stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paavo Väyrynen
Poliittinen ura > Suomen EU-jäsenyys ja europarlamentaarikon ura

Neuvottelut Suomen EU-jäsenyydestä päättyivät keväällä 1994. Paavo Väyrynen oli kannattanut jäsenyyden hakemista, jotta voitaisiin selvittää, millaisin ehdoin Suomi voisi liittyä unioniin. Hänen mielestään Suomen olisi vaikea jäädä ulkopuolelle, jos Ruotsi liittyisi.
Kun neuvottelut oli saatu päätökseen, Väyrynen piti jäsenyyden ehtoja huonoina erityisesti maatalouden osalta.
Väyrynen asettui vastustamaan Suomen EU-jäsenyyttä, sillä hänen mielestään tarjolla oli parempi vaihtoehto; jo valmiiksi saatu sopimus Euroopan talousalueesta (ETA) ja tiivis pohjoismainen yhteistyö, josta hän käytti nimeä ”Pohjolan yhteisö”.
Väyrynen pyrki siihen, että keskustan Jyväskylän puoluekokous olisi torjunut jäsenyyden. Puoluejohdon painostuksesta puoluekokous kuitenkin hyväksyi jäsenyyden viemisen kansanäänestykseen.
Väyrynen kampanjoi jäsenyyttä vastaan. Kun kansanäänestyksessä enemmistö kuitenkin hyväksyi sen, hallitus toi jäsenyyssopimuksen eduskunnan hyväksyttäväksi.
Hallitus yritti kiirehtiä sopimuksen hyväksymistä, jotta se ehdittäisiin lyödä lukkoon ennen Ruotsin kansanäänestystä. Tästä syystä eduskunnassa syntyi niin sanottu jarrutuskeskustelu, jonka avulla lopullinen päätös siirtyi yli Ruotsin ratkaisun. Kun siellä niukka enemmistö hyväksyi liittymisen, eduskunta antoi siunauksensa EU-jäsenyydelle.
Kun Suomi oli 1995 liittynyt Euroopan unionin jäseneksi, Väyrynen valittiin eduskunnan päätöksellä Euroopan parlamenttiin. Väyrynen uusi paikkansa Euroopan parlamentin vaaleissa 1996 ja oli vaalien suurin ääniharava 157 668 äänellä. Hän myös toimi europarlamentin liberaaliryhmän varapuheenjohtajana. Europarlamentaarikkona Väyrynen on vastustanut unionin liittovaltiokehitystä ja korostanut pohjoisen ulottuvuuden merkitystä europolitiikassa.
Poliittinen ura > Paluu eduskuntaan ja hallitukseen

