stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maakuntain Keskus-Pankki

Maakuntain Keskus-Pankki Oy oli neljän maakunnallisen pankin vuonna 1918 perustama liikepankki.
Pankin perustajat olivat Länsi-Suomen Osake-Pankki, Tampereen Osake-Pankki, Savo-Karjalan Osake-Pankki ja Pohjolan Osake-Pankki. Ne perustivat Maakuntain Keskus-Pankin itselleen edustajaksi hoitamaan asioitaan Helsingissä. Osakepääomaksi tuli 10 miljoonaa markkaa.
Pankki yhdistyi vuonna 1928 kahden muun pankin kanssa Maakuntain Pankiksi, joka puolestaan yhdistyi vuonna 1932 Kansallis-Osake-Pankkiin.
Gottfried Kinkel

| Gottfried Kinkel |
| --- | --- |
 Gottfried Kinkel
Henkilötiedot
Syntynyt: 1815
Kuollut: 1882 (66–67 vuotta)
Ammatti:  runoilija, taidehistorioitsija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Pääteokset:  Otto der Schütz Der Grobschmied von Antwerpen
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gottfried Kinkel (1815–1882) oli saksalainen runoilija ja taidehistorioitsija. Hänestä tuli 1846 taidehistorian professori Bonnin yliopistoon. Hän osallistui 1849 Badenin kapinaan, hänet vangittiin ja tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Seuraavana vuonna hänen innokas ihailijansa, ylioppilas Karl Schurz pelasti hänet erikoisella tavalla vankilasta, ja hän pakeni Lontooseen, missä hän sai saksan kielen opettajapaikan Westbourne-collegessa. Hän palasi 1866 mannermaalle ja taidehistorian professoriksi Zürichin yliopistoon.
Kinkelin lyriikka ei ole erityisen merkittävää, vaikka hänen sankarillinen isänmaanrakkautensa tuotti jossain määrin menestystä. Suurempaa huomiota ansaitsevat hänen eeppiset runoelmansa, kuten Otto der Schütz ja Der Grobschmied von Antwerpen. Hänen taidehistoriallisista teoksistaan mainittavia ovat Mosaik zur Kunstgesehichte (1876) ja Kunst und Kultur in Italien (1878).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gottfried Kinkel Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef
Nykarleby Aktiebank

Nykarleby Aktiebank oli vuosina 1899–1913 Uudessakaarlepyyssä toiminut seutukunnallinen liikepankki.
Pankki perustettiin paikallisten liikemiesten ja Suomen Maanviljelys- ja Teollisuuspankin yhteisvoimin vuonna 1889. Maanviljelyspankki omisti neljäsosan Nykarleby Aktiebankin osakkeista. Maanviljelyspankki kuitenkin kaatui pian Nykarleby Aktiebankin perustamisen jälkeen.
Nykarleby Aktiebank jäi kooltaan mitättömäksi. Perikatoon se ajautui vuonna 1913 toimitusjohtajan taloudellisten väärinkäytösten johdosta. Kävi ilmi, että pankin kirjanpito oli perustunut osittain mielikuvitukseen.
Tampereen Osake-Pankki

Tampereen Osake-Pankki oli 1898 perustettu liikepankki, jonka pääkonttori oli Tampereella. Se rakennutti itselleen toimitalon Kauppakadun ja Hämeenkadun väliin (Kansallispankintalo).
Toimintansa Tampereen Osake-Pankki aloitti 17.10.1898. Ensimmäinen pääjohtaja oli R. Laethén, joka kuitenkin kohta kuoli. Hänen seuraajansa oli Ernst Borenius.
Pankilla oli vuonna 1920 28 konttoria ja talletuksia 79 miljoonan markan arvosta.  Tampereen Osake-Pankki omisti yhdessä Länsi-Suomen Osake-Pankin kanssa helsinkiläisen 1918 perustetun Maakuntain Keskus-Pankki Oy:n.  Vuonna 1929 nämä kolme pankkia yhdistettiin Maakuntain Pankki Oy:ksi. Ennen yhdistymistä Tampereen Osake-Pankilla oli 1920-luvun lopulla 42 sivukonttoria ja sen osakepääoma oli 65 miljoonaa markkaa.
Tampereen Osake-Pankin osakkeet noteerattiin Helsingin pörssissä vuosina 1912–1929.
Mikaelinlinna

