stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sienet
Sienten käyttötavat > Menneisyyden käyttötapoja

Sieniä on aikojen kuluessa käytetty erilaisiin tarkoituksiin, muun muassa lääke- ja huumauskäyttöön, uskonnollisiin rituaaleihin sekä syötäväksi. Sieniin on liittynyt erilaisia uskomuksia ja taikauskoa.
Erityisesti sienten myrkyllisyyteen liittyviä taruja on tunnettu jo tuhansia vuosia. Tämä johtuu siitä, että sienten vaikutuksista on ollut jo varhain kokemusperäistä tietoa. Ensimmäiset kirjalliset merkinnät sienten myrkyllisyydestä ja lääkekäytöstä ovat viidenneltä vuosisadalta ennen ajanlaskumme alkua (Hippokrates). Sienten käyttöön liittyvät aistiharhat on tunnettu paljon aikaisemmin. Tiedetään, että Meksikossa ja Väli-Amerikassa intiaanit ovat käyttäneet uskonnollisissa rituaaleissa ainakin Psilocybe-, Conocybe- ja Panaeolus- sukujen sieniä. Punakärpässieniä on käytetty pohjoisten seutujen shamaanien keskuudessa, tarkoituksena päästä transsiin. Jotkut Pohjois-Euroopan alkuperäiskansat ovat käyttäneet punakärpässientä tähän tarkoitukseen vielä 1900-luvulla.
Sieniä opittiin käyttämään ruoaksi jo kauan sitten. Tiedetään, että antiikin aikana sieniä on syöty yleisesti ainakin Kiinassa, Japanissa ja Välimeren maissa. Roomalaiset suosivat herkkutatteja, huhtasieniä, herkkusieniä, tryffeleitä, mustesieniä ja leppärouskuja. Näitä lajeja käytetään edelleen monissa Etelä-Euroopan maissa. Rooman vallan loputtua sienten käyttö Euroopassa väheni, sillä esimerkiksi germaanit eivät käyttäneet sieniä ravinnokseen. Joskin luostareissa säilyi vanhoja sieniperinteitä. Renessanssin aikana sienten käyttö vilkastui jälleen. Anglosaksisissa maissa luonnon sienien poiminta on ollut vähäistä, mutta herkkusieniä viljellään ja syödään runsaasti.
Ihminen on oppinut myös viljelemään sieniä. Vanhimmat tiedot sienten viljelystä ovat Japanista ja Kiinasta. Euroopassa tiedetään antiikin kreikkalaisten ja roomalaisten harrastaneen sienten kasvatusta poppelipölkyissä. Ranska on ollut 1600-luvulta lähtien herkkusienten viljelyn edelläkävijämaita.
Taulakäävästä on valmistettu taulaa, jota käytettiin tulenteossa sytykkeenä. Taulaksi kävivät käävän mallosta leikatut lastut. Taulaa valmistettiin myös liottamalla maltoa virtsassa tai tuhkalipeässä ja nuijimalla se levyksi, jota kuljetettiin rullalle käärittynä. Vanhimmat todisteet taulakäävän käytöstä tulenteossa ovat Britteinsaarilta 10 000 vuoden takaa.
Sienten käyttötavat > Tulevaisuudennäkymiä

Sienten soveltuvuutta ympäristömyrkkyjen hajottamiseen tutkitaan. Lisäksi ligniiniä hajottavista sienistä yritetään eristää entsyymiä selluteollisuuden tarpeisiin.
Kirjallisuutta

Tea von Bonsdorff, Ilkka Kytövuori, Jukka Vauras, Seppo Huhtinen, Panu Halme, Teppo Rämä, Lasse Kosonen & Stefan Jakobsson 2014: Sienet ja metsien luontoarvot. — Norrlinia 27: 1–272. ISBN 978-952-10-9945-8
Sheldrake, Merlin: Näkymätön valtakunta : miten sienet muokkaavat maailmaamme, mieliämme ja tulevaisuuttamme.  Suomentanut Lempinen, Ulla. Gummerus, 2024.  ISBN 978-951-24-3484-8
Aiheesta muualla

