stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arthur Rimbaud
Runous

Sekä Rimbaud’n elämänvaiheet että hänen tuotantonsa kuvastavat yritystä kokea “todellinen elämä” ja luoda sen kuvaamiseen tarvittava uusi kieli. Hän etsi jatkuvasti uutta paikkaa, jossa voisi asua ja saada otteen “totuudesta”. Nuorena hän oli kiinnostunut yliluonnollisista aatteista, kuten okkultismista, ja luki niitä käsittelevää kirjallisuutta. Hän kirjoitti 16-vuotiaana ystävälleen Paul Demenylle vuonna 1871 tekstin Lettres du voyant, jossa hän selosti keinoja päästä tuonpuoleiseen “todellisen elämän” maailmaan. Myöhemmin hän alkoi esittää, että todellisen elämän voisi saavuttaa vain vastustamalla moraalia, yhteiskuntaa ja vallanpitäjiä. Runoilija tekisi sen vähitellen, murentamalla vastustajansa runouden avulla. Tämän hän esitti ensimmäisen kerran runossaan Le bateau ivre (1871, suom. Humaltunut venhe / Juopunut pursi). Hän julisti siinä käyttävänsä kaikkia keinoja irrottautuakseen entisestä maailmasta ja omasta itsestään, jotta voisi paljastaa kaikki elämän ja kuoleman salaisuudet. Tätä mielentilaa hän kuvasi kokoelmassaan Illuminations (1874). Hän joutui kuitenkin myöhemmin perääntymään ja myöntämään, että moraali kesti siihen kohdistetun hyökkäyksen, ja vuoden 1874 “kausi helvetissä” oli vain pakoa todellisuudesta. Rimbaud luovutti ja totesi, ettei kirjoittamalla voinut luoda uutta moraalia.
Juopunut pursi -runo ja Illuminations-kokoelma olivat tyyliltään mullistavia. Juopunut pursi on aleksandriinimittainen loppusointuinen (a / b / a / b) teksti. Sen kuvakieli on koottu venekuvastosta. Aikanaan se oli kielikuviensa ja symboliensa käytössä uudenaikainen. Illuminations koostuu pääosin proosarunoista, vaikkakaan niissä ei ole proosalle tyypillisiä ​​elementtejä, kuten lineaarista tarinankerrontaa. Sisällöltään kokoelman runot ovat moninaisia ​​ja toisistaan riippumattomia. Tässäkin kokoelmassa Rimbaud eroaa tyyliseikkojen suhteen muusta runoudesta, kuten Charles Baudelairen tyylistä, vaikka he kirjoittivat tekstejään yhtäaikaisesti.
Suomennettuja teoksia

Illuminaatiot ja Kausi helvetissä.  ((Illuminations, kirjoitettu 1874, julkaistu 1886; Une saison en enfer, 1873.) Suomentanut M. T. Erholtz)  Iisalmi:  omakustanne, 1983.  ISBN 951-99490-8-9.
Säteilevät kuvat ja Kausi helvetissä.  ((Illuminations, kirjoitettu 1874, julkaistu 1886; Une saison en enfer, 1873.) Suomentaneet Pekka Parkkinen ja Jaakko A. Ahokas)  Espoo:  Weilin + Göös, 1983.  ISBN 951-35-2947-9.
Hirtettyjen tanssiaiset. Runoja.  (Valinnut ja suomentanut Einari Aaltonen)  Turku:  Sammakko, 2000.  ISBN 952-5194-18-3.
Kausi helvetissä. Runoja.  ((Une saison en enfer, 1873.) Suomentanut Einari Aaltonen)  Turku:  Sammakko, 2003.  ISBN 952-5194-68-X.
Illuminaatioita. Runoja.  ((Illuminations, kirjoitettu 1874, julkaistu 1886.) Suomentanut Einari Aaltonen. Sisältää myös ranskankielisen tekstin)  Turku:  Sammakko, 2003.  ISBN 952-5194-67-1.
Kirjeitä Afrikasta ja runoilijakomeetan kirjeitä.  (Suomentanut ja toimittanut Einari Aaltonen)  Turku:  Sammakko, 2004.  ISBN 952-5194-69-8.
Kootut teokset.  (Suomentanut ja toimittanut Einari Aaltonen)  Turku:  Sammakko, 2012.  ISBN 978-952-483-226-7.
Kirjallisuutta

