stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rich Peverley
Ura

Peverley oli varaamaton NHL-pelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa kaudella 2004–2005, jolloin pelasi ECHL:ssä South Carolina Stingraysin riveissä ja myös yhden ottelun AHL:ssä Portland Piratesin joukkueessa. Ennen tuota kyseistä kautta Peverley pelasi neljä edellistä kautta yliopistosarja NCAA:ta St. Lawrencen yliopistojoukkueessa, jossa kaudella 2000–2001 tuli ECAC:n mestaruus. Kaudeksi 2005–2006 Peverley siirtyi Nashville Predatorsin organisaatioon ja pelasi lähes koko kauden AHL-joukkue Milwaukee Admiralsissa. Hänelle kertyi myös 11 ottelua ECHL:n Reading Royalsista.
Peverley debytoi Predatorsin NHL-joukkueessa 17. tammikuuta 2007 ja sai kaudella 2006–2007 tililleen 13 NHL-ottelua. Peverley pelasi seuraavalla kaudella 2007–2008 33 ottelua NHL:ssä, mutta enimmät 45 ottelua kuluivat vielä AHL:ssä, jossa hän pelasi myös tähdistöottelussa. Heinäkuussa 2008 Nashville Predators ja Peverley solmivat kaksivuotisen- ja suuntaisen sopimuksen, mutta kauden 2008–2009 aikana joukkue asetti hänet waivers-listalle. Atlanta Thrashers nappasi hänet 27 ottelun jälkeen 10. tammikuuta 2009. Thrashersissä Peverley teki läpimurtonsa kun 39 ottelussa syntyivät tehot 13+22=35. Peverley teki 20. lokakuuta 2009 kahden vuoden ja 2,6 miljoonan dollarin jatkosopimuksen Thrashersin kanssa.
Helmikuussa 2011, kesken kauden 2010–2011, Peverley siirtyi Boston Bruinsiin pelaajakaupassa, jossa Bruinsiin siirtyi hänen lisäkseen Boris Valábik, ja jossa Thrashersiin siirtyivät Mark Stuart ja Blake Wheeler. Hän oli voittamassa kauden päätteeksi Stanley Cup -mestaruutta.
Kaudella 2013–2014 Peverley sai sydänperäisen sairaskohtauksen yhden ottelun alussa. Koko ottelu keskeytettiin kohtauksen vuoksi ja siirrettiin pelattavaksi myöhemmin. Peverley ei kyennyt pelaamaan loppukautena, eivätkä joukkueen lääkärit antaneet hänen pelata seuraavan kauden alussakaan. Lopulta huhtikuussa 2015 Peverley ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Maajoukkue

Peverley pelasi keväällä 2010 MM-kilpailuissa.
Renaissance Tower

Renaissance Tower Dallasissa.
Renaissance Tower on 56-kerroksinen pilvenpiirtäjä Dallasin kaupungissa Texasissa, Yhdysvalloissa. Se on valmistunut vuonna 1974 ja sen suunnittelusta on vastannut arkkitehtitoimisto Hellmuth, Obata & Kassabaum. Rakennusta uudistettiin vuonna 1986 arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings & Merrillin suunnitelmien mukaisesti. Pilvenpiirtäjä yltää 270 metrin korkeuteen.
Aiheesta muualla