Väyrynen oli ehdolla vuosien 1995 ja 1999 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiirissä ja tuli valituksi, mutta jatkoi työtään Euroopan parlamentissa. Keskustan esivaalissa vuoden 2000 presidenttiehdokkuudesta Väyrynen haastoi puolueen puheenjohtaja Ahon, mutta hävisi tälle selvästi jäsenäänestyksessä 1999.
Vuonna 2003 Väyrynen osallistui keskustan puheenjohtajavaaliin kärsien kuitenkin jälleen tappion, tällä kertaa Matti Vanhaselle. Väyrynen sai jäsenäänestyksessä vain runsaat sata puoluekokouksessa annetuista parista tuhannesta äänestä. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa Väyrynen ei ollut ehdolla, mutta asettui ehdolle vuoden 2004 eurovaaleissa ja tuli valituksi.
Kevään 2007 eduskuntavaaleissa Väyrynen oli jälleen ehdolla Lapin vaalipiiristä, ja hänet valittiin eduskuntaan. Väyrynen ilmoitti jo ennen vaaleja, että hän ottaisi kansanedustajan toimen vastaan, jos häntä tarvittaisiin johonkin keskeiseen tehtävään kotimaan politiikassa. Muussa tapauksessa hän hoitaisi loppuun kautensa Euroopan parlamentissa. Väyrynen palautti valtakirjan vasta, kun hallitusneuvottelut oli käyty huhtikuun puolessa välissä 2007 ja Väyryselle oli ehdotettu ministeripaikkaa. Pääministeri Matti Vanhanen valitsi yllättäen Väyrysen toisen hallituksensa ulkomaankauppaministeriksi. Hänen ministeriydestään äänestettiin keskustan puoluehallituksen ja eduskuntaryhmän kokouksessa, jossa hän voitti vastaehdokkaansa kansanedustaja Antti Kaikkosen äänin 41–36. Hänestä tuli uuden hallituksen kokenein ministeri.
Väyrysen ensimmäisiä ulkomaankauppa- ja kehitysministerinä julkisuuteen tuomia hankkeita olivat muun muassa Sallan radan toteuttaminen sekä vaikuttaminen Venäjään puunvientimaksujen korottamista koskevassa kysymyksessä Euroopan unionin kautta.
EU-vastainen Väyrynen vastusti ministerinä euroa. Hänen mielestään Suomen ei olisi pitänyt liittyä euroon. EU-asiantuntija, valtiotieteen tohtori Esko Antola kommentoi vuonna 2009, ettei Väyrysen EU-vastaisia kommentteja ministerinä voi sivuuttaa ja Väyrysen olevan Suomelle poliittinen riski.
Poliittinen ura > Puheenjohtajavaalit 2010 ja eduskuntavaalit 2011

Vuonna 2010 Väyrynen asettui ehdolle keskustan puheenjohtajaksi, mutta kesäkuussa Lahdessa pidetyssä puoluekokouksessa puheenjohtaja- ja pääministerivaalin voitti Mari Kiviniemi. Myöhemmin Väyrynen kommentoi Johanna Korhosen kirjassa, että ”mediapeli” oli yksi syy, miksi häntä ei valittu keskustan puheenjohtajaksi. Heinäkuussa Väyrynen ilmoitti vaihtavansa vaalipiiriä ja asettuvansa ehdolle Uudenmaan vaalipiirissä kevään 2011 eduskuntavaaleissa.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Väyrynen jäi valitsematta eduskuntaan Uudenmaan vaalipiiristä. Väyrynen uskoi, että hänet olisi kyllä valittu Lapin vaalipiiristä, mutta hän suostui puoluesihteeri Timo Laanisen pyynnöstä siirtymään ehdokkaaksi Uudenmaan vaalipiiriin.
Poliittinen ura > Presidentinvaali 2012

Presidentinvaaliin 2012 liittyen Paavo Väyrynen oli ensimmäinen, joka tarjoutui keskustan presidenttiehdokkaaksi. Hänelle pyrittiin löytämään vastaehdokas, jotta Suomen Keskustan presidenttiehdokas voitaisiin valita esivaalin perusteella. Esivaalin uskottiin innostavan jäsenistöä kannattamaan keskustan ehdokasta myös presidentinvaalissa 2012. Elokuussa 2011 Väyrynen ilmoitti olevansa valmis keskustan ja perussuomalaisten yhteisehdokkaaksi vuoden 2012 presidentinvaalissa.
Keskustan puoluehallitus päätti 9. syyskuuta 2011 Riihimäellä pitämässään kokouksessa esittää Väyrystä puolueen presidenttiehdokkaaksi ja jättää puolueen sisäisen esivaalin pitämättä, sillä muita ehdokkaita ei ollut ilmoittautunut määräaikaan mennessä. Väyrynen itse piti olennaisena, että presidenttiydessä ”jatketaan Kekkosen linjalla”.
Väyrynen sai 17,5 prosenttia äänistä ja sijoittui kolmanneksi.
Poliittinen ura > Puheenjohtajavaalit 2012, Euroopan parlamentin vaalit 2014 ja eduskuntavaalit 2015

