stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen puolustusministeriö
Johto > Kansliapäälliköt

Puolustusministeriön kansliapäällikkönä ovat toimineet:
eversti Carl Voss-Schrader 25.6.1918–6.12.1918
eversti Hjalmar Fredrik Ingelberg 6.12.1918–3.11.1922
varatuomari Armas Heikki Aarnio 5.11.1922–1.9.1923
everstiluutnantti Woldemar Hägglund 7.9.1923–15.4.1926
eversti Oiva Olenius 15.4.1926–1.12.1937, (kenraaliluutnantti) 1.1.1938–16.9.1955
eversti Kalle Lehmus 1.12.1955–31.7.1958
kenraalimajuri Paavo Lammetmaa 26.8.1958–15.9.1961
kenraaliluutnantti Reino Arimo 16.9.1961–22.2.1966
kenraaliluutnantti Kaarlo Leinonen 23.2.1966–23.4.1968
kenraaliluutnantti Kauko Pöyhönen 23.4.1968–22.4.1970
kenraaliluutnantti Kai Sarmanne 1.6.1970–18.4.1979
kenraaliluutnantti (1979) Aimo Pajunen 18.4.1979–30.11.1994
kenraaliluutnantti (1994) Pertti Nykänen 1.12.1994–31.12.2000
kenraaliluutnantti (1998) Matti Ahola 1.1.2001–31.12.2005
kenraaliluutnantti (2001) Kari Rimpi 1.1.2006–31.12.2010
kenraaliluutnantti (2010) Arto Räty 1.1.2011–31.12.2015
insinöörikenraalimajuri Jukka Juusti 1.1.2016–31.12.2021
kenraaliluutnantti Esa Pulkkinen 1.1.2022–31.7.2025
Lähde (1918–2005)
Johto > Osastopäälliköt:

Puolustuspoliittinen osasto, ylijohtaja Janne Kuusela
Hallintopoliittinen osasto, ylijohtaja Teemu Penttilä
Resurssipoliittinen osasto, ylijohtaja Raimo Jyväsjärvi
Steve Mahre

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Steve Mahre |  Steve Mahre |  Steve Mahre |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Sarajevo 1984 | pujottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Schladming 1982 | suurpujottelu |  |
Steven Irving ”Steve” Mahre (s. 10. toukokuuta 1957 Yakima, Washington) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän on neljä minuuttia nuorempi kuin kaksoisveljensä Phil Mahre.
Mahre sijoittui Innsbruckin olympialaisissa 1976 suurpujottelussa 13:nneksi, Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 1978 pujottelussa kahdeksanneksi ja Lake Placidin olympialaisissa 1980 suurpujottelussa 15:nneksi. Hän voitti suurpujottelun maailmanmestaruuden Schladmingissa 1982 0,51 sekunnin erolla Ingemar Stenmarkiin. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän sai pujottelussa hopeaa 0,21 sekuntia kaksoisveljelleen Philille hävinneenä. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun kaksoset saavuttivat kaksoisvoiton olympialaisissa.
Mahre sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi kaudella 1981–1982, neljänneksi 1980–1981 ja kymmenenneksi 1978–1979. Pujottelun maailmancupissa hän oli kolmas kausilla 1980–1981 ja 1981–1982 sekä neljäs kaudella 1982–1983. Alppiyhdistetyn maailmancupissa hän sijoittui viidenneksi 1980–1981. Hän voitti kaikkiaan yhdeksän maailmancupin osakilpailua, sijoittui viisi kertaa toiseksi ja seitsemän kertaa kolmanneksi.
Maailmancupin osakilpailuvoitot

