stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isodureeni

| Isodureeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,2,3,5-tetrametyylibentseeni
CAS-numero:  527-53-7
PubChem CID:  10695
SMILES:  CC1=CC(=C(C(=C1)C)C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H14
Moolimassa:  134,212 g/mol
Sulamispiste:  -24 °C
Kiehumispiste:  198 °C
Tiheys:  0,89 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Isodureeni eli 1,2,3,5-tetrametyylibentseeni (C10H14) on aromaattisiin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena. Isodureeni on dureenin ja preniteenin isomeeri.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa isodureeni on väritöntä nestettä. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee hieman etanoliin ja hyvin dietyylieetteriin. Isodureeni reagoi helposti elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla. Esimerkiksi Friedel–Crafts-asylointireaktio tapahtuu isodureenille noin 212 000 kertaa nopeammin kuin bentseenille.
Valmistus ja käyttö

Isodureenia esiintyy yhdessä isomeeriensa kanssa kivihiilitervassa sekä ruskohiilessä. Sitä voidaan valmistaa metyloimalla ksyleeniä kloorimetaanilla ja tällöin syntyy seos, jossa on myös dureenia ja preniteeniä. Preniteeni voidaan erottaa tislaamalla, mutta dureenin ja isodureenin kiehumispisteet ovat niin lähellä toisiaan, että erottaminen tislaamalla ei onnistu. Tämän vuoksi erotus täytyy tehdä kiteyttämällä dureeni pois tai zeoliittien avulla. Yhdistettä muodostuu myös alkyloitaessa 2,4,6-trimetyylifenyylimagnesiumbromidia dimetyylisulfaatilla.
Isodureenia voidaan käyttää lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä, mutta käyttö ei ole kovinkaan suurta.
Iso Valkjärvi (Iitti)

| Iso Valkjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Iitti
Koordinaatit:  60°57′27″N, 26°12′55″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (14.12)
Tulo-oja:  Pikoja Isosta Pikjärvestä
Laskuoja:  Myllyoja Kymijokeen 
Järvinumero:  14.124.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  74,1 m  
Pituus:  2,4 km  
Leveys:  2,4 km  
Rantaviiva:  15,5534 km  
Pinta-ala:  3,08621 km²   
Tilavuus:  0,0167329 km³ 
Keskisyvyys:  5,42 m  
Suurin syvyys:  15,9 m  
Valuma-alue:  17,23 km²  
Saaria:  6 
:  Pukkisaari, Koivusaari
 fiIso Valkjärvi 
Iso Valkjärvi  on Päijät-Hämeessä Iitissä, Tapolan ja Sitikkalan pohjoispuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 309 hehtaaria eli 3,1 neliökilometriä, se on 2,4 kilometriä pitkä ja 2,4 kilometriä leveä. Sillä on 6 saarta, joiden yhteispinta-ala on 7,92 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 16,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0167 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 5,4 metriä ja suurin syvyys on 15,9 metriä. Sen rantaviivan pituus on 15,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Valkjärven valuma-alueeseen (14.124) se kuuluu. Järven valuma-alueen pinta-ala on 17 neliökilometriä. Järven vedenpinnan korkeus on 74,1 metriä mpy.
Isoflavonit

Isoflavonien yleinen rakenne 3-fenyylikromenoni
Isoflavonit ovat isoflavonoidien ryhmään kuuluvia aromaattisia orgaanisia yhdisteitä. Luonnossa niitä esiintyy erityisesti hernekasveissa. Monet isoflavoneista ovat biologisesti aktiivisia ja niin kutsuttuja kasviestrogeeneja. Rakenteeltaan erilaisia isoflavoneja on eristetty yli 230.
Rakenne ja ominaisuudet

