stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zbrutš
Historia

Paikoin melko kapea Zbrutšjoki on tuhatvuotinen raja eri etnisten, kulttuuristen ja valtiollisten muodostelmien välillä. Krevon liitto veti ensimmäisen rajan jokea pitkin vuonna 1385 ja erotti Puolan ja Liettuan hallitsemat alueet. Joki oli vuosina 1772–1917 osa Itävaltaan kuuluneen Lounais-Ukrainan historiallisten Galitsian maakunnan ja Venäjän keisarikunnan välistä rajaa, joka vahvistettiin Puolan ensimmäisessä jaossa 5. elokuuta vuonna 1772. Ensimmäisen maailmansodan aikana valtakuntien välinen etulinja kulki pitkin tätä jokea. Sen jälkeen, kun Puolan–Neuvosto-Venäjän sodan päättäneessä Riian rauhasopimuksella maaliskuussa vuonna 1921 Länsi-Ukrainan kansantasavallan alueista pääosin luovutettiin Puolalle, Zbrutšista tuli vuosiksi 1921–1939 jälleen maidenvälinen rajajoki. Sen aseman joki menetti syyskuussa 1939, kun Puna-armeija hyökkäsi Puolaan. Nykyisin Zbrutš erottaa kahta Ukrainan aluetta.
Kiovan Venäjän aikoina 800-1100-luvuilla Zbrutš oli varjagien, alueella asuneiden tivertsiläisten ja valkokroaattien toiseksi tärkein kauppareitti Dneprin jälkeen. Zbrutš oli tuolloin yläjuoksullaan valtavampi, joten kauppalaivoja hinattiin Dneprin altaaseen kuuluvaan Horynin joelle, ja sillä tavalla yhdistettiin kaksi tärkeintä purjehduskelpoista jokea. Zbrutšjoen rannoilta on löytynyt merkkejä muinaisten ihmisten asutuksista. Vuosina 1933–1934 Zbrutšin ensimmäisen, Satanivskan vesivoimalan (ukr. Сатанівська ГЕС) rakentamisen yhteydessä löydettiin Rooman keisarin Gordianus III:n aikaisia kolikoita. Samaan aikaan joen pohjasta tuli esille vuosisatoja vedessä olleen satamalaiturin jäänteitä ja raskaita tammihirsipaaluja, jotka vahvistivat vanhan kansan kertoman legendan, että Lazaretskajavuoren lähellä sijaitsi kerran suuri laivalaituri ja Zbrutšjoki oli lähes koko pituudeltaan purjehduskelpoinen. Myös turkkilaisten hyökkääjien käyttämän Volosken reitin läheisyys aiheutti sen, että näille seuduille rakennettiin monia puolustuslinnoituksia.
Zbrutšin pakanajumalanpatsas