Lähde: FIS
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| Päivä | Kilpailupaikka | Laji |
| 4. maaliskuuta 1978 |  Stratton Mountain | pujottelu |
| 11. tammikuuta 1981 |  Garmisch-Partenkirchen | pujottelu |
| 14. joulukuuta 1981 |  Cortina d’Ampezzo | pujottelu |
| 14. helmikuuta 1982 |  Garmisch-Partenkirchen | pujottelu |
| 14. helmikuuta 1982 |  Garmisch-Partenkirchen | alppiyhdistetty |
| 13. maaliskuuta 1982 |  Jasna | suurpujottelu |
| 17. maaliskuuta 1982 |  Bad Kleinkirchheim | suurpujottelu |
| 4. tammikuuta 1983 |  Parpan | pujottelu |
| 6. helmikuuta 1983 |  St. Anton | pujottelu |
Viirupääkottarainen

| Viirupääkottarainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Silkkikottaraiset Spodiopsar
Laji::  cineraceus
Kaksiosainen nimi
 Spodiopsar cineraceus  (Temminck, 1835) 
Katso myös
   Viirupääkottarainen Wikispeciesissä   Viirupääkottarainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viirupääkottarainen (Spodiopsar cineraceus, synonyymi Sturnus cineraceus) on itäaasialainen varpuslintu. Sen elinympäristö ulottuu Venäjän kaakkoisosista ja Taka-Baikaliasta Mongoliaan, Pohjois- ja Luoteis-Kiinaan,  Sahalinille, Korean niemimaalle, Japaniin ja Kuriileille. Laji on muuttolintu, ja ainakin osa kannasta talvehtii Etelä-Kiinassa.
Viirupääkottarainen oli tavattu vuoteen 2010 mennessä kerran myös Suomessa: huhtikuussa 1990 Kokkolan Hopeakivenlahdella.  Tämä yksilö on kuitenkin tulkittu tarhakarkulaiseksi. Lajia ei ole tavattu luonnonvaraisena muuallakaan Euroopassa, mutta sitä on paikoitellen myytävänä häkkilinnuksi.
Lajin holotyypin kuvaili Coenraad Jacob Temminck Japanista 1835.
Nuoria viirupääkottaraisia
Villarreal CF B

Villarreal B on espanjalaisen jalkapalloseuran Villarrealin reservijoukkue. Se pelaa kaudella 2021-2022 Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Primera División RFEF:ssä. Joukkue perustettiin vuonna 1999, ja se pelaa kotiottelunsa seuran harjoituskeskuksessa Ciudad Deportivassa sijaitsevalla 3 000 -paikkaisella Miniestadilla.
Joukkue nousi ensimmäistä kertaa historiassaan Segunda Divisióniin kaudeksi 2009–2010. Kaudella 2008–2009 se sijoittui Segunda División B:ssä omassa lohkossaan toiseksi, mitä seurasivat nousukarsinnat Segundaan. Ensimmäisellä karsintakierroksella joukkue kohtasi Zamoran, mistä se eteni jatkoon yhteismaalein 4–0. Toisella karsintakierroksella vastaan tuli Lorca, joka kaatui yhteismaalein 4–2, ja viimeisellä kierroksella joukkue voitti Real Jaénin yhteismaalein 2–1. Villarreal B oli kaudella 2009–2010 Segunda Divisiónin ainoa reservijoukkue.
Aiheesta muualla

Villarreal B Villarrealin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Segunda División B 2019–2020
| --- | --- |
Lohko 1:   At. Baleares  Atlético B  Celta B  Coruxo  Getafe B  Ibiza  Internacional  Langreo  Las Palmas B  Las Rozas  Marino  Melilla  Oviedo B  Peña Deportiva  Pontevedra  Racing Ferrol  Rayo Majadahonda  Real Madrid B  SS Reyes  Sporting B 
Lohko 2:   Alavés B  Amorebieta  Arenas  Barakaldo  Bilbao Athletic  Burgos  Calahorra  Cultural Leonesa  Guijuelo  Haro  Izarra  Leioa  Osasuna B  Real Sociedad B  Real Unión  Salamanca CF  Tudelano  UD Logroñés  Unionistas  Valladolid B 
Lohko 3:   Andorra  Badalona  Barcelona B  Castellón  Cornellà  Ebro  Ejea  Espanyol B  Gimnàstic  Hércules  La Nucía  Levante B  Llagostera  Lleida Esportiu  Olot  Orihuela  Prat  Sabadell  Valencia Mestalla  Villarreal B 
Lohko 4:   Algeciras  Atlético Sanluqueño  Badajoz  Cádiz B  Cartagena  Córdoba  Don Benito  Linense  Marbella  Mérida  Murcia  Recreativo  Recreativo Granada  San Fernando  Sevilla B  Talavera  UCAM Murcia  Villarrobledo  Villanovense  Yeclano
Villasalto