Isoflavonien rakenteessa perusyksikkönä on 3-fenyylikromenonirakenne. Se poikkeaa flavoneista aromaattisen ryhmän paikan perusteella. Runkoon on liittyneenä hydroksyyliryhmiä. Isoflavonit ovat väriltään tyypillisesti keltaisia. Ne voivat esiintyä vapaina tai glykosideina sitoutuneena glukoosiin tai ramnoosiin. Erityisesti isoflavoneja on lehdissä ja varsissa, mutta myös siemenissä sekä vähäisemmissä määrin kukissa. Tunnetuimpia isoflavoneja ovat genisteiini ja daidtseiini.
Isoflavoneja esiintyy erityisesti hernekasveissa kuten soijassa tai apiloissa. Niitä on eristetty myös muun muassa ruusu-, revonhäntä-, asteri-, ristikukkais- ja muskottikasveista. Kasvit syntetisoivat isoflavoneja kalkoneista. Kalkoneista muodostuu ensin flavoneja, jotka entsyymit isomeroivat isoflavoneiksi. Isoflavoneista voi edelleen muodostua muita isoflavonoidien ryhmään kuuluvia yhdisteitä.
Monet isoflavonit ovat biologisesti aktiivisia. Niillä voi olla merkitystä hernekasveissa juuriston nystyröiden bakteerien menestymisen kannalta. Eräät ryhmän yhdisteet ovat antioksidantteja ja heikosti antibioottisia tai sienten kasvua estäviä. Isoflavonit sitoutuvat nisäkkäiden estrogeenireseptoreihin ja ovat niiden heikkoja agonisteja. Ne siis saavat aikaan saman vasteen kuin estrogeenit sitoutuessaan estrogeenireseptoreihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Ludmila Křížová, Kateřina Dadáková, Jitka Kašparovská, and Tomáš Kašparovský, Isoflavones (englanniksi)
Digitaalinen valokuvaus

Digitaalinen valokuvaus tarkoittaa tallennusmenetelmää, jolla kuvattavasta kohteesta heijastuva valo muutetaan digitaalikameran valoherkän kennon avulla digitaaliseen muotoon, tallennetaan muistikortille ja siirretään sitten tietokoneen kiintolevylle kuvankäsittelyä ja arkistointia varten. Kuvankäsittely tehdään kuvankäsittelyohjelmassa. Kuvia voidaan katsella näyttöpäätteellä tai tulostaa erilaisille materiaaleille.
2000-luvun alusta lähtien digitaalinen valokuvaus on vähitellen yleistynyt ja monissa sovelluksissa syrjäyttänyt perinteisen filmille valokuvaamisen. Lähinnä innokkaat harrastajat ja taiteilijat vielä käyttävät filmiä käsityön ja erilaisen lopputuloksen takia. Perinteisen valokuvauksen tekniset perusperiaatteet kuten objektiivi, syvyysterävyys tai suljinaika ovat siirtyneet uuden valokuvauksen osiksi.
Useilla matkapuhelimilla voi ottaa digitaalisia kuvia, mutta tällöin kuvan laatu ei ole yleensä yhtä hyvä kuin varsinaisilla digitaalikameroilla kuvatessa.
Digitaalisen valokuvauksen edut

Digitaalisesti otettun kuvan onnistumista voi tarkastella välittömästi, jos kamerassa on näyttö, joka on yleensä nestekidenäyttö. Tämän jälkeen kuvan voi
halutessaan poistaa muistikortilta. Digitaaliset kuvat voidaan myös esittää välittömästi televisiossa, tietokoneella tai dataprojektorilla. Kun kuva siirretään 
tietokoneelle, sitä voidaan muokata. Tietokoneella kuvia voi kopioida ja jakaa rajattomasti ja kopioiden laatu säilyy hyvänä. Onnistuneet kuvat voidaan tulostaa itse tulostimella välittömästi, uusimmissa kameroissa myös ilman tietokonetta, tai ne voidaan kehittää valokuvaamossa. Tällöin valokuvaamossa kuva vedostetaan perinteiselle valokuvapaperille digitaalisella valotuksella.
Kuvanvalmistus

