stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helka Ristolainen

Helka Tellervo Ristolainen (30. maaliskuuta 1923 Viipuri – 12. joulukuuta 2005 Hyvinkää) oli suomalainen alppihiihtäjä, pesäpalloilija ja urheiluvaikuttaja.
Ristolainen valmistui voimistelunopettajaksi vuonna 1948. Hän työskenteli Hyvinkään yhteiskoulussa liikunnan lehtorina vuosina 1950–1986 ja opetti 12 vuoden ajan myös Helsingin yliopiston voimistelulaitoksella.
Ristolainen saavutti alppihiihtäjänä pujottelussa SM-hopeaa vuonna 1953 sekä SM-pronssia vuosina 1949 ja 1954. Hän voitti Salpausselän kisojen pujottelun vuosina 1955 ja 1957. Pesäpallossa hän voitti Suomen-mestaruuden Lahden Koripalloilijoiden joukkueessa vuonna 1949.
Ristolainen toimi Suomen naisten maastohiihtojoukkueen johtotehtävissä ja tuomaritehtävissä yhteensä 30 vuoden ajan. Hän istui pitkään Suomen Hiihtoliiton hallituksessa ja Kansainvälisen hiihtoliiton naisten maastohiihtovaliokunnassa ja pyrki edistämään naisten hiihdon saamista tasa-arvoiseksi miesten hiihdon kanssa. Hän oli myös muun muassa Suomen Valtakunnan Urheiluliiton liittohallituksen jäsen.
Ristolainen oli Kansallisen Kokoomuksen edustajana Hyvinkään kaupunginvaltuustossa vuosina 1954–1986 ja kaupunginhallituksessa vuosina 1972–1986.
Armin Schwarz

| Armin Schwarz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1963 (ikä 61) Neustadt an der Aisch, Saksa
Kansalaisuus:   Saksa
WRC-ura
Aktiivivuodet:  1988-2005
Kartanlukija(t):   Arne Hertz  Klaus Wicha  Denis Giraudet  Nicky Grist  Manfred Hiemer
Entiset tallit:  Audi Toyota Ford Mitsubishi Škoda motorsport Hyundai
Kilpailuja:  119
Voittoja:  1
Palkintosijoja:  7
Erikoiskoevoittoja:  100
MM-pisteitä:  179
Ensimmäinen kilpailu:   RAC-ralli 1988
Ensimmäinen voitto:  Katalonian ralli 1991
Viimeinen kilpailu:  Australian ralli 2005
Aiheesta muualla
www.armin-schwarz-driving-experience.com
Armin Schwarz (s. 16. heinäkuuta 1963 Neustadt an der Aisch) on saksalainen ralliautoilija.
Ura

Schwarz sijoittui viidenneksi ensimmäisessä MM-osakilpailussaan RAC-rallissa 1988, jossa ajoi Audi 200 Quattrolla. Hän ajoi seuraavalla kaudella muutaman kilpailun yksityistallin Audilla. Hän siirtyi vuonna 1990 Toyotalle, jossa tuloksena oli kolme keskeytystä kolmessa kilpailussa viidestä kilpailusta. 
Vuonna 1991 hän sijoittui ensimmäisen kerran palkintopallille Australian rallissa. Schwarz voitti ensimmäisen kerran Katalonian rallissa 1991. Schwarz tehtävän oli avustaa Carlos Sainzia, mutta Sainzin kärsittyä sähköviasta talli panosti Schwarziin.
Hän sijoittui kauden 1991 loppupisteissä kuudenneksi, joka oli hänen uransa paras sijoitus kuljettajien MM-sarjassa.
Armin Schwarz voitti Saksan rallimestaruuden vuosina 1987-88 ja Euroopanmestaruuden 1996. Schwarz ajoi useissa eri talleissa, muun muassa Mitsubishilla, Fordilla, Škodalla, Hyundailla ja päätti uransa vuoteen 2005 Skodan ohjaimissa, ottaen uransa viimeisestä rallista yhden pisteen. Tuolloin takana oli 18 vuotta moottoriurheilua. Vuonna 2006 Schwarz johti Red Bullin tukemaa yksityistallia ja ajatti mm. Harri Rovanperää.
Muuta

