stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Deepika Padukone
Näyttelijän ura > Vaikeudet uralla (2010–2011)

Padukonen viisi elokuvaa sai ensi-iltansa vuonna 2010. Ensimmäinen rooli oli Vijay Lalwanin psykologisessa trillerissä Karthik Calling Karthik, jossa hän näytteli Farhan Akhtarin esittämän masentuneen miehen kannustavaa tyttöystävää. Elokuva ei menestynyt kaupallisesti. Padukonen taloudellisesti kannattavin elokuva sinä vuonna oli komedia Housefull, jossa hän näytteli Akshay Kumarin, Ritesh Deshmukhin, Lara Duttan, Arjun Rampalin, Jiah Khanin ja Boman Iranin kanssa. Rediffin Raja Sen kuvaili elokuvaa ”huonon näyttelemisen juhlaksi” ja katsoi Padukonen huonon suorituksen johtuneen hänen ”muovisista ilmeistään”.
Samana vuonna Padukone näytteli Neil Nitin Mukeshin kanssa Pradeep Sarkarin draamassa Lafangey Parindey. Padukone näytteli Pinky Palkaria, sokeaa tyttöä, joka on päättänyt voittaa luistelukilpailun. The Hindun Sudhish Kamath oli erityisen vaikuttunut Padukonen suorituksesta ja kirjoitti tämän ”esiintyneen osassaan maltillisesti”. Hindustan Timesissa kerrottiin, että elokuva auttoi muuttamaan ihmisten käsitystä Padukonesta: elokuva siirsi huomion hänen ulkonäöstään näyttelijänkykyihin. Hänen seuraava roolinsa oli Imran Khanin vastanäyttelijänä Danish Aslamin ohjaamassa romanttisessa komediassa Break Ke Baad. CNN-IBN:n Rajeev Masandin mielestä elokuva oli ”kohtuullisen hurmaava” ja ”katsottava suureksi osaksi naispääosan esittäjän suorituksen vuoksi”. Sekä Lafangey Parindey että Break Ke Baad menestyivät kaupallisesti melko huonosti.
Padukonen viimeinen elokuva vuonna 2010 oli Ashutosh Gowarikerin historiallinen draama Khelein Hum Jee Jaan Sey. Hänen vastanäyttelijänsä oli Abhishek Bachchan, joka näytteli vapaustaistelija Surya Seniä. Padukone näytteli tämän uskottua Kalpana Dattaa. Elokuva sai pääasiassa positiivisen vastaanoton kriitikoilta, mutta oli kaupallinen pettymys.
Padukone aloitti vuoden 2011 rohkealla tanssinumerolla Rohan Sippyn rikoselokuvassa Dum Maaro Dum. Hänen seuraava elokuvansa oli Prakash Jhan sosiopoliittinen draama Aarakshan, jossa esiintyivät myös Amitabh Bachchan, Saif Ali Khan, Manoj Bajpai ja Prateik Babbar. Elokuva petti odotukset taloudellisesti. Hänen viimeinen elokuvansa sinä vuonna oli Rohit Dhawanin draamakomedia Desi Boyz, jossa hän näytteli Akshay Kumarin, John Abrahamin ja Chitrangada Singhin kanssa. Monen huonon vastaanoton saaneen elokuvan jälkeen kriitikot näkivät Padukonen ”menettäneen kipinänsä”.
Näyttelijän ura > Cocktail ja menestys (2012–2013)

