stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etiopian sisällissota

Etiopian sisällissota kesti 30 vuotta, 1974–1991. Eritrean alueella oli ollut levottomuuksia pitkään, mutta vuodesta 1974 alkaen väkivaltaisuuksia syttyi monilla alueilla, Eritrean lisäksi erityisesti Tigréssä.
Vuonna 1974 kommunistinen sotilasjuntta Derg syrjäytti keisari Haile Selassien. Vuonna 1977 Dergin johtoon nousi Mengistu Haile Mariam. Hänen joukkonsa surmasivat tuhansia hallituksen vastustajia. Tigrén alueen vapautusarmeija alkoi tavoitella itsehallintoa. Samana vuonna Somalia hyökkäsi Etiopiaan ja valtasi Ogadenin alueen. Neuvostoliiton ja Kuuban joukot tulivat Etiopian avuksi ja Somalian valtaus torjuttiin. Vuosina 1984–1985 Eritrean ja Tigren alueilla oli nälänhätä, ja tuhansia ihmisiä eviakuoitiin. Vuonna 1991 Etiopian kansan vapautusarmeijan joukot valtasivat pääkaupunki Addis Abeban ja Mengistu lähti maanpakoon. Sisällissota päättyi, ja Eritrea alkoi valmistella kansanäänestystä itsenäistymisestä.
Estadi Comunal d'Aixovall

| Estadi Comunal d'Aixovall |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Aixovall, Andorra
Koordinaatit:  42°28′35″N, 1°29′15″E
Kenttä:  Nurmi
Käyttäjät
 Andorran jalkapallomaajoukkue 
Katsojakapasiteetti
 1 800 
Kentän mitat
 105 × 68 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estadi Comunal d'Aixovall on stadion, joka sijaitsee Aixovallissa Andorrassa. Sitä voidaan käyttää jalkapalloon tai yleisurheiluun. Stadionille mahtuu 1 800 katsojaa ja se on näin ollen Andorran suurin stadion. Se toimii yhdessä Estadi Comunal d'Andorra la Vellan kanssa maan kahden korkeimman jalkapallosarjan, sen jalkapallocupin ja supercupin pelipaikkana.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Estadi Comunal (Aixovall)
Henri Coandăn lentoasema

Henri Coandăn kansainvälinen lentoasema  (romaniaksi Aeroportul Internaţional Henri Coandă Bucureşti; IATA: OTP, ICAO: LROP) on Romanian vilkkain kansainvälinen lentoasema, joka sijaitsee noin 17 kilometriä luoteeseen Bukarestin kaupungista. Lentoasema on saanut nimensä romanialaisen lentokonesuunnittelija Henri Coandăn mukaan. Vuoteen 2004 asti lentoaseman nimi oli Bukarestin Otopenin kansainvälinen lentoasema (romaniaksi Aeroportul Internaţional Bucureşti Otopeni). Lentoasemaa käyttää myös Romanian ilmavoimat.
Henri Coandăn lentoasemalta operoi Romanian kansallinen lentoyhtiö Tarom sekä Țiriac Air. Kentältä operoivat myös useat halpalentoyhtiöt kuten Air Bucharest, Blue Air sekä Wizz Air. Lentoasemaa ylläpitää yhtiö Compania Naţională Aeroporturi Bucureşti S.A., joka on valtiollisessa omistuksessa.
Historia

