stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koillis-Pirkan Kiekko

| Koillis-Pirkan Kiekko |
| --- | --- |
Perustettu:  2000
Entiset nimet:  Mäntän Kiekko-Pojat   -2000   Vilppulan Kiekko   -2000  
Kaupunki:  Mänttä-Vilppula, Suomi
Kotiareena:  Mäntän Jääareena
Sarjataso:  II-divisioona
Värit:                
Puheenjohtaja:   Antti Porevesi
Päävalmentaja:   Hannu Salmi
Kapteeni:   Matias Huhtala
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Koillis-Pirkan Kiekko eli KPK on jääkiekkoseura Mänttä-Vilppulasta, ja pelaa kotiottelunsa Mäntän Jääreenalla. KPK perustettiin vuonna 2000, kun Mäntän Kiekko-Pojat (KiePo) ja Vilppulan Kiekko (ViKi) yhdistivät toimintansa. Jääkiekkoperinteitä Mänttä-Vilppulassa on vuodesta 1926.
Seurassa toimii myös KPK naiset, KPK taitoluistelu ja perheluistelu.
Seuran miesten edustusjoukkue aloitti kauden 2012–13 Hämeen aluesarjan 3-divisioonan luoteislohkossa ja nousi tappiottomalla pelillä jääkiekon II divisioonaan. 2-divisioonassa joukkue sijoittui lohkossaan sijalle 7 ja päätyi karsintasarjaan, jossa sijoittui lopulta niukasti toiseksi. KPK sai kuitenkin jatkaa 2-divisioonassa, Rauman VT-HT:n luovuttua sarjapaikasta.
Kaudella 2013–2014 KPK sijoittui II-divisioonassa sijalle 12. joutuen karsintasarjaan, jossa sijoittui sijalle 4 ja lunasti paikan II-divisioonaan kaudelle 2014–2015.
Kaudella 2014–2015 KPK sijoittui runkosarjan jälkeen sijalle 3 vain neljän pisteen päähän voittajasta Valkeakosken K-Ahmasta. Pudotuspelit kutsuivat joukkuetta ensimmäisen kerran historiassa ja siellä joukkue raivasi tiensä aina II-div. Hämeen lohkon finaaleihin saakka, jossa Hyvinkään H.K.H vei ottelut lukemin 2–1 ja. sekä 4-5 ja. Finaalien jälkeen H.K.H ei ollut valmis lähtemään Suomi-sarjan karsintoihin, joten paikka aukesi KPK:lle, josta joukkueelle ei irronnut kuin kokemusta ollen karsintalohkonsa viides joten pelit jatkuivat kaudella 2015–2016 II-divisioonassa.
Kasvatit pääsarjatasolla

Valtteri Aliranta
Atro Leppänen
Samuli Tervo
Konnamonni

| Konnamonni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Ankeriasmonnit Clariidae
Suku::  Clarias
Laji::  batrachus
Kaksiosainen nimi
 Clarias batrachus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Konnamonni Wikispeciesissä   Konnamonni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Konnamonni (Clarias batrachus) on Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta peräisin oleva ankeriasmonnilaji. Se on suosittu ruoka- ja akvaariokala, jota on vahingossa päästetty luontoon mm. Floridassa. Siellä siitä on tullut merkittävä ekologinen uhka alkuperäisluonnolle, ja nykyisin konnamonnia pidetäänkin yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Elinympäristö

Konnamonni suosii luontaisella esiintymisalueellaan Malesiassa, Intiassa ja Sri Lankassa lammikoita jotka katoavat kuivana kautena. Se pystyy ryömimään maata pitkin tarvittaessa isompiin lammikoihin. Tarvittaessa se voi myös kaivautua mutaan ja vaipua horrokseen. Koska sen asuttamat lammikot ovat yleensä vähähappisia, se pystyy ottamaan happea ilmakehästä tavallisen kidushengityksen lisäksi.
Konnamonni akvaariossa

