stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vinaya
Traditiot > Tiibetin buddhalaisuus

Tiibetin buddhalaiset Tiibetissä, Bhutanissa, Mongoliassa, Nepalissa, Ladakhissa sekä muissa paikoissa seuraavat Mūlasarvāstivāda-koulukunnan vinayaa, joka sisältää 253 sääntöä munkeille ja 364 sääntöä nunnille. Näiden pratimokṣa-sääntöjen lisäksi on olemassa monia niitä täydentäviä sääntöjä.
Mūlasarvāstivāda-koulukunnan vinayan nunnien täydellistä perinnelinjaa ei koskaan välitetty Tiibetiin, ja perinteisesti Tiibetin "nunnat" olivat śramaṇerīseja tai he noudattivat vain kahdeksaa tai kymmentä sääntöä.
Rooli Mahāyāna-buddhalaisuudessa

Yogācārabhūmi Śāstraan kuuluvan Mahāyāna Bodhisattvabhūmin mukaan perinteisten Vinaya-sääntöjen hylkääminen on rikkomus Mahāyānaa seuraaville munkeille.
Louis de La Vallée-Poussin kirjoitti, että Mahāyāna-koulukunta luottaa perinteiseen munkkien täydelliseen ordinaatioon ja on näin toimiessa "täysin ortodoksinen" varhaisten buddhalaisten perinteiden askeettilupausten ja sääntöjen mukaan.
Suomuvatsakipuaja

| Suomuvatsakipuaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kipuajat Dendrocolaptidae
Suku::  Suomukipuajat Dendrocolaptes
Laji::  picumnus
Kaksiosainen nimi
 Dendrocolaptes picumnus  Lichtenstein, 1820 

Katso myös
   Suomuvatsakipuaja Wikispeciesissä   Suomuvatsakipuaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suomuvatsakipuaja (Dendrocolaptes picumnus) on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Suomuvatsakipuajaa tavataan Keski-Amerikassa sekä Etelä-Amerikan pohjois- ja keskiosissa. Sen kannaksi arvioidaan 500 000–4 999 999 yksilöä. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta se on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarassa.
Eemil Laurell

| Eemil Laurell> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. joulukuuta 2004 (ikä 20) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  182 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Ilves
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  27
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2024–
Aik. seurat:  Koovee (Mestis)
Eemil Laurell (s. 17. joulukuuta 2004 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Tampereen Ilvestä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Laurell laukoo oikealta.
Ura

Laurell on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän pelasi kaudesta 2019–2020 Ilves Teamin C-nuorissa, josta Laurell siirtyi kaudeksi 2020–2021 Kooveen U18-joukkueeseen. Kaudella 2021–2022 hän debytoi seuran Mestis-joukkueessa, jossa Laurell pelasi neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kaudeksi 2022–2023 hän palasi Ilvekseen ja siirtyi seuran U20-joukkueeseen. Kaudella 2023–2024 Laurell oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 25+15=40. Hän voitti myös Ilveksen sisäisen tehotilaston lukemalla +4. Laurell pelasi kauden loppuun lainalla Kooveen Mestis-joukkueessa, jossa hän pelasi kuusi runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3 ja kaksi pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä.
Toukokuussa 2024 Laurell teki Ilveksen kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2024–2025 seuran U20-joukkueessa. Laurell teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan neljännellä kierroksella 14. syyskuuta 2024 vieraissa sveitsiläistä Genève-Servetteä vastaan. Hänet merkittiin Ilveksen kakkosketjun oikeaan laitaan Erik Borgin ja Kasper Björkqvistin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.30 minuuttia. Laurell sai myös kakkossyöttöpisteen Toni Utusen tekemään maaliin. SM-liigadebyyttinsä hän teki runkosarjan kolmannella kierroksella kotiottelussa Pelicansia vastaan 21. syyskuuta 2024. Laurell merkittiin Ilveksen kolmosketjun oikeaan laitaan Samuli Ratisen ja Adam Najmanin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.37 minuuttia ja Laurellille merkittiin teholukema +1. Hän sai myös yhden kahden minuutin jäähyn korkeasta mailasta. Matti Kaario valitsi Laurellin ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Liigauransa avausmaalin hän teki 30. joulukuuta 2024 kotiottelussa Mikkelin Jukureita vastaan. Laurellin osuma jäi Ilveksen 5–0-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Mika Nieminen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Maaliskuussa 2025 Laurell solmi Ilveksen kanssa kevääseen 2027 ulottuvan jatkosopimuksen. Sopimus sisältää option kaudesta 2027–2028.
John Nehm