Digitaalikamerassa on kuvakenno, jonka erottelukyky, pikselimäärä, vaihtelee kennoittain. Varhaisempien aikojen peruspistetiheys oli VGA-tarkkuutta vastaava 640 × 480, mistä erottelukyky on alkanut lisääntyä.
Kaikkein erottelukykyisimmät sarjavalmisteiset ammattilaisjärjestelmäkamerat tuottavat 21 miljoonaa pistettä ja niiden kennokoko voi vastata kinofilmikameran täyskennoa. Kuluttajajärjestämäkameroissa ja puoliammattilaisjärjestelmäkameroissa erottelukyky on vähäisempi, mutta suurenee vuoden tai kahden välein yleisimmin tarjolla olevien digitaalikameraperien osalta.
2008 kuluttajadigitaalikamerat: 14,2 miljoonaa pistettä (Sony Alpha 350, Sigma SD14)
2007 kuluttajadigitaalikamerat: 10,2 miljoonaa pistettä (Canon EOS-450)
Digitaalinen tallentaminen

Digitaalikameraa säätämällä varmistetaan, että tallentuvia kuvatiedostoja voidaan käsitellä kuvankäsittelyohjelmalla ja kuvatiedostoon tallentuvat kaikki laadukkaan digikuvan ominaisuudet. Digitaalinen valokuva otetaan digitaalikameralla ja yleensä siirretään  tietokoneen kiintolevylle kuvankäsittelyä varten. Digitaalista tallentamista tehdään myös skannaamalla perinteisestä kuvasta erityisellä skannerilla. Digitaalisella tallentamisella tarkoitetaan siten originaalin (valokuvan, dian, värinegatiivin, mustavalkofilmin ja painetun kuvan) tallentamista taso-, dia- tai rumpuskannerilla kuvatiedostoksi. Digitaalisen tallentamisen lopputulos on kuvatiedosto, joka voidaan tallentaa hyvin erilaisiin kuvatiedostomuotoihin.
Digitaalinen kuvankäsittely

Kuvatiedostot käsitellään aineisto- ja laatuvaatimusten mukaisesti, jotta ne näyttävät hyviltä ja soveltuvat käyttötarkoitukseensa.
Kuvatiedosto koostuu pikseleistä. Muita kuvatiedoston ominaisuuksia ovat muun muassa pikselimäärä, pikselitiheys, väriavaruus, tasot, kanavat, sävyjakauma, valkotasapaino, kirkkaus, kontrasti, värikylläisyys, kuvasuhde, terävyys, tiedosto- ja tulostuskoko.
Digitaalinen tulostaminen

Digitaalisia kuvatiedostoja tulostetaan valokuviksi lähinnä mustesuihkumenetelmällä tai lasertulosteina. Digitaalisia tiedostoja voidaan tulostaa myös perinteisille valokuvamateriaaleille.
Digitaalinen jakelu

Valokuvien digitaalinen muoto mahdollistaa kuvien jakamisen sähköisessä muodossa. Kuvien jakamiseen ja julkaisemiseen, niin julkiseen kuin yksityiseen, on Internetissä avattu 2000-luvun alkuvuosina useita sivustoja ja -palveluita.
Kuvaboxi – suomalainen kuvienjakopalvelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Flickr – kuvien julkaisusivusto
Katse.org – valokuvan verkkojulkaisu (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvablogi.com – suomalainen kuvienjakosivusto
Valokuva-alan koulutus

Valokuva-alan koulutus Suomessa
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Digitaalikuvaus (Arkistoitu – Internet Archive)
Mikä on digitaalinen valokuva? (Arkistoitu – Internet Archive)
Digitaalinen valokuvaus (Arkistoitu – Internet Archive)
Digitaalisen valokuvauksen perusteet
Pekka Makkonen: CAMERA PIXELA (Arkistoitu – Internet Archive). Väitöstutkimus valokuvauksen digi­talisoitumisesta
Canon PowerShot A95
Didakhe