The Indian Expressin haastattelussa Padukone sanoi, että hänen roolinsa Homi Adajanian ohjaamassa vuoden 2012 romanttisessa komediassa Cocktail oli merkittävä käännekohta hänen urallaan. Lontooseen sijoittuva Cocktail kertoo tarinan ohjelmistoinsinööristä (Saif Ali Khan) ja hänen suhteestaan kahteen temperamentiltaan erilaiseen naiseen – äkkipikaiseen juhlijaan Veronicaan (Padukone) ja kilttiin tyttöön Meeraan (Diana Penty). Tuotannon varhaisvaiheissa Padukonen annettiin valita, kumpaa naista haluaisi näytellä, ja hän päätyi Veronicaan laajentaakseen näköpiiriään näyttelijänä. Kriitikoiden mielipiteet elokuvasta jakaantuivat, mutta he ylistivät Padukonen suoritusta. Padukone sai parhaan naispääosan ehdokkuuksia useissa palkintogaaloissa. Elokuva oli myös kaupallinen menestys.
Vuonna 2013 Padukone varmisti paikkansa hindielokuvan johtavana naisnäyttelijänä esiintymällä neljässä menestyselokuvassa. Hän näytteli Saif Ali Khanin, John Abrahamin, Jacqueline Fernandezin, Amisha Patelin ja Anil Kapoorin kanssa Abbas-Mustanin toimintatrillerissä Race 2. Elokuva sai pääasiassa negatiivisia arvosteluja kriitikoilta, mutta oli kaupallinen menestys.
Ayan Mukerjin romanttinen komedia Yeh Jawaani Hai Deewani oli Padukonen seuraava elokuva. Hän näytteli siinä Ranbir Kapoorin, Kalki Koechlinin ja Aditya Roy Kapurin kanssa. Padukonen roolihahmo oli Naina Talwar, ”ujo seinäruusu”, joka poikkesi hänen aiemmista hohdokkaista rooleistaan. Elokuvakriitikot ylistivät Padukonen suoritusta. Elokuva sai paljon huomiota entisen parin Padukonen ja Kapoorin yhteistyön vuoksi, ja oli kaupallisesti suuri menestys. Padukonen seuraava rooli oli Shah Rukh Khanin kanssa Rohit Shettyn toimintakomediassa Chennai Express. Hän näytteli Meenalochini Azhagusundaramia, isäänsä pakoilevaa tamilityttöä, mikä vaati häntä opettelemaan tamiliaksentin. Kriitikoiden mielipiteet hänen aksentistaan olivat sekalaisia, mutta hänen yleinen suorituksensa sai ylistystä; Aseem Chhabra kirjoitti, että ”Padukone on ihastuttava elokuvassa – kaunis, hymyilevä, ja usein paljon leikkisämpi ja hauskempi kuin Khan”. Ennätyksiä rikkonut Chennai Express oli Padukonen toinen peräkkäinen jymymenestys. Sekä Yeh Jawaani Hai Deewani että Chennai Express kuuluvat kaikkien aikojen eniten tuottaneisiin hindielokuviin.
Padukone näytteli seuraavaksi Ranveer Singhin kanssa elokuvassa Goliyon Ki Raasleela Ram-Leela, Sanjay Leela Bhansalin ohjaamassa sovituksessa Shakespearen tragediasta Romeo ja Julia. Hänen roolihahmonsa oli Leela, Juliaan perustuva gujaratilainen tyttö. Alun perin Ram-Leela-nimisen elokuvan nimi jouduttiin vaihtamaan, koska Bhansalia, Padukonea ja Singhiä vastaan nostettiin kanne hinduyhteisön tunteiden loukkaamisesta esittämällä seksiä ja väkivaltaa Raman elämään viittaavan nimen alla. Elokuva sai ensi-iltansa protestien saattelemana useassa osavaltiossa Intiassa, mutta se sai pääasiassa hyvän vastaanoton kriitikoilta. Se oli myös Padukonen neljäs  kaupallinen menestys sinä vuonna. Hän voitti roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Filmfare Awards -palkinnon.
Näyttelijän ura > Viimeaikaiset työt (2014–)

