stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Retkikunta 24
Varamiehistö

Mihail Tjurin
Aleksandr Samokutjajev
Scott J. Kelly
Andrei Borisenko
Paolo Nespoli
Catherine Coleman
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Retkikunta 24 Wikimedia Commonsissa
NASAn Expedition 24 Main Page (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Retkikuntien 23/24 lehdistöpaketti (Arkistoitu – Internet Archive) (11,5 Mt pdf) (englanniksi)
Kansainvälisen avaruusaseman NASAn kotisivu (englanniksi)
Expedition 24: Twice the Effort NASAn Youtube-kanavan video (6 min 29 s)
Kansainvälinen avaruusasema (ISS)()
Shannon Walker Destiny-moduulissa robotiikan työaseman edessä 7.8.2010.
Retkikunta 24:n jäsenet Wheelock, Walker ja Jurtšihin laukaistiin lennolla Sojuz TMA-19 matkaan 16.6.2010.
Rick Stein

Rick Steinin ruoanlaittoesitys Melbournessa vuonna 2006.
Christopher Richard ”Rick” Stein  (4. tammikuuta 1947 Oxfordshire) on brittiläinen ravintoloitsija, televisiokokki ja keittokirjailija, joka tuli 2010-luvulla tunnetuksi Suomessakin television Ruokamatka-alkuisista ruoka- ja matkailuohjelmista.
Saksalaissukuinen Stein syntyi maatilalla Oxfordshiressä. Nuorena hän kävi ravintola-ammattikoulun ja työskenteli sitten muun muassa saksalaisessa rahtilaivassa ja Australian rautateillä kunnes ryhtyi opiskelemaan englannin kieltä Oxfordin New Collegessa. Vaimonsa Jill Steinin kanssa hän avasi ensimmäisen ravintolansa Englannin lounaiskulman Cornwalliin 1975. Se oli kalaravintola, ja kala- ja äyriäisruoista tulikin Steinin erikoisala. Vuonna 2003 hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan OBE-arvonimen ansioistaan lounaisen Englannin matkailun hyväksi.
Ensimmäiset tv-esiintymisensä Rick Stein teki tv-kokki Keith Floydin ohjelmissa 1980-luvulla. 2010-luvulla Rick Stein on asunut Australian Sydneyssä, jossa hänellä on boutique-hotelli.
Televisio-ohjelmia

Ruokamatka Euroopan kaupunkeihin (Rick Stein's Long Weekends, BBC 2016)
Ruokamatka Intiassa (Rick Stein’s India, BBC 2013)
Ruokamatka Meksikoon (Rick Stein's Road to Mexico, BBC 2017)
Ruokamatka Ranskaan (Rick Stein's Secret France, BBC 2019)
Ruokamatka Venetsiasta Istanbuliin (Rick Stein: From Venice to Istanbul, BBC 2015)
Ruokamatka Välimerellä (Rick Stein's Mediterranean Escapes, BBC 2007)
Robert Brewer (taitoluistelija)

| Robert Brewer> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Robert Lee Brewer
Syntynyt: 1. maaliskuuta 1939 Alhambra, Kalifornia, Yhdysvallat
Uran tiedot
Laji:  taitoluistelu
Robert Lee Brewer (s. 1. maaliskuuta 1939 Alhambra, Kalifornia, Yhdysvallat on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Brewer kilpaili vuoden 1960 talviolympialaisissa taitoluistelussa sijoittuen seitsemänneksi.
Brewer sijoittui neljänneksi Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa vuosina 1957–1958 ja vuosina 1959–1960 kolmanneksi.
Talviolympialaisten 1960 jälkeen hän vetäytyi kilpailuista ja liittyi jäänäyttelyyn kerätäkseen rahaa lääkäriopintojansa varten. Brewer halusi olla lääkäri ja lentäjä. Brewer liittyi myös merijalkaväen joukkoihin ja hänestä tuli lopulta merijalkaväen hävittäjälentäjä. Hän sai myös lääkärintutkinnon harjoittelemalla psykitrina Arizonassa.
Ritaritokko

