stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
J. M. Coetzee

| John Maxwell Coetzee |
| --- | --- |
 John M. Coetzee Varsovassa Puolassa 7. kesäkuuta 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. helmikuuta 1940 (ikä 85) Kapkaupunki, Etelä-Afrikan unioni
Kansalaisuus:  Etelä-Afrikka Australia
Ammatti:  kirjailija, kirjallisuuden professori
Kirjailija
Äidinkieli: afrikaans
Tuotannon kieli: englannin kieli, afrikaans, hollanti
Esikoisteos:  Hämärän maat (1974)
Palkinnot
 Booker-palkinto (1983, 1999)  Nobelin kirjallisuuspalkinto (2003) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
John Maxwell Coetzee (alk. John Michael Cotzee; s. 9. helmikuuta 1940) on eteläafrikkalainen kirjailija. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 2003.
Coetzeen alkuperäinen nimi on John Michael Coetzee, mutta hän muutti myöhemmin toisen nimensä. Coetzee opiskeli Kapkaupungin yliopistossa englantia ja matematiikkaa. 1960-luvulla hän muutti Lontooseen ja työskenteli IBM:n ohjelmoijana. Hän suoritti jatko-opintoja kirjallisuudessa Teksasin yliopistossa Yhdysvalloissa ja sai tohtorin arvon kirjallisuudessa. Hän opetti englantia ja kirjallisuutta Buffalon yliopistossa (SUNY) New Yorkissa vuoteen 1971 saakka. Samana vuonna hän haki pysyvää oleskelulupaa, muttei saanut sitä, koska oli osallistunut mielenosoituksiin Yhdysvaltain käymää Vietnamin sotaa vastaan.
Coetzee palasi Etelä-Afrikkaan vuonna 1971 saatuaan englantilaisen kirjallisuuden professuurin Kapkaupungin yliopistossa. Jäätyään eläkkeelle 2002 hän muutti Adelaideen Australiaan, missä hän sai Adelaiden yliopiston englannin laitoksen kunniajäsenyyden. Maaliskuussa 2006 hän sai Australian kansalaisuuden. Syyksi muuttoon on esitetty, että oikeus asua Etelä-Afrikassa perustuu Coetzeen mukaan petokseen, siirtomaavalloitukseen, minkä voi lukea hänen teoksestaan Kesä.
Coetzee kuvaa romaaneissaan eteläafrikkalaista apartheidia eri yhteiskuntakerrosten näkökulmasta. Hän välttelee poleemisuutta ja reportaasimaisuutta. Apartheid on kuitenkin universaalisti pahan ilmaus. Hän ankkuroi hätkähdyttävät tarinansa allegoriseen tai symboliseen kuvastoon eikä osoittele syyllisiä. Allegorisuus ei estä sitä, että Coetzeen kielellinen kuvaus on konkreettista, jopa piinallisen pikkutarkkaa.
Coetzee on ensimmäinen kirjailija, joka on saanut Booker-palkinnon kahteen kertaan: teoksistaan Michael K:n elämä (1983) ja Häpeäpaalu (1999). Julkisuutta välttelevä Coetzee ei saapunut noutamaan palkintojaan.
Coetzee on ollut naimisissa vuosina 1963–1980.
Teokset > Suomennetut teokset

