stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lapuan hiippakunta
Piispat

| piispa | piispa | virka-aika | lisätietoa |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Eero Lehtinen | 1956–1974 |  |
|  | Yrjö Sariola | 1974–1995 |  |
|  | Jorma Laulaja | 1995–2004 |  |
|  | Simo Peura | 2004–2022 |  |
|  | Matti Salomäki | 2022– |  |
Seurakunnat

| --- | --- |
 Lapuan hiippakunnan tuomiorovastikunta (lääninrovasti Jussi Peräaho, Lapuan tuomiokirkkosrk.:n kirkkoherra)  Lapuan tuomiokirkkoseurakunta  Alajärven seurakunta  Alavuden seurakunta Töysän alueseurakunta  Kauhavan seurakunta Alahärmän kirkkopiiri  Evijärven kirkkopiiri  Kortesjärven kirkkopiiri  Ylihärmän kirkkopiiri  Kuortaneen seurakunta  Soinin seurakunta  Ähtärin seurakunta  Etelä-Pohjanmaan rovastikunta (lääninrovasti Heikki Sariola, Kurikan srk:n kirkkoherra)  Ilmajoen seurakunta  Isojoen seurakunta  Isonkyrön seurakunta  Kauhajoen seurakunta Karijoen kappeliseurakunta  Kurikan seurakunta Jalasjärven kappeliseurakunta  Jurvan kappeliseurakunta  Seinäjoen seurakunta Peräseinäjoen kappeliseurakunta  Nurmon kappeliseurakunta  Ylistaron kappeliseurakunta  Teuvan seurakunta  Pohjanmaan rovastikunta (lääninrovasti Petri Hautala, Vähänkyrön srk.:n kirkkoherra)  Kaskisten seurakunta  Kristiinankaupungin seurakuntayhtymä (ks. myös Porvoon hiippakunta) Kristiinankaupungin suomalainen seurakunta  Laihian seurakunta  Mustasaaren seurakuntayhtymä (ks. myös Porvoon hiippakunta) Mustasaaren suomalainen seurakunta  Pietarsaarenseudun seurakuntayhtymä (ks. myös Porvoon hiippakunta) Pietarsaaren suomalainen seurakunta (kattaa myös Pedersören kunnan)  Vaasan seurakuntayhtymä (ks. myös Porvoon hiippakunta) Vaasan suomalainen seurakunta  Vähänkyrön seurakunta:  Eteläisen Keski-Suomen rovastikunta (lääninrovasti Arto Viitala, Jyväskylän srk:n kirkkoherra)  Joutsan seurakunta Leivonmäen kappeliseurakunta  Luhangan kappeliseurakunta  Jyväskylän seurakunta Huhtasuon alueseurakunta  Keltinmäen alueseurakunta  Keskustan alueseurakunta  Korpilahden alueseurakunta  Kuokkalan alueseurakunta  Palokan alueseurakunta  Säynätsalon alueseurakunta  Tikkakosken alueseurakunta  Vaajakosken alueseurakunta  Jämsän seurakunta Jämsän alueseurakunta  Jämsänkosken alueseurakunta  Kuoreveden alueseurakunta  Koskenpään kirkkopiiri  Längelmäen kirkkopiiri  Keuruun seurakunta Multian alueseurakunta  Muuramen seurakunta  Petäjäveden seurakunta  Toivakan seurakunta  Uuraisten seurakunta  Pohjoisen Keski-Suomen rovastikunta (lääninrovasti Jarmo Autonen, Saarijärven srk:n kirkkoherra)  Hankasalmen seurakunta  Kinnulan seurakunta  Laukaan seurakunta Konneveden alueseurakunta  Pihtiputaan seurakunta  Saarijärven seurakunta Kannonkosken kappeliseurakunta  Karstulan kappeliseurakunta  Kivijärven kappeliseurakunta  Kyyjärven kappeliseurakunta  Pylkönmäen kappeliseurakunta  Viitasaaren seurakunta  Äänekosken seurakunta Konginkankaan kappeliseurakunta  Sumiaisten kappeliseurakunta  Suolahden kirkkopiiri  Äänekosken kirkkopiiri
Ystävyyshiippakunnat