Konnamonni on melko suureksi kasvava monni, joten akvaario saisi olla todella tilava. Laji on yksi esimerkki niin sanotuista ongelmakaloista, joita ei oikeastaan juuri pitäisi olla myytävänä. Ahnaana petona se syö altaan kaikki muut asukit, jotka mahtuvat suusta sisään. Nekin kalat, jotka ovat liian suuria konnamonnin syötäväksi, kärsivät monnin hyökkäävästä käyttäytymisestä.
Aiheesta muualla

Clarias batrachus (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Koapeipot

| Koapeipot |
| --- | --- |
 Pikkukoapeippo (Rhodacanthis flaviceps)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Koapeipot Rhodacanthis  Rothschild, 1892
Katso myös
   Koapeipot Wikispeciesissä   Koapeipot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koapeipot (Rhodacanthis) oli peippojen (Fringillidae) heimoon kuulunut varpuslintusuku.
Koapeipot olivat rastaan kokoisia paksunokkaisia varpuslintuja, jotka elivät Havaijin metsissä. Ne söivät todennäköisesti puiden siemeniä. Ne kuolivat sukupuuttoon 1890-luvulla uudisasukkaiden hakattua metsät ja otettua maan viljelykäyttöön. Tuhon täydensivät kotoperäiset ja saarille tuodut vieraat petoeläimet.
Suvusta tunnetaan myös kaksi esihistoriallista lajia (Rhodacanthis forfex ja R. litotes), jotka olivat kuolleet sukupuuttoon jo ennen kuin eurooppalaiset uudisasukkaat saapuivat saarille vuonna 1778. Ne tunnetaan ainoastaan fossiililöytöjen perusteella.
Koapeipot

Pikkukoapeippo (Rhodacanthis flaviceps)
Koapeippo (Rhodacanthis palmeri)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
Kongonkäärmehaukka

| Kongonkäärmehaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Käärmekotkat Circaetinae
Suku::  Dryotriorchis  Shelley, 1874
Laji::  spectabilis
Kaksiosainen nimi
 Dryotriorchis spectabilis  Shelley, 1874 
Alalajit
 D. s. batesi Sharpe, 1904  D. s. spectabilis (Schlegel, 1863) 
Katso myös
   Kongonkäärmehaukka Wikispeciesissä   Kongonkäärmehaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kongonkäärmehaukka (Dryotriorchis spectabilis) on haukkojen heimoon kuuluva laji. Sitä tavataan Afrikan keskiosissa Angolassa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Norsunluurannikolla, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa, Ghanassa, Guineassa, Liberiassa, Nigeriassa ja Sierra Leonessa.
Laji ei ole uhanalainen, mutta sen kanta on pienenemässä metsänhakkuiden vuoksi. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset  alavat metsät.
Kongonkyyhky

| Kongonkyyhky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkylinnut Columbiformes
Heimo::  Kyyhkyt Columbidae
Suku::  Kyyhkyt Columba
Laji::  unicincta
Kaksiosainen nimi
 Columba unicincta  Cassin, 1860 
Katso myös
   Kongonkyyhky Wikispeciesissä   Kongonkyyhky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kongonkyyhky (Columba unicincta) on afrikkalainen kyyhkylaji, jonka esiintymisalue ulottuu Liberiasta Gaboniin ja Kongon tasavaltaan sekä Angolaan ja siitä itään Kongon demokraattiseen tasavaltaan ja Ugandaan. John Cassin kuvaili lajin holotyypin Gabonin Ogoouéjoelta vuonna 1860.
Kirkkojärvi (Parkano)

| Kirkkojärvi |
| --- | --- |
 Näkymä Kirkkojärveltä Parkanon keskustan ja kirkon suuntaan.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Parkano
Koordinaatit:  62°00′45″N, 23°00′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Parkanonjärven alue (35.53)
Laskujoki:  Kirkkojoki 
Järvinumero:  35.535.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  144,1 m 
Rantaviiva:  5,782 km 
Pinta-ala:  0,72352 km² 
 fiKirkkojärvi 
Kirkkojärven sijainti Parkanon keskustan kartalla.
Kirkkojärvi  on Pirkanmaalla Parkanossa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Kirkkojärvi on osa Vuorijoen valuma-aluetta.
Maantietoa