| Ritaritokko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Gobioidei
Heimo::  Tokot Gobiidae
Suku::  Stigmatogobius
Laji::  sadanundio
Kaksiosainen nimi
 Stigmatogobius sadanundio  (Hamilton, 1822)  
Katso myös
   Ritaritokko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ritaritokko (Stigmatogobius sadanundio) on pienikokoinen kala, joka elää Intian jokisuissa. Se kasvaa noin 9 cm pitkäksi. Koiraalla on harmahtavan vaaleanpunaisella pohjavärillä mustia silmäkuvioita. Evät ja pyrstö ovat liehuvan viirimäiset, etummainen selkäevä muistuttaa kruunua. Naaras on kellertävä ja sillä on pienemmät evät.
Ritaritokkoja pidetään akvaarioissa sekä makeassa että murtovedessä.
Aiheesta muualla

Stigmatogobius sadanundio (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Valokuva Akvaario Laakso
ZipcodeZoo: Stigmatogobius sadanundio (englanniksi)
ITIS: Stigmatogobius sadanundio (englanniksi)
Robert Boutigny

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten melonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten melonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten melonta. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten melonta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | C-1 1 000 m |  |
| Ratamelonnan MM-kilpailut  | Ratamelonnan MM-kilpailut  | Ratamelonnan MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kööpenhamina 1950 | C-1 10 000 m |  |
|  Hopeaa | Kööpenhamina 1950 | C-1 1 000 m |  |
Robert Boutigny (24. heinäkuuta 1927 Villeneuve-le-Roi – 22. heinäkuuta 2022) oli ranskalainen meloja, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän sai vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa pronssia miesten 1 000 metrin kanadalaisyksikössä ajalla 5.55,9. Lisäksi hän sijoittui 10 000 metrin kanadalaisyksikössä kahdeksanneksi vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä.
Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuissa Boutigny voitti vuonna 1950 kulta- ja hopeamitalit.
Raymond Giroux

| Raymond Giroux |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1976 (ikä 48) North Bay, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1999–2014
Seurat:  Lowell Lock Monsters (AHL) New York Islanders (NHL) HIFK (SML) AIK IF (SEL) Jokerit (SML) Bridgeport Sound Tigers (AHL) Albany River Rats (AHL) New Jersey Devils (NHL) Houston Aeros (AHL) Ak Bars Kazan (RSL) SKA Pietari (KHL) Traktor Tšeljabinsk (KHL) HC Ambrì-Piotta (NLA) Metallurg Novokuznetsk (KHL)
NHL-varaus:  202. varaus, 1994 Philadelphia Flyers
Raymond Giroux (s. 20. heinäkuuta 1976 North Bay, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan NHL-liigassa 38 runkosarjaottelua tehden 13 syöttöpistettä ja keräten 22 jäähyminuuttia. Giroux on pelannut myös kymmenen vuotta Euroopassa Suomen, Ruotsin, Venäjän ja Sveitsin sarjoissa.
Ura > Yliopistovuodet ja tulokaskaudet ammattilaisena