Toisen maailmansodan aikana lentokentältä operoivat Luftwaffen koneet. Vuoteen 1965 asti kenttä oli pelkästään sotilaskäytössä, ollen Romanian ilmavoimien päätukikohta. Bukarestin siviililiikennettä hoiti yksinään Băneasan lentoasema. Kasvavan lentoliikenteen myötä Otopenin lentoaseman kiitotietä pidennettiin 3 500 metriin, mikä teki siitä aikakauden pisimmän kiitotien Euroopassa. Samalla rakennettiin uusi matkustajaterminaali palvelemaan kotimaan- ja ulkomaanlentoja.
Yhdysvaltojen presidentin Richard Nixonn vieraillessa Romaniassa 1960-luvun lopussa rakennettiin uusi VIP-terminaali. 13. huhtikuuta vuonna 1970 matkustajaterminaalin laajennus valmistui ja se pystyi käsittelemään 1 200 000 matkustajaa vuodessa. Kasvavan lentoliikenteen myötä vuonna 1986 rakennettiin toinen 3 500 metriä pitkä kiitotie rullausteineen ja kiitoteiden valojärjestelmiä päivitettiin. Muutoksen jälkeen lentoasema pystyi käsittelmään 35–40 lentoa tunnissa.
Vuodesta 1992 lähtien Otopenin lentoasema on ollut ACI:n (Airports Council International) pysyväisjäsen. Samana vuonna lentoasemalle tehtiin pitkäntähtäimen suunnitelma, jotta lentoasema pysyisi alati kasvavan liikenteen mukana. Ensimmäisessä vaiheessa vuosien 1994 ja 1998 välillä uudistettiin kentän infrastruktuuria lisäämällä yhdeksän uutta porttia, parantamalla ja laajentamalla asematasoja sekä uudistamalla alueen tieverkostoa.
Suunnitelman toista vaihetta alettiin toteuttaa vuonna 2000 muuntamalla vanha terminaali saapuvien matkustajien aulaksi. Vuosien 2003–2007 aikana rakennettiin uusi pysäköintitalo, remontoitiin lennonjohtotorni sekä rakennettiin kaksi uutta nopeaa rullaustietä (Oscar ja Victor).
Suunnitelman kolmas vaihe käynnistyi vuonna 2009, jolloin ryhdyttiin rakentamaan 24 uutta porttia sekä laajentamaan lähtö- ja tuloauloja. Nykyisin lentoasema pystyy palvelemaan 6 000 000 asiakasta vuodessa.
Kiitotiet 08L ja 08R on varustettu ILS-mittarilähestymisjärjestelmällä.
Historia > Tulevaisuus

Uuden terminaalin, Henri Coandă 2 suunnitellaan valmistuvan vuonna 2023. Uuden terminaalin arvioidaan pystyvän huolehtimaan 20 000 000 matkustajasta vuosittain. Rakenteilla oleva metrolinja M6 sekä uusi moottoritie parantavat kulkuyhteyksiä lentoasemalle.
Tilastot

Vuonna 2011 Henri Coandăn lentoasema käsitteli 5 049 443 matkustajaa, mikä oli 5,1 prosenttia enemmän kuin vuonna 2010. Yhdessä molemmat Bukarestin lentoasemat käsittelivät vuonna 2011 yli 7,4 miljoonaa matkustajaa.
| Year | Matkustajia (yhteensä) | Matkustajia (kotimaanlennot) | Lentoliikenne | Rahti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | 2 972 799 | - | 49 593 | 16 887 tonnia |
| 2006 |  3 497 938 | - |  55 056 |  18 089 tonnia |
| 2007 |  4 937 683 | 410 916 |  67 372 |  17 423 tonnia |
| 2008 |  5 063 555 |  497 208 |  69 916 | - |
| 2009 |  4 480 765 |  496 391 |  69 692 | - |
| 2010 |  4 802 510 | - |  71 481 | - |
| 2011 |  5 049 443 | - | - | - |

| Kaupunki | Lentoasema | Viikoittaiset lähdöt (Toukokuu 2012) | Lentoyhtiö |
| --- | --- | --- | --- |
|  Wien | Wienin kansainvälinen lentoasema | 59 | Austrian Airlines, Niki, TAROM |
|  Rooma | Leonardo da Vincin kansainvälinen lentoasema, Ciampinon lentoasema | 45 | Alitalia, Blue Air, TAROM. Wizz Air |
|  Pariisi | Beauvais-Tillén lentoasema, Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema | 44 | Air France, Blue Air, TAROM, Wizz Air |
|  Timișoara | Traian Vuian kansainvälinen lentoasema | 42 | TAROM, Carpatair |
|  München | Münchenin lentoasema | 40 | Lufthansa, Lufthansa Cityline, TAROM |
|  Istanbul | Atatürkin kansainvälinen lentoasema, Sabiha Gökçen kansainvälinen lentoasema | 39 | Pegasus Airlines, TAROM, Turkish Airlines |
|  Cluj-Napoca | Cluj-Napocan lentoasema | 36 | TAROM |
|  Frankfurt | Frankfurt am Mainin lentoasema | 32 | Lufthansa, TAROM |
|  Iași | Iașin lentoasema | 31 | TAROM |
|  Lontoo | Heathrow’n lentoasema | 28 | British Airways, TAROM |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henri Coandăn lentoasema Wikimedia Commonsissa
Bukarestin OTP on TAROM yhtiön tukikohta.
OTP uusi terminaali.
Useita eri lentoyhtiöitä OTP terminaalissa.
Saapuvien aula.
Erkki Mikkola