Järven pituus on 2,0 kilometriä, leveys 700 metriä ja sen pinta-ala on 72 hehtaaria. Se sijaitsee Parkanon keskustassa. Vuorijoki on suurin joki, joka laskee järveen. Se tuo Vuorijärven vedet Kirkkojärveen. Muut ojat tuovat vettä keskustan pohjoispuolen- ja lounaispuolen soilta. Järven oma laskujoki Kirkkojoki on vain 850 metriä pitkä ja se yhtyy neljä kilometriä pitkään Viinikkajokeen 700 metriä ennen sen laskemista Parkanonjärveen.
Järvessä on kaksi järviallasta. Pääallas on 1,4 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Pienempi järviallas sijaitsee pääaltaan kaakkoispäässä noin 20 metriä leveä salmen erottamana. Sitä kutsutaan Pappilansalmeksi. Salmen yli kulkee valtatien 3 silta. Altaan pituus 500 metriä pitkä ja 140 metriä leveä. Kirkkojoki lähtee salmen eteläpäästä. Rantaviivan pituus on 5,8 kilometriä. Se on pääosin taajamaa, mutta pohjoisrannat ovat peltojen reunaa.
Historiaa

Järven nimi oli aiemmin "Kanajärvi". Parkanon kirkko, joka rakennettiin jo vuonna 1800, ei ole ollut heti alussa järven nimen perustana.
Aiheesta muualla

JärviWiki: Kirkkojärvi
(35.5)
Knut Holm

Erik Valdemar Knut Holm  (16. helmikuuta 1868 Kokkola – 12. elokuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen rautatietarkastaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Erottuaan rautateiden palveluksesta Holm piti kahvilaa Esplanadin varrella. Hän oli myös Svenska klubbenin taloudenhoitajana. Holm kuoli 54-vuotiaana elokuussa 1922 angiinan seurauksena.
Holm kirjoitti kaksiosaisen romaanin Stenbibeln joka perustui nähtävästi hänen omiin elämänvaiheisiinsa.
Knut Holmin kerrottiin saaneen haltuunsa buddhalaisen taikakiven ollessaan vuonna 1900 Jaltalla Krimillä etsimässä aihetta kirjalleen. Kivi joka oli kooltaan 17x10x2 senttimetriä oli kadonnut sata vuotta aikaisemmin Mongolian Urgasta ja Jaltalla sitä oli käytetty kirjanpainimena ja siihen oli painettu muutamia venäläisiä kirjaimia. Holm ja hänen perillisensä säilyttivät sitten kiveä kassalokerossa Pohjoismaiden Yhdyspankin kassaholvissa Helsingissä. Holm käsitteli kirjassaan tätä kiveä. Kiven kerrottiin tuottavan onnea sille maalle, jossa sitä säilytettiin.
Teoksia

Stenbibeln : Ungdomsminnen och drömmar : Del 1.     Söderström, Helsingfors 1917
Stenbibeln : Del 2.     Söderström, Helsingfors 1918
Kirkkolaiva

Kirkkolaiva Limingan kirkossa.
Kirkkolaiva eli votiivilaiva (lat. votum, "(uhri)lupaus", "(uhri)lahja", "rukous", "toivomus") on jollekin kirkolle lahjoitettu laivan pienoismalli, joka voi olla esimerkiksi ripustettuna kirkon kattoon. Kirkkolaivaperinne on tunnettu Keski- ja Etelä-Euroopassa ainakin keskiajalta saakka.
Kirkkolaivojen lahjoittamissyyt