Maan sydämessä.  (In the heart of the country, 1977)  Suomentanut Kimmo Rentola. Otava, 1986.  ISBN 951-1-08808-4
Barbaarit tulevat.  (Waiting for the barbarians, 1980)  Suomentanut Seppo Loponen. Otava, 1983.  ISBN 951-1-07446-6
Michael K:n elämä.  (The life and times of Michael K, 1983)  Suomentanut Seppo Loponen. Otava, 1984.  ISBN 951-1-07786-4
Foe.  (Foe, 1986)  Suomentanut Seppo Loponen. Otava, 1987.  ISBN 951-1-09320-7
Rautakausi.  (Age of iron, 1990)  Suomentanut Seppo Loponen. Otava, 1990.  ISBN 951-1-11389-5
Pietarin mestari.  (The master of Petersburg, 1994)  Suomentanut Seppo Loponen. Otava, 1994.  ISBN 951-1-13335-7
Poikavuodet: Kohtauksia syrjäisestä elämästä.  (Boyhood: Scenes from provincial life, 1998)  Suomentanut Seppo Loponen. Otava, 1999.  ISBN 951-1-15170-3
Häpeäpaalu.  (Disgrace, 1999)  Suomentanut Seppo Loponen. Otava, 2000.  ISBN 951-1-19869-6
Nuoruus.  (Youth, 2002)  Suomentanut Seppo Loponen. Otava, 2003.  ISBN 951-1-18060-6
Elizabeth Costello.  (Elizabeth Costello, 2003)  Suomentanut Seppo Loponen. Otava, 2005.  ISBN 951-1-19576-X
Hidas mies.  (Slow man, 2005)  Suomentanut Seppo Loponen. Otava, 2006.  ISBN 951-1-20557-9
Hämärän maat.  (Dusklands, 1974)  Suomentanut Seppo Loponen. Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-22060-2
Huonon vuoden päiväkirja.  (Diary of a Bad Year, 2007)  Suomentanut Seppo Loponen. Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-22273-6
Kesä (Summertime, 2009). Suom. Markku Päkkilä. Otava, 2011
Jeesuksen lapsuus (The childhood of Jesus, 2013). Suom. Markku Päkkilä. Otava, 2014
Paul Auster & J. M. Coetzee, Tässä ja nyt, Kirjeitä ystävyydestä, Tammi, 2013 ISBN 978-951-31-7020-2
Teokset > Suomentamattomia teoksia

Giving Offense: Essays on Censorship (1997) ISBN 0-226-11176-8
Stranger Shores: Literary Essays, 1986–1999 (2002) ISBN 0-14-200137-6
Kirjallisuutta

El Khairat, Abdelghani: The Strategy of Intertextuality in J. M. Coetzee's In the Heart of the Country, Foe and Disgrace.  Saarbrücken:  Verlag Dr. Müller, 2011.  ISBN 978-3-639-34050-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ruotsin Akatemian perustelut Nobel-palkinnolle.
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Musikaalisuustestit

Musikaalisuustestien avulla pyritään mittaamaan musikaalisuutta. Musikaalisuustestejä käytetään esimerkiksi musiikkiluokille ja musiikkioppilaitoksiin pyrittäessä. Musikaalisuustestit mittaavat kykyä havaita kuulon avulla äänen perusominaisuuksia. Näitä perusominaisuuksia ovat äänen kesto, intensiteetti, säveltaso sekä sointiväri.

Musikaalisuustestien avulla tutkitaan myös musikaalisuuteen kuuluvia tekijöitä, kuten esimerkiksi sävelkorkeuksien ja sävelten keston erottamiskykyä, melodioiden muistamiskykyä, herkkyyttä musiikin rytmille sekä innokkuutta musisoimista kohtaan.

Musikaalisuustesteissä pyritään mittaamaan koehenkilön musikaalisuutta niiltä osin kuin se on riippumaton esim. koulutuksesta tai iästä. 
Musikaalisuustesteillä on samat vaatimukset kuin kaikella tutkimuksella: testien tulee olla reliaabeleja (sattuman osuus tulee olla mahdollisimman pieni), valideja (testin tulisi mitata juuri tutkittavaa asiaa), objektiivisia sekä käytännöllisiä.
Musikaalisuustestien jaottelua

Musikaalisuustestit voidaan jakaa kyky- ja saavutustesteihin. Kykytestien avulla pyritään mittaamaan primääriä musikaalisuutta, jolloin kulttuurin ja kokemuksen vaikutus pyritään minimoimaan. Saavutustestit puolestaan mittaavat kulttuurisidonnaisia taitoja, sitä mitä henkilö on oppinut. 
Musikaalisuustestit voidaan jaotella testattavan roolin mukaan myös passiivisiin (reseptiiviset) ja aktiivisiin (ekspressiiviset) testeihin. Aktiivisessa testissä testattava toistaa kuulohavainnon pohjalta tehtävän tai tuottaa uutta materiaalia (musisoimalla), kun taas passiivisessa testissä testattava valitsee vastauksen esitetyistä vaihtoehdoista kuulemansa perusteella.

