stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laulava muukalainen

| Laulava muukalainen Jarkko Eve |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : maaliskuu 1986   Takomo-studio, Helsinki
 Julkaistu: 1986
 Formaatti: LP, CD, MC
 Tuottaja(t): Dan Tigerstedt
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 43.36
 Levy-yhtiö: Fazer Finnlevy
Even muut julkaisut
| Eve 1985 | Laulava muukalainen 1986 | Saura 1987 |
Laulava muukalainen on Jarkko Even taiteilijanimellä Eve julkaistu sooloalbumi vuodelta 1986. Albumi julkaistiin uudelleen remasteroituna CD:nä vuonna 2002. Levyn kappaleet löytyvät kahta lukuun ottamatta (”Kun meri tyyntyy” ja ”Viimeinen syksy”) Even kokoelmalevyltä 20 suosikkia - Rankkasateessa.
Kappaleet

Huuda mua – 4.33
Kun meri tyyntyy – 4.28
Mary Ann – 3.47
Laulava muukalainen – 3.43
Kuiskausten silta – 3.35
Viimeinen syksy – 5.24
Intiaani – 5.00
Viesti – 4.53
Eksyneen toive – 4.37
Odota – 3.36
Muusikot

Jarkko Eve – laulu, kitara
Hombre Lampinen – kitara
Stenu Määttänen – basso
Mauri "Ming" Sumén – koskettimet
Edu Kettunen – taustalaulu
Kim Lönnholm – taustalaulu
Marko Kainulainen - rummut
Miri Miettinen - rummut
Aiheesta muualla

Laulava muukalainen discogs.com -sivustolla
Laulava porsas: Suuri seikkailu

| Laulava porsas: Suuri seikkailu> Charlotte’s Web 2: Wilbur’s Great Adventure |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mario Piluso
Käsikirjoittaja:   Elana Lesser  Cliff Ruby 
Tuottaja:  Mario Piluso
Säveltäjä:  Michael Tavera
Leikkaaja:  Christopher Hink
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Studios Paramount Pictures Nickelodeon
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:  18. maaliskuuta 2003
Kesto:  79 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Laulava porsas
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laulava porsas: Suuri seikkailu (Charlotte’s Web 2: Wilbur’s Great Adventure) on vuonna 2003 ilmestynyt jatko-osa Hanna-Barberan vuoden 1973 elokuvalle Laulava porsas. Elokuvan on ohjannut Mario Piluso. David Berón on Wilburin äänenä englanninkielisessä versiossa.
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  David Berón  | … |  Wilbur   |
|  Julia Duffy  | … |  Charlotte   |
|  Dawnn Lewis  | … |  Bessie   |
|  Amanda Bynes  | … |  Nellie   |
|  Maria Bamford  | … |  Aranea   |
|  Anndi McAfee  | … |  Joy   |
|  Laraine Newman  | … |  Gwen   |
|  Nika Futterman  | … |  Baby Rats   |
|  Rob Paulsen  | … |  Farley the fox   |
|  Debi Derryberry  | … |  Fern Arable   |
|  Brenda Vaccaro  | … |  Mrs. Hirsch   |
|  Jerry Houser  | … |  Mr. Zuckerman   |
|  Charles Adler  | … |  Templeton & Lurvy   |
|  Harrison Chad  | … |  Cardigan the lamb   |
|  Valery Pappas  | … |  High Strung Chicken   |
Soundtrack

”It’s Not So Hard to Be a Pig”
”Watch Out Wilbur the Pig!”
”It’s Good to Be Me”
”Charlotte’s Kids”
Aiheesta muualla

Laulava porsas: Suuri seikkailu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuningassaagat

