällä olevan kiekon halkaisijaa. Tosin samankokoisissa koteloissa voi olla myös pienempiä levyjä jolloin haetaan parempaa suorityskykyä nostamalla pyörintänopeutta. Tällaisia 10 000:n tai 15 000:n kierrosnopeuden levyjä käytetään yleensä vain järeämmissä levyjärjestelmissä.lähde? Levyn pyörimisnopeus 5 400–15 000 kierrosta minuutissa. On olemassa myös 2,5, 1,8 ja jopa 1 tuuman kokoisia kiintolevyjä, jotka ovat tyypillisesti kapasiteetiltaan pienempiä (≤ 1 teratavu). Niiden pyörimisnopeus on myös useimmiten  pienempi, 5400–7200 kierrosta minuutissa. 5,25 tuuman levyt, joiden pyörimisnopeus oli tyypillisesti 3 600 rpm, ovat jo poistuneet markkinoilta.
Siirtonopeus (luku- ja kirjoitusnopeudet) vaihtelevat muun muassa käytetyn liitäntäväylän mukaan sekä muun muassa hakuaikojen vaikutuksesta ja talletetaanko tieto levyn sisäiseen välimuistiin (haihtuvaan muistiin) vai itse levylle säilyvään muistiin.
Rakenne

3,5-tuumaisen Western Digital WD400 -kiintolevyn ylä- ja alapuoli.
Vuoden 1997 kiintolevy purettuna ja osat nimettynä peilin päällä.
8 GB kiintolevy osiin purettuna.
Erikokoisia kiintolevyjä: 5,25", 3,5", 2,5" ja PCMCIA.
Lukuvarsi kääntyy levyn päälle kuin LP-soittimessa.
Tässä mallissa on kolme levyä päällekkäin.
Liitännät

Yleisimmät levyjen liitäntätavat ovat SATA, SCSI ja SAS. Nykyaikainen emolevy on yleensä varustettu neljällä tai useammalla SATA-liittimellä. Vanhempia IDE-liittimiä on tarjolla useimmiten ainakin yksi.
IDE-liitäntä on pääsääntöisesti väistynyt uudemman SATA-liitännän tieltä. Liitäntä tunnetaan myös nimillä ATA ja P-ATA (parallel ATA). IDE-väylässä tiedonsiirto on rinnakkaista. Yhteen IDE-liittimeen voidaan kytkeä kaksi kiintolevyä.
SCSI-väylä on palvelimissa ja ammattilaislaitteissa suosittu liitäntätyyppi, joka vaatii yleensä erillisen sovitin- tai ohjainkortin. Oman ohjaimen ansiosta SCSI-kiintolevyt eivät kuormita koneen suoritinta niin kuin erillisohjaimettomat levyt. Yhteen SCSI-liitäntään voidaan standardista riippuen liittää enimmillään 8–16 laitetta.
SATA (serial ATA) on uusin liitäntätyyppi, jossa tiedonsiirto on sarjamuotoista ATA:ssa käytetyn rinnakkaisuuden sijaan. Sarjaliitännän nopeus korvaa rinnakkaisten linjojen määrän. SATA-liitännän etuja IDE:en nähden ovat myös kapeammat kaapelit ja pienemmät liittimet, jotka vievät vähemmän tilaa tietokoneen kotelossa ja emolevyllä.
Kuluttajakäyttöön löytyy myös ulkoisia kiintolevyjä. Ulkoinen kiintolevy on yleensä tavanomaisen levyn sekä sen tarvitseman ohjaimen sisältävä ulkoinen kotelo. Kotelossa on lisäksi kaapelointi, jonka avulla sen voi kytkeä tietokoneen ulkoiseen liitäntään, kuten USB-, FireWire- tai eSATA-väylään. Näin ulkoisiin liittymiin voidaan kytkeä massatuotettuja, huokeita levyjä, jolloin myös vara- ja päivitysosien saanti on taltioiden osalta helpompaa. Ulkoisissa koteloissa voi myös olla RAID-ohjaimia, vaihtokehyksiä ja muita lisäominaisuuksia.
Palvelinkäytössä käytetään fyysisisiä ja sähköisiä liitäntöjä, joiden avulla kiintolevy voidaan nopeasti vaihtaa ilman palvelimen alasajoa (hot swap).
On myös olemassa ensisijaisesti palvelinkäyttöön tarkoitettuja Fibre Channel -kiintolevyjä.
Vanhentuneisiin ja käytöstä poistuneisiin ratkaisuihin kuuluvat muun muassa ST-506 ja ESDI.
Luotettavuus