Ihalainen, J. K.: Ainoa, ainoa, ainoa elämä. Kuolematon kulkuri Arthur Rimbaud.  (2. korjattu ja uudistettu painos (1. painos: Palladium-kirjat, 1995))  Turku:  Sammakko, 2012.  ISBN 978-952-483-222-9.
Miller, Henry: Salamurhaajien aika. Proosallinen tutkielma Rimbaud’sta.  (The Time of the Assassins. A Study of Rimbaud, 1946. Suomentaneet Einari Aaltonen ja Seppo Lahtinen)  Turku:  Sammakko, 2000.  ISBN 952-5194-17-5.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Karhu, Tuomo: Suuri kirottu – suuri näkijä (Arkistoitu – Internet Archive). Arvio teoksista Kirjeitä Afrikasta, Kausi Helvetissä ja Illuminaatioita. Turun sanomat 19.1.2005.
Kirstinä, Väinö: Rimbaud – 150 vuotta syntymästä. Arvio teoksista Kirjeitä Afrikasta, Kausi Helvetissä ja Illuminaatioita. Kiiltomato.net 8.6.2005.
Kunnas, Tarmo: Kääntämisen vaikeudesta. Arvio teoksesta Hirtettyjen tanssiaiset. Yliopisto 8/2001.
Siro, Juha: Hurraa, henkäys käy luurankotanssiin. Arvio teoksesta Hirtettyjen tanssiaiset. Kiiltomato.net 28.10.2000.
Arthur Rimbaud : Humaltunut venhe, Suomen Kuvalehti, 14.07.1934, nro 29, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Symbolismi
Fernand Khnopff, , 1911.
Symbolismi
Fin de siècle | Romantiikka | Dekadenssi |  Symbolismi kirjallisuudessa | Venäläinen symbolismi
Symbolisteja
Léon Bakst | Charles Baudelaire | Aubrey Beardsley | Arnold Böcklin | Magnus Enckell | Gustav Klimt | Max Klinger | Stéphane Mallarmé | Gustave Moreau | Mihail Nesterov | Edgar Allan Poe |  Sully Prudhomme | Arthur Rimbaud | Konstantin Somov | Émile Verhaeren | Paul Verlaine
Symbolismia
Pahan kukat | Ad Astra | Haavoittunut enkeli | Halla | Kuoleman puutarha | Köynnöksenkantajat | Lemminkäisen äiti | Symposion | Terror Antiquus
Arthur Rimbaud’n ”des Assis” -runon käsikirjoitus.
Aki Yli-Salomäki

| Aki Yli-Salomäki |
| --- | --- |
 Aki Yli-Salomäki kesällä 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1972 Tampere
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  säveltäjä
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Aki Yli-Salomäki (s. 1972 Tampere) on suomalainen säveltäjä ja musiikkitoimittaja. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu orkesteriteoksia ja konserttoja, vokaali- ja kamarimusiikkia sekä sooloteoksia.
Taidemusiikin ohella Yli-Salomäki työskentelee säveltäjänä ja tuottajana populaarimusiikin, kuten elektroakustisen ambientin ja popin, parissa. Lisäksi hän toimii musiikkijournalistina tehden muun muassa radio-ohjelmia Yleisradiolle sekä kirjoittaen musiikkiarvosteluja.
Ura