Lapuan hiippakunnan ystävyyshiippakuntia ovat:
Keski-Saksan evankelinen kirkko
Ruotsin Härnösandin hiippakunta
Norjan Nidarosin hiippakunta
Etiopian Jimma-Bethelin synodi
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lapuan hiippakunnan kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Kartta Lapuan hiippakunnan nykyisistä rovasti- ja seurakunnista.
Lapuan hiippakunnan rovasti- ja seurakunnat vuonna 2019.
Lasten Kuvalehti

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Lasten Kuvalehti oli Jyväskylässä vuosina 1880–1918 ilmestynyt lastenlehti.
K. J. Gummeruksen perustama Lasten Kuvalehti oli poikkeuksellisen pitkäikäinen ja suosittu lastenlehti. Se ilmestyi kerran kuukaudessa Kyläkirjaston Kuvalehden A-sarjan liitteenä, eikä sitä voinut tilata erikseen. Lehden toimittamisesta vastasi kustantaja itse ja hänen kuoltuaan vuonna 1898 Jaakko Gummerus, jonka apuna toimivat Herman Niemi, I. V. Pesonius, Anni Voipio ja Elsa Hästesko. Lehteä avustivat Zachris Topelius ja monet Jyväskylän seminaarin opettajat.
Kristillishenkinen ja moralisoiva lehti julkaisi paljon Raamatun pohjalta laadittuja kertomuksia. Se sisälsi myös satuja, tietopuolisia artikkeleita ja kuvia maailman ihmeistä. 1880-luvun lopulla mukaan tulivat arvoitukset, leikit ja kilpatehtävät. Lehden kirjeenvaihto-osasto oli myös hyvin suosittu. Kuvitus lisääntyi vuosisadan vaihteessa ja ensimmäinen valokuva julkaistiin vuonna 1898.
Lasten Kuvalehti saavutti emolehtensä kyljessä huomattavan levikin, enimmillään 16 600 kappaletta vuonna 1905. Ulkoasultaan ja sisällöltään vanhanaikaisena se ei 1900-luvulla enää voinut kilpailla paremmin toimitettujen lehtien kanssa. Kyläkirjaston Kuvalehti lastenlehtineen siirtyi vuonna 1917 WSOY:lle, jossa niitä toimitti Ilmari Jäämaa. Lehtien ilmestyminen päättyi Suomen sisällissotaan.
Aiheesta muualla

Lasten Kuvalehti digitoituna kansalliskirjastossa
Isokaislakerttunen

| Isokaislakerttunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkalinnut Locustellidae
Suku::  Megalurus
Laji::  palustris
Kaksiosainen nimi
 Megalurus palustris  Horsfield, 1821 
Katso myös
   Isokaislakerttunen Wikispeciesissä   Isokaislakerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isokaislakerttunen (Megalurus palustris) on Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa elävä sirkkalintuihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Isokaislakerttunen on suurehko lintu, kooltaan noin 25 cm. Selän pohjaväri on vaaleanruskea. Selkää kuvioittavat leveät mustat pystyviirut. Siivet ovat väriltään hieman tummemman ruskeat. Pää on väriltään ruskea. Päässä on lisäksi heikot valkeat silmäkulmajuovat. Kurkku on väriltään valkea ja vatsa ruskea. Kummatkin sukupuolet ovat samannäköisiä. Nuoret yksilöt ovat väritykseltään hieman aikuisia lintuja kellertävämpiä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Isokaislakerttusta tavataan vyöhykkeeltä. joka ulottuu Intiasta Kiinaan. Laji elää pitkissä ruohikoissa, pensaikoissa ja vesien lähellä ruovikoissa.
Elintavat ja ravinto