| John Nehm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1934 Kööpenhamina, Tanska
Kuollut: 2019 (84–85 vuotta)
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
John Nehm (1934 Kööpenhamina, Tanska – 2019) oli tanskalainen kirjailija, joka kuuluu Tanskan työläiskirjallisuuden keskeisiin kirjailijoihin. Romaanien ja novellien lisäksi hän on kirjoittanut omaelämäkerrallisen teoksen Ståsted søges (1976). Sen pohjalta tehtiin vuoden 1979 elokuva Johnny, 18-vuotias.
Aiheesta muualla

John Nehm, Egedal leksikon (tanskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Pitkäpyrstökipuaja

| Pitkäpyrstökipuaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kipuajat Dendrocolaptidae
Suku::  Deconychura
Laji::  longicauda
Kaksiosainen nimi
 Deconychura longicauda  (Pelzeln, 1868) 

Katso myös
   Pitkäpyrstökipuaja Wikispeciesissä   Pitkäpyrstökipuaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pitkäpyrstökipuaja (Deconychura longicauda) on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Pitkäpyrstökipuajaa tavataan Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajia uhkaa metsien häviäminen. Sen levinneisyysalue on kuitenkin laaja ja populaatio suuri, eikä sen yksilömäärät ole radikaalisti vähenemässä, joten Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee sen elinvoimaiseksi.
Elinympäristö

Pitkäpyrstökipuaja elää kosteissa metsissä. Sitä tavataan alangoilla ja esivuoristoissa. Amazoniassa se elää pääasiassa alle 500 metrin korkeudella, mutta Andien esivuoristossa sitä tavataan 1 700 metrin korkeuteen asti.
Sinulle!

| Sinulle! Kisu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 26. & 30. tammikuuta 1971
 Studio : Finnvox-studio, Helsinki
 Julkaistu: 1971
 Formaatti: LP-levy (5E 062-34388)   C-kasetti (5E 262-34388)
 Tuottaja(t): Reino Bäckman
 Tyylilaji: iskelmä, pop
 Kesto: 36.11
 Levy-yhtiö: EMI Finland
 Levymerkki: EMI   Columbia
Listasijoitukset
  Suomi: Ei listasijoitusta.
Kisun muut julkaisut
|   | Sinulle! 1971 | Kun paljon antaa 1973 |
Sinulle! on suomalaisen iskelmälaulaja Kristian ”Kisu” Jernströmin vuonna 1971 julkaistu esikoisalbumi. Levy sisältää pääasiassa ulkomaisia käännöskappaleita, joita on kirjoittaneet muun muassa Neil Diamond sekä Albert Hammond–Mike Hazlewood -kaksikko.
EMI julkaisi albumin vinyylilevynä ja C-kasettina.
Kappaleet

Kaikki sovitukset Kaj Backlund.
Alahan tulla – 2.24 (alkup. ”Get Out of the Kitchen”, säv. Mike Hazlewood, san. Albert Hammond, suom. san. Chrisse Johansson)
Kolmesti – 3.15 (alkup. ”Knock Three Times”, säv. Irwin Levine, san. L. Russell Brown, suom. san. C. Johansson)
Unten pyörteissä – 3.48 (alkup. ”And the Grass Won’t Pay No Mind”, säv. & san. Neil Diamond, suom. san. C. Johansson)
Odotus – 3.52 (säv. Ronnie Kranck, san. C. Johansson)
Hei vain Kai, käyn luokse Katriinan – 2.44 (alkup. ”Goodbye Sam, Hello Samantha”, säv. & san. Peter Callander – Mitch Murray – Geoff Stephens, suom. san. Pertti Reponen)
Väliäkös sillä sitten on – 2.21 (alkup. ”Make Me Act the Fool”, säv. & san. A. Hammond – M. Hazlewood, suom. san. C. Johansson)
Kuljin puistoon päin – 2.51 (säv. ja san. Veikko Juntunen)
Aikansa kutakin – 3.05 (alkup. ”Cracklin’ Rosie”, säv. & san. N. Diamond, suom. san. C. Johansson)
Nyt riittää saa – 2.53 (alkup. ”Stand Up and Fight”, säv. M. Murray, san. P. Callander, suom. san. C. Johansson)
Pony Express – 3.01 (alkup. ”(Blame It) On the Pony Express”, säv. & san. Roger Cook – Roger Greenaway – Tony Macaulay, suom. san. C. Johansson)
Cherie – 3.00 (alkup. ”Cherie”, säv. & san. Mike Leander – Chas Mills, suom. san. P. Reponen)
Naisen asein – 2.52 (säv. & san. Jukka Kuoppamäki)
Tekijät > Muusikot

