stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kypäräkotilot
Levinneisyys ja elintavat

Kypäräkotiloita tavataan maailmanlaajuisesti lämpimistä meristä. Ne elävät tyypillisesti hiekkapohjaisilla alueilla. Heimon lajien ravintoa ovat piikkinahkaiset, erityisesti merisiilit ja meritähdet. Kypäräkotilot tuottavat happoa, joka auttaa niitä pääsemään piikkinahkaisten piikkien ja kuoren läpi.
Makrónisos (Aígina)

| --- | --- |
Muut nimet:  Lagonísi (Λαγονήσι)
Sijainti:  37°49′07″N, 23°27′01″E, Aígina Saaret, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Lagoúses, Argo-Saroniset saaret
Vesialue:  Saroninlahti
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,011 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Makrónisos (kreik. Μακρόνησος) eli Lagonísi (Λαγονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja tarkemmin Lagoúses-saariin, ja sijaitsee Saroninlahdessa Aíginan saaren pohjoispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,011 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Makrónisos kuuluu Aíginan kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Makrónisoksen itäpuolella sijaitsevat Lagoúses-saarten suurimmat saaret Lagoúsa ja Lagousáki.
Making Your Mind Up

| Making Your Mind Up> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Bucks Fizz
Säveltäjä(t):  John Danter
Sanoittaja(t):  Andy Hill
Euroviisutiedot
Vuosi:  1981
Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Kieli:  englanti
Sijoitus:  1.
Pisteet:  136
Making Your Mind Up oli vuoden 1981 Eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti Bucks Fizz englanniksi ja se toi Isolle-Britannialle neljännen voiton yhteensä viidestä voitosta. Kappale sai 136 pistettä, voittaen seuraavaksi tullen Saksan vain 4 pisteellä. Kappaleen esiintymisnumero oli 14.
Kappale nousi voiton jälkeen hitiksi ympäri Euroopan.  Suomeksi kappale on laulettu nimellä Ei määrää sua toiset.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
| --- | --- |
1950-luku:   1956: ”Refrain”  1957: ”Net als toen”  1958: ”Dors, mon amour”  1959: ”Een beetje” 
1960-luku:   1960: ”Tom Pillibi”  1961: ”Nous les amoureux”  1962: ”Un premier amour”  1963: ”Dansevise”  1964: ”Non ho l’età”  1965: ”Poupée de cire, poupée de son”  1966: ”Merci, Chérie”  1967: ”Puppet on a String”  1968: ”La, la, la”  1969: ”Boom Bang-a-Bang”  ”De troubadour”  ”Un jour, un enfant”  ”Vivo cantando” 
1970-luku:   1970: ”All Kinds of Everything”  1971: ”Un banc, un arbre, une rue”  1972: ”Après toi”  1973: ”Tu te reconnaîtras”  1974: ”Waterloo”  1975: ”Ding-a-dong”  1976: ”Save Your Kisses for Me”  1977: ”L'oiseau et l'enfant”  1978: ”A-Ba-Ni-Bi”  1979: ”Hallelujah” 
1980-luku:   1980: ”What’s Another Year?”  1981: ”Making Your Mind Up”  1982: ”Ein bißchen Frieden”  1983: ”Si la vie est cadeau”  1984: ”Diggi-loo diggi-ley”  1985: ”La det swinge”  1986: ”J’aime la vie”  1987: ”Hold Me Now”  1988: ”Ne partez pas sans moi”  1989: ”Rock Me” 
1990-luku:   1990: ”Insieme: 1992”  1991: ”Fångad av en stormvind”  1992: ”Why Me?”  1993: ”In Your Eyes”  1994: ”Rock ’n’ Roll Kids”  1995: ”Nocturne”  1996: ”The Voice”  1997: ”Love Shine a Light”  1998: ”Diva”  1999: ”Take Me to Your Heaven” 
2000-luku:   2000: ”Fly on the Wings of Love”  2001: ”Everybody”  2002: ”I Wanna”  2003: ”Everyway That I Can”  2004: ”Wild Dances”  2005: ”My Number One”  2006: ”Hard Rock Hallelujah”  2007: ”Molitva”  2008: ”Believe”  2009: ”Fairytale” 
2010-luku:   2010: ”Satellite”  2011: ”Running Scared”  2012: ”Euphoria”  2013: ”Only Teardrops”  2014: ”Rise Like a Phoenix”  2015: ”Heroes”  2016: ”1944”  2017: ”Amar pelos dois”  2018: ”Toy”  2019: ”Arcade” 
2020-luku:   2020: Ei järjestetty  2021: ”Zitti e buoni”  2022: ”Stefania”  2023: "Tattoo"  2024: "The Code"
Kynnetönmanaatti