Padukonen ensimmäinen elokuva vuonna 2014 oli tamilinkielinen, historiallinen toimintaelokuva Kochadaiiyaan, jossa hän näytteli Rajinikanthin kanssa. Liikkeenkaappaustekniikalla toteutettu elokuva menestyi kaupallisesti kohtuullisen hyvin. Seuraavaksi hän näytteli nuorta leskeä Homi Adajanian ohjaamassa englanninkielisessä satiirissa Finding Fanny. Vaikka elokuva oli kaupallinen floppi, se sai ylistävän vastaanoton kriitikoilta. Padukone näytteli jälleen Shah Rukh Khanin kanssa Farah Khanin toimintakomediassa Happy New Year. Mintin Sanjukta Sharman mielestä Padukonen rooli oli minimaalisen tärkeä ja vaati häntä vain olemaan ”nätti olento jolle nauraa ja jota sääliä”. Elokuva oli kaupallinen jymymenestys.
Vuonna 2015 Padukone esiintyi Homi Adajanian feminismiä kannattavassa videossa My Choice. Seuraavaksi hän näytteli Shoojit Sircarin draamakomediassa Piku. Elokuva oli menestys ja Padukonen suoritus sai hyvän vastaanoton. Hän voitti roolistaan toisen parhaan naispääosan Filmfare Awards -palkintonsa. Padukonen seuraava elokuva oli Imtiaz Alin romanttinen draama Tamasha. Elokuva oli kaupallinen pettymys, mutta Padukonen roolisuoritusta kehuttiin. Viimeisessä elokuvassaan sinä vuonna Padukone teki jälleen yhteistyötä Ranveer Singhin kanssa Sanjay Leela Bhansalin historiallisessa draamassa Bajirao Mastani. Valmistautuessaan rooliinsa soturiprinsessa Mastanina Padukone opetteli miekkailua, ratsastusta ja kalarippayattua. Elokuva sai hyvän vastaanoton sekä kriitikoilta että yleisöltä ja voitti yhdeksän Filmfare Awards -palkintoa.
Padukonen seuraava elokuva oli alkuvuodesta 2017 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva XxX 3: Xander Cagen paluu, jossa hänen vastanäyttelijänsä oli Vin Diesel. Vuonna 2018 Padukone näytteli rajput-kuningatar Rani Padmavatia historiallisessa draamassa Padmaavat, joka oli hänen kolmas yhteistyönsä Singhin ja Bhansalin kanssa. Padukone perusti oman tuotantoyhtiönsä Ka Productionsin. Hän toimi yhtenä tuottajana ja näytteli happoiskuselviytyjää draamassa Chhapaak, joka sai ensi-iltansa vuonna 2020. Seuraavaksi Padukone toimi tuottajana ja näytteli kriketinpelaajan vaimoa urheiludraamassa 83, jonka ensi-ilta lykättiin vuoteen 2021.
Julkisuuskuva

Padukone kuuluu Intian suosituimpiin julkisuuden henkilöihin. Hän sijoittui ensimmäiseksi The Times of Indian ”halutuimpien naisten” listalla vuosina 2012 ja 2013. Intian People-lehti nimesi hänet ”Intian kauneimmaksi naiseksi” vuonna 2013. Intian FHM-lehti nimesi hänet ”maailman seksikkäimmäksi naiseksi” vuosina 2010 ja 2014. Time-lehti nimesi Padukonen 100 vaikutusvaltaisimman ihmisen joukkoon vuonna 2018.
Padukone on toiminut monien merkkien ja tuotteiden mainoskasvona, kuten kosmetiikkayhtiö Maybellinen ja lentoyhtiö Kingfisher Airlinesin.
Yksityiselämä