| Villasalto (Biddesàtu) |
| --- | --- |
 Sijainti Etelä-Sardinian maakunnassa
 Villasalto
 Koordinaatit: 39.493°0′0″N, 9.390°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Etelä-Sardinian maakunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  130,36 km²
Korkeus:  502 m
Väkiluku:  1 052
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  09040
Suuntanumero(t):    070
Rekisterikilpi:  SU
 
 http://www.comune.villasalto.ca.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Villasalto (sardiksi Biddesàtu) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 052 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 130,36 neliökilometriä. Se sijaitsee 502 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villasalto Wikimedia Commonsissa
Etelä-Sardinian maakunta
Arbus | Armungia | Ballao | Barrali | Barumini | Buggerru | Burcei | Calasetta | Carbonia | Carloforte | Castiadas | Collinas | Decimoputzu | Dolianova | Domus de Maria | Domusnovas | Donori | Escalaplano | Escolca | Esterzili | Fluminimaggiore | Furtei | Genoni | Genuri | Gergei | Gesico | Gesturi | Giba | Goni | Gonnesa | Gonnosfanadiga | Guamaggiore | Guasila | Guspini | Iglesias | Isili | Las Plassas | Lunamatrona | Mandas | Masainas | Monastir | Muravera | Musei | Narcao | Nuragus | Nurallao | Nuraminis | Nurri | Nuxis | Orroli | Ortacesus | Pabillonis | Pauli Arbarei | Perdaxius | Pimentel | Piscinas | Portoscuso | Sadali | Samassi | Samatzai | San Basilio | San Gavino Monreale | San Giovanni Suergiu | San Nicolò Gerrei | San Sperate | San Vito | Sanluri | Santadi | Sant’Andrea Frius | Sant’Anna Arresi | Sant’Antioco | Sardara | Segariu | Selegas | Senorbì | Serdiana | Serramanna | Serrenti | Serri | Setzu | Seui | Seulo | Siddi | Siliqua | Silius | Siurgus Donigala | Soleminis | Suelli | Teulada | Tratalias | Tuili | Turri | Ussana | Ussaramanna | Vallermosa | Villacidro | Villamar | Villamassargia | Villanova Tulo | Villanovaforru | Villanovafranca | Villaperuccio | Villaputzu | Villasalto | Villasimius | Villasor | Villaspeciosa
Vapaa-ajan Kalastaja

Vapaa-ajan Kalastaja on Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön jäsenlehti, jota myydään lehtipisteissä ja joka postitetaan kaikille jäsenmaksunsa maksaneille jäsenille ja tilaajille. Lisäksi sitä jaetaan messuilla ja muissa yleisötapahtumissa.
Vapaa-ajan Kalastaja on nelivärinen aikakauslehti, joka ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Lehden painosmäärä on noin 32 000 kappaletta ja lukijamäärä yli 100 000.
Vapaa-ajan Kalastaja on järjestölehti, jonka sisältö ja kannanotot usein kiinnostavat myös järjestöön kuulumattomia kalastuksen harrastajia ja muita kalataloudessa toimivia. Vapaa-ajan Kalastajassa kerrotaan monipuolisesti kalastusharrastuksesta. Siinä on tietoa mm. eri kalastusmuodoista, kalankäsittelystä, kalastuspaikoista, uusista välineistä sekä lainsäädännöstä ja viranomaisten päätöksistä. Lehti palvelee myös kala- ja eräseuroja tiedottamisessa.
Lehden tekijät

Vapaa-ajan Kalastajan kustantajana on Vapaa-ajankalastajien Kustannus Oy, jossa Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestö on osakkaana. Lehden päätoimittaja on Jaana Vetikko. Toimittajina toimivat keskusjärjestön kalatalouskonsulentit ja toiminnanjohtaja. Kirjoittajina käytetään myös eri alojen asiantuntijoita. Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön jäsenten tekstit ja aihevinkit ovat tervetulleita lehteen. Lehdellä on oma kahden vuoden välein valittava toimituskuntansa, joka ohjaa lehden kehitystä.
Aiheesta muualla

Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön kotisivut
Veikko Huhtanen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Veikko Huhtanen Lontoon olympialaisissa vuonna 1948. |  Veikko Huhtanen Lontoon olympialaisissa vuonna 1948. |  Veikko Huhtanen Lontoon olympialaisissa vuonna 1948. |  |
Maa:   Suomi
Miesten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | moniottelu |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | hevonen |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | nojapuut |  |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | rekki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Basel 1950 | rekki |  |
|  Hopeaa | Basel 1950 | joukkuekilpailu |  |
Veikko Aarne Aleks Huhtanen (5. kesäkuuta 1919 Viipuri – 29. tammikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen telinevoimistelija ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Huhtanen voitti Lontoon olympiakisoissa 1948 kultaa 12-ottelussa pistein 229,7. Hevosella hän jakoi kultamitalin pistein 38,7 Paavo Aaltosen ja Heikki Savolaisen kanssa. Nojapuilla Huhtanen voitti olympiahopeaa pistein 39,3 ja rekillä pronssia pistein 39,2. Hän sai hypyissä 38,4 pistettä ja jäi vain 0,1 pistettä pronssimitalista. Suomen joukkue, jossa Huhtanen oli mukana, voitti joukkuekilpailussa olympiakultaa. Huhtanen oli kisojen toiseksi menestynein urheilija hollantilaisen Fanny Blankers-Koenin jälkeen.
Huhtanen voitti Baselin MM-kisoissa 1950 MM-hopeaa rekillä ja oli mukana Suomen joukkueessa, joka voitti joukkuekilpailussa MM-hopeaa.
Aiheesta muualla

Soukola, Timo: / Huhtanen, Veikko (1919–1976) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  25.8.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Varkauden pääkirkko

| Varkauden kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Varkaus
Koordinaatit:  62°19′13″N, 027°54′23.2″E
Seurakunta:  Varkauden seurakunta
Rakentamisvuosi:  1939
Suunnittelija:  Martti Paalanen
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  1100
Tyylisuunta:  funktionalismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Varkauden pääkirkko on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Kuopion hiippakuntaan kuuluvan Varkauden seurakunnan kirkko Varkaudessa. Kirkon suunnittelija on Martti Paalanen. Kirkko valmistui syksyllä 1939.
Rakennus

Koruttoman yksinkertainen kellotapuli on 35 metriä korkea. Kirkkolaiva on 17 metriä korkea, 45 metriä pitkä ja kohti kuoria porrasmaisesti kapeneva. Katto muodostuu seitsemästä poikkiholvista. Saarnastuoli on valettu betonista ja koristettu T. J. Korven puuveistoksin. Istumapaikkoja on 1 100.
Kirkon yhteydessä olevaan seurakuntasaliin mahtuu 130 henkilöä. Sali voidaan myös jakaa kolmeen pienempään tilaan, jotka on nimetty seurakunnan entisten kirkkoherrojen mukaan: Kustaan sali (Kustaa Sarsan mukaan), Auliksen sali (Aulis Savolaisen mukaan) ja Heikin sali (Heikki Mertasen mukaan).
Maalaukset

Merkittävä taideteos on professori Lennart Segerstrålen vuosina 1953–1954 maalaama alttarifresko nimeltä Tulkoon Sinun valtakuntasi. Sen pinta-ala on 240 neliömetriä ja sitä pidetään Pohjoismaiden suurimpana alttarifreskona.
Kirkon pääsisäänkäyntien luona eteisessä on lisäksi arkkitehti Paalasen suunnittelema ja Y. Forsströmin valmistama kahdeksankulmainen lasimaalaus Emmauksen tiellä.
Vesa Varrela