Schwarz kertoo lukevansa mielellään faktakirjoja ja ei näe mitään mieltä lukea kirjoja, joista ei samalla opi jotain.
Aiheesta muualla

rallybase.nl-sivustolla
eWRC-sivustolla (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Warner Bros. Pictures Animation

| Warner Bros>  Pictures Animation |
| --- | --- |

Perustettu:  7. tammikuuta 2013
Perustaja:  Jeff Robinov
Avainhenkilöt:   Bill Damaschke (presidentti)  Chris Leahy (varatoimitusjohtaja) 
Kotipaikka:  4000 Warner Boulevard, Burbank, California
Emoyhtiö:  Warner Bros. Discovery
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Warner Bros. Pictures Animation, joka tunnettiin aiemmin nimellä Warner Animation Group, on yhdysvaltainen animaatiostudio, joka toimii Warner Brothersin teatterielokuvien tuotanto- ja jakeluyhtiö Warner Bros. Picturesin animaatio-osastona. Jeff Robinovin 7. tammikuuta 2013 perustama studio on vuonna 2004 lakkautetun perinteisen 2D-käsin piirretyn 2D-animaatiostudion Warner Bros. Feature Animationin seuraaja.
Elokuvat

| # | Otsikko | Ensi-ilta |
| --- | --- | --- |
| 1 | Lego Elokuva | 7. helmikuuta 2014 |
| 2 | Haikarat | 23. syyskuuta 2016 |
| 3 | Lego Batman Elokuva | 10. helmikuuta 2017 |
| 4 | Lego Ninjago Elokuva | 22. syyskuuta 2017 |
| 5 | Pikkujalka | 28. syyskuuta 2018 |
| 6 | Lego Elokuva 2 | 8. helmikuuta 2019 |
| 7 | Scooby-Doo! | 15. toukokuuta 2020 |
| 8 | Tom & Jerry | 26. helmikuuta 2021 |
| 9 | Space Jam: Uusi legenda | 16. heinäkuuta 2021 |
| 10 | DC Superlemmikkien liiga | 29. heinäkuuta 2022 |
| 11 | The Cat in the Hat | 6. maaliskuuta 2026 |
| 12 | Pahat keijut | 23. heinäkuuta 2027 |
| 13 | Margie Claus | 5. marraskuuta 2027 |
| 14 | Oh, the Places You'll Go! | 17. maaliskuuta 2028 |
| 15 | Dynamic Duo | 30. kesäkuuta 2028 |
Arne Erlandsen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 20. joulukuuta 1959 (ikä 65)
Syntymäpaikka: Kløfta, Norja
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 180 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1979–1981 | Lillestrøm | 42 | (10) |
| 1982 | Djurgårdens IF | 40 | (6) |
| 1983–1989 | Lillestrøm | 122 | (26) |
| 1990–1991 | Strømsgodset | 44 | (6) |
| 1992 | Lillestrøm | 22 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 266 | (35) |
Maajoukkue
| 1978–1987 | Norja | 22 | (1) |
Valmennusura
1998–2004: Lillestrøm
2005–2006: IFK Göteborg
2007–2009: Hamarkameratene
2010–2012: Ullensaker/Kisa
2013–2014: Moss
2015: Fredrikstad
2016–2018: Lillestrøm
2020: KuPS
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Arne Erlandsen (s. 20. joulukuuta 1959) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Kaudella 2020 hän toimi Veikkausliigan Kuopion Palloseuran päävalmentajana.
Ura pelaajana

