stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kikkan Randall
Maailmancupin osakilpailuvoitot

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivä | Kilpailupaikka | Matka |
| 1. | 16. joulukuuta 2007 |  Rybinsk | Sprintti (v) |
| 2. | 15. tammikuuta 2011 |  Liberec | Sprintti (v) |
| 3. | 20. helmikuuta 2011 |  Drammen | Sprintti (v) |
| 4. | 3. joulukuuta 2011 |  Düsseldorf | Sprintti (v) |
| 5. | 11. joulukuuta 2011 |  Davos | Sprintti (v) |
| 6. | 8. joulukuuta 2012 |  Quebec | Sprintti (v) |
| 7. | 1. helmikuuta 2013 |  Sotši | Sprintti (v) |
| 8. | 9. maaliskuuta 2013 |  Lahti | Sprintti (v) |
| 9. | 11. tammikuuta 2014 |  Nové Město | Sprintti (v) |
| 10. | 18. tammikuuta 2014 |  Szklarska Poręba | Sprintti (v) |
| 11. | 1. maaliskuuta 2014 |  Lahti | Sprintti (v) |
Aiheesta muualla

Oma sivusto (englanniksi)
Naisten parisprinttihiihdon maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Randall maailmacupin osakilpailussa 13. tammikuuta 2018.
Västerviks IK

| Västerviks IK |
| --- | --- |
Perustettu:  1971
Kaupunki:   Västervik
Kotiareena:  ACT-hallen
– kapasiteetti:  2 500
Sarjataso:  Hockeyettan
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Victor Öhman
Päävalmentaja:   Pelle Torstensson
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Västerviks IK on ruotsalainen jääkiekkoseura Västervikin kaupungista. Joukkue pelaa kaudella Ruotsin kolmanneksi korkeimalla sarjatasolla Hockeyettanissa. Joukkue on perustettu vuonna 1971.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 |  | William Håkansson | L | 2025 | Oskarshamn, Ruotsi |  |
| 37 |  | Hubert Forsberg Zetterström | L | Laina | Luulaja, Ruotsi |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 2 |  | Olof Marklund | L | Juniori |  |  |
| 3 |  | Filip Halvordsson (C) | L | 2025 |  |  |
| 5 |  | Marwin Wedemo | L | 2025+1 | Tukholma, Ruotsi |  |
| 7 |  | Elias Werner | L | Juniori | Västervik, Ruotsi |  |
| 14 |  | Erik Gustafsson | L | 2025 | Oskarshamn, Ruotsi |  |
| 24 |  | Oliver Collins Florén | R | 2026 | Linköping, Ruotsi |  |
| 41 |  | Lukas Flygt | R | 2025 | Norrköping, Ruotsi |  |
| 53 |  | Johan Svensson | L | 2025 | Västervik, Ruotsi |  |
| 98 |  | Axel Engblom | L | Juniori | Eksjö, Ruotsi |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 8 |  | Carl Bruhn | L | VLH | 2025 | Kungsbacka, Ruotsi |
| 20 |  | Kasper Arwefjäll | R | OLH | 2025 | Tranås, Ruotsi |
| 21 |  | Jonathan Kirschner | L | KH | Juniori | Helsingborg, Ruotsi |
| 26 |  | Elliot Ståhlberg | L | OLH | 2025 | Karlstad, Ruotsi |
| 28 |  | Mack Keryluk | R | KH | Laina | Verona, Wisconsin, Yhdysvallat |
| 44 |  | Robin Höglund | L | VLH | 2025 | Mölndal, Ruotsi |
| 71 |  | Oskar Ståhl | L | OLH | 2026 | Sollentuna, Ruotsi |
| 86 |  | Erik Olhans Lind | L | KH | 2025 | Falun, Ruotsi |
| 88 |  | Olle Söderlund | R | LH | 2025 | Tukholma, Ruotsi |
| 90 |  | Jonathan Karlsson | L | VLH / KH | 2025 |  |
| 91 |  | Wille Edström | R | OLH | 2027 | Västervik, Ruotsi |
| 94 |  | Edvin Stavlind | L | VLH | Juniori | Linköping, Ruotsi |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Pelle Torstensson
Apuvalmentaja: Philip Bertilsson
Maalivahtivalmentaja: Gabriel Remelin
Huoltopäällikkö: Felix Gustafsson
Toimitusjohtaja: Victor Öhman
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (ruotsiksi)
HockeyAllsvenskan
AIK IF
Almtuna IS
BIK Karlskoga
Djurgårdens IF Hockey
IK Oskarshamn
IF Björklöven
Kalmar HC
Mora IK
Nybro Vikings IF
Södertälje SK
Tingsryds AIF
Vimmerby HC
Västerås IK
Östersunds IK
Albert Uderzo