| Kynnetönmanaatti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sireenieläimet Sirenia
Heimo::  Manaatit Trichechidae
Suku::  Manaatit Trichechus
Laji::  inunguis
Kaksiosainen nimi
 Trichechus inunguis  (Natterer, 1883) 
 Kynnettömänmanaatin levinneisyys
Katso myös
   Kynnetönmanaatti Wikispeciesissä   Kynnetönmanaatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kynnetönmanaatti eli amazoninmanaatti (Trichechus inunguis) on manaateista pienin. Tämä Amazonin sademetsässä elävä laji on vaarantunut.
Koko ja ulkonäkö

Kynnettömänmanaatin pituus on noin kolme metriä ja paino 350–500 kg. Nimensä mukaan siltä puuttuvat kynnet, toisin kuin muilta manaateilta. Lajin sormiluut ovat pitkät ja ne erottuvat melko helposti. Kynsien ohella lajilta ovat hävinneet myös lantion luut, jotka muilla manaateilla ovat. Iho on muuten tasaisen harmaa, mutta rinnan kohdalla on vaalea alue. Koko ruumista peittää ohut ja lähes väritön karva, joka erottuu huonosti. Ainoastaan suun seudulla karva on verraten tiheää.
Levinneisyys

Kynnetönmanaatti elää vain Amazonin jokialueella, Brasiliassa, Perussa, Kolumbiassa ja Guyanassa. Mahdollisesti niitä on myös Orinoco-joella Venezuelassa.
Elinympäristö ja elintavat

Kynnettömätmanaatit elävät Amazonin alueella, jossa usein tulvii vuosittain. Tulva peittää Englannin kokoisen sademetsäalueen. Manaatit suosivat hitaasti virtaavia tai seisovia järviä, jokia ja kanavia, joissa kasvaa paljon vesikasveja etenkin pinnalla. Veden lämpötilan täytyy olla yli 22 astetta. Manaattien elinalueella veden pinnankorkeus voi vaihdella jopa 10–15 metriä, ja manaatit joutuvat vetäytymään kuivan kauden ajaksi syviin järviin tai joenuomiin. Kun vedenpinta nousee, ne siirtyvät jopa puolen vuoden paaston jälkeen reheville tulvaniityille keräämään rasvavarastoa. Manaattien lyhyt kuono sopii erityisen hyvin pintakasvien syöntiin.
Kynnettömätmanaatit lisääntyvät tulva-aikana ja kantoaika kestää 12–14 kuukautta. Kynnettömätmanaatit lisääntyvät hyvin hitaasti. Naaras synnyttää ensimmäisen kerran vasta 7–10-vuotiaana ja sen jälkeen 3–5 vuoden välein. Manaatit synnyttävät yhden poikasen kerrallaan. Kynnetömällämanaatilla ei ole luonnollisia vihollisia.
Uhat

Kynnetöntämanaattia metsästävät nykyään lähinnä alkuperäisasukkaat, mutta muutoin se on rauhoitettu. Manaatteja tapettiin 1930- ja 1940-luvuilla tuhansia vuosittain, mikä johti kantojen romahtamiseen. Pyynti lopetettiin 1973. Manaattien lukumäärää ei tiedetä, mutta laji on ilmeisesti harvinaistunut vielä rauhoituksen jälkeenkin etenkin metsänhakkuiden, saastumisen ja myös salametsästyksen takia. Manaatteja hukkuu myös verkkoihin. Kynnetönmanaatti elää useilla suojelualueilla kuten Jaun kansallispuistossa Brasiliassa ja Perussa muun muassa Pacaya-Samirian suojelualueella. Uusia suojelualueita on perusteilla.
Kynureninaasi

Malli ihmisen kynureninaasista
Kynureninaasi eli kynureniinihydrolaasi on entsyymi, joka katalysoi kynureniinin tai 3-hydroksikynureniinin hydrolyysiä antraniilihapoksi tai 3-hydroksiantraniilihapoksi ja L-alaniiniksi. Entsyymi on aktiivinen erityisesti maksassa, keuhkoissa sekä aivoissa.
Mekanismi

