stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pertsa ja Kilu – Faaraon sormus

| Pertsa ja Kilu - Faaraon sormus |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Taavi Vartia
Käsikirjoittaja:  Taavi Vartia Nina Linnovaara
Tuottaja:  Taavi Vartia
Säveltäjä:  Panu Aaltio
Kuvaaja:  Jyri Hakala
Leikkaaja:  Ada Pajari
Tuotantosuunnittelija:  Tanja Rautiainen
Pukusuunnittelija:  Saara Ryymin
Pääosat:   Pauli Kesälä  Leon Ruokola  Sara Vänskä  Kaarina Mattila  Klaara Mattila  Alina Tomnikov  Joonas Vartia 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:   Taavi Vartia Tuotannot  Inkas Films 
Levittäjä:  Nelonen
Ensi-ilta:   2023-01-2020. tammikuuta 2023  
Kesto:  79 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Pertsa ja Kilu
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pertsa ja Kilu – Faaraon sormus on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut suomalainen lastenelokuva, jonka on ohjannut Taavi Vartia. Elokuva on jatko-osa elokuvalle Pertsa ja Kilu (2021). Pertsaa ja Kilua näyttelevät Pauli Kesälä ja Leon Ruokola. Muissa rooleissa ovat Sara Vänskä, Alina Tomnikov, Anu Sinisalo, Turkka Mastomäki, Elsa Saisio, Ville Myllyrinne, Hannes Suominen ja Joonas Vartia.
Elokuva yhdistelee tapahtumia ja hahmoja kirjailija Väinö Riikkilän Pertsa ja Kilu -romaaneista. Elokuvan käsikirjoituksesta vastaa Vartia ja Nina Linnovaara. Elokuvan levittäjänä on Nelonen Media ja sen on tuottanut Taavi Vartia Tuotannot. Elokuvan kuvaukset alkoivat helmikuussa 2022. Sitä kuvattiin Kotkassa, Lapissa, pääkaupunkiseudulla ja Kreikassa.
Pertsa ja Kilu – Faaraon sormus sai ensi-iltansa 20. tammikuuta 2023, ja sai lähinnä keskinkertaisia arvosteluja kriitikoilta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pauli Kesälä  | … |  Pertsa   |
|  Leon Ruokola  | … |  Kilu   |
|  Sara Vänskä  | … |  Pirkko   |
|  Kaarina Mattila  | … |  Vappu   |
|  Klaara Mattila  | … |  Kerttu   |
|  Alina Tomnikov  | … |  Annabella Pehko   |
|  Jonttu Vartia  | … |  Diileri-Jere   |
|  Hannes Suominen  | … |  rikosetsivä Paavola   |
|  Anu Sinisalo  | … |  Pertsan äiti   |
|  Turkka Mastomäki  | … |  Pertsan isä   |
|  Elsa Saisio  | … |  Kilun äiti   |
|  Ville Myllyrinne  | … |  Kilun isä   |
Kontti

40-jalkainen eli 12-metrinen ISO-kontti on perusmittayksiköltään 2 TEU.
Maailman suurin konttisatama on kiinalainen Shanghain satama.
Kontti on tavarankuljetussäiliö, jota voidaan siirtää kuljetusvälineestä toiseen ilman sisällön uudelleenlastausta. Se on myös rahtitavaraliikenteen mittayksikkö, joka vastaa kahdenkymmenen jalan pituista konttia. Kontteja voidaan käyttää kuljetuskontin lisäksi myös sisältä varusteltuina parakkeina toimisto- ja muina työtiloina.
Kontti on yksi tärkeimmistä logistisista innovaatioista ja sitä voidaan pitää yhtenä tärkeimmistä 1900-luvun keksinnöistä. Kontti otettiin käyttöön vuonna 1956. Vuonna 2015 merikuljetuksissa noin 90 prosenttia irtotavaralastista kuljetetaan konteissa ja koko meriliikenteestä yli 60 prosenttia on konttiliikennettä. Konttialuksia on yli 6 000. Vuosittain kontit tekevät noin 200 miljoonaa matkaa ja kontteja on liikenteessä merellä 20 miljoonaa. Yhteensä kontteja on noin 530 miljoonaa. Konttiliikenteestä noin 25 prosenttia tapahtuu Kiinassa, jossa sijaitsee myös maailman suurin konttisatama, Shanghain satama. Kiinassa myös valmistetaan 95 prosenttia konteista. Suurin konttivarustamo on Maersk Line.
Kontit valmistetaan useimmiten teräksestä tai alumiinista. Kontteja käytetään maantie-, rautatie-, lento- ja merikuljetuksissa. Ne on suunniteltu pinottaviksi, helposti siirreltäviksi ja helposti kuljetusvälineeseen kiinnitettäviksi. Yleisin konttityyppi on kansainvälisen standardisoimisjärjestön (ISO) määrittelemä ja luokittelema ISO-kontti. Se on maailmanlaajuisesti käytetyin ja joukkotuotannosta johtuen halpa kuljetusyksikkö. Lentorahdin kuljettamiseen on omat konttityyppinsä.
Historia

