stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sitoumus

Sitoumus on yksipuolinen oikeustoimi, jolla henkilö tai oikeushenkilö lupautuu varmasti tekemään tai tekemättä jättämään jotakin. Sitoumus on velvoittava lupaus. Sen lähikäsitteitä ovat sopimus, takuu ja velvoite. Sitoumuskirjaksi nimitetään asiakirjaa, jonka sisältönä on jonkun tekemä sitoumus. Sitoumus on oikeudellisesti niin velvoittava, että toinen on siihen vetoamalla oikeutettu vaatimaan suoritusta. Tällaisia sitoumuksia ovat esimerkiksi testamentti ja lahjanlupaus. Sitoumuksen kiistämisen rikoslaki (39/1889, 38:7, kumottu lailla 769/1990) katsoi aiemmin rangaistavaksi teoksi. Sen mukaan rangaistiin sakolla tai alle kuuden kuukauden vankeudella, jos joku vastoin parempaa tietoaan kielsi allekirjoituksensa tai sitoumuskirjansa.
Sinipunaluri

| Sinipunaluri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Punalurit Eos
Laji::  histrio
Kaksiosainen nimi
 Eos histrio  (Statius Müller, 1776) 
Alalajit
 Eos histrio histrio  Eos histrio talautensis  Eos histrio challengeri 
Katso myös
   Sinipunaluri Wikispeciesissä   Sinipunaluri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinipunaluri (Eos histrio) eli aiemmalta nimeltään orvokkiluri on punalurien sukuun kuuluva kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 31 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään punainen ja purppuransininen. Nokka on oranssinpunainen, iiris punainen ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Esiintyminen

Sinipunaluri esiintyy Indonesian itäosan Pohjois-Sulawesin Talaudin saarella. Aikaisemmin sitä tavattiin myös Sangihen ja Nenusan saarilla. Orvokkilurin esiintymisalue on pieni ja rajallinen ja sen kanta on erittäin uhanalainen. Laji oli ennen yleinen mutta nykyisin maailman populaation koko on enää 5 000–10 000 yksilöä. Kanta on pienentynyt voimakkaasti kaupallisen lemmikkieläinpyynnin ja metsien hakkuiden seurauksena.
Elinympäristö

Sinipunalurit elävät metsissä. Parvet yöpyvät usein pääsaaren edustan pienillä saarilla. Parvet ruokailevat etenkin kukkivissa kookospalmumetsiköissä.
Lisääntyminen

Laji on ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Laji pesii korkealla sijaitsevissa puunkoloissa, tavallisesti touko-kesäkuussa. Munia sanotaan olevan 1 tai 2.
Ravinto

Sinipunalurit liikkuvat parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ne syövät pääasiassa hedelmiä ja hyönteisiä sekä kookospalmujen kukkien mettä.
Sisilialainen puolustus, Alapin-muunnelma