Erkki Mikael Mikkola (18. heinäkuuta 1904 Ikaalinen – 13. helmikuuta 1940) oli suomalainen maantieteilijä, valokuvaaja ja geologi.
Mikkolan vanhemmat olivat seminaarinjohtaja Juho Mikael Mikkola ja Fanny Maria Sirén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1922 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1926 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1932.
Mikkola oli geologisessa toimikunnassa vt. nuorempana apulaisgeologina 1929–1933, vakinaisena nuorempana apulaisgeologina 1933–1936, vt. vanhempana apulaisgeologina 1935–1936 sekä vakinaisena vanhempana apulaisgeologin1 1936–1940. Hän oli Suomenmaa-teoksen toimitussihteerinä 1929–1931 ja Suomen geologisen seuran sihteerinä vuodesta 1928. Mikkola toimi muun muassa J. G. Granön apuna.
Mikkola oli myös valokuvaaja joka julkaisi kuvateokset Inari-Lappi ja Petsamo (1932) ja Kainuu kuvissa (1938). Teoksien maisemakuvat oli otettu panoraamakameralla. Mikkola kaatui talvisodan aikana Taipaleessa helmikuussa 1940.
Erkki Mikkola oli naimisissa vuodesta 1935 filosofian maisteri Toini Aurora Teittisen kanssa.
Teoksia

Ueber den Nattanengranit im finnischen Lappland. Fennia 50; 12. Societas geographica Fenniae, Helsingfors 1928
Inarin-Lappi ja Petsamo teoksessa Suomen matkailijayhdistyksen vuosikirja 1932 : Taka-Lappi ja Petsamo. Helsinki 1932
On the physiography and late-glacial deposits in northern Lapland, väitöskirja. Bulletin de la Commission géologique de Finlande 96. Suomen geologinen toimikunta, Helsinki 1932
The region to the South-West of the "Granulite Series" in Lapland and its ultrabasics ; kirj. Erkki Mikkola ja Th. G. Sahama. Helsinki 1936
Kainuu kuvissa - Kainuu i bilder - Kainuu in picture ; toim. H. V. Claudelin. Kainuun Sanomain kirjapaino, Kainuu 1938, 2. painos 1947, 3. painos 1952
Suomen geologinen yleiskartta : lehdet B7-C7-D7 Muonio-Sodankylä-Tuntsajoki: kivilajikartan selitys. 1941
Luku Lapin luonto teoksessa Lappi väreissään - Lapland in colours ; valokuvaus, johdanto ja kuvatekstit Reino Lounimo. WSOY 1965
Etiopian vaakuna

Etiopian vaakuna
Etiopian vaakuna on Etiopian kansallistunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se on ollut käytössä vuodesta 1996 saakka. Se koostuu kultaisesta viisikannasta eli pentagrammista, joka säteilee valoa. Vaakunan pohja on sininen. Pentagrammi on peräisin kuningas Salomon sinetistä. Salomon jälkeläiset oletettavasti muodostivat Etiopian entisen kuninkaallisen perheen. Nykyään kuvio symboloi Etiopian kansan ja kansakunnan yhtenäisyyttä. Vaakunaa käytetään Etiopian lipussa.
Afrikan valtioiden vaakunat
Algeria
Angola
Benin
Botswana
Burkina Faso
Burundi
Djibouti
Egypti
Eritrea
Etelä-Afrikka
Etelä-Sudan
Etiopia
Gabon
Gambia
Ghana
Guinea
Guinea-Bissau
Kamerun
Kap Verde
Kenia
Keski-Afrikan tasavalta
Komorit
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Lesotho
Liberia
Libya
Madagaskar
Malawi
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Mosambik
Namibia
Norsunluurannikko
Niger
Nigeria
Päiväntasaajan Guinea
Ruanda
Sambia
São Tomé ja Príncipe
Senegal
Seychellit
Sierra Leone
Somalia
Sudan
Swazimaa
Tansania
Togo
Tšad
Tunisia
Uganda
Zimbabwe
Hiiessaaren majakka