Vesa Varrela (5. maaliskuuta 1957 Turku – 29. heinäkuuta 2021) oli suomalainen teollinen muotoilija. Hän oli koulutukseltaan taiteen maisteri ja työskenteli niin muotoilijana, lasitaiteilijana, kuvanveistäjänä, näyttelyarkkitehtina kuin kuraattorinakin.
Varrelan monipuolinen ura kesti yli kolmenkymmentä vuotta: hän toimi suunnittelu-, näyttelyarkkitehtuuri- ja opetustehtävissä. Näyttelyarkkitehtina hän toimi lukuisissa näyttelyissä eri puolilla maailmaa. Hän myös visualisoi ja lavasti nykytanssia, suunnitteli kuoseja ja kankaita, tekstiilituotteita kotiin sekä keittiöön.
Hän toimi myös Tiedekeskus Heurekan muotoilijana ja näyttelysuunnittelijana, Taideteollisen korkeakoulun lasitaiteen opettajana, Tampereen taiteen ja viestinnän oppilaitoksen rehtorina sekä Tampereen ammattikorkeakoulun yliopettajana ja koulutusjohtajana. Varrela koulutti taiteilijoita sekä muotoilijoita sekä suunnitteli koulutusta, mm. Taideteollisessa korkeakoulussa, Tampereen taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa, Lahden muotoiluinstituutissa, Hämeen ammattikorkeakoulussa sekä luennoi omasta taiteestaan lukuisissa tapahtumissa, työpajoissa, yliopistoissa sekä korkeakouluissa ympäri maailmaa.
Varrela toimi vuosina 2014–2016 Taiteen edistämiskeskuksen läänintaiteilijana Pirkanmaalla alanaan visuaalisten taiteiden — kuvataiteen, muotoilun, taideteollisuuden sekä prosenttitaiteen — edistäminen.
Julkisten tilojen erilaisia tilausteoksia Varrela teki viitisentoista, osallistui taiteilijana Valtion taideteostoimikunnan kutsukilpailuun ja toimi asiantuntijana useissa hankkeissa, mm. tuomariston jäsenenä taideteoskilpailuissa, tontinluovutus- ja asuinalueiden taideohjelma-kilpailuissa — yhtenä viimeisistä töistä kutsuttuna asiantuntijana valmistelemassa Tampereen kaupungin julkisen taiteen periaatteet-ohjelmaa. Vuodesta 2017 hän oli Tampereen kaupungin julkisen taiteen ohjausryhmän sekä raitiotien taiteen asiantuntijaryhmän jäsen 2017-2020.
Varrela järjesti yli 30 yksityisnäyttelyä ja osallistui 150 yhteisnäyttelyyn, ja hänen teoksiaan on lukuisissa kokoelmissa sekä useissa museoissa ja kokoelmissa niin Suomessa kuin ulkomailla.
Vesa Varrela sai mm. Suomen Kulttuurirahaston vuosiapurahan, valtion 5-vuotisen taiteilija-apurahan, ja hänelle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ansioristi.
Vuoden 2020 alusta alkaen Varrelalle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke.
Varrela oli mm. Modus ry:n ja Taiteilijat O ry:n perustajajäsen, hän toimi useissa muotoilun ja taiteen luottamustoimissa, hallitusjäsenenä ja järjestöjen puheenjohtajana: Tampereen taiteilijaseura, Taiko ry, Ornamo, Modus ry, Pirkanmaan taidetoimikunta sekä valtion arkkitehtuuri- ja muotoilutoimikunta 2017–2018. Syksyllä 2018 hän oli kutsuttuna kansainvälisen Stanislaw Libensky Award -kilpailun tuomariston puheenjohtajana Prahassa Tšekin tasavallassa.
Aiheesta muualla

