Palautetut alueet (Puola)
Palautettujen alueiden puolalaistaminen > Alueiden uudelleenasutus

Karkotettujen saksalaisten tilalle Puolaan liitetyille alueille muutti runsaasti väkeä kaikkialta Puolasta. Ensimmäiset uudet asukkaat saapuivat jo maaliskuussa 1945. He valtasivat lähellä entistä rajaa sijainneita maatiloja ja kyliä samaan aikaan kun puna-armeija yhä eteni. Näiden uudisasukkaiden lisäksi monet muut puolalaiset kävivät ryöstöretkillä kaikilla Saksan entisillä itäisillä alueilla. Jo 30. maaliskuuta 1945 perustettiin Gdańskin voivodikunta, "palautettujen" alueiden ensimmäinen puolalainen hallinnollinen yksikkö. Ensimmäisinä sodanjälkeisinä vuosina alueille muutti ainakin 4,55 miljoonaa puolalaista joko vapaaehtoisesti tai pakotettuina. Lisäksi alueilla asui ennestään 1 104 000 puolalaiseksi ilmoittautunutta, enimmäkseen Ylä-Sleesiassa, joten vuonna 1950 alueilla asui kaikkiaan 5 894 600 puolalaista. Taustaltaan uudisasukkaat voidaan ryhmitellä seuraavasti:
Keski-Puolasta vapaaehtoisesti muuttaneet (enemmistö)
Natsi-Saksan pakkotyössä pitämät, sodan jälkeen vapautetut puolalaiset (lähes miljoona)
Puolan Neuvostoliitolle menettämiltä alueilta karkotetut (lähes kaksi miljoonaa, noin 26% väestöstä)
Operaatio Veikselin aikana 1947 pakkosiirretyt ei-puolalaiset. Puolan hallitus määräsi suuren joukon maan kaakkoisosissa asuneita ukrainalaisia, joita maasta ei ollut karkotettu, muuttamaan eri puolille Puolaan liitettyjä alueita, tarkoituksena hajauttaa ja samalla assimiloida heidät. Samasta syystä myös Białystokin seudulla asuneet valkovenäläiset siirrettiin Puolaan liitetyille uusille alueille.
kymmenettuhannet natsien juutalaisvainoista hengissä selvinneitä juutalaiset, joista useimmat olivat kotoisin Puolan menettämiltä itäisiltä alueilta, asutettiin muun muassa Ala-Sleesiaan. Suurimmat uudet juutalaisyhteisöt syntyivät Ala-Sleesian Wrocławiin ja Wałbrzychiin, mutta myös Szczeciniin, Pommeriin. Useimmat heitä kuitenkin muuttivat pois Puolasta vuonna 1968 maan silloisen poliittisen kriisin vuoksi.
Kreikkalaiset ja makedonialaiset Kreikan sisällissodan pakolaiset (noin 10 000).
Puolalaiset ja neuvostoliittolaiset sanomalehdet ja viranomaiset rohkaisivat puolalaisia muuttamaan länteen, "mahdollisuuksien maahan". Näitä uusia alueita kuvailtiin paikkana, joissa paenneiden saksalaisten hylkäämät loistavat huvilat odottivat rohkeita uudistusasukkaita ja joissa halukkaille oli saatavilla täysin kalustettuja taloja ja liiketiloja. Todellisuudessa alueet olivat kuitenkin pahoin kärsineet sodan tuhoista, infrastruktuuri laajalti tuhoutunut, ja niissä kärsittiin laajaksi paisuneesta rikollisuudesta. Kesti vuosia, ennen kuin järjestysvalta saatiin toimivaksi.
Vasta vuonna 1970 Puolan pohjoisilla ja läntisillä alueilla asui enemmän ihmisiä (8 711 900) kuin ennen sotaa (8 555 000 vuonna 1939).  Samana vuonna myös Puolan muiden alueiden väkiluku (23 930 100) ensimmäisen kerran ylitti sotaa edeltäneen tason (23 483 000 vuonna 1939).
Nykyisin alueiden väestön valtaosa on puolalaisia, joskin muutamilla seuduilla kuten Olsztynissä, Masuriassa ja Ylä-Sleesiassa, varsinkin Opolen voivodikunnassa, on yhä pieni saksalainen vähemmistö.
Muista itäblokin maista poiketen Puolassa useimpia pientalonpoikien maita ei koskaan kansallistettu. Varsinkin entisille saksalaisalueille, joita puolalaiset talonpojat eivät ennestäänkään omistaneet, perustettiin kuitenkin 1950-luvulta lähtien useita suuria kollektiivitiloja.