stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
London Bridgen asema

London Bridgen asema on keskeinen rautatieasema ja Lontoon metron Jubilee Linen ja Northern Linen asema Southwarkin alueella Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se kuuluu Oyster-kortin vyöhykkeeseen 1. Vuonna 2013 metroasemaa käytti 69,88 miljoonaa matkustajaa.
London Bridgen asema on Lontoon vanhin rautatieasema. Se avattiin vuonna 1836. Se koostui aikanaan kahdesta eri yhtiöiden asemasta, vanhempi niistä kuului alkujaan The London and Greenwich Railway -yhtiölle (myöhemmin nimeltään South East Railway). Vuonna 1839 avattiin  London and Croydon Railwayn asema. Ne yhdistettiin 1844. Tämä yhdistetty asema purettiin 1850, ja asema on uusittu sen jälkeenkin useita kertoja. Nykyinen rakennus on vuodelta 1979.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta London Bridgen asema Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta London Bridgen metroasema Wikimedia Commonsissa
| Pohjoiseen/Länteen | London Bridgen metroasema | London Bridgen metroasema | London Bridgen metroasema | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Southwarkin metroasema (en) ▷ Stanmoren metroasema (en) |  |  Jubilee Line |  | Bermondseyn metroasema (en) ▷ Stratfordin metroasema |
| Bankin ja Monumentin asemat ▷ High Barnetin metroasema (en) / Mill Hill Eastin metroasema (en) / Edgwaren metroasema (en) |  |  Northern Line |  | Borough’n metroasema ▷ Mordenin metroasema (en) |
London Calling

| London Calling The Clash |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elo–syyskuussa, marraskuussa 1979, Wessex Sound Studios, Lontoo
 Julkaistu: 14. joulukuuta 1979
 Tuottaja(t): Guy Stevens, Mick Jones
 Tyylilaji: punk, rock and roll, uusi aalto, hard rock
 Kesto: 65.13
 Levy-yhtiö: CBS, Epic, Legacy
The Clashin muut julkaisut
| Give 'Em Enough Rope 1978 | London Calling 1979 | Sandinista! 1980 |
London Calling on brittiläisen The Clashin joulukuussa 1979 julkaisema tupla-albumi, joka merkitsi yhtyeelle kaupallista ja taiteellista läpimurtoa. Suoraviivaisen punkin lisäksi albumin tyylikirjo kattoi niin amerikkalaistyylisen rockabillyn ("Brand New Cadillac"), Phil Spector -tyylisen popin kuin myös reggaen ("London Calling", "The Guns of Brixton" ja "Revolution Rock") ja skan ("Rudie Can't Fail"). Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat nimikappaleen lisäksi "Clampdown", "Spanish Bombs", "The Guns of Brixton" ja "Train in Vain".
Kriitikko- ja yleisöäänestyksissä London Calling on tavallisesti menestynyt hyvin: muun muassa Rolling Stone -lehti valitsi vuonna 2000 albumin 1980-luvun parhaaksi levyksi (London Calling ilmestyi Yhdysvalloissa vuonna 1980) sekä vuonna 2003 kaikkien aikojen kahdeksanneksi parhaaksi.
Albumin kuuluisan kansikuvan otti Pennie Smith New York Palladiumilla 21. syyskuuta 1979. Se kuvaa basisti Paul Simononia murskaamassa bassokitaraansa lattiaan. Kannen typografia imitoi Elvis Presleyn debyyttialbumia Elvis Presley. Q Magazine valitsi myöhemmin kuvan kaikkien aikojen parhaaksi rockvalokuvaksi. Pennie Smith itse ei olisi halunnut valokuvaa käytettävän, koska se oli hänen mielestään teknisesti epäonnistunut.
Albumin nimi viittaa BBC World Servicen asematunnukseen, joka alkoi "This is London calling ...".
Nimikkokappale "London Calling" soi myös elokuvassa Kuolema saa odottaa (James Bond).
Vuonna 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. Albumin nimikappale ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 63.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltäneet Mick Jones ja Joe Strummer, ellei toisin mainuttu.
London Calling – 3.20
Brand New Cadillac – 2.08 (säv. Taylor)
Jimmy Jazz – 3.54
Hateful – 2.44
Rudie Can't Fail – 3.29
Spanish Bombs – 3.18
The Right Profile – 3.54
Lost in the Supermarket – 3.47
Clampdown – 3.49
The Guns of Brixton – 3.09 (säv. Simonon)
Wrong 'Em Boyo – 3.10
Death or Glory – 3.55
Koka Kola – 1.47
The Card Cheat – 3.49 (säv. The Clash)
Lover's Rock – 4.03
Four Horsemen – 2.55
I'm Not Down – 3.06
Revolution Rock – 5.33
Train in Vain (Stand by Me) – 3.09
Singlet