Pian presidentinvaalien jälkeen Väyrynen ilmoitti pyrkivänsä keskustan puheenjohtajaksi kesän puoluekokouksessa. Hän sijoittui puheenjohtajavaalissa kolmanneksi kun puheenjohtajaksi valittiin Juha Sipilä.
Tammikuussa 2013 Väyrynen ilmoitti olevansa ehdokkaana sekä vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa että vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Hänet valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi 69 360 äänellä. Marraskuussa 2014 Väyrynen kertoi tavoittelevansa ulkoministerin paikkaa seuraavassa hallituksessa. Väyrynen valittiin eduskuntaan 6 889 äänellä, mutta 22. huhtikuuta hän ilmoitti jäävänsä europarlamenttiin. Hän totesi Sipilän hallituksen nimittämisen jälkeen blogissaan pettyneensä, kun häntä ei valittu valtioneuvoston jäseneksi, ja kertoi asettuneensa ehdolle eduskuntavaaleissa nimenomaan päästäkseen ulkoministeriksi.
Tammikuussa 2016 Väyrynen ilmoitti jättäytyvänsä keskustan puoluevaltuuston, puoluehallituksen ja sen työvaliokunnan työstä petyttyään puolueen liberaaliin linjaan. Hän ei kuitenkaan luovu keskustan jäsenkirjasta ja jatkaa kauden loppuun europarlamentissa. Ilmoituksen yhteydessä Väyrynen julkaisi uuden teoksen Eihän tässä näin pitänyt käydä, joka käsittelee Sipilän hallituksen muodostamista sekä Väyrysen ja Sipilän välistä sähköpostikirjeenvaihtoa sen taustalla.
Poliittinen ura > Kansalaispuolueen perustaminen

Väyrynen ilmoitti 4. helmikuuta 2016 uuden puolueen, Kansalaispuolueen, perustamisesta. Kansalaispuolue merkittiin yhdistysrekisteriin maaliskuussa 2016 ja puoluerekisteriin joulukuussa 2016. Puolue ajaa Suomen eroa euroalueesta ja omaan kelluvaan valuuttaan siirtymistä sekä vastustaa keskittävää metropolipolitiikkaa.
Väyrysen päätös perustaa uusi puolue herätti paljon kommentteja. Keskustan eduskuntaryhmän puheenjohtaja Matti Vanhanen kertoi ottaneensa Väyrysen päätöksen raskaasti ja arvioi Väyrysen liikkeen pääsyyksi tämän vaatimukset eurosta eroamisesta. Kansanedustaja Mikko Alatalo puolestaan arvioi, että Väyrysen tavoitteena olisi osallistua vuoden 2018 presidentinvaaleihin ja vertasi tämän toimia Veikko Vennamoon. Keskustan entinen puoluesihteeri Jarmo Korhonen luonnehti puoluehanketta ”historian vakavimpana uhkana keskustalle” ja ennakoi sen johtavan useisiin sisäisiin konflikteihin ennen vuoden 2019 eduskuntavaaleja.
Poliittinen ura > Presidentinvaali 2018

Väyrynen pyrki presidentiksi vuoden 2018 presidentinvaaleissa valitsijayhdistyksen kautta. Viralliseksi ehdokkaaksi päästäkseen hänen oli kerättävä 20 000 kannattajakorttia 12. joulukuuta 2017 mennessä. 25. marraskuuta Kansalaispuolueen puheenjohtaja Sami Kilpeläinen arvioi, että kortteja olisi kasassa hieman alle 15 000. Joulukuun alussa kannattajakortteja Väyryselle ryhtyi keräämään myös Suomi Ensin -ryhmittymä. Väyrynen ilmoitti 5. joulukuuta 2017, että tarvittava määrä kannattajakortteja oli saatu kerätyksi. 18. joulukuuta Helsingin vaalipiirilautakunta ilmoitti, että kannattajakortteja on lähes 27 000 kappaletta.
Väyrynen sijoittui vaaleissa 6,2 prosentin kannatuksellaan neljänneksi.
Poliittinen ura > 2018: ero keskustasta ja kiista Kansalaispuolueessa