Peliuransa menestyksekkäimmät vuodet Erlandsen pelasi Lillestrøm SK:ssa voittaen kaksi Norjan mestaruutta ja yhden Norjan cupin. Erlandsen edusti urallaan myös tukholmalaista Djurgårdens FF:ää ja norjalaista Strømsgodset IF:ää. Erlandsen oli myös joulukuussa 1981 mukana englantilaisseura Norwich Cityn ykkösjoukkueessa.
Norjan maajoukkueessa Erlandsen pelasi 20 A-maaottelua.
Meriitit pelaajana
Norjan mestaruus (2): 1986, 1989
Hopeaa 1983, 1985, 1988
Norjan cup (2): 1985, 1991
Hopeaa 1986, 1992
Ura valmentajana

Erlandsen aloitti valmennusuransa Bærum Sportsklubbissa 1990-luvun alkupuolella, mutta ensimmäisen todellisen kokeen valmentajana hän sai siirryttyään 1998 Lillestrøm SK:n peräsimeen. Erlandsen luotsasi seuraa kaikkiaan seitsemän kautta, minä aikana joukkue oli varsin tasaisesti Tippeligaenin sijoilla 4–7. Kausi 2001 oli poikkeus Lillestrømin vietyä liigahopeaa.
Kaudeksi 2005 Erlandsen siirtyi IFK Göteborgin päävalmentajaksi. Debyyttikausi meni hyvin ja IFK taisteli mestaruudesta joutuen kuitenkin taipumaan Djurgårdens FF:lle ja tyytymään hopeaan. Pohjoismaisessa Royal Leaguessa Erlandsen johdatti IFK:n finaaliin, jossa FC Kööpenhamina oli lopulta rangaistuspotkukilpailun jälkeen parempi. Pilkkukisa meni tanskalaisille 12–11.
Kausi 2006 sujui edelliskautta kehnommin ja IFK putosi mestaruuskamppailusta. Erlandsen erosi tehtävistään syyskuussa 2006. Saman vuoden marraskuussa hän palasi kotimaahansa tehtyään sopimuksen Adeccoligaenissa pelanneen Hamarkameratenen kanssa. Erlandsenin johdolla Ham-Kam oli Adeccoligaen kakkonen ja nousi takaisin Tippeligaeniin kaudeksi 2008. Erlandsen sai potkut Ham-Kamista kesäkuussa 2009 kehnojen esitysten vuoksi.
Heinäkuussa 2010 Erlandsen palasi valmennustehtäviin Norjan kolmannella sarjatasolla pelaavan Ullensaker/Kisa IL:n päävalmentajana. Alun perin Erlandsenin oli tarkoitus siirtyä kauden jälkeen Nigeriaan Rangers International of Enugun päävalmentajaksi, mutta sopimus kariutui syyskuussa rahakiistoihin. Erlandsen jätti Ullensakerin kauden 2012 jälkeen.
Heinäkuussa 2013 Erlandsenista tuli Norjan kolmannella sarjatasolla pelaavan Mossin päävalmentaja. Erlandsenin johdolla seura säilytti sarjapaikkansa Norjan 2. divisioonassa ja kaudella 2014 konkarivalmentaja luotsasi seuran samalla sarjatasolla kolmanneksi. Hän jätti seuran kauden päätteeksi.
Toukokuussa 2015 Erlandsenista tuli Fredrikstad FK:n päävalmentaja. Erlandsenin johdolla FFK onnistui lopulta viimeisellä kierroksella säilyttämään sarjapaikkansa Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla OBOS-liigassa. Kauden jälkeen Erlandsen jätti tehtävänsä.
Syyskuussa 2016 Erlansen palasi Lillestrøm SK:n päävalmentajaksi 12 vuoden tauon jälkeen. Kaudella 2017 LSK:n peliesitykset liigassa olivat vaisuja ja kausi päättyi lopulta sijalle 12. Sarjapaikka säilyi viiden pisteen turvin. Norjan cupissa LSK eteni loppuotteluun saakka, jossa kaatoi Sarpsborgin 3–2 ja juhli cupin mestaruutta 10 vuoden tauon jälkeen.
Kesäkuun lopussa 2018 Erlandsen sai potkut Lillestrømin vajottua Norjan liigan putoamiskamppailuun sijalle 13.
Lokakuussa 2019 kerrottiin, että Erlandsenista tulee kaudella 2020 Veikkausliigan Kuopion Palloseuran päävalmentaja. Erlandsenin johdolla KuPS sijoittui Veikkausliigassa kolmanneksi. Erlandsenin pesti jäi lopulta yhteen kauteen.
Meriitit valmentajana