London Calling (7. joulukuuta 1979)
Train in Vain (Stand By Me) (12. helmikuuta 1980)
The Clash
| --- | --- |
Studioalbumit:   The Clash  Give 'Em Enough Rope  London Calling  Sandinista!  Combat Rock  Cut the Crap 
Muita:   Career Opportunities  I Fought the Law  Know Your Rights  Lost in the Supermarket  Should I Stay or Should I Go  The Singles
Aksel Sørensen

| Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | ruotsalainen järjestelmä, joukkuekilpailu |  |
Aksel Sørensen (5. lokakuuta 1891 Vig – 15. toukokuuta 1955 Roskilde) oli tanskalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa ruotsalaisen järjestelmän joukkuekilpailussa.
Lautapelikulttuuri Suomessa

Lautapelikulttuuri Suomessa on 2000-luvulla muodostunut niin kutsuttujen ”uusien lautapelien” ympärille. Uudet lautapelit pohjautuvat enemmän taitoon kuin tuuriin eikä niitä ole suunnattu vain lapsille. Uusien lautapelien harrastajat ovat usein nuoria aikuisia, joilla on taustaa video- tai roolipeleissä.
Demografia

Vuoden 2015 pelaajabarometrin mukaan noin 75 prosenttia suomalaisista pelaa lauta- ja seurapelejä. Aktiivisia lautapelaajia, jotka pelaavat vähintään kerran kuussa tai useammin, oli 25,9 prosenttia suomalaisista. Kerran viikossa pelasi 5,6 prosenttia. Suosituinta pelaaminen oli 20–39-vuotiaiden keskuudessa. Naiset olivat hieman miehiä aktiivisempia pelaajia.
Historia

