stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Black Prince (1861)

| HMS Black Prince |
| --- | --- |
 HMS Black Prince

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Robert Napier and Sons, Govan
Kölinlasku:  12. lokakuuta 1859
Laskettu vesille:  27. helmikuuta 1861
Palveluskäyttöön:  27. syyskuuta 1862
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 1923
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 284 t
Pituus:  128m
Leveys:  17,8 m
Syväys:  8,2 m
Koneteho:  5 772 ihp
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  705
Aseistus
Aseistus:  1867: 4 x 8" MLR -tykkiä 24 x 7" MLR -tykkiä 4 x 20 naulan BL -tykkiä
HMS Black Prince oli Ison-Britannian merivoimien Warrior-luokan panssarifregatti. Vuonna 1862 valmistunut alus romutettiin 1923.
Valmistus

HMS Invincibleksi nimetty alus tilattiin 23. syyskuuta 1859 Napier and Sonsilta Govanista Glasgow'sta, joka hyväksyi tilauksen 6. lokakuuta. Köli laskettiin 12. lokakuuta 1859 telakkanumerolla 98 ja alus laskettiin vesille 27. helmikuuta 1861 HMS Black Princenä, joksi sen nimi oli muutettu 17. tammikuuta 1860. Alus valmistui 12. syyskuuta 1862.
Palvelus

Alus liitettiin 17. kesäkuuta 1862 palvelukseen otettaessa Kanaalin laivastoon ensimmäisenä päällikkönään James Francis Ballard Wainwright. Aluksen päällikkyyden vastaanotti 20. syyskuuta 1864 Frederick Herbert Kerr. Alus siirrettiin 7. toukokuuta 1866 Irlannin rannikolle Corkiin Queenstowniin lippulaivaksi päällikkönään John Corbett.
Oltuaan telakalla huollettavana vuosina 1867-1868 alus sijoitettiin vartiolaivaksi Clyde-joelle. Alus hinasi sisaraluksensa kanssa vuonna 1869 kelluvan telakan Madeiralta Bermudalle.
Alus oli huollettavana vuosina 1874-1875, jonka päätyttyä se palasi Kanaalin laivastoon kontra-amiraali John Dalrymple-Hayn lippulaivaksi. Alus siirrettiin vuonna 1878 Devonportissa reserviin, jolloin se luokiteltiin panssaroiduksi risteilijäksi. Alus palasi palvelukseen vuosittaisten sotaharjoitusten aikana.
Black Prince muutettiin 1896 satamaan sijoitetuksi koululaivaksi Queenstowniin ja se nimettiin vuonna 1903 HMS Emeraldiksi. Alus siirrettiin 1910 Plymouthiin, ja se nimettiin HMS Impregnable III:ksi liitettäessä koulutuskeskus HMS Impregnableen. Alus myytiin romutettavaksi 21. helmikuuta 1923.
Bisaltia

Bisaltia ja muut Makedonian valtakunnan alueet (n. 334–323 eaa.) kartalla.
Bisaltia (m.kreik. Βισαλτία, lat. Bisaltica) oli antiikin aikainen alue ja myöhempi Makedonian valtakunnan osa Traakiassa. Se sijaitsi Khalkidiken niemimaan juuressa sen pohjoispuolella.
Maantiede

Bisaltia käsitti Strymoninlahden pohjukan alueen sekä sisämaa-alueen, joka ulottui lännessä Krestonian rajalle ja idässä Kerkinitis-järvelle sekä Strymon-joelle. Sen eteläpuolella sijaitsi Mygdonia, pohjoispuolella Odomantike ja Sintike ja itäpuolella eli Strymonin toisella puolella Edonis.
Bisaltiassa virtasi Bisaltes-niminen joki. Sitä on arveltu joko samaksi joeksi, joka laski Strymoniin lähellä Amfipolista, tai joeksi, jonka kautta Bolbe-järvi laski mereen. Alueen tärkein kaupunki oli Argilos.
Maantiede > Polikset

Bisaltian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Amfipolis
Argilos
Berge
Trailos
Historia

