stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomi Eurovision laulukilpailussa
Suomalaisia euroviisuja > 2012

Vuonna 2012 Suomen edustajaksi valittiin Pernilla Karlsson, joka voitti Uuden Musiikin Kilpailun. Hän edusti Suomea ensimmäisessä semifinaalissa 22. toukokuuta 2012 kappaleella ”När jag blundar”, mutta ei päässyt finaaliin. Karlsson sai semifinaalissa 41 pistettä ja oli kahdestoista. Semifinaalipisteiden joukossa oli muun muassa täydet 12 pistettä Unkarilta, Tanskalta 8 pistettä ja Islannilta 7 pistettä.
Suomalaisia euroviisuja > 2013

Vuonna 2013 Suomen edustajaksi valittiin Krista Siegfrids, joka voitti Uuden Musiikin Kilpailun. Hän lauloi euroviisuissa kappaleen ”Marry Me”. Hän pääsi semifinaalista jatkoon ja sijoittui finaalissa 24:nneksi. Pisteitä tuli 13.
Suomalaisia euroviisuja > 2014

Vuonna 2014 Suomen edustajaksi valittiin Uuden Musiikin Kilpailun voittanut rockyhtye Softengine kappaleella ”Something Better”. Softengine pääsi finaaliin, jossa se sijoittui yhdenneksitoista 72 pisteellä. Se on Suomen kaikkien aikojen neljänneksi paras sijoitus suhteessa osallistujamäärään, joka oli 37 maata.
Suomalaisia euroviisuja > 2015

Vuonna 2015 Suomen edustajaksi valittiin Uuden Musiikin Kilpailun voittanut punkyhtye Pertti Kurikan Nimipäivät kappaleellaan ”Aina mun pitää”. Kappale sijoittui 1. semifinaalissa viimeiselle sijalle saaden 13 pistettä, eikä selviytynyt finaaliin. Myöhemmin paljastetun äänijakauman mukaan kappale oli semifinaalissa yleisöäänten kymmenes ja tuomariäänten viimeinen.
Suomalaisia euroviisuja > 2016

Vuonna 2016 Suomen edustajaksi valittiin poplaulaja Sandhja, joka voitti Uuden Musiikin Kilpailun kappaleellaan ”Sing It Away”. Kappale kilpaili Tukholmassa ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui 18 maan joukossa 15:nneksi eikä selviytynyt finaaliin.
Suomalaisia euroviisuja > 2017

Vuonna 2017 Uuden Musiikin Kilpailun voitti Norma John kappaleellaan ”Blackbird”, joka näin ollen edusti Suomea Euroviisuissa Ukrainassa. Kappale kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa jossa se sai 92 pistettä (puhelinäänestäjiltä 51 ja raadeilta 41), sijoittui 12:nneksi, eikä päässyt näin finaaliin asti.
Suomalaisia euroviisuja > 2018

Vuonna 2018 Suomea edusti Saara Aalto kappaleella ”Monsters”. Ensimmäisessä semifinaalissa Aalto sai 108 pistettä (puhelinäänestäjiltä 73 ja raadeilta 35), sijoittui 10. sijalle ja pääsi finaaliin. Finaalissa Suomi sijoittui 25. sijalle 46 pisteellä (23 pistettä sekä puhelin- että raatiäänestyksessä).
Suomalaisia euroviisuja > 2019

Vuonna 2019 Suomea valittiin edustamaan Darude ja Sebastian Rejman kappaleella ”Look Away”. Kappale ei päässyt finaaliin asti, vaan sijoittui oman semifinaalinsa viimeiseksi sekä koko kilpailun kolmanneksi viimeiseksi, jätettyään ainoastaan Irlannin Sarah McTernanin sekä Itävallan Pændan taakseen. Kappale sai semifinaalissa vain 23 pistettä joista kaksitoista Virolta, kaksi Islannilta ja loput Australian, Espanjan, Kreikan sekä Puolan raadeilta.
Suomalaisia euroviisuja > 2020