Suomen markkinoiden ensimmäinen lautapeli ilmestyi 1862. Huvimatka Aavasaksaan on heitä noppaa ja etene -tyylinen peli, jossa tutustutaan Suomen nähtävyyksiin. Ajanvietteen lisäksi ajan pelit olivat opettavaisia: Sampo-peli kertoi Kalevalasta. 1800–1900-lukujen vaihteessa julkaistiin pelejä ajankohtaisista tapahtumista, kuten Punaisten ja valkoisten taistelu Suomessa 1918.
1960-luvulla lautapelit siirtyivät marketteihin, mutta yhä harvempia pelejä julkaistiin. Ulkonäköön alettiin kiinnittää huomiota, kun aiemmin pelejä oli julkaistu kirjekuorissa jopa ilman pelinappuloita.
Ennen 1980-lukua suomalainen lautapelikulttuuri perustui suurelta osin peleihin, jotka oli suunnattu lapsille ja heidän vanhemmilleen. Suosittuja pelejä olivat erilaiset korttipelit sekä klassikkolautapelit kuten Afrikan tähti, Kimble ja Monopoly. 1980-luvulla markkinoille alkoi tulla enemmän liikkuvia osia sisältäviä pelejä, mutta peleissä menestyminen pohjautui edelleen tuuriin. Myös rooli-, miniatyyri- ja strategiapelit saapuivat Suomeen, mutta niiden harrastajia oli vähän. Videopelaaminen alkoi kuitenkin kasvattaa suosiotaan, mikä johti pelaamisen hyväksyttävyyden ja arvostuksen kasvuun 1990-luvulla.
Saksassa markkinoille alettiin tuoda lautapelejä, joiden kohderymäksi muodostuivat sekä video- että rooli- ja strategiapelaajat. Peleissä tuurin merkitys oli pieni ja voitto ratkaisiin strategisilla siirroilla. Toisaalta pelit oli suunniteltu myös lyhytkestoisiksi ja teemoiltaan aikuisempaan makuun. Suomeen uuden aikakauden pelit saapuivat 2000-luvulla, jolloin alkoi syntyä pelikerhoja ja pelien maahantuonti ja kääntäminen alkoi muuttua kannattavaksi. Vuonna 2004 perustettiin Suomen lautapeliseura, joka oli aloittanut toimintansa viisi vuotta aiemmin nimellä Suomen Diplomacy Seura. Aikaisempi seura oli keskittynyt pienen piirin Diplomacy-harrastukseen, mutta uusi seura keskittyi kaikenlaisiin lautapeleihin.
Tärkeä käänne uusien lautapelien suosion kasvamisessa ja lautapelikulttuurin muodostumisessa oli Lautapelit.fi:n julkaisema suomenkielinen versio (2004) Carcassonnesta. Siitä tuli Menolipun (suomennos 2004) ja Catanin uudisasukkaiden (suomennos 2004) ohella yksi niistä peleistä, joilla uusia ihmisiä esiteltiin harrastukseen. Harrastuksen suosion kasvun myötä myös suomalaisia suunnittelijoita tuli alalle. Kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisen suunnittelemia lautapelejä on vuonna 2011 ilmestynyt Touko Tahkokallion Eclipse.
Suomen kirjastoihin lautapelit tuotiin lainattavaksi ensi kerran 2010-luvun alussa. Helsingin kaupunginkirjaston kokoelmissa oli vuonna 2016 noin 2 500 lautapeliä. Helmet-kirjastoissa lainattiin vuonna 2015 yli 15 000 kertaa lautapelejä.
Suomen ensimmäinen lautapelikahvila, Taverna, avattiin Tampereelle vuonna 2016. Vuonna 2018 myös Helsinkiin avattiin lautapelikahvila, Cafe Boardgame.
Tapahtumat

Suomen lautapeliseura järjestää vuosittain kaikille avoimen Lautapelaamaan!-tapahtuman sekä useita muita coneja eli harrastajatapahtumia.
Palkinnot

Suomen leluyhdistys alkoi jakaa vuonna 1994 Vuoden peli- ja Vuoden lastenpelipalkintoja. Vuonna 1999 lisättiin Vuoden strategiapeli -kategoria. Vuonna 2017 ryhmä lautapelibloggaajia perusti oman Pelaajien valinta -palkinnon. Yksi syy uuden palkinnon jakamiseen oli tyytymättömyys Vuoden peli -palkinnon finalisteihin.
Aiheesta muualla

Lautapeliopas, suomenkielinen lautapelisivusto
Tainio, Marko: Lautapelien harrastaminen, lautapeliseura.fi.
Touko Tahkokallion suunnittelema lautapeli Eclipse (2011) pelattavana.
Likolampi (Kouvola, Siikava)

| Likolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°05′48″N, 26°28′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Karijärven valuma-alue (14.94)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.943.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  alle 100 m  
Pituus:  160 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,409 km  
Pinta-ala:  1,121 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLikolampi 
Likolampi tai Likastenlampi on Kymenlaaksossa Kouvolassa  Siikavan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 160 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Karijärven valuma-alueella (14.94), jonka Karijärven alueeseen (14.943) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on alle 100 metriä mpy.
Aarin kieli