Aki Yli-Salomäki on opiskellut musiikkitiedettä ja kirjallisuustieteitä Helsingin yliopistossa. Sävellystä hän on opiskellut Jouni Kaipaisen ja Juhani Nuorvalan johdolla, sävellystä ja orkestraatiota taas Harri Vuoren johdolla Helsingin Yliopistossa 1998–1999 sekä yksityisesti 2000–2002. Yli-Salomäki on Suomen Säveltäjät ry:n sekä Suomen Musiikintekijät ry:n jäsen.
Yli-Salomäki on uransa alusta alkaen keskittynyt erityisesti orkesteriteoksiin ja konserttoihin, mutta hän on säveltänyt laajasti myös kamari- ja soolomusiikkia. Hänen soitetuimpia teoksiaan ovat sinfoniaorkesterille sävelletty Uneen... (2016), jousikvartettiteos Uinukainen (2015), viululle ja kitaralle (vaihtoehtoisesti huilulle ja kanteleelle) sävelletty Raanu (2012) sekä kitaralle sävelletty sooloteos Odota (2010). Yli-Salomäen orkesterimusiikkia ja konserttoja ovat Suomessa esittäneet muun muassa Turun filharmoninen orkesteri, Sinfonia Lahti, Oulu Sinfonia, Kymi Sinfonietta, Pori Sinfonietta, Lapin kamariorkesteri sekä Joensuun, Lappeenrannan, Lohjan, Kemin, Mikkelin, Seinäjoen ja Vaasan kaupunginorkesterit. Hänen kamarimusiikkiansa ovat esittäneet etenkin Kamus-kvartetti, viulisti Kreeta-Julia Heikkilä ja kitaristi Petri Kumela.
Yli-Salomäen monitaiteellisiin projekteihin on kuulunut musiikin säveltäminen ilma-akrobaatti Ilona Jäntin esityksiin sekä elokuvaohjaaja Sami Hokkasen ja koreografi Vilma Tihilän tanssielokuvaan Paikka. 2010-luvun loppupuolelta alkaen Yli-Salomäki on säveltänyt klassisen nykymusikin ohella yhä enenevässä määrin myös elektroakustista ambient-musiikkia. Yli-Salomäki julkaisee ja tuottaa säveltämäänsä ambientia artistinimellä Osa7029. Barokkilaulaja ja esitystaiteilija Debi Wongin kanssa Yli-Salomäki muodostaa elektro-pop-duon Ouden. Yli-Salomäki tekee myös salanimillä erilaisia suomenkielisiä marginaalimusiikin projekteja.
Musiikkijournalistina Yli-Salomäki tunnetaan erityisesti radio-ohjelmistaan. Hän on tehnyt vuodesta 2010 alkaen Yleisradiolle klassista musiikkia käsitteleviä radio-ohjelmia ja -sarjoja. Suomalaista nykymusiikkia hän on esitellyt muun muassa ohjelmasarjassa "Aikamme suomalaista musiikkia" (2012–), ja tuoreita levyjulkaisuja hän on käsitellyt ohjelmasarjassa "Uudet levyt" (2018–). Radio-ohjelmissaan Yli-Salomäki on pyrkinyt tuomaan esille erilaisia säveltäjiä yleisesti tunnetun valtavirran ulkopuolelta sekä varsinkin nykymusiikin tyylillistä kirjoa ja monimuotoisuutta. Esimerkiksi hänen ohjelmasarjansa "Epäilyttävän uutta" (2020–) pyrkii esittelemään uusimman taidemusiikin suuntaviivoja 2000-luvun moninaisuuden ja rajoja ylittävien genrefuusioiden näkökulmasta. Yli-Salomäki on toiminut myös musiikkikriitikkona.
Teoksia > Orkesterimusiikki