Tietoa Renaissance Towerista Emporis.com-sivustolla
Rainer Stahel

| Rainer Stahel |
| --- | --- |
 Jääkäripataljoona 27:n päällystöä syksyllä 1917. Yliluutnantti Stahel todennäköisesti neljäs oikealta keskimmäisessä rivissä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1892  Bielefeld, Saksa
Kuollut: 30. marraskuuta 1955 (63 vuotta)  Voikovon vankileiri, Neuvostoliitto
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksan keisarikunta  Suomi  Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1914–1945
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Suomen sisällissota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Kenraali
Kunniamerkit:  Rautaristin ritariristi tammenlehvin ja miekoin
Rainer Stahel (5. tammikuuta 1892 Bielefeld, Saksa – 30. marraskuuta 1955 Voikovo, Neuvostoliitto) oli saksalainen kenraaliluutnantti toisen maailmansodan aikana. Osallistuttuaan Suomen sisällissotaan 1918 Stahel jäi palvelemaan Suomen puolustusvoimiin vuoteen 1933 saakka.
Hän syntyi tehtailijan poikana Bielefeldissä 5. tammikuuta 1892 ja sai kasteessa etunimekseen Reiner. Pääsi ylioppilaaksi Bielefeldin Reaalilyseosta 1911 ja lähti heti sotilasuralle. Hän taisteli aluksi länsirintamalla ja myöhemmin itärintamalla. Komennettiin yliluutnanttina aseupseeriksi Jääkäripataljoona 27:än Riianlahdelle 9. heinäkuuta 1917 ja pestautui sieltä majurina Suomen puolustusvoimiin 1. maaliskuuta 1918.
Stahel Suomen sisällissodassa

Stahel toimi aluksi rykmentin- ja sitten 3. jääkäriprikaatin komentajana, ylennettiin everstiluutnantiksi, sai 2. ja 3. lk:n Vapaudenristit ja jatkoi divisioonan esikuntapäällikkönä 5. tammikuuta 1919 saakka. Hän siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja toimi vuosina 1920–1925 Turun suojeluskuntapiirin apulaispäällikkönä ja sotilasohjaajana. Hän sai erotessaan 31. heinäkuuta 1925 päiväkäskyssä maininnan ”taitavana ja innostavana esimiehenä”.
Stahel avioitui Bielefeldissä 26. helmikuuta 1918 berliiniläisen Ilse Reyscherin kanssa. Molemmat lapset syntyivät Turussa, ja perhe oli kirjoilla Helsingin saksalaisessa seurakunnassa. Stahel oli Suomen kansalainen ajalla 1. heinäkuuta 1921–14. joulukuuta 1934, joten hän jäi kantakortissaan suomalaiseksi reservinupseeriksi vuoden 1934 lopulle asti.
Paluu Saksaan

Perheen muutettua takaisin Saksaan Stahel pestautui ensin asesuunnittelijaksi ja kansalaisuuden vaihduttua Luftwaffen aseupseeriksi. Sotilasura urkeni ensin Luftwaffen valvontakomission esikuntapäällikkönä vuoden 1940 Vichyn Ranskassa ja jatkui taisteluosaston komentajana Stalingradin lohkolla 25. syyskuuta 1942 – 31. tammikuuta 1943, mistä ylennettiin kenraalimajuriksi. Hän toimi arvostettuna ilmatorjunnan ylipäällikkönä Messinansalmella liittoutuneiden maihinnousun yhteydessä kesällä 1943. Stahel toimi samalla Rooman kaupungin komendanttina Italian antauduttua 10. syyskuuta 1943 ja ravisteli ohella Pyhän istuimen jalkoja holokausti-neuvonpidossa.
Puna-armeijan vyöryessä Baltian Stahel toimi viisi päivää Vilnan kaupunkikomendanttina heinäkuussa 1944 ja ylennettiin kenraaliluutnantiksi 22. heinäkuuta 1944. Hänet siirrettiin Varsovan kaupunkikomendantiksi 25. heinäkuuta 1944, kun elokuussa alkoi koko kaupungin tuhoon johtanut kansannousu. Hän sai viimeisen komennuksensa komendantiksi Bukarestiin 26. elokuuta 1944, mutta joutui pari päivää myöhemmin romanialaisten joukkojen pidättämäksi. Romanialaiset puolestaan luovuttivat Stahelin sotavangiksi Neuvostoliittoon.
Sotavankeus ja kuolema