Bisaltiaa asutti alun perin bisaltien (Bisaltai, Βισάλται) heimo, jotka olivat traakialaisia. Kreikkalaiset perustivat alueen polikset siirtokuntinaan 600–400-luvuilla eaa. Argiloksen perustivat Androkselta tulleet asuttajat. Alue löi omaa rahaa jo arkaaisella kaudella.
Herodotoksen mukaan Bisaltiaa samoin kuin Krestoniaa hallitsi Makedoniasta riippumaton traakialainen päällikkö vielä persialaissotien ja Kserkseen sotaretken vuonna 480 eaa. aikaan. Thukydideen mukaan alue oli peloponnesolaissodan alkaessa liitetty Makedonian valtakuntaan. Bisaltialaiset saivat tuolloin jäädä alueelle. Bisaltialaiset asuttivat osan Akten niemestä eli Athoksesta.
Nykyinen saman seudun käsittävä Visaltían kunta on nimetty antiikin aikaisen alueen mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bisaltia Wikimedia Commonsissa
Argiloksen raunioita.
Bisaltian lyömä oktadrakhma, n. 475–465 eaa.
Rube Bloom

Reuben ”Rube” Bloom (24. huhtikuuta 1902 New York – 30. maaliskuuta 1976 New York) oli yhdysvaltalainen pianisti ja säveltäjä. Hän aloitti uransa vaudeville-pianistina vuonna 1919 ja soitti 1920-luvulla muun muassa Red Nicholsin, Miff Molen, Eddie Langin, Joe Venutin sekä Tommy ja Jimmy Dorseyn kanssa. Lisäksi hän säesti laulajia kuten Annette Hanshaw’ta ja Ethel Watersia ja soitti vuonna 1924 Bix Beiderbecken ja Frankie Trumbauerin kanssa Sioux City Six -yhtyeessä. Hän teki vuosina 1926–1928 yhteensä 23 soolopianonauhoitusta. Vuonna 1930 hän johti Bayou Boys -nimistä yhtyettä, johon kuuluivat muun muassa Benny Goodman ja Adrian Rollini.
Bloom oli pianistina itseoppinut. Hän oli merkittävä ragtime-musiikin säveltäjä ja teki myös runsaasti populaarimusiikkia. Hän voitti vuonna 1928 Victor Recordsin järjestämän lauluntekokilpailun kappaleella ”Song of the Bayou”. Hän työskenteli 1930-luvulla useiden sanoittajien, muun muassa Ted Koehlerin, Harry Rubyn, Martin Smolevin ja Johnny Mercerin kanssa.
Hänen säveltämistään lauluista tunnetuimpiin kuuluvat ”The Man from the South”, ”Truckin’”, ”Give Me the Simple Life”, ”Don’t Worry About Me”, ”Fools Rush In” sekä Duke Ellingtonin myöhemmin levyttämä ”Soliloquy”. Musiikin säveltämisen ja esittämisen lisäksi Bloom kirjoitti useita kirjoja pianonsoitosta.
Alessandro Blasetti