Isokaislakerttuset liikkuvat yleensä pareittain. Pesän laji rakentaa yleensä maanpinnan lähettyville. Ravinto koostuu pääasiassa selkärangattomista.
Volmari Iso-Hollo

| Volmari Iso-Hollo |
| --- | --- |
 Volmari Iso-Hollo 3 000 metrin estejuoksun maaliviivalla olympiavoittajana Los Angelesin olympialaisissa 1932.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. tammikuuta 1907 Ylöjärvi
Kuollut: 23. kesäkuuta 1969 (62 vuotta) Heinola
Kansalaisuus:   Suomi
Yleisurheilija
Pituus:  176  cm
Paino:  64 kg
Laji:  estejuoksu
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | 3 000 m esteet |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | 3 000 m esteet |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1932 | 10 000 m |  |
|  Pronssia | Berliini 1936 | 10 000 m |  |
Volmari Fritijof Iso-Hollo (alk. Hollo, 5. tammikuuta 1907 Ylöjärvi – 23. kesäkuuta 1969 Heinola) oli suomalainen yleisurheilija ja kaksinkertainen 3 000 metrin estejuoksun olympiavoittaja, ja viimeisiä ”Lentäviä suomalaisia”. Iso-Hollon seurat olivat Keravan Veikot, Helsingin Toverit, Keravan Urheilijat ja Helsingin Kisa-Veikot.
Elämä

Nuorena Iso-Hollo harrasti hiihtoa, voimistelua ja nyrkkeilyä. Juoksun pariin hän siirtyi armeijassa. Hän juoksi menestyksekkäästi kaikkia matkoja 400 metrin ja maratonin väliltä.
Ensimmäiset kansainväliset voittonsa Volmari Iso-Hollo saavutti 3 000 ja 5 000 metrin juoksussa Moskovan spartakiadeissa vuonna 1928.
Ensimmäisen olympiakisojen kultamitalinsa Iso-Hollo voitti 1932 Los Angelesissa 3 000 metrin estejuoksussa. Hän mahdollisesti juoksi tuolloin maailmanennätykseen oikeuttavan ajan, mutta kisatoimitsijat sekosivat kierrosten laskussa, kun virallinen kierrosten laskija oli keskittynyt seuraamaan kymmenottelun seiväshyppyä ja unohti soittaa kelloa viimeiselle kierrokselle lähteneelle Iso-Hollolle. Lopulta Iso-Hollon juoksemaksi matkaksi tuli 3 460 metriä. Los Angelesin kisoista Iso-Hollo otti myös hopeaa 10 000 metrin kilpailusta.
Vuonna 1933 Lahdessa Iso-Hollo juoksi 3 000 metrin esteiden maailmanennätyksen ajallaan 9.09,4.
1936 kisoihin Iso-Hollo lähti suurena ennakkosuosikkina. Odotusten mukaisesti Berliinissä hän uusikin olympiavoittonsa parantaen maailmanennätyksen aikaan 9.03,8. Koko kärkikolmikko juoksi alle vanhan maailmanennätyksen. Iso-Hollo oli vuoteen 2012 saakka ainoa kaksinkertainen olympiavoittaja 3 000 metrin estejuoksussa ja Iso-Hollon jälkeen suomalainen ei voittanut estejuoksua arvokisoissa 70 vuoteen (Jukka Keskisalo voitti EM-kultaa 2006). Iso-Hollo voitti Berliinissä myös pronssia 10 000 metrillä.
Olympialaisten jälkeen Iso-Hollo kärsi reumatismista, mutta jatkoi kilpailua vuoteen 1945 saakka. Suomen mestaruuksia ”Vommalle” kertyi uransa aikana yhteensä kuusi (5 000 metrillä 1933, 3 000 metrin esteissä 1936, maastojuoksussa 1932 ja 1936 sekä maastojuoksun joukkuekisassa 1930 ja 1933).
Volmari Iso-Hollo kuoli vuonna 1969 62 vuoden ikäisenä. Keravalla järjestetään vuosittain yleisurheilukilpailut Volmari Iso-Hollon muistoksi. Lisäksi kaupunki on muistanut juoksijasuuruutta patsaalla.
Yksityiselämä