| Albert Uderzo |
| --- | --- |
 Albert Uderzo vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Alberto Aleandro Uderzo
Syntynyt: 25. huhtikuuta 1927 Fismes, Ranska
Kuollut: 24. maaliskuuta 2020 (92 vuotta) Neuilly-sur-Seine, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Taiteilija
Salanimi:  Al Uderzo
Aktiivisena:  1941–2015
Ala:  sarjakuvataiteilija, kuvittaja
Kuuluisimpia töitä:  Asterix Umpah-pah Haikaralaivue Joonatan Pistooli
 Nimikirjoitus
Alberto Aleandro Uderzo eli ranskalaisittain Albert Uderzo (25. huhtikuuta 1927 Fismes, Ranska – 24. maaliskuuta 2020 Neuilly-sur-Seine, Ranska) oli italialaissyntyinen ranskalainen sarjakuvataiteilija ja kuvittaja, joka tunnetaan parhaiten René Goscinnyn käsikirjoittaman Asterix seikkailee -sarjakuvan piirtäjänä ja myöhempänä käsikirjoittajana. Hänen muita tunnettuja sarjakuviaan ovat Umpah-pah ja Haikaralaivue. Uderzo aloitti uransa sarjakuvien parissa 1940-luvun alussa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2011, mutta jatkoi tämän jälkeen kuvittamista satunnaisesti, sekä valvoi uusien Asterix-albumien tekoprosessia kuolemaansa asti.
Uderzo toimi myös elokuvaohjaajana animaatioelokuvissa Asterix ja Kleopatra (1968) ja Asterix valloittaa Rooman (1976), elokuvakäsikirjoittajana sekä lastenkirjailijana.
Elämä ja ura > Lapsuus ja nuoruus

Uderzo syntyi Ranskan Fismesissä vuonna 1927 italialaiseen maahanmuuttajaperheeseen. Pojan etunimeksi piti alun perinkin tulla Albert mutta se kirjattiin italialaisessa muodossa Alberto, koska virkailija ymmärsi hänen isänsä Silvio Uderzon italialaisen aksentin väärin. Uderzo kertoikin "Kysyin kerran isältäni miksi hän antoi minulle italialaisen nimen vaikka asumme Ranskassa. Hän vastasi tyypilliseen tapaansa: 'En aikonut ristiä sinua Albertoksi, vaan Albertoksi.' Se oli toivotonta. Isäni äänsi nimen Albert italialaisittain edes huomaamatta sitä."
Uderzolla oli syntyessään molemmissa käsissään ylimääräinen sormi, jotka myöhemmin leikattiin pois. Hän oli myös värisokea.
Uderzo asui nuoruudessaan Clichy-sous-Bois’ssa ja Pariisin 11. arrondissementissa. Uderzo halusi nuorena lentokonemekaanikoksi, mutta toisen maailmansodan jälkeen hän alkoi piirtää sarjakuvia.
Elämä ja ura > Ura sarjakuvataiteilijana

