Ruusulinja
Dan Brownin Da Vinci -koodi

Dan Brown antoi romaanissaan Da Vinci -koodi (engl. The Da Vinci Code) Pariisin meridiaanille nimen Ruusu­linja, vaihto­ehtoisena nimenä "maailman ensimmäiselle perus­meridiaanille", joka romaanin mukaan oli Pariisin meridiaani. Kuten  Siionin veljeskunnan dokumentissa Le Serpent Rouge vuodelta 1967, myös tässä romaanissa väitetään, että tämä meridiaani kulkee Saint-Sulpicen kirkon gnomonin kautta. Todellisuudessa Pariisin observatorion kautta kulkeva meridiaani, jota aikoinaan on käytetty nollameridiaanina, kulkee kuitenkin tämän gnomonin ohi noin 100 metriä idempänä. Sharan Newmanin mukaan myöskään tämän gnomonin kautta kulkevaa linjaa ei ole koskaan sanottu "ruusulinjaksi", ja sama todetaan myös kirkkoon kiinnitetyssä kyltissä. Kirkon opas­kirjasessa vuodelta 2000 kerrotaan gnomonin historiasta, että lattiassa oleva messinki­raita on "meridiaani", mutta siinäkään siitä ei käytetä nimitystä "Roseline" tai "Rose Line". Aiheesta kirjoittanut Paul Murdin nimittää vastaavia aurinko­linjoja, joita on muuallakin, "meridiaaneiksi".
Brown yhdistää Pariisin meridiaanin alkuperän olettamaansa Jeesuksen ja Maria Magdalenan sukulinjaan sekä Rosslynin kappeliin, jolla on romaanissa keskeinen merkitys. Da Vinci -koodin mukaan:
»Rosslynin kappelin sisään­käynti oli vaatimattomapi kuin Langdon odotti. Pienessä puuovessa oli kaksi rautaista saranaa ja yksin­kertainen tammi­kilpi: Roslin. Langdon selitti Sophielle, että tämä nimen vanha kirjoitus­asu viittasi ruusu­linjaksi sanottuun pituus­piiriin, jolla kappeli sijaitsi; tieteelliset Graalin tutkijat tosin uskovat mieluummin, että kyseessä oli "Ruusun linja" — Maria Magdalenan sukulinja...»
Mark Oxbrow ja Ian Robertson toteavat kirjassaan Rosslyn and the Grail, että Dan Brown keksi "Ruusulinjan" yksinkertaisesti yhdistämällä Rosslynin ja Glastonburyn. Nimi Roslin (Rosslyn) ei viittaa mihinkään "pyhään ruusulinjaan" eikä sillä ole mitään tekemistä "Ruusun sukulinjan" tai "Ruusu­linjaksi" kutsutun meridiaanin kanssa. Roslin ei myöskään ole tämän skotlantilaisen kylän nimen alku­peräinen, vaikka onkin nykyisin yleisin kirjoitus­asu. Keskiajalla nimi kirjoitettiin usein Rosslyn.
Pariisissa vanha nolla­meridiaani on vuonna 1994 merkitty Jan Dibbetsin aloitteesta katujen pintaan niin sanotuilla Aragon metaljongeilla, jotka saivat tämän nimensä ranskalaisen tähti­tieteilijä François Aragon muistoksi. Da Vinci -koodin epilogissa päähenkilö kulkee näitä Aragon medaljonkeja seuraten Louvren siipi­rakennusten välisellä aukiolle, jonka poikki Pariisin meridiaani kirjan mukaan kulkee museon maanalaisessa aulassa olevan, ylös­alaisen pyramidin muotoisen katto­ikkunan (ransk. Pyramide inversée) kohdalta. Da Vinci-koodin loppuluvussa annetaan ymmärtää, että pyramidin alla on Magdalan Marian hauta. Romaanissa myös samastetaan Magdalan Maria ja Pyhä Graal.
Ylös­alainen pyramidi sijaitsee Louvren siipi­rakennusten väliin jäävällä aukiolla, jonka poikki myös Aragon medaljongeilla merkitty pituus­piiri kulkee, mutta ei täsmälleen pyramidin kohdalta vaan hieman idempää. Siihen seikkaan, että vanha nolla­meridiaani kulkee hyvin lähellä ylös­alaista pyramidia, on aikaisemminkin kiinnitetty huomiota muun muassa Raphäel Aurillacin kirjassa  Le guide du Paris maçonnique, jossa siinäkin asialla selitetään olevan jokin syvempi, esoteerinen merkitys.
Muita paikkoja, joiden on väitetty sijaitsevan samalla pituuspiirillä, ovat Arques Pas-de-Calais'n departementissa, Conques, Rodezin katedraali (Lady of the Roses), Pyhän Vincentin katedraali Carcassonnessa, Bourgesin katedraali ja Rennes-le-Bains