Kuningassaagat (isl. konungasögur) ovat keskiaikaisia islantilaisia saagoja, jotka kertovat 800–1200-lukujen norjalaisista kuninkaista sekä Tanskan, Orkneysaarten ja Färsaarten hallitsijoista. Niiden lisäksi kuningassaagoihin luetaan usein myös Skandinavian muinaisista ja myyttisistä kuninkaista kertova Ynglinga saga ja nyt jo kadonnut *Skjöldunga saga, jotka aihepiirinsä osalta sivuavat muinaissaagoja. Kuningassaagat edustavat varhaisinta islantilaista historiankirjoitusta. Muutamia niistä kirjoitettiin alkujaan latinaksi, mutta tekstejä käännettiin myöhemmin muinaisislanniksi. Pääosa kuningassaagoja kirjoitettiin kuitenkin kansankielellä. Ensimmäiset aihepiiriä käsittelevät tekstit on laadittu jo 1000-luvulla ja 1100-luvun alkupuolella, mutta nämä varhaisimmat kirjoitukset eivät ole säilyneet nykypäivään. Muiden lähteiden perusteella kuitenkin tiedetään, että tällaisia tekstejä on ollut. Nykypäivään säilyneet kuningassaagat on kirjoitettu 1100-luvun lopulla ja 1200-luvulla. Toisin kuin monen muun anonyymiksi jääneen saagan osalta, kuningassaagojen kirjoittajista useimmat tunnetaan nimeltä. 



Kuningassaagoista on suomennettu Snorri Sturlusonin nimiin luettu teos Heimskringla. Se on ilmestynyt J. A. Hollon suomentamana nimellä Norjan kuningassaagat, 1–3 (WSOY: Porvoo, 1960–1961).
Kuningassaagojen vaiheet > Varhaisimmat islantilaiset historiat

Varhaisin Norjan kuninkaiden historiasta kertova islantilainen lähde on ollut islantilaisen oppineen Sæmundr Viisaan (isl. fróði Sigfússon) 1000-luvulla kirjoittama teksti, jossa kuvattiin mahdollisesti ajanjaksoa 800-luvulta kuningas Halfdan Mustasta (isl. svarti) tai Haraldr Kaunotukasta (isl. hárfagri) vuoteen 1050 ja Magnús Hyvään (isl. góða) saakka. Sæmundrin teksti ei ole säilynyt, mutta viitteitä sen silloisesta olemassaolosta on löydetty muista lähteistä. On oletettu, että Sæmundr kirjoitti tekstinsä latinaksi. 



Muut varhaisimmista kuninkaiden historioista kirjoitettiin kansankielellä. 1100-luvun alkupuolella vaikuttanut Ari Viisas (isl. fróði Þorgilsson) kirjoitti kuninkaiden elämäntarinoista (isl. konunga ævi) Islantilaisten kirjan (isl. Íslendingabók) nyt jo kadonneessa varhaisemmassa versiossa, joka valmistui vuoden 1125 tienoilla. Arin kerronta alkaa Islannin asuttamisesta 870-luvulla ja jatkuu Arin omaan aikaan saakka. Näiden lisäksi 1100-luvulla elänyt ja muutoin tuntemattomaksi jäänyt islantilainen Eiríkr Oddson kirjoitti oman aikansa norjalaisesta historiasta teoksessaan *Hryggjarstykki. Vuosisadan puolivälissä laadittu teos on mahdollisesti ollut ensimmäinen varsinainen saaga. Tämäkin teos on jo kadonnut, mutta sitä tiedetään käytetyn lähteenä myöhemmissä kuningassaagojen kokoelmissa (Morkinskinna, Fagrskinna ja Heimskringla).



Hryggjarstykkin osalta on myös tuotu esille sen yhteys siihen latinankieliseen pyhimyselämäkertojen perinteeseen, joka sai alkunsa Islannissa ja Norjassa 1000-luvulta alkaen. Vaikka Länsi-Skandinaviassa kirjoitettujen pyhimyselämäkertojen latinankieliset versiot eivät olekaan säilyneet, esimerkiksi arkkipiispa Eysteinn Erlendsonin  vuoden 1170 tienoilla laatima hagiografinen teos Pyhästä Olavista, Acta sancti Olavi regis et martyris, on säilynyt kansankielisena käännöksenä norjalaisessa saarnakokoelmassa Homilíubók. Nyt jo kadonnut Orkneyn jaarli Magnús Erlendssonista kertova pyhimyselämäkerta *Vita sancti Magni, joka laadittiin tämän kanonisaation yhteydessä vuoden 1135 tienoilla ja josta on säilynyt vain kansankielisen käännöksen katkelmia, on todennäköisesti toiminut *Hryggjarstykki-teokselle sekä lähteenä että mallina.
Kuningassaagojen vaiheet > ”Norjalaiset” historiat

