stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyhän Nikolaoksen luostari (Pórto Lágos)

| Pyhän Nikolaoksen luostari Μονή Αγίου Νικολάου |
| --- | --- |
 Pyhän Nikolaoksen luostari.
Sijainti:  Ávdira, Xánthi, Itä-Makedonia ja Traakia, Kreikka
Koordinaatit:  41°00′27.5″N, 25°08′39″E
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Tyyppi:  munkkiluostari
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Pyhän Nikolaoksen luostari (kreik. Μονή Αγίου Νικολάου, Moní Agíou Nikoláou) on ortodoksinen luostari Ávdiran kunnassa Kreikassa. Se sijaitsee luostarista nimensä saaneella Ágios Nikólaoksen saarella Pórto Lágoksen laguunissa. Luostari on munkkiluostari ja omistettu Pyhälle Nikolaokselle.
Luostarin kirkko.
Pyhän Nikolaoksen luostarin alkuperää ei tunneta varmuudella, ja sen sanotaan olevan perustettu osmanivallan aikana tai jo bysanttilaisella ajalla. Nykyiset luostarirakennukset ovat vuodelta 1904. Luostari toimii Athoksen Vatopédin luostarin alaisuudessa, ja siellä on pieni Vatopédista tuleva munkkiveljistö.
Luostarirakennukset kattavat koko Ágios Nikólaoksen saaren. Luostariin kuuluu myös Neitsyt Maria (Panagía) Pantánassan kirkko, joka sijaitsee viereisellä Panagían saarella. Saaret on yhdistetty kävelysilloilla toisiinsa ja mantereeseen.
Luostari juhlii vuosittain 6. joulukuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Nikolaoksen luostari Wikimedia Commonsissa
Gyldenstolpe

Gyldenstolpe on Ruotsin vallan aikainen suomalainen aatelissuku. Gyldenstolpen aatelissuku alkaa Mikael Wexioniuksen aateloinnista 1650.
Suvun jäseniä

August Gyldenstolpe (1849–1928), ruotsalainen diplomaatti ja poliitikko
Carl Edvard Gyldenstolpe (1770–1831), salaneuvos, prokuraattori, Porvoon valtiopäivien valtiopäivämies
Mikael Wexionius, aateloituna Mikael Gyldenstolpe (1608–1670), Turun akatemian oikeustieteen professori, Turun hovioikeuden asessori
Nils Gyldenstolpe (1642–1709), vapaaherra, kreivi ja diplomaatti, Lundin akatemian kansleri
Nils Gyldenstolpe (1886–1961), ruotsalainen kreivi ja lintutieteilijä
Nils Philip Gyldenstolpe (1734–1810), ruotsalainen kreivi ja virkamies
Samuel Gyldenstolpe (1649–1692), Turun akatemian käytännöllisen filosofian professori
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gyldenstolpe Wikimedia Commonsissa
Kerskuri

| Kerskuri> The Fireball |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tay Garnett
Käsikirjoittaja:   Tay Garnett  Horace McCoy 
Tuottaja:  Bert E. Friedlob
Säveltäjä:  Victor Young
Kuvaaja:  Lester White
Leikkaaja:  Frank Sullivan
Tuotantosuunnittelija:  Van Nest Polglase
Pääosat:   Mickey Rooney  Pat O’Brien 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   20th Century Fox  Bert E. Friedlob Productions 
Levittäjä:  20th Century Studios
Ensi-ilta:   7. lokakuuta 1950  Los Angeles, Kalifornia  9. marraskuuta 1950  New York City, New York  22. joulukuuta 1950  Suomi 
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kerskuri (The Fireball) on Tay Garnettin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1950. Elokuvan pääosia näyttelivät Mickey Rooney ja Pat O’Brien. Kerskurissa esiintyy sivuosassa myös myöhemmin tunnetuksi tullut Marilyn Monroe.
Kerskuri on mustavalkoinen ja pituudeltaan 84 minuuttia. Se sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 7. lokakuuta 1950, ja Suomen teattereihin elokuva ilmestyi samana vuonna 22. joulukuuta. Kerskurin tuotti 20th Century Fox.
Juoni