Dnestrin yläjuoksulla ja sen sivujokien varrella oli laajalti 10. ja 11. vuosisadalla rakennettuja pakanakulttuuriin liittyviä palvontapaikkoja. Bogyt-vuorella ja tämän ympäriltä joen oikealla rannalla löydettiin itäslaavilaisten pakannallisen jumaluudenopin eli monumenttien kompleksi, jonka temppelin yhteydessä oletettavasti jo 800-luvulla pystytettiin muinaista slaavilaista jumalaa esittävä patsas. Veistos sai sitä käsittelevässä kirjallisuudessa nimeksi Zbrutšin idoli. Tämän ainutlaatuisen kivipatsaan tarkoituksesta, päivämäärästä ja etnisyydestä esitettiin monia ristiriitaisia mielipiteitä, joihin ratkaisun antaa selvitys jumalankuvan tiettyyn kulttuurikerrokseen kuulumisesta. Tällaisen tehtävän työllensä aikoinaan asetti Neuvostoliiton tiedeakatemian arkeologisen instituutin Karpaattien retkikunta suorittaessa vuodesta 1984 lähtien kattavan tutkimuksen alueella.
Muinaisen soikean Bogytin pyhäkköalueen oletettiin syntyneen 600- tai 500-luvuilla eaa. neljän slaavilaisen, Volynia-slaavien, valkokroaattien, buzaanien ja tivertsiläisten heimokulttuurien risteyksessä. Alue oli leveydeltään noin 100 ja pituudeltaan lännestä itään 300 metriä. Linnakkeeseen ilmeisesti kuuluivat sen juurella löytyneet hautausmaa, uskonnolliset rakennukset, Tripoljen kautiset linnoitukset ja maavallit skyyttien aikakaudelta. Sisäänkäynti sijaitsi Bogytin itärinteessä ja sisällä vallin vieressä oli 10–15 metriä leveä ja 0,5–2 metriä syvä syvennys tai vallihauta, mikä suojeli aluetta "pahoilta hengiltä". Pyhäkköalueelta löydettiin ja tutkittiin tulisijoja ja leivinuuneja, puolikorsuja, uhrikaivoja ja rakennuksia, joihin kirjallisten lähteiden mukaan pakanaslaavit kokoontuivat suorittamaan rituaalejaan. Mittasuhteiltaan merkittävä oli temppeliaukio, joka oli noin 70x50 metriä. Sen keskeinen rakennelma oli alttari, jonka keskellä oli litteiden kivien ympäröimä kuoppa. Tämän syvennyksen koko ja asettelun muodostama kokonaisuus vastasivat Zbrutšin jumalankuvan alaosan mittoja. Silloin havaittuja pyöreitä epäjumalien jalustoja pidettiin tyypillisinä itäslaavilaisille pyhäköille.
Zbrutšin epäjumalanpatsas joutui jokeen todennäköisesti kristinuskon hyväksymisen jälkeen 900-luvun loppupuolen Ukrainassa. Joidenkin lähteiden mukaan pyhäkössä palvominen ja uhraukset alttarin syvennyksissä saattoivat jatkua niin kauan, kun tärkein kunnioitettu jumaluuden kuva pysyi edelleen paikallaan. Joten patsas saatettiin poistaa 1200-luvun puolivälissä. Koska veistos on suhteellisen hyvin säilynyt ja ehjä, voi olettaa, että itse paikallisten pakanien toimesta se kuljetettiin läpi karun maaston ja piilotettiin Zbrutšjoen rantatörmien suojaan lähellä Sokolikha-vuorta noin 2 kilometrin päässä temppelistä. Joissakin lähteissä väitetään, että 1800-luvun puolivälissä samasta Zbrutšjoesta löytyi toinen samanlainen louhittu ja veistetty kivipilari, joka paikallisen juutalais-kristillisen papin määräyksestä kuitenkin hävitettiin. Jäljellä on vain sen jalusta, johon oli kaiverrettu tuhoutuneen veistoksen jalat, ja joka säästyi sen ansiosta, että siihen pystytettiin risti.
Joen ekologia