Uderzon ensimmäinen kuvitustyö julkaistiin lapsille ja nuorille suunnatussa Junior-lehdessä jo vuonna 1941, ja vuonna 1946 hän alkoi käsikirjoittaa ja piirtää OK-lehdelle sarjakuvia, kuten Arys Buck, Le Prince Rollin ja Belloy. Vuonna 1949 hän aloitti France Dimanche -lehden toimittajana ja kuvittajana. Hän tapasi belgialaisen lehdistösihteerin kautta useita sarjakuvataiteilijoita, muun muassa Jean-Michel Charlierin, jonka kanssa hän jatkoi aiemmin yksin tekemäänsä Belloyta La Wallonie -lehdelle. Pian tämän jälkeen Uderzo tutustui René Goscinnyyn. Heidän ensimmäisiä hahmojaan ovat Joonatan Pistooli ja Umpah-pah, joka oli kehitetty Yhdysvaltojen markkinoita varten mutta jonka julkaiseminen lykkääntyi. Uderzo, Goscinny, Charlier ja Jean Hébrard perusivat vuonna 1955 sarjakuvayhtymän. Uderzo jatkoi useiden sarjakuvien piirtämistä, ja vuonna 1958 Umpah-pah tuli Tintin-lehteen.
Uderzo oli vuonna 1959 yhdessä Charlierin, Goscinnyn ja Hébrardin kanssa perustamassa Pilote-nimistä sarjakuvalehteä. Hän piirsi lehteen Charlierin kanssa yhteistyössä Haikaralaivue-sarjaa ja Goscinnyn kanssa Asterix-sarjaa. Pienestä gallialaisesta roomalaisvaltaa vastustavasta kylästä kertovasta sarjakuvasta tuli lopulta suuri menestys. Uderzo toimi sarjan piirtäjänä Goscinnyn tehdessä käsikirjoitukset, ja tarinoiden synopsiksen he laativat yhdessä.
Uderzo ja Goscinny jatkoivat myös muiden sarjakuvien tekoa, mutta Uderzo keskittyi pääasiassa Asterixiin vuonna 1967 ilmestyneen Asterix legioonalaisena -albumin jälkeen. Seuraavana vuonna ilmestyi Uderzon ja Goscinnyn ohjaama Asterix ja Kleopatra -elokuva. Vuonna 1976 sai ensi-illan sarjakuvista poikkeavan tarinan sisältävä Asterix valloittaa Rooman, jonka he niin ikään ohjasivat ja tällä kertaa myös käsikirjoittivat. Elokuvasta julkaistiin myös sen tarinan kertova elokuva-albumi ja Uderzon veljen Marcel Uderzon kuvittama sarjakuva. Vuoteen 1977 mennessä Asterixista oli julkaistu 23 sarjakuva-albumia, kolme animaatioelokuvaa, yksi televisioelokuva ja lukuisia oheismateriaaleja.
Goscinny kuoli yllättäen vuonna 1977, kun albumi Asterix Belgiassa oli vielä keskeneräinen. Goscinnyn kuoleman jälkeen Uderzo päätti jatkaa Asterixin kuvittamista ja käsikirjoittamista yksin. Hän perusti 1979 Les Éditions Albert René -kustantamon uusien albumien julkaisemiseksi, ja seuraavana vuonna ilmestyi Uderzon ensimmäinen yksin tekemä Asterix-albumi, Syvä kuilu. Uderzo kirjoitti seuraavan parin vuosikymmenen aikana kaikkiaan yhdeksän Asterix-albumia. Monien Asterix-fanien mielestä kuvittajana aloittaneen Uderzon käsikirjoitukset eivät ole yhtä humoristisia ja ironisia kuin Goscinnyn kirjoittamat. Uderzo itse totesikin suuntaavansa käsikirjoituksensa enemmän lapsille. Siitä huolimatta Uderzon käsikirjoituksista esimerkiksi Syvää kuilua voidaan pitää poliittisena satiirina, sen muun muassa Berliinin muuriin ja vasemmisto–oikeisto-vastakkainasetteluun sisältämien viittauksien vuoksi.
Elämä ja ura > Viimeiset vuodet