Johnny Casar (Mickey Rooney) pakenee isä O’Haran (Pat O’Brien) orpokodista, jossa häntä kiusataan lyhyydestään ja huonoista urheilutaidoistaan. Pian hän kiinnostuu rullaluistelusta ja tapaa Bruno Crystalin (Ralph Dumke), joka antaa hänen tiskata astioita kahvilassaan.
Kulkeva rullaluistelutiimi kiinnostuu Johnnysta, kun hän näyttää kykynsä. Hän ottaa yhteen Mack Millerin (Glen Corbett) kanssa ja ihastuu Mary Reevesiin (Beverly Tyler). Johnny sekaantuu muihinkin naisiin, mukaan lukien Pollyyn (Marilyn Monroe), joka Marysta poiketen rakastaa häntä vain, koska hän on mestari. Sitten hän sairastuu polioon. Pyörätuoliin joutunut Johnny yrittää saada elämän takaisin raiteilleen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Mickey Rooney   | … |   Johnny Casar   |
|   Pat O’Brien   | … |   Isä O'Hara   |
|   Beverly Tyler   | … |   Mary Reeves   |
|   James Brown   | … |   Allen   |
|   Ralph Dumke   | … |   Bruno Crystal   |
|   Marilyn Monroe   | … |   Polly   |
|   Milburn Stone   | … |   Jeff Davis   |
|   Bert Begley   | … |   Shilling   |
|   Sam Flint   | … |   Tohtori Barton   |
|   Glenn Corbett   | … |   Mack Miller   |
|   John Hedloe   | … |   Ullman   |
Aiheesta muualla

Kerskuri Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kerskuri Elonet.
Kerskuri TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Tay Garnettin ohjaamat elokuvat
| --- | --- |
1930-luku::  O'Brien - poliisiupseeri • Bad Company (1931) • Tyynenmeren öitä (1932) • Okay, America! (1932) • S.O.S. Iceberg (1933) • Matkalla Singaporeen (1935) • Professional Soldier (1935) • She Couldn't Take It (1935) • Orjalaiva (1937) • Kulissien takana (1937) • Joy of Living (1938) • Oliko hän syyllinen? (1938) • Lemmen taikuri (1939) • Kunnialliset konnat (1939)
1940-luku::  Seitsemän syntistä (1940) • Malja neiti Bishopille (1941) • My Favorite Spy (1942) • Bataan-partio (1943) • Vapauden risti (1943) • Mrs Parkington (1944) • Tuomion laakso (1945) • Kohtalon tuomio (1946) • Wild Harvest (1947) • Jenkki kuningas Arthurin hovissa (1949)
1950-luku::  Kerskuri (1950) • Soldiers Three (1951) • Epäilty (1951) • Hyökkäys (1952) • Main Street to Broadway (1953) • Kuningas Arthurin ritarit (1954)
1960-luku::  Vastarintamiehet (1960) • Lännen taistelija (1963)
1970-luku::  Lupa rakastaa ja tappaa (1970) • Challenge to Be Free (1975) • Timber Tramps (1975)
Yngvarr Kaukomatkaajan saaga

