stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jon Postel

Jon Postel
Jonathan Bruce Postel (6. elokuuta 1943 – 16. lokakuuta 1998) oli Internetin pioneeri, jonka suurimmat ansiot liittyivät standardointiin. Hänet muistetaan erityisesti Request for Comments (RFC) -dokumenttisarjan päätoimittajana. Internet Societyn Jonathan B. Postel -palkinto  ja Information Sciences Instituten Postel-keskus on nimetty hänen kunniakseen.
Postelin laki

Postelin todennäköisesti kuuluisin lausuma on RFC 793:ssa määritelty robustisuusperiaate (engl. Robustness Principle), joka kuuluu:
Periaate liittyy tietoliikenneprotokollien toteutuksiin.
Ura

Postel opiskeli UCLA:ssa. Hän suoritti insinööritieteissä BS-tutkinnon 1966, MS-tutkinnon 1968 ja väitteli tohtoriksi tietojenkäsittelytieteestä 1974.
UCLAssa hän osallistui Internetin edeltäjän ARPANETin kehitystyöhön. Myöhemmin hän siirtyi Etelä-Kalifornian yliopistoon Information Sciences Institute -laitokseen, jossa hän työskenteli loppuelämänsä.
Postel toimi RFC-päätoimittajana vuodesta 1969 kuolemaansa asti, ja kirjoitti ja toimitti monia tärkeitä RFC-dokumentteja, kuten RFC 2223:n ja Internet-protokollaperheen määrittelevät RFC:t 791–793. Hän kirjoitti yksin tai muiden kanssa yli 200 RFC:tä.
Postelin luottamustehtäviin kuului usean vuoden ajan Internet Architecture Board ja sen edeltäjät. Hän oli IANAn, Internetin nimiä ja numeroita hallinnoivan elimen johtaja. Jon Postel oli myös Internet Societyn ensimmäinen jäsen ja yhdistyksen hallituksen pitkäaikainen jäsen. Hän hallinnoi pitkään .us -verkkotunnusta.
Edellä mainitut tehtävät olivat osa-aikaisia aktiviteettejä, joita Postel otti hoitaakseen varsinaisen työnsä, Information Sciences Instituten tietoliikenneverkko-osaston johtajuuden ohella.
28. tammikuuta 1998 Postel lähetti omavaltaisesti kahdeksalle Internetin kahdestatoista juuripalvelimen ylläpitäjästä sähköpostiviestin, jossa hän kehotti heitä muuttamaan juurivyöhykepalvelimen osoitteen A.ROOT-SERVERS.NET (198.41.0.4), joka viittasi Network Solutionsin ylläpitämään palvelimeen, IANAn ylläpitämään Etelä-Kalifornian yliopistossa sijainneeseen palvelimeen viitanneeseen osoitteeseen DNSROOT.IANA.ORG (198.32.1.98). Tapahtumasarja jakoi Internetin nimipalvelun hallinnan IANAn ja neljän jäljelle jääneen Yhdysvaltain hallituksen ylläpitämän palvelimen kesken. Pian sen jälkeen Bill Clintonin Internet-neuvonantaja Ira Magaziner soitti Postelille ja kehotti tätä peruuttamaan muutoksen.
Jon Postel kuoli sydänläppäleikkauksen aiheuttamiin komplikaatioihin Los Angelesissa 16. lokakuuta 1998.
Perintö

Postelin panos Internetin rakennustyössä sekä teknisellä että henkilökohtaisella tasolla oli niin merkittävä, että hänen muistokirjoituksensa sai RFC-dokumenttinumeron (RFC 2468, ”I Remember IANA”).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jon Postelin kotisivu ( Arkistoitu – Internet Archive)
Elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive)
IANA
RFC-Editor
Remembering Jonathan B. Postel - Postel Centerin sivu (englanniksi)
In Memory of Jon Postel (Arkistoitu – Internet Archive) - Internet Societyn sivu (englanniksi)
Postel-palkinnosta (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muistokirjoituksia

'God of the Internet' is dead (englanniksi)
Domain Name Handbook (englanniksi)
Juho Heikki Lauste

Juho Heikki Lauste (1. heinäkuuta 1858 Kaarina – 22. kesäkuuta 1925 Turku) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Lausteen vanhemmat olivat Johan Henrik ja Amanda Helena Lindholm ja puoliso Maria Lydia Juhantytär Lauste. Juho Heikki Lauste oli ensin virkatalon vuokraaja Kaarinassa, myöhemmin talonomistaja Turussa. Hän oli talonpoikaissäädyssä Maskun tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1900. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Kaarinan edustajana.
Julius Viktor Johnsson

