stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erik Ahlman
Teoksia

Arvojen ja välineitten maailma: Eetillis-idealistinen maailmantarkastelukoe . (Sivistys ja tiede 17) Porvoo: WSOY, 1920.
2., kielellisesti tarkistettu painos: Arvojen ja välineiden maailma: Eettis-idealistinen maailmantarkastelukoe.  (Taskutieto 9)  Porvoo Helsinki:  WS, 1967.
Näköispainos vuoden 1920 laitoksesta: Teokset 1.  (Jyväskylän yliopisto, filosofian laitos 49)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1992.  ISBN 951-680-742-9
Kulttuurin perustekijöitä: Kulttuurifilosofisia tarkasteluja . Jyväskylä: Gummerus, 1939.
2. painos: Kulttuurin perustekijöitä.  (2. painos. Spektri-sarja)  Jyväskylä:  Gummerus, 1976.  ISBN 951-20-1225-1
Näköispainos vuoden 1939 laitoksesta: Teokset 5.  (Jyväskylän yliopisto, filosofian laitos 53)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1992.  ISBN 951-680-746-1
Ihmisen probleemi: Johdatus filosofisen antropologian kysymyksiin . Porvoo: WSOY, 1953.
2. painos: Ihmisen probleemi.  Jyväskylä:  Gummerus, 1982.  ISBN 951-20-2319-9
Näköispainos vuoden 1953 laitoksesta: Teokset 7.  (Jyväskylän yliopisto, filosofian laitos 55)  Jyväskylä:  Gummerus, 1992.  ISBN 951-20-2319-9
Kirjallisuutta

Heikkinen, Markku: Erik Ahlmanin kulttuurifilosofia.  (Pro gradu -työ: Jyväskylän yliopisto. Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunnan julkaisusarja 14)  Jyväskylä]:  Jyväskylän yliopisto, 1983.  ISBN 951-9113-13-4
Salmela, Mikko: Suomalaisen kulttuurifilosofian vuosisata.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto)  Helsingissä:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15356-0
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Erik Ahlman Wikisitaateissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Erkki Ahvenniemi

Erkki  Matias Ahvenniemi (18. joulukuuta 1932 Lappajärvi – 18. toukokuuta 2018) oli suomalainen keihäänheittäjä, joka voitti kultaa Kalevan kisoissa 1957 tuloksella 73,14 m. Hänen ennätyksensä on kesäkuussa 1958 heitetty 79,33 m, jolla hän sijoittui sillä hetkellä Suomen kaikkien aikojen tilastossa toiseksi ja tuon kauden maailmantilastossa seitsemänneksi.. Hänellä oli seitsemän maaotteluedustusta. Hän edusti Lappajärven Veikkoja.
Kausien parhaat heitot

1956 72,08 Budapest 21.10.
1957 78,94 Tukholma 15.9.
1958 79,33 Varsova 15.6.
1961 66,68 Lappajärvi 30.8.
1966 68,19 Lappajärvi 28.8.
1967 67,62 Evijärvi 18.7.
1969 66,45 Ylistaro 22.8.
1970 66,74 Lappajärvi 30.8.
1972 63,10 Lappajärvi 23.8.
1973 62,78 Lappajärvi 26.8.
Aimo Aho

Aimo Antero Aho (31. toukokuuta 1951 Reisjärvi – 10. heinäkuuta 2014 Haapajärvi) oli suomalainen keihäänheittäjä, joka kilpaili kolmissa arvokisoissa. Seuratasolla Aho edusti Haapajärven Kiiloja ja Reisjärven Pilkettä.
Rooman EM-kisoissa 1974 ja Moskovan olympialaisissa 1980 Aho sijoittui yhdeksänneksi ja Helsingin MM-kisoissa 1983 kymmenenneksi. Moskovassa hänet pudotti loppukilpailun kolmelta viimeiseltä kierrokselta isäntämaan Dainis Kūlan lappeelleen laskeutunut heitto. Aho voitti keihäänheiton Montréalin olympialaisten esikisoissa vuonna 1975 muttei tullut valituksi varsinaisiin kisoihin.
Aho voitti Suomen mestaruuden vuonna 1975 ja lisäksi kahdeksan muuta SM-mitalia. Hänen ennätyksensä ennen vuotta 1986 käytössä olleella keihäsmallilla oli vuonna 1977 heitetty 89,42 m. Uudella mallilla hän heitti tuloksen 77,64 m vuonna 1986. Ahoa valmensi Lauri Immonen.
Myöhemmin Aho kouluttautui hierojaksi, ja ravipiireissä hänet tunnettiin niin valmentajana kuin ohjastajanakin.
Saavutukset