Norjan cup: 2017
Norjan mestaruus
Hopeaa 2001
Ruotsin mestaruus
Hopeaa 2005
Royal League
Hopeaa 2005
Adeccoligaen
Hopeaa 2007
Norjan vuoden valmentaja: 2001
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Benny Lennartsson | Norjan vuoden valmentaja 2001 | Seuraaja: Sture Fladmark |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Even Pellerud Rúnar Kristinsson | Lillestrømin päävalmentaja 1998–2004 9/2016–6/2018 | Seuraaja: Uwe Rösler Jörgen Lennartsson |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Bo Johansson | IFK Göteborgin päävalmentaja 11/2004–9/2006 | Seuraaja: Kjell Pettersson |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Frode Grodås | Hamarkameratenen päävalmentaja 2007–6/2009 | Seuraaja: Vegard Skogheim |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jan Tore Ophaug | Fredrikstad FK:n päävalmentaja 5–12/2015 | Seuraaja: Jan Halvor Halvorsen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jani Honkavaara | Kuopion Palloseuran päävalmentaja 2020 | Seuraaja: Simo Valakari |
Väinö Airola

Väinö Airola (11. elokuuta 1888 Kärkölä – 28. syyskuuta 1931 Toijala) oli suomalainen pankinjohtaja, kunnallismies ja kirjailija.
Suoritettuaan Lahden kansanopiston ja Kotkan kauppakoulun sekä Härnösandin metsäteknillisen opiston Ruotsissa Airola astui H.G. Paloheimon puutavaraliikkeen palvelukseen Riihimäellä vuonna 1909. Vuonna 1915 hänet nimitettiin Tampereen Osake-Pankin Toijalan konttorin johtajaksi ja vuonna 1929 Maakuntain Pankki Oy:n konttorin johtajaksi samalla paikkakunnalla. Vuodet 1917–1918 Airola oli Akaan kuntakokouksen puheenjohtaja, 1919–1921 kunnallislautakunnan esimies ja vuodesta 1922 valtuuston jäsenenä ja varapuheenjohtajana. Akaan suojeluskunnan päällikkönä hän oli vuonna 1917 ja sen jälkeen esikunnan jäsenenä. Airola oli Toijalan Sanomalehti Oy:n perustajia, johtokunnan jäsen ja lehden toimitusjohtaja vuodesta 1917. Airola kirjoitti yhteiskunnallisia kirjoitelmia, pakinoita ja artikkeleita Toijalan Sanomiin.
Airola kuoli tapaturmaisesti palattuaan ampumaharjoituksista kotiinsa. Puhdistaessaan parabellum-pistooliaan ase laukesi vahingossa ja luoti lävisti Airolan sydämen. Airolan puoliso oli Aino (o.s. Lahonen).
Teoksia

Keksijän voitto, romaani.  WSOY 1922
Ari-Pekka Siekkinen

Ari-Pekka Siekkinen lokakuussa 2013.
Ari-Pekka Siekkinen (s. 12. tammikuuta 1965 Jyväskylä) on ammattilaisuransa lopettanut suomalainen jääkiekkomaalivahti ja nykyinen valmentaja. Hän on toiminut kaudesta 2017–2018 lähtien japanilaisen Nikkō Ice Bucksin päävalmentajana.
Siekkinen pelasi JYPin kokoonpanossa vuodet 1984–1996 ja 2000–2001. Hän on seuran liigahistoriassa eniten otteluita pelannut maalivahti ja urheilu-urallaan hän voitti kaksi SM-hopeaa sekä yhden SM-pronssin. JYP jäädytti Siekkisen pelipaidan ja -numeron 22. marraskuuta 2013.
Ura pelaajana