Kirkkolaivoja kutsutaan usein votiivilaivoiksi, koska niitä on lahjoitettu esimerkiksi merihädässä Jumalalle annettujen lupausten mukaisesti. Kirkkolaivoja saatettiin antaa myös etukäteen vaaralliseksi tiedetyn merimatkan turvaamiseksi.
Laivoja on annettu myös kirkollisten ja kansallisten juhlapäivien kunniaksi ja joskus perhejuhlien tai työtovereiden merkkipäivien yhteydessä. Lahjoilla muistettiin usein myös merellä hukkuneita. Joskus kirkkolaivoja hankittiin vain koristamaan kirkkoja, sillä laiva symboloi kristillistä seurakuntaa.
Kirkkolaivojen lahjoittamissyyt > Kirkkolaivojen rakentajat ja lahjoittajat

Kirkkolaivojen valmistajat olivat usein laivanrakentajia, merimiehiä tai muuten laivojen pienoismallien rakentamiseen pystyviä. He olivat usein myös lahjoittajia. Suurinta osaa kirkkolaivanrakentajista ei kuitenkaan tunneta.
Kirkkolaivojen lahjoittajat tunnetaan niiden rakentajia paremmin. Suomessa lahjoittajista suurin yksittäinen ammattiryhmä ovat olleet merenkulun ammattilaiset. Toiseksi eniten kirkkolaivoja ovat hankkineet seurakunnat itse. Laivoja ovat lahjoittaneet myös muun muassa kirkonpalvelijat, kauppiaat, sotilaat, talonpojat, virkamiehet ja seurakuntien nuoriso.
Kirkkolaivat Suomessa

Suomalainen kirkkolaivatraditio periytyy ainakin 1500-luvulle. Ilmeisesti perinne levisi Ruotsista ensimmäisenä Ahvenanmaalle ja sieltä edelleen Turun saaristoon ja mantereelle. Traditio oli voimakkain rannikkoseuduilla, ja erityisesti niillä alueilla, joilla laivanrakennuksella oli merkittävä osuus elinkeinoelämästä. Suomessa ja muissa Pohjoismaissa kirkkolaivaperinteen kukoistuskausi oli 1600–1700-luvuilla. Suomen kirkoissa olleista tai olevista yli 200 kirkkolaivasta noin puolet on ajoitettu 1600- ja 1700-luvuille.1600-luvun alkupuolella Suomessa oli jo suhteellisen paljon kirkkolaivoja.
Vanhin Suomessa säilynyt kirkkolaiva on Hauhon kirkon laiva vuodelta 1609. Se on myös vanhimpia säilyneitä kirkkolaivoja Pohjoismaissa. Malliltaan Hauhon laiva edustaa 1500-luvun lopun kaljuunaa. Kolmimastoinen laiva on koristeltu kaljuunakuvalla, joka on pienikokoinen naisfiguuri vaakunakilpi kädessään. Laiva on aseistettu 22 tykillä, ja sen miehistönä on puunukkeja. Vastaavantyyppisiä kirkkolaivoja tunnetaan Euroopasta vain muutamia. Hauhon seurakunta luovutti kirkkolaivan jo vuonna 1882 Suomen muinaismuistoyhdistykselle. Nykyään laiva kuuluu Suomen kansallismuseon kokoelmiin ja on esillä Suomen merimuseossa Kotkassa. Sitä on aiemmin lainattu tarkkaan harkiten joihinkin näyttelyihin, muun muassa Raahessa 1987 olleeseen HIIOHOI!-laivanmallinäyttelyyn.
Kälviän kirkkolaivan lahjoitti Matti Malmsten; laiva mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1846 kirkkoneuvoston pöytäkirjassa. Se edustaa 1600-luvun hollantilaista sotalaivatyyppiä.
Suomen suurin kirkkolaiva on Upinniemen varuskuntakirkossa sijaitseva Åke Sandwallin rakentama Suomen Joutsenen pienoismalli.
Kirkkolaivat ja kansanperinne

