stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Krysoiini S

| Krysoiini S |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Natrium 4-[(2Z)-2-(2-hydroksi-4-okso-1-sykloheksa -2,5,dienyylideeni)hydratsinyyli]bentseenisulfonaatti
CAS-numero:  547-57-9
PubChem CID:  136830274 ja 154776409 2728027, 136830274 ja 154776409
SMILES:  C1=CC(=CC=C1NN=C2C=CC(=O)C=C2O)S(=O)(=O)[O-].[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H9N2NaO5S
Moolimassa:  316,272 g/mol
Liukoisuus veteen:  4,770 g/l (25 °C) 
Krysoiini S (C12H9N2NaO5S) eli resorsiininkeltainen (englanniksi resorcine yellow) eli tropaeoliini on keltainen elintarvikeväri, jonka tunnus on E 103. Se on atsoväri A06/CI 14270. Sen käyttö on kielletty Euroopan unionissa ja myös muissa maissa elintarvikkeena.
Krysoiini S:ää valmistetaan sulfaniilihapon diatsoniumsuolan ja resorsinolin atsokytkentäreaktiolla ja mudostamalla reaktiotuotteesta natriumsuola. Ainetta käytetään esimerkiksi villan ja silkin värjäämiseen..
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krysoiini S Wikimedia Commonsissa
Kalterijääkärit

Kalterijääkäri Aarne Sihvo santarmien ottamassa valokuvassa.
Kalterijääkärit eli špalerniitit olivat niin sanottujen routavuosien loppuaikana eli osapuilleen vuosina 1914–1917 venäläisten Suomessa pidättämiä jääkäriliikkeen värväreitä ja yhdysmiehiä. Yleensä eri peiteammattien suojissa toimivia, esimerkiksi kauppamatkustajiksi tai metsänostajiksi naamioituneita aktivisteja jäi kiinni kaiken kaikkiaan 78 miestä.lähde tarkemmin?
Kalterijääkärit tuomittiin eriasteisiin rangaistuksiin ja passitettiin Pietariin Krestyn ja Špalernajan vankiloihin. Kuuluisia kalterijääkäreitä olivat muun muassa Aarne Sihvo, Vihtori Kosola, Artturi Leinonen, Esko Riekki, Yrjö Ruutu ja Kyösti Wilkuna.
Tuomiot ja vankeusaika

Kolme kiinni jääneistä tuomittiin kuolemaan, loput elinkautiseen vankeuteen. Ensimmäisen maailmansodan aikaisten Venäjän sekavien olojen vuoksi teloituksia ei pantu toimeen, sillä vangituilla oli oikeus anoa armoa keisarilta, mutta armonanomuksia ei käsitelty. Kaikki vangitut jääkärit istuivat pietarilaisissa Krestyn ja Špalernajan vankiloissa odottamassa teloitusta tai siirtoa Siperiaan. Siirrot jäivät kuitenkin tekemättä, koska niitä ei saanut silloisen lain mukaan tehdä ennen kuin keisari olisi käsitellyt armonanomukset, mihin hallitsijalla ei ollut aikaa. Tämän vuoksi vankien siirrot päätettiin tehdä vasta rauhan solmimisen jälkeen.lähde tarkemmin?
Helmikuun vallankumouksen aikana 11.–16. maaliskuuta 1917 kansanjoukot valtasivat Krestyn ja Špalernajan vankilat ja vapauttivat vangit, myös kalterijääkärit.
Jääkäripataljoonaan Saksaan

Vapauduttuaan kaikki vankilassa istuneet aktivistit siirtyivät Saksaan ja liittyivät Jääkäripataljoona 27:ään lähde?. Koska heidän ryhmänsä oli pitkän vankeuden johdosta hitsautunut varsin tiiviiksi, saksalaiset esimiehet sallivat heidän muodostaa oman komppaniansalähde?. Komppanian tunnukseksi otettiin Špalernajan avain, minkä yksi heistä, insinööri Harry Backberg, talletti taskuunsa vapautuksen hetkellä. Avaimesta tehtiin kultainen pienoisjäljennös, johon liitettiin katkaistut jalkaraudat. Jalkarautojen esikuvana oli vuonna 1912 vangitun Helsingin yliopiston miekkailun- ja nyrkkeilynopettajan, maisteri Mauritz Mexmontanin kahleet, joissa tämä oli istunut vallankumoukseen asti.lähde tarkemmin?
Komppania otti osaa sotatoimiin Kuurinmaalla lähde?, ja jotkut kalterijääkäreistä haavoittuivat vakavasti muun muassa venäläisten taistelukaasuhyökkäyksissälähde?. Useita kaatui jo Kuurinmaalla ja lisää Suomessa lähde?.
Jääkäripataljoonaan Saksaan > Sopimus muistomerkeistä