| Aari> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Etiopia
Virallinen kieli:  ei virallista asemaa
Puhujia:  235 000
Sija:  ei 100 suurinmman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  afroaasialaiset kielet
Kieliryhmä:  omoottiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  afa
ISO 639-3:  aiw
ISO 639-3:  aiz
 Ohje 
Aari on eräs afroaasialainen kieli. Sitä puhutaan lähinnä Etiopiassa.
Vuonna 2007 tehdyn laskennan mukaan aaria puhui äidinkielenään 235 000 ihmistä, joista yksikielisiä on 129 000. Vain alle 10 % aaria äidinkielenään puhuvista osaa lukea ja kirjoittaa.
Uusi testamentti on käännetty kielelle vuonna 1997.
Murteet

Aarin kielen katsotaan jakautuvan kymmeneen päämurteeseen, jotka ovat:
bako (joskus myös baco)
biyo (joskus myös bio)
galila
gozza
laydo
seyki
shangama
sido
wubahamer (joskus myös ubamer)
zeddo
Galila poikkeaa muista murteista verrattain paljon eikä se aina ole muiden murteiden kanssa keskenään ymmärrettävä.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Aarin kielen sanastoa (espanjaksi)
Afroaasialaiset kielet
aasáx
aari
afar
ajawa
akkadi
amhara
arabia
aramea
bambassi
bedža
ebla
egypti
foinikia
hassaniyya
hausa
heprea
higi-bura
kabyyli
kambata
keskiatlaksentamazight
kopti
malta
oromo
saho
sidamo
somali
syyria
tamashek
tašelhit
tigre
tigrinja
ugariti
wolaitta
Akateeminen talousblogi

Akateeminen talousblogi on blogi, jossa taloustieteen tutkijat kommentoivat maailman menoa taloustieteellisestä näkökulmasta ja suomen kielellä. Blogin perustivat vuonna 2009 silloisen Helsingin kauppakorkeakoulun kansantaloustieteen laitoksen tutkijat.
Blogin vakiokirjoittajia ovat
Prof. Pertti Haaparanta, Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu
Prof. Ari Hyytinen, Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulu
Tutkimusjohtaja Niku Määttänen, ETLA
Erikoistutkija Tuomas Pekkarinen, VATT
Prof. Marko Terviö, Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu
Prof. Roope Uusitalo, Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulu
Aiheesta muualla

Akateeminen talousblogi
Alkibiades (täsmennyssivu)

Alkibiades (m.kreik. Ἀλκιβιάδης, Alkibiadēs, lat. Alcibiades) voi viitata seuraaviin:
Alkibiades, useita henkilöitä ateenalaisessa alkmaionidien suvussa:
Alkibiades I
Alkibiades II (500/400-luku eaa.), ateenalainen poliitikko
Alkibiades (III) (n. 450–404 eaa.), ateenalainen poliitikko ja sotapäällikkö, edellisen pojanpoika; tunnetuin samannimisistä
Alkibiades IV (400-luku eaa.), edellisen poika
Alkibiades Spartalainen (200/100-luku eaa.), spartalainen lähettiläs
Alkibiades I, Platonin dialogi
Alkibiades II, Platonin dialogi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Alkibiades”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aktivoitumistuote

Aktivoitumistuote on radioaktiivista materiaalia, joka syntyy kun atomiydin kaappaa hiukkasen, tavallisimmin neutronin, ja muuttuu keinotekoiseksi nuklidiksi.
Alketas I (Makedonia)

Alketas (kreik. Αλκήτας) oli antiikin Makedonian kuningas noin 500-luvun eaa. puolivälissä. Herodotos kertoo että Alketasin isä oli Aeropos ja että Alketasta seurasi kuninkaana hänen poikansa Amyntas I.
Aksel Theodor Sahlgren