Kirkkolaivoihin on liittynyt jonkin verran uskomuksia. Suomessa laivat kiinnitettiin kirkkojen kattoihin yleensä hamppuköysillä, jotka kosteusolosuhteista ja ilmavirroista riippuen kiertyivät auki ja kiinni ja saivat laivat liikehtimään. Laivan liikehdinnästä ennustettiin säätä ja tuulen suuntaa ainakin Ahvenanmaalla. Ennustaminen tunnettiin myös Ruotsissa ja Norjassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirkkolaiva Wikimedia Commonsissa
Kirkkolaivat, Suomen Kuvalehti, 01.02.1930, nro 5, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kopisto, Aarne: ”Kirkkolaivat”, Navis Fennica. Suomen merenkulun historia, osa 4: Meren aalloilla ja sisävesillä, s. 256–258.  WSOY, 1995.
Kultasahrami

| Kultasahrami |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kurjenmiekkakasvit Iridaceae
Suku::  Sahramit Crocus
Laji::  chrysanthus
Kaksiosainen nimi
 Crocus chrysanthus  (Herb.) Herb. 
Katso myös
   Kultasahrami Wikispeciesissä   Kultasahrami Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultasahrami (Crocus chrysanthus) on sahramien sukuun kuuluva laji. Lajia tavataan luonnonvaraisena Balkanin alueella, Bulgariassa, Romaniassa ja Lähi-idässä ja luonnossa sitä esiintyy kivikkoisissa heinikoissa 1000-2000 metrin korkeudessa asti. Se menestyy aurinkoisella kasvupaikalla, missä maassa on seassa hiekkaa ja talvella se menestyy suojaisessa ja ojitetussa maassa. Kasvi on korkeintaan 10 cm korkea. Yhdestä mukulasta kasvaa 3-7 lehteä, jotka ovat leveitä ja joissa on keskellä valkoinen raita. Kukat ovat muodoltaan pikarimaisia. Niiden väri on yleensä keltainen, mutta jalostetuissa lajikkeissa on myös violetin sävyjä. Kultasahrami kukkii maalis-huhtikuulla. Mukulat istutetaan 5-10 cm cm syvyyteen. Mukuloita ja hyväkuntoisia kasviyksilöitä voidaan myös jakaa kesän lopulla tai syksyllä.
Kioton keisarillinen palatsi

Keisarillisen palatsin Shishinden-halli
Kyōto gyoenin puisto vuoden 2020 ilmakuvassa, keisarillisen palatsin alue keskellä ylhäällä
Kioton keisarillinen palatsi (jap. 京都御所, Kyōto gosho) on Japanin keisarin entinen palatsi Japanin vanhassa pääkaupungissa Kiotossa. Se sijaitsee Kamigyōn suuralueella Kioton keskustan pohjoispuolella. Palatsia ympäröi suuri Kyōto gyoen -puutarha, jonka alueella on myös vallasta luopuneelle keisarille tarkoitettu Sentōn keisarillinen palatsi ja muita nähtävyyksiä.
Japanin keisarihovi asui Kiotossa vuodesta 794 vuoteen 1869, kunnes maan pääkaupunki siirrettiin Meiji-restauraation yhteydessä Tokioon. Keisarin nykyinen asuinpaikka onkin Tokion keisarillinen palatsi (Kōkyo). Nykyisellä paikallaan Kioton keisarillinen palatsi on sijainnut vuodesta 1331 lähtien.
Historia