Tšehover-muunnelma
Kan-muunnelma
Kalašnikov-muunnelma
Klassinen muunnelma
Lohikäärmemuunnelma
Najdorf-muunnelma
Neliratsumuunnelma
Scheveningen-muunnelma
Svešnikov-muunnelma
Taimanov-muunnelma
Suljettu sisilialainen
Alapin-muunnelma
Moskova-muunnelma
Rossolimo-muunnelma
Grand Prix -hyökkäys
Smith–Morra-gambiitti
Siipigambiitti
Alapin-muunnelma on sisilialaisen puolustuksen muunnelma, jota luonnehtivat siirrot
Avaus on nimetty venäläisen Semjon Alapinin mukaan. Muunnelmaa ei pitkään pidetty arvossa, sillä mustan uskottiin tasoittavan pelin helposti siirtämällä 2...d5.
Nykyään Alapinin muunnelmaa pidetään yhtenä parhaista anti-sisilialaisista muunnelmista. Muunnelman aktiivisimpia käyttäjiä ovat olleet suurmestarit Jevgeni Svešnikov, Eduardas Rozentalis, Dražen Sermek ja Sergei Tivjakov. Sitä ovat käyttäneet silloin tällöin muun muassa maailmanmestarit Vladimir Kramnik, Garri Kasparov, Anatoli Karpov, Veselin Topalov ja Viswanathan Anand. 1.c3 onkin valkean kolmanneksi suosituin vastaus sisilialaiseen, heti 2.Rf3:n ja 2.Rc3:n jälkeen. Alapin-muunnelma onkin nykyään suosionsa huipulla.
Alapin-muunnelma voi muuntua myös Saragossan avauksesta, jossa valkea pelaa ensin 1.c3. Muunnelma voi esiintyä myös jälkisiirtoisena, jos musta vastaa valkea 2.Rf3-siirtoon epätavallisella siirrolla, kuten 2...a6 tai 2...Dc7.
Alapin-muunnelman pääjatkoihin kuuluvat 2...Rf6, jolloin peli jatkuu normaalisti 3.e5 Rd5 4.d4 tai 4.Rf3. Toinen vaihtoehto mustalle on 2...d5, jolloin pääjatko on 3.exd5 Dxd5. 3.e5 muuntuu ranskalaisen puolustuksen etenemismuunnelmaksi. Jatko 2...e6, muuntuu myös useimmiten ranskalaiseksi puolustukseksi, kun valkea etenee d- ja e-sotilaillaan. Neljäs suosittu muunnelma on 2...d6, jolloin mustan pitää olla varuillaan, sillä valkean e-sotilas on puolustettu kuningatarshakilla a4:stä.
Siniristi (järjestö)

Siniristi oli Suomessa jatkosodan aikana vuosina 1942–1944 toiminut avoimesti antisemitistinen ja fasistinen poliittinen järjestö, joka kannatti tulevaisuuden rakentamista kansallissosialistisen Saksan voiton varaan.
Perustaminen

Vuonna 1939 alkoi ilmestyä Kustaa Vaasa -niminen julkaisu. Lehden ympärille syntyi vuonna 1942 Siniristi-yhdistys. Yhdistyksen perustamisen takana olivat Gunnar von Hertzen, Erkki Räikkönen ja Martti Mustakallio.
Toiminta

Järjestön äänenkannattajana toimi Uusi Eurooppa -niminen lehti, jota  julkaistiin vuosina 1942–1944. Järjestö myös toimitti jäsenilleen jäsenlehteä Siniristi, jossa kerrottiin sen hetken poliittisia tapahtumia.
Lehteä ei pidä sekoittaa vuosina 1933–1939 ilmestyneeseen saman nimiseen poliittiseen  julkaisuun. Jäsenlehteen kirjoitti ainakin rovasti Matti Jaakkola.
Siniristi julkaisi toimintansa aikana muutamia kirjoja, joista tunnetuin on uusintapainos kirjasta Siionin viisaiden pöytäkirjat.
Järjestöllä oli Helsingissä toimisto osoitteessa Museokatu 17 A 1. Siniristin hallituksessa toimi puheenjohtajana Erkki Räikkönen ja muina hallituksenjäseninä toimi ainakin Gunnar Lindqvist ja Olavi Linnove.
Vuonna 1944 keväällä yhdistys ilmoitti että siihen kuului 12 000 jäsentä.
Lakkauttaminen

Järjestö lakkautettiin valtioneuvoston päätöksellä syksyllä 1944, sillä Moskovan välirauhansopimuksen 21. artikla edellytti Suomea lakkauttamaan kaikki ”fasisminluontoiset” järjestöt. Siniristi kuului niihin järjestöihin, jotka Urho Castrénin hallitus lakkautti heti ensimmäisinä 23. syyskuuta, välittömästi rauhansopimuksen astuttua voimaan.
Julkaisut

Olavi Linnove: Euroopan Etuvartio, Siniristi, 1942.
S. Nilus: Siionin viisaitten pöytäkirjat, Siniristi, 1943.
Suomen puolesta Saksan kanssa. Siniristi, 1944.
Jukka Siren