Katalysoidakseen reaktiota kynureninaasi tarvitsee koentsyymikseen pyridoksaalifosfaatin. Substraattina oleva kynureniini muodostaa pyridoksaalifosfaatin kanssa aldimiinivälituotteen, joka tautomerisoituu. Tautomerisoitumista seuraa muutaman välivaiheen jälkeen tapahtuu retro-Claisen-reaktio, jossa antraniilihappo vapautuu.  Tällöin syntynyt enamiini protonoituu ja tautomerisoituu muodostaen  alaniinia.
Olosuhteet ja inhibiittorit

Ihmisen kynureninaasi toimii parhaiten hieman eri olosuhteissa eliöstä riippuen. Entsyymille sopiva pH-alue on 7–8,5. Ihmisen kynureninaasi toimii parhaiten ruumiinlämmön ollessa 37 °C ja pH:n ollessa neutraali. Kynureninaasia inhibitoivat monet D- ja L-aminohapot, jotka ovat kilpailevia inhibiittoreita eli sitoutuvat entsyymiin kynureninaasin sijaan. Lisäksi entsyymin toimintaa haittaavat muun muassa elohopea(II)kloridi ja kaliumsyanidi.
Hydroksikynureninuria

Hydroksikynureninuria on harvinainen sairaus, joka johtuu kynureninaasientsyymin puutostilasta. Siinä virtsaan erittyy poikkeuksellisen suuria määriä kynureniinia ja 3-hydroksikynureniinia.  Tilassa niasiinin tuotanto heikkenee ja siihen voi liittyä myös jälkeenjääneisyyttä psykomotoristen toimintojen kehittymisessä.
Maksimaalinen distinktio

Maksimaalisella distinktiolla tarkoitetaan ihmisen äännejärjestelmässä vallitsevia vastakohtaisuussuhteita. Tätä ilmiötä on tutkinut etenkin fonologi Roman Jakobson, joka tutki lapsen puheenoppimista. Jakobson havaitsi, että niin ääntä opittaessa kuin kielen äännejärjestelmän muotoutuessakin ihminen käyttää ensin hyväksi äännejärjestelmänsä äärilaidat. Toisin sanoen lapsen on esimerkiksi helpompi oppia äänteitä, jotka ovat foneettisilta, ääntämiseen liittyviltä ominaisuuksiltaan mahdollisimman erilaiset.
Tällaisia ovat mm. foneemit /p/ ja /ɑ/, koska P:tä tuotettaessa suu on näkyvästi kiinni kun taas A:ta äännettäessä ilmavirtaa kulkee täysin vapaasti. Lapsen on helppo ymmärtää tämä ero.
Kyhmyniskakrokotiili

| Kyhmyniskakrokotiili |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Krokotiilieläimet Crocodylia
Heimo::  Krokotiilit Crocodylidae
Suku::  Crocodylus
Laji::  moreletii
Kaksiosainen nimi
 Crocodylus moreletii  Duméril & Bibron, 1851 
 Kyhmyniskakrkotiilin levinneisyys
Katso myös
   Kyhmyniskakrokotiili Wikispeciesissä   Kyhmyniskakrokotiili Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kyhmyniskakrokotiili (Crocodylus moreletii) on keskikokoinen Keski-Amerikassa esiintyvä krokotiililaji. Lajin tieteellinen nimi on annettu ranskalaisen luonnontieteilijän P. M. A. Moreletin mukaan, joka löysi lajin vuonna 1850.
Koko ja ulkonäkö