| Didakhe Kahdentoista apostolin opetus> Διδαχὴ τῶν δώδεκα ἀποστόλων |
| --- | --- |
 Didakhen sivu käsikirjoituksesta Codex Hierosolymitanus vuodelta 1056.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  muinaiskreikka (koinee)
Genre:  teologia, kirkkojärjestys
Julkaistu:  1. vuosisadan jaa. loppupuoli
Suomennos
Suomentaja:  Anne-Marit Enroth-Voitila
Kustantaja:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura
Julkaistu:  2020
ISBN:  978-952-7272-03-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Didakhe (m.kreik. Διδαχή, Didakhē, lat. Didache; ”Opetus”) eli Kahdentoista apostolin opetus (m.kreik. Διδαχὴ τῶν δώδεκα ἀποστόλων, Didakhē tōn dōdeka apostolōn, lat. Doctrina duodecim apostolorum; myös Apostolien opetus) on nimitys varhaiskristilliselle tutkielmalle, joka sisältää ohjeita kristillisille yhteisöille. Se on kirjoitettu arviolta ensimmäisen vuosisadan lopulla.
Didakhe on varhaisin tunnettu kirkkojärjestys. Se koostuu kolmesta pääosasta, jotka käsittelevät kristillisiä oppeja, toimituksia, kuten kastetta ja ehtoollista, sekä kirkon organisaatiota. Jotkut kirkkoisät lukivat kirjoituksen Uuden testamentin kirjojen kaanoniin, kun taas jotkut hylkäsivät sen alkuperältään epäselvänä. Nykyisin Didakhe luetaan apostolisten isien kirjoituksiin.
Historia

Didakhen kirjoittajaa ei tunneta. Se sijoitettiin aiemmin usein 100-luvulle, mutta nykyisin katsotaan yleisimmin, että se on kirjoitettu jo ensimmäisen vuosisadan lopulla. Teos on koottu eri lähteistä, ja sen arvellaan syntyneen Syyriassa. Kirjoittaja on selvästi tietoinen siitä kristillisestä opista, joka tulee ilmi Uuden testamentin evankeliumeista. Lyhyttä nimeä Didakhe käytetään teoksesta tutkimuksessa, mutta käsikirjoituksessa esiintyy sen pidempi nimi.
Historia > Varhaiset viittaukset

Klemens Aleksandrialainen vaikuttaa lukeneen Didakhen osaksi Uutta testamenttia, sillä hän lainaa sitä samanlaisen arvovallan omaavana. Eusebios Kesarealainen mainitsee Didakhen noin vuonna 324 nimellä Apostolien opetus kanonisina tunnustettujen kirjojen jälkeen kaanoniin kuulumattomien teosten joukossa yhdessä Paavalin tekojen, Hermaan Paimenen, Pietarin ilmestyksen, Barnabaan kirjeen ja Johanneksen ilmestyksen ohella.
Athanasios Aleksandrialainen (367) ja Rufinus (n. 380) lukivat Didakhen apokryfeihin. Rufinus mainitsee kirjoitukselle mielenkiintoisen toisen nimen Judicium Petri, ”Pietarin tuomio”. Patriarkka Nikeforos (n. 810) sekä Pseudo-Anastasios ja Pseudo-Athanasios hylkäsivät Didakhen, Johannes Damaskolainen ja Etiopian ortodoksinen kirkko taas ovat hyväksyneet sen. Pseudo-Cyprianus siteerasi sitä nimeltä teoksessaan Adversus aleatores. Lähdettä mainitsemattomat lainaukset ovat hyvin yleisiä, joskin epävarmempia.
Didakhen osa ”Kahden tien” opista muistuttaa tekstiltään hyvin paljon Barnabaan kirjettä (luvut 18–20), joskus sanasta sanaan, joskus muutettuna. Nykyisin katsotaan, että tältä osin teoksilla on ollut yhteinen, todennäköisesti juutalainen lähde. Barnabaan kirjeen jae 4:9 on joko johdettu Didakhen jakeista 16:2–3 tai päinvastoin.
Myös Hermaan Paimen vaikuttaa heijastelevan Didakhen vaikutusta. Irenaeus, Klemens I ja Origenes vaikuttavat hyödyntävän Didakhea, samoin Optatus ja Gesta apud Zenophilum. Didascalia apostolorum perustuu Didakheen, Apostolinen kirkkojärjestys (Canones apostolorum) on käyttänyt siitä osaa, ja Apostolien säädökset (Constitutiones apostolorum) sisältää puolestaan Didascalian. Kirjoituksesta on kaikuja myös Justinus Marttyyrin, Tatianoksen, Theofilos Antiokialaisen, Cyprianuksen ja Lactantiuksen kirjoituksissa.
Historia > Löytäminen