Mumbaissa asuva Padukone on hyvin läheinen perheensä kanssa ja vierailee säännöllisesti heidän luonaan Bangaloressa. Padukone on hindu ja uskonto on tärkeä osa hänen elämäänsä. Vuonna 2015 Padukone kertoi haastattelussa selvinneensä masennuksesta, ja hän on tehnyt aloitteen lisätä tietoisuutta mielenterveysongelmista.
Padukone seurusteli näyttelijä Ranbir Kapoorin kanssa vuosina 2008–2009. Riitaisasta erosta huolimatta he ovat edelleen ystäviä. Padukone meni naimisiin näyttelijä Ranveer Singhin kanssa Comojärvellä Italiassa 14. marraskuuta 2018. Heidän ensimmäisen lapsensa on määrä syntyä syyskuussa 2024.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Aishwarya | Aishwarya | Kannadankielinen elokuva |
| 2007 | Om Shanti Om | Shantipriya/Sandy | Parhaan naistulokkaan Filmfare Awards -palkinto Parhaan naispääosan Filmfare Awards -ehdokkuus |
| 2008 | Bachna Ae Haseeno | Gayatri |  |
| 2009 | Chandni Chowk to China | Sakhi (Ms. TSM)/Suzy (Meow Meow) |  |
| 2009 | Billu | Itsenään | Erikoisesiintyminen laulussa ”Love Mera Hit Hit” |
| 2009 | Love Aaj Kal | Meera Pandit | Parhaan naispääosan Filmfare Awards -ehdokkuus |
| 2009 | Main Aurr Mrs Khanna | Raina Khan |  |
| 2010 | Karthik Calling Karthik | Shonali Mukherjee |  |
| 2010 | Housefull | Saundarya Rao |  |
| 2010 | Lafangey Parindey | Pinky Palkar |  |
| 2010 | Break Ke Baad | Aaliya Khan |  |
| 2010 | Khelein Hum Jee Jaan Sey | Kalpana Datta |  |
| 2011 | Dum Maaro Dum | – | Erikoisesiintyminen laulussa ”Mit Jaaye Gum (Dum Maaro Dum)” |
| 2011 | Aarakshan | Poorbi Anand |  |
| 2011 | Desi Boyz | Radhika Awasthi |  |
| 2012 | Cocktail | Veronica Malaney | Parhaan naispääosan Filmfare Awards -ehdokkuus |
| 2013 | Race 2 | Elena Malik |  |
| 2013 | Bombay Talkies | Itsenään | Erikoisesiintyminen laulussa ”Apna Bombay Talkies” |
| 2013 | Yeh Jawaani Hai Deewani | Naina Talwar |  |
| 2013 | Chennai Express | Meenalochni Azhagusundaram | Parhaan naispääosan Filmfare Awards -ehdokkuus |
| 2013 | Goliyon Ki Raasleela Ram-Leela | Leela Sanera | Parhaan naispääosan Filmfare Awards -palkinto |
| 2014 | Kochadaiiyaan | Prinsessa Vadhana | Tamilinkielinen elokuva |
| 2014 | Finding Fanny | Angelina ”Angie” Eucharistica |  |
| 2014 | Happy New Year | Mohini Joshi |  |
| 2015 | My Choice | Itsenään | Lyhytelokuva |
| 2015 | Piku | Piku Banerjee | Parhaan naispääosan Filmfare Awards -palkinto |
| 2015 | Tamasha | Tara Maheshwari |  |
| 2015 | Bajirao Mastani | Mastani | Parhaan naispääosan Filmfare Awards -ehdokkuus |
| 2017 | XxX 3: Xander Cagen paluu | Serena Unger | Yhdysvaltalainen elokuva |
| 2017 | Raabta | – | Erikoisesiintyminen laulussa ”Raabta” |
| 2018 | Padmaavat | Rani Padmavati | Parhaan naispääosan Filmfare Awards -ehdokkuus |
| 2018 | Zero | Itsenään | Erikoisesiintyminen |
| 2020 | Chhapaak | Malti Aggarwal | Myös tuottaja |
| 2021 | 83 | Romi Bhatia | Myös tuottaja |
| 2022 | Gehraiyaan | Alisha Khanna |  |
| 2022 | Cirkus | Vrindama | Erikoisesiintyminen laulussa ”Current Laga Re” |
| 2023 | Pathaan | Rubina ”Rubai” Mohsin |  |
| 2023 | Jawan | Aishwarya Rathore |  |
| 2024 | Fighter | Minal ”Minni” Rathore |  |
| 2024 | Kalki 2898 AD |  | Telugun- ja hindinkielinen elokuva |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut (englanniksi)
Deepika Padukone Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Deepika Padukone Elonetissä.
Deepika Padukone Allmoviessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Korea 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  IdRef 
Padukone perheensä kanssa Filmfare Awards -gaalassa vuonna 2014.
Padukone häävieraana vuonna 2008.
Padukone promotoimassa elokuvaansa Lafangey Parindey vuonna 2010.
Padukone promotoimassa elokuvaansa Cocktail vuonna 2012.
Padukone elokuvansa Chhapaak ensi-illassa vuonna 2020.
Padukone ja Ranveer Singh häävastaanotollaan vuonna 2018.
Albert Eerola

