Return to Forever (Return to Foreverin albumi)

| Return to Forever Chick Corea / Return to Forever |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1972
 Tyylilaji: fuusiojazz
 Kesto: 46.48
 Levy-yhtiö: ECM
Return to Foreverin muut julkaisut
|   | Return to Forever 1972 | Light as a Feather 1972 |
Return to Forever on yhdysvaltalaisen pianistin Chick Corean fuusiojazz-albumi vuodelta 1972. Se on samalla Corean perustaman Return to Forever -yhtyeen esikoisalbumi. Toisin kuin yhtyeen myöhemmät levyt, albumi julkaistiin ECM-levymerkillä, ja tuottajana toimi ECM:n keulahahmo Manfred Eicher. Albumia pidetään sähköisen fuusiojazzin klassikoihin kuuluvana, mutta pitkine improvisaatioineen hajanaisempana kuin yhtyeen seuraavaa albumia Light as a Feather.
Corea on kertonut saaneensa albumin tekoaikaan innoitusta Joni Mitchellin, Stevie Wonderin ja The Beatlesin musiikista sekä skientologian ajatuksista. Skientologialiikkeen johtohahmoihin kuulunut Neville Potter toimi tuolloin Return to Forever -yhtyeen managerina ja kirjoitti sille sanoituksia.
Albumin tekoaikoihin Chick Corean lähestymistapa fuusiojazziin oli hyvin erilainen kuin varhaisemmilla fuusiomuusikoilla. Mielikuvituksekkaitakenen mukaan? sähköpianosooloja säestävät rumpali Airto Moreiran latinalaisvaikutteiset rytmit sekä tämän vaimon Flora Purimin laulu. Basisti Stanley Clarke soittaa albumin ensimmäisellä puoliskolla sähköbassoa ja jälkipuoliskolla kontrabassoa. Joe Farrell soittaa huilua ja saksofonia. Farrellia and Purimia lukuun ottamatta samat muusikot esiintyivät samana vuonna julkaistulla Stan Getzin albumilla Captain Marvel.
Albumin aloittava nimikappale jakaantuu viiteen osaan. Kolmessa lyhyessä osassa Corea soittaa yksinkertaisia kenen mukaan? melodioita jotka Flora Purim toistaa unisonossa. Näiden kolmen osan välillä on kaksi pidempää jaksoa, joissa soittaa koko yhtye ja jotka molemmat perustuvat omiin riffeihinsä. Farrell soittaa huilusooloa ensimmäisen osan yllä ja Corea sooloilee sähköpianolla toisessa. Moreiran rumpukuviot antavat musiikille ilmavuuttakenen mukaan?. Kappaleella kuultavaa yhteissoittoa on kuvailtu ”telepaattiseksi”.
Albumin toinen raita ”Crystal Silence” on Corean sähköpianon ja Farrellin saksofonin duo höystettynä Moreiran pehmeällä perkussiolla, jossa on kuultu vaikutteita John Coltranen meditatiivisesta musiikista. Kolmas kappale ”What Game Shall We Play Today?” on eloisa ja positiivinen laulu, jossa pääosissa ovat Flora Purim ja huiluintron soittava Farrell.
Albumin jälkipuolisko (alkuperäisen vinyyli-LP-levyn B-puoli) sisältää vain yhden teoksen nimeltä ”Sometime Ago / La Fiesta”, joka kuitenkin jakaantuu kolmeen osaan. Ensimmäiset seitsemän minuuttia koostuu Corean, Farrellin ja Clarken improvisoivasta, hitaasta introsta. Siitä siirrytään suoraan latinalaisvaikutteiseen lauluun Sometime Ago, jossa Farrell soittaa paikoin unisonossa Purimin laulun kanssa ja tekee kappaleen keskellä pitkän huilusoolon. Laulun jälkeen Farrell siirtyy sopraanosaksofoniin flamencovaikutteisessa osassa ”La Fiesta”, josta on tullut yksi Corean jazz-standardeista[lähde? ]. Stanley Clarke soittaa vuoroin sähköbassoa ja kontrabassoa, jälkimmäistä sekä jousella että ilman.