Japanin keisarihovi siirtyi Kiotoon eli Heian-kyōhon vuonna 794, kun siitä tehtiin maan uusi pääkaupunki. Kaupungin pohjoisosaan rakennettiin Heian-palatsi, jonka sisäosassa (dairi) keisari asui. Heian-kauden jälkeen palatsi kärsi kuitenkin usein tuhoja, ja hovi joutui käyttämään palatsinaan muita aateliskartanoita. Nykyinen keisarillinen palatsi sai alkunsa tällaisena väliaikaisena palatsina (satodairi): keisari Tsuchimikado piti siellä vuodesta 1331 alkaen pohjoista hovia, kun keisarilinja oli jakautunut eteläisen ja pohjoisen hovin kaudella kahteen haaraan.
Eteläisen ja pohjoisen hovin kauden jälkeen palatsi siirrettiin pysyvästi nykyiselle paikalleen, mutta aiemman Heian-palatsin tavoin sekin on historian saatossa tuhoutunut tulipalossa lukuisia kertoja. 1400-luvulla palatsi kärsi tuhoja jo kahdesti ennen 1460-luvulla alkanutta Ōnin-sotaa, ja Ashikaga-sotilashallinnon huonon taloudellisen tilanteen vuoksi se jäi korjaamatta entiseen loistoonsa. Vielä 1500-luvun loppupuolella se käsitti alkuperäistä palatsia huomattavasti suppeamman alueen. Palatsia rakennuttivat uudelleen Oda Nobunaga, Toyotomi Hideyoshi ja sittemmin Edo-kaudella Tokugawa-sotilashallinto, mutta 1600–1700-luvuilla se paloi jopa viisi kertaa: vuosina 1653, 1661, 1673, 1708 ja 1788.
Kansei-kaudella vuoden 1788 tulipalon jälkeen palatsia korjautti daimio Matsudaira Sadanobu. Sadanobun tavoitteena oli palauttaa palatsi alkuperäiseen Heian-kauden asuun. Kun tuli jälleen tuhosi palatsin vuonna 1854, se rakennettiin entisen kaltaisena uudelleen. Valtaosa palatsin nykyisistä rakennuksista onkin valmistunut vuonna 1855. Pian tämän jälkeen vuoden 1869 Meiji-restauraatiossa Japanin pääkaupunki ja sen myötä keisarihovi siirtyivät Kiotosta Tokioon, mutta Kioton keisarillisella palatsilla pidettiin 1900-luvulla kruunajaisseremonia vielä keisari Taishōlle eli Yoshihitolle ja keisari Shōwalle eli Hirohitolle.
Palatsialue

Keisarillinen palatsi muodostaa suorakulmiomaisen alueen, joka sijaitsee Kyōto gyoenin eli Kioton keisarillisen puutarhan pohjoisosassa. Palatsialue on pohjois–eteläsuunnassa 450 metrin pituinen ja itä–länsisuunnassa 250 metrin levyinen. Palatsia ympäröivät aiemmin sijaishallitsija- ja muiden aatelissukujen kartanot, mutta niistä lähes kaikki on purettu.
Palatsia ympäröi savimaasta rakennettu muuri (tsuijibei), jossa on kuusi porttia. Etelästä alueelle johtaa arvokkain portti Kenreimon (建礼門), jota käyttävät vain keisari ja ulkomaiset valtiojohtajat. Muita portteja ovat pohjoisessa Sakuheimon (朔平門), idässä Kenshunmon (建春門) sekä lännessä Gishūmon (宜秋門), Seishomon (清所門) ja Kōgōmon (皇后門). Seremonioissa käytetyt rakennukset sijaitsevat palatsialueen eteläosassa, asuinrakennukset keskiosassa ja keisarinnan, nuorten prinssien ja prinsessojen asuintilat hiukan muista rakennuksista erillään alueen pohjoisosassa. Alueen pohjoisreunan Sakuheimon olikin historiallisesti keisarinnan käyttämä portti.
Eteläosan rakennuksista tärkein on Shishinden-halli (紫宸殿), jota käytettiin virallisiin seremonioihin. Sen eteläpuolella on aukiomainen piha-alue (nantei), jota ympäröi kolmelta sivulta katettu käytävä. Käytävän läpi aukiolle johtaa kolme porttia: etelästä pääportti Shōmeimon (承明門),  idästä Nikkamon (日華門) ja lännestä Gekkamon (月華門). Shishinden edustaa shinden-zukuri-tyyliä ja sillä on japaninsypressin kaarnasta valmistettu paanukatto (hiwadabuki). Siellä säilytetään keisarin takamikura-valtaistuinta ja keisarinnan michōdai-valtaistuinta. Rakennuksen sisäänkäynnin vasemmalla puolella (rakennuksen sisältä päin katsoen) on Sakon no sakura -kirsikkapuu, oikealla puolella Ukon no tachibana -sitruspuu (Citrus tachibana).
Shishindenin luoteispuolella on Seiryōden-halli (清涼殿), joka on niin ikään shinden-zukuri-tyylinen rakennus. Sitä käytettiin esimerkiksi keisarin päivittäisten velvollisuuksien hoitoon. Koillisessa Shishindeniin liittyvät audienssihalli Kogosho (小御所) ja shoin-asuinarkkitehtuuria edustava Ogakumonjo-halli (御学問所). Niiden vieressä on Oikeniwa-niminen (御池庭) kävelypuutarha. Kuparikattoinen Shunkōden-rakennus (春興殿) Shishindenin itäpuolella rakennettiin keisari Yoshihiton kruunajaisseremoniaa varten 1900-luvun alussa.
Keisarin asuinrakennus Otsunegoten (御常御殿) on shoin-tyylinen, 15-huoneinen rakennus, johon liittyy Gonaitei-puutarha (御内庭). Rakennuksessa ehtivät 1800-luvulla asua keisarit Kōmei ja Meiji. Rakennukseen liittyy Omima-halli (御三間), jota käytettiin vuodenkiertoon liittyvien juhlien yhteydessä.
Kenreimon-portti
Ukon no tachibana -puu
Shishinden, keisarillinen valtaistuin
Kogosho
Ogakumonjo
Shunkōden
Keisarillisen palatsin puutarhaa
Silta palatsin puutarhassa
Käyttö