Giroux pelasi kaksi kautta NOJHL-joukkue Powassan Hawksissa, jonka jälkeen Philadelphia Flyers varasi hänet kahdeksannella kierroksella 202. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1994. Giroux kävi vuodet 1994–1998 Yalen yliopistoa. Kausina 1995–1996 ja 1996–1997 hän oli joukkueensa tehokkain puolustaja ja kolmanneksi paras pistemies. Giroux valittiin jälkimmäisen kauden päätteeksi ECAC:n toiseen tähdistökentälliseen. Viimeisellä yliopistokaudellaan 1997–1998 hän nousi Yalen kapteeniksi ja voitti koko sarjan syöttöpörssin sekä puolustajien pistepörssin tehoilla 9+30=39. Giroux oli myös joukkueensa toiseksi paras pistemies Jeff Hamiltonin jälkeen ja jakoi ECAC:n pistepörssin kuudennen sijan Clarksonin Chris Clarkin ja Brownin Damian Prescottin kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen, arvokkaimmaksi pelaajaksi ja parhaaksi puolustavaksi puolustajaksi. Giroux oli ehdolla myös koko NCAA:n parhaalle pelaajalle myönnettävän Hobey Baker Awardin saajaksi, mutta palkinnon vei kuitenkin Boston U:n Chris Drury.
Elokuussa 1998 Philadelphia Flyers kauppasi Giroux'n oikeudet New York Islandersille vaihdossa kuudennen kierroksen varausvuoroon kesälle 2000. Hän siirtyi Islandersin organisaatioon kaudeksi 1998–1999, jonka Giroux pelasi kokonaan AHL-joukkue Lowell Lock Monstersissa tehden siellä 59 runkosarjaottelussa tehot 13+19=32 sekä kolmessa playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Hän oli runkosarjassa joukkueen tehokkain puolustaja. Giroux pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa. Kaudella 1999–2000 hän debytoi Islandersin NHL-joukkueessa, jossa Giroux teki 14 runkosarjaottelussa yhdeksän syöttöpistettä.
Ura > Paluu Euroopan kautta Islandersiin

Kun Giroux ei saanut syksyllä 2001 pelipaikkaa Islandersin NHL-kokoonpanosta, hän suuntasi kaudeksi 2000–2001 SM-liigajoukkue Helsingin IFK:hon. Giroux teki 22 ottelussa kohtuullisen hyvät tehot 3+9=12, mutta hänen esityksensä eivät kuitenkaan vastanneet HIFK:n valmennusjohdon odotuksia. Giroux siirtyi marraskuun lopulla Ruotsiin Elitserien-joukkue AIK IF:n riveihin ja teki HIFK:n ulkomaalaiskiintiössä tilaa Jan Čalounille. Vuodenvaihteessa hän palasi kuitenkin SM-liigaan ja siirtyi lainasopimuksella Jokereihin seuran ja AIK IF:n välisen yhteistyön myötä. Vaihdossa Tukholmaan suuntasi humaanisista ja sosiaalisista syistä Thomas Johansson, jonka vaimo oli sairastunut. Yhteensä Giroux teki kauden aikana SM-liigassa 46 runkosarjaottelussa tehot 7+18=25 sijoittuen puolustajien pistepörssissä yhdeksänneksi.
Kesäkuussa 2001 Giroux teki vuoden mittaisen sopimuksen aiemman NHL-seuransa New York Islandersin kanssa. Hän pelasi kauden 2001–2002 suurimmaksi osaksi farmijoukkue Bridgeport Sound Tigersissa, jonka paras syöttäjä, kolmanneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja Giroux oli tehoilla 13+40=53. Hän sijoittui AHL:n puolustajien pistepörssissä kuudenneksi. Giroux eteni Sound Tigersin kanssa aina Calder Cup -finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin Chicago Wolves otteluvoitoin 4-1.
Ura > New Jersey Devils ja Minnesota Wild

Heinäkuussa 2002 Giroux teki sopimuksen New Jersey Devilsin kanssa. Kausi 2002–2003 hänellä eteni taas lähinnä farmissa Albany River Ratsin paidassa. Giroux oli joukkueen toiseksi paras pistemies Craig Darbyn jälkeen tehoilla 11+38=49. Hän sijoittui AHL:n puolustajien pistepörssissä neljänneksi ja Giroux valittiin kauden päätteeksi liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hän pelasi kauden aikana 11 NHL-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Kaudella 2003–2004 Giroux oli taas River Ratsin tehokkain puolustaja tehoilla 11+17=28. Hän pelasi kauden aikana NHL:ssä 11 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua tehden kolme syöttöpistettä.
Heinäkuussa 2004 Giroux teki vapaana agenttina vuoden mittaisen sopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Hän pelasi kauden 2004–2005 kokonaan farmijoukkue Houston Aerosissa, osaksi NHL:n työsulun vuoksi. Hän toimi joukkueen varakapteenina ja oli Aerosin tehokkain puolustaja tehoilla 13+20=33. Giroux voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +10.
Ura > Siirtyminen Venäjälle