Olympialaisissa 9. sija 1980
MM-kisoissa 10. sija 1983
EM-kisoissa 9. sija 1974
Suomen mestari: 1975
SM-hopea: 1974, 1977, 1978, 1980, 1982, 1983
SM-pronssi: 1973, 1981
Kausien parhaat heitot > Vanha keihäsmalli

1969 61,58 Kinnula 17.8.
1970 72,04 Reisjärvi 7.6.
1971 74,18 Haapajärvi 22.8.
1972 80,02 Reisjärvi 2.9.
1973 84,44 Hyvinkää 12.8.
1974 85,88 Varkaus 9.7.
1975 85,74 Seinäjoki 20.7.
1976 85,98 Helsinki 5.9.
1977 89,42 Reisjärvi 21.5.
1978 85,84 Tampere 19.6.
1979 84,82 Reisjärvi 17.6.
1980 88,62 Raahe 13.7.
1981 87,02 Salo 13.8.
1982 86,98 Helsinki 29.8.
1983 87,28 Pihtipudas 24.7.
1984 83,38 Valkeakoski 5.6.
1985 80,22 Nivala 28.8.
Kausien parhaat heitot > Uusi keihäsmalli

1985 74,60 Viitasaari 28.9.
1986 77,64 Pihtipudas 13.7.
1987 77,42 Tohmajärvi 8.8.
1988 74,62 Saarijärvi 25.6.
DivX

DivX:n logo.
DivX on MPEG-4:ään perustuva kuvanpakkausmenetelmä, jolla videotiedoston kokoa voidaan pienentää huomattavasti. DivX-pakkausta on kutsuttu elokuvien MP3:ksi, koska sen avulla elokuvien kokoa voidaan pienentää niin, että niitä voidaan levittää Internetissä.
DivX-nimeä käytetään myös yleisesti tarkoittamaan videotiedostoa, jossa DivX- tai XviD-pakattu kuva on tallennettu WMA-, MP3-, AC-3- tai Ogg Vorbis-ääniraidan kanssa AVI- tai OGM-tyyppiseen tiedostoon.
DivX-pakattuja elokuvia levitetään erityisesti vertaisverkoissa. DivX, Inc. lisensoi tekniikkaa esim. DVD-soittimiin, joissa sen tunnistaa DivX-logosta. Nämä soittimet osaavat toistaa CD- tai DVD-levylle tallennettuja DivX-tiedostoja.
Historia ja kehitys