Kioton keisarillista palatsia hallinnoi Kunaichō eli Japanin keisarillinen virasto. Vaikka keisari ei enää asu palatsissa, siellä otetaan vastaan esimerkiksi ulkomaisia valtiovieraita ja järjestetään keisarin ja keisarinnan isännöimä teejuhla.
Yleisö pääsi keisarillisen palatsin alueelle aikaisemmin ainoastaan opastetun kiertokäynnin yhteydessä, mutta nykyisin palatsialueella saa liikkua vapaasti. Rakennuksiin ei kuitenkaan ole sisäänpääsyä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kioton keisarillinen palatsi Wikimedia Commonsissa
Kioton keisarillinen palatsi Kunaichō. (japaniksi) (englanniksi)
Seiryōden-halli
Kotajärvi (Ylöjärvi)

| Kotajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°51′31″N, 23°37′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Jakaman valuma-alue (35.34)
Laskuoja:  oja Perijärveen 
Järvinumero:  35.344.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  156,3 m  
Rantaviiva:  1,253 km  
Pinta-ala:  6,491 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKotajärvi 
Kotajärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Parkkuun kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,5 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen alaosan alueeseen (35.344) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 156,3 metriä mpy.
Kids

Kids voi tarkoittaa seuraavia:
Elokuvia

Kids – tämän päivän lapsia (engl. Kids), Larry Clarkin ohjaama elokuva vuodelta 1995
Musiikkikappaleita

Kids, Robbie Williamsin ja Kylie Minoguen kappale vuodelta 2000
Kids, MGMT:n kappale vuodelta 2008
Kids, OneRepublickin kappale vuodelta 2016.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kids”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kultasadekassia

| Kultasadekassia |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Kassiat Cassia
Laji::  fistula
Kaksiosainen nimi
 Cassia fistula  L. 
Katso myös
   Kultasadekassia Wikispeciesissä   Kultasadekassia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultasadekassia (Cassia fistula) on hernekasveihin (Fabaceae) kuuluva keltakukkainen pensas, jota kasvatetaan tropiikissa koristekasvina. Sitä käytetään myös polttopuuna ja rohdoskasvina. Kultasadekassia on Thaimaan kansallispuu.