Noin vuosien 1170–1190 tietämillä Norjassa kirjoitettiin muutamia Norjasta ja Norjan kuninkaista kertovia historioita. Tutkijoiden parissa ei ole yksimielisyyttä siitä, edustavatko teokset itsenäistä norjalaista historiankirjoitusta, vai tulisiko niitä pitää islantilaisen historiankirjoituksen jatkumona. Teokset ovat osittain pohjautuneet latinakieliselle kirjalliselle perinteelle, mutta niissä on käytetty lähteenä myös islantilaista kertomusperinnettä, mahdollisesti myös varhaisimpia Sæmundrin ja Arin tekstejä.



Munkki Theodricus Monachus kirjoitti ennen vuotta 1180 norjalaisista hallitsijoista latinankielisen teoksen Historia de antiquitate regum Norvagensium. Siinä kuvataan tapahtumia Haraldr Kaunotukasta 1100-luvun alkupuolelle kuningas Sigurðr I Magnússon Jórsalafarin (”Jerusaleminkävijä”) vuonna 1130 tapahtuneeseen kuolemaan saakka. Theodricuksen teksti osoittaa hänen tunteneen hyvin latinankielistä kirjallisuutta. Hän viittaa myös latinankieliseen, mutta mahdollisesti norjalaista alkuperää olleeseen tekstiin *Catalogus regum Norwagiensium, joka ei ole säilynyt. Theodricus käytti kuitenkin lähteenään myös islantilaista kertomusperinnettä ja runoutta. 



Mahdollisesti 1100-luvun lopulla kirjoitettiin samoin latinankielinen teos Historia Norvegiae (tai: Historia Norwegiae), josta on säilynyt vain fragmentteja. Teoksessa on kuvattu Norjan historiaa muinaisista kuninkaista todennäköisesti vuoteen 1015, jolloin Pyhänä Olavina tunnettu kuningas Óláfr Haraldsson saapui Norjaan. Lisäksi teoksessa kuvataan Orkneysaaria, Färsaaria, Islantia ja Norjaa. Tekstin kirjoittaja ei todennäköisesti tuntenut Theodricuksen Historiaa. Hän on kuitenkin saattanut olla tietoinen Sæmundr Viisaan nyt jo kadonneesta teoksesta. Lisäksi kirjoittaja on käyttänyt lähteenään ainakin Adam Bremeniläisen kirkkohistoriaa.



Ágrip (tai: Ágrip af Nóregs konunga sögum) on vanhin kansankielellä kirjoitettu Norjan kuninkaista kertova teos, joka on säilynyt. Ágripin alkuperäinen käsikirjoitus tosin on kadonnut, ja teksti on säilynyt vain islantilaisena kopiona, joka sekin on alku- ja loppuosastaan osittain vaillinainen. Teos kuvaa aikaa 800-luvulta 1100-luvun jälkipuoliskolle. Sen kerronta on todennäköisesti alkanut Haraldr Kaunotukasta ja jatkunut vuoteen 1177, jolloin kuningas Sverrir Sigurðarson saapui Norjaan. Ágrip on todennäköisesti kirjoitettu Norjassa Trøndelagin alueella 1100-luvun lopulla. Sen kirjoittajaa ei tunneta, mutta tämä käytti lähteenään muun muassa Theodricus Monachuksen latinankielistä Norjan kuninkaiden historiaa ja mahdollisesti myös teosta Historia Norwegiae tai jotain sen pohjana ollutta latinakielistä teosta.
Kuningassaagojen vaiheet > Kuningassaagat n. 1185–1230