Ei mittään – Never Mind (2018–2019) sinfoniaorkesterille (15')
Onnelmia (2014–2016) sinfoniaorkesterille (24')
Uneen... (2015–2016) sinfoniaorkesterille (12')
Uinukainen (2015) jousiorkesterille (jousiorkesteriversio alun perin jousikvartetille sävelletystä teoksesta) (11')
Kaarella (2009–2010) sinfoniaorkesterille (9')
Lull (2008/2010) sinfoniaorkesterille (10')
Speak, memory (2007) sinfoniaorkesterille (16')
Random Layers on Open Space (2006) sinfoniaorkesterille (10')
Ilmassa (2005) jousiorkesterille (6')
Lava (2003) sinfoniselle puhallinorkesterille (10')
Drift (2003–2004) jousiorkesterille (23')
Teoksia > Teokset solistille ja orkesterille

Yhtenäisyys (2018–2019) huilulle ja sinfoniaorkesterille (21')
Oi autuus (2015–2016) sellolle ja sinfoniaorkesterille (24')
Ilmanvaloa (2013–2014) klarinetille ja sinfoniaorkesterille (31')
Täplät (2009) oboelle ja sinfoniaorkesterille (15')
Gently Flow Silent Streams (2008/2010) oboelle ja sinfoniaorkesterille (6')
Species – In Action (2005–2006/2010) konsertto lyömäsoittimille ja sinfoniaorkesterille (17')
Smaller and Smaller (2005) konsertto kitaralle ja orkesterille (17')
Kamarisinfonia nro 1 "ALLA" (2004–2005) soolohuilulle, sooloklarinetille, nauhasoittimille, lyömäsoittimille ja jousiorkesterille (38')
Arpian images (2003) konsertto vibrafonille, kellopelille ja jousille (30')
Viulukonsertto (2002) viululle ja jousiorkesterille (18')
Klarinettikonsertto (2001/2004) klarinetille ja jousiorkesterille (14')
.lagh (2000) konsertino huilulle ja jousiorkesterille (10')
Teoksia > Vokaali- ja kuoroteokset

Les Hymnes de Bilitis (engl. The Hymns of Bilitis) (2014) mezzosopraanolle, viululle ja sellolle (8')
Aukea (2010–2013) kurkkulaulajalle ja sinfoniaorkesterille (18')
Sekunneista kiinni (2011–2012) sekakuorolle (11')
Haihtuvaa (2010–2011) naiskuorolle ja sinfoniaorkesterille (30')
Uumenissa (2008) kamarikuorolle (8')
Mistä osasit (2005) sekakuorolle (6')
Teoksia > Teokset isoille yhtyeille

Tiedät kyllä miksi (2021) yhtyeelle (6')
Harhoja (2014–2015) kamariyhtyeelle (jousikvartetille ja puhallinkvartetille) (13')
Väreitä (2014–2015) klarinetille, käyrätorvelle, pianolle ja jousikvartetille (15')
Süvendus (2011) ensemblelle (13')
Colours in Linear Landscapes (2005–2006) ensemblelle (10')
Rata (2005) big bandille (4')
More (2001–2002) big bandille (7')
Teoksia > Kamarimusiikki

Uusi yritys (2018–2019) jousikvartetille (8')
Raukeaa  (2019) viululle, sellolle ja pianolle (8')
Helpottaa jo (2019) kitaralle ja viululle (6')
Muistiainen (2018–2019) klarinetille, viululle, alttoviululle ja sellolle (10')
Sellaisenaan (2017) jousikvartetille (26')
Uinukainen (2015) jousikvartetille (10')
Versoja (2013–2014) oboelle, viululle, nauhalle ja ilma-akrobaatille (23')
Raanu (2012) viululle ja kitaralle (teoksesta on myös versiot viululle ja kanteleelle, kitaralle ja huilulle sekä huilulle ja kanteleelle) (9')
Paikka (2012) kurkkulaulajalle ja oboelle (7')
Täälläolo (2010) jousikvartetille (8')
Valotomu (2010–2011) kitaralle ja jousikvartetille (17')
Nightfall (2010–2011) klarinetille ja jousikvartetille (12')
Excerpt (2006) klarinetille, sellolle ja pianolle (5')
Atmos (2003) kahdelle kitaralle ja kahdelle huilulle (9')
Teoksia > Teokset soolosoittimelle