Hiiessaaren majakka
| --- | --- |
Sijainti:  Hiiesaaren kylä, Hiidenmaan kunta Viro
Vesistö:  Itämeri 
| --- | --- |
Korkeus:  17 m 
| --- | --- |
Valmistunut:  1876 (linjataulu) 1910 (ensimmäinen) 1953 (toinen) 2001 (nykyinen)
| --- | --- |
Valon korkeus:  26 m 
Valonkanto:  11,3 km 
Valon ominaisuudet:  Fl W 6s 
| --- | --- |
ARLHS:  EST076 
Admiralty:  C3756 
NGA:  116-12730 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hiiessaaren majakka on majakka Hiidenmaan saaren koillisrannikolla Hiidenmaan maakunnassa Hiiessaaren kylässä.
Historia

Majakka sijaitsee Hiidenmaan saaren koillisrannikolla. Sen tarkoituksena on ohjata laivoja pohjoisen Väinämeren suuntaan 229,6°. Palukülan kirkontornin huippu auttaa siirtymään oikealle reitille, ja vuonna 1876 rakennettiin aluksi puinen kyltti, jonka korkeus oli 12 metriä ja joka oli 13 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. Se näkyi 8 mailin päästä ja toimi Palukülan kirkkon tornin huipun kanssa linjatauluna.
Vuonna 1891 rakennettiin majakanrakennus Hiiessaaren niemelle. Rakennuksen korkeus oli 17 metriä merenpinnan yläpuolella, majakan 16 metriä. Vuonna 1910 aloitettiin uuden katkaistun pyramidin muotoisen majakan rakentaminen punaisesta kivestä. Se kuitenkin tuhoutui toisessa maailmansodassa. Vuonna 1953 saarella rakennettiin uusi majakka, jonka korkeus oli 17 metriä. Sen päässä oli lyhty, joka näytti sektoria 260° – 130°. Sen valon korkeus oli 18 metriä ja näkyvyys 10 merimailia.
Vuodesta 1980 lähtien majakka oli varustettu radioisotooppisella termosähkögeneraattorilla eli se oli ydinmajakka. Generaattori kuitenkin poistettiin, ja vuosien 1994–2001 välillä ei majakassa ollut valoa. Korjauksen jälkeen siihen asennettiin automaattinen järjestelmä, joka varustettiin aurinko- ja tuulivoimajärjestelmällä.
Kärdlan lentoasema on noin kilometrin päässä majakasta.
Kuvia

Hiiessaaren majakka vuonna 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiiessaaren majakka Wikimedia Commonsissa
Navigatsioonimärgi 625, Hiiessaare tuletorn andmed
Etiopian ylänkö

Etiopian ylänkö on Afrikan sarvessa Etiopian alueella pääosin sijaitseva ja naapurimaihin asti ulottuva ylänköinen alue. Itä-Afrikan hautavajoama jakaa ylängön kahteen osaan.
Etiopian ylänkö käsittää ison osan Etiopiasta ja keskisestä Eritreasta. Lisäksi se ulottuu osaan Sudanista.
Itä-Afrikan hautavajoaman itäinen repeämälaakso Gregory Rift jakaa ylängön läntiseen ja itäiseen ylänköön. Läntinen ylänkö ulottuu Eritrean keskiosista Etiopian eteläosiin Turkanajärvelle. Läntisen ylänköön kuuluvien Semienvuorten korkein huippu Ras Dejen on 4 620 metriä korkeana Etiopian korkein kohta. Itäisen ylängön korkein vuori on 4 307 metriä korkea Batu.
Etiopian ylänkö kuuluu Etiopian vuoriston nummien sekä Etiopian vuoristoruohoalueen ja -metsän ekoalueisiin. Siellä elää monia eläinlajeja ja kasvaa kasvilajeja, jotka ovat erikoistuneet aurinkoiseen ja kuivaan elinympäristöön. Kotoperäisiä nisäkkäitä ovat simieninsakaali, etiopianvuorikauris, vuorinjala ja jättiläisjuurirotta.
Etiopian ylänköä on joskus sanottu ”ihmiskunnan kehdoksi”, sillä sieltä on löydetty varhaisia ihmisjäänteitä. Nykyään se on Afrikan tiheimmin asuttuja maanviljelysalueita, mikä aiheuttaa painetta alueen ekosysteemeille.
Topografinen kartta
Semienvuoristoa
Etiopian ylänkö, Tigrayn pyhän kaupungin Aksumin ympäristössä
Emil Rautala