Zbrutšjoessa on monipuoliset kalojen elinympäristöt ja siinä on pääosin syvää vettä, jossa on lukuisia suuria kuoppia ja esiintyy savensekaista ja silttistä pohjaa. Niissä vesissä on tavattu noin 40 ja kerätty näytteitä kaiken kaikkiaan noin 200:sta eri kalalajista. Kalastuksen harrastajat saavat usein lahnaa, ristikarppeja ja karppeja, haukea, sorvaa, suutaria, särkeä, hopearuutanaa, pasuria, salakkaa, toutainta, töröä, säyneä, mustatäplä- ja jokitokkoja, amurinkatkerokalaa, mutua, joen lietealueilla mutakalaa ja muita särkikaloja, piikkinuoliaisia, monneja, ahvenia ja hitaissa vesissä kiiskiä. Viime vuosikymmenillä on merkittävästi lisääntynyt sekä ruoho- että hopeakarppien määrä. Ekologiset olosuhteet kalojen ja vesieläinten kehitykselle suurimmassa osassa joesta eivät ole erityisen suotuisat. Siihen vaikuttavat nopea virtaus ja veden merkittävä sameus, joka voimakkaimmillaan on tulva-aikoina noin 1,0 kiloa kiinteitä hiukkasia kuutiometriä vettä kohden. Tämä puolestaan ei edistä rannikon kasvillisuuden määrää ja selittää eläinplanktonin huonon kehityksen sekä määrällisesti että laadullisesti. Zbrutšin pohjaeliöstön biomassa hiekka- ja hiekkakivimaata lukuun ottamatta on melko runsasta ja 85 % pohjaeliöstöstä on nilviäisiä.
Sammakkoeläimistä täällä useimmiten voi havaita erilaisia sammakkolajeja, aitokonnia, lehtisammakoita ja vesiliskoja. Matelijoista tällä joella voidaan tavata rantakäärmeen, euroopansuokilpikonnan ja sisiliskon. Hmelnytskyin alueella pesivistä 280 lintulajista suurinta osaa voi kohdata täällä. Niittyjen, soiden ja vesistöjen lintujen lisäksi voi bongata myös arojen ja peltojen, synantrooppisia ja jopa metsälintuja. Nisäkkäistä ovat yleisiä märillä niityillä asuvat pelto- ja vesimyyrät, hiiret, kärpät ja lumikot. Koska Zbrutš virtaa metsäisellä alueella, jolla hallitsee valkopyökki, tammi ja saarni, menestyvät täällä myös rusakot, ketut, isorotat, tummankarvaiset fretit, vaivaispäästäiset ja kontiaiset.
Joen käyttö

Nykyisin Zbrutšilla ei ole suuria kaupunkeja kuin vain kolme vaatimatonta kaupunkityyppistä piirikeskusta Husjatyn (ukr. Гусятин), Skala-Podilska (ukr. Скала-Подільська) ja Zbrutšjoen oikealla puolella sijaitseva Pidvolotšysk (ukr. Підволочиськ). Vuonna 1856 rautatien rakentamisen myötä viimeksi mainitusta Pidvolotšyskista tuli tärkeä rajapaikka Itävalta-Unkarin ja Venäjän välillä. Zbrutšin viereiset loivat ranta-alueet ovat kynnettyjä viljelymaiksi ja jokivettä käytetään laajalti kasteluun.
Vuonna 1980 vasemman sivujoen Hrabarkan tulvatasangolle perustettiin Manatšynin vesistön suojelualue (ukr. Маначинський заказник). Zbrutšin yläjuoksulla tulva-alue on 0,7–1,2 km leveä ja sen turvevarat ovat merkittäviä, sen vuoksi joen tälle alueelle perustettiin vuonna 1982 noin 36 hehtaarin Avratynin ylämaan vesistön suojelualue (ukr. Авратинський заказник). Vuonna 1990 Ukrainan valtion metsävaravirasto tai -hallitus perusti Medobory-nimisen luonnonsuojelualueen, jonka korkein huippu Zbrutšjoen laakson yläpuolelle 414 metriin yltävä Bohytvuori. Tätä aluetta pidetään ehtymättömänä lääkekasvien aarreaittana. Vuonna 1994 perustettiin pinta-alaltaan 100 hehtaarin Hrabarkivin vesien suojelualue (ukr. Грабарківський гідрологічний заказник). Joidenkin lähteiden mukaan Zbrutšin lampia käytetään kalakasvatukseen ja joella on pieniä vesivoimalaitoksia, kuten Žabynetsin HES (ukr. Жабинецька ГЕС) ja Pjatnytšanyn HES (ukr. П'ятничанська ГЕС) samannimisissä kylissä, lännempänä Bodnarivin HES(ukr. Боднарівська ГЕС) ja Martinkivin HES (ukr. Мартинківська ГЕС).
Zbrutš Pidvolotšyskin lähistöllä.
Hrabarkivin vesistösuojelualue Hrabarkajoen tulvatasangolla.
Medoboryn luonnosuojelualue.
Husjatynin bernardiiniluostari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zbrutš Wikimedia Commonsissa
Bogytin pyhäkkö: idolin ja temppelin sijaintipaikka v. 2008.
Toyota Timangi