Ensimmäinen DivX-koodekki oli Divx3.11a, joka perustui hakkeroituun Microsoftin MPEG-4 V3 -koodekkiin. Microsoftin kodeekkia muutettiin niin, että "uusi" formaatti salli käyttää muitakin audioformaatteja kuin Microsoftin omaa WMA-formaattia. Tärkein muutos oli kuitenkin kodekin bitrate-rajoituksen poistaminen, mahdollistaen näin paremman kuvanlaadun saavuttamisen. Lisäksi DivX ;-) mahdollisti AVI-formaatin käyttämisen säiliömuotona Microsoftin oman WMV-säiliömuodon sijaan.
Koodekin alkuperäinen nimi oli Divx ;-), joka tulee vuonna 1998 julkaistusta DVD:hen perustuvasta vuokrausvideojärjestelmästä nimeltään DIVX (huomaa, että ko. formaatin nimi kirjoitetaan kokonaan isoilla kirjaimilla). Järjestelmä koettiin käyttäjän valinnan vapautta ja yksityisyyttä rajoittavaksi, koska levyn toistaminen vaati yhteydenottoa vuokraajan tietokoneelle puhelinlinjan läpi. Järjestelmä sai aikaan lukuisia kannanottoja ja boikotteja sitä vastaan ja vuoden kuluttua se päätettiin lopettaa. Kun järjestelmä ajettiin alas, sitä käyttäviä levyjä ja soittimia ei enää voinut käyttää.
Ehkä juuri protestimielessä DivX ;-) valittiin nimeksi pakkausmenetelmälle joka mahdollisti laajamittaisen DVD-levyjen laittoman kopioinnin Internetissä. DivX ;-) kehittyi pienen suvantovaiheen kautta ns. OpenDivX -formaatiksi ja nimeksi valittiin tällöin DivX v4, jolloin myös perässä olleesta hymiöstä luovuttiin. Nykyinen DivX perustuu MPEG-4 -standardiin, vaikka Divx3.11a ei ollutkaan täysin yhteensopiva MPEG-4:n kanssa. MPEG-4 on tehokkaampi pakkausmenetelmä kuin DVD-levyillä käytettävä MPEG-2, ja kun samalla pienennetään kuvan resoluutiota ja bittinopeutta, on mahdollista tallentaa elokuva 700 megatavun kokoon, joka on sopiva tallennettavaksi yhdelle CD-R -levylle ja siirrettävissä Internetissä. Vaihtoehtoisesti voidaan käyttää kaksi CD:tä jolloin elokuvaan saadaan monikanavaääni ja jonkin verran parempi kuvanlaatu.
Seuraavat versiot DivX-koodekista rakennettiin MPEG-4 -yhteensopivaksi lailliselta pohjalta ja ohjelmistoa myydään nykyisin Internetissä. Toinen vastaava vaihtoehto on XviD, joka on avoimen lähdekoodin koodekki, joka on myös MPEG-4 -yhteensopiva. XviD-kodekin kehitys alkoi siitä mihin DivX v4 kehitys loppui, DivXnetworksin vetäessä kodekkinsa takaisin kaupalliseksi tuotteeksi. Sekä DivX että XviD käyttävät pakkauksessaan MPEG-4:n kerroksia (layer), joita kutsutaan nimillä MPEG-4 Simple Profile ja MPEG-4 Advanced Simple Profile. Kumpikaan formaateista ei täysin tue vielä kehittyneempiä MPEG-4:n muotoja, kuten H-263+:aa tai H.264:sta (ns. Advanced Video Coding eli AVC). Näin molemmilla menetelmillä pakattu video on mahdollista toistaa kaikilla MPEG-4 -yhteensopivilla ohjelmilla ja laitteilla. DivXnetwork on yhdessä laitevalmistajien kanssa tuonut markkinoille myös tallentavia DVD-soittimia, jotka tallentavat liikkuvaa kuvaa suoraan DivX-muodossa.
DivX5

DivX5 on OpenDivX:n kaupallinen seuraaja, jota käytetään jo melko yleisesti videonpakkaukseen AVI-tiedostoilla. Samanaikaisesti kun DivX5:ttä alettiin kehittää, osa kehittäjistä jatkoi avoimen lähdekoodin linjalla ja näin syntyi XviD. Molemmat näistä koodekeista ovat MPEG-4 -yhteensopivia.
Aiempi DivX oli versio 3, joka oli Microsoftin tekemästä koodekista muokattu versio. OpenDivX oli epävirallisesti DivX4.
DivXNetworks

DivX ;-) koodekin julkaisi alun perin ranskalainen Jerome "Gej" Rota, joka perusti entisen mp3.com-pomon Jordan Greenhallin kanssa DivXNetworks-yhtiön kehittämään koodekkia lailliselta pohjalta. DivXNetworks perusti Project Mayo -projektin kehittämään OpenDivX-koodekkia avoimen lähdekoodin pohjalta. Avoin kehitys jäi kuitenkin kaupallisen jalkoihin ja suuri osa aktiiveista alkoi siirtyi XviD-projektiin.
DivXNetworks meni pörssiin syyskuussa 2006. Syksyllä 2010 Sonic Solutions osti yrityksen, joka on vaihtanut nimensä DivX, Inc.:iksi.
Tiedostomuoto