Yngvarr Kaukomatkaajan saaga (isl. Yngvars saga víðförla) on islantilainen saaga, jossa kuvataan Sveanmaalta (isl. Svíaríki) itään Venäjän jokien kautta Kaspianmerelle matkaavasta Yngvarrista ja tämän pojasta Sveinnistä. Saagan alkuperäinen, latinankielinen versio on kirjoitettu Islannissa 1100-luvun lopulla. Saagan laatija on todennäköisesti ollut islantilainen munkki, mahdollisesti saagan lopussa mainittu ”Oddr Viisas” (isl. Oddr inn fróði) eli Oddr Snorrason. Saagasta on säilynyt vain muinaisislanninkielinen käännös, joka on laadittu 1200-luvun vaihteessa mutta ei ole latinankielisen alkuperäistekstin suora käännös. Yngvarr Kaukomatkaajan saaga on kategorisoitu vaihtelevasti kuningas- tai muinaissaagaksi.  Nykytutkimuksessa se luetaan muinaissaagoihin. Saaga on ilmestynyt suomeksi muinaissaagojen kokoelmassa Egill Yksikätinen (Finn Lectura 2013).
Säilyneet käsikirjoitukset

Yngvarr Kaukomatkaajan saagan alkuperäinen latinankielinen ja muinaisislanninkielinen versio on kumpikin sittemmin kadonnut. Saagan varhaisimmat säilyneet pergamenttikäsikirjoitukset ovat 1400-luvulta peräisin olevat AM 343a 4to (Arkistoitu – Internet Archive) ja GkS 2845 4to. Ne pohjautuvat kumpikin samalle, nyt jo kadonneelle alkuperäistekstille, mutta kumpikaan käsikirjoituksista ei ole täydellinen. Saaga on säilynyt kokonaisuudessaan 1600- ja 1700-luvuilta peräisin olevissa paperikäsikirjoituksissa AM 343c 4to ja Rask 31, jotka pohjautuvat kumpikin käsikirjoitukselle AM 343a 4to mutta ovat välittyneet jonkun toisen, nyt jo kadonneen käsikirjoituksen kautta. Edellä mainittujen lisäksi Yngvarr Kaukomatkaajan saagan useita käsikirjoituskopioita löytyy brittiläisistä ja skandinaavisista käsikirjoituskokoelmista. Listaa säilyneistä tunnetuista muinaissaagojen käsikirjoituksista ylläpitää Stories for all time: The Icelandic Fornaldarsagas (Arkistoitu – Internet Archive) -sivusto.
Synopsis > Eymundr

Saagan alussa kerrotaan ensin miehistä kolmessa eri sukupolvessa, joista kahta ensimmäistä leimaavat monet riidat ja konfliktit. Näistä ensimmäinen kehkeytyy saagassa Sveanmaan kuninkaaksi kutsutun Eiríkr Voitokkaan (isl. Eiríkr inn sigrsæli) ja Áki-nimisen päällikön välillä, kun Áki ottaa vastoin Eiríkrin tahtoa puolisokseen tämän tyttären. Myöhemmin kuningas Eiríkr surmaa Ákin ja tuo tyttärensä ja tämän synnyttämän pojan, Eymundrin, luokseen ja pitää tätä suuressa arvossa. Kun kuningas Eiríkr kuolee, vallan perii hänen poikansa, jota kutsutaan saagassa nimellä Óláfr Svealainen (isl. Óláfr svenski, Suomessa tunnettu nimellä Olavi Sylikuningas). Tämä arvostaa Eymundria isänsä tavoin. Myöhemmin Óláfr ja Eymundr riitautuvat keskenään, kunnes Eymundrin poika Yngvarr solmii sovun isänsä ja Óláfr Sveankuninkaan välille.
Synopsis > Yngvarr