Syyskuussa 2011 Uderzo Uderzo ilmoitti lopettavansa Asterixin piirtämisen, koska on ”hieman väsynyt”. Hän oli tuolloin 84-vuotias. Julkaisuyhtiö Hachetten mukaan Asterix-sarjaa oli tuohon mennessä myyty kaikkiaan 350 miljoonaa kappaletta ympäri maailmaa.
Uderzon viimeiseksi albumiksi jäi Asterixin 50-vuotista taivalta juhlistanut, lokakuussa 2009 julkaistu Asterixin & Obelixin syntymäpäivä. Sarjan uusiksi tekijöiksi Uderzo nimitti käsikirjoittajaksi Jean-Yves Ferrin ja piirtäjäksi Didier Conradin, joiden ensimmäinen albumi Asterix ja piktit julkaistiin lokakuussa 2013. Albumi valmistui Uderzon valvonnan alaisena, ja hän osallistui myös albumin kannen kuvittamiseen.
Lopettamisilmoituksestaan huolimatta Uderzo kuvitti vanhojen Asterix-albumien uusiin laitoksiin uusia kansikuvia, ja joulukuussa 2013 Uderzo suunnitteli käsikirjoittavansa vielä yhden Asterix-albumin. Tammikuussa 2015 hän kunnioitti Charlie Hebdon iskun uhrien muistoa julkaisemalla kaksi piirtämäänsä kuvaa, joista toisessa Asterix toteaa: ”Moi aussi je suis un Charlie” (suom. ”Minäkin olen Charlie”) ja toisessa Asterix ja Obelix kumartuvat uhrien muistolle. Vielä vuonna 2019 Ferri ja Conrad kertoivat 91-vuotiaan Uderzon valvovan yhä heidän työtään uusien Asterix-albumien parissa.
Uderzo kuoli 24. maaliskuuta 2020 sydänkohtaukseen nukkuessaan kotonaan Neuilly-sur-Seinessa. Hän oli kuollessaan 92-vuotias. Pian Uderzon kuoleman jälkeen ilmoitettiin lokakuussa 2020 julkaistavasta uudesta Asterix-kuvakirjasta Le Menhir d’Or. Se perustuu samannimiseen äänikirjaan vuodelta 1967, jonka käsikirjoituksesta vastasi René Goscinny ja kuvituksesta Uderzo. Vuonna 2019 Uderzo valvoi tämän teoksen mukauttamista uudistetuksi kuvakirjaksi. Tämä jäi hänen viimeiseksi osallistumisekseen Asterix -julkaisuihin.
Perhe

Uderzon veljiä olivat niin ikään sarjakuvataiteilijana tunnettu Marcel (1933–2021) sekä Bruno (1920–2004), jonka muistolle Uderzo omisti Asterix-albumin Taivas putoaa niskaan. Uderzo avioitui Ada Milanin kanssa vuonna 1953. Heille syntyi vuonna 1956 tytär Sylvie, jonka kanssa Uderzo oli myöhemmin julkisuudessa Asterixiin liittyvän oikeustaistelun merkeissä. He kuitenkin sopivat riitansa vuonna 2014.
Sarjakuvia

Pääosa Uderzon 1940-, 1950- ja 1960-luvun sarjakuvista on julkaistu alun perin ranskalaisissa ja belgialaisissa sanoma- ja aikakauslehdissä.
Sarjakuvia > Teksti ja kuvitus

Arys Buck (OK, 1946)
Le Prince Rollin (OK, 1947)
Belloy (OK 1948–1949)
Super Atomic Z (34, 1950)
Capitaine Marvel Jr. (Bravo !, 1950)
Asterix (albumisarjana 1980–2009)
Sarjakuvia > Kuvitus