Julius Viktor Johnsson (12. huhtikuuta 1852 Pielisjärvi – 13. kesäkuuta 1935 Kuopio) oli suomalainen lääkäri, joka sai lääkintöneuvoksen arvon.
Johssonin isä oli Porvoon piispa Johan Viktor Johnsson ja äiti Anna Charlotta Stenius. Hänen veljiään olivat kouluhallituksen ylijohtajana toiminut Mikael Soininen ja  valtioneuvos, Suomen suuriruhtinaskunnan keisarillisen senaatin prokuraattori Eliel Soisalon-Soininen. Johnsson valmistui filosofian kandidaatiksi 1880 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1887. Kuopion kaupunginlääkärinä hän toimi 1888-1900, rautatielääkärinä 1901-1935 ja vankilalääkärinä Kuopiossa 1903-1935, samoin kuin Kuopion piirilääkärinä 1920-1928. Lisäksi Johnsson toimi perustamansa synnytyslaitoksen lääkärinä 1893-1901. Erityisesti epilepsiapotilaiden hyväksi hän työskenteli Vaajasalon-Kortejoen hoitoloiden lääkärinä 1904-1935. Johnsson teki aloitteen Tarinaharjun keuhkotautiparantolan ja Kuopion tuberkuloosihuoltotoimiston perustamiseksi. Hän otti osaa Kuopion kunnalliselämään ja oli muun muassa Kuopion luonnonystävien yhdistyksen puheenjohtaja 1915-1935. Lääkintöneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1933.
Johnssonin puoliso vuodesta 1894 oli Alfhild Adelaide Emile Frey (k. 1911). Lääkäri, lääketieteen historioitsija Gunnar Soininen oli heidän poikansa.
Juho Heikki Jokinen

Juho Heikki Jokinen (27. lokakuuta 1870 Loimaa – ?) oli suomalainen karvari ja valtiopäivämies.
Jokisen vanhemmat olivat Heikki Sorri ja Liisa Pankajoki. Jokinen tuli karvarinoppiin Turkuun 1890 ja karvarinkisälliksi 1894. Hän toimi muutamia vuosia kirjapainon isännöitsijänä, mutta palasi sitten entiseen ammattinsa. Jokinen oli porvarissäädyssä Turun edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Joseph Leopold Eybler

Joseph Leopold Eybler
Joseph Leopold Eybler (8. helmikuuta 1765 – 24. heinäkuuta 1846) oli itävaltalainen säveltäjä.
Eybler syntyi musikaaliseen perheeseen ja opiskeli Stephansdomissa vuosina 1776–1779. Hän aloitti sitten lakiopinnot, mutta hänen kotinsa paloi vuonna 1782, joten hän alkoi hankkia elantoa musiikin parissa työskentelyllä. Hän koulutti laulajia ja johti esityksiä. Eybler sai opetusta Johann Georg Albrechtsbergeriltä, kaukaiselta serkultaan Joseph Haydnilta ja Wolfgang Amadeus Mozartilta. Hänet tunnettiin Mozartin ystävänäkin, ja Haydnilta hän sai taloudellista tukea. Vuonna 1792 Eybler pääsi Wienin karmeliittakirkon kuoronjohtajaksi, jona hän toimi kaksi vuotta. Vuosina 1794–1824 hän työskenteli Schottenklosterissa. Tämän jälkeen Eybler oli Kapellmeister hovissa vuoteen 1833. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös Maria Teresalle sävellettyjä teoksia. Vuonna 1833 Eybler sai sairaskohtauksen johtaessaan Mozartin Requiemin esitystä. Vuonna 1835 hänelle myönnettiin aatelisarvo hovissa tehdyn palveluksen ansiosta. Hänestä alettin käyttää aatelisnimeä Joseph Leopold Edler von Eybler.
Eybler sävelsi enimmäkseen hengellistä musiikkia, kuten messuja, kaksi oratoriota, kantaatteja ja requiemin. Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu ooppera, kamarimusiikkia ja lauluja. Eybleriltä pyydettiin myös Mozartin requiemin säveltämistä loppuun, mutta tämän työn hän lopetti alkuvaiheessa kunnioituksesta Mozartia kohtaan. Franz Xaver Süssmayr suostui saattamaan työn päätökseen.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Johnny Mnemonic – kuoleman kuriiri