Kiintolevyjen vikaantumisaste vaihtelee laajasti. Vuosittaiseksi vikaantumisarvioksi (MTTF) sanotaan 0,88 prosenttia, mutta eri käyttökohteissa korvaamistarve vaihtelee yhdestä prosentista 13 prosenttiin tyypillisen määrän ollessa 2-4 prosenttia. Kiintolevyrikon riski kasvaa levyn ikääntymisen myötä, mutta vikaantumistahti ei ole vakio iän mukaan.
Valmistajan ilmoittama MTBF ei takaa yksittäisen levyn kestävyyttä. Käyttöolosuhteet ovat varsin erilaiset kuin MTTF:n mittaamat. Tutkimuksessa havaittiin, että kun valmistajat ilmoittivat MTTF-lukuja, jotka tarkoittaisivat enintään 0,88 % levyistä joutuvan vaihdettaviksi, käytännössä levyistä vaihdettiin 1–13 %. Siten todellinen MTBF ”miljoonan käyttötunnin” levylle on 300 000 tunnin tienoilla. Tämäkin luku tarkoittaisi noin 30 vuoden yhtäjaksoista käyttöaikaa, kun tyypillisesti kiintolevyjä käytetään vain muutamia vuosia. Tyypillinen käyttöikä on 3–5 vuotta, mutta kiintolevy voi kestää yli kymmenenkin vuotta.
On havaittu, että SCSI-, FC- ja SATA-levyjä joudutaan vaihtamaan yhtä usein. Täten on päätelty, että käyttöolosuhteet voivat vaikuttaa vaihtotarpeeseen enemmän kuin komponenttien ominaisuudet. Eräässä tapauksessa kokonainen valmistuserä on hylätty virhemäärän vuoksi. Googlen tekemässä luotettavuuskartoituksessa puolestaan selvisi, että lämpötila ja kova käyttö olivat luultua vähemmän yhteydessä kiintolevyn vikaantumiseen. Koska tietty levytyyppi ei takaa kiintolevyn luotettavuutta, joissakin tapauksissa on esitetty olevan perusteltua käyttää kuluttajahintaisia kiintolevyjä myös datakeskuksissa.
S.M.A.R.T. on epävarma tapa ennustaa tietyn levyn vikaantumista. S.M.A.R.T. keskittyy mekaanisiin vikoihin, mutta sähköiset viat jäävät siltä huomaamatta. S.M.A.R.T. ennustaa joidenkin vikojen ilmaantumista, mutta levy voi vikaantua S.M.A.R.T.:n sitä havaitsematta.
Tavallisia kiintolevyjä ei ole suunniteltu pitkäaikaiseen arkistointikäyttöön ja magneettista levyä ei voi käsitellä erillään siihen liitetystä lukuosasta. Tämä tuottaa ongelmia tietojen palauttamisessa eräissä tapauksissa, jossa kiintolevyillä on korvattu magneettinauhojen käyttöä. Myös muissa tallennusmedioissa on ongelmia pitkäaikaissäilytyksen kanssa ja siksi tietoja tarvitsee kopioida uusiin.
Tilastoa