Laji.fi: Suursienet
Suomen sieniseura: Sienisanasto
Lajituntemuksen oppimisympäristö: Sienituntemus, Pinkka
Sienet - Lakkeja laumana maassa, päistä ei puhettakaan, Helsingin kaupunginkirjasto
Metsiemme marjat ja sienet, (Arkistoitu – Internet Archive) Metsäntutkimuslaitos (Metla)
Sie­net pe­las­ta­vat maa­il­man, Helsingin yliopisto
Sie­nes­tä­jil­tä kai­va­taan ha­vain­to­ja, Helsingin yliopisto
Jukka Vauras, Saaristomeren kansallispuiston suursienet 2000.
Pertti Salo, Tuomo Niemelä, Ulla Nummela-Salo ja Esteri Ohenoja (toim.), Suomen helttasienten ja tattien ekologia, levinneisyys ja uhanalaisuus Suomen helttasienten ja tattien ekologia, levinneisyys ja uhanalaisuus (pdf)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q764  Wikispecies: Fungi  AlgaeBase: 92070  AusLichen: 30016184  CoL: F  EoL: 5559  EPPO: 1FUNGK  GBIF: 5  iNaturalist: 47170  IndexFungorum: 90154  ITIS: 555705  MycoBank: 90157  NCBI: 4751  NZOR: 65e8a38e-0267-43fc-8244-c73a0c8cf3d4  Open Tree of Life: 352914  Paleobiology Database: 151419  PPE: fungi  SpeciesFungorum: 90154  WoRMS: 4 
Useimmat suuria itiöemiä muodostavat sienet kuuluvat kantasienten kaareen ja avokantaisten alakaareen. Kuvassa myrkyllinen punakärpässieni.
Huhtasienet ovat ruokasieninä arvostettuja kotelosieniä.
Sienisolun rakenne:

1. soluseinä · 2. väliseinä · 3. mitokondrio · 4. vakuoli · 5. ergosterolihiukkanen · 6. ribosomi · 7. tuma 8. solulimakalvosto · 9. lipidikappale · 10. solukalvo · 11. spitzenkörper · 12. Golgin laite.
Hiivat ovat yksisoluisia sienilajeja.
Kaksi suomukäävän itiöemää.
Mustesienet käyttävät ravinnokseen kuollutta orgaanista ainetta.
Tappavan myrkyllinen valkokärpässieni sisältää maksaa ja munuaisia vaurioittavia solumyrkkyjä.
Suippumadonlakki kuuluu huumausaineeksi luokiteltuihin Psilocybe-sieniin.
Herkkutatti on suosittu ruokasieni.
Herkkusienten viljelyä.
Antibioottina käytettävä penisilliini löydettiin alun perin Penicillium chrysogenum -homesienestä.
Syötäväksi kelpaamaton veriseitikki soveltuu hyvin värjäyssieneksi.
Taulakäävästä on varsinkin ennen valmistettu sytykkeenä käytettävää taulaa.
Siuntionjoki

| Siuntionjoki |
| --- | --- |

Alkulähde:  Enäjärvi
Laskupaikka:  Saunaniemi, Pikkalanlahti, Suomenlahti  60°05′11″N, 24°18′26″E
Maat:  Suomi
Pituus:  48 km
Virtaama:  0,88  m³/s
Valuma-alue:  487,07  km²
Siuntionjoki (ruots. Sjundeå å) on Siuntionjoen vesistön pienehkö joki Länsi-Uudellamaalla. Se alkaa Vihdin Nummelan Enäjärvestä, kulkee Poikkipuoliaisen kautta kohti etelää ja laskee Suomenlahteen kuuluvan Pikkalanlahden perukkaan.
Nimen alkuperä