Kyhmyniskakrokotiili kasvaa yleensä kolmimetriseksi, mutta voi kasvaa jopa 4,7 metriä pitkäksi ja painaa 58 kiloa. Kyhmyniskakrokotiili muistuttaa paljon amerikankrokotiilia ja kuubankrokotiilia. Kyhmyniskakrokotiililla on samanlainen kuono ja leuat kuin amerikankrokotiililla, mutta kyhmyniskrokotiili on sitä pienempi. Myös lajien luuston rakenne on erilainen. Kyhmyniskakrokotiilin yläleuan kärkiosan muodostava luu on takaosastaan lyhyt, ja se liittyy kaarimaisella saumalla yläleuan takaosan muodostavaan luuhun. Hammaskuopat ovat neliömäiset toisin kuin amerikankrokotiililla. Hampaita on 66–68 kappaletta. Sen ruumis on pitkänomainen ja niskassa näkyy neljän sarveiskilven muodostama nelikulmio, jonka sivuilla on kaksi pienempää kilpeä. Jalkojen kilvet ovat pienet. Aikuinen yksilö on ruskeanharmaa ja sen silmät ovat hopeanharmaat. Nuoret eläimet ovat kellertäviä ja mustapäisiä. Guatemalasta on löydetty muutaman miljoonan vuoden ikäisistä kerrostumista kyhmykrokotiilin luita. Joukossa on muun muassa yläleuan luu, jossa on samanlaiset hammaskuopat kuin lajin nykyään elävillä yksilöillä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kyhmyniskakrokotiili elää vain suppealla alueella Keski-Amerikassa. Levinneisyys ulottuu Keski-Meksikosta Jukatanin niemimaalle. Esiintymismaita ovat Meksiko, Guatemala ja Belize. 
Kyhmyniskakrokotiili viihtyy parhaiten savannimaisten alueiden pienissä järvissä ja lammikoissa. Suurten jokien varsilta se yleensä puuttuu, mutta kuivana kautena lammikkojonoiksi muuttuvilla pienillä vesistöreiteillä niitä saattaa olla suuria määriä. Laji elää myös sademetsien järvissä ja soilla.
Elintavat

Kyhmyniskakrokotiili on rauhallinen eikä ärsyynny kovin helposti. Se elää erilaisessa ympäristössä kuin amerikankrokotiili, eikä se joudu yleensä kilpailemaan sen kanssa. Elinalueen koko on 16,5–18 neliökilometriä. Kyhmyniskakrokotiilit ovat aktiivisia pääasiassa öisin, jolloin ne saalistavat ja parittelevat. Päivät ne lekottelevat auringossa, vaikka ne ovatkin koko ajan selvillä ympäristön tapahtumista.
Elintavat > Ravinto

Kyhmyniskakrokotiilin takahampaat soveltuvat hyvin paksukuorisen saaliin syömiseen ja se syö mielellään kilpikonnia ja simpukoita. Näiden puuttuessa kyhmyniskakrokotiilit syövät savannialueilla pehmeäkuorisia kotiloita. Laji syö myös paljon kaloja, lintuja, matelijoita, kovakuoriaisia ja nisäkkäitä, kuten opossumeja. Lajille on ominaista myös kannibalismi. Krokotiili itse voi joutua jaguaarin saaliiksi.
Elintavat > Lisääntyminen

Kyhmyniskakrokotiilit lisääntyvät ennen sadekautta. Ne ovat ainoita krokotiileja, jotka tekevät pinomaisia pesiä. Pesä on kolme metriä leveä ja metrin korkuinen. Naaras munii pesään 20–45 munaa, joissain pesissä on havaittu olevan useamman kuin yhden naaraan munat. Munat hautuvat noin 80 päivää, jonka jälkeen emo saattaa kuljettaa munia veden ääreen ja murtaa munankuoren. Myöhemmistä vaiheista tiedetään vielä vähän. Kyhmyniskakrokotiilit tulevat sukukypsiksi 7–8-vuotiaina. Laji voi elää luonnossa 70-vuotiaaksi ja vankeudessa jopa 80-vuotiaaksi.
Uhat ja suojelu

Kyhmyniskakrokotiili metsästettiin lähes sukupuuttoon 1940- ja 1950-luvuilla ja noihin aikoihin Tabascossa saatettiin myydä jopa tuhat kyhmykrokotiilin nahkaa päivässä. Sukupuuton uhka alkoi väistyä, kun lajin tarhaus aloitettiin Meksikossa. Laji ei enää ole uhanalainen, vaikka salametsästystä ja elinalueiden tuhoutumista esiintyy yhä. Nykyään luonnossa elää 10 000–20 000 yksilöä. Kyhmyniskakrokotiileja on Meksikossa istutettu myös alueille, joilla niitä ei aiemmin ole esiintynyt.
Maiuma (Gaza)