Albert Eerola
Johan Albert Eerola (28. huhtikuuta 1874 Tuulos – 3. lokakuuta 1950 Tuulos) oli suomalainen poliitikko ja kirjailija. Hänen puolueensa oli Kansallinen Kokoomus.
Eerola, joka valittiin eduskuntaan kaksissa vaaleissa, 1924 ja 1939, Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä, toimi kansanedustajana toukokuusta 1924 syyskuuhun 1927 ja syyskuusta 1939 huhtikuuhun 1945.  Eduskunnan valiokunnista hän oli jäsenenä pankkivaliokunnassa, sivistysvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa, talousvaliokunnassa ja työväenasiainvaliokunnassa. Hän toimi poliittisella urallaan myös presidentin valitsijamiehenä presidentinvaalissa 1931 ja Tuuloksen kunnanvaltuutettuna. Hän sai vuonna 1934 kunnallisneuvoksen arvonimen.
Eerola syntyi maanviljelijäperheeseen ja työskenteli itsekin maanviljelijänä. Hän viljeli maata Tuuloksessa vuodesta 1905. Hän oli myös kirjailija.
Eerola oli naimisissa Niina Johanna Annilan kanssa. He avioituivat vuonna 1908. Eerola kuoli lokakuussa 1950, 76-vuotiaana.
Teoksia

Runo-oraita.   Tekijä, Hämeenlinna 1903
Vihurin-väreitä.   WSOY 1907
Unia : näytelmä kahdessa näytöksessä,  teoksessa Päivölän kummulta 2 : Päivölän oppilasliiton julkaisu.   Hämeenlinna 1914
Taipuuko suomalainen talonpoika valtiososialismiin?      Etelä-Hämeen kansallisliiton piirivaliokunta, Hämeenlinna 1934
"Totuus eräästä lentolehtisestä" : vastaukseksi professori Bruno Salmialalle.   Tekijä, Hämeenlinna 1935
Sukujuuret : maakirjajuhlaan 24.6.1939.   Hämeenlinna 1939
Riihen portailla : runoja.     Karisto 1946
"Hieno käytös" : kaksinäytöksinen pila. Seuranäytelmiä 124.     5. painos Karisto 1951
Mottimiehiä : kaksiosainen näytelmä. Seuranäytelmiä 514.     Karisto 1950
Pierre Beaumarchais

Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais
Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais (24. tammikuuta 1732 Pariisi – 17. tai 18. toukokuuta 1799 Pariisi) oli kelloseppä, keksijä, muusikko, poliitikko, pakolainen, vakooja, kirjankustantaja, asekauppias ja sekä ranskalainen että yhdysvaltalainen vallankumoustaistelija. Hänet tunnetaan kuitenkin parhaiten näytelmäkirjailijana erityisesti kolmen Figaro-näytelmänsä perusteella, joiden pohjalta ovat syntyneet oopperat Figaron häät ja Sevillan parturi.
Sensuuri kielsi näytelmän Figaron häät, koska siinä hyökättiin Ranskan valtiota ja aatelisia vastaan, mutta esityskiellon ansiosta näytelmän suosio vain kasvoi. Beaumarchais tuli muotiin, ja kiellettyä näytelmää luettiin Pariisin salongeissa ääneen. Lopulta kuninkaalle tehtiin anomus esityskiellon kumoamisesta, mihin Ludwig XVI taipui. Figaron häiden ensiesitys oli Pariisissa huhtikuussa vuonna 1784, ja näytelmästä tuli suosittu. Kuninkaan puoliso Marie Antoinette kiinnostui nyt myös Beaumarchais´ta, ja elokuussa vuonna 1785 Sevillan parturi esitettiin kuningattaren omassa teatterissa Petit Trianonissa. Kuningatar itse esitti yhtä päähenkilöä.
Yhdysvaltojen vapaussodan aikana Beaumarchais hoiti Euroopan ja Amerikan välisiä laivakuljetuksia ja toimi tällöin myös Ranskan kuninkaan salaisena asiamiehenä. Häntä kuitenkin syytettiin petturuudesta, ja hän joutui vuonna 1792 pakenemaan ensin Alankomaihin ja myöhemmin Britanniaan. Hän palasi Pariisiin 1799.
Teokset