Siuntionjoen nimen etymologia palautuu Siuntion ruotsinkieliseen nimeen Sjundeå. Useat uusmaalaiset joet ovat saaneet nimensä henkilönnimistä, joiden on arveltu viittaavan Ruotsin vallan aikaisiin merkkihenkilöihin. Nykyään todennäköisimpänä selityksenä joen nimelle pidetään muinaisruotsalaista miehen nimeä Sjunne, joka tarkoittaa seitsemättä. Samainen nimi esiintyy myös siuntiolaisen Sjundbyn kylän nimessä. Erään suositun selityksen mukaan nimi johtuu ruotsin kielen sanoista sjunde ja å tarkoittaen, että kyseessä on seitsemäs joki Aurajoesta itään. Muita vaihtoehtoja ovat olleet den sjudande ån ('kuohuva joki') ja sjöända ('järven pää'). Jopa suomen kielen sanaa syvänne on ehdotettu nimen taustaksi.
Veden laatu

Siuntionjoen vesi on luonnostaan savisameaa. Hajakuormitus ja jätevedet ovat heikentäneet veden laatua. Siuntionjoen laakson maisemallinen arvo on huomattava. Se luetaan valtioneuvoston määrittelemiin ”valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin”. Broändassa Vikträskin lähellä on luontokoulu, joten Siuntionjoella on merkitystä myös opetukselle ja tutkimukselle.
Kosket

Siuntionjoen koskien yhteenlaskettu pituus on noin 5,6 kilometriä. Uudenmaan muissa joissa koskia on selvästi vähemmän. Passilankoski on koskista huomattavin: sen putouskorkeus on noin kymmenen metriä alle kilometrin matkalla. Joessa on laskettu olevan 18 koskea, joihin meritaimen kykenee nousemaan kudulle syyskaudella.
Lajisto

Siuntionjokea pidetään eräänä Uudenmaan parhaiten luonnontilassa säilyneistä jokivesistöistä. Joessa on säilynyt luontaisesti lisääntyvä alkuperäinen meritaimenkanta. Alajuoksulta läheltä Pikkalanlahtea on tavattu saukkoa; Siuntionjoen vesistöaluetta on arveltu saukon merkittävimmäksi esiintymisalueeksi Uudellamaalla.
Suomessa harvinaisen kuningaskalastajan on havaittu pesivän harvakseltaan joen alajuoksun rantatörmissä. Talvikauden sulissa paikoissa, ennen kaikkea Sjundbyn- ja Kvarnbynkoskissa talvehtii koskikaroja. Joessa on tavattu myös jokihelmisimpukkaa ja vuollejokisimpukkaa. Harvinaisista kaloista Siuntionjoessa on havaittu vimpaa.
Virtaavien vesien uhanalaista kasvia purosätkintä (Ranunculus trichophyllus ssp. trichophyllus) esiintyy Skogforsenin tienoilla. Tjusträskissä puolestaan on havaittu Uudellamaalla uhanalaista suomenlummetta (Nymphaea tetragona). Myös linnuston kannalta Tjusträskin merkitys on huomattava. Keväisin siellä tapaa laulujoutsenparvia.
Kalastusalue

Siuntionjoen kalastusalue käsittää suurimman osan Siuntionjoen vesistöalueesta. Kalastusalueen pinta-ala on 2 164 hehtaaria, josta järvialan osuus on noin 1 900 ha. Järvisyysaste on noin 4,6 %. Kalastusalueen suurin järvi on Enäjärvi Vihdissä. Alue jakaantuu edelleen useisiin pieniin järviin ja lampiin sekä joki- ja puro-osiin. Muita järviä ovat muiden muassa Tjusträsk ja Karhujärvi Siuntiossa sekä Palojärvi, Kypärijärvi, Huhmari, Tervalampi ja Poikkipuoliainen Vihdissä. Nuuksion kansallispuiston pikkulammista Siuntionjoen vesistöalueeseen kuuluu esimerkiksi Kaitlampi. Kalastusalue on enimmäkseen maatalousvaltaista haja-asutusaluetta.
Luettelo Werner Aspenströmin suomennetusta tuotannosta