Ari-Pekka Siekkinen aloitti uransa I-Divisioonassa JyP HT:ssä kaudella 1984–1985. Jyväskyläläiset nousivat SM-liigaan seuraavalla kaudella Siekkisen ollessa kuitenkin vielä Kari Viljasen kakkosmiehenä. Siekkinen toimi neljän ensimmäisen liigakautensa ajan kakkos- tai kolmosvahtina, kunnes sai vakuutettua valmennusjohdon ja pääsi toimimaan ykkösvahtina kaudella 1989–1990. Tuosta kaudesta lähtien "Kenkä" oli yksi joukkueensa kantavista voimista aina vuoteen 1996 saakka. Jyväskylän-vuosinaan Siekkinen oli voittamassa kolmea SM-mitalia; kahta hopeaa ja yhtä pronssia.
Kaudeksi 1996–1997 Siekkinen siirtyi Ruotsin Elitserienissä pelaavan Västerås IK:n riveihin. Ruotsissa hän pelasi kuitenkin vain vuoden ajan, kunnes palasi takaisin Suomeen. Kaikkien yllätykseksi suunta ei ollutkaan Jyväskylä vaan Espoon Blues. Blues esitti parhaan tarjouksen ja toisaalta Jyväskylässä maalivahtitilanne oli hyvä, kiitos Marko Leinosen. Espoossa Siekkinen torjui kolmen kauden ajan tehden kaudella 1997–1998 uuden nollapeliennätyksen runkosarjassa (7 nollapeliä).
Kolmen Espoon-vuoden jälkeen jyväskyläläisyleisö sai vihdoin nähdä Siekkisen paluun Jyväskylään. Kauden 2000–2001 Siekkinen aloitti Jyväskylässä. Jypin ykkösmaalivahtina toimi tuolloin Mika Lehto, eikä Siekkinen enää pystynyt loukkaantumisten vuoksi kilpailemaan hänen kanssa ykkösmaalivahdin paikasta. "Kenkä" halusi saada enemmän pelituntumaa, mutta Lehto oli hyvässä torjuntavireessä ja niinpä Siekkinen siirtyi kesken kauden Saksan DEL-liigassa pelanneeseen Hannover Scorpionsiin. Kauden loputtua Siekkinen siirtyi vielä pelaamaan vuodeksi Italian liigaan HC Bolzanon joukkueeseen. Siekkinen olisi saanut jatkaa vielä italialaisjoukkueessa, mutta sopimussotkut päättivät polvivaivaisen miehen uran 36-vuotiaana.
Maajoukkueurallaan Siekkinen edusti Suomea 1992 MM-kisoissa, joissa Suomi saavutti ensimmäisen MM-mitalinsa voittamalla hopeaa.
Pelaajauran jälkeen

Urheilu-uransa päättymisen jälkeen Siekkinen kutsuttiin JYP:n A-junioreiden maalivahtivalmentajaksi. 
Myöhemmin hänet nostettiin liigajoukkueen maalivahtivalmentajaksi ja joukkueenjohtajaksi. Keväällä 2011 hän teki kaksivuotisen valmentajasopimuksen kuopiolaisen SM-liigajoukkue KalPan kanssa. Hänestä tuli seuran maalivahtivalmentaja. Hän palasi kuitenkin Jyväskylään jo keväällä 2012. Siekkinen jätti JYPin uudestaan kauden 2016–2017 jälkeen.
Ari-Pekka Siekkinen valmentaa kaudella 2017–2018 japanilaista Nikkō Ice Bucks -joukkuetta.
Yksityiselämä

Siekkinen on kotoisin Jyväskylän Kangasvuoresta.
Siekkinen seurustelee entisen beach volley -pelaaja Emilia Nyströmin kanssa ja heille on määrä syntyä lapsi kesäkuussa 2018. Nyström muuttaa Siekkisen luokse Japaniin.[7]
Saavutuksia

SM-hopeaa 1989
SM-hopeaa 1992
SM-pronssia 1993
Eniten nollapelejä SM-liigassa kaudella 1997–1998 (7)
Aiheesta muualla