Toyota Timangi
Toyota Timangi on pikkuauto Toyota 1000:n (1972–1978) avolavamalli. Suomeen tuotiin vuosina 1976–1977 Toyota Timangia, joka autoverottomana oli halpa. Timangia myytiin Suomessa runsaasti. Joillain markkinoilla mallia myytiin nimellä Toyota 1000 Pickup.
Timangi on pieni avolava-auto, johon mahtuu kaksi ihmistä, kuljettaja ja matkustaja. Timangin lavan pituus on 153,5 cm ja leveys 125 cm. Kantavuus on 560 kiloa.
Timangin moottori on Toyota 1000:n pieni nelisylinterinen 993 cm³ rivimoottori. Suurin teho 33 kilowattia DIN (45 hv). Aikoinaan ilmoitettu teho 58 hevosvoimaa (43 kW) on mitattu SAE-bruttotehonormin mukaan. Autossa on rumpujarrut sekä edessä että takana.
Jousitus on kova, koska auto on suunniteltu kantamaan raskasta kuormaa. Takana on jäykkä taka-akseli ja pitkittäiset lehtijouset.
Myynti Suomessa

Niin kutsuttu piilofarmarikausi oli päättynyt Suomessa vuonna 1971 asetuksella, joka käytännössä lopetti matkustajien kuljettamisen pakettiautojen tavaratilassa. Samassa yhteydessä verovapaan pakettiauton lavan vähimmäispituudeksi määrättiin 150 cm. Siten myös Timangi, jonka lavan mitta ylitti juuri ja juuri kriittisen rajan, oli autoverosta vapaa.
Toyotan maahantuoja Korpivaara Oy pyrki tekemään Timangista nuorison kulkuneuvoa ja esitteli auton keväällä 1976 näyttävästi järjestämällä Helsingin jäähallissa Toyota Timangi Shown, jossa esiintyivät muiden muassa Danny, Vicky Rosti, Vesa-Matti Loiri ja Hullujussi-yhtye. Autoa ehdotettiin ison moottoripyörän korvikkeeksi eli selkeästi henkilökuljetukseen. Autolehtien yksimieliset koeajoraportit tyrmäsivät Timangin sen vuoksi, että auton ohjaamo oli toivottoman ahdas. Asiaa ei juuri auttanut sekään, että maahantuoja tarjosi Timangin alkuperäisen ohjauspyörän tilalle halkaisijaltaan pienempää rallirattia. Auto- ja liikennetoimittajien yhdistys antoi Timangin mainonnalle moitteet epäasiallisuudesta, koska auton huippunopeudeksi kerrottiin 130 km/h, vaikka Suomessa pakettiautoja koski ajoneuvokohtainen 80 km/h:n nopeusrajoitus.
Valtiovarainministeriö ryhtyi pikavauhdilla valmistelemaan autoverolain kiristämistä juuri Toyota Timangin ison myynnin vuoksi. Uusien määräysten mukaan autovero ulotettiin koskemaan avolava-autoja, joiden lavan pituus on alle 185 cm. Vain isokokoiset avolava-autot, joiden lava oli yli 185 cm pitkä, säilyivät autoverottomina. Autoverolain kiristys käytännössä lopetti Toyota Timangin maahantuonnin Suomeen. Timangeja ehdittiin maaliskuun 1976 ja lokakuun 1977 välissä tuoda Suomeen 2 104 kappaletta.
Toyota Timangi maksoi Suomessa vuonna 1976 12 850 markkaa (rahanarvokertoimella muunnettuna vuoden 2014 rahassa noin 9 200 euroa). Lisävarusteena maahantuoja tarjosi 1600 markan hintaista koristepakettia.
Mitat