Emil Rautala maalaamassa kauppakorkeakoulun rehtori Wäinö Bonsdorffin muotokuvaa 18.11.1942.
Emil Konstantin Rautala (2. lokakuuta 1883 Sääksmäki – 7. lokakuuta 1948) oli suomalainen taidemaalari.
Rautalan vanhemmat olivat pakettimestari August Rautala (aik. Rautalin) ja Wilhelmina Ottelin. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1898–1900, Helsingin yliopiston piirustussalissa 1904–1905 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1905–1906. Rautala teki opintomatkat Saksaan 1907–1908, Italiaan 1908 sekä Pariisiin 1912. Hän asui vuodesta 1927 Helsingissä.
Turussa opiskellessaan Rautala kuului Punainen huone -nimiseen taiteilijaryhmään joka kokoontui säännöllisesti ravintola Pinellan punaisessa huoneessa. Ryhmän muita jäseniä olivat Ragnar Ungern, Santeri Salokivi, Edwin Lydén ja Ilmari Kaijala.
Rautala maalasi muotokuvia (P. E. Svinhufvud, C. G. E. Mannerheim, K. J. Ståhlberg, maaherra Eero Yrjö Pehkonen, professori Juhani Rinne, kansleri Gustaf Komppa, professori V. A. Koskenniemi, pääministeri T. M. Kivimäki) sekä lisäksi maisemia ja laatukuvia.
Emil Rautala oli naimisissa vuodesta 1911 Olga Augusta Hildenin kanssa. Heidän tyttärensä Margit Rautala-Kaipainen (1911–1978) oli arkkitehti ja taidemaalari.
Teoksia

Ilmari Kaijalan muotokuva, 1911
Taiteilijan Olga-vaimon muotokuva, 1913
Oripään kirkon alttaritaulu 1928
Marsalkka Mannerheimin muotokuva, 1930
Pornaisten kirkon alttaritaulu 1936
Palkinnot

II ja IV palkinto Turun uuden siunauskappelin seinämaalauskilpailussa 1940 (yhdessä Ragnar Ungerin ja H. Toivolan kanssa)
Hernekirva

| Hernekirva |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Kirvansukuiset Sternorrhyncha
Yläheimo::  Aphidoidea
Heimo::  Kirvat Aphididae
Alaheimo::  Putkikirvat Aphidinae
Tribus::  Macrosiphini
Suku::  Acyrthosiphon
Alasuku::  Acyrthosiphon
Laji::  pisum
Kaksiosainen nimi
 Acyrthosiphon pisum  (Harris, 1776) 
Katso myös
   Hernekirva Wikispeciesissä   Hernekirva Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hernekirva (Acyrthosiphon pisum) on kirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji. Se on merkittävä herneen ja sinimailasen viljelyn tuholainen.
Koko ja ulkonäkö

Hernekirvan siivettömät yksilöt ovat kookkaita, päärynänmuotoisia, kiiltäviä ja väriltään vaaleanvihreitä tai vaaleanpunaisia. Verkkosilmät ovat kirkkaanpunaiset. Tuntosarvet ovat vähintään ruumiin pituiset. Tuntosarvet, raajat ja vaharauhasputket ovat vaaleat, mutta tuntosarvien jaokkeiden kärjet ovat tummat, samoin säärten ja vaharauhasputkien kärkiosat. Takaruumiin kärjessä on pitkä, vaalea ja teräväkärkinen cauda. Vaharauhasputket ovat 1,2–1,9 kertaa caudan pituiset. Keskenkasvuiset yksilöt ovat jauheisen vahapeitteisiä. Siivekkäiden yksilöiden pää ja keskiruumis ovat vain hieman takaruumista tummemmat. Koiraat ovat siivettömiä. Ruumiin pituus 2,4–5,0 mm.
Kromosomiluku 2n=8.
Levinneisyys