Ari-Pekka Siekkinen The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Siekkisen haastattelu MTV3:n sivuilla
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1992
1 Siekkinen |
4 Hämäläinen |
5 Jutila (A) |
6 Ruotanen |
7 Immonen |
9 Rautio |
11 Viitakoski |
12 Laukkanen |
14 Lehtinen |
15 Järvenpää |
16 Säilynoja |
18 Tuomisto (C) |
21 Ruuttu |
22 Saarikoski |
24 Riihijärvi |
25 Raitanen |
27 Timo Peltomaa |
28 Varvio |
30 Ketterer |
35 Lindfors |
40 Nieminen |
42 Mäkelä (A) |
44 Laurila |
Valmentaja Pentti Matikainen
JYP – SM-liiga
2 Pulli |
3 Lehmus |
4 Liikonen |
5 Vainio (A) |
6 Pulkkinen |
8 Tieksola |
9 Heiskanen |
11 Dostie |
15 Perttu |
16 Tumānovs |
17 Mäkinen |
18 Jokinen |
21 Vuontisvaara |
22 Jonsson |
24 Huttu |
25 Jormakka |
28 Lassila |
29 Aliranta |
31 Peltola |
33 Louhivaara |
35 Salminen |
37 Persson |
38 Tohila |
39 Ojantakanen |
40 Torgersson |
41 Hannikainen |
42 Eronen (C) |
43 Jaatinen |
61 Huovila |
70 Vītols |
71 Puustinen (A) |
75 Siikanen |
76 Schnarr |
92 Vidgren |
-- Riihimäki

Valmentajat Pennerborn – Pettinen – Haataja – Pekkarinen – Pohjanvirta
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Pekka Turpeinen

Jouko Pekka Turpeinen (5. tammikuuta 1938 Hyrynsalmi – 19. lokakuuta 2008) oli Hyrynsalmella syntynyt kajaanilainen yrittäjä, joka tunnettiin erityisesti elämäntyöstään Radio Kajauksen perustajana, omistajana ja toimitusjohtajana. Hän oli myös julkisuudessa monilla värikkäillä tempauksillaan, muun muassa piilottelemalla huoltajuuskiistoista tunnettujen Kerstin Campoyn ja Outi Kosken poikia mökillään Ristijärvellä.
Turpeinen perusti vuonna 1989 Kainuun Paikallisradio Oy Kajauksen. Radio on yksi harvoista itsenäisistä paikallisradioista Suomessa. Turpeinen on myös toiminut Kainuussa ravintola- ja tekstiilialalla.lähde?
Turpeinen valittiin 182 äänellä syksyllä 2004 Kainuun maakuntavaltuustoon Suomen Keskustan listalta, ja hän toimi ensimmäisen kansanvaalilla valitun valtuuston juhlakokouksen koollekutsujana ja puheenjohtajana.
Cecil Hagelstam

Cecil Hagelstamin kirjakauppa Fredrikinkadulla
Cecil Hagelstam (s. 1949) on suomalainen kirjakauppias, tunnettu antikvaarisen kirjakaupan pitäjä joka on pitänyt Helsingissä antikvariaattia vuodesta 1977.
Perustaminen

Hagelstam perusti vuonna 1977 Helsingin Pietarinkadulle Hagelstamin antikvaarisen kirjakaupan. 1980-luvun alussa liike muutti Fredrikinkadun ja Uudenmaankadun kulmaan Eiran Kirja -kirjakaupan entisiin tiloihin. Kirjakauppa on toiminut myös kustantajana ja julkaissut muun muassa Seppo Hiltusen juhlakirjan.
Cecil Hagelstamin vanhempi veli on antiikkikauppias Wenzel Hagelstam. Veljekset ajautuivat alalle rahoittaessaan opiskelujaan vanhojen esineiden kaupalla. Hagelstam on äitinsä puolelta vapaaherrallista Wrede af Elimä -sukua.
Cecil Hagelstam on Kalevi Kuitusen säätiön puheenjohtaja.
Kirjallisuutta