Vuonna 2020 Suomen edustajaksi valittiin Aksel Kankaanranta kappaleellaan ”Looking Back”. Kankaanranta ei kuitenkaan päässyt edustamaan Suomea vuoden 2020 Euroviisuihin, sillä ne peruttiin koronaviruspandemian takia.
Suomalaisia euroviisuja > 2021

Vuonna 2021 Suomen edustajaksi valittiin Uuden Musiikin Kilpailun voittanut rockyhtye Blind Channel kappaleellaan ”Dark Side”. Blind Channel pääsi jatkoon toisesta semifinaalista ja sijoittui siellä viidenneksi. He edustivat Suomea lauantaina 22.5. järjestetyssä finaalissa ja ylsivät kuudennelle sijalle 301 pisteellä. Se on Suomen kaikkien aikojen kolmanneksi paras sijoitus suhteessa osallistujamäärään, joka oli 39 maata.
Suomalaisia euroviisuja > 2022

Vuonna 2022 Suomen edustajaksi valittiin Uuden Musiikin Kilpailun voittanut The Rasmus kappaleellaan ”Jezebel”. Yhtye pääsi jatkoon toisesta semifinaalista sijoittuen siellä seitsemänneksi. Finaalissa Suomi sijoittui sijalle 21 saatuaan 38 pistettä.
Suomalaisia euroviisuja > 2023

Vuonna 2023 Suomen edustajaksi valittiin Uuden Musiikin Kilpailun voittanut Käärijä kappaleellaan ”Cha cha cha”. Häntä pidettiin kilpailun yhtenä suurimmista ennakkosuosikeista. Käärijä pääsi jatkoon ensimmäisestä semifinaalista ja esiintyi 13. toukokuuta järjestetyn finaalin ensimmäisellä puoliskolla esiintymispaikalla 13. Suomi sijoittui finaalissa toiseksi 526 pisteellä, voittaen yleisöäänestyksen 376 pisteellä. Kyseessä on Suomen kaikkien aikojen toiseksi paras sijoitus suhteessa osallistujamäärään (37 maata) sekä kaikkien aikojen paras sijoitus suomenkielisellä kappaleella.
Suomalaisia euroviisuja > 2024

Vuonna 2024 Suomen edustajaksi valittiin Uuden Musiikin Kilpailun voittanut Windows95man feat. Henri Piispanen kappaleella ”No rules”. Suomi sijoittui finaalissa 19. sijalle saaden yhteensä 38 pistettä, joista yleisöltä 31 ja raadeilta 7. Tulos jäi selvästi finaalin aikana suoritetuista vedonlyöntiveikkauksista, joissa Suomi nousi sijalle 7.
Kapellimestarit

Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä. Suomen kapellimestarina toimivat George de Godzinsky, Ossi Runne, Henrik Otto Donner sekä Olli Ahvenlahti.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Suomen kapellimestarit 1961–1998
| Vuosi | Nimi |  |  |
| 1961 | George de Godzinsky |  |  |
| 1962 | George de Godzinsky |  |  |
| 1963 | George de Godzinsky |  |  |
| 1964 | George de Godzinsky |  |  |
| 1965 | George de Godzinsky |  |  |
| 1966 | Ossi Runne |  |  |
| 1967 | Ossi Runne |  |  |
| 1968 | Ossi Runne |  |  |
| 1969 | Ossi Runne |  |  |
| 1971 | Ossi Runne |  |  |
| 1972 | Ossi Runne |  |  |
| 1973 | Ossi Runne |  |  |
| 1974 | Ossi Runne |  |  |
| 1975 | Ossi Runne |  |  |
| 1976 | Ossi Runne |  |  |
| 1977 | Ossi Runne |  |  |
| 1978 | Ossi Runne |  |  |
| 1979 | Ossi Runne |  |  |
| 1980 | Ossi Runne |  |  |
| 1981 | Henrik Otto Donner |  |  |
| 1982 | Ossi Runne |  |  |
| 1983 | Ossi Runne |  |  |
| 1984 | Ossi Runne |  |  |
| 1985 | Ossi Runne |  |  |
| 1986 | Ossi Runne |  |  |
| 1987 | Ossi Runne |  |  |
| 1988 | Ossi Runne |  |  |
| 1989 | Ossi Runne |  |  |
| 1990 | Olli Ahvenlahti |  |  |
| 1991 | Olli Ahvenlahti |  |  |
| 1992 | Olli Ahvenlahti |  |  |
| 1993 | Olli Ahvenlahti |  |  |
| 1994 | Olli Ahvenlahti |  |  |
| 1996 | Olli Ahvenlahti |  |  |
| 1998 | Olli Ahvenlahti |  |  |
Kommentaattorit > Televisio