Suuryksikkörahtikokeiluja oli tehty jo 1700-luvun puolivälistä. Englannissa ja Englannin kanaalin yli kuljetettiin ensin hiiltä ja myöhemmin matkatavaroita puulaatikoissa. Rahtilogistiikka tuli entistä tärkeämmäksi toisen maailmansodan myötä.
Maailman ensimmäisenä konttikuljetuksena pidetään SS Ideal-X-tankkerin merikuljetusta, joka lähti 26. huhtikuuta 1956 Yhdysvaltain New Jerseystä Newarkin satamasta kohti Teksasin Houstonin satamaa. Aluksen lastina oli 58 rekan perävaunua. Matkaa vastustettiin ja pilkattiinkin, mutta onnistuneen matkan jälkeen se aloitti rahtiliikenteen mullistaneen konttiliikenteen aikakauden. Idean isä oli yhdysvaltalainen Malcom McLean, joka oli siirtynyt rekkaliikennöitsijästä laivanvarustajaksi. McLean halusi logistiikkaketjusta sujuvamman, kun aikaisemmin laivat ja rekat olivat joutuneet odottamaan ja jonottamaan pitkiä aikoja satamissa lastauksen aikana.
Konttiliikenne yleistyi 1960-luvulla, kun konttikoot saivat ISO-standardit. Euroopan ja Yhdysvaltain välinen konttialusten linjaliikenne alkoi vuonna 1966. Varsinainen globalisaation mahdollistaja kontista tuli vasta 1980- ja 1990-luvuilla.
Kansainvälinen standardisoimisjärjestö ISO laati 1960-luvulla kansainvälisen rahtikonttistandardin (ISO 668). Koska konttien mitoista ei päästy yksimielisyyteen, otettiin standardiin kolmet eri mitat:
Sarja 1 pohjautuu amerikkalaiseen konttistandardiin. Tämän sarjan konttikokoja niin sanottuja ISO-kontteja käytetään maailmanlaajuisesti ja niillä on hallitseva asema markkinoilla.
Sarja 2 sisälsi kansainvälisen rautatiejärjestön (UIC) käyttämät mitat. Nämä konttikoot oli tarkoitettu mannerten sisäiseen liikenteeseen. Tämä sarja on poistettu standardeista vähäisen käytön vuoksi.
Sarja 3 sisältää Venäjän käyttämät mitat ja on tarkoitettu mannerten sisäiseen liikenteeseen. Sarja on poistettu ISO-standardista, mutta tämän kokoiset kontit määritellään ISO:n teknisissä tiedotuksissa.
Mitat