Viipyillen (2010–2013), teossarja erilaisille soolosoittimille (30')
Preview (2011) klarinetille (7')
Jälkitiloja – viisi miniatyyriä (2010–2011) pianolle (7')
Hidasta (2010) sellolle (6')
Mailla (2010) alttoviululle (6')
Odota (2010) kitaralle (6')
Palkinnot

Ensimmäinen palkinto Chamber Music Seinäjoki 2005 -kilpailussa teoksesta Colours in Linear Landscapes
Helsingin yliopiston Pacius-palkinto 2005
Levytykset > Klassinen musiikki

2013 – Odota, Otto Tolonen, kitara, Sibarecords SACD-1011 (Toccata: Finnish Guitar Music / Otto Tolonen)
2015 – Raanu, Sami Junnonen, huilu, Eva Alkula, kantele, Sibarecords SRCD-1016 (Laet lauloi / Sami Junnonen, huilu)
2020 – Vesimittari / Pond Skater (Gerridae), Petri Kumela, kitara, Welmersson WREC1 (Small Creatures – A Musical Bestiary / Petri Kumela
Levytykset > Muut musiikkijulkaisut (valikoima)

2017 – Osa7029: A Sense of Belonging, Lepo Records, Lepo0001
2018 – Osa7029: Songs, Lepo Records, Lepo0004
2019 – Osa7029: Orchestral, Lepo Records, Lepo0012
2020 – Osa7029: Roots/Branches/Cones, Eclipse Music
2020 – Ouden: Nothing left but sea, Eclipse Music
Aiheesta muualla

Aki Yli-Salomäen kotisivut
Aki Yli-Salomäki Music Finlandin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Torvinen, Juha 2010. The Tone of the North. Finnish Music Quarterly 3/2010: 14–19.
Yle: Kuuluttajan vieras: Säveltäjä/toimittaja Aki Yli-Salomäki 2.8.2018
Yli-Salomäen musiikkia Soundcloudssa
Apollonia (Kreetan pohjoisrannikko)

| Apollonia> Ἀπολλωνία.Sijainti |
| --- | --- |
 Apollonia
Koordinaatit:  35°19′39″N, 25°04′05″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Gázi (?), Malevízi, Iraklion, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Apollonia (m.kreik. Ἀπολλωνία, Apollōnia) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Gázin kaupungin paikalle noin kahdeksan kilometriä länteen nykyisestä Iraklionista.
Apollonian kaupunki on ollut olemassa hellenistiseltä kaudelta varhaiselle bysanttilaiselle kaudelle. Muutoin sen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Stefanos Byzantionlainen mainitsee Apollonian sijainneen lähellä Knossosta. Diodoros Sisilialainen mainitsee Apollonian olleen liitossa Kydonian kanssa mutta tulleen petetyksi poikkeuksellisella tavalla: kydonialaiset valtasivat kaupungin rauhan aikana ystävää teeskennellen, surmasivat kaupungin miespuolisen väestön ja jakoivat naiset keskenään. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Apollōniatēs (Ἀπολλωνιάτης), myöhemmin latinaksi Apolloniates ja Apolloniensis.
Kaupunkia ei tule sekoittaa myös Kreetan pohjoisrannikolla mutta lännempänä sijainneeseen Apelloniaan (myös Apollonia) tai saaren etelärannikon Apolloniaan.
Yhdysvaltain vuoden 1790 väestönlaskenta