| --- | --- |
Pituus: 3865 mm
Leveys: 1490 mm
Korkeus: 1395 mm
Akseliväli: 2280 mm
Raideleveys (edessä / takana): 1235 mm / 1245 mm
Omapaino: 740 kg
Toyota TS040 Hybrid

| Toyota TS040 Hybrid |
| --- | --- |

Yleiset tiedot
Luokka:  Le Mans Prototype
Talli:   Toyota Motorsport
Teknisiä tietoja
Moottori:  Toyota 3,7 l V8
Voimansiirto:  7 vaihdetta
Pituus:  4 650 mm
Leveys:  1 900 mm
Korkeus:  1 050 mm
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Silverstonen 6 tunnin ajo 2014
Toyota TS040 Hybrid on japanilaisen Toyotan valmistama LMP1-luokituksen mukainen kilpa-auto, jolla kilpailtiin FIA World Endurance Championship -sarjassa vuosina 2014–2015. Auto julkistettiin 27. maaliskuuta 2014.
Tulokset

| Kausi | Talli | Luokka | Kuljettajat | Nro | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 |  Toyota TS040 Hybrid | LMP1 |  |  | SIL  | SPA  | LMN  | COA  | FUJ  | SHA  | BHR  | SAO  | 289 | 1. |
| 2014 |  Toyota TS040 Hybrid | LMP1 |  Alexander Wurz    Stéphane Sarrazin    Kazuki Nakajima | 7 | 2 | 3 | Kesk. | 6 | 2 | 2 | 1 | 4 | 289 | 1. |
| 2014 |  Toyota TS040 Hybrid | LMP1 |  Anthony Davidson    Sébastien Buemi    Nicolas Lapierre | 8 | 1 | 1 | 3 | 3 | 1 | 1 | 11 | 2 | 289 | 1. |
| Kausi | Talli | Luokka | Kuljettajat | Nro | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Pisteet | Sijoitus |
| 2015 |  Toyota TS040 Hybrid | LMP1 |  |  | SIL  | SPA  | LMN  | NÜR  | COA  | FUJ  | SHA  | BHR  | 164 | 3. |
| 2015 |  Toyota TS040 Hybrid | LMP1 |  Anthony Davidson    Sébastien Buemi    Kazuki Nakajima | 1 | 3 | 4 | 8 | 5 | 4 | 5 | 6 | 4 | 164 | 3. |
| 2015 |  Toyota TS040 Hybrid | LMP1 |  Alexander Wurz    Stephane Sarrazin    Mike Conway | 2 | 4 | 6 | 6 | 6 | Kesk. | 6 | 5 | 3 | 164 | 3. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toyota TS040 Hybrid Wikimedia Commonsissa
Auton esittely tallin virallisilla sivuilla (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Toyota TS040 Hybrid
Käännös suomeksi
Transistor Revolt

| Transistor Revolt Rise Against |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 2000
 Tyylilaji: punk, hardcore punk
 Kesto: 08.31
 Levy-yhtiö: Independent
Rise Againstin muut julkaisut
|   | Transistor Revolt 2000 | The Unraveling 2001 |
Transistor Revolt on yhdysvaltalaisen punkyhtye Rise Againstin vuonna 2000 julkaistu omakustanne-EP. Tuolloin myös yhtye tunnettiin Transistor Revolt -nimellä.
Albumin kaikki kappaleet julkaistiin myöhemmin uusina versiona yhtyeen ensimmäisellä albumilla The Unraveling vuonna 2001.
Kappaleet