Presidentinvaalien jälkeen, 1. helmikuuta, Väyrynen ilmoitti lähtevänsä ehdolle keskustan puheenjohtajaksi ja eroavansa puolueesta, jos häntä ei valita. Keskustan puoluehallitus päätti 8. helmikuuta 2018 kokouksessaan, ettei Väyrynen voi olla ehdokkaana keskustan puheenjohtajaksi, koska hän on Kansalaispuolueen jäsen. Keskustan sääntöjen mukaan keskustan perusjärjestön jäsen ei saa kuulua muuhun puolueeseen. 3. maaliskuuta 2018 Kansalaispuolue julkaisi tiedotteen, jossa ilmoitettiin että Väyrynen on erotettu kansalaispuolueesta tilinkäytön väärinkäytösten sekä vaaliraharikkomusten vuoksi. Erottamisen syyksi mainittiin myös se, että Väyrynen pyrkii keskustan puheenjohtajaksi. Väyrynen ja hänen tukijansa pitivät laittomana kokousta, jossa hänet erotettiin. 7. maaliskuuta käräjäoikeus keskeytti erottamispäätöksen toimeenpanon. 12. huhtikuuta Väyrynen ilmoitti eroavansa Kansalaispuolueesta. Hän uskoi näin pääsevänsä keskustan puheenjohtajaehdokkaaksi. 20. huhtikuuta Väyrynen ilmoitti luopuvansa keskustan puheenjohtajaehdokkuudesta. Väyrysen mukaan kilpailu ei olisi ollut niin rehtiä, että hän olisi voinut menestyä. Hän ei ehtinyt erota Kansalaispuolueesta ja aikoi jatkaa siellä. 25. huhtikuuta Väyrynen ilmoitti eroavansa keskustasta. Väyrynen ilmoitti 4. kesäkuuta palanneensa Kansalaispuolueen johtoon. Jakaantuneen puolueen puheenjohtajana itseään pitävä Sami Kilpeläinen kiisti Väyrysen valinnan ja syytti häntä laittomasta esiintymisestä puolueen nimissä.
Poliittinen ura > Paluu kansanedustajaksi ja Seitsemän tähden liike 2018

25. huhtikuuta 2018 Väyrynen kertoi ottavansa kansanedustajanpaikkansa vastaan kesäkuussa 2018. Tämä tarkoitti varapaikalta eduskunnassa toimineen Mikko Kärnän putoamista eduskunnasta. Väyrynen kertoi paluustaan ilmoittaessaan, ettei hänellä ole ”enää mitään syytä edesauttaa sote- ja maakuntauudistuksen hyväksymistä”. Väyrynen palasi eduskuntaan 12. kesäkuuta 2018. Paluupäivänään hän kertoi olevansa oppositiossa sekä hallitusta että oppositiota vastaan. Lisäksi Väyrynen sanoi kuuluvansa eduskunnan "vasemmistopuolelle".
28. kesäkuuta 2018 Väyrynen ilmoitti perustavansa uuden poliittisen liikkeen nimeltään Seitsemän tähden liike. Syyksi Väyrynen ilmoitti sen olevan vastaus kansalaispuolueen ja hänen väliseen kiistaan. Idean liikkeen nimestä Väyrynen sai Italian Viiden tähden liikkeestä. Väyrynen päätti osallistua vuoden 2019 eduskuntavaaleihin uuden liikkeensä kautta ja alkoi kerätä kannattajakortteja sitä varten.
Poliittinen ura > Eduskunta- ja europarlamenttivaalit 2019

Väyrynen valitti useaan otteeseen sitä, että hän ei saanut näkyvyyttä mediassa vaalikeskusteluissa tarpeeksi verrattuna muihin eduskuntapuolueisiin. 
Väyrynen sai eduskuntavaaleissa 1 235 ääntä, eikä se riittänyt valintaan Uudenmaan vaalipiiristä. Väyrynen asettui näissä vaaleissa ehdolle Uudellemaalle uuden puolueensa Tähtiliikkeen riveissä. Väyrynen perusti uuden puolueen, kun riitaantui edellisen perustamansa puolueen, Kansalaispuolueen, muiden johtohenkilöiden kanssa. Ennen vaaleja hän kertoi olevansa valmis "vaativiinkin valtiollisiin tehtäviin, jos niitä eduskuntavaalien jälkeen avautuu."
2019 europarlamenttivaaleissa Paavo Väyrynen sai 13 671 ääntä eikä häntä valittu.
Poliittinen ura > Paluu keskustan jäseneksi 2020