1760-luku – useita yhden näytöksen komedioita
Les Député de la Halle et du Gros-Caillou
Colin et Colette
Les Bottes de sept lieues
Jean Bête à la foire
Œil pour œil
Laurette
1765(?) – Le Sacristan (Le Barbier de Sévillen edeltäjä)
1767 – Eugénie, draama
1767 – L'Essai sur le genre dramatique sérieux
1770 – Les Deux amis ou le Négociant de Lyon, draama
1773 – Le Barbier de Séville ou la Précaution inutile, komedia
1774 – Mémoires contre Goezman
1775 – La Lettre modérée sur la chute et la critique du «Barbier de Sérville»
1778 – La Folle journée ou Le Mariage de Figaro, komedia
1784 – Préface du mariage de Figaro
1787 – Tarare, ooppera johon musiikin sävelsi Antonio Salieri
1792 – La Mère coupable ou L'Autre Tartuffe, draama
1799 – Voltaire et Jésus-Christ
Beaumarchais'hen liittyviä teoksia

1782 – Figaron häät, ovvero La precauzione inutile, näytelmään perustuva Giovanni Paisiellon ooppera, librettisti tuntematon
1786 – Figaron häät, näytelmään perustuva W.A. Mozartin ooppera, libreton kirjoitti Lorenzo Da Ponte
1816 – Sevillan parturi, näytelmään perustuva Gioacchino Rossinin ooppera, libretto Pietro Sterbinin
1905 – Chérubin, näytelmään perustuva Jules Massenet'n ooppera, librettisti tuntematon
1950 – Beaumarchais, Sacha Guitryn kirjoittama komedia
1966 – La Mère coupable, näytelmään perustuva ooppera, musiikki ja libretto Darius Milhaud'n
1991 – the Ghosts of Versailles, näytelmään La mère coupable löyhästi perustuva John Coriglianon ooppera, libreton kirjoittani William M. Hoffman
1991 – Den brottsliga modern, näytelmään La mère coupable perustuva Inger Wikströmin ooppera, libretto: Inger Wikström ja Mikaael Hylin.
1996 – Beaumarchais l'insolent, Guitryn näytelmään perustuva Édouard Molinaron ohjaama elokuva
Luettavaa Beaumarchais'sta

"Beaumarchais and the American Revolution" – Brian N. Norton
"From Dawn to Decadence: 500 Years of Western Cultural Life – 1500 to Present", Jacques Barzun
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Pierre Beaumarchais'in e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Janina Andersson

| Janina Andersson |
| --- | --- |
 Janina Andersson Vihreiden puoluekokouksessa 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. helmikuuta 1971 (ikä 53) Turku
Poliitikko
Puolue:  Vihreät
Asema:  kansanedustaja (1995–2011)   kaupunginvaltuutettu (1992–2004)
Vaalipiiri:  Varsinais-Suomen vaalipiiri
Kotipaikka:  Turku
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Janina Maria Andersson (s. 28. helmikuuta 1971 Turku) on suomalainen poliitikko. Hän oli vihreiden kansanedustaja Varsinais-Suomen vaalipiiristä vuosina 1995–2011 ja Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1992–2004 sekä uudelleen 2013 alkaen.
Koulutus ja ura