Kisu (oik. Kristian Jernström) – laulu
Kaj Backlund – kapellimestari (kaikki paitsi ”Naisen asein”)
Ilpo Saastamoinen – kapellimestari (”Naisen asein”)
Esa Katajavuori – kosketinsoittimet (6, 7, 9)
Raimo Roiha – kosketinsoittimet (1–3, 5, 8, 10, 11)
Seppo Keurulainen – kitarat (7, 9)
Heikki Laurila – kitarat (1–3, 5, 8, 10, 11)
Nono Söderberg – kitarat (kaikki paitsi ”Kuljin puistoon päin”)
Matti Bergström – basso (4, 7–10, 12)
Ilpo Kallio – rummut ja lyömäsoittimet (1–3, 5, 6, 8, 10, 11)
+
Kaj Backlund – trumpetit (1–3, 5, 6, 8–12)
Markku Johansson – trumpetit (1–6, 8–11)
Heikki Hämäläinen ja Jorma Ylönen – viulut (2, 3, 11)
Mauri Pietikäinen – alttoviulut (4)
Tekijät > Tuotanto

Reino Bäckman – tuottaja
Antti Joki / Finnvox-studio, Helsinki – äänitys (äänitetty Helsingissä 26. & 30. maaliskuuta 1971)
Risto Bäckman – ulkoasu
Kauko Virtanen

Kauko Kalevi Virtanen (9. heinäkuuta 1933 Kurkijoki – 19. huhtikuuta 2022) oli suomalainen hammaslääkäri ja proteesiopin professori. Hän oli professorina Oulun yliopistossa vuodesta 1979–1996. Hänen tutkimuskohteensa olivat iensairaudet, leukaprotetiikka ja purentafysiologia.
Virtanen tuli ylioppilaaksi Elisenvaaran yhteiskoulusta vuonna 1953. Hän valmistui hammaslääketieteen tohtoriksi Turun yliopistosta vuonna 1973. Kliinisen hammashoidon erikoislääkäri hänestä tuli 1978. Dosenttina hän toimi 1978–1996. Virtanen oli valtion lääketieteellisen toimikunnan jäsen 1983–1988 ja Oulun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan varadekaani 1991–1993. Hammaslääkäriliiton hallituksen jäsen Virtanen oli 1978–1985 ja puheenjohtaja 1988–1993.
Virtasen vanhemmat olivat maanviljelijä ja rakennusurakoitsija Arvo Oskari Virtanen ja Sylvi Maria (o.s. Hartikainen). Puoliso oli lääketieteen lisensiaatti Salme Virtanen (o.s. Äijälä) vuodesta 1962.
Mustaviirukipuaja

| Mustaviirukipuaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kipuajat Dendrocolaptidae
Suku::  Tikkaskipuajat Xiphorhynchus
Laji::  lachrymosus
Kaksiosainen nimi
 Xiphorhynchus lachrymosus  (Lawrence, 1862) 