Historian kuluessa Yleisradion kommentaattoreina ovat toimineet useat kokeneet radio- ja televisiojuontajat, kuten Erkki Toivanen, Heikki Harma, Maria Guzenina, Aarre Elo, Vesa Nuotio ja Erkki Pohjanheimo. Jaana Pelkonen toimi selostajana vuodesta 2005 vuoteen 2010. Vuonna 2011 hänet korvasi Tarja Närhi, joka juonsi yhdessä Asko Murtomäen kanssa. Vuosina 2014 ja 2015 televisiossa ja radiossa käytettiin samaa juontoparia. Vuosina 1960, 2013 ja 2015 suomenkielinen selostus tehtiin kilpailupaikan sijasta Yleisradion studioilta Pasilasta. Euroviisulähetykset (mukaan lukien Suomen karsinnat) on näyttänyt Suomessa vuosina 1960–2001 ja vuodesta 2021 eteenpäin Yle TV1 ja vuosina 2002–2019 Yle TV2, tosin vuoden 2017 ensimmäinen semifinaali tuli jalkapallo-ottelun takia poikkeuksellisesti TV1:n puolelta. Uuden Musiikin Kilpailu lähetettiin vuosina 2012–2019 Yle TV2:lla ja vuodesta 2020 alkaen Yle TV1:llä. Vuoden 2018 Uuden Musiikin Kilpailu nähtiin TV1:n puolella.
| Vuosi/vuodet | Kommentoijat |
| --- | --- |
1960–1969: Aarno Walli
1970: Ei lähetetty Suomessa
1971–1972: Heikki Seppälä
1973: Erkki Pohjanheimo
1974: Matti Paalosmaa
1975: Heikki Seppälä
1976: Vesa Nuotio
1977–1978: Erkki Toivanen
1979: Anja-Maija Leppänen
1980: Heikki Harma Aarre Elo
1981: Ossi Runne
1982: Erkki Toivanen
1983: Erkki Pohjanheimo
1984: Heikki Seppälä
1985–1986: Heikki Harma Kari Lumikero
1987: Erkki Toivanen
1988: Erkki Pohjanheimo
1989: Heikki Harma
1990: Erkki Pohjanheimo Ossi Runne
1991: Erkki Pohjanheimo
1992: Erkki Pohjanheimo Kati Bergman
1993–1994: Erkki Pohjanheimo Kirsi-Maria Niemi
1995: Erkki Pohjanheimo Olli Ahvenlahti
1996: Erkki Pohjanheimo Sanna Kojo
1997: Aki Sirkesalo Olli Ahvenlahti
1998: Maria Guzenina Sami Aaltonen
1999–2000: Jani Juntunen
2001: Jani Juntunen Asko Murtomäki
2002–2003: Maria Guzenina Asko Murtomäki
2004: Markus Kajo Asko Murtomäki
2005–2006: Jaana Pelkonen Heikki Paasonen Asko Murtomäki
2007: Heikki Paasonen Ellen Jokikunnas Asko Murtomäki
2008–2009: Jaana Pelkonen Mikko Peltola Asko Murtomäki
2010: Jaana Pelkonen Asko Murtomäki
2011: Tarja Närhi Asko Murtomäki
2012: Tarja Närhi  Tobias Larsson
2013: Juuso Mäkilähde  Aino Töllinen
2014: Jorma Hietamäki  Sanna Pirkkalainen
2015: Aino Töllinen  Cristal Snow
2016–2018: Mikko Silvennoinen
2019: Mikko Silvennoinen Krista Siegfrids
2020: Kilpailu peruttiin
2021–2022: Mikko Silvennoinen
2023: Mikko Silvennoinen  Katri Norrlin (2. semifinaali)
2024: Mikko Silvennoinen
Kommentaattorit > Ruotsinkieliset kommentaattorit