Yngvarr ryhtyy kuninkaan palvelukseen ja kerää tälle veroja ja hankkii itselleen mainetta ja kunniaa. Kuningas Óláfr ei kuitenkaan suostu antamaan Yngvarrille kuninkaallista arvonimeä, jolloin tämä päättää koota suuren sotajoukon ja lähtee sen kanssa viikinkiretkelle kohti itää. Saaga kertoo, miten Yngvarr matkaa Venäjänmaalle (isl. Garðaríki) ja viipyy jonkin aikaa Novgorodin ruhtinas ja Kiovan suuriruhtinas Jaroslav I Viisaaksi tulkitun kuningas Jarisleifrin luona, minkä jälkeen Yngvarr lähtee etsimään Venäjänmaan suurimman joen alkulähdettä. Matkallaan Yngvarr Kaukomatkaaja ja hänen miehistönsä joutuvat taisteluihin ja kohtaavat erilaisia outoja olentoja, kuten kulta-aarretta vartioivan Jacúlus-nimisen lohikäärmeen, joka herää unestaan ja tuhoaa yhden Yngvarrin saattueessa mukana olleista laivoista sylkemälle sen ylle myrkkyä.
Hieman myöhemmin Yngvarr saapuu Citopolis-nimiseen kaupunkiin, missä tapaa kuningatar Silkisifin ja lupaa ottaa tämän vaimokseen palattuaan takaisin matkaltaan maailman ääriin. Jatkaessaan matkaansa Yngvarr kohtaa joen alkulähteillä vielä toisenkin lohikäärmeen. Sen alkuperästä kerrotaan saagassa kaksi versiota: joko lohikäärme on syönyt seudulla aiemmin eläneen ahneen miehen ja tämän ahneet tyttäret, tai sitten nämä ovat muuttuneet lohikäärmeiksi. Yngvarr miehineen onnistuu anastamaan pienen palan lohikäärmeen vartioimasta kullasta ennen kuin lähtee takaisin.  
Ollessaan paluumatkalla Yngvarr miehistöineen sairastuu pahaan tautiin. Monet Yngvarrin miehistä kuolevat ja myös Yngvarr itse menehtyy. Ennen kuolemaansa Yngvarr esittää toivomuksen, että hänen ruumiinsa vietäisiin Sveanmaalle ja haudattaisiin siellä kristillisin menoin. Kun jäljelle jääneet miehet saapuvat Silkisifin valtakuntaan, Silkisif vaatii kuitenkin, että Yngvarrin ruumis tulee jättää hänen luokseen ja hänen haudattavakseen. Hän pyytää Yngvarrin miehiä palaamaan takaisin Sveanmaalle ja lähettämään sieltä jonkun kristillistämään Silkisifin maata.
Synopsis > Sveinn

Myöhemmin Yngvarrin poika Sveinn seuraa isänsä jälkiä mukanaan useita kirkonmiehiä. Hän kohtaa myös lohikäärme Jacúluksen, jonka surmaa ampumalla sen sydämeen siunatulla tulella varustetun nuolen. Sveinn saapuu lopulta kuningatar Silkisifin valtakuntaan, missä kirkonmiehet saarnaavat paikallisille kristinuskoa. Kuningatar Silkisif ja hänen kansansa kääntyvät kaikki kristinuskoon, ja Sveinn nai kuningatar Silkisifin. Kaupunkiin rakennetaan Yngvarrille omistettu kirkko. Hieman myöhemmin Sveinn käy vielä Sveanmaalla, mutta palaa sen jälkeen kertojan mukaan takaisin itään.
Saagan yhteys historiallisiin tapahtumiin