Islannissa Þingeyrarin luostarin apottina vuosina 1169–1207 toiminut Karl Jónsson (k. 1211 tai 1213) kirjoitti saagan kirkonmiehestä kuninkaaksi siirtyneestä Sverrir Sigurðarsonista. Karl kirjoitti saagaa mahdollisesti oleskellessaan Norjassa jonkin aikaa vuodesta 1185 alkaen ja toteutti työnsä todennäköisesti kuninkaan itsensä toimeksiannosta. Karlin tuolloin kirjoittama teksti tunnetaan nimellä Grýla, ja se muodostaa alkuosan Sverririn saagaan (isl. Sverris saga), jonka loppuosa kirjoitettiin vasta Sverririn kuoleman (1202) jälkeen. Mahdollisesti Karl Jónsson itse kirjoitti koko saagan.



Kaksi islantilaista benediktiinimunkkia, 1100-luvun jälkipuoliskolla elänyt Oddr Snorrason sekä vuonna 1218 tai 1219 kuollut Gunnlaugr Leifsson kirjoittivat kumpikin latinankielisen pyhimyselämäkerran kuningas Óláfr Tryggvasonista, jota islantilaiset kunnioittivat kristillistäjänään. Oddrin alkuperäinen teos on kadonnut, mutta kolme saagan muinaisislanninkielisen käännöksen sisältämää käsikirjoitusta on säilynyt. Gunnlaugrin kirjoittama elämäkerta on Oddrin tekstin pohjalta työstetty laajempi versio. Gunnlaugrin teos on sekin kadonnut, mutta osia tekstin islanninkielisestä käännöksestä on säilynyt osana 1300-luvulla laadittua pitempää saagaa Olavi Tryggvenpojasta (isl. Óláfs saga Tryggvasonar en mesta).



Islannissa lainpuhujana (isl. lögsögumaðr) ja myöhemmin Viðeyn augustinolaisluostarin priorina toiminut Styrmir Kárason (k. 1245) kirjoitti vuosien 1220–1230 välisenä aikana saagan pyhästä Olavista (isl. Ólafs saga helga). Se on mahdollisesti ollut laajennettu versio niin kutsutusta vanhimmasta Pyhän Olavin saagasta, joka laadittiin Islannissa 1100-luvun lopussa. Kyseinen teksti, josta on säilynyt vain muutamia fragmentteja, on pohjautunut suulliselle perinteelle ja latinankielisille pyhimyselämäkertateksteille. Styrmirin kirjoittama saaga ei sekään ole säilynyt kokonaisuudessaan, mutta sille pohjautuvia osia löytyy useista Pyhästä Olavista kertovien saagojen käsikirjoituksista, kuten Flateyjarbókista.
Kuningassaagojen vaiheet > Böglunga sögur

Böglunga sögur kertoo Norjan hallitsijoista kuningas Sverren jälkeen, ennen kuningas Haakon IV Haakoninpoikaa. Saaga käsittelee Birkebeiner- ja Bagler-ryhmittymien valtakamppailuja. Saagan kerronnassa päähahmoina ovat kuitenkin Birkibeinar-päälliköt. Saagan ensimmäinen, lyhyempi versio kirjoitettiin Islannissa mahdollisesti vuoden 1210 tietämillä, mihin ajankohtaan tämän version tapahtumat päättyvät. Saagan pidemmässä versiossa kerrotaan lisäksi tapahtumista kuningas Ingi Bárðarsonin [paurdarson] kuolemaan vuonna 1217 saakka. Tämä nuorempi versio on todennäköisesti kirjoitettu vuosien 1220–1230 välisenä aikana.
Kuningassaagojen vaiheet > Islantilaiset kuningassaagojen kokoelmat