Kaudeksi 2005–2006 Giroux siirtyi Venäjän Superliigan Ak Bars Kazaniin. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 9+11=20, joilla Giroux sijoittui liigan puolustajien pistepörssissä kuudenneksi. Hän voitti kauden päätteeksi Venäjän-mestaruuden. Kaudella 2006–2007 Giroux sijoittui tehoilla 13+26=39 Superliigan puolustajien pistepörssissä kolmanneksi HK MVD:n Serhi Klimentjevin kanssa. Hän eteni Kazanin kanssa taas finaaleihin, mutta mestaruuden vei kuitenkin Metallurg Magnitogorsk otteluvoitoin 3-2. Giroux edusti Kazania kauden aikana myös Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksessa, joka päättyi voittoon. Kaudella 2007–2008 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 13+21=34, joilla Giroux sijoittui koko Superliigan puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain Metallurg Magnitogorskin Vitali Atjušov. Hän voitti myös Kazanin sisäisen tehotilaston lukemalla +28. Giroux edusti joukkuetta kauden aikana myös Continental Cupissa, joka päättyi voittoon.
Giroux siirtyi kaudeksi 2008–2009 pelaamaan Superliigan tilalle perustettua KHL:ää SKA Pietarin riveihin. Hän pelasi kauden aikana KHL:n tähdistöottelussa. Kaudella 2009–2010 Giroux jakoi SKA:n sisäisen tehotilaston voiton Maksim Sušinskin kanssa lukemalla +28. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Traktor Tšeljabinskiin, jonka sisäisen tehotilaston Giroux voitti lukemalla +11. Tammikuussa 2011 hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Giroux'n sopimus kuitenkin purettiin ensimmäisen jatkosopimuskauden jälkeen heinäkuussa 2012. Helmikuussa 2013 hän siirtyi Sveitsin National League A:n HC Ambrì-Piottaan oltuaan ilman sopimusta koko alkukauden 2012–2013.
Kaudeksi 2013–2014 Giroux palasi KHL:ään ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Metallurg Novokuznetskiin. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi.
Rajalammi (Tampere, Vehokylä)

| Rajalammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Tampere
Koordinaatit:  61°43′38″N, 24°05′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Velaattajärven valuma-alue (35.38)
Laskuoja:  oja Uasjärveen 
Järvinumero:  35.385.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  143,2 m  
Rantaviiva:  0,549 km  
Pinta-ala:  1,589 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiRajalammi 
Rajalammi  on Pirkanmaalla Tampereella Vehokylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Velaattajärven valuma-alueella (35.38), jonka Ilvesjoen valuma-alueeseen (35.385) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 143,2 metriä mpy.
Rikkalapio

Rikkasetti.
Lyhytvartinen rikkalapio.
Rikkalapio eli kihveli on siivousväline. Rikkalapion kanssa käytetään harjaa. Rikkalapioita valmistetaan yleensä muovista tai metallista.
Nykyisin rikkasetin lapiossa on pitkä varsi niinkuin harjassakin, mutta lyhytvartinen malli oli ennen yleisempi.
Rikkalapiosta on useita eri nimityksiä.
Ritarinkukat

| Ritarinkukat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Narsissikasvit
Suku::  Ritarinkukat Hippeastrum  Herb.
Katso myös
   Ritarinkukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ritarinkukat (Hippeastrum) on narsissikasveihin kuuluva kasvisuku. Suvun lajeja kutsutaan usein amarylliksiksi, vaikka Amaryllis on eri suku samassa heimossa.
Ritarinkukkiin kuuluu 111 lajia sipulikasveja, joita kasvaa alkuperäisenä Etelä- ja Keski-Amerikassa.
Ritarinkukkalajeja