Viimeiset kalterijääkärit sopivat keskenään jo ennen sotia, että kukin heistä pyrkii luomaan sopivan muistomerkin symboloimaan maanpuolustus- ja jääkäriaatetta.tarvitaan parempi lähde Muistomerkit tarkoitettiin maanpuolustusaatteen symboleiksi, ei niinkään henkilökohtaisiksi monumenteiksi.
Esimerkiksi vääpeli Jussi Reinikainen rakensi kopion entisestä vankisellistään hautakammiokseen Simpeleen Koantausjärven Iivanansaareen. Hänen tuhkauurnansa sijoitettiin sinne. Tässä kohdin henkilökohtainen ja yleisempi symboliikka lyövät kättä, koska Reinikainen oli paikallisen maanpuolustusaatteen ja -toiminnan merkittävimpiä kantavia voimia kuolemaansa saakka.
Kalterijääkärien yhdistys

Kun kalterijääkärien historiikin ja matrikkelin kolmas osa ilmestyi 1935, muodostettiin myös kalterijääkärien yhdistys, Kalterijääkärit ry. Yhdistys pohjautui löyhästi kapteeni Otto Rossin 1920-luvulta lähtien organisoimiin illanviettoihin. Majuri evp. Into Auer laati yhdistyksen säännöt. Yhdistyksen puheenjohtaja oli Yrjö Ruutu ja rahastonhoitaja Otto Rossi. Auer toimi yhdistyksen sihteerinä vuodet 1935-1944. Ensimmäinen vuosikokous järjestettiin keväällä 1936. Yhdistyksen keskeinen tarkoitus oli pitää huolta entisten spalerniittien eduista ja tukea huono-osaisia jäseniä. Tätä konkretisoi ilmeisesti Auerin laatima luettelo avun tarpeessa olevista aseveljistä. Varainhankintaansa varten yhdistys hankki raha-automaatteja eli taitavuuskoeautomaatteja, kuten niitä tuolloin nimitettiin. Yhdistyksellä oli omistuksessaan muun muassa huvilapalsta Tikkurilassa.
Viimeinen elossa ollut kalterijääkäri Arvo Rousi, vuoteen 1942 Brusin kuoli vuonna 1987 Jyväskylässä.
Aiheesta muualla

P. Koskinen : Patteritöistä Saksan pääesikunnan palvelukseen, Hakkapeliitta, 10.04.1934, nro 15, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kalterijääkärin kokemuksia : kalterijääkäri Juho Imm. Aallon (1893–1954) pikkumuistelmia, Suomen Kuvalehti, 06.03.1937, nro 10, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kaksi joutui hirsipuuhun ja neljä armosta kymmenen vuoden vankeusrangaistukseen. Venäläinen virkavalta vaati selvitystä  erääseen väkivallantekoon ja kun syyllisiä ei löytynyt, sieppasi kynsiinsä kuusi syytöntä viipurilaista nuorukaista, Aamulehti, 12.03.1937, nro 69, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kalterijääkärit viettivät eilen monin juhlallisuuksin Venäjän vankiloista vapautumisensa 20-vuotismuistoa, Helsingin Sanomat, 13.03.1937, nro 70, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kalterijääkäri Jussi Reinikaisen hautakammio Iivanansaaressa.
Buu-klubben