| Maiuma> Μαϊουμά.Sijainti |
| --- | --- |
 Maiuma
Koordinaatit:  31°31′26″N, 34°25′56″E
Valtio:  Palestiina
Paikkakunta:  El-Mina, Gazan kaista
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Alue:  Palestiina
Provinssi:  Judaea (6/44–135) Syria Palaestina (135 – n. 395/409) Palaestina prima (n. 395/409–)
Kaupunki:  Gaza
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maiuma (m.kreik. Μαϊουμά, Maïūma, myös Μαϊουμάς, Maïūmas; lat. Maiuma/Maioma Gazae) eli Gazaion limen (Γαζαίων λιμήν, Gazaiōn limēn), myöhemmin myös Konstantia (m.kreik. Κωνσταντία, Kōnstantia, lat. Constantia) ja Neapolis (m.kreik. Νεάπολις), oli antiikin aikainen kaupunki Palestiinassa nykyisellä Gazan kaistalla. Se oli Gazan kaupungin satama.
Maantiede

Maiuma sijaitsi Välimeren rannalla länteen hieman sisämaassa sijainneesta Gazan kaupungista. Arrianos sijoitti sen kahdenkymmenen stadioninmitan päähän Gazasta, Strabon puolestaan vain seitsemän stadionin päähän. Kaupunkien välillä oli hiekkadyynejä.
Historia

Maiuman nimi oli egyptiläistä alkuperää ja tarkoitti ”Paikkaa merellä”, ja myös läheisen Askalonin satamakaupunki oli nimeltään Maiuma. Nimen perusteella satama on saattanut olla alun perin egyptiläisten rakentama. Aleksanteri Suuri toi sataman kautta piirityskoneet, joita oli käyttänyt Tyroksessa ja joita tarvitsi Gazan valloittamiseen. Strabon mainitsee kaupungin nimellä Gazaion limen, ”Gazalaisten satama”. Nimi Maiuma esiintyy vasta kristillisellä kaudella.
Ajan kuluessa Maiuma kasvoi kaupungiksi, jolla oli kristillisellä kaudella oma piispansa. Maiumalaisten, samoin kuin gazalaisten, kerrotaan pysyttäytyneen pitkään pakanauskonnossaan. Maiuma käännytettiin kristinuskoon Konstantinus Suuren aikana, ja sai tästä häneltä paljon huomionosoituksia. Kaupunki muun muassa korotettiin itsehallinnolliseksi ja sai uuden nimen Konstantia. Näin se vapautettiin Gazan alaisuudesta, gazalaisten pysyttäydyttyä edelleen pakanauskonnossaan. Gazalaiset saivat Maiuman takaisin valtaansa Julianuksen aikana, ja keisari luovutti sen heidän alaisuuteensa. Samalla nimi Konstantia jäi historiaan.
Kirkollisessa mielessä Maiuma jatkoi kuitenkin edelleen Gazasta itsenäisenä. Piispa Porfyrios käännytti myös Gazan kristinuskoon Maiumasta käsin 300- ja 400-lukujen taitteessa. Sozomenos viittaa Maiumaan ilmaisulla ”Gaza merellä, jota kutsutaan myös Maiumakseksi”. Myöhemmin kaupunkiin viitataan myös ”uutena Gazana” ja vanhan Gazan tuhouduttua ”uutena kaupunkina”, Neapolis.
Nykyisin Maiuma on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin (Maiumas Gazae, Maiumitanus). Kaupungin jäänteitä on ollut näkyvissä alueella vielä 1800-luvulla.
Makrý Aspronísi

| --- | --- |
Sijainti:  37°18′27″N, 26°48′11″E, Leipsoí Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Aspronísia, Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,032 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Makrý Aspronísi (kreik. Μακρύ Ασπρονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Aspronísian saariin, ja sijaitsee Leipsoín saaren koillispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,032 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Makrý Aspronísi kuuluu Leipsoín kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Makrý Aspronísin (”Pitkä Valkosaari”) itäpuolella sijaitsee Mikró Aspronísi (”Pieni Valkosaari”) ja kauempana pohjoiseen päin Megálo Aspronísi (”Suuri Valkosaari”).
Kyproksenturkkilaiset

Kyproksen turkkilaiset ovat nimensä mukaisesti Kyproksella asuvia turkkilaisia. Suurin osa heistä asuu saaren pohjoisosat käsittävässä Pohjois-Kyproksen tasavallassa, jota ei ole kansainvälisesti tunnustanut itsenäiseksi valtioksi mikään muu maa kuin Turkki.
Historia