Volmari Iso-Hollon puoliso oli Pirkko Huhta. Hänen isänsä oli toimittaja ja sosialidemokraattinen poliitikko Vihtori Huhta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Autio, Veli-Matti: / Iso-Hollo, Volmari (1907–1969) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  22.4.1998. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Iso-Hollo, Virpi: SUL 100 vuotta – Vuosisadan urheilijat – Volmari Iso-Hollo  3.11.2006. Suomen Urheiluliitto ry. Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 2.5.2017.
Miesten estejuoksun olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  World Athletics  Kansallisbiografia  Tilastopaja 🔒  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Berliinin kisoista suomalaisille hyvin tuttu kuva 10 000 metrin juoksusta. Suomalaiset saivat kisassa kolmoisvoiton Ilmari Salmisen voittaessa, Arvo Askolan ollessa toinen ja Volmari Iso-Hollon kolmas. Kuva kisasta japanilaisen Kōhei Murakoson johtaessa, Askolan, Salmisen ja Iso-Hollon seuratessa häntä.
Isojen ihmisten leikit

| Isojen ihmisten leikit> Le Grand chemin |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jean-Loup Hubert
Käsikirjoittaja:  Jean-Loup Hubert
Tuottaja:   Pascal Hommais  Jean-François Lepetit 
Säveltäjä:  Georges Granier
Kuvaaja:  Claude Lecomte
Leikkaaja:  Raymonde Guyot
Tuotantosuunnittelija:  Thierry Flamand
Pukusuunnittelija:  Annick François
Lavastaja:  Thierry Flamand
Pääosat:   Anémone  Richard Bohringer  Antoine Hubert  Vanessa Guedj  Christine Pascal 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Flach Films
Levittäjä:  Miramax Sonet Film Dianafilmi
Ensi-ilta:   Ranska 1987  Suomi 1988 
Kesto:  108 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isojen ihmisten leikit (Le Grand chemin) on Jean-Loup Hubertin käsikirjoittama ja ohjaama ranskalainen komediaelokuva vuodelta 1987. Siinä yhdeksänvuotias pariisilaispoika Louis viettää kesää 1959 maatilalla Bretagnessa sillä aikaa, kun äiti on synnyttämässä. Poika tutustuu samanikäiseen tyttöön Martineen ja oppii uusia asioita elämästä. Pääroolia näyttelee ohjaajan poika Antoine Hubert.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Anémone  | … |  Marcelle   |
|  Richard Bohringer  | … |  Pelo   |
|  Antoine Hubert  | … |  Louis   |
|  Vanessa Guedj  | … |  Martine   |
|  Christine Pascal  | … |  Claire   |
Vastaanotto

Elokuva tuotti César-palkinnot Anémonelle ja Richard Bohringerille. Yhdysvaltojen National Board of Review of Motion Pictures asetti sen ehdolle vuoden parhaan vieraskielisen elokuvan sarjassa.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti luonnehti elokuvaa sen tv-esityksen alla 1990 viehättäväksi komediaksi, jossa tuntuu Jean Renoirin impressionistinen henki. Elokuva toi Fräntille mieleen René Clémentin klassikon Kielletyt leikit (1951).
Amerikkalaisversio

Vuonna 1991 tuli ensi-iltaan elokuvan amerikkalaisversio Rakkauden keidas (Paradise), jonka on ohjannut Mary Agnes Donohue. Sen pääroolissa on nuori Elijah Wood ja aikuispääosissa Melanie Griffith ja Don Johnson.
Lasten Suometar

Hyödyllistä ja viihdyttävää lukemista tarjonneen Lasten Suomettaren kuvitus oli satunnaista. Se esitteli lukijoilleen muun muassa Lontoon Kristallipalatsin.
Lasten Suometar oli Helsingissä vuosina 1856–1857 ilmestynyt lastenlehti.
Suomettaren liitteenä ilmestynyt Lasten Suometar oli Eero Salmelaisen Lukemista Nuorisolle -lehden ohella ensimmäinen suomenkielinen lastenlehti. Se sai alkunsa Suomettaressa vuonna 1855 ilmestyneestä lasten osastosta. Lehden toimittajana työskenteli ensimmäisen vuoden ajan Suomettaren päätoimittaja Rietrikki Polén. Vuoden 1857 alussa Lukemista Nuorisolle yhtyi Lasten Suomettareen, joka muuttui itsenäiseksi lehdeksi. Sen toimittajana työskenteli aluksi Salmelainen ja hänen jälkeensä Polén, Julius Krohn ja C. A. Slöör-Santala.
Aluksi kahdesti ja vuonna 1857 kolmesti kuukaudessa ilmestyneen Lasten Suomettaren levikki jäi ilmeisesti kovin pieneksi. Sen lakkaamiseen vaikutti myös Pietari Hannikaisen Aamuruskon perustaminen.
Aiheesta muualla