Tämä on luettelo Werner Aspenströmin suomennetusta tuotannosta.
Kokoelmat

Hamletin olisi pitänyt kuolla ensimmäisessä näytöksessä.  Suomentanut Pentti Saarikoski. Helsinki:  Otava, 1985.  ISBN 951-1-08267-1
Vuosikertomus – runoja kuudelta vuosikymmeneltä.  Suomentanut Kari Aronpuro. Helsinki:  ntamo, 2011.  ISBN 978-952-215-161-2
Suomennettuja runoja muissa julkaisuissa > Runot julkaisuittain

Fragmenttaario, suom. Kari Aronpuro, julkaisussa: Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti 2011; nro 3
Kysymys, suom. Pentti Saarikoski, antologiassa:Runon jäljillä, toim. Hannu-Pekka Lappalainen, Helsinki: Kirjayhtymä 1987 ISBN 951-26-3047-8
Antologiassa: Lehmän henkäys: 29  etydiä
Heinäsirkka (Gräshoppan), suom. Kari Aronpuro
Lintuja 1700-luvun tyyliin (Fåglar i 1700-talsstil), suom. Kari Aronpuro
Maailmankieliä (Världsspråk), suom. Kari Aronpuro etydiä
Puuhevonen (Trähästen), suom. Kari Aronpuro
Sardiini tunnelbaanalla (Sardinen på tunnelbanan), suom. Kari Aronpuro
Antologiassa: Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1 Runot suom. Pentti Saarikoski.
Elämänkulku (Levnad)
Hamletin pitäisi kuolla ensimmäisessä näytöksessä (I första akten borde Hamlet dö)
Järvet (Sjöarna i Norden)
Merkillinen tyttö
Monia ääniä kuulen (Många röster hör jag)
Ohiajettu (Den omkörde)
Mikään minun elämässäni ei selitä elämän alakuloisuutta (Intet i mitt liv förklarar livets vemod)
Rakkaus ja kuolema (Kärleken och döden)
Sinä ja minä ja maailma (Du och jag och världen)
Yksi syy monien joukossa
Antologiassa Maalliset mantrat: runoantologia, toim. Tommy Tabermann, Helsinki: WSOY 2000 ISBN 951-0-24999-8 Runot suom. Pentti Saarikoski
Järvet (Sjöarna i Norden)
Mikään minun elämässäni ei selitä elämän alakuloisuutta (Intet i mitt liv förklarar livets vemod)
Julkaisussa: Taite: runouslehti 2000; nro 1, runot suom. Liisa Helistö
Ikaros ja Harmaakiven poika (Ikaros och gossen Gråsten)
Jokin matkaa ohitse (Någonting färdas förbi) Runo kokoelmasta Litania, 1952.
Kaipaus (Längtan)
Kengät kaipaavat ulos
Kukapa ei olisi lapsi (Vem är ej ett barn)
Sadetta on aina (Regnar gör det alltid)
Julkaisuissa: 'Taite: runouslehti 2002, nro 3, runot suom. Liisa Helistö
Maailmanpuu (Världsträdet)
Puut (Träden)
Sypressit
Syreenit (Bondsyrener)
Julkaisussa: Kerberos 2002; nro 1
Giacomettiadi, suom. Kari Aronpuro,
Hiekkalaatikolla (I sandlådan), suom. Kari Aronpuro
Jokin matkaa ohitse (Någonting färdas förbi), suom. Liisa Helistö Runo kokoelmasta Litania, 1952.
Kaipuu (Längtan), suom. Kari Aronpuro
Lauluttomia sanoja (Ord utan sång), suom. Kari Aronpuro
Maalari Rousseaun lähtö elämästä (Målaren Rousseaus avfärd från live), suom. Liisa Helistö
Musiikki, suom. Liisa Helistö
Profaani resepti vaikeastiparannettaville (kun Hildegard Bingeniläisen eivät auta) (Världsligt recept för svårbotade: när Hildegard av Bingens inte hjälper), suom. Kari Aronpuro
Tyttö ja hämähäkki (Flickan och spindeln), suom. Kari Aronpuro
Unohdus, suom. Kari Aronpuro
Lukkiutuminen