1200-luvulla laadittiin useita kuningassaagojen kokoelmia. Morkinskinna-nimellä tunnetussa, vuoden 1275 tietämillä kirjoitetussa käsikirjoituksessa kerrotaan Norjan kuninkaista alkaen vuosina 1035–1047 hallinneesta Maunu Hyvästä vuoteen 1177 saakka. Käsikirjoitus ei ole täydellinen; siitä puuttuu noin kolmannes. Morkinskinnan kirjoittaja käytti lähteenään aiempia teoksia (*Hryggjarstykki) sekä suullista perinnettä ja skaldirunoutta. Morkinskinna sellaisena kuin se nykyään tunnetaan sisältää myös useita þáttr-tarinoita, joissa kerrotaan Norjan kuninkaan hovissa oleskelleista islantilaisista. Nämä tarinat eivät välttämättä ole olleet osa sitä alkuperäistä, todennäköisesti 1200-luvun alusta peräisin olevaa teosta, jolle Morkinskinna-käsikirjoitus perustuu. Ne, sekä jonkin verran skaldirunoutta, lisättiin mahdollisesti vasta nykyään tunnettuun Morkinskinnaan.



Fagrskinna kuvaa Norjan kuninkaiden historiaa Hálfdan Mustasta 800-luvulta vuoteen 1177 saakka. Teos on koottu Norjassa. Fagrskinnan kirjoittaja on todennäköisesti ollut islantilainen. Tämä käytti lähteenään islantilaisia saagoja ja skaldirunoutta sekä edellä mainittua teosta Ágrip. Fagrskinnasta oli 1700-luvulla olemassa kaksi eri versiota, mutta kumpikin alkuperäisistä käsikirjoituksista tuhoutui Kööpenhaminan palossa vuonna 1728. Versioista on siksi säilynyt nykypäivään vain niistä tehtyjä kopioita.



1220-luvulla Snorri Sturluson kirjoitti ensin erillisen saagan Pyhästä Olavista (isl. Óláfs saga helga). Myöhemmin, vuoden 1230 tietämillä, hän kirjoitti myös kuningassaagojen kokoelman Heimskringla, jonka kerronta alkaa muinaisista ja myyttisistä kuninkaista ja jatkui vuoteen 1177 saakka. Snorri käytti lähteenä aikaisempia Norjan kuninkaista kertovia teoksia sekä islantilaista kuninkaiden ylistykseksi laadittua skaldirunoutta. Heimskringla sisältää prologin lisäksi seuraavat kuningassaagat:
Ynglinga saga (Ynglingien saaga)
Hálfdanar saga svarta (Hálfdan Mustan saaga)
Haralds saga hárfagra (Haraldr Kaunotukan saaga)
Hákonar saga góða (Haakon Hyvän saaga)
Haralds saga gráfeldar (Haraldr Harmaaturkin saaga)
Ólafs saga Tryggvasonar (Olavi Tryggvenpojan saaga)
Ólafs saga hins helga (Pyhän Olavin saaga)
Magnúss saga hins góða (Maunu Hyvän saaga)
Haralds saga Sigurðarsonar (Haraldr Sigurðrinpojan saaga)
Ólafs saga kyrra (Olavi Rauhaisan saaga)
Magnúss saga berfætts (Maunu Paljasjalan saaga)
Magnússona saga (Maununpoikien saaga)
Magnús saga blinda ok Haralds gilla (Maunu Sokean ja Haraldr gillin saaga)
Haraldssona saga (Haraldrinpoikien saaga)
Hákonar saga herðibreiðs (Haakon Harteikkaan saaga)
Magnús saga Erlingssonar (Maunu Erlingrinpojan saaga)
Kuningassaagojen vaiheet > Saagat 1200-luvun kuninkaista

Snorri Sturlusonin veljenpoika, Sturla Þórðarson, kirjoitti 1200-luvulla saagat samalla vuosisadalla hallinneista Norjan kuninkaista Haakon IV Haakoninpojasta ja Maunu VI Lainparantajasta (isl. Magnús lagabætir Hákonarson). Näistä Hákonar saga Hákonarsonar kuvaa kuninkaan hallintokautta vuodesta 1217 tämän kuolemaan eli vuoteen 1263 saakka. Sturla laati saagan Haakonin pojan, Maunu Lainparantajan toimeksiannosta. Magnúss saga lagabætis on kuningassaagoista viimeisin. Sturla aloitti sen kirjoittamisen oleskellessaan kuningas Maunu Lainparantajan hovissa ja viimeisteli tekstin myöhemmin Islannissa. Kumpaakin saagaa kirjoittaessaan Sturlalla oli mahdollisuus kuulla tapahtumia todistaneita aikalaisia sekä käyttää kuninkaan hovissa arkistoituja asiakirjoja.