Musikaalisuustestit voidaan myös luokitella holistisiin ja atomistisiin testeihin. Holistiset testit tehdään yksilöille luonnollisessa yhteydessään, kun taas atomistiset testit koostuvat vertailutehtävistä, ja ne toteutetaan usein ryhmissä.
Musikaalisuustestit ja niiden merkittäviä kehittäjiä  Suomessa > Kai Karma

Kai Karma on suomalainen musikaalisuuden tutkija. Hän on kehitellyt ns. Karman testin, joka mittaa musikaalisuutta. Karman testiä käytetään Suomessa mm. musiikkiopistojen, musiikkioppilaitosten ja -lukioiden pääsykokeena. Kai Karma on tehnyt yhteistyötä Irma Järvelän ja Pirre Raijaksen kanssa musikaalisuusgeenin etsimiseen liittyvissä tutkimuksissa.
Musikaalisuustestit ja niiden merkittäviä kehittäjiä  Suomessa > Kai Karma > Kai Karman musikaalisuustesti

Karman musikaalisuustesti on reseptiivinen musikaalisuustesti, jossa koehenkilön ei tarvitse itse tuottaa musiikkia.

Karman testi perustuu nauhalta kuultuihin äänitteisiin. Ideana on, että nauhalta soitetaan tietty melodis-rytminen kulku kolme kertaa perättäin tauotta. Tämän jälkeen on pieni tauko, jonka jälkeen kokelaalle soitetaan vielä yksi näyte, jonka tämä joutuu arvioimaan samanlaiseksi tai erilaiseksi kuin edelliset kolmen näytettä. Näitä neljän näytteen kohtia on testissä 40 kappaletta ja testin kesto on n. 16,5 minuuttia.

Testi on tarkoitettu mittaamaan koehenkilön musiikillista peruskykyä, johon älykkyys, harjoittelu ja kulttuurillinen tausta vaikuttaisivat mahdollisimman vähän. Tästä syystä testi painottuu kokelaan rytmitajun ja sävelten erottelukyvyn testaamiseen, eikä niinkään tonaalisen tajun mittaamiseen, joka muodostuu yleensä kulttuurin ja ympäristön vaikutuksesta.

Näytteet on soitettu syntetisaattorilla, jonka ääntä on voitu muuttaa. Tällä tavoin Karma on pyrkinyt poistamaan äänen monotonisuutta ja testin tylsyyttä. Testin tempo on melko nopea, jotta kokelas ei pystyisi päättelemään vastausta liian helposti tai pitkästymään. Testin vastaustekniikka on koko testin ajan sama; kokelaan täytyy ympyröidä vastauslomakkeesta joko kohta ”sama” tai ”eri”.
Tällä Karma on halunnut välttää liian monimutkaisen kysymyksenasettelun aiheuttamaa vaaraa.
Musikaalisuustestit ja niiden merkittäviä kehittäjiä  Suomessa > Pirre Raijas

Pirre Pauliina Raijas (o.s. Maijala) s. 1975 on merkittävä henkilö Suomessa Kai Karman rinnalla musikaalisuustestien kehittäjänä.
Koulutukseltaan Raijas on sellisti, yhteiskuntatieteiden maisteri, musiikin tohtori ja tutkija. 
Raijas tekee tutkimusta, jonka tavoitteena on selvittää musikaalisuuden yhteyttä biologiaan. Raijas toimii lahjakkuus- ja musikaalisuusgeenitutkijana dosentti Irma Järvelän johtamassa Sibelius-Akatemian ja Helsingin yliopiston molekyyligenetiikan osaston yhteistutkimuksessa.
Musikaalisuustestit ja niiden merkittäviä kehittäjiä  Suomessa > Jäljittelyyn perustuva musikaalisuustesti

Suomen musiikkioppilaitoksissa on Kai Karman musikaalisuustestin ohella yleisesti käytössä jäljittelyyn perustuva musikaalisuustesti. Testille ei ole standardoitua mallia, vaan testaajat suunnittelevat testit omien tarpeidensa mukaan.
Merkittäviä musikaalisuustestien kehittäjiä ulkomailla > Music, Mind and Brain- tutkimusryhmän How musical are you?

Music, Mind and Brain-tutkimusryhmä Goldsmithistä, Lontoon yliopistosta, on tutkinut Britannian väestön musikaalisuutta sekä pyrkinyt uudelleenmäärittelemään sen, mitä musikaalisuus on. Ryhmään kuuluvat tohtori Daniel Müllensiefen, tohtori Bruno Gingras ja tohtori Lauren Stewart. Tutkijat uskovat, että kuuntelutottumukset, musiikkiin liittyvä uteliaisuus ja tunneyhteys voivat olla tiedostamattoman musikaalisuuden ennustajia.
How Musical Are You?-testi löytyy BBC:n verkkosivuilta.  Tämän tieteellisen tutkimuksen ovat lanseeranneet BBC Radio 3 ja BBC Lab UK.
Merkittäviä musikaalisuustestien kehittäjiä ulkomailla > Bentleyn Measures of Musical Abilities