Yhdysvaltojen vuoden 1790 väestönlaskenta oli ensimmäinen Yhdysvalloissa järjestetty väestönlaskenta. Väestönlaskennan mukaan Yhdysvalloissa oli 2. elokuuta 1790 3 929 214 asukasta.
Väestönlaskennassa tietoja kerättiin kaikissa kolmessatoista osavaltiossa (Connecticut, Delaware, Etelä-Carolina, Georgia, Maryland, Massachusetts, New Hampshire, New Jersey, New York, Pennsylvania, Pohjois-Carolina, Rhode Island ja Virginia) ja neljässä territorioissa (Vermont, Kentucky ja Tennessee), joista myöhemmin tuli osavaltioita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltain vuoden 1790 väestönlaskenta Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain väestönlaskennat
1790
1800
1810
1820
1830
1840
1850
1860
1870
1880
1890
1900
1910
1920
1930
1940
1950
1960
1970
1980
1990
2000
2010
2020
2030
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Asterix olympialaisissa

Asterix olympialaisissa (ransk. Astérix aux Jeux olympiques) on Asterix seikkailee -sarjan neljäs Suomessa julkaistu osa. Se ilmestyi Ranskassa vuonna 1967 ja Suomessa vuonna 1970. Sarjan on käsikirjoittanut René Goscinny ja piirtänyt Albert Uderzo.
Aiheesta muualla

Manu Pärssinen: Asterix olympialaisissa. V2.fi 26.2.2008.
Annikki Saarela

Annikki Saarela lapsineen vuonna 1972.
Aino Annikki Saarela (o.s. Miekk-oja, 28. syyskuuta 1944 Helsinki – 30. kesäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen kansainvälisen uran tehnyt virkamies ja pankinjohtaja, koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti.
Annikki Saarela kävi Helsingin saksalaisen koulun ja kartutti kielitaitoaan myös Ranskassa, Englannissa ja Saksan liittotasavallassa. Hän suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1968 ja Master of Law -tutkinnon Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä 1969. Hän työskenteli ensin lyhyen määräaikaisuuden ajan Asuntohallituksessa, kunnes siirtyi Suomen valtiovarainministeriöön aluksi esittelijäksi, sitten kansainvälisten asioiden sihteeriksi ja nuoremmaksi hallitussihteeriksi. Vuonna 1973 hänet nimitettiin 28-vuotiaana Maailmanpankin johtokuntaan Washingtoniin kahden vuoden määräajaksi.
Saarela palasi Suomeen ja valtiovarainministeriöön, kunnes siirtyi Pohjoismaiden investointipankin apulaisjohtajaksi vuosiksi 1977–1980. Kolmannen kerran hän palasi valtiovarainministeriöön vuonna 1980, tehtävänä vastata pääneuvottelijana Suomen kansainvälisistä lainaneuvotteluista. Vuonna 1985 Saarela siirtyi Postipankin johtajaksi ja kolmeksi vuodeksi pankin Tokion edustuston päälliköksi. Hän oli Postipankin hallituksen jäsen 1988–1995, jolloin pankki osallistui johdannaiskauppaan. Myöhemmin hänet todettiin vastuulliseksi raportoinnin laiminlyömisestä. Hänet erotettiin Postipankin johtokunnasta toukokuussa 1995 ja pankin palveluksesta täysin elokuussa 1995. Hän siirtyi Suomen Ulkomaankauppaliiton Brysselin-rahoitusyksikköön. Hän toimi myös konsulttina.
Annikki Saarelan puoliso oli arkkitehti Heikki Saarela. Hänen isänsä oli professori Heikki Miekk-oja ja nuorempi sisar on pankinjohtaja Susanna Miekk-oja, joka Annikki Saarelan tavoin kuului Postipankin johtajistoon. Hänen tyttärensä on elokuvaohjaaja ja professori Saara Saarela.
Aiheesta muualla