ISO-kontti: Koska ISO:n standardi pohjautuu amerikkalaiseen konttistandardiin, nimellismittoina käytetään anglosaksisia mittayksiköitä (jalkoja ja tuumia). ISO-kontteja on neljää nimellispituutta 40, 30, 20 ja 10 jalkaa (12, 9, 6 ja 3 metriä). Konttien leveys on useimmiten 8 jalkaa (2,4 metriä) ja yleisin korkeus 8,5 jalkaa (2,6 metriä). Raskaita lasteja varten valmistetaan 4,25 jalkaa (1,3 metriä) korkeita kontteja (half-height container). On myös olemassa erikoiskontteja, jotka noudattavat standardia vain osittain. Tällainen (ei ISO-kontti) on esimerkiksi normaalia korkeampi kontti (high cube tai hicube), joka on muuten samanlainen kuin 40 jalkaa pitkä kontti, mutta sen korkeus on 9,5 jalkaa (2,9 metriä). Rahtikontteja valmistetaan myös 45 jalkaa (13,7 metriä) pitkinä.
| ISO-rahtikonttien ulkomitat |
| --- | --- | --- |
| Nimellispituus | Nimellispituus | Suurin pituus |
jalkaa: metriä
| 40 | 12 | 12,192 |
| 30 | 9 | 9,125 |
| 20 | 6 | 6,058 |
| 10 | 3 | 2,991 |
| Nimelliskorkeus | Nimelliskorkeus | Suurin korkeus |
| 8 | 2,4 | 2,438 |
| 8,5 | 2,6 | 2,591 |
| alle 8 | alle 2,4 | alle 2,438 |
| Leveys | Leveys | Suurin leveys |
| 8 | 2,4 | 2,438 |
Eurokontti on Euroopan unionissa suunniteltu kontti, jossa yhdistyisi ISO-kontin lujuus ja pinottavuus sekä vaihtokorin lastikapasiteetti. Direktiiviehdotus eurokontista valmistui vuonna 2004, mutta ehdotusta ei vielämilloin? ole hyväksytty.
Virallisesti konttityyppiä kutsutaan suomeksi EILY:ksi (eurooppalainen intermodaalinen lastausyksikkö) ja englanniksi EILU:ksi (European intermodal loading unit). Tarkoituksena on luoda kontti, joka sopisi Euroopan sisäisiin intermodaalikuljetuksiin eli liikenteeseen, johon sisältyy maantie-, rautatie- ja sisävesikuljetuksia sekä lyhyitä merikuljetuksia. Eurokontti olisi suurempi kuin ISO-kontti, jotta se soveltuisi mahdollisimman hyvin kuormalavojen lastaukseen ja maantiekuljetusten suurimmat sallitut mitat voitaisiin hyödyntää kuljetuksissa.
Eurokontin ulkomitat ovat: pituus 13,6 metriä tai 7,45 metriä, korkeus 2,67 metriä ja leveys 2,5 metriä. Eurokonttiin mahtuu 33 eurolavaa (1 200 × 800 mm kokoista kuormalavaa), kun 40 jalan ISO-konttiin mahtuu vain 25 eurolavaa.
Konttityyppejä

Yleisrahtikontti on yleisnimitys niille konttityypeille, jotka eivät ole erityisrahtikontteja.
Yleiskäyttökontti on yleisin konttityyppi. Se on umpinainen, kiinteäseinäinen ja kiinteäkattoinen kontti, joka suojaa sisältönsä säältä. Ovet ovat tavallisesti toisessa päässä.
Tuuletusaukollinen tai tuuletettu kontti on muuten kuin yleisrahtikontti, mutta siinä ilma voi vaihtua sisätilan ja ulkoilman välillä.
Avokattoinen kontti on avattavaa tai poistettavaa kattoa lukuun ottamatta yleisrahtikontin kaltainen. Sen katto voi myös olla kankainen tai lujitemuovinen.
Lavakontti on seinätön ja katoton kontti, jonka nurkissa on ylhäällä ja alhaalla kulmakappaleet. Sen siirtely ja kiinnitys voi näin ollen tapahtua samoilla välineillä kuin muidenkin konttien.
Lava-alustaisia kontteja on useita erilaisia. Kontissa voi olla avoimet seinät tai ainoana ylärakenteena kiinteät päädyt. Päädyt voivat myös olla lavalle nurin käännettävät. Kontin ylärakenteena voi myös olla pelkkä kehikko.
Erityisrahtikontti on yleisnimitys konteille, jotka on rakennettu jonkin tietyn rahdin kuljettamiseen.
Säiliökonttia käytetään nesteiden kuljettamiseen. Se koostuu säiliöstä ja säiliötä ympäröivästä avoimesta kehikosta. Kuivan massan kuljettamiseen irrallaan käytetään massatavarakonttia. On myös rakennettu autokontteja, eläinkuljetuskontteja ym. tietyn rahdin kuljettamista varten.
Termokontti eli lämpöeristetty kontti varustetaan tavallisesti jäähdyttimellä (jäähdytyskontti, kylmäkontti, pakastekontti), lämmittimellä (lämmitettävä kontti, lämpökontti) tai molemmilla. Termokontit voidaan vielä ryhmitellä sen mukaan millaista jäähdytys- tai lämmityslaitetta niissä käytetään.
Kaasutetut kontit ovat desinfiointikaasulla käsiteltyjä lastinkuljetusyksiköitä, joiden avulla vältyttäisiin hyönteisten, jyrsijöiden ja muiden ei-toivottujen eliöiden aiheuttamista lastivahingoista merimatkan aikana sekä konttiin pesiytyneiden haitallisten eliöiden rantautuminen mahdollisine taudinaiheuttajineen purkaussatamasta maihin. Yleisimmät konttien desinfioinnissa käytettävät kaasut ovat metyylibromidi, fosfiini ja metyylikloridi, mutta kaasuttamisessa käytetään toisinaan myös EU:ssa kiellettyjä kemikaaleja, kuten etyleenidikloridia.
TEU ja FEU