Arnold Bentley oli merkittävä englantilainen musiikkikasvattaja (1913-2001). Hän kehitti 1966 julkaistun musikaalisuus-kykytestin ´Measures of Musical Abilities´ University of Reading:ssä Englannissa. Testi suunniteltiin erityisesti peruskouluiässä oleville lapsille. Testit koostuu neljästä osasta: sävelkorkeuden diskriminaatiosta, tonaalisesta muistista, sointuanalyysistä sekä rytmisestä muistista.
Merkittäviä musikaalisuustestien kehittäjiä ulkomailla > Sheashoren Tests of Musical Ability

Carl E. Seashore (löytyy tietoa engl.kielisestä Wikipediasta) (1866-1949) oli yhdysvaltalainen psykologi, joka työskenteli Iowan yliopistossa. Hän suunnitteli musikaalisuustestikokoelman ´The Seashore Tests of Musical Ability (1919), jota käytetään vielä 2000-luvullakin yhdysvaltalaisissa kouluissa.
Merkittäviä musikaalisuustestien kehittäjiä ulkomailla > Wingin Standardized Tests of Musical Intelligence

Herbert D. Wing oli englantilainen psykologi, joka kehitti musikaalisuustestikokoelman ´Wing Standardized Tests of Musical Intelligence´. Testi koostuu seitsemästä osa-alueesta; sointuanalyysistä, sävelkorkeuden muutoksesta, muistista, rytmisestä aksentista, harmoniasta, intensiteetistä ja fraseerauksesta.
Musikaalisuustestien ongelmat > Musikaalisuus käsitteenä

Musikaalisuudella ei ole yhtä yleisesti hyväksyttyä universaalia määritelmää. Tällöin musikaalisuutta testattaessa testataan teoreettista konstruktiota, ei yleistä luonnonilmiötä ja testin tulos kertoo ennen kaikkea osaamisesta kyseisen testin kohdalla.

	Musikaalisuustestien kiistanalaisuus juontaa juurensa musikaalisuus- käsitteen epäselvyydelle. Jos on mahdotonta määritellä yksiselitteisesti mitä musikaalisuus on, ei sen testaaminenkaan voi olla yksinkertaista.
Musikaalisuustestien ongelmat > Koetilanteen vaikutus kokeeseen

Ongelmatilanne saattaa syntyä myös tieteellisen koetilanteen vaikutuksesta kokelaan toimintaan. Aktiivisissa testeissä, joissa mitataan soitto- ja laulutaitoa on motorisella toimintakyvyllä suuri merkitys, tällöin koetilanteessa jännittäminen saattaa vaikuttaa suorityskykyyn dramaattisesti.
Musikaalisuustestien ongelmat > Teoreettiset edellytykset

Passiivisissa testeissä, joissa hahmotetaan kykyä vertailla kuultuja ääniä sekä vastata annettuihin kysymyksiin vaikuttaa suuresti myös käsitteiden määrä ja haasteellisuus. Vaikka kokelas erottaisi korvalla kaksi intervallia toisistaan, ei hänellä välttämättä ole kielellistä kykyä ilmaista havaintoaan.
Musikaalisuustestien ongelmat > Subjektiivinen testaaminen

Holististen testien kohdalla ongelmaksi muodostuu testaajan subjektiivisuus. Holistisessa kokeessa oletettuja musikaalisia kykyjä arvioidaan niiden luonnollisessa yhteydessä, ja testaaja antaa henkilökohtaisen arvion kokelaan suorituksesta. Tällöin koetulos on väistämättä yksilöllinen, kahden eri testaajan saattaessa päätyä eriäviin arvioihin kokelaan suorituksesta yhtenevässä tilanteessa.
Musikaalisuustestien ongelmat > Koetilanteen etäisyys

Atomistisissa testeissä, kuten suurryhmissä tai internetissä suoritettavaan rytmin, melodian ja äänen vertailutehtävään saattaa vaikuttaa tehtävänannon väärinymmärtäminen henkilökohtaisen ohjeistuksen uupuessa.
Validiteettikysymykset