Stahel kuoli eri lähteiden mukaan joko 1952 Vladimirin vankilassa tai sydänkohtaukseen 1955 Voikovon vankileirillä saatuaan tietää mahdollisesta siirrostaan Saksaan.
Porin kaupunginkirjasto

| Porin kaupunginkirjasto |
| --- | --- |
 Porin keskustassa sijaitseva Porin pääkirjasto.
Kotisivut
Aineistohaku
Porin kaupunginkirjasto on Porissa sijaitseva yleinen kirjasto. Pääkirjaston lisäksi kirjaston toimipisteitä ovat Ahlaisten kirjasto, Itätuulen kirjasto, Lavian kirjasto, Nakkilan kirjasto, Noormarkun kirjasto, Pihlavan kirjasto, Pohjoisväylän kirjasto, Reposaaren kirjasto, Vähärauman kirjasto sekä kirjastoauto Ursula.
Kaikki Porin ja koko Satakunnan yleiset kirjastot ovat osa vuonna 2009 perustettua Satakirjastot-kirjastokimppaa, joka tuo satakuntalaisten käyttöön koko maakunnan yleisten kirjastojen aineistokokoelman.
Historia > 1800-luku

Porin ensimmäisen yleisen lainakirjaston perustivat vuonna 1858 ylioppilasveljekset Johan Filip ja Claes Gabriel Schantz. Kirjasto perustettiin perheen yksityisasuntoon Porin Aittaluotoon. 1863 he lahjoittivat kirjaston Porin kaupunki- ja maaseurakunnalle. Kirjasto sijoitettiin kansakouluun ja se oli avoinna kolme tuntia viikossa. Lainaus oli maksutonta ja kokoelma käsitti 313 nidettä.
Vuonna 1875 kaupungin kansankirjasto erotettiin maaseurakunnan kansankirjastosta. Kahta vuotta myöhemmin avattiin lukusali kauppatorin varrella. Kirjaston toiminta vilkastui vuosien mittaan ja vuonna 1886 kirjastosta annettiin jo 13.511 kotilainaa. Reposaarelle oli perustettu kirjasto vuonna 1884. Kirjasto ja lukusali muuttivat ns. Luvian palatsiin Etelä- ja Länsipuiston kulmaukseen vuonna 1897. Kirjasto oli avoinna 7 tuntia viikossa.
Historia > 1900–1949

Vuonna 1904 kirjasto muutti nykyisen kirjasto-työväenopistotalon paikalla sijainneen ns. Iltaman talon kivirakennuksen yläkertaan. Lainaus muuttui maksulliseksi, mikä johti lainausten romahtamiseen. Kirjasto muutti taas vuonna 1910 ja uusina tiloina toimi viiden huoneen ja keittiön käsittävä huoneisto Eteläpuisto 19:ssä, mutta jo vuonna 1912 toiminta siirrettiin ns. Gladen kansakoulutaloon Länsipuiston varteen. Seuraavana vuonna kansankirjaston ja lukusalin nimi muutettiin kaupunginkirjastoksi ja kirjaston menot alettiin kattaa kokonaan talousarviomäärärahoista. Siihen asti rahoitus oli tullut pääosin Porin anniskeluyhtiön voitoista.
Vuonna 1921 kaupunki osti Iltaman talon väliaikaiseksi kirjastotaloksi ja kirjaston toiminta alkoi siellä seuraavana vuonna.  Vuosilainausten määrä ylitti ensimmäisen kerran 100.000 lainan rajan vuonna 1941 ja lainaajia oli lähes 6000. Kirjasto siirtyi avohyllyjärjestelmään vuonna 1943 viimeisenä kaupunginkirjastona, siihen asti asiakkaiden ja kirjojen välissä oli ollut tiski ja kirjan sai vain pyytämällä. Sivukirjastojen määrä nousi yhdeksään.
Historia > 1950–1973