Konttiliikenteen perusmittayksikkö on TEU (twenty foot equivalent unit eli tavallinen kontti). Yksi TEU tarkoittaa yhtä 20 jalkaa pitkää, 8 jalkaa leveää ja 8,5 jalkaa korkeata konttia. Sen sisätilavuus on 32 kuutiometriä ja kokonaistilavuus 38 kuutiometriä. Yksi 40 tai 45 jalkaa pitkä kontti on siten 2 TEU. Koska nämä pitkät kontit ovat hyvin yleisiä, käytetään myös mittayksikköä FEU (forty foot equivalent unit eli suurkontti); 1 FEU = 2 TEU. Käytännössä konttilaivaan ei kuitenkaan voi lastata yhtä FEU:ta kahden TEU:n sijasta, koska laivojen rakenteet asettavat konttien asettelulle omat esteensä. Konttialusten vetoisuudet ilmoitetaan TEU:na. Kontteja voidaan pinota yhdeksän päällekkäin.
Euroopan unionin tilastotoimiston, Eurostatin, tehtävänä on huolehtia EU-maiden tilastojen vertailukelpoisuudesta. EU-maiden tilastoinnissa käytetään sellaista Eurostatin määrittelemää TEU-yksikköä 8, 8,5 ja 9,5 jalkaa korkeille konteille, että
yksi 20 jalan ISO-kontti on 1 TEU
yksi 40 jalan ISO-kontti on 2 TEU
yksi yli 20, mutta alle 40 jalkaa pitkä kontti on 1,5 TEU
yksi yli 40 jalkaa pitkä kontti on 2,25 TEU
Konttien käsittely

Konttialukset liikennöivät vain konttisatamien välillä joissa on konttien käsittelyyn erikoistunut kalusto. Konttialuksissa ei ole omaa kontinkäsittelykalustoa, joten ne eivät pysty itsenäisesti purkamaan tai lastaamaan kontteja. Maailmalla on konttisatamia, jotka ovat erikoistuneet pelkästään konttiliikenteeseen. Suomessa ei ole pelkästään konttiliikenteeseen erikoistunutta satamaa. Suuret konttialukset liikennöivät suurimpien konttisatamien välillä. Pienempiin satamiin konttiliikenne hoituu nk. feeder-liikenteellä. Feeder-aluksiin mahtuu 200–1 000 TEU:ta, kun maailman suurimpiin konttialuksiin jopa 18 000 TEU:ta.
Satamassa kontit purkaa konttinosturi, joka liikkuu kiskoilla. Nosturi nostaa kontit alas, josta ne kuljetetaan suoraan toiseen kulkuneuvoon tai säilytettäväksi konttikentälle. Satamissa toimii lukkeja ja kurottajia. Ne ovat erikoistuneet konttien kuljettamiseen ja pinoamiseen. Nykyisin konttien sijainti tiedetään konttikentällä tarkasti satelliittiteknologian avulla. Kunkin kontin sijaintia voi seurata tietokoneella.
Noin 300–2 000 konttia menetetään vuosittain onnettomuuksissa ja luonnonmullistuksissa.
Omistus

Konteissa on oma kirjaimista ja numeroista muodostuva kansainvälinen rekisterinumerojärjestelmä, jonka kolme ensimmäistä numeroa ilmaisevat omistajan. Suurin osa omistajista on varustamoja ja kontinvuokrausyrityksiä. Satamaan tuleva kontti säilytetään tyhjennyksen jälkeen depot-yksikössä, jossa se myös tarkastetaan. Konttien liikkeet pysyvät omistajien tiedossa rahtikirjojen avulla. Peruskokoinen yhden TEU:n kontti maksaa noin 2 000 euroa.
Kontit muussa kuin rahtikäytössä