Yngvarr Kaukomatkaajan saaga kertoo tapahtumista, jotka muiden lähteiden perusteella sijoittuvat 1000-luvun alkupuolelle. Saagan päähenkilö Yngvarr on mahdollisesti todellinen historiallinen henkilö, jonka kuolema mainitaan myös muissa lähteissä. Esimerkiksi kahdessa islantilaisessa vuosikirjassa eli annaalissa (Konungsannáll eli ”Kuninkaan vuosikirja” ja Lögmannsannáll eli ”Laamannin vuosikirja”) kerrotaan Yngvarrin kuolleen vuonna 1041, saagan mukaan 25-vuotiaana.
Yngvarrin historiallisuuteen viittaavat myös ne noin 30 Ruotsista nykyisten Upplannin, Södermanlandin ja Itä-Göötanmaan maakuntien alueelta löytynyttä riimukiveä, jotka tunnetaan ”Yngvarrinkivinä” (ruots. Ingvarsstenarna). Ne on pystytetty sellaisten miesten muistoksi, jotka riimukivien tekstin mukaan olivat kuolleet idässä erään Yngvarr-nimisen miehen joukoissa sotaretkellä idässä. Kivissä mainitaan joskus paikkoja kuten Kiovan Venäjään viittaava Garðaríki tai Serkland eli ”Serklanti” tai ”saraseenien maa”. Viimeksi mainittu termi on poliittinen pikemmin kuin kulttuurinen käsite ja viittasi lähteestä riippuen esimerkiksi Vähä-Aasiaan, Palestiinaan, Pohjois-Afrikkaan, Mesopotamiaan tai maurien Espanjaan. Se on yhdistetty myös niihin  Kaspianmeren ympäristön alueisiin, missä valmistettiin ja myytiin silkkiä. Mats G. Larssonin esittämän tulkinnan mukaan Yngvarrin sotaretki on voinut liittyä itäskandinaavien ja Kiovan suuriruhtinaan Jaroslav I Viisaan väliseen yhteistyöhön ja pyrkimykseen tukea viimeksi mainitun valtaa alueella. Larsson on arvioinut, että matkalle lähteneissä joukoissa on voinut olla mukana noin 500–1000 miestä.
Käännökset ja editiot

Bjarni Vilhjálmsson & Guðni Jónsson (toim.). 1943-1944. Fornaldarsögur Norðurlanda, 3. Reykjavík, 361-394.
Brocman, Nils (käänt.). 1762. Sagan om Ingwar Widtfarne och hans Son Swen. Stockholm: Salvius.
Guðni Jónsson (toim.). 1954-1959. Fornaldar sögur Norðurlanda, 2. Reykjavík: Íslendingasagnaútgáfan, 423-459.
Jón Helgason (toim.). 1955. The Saga Manuscript 2845, 4to in the Old Royal Collection in the Royal Library of Copenhagen. Manuscripta Islandica 2. Copenhagen: Munksgaard. (faksimile)
Olson, Emil (toim.). 1912. Yngvars saga víðfǫrla jämte ett bihang om Ingvarsinskrifterna. STUAGNL 39. København: Samfund til udgivelse af gammel nordisk  litteratur.
Rafn, Carl Christian (toim.). 1850-1852. Antiquités Russes d'après les monuments historique des anciens et des islandais Scandinaves, 2. Copenhague, 141-169.
Valdimar Ásmundarson (toim.). 1886. Ævintýra-sögur, 1. Reykjavík: Sigurður Kristjánsson.
Vikings in Russia. Yngvar’s Saga and Eymund’s Saga. Käänt. ja toim. Hermann Pálsson & Paul Edwards. Edinburgh 1989.
Yngvarr Kaukomatkaajan saaga. Suom. Kirsi Kanerva. Teoksessa Egill Yksikätinen. Muinaissaagoja Pohjolasta, toim. Helga Hilmisdóttir, Kirsi Kanerva & Sari Päivärinne. Helsinki: Finn Lectura, 2013.
Aiheesta muualla

Yngvars saga víðförla muinaisislanniksi Heimskringla.no -sivustolla
Yngvars saga víðförla Snerpa.is -sivustolla
"Yngvarrinkivistä" ruotsinkielisessä Wikipediassa
Yngvars saga -bibliografia Stories for all time: The Icelandic Fornaldarsagas (Arkistoitu – Internet Archive) -sivustolla
”Yngvarrinkivi” U778 Svinnegarnin kirkosta. Riimukirjaimin kirjoitetussa tekstissä kerrotaan, että Þjalfi ja Holmlauk antoivat pystyttää kiven muistoksi pojalleen Baggelle, joka oli ohjannut omaa laivaansa Yngvarrin joukoissa.
Academia Europæa