Alessandro Blasetti (keskellä) elokuvaohjaajan roolissa Luchino Viscontin elokuvassa Bellissima (1951).
Alessandro Blasetti (3. heinäkuuta 1900 Rooma – 1. helmikuuta 1987 Rooma) oli italialainen elokuvakriitikko, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Häntä pidetään yhtenä Italian elokuvahistorian merkittävimmistä hahmoista.
Blasetti valmistui juristiksi, mutta työskenteli toimittajana ja elokuva-arvostelijana perustaen useita alan lehtiä. Vuonna 1929 hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa, Pontisten soiden ankaraa talonpoikaiselämää voimakkaasti kuvaavan Solen (”Aurinko, 1929), jossa on havaittavissa uuden neuvostoelokuvan vaikutusta. Vuonna 1930 Blasetti teki Stefano Pittalugan Cines-studiolle äänielokuvan Resurrectio (”Ylösnousemus”). Seuraavia ohjaustöitä olivat maaseutukuvaus Terra madre (”Maaäiti”, 1932), Cesare Vivianin napolilaiskomedia La tavola dei poveri (”Köyhien pöytä”, 1932) sekä ohjaajan parhaana pidetty elokuva 1860 (1933), joka kertoo realistisesti Giuseppe Garibaldin sotaretkestä Sisiliaan. Vuonna 1934 Blassetti kuvasi Mussolinin vallankaappausta ihannoivan elokuvan Vecchia guardia (”Vanha kaarti”, 1934), mutta luopui uskostaan fasismiin Italian hyökättyä Etiopiaan.
1930-luvun loppupuolella Blasetti teki joukon kaupallisia melodraamoja, salonkikomedioita ja historiallisia pukudraamoja. Historiallista fantasiaa, toimintaseikkailua ja romantiikkaa yhdistelevä Rautakruunu (La corona di ferro, 1941) sai sodanvastaisuudestaan huolimatta Venetsian elokuvajuhlien Mussolini-palkinnon. Kauppamatkustajan päivää kuvaavaa elokuvaa Quattro passi fra le nuvole (”Neljä askelta pilvissä”, 1942) pidetään yhtenä neorealismin edeltäjistä.
Toisen maailmansodan jälkeen Blasetti ohjasi vastarintaliikettä kuvaavan elokuvan Un giorno nella vita (”Päivä elämästä”, 1946) sekä joukon hyvin erilaisia filmejä kuten historiallisen spektaakkelin Fabiola (1948) ja pienen neorealistisen komedian Prima comunione (”Konfirmaatio”, 1950). Ohjaaja pani alulle italialaisen episodielokuvan, italialaisena komediana tunnetun lajityypin sekä saattoi yhteen Sophia Lorenin ja Marcello Mastroianni komedioissa Vahinko, että olet lurjus (Peccato che sia una canaglia, 1955) ja On ihanaa olla nainen (La fortuna di essere donna, 1956). Vaurastuvaa italialaista yhteiskuntaa arvostelevan elokuvan Io, io, io … e gli altri (”Minä, minä, minä ja muut”, 1965) jälkeen Blasetti työskenteli lähinnä televisioissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alessandro Blasetti
IMDb: Alessandro Blasetti (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Biseridens

| Biseridens |
| --- | --- |
 Rekonstruktio
 Permikausi Guadalupe, 270 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Kladi::  Synapsidit Synapsida
Lahko::  Terapsidit Therapsida
Kladi::  Neotherapsida
Alalahko::  †Anomodontia
Suku::  †Biseridens  Li & Cheng 1997
Kaksiosainen nimi
 † Biseridens qilianicus  Li & Cheng 1997 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Biseridens (nimen merkitys: ”kaksi riviä hampaita”) on sukupuuttoon kuollut Anomodontiaan kuuluva terapsidisuku. Siihen kuulu yksi tunnettu laji Biseridens qilianicus. Se eli permikauden Guadalupe-epookin aikana nykyisen Kiinan alueella noin 270 miljoonaa vuotta sitten.
Ominaisuudet

Biseridensin kallon pituus on tunnetuilla yksilöillä noin 17 cm, ja sillä on muista tieteelle kuvatuista Anomodontia-kehityslinjan terapsideista poiketen erilaistunut hampaisto: kulmahampaat, etuhampaat ja poskihampaat. Lisäksi siltä puuttui alaleuan luiden välissä oleva aukko.
Fossiililöydöt

Biseridens tunnetaan kolmesta eri fossiililöydöstä, jotka on tehty Xidagou-muodostumasta Gansun maakunnasta Kiinasta. Suvun holotyyppi (IGCAGS V 632) on sirpaleinen kallo, josta puuttuu etuosa ja pala alaleukaa. Paratyyppi (IVPP V 12009) käsittää alaleukojen etuosan hampaineen. Kolmas löytö (IVPP V 16013) on lähes kokonainen kallo, josta puuttuu takaraivo. Kallon lisäksi löytöön kuuluu alaleuka ja 14 nikamaa.
Luokittelu

Ensimmäisten sirpaleisten löytöjen perusteella J. Li ja Z. Cheng kuvasivat Biseridensin Eotitanosuchiaan kuuluvana terapsidina vuonna 1997. B. Battail kuitenkin arveli vuoden 2000 artikkelissaan Biseridensin kuuluvan sittenkin Anomodontiaan, ja että se olisi sukua Ulemicalle. Kuitenkin koska fossiililöydöt olivat huonosti säilyneitä, hänen tuloksiaan ei voitu vielä tuolloin varmentaa. Battailin arvio osoittautui myöhemmin oikeaksi, kun Jun Liu, Bruce Rubidge ja Jinling Li kuvasivat hyvin sälyneen Biseridensin kallon vuonna 2009. Fylogeneettisten analyysien perusteella Biseridens osoittautui kaikista basaalisimmaksi (”primitiivisimmäksi”) tunnetuksi anomodontiksi.
Luokittelu > Fylogenia