Kontteja käytetään rahdin kuljettamisen lisäksi varastoina tai majoitustiloina. Niistä on tehty siirrettävissä olevia asuin-, saniteetti- sekä ravintola- ja yritystiloja. Konteista voi koota työmaakeskuksia, parakkikyliä ja kenttäsairaaloita. Puolustusvoimien käytöön on kehitetty esimerkiksi viestiasemakontteja, operointitiloja, komentopaikkalaitesuojia ja paineilmalaitteiden huoltokontteja. Pelastustoimi voi käyttää kontteja esimerkiksi lääkintään, kaluston siirtämiseen ja huoltoon.
Kirjallisuutta

SFS-tiedotus 2002:5 sivut 14–15.
Logistiikka 2004:7 sivut 18–19.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kontti Wikimedia Commonsissa
Trafi: Trafi muistuttaa desinfiointikaasuja sisältävien konttien oikeasta käsittelystä
Jani Häkkinen, Antti Posti: Tuontikonttien desinfiointi kaasuttamalla - Terveysriski logistiikkaketjun työntekijöille, Turun yliopisto, Merenkulkualan koulutus- ja tutkimuskeskus, 2013 (pdf)
Konttilaivan lastausta Kööpenhaminassa.
Jokaisessa kansainvälisessä liikenteessä olevassa kontissa on CSC-laatta, josta selviää kontin tietoja.
Säiliökontti.
Konttien siirtelyä.
Konttien kuljetusta junalla Yhdysvalloissa.
Konteista tehty parakkikylä Espoon Juvanmalmilla.
Slovenian puolustusvoimien kenttäsairaala
Polysykliset aromaattiset hiilivedyt

Naftaleeni on yksinkertainen PAH-yhdiste, jossa kaksi bentseenirengasta on sulautunut yhteen.
Polysykliset aromaattiset hiilivedyt eli PAH-yhdisteet (engl. polycyclic aromatic hydrocarbons) ovat yhteen liittyneistä aromaattisista renkaista koostuvia hiilivetyjä. PAH-yhdisteitä syntyy, kun orgaaninen aine, esimerkiksi puu, palaa epätäydellisesti. Monet PAH-yhdisteet aiheuttavat syöpää tai mutaatioita.
Esiintyminen

PAH-yhdisteitä syntyy eniten teollisuudessa, liikenteessä ja muussa energiantuotannossa. Luonnossa PAH-yhdisteitä muodostuu metsäpaloissa ja tulivuorenpurkauksissa. PAH-yhdisteitä voi syntyä myös ruokaan, jos sitä savustetaan, grillataan tai kuivataan. Suuria pitoisuuksia on löydetty etenkin savustetusta kalasta, paahdetusta lihasta ja käristetyistä elintarvikkeista. Keskimäärin ihmiset saavat kuitenkin PAH-yhdisteitä selvästi enemmän tupakasta kuin ruoasta.
Hiiltä ja öljytuotteita käsittelevät työntekijät, kuten teiden päällystäjät, altistuvat usein PAH-yhdisteille. Myös terässulattojen ja hiilielektrodeja käyttävien alumiinitehtaiden sisäilmassa on mitattu korkeita PAH-pitoisuuksia. Englannissa havaittiin jo vuonna 1775, että noki aiheutti nuohoojille kivespussin syöpää.
PAH-yhdisteitä eristetään kivihiilitervasta, mutta niitä voidaan myös valmistaa laboratoriossa yksinkertaisemmista yhdisteistä.
Ominaisuudet

PAH-yhdisteet ovat usein tasomaisia, bentseenirenkaista koostuvia yhdisteitä. Bentseenirenkaat ovat yleensä sulautuneet yhteen kuten esimerkiksi naftaleenissa, mutta niitä voi yhdistää myös yksinkertainen sidos kuten bifenyylissä.
PAH-yhdisteet ovat kiinteitä aineita, eivätkä ne liukene veteen. Koska PAH-yhdisteet ovat myös hyvin pysyviä, ne kerääntyvät maaperään ja vajoavat vesistöissä sedimentteihin.
Monet PAH-yhdisteet ovat karsinogeenejä tai mutageenejä, eli ne aiheuttavat syöpää tai mutaatioita. Tällaiset yhdisteet voivat tuottaa hiirelle kasvaimen muutamassa kuukaudessa, jos niitä pannaan tämän iholle pienikin määrä. Syöpää eivät oikeastaan aiheuta itse PAH-yhdisteet vaan näiden aineenvaihduntatuotteet. Elimistö pyrkii yleensä muuttamaan PAH-yhdisteen vesiliukoisemmaksi, jotta se poistuisi helpommin elimistöstä. Esimerkiksi yleinen karsinogeeni bentso(a)pyreeni hapettuu entsyymin avulla dioliepoksidiksi. Dioliepoksidi voi reagoida DNA:n kanssa, mikä aiheuttaa mutaatioita. Lopulta solu ei pysty enää jakautumaan normaalisti.
Maaperän puhdistaminen