| BUU-klubben |
| --- | --- |

Tyyli:  lastenohjelma, makasiiniohjelma
Kestoaika:  noin 30 minuuttia
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle Fem Yle Teema & Fem
Esitetty:  1997 – jatkuu edelleen
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Suzan Aledin
Tuotantoyhtiö(t):  Yle
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
BUU-klubbenin entinen alkutunnus.
Buu-klubben on Yle Femin ja Yle Teema & Fem-kanavan ruotsinkielinen lastenohjelma. Sitä esitetään joka arkipäivä kello 18.00.
Buu-klubbenia ei muista Yle Femin ohjelmista poiketen tekstitetä suomeksi.
Buu-klubben koostuu lyhyistä juonnoista ja esitettävästä ohjelmasta. Joka viikonpäivälle on oma ohjelmansa. Esimerkiksi torstain ohjelmistoon kuului usean vuoden ajan makasiinityyppinen ohjelma Oppåner å hitådit. Jouluisin ohjelmistossa on joulukalenteri, joka tavallisesti tekstitetään myös suomeksi.
Ohjelman nimi on lyhenne sanoista barn, ungdom, utbildning (suom. lapset, nuoriso, koulutus).
Sarjat

Bamse ja rosvokaupunki
Bärtil
Bo muuttaa kotoa
Hittehatt
Inui
Jazzoo
Kisulit
Kasper ja Petra
Kiwi & Strit
Kulmikkaat kaverit
Kiia ja kissa
Kakkukestit
Kullebyn sairaala
Lili
Lenni Lohikäärme
Mirrin ja Hiirun matikkaleikit
Minun universumini
Murut ja lurut
Mitä ihmettä?
Muumien maailma
Muumilaakson tarinoita
Melkein kuusivuotias
Mainio Macaron
Nukkeseikkailut
Pingu kaupungissa
Pikkuli
Pikku Roy
Rotat
Saara ja Sorsa
Tilda ja hänen ystävänsä
Täplä ja Läiskä
Tom ja Fluffy
Taikaleipää
Urpo ja Turpo
Viiru ja Pesonen
Yakari
Äänijahti
Aiheesta muualla

Buu-klubbenin sivusto (ruotsiksi)
Yle Areena: BUU-klubben
4-aminoatsobentseeni

| 4-aminoatsobentseeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-fenyylidiatsenyylianiliini
CAS-numero:  60-09-3
PubChem CID:  6051
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)N=NC2=CC=C(C=C2)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H11N3
Moolimassa:  197,238 g/mol
Sulamispiste:  127 °C
Tiheys:  1,16 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,0343 g/l (25 °C)
4-aminoatsobentseeni (C12H11N3) eli p-aminoatsobentseeni tai aniliinikeltainen on atsoväreihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää väriaineena ja muiden väriaineiden synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa 4-aminoatsobentseeni on keltaista tai oranssia kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain vähäisissä määrin veteen, mutta liukenee paremmin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. 4-aminoatsobentseeni on mahdollisesti karsinogeenista ja kuuluu työterveyslaitoksen luetteloon syöpäsairauden vaaraa aiheuttavista aineista.
4-aminoatsobentseenia valmistetaan kuumentamalla aniliinia ja natriumnitriittiä happamissa oloissa. Osa aniliinista reagoi diatsoniumsuolaksi, joka reagoi aniliinin kanssa diatsoaminobentseeniksi. Diatsoaminobentseeni toisiintuu kuumennettaessa 4-aminoatsobentseeniksi.
4-aminoatsobentseenia käytetään melko vähäisessä määrin esimerkiksi lakkojen ja vahojen värjäämiseen. Siitä valmistetaan muita aineita kuten atso- tai induliinivärejä. 4-aminoatsobentseeniä on käytetty myös hyönteismyrkkynä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 4-aminoatsobentseeni Wikimedia Commonsissa
Aniliinikeltainen, Coloria.net
Luettelo Juvan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Juvan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Juvan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Babar ja Badun seikkailut

| Babar ja Badun seikkailut> Babar and the Adventures of Badou |
| --- | --- |
Tyyli:  seikkailu
Kestoaika:  21 min
Pääosissa:  Aapo Pennanen Noora Voutilainen  Maria Kemppainen  Luka Menna  Kari Tamminen  Rauno Ahonen  Sami Ahonen Taisto Oksanen  Antti L. J. Pääkkönen
Alkuperäiskieli:  ranska
Verkko:   Yle TV2
Esitetty:   30. lokakuuta 2010 – 23. huhtikuuta 2011
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  65 (Suomessa 52)
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jane Sobol
Ohjaaja(t):  Mike Fallows
Käsikirjoittaja(t):  Jean de Brunhoff  Lauren de Brunhoff  Michael Stokes  Sylvie Barro Morincome  Kathryn Walton-Ward  Elizabeth Keyishian  Kristen McGregor  Justine Cheynet  Nick Flanagan
Säveltäjä(t):  Jeff Danna
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Babar ja Badun seikkailut (engl. Babar and the Adventures of Badou) on vuonna 2010 valmistunut ranskalais-kanadalainen  3D-animaatiosarja.
Suomessa sitä esitettiin Pikku Kakkonen lokakuusta 2010 huhtikuuhun 2011.
Suomalaiset ääninäyttelijät