Sanomalehtilukusali sai tilat entisestä Kansan talosta vuonna 1954. Vuosilainaus ylitti 200 000 vuonna 1956 ja lainaajia oli lähes 8000. Kirjaston palveluksessa oli 14 päätoimista työntekijää. Laitoskirjastotoiminta Satakunnan keskussairaalassa ja Porin kaupunginsairaalassa käynnistyi vuonna 1962. Käppärän kirjasto perustettiin vuonna 1966.
Vuonna 1967 Porin maalaiskunta yhdistyi Porin kaupunkiin, jolloin sivukirjastojen määrä lisääntyi kymmenellä eli kahdeksasta kahdeksaantoista. Lainausten määrä ylitti jo puolen miljoonan rajan. Seuraavana vuonna aloitettiin kirjastoautotoiminta ja vähennettiin sivukirjastojen määrä kahteentoista.
Historia > 1974–2008

Uuden kirjastotalon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1974. Pääkirjasto toimi tilapäisissä toimitiloissa Pohjolan talossa ja Teljäntorilla. Lainausten määrä ylitti miljoonan rajan. Vuonna 1975 Porin kaupunginkirjasto sai Satakunnan maakuntakirjaston tehtävän ja kirjaston viralliseksi nimeksi tuli Porin kaupunginkirjasto – Satakunnan maakuntakirjasto. Uusi kirjasto-työväenopistotalo valmistui seuraavana vuonna ja toiminta uudessa talossa käynnistyi 13.9.1976. Lainausten määrä ylitti 1,5 miljoonaa vuonna 1977 ja lainaajien määrä nousi 34 000:een. Musiikkikirjastotoiminta käynnistyi pääkirjaston pohjakerroksessa.
Sampolan sivukirjasto aloitti toimintansa vuonna 1981. Kalaholman ja Ulasoorin sivukirjastot suljettiin vuoden 1986 alusta. Atk-pohjainen lainausjärjestelmä otettiin käyttöön pääkirjastossa vuonna 1989 ja muissa toimipisteissä vuonna 1993. Samana vuonna Pihlavan kirjasto sai uudet tilat Meri-Porin palvelukeskuksen yhteydestä.
Internet tuli kirjastossa asiakaskäyttöön vuonna 1995 ja kirjaston aineistorekisteri avattiin Internetin kautta käytettäväksi vuonna 1999. Samana vuonna lopetettiin kuuden sivukirjaston toiminta. Lainausten määrä ylitti kahden miljoonan rajan vuonna 2002. Vuonna 2008 kirjasto vietti 150-vuotisjuhliaan.
Historia > 2009–2020

Vuonna 2009 Porin kaupunginkirjasto yhdisti kokoelma- ja lainaajatietokantansa 17 muun satakuntalaisen kaupungin- ja kunnankirjaston kanssa, jolloin syntyi Satakirjastot-kirjastokimppa. Porin ja Noormarkun kuntaliitoksen myötä vuonna 2010 Noormarkun kirjastosta tuli Porin kaupunginkirjaston toimipiste. Vuonna 2015 Lavian kunta liittyi Poriin ja Lavian kirjastosta tuli osa Porin kaupunginkirjastoa. Noormarkun uusi kirjasto avattiin vanhan kunnantalon tiloissa 30.8.2015. Saman vuoden lokakuussa otettiin Noormarkun kirjastossa käyttöön Porin ja Satakunnan ensimmäinen omatoimikirjasto, johon asiakkaat pääsivät myös normaalien aukioloaikojen ulkopuolella. 1.1.2017 alkaen Porin kaupunginkirjasto on vastannut myös Nakkilan kunnan kirjastopalveluista, kun Nakkilan kirjasto liittyi Satakunnan seutukirjastoon. Porin kaupunginkirjaston tehtävä maakuntakirjastona päättyi vuoden 2017 lopussa, kun maakuntakirjastot siirtyivät historiaan ja tilalle tulivat alueellista kehittämistehtävää hoitavat kirjastot.
Sampolan kirjaston toiminta päättyi 16.5.2019 Sampolan liikekeskuksen purkamisen takia. Kirjasto jatkaa toimintaansa Itätuulen kirjastona Itätuulen oppimis- ja liikuntakeskuksessa. Itätuulen kirjasto avattiin 24.6.2019. Satasairaalan kirjaston toiminta päättyi helmikuussa 2020.
Historia > 2021–

