Segregaatio
Esimerkkitapauksia > Ruotsi

Ruotsissa maahanmuutto on muuttunut monimuotoisemmaksi ja maa on muuttunut suhteellisen lyhyessä ajassa monietniseksi yhteiskunnaksi. Epäonnistunut maahanmuuttajien integroituminen ruotsalaiseen yhteiskuntaan ja etninen segregaatio ovat nousseet keskusteluissa yhä keskeisimmiksi aiheiksi aina 1990-luvulta lähtien. Segregaatio on lisääntynyt ja maahanmuuttajien asema on heikentynyt suuren työttömyyden ja vähiten houkutteleville asuinalueille keskittymisen vuoksi. Epäonnistuneeseen integraatioon ja segregaatioon vaikutti myös 1990-luvun lamavuosien samanaikaisuus lisääntyneen maahanmuuton kanssa.
Lina Hedmann ja Roger Andersson ovat tutkineet etnistä segregaatiota Ruotsissa maan kymmenellä suurimmalla työmarkkina-alueella vuosina 1990–2010. Ruotsalainen yhteiskunta on muuttunut tuona aikana suuresti ja tutkijapari tarkasteleekin sitä, miten segregaatio on kehittynyt ja muuttunut tuona aikana. Tutkimuksessa Ruotsin väestön havaittiin muuttuneen etnisesti yhä heterogeenisemmäksi; kun vuonna 1990 ulkomailla syntyneitä oli 12%, oli heitä vuonna 2010 jo 19% väestöstä.
Pakolaisina Ruotsiin tulleilla on havaittu olevan työmarkkinoilla heikompi asema kuin valtaväestöllä, sillä he joutuvat kantaväestöä useammin matalapalkka- ja määräaikaistyöhön. He ovat myös yliedustettuina yleisen toimeentulotuen piirissä. Tämän vuoksi maahanmuuttajilla on keskimäärin kantaväestöä heikommat taloudelliset resurssit, mikä rajoittaa heidän mahdollisuuksiaan hakeutua tietyille asuinalueille. Näin ollen etnistä segregaatiota havaitaan niin asumisessa kuin tulotasossakin. Hedman ja Andersson haluavat kuitenkin tähdentää vielä sitä, miten EU-maista tulevien maahanmuuttajien työmarkkina-asema eroaa pakolaisina tulleista siinä, että heidän asemansa on edellisiä paljon parempi. Myös maassaolon ajan pituus vaikuttaa työmarkkina-asemaan, sillä esimerkiksi 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa Ruotsiin muuttaneiden iranilaisten, somalialaisten ja entisestä Jugoslaviasta tulleiden henkilöiden työmarkkina-asema on juuri tulleita pakolaisia parempi. Tällöin heidän mahdollisuutensa valita asuinpaikkansa ovat laajemmat. Hedman ja Andersson havaitsivatkin tutkimuksessaan, että juuri maahan muuttaneilla on suurin todennäköisyys muuttaa huonompien resurssien ja kantaväestön harvaan asuttamille alueille, joilla myös segregaation havaittiin eniten kasvaneen.
Etnisen segregaation ja tulotason segregaatiolla on siis havaittava yhteys ja se on voimistunut Hedmanin ja Anderssonin tutkimusajanjaksolla vuosina 1990–2010. Pakolaisina Ruotsiin tulleilla on työmarkkinoilla heikko asema, mikä näkyy heikkona asemana myös asuntomarkkinoilla, varsinkin kun asuntojen hinnat ovat tutkimusajanjaksolla nousseet merkittävästi. Erot ovat kasvaneet niin pieni- ja suurituloisten välillä kuin kantaruotsalaisten ja maahanmuuttajienkin välillä. Hedmanin ja Anderssonin loppupäätelmä siitä, että tulotasolla on syntyperää suurempi vaikutus segregaatioon asuntomarkkinoilla perustuu myös muiden tutkijoiden samankaltaisiin päätelmiin, joiden mukaan pienituloisella valtaväestöön kuuluvalla ruotsalaisella ei ole juuri parempia mahdollisuuksia asuntomarkkinoilla kuin pienituloisella maahanmuuttajallakaan.
Valkoisten paon termin voisi Bråmån mukaan korvata termillä ”valkoinen välttely” (eng. white avoidance), joka on käsitteenä laajempi ja ottaa huomioon sekä valtaväestön poismuuton että vähäisen muuton monietnisille alueille. Bråmån mukaan ”valkoisen välttelyn” käsite kuvaisikin paremmin tilannetta Ruotsissa, sillä tiettyjen asuinalueiden vältteleminen on siellä yleisempää kuin kyseisiltä asuinalueilta poismuuttaminen. Toisaalta Ruotsista löytyy myös muutamia esimerkkejä ”valkoisesta paosta”, joista kuuluisimpana saattaa olla Tukholman Rinkebyn tapaus. Rinkeby muuttui vain kahdessa vuosikymmenessä, ajalla 1970–1995, kun valtaväestön muuttaessa pois ja maahanmuuttajien muuttaessa heidän tilalleen ulkomaalaistaustaisten osuus nousi 12 prosentista noin 80 prosenttiin.