| Johnny Mnemonic – kuoleman kuriiri> Johnny Mnemonic |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Robert Longo
Käsikirjoittaja:  William Gibson
Perustuu:  William Gibsonn novelliin Johnny Mnemonic
Tuottaja:  Don Carmody
Säveltäjä:  Brad Fiedel (teatteriversio) Mychael Danna (ohjaajan versio)
Kuvaaja:  François Protat
Leikkaaja:  Ronald Sanders
Pääosat:   Keanu Reeves  Dina Meyer 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Alliance Communications TriStar Pictures
Levittäjä:  TriStar Pictures Netflix
Ensi-ilta:   1995-05-2626. toukokuuta 1995 (Yhdysvallat)  1996-04-1919. huhtikuuta 1996 (Suomi)  
Kesto:  98 min (teatteriversio) 104 min (ohjaajan versio)
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  26 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Johnny Mnemonic – kuoleman kuriiri on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut kanadalais-yhdysvaltalainen kyberpunk-elokuva, jonka on ohjannut Robert Longo. Elokuvan käsikirjoitus perustuu William Gibsonin vuonna 1980 julkaistuun novelliin Johnny Mnemonic, joka kuvaa kirjailijalle tyypillistä dystooppista tulevaisuutta ja megakorporaatioiden ylivaltaa.
Juoni

Vuonna 2021 Johnny (Keanu Reeves) on datakuriiri, jonka tehtävä on kuljettaa aivoissaan olevan datasirun avulla salassa pidettävää tietoa, jota megakorporaatiot eivät voi lähettää virtuaalitodellisuutta käyttävän Verkon välityksellä. Johnny on luopunut osasta muistojaan tehdäkseen tilaa datasirulle, ja hän haluaa viimeisen keikan avulla saada kokoon tarvittavat rahat muistojensa palauttamiseen.
Johnnyn aivoihin on ladattu tietoa, jota hän ei itse tiedä. Se on parannuskeino maailmanlaajuiseen epidemiaan, tautiin nimeltä Nerve Attenuation Syndrome (NAS), johon puolet virtuaalitodellisuudessa viihtyvistä kansalaisista on sairastunut. NAS:in aiheuttaa laitteiden sähkömagneettinen säteily, ja se johtaa poikkeuksetta kuolemaan. Johnnyn tehtävänä on salakuljettaa tämä elintärkeä tieto Aasiasta Yhdysvaltoihin. Hänen tiellään ovat kuitenkin tietoa havitteleva japanilainen yakuza ja kansainvälinen lääkeyhtiö Pharmakom. Lisäksi Johnnyn muisti on ylikuormitettu hengenvaarallisesti, ja hänen päänsä räjähtää jos hän ei saa tietoa ladattua sieltä pois ajoissa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Keanu Reeves  | … |  Johnny Mnemonic   |
|  Dina Meyer  | … |  Jane   |
|  Ice-T  | … |  J-Bone   |
|  Takeshi Kitano  | … |  Takahashi   |
|  Dolph Lundgren  | … |  Street Preacher   |
|  Henry Rollins  | … |  Spider   |
|  Barbara Sukowa  | … |  Anna Kalmann   |
|  Udo Kier  | … |  Ralfi   |
Tuotanto

Johnny Mnemonic on taidemaalarina ja kuvanveistäjänä paremmin tunnetun Robert Longon esikoisohjaus. Se oli myös William Gibsonin ensimmäinen Hollywood-käsikirjoitus. Alun perin tekijöiden oli tarkoitus tehdä taide-elokuva pienellä noin puolentoista miljoonan dollarin budjetilla, mutta budjetin koko kasvoi lopulta 30 miljoonaan dollariin. Longo ja Gibson käyttivät viisi vuotta elokuvan rahoittamiseen ja kuvaamiseen.
Elokuva kuvattiin Torontossa, jossa lavasteet rakennettiin tyhjään tehdasrakennukseen.
Sony käytti elokuvan markkinoinnissa useita eri kanavia: samaan aikaan elokuvan ensi-illan kanssa julkaistiin soundtrack Columbia Recordsin kautta ja videopeli Sony ImageWorksin kautta.  Sony myös järjesti verkkotiedotustilaisuuden William Gibsonin kanssa ja internetissä toimivan aarrejahdin, jossa jaettiin palkintoja 20 000 dollarin edestä.
Vastaanotto