Tämä kladogrammi perustuu kallon ominaisuuksiin, sillä useimmat näistä terapsideista tunnetaan vain kallon perusteella. Jun Liu, Bruce Rubidge & Jinling Li (2009):
Don Black

Don Black Oscar-gaalassa vuonna 2010.
Don Black, oik. Donald Blackstone (s. 21. kesäkuuta 1938 Lontoo), on englantilainen sanoittaja ja teatterikäsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa James Bond -tunnuskappaleiden sanoittamisesta sekä hänen työstään brittiläisen säveltäjä Andrew Lloyd Webberin kanssa.
Elämä ja ura

Lontoon Hackneystä kotoisin oleva Black aloitti uransa stand up -koomikkona. Sanoittajana hänen debyyttinsä oli John Barryn West End -musikaali Billy. Vuonna 1966 Barryn ja Blackin kappale ”Born Free” voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon. Michael Jacksonin esittämä vuoden 1972 kappale ”Ben” nousi Britanniassa listaykköseksi ja palkittiin seuraavana vuonna parhaan laulun Golden Globe -palkinnolla.
Black sanoitti Lloyd Webberin musikaalit Tell Me on a Sunday, Sunset Boulevard ja Aspects of Love. Sunset Boulevardista hän voitti parhaan käsikirjoituksen ja parhaan sanoituksen Tony-palkinnot.
Black sanoitti musiikkia yhdysvaltalaisen Quincy Jonesin säveltämälle Riehakas ryöstö (engl. The Italian Job) -elokuvan musiikkiraidalle vuonna 1969. Yhteensä hän on sanoittanut urallaan yli sata elokuvamusiikkikappaletta. Muita Blackin musiikkia sisältäviä elokuvia ovat muun muassa Kova kuin kivi (1969), Vaaleanpunainen pantteri iskee jälleen (1976), Minun Afrikkani (1985) ja Tanssii susien kanssa (1990). Hän on sanoittanut tunnuskappaleet viiteen James Bond -elokuvaan: Pallosalama (1965),  Timantit ovat ikuisia (1971), 007 ja kultainen ase (1974), Huominen ei koskaan kuole (1997) ja Kun maailma ei riitä (1999).
Tunnettuja sanoituksia

Tom Jones: ”Thunderball” (1965, säv. John Barry)
Matt Monro: ”Born Free” (1966, säv. Barry)
Lulu: ”To Sir with Love” (1967, säv. Mark London)
Shirley Bassey: ”Diamonds Are Forever” (1971)
Michael Jackson: ”Ben” (1972, säv. Walter Scharf)
Lulu: ”The Man with the Golden Gun” (1974, säv. Barry)
Marti Webb: ”Take That Look off Your Face” (1978, säv. Andrew Lloyd Webber)
Sarah Brightman ja José Carreras: ”Amigos Para Siempre” (1992, säv. Lloyd Webber)
k.d. lang: ”Surrender” (1997, säv. David Arnold ja David McAlmont)
Garbage: ”The World Is Not Enough” (1999, säv. Arnold)
Blossius

Gaius Blossius (100-luku eaa.) roomalainen stoalainen filosofi. Plutarkhoksen mukaan hän oli Antipatros Tarsoslaisen oppilas ja kotoisin Cumaesta, Campaniasta.
Blossius ja kreikkalainen reetori Diofanes saivat tribuuni Tiberius Gracchuksen toimittamaan maauudistuksen plebeijien puolesta. Tiberiuksen poliittiset vastustajat syyttivät häntä kansan yllyttämisestä kansannousuun. Lopulta Tiberius salamurhattiin ja hänen ruumiinsa heitettiin Tiber-jokeen.
Tiberiuksen kuoleman jälkeen konsulit kuulustelivat Blossiusta asiasta. Blossius myönsi tehneensä kaiken mitä Tiberius oli pyytänyt häneltä. Konsulit kysyivät, mitä hän olisi tehnyt, jos Tiberius olisi käskenyt hänet polttamaan Juppiterin temppelin. Hän vastasi, ettei Tiberius olisi antanut sellaista käskyä, ellei se olisi todellakin ollut Rooman kansan parhaaksi. Tämän jälkeen hänet vapautettiin. Blossius muutti Asiaan ja osallistui siellä Aristonikoksen kapinayritykseen Roomaa vastaan. Sen epäonnistuttua hän teki itsemurhan.
Bleu d’Auvergne