DivX on myös tiedostoformaatti, jonka pääte .divx. Se on muokattu AVI-tiedostoformaatista, ja on tämän kanssa yhteensopiva. DivX-tiedostoformaatti tukee useita video- ja audioraitoja, tekstityksiä, valikkoja, kappaleita ja metadataa. Näitä ominaisuuksia tukevat DVD-soittimet tunnistaa DivX Ultra -merkinnästä.
Aiheesta muualla

www.divx.com - DivX:n viralliset sivut
www.xvid.org - XviD-kodekin kotisivut
Aiantis

| Aiantis> Αἰαντίς.Historia |
| --- | --- |
Tyyppi:  fyle
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Numero (alkup.):  IX
Perustettu:  508 eaa.
Eponyymi heeros:  Aias
Demoksia:  3–6
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aiantis (m.kreik. Αἰαντίς, lat. Aeantis) oli antiikin ajan Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen fyle eli ”heimo” tai ennemminkin äänestyspiiri, joka perustettiin Kleistheneen uudistuksessa vuonna 508 eaa. Fylen eponyymi heeros oli Aias, salamislainen Telamonin poika, ja sen alkuperäinen numero oli IX.
Fyleen kuului alun perin kuusi demosta. Myöhemmin osa demoksista siirrettiin perustettuihin uusiin fyleihin, ja pienimmillään loppuvaiheessa fyleen kuului kolme demosta. Kuten kaikilla fyleillä, fylen demokset oli jaetty kolmeen trittykseen ja sillä oli yhteensä 50 edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demosten määrä oli muihin fyleihin nähden pieni, koska Afidna ja Faleron olivat väkiluvultaan suuria; samasta syystä ne olivat trittystensä ainoita demoksia. Fyle säilyi käytössä antiikin ajan lopulle saakka.
Fylen jäseniin viitattiin nimityksellä Aiantidēs (Αἰαντίδης), monikossa Aiantidai (Αἰαντίδαι).
Demokset

| Nimi | Nimi kreikaksi | Fyle> Kausi I n. 508–307 eaa. | Fyle> Kausi II n. 307–224 eaa. | Fyle> Kausi III n. 224–201 eaa. | Fyle> Kausi IV n. 201 eaa.–124 jaa. | Fyle> Kausi V n. 124 jaa.– | Trittys |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Afidna | Ἄφιδνα | Aiantis | Aiantis | Ptolemais | Ptolemais | Hadrianis | mesogeios |
| Faleron | Φάληρον | Aiantis | Aiantis | Aiantis | Aiantis | Aiantis | asty |
| Marathon | Μαραθών | Aiantis | Aiantis | Aiantis | Aiantis | Aiantis | paralia |
| Oinoe | Οἰνόη | Aiantis | Aiantis | Aiantis | Attalis | Hadrianis | paralia |
| Rhamnus | Ῥαμνοῦς | Aiantis | Aiantis | Aiantis | Aiantis | Aiantis | paralia |
| Trikorythos | Τρικόρυθος | Aiantis | Aiantis | Aiantis | Aiantis | Hadrianis | paralia |
Dogma 95

Dogma 95 (tansk. Dogme 95) on elokuvan taiteellinen suuntaus, jonka aloittivat vuonna 1995 tanskalaiset elokuvaohjaajat Lars von Trier, Thomas Vinterberg, Kristian Levring ja Søren Kragh-Jacobsen.
Sana 'dogmaelokuva'

Suuntauksen mukaisesti tehtyjen elokuvien lajityyppiä kuvattiin usein nimityksellä 'dogmaelokuva'.
Tausta ja opinkappaleet eli 'dogmit'