60 vuotta: Taiteilija ja muotoilija Vesa Varrela Himmeblau
Vera Henriksen

| Vera Henriksen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1927 Oslo, Norja
Kuollut: 23. toukokuuta 2016 (89 vuotta)
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aiheet:  Norjan historia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vera Margrethe Henriksen, o.s. Roscher Lund (22. maaliskuuta 1927 Oslo, Norja – 23. toukokuuta 2016)oli norjalainen kirjailija.
Henriksenin tuotanto on laaja, hän on kirjoittanut tai ollut yhtenä tekijänä noin 50 kirjassa. Tuotannon keskeisen osan muodostavat historialliset romaanit. Lisäksi hän on kirjoittanut aikalaisromaaneja ja asiaproosaa. Hänen isänsä Alfred Roscher Lund oli Norjan puolustusvoimien ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeisen ajan päällikkö. Henriksenin puoliso oli Olaf G. Henriksen. He tutustuivat toimiessaan sodan aikana salaisessa tiedusteluorganisaatiossa XU:ssa.
Henriksen muutti 1944 Ruotsiin, jossa hän suoritti tutkinnon Uppsalan norjalaisessa koulussa. Hän lähti 1945 Yhdysvaltoihin ja opiskeli 1946–1948 Yalen yliopistossa arkkitehtuuria ja 1948–1949 Columbian yliopistossa taidehistoriaa ja journalistiikkaa. Vuodet 1948–1963 hän asui perheensä kanssa New Jerseyssä. Hän opiskeli laulua Norjassa ja Yhdysvalloissa mutta oli monipuolisesti kiinnostunut eri aiheista, kuten matematiikasta, filosofiasta, arkeologiasta, antropologiasta ja psykologiasta, erityisesti C. G. Jungista.
Samtidenissa 1959 julkaistu artikkeli Tro og tvil on keskeinen hänen tuotantonsa kannalta. Esikoisromaani Sølvhammeren hylättiin ensin mutta ilmestyi 1961, sai myönteisen vastaanoton ja palkittiin Bokhandlerprisenillä. Seuraavina vuosina ilmestyivät Jærtegn ja Helgenkongen, ja niistä muodostui trilogia, jonka keskeinen henkilö on Olav Haraldsson, joka Norjan historiassa tunnetaan kuningas Olavi Pyhänä. Trilogia on suomennettu.
Vuodesta 1970 hän kirjoitti viisi uskonpuhdistuksen jälkeiseen aikaan sijoittuvaa romaania. Hän tutki teoksissaan Sagaens kvinner ja Skjebneveven naisen asemaa saagojen aikaan. Hän oli itse katolinen ja kirjoitti myös Norjan katolisen kirkon keskiajan historiasta. Kaksiosaisen Luftforsvarets historie kattaa ajan 1912–1945. Hän on kirjoittanut myös paikallishistorioita, lasten- ja nuortenkirjoja sekä näytelmiä.
Suomennetut teokset

Hopeavasara (Sølvhammaren), suomentaja Aune Brotherus, runot suomentanut Aale Tynni. WSOY, 1962.
Ennusmerkki (Jaertegn), suomentaja Aune Brotherus. WSOY, 1963.
Pyhä kuningas (Helgenkongen), suomentaja Aune Brotherus. WSOY, 1964.
Palkinnot ja tunnustukset

Pyhän Olavin ritarikunnan 1. luokan ritarimerkki 1997
Bokhandlerprisen 1962
Sarpsborgprisen 1973
Mads Wiel Nygaards legat 1978
Riksmålsforbundets barne- og ungdomsbokpris 1988
Villakarvajänis

| Villakarvajänis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät  Mammalia
Lahko::  Jäniseläimet  Lagomorpha
Heimo::  Jänikset  Leporidae
Suku::  Jänikset Lepus
Laji::  oiostolus
Kaksiosainen nimi
 Lepus oiostolus  Hodgson, 1840 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Villakarvajänis (Lepus oiostolus) on keskikokoinen tai suurehko jänislaji. Esiintymisalueen pohjoisosassa villakarvajänikset painavat 2,5–3,0 kilogrammaa, eteläosassa 2,0–2,5 kilogrammaa. Sillä on pitkä, kihara turkki. Villakarvajänistä tavataan vuoristoissa 2 500–5 400 metrin korkeudella Tiibetin, Gansun, Sichuanin, Sikkimin, Nepalin ja Kashmirin alueilla.
Verismi (täsmennyssivu)