Jukka Siren (s. 9. maaliskuuta 1950 Helsinki) on helsinkiläinen arkkitehti ja arkkitehtitoimiston toimitusjohtaja. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Lauttasaaren yhteiskoulusta 1970, opiskeli Wienin teknillisessä korkeakoulussa 1971–1973 ja valmistui arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta 1980. Siren aloitti työuransa Anderson Architects -yhtiön (Denver, Yhdysvallat) palveluksessa 1980–1981 ja Peter Dominick Ass. (Denver) 1981–1982. Siren palasi ulkomailta Suomeen Siren Arkkitehdit osakeyhtiöön 1982–1984 ja on vuodesta 1984 toiminut sen toimitusjohtajana. Sivutoimenaan hän on työskennellyt muun muassa Uimahalli- ja kylpyteknisen yhdistyksen hallituksen jäsenenä 1999–2006. Arkkitehtitoimistojen liiton hallituksen jäsenenä Siren oli 1988–1992 ja liiton osa-aikaisena toiminnanjohtajana 1992–1997. Jukka Sirenin isä oli arkkitehti, professori Heikki Siren ja äiti arkkitehti Kaija Siren.
Suunnitellut rakennukset

Jukka Siren on suunnitellut tai osallistunut suunnitteluun seuraavissa kohteissa:
rivitalo Havumaja, Espoo 1979
Tripoli Conference Center, Libya 1982
World Trade Center, Bangkok, Thaimaa 1982
toimistotalo Marketindex, Espoo 1983
Biotekninen tutkimuskeskus ja laboratoriot, Sofia, Bulgaria 1985
Villa Salonen, Hämeenlinna 1986
Suomen Riadin suurlähetystö, Saudi-Arabia 1987
Malyi-teatteri, Leningrad 1989, peruskorjaus
Basran vieraspalatsi, Irak 1990, entisöinti ja sisustus
Lahden konserttitalon laajennus, 1990
Suomen liikemiesten kauppaopisto, Helsinki 1991, laajennus
ATK-instituutti, Helsinki 1991
Kirkniemen kartano, Lohja 1991, entisöinti
Kemin uimahalli, 1997, laajennus
Pirkkolan liikuntapuiston virkistysuimala, Helsinki 1997
Salohalli, Salo 1998
Lauttasaaren yhteiskoulun auditorio, Helsinki 1999
Suomen Pietarin-pääkonsulaatti, Venäjä 2004
Helsingin liiketalouden ammattikorkeakoulu, 2004
Ympyrätalo, Helsinki 2004, laajennus ja saneeraus
Graniittitalo, Helsinki 2006, peruskorjaus
Hotelli Leningradskaya, Moskova 2006, peruskorjaus
Länsisataman terminaalirakennuksen laajennus, Helsinki 2006
Energia Areena, Vantaa 2007
Valtiokonttori, Helsinki 2008, peruskorjaus
Haaga-Helia ammattikorkeakoulun Porvoon Kampus, 2010
Raatin liikuntakeskus, Oulu 2010, peruskorjaus.
Urho Sippola

Havainnekuva M.G.K:n miehistä (Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania) Riianlahdelta vuoden 1916 rintamaoloista.
Aimo Urho Sippola (23. heinäkuuta 1899 Kauhava – 30. maaliskuuta 1918 Kangasala) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksen ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa sotilaana hän sai Saksan itä-rintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Myöhemmin hän kuului Suomen sisällissodan Valkoiseen armeijaan ja sen jääkärijoukkoihin.
Perhe ja opinnot

Sippolan vanhemmat olivat maamies Matti Sippola ja Maria Josefiina Silfverberg. Hän kävi kaksi luokkaa Lapuan yhteiskoulua ja kolmannen luokan Seinäjoen yhteiskoulua. Myös hänen veljistään Vilkas Sippola ja Aarne Sippola olivat jääkäreitä.
Jääkärikausi