Axel Theodor Sahlgren vuonna 1897.
Aksel Theodor Sahlgren (21. joulukuuta 1867 Kannus – 11. helmikuuta 1931 Lappeenranta) oli suomalainen opettaja. Sahlgren kirjoitti ylioppilaaksi Vasa svenska lyceumista ja valmistui Helsingin yliopistosta maisteriksi vuonna 1891, minkä jälkeen hän toimi vuodesta 1895 lähtien Lappeenrannan yhteiskoulun luonnontieteen ja maantiedon opettajana sekä myöhemmin koulun johtajana.
Sahlgren oli näkyvästi mukana myös Lappeenrannan kunnalliselämässä. Vuoden 1905 suurlakon aikana hänet valittiin kaupungin 12-henkisen suurlakkokomitean johtajaksi. Myöhemmin Sahlgren edusti perustuslaillisia, ja hän toimi yhdysmiehenä paikallisen työväenliikkeen ja porvariston välillä ja oli jopa puhujana joissakin Lappeenrannan työväenyhdistyksen tilaisuuksissa.
Venäjän helmikuun vallankumouksen jälkeen keväällä 1917 Sahlgren valittiin kaupungin järjestyksenpidosta vastanneen toimikunnan johtoon yhdessä muun muassa tuomari Arne Mannströmin ja työläisiä edustaneen Rieti Itkosen kanssa. Myöhemmin kesällä Sahlgren oli mukana organisoimassa Lappeenrannan suojeluskuntaa, ja marraskuussa hän perusti suojeluskuntaosaston myös naapurikuntaan Lemille. Lappeenrannan työväestön saatua tietoonsa suojeluskuntien perustamisen Sahlgren toimi välittäjänä neuvotellen paikallisen työväenlehden Kansan Äänen päätoimittajien Emil Lehénin ja Otto A. Paappasen kanssa.
Sisällissodan aikana valkoiset valtasivat Lappeenrannan 26. huhtikuuta 1918, minkä jälkeen Sahlgren nimitettiin kaupungin komendantiksi. Runsaan viikon kuluttua hän puuttui Lappeenrannassa summittaisesti tehtyihin punaisten teloituksiin. Sahlgren pyysi Viipurin sotilaspiirin komentajaa siirtämään pois tehtävistään ravintoloitsija Uno Sereniuksen, joka oli vastuussa suuresta osasta kaupungissa tehdyistä teloituksista.
Alkinoos

Alkinoos (m.kreik. Ἀλκίνοος, lat. Alcinous) voi viitata seuraaviin:
Alkinoos, Nausithooksen poika, kreikkalaisessa mytologiassa faiaakien kuningas
Alkinoos, Hippokoonin poika, hahmo kreikkalaisessa mytologiassa
Alkinoos (100-luku), keskiplatonilainen filosofi
11428 Alcinoos, pikkuplaneetta
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Alkinoos”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Akateeminen vapaus