Ilman maanvaihtoa polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä on vaikea poistaa maaperästä. Apuna on käytetty lahottajasieniä, erityisesti valkolahoa. Tähän on syynä se, että erityisesti nämä sienet kykenevät hajottamaan puun ligniiniä erittämiensä solunulkoisten entsyymien avulla. Valittava sieni määräytyy sen mukaan, miten se saa maaperästä ravintoa ja sietää ekologista kilpailua sekä maan raskasmetalleja. Toistaiseksi on lupaavia sienilajeja löytynyt orvakoiden, kaulussienten ja karvaslakkien kladeista.
Polysyklisia aromaattisia hiilivetyjä

Antraseeni C14H10, CAS-numero 120-12-7
Asenafteeni C12H10, CAS-numero 83-32-9
Asenaftyleeni C12H8, CAS-numero 208-96-8
Bentso(a)antraseeni (BaA) C18H12, CAS-numero 56-55-3
Bentso(a)pyreeni (BaP) C20H12, CAS-numero 50-32-8
Bentso(b)fluoranteeni (BbFA) C20H12, CAS-numero 205-99-2
Fenantreeni C14H10, CAS-numero 85-01-8
Fluoranteeni C16H10, CAS-numero 206-44-0
Fluoreeni C13H10, CAS-numero 86-73-7
Kryseeni C18H12, CAS-numero 218-01-9
Naftaleeni C10H8, CAS-numero 91-20-3
Pyreeni C16H10, CAS-numero 129-00-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Työterveyslaitos: PAH-yhdisteet ja niiden esiintyminen (Arkistoitu – Internet Archive)
PAH-yhdisteiden tietokanta – NIST (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
U.S. Department of Health and Human Services: Toxicological profile for polycyclic aromatic hydrocarbons, August 1995 (pdf) (englanniksi)
Bentso[a]pyreeni muuttuu elimistössä kuvan dioliepoksidiksi.
Aavikkokorppi

| Aavikkokorppi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Varikset Corvidae
Suku::  Varikset Corvus
Laji::  cryptoleucus
Kaksiosainen nimi
 Corvus cryptoleucus  Couch, 1854 

Katso myös
   Aavikkokorppi Wikispeciesissä   Aavikkokorppi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aavikkokorppi (Corvus cryptoleucus) on varisten heimoon kuuluva pohjoisamerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Yhdysvaltain keski- ja eteläosat sekä Meksikon itä-, keski- ja pohjoisosia. Darius N. Couch kuvaili lajin holotyypin Meksikon Tamaulipasista vuonna 1854.
Oulun yliopistollinen sairaala

| Oulun yliopistollinen sairaala |
| --- | --- |
 Oulun yliopistollinen sairaala keväällä 2018.
Sijainti
Osoite:  Kajaanintie 50 90220 Oulu
Koordinaatit:  65°00′27″N, 025°31′07″E
Organisaatio
Alue:  Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialue
Tyyppi:  yliopistollinen sairaala
Yhteistyöyliopisto:  Oulun yliopisto
Historia
Perustettu:  1973
Linkki
Kotisivut:  oys.fi
Oulun yliopistollinen sairaala (OYS) on Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialueen ylläpitämä sairaala ja se on Pohjois-Suomen suurin sairaala, jossa työskentelee 6 900 työntekijää. OYS:ssa toimii myös Oulun alueen yhteispäivystys.
OYS sijaitsee noin kaksi kilometriä itään Oulun kaupungin keskustasta Kontinkankaan kaupunginosassa, valtateiden 4 ja 22 liittymän koillispuolella.
OYS huolehtii Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialueen erikoissairaanhoidosta ja koko Pohjois-Suomen erityistason sairaanhoidosta. Sosiaali- ja terveydenhuollon yhteistyöalue kattaa puolet Suomen pinta-alasta. Tällä alueella toimii yliopistollisen sairaalan lisäksi neljä keskussairaalaa. Sairaala tuottaa erityistason erikoissairaanhoitoa Kainuun, Keski-Pohjanmaan, Lapin ja Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialueille. OYS:ssa on potilaspaikkoja noin 800. Sairaalaa johtaa Miia Turpeinen.
Sairaalan laboratoriopalvelut tuottaa NordLab.
Valtionneuvoston 30. maaliskuuta 2023 antama asetus 620/2023 erityistason sairaanhoidon järjestämisestä ja keskittämisestä ohjaa keskittämään valtakunnallisesti huuli- ja suulakihalkiopotilaiden kokonaishoidon suunnittelun sekä varhaisvaiheen leikkaushoidon Helsingin yliopistolliseen sairaalaan yhteistyössä Oulun yliopistollisen sairaalan kanssa.
OYS toteuttaa Oulun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan lääkärikoulutusta. Lisäksi se toimii muiden sosiaali- ja terveydenhuollon opiskelijiden käytännön harjoittelupaikkana.
Sairaalan yhteydessä toimii Oulun kaupungin ylläpitämä perusopetusta tarjoava sairaalakoulu.
OYS:n yhteydessä on myös helikopterilentopaikka (ICAO: EFHO) potilaskuljetuksia varten.
Historia

