Kiasma (rakennus)
Rakennushanke

Arkkitehtikilpailu nykytaiteen museon rakennuksen suunnittelemiseksi julistettiin syksyllä 1992. Kilpailu oli tarkoitettu Pohjoismaista ja Baltiasta kotoisin oleville arkkitehdeille. Kilpailussa oli mukana kutsuttuina myös viisi kansainvälisesti tunnustettua arkkitehtia. Kilpailuehdotuksia jätettiin 516. Vuonna 1993 valittiin toteutettavaksi yhdysvaltalaisen Steven Hollin ehdotus Chiasma.
Tällöin Suomessa elettiin syvintä lama-aikaa. Ulkomaalaisen arkkitehdin menestyminen tärkeässä kilpailussa oli monelle suomalaiselle arkkitehdille kova koettelemus. Chiasma-ehdotus herätti arkkitehtipiireissä ankaraa arvostelua. Vastaavaa ammattidebattia arkkitehtuurista ei Suomessa koettu sitten Dipolin valmistumisen 1960-luvulla. Arvokeskustelun lisäksi kyse oli myös arkkitehtien edunvalvonnasta. Hollin ehdotuksesta löydettiin suunnitteluvirheitä ja monenlaisia puutteita. Sitä pidettiin leikittelevänä, jopa kevytmielisenä. Suomessa ei ollut totuttu arkkitehtuurissa veistoksellisiin ratkaisuihin. Ennen Kiasmaa Raili ja Reima Pietilän suunnittelema Tampereen kaupungin pääkirjasto Metso oli saanut kielteisiä arvioita nimenomaan veistoksellisuudestaan. Seuraavaksi syytettiin kaupunkisuunnittelijoita ja kilpailuinstituutiota. Sen jälkeen arkkitehdit alkoivat pitää Kiasmaa kiinnostavana rakennuksena, mutta sijoituspaikkaa pidettiin vääränä. Lopuksi kiisteltiin Mannerheimin patsaasta. Arkkitehdit eivät olleet enää siinä mukana, vaan käytiin kansalaiskeskustelua siitä, oliko uusi rakennus sopiva  patsaan taustaksi. Museota vastustavaan adressiin kerättiin nimiä vuonna 1994.
Vilkkaan julkisen keskustelun saattelemana Kiasman rakennustyöt aloitettiin 1996 ja museon avajaiset olivat 30. toukokuuta 1998. Avajaisviikonloppuna kävijöitä oli noin 30 000.. Rakennuksen pääurakoitsija oli Seicon. Rakennusbudjetti oli 38 miljoonaa euroa, sen ajan rahassa 227 miljoonaa Suomen markkaa. Rakennus alitti kustannusarvionsa.
Vielä ennen rakennustöitä ja niiden aikana käytiin keskustelua, jossa rakennuksen sijoitusta Mannerheimin ratsastajapatsaan ja Postitalon väliin, osittain entisen Mannerheiminaukion päälle arvosteltiin liian ahtaaksi ja sopimattomaksi. Kiasman väitettiin pilaavan Mannerheimin ratsastajapatsaan ympäristön ja taustan. Pienimuotoinen kansanliike nousi vastustamaan museon rakentamista, mutta kohu asian ympärillä laantui. Myös Ars 06 -näyttelyä varten tehdyt ulkoseinän teippaukset saivat osakseen vähäistä vastustusta.
Vuonna 2000 Kiasman katon todettiin vuotavan. Urakoitsija syytti vuodosta suunnitteluvirheitä. Vuonna 2008 todettiin, että rakennuksen kattoikkuna vuosi. Julkisivun lasielementtejä oli jouduttu korjaamaan jatkuvasti.
Kun rakennusta ryhdyttiin korjaamaan vuonna 2014 paljastui, että talo oli tehty kiireellä ja huonosti. Monin paikoin oli rakennettu toisin kuin oli suunniteltu. Teräksen sijaan oli käytetty puuta. Mineraalivilloja puuttui. Höyrynsulkumuoveja puuttui ja asennetuissa muoveissa oli reikiä. Betoniseinän paikalla oli pelkkää tyhjää. Putket ja johdot oli asennettu toisin kuin olisi pitänyt. Rakentajilla ei ollut lasirakentamiseen tarvittua osaamista. Tietomallinnustakaan ei vielä noihin aikoihin tunnettu. Virheiden seurauksena rakennus vuoti saumoista ja höyrysulusta. Korjaustarve oli suuri ja korjaukseen varattu budjetti ylitettiin.