Alalajit
 X. l. alarum  X. l. lachrymosus 
Katso myös
   Mustaviirukipuaja Wikispeciesissä   Mustaviirukipuaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustaviirukipuaja (Xiphorhynchus lachrymosus) on Etelä-Amerikan luoteisosissa ja Keski-Amerikassa tavattava kipuajiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan mustaviirukipuaja on noin 23 cm. Lajin pää on valkoinen ja tiheästi mustaviiruinen. Linnun selkä on valkoisen- ja mustankirjava. Mustaviirukipuajan siivet ja pyrstö ovat väriltään tummankastanjanruskeat. . Vatsa on mustavalkoviiruinen. Laji on hyvin helppo tunnistaa ja ainoastaan vähemmän viiruisen X. l. alarum- alalajin voi sekoittaa kaakaokipuajaan (Xiphorhynchus susurrans).
Levinneisyys ja elinympäristö

Mustaviirukipuajaa tavataan Kolumbiasta, Costa Ricasta, Ecuadorista, Nicaraguasta ja Panamasta.  Laji elää subtrooppisten kosteiden metsien latvuskerroksissa ja harvemmin myös metsien laitamilla.  Yleensä linnut pysyttelevät alankomailla alle 1 200 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat

Mustaviirukipuajat liikkuvat yksin tai pareittain puitten latvuksissa yleensä korkeammalla puissa kuin muut kipuajalajit. Lajin pesimäaika kestää helmikuusta toukokuulle.
Raseon

| Raseon 라선특별시 |
| --- | --- |

 Raseonin sijainti Pohjois-Koreassa
 Koordinaatit: 42°15′5″N, 130°17′2.35″E 
Valtio:  Pohjois-Korea
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  754 km²
Väkiluku (2008):  196 954
 – Väestötiheys:  261 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Raseonia vuonna 2011
Raseon (kor. 라선특별시, Raseon-teukbyeolsi, hanja 羅先特別市, McCune–Reischauer Rasŏn-t’ŭkpyŏlsi) on maakuntajaon ulkopuolinen erityiskaupunki Korean demokraattisen kansantasavallan koillisosassa Tumenjoen suulla Kiinan ja Venäjän rajalla. Se rajautuu Pohjois-Korean Pohjois-Hamgyeongin maakuntaan, Kiinan Jilinin maakuntaan ja Venäjän Primorjen aluepiiriin. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 196 954 asukasta.
Historia

Raseon oli alun perin vain pieni kylä. Paikalla on ollut satama vuodesta 1909 lähtien, mutta sillä oli aluksi merkitystä vain paikallisesti. Kaupunki kasvoi vasta, kun satama avattiin kansainväliselle kaupalle vuonna 1912 ja kun Hoeryeongin-Unggin rautatie valmistui vuonna 1933. Satamaa käytettiin Japanin ja Koillis-Kiinan välisessä liikenteessä, jolle se osoittautui nopeasti liian pieneksi. Tätä varten valmistui uusi satama vuonna 1932 noin 25 kilometriä etelään Tumenjoen suulta. Korean sodan jälkeen satama menetti kaupallisen merkityksensä ja sitä käytettiin laivaston tukikohtana, sekä kalastuksessa. Vuonna 1968 kaupunkiin valmistui Neuvostoliiton tuella Sŭngrin öljynjalostamo. Sen toiminta on ajoittain katkeillut taloustilanteesta ja öljyntuonnista riippuen.
Vuonna 1991 Raseoniin avattiin Pohjois-Korean ensimmäinen vapaakauppa-alue. Nykyinen kaupunki syntyi vuonna 1993 aiemman Rajinin kaupungin ja Seonbongin piirikunnan yhdistyessä, ja siitä tehtiin samalla Pjongjangin tavoin suoraan keskushallinnon alaisuudessa oleva kaupunki (jikhalsi). Vuoteen 2000 saakka se tunnettiin yhdistelmänimellä Rajin-Seonbong. Raseon liitettiin osaksi Pohjois-Hamgyeongin maakuntaa vuonna 2004, mutta vuonna 2010 siitä tehtiin jälleen maakuntajaon ulkopuolinen erityiskaupunki. Erityiskaupunkinimityksen tarkempaa hallinnollista merkitystä ei tunneta.
Pohjois-Korea sulki rajansa turisteilta tammikuussa 2020. Helmikuussa 2025 kiinalaiset matkatoimistot alkoivat järjestämään matkoja ulkomaisille turisteille Raseonin alueelle.
Talous