Bleu d’Auvergne -juustoa
Lähikuva juuston rakenteesta.
Bleu d’Auvergne [blø dovɛʁɲ] on ranskalainen lehmänmaidosta valmistettava puolipehmeä sinihomejuusto. Bleu d’Auvergne valmistetaan Cantalin ja Puy-de-Dômen alueella Auvergnessa Ranskassa. Sillä on EU:n suojattu alkuperänimitys.
Bleu d’Auvergnen historia ulottuu vuoteen 1845, jolloin Antoine Roussel alkoi valmistaa sitä Puy-de-Dômessa. Roussel huomasi joidenkin kellariin säilöttyjen juustojen muuttuvan sinisiksi ja saavan hyvän tuoksun ja maun. Roussel pyrki tuottamaan saman tapaista juustoa itse, mutta yritykset epäonnistuivat kunnes hän tajusi juustojen viereen asetetun ruisleivän saavan samaa sinistä homekasvustoa. Roussel alkoi soveltaa havaintojaan, teki juustoonsa reikiä ja lopputuloksena oli nykyisen kaltainen Bleu d’Auvergne.
Bleu d’Auvergnen valmistamiseen käytetään pastöroitua tai raakamaitoa. Maitoon lisätään maitofrementtejä ja Penicillium roqueforti -hometta.Tämän jälkeen seokseen lisätään juoksute. Syntynyt juustomassa pilkotaan pieniksi kuutioksi. Kuutioita sekoitetaan, jolloin niihin muodostuu ohut kalvo. Kalvo estää kuutioita tarttumasta toisiinsa, mikä on oleellista homeen kasvun kannalta. Tämän vaiheen jälkeen juusto asetetaan muotteihin, joita käännellään ajoittain heran poistamiseksi. Juustoon hierotaan suolaa ja parin päivän jälkeen juustoon tehdään neulalla reikiä, jotka auttavat homeen kasvua. Juustoa kypsytetään vähintään neljän viikon ajan 7–9 °C lämpötilassa, minkä jälkeen se pakataan ja siirretään säilytettäväksi kylmätiloihin. 2–3 kilon juustoon käytetään noin 20–25 litraa maitoa. Vuonna 2015 suojatun alkuperäisnimityksen juustoa valmistettiin seitsemässä yrityksessä ja neljällä maatilalla. Vuosittain tuotetun juuston määrä on noin 5 100 tonnia, ja noin 29 prosenttia tuotannosta viedään ulkomaille.
Bleu d’Auvergne -harkkojen leveys on 10,5–20 cm, ne painavat 350 grammasta 3 kilogrammaan ja niissä on ohut kuori. Bleu d’Auvergnen rasvapitoisuus kuiva-aineesta on 50 prosenttia. Sen maku on voimakas ja suolainen. Sitä suositellaan muun muassa jälkiruoaksi tai aperitiivin kanssa nautittavaksi, mutta se sopii myös salaatteihin ja kohokkaisiin tai lämpimän pähkinäleivän päälle. Riom-ès-Montagnesissa pidetään vuosittain fête du Bleu d’Auvergne -juhlat.
Aiheesta muualla