Aromäki, Juhani ym. (toim.): Pro libri: Juhlakirja Cecil Hagelstamin täyttäessä 50 vuotta 15.1.1999.  Helsingissä:  Ajatus, 1999.  ISBN 951-9440-77-1
Cecil Hagelstam elää vanhojen kirjojen valtakunnassa. Gloria 2/2008 s. 70
Aiheesta muualla

En oas för gamla böcker, elokuva Cecil Hagelstamista
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva
Paavo Ellilä

Paavo Arvo Olavi Ellilä (12. maaliskuuta 1909 Elimäki – 18. huhtikuuta 1990 Elimäki) oli suomalainen kunnallispoliitikko, maanviljelijä ja näytelmäkirjailija.
Ellilä osallistui pitkäaikaisesti Elimäen kunnallispolitiikkaan ollen Elimäen kunnanvaltuuston jäsen ja oli aikaisemmin taksoituslautakunnan jäsenenä ja puheenjohtajana. Ellilällä oli useita luottamustoimia. Hän oli Kaakkois-Suomen mielisairaanhoitopiirin kuntainliiton liittovaltuuston jäsen, eläketoimikunnan jäsen, Kymen-Mikkelin tuberkuloosipiirin kuntainliiton liittovaltuuston jäsen sekä pitkäaikainen Elimäen kunnan sosiaalilautakunnan jäsen ja puheenjohtaja.
Ellilän puoliso oli Aune Ellilä (o.s. Seppälä) (1910–1999). Ellilät asuivat Elimäen Vilppulassa.
Näytelmiä

Elimäen Pestoomarkkinat : kuvaelma. P. Ellilä, Elimäki 1975
Moision Säteri : 4-osainen pienoisnäytelmä Moision ja Villikkalan kartanoiden ostosta Elimäen kunnalle vuonna 1906–1907. P. Ellilä, Elimäki 1978 (kantaesitys Elimäen Pestoomarkkinoilla 1.9.1979)
Scott Warren

Scott Warren oli Dio-yhtyeen kosketinsoittaja. Hän on  soittanut Warrantissa ja Keelissä ennen Dioon liittymistään. Hän on itseoppinut kosketinsoittaja, joka aloitti 6-vuotiaana. Myöhemmin hän opiskeli ammattilaiseksi Dick Grove -musiikkiopistossa.
Scott liittyi Dioon ja soitti koskettimia albumilla Strange Highways vuonna 1994. Hän on ollut Dion jäsen siitä lähtien.
Hänen tunnetuin kosketinsoolonsa on Killing the Dragon -levyn kappaleessa Before The Fall
| n k Dio |
| --- | --- |
 Ronnie James Dio  Craig Goldy  Rudy Sarzo  Simon Wright  Scott Warren   Vivian Campbell  Rowan Robertson  Doug Aldrich  Tracy G  Jimmy Bain  Teddy Cook  Jeff Pilson  Larry Dennison  Chuck Garric  Claude Schnell  Jens Johansson  Vinny Appice 
Studioalbumit:  Holy Diver  The Last in Line  Sacred Heart  Dream Evil  Lock Up the Wolves  Strange Highways  Angry Machines  Magica  Killing the Dragon  Master of the Moon 
Livealbumit:  Intermission  Inferno – Last in Live  Evil or Divine – Live In New York City  Holy Diver – Live 
Kokoelmat:  Diamonds: The Best Of Dio  Anthology  Master Series  The Very Beast of Dio  Anthology: Volume Two  Stand Up and Shout: The Dio Anthology 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Listenable Records

| Listenable Records |
| --- | --- |
Tilanne:  aktiivinen
Tyylilajit:  death metal
Kotimaa:  Ranska
Sijainti:  Wimereux
Kotisivu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Listenable Records on itsenäinen levy-yhtiö, joka sijaitsee Wimereux’ssä, Ranskassa. Yhtiö on erikoistunut death metaliin.
Yhtyeluettelo