Didakhesta tunnettiin pitkään vain sen joidenkin osien latinan-, koptin- ja etiopiankielisiä käännöksiä. Teoksen kreikankielisen tekstin uskottiin kadonneen. Sen löysi uudelleen vuonna 1873 Nikomedeian metropoliitta Filotheos Bryennios (Filótheos Vryénnios) kreikankielisestä Codex Hierosolymitanuksesta vuodelta 1056. Se oli peräisin Konstantinopolista Jerusalemin patriarkan alaisesta kirjastosta. Vryénnios oli aiemmin julkaissut samasta koodeksista Ensimmäisen Klemensin kirjeen koko tekstin vuonna 1875. Didakhen hän julkaisi vuonna 1883.
Pian Vryénnioksen julkaistua teoksen tutkija Otto von Gebhardt tunnisti, että Melkin luostarissa Itävallassa säilytetty latinankielinen käsikirjoitus sisälsi käännöksen Didakhen ensimmäisestä osasta. Nykyisin tutkijat katsovat tämän olevan itsenäinen todistus ”Kahden tien” opille. Tohtori J. Schlecht löysi vuonna 1900 toisen latinankielisen käännöksen luvuista 1–5 otsikolla De doctrina apostolorum, ”Apostolien opetus”. Vryénnioksen löydön jälkeen on löydetty myös koptin- ja etiopiankieliset käännökset kirjoituksesta.
Sisältö

Didakhen alaotsikkona on ”Herran opetus pakanoille kahdentoista apostolin välittämänä” (Διδαχὴ κυρίου διὰ τῶν δώδεκα ἀποστόλων τοῖς ἔθνεσιν, Didakhē kyriū dia tōn dōdeka apostolōn tois ethnesin). Kirjoitus koostuu kuudestatoista luvusta. Sen sisältö voidaan jakaa neljään osaan, jotka myöhempi toimittaja on tutkijoiden mukaan koonnut useista lähteistä. Ensimmäinen osa on ”Kaksi tietä”, elämän tie ja kuoleman tie (luvut 1–6); toinen osa käsittelee rituaaleja: kastetta, paastoa ja ehtoollista (luvut 7–10); kolmas osa puhuu pappeudesta ja siitä, kuinka tulee menetellä kuljeskelevien profeettojen kanssa (luvut 11–15); ja viimeinen osa (luku 16) on lyhyt apokalypsi eli ilmestys.
Luvuittain teoksen sisältö on:
Kaksi tietä (luku 1)
Elämän tien ensimmäinen käsky (1)
Elämän tien toinen käsky (2)
Käskyjä ja kieltoja (3–4)
Kuoleman tie (5)
Oikea valinta (6)
Ohjeita ruokaan, kasteeseen, paastoon, rukoukseen ja ehtoolliseen (6–10)
Ohjeita opettajille, apostoleille ja profeetoille (11–13)
Ohjeita seurakuntaelämään (14–15)
Lopunajat (16)
Sisältö > Kaksi tietä

Ensimmäinen osa (luvut 1–6) alkaa: ”On kaksi tietä. Toinen on elämän tie ja toinen on kuoleman tie. Ne eroavat paljon toisistaan.” Monet tutkijat pitävät sen lähteenä samannimistä juutalaista tutkielmaa, johon on tehty huomattavia muutoksia.
Osa lainaa Vanhaa testamenttia usein. Lainaukset ovat yhteneviä evankeliumeissa olevien kanssa ja niissä on teologisia yhtäläisyyksiä, mutta Jeesusta ei mainita koskaan nimeltä. Elämän tielle annetaan ohjeeksi suuri käsky ”rakasta Jumalaa, joka on sinut luonut, ja toiseksi lähimmäistäsi kuten itseäsi”, sekä kultainen sääntö negatiivisessa muodossa: ”Älä tee toiselle mitään sellaista, mitä et haluaisi itsellesi tehtävän”. Tämän jälkeen seuraa lyhyitä katkelmia vuorisaarnasta. Luku 3 pyrkii selittämään, kuinka yksi pahe johtaa toiseen: vihasta seuraa murha, himosta huoruus, ja niin edelleen.
Sisältö > Rituaalit