Fromage AOP Bleu d'Auvergne Syndicat Interprofessionnel Régional du Bleu d'Auvergne. (ranskaksi)
Blufferit

| Blufferit> The Bluffers |
| --- | --- |
 Sarjan alkulogo.
Tyyli:  animaatio
Kestoaika:  noin 25 minuuttia
Luoja(t):  Frank Fehmers
Alkuperämaa:   Alankomaat
Alkuperäiskieli:  hollanti
Esitetty:  1984 – 1991
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  13
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Frank Fehmers
Tuotantoyhtiö(t):  Frank Fehmers Productions
Aiheesta muualla
IMDb 
Blufferit (engl. The Bluffers) on lapsille suunnattu piirrossarja. Sarja tehtiin Alankomaissa ja sen ensiesiintyminen oli vuonna 1984. Yksittäisen jakson pituus on noin 25 minuuttia. Ohjelman tuotantoyhtiönä oli Frank Fehmers Productions. Tarinan hahmot seikkailevat "Bluffooniassa", jossa sarjan päävihollinen "Salakelmi" ja hänen robottiavustajansa "Silikoni" suunnittelevat Bluffoonian ainoan metsän ja sen asukkien Bluffereiden tuhoamista. Suomessa sarjaa on julkaistu kaseteilla 90-luvulla suomenkielisellä jälkiäänityksellä. Suomenkielisessä versiossa Pauli Virta näytteli kaikki roolit.
Blob (sarjakuvahahmo)

| Blob |
| --- | --- |
Luoja(t):  Stan Lee, Jack Kirby
Kustantamo:  Marvel Comics
Ensiesiintyminen:  X-Men vol. 1 #3 (1964)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Frederick "Fred" J. Dukes
Ryhmäsidokset:  Pahojen Mutanttien Veljeskunta X-Joukot Puolustajat
Voimat:  Nykyisin ei voimia, aikaisemmin: Yli-inhimillinen voima, kestävyys ja joustavuus  Oma painovoimakenttä
Blob, oikealta nimeltään Frederick J. Dukes, on Marvel Comicsin sarjakuvahahmo ja Ryhmä-X:n vastustaja. Hän esiintyi ensimmäisen kerran X-Men -lehden kolmannessa numerossa, joka oli Stan Leen ja Jack Kirbyn käsialaa.
Blob esiintyi alun perin sirkuksessa ja väitti olevansa horjumaton. Hänellä olikin huomattava määrä massaa, jonka ansiosta hän pystyi hyödyntämään yliluonnollista voimaansa ja luomaan oman painovoimakentän vetäen kohteita puoleensa. Professori X yritti suostutella Blobia liittymään perustamaansa supersankariryhmään, mutta Blobilla oli rikollisen mieli ja halusi käyttää voimiaan rikolliseen toimintaan liittyen Pahojen Mutanttien Veljeskuntaan.
Blob esiintyi vuoden 2009 elokuvassa X-Men Origins: Wolverine, jossa häntä esitti näyttelijä Kevin Durand. Hahmo esiintyi myös vuonna 2016 elokuvassa X-Men: Apocalypse, jossa häntä näytteli painija Gustav Claude Ouimet, tunnettu myös nimellä Giant.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989 | Alan Oppenheimer | Pryde of the X-Men |  |  |
| 1993–1994 | Robert Calt | X-Men |  |  |
| 2000–2003 | Michael Dobson | X-Men: Evolution |  |  |
| 2002 2004 | Mark Klastorin |  |  | X-Men: Next Dimension X-Men Legends |
| 2005 | Peter Lurie |  |  | X-Men Legends 2: Rise of Apocalypse |
| 2008–2009 | Stephen Stanton | Wolverine and the X-Men |  |  |
| 2009 | Gregg Berger |  |  | X-Men Origins: Wolverine |
| 2009 | Kevin Durand |  | X-Men Origins: Wolverine |  |
| 2016 | Gustav Claude Ouimet |  | X-Men: Apocalypse |  |
| 2024 | Mike Waters |  | Deadpool & Wolverine |  |
Peter Blomberg

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 23. marraskuuta 1981 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Närpiö, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 192 cm
Junioriseurat
1992–2000: Närpes Kraft
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2000–2005 | Närpes Kraft | 123 | (8) |
| 2006–2008 | IFK Mariehamn | 51 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 174 | (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Peter Blomberg (s. 23. marraskuuta 1981 Närpiö) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Blomberg edusti kuuden kauden ajan närpiöläistä Kraftia Ykkösen ja Kakkosen tasolla ennen siirtymistään Veikkausliiga-joukkue IFK Mariehamniin kaudeksi 2006. Hän debytoi Veikkausliigassa 27. huhtikuuta 2006 ottelussa Honkaa vastaan.
Blomberg kuului kahden kauden ajan IFK:n avauskokoonpanon pelaajiin kunnes pelit katkesivat vakavaan polvivammaan kauden 2008 alussa. Kahdesta leikkauksesta ja pitkällisestä kuntouttamisesta huolimatta polvi ei tullut pelikuntoon, ja Blomberg ilmoitti peliuransa päättämisestä kesäkuussa 2009. Hän pelasi urallaan 51 liigaottelua, joissa teki kaksi maalia.
Aiheesta muualla