| Mikaelinlinna |
| --- | --- |
 Mikaelinlinna ilmasta nähtynä.
Osoite:  Sadovaja-katu 2
Sijainti:   Pietari, Venäjä
Rakennustyyppi:  palatsi
Valmistumisvuosi:  1800
Suunnittelija:  Vincenzo Brenna, Vasili Baženov
Rakennuttaja:  Paavali I
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keisarinna Elisabetin Kesäpalatsi vuonna 1756
Mikaelinlinna (ven. Миха́йловский за́мок, Mihailovski zamok), myös Insinöörilinna (Инжене́рный за́мок, Inženernyi zamok), on keisari Paavali I:n kaupunkiresidenssiksi vuosina 1797–1800 rakennettu klassistinen palatsi Pietarin keskustassa Venäjällä. Fontankan ja Moikan kulmassa Kesäpuistoa vastapäätä sijaitsevan rakennuksen on suunnitellut italialaissyntyinen arkkitehti Vincenzo Brenna.
Linnan alkuperäinen pohjapiirustus.
Palatsi on rakennettu Francisco Bartolomeo Rastrellin vuosina 1741-1744 suunnitteleman keisarinna Elisabetin puisen Kesäpalatsin paikalle, joka purettiin vuonna 1797.
Arkkitehtuuri

Neliömäisen, kulmistaan pyöristetyn rakennuksen sisällä on kahdeksankulmainen sisäpiha. Etelään suunnattua pääjulkisivua koristavat marmoripylväät, sisäänkäyntiä reunustavat obeliskit ja koristeellinen päätykolmio. Avointa parveketta kannattavalta pohjoisjulkisivun pylväiköltä laskeutuu leveä portaikko kohti Moikajokea. Länsisivun pyöristetty uloke sisältää Paavalin taivaallisena suojelijanaan pitämälle arkkienkeli Mikaelille pyhitetyn kirkon, josta palatsi on saanut alkuperäisen nimensä. Sen kupolin yllä kohoaa gotiikkaa ja Pietarin varhaista arkkitehtuuria muistuttava terävä huippu. Muodoltaan vaihtelevista, aikoinaan loisteliaasti koristetuista sisätiloista ovat kirkon lisäksi säilyneet marmorinen pääportaikko, Rafaelin galleria, valtaistuinsali ja ovaalisali.
Pääjulkisivun edessä sijaitsevalle aukiolle pystytettiin vuonna 1800 Bartolomeo Carlo Rastrellin suunnittelema, 1740-luvulla valettu Pietari I:n ratsastajapatsas. Arkkitehtoniseen kokonaisuuteen kuuluvat myös Insinöörikadulta johtavaa väylää reunustavat identtiset vartiopaviljongit sekä niiden edessä sijaitsevat maneesi- ja tallirakennukset, joiden Maneesiaukille suunnatut julkisivut uudisti vuosina 1823–1824 arkkitehti Carlo Rossi.
Paavali I:n persoonallisuutta heijastava Mikaelinlinna huokuu synkkää ja salaperäistä romantiikkaa. Salamurhaa pelännyt keisari loi uudesta palatsistaan luoksepääsemättömän linnoituksen. Fontankan, Moikan ja keinotekoisten kanavien ympäröimään linnaan pääsi vain tykkien ja lujan vartioston suojelemia nostosiltoja pitkin. Varotoimista huolimatta Paavali sai asua siellä vain 40 päivää. Keisarin oman kaartin upseerit kuristivat hänet makuuhuoneessaan.
Paavalin kuoleman jälkeen keisariperhe muutti jälleen Talvipalatsiin. Hylättyyn linnaan sijoitettiin vuonna 1819 insinööriopisto (myöhemmin Nikolain insinööriakatemia), josta se sai uuden nimensä. Vuosina 1838–1843 siellä opiskeli ja vuoteen 1841 saakka myös asui tuleva kirjailija Fjodor Dostojevski. Vuoteen 1917 saakka rakennuksessa sijaitsi sotaministeriön pääinsinöörihallinto ja muita sen virastoja.
Arkkitehtuuri > Vallankumouksen jälkeen