Tanskalaisista kuninkaista kertovan Knýtlinga sagan todennäköisenä kirjoittajana on pidetty Sturlan veljeä Ólafr hvítaskáldia. Kyseinen saaga kuvaa Knútr Suureen (isl. ríki, k. 1035) ja hänen jälkeläisiinsä (isl. Knýtlingar) liittyvästä nimestään huolimatta tanskalaisia kuninkaita alkaen 900-luvulta  kuningas Knútr Valdimarinpoikaan (Valdimarsson) saakka. Saagan todennäköisenä esikuvana on ollut Snorrin Heimskringla, minkä lisäksi kirjoittaja on tuntenut Sæmundrin ja Arin teokset ja useita muita kuninkaiden elämää kuvaavia aikalaistekstejä.
Kuningassaagojen vaiheet > Myöhemmät kokoelmakäsikirjoitukset

1200-luvun lopulla laaditun Morkinskinnan jälkeen 1300-luvulla koottiin muitakin laajoja kuningassaagojen kokoelmakäsikirjoituksia, jotka pohjautuivat varhaisemmille teoksille. Näistä Hulda-nimellä tunnettu käsikirjoitus (AM 66 fol (Arkistoitu – Internet Archive)) koottiin 1300-luvun puolivälin jälkeen Munkaþverán luostarissa Islannissa. Se pohjautuu Morkinskinnalle ja Heimskringlalle. Flateyjarbók (Gks 1005 fol), joka sisältää esimerkiksi Olavi Tryggvenpojasta, Pyhästä Olavista, kuningas Sverriristä ja Haakon IV Haakoninpojasta kertovat saagat sekä useita þáttr-tarinoita, laadittiin 1300-luvun lopussa. Huldan kanssa mahdollisesti samalle alkuperäiskäsikirjoitukselle pohjautuva Hrokkinskinna (Gks 1010 fol) kirjoitettiin 1400-luvun alkupuolella.
Kuningassaagojen vaiheet > Saagat paikallisista hallitsijoista

1200-luvun alkuvuosikymmeninä islantilaiset kirjoittivat kuninkaiden elämäkertojen lisäksi myös paikallisista hallitsijoista. Näitä saagoja käsitellään usein kuningassaagojen yhteydessä. Orkneyinga saga (suom. Orkneylaisten saaga) kertoo Orkneysaarten jaarleista kuningas Haraldr Kaunotukan ajasta vuoden 1170 tietämille asti. Færeyinga saga eli Färsaarelaisten saaga, joka muistuttaa kerronnaltaan islantilaissaagoja, kuvaa tapahtumia Färsaarilla ja paikallisia päälliköitä hieman ennen ja jälkeen vuoden 1000. Jómsvíkinga saga eli Jómin viikinkien saaga kertoo Itämeren alueella sijainneesta soturiyhteisöstä. Saaga linkittyy sekä tanskalaisiin hallitsijoihin että Norjan kuninkaiden historiaan, mutta sillä on runsaasti yhtäläisyyksiä myös tarunhohtoisesta menneisyydestä kertoviin muinaissaagoihin. Nyt jo kadonnut *Skjöldunga saga taas kertoi Tanskan muinaisista kuninkaista alkaen myyttisestä menneisyydestä 900-luvun puoliväliin saakka. Sisältönsä puolesta myös tämä saaga liittyy muinaissaagoihin.