Lukkiutuminen (engl. deadlock) on tilanne, jossa kaksi tai useampia prosessia ei pääse etenemään, koska ne odottavat toisiaan. Tilanne syntyy helposti ohjelmointivirheen tuloksena, kun yritetään ratkaista rinnakkaisuuden mukanaan tuomia ongelmia.
Lukkiutumisella on neljä välttämätöntä ja samalla riittävää ehtoa. Tämä tarkoittaa sitä, että lukkiutuminen on mahdotonta, elleivät kaikki ehdot ole tosia, ja toisaalta sitä, että lukkiutuminen ennen pitkää tapahtuu, jos kaikki ehdot ovat tosia. Ehdot ovat:
Poissulkemisehto. Tämä tarkoittaa sitä, että prosessi (tai säie) varaa jonkin resurssin vain omaan käyttöönsä. Resurssi voi olla esimerkiksi muistia, oheislaite tai tiedosto.
Irrottamattomuusehto. Tämä tarkoittaa sitä, että vain prosessi itse voi vapauttaa varaamansa resurssin.
Varaus-odotusehto. Tämä tarkoittaa sitä, että prosessi ei vapauta resurssejaan odottaessaan lisäresurssien vapautumista.
Silmukkaodotusehto. Tämä tarkoittaa sitä, että prosessit odottavat toisiaan silmukassa, eli prosessi A odottaa prosessin B varaamaa resurssia ja päinvastoin.
Koska yhdenkin ehdon rikkominen riittää estämään lukkiutumiset, ei kaikkia ehtoja tarvitse estää. Esimerkiksi virtuaalimuistijärjestelmä rikkoo irrottamattomuusehtoa: käyttöjärjestelmä voi vapauttaa keskusmuistia ilman prosessin myötävaikutusta. Näin keskusmuistin loppuminen kesken ei voi aiheuttaa järjestelmän lukkiutumista. Sovelluksissa on tyypillistä varata resurssit aina samassa järjestyksessä, jolloin silmukkaodotusehto ei voi toteutua. Varjopuolena on se, että osa varauksista joudutaan tällöin tekemään liian aikaisin.
Lukkiutumista muistuttavia ongelmia ovat nälkiintyminen (engl. starvation) ja livelock.
Sivakka

Sivakka eli Sivakkavaara on 
kylä Nurmeksen Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee n. 20 kilometriä Valtimon keskustasta Kuhmoon päin, erämaiden keskellä. Asukkaita  on n. 20. Kylän asutukset sijaitsevat Sivakkajärven lähellä. Järvestä laskee Valtimon vesistöön Sivakkajoki. Sivakassa on kaksi kyläkeskittymää: Sivakka ja Peri-Sivakka. Peri-Sivakan talot sijaitsevat korkealla vaaralla. Sivakkavaara on Valtimon Rasimäen kanssa eräs Suomen eniten tutkituista kylistä.lähde? Vaaran laella on jopa omenapuu tuottanut hedelmää, koska halla ei ole siellä ollut uhkana toisin kuin alavammilla mailla. Alueelta on löydetty mm. vuolukivi- ja hopeaesiintymä, joita ei ole katsottu kannattavaksi vielä hyödyntää.
Historia

Sivakkaan saapuivat ensimmäiset asukkaat 1500-luvulla Autiojärven ranta-alueelle. Koska Peri- Sivakasta on löytynyt merkkejä ortodoksisesta kalmistosta, on arveltu heidän olleen karjalaisia. Noista varhaisista asutuksista on merkkinä järven nimi ja asuinpaikkojen jäänteet järven rannoilla. Asukkaat elivät pyytämästään riistasta ja kalasta.  Myöhemmin alettiin raivata kaskea  Sivakan vaaroille.
Kylän oma koulu valmistui vuonna 1935. Koulu lakkautettiin oppilaspulan takia 1980-luvulla. Koulussa on parhaimmillaan ollut oppilaita 1950- ja 1960-luvuilla 70 oppilasta. Nykyisin koululla järjestetään erilaista ohjelmaa. 
Asukkaita kylässä oli enimmillään 1950-luvulla yli 300. Sivakan viimeisin savupirtti Koiravaaran Yläpihassa oli käytössä vuoteen 1935.
Nimistöstä