Lokakuun vallankumouksen aikana linna oli Paavalin rykmentin sotilaiden tukahduttaman junkkarikapinan päämajana. Myöhemmin siellä toimi puna-armeijan sotakouluja ja muita laitoksia. Nykyään Mikaelinlinna on Venäläisen taiteen museon näyttelytilana. Vuonna 2003 sen pääjulkisivun eteen rakennettiin uudelleen sillalla varustettu vallihauta.
Mikaelinlinnan osoite on Sadovaja-katu 2. Lähimmät metroasemat ovat Gostinyi dvor ja Nevski prospekt.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mikaelinlinna Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Mikaelinlinna Venäläisen museon sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Leila Tuure

Leila Tuure (10. joulukuuta 1938 Pori – 23. lokakuuta 2024) oli suomalainen kirjailija.
Leila Tuure kirjoitti ylioppilaaksi Porin tyttölyseosta vuonna 1959 ja opiskeli sen jälkeen historiaa Turun yliopistossa. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki historian opettajana. Vuoteen 1989 saakka Tuure toimi opettajana Porissa ja sen jälkeen eläkkeelle siirtymiseensä saakka pääkaupunkiseudulla.
Takaisin synnyinkaupunkiinsa Tuure muutti vuonna 2008. Hän asui Porin Reposaaressa.
Ensimmäisen teoksensa Tuure julkaisi vuonna 1989. Hän kirjoitti lähinnä Poriin ja lähiseudulle sijoittuvia historiallisia romaaneja. Vuonna 2011 Tuure julkaisi satukirjan Tontut muuttavat kaupunkiin, johon kuvituksen teki hänen tyttärensä Matilda Tuure. Tuure kirjoitti myös kaksi rikosromaania salanimellä Emma Å. Hän kirjoitti yhteensä 28 romaania.
Vuodesta 2008 lähtien Tuuren teokset ilmestyivät hänen oman Sunkirja-kustantamonsa kautta. Se on julkaissut myös muiden kirjailijoiden tuotantoa.
Suomen kirjailijaliiton jäsen Tuure oli vuodesta 1991 lähtien. Hän kuului myös Espoon kirjailijat ry:n hallitukseen.
Nortamo-palkinto Leila Tuurelle myönnettiin vuonna 2009 ja Pori Tutuksi -palkinto vuonna 2011.
Teokset

Peiliinkatsoja (1989)
Eilisen sillat (1990)
Narukaruselli (1992)
Tummat ja valkeat tulet (1993)
Elämänkarkulainen (1994)
Sinisukka (1996)
Väistyvän veden kaupunki (1998)
Hyvä mies (2000)
Kauppamiesten sukua (2001)
Kauppamiehen tytär (2003)
Kauppamiehen perintö (2004)
Hatuntekijä (2007)
Varjojen aika (2007)
Musta, mustempi, punainen (salanimellä Emma Å, 2007)
Puolan prinsessa (2008)
Samuelin kirja (salanimellä Emma Å, 2008)
Ros-anna (2009)
Piiritanssi (2009)
Alfien sodat (2010)
Aleksandra ja Mikael (2011)
Tontut muuttavat kaupunkiin (kuvitus Matilda Tuure, 2011)
Daali ja kahvinpavut (2013)
Viimeiset tanssiaiset (2014)
Espanjalainen rouva (2016)
Apteekki (2018)
Tuulentuojat (2020)
Uudenmaan Osakepankki