Elokuvan sanotaan olleen osaltaan tuomassa kyberpunkkia suuren yleisön tietoisuuteen.
Johnny Mnemonic ei ollut menestys ilmestyessään, vaan se sai enimmäkseen kielteisiä arvosteluja. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 13 prosenttia arvostelijoista piti elokuvasta. Sivuston otanta on 30 arviota, ja elokuvalla on sivustolla arvosana 3.4/10. Lisäksi Keanu Reeves sai roolisuorituksestaan elokuvissa Johnny Mnemonic ja Rakkauden pilvitarha huonoimman miespääosan Golden Raspberry -ehdokkuuden, mutta palkinnon voitti Pauly Shore roolistaan elokuvassa Rankka velvollisuus.
Muut mediat

Elokuvateemainen flipperi ilmestyi loppukesästä 1995. Flipperin tehtävien kautta kerätään gigatavuja ja pelaajan tehtävänä saada kasaan 320 Gt dataa.
Aiheesta muualla

Johnny Mnemonic – kuoleman kuriiri Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Johnny Mnemonic – kuoleman kuriiri Elonet.
Lehtola, Jarkko: Johnny Mnemonic - Kuoleman Kuriiri. Elitisti, 2022.
Jóna Sólveig Elínardóttir

Jóna Sólveig Elínardóttir (s. 13. elokuuta 1985 Reykjavík) on islantilainen reformipuolueen poliitikko, joka toimi kansanedustajana Alþingissä vuosina 2016–2017.
Jóna suoritti ranskalaisen baccalauréat général -ylioppilastutkinnon Ranskassa vuonna 2004. Hän opiskeli Islannin yliopistossa ranskan kieltä ja valmistui kandidaatiksi vuonna 2007, minkä jälkeen hän opiskeli kansainvälisiä suhteita ja valmistui maisteriksi vuonna 2011. Vuonna 2010 hän työskenteli Islannin suurlähetystössä Pariisissa. Vuosina 2011–2014 hän työskenteli Eurooppa-asioiden tutkijana Islannin yliopistossa. Vuosina 2011–2013 hän työskenteli Euroopan unionin Islannin-lähetystössä asiantuntijana. Vuosina 2015–2016 hän toimi opettajana Islannin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa, ja vuonna 2016 hänet nimitettiin apulaisprofessoriksi. Vuonna 2016 hänet valittiin reformipuolueen varapuheenjohtajaksi. Vuoden 2016 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin, jossa hän istui vuoteen 2017 asti. hän toimi Alþingin 5. varapuhemiehenä vuosina 2016–2017 ja 2. varapuhemiehenä vuonna 2017. Vuonna 2017 hän toimi Alþingin ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana.
Jórunn Viðar

Jórunn Viðar (7. joulukuuta 1918 Reykjavík – 27. helmikuuta 2017) oli islantilainen säveltäjä ja pianisti.
Jórunn aloitti musiikkiopintonsa Islannissa ja jatkoi pianonsoiton opiskelua 1930-luvun lopussa Berliinin musiikkikorkeakoulussa. Vuosina 1943–1945 hän opiskeli sävellystä Vittorio Gianninin johdolla Juilliard Schoolissa. Islantiin palattuaan Jórunn aloitti työskentelyn pianistina ja säveltäjänä. Hän oli elokuvamusiikin ja baletin edelläkävijä maassaan. Hänen käsialaansa on esimerkiksi ensimmäinen islantilainen baletti Eld. Jórunn sävelsi myös esimerkiksi Slátta-konserton pianolle sekä useita kansallisesti tunnettuja lauluja ja sovitti kansanlauluja.
Jórunn teki pianistina usein yhteistyötä laulaja Þuríður Pálsdóttirin kanssa. Hän kuului Islannin säveltäjäliittoon noin kahdenkymmenen vuoden ajan sen ainoana naispuolisena jäsenenä. Hän sai useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Islannin Haukan ritarikunnan kunniamerkin vuonna 1989. Hän oli naimisissa Lárus Fjeldstedin (1918–1985) kanssa ja sai kolme lasta.
Johann Pachelbel