Keväällä 2021 aloitettiin Vähärauman monitoimitalon rakentaminen. Talossa sijaitsevat muun muassa Vähärauman koulu ja kirjasto. Vähärauman kirjasto avattiin 22. syyskuuta 2022.
Maaliskuussa 2022 pääkirjaston asiakkaiden ja henkilökunnan kerrottiin kärsineen vakavista sisäilmaongelmista.
Puuvillan kirjaston toiminta päättyi 16. syyskuuta 2022 ja Ruosniemen kirjaston toiminta 1. heinäkuuta 2023. Pohjois-Porin monitoimitalossa sijaitseva Pohjoisväylän kirjasto avattiin 2. lokakuuta 2023.
Aiheesta muualla

Granfors, Henry: Porin kaupunginkirjaston historia 1858-1958 (Pori 1958)
Porin kaupunginkirjasto - Satakunnan maakuntakirjasto
Purjehdus kesäolympialaisissa 1952 – 5.5m

5.5m-luokan kilpailua. Toinen vene vasemmalta on mestaruuden voittanut Complex II.
5.5m -luokan purjehdus olympiakisoissa 1952 suoritettiin Harmajalla. Kilpailu käsitti seitsemän osakilpailua, joista kukin venekunta sai laskea hyväkseen kuusi parasta sijoitusta. 49 miestä ja yksi nainen 16 kansakunnasta otti osaa kilpailuun. Luokka oli ensimmäistä kertaa olympiakisojen ohjelmassa.
Olosuhteet Harmajalla

| Päivä | Lähtö | Taivas | Tuulen suunta | Tuulen voimakkuus (m/s) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20. heinäkuuta | I | Hyvä purjehdus sää | Lounas | 6-7 |
| 21. heinäkuuta | II | Tyynimeri, myöhemmin sadetta | Lounas | 1-2 myöhemmin 6-7 |
| 22. heinäkuuta | III | Suurenmoinen | Lounas | 10 |
| 23. heinäkuuta | IV |  | vaihteleva | 3-4 |
| 26. heinäkuuta | V | Sadetta | Lounas | 3-6 |
| 27. heinäkuuta | VI |  | Lounas | 4-6 |
| 28. heinäkuuta | VII | Kirkas ja aurinkoinen | vaihteleva | Kevyt |
Razaaq Adoti

| Razaaq Adoti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1973 (ikä 51)  Lontoo, Englanti
Ammatti:  näyttelijä, tuottaja, käsikirjoittaja
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Rasaak Adoti, Razaak Adoti, Raz Adoti
Aktiivisena:  1991–
Merkittävät roolit:  Yambda (Amistad) Peyton Wells (Resident Evil: Apocalypse) Duke (Doom)
Aiheesta muualla
IMDb 
Razaaq Adoti (s. 27. kesäkuuta 1973 Lontoo, Englanti) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan elokuvista Amistad, Resident Evil: Apocalypse ja Doom.
Ura

Adotin televisioura alkoi vuonna 1991, jolloin hän vieraili sarjassa Press Gang. Sittemmin Adoti esiintyi televisiosarjoissa vuoteen 1997 asti, jolloin hän teki ensimmäiset elokuvaroolinsa komediassa Vieläkö muistat? ja draamassa Amistad. Adoti palasi sittemmin takaisin television pariin Isoon-Britanniaan, kunnes 2000-vuosikymmenellä hän siirtyi enemmän elokuvien pariin. Adoti esiintyi hieman isommissa rooleissa elokuvissa Resident Evil: Apocalypse (2004) ja Doom (2005). Sittemmin vuoden 2006 aikana hän esiintyi yhdessä Jean-Claude Van Dammen kanssa elokuvissa Second in Command ja The Hard Corps.
Yksityiselämä