Edellä mainittujen lisäksi keskiajalla on todennäköisesti ollut olemassa saaga norjalaisen Hlaðirin alueen jaarleista, jota tutkimuksessa kutsutaan nimellä *Hlaðajarla saga mutta jonka olemassaolosta on säilynyt vain viitteitä Fagrskinnassa ja Heimskringlassa. Hákonar saga Ívarssonar taas kertoo norjalaisesta 1000-luvulla eläneestä ylimyksestä, joka saa jaarlin arvonimen otettuaan vaimokseen kuningas Maunu Hyvän tyttären. Saaga ei ole säilynyt kokonaisuudessaan, mutta sen sisältö tunnetaan melko hyvin muiden lähteiden perusteella.
Käännökset ja editiot

Andersson, Theodore & Kari Ellen Gade (käänt. & toim.). 2000. Morkinskinna. The Earliest Icelandic Chronicle of the Norwegian Kings (1130–1157). Ithaca and London: Cornell University Press.
Ármann Jakobsson & Þórður Ingi Guðjónsson (toim.). 2011. Morkinskinna, I–II. 2011. Reykjavík: Hið íslenzka fornrítafélag.
Bjarni Aðalbjarnarson (toim.). 1979. Heimskringla, I–III. Íslenzk fornrit 26–28. Reykjavík: Hið íslenzka bókmenntafélag.
Bjarni Einarsson (toim.). 1985. Ágrip af Nóregskonunga sǫgum. Reykjavík: Hið íslenzka fornrítafélag.
Bjarni Einarsson (toim.). 1985. Fagrskinna. Íslenzk fornrit 29. Reykjavík: Hið íslenzka bokmenttafélag.
Driscoll, Matthew J. (toim.). 1995. Ágrip af Nóregskonungasǫgum. London: University College London.
Ekrem, Inger & Lars Boje Mortensen (toim.). 2006. Historia Norwegiae. Käänt. Peter Fisher. Copenhagen: Museum Tusculanum Press Press. [e-kirja] https://oapen.org/download?type=document&docid=342356
Finlay, Alison (toim.). 2004. Fagrskinna: A Catalogue of the Kings of Norway. Leiden & Boston: Brill.
Finnur Jónsson (toim.). 1932. Morkinskinna. København: Samfund til udgivelse af gammel nordisk litteratur.
Hollander, L. M. (käänt. & toim.). 2007 [1964]. Heimskringla. History of the Kings of Norway. L.M. Austin: University of Texas Press.
McDougall, David & Ian McDougall (käänt. & toim.). 1998. Theodoricus Monachus: Historia de Antiquitate Regum Norwagiensium. An Account of the Ancient History of the Norwegian Kings. Johdannon kirjoittanut Peter Foote. London: University College London, Viking Society for Northern Research. [e-kirja] http://www.vsnrweb-publications.org.uk/Text%20Series/Theodoricus.pdf
Norjan kuningassaagat, 1–3. Suom. J. A. Hollo. WSOY: Porvoo, 1960–1961.
af Petersens, Carl (toim.). 1882. Jómsvíkinga saga efter arnamagnæanske handskriften No: 291 4:to. Lund & København: Fr Berlings Boktryckeri.
Phelpstead, Carl (toim.). 2001. A History of Norway and the Passion and Miracles of the Blessed Óláfr. Käänt. Devra Kunin. London: University College London, Viking Society for Northern Research. [e-kirja] http://www.vsnrweb-publications.org.uk/Text%20Series/Historia%26Passio.pdf
Unger, Carl Rikard (toim.). 1860–1868. Flateyjarbók. En samling af norske konge-sagar, 1, 2 ja 3. Christiania: I.P.T. Mallings forlagsboghandel.
Unger, Carl Rikard (toim.). 1873. Konunga sögur. Sagaer on Sverre og hans efterfølgere. Christiania: A.W. Brøgger.
Metsätundra