Teksti: René Goscinny
Umpah-pah (konseptina 1951, Tintin 1958–1962)
Joonatan Pistooli (Junior, 1952–1956)
Savoir-vivre et Sa Majesté Mon Mari (Bonnes Soirées, 1952–1954)
Luc Junior (Junior, 1954–1957)
Bill Blanchart (Junior, 1955)
Poussin et Poussif (Tintin, 1957–1958)
Benjamin, Benjamine (Top Réalité Jeunesse, 1957–1959)
Monsieur et Madame Plume (Paris Flirt, 1958)
La Famille Moutonet (Tintin , 1959)
La Famille Cokalane (Tintin, 1959)
Asterix (Pilote ja Super Pocket Pilote 1959–1973, albumisarjana 1961–1979)
Le Cow-boy et la Haridelle (Record, 1962)
Teksti: Jean-Michel Charlier
Belloy (La Wallonie 1950–1955, Pistolin 1955–1958, Pilote 1962–1963)
Haikaralaivue (Pilote 1959–1965, albumisarjana 1961–1967)
Teksti: Octave Joly
Le Fils du tonnelier (Spirou, 1954)
Useita muita Uderzon töitä on julkaistu Pilotessa vuosina 1959–1974 ja 1977.
Teokset (valikoima) > Sarjakuva-albumit

Asterix seikkailee -sarja (Astérix) (1959–2009)
Sarjakuvat on julkaistu alun perin jatkosarjoina Pilote -lehdessä vuosina 1959–1973, ja sen jälkeen suoraan sarjakuva-albumeina.
Luettelo Asterix-albumeista
Haikaralaivue-sarja (Les Aventures de Tanguy et Laverdure) (1959–1966)
Sarjakuvat on julkaistu alun perin jatkosarjoina Pilote -lehdessä vuosina 1959–1966.
Ilmojen kotkat (L'école des aigles, 1961)
Kunnian värit (Pour l'honneur des cocardes, 1962)
Vaara taivaalla (Danger dans le ciel, 1963)
Haikaroiden laivue (L'escadrille des cigognes, 1964)
Miraget Välimerellä (Mirage sur l'orient, 1965)
Varastettu hävittäjä (Canon Bleu ne répond plus, 1966)
Lento pohjoiseen (Cap Zéro, 1967)
Pilvien rosvot (Les pirates du ciel, 1967)
Umpah-pah-sarja (Oumpah-Pah) (1958–1962)
Sarjakuvat on julkaistu alun perin jatkosarjoina Tintin -lehdessä vuosina 1958–1962.
Päänahanmetsästäjät (Oumpah Pah le peau-rouge, 1961)
Latuskajalat sotapolulla (Oumpah Pah sur le sentier de la guerre, 1961)
Merirosvoja näköpiirissä (Oumpah Pah et les pirates, 1962)
Salainen tehtävä (Mission secrete, 1962)
Petolliset silmäpussit (Oumpah Pah contre Foie-malade, 1967)
Joonatan Pistooli -sarja (Jehan Pistolet) (1952–1954)
Sarjakuvat on julkaistu alun perin jatkosarjoina La Libre junior -lehdessä vuosina 1952–1954.
Merten kauhu (Jehan Pistolet corsaire prodigieux, 1989)
Kuninkaallisen laivaston kapteeni (Corsaire du Roy, 1991)
Joonatan Pistooli ja vakooja (Jehan Pistolet et l'espion, 1999)
Joonatan Pistooli Amerikassa (Jehan Pistolet en Amérique, 1999)
Joonatan Pistooli ja hullu keksijä (Jehan Pistolet et le savant fou, 2008)
Teokset (valikoima) > Sarjakuva-albumit > Muita albumijulkaisuja