Uudenmaan Osakepankki (Nylands Aktiebank) oli vuosina 1887–1918 toiminut suomalainen liikepankki, jonka asiakkaina olivat pienteollisuuden ja kaupan harjoittajat. Pankin perustaja ja toimitusjohtaja oli kunnallisneuvos Abel Landén ja sen osakepääoma oli miljoona markkaa ja vararahasto 0,3 miljoonaa markkaa. Pankin pääkonttori sijaitsi Helsingin Pohjoisesplanadilla ja sillä oli sivukonttorit Hyvinkäällä, Loviisassa, Orimattilassa, Lauttakylässä, Salossa, Savonlinnassa sekä Pohjanmaalla Kokkolassa, Pietarsaaressa, Oravaisissa ja Munsalassa.
Pankki fuusioitiin vuoden 1919 alussa Helsingin Osakepankkiin sen jälkeen, kun HOP oli hankkinut sen osake-enemmistön.
Fuusio johtui siitä, että Uudenmaan Osakepankki oli antanut luottoja liian avokätisesti. Rahamarkkinat kuitenkin kiristyivät vuonna 1918. Fuusion avulla Helsingin Osakepankki kasvatti markkinaosuuttaan. Kyseessä oli Suomen ensimmäinen suuri pankkifuusio.
Ridly Greig

| Ridly Greig |
| --- | --- |
 Ridly Greig Ottawa Senatorsin paidassa ottelussa Seattle Krakenia vastaan 4. tammikuuta 2024.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. elokuuta 2002 (ikä 22) Lethbridge, Alberta
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  Ottawa Senators
Sarja:  NHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
NHL-varaus:  28.varaus, 2020 Ottawa Senators
Ridly Greig (s. 8. elokuuta 2002 Lethbridge, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Greig edustaa NHL-joukkue Ottawa Senatorsia. Hänen pelipaikkansa on keskushyökkääjä ja hän laukoo vasemmalta.
Ennen NHL-uraansa Greig pelasi WHL-juniorisarjassa Brandon Wheat Kingsin joukkueessa. Ottawa Senators varasi Greigin ensimmäisellä kierroksella 28. varausvuorolla vuoden 2020 NHL:n varaustilaisuudessa. Greig on pelannut 92 NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt 15 maalia ja 20 syöttöä eli yhteensä 35 tehopistettä. Uran tilastot päivitetty kauden 2023–2024 jälkeen.
Tammikuussa 2025 Greig solmi Senatorsin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 13 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Greig kuului Kanadan joukkueeseen vuoden 2022 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Buusteri

| Buusteri |
| --- | --- |
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Isa-Eerika Lehto Minna Lamppu Miska Toiviainen Aleksi Sariola
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Nelonen
Esitetty:  10. helmikuuta 2003 – 1. kesäkuuta 2007
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Nordisk Film & TV
Aiheesta muualla
IMDb 
Buusteri oli Nelosella vuosina 2003–2007 esitetty kouluaiheinen televisio-ohjelma, jota juonsivat Isa-Eerika Lehto, Minna Lamppu ja Miska Toiviainen. Vuonna 2004 Toiviaisen tilalle tuli Aleksi Sariola, joka oli näytellyt Salatut elämät -sarjassa. Ohjelmassa juontajat vierailivat eri kouluissa ympäri Suomea haastattelemassa oppilaita. Lisäksi nähtiin raportteja muun muassa aiheista elokuvat, muoti, eläimet, ruoka ja jopa showpaini. Ohjelma lopetettiin keväällä 2007.
Buusteria edelsi samankaltainen ohjelma nimeltä Breikki.
Zimbabwen dollari

100 biljoonan Zimbabwen dollarin seteli (1014 dollaria) litt. 2008, vastaa 1027 pre-2006 dollaria.
100 miljoonan Zimbabwen dollarin seteli vuodelta 2008.
Zimbabwen dollari (valuuttamerkki: $ tai Z$) oli Zimbabwen rahayksikkö vuodesta 1980 huhtikuuhun 2009 asti. Se jakaantui 100 senttiin. Zimbabwen dollarista käytettiin valuuttakoodia ZWD. Zimbabwessa oli käytössä rahauudistuksen jälkeen 1, 5, 10, 20 ja 50 sentin sekä 1, 2, 5, 10 ja 25 dollarin kolikot. Niiden lisäksi oli käytössä 1, 5, 10, 20, 100 ja 500 dollarin setelit.
Historia > Rhodesian punta ja dollari