Hernekirva on levinneisyydeltään jokseenkin kosmopoliitti ja myös Suomessa sitä on tavattu koko maassa
Elinympäristö ja elintavat

Hernekirva elää erilaisilla luonnonvaraisilla ja viljellyillä hernekasveilla ja niille kelpaavat sekä ruoho- että puuvartiset lajit. Kirvat elävät kolonioina lehtien alapinnoilla, versojen kärjissä, kukinnoissa sekä kehittyvissä paloissa ja aiheuttavat kasviin kasvuhäiriöitä. Häirittynä kirvat pudottautuvat maahan. Laji on holosyklinen eli naaraat lisääntyvät neitseellisesti synnyttäen eläviä poikasia, mutta syksyllä syntyy myös koiraita, jotka pariutuvat naaraiden kanssa ja nämä naaraat munivat. Keväällä laji elää luonnonvaraisilla hernekasveilla, mutta kesän aikana syntyy siivekkäitä yksilöitä, jotka siirtyvät uusille elinpaikoille mukaan lukien kasvimaat ja viljelmät. Hernekirva talvehtii munana.
Hernekirvan arvellaan levittävän ainakin 40 kasvien virustautia.
Suomessa hernekirvan kemiallinen torjunta voi olla joskus tarpeen.
Ravintokasvit

Hernekirvan ravintokasveja ovat monet hernekasvit (Fabaceae), etenkin mailaset (Medicago), mesikät (Melilotus), apilat (Trifolium) ja maitteet (Lotus). Kuivissa olosuhteissa sitä on tavattu myös eräiltä muilta kasveilta, kuten lutukalta (Capsella bursa-pastoris).
Aiheesta muualla

Aphid Species File (englanniksi)
Database of Insect Pheromones and Semiochemicals (Pherobase): Semiochemicals of Acyrthosiphon pisum, the Pea aphid (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Acyrthosiphon pisum (pea aphid) (englanniksi)
Hidalgo (elokuva)

| Hidalgo |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joe Johnston
Käsikirjoittaja:  John Fusco
Tuottaja:   Don Zepfel  Casey Silver 
Säveltäjä:  James Newton Howard
Kuvaaja:  Shelly Johnson
Leikkaaja:  Robert Dalva
Pukusuunnittelija:  Jeffrey Kurland
Pääosat:   Viggo Mortensen  Omar Sharif  Zuleikha Robinson  Saïd Taghmaoui  Harsh Nayyar  Louise Lombard 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Touchstone Pictures  Hidalgo Productions  Casey Silver Productions 
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 1. maaliskuuta 2004  Suomi 2. huhtikuuta 2004 
Kesto:  145 min
Alkuperäiskieli:   englanti  lakota  arabia 
Budjetti:  100 milj. dollaria (arvio)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hidalgo on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva. Sen on ohjannut Joe Johnston. Pääosissa nähdään Viggo Mortensen, Zuleikha Robinson, Omar Sharif ja Louise Lombard. Elokuvan on käsikirjoittanut John Fusco. Kuvauksesta vastasi Shelly Johnson, leikkauksesta Robert Dalva ja musiikista James Newton Howard. Elokuvan kesto on 145 minuuttia.
Juoni