Adoti syntyi ja kasvoi Lontoossa nigerialaisille vanhemmille. Hän opiskeli näyttelemistä Central School of Speech and Dramassa kolme vuotta.
Rantakylän hautausmaa

| Rantakylän hautausmaa Limingan uusi hautausmaa |
| --- | --- |
Sijainti:  Rantakylä, Liminka
Koordinaatit:  64°48′25.0″N, 25°21′06.4″E
Seurakunta:  Limingan seurakunta
Avattu:  1899
Kotisivu:  Limingan seurakunta: Rantakylän hautausmaa
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rantakylän hautausmaa eli Limingan uusi hautausmaa on Limingan Rantakylässä sijaitseva hautausmaa. Hautausmaa sijaitsee noin neljä kilometriä Limingan kirkonkylältä länteen.
Hautausmaa on perustettu vuonna 1899. Hautausmaalle tehdään Limingan nykyiset hautaukset. Kirkonkylässä sijaitsevan kirkon yhteydessä olevalle vanhalle hautausmaalle ei ole tehty hautauksia 1900-luvun alun jälkeen paria erikseen anottua poikkeusta lukuun ottamatta. Hautausmaalla on noin 5000 hautaa. Hautausmaan yhteydessä on vuonna 1961 valmistunut Rantakylän kappeli.
Muun muassa tunnetut liminkalaiset kuuluisuudet taidemaalari Vilho Lampi  ja oopperalaulaja Abraham Ojanperä on haudattu Rantakylän hautausmaalle.
Kuvagalleria

Oopperalaulaja Abraham Ojanperän hauta.
Taidemaalari Vilho Lammen hauta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rantakylän hautausmaa Wikimedia Commonsissa
Rainer Schönfelder

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Rainer Schönfelder |  Rainer Schönfelder |  Rainer Schönfelder |  |
Maa:   Itävalta
Miesten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Torino 2006 | alppiyhdistetty |  |
|  Pronssia | Torino 2006 | pujottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Bormio 2005 | pujottelu |  |
|  Hopeaa | Bormio 2005 | joukkuekilpailu |  |
| Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Hoch-Ybrig 1996 | suurpujottelu |  |
|  Kultaa | Hoch-Ybrig 1996 | alppiyhdistetty |  |
|  Hopeaa | Hoch-Ybrig 1996 | pujottelu |  |
Rainer Schönfelder (s. 13. kesäkuuta 1977 Wolfsberg, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, joka laski lähinnä tekniikkalajeja.
Ura