Blomberg IFK Mariehamnin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Blomberg Veikkausliigan sivustolla
Jaakko Blomberg

Jaakko Pekka Blomberg (s. 26. huhtikuuta 1942 Helsinki) on suomalainen diplomaatti.
Blomberg opiskeli filosofiaa ja sosiologiaa Helsingin yliopistossa 1962–1967 ja Brandeisin yliopistossa Yhdysvalloissa 1968–1969. Hän valmistui valtiotieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1970.
1960-luvulla Blomberg oli aktiivinen Helsingin ylioppilasmaailmassa. Hän työskenteli kesätoimittajana Suomen Sosialidemokraatissa 1965, toimitussihteerinä Tilanne-aikakauslehdessä 1966, päätoimittajana Ulkopolitiikka-aikakauslehdessä 1967–1968 ja Suomen filosofisen yhdistyksen Ajatus-vuosikirjan toimittajana 1969–1973.
Blombergin ensimmäinen varsinainen työpaikka oli Suomen ylioppilaskuntien liitossa, jossa hän toimi kulttuurisihteerinä 1967–1968. Yhdysvalloista palattuaan hän toimi käytännöllisen filosofian assistenttina Helsingin yliopistossa 1969–1972 ja sen jälkeen Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1972–1973. Toimittuaan muutaman vuoden muun muassa korkeakouluneuvoston jäsenenä hänet nimitettiin opetusministeriön korkeakoulu- ja tiedeosaston (opintotoimiston) toimistopäälliköksi vuonna 1973.
Ura opetusministeriössä jäi lyhyeksi, kun Blomberg siirtyi vuonna 1974 ulkoasiainministeriöön, missä hän työskenteli vuoteen 2005 eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Hän työskenteli toimistopäällikkönä ministeriön poliittisella osastolla 1974–1976, neuvottelevana virkamiehenä aseidenriisunta-asioissa 1977, Suomen YK-edustuston pysyvän edustajan sijaisena New Yorkissa 1978–1982 ja ministeriön poliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä 1982–85. Suurlähettiläänä Blomberg oli Kanadassa 1985–1988, minkä jälkeen hän oli ministeriön poliittisen osaston osastopäällikkö 1988–1992 ja poliittinen alivaltiosihteeri 1992–2001. Uransa päätteeksi hän toimi suurlähettiläänä Virossa 2001–2005.
Eläkkeelle siirtymisen jälkeen Blomberg toimi Euroopan komission jäsenen Olli Rehnin erityisneuvonantajana Kyproksen kysymyksessä 2005–2007 ja sen jälkeen Suomen ja Viron pääministerien asettamana, Suomen ja Viron yhteistyön kehittämistä selvittävänä selvitysmiehenä (yhdessä Gunnar Okkin kanssa) 2007–2008.
Julkaisuja

Kaksiteräinen miekka (yhdessä Pertti Joenniemen kanssa), Tammi 1971.
Vakauden kaipuu. Kylmän sodan loppu ja Suomi, WSOY 2011.
Artikkeleita filosofiasta, sosiologiasta, ulko- ja turvallisuuspolitiikasta ja kansainvälisista suhteista.
Alkuliskot

| Alkuliskot eli tuatarat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Lepidosauria
Lahko::  Alkuliskot Rhynchocephalia  Günther, 1867
Katso myös
   Alkuliskot Wikispeciesissä   Alkuliskot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alkuliskot eli tuatarat (Rhynchocephalia) on yksi matelijoiden neljästä elossa olevasta lahkosta. Lahkosta on tähän päivään selvinnyt hengissä vain yksi laji, Uudessa Seelannissa elävä tuatara. Nimestään huolimatta alkuliskot eivät ole läheistä sukua liskoille tai käärmeille vaikka ne ovatkin niiden lähimmät sukulaiset nykyään elossa olevista lajeista.