IBM 350 -kiintolevy vuodelta 1956.
IBM 305 RAMAC -tietokone. Etualalla kaksi IBM 350 -kiintolevykaappia yhteiskapasiteetiltaan 10 megatavua.
Ensimmäinen kiintolevy IBM 350 sisälsi 50 kappaletta halkaisijaltaan 24-tuumaista eli noin 61-senttimetristä kiekkoa. Koko kiintolevyyn pystyi tallentamaan 5 miljoonaa merkkiä eli alle 5 megatavua tietoa eli yhden kiekon kapasiteetti oli alle 100 kilotavua.
Kapasiteetiltaan suurimmat kiintolevyt ovat 2010-luvulla 3,5 tuuman kokoluokassa. Niihin voidaan tallentaa mallista riippuen jopa 10 teratavua eli 10 000 gigatavua tietoa. Tällainen kiintolevy on kapasiteetiltaan jopa yli 2 000 000 kertaa suurempi kuin vuoden 1956 ensimmäinen kiintolevy, ja silti sen kiekot ovat halkaisijaltaan yli 20 tuumaa pienempiä ja niitä on lukumääräisesti vain noin kymmenesosa vuoden 1956 kiintolevyn kiekoista.
Japanilainen Toshiba esitteli maailman pienimmän sarjavalmisteisen kiintolevyn, jonka halkaisija on 0,85 tuumaa, vuonna 2004. Sen tilavimmassa mallissa oli kapasiteettia 8 gigatavua. Malli suunniteltiin MP3-soittimiin, digitaalikameroihin ja vastaaviin kannettaviin laitteisiin, mutta muistikorttien kehityksen vuoksi niiden valmistus on lopetettu.
Vuonna 2002 maailman uudesta tallennetusta tiedosta 92 prosenttia oli magneettisessa muodossa, siis lähinnä tietokoneiden kiintolevyillä ja varmistusnauhoilla.
SSD-puolijohdelevy

Alun perin 1970-luvulla kehitettyä SSD-muistia voidaan käyttää kiintolevyn korvaajana. SSD-levy tallentaa tiedot magneettisen materiaalin sijasta puolijohteisiin perustuville flash-muistia käyttäville muistipiireille. Näin ollen SSD-levy ei sisällä kiintolevyn kaltaista mekaanista koneistoa.
Laitteen virrankulutus on kiintolevyä pienempi, hakuaika nopeampi ja se on äänetön. Laitteen iskunkestävyys on myös paljon suurempi kuin kiintolevyllä, mikä on tärkeää esimerkiksi kannettavissa tietokoneissa. Laitteen liitäntä tietokoneisiin tapahtuu samoilla liitäntätavoilla kuin kiintolevynkin.
2010-luvulla SSD-muisti on tullut yhä yleisemmäksi.
Valmistajat

Kiintolevyjen valmistus on keskittynyt viidelle suurelle valmistajallelähde?. Historian aikana valmistajia on ollut kymmeniä, mutta pienempien valmistajien vetäytyessä markkinoilta sekä syntyneiden yritysostojen ja fuusioiden myötä jäljelle ovat jääneet vain suurimmat. Vuonna 2009 kiintolevyjä valmistavat: Seagate, Western Digital, Hitachi, Samsung ja Toshiba. Puolijohdelevyjen valmistajia on puolestaan runsaasti. Niiden markkinoita jakavat perinteiset kiintolevyvihin ja flash-muisteihin erikoistuneet valmistajat.
Kirjallisuutta

Lähteinen, Olavi; Pietikäinen, Ville; Kosonen, Harri: Uusi PC-tekniikan käsikirja, s. 341–376.  6. painos. Helsinki Media Erikoislehdet, 2000.  ISBN 951-832-051-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiintolevy Wikimedia Commonsissa
Kiintolevyn lukuvarsi ja lukupää voimakkaasti heijastavan levypinnan päällä.
1. Levypinnan rakenne:
(A) Raita
(B) Geometrinen sektori
(C) Raidan sektori
(D) Sektoreista koostuva klusteri eli rypäs
IDE- eli rinnakkais-ATA-liitäntä.
Hot swap -kiintolevyjärjestelmä.
AUKUS

| AUKUS |
| --- | --- |
 AUKUS-maat
Perustettu:  15. syyskuuta 2021
Tyyppi:  sotilasliitto
Jäsenet:   Australia  Yhdistynyt kuningaskunta  Yhdysvallat
Infobox OKNimi-testi OK: 
AUKUS on Australian, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltojen välinen sotilaallinen yhteistyösopimus, joka on solmittu 15. syyskuuta 2021. Sana on akronyymi englanninkielisistä maannimistä Australia, United Kingdom ja United States, ja se on käytännössä, joskaan ei virallisesti, solmittu Kiinan kasvavaa vaikutusvaltaa vastaan. Sopimus suututti Ranskan, jonka Australian kanssa tekemä sopimus kariutui.
Australia teki vuonna 2016 sopimuksen Ranskan DCNS:n kanssa (nykyisin Naval Group) kahdentoista Barracuda-luokan sukellusveneen rakentamisesta. Kaupan arvo oli 40 miljardi euroa eli 50 miljardia dollaria. Huhtikuussa 2021 Australia kieltäytyi allekirjoittamasta sopimuksen seuraavaa vaihetta ja asetti Naval Groupille uusia ehtoja.
Sopimuksen myötä Australia hankkiikin yhdysvaltalaiseen teknologiaan perustuvia ydinsukellusveneitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta AUKUS Wikimedia Commonsissa
‎
Rafał Trzaskowski