Väyrynen ilmoitti 2. toukokuuta 2019, että hän pyrkii presidentiksi 2024 presidentinvaaleissa ja on ehdokkaana vuoden 2023 eduskuntavaaleissa. Väyrynen ilmoitti 13. toukokuuta 2019 jättävänsä Tähtiliikkeen puheenjohtajuuden ja eroavansa sen jäsenyydestä. Ero astui voimaan europarlamenttivaalien jälkeen 27. toukokuuta 2019. Hän ilmaisi olevansa mahdollisesti kiinnostunut pyrkimään keskustan puheenjohtajaksi vuoden 2020 puoluekokouksessa, mikäli menestyy hyvin europarlamenttivaaleissa.
Helmikuussa 2020 Väyrynen palasi keskustan jäseneksi. Hän liittyi aluksi Maalahdenseudun Keskusta ry:n jäseneksi. Vuonna 2020 Väyrynen valittiin keskustan Centerns Distrikt -piirin puheenjohtajaksi ja tämän piirin edustajana hänet valittiin marraskuussa 2020 keskustan puoluehallitukseen. Vuoden 2022 puoluekokouksessa Väyrynen oli ehdolla keskustan puheenjohtajaksi. Hän sai 151 ääntä ja ainoa vastaehdokas Annika Saarikko 1 341 ääntä.
Poliittinen ura > Vuoden 2020 jälkeen

Väyrynen valittiin vuoden 2021 kuntavaaleissa Kemin kaupunginvaltuustoon ja vuoden 2022 aluevaaleissa Lapin aluevaltuustoon. Hän oli myös keskustan ehdokkaana vuoden 2023 eduskuntavaaleissa muttei tullut valituksi.
Väyrynen ilmoitti kesäkuussa 2023 pyrkivänsä valitsijayhdistyksen ehdokkaaksi vuoden 2024 presidentinvaalissa. Syyskuussa 2023 hän tiedotti, että Seitsemän tähden liike pyrkii jälleen puoluerekisteriin. Väyrynen kertoi myös luopuvansa kaupungin- ja aluevaltuutetun tehtävistä keskittyäkseen presidentinvaaleihin. Hän ei päässyt ehdokkaaksi, koska ei saanut kerättyä riittävästi kannattajakortteja. 21. joulukuuta 2023  Väyrynen ilmoitti jättävänsä puoluepolitiikan ja eroavansa keskustan jäsenyydestä lopullisesti. Hän ei myöskään aio liittyä perustamaansa Seitsemän tähden liikkeeseen.
Uratiivistelmä