Andersson valmistui ylioppilaaksi vuonna 1990. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Åbo Akademista. Ennen eduskuntaa hän työskenteli tanssinopettajana (1985–1995) ja toimittajana (1991–1992). Andersson pyrki eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 1991 vaaleissa, muttei tullut valituksi. Kun Andersson valittiin kansanedustajaksi vuoden 1995 vaaleissa hän oli pienen vauvan äiti ja herätti huomiota imetettyään eduskunnan tiloissa, mitä osa kansanedustajista piti sopimattomana.
Eduskunnassa Andersson oli muun muassa pankkivaltuuston jäsen vuosina 2003–2007 ja lakivaliokunnan puheenjohtaja vuosina 2009–2011. Vuosina 2001–2003 hän oli vihreän eduskuntaryhmän puheenjohtaja ja vuosina 2007–2009 ensimmäinen varapuheenjohtaja.
Syksyllä 2009 Andersson ilmoitti, ettei asetu ehdolle vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Hän perusteli päätöstään perhesyillä. Huhtikuussa 2011 hän aloitti yhteiskuntavastuuasiantuntijana Perjantai Markkinointiviestinnässä. Helmikuun lopulla 2015 Andersson aloitti Mannerheimin Lastensuojeluliiton Varsinais-Suomen piirin toiminnanjohtajana.
Yksityiselämä

Anderssonin puoliso on ollut vuodesta 1994 muusikko Kim Engblom. Heillä on kaksi lasta. Janina Anderssonin isä Jan Otto Andersson on osallistunut politiikkaan SKDL:ssä ja Vasemmistoliitossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
.aspx Janina Andersson Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Vahti, Jukka: Ex-radikaali Vihreä Lanka. 11.2.2011.
Vihreän liiton kansanedustajat
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 1995–1999 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (9):  Andersson  Anttila  Brax  Hassi  Krohn  Mertjärvi(1998–1999)  Nikula (1995-1998)  Pulliainen  Pykäläinen  Soininvaara 
1 2  Paavo Nikula valittiin oikeuskansleriksi 1998, jolloin hänen tilalleen kansanedustajaksi nousi Rauha-Maria Mertjärvi.   
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (11):  Andersson  Anttila  Brax  Forsius  Hassi  Krohn  Mertjärvi  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Soininvaara 
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (14):  Andersson  Anttila  Brax  Cronberg  Forsius  Hassi (2003–2004)  Hautala  Kasvi  Krohn (2003–2006)  Meriläinen  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Soininvaara  Sumuvuori (2006–)  Tynkkynen (2004–) 
1 2  Satu Hassi valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2004, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Oras Tynkkynen.  1 2  Irina Krohn siirtyi heinäkuussa 2006 Suomen elokuvasäätiön toimitusjohtajaksi, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Johanna Sumuvuori.  
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (15):  Alanko-Kahiluoto  Andersson  Brax  Forsius (2007–2008)  Haavisto  Hautala (2007–2009)  Juurikkala (2009–)  Järvinen  Karimäki  Kasvi  Niinistö  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Sumuvuori  Tynkkynen 
↑  Merikukka Forsius erosi vihreistä ja liittyi Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään helmikuussa 2008.  1 2  Heidi Hautala valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2009, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Timo Juurikkala..   
Varsinais-Suomen vaalipiirin kansanedustajat
| n k Varsinais-Suomen vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (17):  Andersson  Hemmilä  Hyssälä  Kanerva  Kantola  Kaunisto  Kiviranta  Koskinen  Lapintie  Laxell  Niinistö  Orpo  Paasio  Taimela  Virolainen  Wallin  Yrttiaho 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta  Uppslagsverket Finland
Paavo Aitio

| Paavo Aitio |
| --- | --- |

Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri/Liikenneministeri
 Koiviston I hallitus 22.3.1968–14.5.1970  
Edeltäjä:  Leo Suonpää
Seuraaja:  Martti Niskala
Suomen työvoimaministeri
 Miettusen II hallitus  30.11.1975–29.9.1976  
Edeltäjä:  Ilmo Paananen
Seuraaja:  Paavo Väyrynen
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1918 Turku
Kuollut: 1. kesäkuuta 1989 (70 vuotta) Turku
Tiedot
Puolue:  SKDL
Paavo Johannes Aitio (14. heinäkuuta 1918 Turku – 1. kesäkuuta 1989 Turku) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) kansanedustajana vuosina 1951–1977, ministerinä kahdessa hallituksessa sekä Turun ja Porin läänin maaherrana vuosina 1977–1985.