Sippola työskenteli laboranttina Kauppakorkeakoulussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjukkoon 19. kesäkuuta 1916. Täydennysjoukosta hänet siirrettiin 5. joulukuuta 1916 pataljoonan 1. konekiäärikomppaniaan. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Sippola saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän haavoittui 28. maaliskuuta 1918 vihollisen konekivääritulessa ylävartaloon ja kuoli haavoihinsa Kangasalan sairaalassa 30. maaliskuuta 1918. Hänet on haudattu Kauhavan sankarihautaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vänrikki 11. helmikuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Sirohavusammal

| Sirohavusammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Hypnales
Heimo::  Havusammalet Thuidiaceae
Suku::  Lehtohavusammalet Thuidium
Laji::  assimile
Kaksiosainen nimi
 Thuidium assimile  (Mitt.) A. Jaeger 
Synonyymit
 Leskea assimilis Mitt.  Tamariscella promontorii Müll.Hal.  Thuidium caudicaule Müll.Hal.  Thuidium matarumense Besch.  Thuidium philibertii Limpr.  Thuidium pseudotamarisci Limpr.  Thuidium recognitum subsp. philibertii (Limpr.) Dixon 
Katso myös
   Sirohavusammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sirohavusammal (Thuidium assimile) on havusammalten heimoon kuuluva lehtisammallaji. Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla lauhkealla ja havumetsävyöhykkeellä.
Sirohavusammal muistuttaa lehtohavusammalta (Thuidium tamariscinum), mutta on väriltään kellanvihreä eikä tummanvihreä ja varsilehtien kärjet ovat erilaiset, pitkät ja kapeat.
Aiheesta muualla

Luopioisten kasvisto: Sirohavusammal (Thuidium assimile)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1822808  Wikispecies: Thuidium philibertii  EUNIS: 198141  FNA: 200002126  GBIF: 4279412  iNaturalist: 169739  ITIS: 548128  NCBI: 173665  Open Tree of Life: 435024  PLANTS: THPH2  Tropicos: 35105760  WFO: wfo-0001149714
Julian Lincoln Simon

Julian Lincoln Simon (12. helmikuuta 1932 - 8. helmikuuta 1998) oli Marylandin yliopiston professori, aiemmin Illinois'n yliopiston professori.
Julian Simon kirjoitti useita kirjoja ja artikkeleita, lähinnä taloudesta. Hänet tunnetaan parhaitan väestönkasvua, luonnonvaroja ja maahanmuuttoa koskevista töistään. Simonin mukaan ihmisen nerokkuus, korvikkeiden kehittäminen ja tekninen edistys ovat johtaneet ja johtavat siihen, että väestönkasvusta huolimatta luonnonvaroista saadaan kestävää taloudellista hyötyä.
Ajatukset

Simonin kirja The Ultimate Resource (1981) kritisoi perinteisiä uskomuksia koskien väestönkasvua (kuten väestönkasvun "haitallisuus"), raaka-aineiden niukkuutta ja resurssien kulutusta. Simonin mukaan nämä uskomukset olivat ristiriidassa sen tosiasian kanssa, että raaka-aineiden (palkkakorjatut) hinnat olivat laskeneet pitkäaikaisesti. Simonin mukaan vaurauden ja teknologian lisääntyminen saattoivat yhä useampia resursseja ulottuvillemme, siis laajensivat "kasvun rajoja". Vaikka resurssit saattoivat olla fyysisesti rajallisia, talouden näkökulmasta niitä on loputtomasti, koska markkinat pystyvät kierrättämään vanhoja ja kehittämään uusia vaihtoehtoja.
Simon haastoi uskomuksen Malthusin katastrofiin - siihen, että väestönkasvu olisi taloudellisesti haitallista, että luonnonvarat olisivat loppumassa. Simonin mukaan väestön runsaus mahdollistaa niukkuuden ja ympäristöongelmien ratkaisun, koska ihmiset ja markkinat innovoivat. Nobel-palkitut taloustieteilijät Friedrich Hayek ja Milton Friedman ylistivät Simonia, jälkimmäinen esipuheessaan The Ultimate Resource II -kirjalle (1998).
Simon tutki monia raaka-aineita, etenkin metalleja, ja niiden hintoja kautta historian. Hänen analyysinsä mukaan väliaikaisia niukkuuksia lukuun ottamatta raaka-aineiden hinnat pysyvät suunnilleen ennallaan tai jopa laskevat. Esimerkiksi alumiini ei ole koskaan ollut niin kallista kuin ennen vuotta 1886 ja keskiaikaisen haarniskan teräs oli paljon kalliimpaa kuin mikään nykyinen.
Simonin kirjassa The Resourceful Earth (1984, toimittajana myös Herman Kahn) on samanlaista aiemman paradigman kritiikkiä.
Simon myös luetteloi lukuisia aiempia ennustettuja ympäristötuhoja, jotka oli hänen mukaansa sittemmin jääneet toteutumatta. Näitä olivat mm. lyijymyrkytyksen vaikutus älykkyyteen, DDT, PCB:t, malathion, Agent Orange ja asbesti.
Ajatukset > Vaikutus