Sivakka tarkoittaa suksea. Sivakan kylässä on perimätiedon mukaan käynyt hiihtäen verovouti Simon Affleckin renki, joka Myllypuron rinteessä oli kaatunut ja katkaissut suksensa. Tästä syystä hän joutui tekemään matkaa yhdellä suksella ja kirosi kylän Sivakaksi.
Toisen tarinan mukaan nimi Sivakka tulee, kun Hilippa Vornanen Itä-Karjalasta oli hiihtänyt Mujejärveltä Sivakan kautta Maanselkään. Ja sillä matkalla katkesi suksi Sivakassa, josta kerrotaan kylän nimen tulleen.
Nähtävyyksiä

Näköala Peri-Sivakan vaaralta.
Yläpihan tila
Karjalan Kierros polkureitti, joka kulkee Sivakan kautta mm. Hiidenportin kansallispuistoon, reitin varrella on laavu Peri-Sivakassa Autiojoen varressa.
Itkukivi ja muinaiskalmisto Peri-Sivakassa
Kukkarokivi Peri-Sivakantien varressa
Suojeltua ikimetsää Myllypuron rinteellä
Murtovaaran talomuseo
Kirjallisuutta

Valtimo: Kotiseututeos Karjalan ja Kainuun kauniista rajakunnasta (1994, ISBN 952-90-6060-2)
Kylän paikka. Uusia tulkintoja Sivakasta ja Rasimäestä.  Helsinki:  SKS, 2008.  ISBN 978-951-746-988-3
Aiheesta muualla

Sivakan kylän sivut Sivakan uudet kotisivut
Oppiva Kansalaisverkko: Sivakka (Arkistoitu – Internet Archive)
Valtimon kylät
Elomäki
Haapakylä (kirkonkylä)
Halmejärvi
Hirsikangas
Kalliojärvi
Karhunpää
Koiravaara
Koppelo (Koppelojärvi)
Maanselkä
Nuolijärvi
Pajukoski
Puukari
Rasimäki
Rumo
Sivakkajoki
Puukari
Sivakkavaara
Verkkojoki
Ylä-Valtimo
Reino Lukkari

Reino Lukkari
Aarne Reino Ilmari Lukkari (26. kesäkuuta 1908 Iisalmi – 14. tammikuuta 1951 Helsinki) oli Mannerheim-ristin ritari numero 67. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 5. heinäkuuta 1942. Sotilasarvoltaan Lukkari oli majuri ja siviiliammatiltaan toimistoinsinööri.
Alkuvuonna 1941 Lukkari kävi Saksassa opintomatkalla, jonka aikana hän tutustui uuteen aselajiin, taistelupioneereihin. Saksasta saamiensa oppien mukaisesti hän johti vihollisen linnoitteiden murskaamista jatkosodan hyökkäysvaiheessa.
Vuosina 1944–1945 Lukkari toimi pioneerilinjan johtajana aseiden hajavarastointioperaatiossa. Lukkari sai sodan jälkeen asekätkentäoikeudenkäynnissä 1. v. 6. kk. tuomion pioneerimateriaalin toimittamisesta. Hän erosi armeijasta vuonna 1947 ja siirtyi Puutalo Oy:n palvelukseen toimistoinsinööriksi.
Lukkarin ollessa vangittuna asekätkentäjutun vuoksi hänellä todettiin vatsasyöpä, johon hän menehtyi vain 42-vuotiaana tammikuussa 1951.
Reino Lukkarin poika oli eversti Matti Lukkari.
Birger Sjöberg