Toinen osa (luvut 7–10) alkaa kastetta koskevilla ohjeilla. Kaste on toimitettava ”Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen” virtaavassa vedessä, mieluiten upottamalla. Jos virtaavaa vettä ei ole käytettävissä, tulee kastaa muuhun veteen, ja jos ei ole saatavilla kylmää vettä, voidaan kastaa myös lämpimään veteen. Jos vesi ei riitä upotuskasteeseen, sitä voidaan valella kolme kertaa päähän. Kasteen ottavan ja kastajan sekä mahdollisuuksien mukaan kaikkien tilaisuuteen osallistuvien tulee paastota päivä tai kaksi ennen kastetta.
Paastoa ei sopinut pitää maanantaisin ja torstaisin ”ulkokultaisten” kanssa. Sen sijaan sopivia paastopäiviä olivat keskiviikko ja perjantai (luku 8). Kristittyjen ei tullut rukoilla "ulkokultaisten" kanssa, vaan lukea Isä meidän -rukous kolme kertaa päivässä. Kirjoituksen antamassa Isä meidän -rukouksen versiossa on joitakin eroja Matteuksen evankeliumissa olevaan rukoukseen verrattuna. Ehtoollisen viettoon liittyen kirjoitus antaa opetuksen kiitosrukouksesta ehtoollisen jälkeen.
Sisältö > Virat

Didakhessa kirkon virkahierarkia ei ole vielä kovin pitkälle kehittynyt. Teos on omalaatuinen varhaiskristillisten kirjoitusten joukossa siinä, että se painottaa kiertelevää pappeutta, jossa yhdistyvät apostolin- ja profeetanvirat. Tällaiset papit voivat myös jakaa ehtoollista. Vaikka kirjoitus puhuu myös paikallisista piispan- ja diakoninviroista, niitä kuvataan laajemmin muissa teksteissä, kuten Ignatioksen ja Klemens Roomalaisen kirjoituksissa. Vaikuttaa siltä, että Didakhen kirjoitusaikaan pappien ja diakonien virat ovat olleet vasta muotoutumassa.
Kirjoitus varoittaa kiertelevien pappien moraalista: jos he opettavat yllä mainittuja oppeja ja niin, että ”oikeudenmukaisuus ja Herran tuntemus lisääntyy”, heidät tulee ottaa vastaan kuin Herra itse. Mutta vaikka jokainen apostoli otetaan vastaan Herrana, hän voi viipyä vain päivän tai kaksi; jos hän viipyy kolme päivää, hän on huijari tai väärä profeetta. Samoin lähtiessään hän saa ottaa mukaansa vain leipää; jos hän pyytää rahaa, hän on väärä profeetta.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Apostolien opetus. Teoksessa Apostoliset isät.  (Suomentanut Heikki Koskenniemi. 2. uudistettu painos (1. painos 1975). Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 163)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1989.  ISBN 951-9111-75-1
Didakhe – Kahdentoista apostolin opetus. Suomentanut Anne-Marit Enroth-Voitila. Teoksessa Apostoliset isät.  (Kokoelma varhaiskristillisiä kirjoituksia. Toimittaneet Niko Huttunen, Joona Salminen ja Ulla Tervahauta. Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 290)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 2020.  ISBN 978-952-7272-03-9
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

La Didache. Instructions des Apôtres.  (Toim. J.-P. Audet)  Paris:  Gabalda, 1958.
Didache. Teoksessa The Apostolic Fathers, Volume I.  (I Clement. II Clement. Ignatius. Polycarp. Didache. Edited and translated by Bart D. Ehrman. Loeb Classical Library 24)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 2003.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Draper, J. (toim.): The Didache in Modern Research.  Leiden, New York and Cologne:  Brill, 1996.
Aiheesta muualla > Teksti