Julian Simonin henkilökuva "The Doomslayer" Wired-lehdessä ärsytti tilastotieteilijä-ympäristöaktivisti Bjørn Lomborgin todistamaan Simonin väitteet vääriksi, mutta työssään Lomborg lopulta päätyi toteamaan Simonin olleen oikeassa ja kirjoitti kirjan The Skeptical Environmentalist.
Simon esitti ensimmäisenä, että lentoyhtiöiden pitäisi tarjota palkkioita matkustajille, jotka luopuisivat paikoistaan ylivarauksen sattuessa. Siihen asti yhtiöt olivat ottaneet satunnaisia matkustajia pois koneista, mikä aiheuttaa suuremman inhimillisen tappion matkustajille kuin se, että huutokaupassa paikastaan luopuu se, jonka siitä kannattaa pienimmällä summalla luopua. Vaikka lentöyhtiöt aluksi nauroivat Simonille, myöhemmin hänen suunnitelmansa toteutettiin ja osoittautui valtavaksi menestykseksi, kuten Milton Friedman totesi esipuheessaan kirjassa The Ultimate Resource II. Taloustieteilijä James Heins sanoi vuonna 2009, että käytäntö oli lisännyt 100 miljardia dollaria USA:n talouteen viimeisten 30 vuoden aikana. Näin arvokkaan ajatuksensa Simon antoi korvauksetta ihmiskunnan käyttöön.
Vaikka kaikkia Simonin ajatuksia eivät kaikki hyväksyneet, ne tuottivat paradigmanmuutoksen: vanha malthusilainen uskomus väestönkasvun suuresta haitallisuudesta muuttui neutraalimmaksi. Hänen teoreettisemmat ajatuksensa demografinen osinko ja demografinen ikkuna ovat tuottaneet toisen muutoksen pois keskustelusta väestönkasvusta joko hyvänä tai pahana.
Simonin muistelmat A Life Against the Grain julkaistiin vähän hänen kuolemansa jälkeen.
Vedonlyönnit vastustajien kanssa > Paul R. Ehrlich - ensimmäinen veto

Simon haastoi Paul Ehrlichin vedonlyöntiin vuonna 1980 metallien hintakehityksestä kymmenen vuoden aikana. Hän vieläpä antoi vastustajiensa valita metallit. Ympäristötaloustieteilijät Ehrlich, John Harte ja John Holdren valitsivat viisi metallia, joiden hintojen he arvioivat kaikkein varmimmin nousevan niukkuuden ja loppuunkulutuksen vuoksi. Ehrlich kutsui vetoa "loistavaksi tarjoukseksi", jonka hän halusi hyväksyä "ennen kuin muut ahneet ihmiset ehtivät ennen minua".
Simon voitti vedon. Kaikkien viiden metallin hinnat laskivat.
Tinan kohdalla syynä oli substituutti (korvike): alumiini, joka oli paljon runsaampi, käyttökelpoisempi ja halvempi.
Kaivosteknologian paranemisen ansiosta aivan uudenlaisia nikkelivarantoja saatettiin hyödyntää.
Volframin hinta laski, koska keittotarvikkeisiin keksittiin yhä laajempaa käyttöä keramiikalle (korvike).
Kromin hinta laski sulatusteknologian paranemisen ansiosta.
Kuparin hinta laski, koska keksittiin osittainen korvike, valokuitukaapeli (joka tuotetaan hiekasta).
Kaikissa viidessä tapauksessa siis joko korvikkeiden kehittäminen tai hyödyntämisteknologian kehittyminen paransi kyseisen metallin saatavuutta suhteessa kysyntään ja siten markkinahinta laski.
Vedonlyönnit vastustajien kanssa > Paul R. Ehrlich - ehdotettu toinen vedonlyönti