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Abhorrence  Aborted  Abscess  Adagio  Amaran  Ancient  Angtoria  Anorexia Nervosa  Bloodjinn  Blind Dog  Cavus  Centurian  Crest of Darkness  |  Deranged  Destructor  Devilyn  Diabolique  Divine Rapture  Exhumed  Gardenian  General Surgery  Gojira  Grief of Emerald  Hacride  Hate  Horned God  |  Immolation  Incantation  Jigsore Terror  Koldborn  Kruger  Luciferion  Lyzanxia  MAHATMA  Marionette  Mors Principium Est  Mutant  Nail Within  Noctiferia  |  No Return  Non Human Level  Pale Forest  Reclusion  Scarve  Soilwork  Solace  Speed/Kill/Hate  Submission  Svart Crown  Sybreed  Symbyosis  Textures  |  The Amenta  The Eyes of a Traitor  The Legion (Band)  The Red Shore  Theory in Practice  Tyrant  Triumphator  Ultra Vomit  Vile  Waylander  |
Antti Everi

Antti Johannes Everi (s. 22. joulukuuta 1981 Huittinen) on suomalainen painonnostaja.
Urallaan Everi edusti Tampereen Pyrintöä ja häntä valmensi Jaakko Kailajärvi. Everi kilpaili sarjassa yli 105 kg.
Kansainvälinen painonnostoliitto myönsi Everille kutsupaikan Pekingin olympialaisiin 2008. Pekingissä hän sijoittui 11:neksi.
Everi valittiin Suomen Painonnostoliiton päävalmentajaksi vuonna 2017.
Saavutukset

2001: EM-kisojen 9:s (105 kg)
2005: EM-kisojen 14:s (yli 105 kg)
2006: EM-kisojen 9:s (yli 105 kg)
2007: MM-kisojen 17:s (yli 105 kg); EM-kisojen 9:s (yli 105 kg)
2008: EM-kisojen 11:s (yli 105 kg)
2008: Olympialaisten 11:s (yli 105 kg)
2009: EM-kisojen 8:s (yli 105 kg)
Ennätykset

Yhteistulos: 375 kg
Tempaus: 174 kg
Työntö: 204 kg
Aiheesta muualla

Antti Everin esittely Suomen Olympiakomitean Pekingin kisasivuilla[vanhentunut linkki]
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Bruno Alves

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Bruno Eduardo Regufe Alves
Syntymäaika: 27. marraskuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Póvoa de Varzim, Portugali
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 189 cm
Seura
Seura: Apollon Smyrnis
Junioriseurat
: Varzim
: Porto
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999–2002 | Porto B | 57 | (8) |
| 2002–2010 | Porto | 119 | (14) |
| 2002–2003 | → Farense (laina) | 46 | (3) |
| 2003–2004 | → Vitória (laina) | 25 | (1) |
| 2004–2005 | → AEK Ateena (laina) | 27 | (0) |
| 2010–2013 | Zenit Pietari | 71 | (1) |
| 2013–2016 | Fenerbahçe | 75 | (3) |
| 2016–2017 | Cagliari Calcio | 36 | (1) |
| 2017–2018 | Rangers | 20 | (1) |
| 2018– | Parma | 56 | (4) |
| Yhteensä | Yhteensä | 532 | (36) |
Maajoukkue
|  | Portugali U21 | 19 | (2) |
| 2007–2018 | Portugali | 96 | (11) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. kesäkuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24. kesäkuuta 2020.
| Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Portugali> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ranska 2016 |  |  |
|    Välierissä | Ukraina/Puola 2012 |   |  |
| Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  |  |
|  Pronssia | Venäjä 2017 |  |  |
Bruno Eduardo Regufe Alves (s. 27. marraskuuta 1981 Póvoa de Varzim, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa kreikkalaista Apollon Smyrnistä.
Alves teki ensiesiintymisensä Portugalin A-maajoukkueessa vuonna 2007. Hän oli mukana EM-kilpailuissa 2008, 2012, 2016 sekä MM-kilpailuissa 2010, 2014 ja 2018, joista viimeksi mainitussa hän ei saanut peliaikaa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 2016.