Reception Fades (demo) – 1.56
The Art of Losing (demo) – 1.47
Two (kappaleen "401 Kill" demoversio) – 3.23
Join the Ranks (demo) – 1.25
4×4=12

| 4×4=12 deadmau5 |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2007–10
 Julkaistu: 6. joulukuuta 2010
 Tuottaja(t): Joel Zimmerman
 Tyylilaji: Electro house, progressiivinen house, tech house
 Kesto: 01.16.01
 Levy-yhtiö: Virgin Records, Ultra Music
 Levymerkki: Mau5trap
Listasijoitukset
 2.    7.    48. 
deadmau5:n muut studioalbumit
| For Lack of a Better Name 2009 | 4×4=12 2010 | Album Title Goes Here 2012 |
4×4=12 on deadmau5:n viides studioalbumi, joka julkaistiin 6. joulukuuta 2010. Albumi sai hyviä arvostelua kriitikoilta ja se oli ehdolla Grammy-gaalassa parhaaksi elektroniseksi albumiksi. Albumi myi Kanadassa platinaa, Yhdysvalloissa ja Britanniassa kultaa
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Some Chords | 7.24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Sofi Needs a Ladder (feat. SOFI)  | 6.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | A City in Florida | 5.40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Bad Selection | 5.32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Animal Rights (mukana Wolfgang Gartner)  | 6.15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | I Said (Michael Woods Remix) (mkukana Chris Lake)  | 7.06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Cthulhu Sleeps | 10.34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Right This Second | 7.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Raise Your Weapon (featuring Greta Svabo Bech)  | 8.22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | One Trick Pony (feat. SOFI)  | 3.59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Everything Before | 6.36 |  |  |  |  |  |  |  |
Adam Kaczyński

Adam Kaczyński
Adam Kaczyński (13. lokakuuta 1933 Varsova – 15. helmikuuta 2010 Krakova) oli puolalainen pianisti ja säveltäjä.
Kaczyński valmistui valtiollisesta musiikkikorkeakoulusta Krakovassa opiskeltuaan siellä pianonsoittoa Barbara Korytowskan johdolla. Hän perusti vuonna 1962 aikansa musiikkiin keskittyneen MW2-kokoonpanon, jonka kanssa hän esiintyi monissa Euroopan maissa, Amerikassa ja Aasiassa. Kaczyński oli vuosina 1974–1975 Fulbright-stipendillä Yhdysvalloissa. Hän oli vuodesta 1991 professori Krakovan musiikkiakatemiassa. Kaczyński sai urallaan monia palkintoja, kuten Puolan säveltäjäliiton mitalit (1973, 1987), Krakovan kaupungin palkinnot (1986, 1987, 1988), Kultaisen ansioristin (1983) sekä Taide- ja kulttuuriministeriön 3. luokan (1976) ja 2. luokan (1983) palkinnot.
Teoksia

Konsertto jazzorkesterille (1962)
Choices kolmelle pianolle, sähköpianolle, celestalle, cembalolle ja kuorolle (1975)
Preludeja pianolle (1978)
Konsertto pianolle ja orkesterille (1984)
Nowenna dla jednego Polaka neljälle pianolle (1984)
Ten Dzień pianolle, lyömäsoittimille ja lelupianolle (1989)
Shape kahdelle pianolle (1989)
Shape 2 lyömäsoittimille (1995)
teatteri- ja elokuvamusiikkia
The Fabelmans