Sarjakuva-albumit on koostettu pääasiassa 1940- ja 1950-luvuilla julkaistuista lehtisarjakuvista.
Belloy 1: Chevalier sans armure (1977)
Marco Polo (1977)
Belloy 2: La Princesse captive (1977)
Belloy 3: Le Baron maudit (1977)
Marco Polo : Le Mystère du dragon noir (1977)
Belloy 4: L'Homme qui avait peur de son ombre (1977)
aléa jacta est n°1: Le rendez-vous du chef (1988)
aléa jacta est n°2: La vedette armoricaine (1988)
aléa jacta est n°3: L'affaire des faux menhirs (1988)
Luc Junior 1: Les Bijoux volés (1989)
aléa jacta est n°4 : Le grand jeu (1989)
Luc Junior 2 : Le Fils du Maharadjah (1990)
Benjamin, Benjamine : Les Naufragés de l'air (1991)
Clairette (2009)
Teokset (valikoima) > Kuvakirjat

Idefix, Asterixin ja Obelixin lemmikki -sarja (Une Aventure D'Idéfix La Mascotte D'Astérix Et D'Obélix, 1973–1974)
Idefix -sarja (Idéfix, 1983)
Kuinka Obelix putosi pienenä tietäjän taikajuomapataan (Comment Obelix est tombé dans la marmite du druide quand il était petit, 1989)
Le Menhir d’Or (2020)
Teokset (valikoima) > Kokoelmia

L'intégrale Uderzo 1941–1951 (2012)
L'intégrale Uderzo 1951–1953 (2014)
L'intégrale Uderzo 1953–1955 (2017)
Filmografia

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Tyyli | Tehtävä | Rooli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1946 | Carbur et Clic-Clac | Carbur et Clic-Clac | Lyhytanimaatio | Animointi | – |
| 1967 | Deux romains en Gaule | Deux romains en Gaule | Televisioelokuva | Käsikirjoitus ja tarina | Katutaiteilija |
| 1968 | Asterix ja Kleopatra | Astérix et Cléopâtre | Animaatioelokuva | Ohjaus | – |
| 1976 | Asterix valloittaa Rooman | Les Douze travaux d’Astérix | Animaatioelokuva | Ohjaus, käsikirjoitus, tarina ja tuotanto | – |
| 1980 | The Miser | L'avare | Elokuva | Kuvitus | – |
| 1994 | Asterix Amerikassa | Asterix in Amerika | Animaatioelokuva | Tarina | – |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albert Uderzo Wikimedia Commonsissa
Albert Udezo Asterix.comissa
Albert Uderzo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia 2  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2  Yle 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Albert Uderzo (vas.) ja Lucky Luken piirtäjä Morris vuonna 1971.
Göran Stubb

| Göran Stubb |
| --- | --- |
 Stubb 1960-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1935 (ikä 89) Käkisalmi, Suomi
Puoliso:  Christel Stubb (vih. 1966; k. 2008) Pirkko Mannola (2016–)
Lapset:  Alexander Stubb Nicolas Stubb
Göran Stubb (s. 10. maaliskuuta 1935 Käkisalmi) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja, joka tunnetaan etenkin HIFK:n johtotehtävistään 1960–1970-luvuilla. Stubb teki myös merkittävän uran jääkiekon kansainvälisellä tasolla toimiessaan neljäkymmentä vuotta NHL:n kykyjenetsijänä Euroopassa. Stubb on IIHF Hall of Famen jäsen ja jääkiekkoleijona.
Toinen hänen pojistaan on tasavallan presidentti Alexander Stubb. 1. maaliskuuta 2024 Göran Stubbista tuli Suomen historian toinen isä, joka näki lapsensa nousevan tasavallan presidentiksi (ensimmäinen oli Evald Relander).
Elämäkerta