Vuonna 1995 Simon haastoi Ehrlichin uuteen vedonlyöntiin. Ehrlich kieltäytyi ja ehdotti tilalle vedonlyöntiä 15 mittarilla, joiden hän sanoi mittaavan ihmisten hyvinvointia.  Ehrlich ei antanut haastetun valita aseita vaan esitti mittareita, kuten typpioksidin määrä ilmakehässä, jotka eivät suoraan kerro ihmisten hyvinvoinnistä, eikä suostunut poistamaan Simonin mielestä vääriä mittareita vedosta, ja siksi Simon ei suostunut vetoon.
Elämä

Simonin vaimo oli professori Rita James Simon..
Koulutus

BA, Harvard University, kokeellinen psykologia, 1953
Kokeellisen psykologian jatko-opintoja, Harvard, 1953
MBA, University of Chicago, 1959
PhD, University of Chicago, business economics, 1961
Doctor honoris causa, University of Navarra, Taloustiede, 1998
Kirjat

Simon, Julian L.: The Ultimate Resource. Määritä julkaisija! ISBN 0-85520-563-6
The Ultimate Resource II (1996), ISBN 0-691-00381-5
The Resourceful Earth: A Response to "Global 2000" (1984), ISBN 0-631-13467-0, Julian Simon & Herman Kahn, eds
The Economic Consequences of Immigration into the United States
Effort, Opportunity, and Wealth: Some Economics of the Human Spirit
Good Mood: The New Psychology of Overcoming Depression ISBN 0-8126-9098-2 (Forewords by Albert Ellis and Kenneth Colby)
The Hoodwinking of a Nation ISBN 1-56000-434-7 (hard), ISBN 1-4128-0593-7 (soft)
A Life Against the Grain: The Autobiography of an Unconventional Economist ISBN 0-7658-0532-4
Scarcity or Abundance? A Debate on the Environment (1994), (with Norman Myers), ISBN 0-393-03590-5
The Philosophy and Practice of Resampling Statistics
Basic research methods in social sciences: The art of empirical investigation, ISBN 0-394-32049-2
Resampling: A Better Way to Teach (and Do) Statistics (with Peter C. Bruce)
The Science and Art of Thinking Well in Science, Business, the Arts, and Love
Economics of Population: Key Modern Writings, ISBN 1-85278-765-1
The State of Humanity, ISBN 1-55786-585-X
It's Getting Better All the Time : 100 Greatest Trends of the Last 100 Years by Stephen Moore, Julian Lincoln Simon ISBN 1-882577-97-3 manuscript finished posthumously by Stephen Moore
Aiheesta  muualla

Julian L. Simonin kirjoituksia
Liberty Institute First Annual Julian L. Simon Memorial Lecture
The Simon Market in Science Claims
Julian Simon's Bet With Paul Ehrlich
Julian Simon's bet with David South
Julian Simon Remembered It's A Wonderful Life
FMN and Heartland: Remembering Julian Simon
Reason Magazine: David Foreman vs. the Cornucopians
MIT Technology Review: Environmental Heresies
The Julian L. Simon Memorial Award
MercatorNet: Population
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Öljyn hintakehitys 1861-2007 (yläviiva on inflaatiokorjattu).
Siperianrastas