Rasonin tärkeimpiä teollisuuden haaroja ovat öljynjalostus, energia-, kone-, puunjalostus-, elintarvike- ja sementtiteollisuus. Ennen Sŭngrin kemikaalikompleksin ja sähkövoimalan valmistumista kalastus muodosti 60 % kaupungin tuotannosta. Vuoteen 1983 mennessä kalastuksen osuus oli enää 9,4 %. Kalastus on kuitenkin edelleen merkittävä elinkeino. Rasonin maito ja maitotuotteet ovat tunnettuja Pohjois-Koreassa. Vapaakauppa-alueen merkitystä on kuvailtu pienimuotoiseksi. Alueella toimii kuitenkin etenkin kiinalaisia yrityksiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raseon Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Rason Wikivoyagessa (englanniksi)
| n k Pohjois-Korean kaupungit |
| --- | --- | --- |
| Keskushallinnon alainen kaupunki | Pjongjang |  |
| Erityisasemassa olevat kaupungit | Gaeseong • Nampo • Raseon |  |
| Maakuntien pääkaupungit | Cheongjin • Ganggye • Haeju • Hamheung • Hyesan • Pyeongseong • Sariwon • Sinuiju • Wonsan |  |
| Muut kaupungit | Anju • Dancheon • Deokcheon • Gaecheon • Gimchaek • Guseong • Hoeryeong • Huicheon • Jeongju • Manpo • Muncheon • Sinpo • Songnim • Suncheon |  |
luettelo kaupungeista
| n k Pohjois-Korean hallinnolliset alueet |
| --- | --- | --- |
| Maakunnat | Gangwon • Etelä-Hamgyeong • Etelä-Hwanghae • Etelä-Pyeongan • Jagang • Pohjois-Hamgyeong • Pohjois-Hwanghae • Pohjois-Pyeongan • Ryanggang |  |
| Erityisasemassa olevat kaupungit | Pjongjang • Nampo • Raseon |  |
| Erityishallintoalueet | Gaeseongin teollisuusalue • Geumgangvuoren matkailualue • Sinuijun erityishallintoalue |  |
Rajin-hotelli.
Theodor Herzl

| Theodor Herzl |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. toukokuuta 1860 Pest, Unkarin kuningaskunta
Kuollut: 3. heinäkuuta 1904 (44 vuotta) Reichenau an der Rax, Ala-Itävalta, Itävalta-Unkari
Kansalaisuus:  Itävalta-Unkari
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Puoliso:  Julie Naschauer (1889–)
Uskonnollinen kanta:  juutalaisuus
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheet:  sionismi
Pääteokset:  Juutalaisvaltio (1896) Altneuland (1902)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Theodor Herzl (unk. Herzl Tivadar, hepr. ‏בנימין זאב הרצל‎, Benjamin Ze’ev Herzl ; 2. toukokuuta 1860 Pest – 3. heinäkuuta 1904 Reichenau an der Rax, Ala-Itävalta) oli itävalta-unkarilainen juutalainen toimittaja, näytelmäkirjailija ja nykyaikaisen sionismin perustaja. Herzl vakuuttui 1890-luvulla siitä, että juutalaiset eivät pysty koskaan vapautumaan vainoista, elleivät he perusta omaa itsenäistä juutalaisvaltiotaan. Herzl ryhtyi ajamaan juutalaisvaltion asiaa kirjoituksin ja tapaamalla valtionjohtajia, ja vuonna 1897 hän perusti Maailman Sionistijärjestön. Vaikka Herzl kuolikin jo vuonna 1904, sionistiliike onnistui lopulta itsenäisen juutalaisvaltion perustamisessa Israeliin, minne Herzl itsekin haudattiin.
Kuolema ja hauta

Herzl kuoli Itävallassa vuonna 1904. Hänet haudattiin wieniläiselle hautausmaalle Döblingin alueelle. Hänen jäännöksensä tuotiin Israeliin vuonna 1949 ja haudattiin Jerusalemiin Herzl-vuorelle, joka nimettiin hänen mukaansa. Hänen arkkunsa oli verhottu sinivalkoiseen verhoon, joka oli koristeltu Daavidin tähdellä, joka ympäröi Juudan leijonaa, ja seitsemällä kultatähdellä, jotka muistuttivat Herzlin alkuperäistä ehdotusta juutalaisvaltion lipusta.
Suomennettu teos