Annikki Saarelan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Aston Martin DB11

| Aston Martin DB11 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Aston Martin
Valmistusvuodet:  2016–
Korimalli:  2-ovinen coupé
Luokka:  S-segmentti
Muotoilija:  Marek Reichman
Edeltäjä:  Aston Martin DB9
Tekniset tiedot
Vaihteisto:  8-vaihteinen automaatti
Mitat
Massa:  1 770 kg
Pituus:  4 739 mm
Leveys:  1 279 mm
Korkeus:  1 279 mm
Aston Martin DB11 on ylellinen urheiluauto, jota brittiläinen Aston Martin on valmistanut vuodesta 2016. Se esiteltiin yleisölle Salon International de l’Auto et accessoiressa. Autokorvasi aikaisemman Aston Martin DB9 -mallin. Siinä on yhtiön itse suunnittelema V12-moottori ja jäykempi runko, joka tarjoaa edeltäjää enemmän tilaa kuljettajalle ja matkustajille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aston Martin DB11 Wikimedia Commonsissa
Aston Martin DB5

| Aston Martin DB5 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Aston Martin
Tuotantomäärä:  983
Edeltäjä:  Aston Martin DB4
Seuraaja:  Aston Martin DB6
Aston Martin DB5 Aston Martinin vuosien 1963–1965 välillä valmistama urheiluauto. Se oli edeltäjänsä DB4:n parannettu versio.
Erikoisvarusteltu DB5 oli Sean Conneryn käytössä elokuvissa 007 ja Kultasormi (1964) ja Pallosalama (1965). Auton osti elokuvatuottaja Jerry Lee vuonna 1969, ja se oli hänen hallussaan 41 vuotta. Auton osti 2010 amerikkalainen liikemies Harry Yeaggy lontoolaisesta huutokaupasta ja asettaa sen näytteille Ohiossa sijaitsevaan yksityiseen automuseoonsa. Vuonna 2012 elokuvassa 007 Skyfall Bond pakenee M:n kanssa Skyfalliin identtisellä autolla.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aston Martin DB5 Wikimedia Commonsissa
Aratta

Aratta oli sumerilaisissa teksteissä mainittu Lähi-idän muinainen maa 2500–2100 eaa. Arattan sijaintia ei tiedetä, mutta moni tutkija katsoo Arattan sijainneen Luoteis-Iranissa ja Azerbaidžanissa Kaukasukselta Zagros-vuoristoon ja Kaspianmereltä Mustallemerelle. Aratta on kytketty Uratuun ja Araratin vuoreen, ja myös Mannain ja Meedian myöhempiin valtakuntiin. Suomalainen tutkija Armas Alonen on väittänyt Arattan olleen sama kuin Shahr-i-Sokhta Itä-Iranissa, mutta monikaan tutkija ei ole ajatusta kannattanut.
Walther GSP

| Walther GSP  Kuvassa Expert-malli |
| --- | --- |

Tyyppi:  Itselataava pistooli
Valmistaja:  Carl Walther GmbH
Valmistusmaa:  Saksa
Valmistusvuodet:  1968–
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  .22 LR ja .32 S&W Long
Aseen pituus:  292 mm
Piipun pituus:  107 (GSP Expert 115) mm
Paino (tyhjänä):  1 180 g (.22 LR)   1 280 g (.32 S&W)
Lipas:  tanko
Kapasiteetti:  5/10 (Expert-malliin saa 10 panoksen lippaan) patruunaa
Walther GSP on tarkkuuspistooli, joka on suosittu kilpa- ja harjoitteluase monissa eri ampumaurheilulajeissa, kuten esimerkiksi isopistooliammunnassa, olympiapistooliammunnassa, vakiopistooliammunnassa ja urheilupistooliammunnassa. Ase on puukahvainen, massasulkuinen, alumiinirunkoinen ja sen lipaskuilu sijaitsee liipasinkaaren etupuolella. 
Aseessa on täysin säädettävät tähtäimet. Liipasimen vastus on säädettävissä. Asetta valmistaa Walther.
Ase toimitetaan laukussa kahdella lippaalla varustettuna.
Eri versiot