| Siperianrastas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Suku::  Kenttärastaat Geokichla
Laji::  sibirica
Kaksiosainen nimi
 Geokichla sibirica  (Pallas, 1776) 
Synonyymit
 Zoothera sibirica 
Katso myös
   Siperianrastas Wikispeciesissä   Siperianrastas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
munia Geokichla sibirica davisoni
Siperianrastas (Geokichla sibirica) on aasialainen rastaslaji.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 22 cm, siipien kärkiväli 34–36 cm ja paino keskimäärin noin 70 g. Siperianrastas on kooltaan kuin laulurastas. Juhlapukuinen koiras on päästä ja yläpuolelta musta tai tumman sinertävän harmaa, alapuolella erottuu muuten tummanharmaasta valkoinen takavatsa, pyrstön kärki, siipien kaksi leveää juovaa ja silmäkulmajuova. Naaras on selkäpuolelta oliivinruskea ja alapuolelta valkoinen suttuisin ruskein täplin. Myös sen pyrstön kärki on valkoinen, samoin silmäkulmajuova.
Esiintyminen

Lajin esiintymisaluetta on Siperia aina Ohotanmerelle, Japaninmerelle ja Pohjois-Kiinaan saakka. Japanissa ja Sahalinilla pesii alalaji davisoni. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Etelä-Aasiassa muun muassa Intiassa ja Malesiassa. Lajia tavataan hyvin harvoin Euroopassa. Suomessa sitä ei ole tavattu.
Elinympäristö

Siperianrastaan pesimäaikainen elinympäristö on havumetsä eli taiga. Laji esiintyy pääasiassa alavilla mailla, paikoin myös vuoristossa.
Ravinto

Lintu on kaikkiruokainen.
Salla Simukka

Salla Simukka kesällä 2014, valokuvaaja Lars Kastilan.
Salla Simukka (s. 16. kesäkuuta 1981 Tampere) on suomalainen nuortenkirjailija, suomentaja ja kirjallisuuskriitikko.
Teokset > Nuortenromaanit

Kun enkelit katsovat muualle.  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27222-1
Minuuttivalssi.  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-28878-0
Viimeiset.  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30625-8
Jäljellä.  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-3-16575-8
Toisaalla.  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-3-16815-5
Lukitut. Tammi, 2020. ISBN 978-952-04-1305-7
Teokset > Nuortenromaanit > Tapio ja Moona -sarja

Kipinä.  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32075-7
Virhemarginaali.  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32794-4
Takatalvi.  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-33944-2
Meno-paluu.  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35523-7
Ylivalotus.  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-37276-0
Teokset > Nuortenromaanit > Lumikki-trilogia

Punainen kuin veri.  Tammi, 2013.  ISBN 978-951-31-7123-0
Valkea kuin lumi.  Tammi, 2013.  ISBN 978-951-31-7124-7
Musta kuin eebenpuu.  Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-7629-7
Teokset > Aikuisten romaanit

Tästä kaikki alkaa.  Helsinki:  Tammi, 2022.  ISBN 978-952-04-4021-3
Teokset > Muut teokset

Hämäläinen, Karo & Simukka, Salla: Mummo marjassa: Kolmannen vuosituhannen huonoimmat vitsit.  (Kuvitus: Maria Heikkilä)  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33159-0
Simukka, Salla & Hämäläinen, Karo: Mummoista mummoin.  (Kuvitus: Maria Heikkilä)  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-34345-6
Hämäläinen, Karo & Simukka, Salla: Luokkakuva.  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-5011-2
Sisarla: seikkailu toisessa maailmassa.  (Kuvitus: Saku Heinänen)  Tammi, 2016.  ISBN 978-951-31-9065-1
Salla Simukka (toim.), Marika Riikonen (toim.): Marilyn, Marilyn - Tarinoita ikonista ja ihmisestä. Tammi, 2017. ISBN 978-951-31-9377-5
Kolu Siri & Salla Simukka: Kontakti. (kirjailijanimellä S/S Urst) Helsinki: Otava, 2019. ISBN 978-951-1-31268-0