Keskustapuolueen varapuheenjohtaja 1972–1980
Keskustapuolueen 1980–1988 ja Suomen Keskustan 1988–1990 puheenjohtaja Turun puoluekokouksesta Porin puoluekokoukseen saakka.
Kansanedustaja: Lapin läänin vaalipiiri 1970–1991, Uudenmaan vaalipiiri 1991–2003 (vuosina 1995–2003 ja 2015–2018 eduskunnassa oli tilalla varaedustaja, mutta Väyrysen valtakirja oli voimassa), Lapin vaalipiiri 2007–2011, 2015–2019
Euroopan parlamentin jäsen 1995–2007, 2014–2018
Opetusministeri 1975–1976 Martti Miettusen II (hätätila)hallituksessa
Työministeri 1976–1977 Martti Miettusen III hallituksessa
Ulkoministeri 1977–1979 Kalevi Sorsan II hallituksessa, 1979–1982 Mauno Koiviston II hallituksessa, 1983–1987 Kalevi Sorsan IV hallituksessa ja 1991–1993 Esko Ahon hallituksessa. 1993–1995 ulkoasiainministerinä Ahon hallituskauden loppuun jatkoi MTK:n puheenjohtaja Heikki Haavisto ja Haaviston sairastuttua Paavo Rantanen.
Ulkomaankauppa- ja kehitysministeri 2007–2011 Matti Vanhasen II hallituksessa ja Mari Kiviniemen hallituksessa.
Presidentin valitsijamies 1978 ja 1982.
Kunnanvaltuutettu Keminmaalla 1973–1980, 2005–2017
Kaupunginvaltuutettu Helsingissä 1989 ja 2017–2021
Kaupunginvaltuutettu Kemissä 2021–2023
Lapin aluevaltuutettu 2022–2023
Suomen Keskustan puoluehallituksen jäsen 2020–2023
Uratiivistelmä > Ministerinä ja kansanedustajana olon ennätyksiä

Väyrynen on ensimmäinen suomalainen ministeri, joka on toiminut ministerinä viidellä eri vuosikymmenellä (1970-, 1980-, 1990-, 2000- ja 2010-luvuilla). Kiviniemen hallituksen lopettaessa työnsä 22. kesäkuuta 2011 hän oli toiminut ministerinä yhteensä 5 997 päivää. Väyrystä pidempään ministerinä on ollut vain Johannes Virolainen.
Väyrynen on valittu eduskuntaan 11 kertaa: 1970, 1972, 1975, 1979, 1983, 1987, 1991, 1995, 1999, 2007 ja 2015. Vuosina 1995, 1996, 1999, 2004 ja 2014 Väyrynen valittiin EU-parlamenttiin.
Väyrynen istui eduskunnassa tai EU-parlamentissa yhtämittaisesti vuodesta 1970 vuoteen 2011 eli yhteensä 41 vuotta.
Poliittisia näkemyksiä

2010 Väyrynen oli valmis rahoittamaan kehitysyhteistyötä kansainvälisellä pörssiverolla. Hänen mukaansa jo yhden tuhannesosan vero pörssitransaktioista olisi tuonut kymmenien miljardien eurojen tulot ja pörssejä olisi helppo verottaa.
Kesällä vuonna 2015 Väyrynen käynnisti kansalaisaloitteen kansanäänestyksen järjestämiseksi Suomen jäsenyydestä euroalueessa.
Vuonna 2018 palatessaan eduskuntaan Väyrynen sanoi olevansa vasemmistokeskustalainen.
Kirjallinen ura

Väyrysen varhaisempi kirjallinen tuotanto käsittelee keskustapuoluetta ja alkiolaista aatetta sekä niiden tulevaisuutta. Myöhempi tuotanto keskittyy EU-kritiikin ja eurokysymyksen ohella kansainvälisiin asioihin. Väyrynen muun muassa julkisti Suomessa Richard Coudenhove-Kalergin paneurooppalaisia ajatuksia osoittaakseen, että valtioliittoajatus soveltuisi Euroopan yhteisöön paremmin kuin liittovaltio.
Tieteellinen ura

Väyrynen väitteli poliittisen uransa ohessa valtiotieteen tohtoriksi Åbo Akademista 1988 Suomen ulkopoliittista doktriinia käsittelevällä väitöskirjalla Finlands utrikespolitik – den nationella doktrinen och framtidens mänsklighetspolitik (Suomen ulkopolitiikka – kansallinen doktriini ja tulevaisuuden ihmiskuntapolitiikka). Väitöskirjassaan Väyrynen muun muassa esitti, että Neuvostoliitto säilyy suurvaltana ja että Euroopan kahtiajako on pysyvä. Tilaisuus oli suuri mediatapahtuma, ja lisäksi opinnäytteestä löytyi sata puutteellista kohtaa, mutta lopulta se kuitenkin hyväksyttiin. Vastoin Väyrysen arviota Neuvostoliiton hajoaminen ja Euroopan yhdentyminen alkoivat 1989 nopeassa tahdissa.
Väyrynen nimitettiin Lapin yliopiston dosentiksi 1996. Dosentuuria varten hän julkaisi tieteellisen tutkimuksen ”Suomen puolueettomuus uudessa Euroopassa”. Lisäksi hänen nimityksensä perustui runsaaseen muuhun tieteelliseen aineistoon.lähde?
Yrittäjänä