Oulun yliopistollinen sairaala aloitti toimintansa vuonna 1973. Tuolloin nimenä oli Oulun yliopistollinen keskussairaala (OYKS). Lääketieteen opetus Oulun yliopiston lääketieteellisesä tiedekunnassa alkoi vuonna 1960. Yliopiston opetussairaalana toimi vuosina 1963–1972 Oulun lääninsairaala.
Sisäasiainministeriö järjesti keskussairaalan suunnittelusta kaikille Suomen arkkitehdeille avoimen arkkitehtikilpailun vuonna 1965. Kilpailun voittaja julkistettiin tammikuussa 1966, ja voittajaksi selviytyi arkkitehti Reino Koivula ehdotuksellaan ”Missä lintuset laulaa”. Koivulan perustama arkkitehtiyhtymä sai tehtäväkseen hoitaa sairaalan suunnittelun voittaneen ehdotuksen pohjalta. Rakennustyöt alkoivat tammikuussa 1968, ja peruskiven muurasi Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkonen saman vuoden joulukuussa. Rakennukset valmistuivat vaiheittain niin, että viimeisenä valmistui lastentautien klinikka vuonna 1975. Sairaala vihittiin käyttöön 3. syyskuuta 1976.
Tulevaisuuden sairaala 2030

Oulun yliopistollisessa sairaalassa on käynnissä vuonna 2019 alkanut uudistamishanke, joka kestää 2020-luvun loppuun saakka. Uusien rakennusosien valmistuessa puretaan vanhaa sairaalaa. Sairaalaan valmistuu 500 potilashuonetta, jotka ovat yhden tai kahden hengen huoneita. Tämä lisää poilaiden yksityisyyden suojaa ja ennaltaehkäisee infektioiden leviämistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oulun yliopistollinen sairaala Wikimedia Commonsissa
Oulun yliopistollinen sairaala
| n k Perustiedot Wikidatassa: Oulun yliopistollinen sairaala (Q3737020)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: sairaala, yliopistollinen sairaala
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Oulu
sijainti: Kontinkangas
katuosoite: Kajaanintie 50
koordinaatit: 65°00′27″N 25°31′07″E﻿ / ﻿65.0075°N 25.5186°E﻿ / 65.0075; 25.5186

| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2 
Muuta Ouluun liittyvää
Oulun yliopistollisen sairaalan uudet A- ja B rakennukset rakenteilla.
Aleksandr Litvinenko

Aleksandr Valterovitš Litvinenko (ven. Алекса́ндр Ва́льтерович Литвине́нко, 4. joulukuuta 1962 Voronež, Neuvostoliitto – 23. marraskuuta 2006 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli entinen KGB:n eversti ja myöhemmin turvallisuuspalvelu FSB:n everstiluutnantti.
Litvinenko loikkasi 1. marraskuuta 2000 Britanniaan, jossa hän sai poliittisen turvapaikan ja myöhemmin kansalaisuuden. Hän arvosteli voimakkaasti Vladimir Putinin hallintoa, erityisesti sotaretkiä Tšetšeniaan.
Marraskuussa 2006 hän sai vakavia myrkytysoireita ja sai lontoolaissairaalassa tehohoitoa, mutta kuoli saamiinsa vammoihin.