Juutalaisvaltio.  ((Der Judenstaat, 1896.) Suomentanut Markus Jääskeläinen)  Turku:  Savukeidas, 2010.  ISBN 978-952-5500-61-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Theodor Herzl Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef 
Herzl (keskellä) muiden sionistien kanssa Jerusalemissa vuonna 1898.
Herzlin hauta Döblingin hautausmaalla Wienissä.
Herzlin hauta Herzl-vuorella Jerusalemissa
Kunniavartija seisoo Herzelin arkun vieressä Israelissa 1949.
Finnfoto

| Finnfoto ry |
| --- | --- |
Perustettu:  1971
Toimiala:  Valokuvaajien etujärjestö
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  Jäsenjärjestöjä 8 kpl.  (2023) jäsenjärjestöjen jäseniä yli 10 000.
toiminnanjohtaja:  Mikko Säteri
Puheenjohtaja:  Kari Tolonen
Hallitus (1.1.2024-31.12.2024):  pj. järjestöneuvos Kari Tolonen, vpj. Anna Kaleva-Tsagklas, Boris Fagerström, Pirjo Lindfors, Heikki Kuisma, Ville Friman, Merja Ailama-Mäkitalo, Amanda Lehtola.
 Finnfoton jäsenyhdistykset ovat rekisteröityjä, valtakunnallisia valokuvaajajärjestöjä. 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Finnfoto ry (aiemmin Suomen Valokuvajärjestöjen Keskusliitto Finnfoto. Finnfoto - Suomen Valokuvajärjestöt) on suomalaisen valokuvausalan keskusjärjestö. Yhdistys valvoo valokuvaajien tekijänoikeuksia, ottaa kantaa tekijänoikeuskysymyksiin sekä pyrkii edistämään tekijänoikeuslainsäädäntöä. Se antaa lausuntoja julkishallinnollisten tahojen, kuten esimerkiksi opetusministeriön, lisäksi erilaisille yhteisöille ja tekee esityksiä ja aloitteita jäsenyhdistyksiä koskevissa valokuvausalan asioissa.
Finnfoton tavoitteena on parantaa valokuvaajien asemaa ja lisätä heidän ammatillista arvostustaan. Yhdistys edistää myös valokuvataidetta ja valokuvakulttuuria sekä ylläpitää ja kehittää jäsenjärjestöjensä yhteistyötä. Yhdistys on Kopiosto ry:n jäsen ja jakaa Kopioston vuosittaiset kopiointikorvaukset valokuvaajien osalta.
Finnfoto toimii jäsenenä Tekijänoikeudellinen yhdistys ry:ssä ja kansainvälisessä Pyramide Europe -järjestössä, joka valvoo valokuvaajien tekijänoikeuksia ja kehittää lainsäädäntöä EU:n alueella yhteistyössä tekijänoikeusjärjestöjen kanssa. The Federation of European Photographers on yhdistykselle tärkeä yhteistyökumppani Euroopan alueella. Yhteispohjoismainen toiminta painottuu epävirallisiin kokouksiin.
Finnfoto järjestää ja tukee valokuvanäyttelyhankkeita sekä jakaa vuosittaisia apurahoja valokuvaajille. Yhdistys julkaisee myös valokuvausalaan liittyviä teoksia. Viime vuosikymmeninä näyttävin yhdistyksen järjestämä tapahtuma on ollut vuodesta 1988 järjestetty Fotofinlandia-kilpailu.
Finnfoto myöntää vuosittain tunnustuspalkinnon yhteisölle tai henkilölle, joka on vaikuttanut merkittävällä tavalla suomalaisen valokuvauksen kehitykseen.
Finnfoto Galleriat