Stubbin vanhemmat Volmar Stubb (1898–1950) ja Marita Breitenstein (1911–1999) olivat syntyneet Viipurissa. Stubbilla on kaksi sisarusta: veli Holger Stubb ja sisko Ulla Stubb.
Stubb syntyi Karjalankannaksen Käkisalmella vuonna 1935, josta perhe muutti Helsinkiin talvisodan alla vuonna 1939, kun Stubbin isä sai kamreerin töitä Arabian tehtaalta.
Stubb oli merkittävä taustatekijä HIFK:n nousuun Suomen jääkiekkoilun huipulle 1960-luvulla. Häntä kutsutaankin seuran "suuruuden luojaksi". Stubb tuli HIFK:n jääkiekkojaoston johtoon vuonna 1961 helsinkiläiskiekkoilun alennustilassa. Stubb johti HIFK:n kolmeen suomenmestaruuteen sekä vuoden 1970 Ahearne Cup-mestaruuteen. Hän hankki NHL-tähti Carl Brewerin Helsinkiin kaudeksi 1968–1969. Stubb oli joukkueen jääkiekkojaoston puheenjohtaja aina vuoteen 1977.
HIFK-uran jälkeen Stubb toimi Suomen Jääkiekkoliiton toimitusjohtajana 1977–1984. Stubb oli vuoden 1982 MM-kotikisojen pääsihteeri. Heinäkuuhun 2023, neljänkymmenen vuoden ajan, Stubb toimi NHL Central Scoutingin Euroopan-toimiston johtajana. Stubb on lisäksi kirjoittanut kolumneja Hufvudstadsbladetiin.
Suomen Jääkiekkomuseo on aateloinut Stubbin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 82 vuonna 1991, ja Kansainvälinen Jääkiekkoliitto on valinnut Stubbin Kansainvälisen kuuluisuuksien gallerian jäseneksi vuonna 2000.
Stubb suhtautuu HIFK:n toimintaan 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa kielteisesti eikä ole edelleenkään sopinut kiistojansa Frank Mobergin kanssa; "Morjestan Frankia, mutta sen enempää minulla ei ole hänelle sanottavaa". Nykyisen HIFK-johdon kanssa Stubbilla on hänen mukaansa hyvät välit.
Yksityiselämä

Göran Stubb meni vuonna 1966 naimisiin Christel Setälän (1943–2008) kanssa. Heidän poikiaan ovat tasavallan presidentti Alexander Stubb ja IT-alalla toiminut Nicolas Stubb (s. 1970). Christel Setälän isä oli professori Kai Setälä. Vuodesta 2016 Göran Stubb on ollut kihloissa Pirkko Mannolan kanssa.
Stubbin äidinkieli on ruotsi.
Aiheesta muualla

Göran Stubb puhuu elämästään (2023) nhl.com: Göran Stubb vastaa kysymyksiin elämästään ja kykyjenetsijäurastaan 5.12.2023
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet  Yle 
Göran Stubb ja Carl Brewer (1969).
Otralan linnavuori

| Otralan linnavuori  |
| --- | --- |
 Hjalmar Appelgrenin piirustus Otralan linnavuoren varustusten jäänteistä 1891.
Sijainti
 Otralan linnavuori 
Koordinaatit:  61.60209959°N, 27.31329310°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Mikkeli
Historia
Tyyppi:  Linnavuori
Huippukausi:  esihistoriallinen
Aiheesta muualla
  Otralan linnavuori  Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Otralan linnavuori eli Ohralan linnavuori on Mikkelissä sijaitseva ehkä rautakautinen linnavuori.
Linnavuori