| Rafał Trzaskowski |
| --- | --- |
 Trzaskowski vuonna 2024
Varsovan pormestari
 22.11.2018–  
Edeltäjä:  Hanna Gronkiewicz-Waltz
Hallinto- ja digitointiministeri
 3.12.2013–22.9.2014  
Edeltäjä:  Michał Boni
Seuraaja:  Andrzej Halicki
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. tammikuuta 1972 (ikä 53) Varsova, Puola
Kansalaisuus:  puolalainen
Puoliso:  Małgorzata Trzaskowska
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Kansalaisfoorumi
Tutkinnot:  College of Europe Varsovan yliopisto
Rafał Kazimierz Trzaskowski (s. 17. tammikuuta 1972 Varsova) on puolalainen poliitikko ja Varsovan nykyinen pormestari.
Tausta ja yksityiselämä

Trzaskowski syntyi vuonna 1972. Hänen vanhempansa olivat Andrzej Trzaskowski ja Teresa Trzaskowska. Trzaskowski opiskeli kansainvälisiä suhteita ja englannin kieltä Varsovan yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1996. Vuotta aikaisemmin hän oli aloittanut työt englannin opettajana sekä tulkkina. Sittemmin hän alkoi myös opettaa yliopistoissa.
Vuodesta 2002 lähtien Trzaskowski on ollut naimissa Małgorzata Trzaskowskan kanssa. Parilla on kaksi lasta.
Poliittinen ura

Hän toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2009–2013, hallinto- ja digitointiministerinä vuosina 2013–2014 sekä varaulkoministerinä vuosina 2014–2015. Hänet valittiin kansanedustajaksi Sejmiin vuonna 2015. Vuoden 2018 Puolan paikallisvaaleissa Trzaskowski valittiin Kansalaisfoorumin ehdokkaana Varsovan pormestariksi.
Trzaskowski asettui Kansalaisfoorumin ehdokkaaksi vuoden 2020 presidentinvaaleihin ja sai ensimmäisellä kierroksella toiseksi eniten ääniä. Täten hän eteni toiselle kierrokselle istuvan presidentin Andrzej Dudan vastaehdokkaaksi, mutta hävisi saaden noin 48,8 prosenttia äänistä.
Marraskuussa 2024 puolue valitsi Trzaskowski uudelleen presidentinvaaliehdokkaakseen vuoden 2025 vaaleissa.
Poliittisia kantoja

Trzaskowskin katsotaan edustavan puolueensa progressiivisempaa päätyä. Hän edustaa myös sekularismia ja kielsi vuonna 2024 uskonnolliset symbolit Varsovan kaupungintalossa.
Kunnianosoituksia

Kunnialegioonan upseeri (Ranska, 2017)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rafał Trzaskowski Wikimedia Commonsissa
Rafał Trzaskowski Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  MEP-hakemisto
IF Sibbo-Vargarna (jalkapallo)

IF Sibbo-Vargarna on sipoolainen vuonna 1928 perustettu urheiluseura. Jalkapallojaos on seuran suurin lajijaosto. Seuralla on yksi miesten joukkue, kaksi naisten joukkuetta sekä useita juniorijoukkueita
Historia

Sibbo-Vargarnan perustivat paikalliset jalkapallosta innostuneet pojat vuonna 1928. Toiminta kasvoi ja mukaan tuli muitakin lajeja. Sibbo Vargarna pelasi pitkään paikallisia sarjoja.
Kirjallisuus