Schönfelder voitti junioreiden maailmanmestaruuskilpailuissa 1996 suurpujottelun kultaa ja sijoittui hopealle pujottelussa heti Benjamin Raichin jälkeen. MM-kilpailujen jälkeen hän pääsi osallistumaan suurpujottelun maailmancupin osakilpailuun Norjan Kvitfjellissä. Kilpailun lopputuloksissa Schönfelderin sijoitus oli peräti kahdestoista, jolla irtosi 22 maailmancupin pistettä. Kaksi seuraavaa kautta Schönfelder kilpaili Euroopan Cupissa sekä FIS-kisoissa, kunnes teki paluun maailmancupiin kaudella 1998/1999. Tammikuussa 1999 Schönfelder laski sensaatiomaisesti neljänneksi maailmancupin pujotteluosakilpailussa Slovenian Kranjska Gorassa.
Helmikuussa 2000 Schönfelder voitti Saksan Todtnaussa lasketun pujottelukilpailun, ennen norjalaisia Kjetil Andre Aamodtia ja Ole Kristian Furusethia. Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut Itävallan St. Antonissa keväällä 2001, olivat Schönfelderin ensimmäiset aikuisten arvokilpailut. Hän osallistui kahteen lajiin: Pujotteluun, jossa sijoitus oli kuudes sekä alppiyhdistettyyn, jossa hän jäi täpärästi mitalien ulkopuolelle ollen neljäs.
Salt Lake Cityn olympialaisissa Schönfelder osallistui pujotteluun, jossa keskeytti sekä alppiyhdistettyyn, jossa jäi toista kertaa peräkkäin neljänneksi arvokilpailuissa. Maailmancup kaudella 2002/2003 hän voitti kaksi pujottelukilpailua ja sijoittui hienosti pujottelucupissa kolmanneksi. Sveitsin St. Moritzissa helmikuussa 2003 järjestetyt maailmanmestaruuskilpailut eivät sujuneet kuitenkaan yhtä hyvin, kuin maailmancupin kilpailut. Pujottelussa tuli keskeytys ja alppiyhdistetyssäkin sijoitus oli vasta kymmenes.
Kaudella 2003/2004 Schönfelder kävi kovaa kamppailua Kalle Palanderia vastaan pujottelucupin voitosta. Schönfelder voitti lopulta cupin vaikka oli saavuttanut vain yhden osakilpailuvoiton, Palanderin neljää vastaan. Maaliskuussa 2004 Schönfelderistä otetusta doping-näytteestä löytyi urheilussa kiellettyä piristettä, etilefriiniä. Schönfelder itse epäili, että hän oli saanut kyseistä piristettä flunssalääkkeestä. Hän selvisi tapauksesta kuitenkin Itävallan hiihtoliiton antamalla varoituksella.
Schönfelder nappasi uransa ensimmäiset aikuisten arvokisamitalinsa Bormion MM-kilpailuista 2005. Hän sijoittui pujottelussa hopealle Benjamin Raichin jälkeen sekä hän oli mukana Itävallan joukkueessa, joka sijoittui hopealle ensimmäistä kertaa arvokilpailuissa järjestettävässä joukkuekilpailussa. Mitaliputki sai jatkoa Torinon olympialaisissa vuotta myöhemmin: Alppiyhdistetystä irtosi pronssimitali ja pujottelussa hän oli täydentämässä Itävaltalaisten kolmoisvoittoa, niin ikään pronssilla. Maailmancupissa hän on voittanut viisi osakilpailua, ollut yhdeksän kertaa toinen ja kahdeksan kertaa kolmas (kauden 2007–2008 jälkeen).
Schönfelder on saavuttanut kotimaassaan Itävallassa jonkin verran menestystä myös poplaulajana. Hänen kappaleensa "Schifoan" (vuonna 2001) ja "Popmusic" (2003) nousivat Itävallan singlelistalle.
Voitot

| Päivä | Paikka | Laji |
| --- | --- | --- |
| 6. helmikuuta 2000 |  Todtnau | Pujottelu |
| 20. tammikuuta 2002 |  Kitzbühel | Pujottelu |
| 24. marraskuuta 2002 |  Park City | Pujottelu |
| 8. maaliskuuta 2003 |  Shigakogen | Pujottelu |
| 8. helmikuuta 2004 |  Adelboden | Pujottelu |
Aiheesta muualla

Rainer Schönfelderin kotisivut (saksaksi)
Rauman Lukko (pesäpallo)

| Rauman Lukko |
| --- | --- |

Koko nimi:  Rauman Lukko
Perustettu:  1958
Kaupunki:  Rauma
Kenttä:  Topteam-Areena
Naisten sarjataso:  Superpesis
Värit:                
Naisten pelinjohtaja:  Antti Yli-Saunamäki
Omistaja:  Fera ry
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rauman Lukko oli 2011–2017 raumalaisen  pesäpalloseura Feran edustusjoukkueen nimi. Se pelaa korkeimmalla sarjatasolla, Naisten Superpesiksessä. Lukko pelaa kotiottelunsa Otanlahden pesäpallostadionilla. Feran naisten edustusjoukkue on pelannut kaudesta 2011 lähtien Rauman Lukon nimellä ja logolla, seurojen välillä solmitun sopimuksen myötä. Sopimuksesta huolimatta Superpesisjoukkue kuuluu edelleen Feran alaisuuteen. Superpesis-kaudella 2015 seura ylsi historiansa parhaaseen sijoituksen saavutettuaan SM-pronssia.
Historia