ratsuritarinkukka (Hippeastrum puniceum)
pikkuritarinkukka eli "maatiaisamaryllis" (Hippeastrum rutilum)
pikkuritarinkukka (Hippeastrum striatum)
Ritarinkukkiin kuuluu myös koristekasviryhmä jaloritarinkukka (Hippeastrum Hortorum-ryhmä eli Hippeastrum × hortorum).
Rantamatara

| Rantamatara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Matarakasvit Rubiaceae
Suku::  Matarat Galium
Laji::  palustre
Kaksiosainen nimi
 Galium palustre  L. 
Katso myös
   Rantamatara Wikispeciesissä   Rantamatara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rantamatara (Galium palustre) on monivuotinen ruohovartinen kasvi. Sillä on rennot 10–30 cm pitkät varret, jotka usein roikkuvat puoliköynnöstävästi muissa kasveissa kiinni. Kukat ovat valkoiset, suppilomaiset tähdet ja muodostavat kukintoja. Kapeat soikeat lehdet muodostavat ruusukkeita varren ympärille; ruusukkeessa on yleensä neljä lehteä. Rantamatara muistuttaa luhtamataraa (Galium uliginosum) ja pikkumataraa (Galium trifidum).
Rantamatara jaetaan kahteen alalajiin, pikkurantamataraan (Galium palustre subsp. palustre) ja isorantamataraan (Galium palustre subsp. elongatum).
Levinneisyys

Rantamataraa tavataan koko Euroopassa sekä samoilla leveysasteilla Siperiassa ja Pohjois-Amerikan itäosassa. Rantamatara on yleinen koko Suomessa lukuun ottamatta Pohjois-Lappia, missä se on harvinainen.
Aiheesta muualla

ITIS: Galium palustre (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Galium palustre (englanniksi)
Rob Friend

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Robert Douglas Friend
Syntymäaika: 23. tammikuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Rosetown, Saskatchewan, Kanada
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 195 cm
Junioriseurat
1999–2000: Western Michigan Broncos
2001–2002: UC Santa Barbara Gauchos
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003–2004 | Moss | 41 | (15) |
| 2004–2006 | Molde | 40 | (14) |
| 2006–2007 | Heerenveen | 19 | (5) |
| 2007 | → Heracles Almelo (loan) | 12 | (3) |
| 2007–2010 | Borussia Mönchengladbach | 83 | (28) |
| 2010–2011 | Hertha BSC | 25 | (5) |
| 2011– | Eintracht Frankfurt | 13 | (1) |
| 2013– | → TSV 1860 München (laina) |  |  |
Maajoukkue
| 2003–2015 |  Kanada | 32 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. tammikuuta 2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 6. lokakuuta 2018.
Rob Friend (s. 23. tammikuuta 1981 Rosetown, Saskatchewan) on kanadalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti urallaan muun muassa norjalaisia, alankomaalaisia ja saksalaisia seuroja. Hän pelasi Kanadan maajoukkueessa 32 ottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Saavutukset

Norjan cup: 2005
Aiheesta muualla

Friend canadasoccer.com-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Rich Arons

Rich C. Arons (s. 1958) on yhdysvaltalainen animaatio-ohjaaja, animaattori ja tuottaja. Hän tuli tunnetuksi ohjaamastaan animaatiosarjasta Bittipää vuonna 1995. Samasta sarjasta Arons voitti kaksi Daytime Emmy palkintoa. Sitä ennen hän sai kaksi Emmy-ehdokkuutta Tiny Toonsien Halloween erikoisjaksosta.
Ura

Arons opiskeli ensimmäisen kerran piirtämistä New Yorkissa High School of Art & Designissa vuosina 1973–1976. Sittemmin hän siirtyi opiskelemaan Kalifornian Institute of the Artsiin vuosiksi 1977–1981. Opiskelun aikana Arons pääsi työskentelemään animaatioiden pariin vuonna 1978 ja oli erityisesti 1980-luvulla mukana eri Filmationin tuottamissa animaatioissa. 1990-luvulla hän pääsi menestyksen makuun työskennellessään Steven Spielbergin tuottamissa animaatioissa, kuten Tiny Toons, Animaaniset, Bittipää ja Toonsylvania. Arons palkittiin kahdesti Daytime Emmylla Bittipään ohjaamisesta.
Sittemmin 2000-luvulla hän on työskennellyt Tom Tataranowiczin perustamassa Gang of Seven Animationissa. Arons oli muun muassa yhtiön myötä ohjaamassa jaksoja Prätkähiiriin vuonna 2006.
Filmografia > Elokuvat