Dogma-suuntauksen tarkoituksena on kasvattaa elokuvanteon ”puhtautta” pyrkimällä eroon kaikista tekijöistä, jotka tuovat elokuvaan ylimääräistä pintakiiltoa ja kikkailua, ja keskittymällä vain elokuvan sisällön kannalta olennaisiin asioihin. Tarkoituksena on, että elokuvan ohjaaja ei ota ”taiteellista” näkökantaa, vaan kertoo totuuden hahmoista, paikoista ja tilanteista. Trier ja Vinterberg keksivät tätä silmällä pitäen säännöstön, ”siveyslupauksen”, johon kuuluvat seuraavat kohdat:
Elokuva tulee kuvata vain aidoilla kuvauspaikoilla. Rekvisiittaa tai lavasteita ei saa tuoda paikalle. (Jos tiettyä esinettä tarvitaan juonen kannalta, kuvauspaikka on valittava niin että sellainen löytyy valmiina.)
Ääntä ei saa tuottaa kuvista irrallaan, tai päinvastoin. (Musiikkia ei saa lisätä elokuvaan jälkeenpäin, vaan sitä saa kuulua elokuvassa vain, jos sitä sattuu kuulumaan kuvaustilanteessa taustalla.)
Kameran kuuluu olla käsivaralla. Vain kehon aikaansaama kameran liike tai vakaus on sallittua. (Ei ole sallittua kuvata jalustalta tai muulta tuelta. On kuvattava paikassa, jossa kuvattavat tapahtumat tapahtuvat.)
On käytettävä värifilmiä. Erityistä elokuvavalaistusta ei saa käyttää. (Yhden kameraan liitetyn valaisimen käyttö on sallittu. Alivalottuneet kohtaukset on leikattava pois.)
Optiset tehosteet ja suotimet ovat kiellettyjä.
Elokuvassa ei saa olla pinnallista toimintaa. (Murhat, aseet, ja niin edelleen ovat kiellettyjä.)
Ajalliset ja paikalliset siirtymät eivät ole sallittuja. (Elokuvan on tapahduttava tässä ja nyt, ikään kuin reaaliajassa.)
Genre-elokuvat eivät ole sallittuja.
Elokuva pitää siirtää 35 millimetrin filmille käyttäen normaalia 4:3 kuvasuhdetta. (Aiemmin sääntö vaati, että elokuva on myös kuvattava 35 mm filmille, mutta sääntöä löysättiin pienen budjetin elokuvien tekemisen helpottamiseksi.)
Ohjaajaa ei saa mainita elokuvan tiedoissa.
Näistä asioista ei nykyään pidetä tarkkaa kirjaa eikä niiden noudattamista valvota tarkasti, koska tekijät eivät koe Dogmaa ”brändiksi” eikä heillä ole tarkistuksiin voimavaroja. Sääntöjen noudattaminen on täysin elokuvan tekijöiden omantunnon varassa. Elokuvan tekijät kiertävät tai vääntävät myös sääntöjä jonkin verran. Joskus tekijät myös myöntävät rikkoneensa sääntöjä: esimerkiksi Thomas Vinterberg tunnusti verhonneensa erään ikkunan elokuvaa Juhlat (1998) tehtäessä, mikä rikkoo lavaste- ja valaistussääntöä. Kaikilla säännöillä ei edes ole tarkkaa määritelmää: on vaikeaa sanoa, mikä on ”genre-elokuva” (Dogma-elokuvathan ovat sinällään jo oma genrensä) tai mitä on ”pinnallinen toiminta”. Lisäksi on huomattava, että vaikka ohjaajaa ei saa mainita krediiteissä, he osallistuvat kyllä usein elokuvan markkinointiin ja elokuvan ulkopuolella heidät useimmiten korotetaan ohjaajiksi.
Dogman ansiosta tanskalainen elokuva nousi pohjoismaisen elokuvan piiristä kansainvälisesti menestyneimmäksi. Tunnettuja nimiä on suuntauksen perustajien lisäksi myös Susanne Bier.
Kirjallisuutta