Fera ja Rauman Lukko tekivät 6. syyskuuta 2010 yhteistyösopimuksen. Tuon sopimuksen myötä sovittiin Feran naisten Superpesis-joukkueen siirtymisestä käyttämään Lukon nimeä, logoa ja värejä otteluissaan. Muut Fera ry:n joukkueet jäivät tämän sopimuksen ulkopuolelle. Sopimuksesta huolimatta Superpesis-joukkue kuuluu edelleen Feran alaisuuteen.
Yhteistyön taustalla oli seurojen mukaan halu saada positiivista julkisuutta molemmille seuroille. Yhteistyötä oli seurojen puheenjohtajien mukaan mietitty jo pitkään ennen sen toteuttamista.
Palkinnot ja huomionosoitukset > Naisten Itä-Länsi-valinnat

Kaisa-Maija Loutti (2011)
Enni Kylä-Kause (2012, 2015)
Emma Nieminen (2013)
Mirka Rintamäki (2014)
Hanna Väisänen (2014, 2015)
Jenna Kammi-Rahnasto (2015, 2016, 2017)
Laura Kerola (2016)
Kaisa-Maija Rosvall (2016, 2017)
Miia Tervonen (2016)
Eeva Mäki-Maukola (2017)
Puncak Jaya

Puncak Jaya
Puncak Jayan huippu
| --- | --- |
Sijainti:  Papua, Indonesia
Vuoristo:  Sudirman
Korkeus merenpinnasta:  4 884 m 
Prominenssi:  4 884 m
Ensimmäinen nousu huipulle:  Heinrich Harrer ja kolme muuta 1962
Helpoin reitti:  kivi/lumi/jääkiipeily
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Puncak Jaya, toiselta nimeltään Mount Carstensz tai Carstenszin pyramidi on vuori Sudirman-vuoristossa, Indonesian Papuan provinssin keskilännen ylängöllä. Sen muita nimiä ovat Nemangkawi amungkalin kielellä, Carstensz Toppen ja Gunung Sukarno.
Puncak Jaya on Indonesian korkein vuori, samoin kuin Uuden Guinean saaren ja Oseanian korkein. Se on myös maailman korkein saarella sijaitseva vuori.
Historia

Vuorta ympäröivä ylänkö oli asutettu ennen eurooppalaisten saapumista saarelle. Vuoren nimi amungkalin kielellä on Nemangkawi. Puncak Jaya nimettiin 'Carstenszin pyramidiksi' hollantilaisen tutkimusmatkailija Jan Carstenszoonin mukaan. Hän oli ensimmäinen eurooppalainen, joka näki huipulla sijaitsevat jäätiköt harvinaisen kirkkaana päivänä vuonna 1623. Carstenszoonia ei uskottu Euroopassa, kun hän kertoi nähneensä lunta lähellä päiväntasaajaa. Vuorikiipeilijöiden keskuudessa nimi Carstenszin pyramidi on yhä käytössä. Puncak Jayan jäätikön saavutti ensimmäisenä hollantilainen tutkimusmatkailija Hendrik Albert Lorentz vuonna 1909 yhdessä kuuden Borneosta tuodun dajakkikantajan kanssa. Ensinousun huipulle teki kuuluisa vuorikiipeilijä Heinrich Harrer yhdessä Templen, Kippaxin ja Huizengan kanssa vuonna 1962.
Indonesian otettua provinssin hallintaansa 1960-luvulla vuori nimeksi tuli 'Puntjak Soekarno' (indonesiaksi: Puncak Sukarno) Indonesian ensimmäisen presidentin Sukarnon mukaan. Myöhemmin nimi vaihdettiin Puncak Jayaksi. Puncak tarkoittaa vuorenhuippua ja Jaya 'voittoa', 'voittoisaa' tai 'kunniakasta'.
Pääsy

Vuorelle pääsy vaatii hallituksen lupaa. Se oli suljettu turisteilta ja vuorikiipeilijöiltä 1995–2005. Vuonna 2006 vuorelle pääsy oli mahdollista useiden seikkailumatkatoimistojen kautta.