Lasten Suometar digitoituna kansalliskirjastossa
Isolyhtysilmä

| Isolyhtysilmä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Limapääkalat Beryciformes
Heimo::  Lyhtysilmät Anomalopidae
Suku::  Anomalops
Laji::  katoptron
Kaksiosainen nimi
 Anomalops katoptron  (Bleeker, 1856) 
Katso myös
   Isolyhtysilmä Wikispeciesissä   Isolyhtysilmä Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Isolyhtysilmä (Anomalops katoptron) on lyhtysilmiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä indopasifiselta merialueelta.
Koko ja ulkonäkö

Isolyhtysilmä voi kasvaa suurimmillaan noin 35 cm pitkäksi. Laji on ruumiinmuodoltaan pitkänomainen ja suuri- ja tylppäpäinen. Silmät ovat suuret. Kalalla on kaksi selkäevää, joista taaempi on pidempi. Isolyhtysilmän pyrstöevä on haarautunut. Silmien alla on valoelimet, joissa elää bioluminoivia Photodesmus katoptron-bakteereja. Kala voi sammuttaa valoelimen kääntämällä sen elimen sisäänpäin erityiseen taskuun. Väriltään laji on harmaa ja päästään musta.
Levinneisyys ja elintavat

Isolyhtysilmää tavataan alueelta, joka ulottuu Japanista Australiaan ja itään Tuamotulle. Päivisin kala elää korallien koloissa syvimmillään noin 365 metrin syvyydessä. Yöllä ne nousevat matalampiin vesiin ja liikkuvat suurina parvina. Isolyhtysilmän ravintoa ovat planktoneläimet ja se käyttää valoelintään saaliin paikantamiseen. Valoelimellä on myös merkitystä yksilöidenvälisessä viestinnässä.
Islamilainen arkkitehtuuri

Jumala
Jumalan ykseys
Muhammed
profeetat
Islamin viisi peruspilaria
uskontunnustus
rukous
paasto
almuvero
pyhiinvaellus
Koraani
Aleksanteri Suuri Koraanissa
Koraanin historiallis-kriittinen tutkimus
Koraanin käännökset
Luettelo Koraanin suurista
Muhammed Koraanissa
Polta Koraani -päivä
Raamattu ja Koraani
Sanaan käsikirjoitukset
Suura
Väkivalta Koraanissa
Kirjoitukset
Koraani
sunna
hadith
fiqh
šaria
Luettelo šarialain käytöstä maantieteellisesti
kalam
sira
Luettelo profeetta Muhammedin elämäkerroista
Islamin suuntaukset
sunnalaisuus
šiialaisuus
Ibadilaisuus
suufilaisuus
Ahmadiyya
Kulttuuri ja yhteiskunta
islamilainen arkkitehtuuri
islamilainen filosofia
islamilainen kalenteri
islamilainen taide
islamilainen tiede
islamilaiset pyhäpäivät
islam ja naiset
islam ja politiikka
islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
jihad
moskeija
luettelo muslimienemmistöisistä valtioista
Muuta aiheeseen littyvää
Allah
islamin historia
islamin kritiikki
islamofobia
Historiallis-kriittinen islamin tutkimus
islam Suomessa
Šarian historia
Islamilainen arkkitehtuuri eli islamilainen rakennustaide on osa islamilaista taidetta. Islamilaisen arkkitehtuurin pääpaino on moskeijarakentamisessa, sillä arabit eivät roomalaisten tapaan harrastaneet muita julkisia rakennuksia, kuten siltoja, teattereita tai julkisia kylpylöitä. Islamilaisen arkkitehtuurin merkittävin rakennustyyppi, moskeija ja siihen liittyvä minareetti, saivat esikuvansa Itä-Rooman kirkkorakennuksista. Ne säilyttivät klassisen perusmuotonsa 1300-luvulle asti. Sen jälkeen eri puolilla islamilaista maailmaa kehittyi erilaisia rakennustaiteellisia suuntauksia.
Muita tyypillisiä islamilaisen arkkitehtuurin rakennustyyppejä ovat basaari (kauppakatu), hamam (eli roomalaisen mallin mukainen kylpylä) sekä khan (majatalo). Islamilaisen lain mukaan ihmisten ja eläinten kuvaaminen on kiellettyä, minkä vuoksi kaikelle islamilaiselle taiteelle on tyypillistä runsas ornamentiikka tyyliteltyinä kasviaiheina tai abstrakteina kuvioina. Islamilaisen arkkitehtuurin erottava teema on säännöllinen, järjestelmällinen toisto, säteittäiset rakennelmat ja rytmiset, metriset kuviot. Fraktaalinen geometria on ollut avainasemassa etenkin moskeijoiden ja palatsien suunnittelussa. Muita merkittäviä teemoja ovat pylväät, pilarit ja kaaret, jotka on järjestetty ja kiedottu toisiinsa vaihtelevin syvennyksin.
Yleistä islamilaisesta rakennustaiteesta