Kuuskoski, Martti-Tapio: ”Taiteellinen kognitiokuva – tulevaisuuden elokuva à la Lars von Trier”, Filmihullu 5/2005.
Kuuskoski, Martti-Tapio: ”Kiinniottoyritys – Dogma95 & Automavision®”, Filmihullu 5/2006.
Rantanen, Jussi-Pekka: Puhtaan illuusion puolesta. Dogme 95 -elokuvaliikkeen audiovisuaalinen estetiikka.  Tampere:  Tampereen yliopisto, tiedotusopin laitos, 2000.  ISBN 951-44-5001-9
Trier, Lars von: ”Automavision® – Kuvauskonsepti elokuvalle Tämän kaiken pomo”, Filmihullu 5/2006.
Aiheesta muualla

Dogme 95 Nimbus Film & Zentropa Entertainment. (englanniksi)
Jyrki Aimonen

Aimosen perhehauta Ikaalisissa
Jyrki Martti Bertil Aimonen (19. huhtikuuta 1934 Ikaalinen – 20. heinäkuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja suurlähettiläs.
Aimosen vanhemmat olivat Ikaalisten kunnanlääkäri, lääkintöneuvos Martti Bertil Aimonen ja käsityönopettaja Anja-Ritva Mielikki Aimonen. Jyrki Aimonen valmistui ekonomiksi 1955 ja lainopin kandidaatiksi 1961.
Ulkoasiainministeriön palveluksessa Aimonen aloitti vuonna 1961 ja siirtyi Moskovan lähetystöön vuonna 1963, minkä jälkeen hän toimi Ankarassa lähetystösihteerinä 1965–1967. Neuvostoliittoon hän palasi konsuliksi Leningradin pääkonsulinvirastoon.
Aimonen oli ministerineuvos Moskovassa 1974–1976. Hän toimi muun muassa Suomen Moskovan lähetystön va. päällikkönä vuoden 1975 ETY-kokouksen aikana. Hän oli lähetystöneuvos Kööpenhaminassa 1970–1974.
Ensimmäisessä suurlähettilään tehtävässään Aimonen toimi Tripolissa ja samalla Maltalla vuosina 1979–1983. Sen jälkeen hän toimi suurlähettiläänä Damaskoksessa ja samalla Ammanissa ja Beirutissa (1984–1988), Delhissä ja samalla Kathmandussa (1988–1991), Dhakassa ja Colombossa (1988–1991) sekä samalla Bhutanissa (1989–1991). Diplomaatin uransa Aimonen päätti suurlähettiläänä Varsovassa (1991–1995).
Yrjö Ahmavaara

| Yrjö Ahmavaara |
| --- | --- |
 Yrjö Ahmavaara vuonna 1981.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Arvi Yrjö Aulin-Ahmavaara
Syntynyt: 7. elokuuta 1929 Oulu
Kuollut: 7. elokuuta 2015 (86 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Nordisk Institut før Teoretisk Fysik (Nordita), Turun yliopisto, Tampereen yliopisto
Tutkimusalue:  luonnontieteet, psykologia, yhteiskunta- ja taloustieteet
Palkinnot:  Suomalainen Tiedeakatemia, jäsen
Yrjö Ahmavaara (oik. Arvi Yrjö Aulin-Ahmavaara, vuoteen 1979 Ahmavaara, käytti ulkomailla julkaistuissa teoksissaan myös nimeä Arvid Aulin; 7. elokuuta 1929 Oulu – 7. elokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen monialainen tutkija. Hän toimi teoreettisen fysiikan professorina Turun yliopistossa vuosina 1963–1967, psykologian vierailevana professorina Ohion yliopistossa Yhdysvalloissa vuosina 1966–1967, matematiikan ja yhteiskuntatieteiden metodologian professorina Tampereen yliopistossa vuosina 1971–1992 ja Suomen Akatemian tutkijaprofessorina vuosina 1971–1974. Ahmavaara oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1979.
Ahmavaara teki väitöskirjansa vuonna 1954 psykometriikasta. Myöhemmin erityisesti hänen kybernetiikkaa käsitelleet teoksensa herättivät Suomessa kiinnostusta. Hän kirjoitti myös yhdessä Tatu Vanhasen kanssa aiheesta teoksen Geenien tulo yhteiskuntatieteisiin.
Yrjö Ahmavaara kuului Ahmavaaran sivistyssukuun. Hänen isänsä oli kansanedustaja ja ministeri Arvi Ahmavaara ja isoisänsä valtiopäivämies ja kansanedustaja Pekka Ahmavaara. Rovaniemen kauppalanjohtaja ja suomentaja Eero Ahmavaara oli hänen veljensä, ja ammattiyhdistysjohtaja Pekka Ahmavaara on hänen veljenpoikansa.
Teoksia