Akateeminen vapaus tarkoittaa yliopistojen opettajien ja opiskelijoiden vapautta opettaa, opiskella, hankkia tietoa ja tehdä tutkimusta ilman lain, institutionaalisten säännösten tai julkisen paineen aiheuttamaa kohtuutonta väliintuloa tai rajoituksia.
Akateemisen vapauden muotoja ovat esimerkiksi:
Yliopiston oikeus määritellä itse oma opetusmissionsa ilman valtion väliintuloa.
Tutkimuksen täydellinen vapaus.
Opettajan oikeus opettaa oman opetussuunnitelmansa pohjalta ilman yliopiston virkailijoiden kohtuutonta väliintuloa.
Opettajan vapaus tutkia mitä tahansa itseään tiedollisesti kiinnostavaa aihetta ja kertoa havainnoistaan oppilailleen, kollegoilleen ja muille tahoille sekä julkaista tuloksensa ja päätelmänsä ilman kontrollointia tai sensuuria.
Opettajan vapaus keskustella käsittelemistään aiheista vapaasti luokkahuoneessa.
Opettajan oikeus puhua ja kirjoittaa yksityishenkilönä ilman pelkoa yliopistonsa tai valtion vastatoimista, kuten sensuurista tai kuritoimenpiteistä.
Opiskelijan vapaus opiskella mitä tahansa itseään kiinnostavaa oppiainetta sekä muodostaa omat päätelmänsä ja ilmaista mielipiteensä.
Akateemisen vapauden puolestapuhujien mukaan akateemisen vapauden tarkoitus ei ole opettajien ja opiskelijoiden mukavuus, vaan sen tuomat hyödyt yhteiskunnalle. Opetuksen katsotaan hyödyttävän yhteiskuntaa synnyttämällä lisää tietoa parhaiten silloin, kun valtio, kirkko ja erilaiset eturyhmät eivät rajoita tutkimusta.
Akateeminen vapaus alkoi muodostua keskiajan eurooppalaisissa yliopistoissa, vaikka opettajien puheita yhä tuomittiinkin uskonnollisin perustein. Yliopistoista tuli suojeltuja itsehallinnollisia yhteisöjä, ja ne saivat vapauden päättää itse opetushenkilökunnastaan, opiskelijavalinnastaan ja valmistumiskriteereistään. Kirkko ja valtio ovat tosin myöhemminkin pyrkineet rajoittamaan yliopistojen autonomiaa. Saksalaisesta Göttingenin yliopistosta tuli 1700-luvulla ja Berliinin yliopistosta 1800-luvulla suunnannäyttäjiä akateemisen vapauden toteutumisessa.
Akateeminen vapaus ei ole rajatonta, vaan sitä rajoittavat koko yhteiskunnalle yhteiset lait. Akateeminen vapaus supistuu myös usein sodan, laman ja poliittisen epävakauden aikoina. Akateemista vapautta esiintyy enemmän demokraattisissa maissa kuin epädemokraattisissa maissa. Saksassa akateeminen vapaus lakkautettiin natsivallan ajaksi, ja kommunistimaissa akateemista vapautta oli lähinnä luonnontieteissä ja kielitieteissä mutta ei yhteiskuntatieteissä tai humanistisissa tieteissä. Nykyaikana akateeminen vapaus on toteutunut parhaiten Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa, ja heikoimmin Afrikassa, Aasiassa ja Lähi-idässä. Akateemisen vapauden linnakkeena tunnetuissa Yhdysvalloissakin on 1980-luvulta alkaen alettu rajoittaa akateemista vapautta ottamalla käyttöön syrjivää ja loukkaavaa puhetta rajoittavia säännöksiä.
Aiheesta muualla

Recommendation concerning the Status of Higher-Education Teaching Personnel (11 Nov. 1997) (englanniksi) (unesco.org)
The Magna Charta Universitatum (englanniksi) (magna-charta.org)
Niiniluoto, Ilkka: Rehtorin avajaispuhe 10.9.2004 : Akateeminen vapaus. Yliopisto-lehti 10/04.  10.9.2004. Arkistoitu 13.2.2013. Viitattu 23.9.2020.
Aleksei Jagudin