Lindroos, Birgit: Pojkklubben som blev storförening : IF Sibbo-Vargarna 1928-1998 = Poikakerhosta suurseuraksi.  IF Sibbo-Vargarna, 1998.  ISBN 952-91-0487-1
Siren, Allan: Sibbo Vargarna 50-års historik.  IF Sibbo-Vargarna, 1978.
Aiheesta muualla

Seuran sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Guandong-armeija

Guandong-armeijan päätukikohta Changchunissa.
Guandong-armeija sotaharjoituksissa.
Guandong-armeija eli Kwantung-armeija (jap. 関東軍, Kantōgun, perint.: 關東軍; yksink.: 关东军; pinyin: Guāndōngjūn) oli keisarillisen Japanin armeijan armeijaryhmä. Se sai nimensä Guandongin eli Kwantungin vuokra-alueesta, jonka alueelta se toimi. Sen päätukikohta oli Changchunissa eli Hsinkingissä. Siitä tuli keisarillisen Japanin armeijan suurin ja arvostetuin haara: monet sen jäsenistä, kuten Hideki Tōjō, kohosivat merkittäviin asemiin sekä Japanin armeijassa että siviilihallinnossa. Prinssi Tsuneyoshi Takeda toimi yhteysupseerina Japanin keisarillisen hovin ja Guandong-armeijan välillä.
Vaikka armeija oli nimellisesti alisteinen keskuskomennolle, se toimi monissa tapauksissa huomattavan itsenäisesti. Sillä oli keskeinen rooli Mukdenin välikohtauksessa, sitä seuranneessa Mantšurian valtauksessa ja miehityksessä sekä toisessa Kiinan–Japanin sodassa. Halhin-Golin taisteluiden jälkeen se asetettiin suoraan Daihonein eli ylimmän sotaneuvoston hallintaan. Tyynenmeren sodan puhkeamisen jälkeen sen joukkoja ja kalustoa siirrettiin taistelemaan Yhdysvaltoja vastaan Tyynellemerelle. Guandong-armeija oli myös vastuussa monista pahimmista Japanin sotarikoksista, ja useita sen jäseniä tuomittiin kuolemaan Tokion kansainvälisessä sotarikostuomioistuimessa toisen maailmansodan jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guandong-armeija Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kwantung Army
Käännös suomeksi
Rautatiehallitus

Rautatiehallitus oli Suomessa vuosina 1877–1990 toiminut keskusvirasto, joka johti Valtionrautateiden toimintaa. Se muutettiin valtion liikelaitokseksi vuonna 1990 ja yhtiöitettiin 1. heinäkuuta 1995, jolloin syntyi nykyinen VR-yhtymä. Osa rautatiehallituksen viranomaistehtävistä siirtyi samassa yhteydessä perustetulle ratahallintokeskukselle.
Rautatiehallitusta edelsi vuoteen 1863 rautatiejohtokunta, joka valvoi Suomen ensimmäisen rautatien, Helsinki–Hämeenlinna-radan, rakentamista ja liikennöintiä, sekä vuosina 1863–1877 Tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen alainen rautatiepäällikön kanslia. Rautatiehallitus perustettiin 25. heinäkuuta 1877 ja se toimi aluksi senaatin maanviljelystoimituskunnan alaisena, kunnes kulkulaitostoimituskunta perustettiin vuonna 1892. Suomen itsenäisyyden aikana se toimi ensin kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön ja vuodesta 1970 lähtien liikenneministeriön alaisuudessa.
Rautatiehallituksen tehtävänä oli hoitaa rautatieliikennettä, huolehtia rautateille tarpeellisen kaluston hankkimisesta ja rakennusten rakentamisesta sekä lipputulojen kannosta ja tilityksestä. Uusien ratayhteyksien rakentaminen lisättiin sen tehtäviin vuonna 1923. Rautatiehallituksen pääjohtaja oli samalla myös valtionrautateiden päällikkö.
Pääjohtajat