Metsätundraa, ilmakuva Venäjältä.
Ivvavikin kansallispuiston metsätundraa Kanadassa.
Metsätundra tai puistotundra on tundraa muistuttava kasvillisuustyyppi. Metsätundralla kasvaa tundramaista matalaa kasvillisuutta ja puita tai metsäsaarekkeita kasvaa vain paikoitellen harvakseltaan.
Metsätundra sijaitsee tundran ja boreaalisen vyöhykkeen eli taigan välissä, suurimmaksi osaksi napapiirin pohjoispuolella. Venäjällä metsätundra alkaa Kuolan niemimaalta ja jatkuu Venäjän läpi Kolymajoelle. Metsätundravyöhykkeen leveys on noin 20–200 kilometriä.
Metsätundran lämpösumma (vuorokaudet, jotka ylittävät +5 °C) on alle 1 300 °C astevuorokautta. Sademäärä on alle 450 mm. Kasvukauden pituus on 90–110 päivää. Puiden siemenet eivät useimmiten ehdi tuleentua, koska kesä on siihen metsätundralla liian lyhyt. Se on kasvillisuusvyöhykkeistä soistunein ja palsasoita on runsaasti.
Metsätundralla kasvaa runsaasti alpiinisen tyyppisiä ruohovartisia kasveja ja saroja sekä heiniä. Sammalia ja jäkälää kasvaa tyypillisesti runsaasti. Puuvartisia kasveja metsätundralla kasvaa yli 90 lajia: pääasiassa varpuja, mutta myös matalia pensaita. Puista metsätundralla kasvaa siperianlehtikuusia (Larix sibirica), siperiankuusia (Picea obovata) ja metsähaapaa (Populus tremula).
Metsätundra oli yleinen kasvillisuustyyppi jääkaudella. Sitä pidetään vain osin arktisena eli hemiarktisena. Suomessa metsä- tai puistotundraa vastaa lähinnä hemioroarktinen vyöhyke, jossa kasvaa harvakseltaan tunturikoivua ja vaivaiskoivua.
Mika Kulmala (pesäpalloilija)

Mika Kulmala (s. 12. huhtikuuta 1974 Kauhajoki) on suomalainen pelinjohtaja ja entinen pesäpalloilija, joka toimii kaudella 2021 Superpesiksessä pelaavan Kankaanpään Mailan pelinjohtajana. Pelaajaurallaan hän pelasi Kankaanpään Mailan paidassa 93 pääsarjaottelua. Kulmala on toiminut aikaisemmin Ykköspesiksessä Manse PP:n sekä Jokioisten Koetuksen ja Superpesiksessä kaudella 2010 Ulvilan Pesä-Veikkojen pelinjohtajana. Kulmala oli pelinjohtajana, kun Manse PP nousi Superpesikseen kauden 2019 päätteeksi.
Kulmala on siviiliammatiltaan liikenteen parissa toimiva projektipäällikkö.
Leewardsaaret

| Suojanpuoleiset saaret |
| --- | --- |
 Bora Bora
Maantiede
Muut nimet:  îles Sous-le-Vent, Leeward Islands
Merialue:  Tyyni valtameri
Saaria yht.:  9
Suurin saari:  Raiatea
Pinta-ala:  395 km² km²
Valtio
Valtio:  Ranska
Territorio:  Ranskan Polynesia
Väestö
Väkiluku:  33 184
Asutuskeskukset:  Uturoa
Suojanpuoleiset saaret on Seurasaarten läntinen saariryhmä Ranskan Polynesiassa Tyynellämerellä. Siihen kuuluu viisi asuttua tuliperäistä saarta ja neljä asumatonta koralliatollia.
Ensimmäisenä eurooppalaisena saarilla vieraili James Cook vuonna 1769. Ensimmäisellä matkallaan (hän kävi saarilla kahdesti) hän nimesi saaret Leewardsaariksi. Saarista tuli Ranskan protektoraatti 1843 ja siirtokunta 1880.
Saaret ovat vuoristoisia ja tuliperäisiä. Tulivuoret ovat jo kauan sitten sammuneet ja eroosio on hävittänyt kraatterit miltei kokonaan. Kasvistoon kuuluvat kookospalmut, kairapalmut ja leipäpuut. Saarilla olevista eläimistä suurin osa on sikoja, rottia ja pieniä liskoja. Tärkeimmät vientituotteet ovat kopra, sokeri, rommi, kotilot ja vanilja. Tärkeimpiä energia- ja luonnonvaroja ovat myös kalastus, koboltti sekä vesivoima. Matkailu on erittäin tärkeä elinkeino.