| Vuosi/vuodet | Kommentoijat |
| --- | --- |
2002–2008: Thomas Lundin
2009–2010: Tobias Larsson
2011– : Eva Frantz Johan Lindroos
Kommentaattorit > Radio

Vuodesta 1960 vuoteen 1969 radiossa ja televisiossa oli sama kommentaattori, Aarno Walli. Vuodesta 1971 alkaen lukuun ottamatta vuotta 1974 radiossa on ollut televisiosta oma erillinen selostuksensa. Vuonna 1970 Suomi ja Yleisradio eivät osallistuneet Eurovision laulukilpailuun eikä kilpailua lähetetty Suomen televisiossa ja radiossa. Vuosina 2014 ja 2015 televisiossa ja radiossa käytettiin samaa juontoparia.
| Vuosi/vuodet | Kommentoijat |
| --- | --- |
1971–1972: Poppe Berg
1973: tuntematon
1974: Matti Paalosmaa
1975: Erkki Melakoski
1976–1981: tuntematon
1982–1985: Jake Nyman
1986: Heimo Holopainen ja Erkki Vihtonen
1987–1988: tuntematon
1989–1991: Jake Nyman ja Kati Bergman
1992: Heimo Holopainen
1993: Sanna Kojo ja Outi Popp
1994–1996: Aki Sirkesalo ja Kati Bergman
1997: Marko Miettinen ja Kati Bergman
1998–1999: Aki Sirkesalo ja Kati Bergman
2000–2003: Iris Mattila lähde? ja Tarja Närhi
2004–2013: Sanna Kojo ja Jorma Hietamäki
2014: Jorma Hietamäki ja Sanna Pirkkalainen
2015: Aino Töllinen ja Cristal Snow
2016–2017: Jorma Hietamäki ja Sanna Pirkkalainen
2018: Anna Keränen
2019: Sanna Pirkkalainen ja Toni Laaksonen (Semifinaalit) Sanna Pirkkalainen ja Sami Sykkö (Finaali)
2021: Sanna Pirkkalainen ja Toni Laaksonen
Kommentaattorit > Pisteidenlukijat