Birger Sjöberg
Birger Sjöberg (6. joulukuuta 1885 Vänersborg – 30. huhtikuuta 1929 Växjö) oli ruotsalainen kirjailija, runoilija ja laulaja-lauluntekijä. Hänet tunnetaan erityisesti esikoisteoksestaan, idyllisestä laulukokoelmasta Fridas bok ja neljää vuotta myöhemmin julkaistusta kokeellisesta runokokoelmasta Kriser och kransar. Pikkukaupungin jousikvartetista ja muista ihmisistä kertova kaksiosainen romaani Kvartetten som sprängdes (1924) on sovitettu näytelmäksi (Dramaten, 1935), kahdeksi teatterielokuvaksi (1936, ohj.  Arne Bornebusch, ja 1950, ohj. Gustaf Molander), televisioelokuvaksi (Kvartetti joka hajosi, 1962, ohj. Hans Abramson) ja television minisarjaksi (1973, ohj. Hans Alfredson).
Sjöberg työskenteli myös toimittajana muun muassa Stockholms Dagbladissa ja Helsingborgs-Postenissa. Hän kuoli 43-vuotiaana ja jätti jälkeensä laajan käsikirjoitus- ja luonnoskokoelman, jonka omaiset luovuttivat 1948 Göteborgin yliopiston kirjastolle. Noin 13 000 käsikirjoitusliuskan joukosta löytyi myös aiemmin julkaisemattomia töitä, joita on julkaistu postuumisti. Vuonna 1961 perustettiin Birger Sjöberg -seura edistämään käsikirjoituskokoelman tutkimusta ja muuta Sjöbergiin liittyvää toimintaa.
Teokset

Fridas bok, 1922, runoja ja lauluja
Kvartetten som sprängdes 1–2, 1924, romaani
myös elokuva- ja näytelmäsovitus
Kriser och kransar, 1926, runoja
Teokset > Julkaistu postuumisti

Fridas andra bok, 1929, runoja ja lauluja
Minnen från jorden, 1940, runoja
Syntaxupproret, 1955, runoja
Fridas tredje bok, 1956, runoja ja lauluja
Samlade dikter, 1973, kootut runot
Samlade visor, 1981, kootut laulutekstit
Teokset > Suomennettu tuotanto

Valju Kuoleman hetki, suom. Leena Krohn, antologiassa Runon portilla: ruotsalaisia ja suomenruotsalaisia runoja, valikoinut ja suomentanut Leena Krohn. WSOY 1985 ISBN 951-0-13191-1
Ensi kerran, suom. V. Arti, nuottikokoelmissa 111 kitaralaulua, toimittanut Aapeli Vuoristo, Musiikki Fazer 1963 ja Lauluja rakkaudesta, toim. Virpi Kari & Kai Airinen. Warner/Chappell Music Finland 2002
Käännös suomeksi
Luettelo Valko-Venäjän rajanylityspaikoista

Tämä artikkeli kertoo Valko-Venäjän rajanylityspaikoista. Rajanylityspaikoista tärkeimpiin kuuluvat Valko-Venäjän ja Schengen-alueen väliset kansainväliset rajanylityspaikat on esitetty myös oheisessa kartassa.
Tärkeimmät Valko-Venäjän ja Schengen-alueen väliset maanteiden kansainväliset rajanylityspaikat. Kartalla on esitetty myös alueen suurimmat kaupungit.
Matkailija voi ylittää Valko-Venäjän  3 617,5 kilometriä pitkän valtiorajan laillisesti maanteiden rajanylityspaikoilla, rautateitse ja maan kansainvälisillä lentoasemilla. Lisäksi ainakin joissain tapauksissa raja on luvallista ylittää myös vesitse jokia pitkin liikuttaessa.
Valko-Venäjällä on kansainvälisiä rajanylityspaikkoja kaikkien rajanaapuriensa kanssa: Latvian, Liettuan, Puolan, Ukrainan ja Venäjän. Näiden paikkojen ohella ainakin rajaseudun asukkaat voivat ylittää rajan paikallisissa rajanylityspisteissä, joista ainakin osa on avoinna ainoastaan kausiluonteisesti tai tilapäisesti. Vuoden 2011 alussa oli käytössä kaikkiaan 68 rajanylitysasemaa tai -paikkaa.
Rajanylitystilastoja