| Aleksei Jagudin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1980 (ikä 44) Leningrad, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Taitoluistelija
Pituus:  175 cm
Valmentaja(t):  Tatiana Tarasova
Entiset valmentajat:  Alexei Mishin A. Mayorov
Koreografi(t):  Nikolai Morozov
Aloittanut:  1984
Lopettanut:  2003
Aleksei Konstantinovitš Jagudin (ven. Алексей Константинович Ягудин, s. 18. maaliskuuta 1980 Leningrad) on venäläinen taitoluistelija, olympiavoittaja, nelinkertainen maailmanmestari ja kolminkertainen Euroopan mestari.
Jagudin voitti olympiakultaa miesten taitoluistelussa Salt Lake Cityssä 2002. Maailmanmestaruuden hän voitti neljä kertaa (1998, 1999, 2000 ja 2002), hopeaa 2001 ja pronssia 1997. Euroopan-mestaruus tuli vuosina 1998, 1999 ja 2002 ja hopeaa 2000 ja 2001. Jagudin asuu Simsburyssa, Yhdysvalloissa ja hän siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2003.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksei Jagudin Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (venäjäksi)
Aleksei Jagudin Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Miesten yksinluistelun olympiavoittajat
1908: Ulrich Salchow
– 1920: Gillis Grafström
– 1924: Gillis Grafström
– 1928: Gillis Grafström
– 1932: Karl Schäfer
– 1936: Karl Schäfer
– 1948: Dick Button
– 1952: Dick Button
– 1956: Hayes Alan Jenkins
– 1960: David Jenkins
– 1964: Manfred Schnelldorfer
– 1968: Wolfgang Schwarz
– 1972: Ondrej Nepela
– 1976: John Curry
– 1980: Robin Cousins
– 1984: Scott Hamilton
– 1988: Brian Boitano
– 1992: Viktor Petrenko
– 1994: Aleksei Urmanov
– 1998: Ilja Kulik
– 2002: Aleksei Jagudin
– 2006: Jevgeni Pljuštšenko
– 2010: Evan Lysacek
– 2014: Yuzuru Hanyū
– 2018: Yuzuru Hanyū
– 2022: Nathan Chen
Taitoluistelun maailmanmestaruuden voittaneet miehet
Miesten yksinluistelun Euroopan-mestarit
Lapinjärven kirkko

| Lapinjärven kirkko Lappträsk kyrka |
| --- | --- |

Sijainti:  Lapinjärvi
Koordinaatit:  60°37′30.1″N, 026°11′48.3″E
Seurakunta:  Agricolan suomalainen seurakunta ja  Agricolan ruotsalainen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1746 tapuli 1827
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  450
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Lapinjärven kirkko (ruots. Lappträsk kyrka) on valmistunut vuonna 1746 aivan Lapinjärven keskustaan. Kirkkoa kutsuttiin aikaisemmin Ruotsalaiseksi kirkoksi tai isoksi kirkoksi. Tasaristin muotoisessa kirkossa on noin 450 istumapaikkaa. Kirkon länsipuolella on Suomalaiseksi kirkoksi kutsuttu Lapinjärven pikku kirkko, joka on valmistunut 1744. Sekä Lapinjärven suomalainen että ruotsalainen seurakunta käyttävät nykyään molempia kirkkoja; vuodesta 2019 kyseessä ovat Agricolan suomalainen ja ruotsalainen seurakunta, jotka toimivat sekä Lapinjärvellä että Loviisassa.
Historia > Ensimmäiset kirkot

Ei ole täyttä selvyyttä, milloin Lapinjärven kappeliseurakunta on syntynyt, sillä 1300-luvulla se on kuulunut Pernajan kappeliseurakuntaan. Vuonna 1414 mainitaan Pyhän Laurin kappeli, jonka arvioidaan sijainneen Ingermaninkylässä, josta se on myöhemmin 1400-luvulla siirretty Kirkonkylään: Matiaksen kappeli kirkonkylästä mainitaan vuoden 1556 asiakirjassa. Kappeli on perustettu siksi, että lapinjärveläisten ei olisi tarvinnut lähteä kirkkoon Pyhtäälle tai Pernajaan.
Kappeli purettiin vuonna 1663 ja tilalle rakennettiin uusi ja suurempi kirkko. Purkutyöt aloitettiin keväällä, ja jo vuoden lopussa kirkko oli käytössä. Kirkon viereen oli suunnitteilla uusi kirkko, joka saatiin valmiiksi 1700-luvun alussa. Tätä kirkkoa kutsuttiin Suomalaiseksi kirkoksi, kun taas vanhempaa kirkkoa Ruotsalaiseksi kirkoksi.