Islamilaisen maailman maantieteellisen laajuuden vuoksi islamilainen arkkitehtuuri ei ole yksi tyylisuunta, vaan kerrostunut monista paikallisista ja historiallisista vaikutteista. Islamin uskonto ja islamilaisen maailman kulttuuriyhteydet ovat kuitenkin vaikuttaneet islamilaiseen taiteeseen merkittävästi ja saaneet aikaan yhdistäviä piirteitä eri alueiden arkkitehtuuriin.
Merkittävin yhteinen piirre on ihmisiä ja eläimiä esittävien kuvien puuttuminen. Siten mm. kristillisen maailman kirkolliselle taiteelle tyypilliset Raamatun kertomuksia ja henkilöitä havainnollistavat freskot, kuvapatsaat, alttaritaulut, ikonit ja muut esittävät teokset puuttuvat yleensä kokonaan islamilaisista rakennuksista. Niiden sijasta koristeluna on käytetty pitkälle kehittynyttä ornamentiikkaa (erityisesti arabeskeja), rakenteellisia koristeita kuten suippokaaria, stukko- ja stalaktiittimaisia reliefejä, sekä Koraanin lauseista muotoiltua kalligrafiaa.
Aineettomuuden illuusiota tavoitteleva stukkokoristelu oli islamilaisen rakennustaiteen merkittävin erityispiirre. Kreikkalais-roomalaisen maailman julkiset rakennukset oli tehty kivestä ilman niihin muurattuja pintakoristeita. Persian ja Keski-Aasian karkeahkot tiiliseinät peitettiin laastilla muovattujen reliefien alle. Tämä ratkaisu levisi myös länteen ja saavutti esimerkiksi Andalusiassa huippunsa Alhambran hallintopalatsissa.
Paitsi moskeijarakentamiseen, islamilaisen arkkitehtuurin vaikutus on ulottunut myös maalliseen rakentamiseen ja kaupunkirakenteeseen, kuten basaarikatuihin, kylpylöihin ja puutarhoihin.
Islamilainen alue on historian kuluessa levittäytynyt syntysijoiltaan Lähi-idästä muualle Aasiaan, Eurooppaan ja Afrikkaan. Kaikkialla islamilainen vaikutus on sekoittunut vanhempaan paikalliseen rakennusperinteeseen. Näin on syntynyt omaleimaista arkkitehtuuria mm. Espanjassa, Afrikan pohjoisosien länsipäässä ja Intiassa, joissa paikallinen kulttuuri ei hävinnyt vaan otti vaikutteita islamilaisesta. Toisaalta voi sanoa islamilaisen arkkitehtuurin ainakin alussa ottaneen vaikutteita sitä vanhemmista kulttuureista, lännessä erityisesti klassisesta kreikkalaisesta, roomalaisesta ja bysanttilaisesta temppeli- ja kirkkorakennusperinnöstä. Jonathan M. Bloom on korostanut Mekkaan suuntautuneen pyhiinvaelluksen merkitystä arkkitehtonisten vaikutteiden välittäjänä koko muslimimaailmaan silloin, kun se oli jo hajonnut useiksi erillisiksi valtakunniksi.
Islamilaisen rakennustaiteen vanhin muoto on arabialainen tyyli, jota edustavia moskeijoita on Mekassa, Damaskossa ja Kairossa. Espanjassa kehittyi maurilainen tyyli jota ovat Alhambra Granadassa ja Cordoban moskeija. Ispahanin ja Delhin moskeijat ovat saraseeniläistä tyyliä.
Keskiajan islamilaisessa rakennustaiteessa yhdistettiin bysanttilaiseen tyyliin intialaisia ja persialaisia muotoja.
Tärkeimmät rakennustyypit > Basaarit, hamamit ja khanit