Listassa on vain osa hahmoista.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aapo Pennanen  | … |  Badu   |
|  Noora Voutilainen  | … |  Chiku   |
|  Maria Kemppainen  | … |  Zawadi   |
|  Luka Menna  | … |  Piikki   |
|  Kari Tamminen  | … |  Kornelius   |
|  Rauno Ahonen  | … |  Babar   |
|  Sami Ahonen  | … |  Kake   |
|  Taisto Oksanen  | … |  Krokodilius   |
|  Antti L. J. Pääkkönen  | … |  Suomu, Tero   |
|  Petrus Kähkönen  | … |  Pom   |
Sarjan jaksot

| Jakso | Nimi | Englanninkielinen nimi | Ensiesitys  Suomessa |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Vakooja-ansa/Rokko | Spy Trap/Sneazels | 30.10.2010 |
| 2. | Badun tanssi/Salainen sisäpiha | Tutu Badou/Hidden Courtyard | 6.11.2010 |
| 3. | Muisto-mellakka/Saippuoitu | Memory Mayhem/Soaped! | 13.11.2010 |
| 4. | Toitotus/Celestenkylän Juniorimarssiorkesteri | The Thunderclap/The Celesteville Junior Marching Band | 20.11.2010 |
| 5. | Tuuliajolla/Erilainen telttaretki | Windrunners/Bivowacky | 27.11.2010 |
| 6. | Matkija/Sankari-Hippo | Copy Cat/Heropotamus | 4.12.2010 |
| 7. | Lulu tulee kylään/Banaanisuklaakeittoa | Lulu Time/Chocolate and Banana Soup | 11.12.2010 |
| 8. | Piikkinaattori/Tryffelitempaus | The Quillinator/Truffle Shuffle | 18.12.2010 |
| 9. | Leijakilpailu/Kiitoalus-kilpailu | Kite Fight/Zoomerblimps | 25.12.2010 |
| 10. | Villissä luonnossa/Operaatio "Mystinen matkalaukku" | Gone Wild/Operation Secret Suitcase | 1.1.2011 |
| 11. | Kake ja kutkuttava kirja/Mustakärsän taikakivi | Jake And The Big Book/Blacktrunk's Magic Stone | 8.1.2011 |
| 12. | Avain/Paljon melua Laaksosta | The Key/Grotto For One | 15.1.2011 |
| 13. | Apinaleiri/Paha pomppu | Monkey Camp/Bad Bounce | 22.1.2011 |
| 14. | Rohkea kaveri/Pääosassa rouva Strutsi | The Brave Guy/Starring Ms. Strich | 29.1.2011 |
| 15. | Bob/Roistoja | Bob/Villains | 5.2.2011 |
| 16. | Kukkaisvoimaa/Kiljuntaa | Flower Power/Hee Honk | 12.2.2011 |
| 17. | Rubiinirötös/Leijona-Joona | Ruby Rumpus/Dandy Andi | 19.2.2011 |
| 18. | Juhla-Badu/Sulkapalloilua | Birdie Bonk/Badou on the Ball | 26.2.2011 |
| 19. | Naapurisopupäivä/Savanniselkkaus | Neighborly Nice Day/Savannah Scramble | 5.3.2011 |
| 20. | Lelupulma/Kuninkaallinen potretti | Toy Trouble/The Royal Portrait | 13.3.2011 |
| 21. | Kookoskirous/Seikkailufantti | Coconut Jinx/Adventurephant | 19.3.2011 |
| 22. | Dinosauruksen muna/Kivivaras | The Dino Egg/Stone Stealer | 26.3.2011 |
| 23. | Aika lentää kuin siivillä/Rysähdys | Sneaking Past/Crash N' Dash | 2.4.2011 |
| 24. | Kaken päivä/Vartiokaartilainen | The Day of the Jake/Point Guard | 9.4.2011 |
| 25. | Hämärät merirosvot/Älä juksaa | Dimday Pirates/No Foolin | 16.4.2011 |
| 26. | Aurinko, kuu ja tähti/Gaxxin kultakaivokset | Moon and Star and Sun/The Gold Mines of Gaxx | 23.4.2011 |
Burneyn reliefi