Euroopan parlamentin jäsenenä Väyrynen järjesti runsaasti Eurooppa-koulutusta sekä nuorille että aikuisväestölle. Hän ideoi muun muassa ”Politiikan korkeakoulu” -nimisen kurssin ja alkoi julkaista Pohjantähti-nimistä lehteä. Tästä hän sai idean, että Suomeen olisi perustettava kansanopisto, joka erikoistuisi kansainvälisyyskasvatukseen ja Eurooppa-koulutukseen. Pohjantähti-opisto perustettiin Keminmaalle. Vuokko ja Paavo Väyrynen ostivat Kemin kaupungin entisen vanhainkodin Niemi-Niemelän tilan ja nimesivät sen Pohjanrannaksi. Tilalla toimii Pohjantähti-opisto. Opetusministeriö ei kuitenkaan myöntänyt valtionapuja kansanopistolle, koska opiston perustamiselle ei ollut ”riittäviä taloudellisia ja sivistyksellisiä edellytyksiä”. Keminmaan kunnalta opisto sai kuitenkin vuonna 1998 puoli miljoonaa markkaa avustusta.
Kun opistolle ei myönnetty ylläpitolupaa, Paavo Väyrynen on yhdessä Vuokko-vaimonsa kanssa kehittänyt Pohjanrannaksi nimeämälleen tilalle monipuolista yritystoimintaa. Siellä toimii muun muassa Keminmaan nuorisokoti, navetan ullakolle rakennettu Lapin suurin tanssilava, viinitarha sekä matkailijoita majoittava kesämotelli. Keväällä 2010 alueelle valmistui paanukirkko.
Nuorisokodin työn päästyä hyvään vauhtiin, Pohjantähti-opisto haki ylläpitolupaa kansanopistolle, joka antaisi opetusta sijaishuollossa oleville nuorille. Opetusministeriö myönsi opistolle vuonna 2007 aluksi tilapäisen ja lopulta vuonna 2010 vakinaisen ylläpitoluvan. Väyrynen toimii opiston kannatusyhdistyksen varapuheenjohtajana.
Paavo Väyrynen osti elokuussa 2015 vaimonsa Vuokon kanssa Viron Pärnusta Inge Villa -nimisen hotellin, jossa on 11 huonetta ja 33 vuodepaikkaa. Hotelli oli määrä avata syyskuussa 2015.
Suhteet ja suhtautuminen Neuvostoliittoon ja Venäjään > Suhde Neuvostoliiton tiedustelupalveluun

Suomettumisen aikaan 1970–1980-luvuilla Väyrysen on väitetty olleen läheisessä suhteessa Neuvostoliiton tiedustelupalvelun KGB:n kanssa. Entinen KGB-eversti Oleg Gordijevski kutsuu kirjassaan Sokea peili Väyrystä Kekkosen ja Karjalaisen lailla ”omaksi mieheksi”. Väyrynen on vastineessaan myöntänyt yhteydenpidon, mutta on katsonut sen ”normaaliksi isänmaalliseksi yhteydenpidoksi”. Dosentti Hannu Rautkallion mukaan Väyrynen peri KGB-suhteet Kekkoselta.
Suhteet ja suhtautuminen Neuvostoliittoon ja Venäjään > Väitteet neuvostokaupalla vehkeilystä