Basaari, islamilaisen maailman kauppakatu, -tori tai -kortteli, kehittyi jo varhain keskiajalla islamilaisen kaupunkirakenteen perusosaksi. Basaarin yhteyteen puolestaan rakennettiin majatalo khan, joissa yöpymistilojen lisäksi oli usein varastoja, kylpylä hamam, kauppoja, rukoustila ja yleisiä oleskelutiloja.
Hamamien traditio nojaa antiikin kylpylöihin, jopa niin, että tilajakokin on vastaava: pukuhuoneet sekä kylmä, lämmin ja kuuma kylpytila. Arkkitehtuurille ominaista ovat kupolit monivärisine lasi-ikkunoineen.
Kaupungit

Merkittäviä islamilaisia kaupunkikeskuksia syntyi pääasiassa kahdella tavalla. Islam levittäytyi alueille, joissa vanhastaan oli merkittäviä kaupunkeja, ja nämä muuttuivat islamilaiseen suuntaan, mutta säilyttivät silti pääosin vanhan kaupunkirakenteensa ja perinteisen kehityslinjansa. Tunnetuimpia tällaisia olivat Aleksandria, Damaskos, Córdoba ja Buhara. Toisaalta syntyi kokonaan uusia islamilaisia hallintokaupunkeja, kuten Bagdad, Kairo ja Fez.
Islamilaisen kaupungin perinteinen piirre on jako julkisiin ja yksityisiin tiloihin. Julkisia tiloja ovat moskeijat, basaarit, khanit ja hamamit. Yksityisiä ovat erilaiset asuintilat. Kaupungin ulkopuolella oli usein hallintopalatseja puutarhoineen; tällaisista tunnettu säilynyt esimerkki ja samalla Euroopan merkittävin islamilaisen arkkitehtuurin muistomerkki on Espanjan Granadassa sijaitseva palatsi Alhambra, joka oli myös puolustusvarustus. Julkiset rakennukset liitettiin usein ympäristönsä arkkitehtuuriin geometrisin puistoistutuksin, kanavin ja vesialtain.
Myöhempi aika

Islamilaisen maailman alueellinen laajentuminen hidastui ja merkittävyys maailmassa väheni länsimaisen kulttuurin kehittymisen myötä niin, että 1700-luvulle tultaessa islamilainen rakentaminen ja arkkitehtuurin kehitys paljolti tyrehtyi. Vasta viime vuosikymmeninä rakennuskulttuuria on uudelleen elvytetty, ja mm. uusia, modernin tyylisiä moskeijoita on rakennettu eri puolille maailmaa.
Yksi vanhimmista moskeijoista, umaijadikalifien aikainen Umaijadi-moskeija Damaskoksessa Syyriassa.
Taj Mahal.
Sisäkuva Thessalonikin hamamista.
Modernin tyylinen Baitul Futuh -moskeija Lontoossa.