Johann Pachelbelin nimikirjoitus vuodelta 1695.
Johann Pachelbel (elokuussa 1653 Nürnberg – 3. maaliskuuta 1706 Nürnberg) oli saksalainen barokkisäveltäjä ja urkuri. Niin kutsuttuun eteläsaksalaiseen koulukuntaan kuulunut Pachelbel oli urkumusiikin etevimpiä kehittäjiä ennen Johann Sebastian Bachia.
Elämä

Pachelbel syntyi Nürnbergissä. Hänet kastettiin 1. syyskuuta 1653, mutta hänen syntymäpäivästään ei ole varmuutta. Pachelbel opiskeli musiikkia muun muassa Heinrich Schwemmerin ja Georg Caspar Weckerin johdolla. 15-vuotiaana Pachelbel alkoi opiskella yliopistossa Altdorfissa. Hän muutti vuonna 1673 Wieniin ja vuonna 1677 Eisenachiin, jossa hän toimi urkurina. Pachelbel meni 25. lokakuuta 1681 naimisiin Barbara Gablerin kanssa, joka kuitenkin kuoli sairauteen syyskuussa 1683. Elokuussa 1684 Pachelbel meni uusiin naimisiin Judith Drommerin kanssa, jonka kanssa hän sai seitsemän lasta.
Tuotanto > Kaanon D-duurissa

Musiikkinäytteet
Esittänyt syntetisaattoreilla Jeffrey Hall.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Vaikka Pachelbel sävelsikin huomattavan paljon urkumusiikkia, hänen tunnetuimmaksi teokseksensa on noussut hänen ainoa säveltämänsä kaanon, ”Kaanon ja Gigue D-duurissa”, (saksaksi: Kanon und Gigue für 3 Violinen mit Generalbaß) (PWC 37, T. 337, PC 358). Teos on inspiroinut valtavaa määrää etenkin 1970-luvulta lähtien sävellettyä populaarimusiikkia. Sävellyksen pääteema on esimerkiksi Beethovenin ”Für Elisen” ja Bachin ”Toccatan ja Fuugan, d-molli” tavoin laajalti tunnettu. Lisäksi sävellyksen vallitseva kahdeksan soinnun kierto sellaisenaankin esiintyy nykypopulaarimusiikissa säännöllisesti.
Kreikkalainen yhtye Aphrodite’s Child (laulusolistinaan Demis Roussos) levytti 1968 Pachelbelin kaanonin nimellä ”Rain And Tears”. Suomeksi sen levytti vuonna 1968 Markku Suominen nimellä ”Jäljet jää kyynelten” (san. Juha Vainio) ja vuonna 1975 Lea Laven (san. Chrisse Johansson) nimellä ”Rakkaus kaunistaa”. Kaanon on keskeisessä osassa Robert Redfordin ensimmäisessä ohjaustyössä, perhedraamassa Tavallisia ihmisiä (1980).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Johann Pachelbel International Music Score Library Project (englanniksi)
Vapaasti käytettävissä olevia Pachelbelin partituureja Mutopia Project
Juliana

| Juliaana, Juliana |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  Juliaana: 12. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  Juliana 12. huhtikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Gillian, Jillian, Julianna
Vastineita eri kielissä:  Juliane, Julianne
Nimen alkuperä:  Julia, Julianus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Juliana on latinalaisperäinen naisen etunimi, Julia-nimen muunnelma tai Julianus-nimen naispuolinen vastine. Suomessa nimi esiintyy myös muodossa Juliaana.
Suomessa nimi Juliana on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 853:lle ja nimi Juliaana 1 226 henkilölle. Suomenkielisessä kalenterissa Juliaanan nimipäivä on 12. huhtikuuta, joka on myös suomenruotsalaisessa kalenterissa Julianan nimipäivä.
Tunnettuja nimen kantajia

Juliana (1909–2004), Alankomaiden kuningatar 1948–1980
Juliana Cannarozzo (s. 1989), yhdysvaltalainen taitoluistelija ja näyttelijä
Juliana Harkavy (s. 1985), yhdysvaltalainen näyttelijä
Juliana Hatfield (s. 1967), yhdysvaltalainen indierock-muusikko ja kirjailija
Juliana Hyrri (s. 1989), suomalainen kuva- ja sarjakuvataiteilija
Juliana Juštšanka, o.s. Žalnjaruk (s. 1984), valkovenäläinen juoksija
Juliana Nikomedeialainen, Ankyrassa 300-luvun alussa surmattu neitsytmarttyyri, pyhimys
Juliana Norwichlainen (n. 1342–1416), englantilainen anakoreetti ja kristillinen mystikko
Juliana Pasha (s. 1980), albanialainen laulaja
Juliana Silveira (s. 1980), brasilialainen näyttelijä ja laulaja
Juliana Söderborg, o.s. Malmberg (1745–1799), suomalainen unissasaarnaaja, yksi rukoilevaisuusliikkeen alkuunpanijoista
Juliana von Wendt (1915–2007), suomalainen eläinsuojelija, Juliana von Wendtin säätiön perustaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juliana Wikimedia Commonsissa
Juri Peršin