Kyproksen turkkilaisten historia ulottuu vuoteen 1571, jolloin Ottomaanien valtakunta valloitti Kyproksen sitä aiemmin hallinneelta Venetsialta. Valloituksen jälkeen saaren noin 200 000:n ortodoksisen asukkaan joukkoon muutti noin 65 000 muslimia. Ottomaanien valtakausi päättyi kun saari ensin vuokrattiin Britannialle vuonna 1878 ja liitettiin siihen kokonaan vuonna 1914. Kruununsiirtomaa siitä tuli vuonna 1925. Brittien valtakaudella Kyproksen turkkilaisten sosiaalinen ja taloudellinen asema yhteiskunnassa heikkeni, mikä puolestaan johti suureen muuttoaaltoon pois saarelta.
Kyproksen poliittinen tilanne horjui 1950- ja 1960-luvuilla, jolloin sattui useita yhteenottoja kreikkalaisten ja turkkilaisten välillä. Kyproksen itsenäistyessä vuonna 1960 turkkilaiset muodostivat noin 18 % saaren väestöstä.
Vuonna 1963 puhkesi väkivaltaisuuksia ja kreikkalaiset puolisotilaalliset joukot alkoivat hyökkäillä turkkilaisia vastaan. Turkkilaiset eristäytyivät tästä syystä valtiosta muodostaen käytännössä itsenäisiä yhteisöjä.
Vuonna 1974 tapahtunut vallankaappaus ja Kreikan sotilasjuntan aikeet liittää maa Kreikkaan laukaisi Turkin hyökkäyksen saarelle.
Turkkilaisten miehittämä alue muodostaa nykyisen Pohjois-Kyproksen tasavallan. Sittemmin tasavaltaan on tullut suuria määriä turkkilaisia Turkin mannermaalta ja alkuperäiset Kyproksen turkkilaiset muodostavat vain noin 50 % tasavallan väestöstä.
Kyproksen turkkilaisten kokonaismäärästä on kiistelty sen poliittisten vaikutusten takia. Kyproksen turkkilaisia asuu merkittäviä määriä myös Kyproksen ulkopuolella. Arviot heidän kokonaismäärästään vaihtelevat 500 000:sta turkkilaisesta Kyproksella samaan lukuun koko maailmassa.
Kulttuuri

Kyproksen turkkilaiset ovat uskonnoltaan sunnimuslimeja, mutta uskonnon harjoitus on ollut perinteisesti sekulaaria Turkin esimerkin mukaisesti. Julkiseen uskonnon harjoittamiseen suhtaudutaan kuitenkin huomattavasti sallivammin kuin Turkin mannermaalla. Kyproksen turkkilaiset saattavat esimerkiksi käyttää huntuja julkisissa tiloissa. Kyproksen turkkilaisen kulttuurin ilmentymiä ovat muun muassa perinteiset puukaiverrukset, koruompelu ja silkkikäärintätyöt. Kyproksen turkkilaiseen kirjallisuuteen ovat vaikuttaneet erityisen voimakkaasti lähihistorian konfliktit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyproksenturkkilaiset Wikimedia Commonsissa
Kyproksen turkkilainen nainen valokuvassa vuodelta 1878.
Kyproksen turkkilaisia mielenosoituksessa Lontoossa.
MacAnkan klaani

MacAnkan klaani (engl. Clan McDuck) on Disneyn Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen skotlantilainen klaani, jonka viimeinen miespuolinen jäsen on Roope Ankka (engl. Scrooge McDuck). Aku Ankka on klaanin jälkeläinen äitinsä Hortensia MacAnkan, Roopen sisaren, kautta. MacAnkkojen sukulinna Ankkapurha sijaitsee Skotlannin Ylämailla Rannochin nummella, liki Ankantaan kylää.
MacAnkat ankkatarinoissa

Vaikka Roope mainitaan MacAnkaksi jo hänen esiintyessään ensi kertaa Carl Barksin tarinassa Joulu Karhuvuorella (1947), nousi hänen skotlantilainen sukutaustansa laajemmin esille vasta puoli vuotta myöhemmin julkaistussa tarinassa Vanhan linnan salaisuus (1948), jossa Roope matkasi Akun, Tupun, Hupun ja Lupun kanssa Skotlantiin etsimään sukulinnaansa kätkettyä aarretta. Barks palasi Roopen sukuhistoriaan vielä muutamassa myöhemmässä sarjassaan, huomattavimpana näistä kenties Vaskervillen koira (1960).
Barksin jälkeen MacAnkan klaania on tarinoissaan kehittänyt edelleen eritoten Don Rosa. Hänen kirjoittamassaan Roopen elämäkerrassa on runsaasti viitteitä MacAnkkojen menneisyydestä. Kirjasta tosin karsittiin suurimmalti osin pois Rosan siihen alun perin suunnittelema seitsensivuinen johdanto klaanin historiasta.
Klaanin historia