BraveStarr: The Legend (1988)
Tiny Toons: Kesäloman raisut riemut (1992)
Casper's Haunted Christmas (2000)
Poika ja maski (2005)
The Life and Adventures of Santa Claus (2010)
Filmografia > Televisiosarjat

He-Man (1983)
She-Ra: Mahdin prinsessa (1985)
BraveStarr (1987–1988)
Beany and Cecil (1988)
Tiny Toons (1990)
The Plucky Duck Show (1992)
Animaaniset (1993)
I'm Mad (1994)
Balto (1995)
Bittipää (1995–1997)
Lohikäärmeen merkki (2006)
Mikki Hiiren kerhotalo (2006)
Prätkähiiret (2006)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Rantalinna (Ruokolahti)

Rantalinna on Ruokolahdella Saimaan rannalla sijaitseva huvila, joka on toiminut myös hotellina. Jugendtyylinen huvila on viipurilaisen juristin Fritz Wiikin rakennuttama vuonna 1912, ja sen on suunnitellut viipurilainen arkkitehti Axel Gyldén.
Romanovien perheeseen kuuluneesta prinssi Alexander Oldenburgista tuli Rantalinnan omistaja vuonna 1915. Venäjän vallankumouksen aikoihin prinssi pakeni vaimonsa kanssa Suomeen. Vuonna 1918 linnasta tuli Oldenburgin perheen pysyvä koti ja Oldenburg toi Ruokolahdelle koko 36 henkisen palveluskuntansa, Rolls-Royce -autonsa ja höyrylaivansa. Prinssi asui Ruokolahdella useita vuosia, kunnes muutti Ranskaan vuonna 1929. Prinssi myi Rantalinnan vuonna 1929 Suomen Konduktöörien yhdistys ry:lle. Vuosikymmenten ajan Rantalinna toimi konduktöörien sekä heidän perheidensä lepokotina ja kaikille avoimena hotellina sekä ravintolana.
Vuonna 2008 alueen hotelleineen osti pietarilainen liikemies Ramis Deberdejev. Hän kunnosti Rantalinnan museoviraston ohjauksessa ja alkuperäistä sisustusta säilytettiin mahdollisimman paljon. Deberdejev harjoitti Rantalinnassa hotellitoimintaa ja suunnitteli myös kylpylän perustamista. Vuonna 2018 Deberdejev yritti myydä Rantalinnaa, hintapyyntönä 6,5 miljoonaa euroa. Hintaan sisältyivät myös muun muassa entinen tohtorinhuvila, yksityinen kappeli, kaksi rantasaunaa, kesäpaviljonki sekä uimalaiturit ja historiallinen uimahuone.
Ritarit (suku)

| Ritarit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset, Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arhtropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Ritariperhoset Papilionidae
Alaheimo::  Ritariperhoset Papilioninae
Tribus::  Papilionini
Suku::  Ritarit Papilio  Linnaeus, 1758
Alasuvut
 Papilio (Heraclines)  Papilio (Papilio)  Papilio (Pterourus)  Papilio (Sinoprinceps) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ritarit (Papilio) on ritariperhosten heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluu noin 200 lajia. Niitä esiintyy eniten tropiikissa ja napaseutuja lukuun ottamatta kaikilla maailman mantereilla. Suomessa ja laajalti Euroopassa esiintyvä laji on ritariperhonen (Papilio machaon). Heimon lajit syövät enimmäkseen sarjakukkaiskasveja, ruutakasveja ja laakerikasveja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ritarit (suku) Wikimedia Commonsissa
Renault Cléon-Fonte -moottori