| The Fabelmans |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Steven Spielberg
Käsikirjoittaja:   Steven Spielberg  Tony Kushner 
Tuottaja:   Steven Spielberg  Tony Kushner  Kristie Macosko Krieger 
Säveltäjä:  John Williams
Kuvaaja:  Janusz Kamiński
Leikkaaja:   Michael Kahn  Sarah Broshar 
Pääosat:   Gabriel LaBelle  Michelle Williams  Paul Dano  Seth Rogen  Judd Hirsch 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Amblin Entertainment  Reliance Entertainment 
Levittäjä:  Universal Pictures
Ensi-ilta:   2022-9-1010. syyskuuta 2022 (TIFF)  2022-11-1111. marraskuuta 2022 (Yhdysvallat)  2023-2-1717. helmikuuta 2023 (Suomi)  
Kesto:  151 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  40 miljoonaa dollaria
Tuotto:  45,6 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Fabelmans on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Steven Spielberg sekä käsikirjoittaneet Spielberg ja Tony Kushner. Sen pääosia esittävät muun muassa Gabriel LaBelle, Michelle Williams, Paul Dano, Seth Rogen ja Judd Hirsch. Elokuva on omistettu Spielbergin vanhemmille, Arnold Spielbergille ja Leah Adlerille.
Elokuva pohjautuu Spielbergin lapsuuden tarinaan, ja se kertoo Sammy Fabelmanista (LaBelle), nuoresta kunnianhimoisesta elokuvantekijästä, joka oppii elokuvien avulla näkemään totuuksia sekä itsestään, että häntä ympäröivistä ihmisistä.
The Fabelmans sai maailmanensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 10. syyskuuta 2022. Suomen-ensi-iltansa se sai 17. helmikuuta 2023. Elokuva sai ylistävän vastaanoton: erityisesti roolisuoritukset, ohjaus, käsikirjoitus, kuvaus ja musiikit saivat kiitosta.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
The Fabelmans Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Toivelauluja (vihko)

Toivelauluja-vihkojen kannet olivat aluksi laulujen mukaan kuvitettuja, myöhemmin kansissa alettiin käyttää laulajien valokuvia. Copyright Musiikki Fazer (1954, 1981).
Toivelauluja-vihko alkoi ilmestyä 1949 Helsinki Musiikki-Fazerin kustantamana. Sarjaa toimitti Kullervo (oik. Tapio Lahtinen). Vihoissa oli suomalaisten lisäksi myös ulkomaisten iskelmien sanoituksia, jälkimmäiset oli usein poimittu ajankohdan suosituista elokuvista. Silloin tällöin joukossa oli joku kansanlaulukin.
Kullervon aikoina jokaisessa vihossa oli kilpailulipuke, jossa sai äänestää sen hetken suosituimpia kappaleita ja ko. vihon suosituimpia kappaleita. Esimerkiksi numerossa 15 kerrottiin, että parhaat kappaleet (numerossa 13) olivat Tulisuudelma, Egon ja Pariisin taivaan alla, ko. vihon suosituimmat kappaleet olivat Mustasukkaisuutta, Sinun silmiesi tähden ja Älä tyttöni itke.
Vihoille julkaistiin myös "kokoamiskansioita", jotka "antavat jokaiselle Toivelaulujen ystävälle tilaisuuden säilyttää omistamansa lauluvihkoset aistikkaina kirjoina, jotka pysyvät siisteinä eivätkä pääse hukkumaan."
Toivelauluja toimitti myöhemmin 1970-luvulla Jaakko Borg. Viimeinen numero julkaistiin vuonna 1983.
Suomen Filmiteollisuuden vuoden 1961 elokuvassa Toivelauluja Musiikki-Fazerin julkaisema vihko toimi juonellisena motiivina, joka sitoi kohtaukset toisiinsa. Elokuvan ohjasi Ville Salminen.
5*

| 5* |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  15. lokakuuta 2006
Omistaja:  Viacom International Media Networks
Katsojaosuus:  0,5 % 0,0 % (+1)  (Huhtikuu 2012, BARB)
Maa:  Iso-Britannia
Aiemmin:  Five Life (2006-2008) Fiver (2008–2011)
Kotisivu:  Channel5.com/5star
Saatavuus
Antenniverkko
Freeview:  Kanava 30
Satelliitti
Freesat:  Kanava 131
Kaapeliverkko
Virgin Media:  Kanava 151
Internet
TVCatchup:  Watch live (UK only)  Watch live (+1)  (Vain UK)
Infobox OKNimi-testi OK: 
5* (luetaan ”five star”) on brittiläinen televisiokanava, jonka omistaa Viacom International Media Networks. Kanava aloitti nimellä Five Life, mutta vuonna 2008 nimeksi vaihdettiin Fiver ja vuonna 2011 otettiin käyttöön nykyinen nimi 5*. Kanavan rinnakkaiskanavia ovat Channel 5 ja 5USA.
Ohjelmistoa