Henkisten kykyjemme rakenne nykyaikaisen lahjakkuustutkimuksen valossa.  Porvoo:  WSOY, 1957.
Johdatus faktorianalyysiin.  Porvoo:  WSOY, 1958.  (yhdessä Toivo Vahervuon kanssa)
Yhteiskuntatieteen kyberneettinen metodologia. Positivismin kritiikki.  (Forumkirjasto 28)  Helsinki:  Tammi, 1969.  2. lisätty painos: Yhteiskuntatieteen kyberneettinen metodologia ja metodologisen positivismin kritiikki, 1970. Lisätystä osiosta myös eripainos Metodologisen positivismin kritiikki, 1970.
Informaatio. Tutkimus tiedotuksen logiikasta.  (2., täydennetty painos (1. painos 1969))  Helsinki:  Weilin + Göös, 1969.
Joukkotiedotus yhteiskunnassa. Johdatus joukkotiedotuskasvatukseen.  (Forumkirjasto. Kuvitus: Anita Ahmavaara. 2. painos 1972, 3. painos 1974)  Helsinki:  Tammi, 1972.  ISBN 951-30-1067-8  (yhdessä Sirkka Minkkisen, Kaarle Nordenstrengin, Max Randin & Margaretha Starckin kanssa)
The Cybernetic Theory of Development. Mathematical Models for a Re-evaluation of the is-ought problem.  Helsinki:  Tammi, 1974.  ISBN 951-30-2002-9  (englanniksi)
Informaatio. Informatiivisen joukkotiedotuksen loogiset perusteet.  (3. uudistettu painos)  Helsinki:  Weilin + Göös, 1975.  ISBN 951-0-14679-X
Yhteiskuntakybernetiikka.  Helsinki:  Weilin + Göös, 1976.  ISBN 951-35-1430-7
Kybernetiikka tutkimusalueena.  (Tulevaisuuden tutkimuksen seuran julkaisu A 2)  Turku:  Tulevaisuuden tutkimuksen seura, 1981.  ISBN 951-95696-1-8
Esseitä tästä ajasta.  Porvoo:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14679-X
Casual and stochastic Element in Business Cycles (1996)
The Origins of Economic Growth (1997)
The Impact of Science on Economic Growth and Its Cycles (1998)
Hyvinvointivaltion tabut. Nykykulttuurimme kritiikki.  (2. lisätty painos)  Helsinki:  Yliopistopaino, 1998.  ISBN 951-570-420-0
Geenien tulo yhteiskuntatieteisiin.  Jyväskylä:  Atena, 2001.  ISBN 951-796-236-3  (yhdessä Tatu Vanhasen kanssa)
Kirjallisuutta

Lehtinen, Lasse: ”Yrjö Ahmavaara”, Luonnekuvia.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-25663-3
Mäki-Kulmala, Heikki: Anti-Ahmavaara. Yrjö Ahmavaara yhteiskuntatieteen mullistajana.  Tampere:  Tampere University Press, 1998.  ISBN 951-44-4419-1
Aiheesta muualla

Ahmavaara, Yrjö: Tiede ja länsimainen sivistys (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 1/1999.
Yrjö Ahmavaaran kotisivut.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  MathSciNet  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Áiligas