Suomi on pääosin ilmoittanut pisteensä englanniksi, paitsi vuosina 1961, 1962 ja 1978 ne ilmoitettiin ranskaksi.
1961–1969: Poppe Berg
1971 (Suomen tuomarit Dublinissa): Vieno Kekkonen, Markku Veijalainen
1972 (Suomen tuomarit Edinburghissa): Åke Granholm, Marita Merikoski
1973 (Suomen tuomarit Luxemburgissa): Kristiina Kauhtio, Heikki Sarmanto
1974: Aarre Elo
1975: Kaarina Pönniö
1976: Erkki Vihtonen
1977–1980: Kaarina Pönniö
1981: Annemi Genetz
1982–1984: Solveig Herlin
1985: Annemi Genetz
1986–1990: Solveig Herlin
1991: Heidi Kokki
1992–1994: Solveig Herlin
1996: Solveig Herlin
1998: Marjo Wilska
2000: Pia Mäkinen
2002: Marion Rung
2004: Anna Stenlund
2005: Jari Sillanpää
2006: Nina Tapio
2007: Laura Voutilainen
2008: Mikko Leppilampi
2009: Jari Sillanpää
2010: Johanna Pirttilahti
2011: Susan Aho
2012: Mr. Lordi
2013: Kristiina Wheeler
2014: Redrama
2015: Krista Siegfrids
2016: Jussi-Pekka Rantanen
2017: Jenni Vartiainen
2018: ABREU
2019: Christoffer Strandberg
2021: Katri Norrlin
2022: Aksel Kankaanranta
2023: Bess
2024: Toni Laaksonen (Alun perin Käärijän piti kertoa pisteet, mutta hän kieltäytyi ennen lähetystä)
Kirjallisuutta

Murtomäki, Asko: Finland 12 points!.  Helsinki:  Teos, 2007.  ISBN 978-951-851-106-2
Amfiteatteri

Rooman Colosseum.
Amfiteatteri (lat. amphitheatrum < m.kreik. amfi + theatron, 'molemmin puolin' + 'teatteri') on rakennustyyppi, joka koostuu pyöreästä tai soikeasta näyttämöstä tai muusta esityspaikasta, jota ympäröi portaittain nouseva katsomo. Nykyään amfiteatterista puhutaan usein riippumatta siitä, onko katsomo puoliympyrän vai kokoympyrän muotoinen. Antiikkiin liittyvissä yhteyksissä amfiteatterilla tarkoitetaan kuitenkin aina roomalaista rakennustyyppiä, jossa katsomo ympäröi näyttämöä kaikilta puolilta, kun taas puoliympyrän muotoista, alun perin Kreikassa syntynyttä tyyppiä kutsutaan (kreikkalaiseksi) teatteriksi.
Roomalaiset amfiteatterit erosivat kreikkalaistyylisistä, puoliympyrän muotoisista teattereista paitsi muodoltaan, myös funktioltaan. Siinä missä teattereissa esitettiin näytelmiä, sekä tragedioita että komedioita, amfiteattereissa keskityttiin karkeampaan viihteeseen, etenkin raakoihin eläin- ja gladiaattoritaisteluihin. Amfiteattereihin kaikilla oli vapaa pääsy, ja niillä oli suuri merkitys kansan tyytyväisenä pitämisessä, jota kuvastaa hyvin ilmaus ”leipää ja sirkushuveja”. Istumapaikat määräytyivät yleensä yhteiskunnallisen aseman mukaan. Naiset kuitenkin joutuivat tavallisesti tyytymään kaikkein huonoimpiin paikkoihin katsomon yläosassa, kaukana näyttämöstä. Tämä ehkä johtui siitä, että amfiteattereissa esitettyjä näytöksiä ei pidetty naisille sopivina. Suurin ja tunnetuin antiikin aikainen amfiteatteri on 1. vuosisadalla jaa. Roomaan rakennettu Colosseum. Varhaisin säilynyt on Pompejin amfiteatteri (noin 70 eaa.).
Kreikkalaisessa maailmassa amfiteatterit eivät koskaan tulleet kovin yleisiksi edes sen jälkeen, kun roomalaiset olivat valloittaneet alueen. Sen sijaan Roomassa oli amfiteattereiden ohella myös paljon puoliympyrän muotoisia roomalaisia teattereita, joiden arkkitehtuuri ja funktio oli eräitä yksityiskohtia lukuun ottamatta sama kuin Kreikassa.
Pompejin amfiteatteri.
Arlesin amfiteatteri Ranskassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amfiteatteri Wikimedia Commonsissa
Sam Johnstone