| Juri Peršin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Juri Aleksejevitš Peršin
Syntynyt: 19. joulukuuta 1958 Balahta
Jääpallon pelaaja
Pelipaikka:  keskikenttä
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1978–1991 |  Jenisei, Krasnojarsk |  |  |
| 1991–1993 |  Nässjö IF |  |  |
| 1993–1995 |  Narukerä, Pori |  |  |
| 1995–2004 |  Jenisei, Krasnojarsk |  |  |
Maajoukkue
| 1978–1987 |  Neuvostoliitto | 39 | (1) |
Valmennusura
2007–2008:  Jenisei, Krasnojarsk
2008–2009:  SKA-Neftjanik, Habarovsk (apuvalm.)
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 7. tammikuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 7. tammikuuta 2015.
Juri Aleksejevitš Peršin (ven. Юрий Алексеевич Першин, 19. joulukuuta 1958 Balahta, Krasnojarskin alue, Neuvostoliitto – 24. helmikuuta 2021 Krasnojarsk) oli venäläinen tukimiehenä pelannut jääpalloilija, joka edusti Krasnojarskin Jeniseitä Venäjällä, Narukerää Suomessa ja Nässjö IF:ää Ruotsissa.
Peršinin vanhempi veli Aleksandr Peršin oli myös huippujääpalloilija ja pelasi samaan aikaan Suomessa Narukerän joukkueessa.
Saavutukset pelaajana

Seurajoukkueissa
11 Neuvostoliiton mestaruutta vuosina 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989 ja 1991 Krasnojarskin Jenisein riveissä,
1 Neuvostoliiton mestaruushopeaa 1990,
1 Neuvostoliiton mestaruuspronssia 1978,
1 Venäjän mestaruus 2001 Krasnojarskin Jenisein riveissä,
3 Venäjän mestaruushopeaa 1999, 2000, 2003,
7 Jääpallon Euroopan cup -voittoa: 1980, 1983, 1986, 1987, 1988, 1989, 2001 Krasnojarskin Jenisein riveissä.
Maajoukkueessa
2 maailmanmestaruutta vuosina 1979 ja 1985,
1 MM-pronssi 1987.
Henkilökohtaiset saavutukset
Venäjän Superliigan kausittain valittuihin 22 parhaaseen pelaajaan kuuluva: 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1991,
Jorge Kémérer

Jorge Kémérer vuonna 1981.
Jorge Kémérer (13. syyskuuta 1908 – 26. kesäkuuta 1998) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Jumalan Sanan seuran papiksi 30. lokakuuta 1932 ja nimitettiin Posadasin hiippakunnan piispaksi 13. maaliskuuta 1957. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Enrique José Mühn, jota avustivat Manuel Tato ja Manuel Menéndez. Kémérer asetettiin virkaansa 6. heinäkuuta.
Kémérer osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 16. kesäkuuta 1986 ja kuoli kaksitoista vuotta myöhemmin.
Julius Weingarten

Julius Weingarten
Leonhard Gottfried Johann Julius Weingarten (2. maaliskuuta 1836 Berliini, Saksa – 16. tai 17. kesäkuuta 1910 Freiburg im Breisgau, Saksa) oli saksalainen  matemaatikko. Vaatimaton perhe oli puolalaisperäinen mutta muuttanut Saksaan. Perheen isä oli kutoja.
Weingarten oli vuodesta 1864 dosentti ja vuodesta 1871 professori Berliinin kuninkaallisessa rakennusakatemiassa ja vuodesta 1879 teknillisen korkeakoulun professori. Hän tutki muun muassa pintoja, joiden toinen pääkaarevuussäde on toisen pääkaarevuussäteen funktio. Hänen pääteoksensa on Über die Theorie der aufeinander abwickelbaren Oberflächen (1884). Hän sai Ranskan tiedeakatemian suuren matematiikkapalkinnon tutkimuksestaan Sur la déformation des surfaces (Acta mathematica XX, 1896).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julius Weingarten Wikimedia Commonsissa
Jorge Juan y Santacilia