| Academia Europæa |
| --- | --- |

Perustettu:  syyskuu 1988
Tyyppi:  tieteellinen akatemia
Päämaja:  Room 251, 2nd floor, Senate House, University of London, Malet Street, Lontoo WC1E 7HU, Iso-Britannia
Jäsenet:  4 547 (10/2020; sisältäen vähintään 540 entistä jäsentä)
Puheenjohtaja:  (engl. President) prof. Marja Makarow
Aiheesta muualla
www.ae-info.org
Infobox OKNimi-testi OK: 
Academia Europaea on vuonna 1988 perustettu eurooppalainen tieteilijöiden yhteisö, johon kuului lokakuussa 2020 runsas 4 540 jäsentä (mukaan lukien ainakin 540 entistä jäsentä). Jäsenistöön kuului esimerkiksi yli 70 Nobel-voittajaa eri tieteenaloilta.
Academia Europaean päämaja toimii Lontoon yliopiston yhteydessä Lontoossa, jossa on myös järjestön pääsihteerin toimipiste. Käytännön toimiaan varten tiedeakatemialla on lisäksi sivutoimipisteitä (Knowledge Hubs) Norjan Bergenissä, Puolan Wrocławissa, Walesin Cardiffissa ja Espanjan Barcelonassa, sekä tiedotustoimisto Itävallan Grazissa.
Järjestö on vuodesta 1993 lähtien julkaissut vertaisarvioitua European Review -tiedelehteä. Julkaisu toteutetaan nykyään Cambridge University Pressin välityksellä.
Toukokuussa 2017 tämän eurooppalaisen tiedeakatemian jäsenistöön kuului yli 60 nykyistä tai entistä jäsentä Suomesta. Jäseneksi voi päästä vain kutsusta vertaisarvioinnin jälkeen.
Aiheesta muualla

Esite järjestöstä (2016) (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi) (ae-info.org)
Academia Europæan nettisivut (englanniksi) (ae-info.org)
Jäsentilasto (2016): jäsenistön jakauma, iän, alan ja maan mukaan (englanniksi) (ae-info.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Ulla Anttila

| Ulla Anttila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. joulukuuta 1963 (ikä 60) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  vihreät
Asema:  tutkija
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Kotipaikka:  Vantaa
Ulla Mari Ainikki Anttila (s. 13. joulukuuta 1963 Helsinki) on suomalainen psykoterapeutti, joka aiemmin toimi poliitikkona. Hän oli vihreiden kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 1991–2007. Anttila oli myös Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen 1985–1996 ja 2005–2008.
Elämä ja ura

Anttila valmistui ylioppilaaksi vuonna 1982 ja valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1988. Vuosina 1988–1991 hän oli Helsingin yliopiston tutkija.
Vuonna 2007 Anttila hyväksyttiin ensimmäisenä siviilinaisena Maanpuolustuskorkeakoulun jatko-opiskelijaksi. Hän väitteli sotatieteiden tohtoriksi vuonna 2012. Väitöskirjan aiheena oli kriisinhallinta. Englanninkielinen väitöskirja Inhimilliseen turvallisuuteen kriisinhallinnan kautta : oppimisen mahdollisuuksia ja haasteita on julkaistu myös verkkoaineistona.
Vuodesta 2011 lähtien Anttila työskenteli seitsemän vuotta Kansalaisjärjestöjen ihmisoikeussäätiön (KIOS) toiminnanjohtajana.
Anttila kouluttautui psykoterapeutiksi, koska oli kiinnostunut ihmisten välisestä vuorovaikutuksesta. Vuonna 2022 hän otti vastaan asiakkaita Kalasataman päihdepoliklinikalla Helsingissä.
Elämä ja ura > Politiikka