Nimikkeenä oli vuoteen 1877 rautatiepäällikkö rautatiejohtokunnassa, sen jälkeen itsenäisessä virastossa rautatiehallituksen ylitirehtööri.
| --- | --- |
 Georg Adolf Strömberg 1862–1903  Daniil Dratševski 1903–1905  Aleksei Tšepurnov 1906–1908  Anders Ahonen 1908–1917  Gustaf Vilhelm Jansson 1917 (v.t.)  Bernhard Wuolle 1917–1922  Jalmar Castrén 1922–1943 :  Harald Roos 1943–1956  Erkki Aalto 1956–1966  Esko Rekola 1966–1973  Paul Paavela 1973–1980  Herbert Römer 1980–1988  Eino Saarinen 1988–1995
Aiheesta muualla

Ohjeita Rautatiehallituksen asiakirjojen tutkimiseen (Arkistolaitos)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Wokou

Ryösteleviä wokou-merirosvoja, maalaus 14. vuosisadalta
Wokou (kiin. 倭寇, wōkòu; jap. 倭寇, wakō, kor. 왜구, waegu) eli ’japanilaiset merirosvot’ olivat Japanista lähtöisin olleita merirosvoja, jotka ryöväsivät 1200-luvulta 1550-luvun lopulle Kiinan ja Korean rannikoita. Huippukaudellaan ”japanilaiset” merirosvot koostuivat muun muassa kiinalaisesta nostoväestä, kauppiaista ja salakuljettajista, sekä japanilaisista sotilaista, rōnineista ja jopa portugalilaisista merimiehistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wokou Wikimedia Commonsissa
Kenpeitai

Kempeitai-sotilaita junassa vuonna 1935.
Kempeitai-sotilaan museoitu sotilaspuku.
Kempeitai (jap. 憲兵隊, ”sotilaspoliisi”) oli Japanin keisarillisen armeijan sotilaspoliisi vuosina 1881–1945. Armeijan oman järjestyspoliisin tehtävien ohella se toimi eräänlaisena salaisena poliisina, joka kotimaassa toimi sisäministeriön alaisuudessa ja merentakaisilla alueilla vastaavasti sotaministeriön.
Kempeitaihin kuului myös eversti Akashi Motojirō joka toimi kiertävänä sotilasasiamiehenä Euroopassa 1900-luvun vaihteessa ja yhdessä suomalaisen aktivistin Konni Zilliacuksen kanssa varusti aselaiva SS John Graftonin.
Pelätty kempeitai syyllistyi toisen maailmansodan aikana moniin japanilaisten pahimpiin kuuluviin sotarikoksiin maan miehittämillä alueilla. Lisäksi poliisi vainosi ”väärin” ajattelevia japanilaisia ja epäilyksien alle joutuneita Japanissa asuvia ulkomaalaisia. Japanissa kempeitailla oli sodan aikana noin 7 500 jäsentä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kenpeitai Wikimedia Commonsissa
Lause

Lause on sanoista muodostuva rakenne ja yksi kielen perusyksiköistä. Toisiinsa rinnasteisesti tai alisteisesti kytkeytyvien lauseiden kokonaisuutta voidaan kutsua yhdyslauseeksi eli kompleksiseksi lauseeksi.
Lause rakentuu persoonamuotoisen verbin ympärille.
Kirjoituksessa lause tai yhdyslause ilmenee tavallisesti virkkeenä, joka alkaa suuraakkosella ja päättyy pisteeseen, kysymysmerkkiin tai huutomerkkiin.  Puheessa lause ilmenee lausumana, joka edustaa jotain tilanteeseen sopivaa puhetoimintoa, kuten käskyä, kysymystä tai vastausta. Virkkeistä ja lausumista puhuttaessa näkökulma on kuitenkin toisenlainen kuin lauseista puhuttaessa, sillä pikemmin kuin rakenteellisiksi kokonaisuuksiksi ne hahmottuvat jonkin tekstin tai keskustelun osiksi.
Lauseen määritteleminen on tuottanut kielitieteilijöille päänvaivaa antiikista lähtien, eikä täsmällistä määritelmää oikeastaan ole. Perinteisesti lauseen on ajateltu olevan kielellinen ilmaus, joka kuvaa yhden kokonaisen ajatuksen, mutta tällaista semanttista määritelmää ei voi pitää kovin tieteellisenä. Se ei tarkkaan ottaen päde sivulauseisiin eikä oikeastaan sellaisiin päälauseisiinkaan, joihin sivulause liittyy täydennyksenä.