Big Brother’s Bit On The Side
Chuck
Sinkkuelämää
Fifth Gear
Entiset logot

Five Life -logo
(2006–2008).
Ensimmäinen Fiver-logo
(2008).
Lopullinen Fiver-logo
(2008–2011).
Toyota UZ -moottori

Toyota 3UZ-FE moottori
Toyota UZ-moottorit ovat Japanilaisen Toyotan valmistamia bensiinikäyttöisiä 32-venttiilisiä V8-moottoreita. Iskutilavuudet ovat 4,0, 4,3 ja 4,7 litraa ja koneissa käytetään DOHC venttiilikoneistoja. Moottoreita on valmistettu vuosina 1989-2013.
1UZ-FE

1UZ-FE on 4,0l (3969 cc) versio moottorista. Sylinterin halkaisija on 87,5 mm ja iskunpituus 82,5 mm.
Käyttökohteet:
1989–2000 Lexus LS 400/Toyota Celsior
1989–2002 Toyota Crown/Toyota Crown Majesta
1991–2000 Lexus SC 400/Toyota Soarer
1992–2000 Lexus GS 400/Toyota Aristo
Toyota MR2 Le Mans auto
2UZ-FE

2UZ-FE on 4,7l (4663 cc) versio moottorista. Sylinterin halkaisija on 94 mm ja iskunpituus 84 mm.
Käyttökohteet:
2003–2004 Lexus GX 470
1998–2005 Lexus LX 470
1998–2005 Toyota Land Cruiser
2003–2004 Toyota 4Runner
2000–2004 Toyota Tundra
2001–2004 Toyota Sequoia
3UZ-FE

3UZ-FE on 4,3l (4292 cc) versio moottorista. Sylinterin halkaisija on 91 mm ja iskunpituus 82,5 mm.
Käyttökohteet:
Lexus LS 430
Lexus GS 430
Lexus SC 430/Toyota Soarer
Toyota Crown Majesta
Super GT
Toyota Supra GT500 kilpa-auto
2006-2008 Lexus SC 430 GT500 kilpa-auto
Käännös suomeksi
Tiny Wings

| Tiny Wings |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Andreas Illiger
Jakelija:  App Store ja App Store
Julkaistu:  2011
Lajityyppi:  toimintapeli
Pelimuoto:  yksinpeli ja moninpeli
Alusta:  IOS
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Tiny Wings on saksalaisen Andreas Illigerin kehittämä mobiilipeli, joka julkaistiin 18. helmikuuta 2011. Pelissä on tarkoitus ohjata lintua, jonka siivet ovat liian pienet lentämiseen. Tiny Wings oli kasvavimpien App Store -pelien listalla ensimmäisenä peräti kaksi viikkoa helmikuussa 2011 ja valittiin vuoden 2011 parhaaksi iPhone-peliksi. Peliä on myyty arviolta jopa 6,5 miljoonaa kappaletta.
Pelaaminen

Tiny Wingsissä pelaaja ohjaa lintua, joka ei osaa lentää. Linnun täytyy otta vauhtia mäistä ja liitää mahdollisimman pitkälle. Mikäli lintu tulee suoraan alamäkeen, saa paremmat vauhdit seuraavaan hyppyyn. Jos pelaaja laskeutuu huonosti, aurinko alkaa laskea. Pelissä on auringonlaskuun aikaa lentää, minkä jälkeen lintu nukahtaa.