Verismi voi viitata seuraaviin:
Verismi, oopperamusiikin tyylisuunta, joka oli suosittua 1900-luvun vaihteen molemmin puolin etenkin Italiassa.
Verismi, italialainen kuvataiteen suuntaus ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Verismi, tieteenfilosofian näkemys, jonka mukaan tieteen tarkoituksena on totuus.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Verismo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Varkauden tykki

| Varkauden tykki |
| --- | --- |
 Varkauden tykki Jalkaväkimuseon näyttelyssä.
Aseen tyyppi:  tykki
Alkuperämaa:   Suomi
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1918
Valtion käytössä:   Suomen Punainen Kaarti
Sodissa:  Suomen sisällissota
Valmistushistoria
Suunniteltu:  1917
Valmistajat:  Lehtoniemen konepaja
Valmistusvuodet:  1917
Valmistusmäärä:  1
Tekniset tiedot
Varkauden tykki on vuonna 1917 Varkaudessa toimineella Lehtoniemen konepajalla rakennettu pienikaliiberinen tykki, joka myöhemmin oli Suomen sisällissodan aikana punakaartin käytössä. Käsityönä tehdyn tykin valmistivat ilmeisesti kaksi konepajan työmiestä, jotka aikaisemmin olivat työskennelleet Putilovin asetehtaalla Pietarissa. Se on osittain tehty uusiomateriaalista, muun muassa tykin putki on alun perin osa höyrylaiva Ainamon katkennutta potkuriakselia. Varkauden tykin ainoa valmistettu kappale on nykyään nähtävillä Jalkaväkimuseon kokoelmissa Mikkelissä.
Käyttö

Varkauden tykin käytöstä sisällissodassa ei ole täyttä varmuutta, mutta siitä liikkuu Varkauden seudulla useita tarinoita. Erään mukaan ensimmäinen tykillä ammuttu laukaus olisi osunut kuolettavasti tehtaan portilla seisoskelleeseen lapseen. Toisen tarinan mukaan taas räjähdysainelataus oli niin suuri, että ammuttaessa tykin lukko ja putki räjähtivät, surmaten sitä käyttäneet miehet sekä aiheuttaen myös tykkiä kuljettaneen proomun ammusvaraston räjähtämisen. Eräs tieto taas väittää, että tykillä olisi Lehtoniemen työväentalon pihalta ammuttu muutama laukaus kohti lähestyviä valkoisia, jonka jälkeen se olisi hajonnut.
Sisällissodan aikaisia Varkauden tapahtumia muistellut maalari Toivo Suomalainen kuitenkin kertoo muistelmissaan Toivo Suomalaisen muistelmia Lehtoniemestä, että tykki toimi tarkoituksenmukaisesti ja sitä käytettiin myös Varkauden taistelun aikana. Hänen mukaansa paikallisen punakaartin päälliköltä oli kuulusteluissa kysytty tykin rakentajista ja mainittu sillä ammutun valkoisia radanvarteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varkauden tykki Wikimedia Commonsissa
Vesa Vuokila

| Vesa Vuokila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. elokuuta 1972 (ikä 52)
Jääpallon pelaaja
Pituus:  186 cm
Seura:   HT Bandy
Pelipaikka:  Keskikenttä
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
:  Länsi-Rajan Konkarit
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1991–1992 |  Narukerä | 18 | (3) |
| 1996–1997 |  ToPV | – | (–) |
| 1997–1999 |  Karlsborgs BK | – | (–) |
| 1999–2004 |  Bollnäs | – | (–) |
| 2004–2007 |  Kalix Bandy | – | (–) |
| 2007–2009 |  ToPV | – | (–) |
| 2008–2013 |  HT Bandy | – | (–) |
Maajoukkue
| 1996–2005 |  Suomi | 72 | (8) |
Valmennusura
2011–2013:  HT Bandy, ykkösvalmentaja
2013–:  HT Bandy, kakkosvalmentaja
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19.11.2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 19.11.2013.
Vesa Vuokila (s. 4. elokuuta 1972) on entinen suomalainen jääpalloilija, nykyinen jääpallovalmentaja. Hän edusti viimeksi Ruotsin Allsvenskanissa pelaavaa HT Bandyä. Sen jälkeen hän on toiminut joukkueen valmennustehtävissä.
Suomen A-maajoukkueessa Vuokila on pelannut 79 ottelua. Hän oli mukana myös vuonna 2004 maailmanmestaruuden voittaneessa joukkueessa.
Saavutukset

Maajoukkueessa
MM-kultaa: 2004
MM-hopeaa: 1999
MM-pronssia: 1997
Seurajoukkueissa
SM-hopeaa: 1997