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Samuel Luke Johnstone
Syntymäaika: 25. maaliskuuta 1993 (ikä 31)
Syntymäpaikka: Preston, Englanti
Pelipaikka: maalivahti
Seura
Seura: Wolverhampton
Pelinumero: 31
Junioriseurat
2009–2011: Manchester United
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2018 | Manchester United | 0 | (0) |
| 2011 | → Oldham Athletic | 0 | (0) |
| 2011–2012 | → Scunthorpe United | 12 | (0) |
| 2013 | → Walsall | 7 | (0) |
| 2013 | → Yeovil Town | 1 | (0) |
| 2014 | → Doncaster Rovers | 18 | (0) |
| 2014–2015 | → Doncaster Rovers | 10 | (0) |
| 2015 | → Preston North End | 22 | (0) |
| 2015–2016 | → Preston North End | 4 | (0) |
| 2017 | → Aston Villa | 21 | (0) |
| 2017–2018 | → Aston Villa | 45 | (0) |
| 2018–2022 | West Bromwich Albion | 165 | (0) |
| 2022–2024 | Crystal Palace | 29 | (0) |
| 2024– | Wolverhampton | 5 | (0) |
Maajoukkue
| 2008 | Englanti U16 | 1 | (0) |
| 2009–2010 | Englanti U17 | 14 | (0) |
| 2010–2012 | Englanti U19 | 13 | (0) |
| 2013 | Englanti U20 | 3 | (0) |
| 2021– | Englanti | 4 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. marraskuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 15. marraskuuta 2024.
Samuel Luke ”Sam” Johnstone (s. 25. maaliskuuta 1993 Preston) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Wolverhamptonia. Hän kuului pitkään Manchester Unitedin omistukseen mutta pelasi lainasopimuksilla muissa seuroissa. Kausina 2018–2022 hän oli West Bromwich Albionin ykkösmaalivahti yhdellä kaudella Valioliigassa ja kolmella kaudella mestaruussarjassa. Kausilla 2022–2024 hän pelasi Crystal Palacessa 29 valioliigaottelua.
Johnstone pelasi Englannin nuorisomaajoukkueissa, ja oli muun muassa voittamassa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta 2009. Hän pelasi Englannin A-maajoukkueessa ensimmäisen ottelunsa 28-vuotiaana kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Romaniaa vastaan ja pelasi saman vuoden syksyllä kaksi MM-karsintaotteluakin. Hän kuului Englannin hopeajoukkueeseen EM-kilpailuissa 2021, muttei saanut turnauksessa peliaikaa. Kaikkiaan hän on pelannut neljä maaottelua.
Noliko Maaseik

| Noliko Maaseik |
| --- | --- |

Koko nimi:  Noliko Maaseik
Perustettu:  1960
Kenttä:  Sporthal Maaseik, Maaseik
– Kapasiteetti:  4 500 istumapaikkaa
Valmentaja:   Vital Heynen
Sarja:  Belgian lentopalloliiga
Noliko Maaseik on belgialainen lentopallojoukkue, joka pelaa Belgian liigassa. Joukkue on voittanut useita Belgian liigan mestaruuksia ja Cup-mestaruuksia.
Suomalaiset

Maaseikissa pelasi kaudella 2008 suomalaispelaajista Antti Siltala, joka siirtyi Maaseikiin Pielaveden Samposta 2007 kauden päätteeksi. Muita suomalaisia jotka ovat pelanneet Maaseikissä, ovat maajoukkuepassari Mikko Esko, Mika Pyrhönen sekä Jussi Heino.
Muuta

Mikko Esko teki läpimurtonsa Maaseikissa 2004 kaudella.  Maaseikissa on tällä hetkellämilloin? pelaamassa muun muassa belgialainen hakkuri Gert Van Walle, hollantilainen 214cm yleispelaaja Kay van Dijk ja Portugalin maajoukkuepassari Nuno Pinneiro.
Noliko Maaseik pelaa 2007–2008 kaudella Belgian liigan lisäksi Lentopallon Mestareiden liigaa sekä Belgian Cupia.
Saavutukset

