Inkeriläiset
Kulttuuri > Elokuva ja muu kulttuuri

Vuonna 2020 sai ensi-iltansa ensimmäinen inkeriläinen pitkä elokuva Näkemiin Neuvostoliitto. Sen ohjaaja ja käsikirjoittaja on vironinkeriläinen Lauri Randla (s. 1981, Tartto). Elokuva sijoittuu Neuvosto-Viron viimeisiin vuosiin, ja se on suomalaisen tuotantoyhtiö Bufon ja virolaisen Exitfilmin yhteistuotanto. Näkemiin Neuvostoliitto perustuu Randlan omiin kokemuksiin kahden erilaisen poliittisen järjestelmän välissä kasvamisesta. Sekä Viron että Suomen elokuvasäätiöt innostuivat hankkeesta nopeasti ja rahoittivat sitä. Viron elokuvasäätiö ei ole aiemmin rahoittanut mitään elokuvaa yhtä suurella summalla.
Kyseessä on Randlan ensimmäinen pitkä elokuva, ja sen budjetti on samaa luokkaa kuin keskimäärin suomalaisilla elokuvilla, eli 1,4 miljoonaa euroa. Inkeriläisiä ei ole käsitelty virolaisessa elokuvassa paljoakaan ennen Randlan elokuvaa, eikä lainkaan heidän itsensä näkökulmasta. Elokuvan näytösten järjestämisen osoittautui kuitenkin vaikeaksi koronapandemian vuoksi, mutta se sai lopulta ensi-iltansa Suomessa 10. heinäkuuta 2020. Alun perin maaliskuulle ensi-iltaan suunniteltu elokuva herätti etukäteen runsaasti kiinnostusta, ja osa pääkaupunkiseudulle kesäkuussa järjestyistä ennakkonäytöksistä myytiin loppuun. Randlalla on seuraavaksi tekeillä hanke, jossa hän käsittelee mummonsa kohtaloa. Randlan isoäiti asui ennen Neuvostoliittoon palauttamista Lohjalla, josta hänet palautettiin Neuvostoliittoon vankileirille, sillä hän oli antautunut Saksan armeijalle elävänä.
Valokuvaaja Meeri Koutaniemi sekä inkeriläiset toimittajat Lea ja Santeri Pakkanen ovat tehneet inkeriläisyyttä tunnetuksi kokoamalla Suomen kansallismuseoon inkeriläisiä käsittelevän Inkeriläiset – unohdetut suomalaiset -näyttelyn, joka avautui keväällä 2020. Santeri ja Lea Pakkanen ovat isä ja tytär, inkerinsuomalaisia paluumuuttajia, joiden käsikirjoittamasta aineistosta sekä Koutaniemen valokuvista ja videoista näyttely koostuu. Pakkaset ja Koutaniemi kokosivat näyttelyn aineiston vuosina 2017–2019 kenttämatkoilla muun muassa Inkerinmaalla, mutta myös Jakutiassa ja Keski-Siperiassa, joissa Pakkasten perheenjäseniä on asunut, ollut karkotettuina ja vangittuna.
Syksyllä 2021 näyttelyn oli määrä avautua myös Pietarin valtiollisessa valokuvataiteen museossa Rosphotossa. Näyttely peruttiin viime hetkellä, ja siinä kerrottavia historiallisia tosiasioita yritettiin silotella ennen äkillistä perumispäätöstä. Pakkaset ja Koutaniemi pitivät syitä poliittisina. Näyttely käsittelee Stalinin Neuvostoliitossa inkerinsuomalaisiin kohdistunutta etnistä puhdistusta: karkotuksia, teloituksia ja vankileirejä. Museo lähetti näyttelyn järjestäjille venäjänkielisen tekstin, joka oli nimetty lehdistötiedotteeksi. Se sisälsi enimmäkseen näyttelyn tekstejä uudelleenkirjoitettuna.
Lea Pakkasen mukaan teksti oli tavallaan vaihtoehtoinen kertomus inkerinsuomalaisten kohtalosta, josta oli poistettu Stalin, Neuvostoliiton kansanmurhat, perestroika sekä paluumuutto, ja jossa karkotuksista puhuttiin ”uudelleen asuttamisena”. Gulag-järjestelmää tai maaorjuutta teksteissä ei myöskään mainittu. Pakkaset ja Koutaniemi ilmoittivat Rosphotolle, että he eivät voi hyväksyä museon ehdottamia muutoksia, sillä se muuttaisi näyttelyn perimmäistä ajatusta, jota he olivat kirjoittaneet yhteistyössä historioitsijoiden ja Suomen kansallismuseon kanssa. Kun näyttelyn suomalaiset järjestäjät yrittivät vielä avata keskustelua muutettavista kohdista museon kanssa, vastauksia ei enää tullut. Sen sijaan vain muutaman päivän sisällä he saivat viestin, että museo vetäytyy kokonaan näyttelystä. Suomalaisjärjestäjät saivat käsityksen, että näyttelyn esittäminen sellaisenaan Venäjän nykyilmapiirissä ei ole mahdollista.