Cléon-Fonte-moottori (kutsutaan myös nimillä Sierra- tai C-moottori) esiteltiin ensimmäistä kertaa vuoden 1962 Geneven autonäyttelyssä, Renault Floride S -mallin voimanlähteenä. Cléon-Fonte -moottorin kampiakseli oli tuettu viidellä runkolaakerilla, edeltäjänsä kolmen sijaan, venttiilikoneisto oli OHV-tyyppinen, eli työntötankomoottori. Lisäksi lohko oli varustettu märillä sylinteriputkilla. Tämä oli insinööri René Vuaillat’n kehittämä täysin uusi ratkaisu. Moottori oli voimanlähteenä useissa eri Renault’n malleissa kolmella eri vuosikymmenellä, pakettiautoista perheautojen kautta turboahdettuihin urheiluautoihin. Myös muut ajoneuvovalmistajat, kuten DAF, Volvo ja romanialainen ARO käyttivät näitä moottoreita.
Moottoreiden numerointi

Moottorien koodinumerointi vaihtelee eri sarjojen sisällä, yksilöiden näin moottorit tarkasti eri versioihin. Aluksi käytetty koodaus oli xxx.yy. Näistä kolme ensimmäistä numeroa kertoi iskutilavuuden koodin, (esim. 956 cm³, koodi 689) ja kaksi viimeistä numeroa version. Merkinnässä pisteen tilalla saattoi myös olla numero 7 (esim. 688.02). 1970–1980 lukujen vaihteessa koodaus muuttui siten, että koodinumero koostui iskutilavuudesta ja versiosta, esimerkiksi C1E 750.
CxC

C1C (Type 689) 1,0 (956 cm³), poraus 65 mm, isku 72 mm, puristussuhde 8:1–9,5:1, teho 34–49 hv, vääntö 63–75 Nm. Kaasuttimena Zenith tai Solex.
Sovellukset:
Renault 8 (1962–1968)
Renault Floride S (1962–1963)
Renault Caravelle (1963–1968)
Renault 5 TL (1972–1979)
Renault 5 Super 5 TC (1985)
Renault Express (1986)
Alpine-Renault A110 1.0 (1962–1964)
Renault 6 (Espanjan vientiversio)
Renault 4 TL (1986–1992)
CxE

C1E (Type 688) 1,1 (1 108 cm³), poraus 70 mm, isku 72 mm, puristussuhde 8,5:1–10:1, teho 34–70 hv, vääntö 74–85 Nm.
Alaversioina:
Type 804 1,1 l , puristussuhde 10,4:1, kaasuttimet 2 × Solex 40PHH2 tai 2 × Weber 40DCOE, 78 hv, 87 Nm, (Alpine-Renault A110 ”100”, 90 hv SAE)
Type 804 1,3 l (1 296 cm³), Alpine-Renault A110 1300 S, 1965–1971, 120 hv SAE.
Type 812 (1255 cm³), poraus 74,5 mm, isku 72 mm, puristussuhde 10,5:1, kaasuttimet 2 × Weber 40DCOE, 103 SAE hv @ 6 750 rpm, vääntö 117 Nm @ 5 000 rpm. Renault 8 Gordini (1966–1970), Alpine A110 1300 g (1967–1971).
Type 810 1,3 l (1 289 cm³), poraus 73 mm, isku 77 mm, puristussuhde 8,5:1–10:1, teho 50–64 hv, vääntö: 88–99 Nm.
Sovellukset:
Renault 8 Major (1964–1965)
Renault 8 (1968–1973)
Renault 10 (1965–1971)
Renault 5 (1972–1985)
Renault 4 (1978–1994)
Renault 5 Super 5 (1985)
Renault 9 (1982–1989)
Renault 11 (1983–1989)
Renault Clio (1991–1994)
Renault Express (1986)
Renault Estafette (1962–1968)
DAF 55 (1967–1972)
DAF 66 (ei DAF 66 Marathon) (1972–1975)
Volvo 66 1,1 (1975–1980)
Matra Djet (1964–1967)