Belgian mestaruus:
1991, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2001, 2002, 2003, 2004
Belgian Cup:
1986, 1991, 1997, 1998, 1999, 2001, 2002, 2003, 2007
Belgian Supercup:
1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2002, 2003
Guillermo Varela

Guillermo Varela vuonna 2021.
Guillermo Varela Olivera (s. 24. maaliskuuta 1993 Montevideo, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa brasilialaisseura Flamengoa.
Seurajoukkueura

Varela aloitti ammattilaisuransa Peñarolissa, jota edustaen hän teki ensiesiintymisensä Uruguayn Primera Divisiónissa 5. kesäkuuta 2011 Racing Club de Montevideota vastaan pelatussa kotiottelussa.
Varela siirtyi Englannin Valioliigan Manchester Unitediin 7. kesäkuuta 2013 julkistamattomalla siirtosummalla. Hän oli ensimmäinen pelaajahankinta, jonka David Moyes teki Unitedin managerina. Kauden 2014–2015 Varela pelasi lainasopimuksella Real Madridin reservijoukkueessa Castillassa. Kaudella 2015–2016 hän pelasi Valioliigassa Manchester Unitedin joukkueessa neljä ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi yhden ottelun ja Eurooppa-liigassa kolme ottelua. Kauden 2016–2017 Varela oli lainalla saksalaisseura Eintracht Frankfurtissa ja pelasi Bundesliigassa seitsemän ottelua.
Kesällä 2017 Varela palasi 1,5 vuodeksi kotimaahansa Peñarolin joukkueeseen. Tammikuussa 2019 hän siirtyi Tanskaan FC Kööpenhaminan joukkueeseen. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Eurooppa-liigassa 11 ottelua FC Kööpenhaminan yltäessä puolivälieriin, joissa se hävisi Manchester Unitedille. Varela pelasi sittemmin myös Venäjällä Moskovan Dynamon joukkueessa. Kesällä 2022 hän siirtyi lainalle brasilialaisseura Flamengoon, ja tammikuussa 2023 siirto muuttui pysyväksi.
Maajoukkueura

Varela pelasi Uruguayn alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa muun muassa vuonna 2013 ikäluokan MM-kilpailuissa, joissa Uruguay saavutti hopeaa hävittyään loppuottelun Ranskalle rangaistuspotkukilpailussa. Varela tuli loppuottelussa vaihdosta kentälle ja pelasi aiemmat kuusi ottelua avauskokoonpanossa.
Varela pelasi Uruguayn A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Puolaa vastaan. Venäjän MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kahdessa ensimmäisessä ottelussa mutta jäi tämän jälkeen vaihtopelaajaksi. Hän palasi maajoukkueeseen vasta kesäkuussa 2022. Vuoden lopulla pelatuissa Qatarin MM-kilpailuissa hän pääsi ensimmäisen ottelun lopulla vaihdosta kentälle ja pelasi täydet minuutit kahdessa muussa ottelussa.
Varela on pelannut vuoden 2022 loppuun mennessä 12 A-maaottelua, joissa hän on ollut yhdeksän kertaa avauskokoonpanossa. Maaleja hän ei ole maaotteluissaan tehnyt.
Rooma (täsmennyssivu)

Rooma, Roma tai Rome voi viitata seuraaviin paikkoihin, asioihin ja henkilöihin:
Paikkoja

Rooma, Italian pääkaupunki
Rooma, antiikin aikainen kaupunkivaltio ja myöhemmin Rooman valtakunnan keskus
Rooman valtakunta, joka perustettiin 700-luvulla eaa. ja jakautui vuonna 395 kahtia:
Länsi-Rooman valtakunta (395–476)
Itä-Rooman eli Bysantin valtakunta (395–1453)
Kolmas Rooma, Moskovasta aikoinaan käytetty nimitys
Rome, kaupunki Georgian osavaltiossa, Yhdysvalloissa
Rome, kaupunki New Yorkin osavaltiossa, Yhdysvalloissa
Nova Roma, mikrovaltio.
Kulttuuri