Ase on ns. vaihtokaliiperiase, joka Waltherin tapauksessa tarkoittaa sitä että osia vaihtamalla aseen kaliiperi on joko .22 LR tai .32 S&W Long. Aseen voi ostaa myös joko pelkällä .22 LR-sarjalla tai pelkällä .32 S&W-sarjalla varustettuna.
Aseesta on saatavilla myös tarkempi GSP Expert-versio, jossa on mm. pidempi piippu, säädettävä rekyylinvaimennin ja aseen piipun heilahtelua ja tärähtelyä vähentävä piippurakenne suuremman tarkkuuden saavuttamiseksi. Pidemmästä piipusta johtuen GSP Expert on myös hieman painavampi kuin perusversio.
Expert-versiossa on myös nitrokarbonoitu lukko. Valmistajan mukaan tämä vähentää kitkaa ja lisää kestävyyttä.
Vaihtokaliiperiaseen merkittävin etu kahteen erilliseen aseeseen verrattuna on kahvan ja laukaisukoneiston asetusten säilyminen täysin samanlaisena ammuttaessa eri pistoolilajeja. Nykyiset Suomen Ampumaurheiluliiton säännöt mahdollistavat tämän.
Aseen voi tilata useilla erityyppisillä ja kokoisilla kahvoilla. Myös vasenkätisiä ja nuorille ampujille ja naisille sopivia pienempiä kahvoja valmistetaan.
Muuta

Suomalaisten aseen hallussapitolupaehtojen mukaisesti Walther GSP:hen täytyy olla omat hallussapitolupansa sekä perusaseelle että mahdolliselle vaihtosarjalle. Perusase vaatii aseen hallussapitoluvan ja vaihtosarja aseen osan hallussapitoluvan. Tämä johtuu siitä, että vaihtosarjan kaliiperi on toinen kuin perusaseessa.
Aseeseen saa myös vaihtosarjan .22 Short-patruunoille, jolloin aseen mallimerkintä on Walther OSP.
Eri versioiden teknisiä tietoja

|  | GSP (vanhat versiot) | GSP | GSP | GSP Expert | GSP Expert | OSP |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kaliiperi | .22 LR | .22 LR | .32 S&W | .22 LR | .32 S&W | .22 Short |
| Kokonaispituus | 300 mm | 292 mm | 292 mm | 295 mm | 295 mm | 298 mm |
Leveys: 50 mm
| Korkeus | 150 mm | 150 mm | 150 mm | 142 mm | 142 mm | 142 mm |
| Paino | 1.270 g | 1.180 g | 1.280 g | 1.200 g | 1.280 g | 1.160 g |
| Tähtäinväli | 220 mm | 220 mm | 220 mm | 220 mm | 220 mm | 274 mm |
| Piipun pituus | 115 mm | 107 mm | 107 mm | 115 mm | 107 mm | 85 mm |
| Laukaisuvastus | 1.000 g / 1.360 g | 1.000 g / 1.360 g | 1.360 g | 1.000g / 1.360 g | 1.360 g | 100–200 g |
| Lippaan kapasiteetti | 5 | 5 | 5 | 5 / 10 | 5 | 5 |
Aiheesta muualla

Maahantuojan Walther-sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Valmistajan Walther GSP-sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Walther GSP, .32 S&W-osat kiinnitettynä), .22 LR-sarja irrallaan ylempänä
Aussois

| Aussois |
| --- | --- |

 Aussois
 Koordinaatit: 45°13′38″N, 6°44′32″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Savoie
Arrondissementti:  Saint-Jean-de-Maurienne
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  41,9 km²
Väkiluku (2016):  673 
 – Väestötiheys:  16 as./km²
Kunnan numero:  73023
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aussois on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 38 kilometriä Saint-Jean-de-Mauriennen kaupungista itään, lähellä Italian vastaista rajaa.
Kunnan voimalaitospatoja
Kuningas Kaarle Kaljupää kävi kunnassa vuonna 877 ennen kuolemaansa, kun hän oli ylittämässä Alppeja. Nykyään kunta saa elantonsa matkailusta sekä Ranskan valtion energiayhtiön EDF:n voimalaitospadoista.