Objektiivisessä testissä lopputuloksen pitäisi olla validi ja vertailukelpoinen, satunnaisuuden ollessa eliminoitu. Usein esimerkiksi jännitystä pyritään kompensoimaan arvioissa, mikä saattaa olla edullista hakijalle, mutta asettaa eri koetilanteissa saadut pisteet keskenään vertailukelvottomaan tilaan. Testissä menestyminen ei myöskään kerro automaattisesti kokelaan soveltuvuudesta musiikin alalle. Musiikillisen huipputason kompetenssin saavuttaminen vaatii pitkäjännitteistä harjoittelua ja työtunteja, jolloin ratkaisevaksi tulee lähtötasoa enemmän alalle tahtovan motivaatio ja sinnikkyys.
Aiheesta muualla

Sähköisiä musikaalisuustestejä:
https://www.bbc.co.uk/labuk/experiments/musicality/
http://www.rapidtalent.co.uk/buzz_story.asp?StoryID=1039%5Bvanhentunut+linkki%5D
http://www.telegraph.co.uk/culture/tvandradio/bbc/8248911/How-musical-are-you.html
Colette

| Sidonie-Gabrielle Colette |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. tammikuuta 1873 Saint-Sauveur en Puisaye, Yonne, Ranska
Kuollut: 3. elokuuta 1954 (81 vuotta) Pariisi, Ranska
Ammatti:  kirjailija, kriitikko, näyttelijä
Kirjailija
Salanimi: Colette Pavic 
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sidonie-Gabrielle Colette (28. tammikuuta 1873 Saint-Sauveur en Puisaye, Yonne, Ranska – 3. elokuuta 1954 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, jonka tunnettuja teoksia ovat romaanit Gigi (1944) ja viiden romaanin Claudine-sarja.
Henkilöhistoria

Coletten isä oli veronkantaja, entinen zuavikapteeni Jules-Joseph Colette ja äiti Sidonie eli Sido Landoy. Colette kävi kansakoulun.Aviomiehensä pyynnöstä Colette ryhtyi kirjoittamaan lapsuusmuistelmiaan, joista muotoutui ensin hänen esikoisteoksensa Claudine à l'école ja sitten useamman Claudine-teoksen sarja. Gauthier-Villars julkaisi ne ensin omissa nimissään. Avioliitto päättyi eroon virallisesti 1910, ja Colette ryhtyi kirjailijan työn ohella näyttelijäksi. Vuonna 1912 hän solmi avioliiton Henry de Jouvenelin kanssa, josta ero tuli voimaan 1925. Avioituessaan vuonna 1935 Maurice Goudeketin kanssa Colette oli 62-vuotias, joskin suhde oli alkanut jo 10 vuotta aiemmin. Tämä kolmas avioliitto kesti kirjailijan kuolemaan saakka ja oli elämäkerran kirjoittajan Judith Thurmanin mukaan avioliitoista kestävin ja seesteisin. Elämänsä varrella hänellä oli suhteita kummankin sukupuolen edustajien kanssa..
Colette sai vuonna 1920 nimityksen Kunnialegioonan ritariksi, ja vuonna 1953 hän sai suurupseerin arvon. Hänet valittiin ranskalaisen Goncourt-akatemian puheenjohtajaksi sen historian ensimmäisenä naisena. Hän oli avoimesti biseksuaalinen. Colette kuoli Pariisissa 81-vuotiaana, ja hänet haudattiin Père-Lachaiseen.
Colette oli ehdokkaana vuoden 1948 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Ehdottaja oli Ranskan akatemian jäsen Claude Farrère. Komitean mielipide oli murskaava: "...liikkuu tasolla, joka ei mitenkään voi tulla kyseeseen Nobelin palkinnosta päätettäessä." Lausunnossaan komitea hämmästelee, että häntä on yleensä edes ehdotettu.
Kirjallinen tuotanto

Colette julkaisi lähes 80 kaunokirjallista teosta sekä muistelmia ja näytelmiä mutta kirjoitti myös pakinoita, matkakuvauksia ja teatteriarvosteluja, jotka ilmestyivät 1930-luvulla neljänä niteenä nimellä La Jumelle noire (1934–1938).
Colette kertoo kiehtovasta elämästään teoksessa Mes apprentissages (1936), joka oli yksi hänen monista omaelämäkerrallisista teoksistaan, ja keskittyy siinä erityisesti ensimmäisen avioliittonsa aikaan Gauthier-Villarsin kanssa.
Kirjailijantyönsä ohella Colette oli toimittaja, kolumnisti ja teatterikriitikko. 1930-luvulla hän oli Le Journalin pääasiallinen teatteriarvostelija. Hän arvosteli vähintään neljä teatteriensi-iltaa viikossa. Hänen kootut kolumninsa käsittävät neljä paksua nidettä nimellä La Jumelle noire. Thurman sanoo, että arvostelujen "skaalan laajuutta ja kynän sujuvuutta ei voi olla ihailematta, ja kaikesta henkii laaja sivistyneisyys – eurooppalaisen teatterin klassikkojen tuntemus ja perehtyneisyys uusimpiin virtauksiin".
Ranskan saksalaismiehityksen aikana Colette julkaisi artikkeleita yhteistoimintaa kannattaneessa Le Petit Parisien -lehdessä ja lisäksi yhden artikkelin avoimesti saksalaismielisessä La Gerbessa.
Teokset > Suomennetut teokset