Finnfoto Galleria on konsepti, jonka puitteissa järjestetään valokuvanäyttelyitä suomalaisissa kauppakeskuksissa. Ensimmäinen galleria avattiin helmikuussa 2023 Helsingin Kalasataman Redissä, ja sellainen on myös Kannelmäen Kaaressa, Lempäälän Ideaparkissa ja Hämeenlinnan Goodmanissa. Näissä kauppakeskuksissa kiertävät näyttelyt vaihtuvat kahden kuukauden välein
Tunnustuspalkinnon saajat

1998 Matti J. Kaleva
1999 Mikko Pekari
2000 Tuomo-Juhani Vuorenmaa
2001 Salme Simanainen
2002 Kai Nordberg
2003 Hannu Hautala
2004 Räshid Nasretdin
2005 Leena Saraste
2006 Jukka Kukkonen
2007 Sakari Nenye
2008 Lassi Rautiainen
2009 Pekka Punkari
2010 Boris Fagerstöm
2011 Juha Suonpää
2012 Kari Kuukka
2013 Benjam Pöntinen
2014 Laura Luostarinen
2015 Merja Salo
2016 Caj Bremer
2017 Sakari A. Mäkelä
2018 Kaija Keskinen
2019 Asko Vivolin
2020 Maria Rehbinder
2021 Asko Mäkelä
2022 Joonas Mankki
2023 Matti Harju
2024 Heikki Willamo
Jäsenet

Finnfotoon kuuluu kahdeksan valokuvausjärjestöä:
Suomen Ammattiluontokuvaajat ry
Suomen Ammattivalokuvaajat ry
Suomen Fotokaupan Liitto ry
Suomen Kameraseurojen Liitto
Suomen koulukuvausliitto ry
Suomen Luonnonvalokuvaajat SLV ry
Nuoret Valokuvaajat ry
Taidevalokuvaajat Foto-Art ry
Aiheesta muualla

Finfoto – Suomen Valokuvajärjestöjen ry:n verkkosivut
Paavo Virtanen (jalkapalloilija)

Paavo Valdemar Virtanen (11. maaliskuuta 1915 – 27. marraskuuta 1998) oli suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Virtanen edusti pelaajana Helsingin Palloseuraa (HPS) vuosina 1934–1948 ja Pallo-Iiroja vuosina 1948–1960 (edustusjoukkue, kakkosjoukkue, ikämiehet). Hän voitti HPS seurassa Suomen mestaruuden 1934 ja 1935. Kaikkiaan Virtanen pelasi 11 kauden aikana 102 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 18 maalia.
Virtanen oli HPS:n kapteeni vuosina 1939–1947 vastaten samanaikaisesti edustusjoukkueen valmennuksesta. Hän oli HPS:n johtokunnan jäsen 1942–1947 ja seuran sihteeri 1946 ja 1947.
Virtanen muutti Raumalle 1947 ja liittyi Pallo-Iiroihin 14.11.1947. Hän oli Pallo-Iirojen jalkapallon edustusjoukkueen kapteeni 1948–1950 ja valmentaja 1947–1950, 1955–1957 ja 1959. Lisäksi hän toimi Pallo-Iirojen jalkapallojaostossa 1947–1955, juniorivalmentajana 1951–1953 ja 1955–1956, sekä seuran sihteerinä 1948–1951 ja 1955–1956. Pallo-Iirojen johtokunnan puheenjohtaja Virtanen oli 1966. Virtasen valmentajakaudella Pallo-Iirot nousivat toiseksi korkeimmalle sarjatasolle jalkapalloilussa edeten Jalkapallon Suomen Cup:ssa neljän parhaan joukkoon 1955.
Virtanen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1935–1937 kolme maaottelua.
Virtanen oli Suomen Palloliiton (SPL) Satakunnan piirin johtokunnan jäsen 1954–1960, SPL:n liittovaltuuston jäsen 1954–1955 ja 1958–1959. Hän on saanut SPL:n hopeisen (1955) ja kultaisen (1960) ansiomerkin.
Virtanen työskenteli Lönnström–yhtiöiden Ammus-Sytytin Oy:ssa Raumalla ja eläköityi 1980. Virtasen perheeseen kuuluivat puolison Hellä Lahjan lisäksi pojat Jukka (s. 1939) ja Pekka (s. 1944).