1. marraskuuta 1940 perustettu Southern Rhodesia Currency Board laski liikkeelle ensimmäiset Rhodesian punnat (RHSP). Vuonna 1953 nimeksi tuli Central African Currency Board.
1956 perustettiin Bank of Rhodesia and Nyasaland, joka laski liikkeeseen uuden Rhodesian punnan (RHFP). Reserve Bank of Rhodesia korvasi tämän laitoksen 1. kesäkuuta 1965.
17. helmikuuta 1970 Ian Smithin johtama itsenäiseksi julistautunut Rhodesian tasavalta otti rahayksikökseen Rhodesian dollarin (RHD), joka korvasi punnat 2:1-vaihtokurssilla.
Historia > Zimbabwen dollari

18. huhtikuuta 1980, kun maassa oli siirrytty enemmistövaltaan, esiteltiin uusi Zimbabwen dollari (ZWD), jota julkaisee ja laskee liikkeeseen Reserve Bank of Zimbabwe.
1. elokuuta 2006 ensimmäinen Zimbabwen dollari uudistettiin toiseksi dollariksi (ZWN) vaihtokurssilla 1 uusi = 1 000 vanhaa dollaria.
1. elokuuta 2008 toinen Zimbabwen dollari uudistettiin kolmanneksi dollariksi (ZWR) vaihtokurssilla 1 uusi = 10 000 000 000 vanhaa dollaria.
2. helmikuuta 2009 kolmas Zimbabwen dollari uudistettiin neljänneksi dollariksi (ZWL) vaihtokurssilla 1 uusi =  1 000 000 000 000 vanhaa dollaria.
Hyperinflaatio

Zimbabwe on kärsinyt pitkään hyperinflaatiosta, jonka takia Zimbabwen dollarista oli tullut käytännössä arvotonta.
Maassa tehtiin rahanuudistus 31. heinäkuuta 2006, jolloin tuhat vanhaa dollaria korvattiin yhdellä uudella.
Inflaation takia Zimbabwen dollarista pudotettiin 1. elokuuta 2008 kymmenen nollaa pois yhden uuden dollarin vastatessa kymmentä miljardia (10 000 000 000) vanhaa dollaria. Uuden dollarin arvo suhteessa euroon oli muutospäivänä 1 € = 8,50 ZWD, mutta laski välittömästi hyperinflaation vaikutuksesta.
Inflaatiovauhdin kiihtyessä jo 3. marraskuuta 2008 liikkeelle lasketut uudet setelit olivat kooltaan 100 000, 500 000 ja miljoona (1 000 000) dollaria.
Jo 16. tammikuuta 2009 Zimbabwe otti käyttöön sadan biljoonan (100 000 000 000 000) dollarin setelin eli rahan, jossa on ykkösen perässä 14 nollaa. Samalla otettiin käyttöön myös kymmenen biljoonan, 20 biljoonan ja 50 biljoonan Zimbabwen dollarin pikkusetelit. Rahat olivat silloin jo suurempia kuin ennen kymmenen nollan pudottamista noin viisi kuukautta aiemmin.
Zimbabwen dollarista pudotettiin taas 2. helmikuuta 2009 12 nollaa pois eli jälleen laskettiin liikkeelle seitsemän uutta seteliä, arvoiltaan 1, 5, 10, 20, 50, 100 ja 500 dollaria
Viimeisen virallisen ilmoituksen mukaan Zimbabwen vuosi-inflaatio heinäkuussa 2008 oli 231 000 000 prosenttia.
Riippumattoman Cato-instituutin laskelmien mukaan 14. marraskuuta 2008 Zimbabwen vuosi-inflaatio oli 89 700 000 000 000 000 000 000 prosenttia, jolloin hinnat kaksinkertaistuivat 24,7 tunnin välein. Korkeampi inflaatioaste on ollut vain Unkarin pengőn inflaatio heinäkuussa 1946.lähde?
Zimbabwen hallitus antoi tammikuussa 2009 luvan käyttää ulkomaista valuuttaa Zimbabwen dollarin rinnalla, minkä seurauksena arvottoman Zimbabwen dollarin käyttö kaupankäynnissä on käytännössä loppunut. Käytössä on Yhdysvaltojen, Etelä-Afrikan ja Botswanan valuuttoja. Tämä on johtanut inflaation hidastumiseen.
Kesäkuussa 2015 Zimbabwe luopui virallisesti omasta valuutastaan ja siirtyi Yhdysvaltojen dollareihin.
Zimdollarin kautta siirtyminen Zimbabwen kultaan