MacAnkkain klaani asettui aikanaan paikalle, johon he rakensivat Ankkapurhan linnan. Seutu oli julmaa ja Fergus MacAnkan mukaan vain MacAnkoilla riitti sisua sen kesyttämiseen.
Klaani pakeni asuinseudultaan 1600-luvulla, sillä Paholaishurtta ilmestyi pelottelemaan heitä. MacAnkkojen keihäät tai muut aseet eivät vahingoittaneet sitä, joten kauhistuneet MacAnkat jättivät kotinsa ja pakenivat. Myöhemmin (1900-luvulla) Roope Ankka sai tietää, että koira oli vain asu, jonka alle oli puettu haarniska.
MacAnkat pääsivät muuttamaan takaisin Ankkapurhan linnaan 1800-luvulla, jolloin Vaskervillet olivat vähällä saada sen haltuunsa.
Klaani nykyään

Klaanin viimeiset elossa olevat jäsenet ovat Roope, Matilda ja Hortensia MacAnkka, jonka kohtalosta ei ole täyttä varmuutta, sillä hän ei ole esiintynyt tarinoissa Ankkalinnasta lähdettyään. Myös Aku Ankka on läheistä sukua klaanille, sillä hän on Hortensia MacAnkan ja Aaron Ankan lapsi.
Klaanin tartaani

MacAnkan klaanille on virallisesti rekisteröity kaksi tartaani-kuviota "Tartaanien taloon" (House of Tartans).  Walt Disney Corporation rekisteröi kuvion "MacAnkan lopullinen versio" (MacDuck Final version) vuonna 1942, ja "MacAnkan" (MacDuck) vuonna 1984. Molemmat tartaanit ovat vapaasti saatavissa kangaspakkoina tai valmiina kiltteinä ja muina vaatteina.
Jotkin lähteet sanovat Disneyn luoneen mallin "MacAnkan lopullisen version" juuri Roope Ankkaa silmällä pitäen.  Tämä on kuitenkin epätodennäköistä, koska Roope Ankan ensiesiintyminen oli vasta vuoden 1947 tarinassa "Joulu Karhuvuorella".
"MacAnkan lopullista versiota" muistuttavaa tartaania esiintyy Skotlantiin sijoittuvissa Don Rosan piirtämissä Ankka-tarinoissa.
Klaanin linna

Skotlannissa sijaitseva Ankkapurhan linna (engl. McDuck Castle) on kuulunut vuosisatojen ajan MacAnkan klaanille. Linnan nykyinen omistaja on Roope Ankka, klaanin mieslinjan viimeinen.
Klaanin jäseniä > Fergus MacAnkka

Fergus MacAnkka (engl. Fergus McDuck) on Roope Ankan isä ja Aku Ankan isoisä. Hän syntyi vuonna 1830 ja kuoli 72-vuotiaana 1902. Fergus oli naimisissa Lauha MacAnkan kanssa, jonka kanssa hän sai kolme lasta: Roopen, Matildan ja Hortensian. Fergus kuoli vuonna 1902 vähän sen jälkeen, kun hänen lapsensa olivat lähteneet kohti Amerikkaa muuttaakseen Ankkalinnaan. Hänen kuolemansa esitetään Roope Ankan elämä ja teot -sarjan osassa "Ankantaan miljardööri". Tarinan viimeisissä ruuduissa huomattavasti nuoremman näköinen Fergus puhuu kuolleen vaimonsa Lauha MacAnkan kanssa. Pian Fergus tapaa Sir Rikhard Ankanmielen ja hän ja Lauha astuvat toisiaan kädestä pidellen seinän läpi. Kuvassa näkyy myös Fergusin kuolinvuode, jossa hänen ruumiinsa yhä on.
Fergus MacAnkka oli selvillä myös Temppeliherrojen aarteesta, joka oli kätketty Ankkapurhan linnaan. Hän ei kertonut asiasta Roopelle, koska halusi tämän selvittävän asian itse.