Vuonna 2010 Valko-Venäjän rajan ylitettiin noin 26,4 miljoonaa kertaa. Ulkomaalaiset ylittivät rajan yli 11 miljoonaa kertaa; ylityksistä 1,4 miljoonaa aiheutui kauttakulkuliikenneteestä (transito). Transitosäännösten rikkomisesta langetettiin noin 10 500 rangaistusta ulkomaiden kansalaisille. Lentokentillä valtionraja ylittettiin 1,13 miljoonaa kertaa. Euroopan unionin rajoista Valko-Venäjän ja Liettuan välinen raja (samalla pisin raja EU:n suuntaan)  oli matkustajaliikenteen määrällä mitattuna lähes kaksi kertaa niin suosittu kuin Puolan vastainen raja; kolmantena oli Latvian raja.
Venäjän rajan käytännöt muuttuvat tulliliiton johdosta

Osana Valko-Venäjän, Venäjän ja Kazakstanin välisen tulliliittoa (vahvistettiin heinäkuussa 2010) ja pyrkimystä kohti yhteistalousalueen muodostamista mahdollisesti vuoteen 2012 mennessä, muun muassa rutiinimaisia ajoneuvojen tarkastuksia ollaan helpottamassa tai niistä luopumassa lähivuosina Valko-Venäjän ja Venäjän välillä. Valko-Venäjä on ilmoittanut, että sen ja Venäjän välisen rajan ajoneuvotarkastukset loppuvat 1.4.2011.  Tullauspisteet pyritään poistamaan Venäjän ja Valko-Venäjän väliltä viimeistään 1. heinäkuuta 2011; tullaus tapahtuu sen jälkeen tulliunionin ulkorajoilla.  Näille kolmelle valtiolle pyritään myös luomaan Schengen-alueen tyylinen yhteisviisumi vuoden 2011 aikana.
Aiheesta muualla

Въезд в Республику Беларусь, выезд из Республики Беларусь, транзитный проезд (транзит) через территорию Республики Беларусь иностранцев (Ulkomaan kansalaisten rajanylityksestä) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (gpk.gov.by)
Punkty propuska tšerez granitsy Respubliki Belarus (mm. jonojen tilanne eri rajanylityspisteissä) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (gpk.gov.by)
Venäjän, Valko-Venäjän ja Kazakhstanin tulliliiton sivusto (venäjäksi) (tsouz.ru)
Toinen sivusto kolmen maan tulliliitosta (Portaali, Venäjän näkökulmasta) (venäjäksi)
Latvia, Lithuania and Belarus Cross Border Cooperation Programme (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (enpi-cbc.eu)
Tilapäisiä rajanylityspaikkoja vuoden vaihteessa 2010-11: Liettua- Valko-Venäjä[vanhentunut linkki] (englanniksi) (tvr.by)
Belarus border agreement threatens Lithuania's budget, economist says (Valko-Venäjän kanssa tehty raja-alueen sopimus uhkaa Liettuan budjettia)[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Belarusian-Polish border crossing station in Kuznica Bialostocka under reconstruction[vanhentunut linkki] (englanniksi) (grodno-region.gov.by)
Border crossing points between Belarus & Latvia (englanniksi)
Capacity of Belarus’ border crossing points equals 18,000 vehicles per day (2008) (englanniksi) (belta.by)
Belarus President approves state border security policy for 2010[vanhentunut linkki] (englanniksi) (law.by)
Kolmen maan rajalla: kuvia Valko-Venäjän, Ukrainan ja Venäjän rajapisteeltä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (vasa.abo.fi)
To persons crossing the borders (tullivapaudesta ja -rajoituksista) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (gtk.gov.by)
Customs regulations in Belarus (lyhyt versio) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (belarus.by)
Drazhin in favor of more crossing points on Belarus-Lithuania border (05/2013) (englanniksi) (belta.by)
John Sjöholm

Johan Wilhelm Sjöholm
John Wilhelm Sjöholm  (9. kesäkuuta 1897 Espoo – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itä-rintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Myöhemmin hän toimi joukkueenjohtajana Suomen sisällissodan Valkoisessa Armeijassa.