Kesäkuussa 2019 Zimbabwe julkisti jälleen uuden kansallisen valuuttansa, mutta hyperinflaatio ei ole hellittänyt. Vuotuinen inflaatio on noussut noin 800 prosenttiin, bensiinin hinta on noussut ainakin 152 prosenttia ja leivän hinta on kolminkertaistunut. Maa on yrittänyt suojella valuuttaansa muun muassa rajaamalla mobiilimaksuja ja keskeyttämällä osakekaupan. Tämä Zimbabwen dollari eli zimdollari (valuuttakoodi ZWL), tai ensiksi nimellä RTGS-dollari (Real Time Gross Settlement dollar) kutsuttu valuutta oli käytössä vuosina 2019-2024. Aluksi ulkomaanvaluutta kiellettiin kansallisena maksuvälineenä, mutta kiellosta jouduttiin luopumaan keväällä 2020. Zimdollaria seurasi Zimbabwen kullaksi (lyhenne ZiG, valuuttakoodi ZMG) kutsuttu, osin kulta- ja valuuttavarannoilla vakautettu uusi kansallinen valuutta huhtikuussa 2024. Yhdysvaltain dollari säilyi virallisena valuuttana tämän kansallisen valuutan rinnalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zimbabwen dollari Wikimedia Commonsissa
Zimbabwen keskuspankin sivut
| n k Afrikan rahayksiköt |
| --- | --- |
Etelä:  Angolan kwanza  Botswanan pula  Etelä-Afrikan randi  Lesothon loti  Malawin kwacha  Namibian dollari  Saint Helenan punta  Swazimaan lilangeni 
Itä:  Burundin frangi  Djiboutin frangi  Eritrean nakfa  Euro (Mayotte, Réunion)  Etiopian birr  Kenian šillinki  Komorien frangi  Madagaskarin ariary  Mauritiuksen rupia  Mosambikin metical  Ruandan frangi  Sambian kwacha  Somalian šillinki  Tansanian šillinki  Yhdysvaltain dollari (Zimbabwe)  Zimbabwen kulta (Zimbabwe) 
Keski:  Keski-Afrikan CFA-frangi (Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Tšad, Kongon tasavalta)  Kongon frangi  Ugandan šillinki 
Länsi:  Eco  Gambian dalasi  Ghanan cedi  Guinean frangi  Kap Verden escudo  Keski-Afrikan CFA-frangi (Päiväntasaajan Guinea ja Gabon)  Liberian dollari  Länsi-Afrikan CFA-frangi (Benin, Burkina Faso, Norsunluurannikko, Guinea-Bissau, Mali, Niger, Senegal ja Togo)  Nigerian naira  Mauritanian ouguiya  São Tomén ja Príncipen dobra  Sierra Leonen leone 
Pohjoinen:  Algerian dinaari  Egyptin punta  Euro (Kanariansaaret, Madeira, Plazas de soberanía)  Etelä-Sudanin punta  Libyan dinaari  Marokon dirhami  Seychellien rupia  Sudanin punta  Tunisian dinaari 
Zimbabwen ja Yhdysvaltain dollarin vaihtosuhteen kehitys 2001–2008. 
Punaisella virallinen, sinisellä musta pörssi ja keltaisella OMIR. Pystyakseli on logaritminen.
Theodor Mommsen

| Theodor Mommsen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1817 Garding
Kuollut: 1. marraskuuta 1903 (85 vuotta) Charlottenburg
Ammatti:  kirjailija, kielitieteilijä, oikeustieteilijä
Kirjailija
Tyylilajit:  tietokirjallisuus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto 1902 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Theodor Mommsen (30. marraskuuta 1817 Garding, Schleswig – 1. marraskuuta 1903 Charlottenburg, Saksa) oli saksalainen historioitsija ja poliitikko. Hän sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1902. Hänen tunnetuin teoksensa on kolmiosainen Römische Geschichte (’Rooman historia’).
Elämä