Seitsemän vuotta jälkikäteen nousi kohu Väyrysen menettelystä vuoden 1982 presidentinvaalia edeltäneissä tapahtumissa. Suomen Kuvalehti julkaisi syksyllä 1989 valtiotieteen tohtori Jukka Tarkan kirjoittaman jutun, jossa Väyrysen väitettiin syyllistyneen maanpetokseen keskusteltuaan Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystössä työskennelleen ministerineuvos Viktor Vladimirovin kanssa siitä mahdollisuudesta, että Neuvostoliitto lisäisi ns. välitysöljyn myymistä Suomelle, jolloin Suomen vienti voisi vastaavasti lisääntyä. Tämä toisi myönteistä julkisuutta talouskomission puheenjohtajana toimineelle Ahti Karjalaiselle.  Väyrynen kielsi ensin kokonaan osallisuutensa ja uhkaili Tarkkaa oikeusjutulla, jos todisteet Väyrysen osallisuudesta jupakkaan julkistettaisiin. Tarkan julkaisemassa kirjassa Ahti Karjalaisen urasta Väyrysen osallisuudesta todistava kirje julkaistiin Väyrysen uhittelusta huolimatta.
Viisi kansanedustajaa kokoomuksen Kimmo Sasin johdolla teki eduskunnan perustuslakivaliokunnalle selvityspyynnön Väyrysen toiminnasta. Eduskunnan perustuslakivaliokunta totesi Väyrysen toimineen varomattomasti, mutta ei lain vastaisesti ja eduskunta hylkäsi ehdotuksen kanteen nostamiseksi häntä vastaan.
Suhteet ja suhtautuminen Neuvostoliittoon ja Venäjään > Moskovan vallankaappaus 1991 ja Viron itsenäisyyden tunnustaminen

Väyrynen toimi Suomen ulkoministerinä elokuun 1991 Moskovan vallankaappausyrityksen aikana ja osallistui 20. elokuuta pohjoismaisten ulkoministerien kokoukseen Skagenissa Tanskassa. Tanskan ulkoministeri Uffe Ellemann-Jensen olisi halunnut käyttää yhteisessä kannanotossa sanaa ”vallankaappaus”, mutta Väyrysen vastustuksesta sana poistettiin julkilausumasta. Tanskalaiset moittivat Suomea ja Väyrystä liiallisesta varovaisuudesta. Muiden länsimaiden kannanotot tosin olivat vielä edellisenä päivänä olleet samansisältöisiä kuin Suomen varovainen kanta, mutta Suomi piti varovaisesta linjastaan kiinni niitä pidempään.
Viron tuolloinen pääministeri Edgar Savisaar on syyttänyt useiden Suomen johtajien jarruttaneen Viron itsenäistymistä Neuvostoliitosta 1990-luvun alussa ja on nimennyt myös Väyrysen yhdeksi heistä. Viro julisti itsenäisyytensä palautetuksi vallankaappauksen aikana 20. elokuuta ja Latvia seuraavana päivänä, mutta Suomen johto oli aluksi epäileväinen niiden itsenäisyyden tunnustamisen suhteen. Suomessa paraikaa vieraillut Viron ulkoministeri Lennart Meri toivoi Suomelta tukea maansa itsenäisyydelle. Väyrynen otti lopulta ulkoministerin ominaisuudessa Meren vastaan 22. elokuuta, mutta ilmoitti vielä kaksi päivää myöhemmin Suomen linjaksi, etteivät Baltian maat täyttäneet suvereenien valtioiden tunnusmerkkejä. Venäjän kuitenkin tunnustettua Baltian maiden itsenäisyyden useat valtiot seurasivat perässä, ja Suomikin ilmoitti muutama päivä myöhemmin vuoden 1920 tunnustusten olevan edelleen voimassa.
Professori Jarmo Virmavirta on kritisoinut voimakkaasti Suomen silloista ulkopoliittista linjaa, joka hänen mukaansa nojasi Väyrysen väitöskirjan lähtökohtaan ”jossa Neuvostoliitto on pysyvä ja Euroopan kahtiajako ikuinen”. Virmavirran mukaan Suomen ulkopoliittinen linja ehti kuitenkin viime hetkellä kääntyä Baltian maiden itsenäisyyden kannalle.