| Burneyn reliefi |
| --- | --- |

Nimi:  Burneyn reliefi
Toinen nimi:  Yön kuningatar
Valmistumisvuosi:  n. 1800–1750 eaa.
Taiteenlaji:  savinen kohokuva
Korkeus:  49,5 cm
Leveys:  37 cm
Syvyys:  4,8 cm
Nykyinen omistaja:  British Museum
Sijainti:  huone 56
Paikkakunta:  Lontoo
Burneyn reliefi (tunnetaan myös Yön kuningattarena) on Mesopotamiasta löytynyt terrakottalaatta, joka esittää sarvikruunuista jumalatarta. Kohokuva on peräisin Isin-Larsa-kaudelta noin vuosilta 1800–1750 eaa. Se oli muinoin kirkkaanpunainen, mutta maali on vuosituhansien kuluessa irronnut. Naishahmon tarkempi tunnistaminen on osoittautunut mahdottomaksi.
Kuvaus

Burneyn reliefi on muinaisbabylonialaiseen tyyliin valmistettu terrakottalaatta, joka esittää alastonta siivekästä naista. Laatta on 49,5 cm korkea, 37 cm leveä ja 4,8 cm paksu. Halkeilun estämiseksi saveen on sekoitettu akanasilppua.
Naishahmo seisoo kahden leijonan selässä ja sen vasemmalla ja oikealla puolella on kaksi pöllöä. Naisella on päässään neljän sarviparin kruunu ja käsissään mittatikut ja rullalle käärityt mittanauhat, jotka Mesopotamian taiteessa olivat jumaluuden tunnuksia. Pohkeissaan naisella on kannuskynnet ja jalkaterien paikalla linnun kynnet. Naisen siivet osoittavat alaspäin. Laatan alaosassa on vuoristoon viittaava kuvio.
Laatta oli muinoin maalattu, mutta väri on kulunut siitä lähes kokonaan pois. Väritys voidaan kuitenkin rekonstruoida. Naisen iho ja pöllöt olivat punaisia, naisen korut kullanvärisiä ja leijonat valkoisia. Laatan tausta, naisen hiukset ja leijonien harjat olivat mustia. Siipien ja pöllöjen sulissa oli sekä valkoista, mustaa että punaista.
Laatan alkuperäistä nimeä tai käyttötarkoitusta ei tunneta. Mustan taustan perusteella hahmon on arveltu liittyvän vainajalaan. Mesopotamiassa suurin osa saviesineistä kuivattiin auringossa. Polttopuun harvinaisuuden vuoksi vain arvokkaimmat taide-esineet ja monumenttirakennusten tiilet poltettiin uunissa, joten Burneyn reliefi oli todennäköisesti hyvin tärkeä teos. Siihen viittaa myös kohokuvan poikkeuksellinen yksityiskohtaisuus.
Kohokuva oli aikoinaan ehkä ripustettuna syvennyksen tai pienen huoneen seinälle. Seinä oli todennäköisesti mudasta valmistettua pehmeää tiiltä, joka romahtaessan hautasi laatan. Kuva on säilynyt erittäin hyvin, mikä viittaa siihen, että kuva hautautui pian talon tuhoutumisen tai hylkäämisen jälkeen ja oli näin turvassa säältä ja ilkivallalta.
Naishahmo