Anttila valittiin eduskuntaan vuoden 1991 vaaleissa. Hän oli kansanedustaja yhtäjaksoisesti vuoteen 2007 saakka, kunnes jättäytyi politiikasta.
Vuosina 1999–2000 Anttila oli vihreän eduskuntaryhmän puheenjohtaja ja vuosina 2001–2003 puolueensa varapuheenjohtaja. Hän toimi vihreiden kansainvälisen työryhmän puheenjohtajana 2001–2003.
Eduskunnassa Anttila oli neljän kautensa aikana jäsen sosiaali- ja terveysvaliokunnassa (1991–1995), valtiovarainvaliokunnassa (1995–1997, 1997–1999) ja  ulkoasiainvaliokunnassa (1999–2007). Hän oli myös eduskunnan ihmisoikeusryhmän puheenjohtaja vuosina 1995–1996 ja 2003–2007 ja varapuheenjohtaja 1997–1998 ja 2001–2003. Lisäksi Anttila toimi eduskunnan vammaisasiain yhteistyöryhmän puheenjohtajana 1999–2007.
Elämä ja ura > Luottamustehtävät

Anttilan muita luottamustehtäviä ovat olleet muun muassa YK:n aseidenriisuntaviikon toimikunnan puheenjohtajuus (1993–1994), Autismi- ja Aspergerliiton varapuheenjohtajuus (1998–2001) ja Finnfundin hallintoneuvoston jäsenyys (2004–2007).
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Anttila on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Teokset

Uutela, Antti & Anttila, Ulla: Joukkotiedotus ja kotitalouksien energiankulutus.  Helsinki:  Kauppa- ja teollisuusministeriö, 1988.  ISBN 951-47-1519-5
Anttila, Ulla: Ilmanvaihto, asukkaiden viihtyvyys ja energiansäästö.  Helsinki:  Kauppa- ja teollisuusministeriö, 1990.  ISBN 951-47-2926-9
Anttila, Ulla: Laskutuskokeilun väliraportti.  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1991.  ISBN 951-45-5707-7
Arvola, Anne & Anttila, Ulla & Uutela, Antti: Laskutuspalaute ja kotitalouden energiankulutus.  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1991.  ISBN 951-45-5706-9
Anttila, Ulla: Erityislapsen vanhempana : voimavaroja hyvään elämään.  Helsinki:  Kirjapaja, 2020.  ISBN 978-952-354-248-8
Analyyttinen psykologia

Analyyttinen psykologia on termi, joka on yhdistetty Carl Jungiin, sveitsiläiseen psykiatriin, mikä kuvaa hänen "empiiristä" tiedettään psykologiassa. Se oli suunniteltu erotettavaksi Freudin psykoanalyyttisista teorioista, kun heidän seitsemänvuotinen yhteistyönsä päättyi 1912 ja 1913 välillä. Hänen tieteensä kehitykseen kuului monumentaalinen opus, nimeltään Yhdistetyt työt, kirjoitettuna yli kuudenkymmenen vuoden aikana.
Analyyttisen psykologian historia on ensisijaisesti yhdistetty Jungin biografiaan. Aluksi se oli tunnettu "Zurichilaisena kouluna", jonka johtajahahmoja olivat Eugen Bleuler, Franz Riklin, Alphonse Maeder ja Jung, kaikki keskittyneinä Burghölziin sairaalaan Zurichissa. Se oli aluksi teoria psykologisista komplekseista ennen kuin Jung erosi Freudista, kääntyen yleiseksi tavaksi tutkia arkkityyppejä ja tiedostamatonta, kuten erikoistuneeseen psykiatriaan.
Analyyttinen psykologia tai "kompleksipsykologia" saksan kielisestä Komplexe Psykologie on yhdistelmä monia tutkimusvaiheita ja käytäntöjä psykologiassa käsitteineen. Jungilla on monia seuraajia ja monet heistä ovat jäseniä kansallisissa yhdistyksissä ympäri maailmaa. He tekevät ammattimaista yhteistyötä kansainvälisesti Kansainvälisen Analyyttipsykologien Yhdistyksen ja Kansainvälisen Jungilaisten Tutkimusten Yhdistyksen kautta. Jungin esittämät asiat ovat antaneet alun monikäsitteiselle kirjallisuudelle lukuisilla kielillä.
Monesti käytettyjen asiasisältöjen joukossa on erityisesti analyyttisessä psykologiassa ominaista on ollut anima ja animus, arkkityypit, kollektiivinen tiedostamaton, komleksit, ekstroverttisuus ja introverttisuus, asioiden yksilöiminen, minä, varjo ja sykronisiteetti. Myers-Briggsin indikaattorityyppi on perustunut toiseen Jungin teoriaan psykologian tyypeistä. Vähemmän tunnettuna ideana Jung kiinnitti huomiota "Psychoid"-julkasuun ja kielsi oletetun rajoituksen tietoisuudessa, erotettuna kollektiivisesta tietoisuudesta ja mahdollisesta paikalisuudesta synkronisiteetisssa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Pohjoismaiden ministerineuvosto