Elokuvan päähenkilö on Frank, joka oli nuorena erinomainen kestävyysratsastaja. Frank saa kutsun taistelemaan maailman nopeimman ja parhaan hevosen tittelistä hevosensa Hidalgon kanssa, joka on lehmänkirjava mustangiori. Kisa juostaan Lähi-idässä ja matka on 3000 mailia. Frank voittaa kilpailun.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Viggo Mortensen  | … |  Frank Hopkins   |
|  Omar Sharif  | … |  Sheikki Riyadh   |
|  Zuleikha Robinson  | … |  Jazira   |
|  Saïd Taghmaoui  | … |  Prinssi Bin Al Reeh   |
|  Harsh Nayyar  | … |  Yusef   |
|  Louise Lombard  | … |  Lady Anne Davenport   |
Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula kirjoitti Hidalgon muistuttavan elokuvaa Viimeinen samurai (2003) tai muuten seuraavan samantapaista kaavaa: ”– – surmattujen punanahkojen henkien siunaama kirkasotsainen cowboy lyö yksinään laudalta väärärotuiset vehkeilijät, heinäsirkkalaumat, hiekkamyrskyt ja tappajaleopardit”. Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Mari Verho pitää elokuvaa Mortensenin mehukkaan cowboy-hahmon ja hienojen aavikkomaisemien ansiosta tyydyttävänä, mutta samalla julkaisuajankohtaansa Irakin sotavuosiin nähden ideologisesti osoittelevana: ”Hidalgoa on vaikea ottaa harmittomana viihteenä juuri nykyisen maailmanpoliittisen tilanteen takia. – – Konteksti tekee elokuvasta aika vastenmielisen ja väite historiallisesta todenmukaisuudesta kaihertaa läpi koko ylipitkän elokuvan.”
Aiheesta muualla

Leffatykin arvostelu (Arkistoitu – Internet Archive)
MTV:n arvostelu
Euroopan unionin perusoikeusvirasto

| Euroopan unionin perusoikeusvirasto > FRA |
| --- | --- |

Perustettu:  2007
Tyyppi:  Erillisvirasto
Toimivalta:  Euroopan unioni
Sijainti:  Wien, Itävalta
Johtaja:  Sirpa Rautio
Työntekijöitä:  105
Aiheesta muualla
Sivusto
Euroopan unionin perusoikeusvirasto (FRA) on vuonna 2007 perustettu, Itävallan Wienissä toimiva EU:n erillisvirasto. Sen tarkoituksena on edistää perusoikeuksien suojelua koko EU:n alueella. Vuonna 2017 FRA:n palveluksessa oli 113 henkilöä (toisen lähteen mukaan 105 henkilöä) ja harjoittelijoita. Viraston budjetti oli 21,2 miljoonaa euroa.
FRA:n toiminnan aihealueiksi on valittu 5-vuotiskaudelle seuraavat alat: 1. oikeussuoja, 2. rikoksen uhrit ja korvaukset uhreille, 3. tietoyhteiskunta (erityisesti yksityiselämän kunnioittaminen ja henkilötietojen suoja), 4. romanien integraatio, 5. oikeudellinen yhteistyö muissa kuin rikosasioissa, 6. lasten oikeudet, 7. syrjintä, 8. muuttoliike ja maahanmuuttajien kotoutuminen (sis. viisumit ja rajatarkastukset sekä 9. turvapaikka-asiat), rasismi, muukalaisviha ja näihin liittyvä suvaitsemattomuus.
Hiroshi Kiyotake

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Hiroshi Kiyotake
Syntymäaika: 12. marraskuuta 1989 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Ōita, Japani
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 senttimetriä
Junioriseurat
2002–2007: Oita Trinita
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2009 | Oita Trinita | 31 | (4) |
| 2010–2012 | Cerezo Osaka | 66 | (13) |
| 2012–2014 | 1. FC Nürnberg | 64 | (7) |
| 2014–2016 | Hannover 96 | 53 | (10) |
| 2016– | Sevilla | 1 | (1) |
Maajoukkue
| 2011– | Japani | 35 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. elokuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21. elokuuta 2016.
Hiroshi Kiyotake (s. 12. marraskuuta 1989 Ōita, Japani) on japanilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Jalkapallomaajoukkue

Hiroshi Kiyotake oli osa Japanin olympiajoukkuetta vuonna 2012. Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2011–2013.
Tilastot

| Japanin jalkapallomaajoukkue> Vuodet | Japanin jalkapallomaajoukkue> ottelut | Japanin jalkapallomaajoukkue> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 5 | 0 |
| 2012 | 7 | 1 |
| 2013 | 12 | 0 |
| Yhteensä | 24 | 1 |