Jorge Juan y Santacilia (s. tammikuu 1713 Noveldassa lähellä Alicantea – k. 1773 Madrid) oli espanjalainen laiva-arkkitehti.
Hän aloitti 1730 Cádizissa Espanjan meriupseereille tarkoitetun sotakoulun, jossa hän opiskeli insinööriksi. Hänet ylennettiin 1735 meriväen luutnantiksi. Espanjan kuningas Felipe V lähetti hänet Amerikkaan suorittamaan erilaisia tieteellisiä tutkimuksia. Palattuaan Espanjaan Marqués de la Ensenada lähetti hänet 1749 Englantiin opiskelemaan laivanrakennusta sekä värväämään laivanrakentajia Espanjaan. Vuonna 1750 hän palasi Espanjaan, jossa hänet määrättiin vastaamaan Espanjan kaikista telakoista ja niiden töistä. Vuonna 1752 hän esitteli oman valmistusmenetelmänsä ja modernisoi kuninkaallisten telakoiden valmistusmenetelmät.
Johann Peter Kellner

Johann Peter Kellner (28. syyskuuta 1705 Gräfenroda – haudattu 22. huhtikuuta 1772 Gräfenroda) oli saksalainen urkuri ja säveltäjä. Hän teki työtä myös Johann Sebastian Bachin teosten nuottien levittäjänä. Hänellä oli poika Johann Christoph Kellner, josta myös tuli säveltäjä.
Elämä

Kellnerin vanhemmat toivoivat pojastaan kauppiasta isänsä jalanjäljissä, mutta hän oli päättäväinen musiikin opiskelun suhteen. Hän oli kotoisin Gräfenrodasta, jonka kyläkoulussa todennäköisesti sai varhaisimman koulutuksensa. Hän lauloi siellä kanttori Johann Peter Nagelin johdolla ja sai ensimmäiseksi kosketinsoitinopettajakseen tämän pojan Johann Heinrichin. Seuraavaksi (oletetusti 1720–21) hän opiskeli vuoden ajan Zellassa urkuri Johann Schmidtin johdolla ja sitten (oletetusti 1721–22) Suhlissa urkuri Hieronymus Florentinus Quehlin johdolla. Quehlilta hän sai myös ensimmäiset sävellystuntinsa.
Gräfenroda palasi Gräfenrodaan, toimi siellä kolmen vuoden ajan tuutorina ja ilmoittautui 21. lokakuuta 1725 onnistuneesti halukkaaksi viereisen Frankenhainin kanttorin virkaan. Tässä virassa hän toimi yli kahden vuoden ajan. Joulukuussa 1727 hän oli taas Gräfenrodassa ensin vanhemman Nagelin avustajana kanttorin tehtävissä ja tämän kuoltua (1732) itse kanttorina. Tässä tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka.
Kellner oli Thüringenissä kuulu urkuri ja opettaja. Friedrich Wilhelm Marpurgin Historische-kritische Beyträge zur Aufnahme der Musik -teoksessa julkaistussa omaelämäkerrassaan hän kertoo esiintyneensä Coburgin ja Weimarin herttuoille sekä Sondershausenin ruhtinaalle. Hänen monien oppilaidensa joukossa olivat Johann Philipp Kirnberger, Johann Ernst Rembt ja Johannes Ringk. Hän oli myös tärkeä vaikuttaja Bachin musiikin, ensisijaisesti kosketinsoitin- ja urkuteosten levittämisessä. Usein juuri Kellnerin käsikirjoittamat kopiot Bachin sävellyksistä ovat varhaisimmat tai ainoat Bachin teosten lähteet. Ne ovatkin valaisseet kronologiaa, sävellyshistoriaa ja musiikin autenttisuutta.
Kellner on tehnyt kosketintranskriptioita Bachin kamarimusiikkiteoksista, kuten sonaateista BWV 1027 ja BWV 1039. Ei ole tiedossa, oliko Kellner varsinaisesti Bachin oppilas, mutta miehet tunsivat toisensa henkilökohtaisesti. Kellner oli myös Georg Friedrich Händelin tuttava.