Rooma, televisiosarja
Rome, luxemburgilainen neofolk-yhtye
Roma, suomalainen yhtye
”Rooma”, Leevi and the Leavingsin kappale vuodelta 1989
”Rooma”, Tomi Markkolan kappale vuodelta 1998
”Rooma”, Edu Kettusen kappale vuodelta 2008
”Rooma”, Jonne Aaronin kappale vuodelta 2016
”Rooma”, Lukas Leonin kappale vuodelta 2019
”Rooma”, Rooma, Rooma, Tuula Siponiuksen kappale vuodelta 1976
Rome: Total War, tietokonepeli
Roma, Adolfo Aristarainin ohjaama elokuva vuodelta 2014
Roma, Alfonso Cuarónin ohjaama elokuva vuodelta 2018.
Henkilöt

Roma-nimisiä henkilöitä:
Roma Downey (s. 1960), pohjoisirlantilainen näyttelijä ja tuottaja
Elder Roma Wilson (1910–2018), yhdysvaltalainen gospelmuusikko ja huuliharpisti
Nani Roma (s. 1972), espanjalainen  ralliautoilija ja endurokuljettaja
Sandra Roma (s. 1990), ruotsalainen tennispelaaja
Rome-nimisiä henkilöitä:
Rome Kanda, japanilainen televisiojuontaja
Harold Rome (1908–1993), yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja
Urheilu

AS Roma, jalkapallojoukkue.
Muuta

RN Roma, Italian laivaston toisessa maailmansodassa palvellut taistelulaiva
Ferrari Roma, automalli.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rooma”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vihreä vasemmisto

| Vihreä vasemmisto> Vinstrihreyfingin – grænt framboð |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  6. helmikuuta 1999
Johto:   Katrín Jakobsdóttir (pj.) 
Ideologia:  demokraattinen sosialismi ekososialismi euroskeptisismi 
Poliittinen kirjo:  vasemmisto
Värit:  vihreä, punainen
Allting:  0 / 63
Kansainväliset jäsenyydet:  – NGLA
Kotisivu:  www.vg.is
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihreä vasemmisto (isl. Vinstrihreyfingin – grænt framboð, lyh. VG) on islantilainen vuonna 1999 perustettu punavihreä puolue. Se pitää toimintansa kulmakivinä ympäristönsuojelua, tasa-arvoa ja sosiaalista oikeudenmukaisuutta, reilua taloutta sekä itsenäistä ulkopolitiikkaa.
Vihreä vasemmisto perustettiin 6. helmikuuta 1999 yhdistämään sosialisteja, feministejä ja vihreitä, joista monet olivat aiemmin toimineet Kansanallianssissa ja Naisten listassa. Perustajat vastustivat samaan aikaan toteutettua Sosiaalidemokraattisen puolueen, Kansanallianssin ja Naisten listan yhdistymistä Sosiaalidemokraattiseksi liitoksi.
Vihreä vasemmisto vastustaa Islannin jäsenyyttä Euroopan unionissa ja Natossa. Puolue kannattaa YK:n, Euroopan neuvoston ja Pohjoismaiden neuvoston vahvistamista. Vihreä vasemmisto on Pohjoismaiden vihreän vasemmiston liiton jäsenpuolue. Pohjoismaiden neuvostossa puolue kuuluu Vasemmistososialistiseen vihreään ryhmään.
Vuonna 2009 Vihreällä vasemmistolla oli noin 5 000 jäsentä. Puolueen nuorisojärjestö on vuonna 2001 perustettu Ung vinstri græn (UVG).
Aiheesta muualla

Vihreä vasemmisto (islanniksi)