Áiligas on saamelaisessa muinaisuskossa termi, jolla on viitattu eräänlaiseen pyhään. Áiligas on ilmeisesti myöhäinen germaaninen lainasana. Se on todennäköisesti luonteeltaankin varsin myöhään syntynyt saamelaiseen kulttuuriperinteeseen. Se lieneekin varsin abstraktia pyhyyttä ja lähempänä länsimaista pyhää kuin toinen saamelainen pyhän käsite, bassi. Áiligas näyttää liittyvän korkeiden paikkojen topografiaan, sillä esimerkiksi Suomen Lapissa Utsjoen alueella on kolme Ailigas-nimistä tunturia pyhän maamerkkeinä.
Aïn Témouchent

| Aïn Témouchent عين تموشنت, ‘Ayn Tamūšant |
| --- | --- |

 Aïn Témouchent
 Koordinaatit: 35°18′1″N, 1°8′2″W 
Valtio:  Algeria
Maakunta:  Aïn Témouchent
Piirikunta:  Aïn Témouchent
Väkiluku (2008):  72 900
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aïn Témouchent (arab. عين تموشنت‎, ‘Ayn Tamūšant) on kaupunki ja Aïn Témouchentin maakunnan hallinnollinen keskus Algerian luoteisosassa. Se sijaitsee Välimeren rantaylängöllä noin 500 kilometriä Algerista länteen. Aïn Témouchentin kunnassa oli vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 72 900 asukasta.
Paikalla on sijainnut 200-luvulla perustettu roomalainen Albulaen kaupunki. Arabit perustivat 900-luvulla Kasr Ibn Sinanin, joka sai sittemmin arabialaistetun berberinimen Aïn Témouchent (’naarassakaalien lähde’). Nykyään seudulla puhutaan vain arabiaa.
Ranskalaiset perustivat Oranin ja Tlemcenin välisen tien varrelle linnakkeen ja siirtokunnan, josta tuli 1900-luvulla kaupunki. Seutu oli Algerian suurin viinintuottaja, mutta nykyään hedelmä- ja vihannestarhat ovat pääosin korvanneet viininviljelyn. Lisäksi viljellään viljaa.
Aïn Témouchentista tuli maakunnan hallintokaupunki vuonna 1984. Vuoden 1999 maanjäristys tuhosi suuren osan sen keskustasta. Kaupungista on maantieyhteydet Oraniin, Sidi Bel Abbèsiin ja Tlemceniin sekä rautatie Oraniin ja Béni Safiin.
Seudun nähtävyyksiä ovat Välimeren ranta, Hammam Bouhdjarin kuumat lähteet, Numidian kuninkaan Syfaxin pääkaupunki Siga ja Rachgounin majakkasaari. Hotelleja on Aïn Témouchentissa ja Béni Safissa.
Aigiale (kaupunki)

| Aigiale> Αἰγιάλη |
| --- | --- |
 Aigialen arkeologinen alue.
Sijainti
 Aigiale
Koordinaatit:  36°55′13″N, 25°58′47″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Tholária, Amorgós, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Aiheesta muualla
  Aigiale Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aigiale (m.kreik. Αἰγιάλη) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Amorgoksen saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee saaren koillisosassa lähellä Tholárian kylää sekä kaupungista nimensä perinyttä nykyistä Aigiálin kylää.
Aigialen arkeologista aluetta.
Aigiale oli yksi saaren kolmesta kaupungista Minoan ja Arkesinen ohella. Se oli joonialaisen Miletoksen siirtokunta ainakin 200-luvulla eaa. Kaupungin akropolis eli linnavuori sijaitsi kukkulalla, joka tunnetaan nykyisin nimellä Vígla.
Arkeologisella alueella on jäljellä jäänteitä lähinnä vanhemmista ja myöhäisemmistä muureista. Akropoliin lähellä on roomalaisaikaisia holvattuja hautoja, joista käytetään tholoksesta tulevaa nimeä tholaria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aigiale Wikimedia Commonsissa
Fredrik Ahlqvist

Fredrik Ahlqvist (21. heinäkuuta 1829 Kuopio – 17. maaliskuuta 1876 Kuopio) oli suomalainen kirjanpainaja ja kirjallisuuden suomentaja. Hän käytti muun muassa nimimerkkejä F. A., F. A-n, F. A-st ja Fr. A-st.