Thorkild Jacobsen uskoi kohokuvan esittävän seksin ja sodan jumalatarta Inannaa (akkadiksi Ištar). Jakobsen arveli reliefin liittyneen temppeliprostituutioon ja olleen esillä bordellin pyhätössä. Jumalattaren tunnuseläin oli leijona, mutta pöllöillä ei tiedetä olleen Inanna-kultin symboliikassa erityistä merkitystä. Naishahmon yläosan ulkomuoto vastaa Inannaa, mutta Inannalle ei yleensä kuvattu linnun jalkoja tai siipiä. Lisäksi Inanna oli tapana kuvata sivusta eikä edestä.
Toisen selityksen mukaan kohokuva esittää ardat lili -demonia, joka vietteli ja vahingoitti miehiä (vrt. Lilith). Pahantahtoisten demonien kuvaaminen taiteessa oli kuitenkin harvinaista, sillä jo pelkän kuvan pelättiin aiheuttavan ihmisille vaikeuksia. Hahmolla on lisäksi jumaluuteen viittaavia tunnuksia, ja on ylipäätään epätodennäköistä, että poikkeuksellisen hieno taideteos kuvaisi suhteellisen vähämerkityksellistä demonia.
Kolmannen selityksen mukaan kohokuva esittää Ereškigalia, Inannan isosiskoa ja vainajien valtakunnan kuningatarta. Alaspäin osoittavat siivet ovat Mesopotamian taiteessa tyypillinen alamaailman jumal- tai henkiolennon piirre. Ereškigalin uskottiin elävän Ganzir-nimisessä maanalaisessa palatsissa, jonka sisäänpääsy oli Mesopotamiasta itään sijaitsevassa vuoristossa. Tunnetussa kertomarunossa Inannan laskeutuminen alamaailmaan Ereškigal kuvataan alastomaksi. Pöllöt liitettiin pimeyteen, ja leijonien päällä seisominen ehkä osoittaa Ereškigalin valtaa jopa mahtavimpien elävien olentojen ylitse. Pelottavan maineensa vuoksi Ereškigalia ei kuvattu taiteessa, eikä tunneta Burneyn reliefiä siksi voida verrata kuviin, joiden varmuudella tiedettäisiin esittävän jumalatarta.
Historia

Reliefin provenienssia ei tunneta, sillä sitä ei löydetty arkeologisissa kaivauksissa. Tyyliseikkojen perusteella sen uskotaan olevan peräisin eteläistä Mesopotamiasta. Todennäköisimmin se on valmistettu Babyloniassa kuningas Hammurabin hallituskaudella (1792–1750 eaa.). Teos muistuttaa Urista löytynyttä jumalankuvaa ja saattaa olla samasta kaupungista. Nykyisen Irakin eteläosissa sijaitsevassa Urissa tehtiin laajamittaisia arkeologisia kaivauksia vuosina 1922–1934, jolloin löydettiin suuri määrä muinaisbabylonialaista esineistöä.
Kohokuva saapui Lontooseen tuntematonta reittiä 1930-luvun alussa. Teos oli löydettäessä hajonnut kolmeen osaan ja lukuisiin pienempiin sirpaleisiin, mutta korjattaessa sen todettiin säilyneen lähes kokonaisuudessaan. Se tutkittiin 1933 ja todettiin aidoksi kaksi vuotta myöhemmin. Syyrialainen muinaisesineiden kauppias tarjosi sitä British Museumille, joka ei kuitenkaan ostanut sitä. Museon kieltäydyttyä laatan osti keräilijä Sydney Burney, jonka mukaan se sai nimensä. Burney oli entinen brittiarmeijan kapteeni, joka toimi brittiläisen muinaisesinekauppiaiden yhdistyksen puheenjohtajana Lontoossa. The Illustrated London News kirjoitti laatasta vuonna 1936.
Burneyn jälkeen laatta ehti olla kahden eri omistajan hallussa. Vuonna 2003 British Museum osti 1,5 miljoonalla punnalla. Teoksen nimeksi annettiin Yön kuningatar sen mustan taustan mukaan. Se on sijoitettuna British Museumin huoneeseen 56.
Rekonstruoitu väritys.
Punainen 2G