| Pohjoismaiden ministerineuvosto |
| --- | --- |
 Nordisk Ministerråd  (tanskaksi)  Nordisk ministerråd  (norjaksi)    Nordiska ministerrådet  (ruotsiksi)  Norræna ráðherranefndin  (islanniksi)  

Perustettu:  1971
Päämaja:  Kööpenhamina, Tanska
Jäsenet:   Islanti  Norja  Ruotsi  Suomi  ( Ahvenanmaa)  Tanska  ( Grönlanti ja  Färsaaret)
Viralliset kielet:  tanska, ruotsi, suomi, norja ja islanti
Pääsihteeri:  Paula Lehtomäki
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pohjoismaiden ministerineuvosto on Pohjoismaiden hallitusten yhteistyöelin.
Pohjoismaiden ministerineuvosto koostuu useista ministerineuvostoista. Alakohtaiset ministerit tapaavat ministerineuvoston kokouksissa pari kertaa vuodessa. Alakohtaisia ministerineuvostoja on 12 (tilanne lokakuu 2024), joiden lisäksi on pohjoismaisesta yhteistyöstä vastaavien ministereiden ministerineuvosto. Ministerineuvostojen päätösten on oltava yksimielisiä. Kansallisista virkamiehistä koostuvat virkamieskomiteat vastaavat asioiden valmistelusta ja seurannasta.
Pohjoismaiden ministerineuvosto on perustettu vuonna 1971. Sen jäseniä ovat siitä lähtien olleet Islanti, Norja, Ruotsi, Suomi ja Tanska, joiden lisäksi Ahvenanmaan, Färsaarten ja Grönlannin edustusta ja asemaa on vahvistettu niin, että niillä on nykyään yhtäläinen edustus. Pohjoismaiden ministerineuvoston puheenjohtajuus vuorottelee viiden Pohjoismaan välillä ja puheenjohtajuuden kesto on yksi vuosi. Puheenjohtajamaa laatii vuoden yhteistyölle ohjelman.
Pohjoismaiden ministerineuvoston pääsihteerinä on 18. maaliskuuta 2019 lähtien toiminut Paula Lehtomäki.
Piinaavat hetket

| Piinaavat hetket> Desperate Measures |
| --- | --- |
 Virallinen elokuvateatterijuliste
Ohjaaja:  Barbet Schroeder
Käsikirjoittaja:  David Klass
Tuottaja:  Jeffrey Chernov Gary Foster Susan Hoffman Lee Rich Barbet Schroeder Josie Rosen
Säveltäjä:  Trevor Jones
Kuvaaja:  Luciano Tovoli
Leikkaaja:  Lee Percy
Pääosat:  Michael Keaton Andy Garcia
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  TriStar Pictures Mandalay Entertainment Eaglepoint
Levittäjä:  TriStar Pictures Netflix
Ensi-ilta:   30. tammikuuta 1998  24. heinäkuuta 1998
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  50 000 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piinaavat hetket on toiminnallinen jännityselokuva, jonka ensi-ilta oli vuonna 1998. Pääosia esittävät Michael Keaton sekä Andy Garcia, ja ohjauksesta vastaa Barbet Schroeder.