Chéri , suom. Eeva Laura. Helsinki: Kustannustalo, 1946.
Chéri, suom. Marja Haapio. Jyväskylä: Gummerus, 2000. ISBN 951-20-5626-7.
Claudinen koti, suom. Maija Lehtonen. Porvoo: WSOY, 1953. (Eurooppa-sarja, toinen kymmenvalikoima 9).1965. – WSOY, 1965. (Kolibrikirjasto; 21.)
Vilja oraalla, suom. Kyllikki Clément. Jyväskylä: Gummerus, 1958 (Kirjallinen löytöretki; 3.). – Gummerus, 1973. (Kompassikirja.). ISBN 951-20-0142-X. – Gummerus, 2002. ISBN 951-20-6100-7.
Chérin loppu, suom. Marja Haapio. Jyväskylä: Gummerus, 2001. ISBN 951-20-5843-X.
Teokset > Teokset (valikoima)

| --- | --- |
 Claudine à l'école, 1900  Claudine à Paris, 1901  Claudine en ménage, 1902  Claudine s'en va, 1903  Dialogues de Bêtes, 1904 (laajennettu painos 1907)  La Retraite Sentimentale, 1907  La Vagabonde, 1911  Chéri, 1920 (suom. Chéri)  La Maison de Claudine, 1922 (suom. Claudinen koti)  Le Blé en herbe, 1923  La Fin de Chéri, 1926 :  La Naissance du Jour, 1928  Sido, 1929  La Seconde, 1929  Le Pur et L'Impur, 1932  La Chatte, 1933  Duo, 1934  Mes apprentissages, 1936  Julie de Carneilhan, 1941  Gigi, 1944  L'Étoile Vesper, 1947  Le Fanal Bleu, 1949
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Colette Wikimedia Commonsissa
Sidonie Gabrielle Colette (1873–1953) Klassikkogalleriassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Jacques Humbertin muotokuva Colettesta noin vuodelta 1896.
Johan Cullberg

Johan Christoffer Cullberg (6. tammikuuta 1934 Uppsala – 14. kesäkuuta 2022 Tukholma) oli ruotsalainen psykiatri ja kirjailija.
Cullbergin veljen, taiteilija Erland Cullbergin mielisairaus innoitti häntä valitsemaan psykiatrian opinnot. Cullberg edusti Ruotsin 1960-luvun psykoanalyyttista virtausta ja vastasi Bengt Berggrenin kanssa Nacka-projektista (Nackaprojektet), jonka yhteydessä myös sosiologit ja terveydenhoitajat pääsivät työskentelemään terapeutteina. Myöhemmin hän etääntyi psykoanalyysista ja erosi Ruotsin psykoanalyyttisesta yhdistyksestä.
Cullberg teki kirjailijana debyyttinsä vuonna 1971 ja julkaisi muutama vuosi myöhemmin klassikon asemaan kohonneen teoksensa Kris och utveckling. Kirjassaan Skaparkriser: Strindbergs inferno och Dagermans (1992) Cullberg kuvaa kahta ruotsalaista merkkikirjailijaa, August Strindbergia ja Stig Dagermania, vaikeine kriiseineen. Cullbergin muita kirjoja ovat Gustaf Fröding och kärleken: En psykologisk och psykiatrisk studie (2004), En diktares kompost: Om Gunnar Ekelöf, omaelämäkerta Mitt psykiatriska liv (2007) ja Märta och Hjalmar Söderberg: En äktenskapskatastrof (Björn Sahlinin kanssa, 2014). Hänen viimeisenä kirjanaan ilmestyi vuonna 2020 Att insjukna i psykos.
Johan Cullbergin poika, juristi Martin Cullberg on naimisissa Linda Lampeniuksen kanssa.
Cullberg kuoli lyhyen sairauden jälkeen 88-vuotiaana.