| Punainen 2G |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dinatrium 5-asetamido-4-okso-3-(fenyylihydratsinyylideeni)naftaleeni-2,7-disulfonaatti
CAS-numero:  3734-67-6
PubChem CID:  19522
SMILES:  CC(=O)NC1=C2C(=CC(=C1)S(=O)(=O)[O-])C=C(/C(=N/NC3=CC=CC=C3)/C2=O)S(=O)(= O)[O-].[Na+].[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C18H13N3Na2O8S2
Moolimassa:  509,434 g/mol
Liukoisuus veteen:  131,97 g/l (20 °C)
Punainen 2G eli atsogeraniini on atsoväri (E 128) ja se muuntuu elimistössä pääasiassa aniliiniksi. Punainen 2G saattaa aiheuttaa hyperaktiivisuutta, ihottumaa ja anemiaa. Se voi aiheuttaa myös geenivaurioita ja olla karsinogeeninen. Sitä on saanut käyttää Euroopan unionissa vähintään 6 % viljaa sisältävissä aamiaismakkaroissa ja vähintään 4 % kasvis- ja/tai viljatuotteita sisältävien hampurilaispihvien värjäämiseen enintään 20 mg/kg.
Punainen 2G:tä valmistetaan aniliinin diatsoniumsuolan ja  N-asetyyli-8-amino-1-naftoli-3,6-disulfonihapon atsokytkentäreaktiolla ja mudostamalla reaktiotuotteesta natriumsuola. .
Suomessa väriä ei ole saanut myydä suoraan kuluttajalle. Punaisen 2G:n käyttö elintarvikkeissa kiellettiin Euroopan yhteisön 28. heinäkuuta 2007 voimaan tulleella asetuksella.
Sitä on käytetty myös mustevärinä sekä villan, silkin ja paperin värjäämiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Punainen 2G Wikimedia Commonsissa
ChemBlink: Acid Red 1 (3734-67-6) (englanniksi)
Koskinen (Kuopio)

| Koskinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio
Koordinaatit:  62°48′28″N, 27°11′34″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Virmasveden alue (14.72)
Laskujoki:  Kivijoki Kuttajärveen 
Järvinumero:  14.727.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  99,4 m  
Pituus:  1 km  
Leveys:  410 m  
Rantaviiva:  2,431 km  
Pinta-ala:  19,173 ha  
Suurin syvyys:  11,4 m  
Saaria:  ei saaria 
  [ ohje ]  
Koskinen  on Pohjois-Savossa Kuopiossa  Koskenkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,0 kilometriä pitkä, 410 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 19,2 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Virmasveden alueella (14.72), jonka Kivijoen valuma-alueeseen (14.727) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,4 metriä mpy.
Poskilampi (Kuopio, Koskenkylä)

| Poskilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio
Koordinaatit:  62°47′11″N, 27°14′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Virmasveden alue (14.72)
Laskujoki:  puro Kaijaan 
Järvinumero:  14.727.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  113,7 m  
Pituus:  630 m  
Leveys:  220 m  
Rantaviiva:  1,545 km  
Pinta-ala:  9,155 ha  
Suurin syvyys:  8,5 m  
Saaria:  ei saaria 
  [ ohje ]  
Poskilampi  on Pohjois-Savossa Kuopiossa  Koskenkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 630 metriä pitkä, 220 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 9,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Virmasveden alueella (14.72), jonka Kivijoen valuma-alueeseen (14.727) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 113,7 metriä mpy.
Adolf Ivar Arwidssonin muistomerkki

Harry Kivijärvi, Adolf Ivar Arwidssonin muistomerkki, 1970.
Adolf Ivar Arwidssonin muistomerkki on Turun Tuomiokirkonpuistoon vuonna 1970 pystytetty Harry Kivijärven graniittiveistos. Jyväskylän mustasta graniitista veistetty teos on korkeudeltaan 423 cm.
Aimo Oristo on kuvannut Adolf Ivar Arwidssonin muistoa vaalivan veistoksen symboloivan ”Aamuruskon miestä” tuomassa valonsädettä, joka siirtää paikoiltaan taantumuksen pimeät kivipaadet.
Kaija (Kuopio, Koskenkylä)

| Kaija |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio
Koordinaatit:  62°47′24″N, 27°14′29″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Virmasveden alue (14.72)
Laskujoki:  Myllyjoki Koskiseen 
Järvinumero:  14.727.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108,9 m  
Pituus:  2,9 km  
Leveys:  200 m  
Rantaviiva:  6,263 km  
Pinta-ala:  29,471 ha  
Suurin syvyys:  9,9 m  
Saaria:  ei saaria 
  [ ohje ]  
Kaija  on Pohjois-Savossa Kuopiossa  Koskenkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 2,9 kilometriä pitkä, 200 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 29 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 6,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Virmasveden alueella (14.72), jonka Kivijoen valuma-alueeseen (14.727) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,9 metriä mpy.