Linnavuori sijaitsee Mikkelin asemalta 9,7 kilometriä etelään Lavialan kylässä. Se jää Ukonveden itärannalla itään työntyvän Tiusalanlahden ja pohjoisemman Levastinlahden väliselle niemelle. Se on aikoinaan ollut saarena, mutta nykyisin vuoren yhdistää mantereeseen idässä oleva alava kannas. Keskellä niemeä sijaitsee lähes pohjois-eteläsuuntainen kallioinen harjanne, joka kohoaa noin 40 metriä Ukonveden pintaa korkeammalle. Mäen rinteet ovat jyrkät ja kallioaluetta reunustaa muutamat jyrkänteet. Vuorelle on helpointa kiivetä pitkin pohjoista tai eteläistä rinnettä, joita suojaavatkin kiviset vallit. Vallien välinen alue on 0,5 hehtaarin suuruinen. Vallit ovat jäänteitä muinaisesta puolustusvarustuksesta. Korkeudeltaan liki 2 metristä pohjoista vallia on entisöity vuonna 1955. Linnavuorelta on hyvä näkyvyys Ukonvedelle ja suora näköyhteys Sairilan linnavuorelle.
Otralan linnavuori on arvioitu rautakautiseksi tai keskiaikaiseksi varustukseksi. Se on saattanut olla vartiopaikka, mistä on voitu seurata vesillä liikkuvia veneitä. Vartiopaikan takana sijaitsevat rautakautiset ja keskiaikaiset asutusalueet, joista kertovat Porrassalmen Kyyhkylän ja Tuukkalan muinaisjäännökset sekä edelleen pohjoisempana Visulahden ja Sairilan muinaisjäännökset. Linnoitusta on saatettu käyttää aluetta puolustavien sotajoukkojen kokoontumis- tai turvapaikkana. Linnan merkitys pakopaikkana on myös ollut tärkeä. lähde?
Tutkimukset

Vuorilinna tunnettiin yleisesti 1800-luvulla. Vuonna 1888 Hjalmar Appelgren suoritti paikalla arkeologiset kaivaukset. Tämän jälkeen paikkaa on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1937, 1938 ja 1955 (Jorma Leppäaho), vuonna 1972 (Matti Huurre) ja vuonna 1991 (Hannu Poutiainen).
Kohteen hoitaminen

Museovirasto on hoitanut kohdetta 1990-luvulta vuoteen 2009, jolloin paikkaa hoidettiin viimeksi. Tämän jälkeen hoito-ohjelma keskeytettiin varojen puutteen vuoksi. Vuonna 1991 alueella karsittiin puustoa ja rakennettiin kulkua helpottavia portaita. Linnavuoren ympäristön alkuperäisyys on tuhoutunut vapaa-ajan asuntojen ympäriltä, mutta vuoren rinteet ja lakialue on nykyään luonnonsuojelualuetta.
Fritz von Unruh

Wilhelm Lehmbruckin tekemä veistos Fritz von Unruhsta.
Fritz von Unruh (1885–1970) oli saksalainen kirjailija. Hänen kahden näytelmänsä Ein Geschlecht ja Platz muodostamaa kokonaisuutta pidetään saksalaisen ekspressionismin merkkiteoksena. Myöhemmin hän kirjoitti realistisia kertomuksia ja romaaneja, joita sävyttää moraalinen paatos. Hän asui Ranskassa vuodesta 1932 ja muutti sitten 1940 Yhdysvaltoihin, jossa hän asui vuoteen 1942.
Panteón Nacional de los Héroes

| Panteón Nacional de los Héroes |
| --- | --- |

Sijainti:  Asunción, Paraguay
Rakennustyyppi:  Kansallismonumentti
Rakennustyöt aloitettu:  1863
Valmistumisvuosi:  1936
Suunnittelija:  Alejandro Ravissa
Rakennuttaja:  Carlos Antonio López
Tyylisuunta:  uusklassinen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Panteón Nacional de los Héroes eli koko nimeltään Panteón Nacional de los Héroes y Oratorio de la Virgen Nuestra Señora de la Asunción on Paraguayn kansallismonumentti maan pääkaupunki  Asunciónissa. Se on esimerkiksi monien maan historian merkkihenkilöiden hautapaikka. Sen rakennustyöt alkoivat vuonna 1863 ja sitä innoitti Ranskan Les Invalides. Kolmoisliiton sodan viivästyttämät työt valmistuivat vasta vuonna 1936.
Rakennusta on pidetty tärkeänä paraguaylaisen identiteetin symbolina ja se on yksi maan suositummista vierailukohteista. Sillä järjestetään myös erillaisia valtion tilaisuuksia ja juhlallisuuksia.