Διδαχὴ τῶν δώδεκα ἀποστόλων. Christian Classics Etheral Library. (kreikaksi)
Didache. Käännös Roberts-Donaldson. Early Christian Writings. (englanniksi)
Didache. Käännös J. B. Lightfoot. Early Christian Writings. (englanniksi)
Didache. Käännös Charles H. Hoole. Early Christian Writings. (englanniksi)
Didache. Käännös Kirsopp Lake, 1912. Early Christian Writings. (englanniksi)
Didache. Käännös Cyril C. Richardson. Christian Classics Ethereal Library. (englanniksi)
The Didache. New Advent. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Chapman, John: Didache Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Kirby, Peter: Didache. Early Christian Writings. (englanniksi)
Didache. Jewish Encyclopedia. (englanniksi)
Didache. Early Christian Writings. (englanniksi)
Apostolisten isien teokset
| --- | --- |
Klemensin kirjeet:  Ensimmäinen Klemensin kirje · Toinen Klemensin kirje
Ignatioksen kirjeet:  Ignatioksen kirje efesolaisille · Ignatioksen kirje filadelfialaisille · Ignatioksen kirje magnesialaisille · Ignatioksen kirje roomalaisille · Ignatioksen kirje smyrnalaisille · Ignatioksen kirje tralleslaisille · Ignatioksen kirje Polykarpokselle
Muut tekstit:  Barnabaan kirje · Didakhe · Hermaan Paimen · Kirje Diognetokselle · Polykarpoksen kirje filippiläisille · Polykarpoksen marttyyrikuolema
Nikomedeian metropoliitta Filotheos Bryennios (1833–1917), joka löysi Didakhen käsikirjoituksen vuonna 1873.
Dimetyylitinadikloridi

| Dimetyylitinadikloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dikloori(dimetyyli)stannaani
CAS-numero:  753-73-1
PubChem CID:  12955 ja 9815856
SMILES:  C[Sn](C)(Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H6SnCl2
Moolimassa:  219,678 g/mol
Sulamispiste:  107-108 °C
Kiehumispiste:  185-190 °C
Liukoisuus veteen:  823 g/l (20 °C)
Dimetyylitinadikloridi (C2H6SnCl2) on tinan organometalliyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää polymeeriteollisuudessa muovien stabiloijana ja elektroniikkateollisuudessa tinadioksidiohutkalvojen muodostamiseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa dimetyylitinadikloridi on valkoista kiteistä ainetta. Kiinteässä olomuodossa yhdisteen rakenne on polymeerimäinen ja koostuu tinan ja klooriatomien muodostamasta tasomaisesta polymeeristä, johon nähden metyyliryhmät osoittavat tason ylä- ja alapuolelle. Dimetyylitina liukenee veteen ja voi dissoisioitua ioneiksi. Yhdiste myös liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin. Dimetyylitinadikloridi muodostaa komplekseja muun muassa pyridiinin, trietyyliamiinin, dimetyyliformamidin, dimetyylisulfoksidin ja kruunueettereiden kanssa.
Valmistus ja käyttö

Dimetyylitinadikloridia voidaan valmistaa tetrametyylitinan ja tina(IV)kloridin välisellä niin kutsutulla Kocheshkov-reaktiolla. Nykyään käytetympi tapa on kuitenkin metallisen tinan ja kloorimetaanin välinen reaktio ja katalyyttinä reaktiossa toimii metalli kuten kupari tai sinkki tai kvaternäärinen ammoniumsuola tai kvaternäärinen fosfoniumsuola.
Dimetyylitinadikloridia voidaan käyttää parantamaan PVC-muovin lämpötilankestoa ja siitä myös valmistetaan tähän tarkoitukseen käytettäviä yhdisteitä kuten dimetyylitinabis(iso-oktyylitioglykollaatti)a ja dimetyylitinabis(2-merkaptoetyylioleaatti)a. Yhdistettä voidaan käyttää myös lähtöaineena valmistettaessa tinadioksidikalvoja kemiallisella kaasufaasipinnoituksella.
Isohaarakiitäjä

| Isohaarakiitäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Linnut  Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut  Apodiformes
Heimo::  Kiitäjät  Apodidae
Suku::  Haarakiitäjät  Panyptila
Laji::  sanctihieronymi
Kaksiosainen nimi
 Panyptila sanctihieronymi  Salvin, 1863 
Katso myös
   Isohaarakiitäjä Wikispeciesissä   Isohaarakiitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isohaarakiitäjä (Panyptila sanctihieronymi) on kiitäjiin kuuluva varpuslintu. Lajia tavataan Väli-Amerikasta.