Mommsenin isä oli protestanttinen pappi Jen Mommsen, hänen äitinsä oli Sophie Krumbhaar. Hän vietti lapsuutensa Oldesloessa ja sai varhaisen opetuksensa kotona ja kymnaasissa Altonassa. Hän opiskeli 1838–1843 oikeustiedettä ja klassillista filologiaa Kielin yliopistossa ja suoritti maisterin ja tohtorin tutkinnot.
Valmistumisen jälkeen Mommsen vietti kolme vuotta Italiassa arkeologisen tutkimuksen parissa ja toimi jonkin aikaan toimittajana. Hänet nimitettiin vuonna 1848 oikeustieteen professoriksi Leipzigin yliopistoon, mutta hänet erotettiin vuonna 1852, kun hän oli osallistunut kansannousuun Saksissa vuonna 1849. Samana vuonna hänet nimitettiin Zürichin yliopistoon ja 1854 Breslaun yliopistoon vuonna sekä lopulta antiikin historian professoriksi Berliinin yliopistoon vuonna 1858. Hän toimi 1873–1895 Preussin tiedeakatemian pysyvänä sihteerinä.
Mommsen sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1902. Hänen ohellaan harkinnassa palkinnon saajaksi oli Leo Tolstoi, jota kuitenkin pidettiin liian radikaalina. Mommsenin puolesta palkinnon otti vastaan Saksan suurlähettiläs, koska Mommsen ei korkean ikänsä vuoksi itse kyennyt enää matkustamaan Ruotsiin.
Mommsen oli poliittisesti aktiivinen läpi elämänsä. Hän toimi vuosina 1863–1866 ja 1873–1879 Preussin parlamentissa Edistyspuolueen edustajana sekä vuosina 1881–1884 Saksan valtiopäivillä. Hän oli poliittiselta kannaltaan liberaali ja kannatti Saksan yhdistymistä mutta suhtautui kriittisesti kansleri Otto von Bismarckin hallintoon. Hän myös tuomitsi Saksassa ilmenevän antisemitismin. Mommsen asetettiin vuonna 1882 syytteeseen Bismarckin herjaamisesta, mutta hänet vapautettiin syytteestä.
Mommsen meni naimisiin Marie Reimerin kanssa, ja heillä oli 16 lasta.
Historiantutkimus

Mommsen laati elämänsä aikana yli tuhat julkaisua ja toimitti myös lähdekokoelmia Corpus inscriptionum Latinarum ja Monumenta Germaniae Historica. Hänen historiantutkimuksellinen lähestymistapansa sai vaikutteita Barthold Georg Niebuhrilta ja Friedrich Carl von Savignylta. Hän oli aikanaan hyvin vaikutusvaltainen saksalaisessa aketeemisessa maailmassa.
Mommsenin tutkimus kohdistui antiikin Rooman historiaan. Hän tarkasteli kriittisesti perinteisiä idealisoituja käsityksiä Rooman historiasta ja lähestyi aikakautta myös oman aikansa näkökulmasta. Mommsenin tunnetuin teos on Römische Geschichte, joka on vuosina 1854–1856 julkaistu kolmiosainen Rooman tasavallan historiateos. Hän suunnitteli myös Rooman keisarikunnan historiaa käsittelevää neljättä osaa, joka jäi toteutumatta. Lisäksi hän julkaisi vuonna 1885 "viidennen" osan, joka käsittelee Rooman provinsseja keisarikunnan ajan alussa. Mommsenin muihin historiateoksiin kuuluvat roomalaista valtiosääntöoikeutta käsittelevä kolmiosainen Römisches Staatsrecht (1871–1888), jota on pidetty Mommsenin tutkimuksellisesti merkittävimpänä teoksena, ja roomalaista rikosoikeutta käsittelevä Römisches Strafrecht (1899). Mommsen pani alulle antiikin ajan latinankielisten piirtokirjoitusten kokoelman Corpus inscriptionum Latinarum.