stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lautaro Acosta

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Lautaro Germán Acosta
Syntymäaika: 14. maaliskuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Glew, Argentiina
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 164 cm
Seura
Seura: Boca Juniors
Pelinumero: 29
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2006–2008 2008– 2011–2012 2012– | Lanús Sevilla → Racing Santander → Boca Juniors | 55 (8) 23 (0) 21 (2) 11 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 8. joulukuuta 2012.
| Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Argentiina> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Peking 2008 | jalkapallo |  |
Lautaro Germán Acosta (s. 14. maaliskuuta 1988 Glew, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Argentiinan 1. divisioonassa pelaavaa Boca Juniorsia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura > Lanús

Acosta nousi Club Atlético Lanúsin junioriakatemiasta edustusjoukkueeseen ja hän teki debyyttinsä ammattilaistasolla vuonna 2006. Hänestä tuli nopeasti yksi tärkeä osa joukkuetta. Acosta oli voittamassa muun joukkueen kanssa vuoden 2007 Aperturaa.
Ura > Sevilla

29. toukokuuta 2008 Acosta siirtyi Sevillan riveihin 7 miljoonan euron siirtosummalla. Hänen teki joukkueen kanssa viisivuotisen sopimuksen.
Ura > Maajoukkue

Vuonna 2007 Acosta valittiin Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuihin, jotka pidettiin Paraguayssa. Hän oli myös mukana vuoden 2007 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa, jotka pidettiin Kanadassa, sekä vuoden 2008 kesäolympialaisten jalkapalloturnauksessa, joista Argentiina voitti kultaa.
Saavutukset

Apertura: 2007
FIFA U-20 World Cup: 2007
Tatlı İntikam

| Tatlı İntikam |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  120 min
Pääosissa:   Leyla Lydia Tuğutlu  Furkan Andıç 
Alkuperämaa:   Turkki
Alkuperäiskieli:  turkki
Verkko:   Kanal D
Esitetty:  26. maaliskuuta 2016 – 12. marraskuuta 2016
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  30
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):   D Productions 
Aiheesta muualla
IMDb
Tatlı İntikam on televisioyhtiö Kanal D:n esittämä turkkilainen televisiosarja. Sen päärooleissa ovat Leyla Lydia Tuğutlu ja Furkan Andıç.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Chopping Mall

| Chopping Mall |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jim Wynorski
Käsikirjoittaja:  Jim Wynorski Steve Mitchell
Tuottaja:  Julie Corman
Säveltäjä:  Chuck Cirino
Kuvaaja:  Tom Richmond
Leikkaaja:  Leslie Rosenthal
Pääosat:  Kelli Maroney Tony O'Dell
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Concorde Pictures Trinity Pictures
Levittäjä:  New Concorde Netflix
Ensi-ilta:  21. maaliskuuta 1986
Kesto:  77 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Chopping Mall on yhdysvaltalainen kauhu-/sci-fi-elokuva, jonka ensi-ilta oli 21. maaliskuuta 1986, ja sitä näytettiin nimellä Killbots.
Kun elokuva näytettiin ensi kertaa, se ei ollut menestys. Vähän ajan päästä se näytettiin uudestaan nimellä Chopping Mall, ja se sai paremman vastaanoton. Elokuva kertoo tappajaroboteista jotka ottavat ostoskeskuksen valtaansa ja murhaavat teini-ikäisiä työntekijöitä.
Elokuvan ohjasi Jim Wynorski ja kirjoittivat Wynorski ja Steve Mitchell. Sitä kuvattiin enimmäkseen Sherman Oaks Galleriassa. Elokuvana pääosissa olivat Kelli Maroney (joka oli myös elokuvassa Night of the Comet) sekä Tony O'Dell. Sen tuotti elokuvantekijä Roger Corman vaimonsa Julien kanssa. Paul Bartel ja Mary Woronov näyttelivät uudestaan Paul ja Mary Blandia, joita esittivät elokuvassa Paistinpannumurhaajat.
Juonitiivistelmä

Park Plaza Mall on juuri asentanut uuden turvajärjestelmän, johon kuuluu kolme huipputekniikalla varustettua turvarobottia.
Neljä nuorta paria päättää pitää elämänsä suurimmat juhlat. He kaikki jäävät ostoskeskukseen sulkemisajan jälkeen juomaan, juhlimaan ja huoraamaan. Ainoa huono puoli juhlissa on se, että juuri sinä yönä turvajärjestelmässä on vikaa, ja roboteista tulee tappajarobotteja, ja ne hyörivät ympäri ostoskeskusta tappamassa juhlijoita. Jokaisen murhansa jälkeen robotit sanovat: ”Have a nice day.” (Hyvää päivänjatkoa.)
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kelli Maroney  | … |  Alison Parks   |
|  Tony O'Dell  | … |  Ferdy Meisel   |
|  Russell Todd  | … |  Rick Stanton   |
|  Karrie Emerson  | … |  Linda Stanton   |
|  Barbara Crampton  | … |  Suzie Lynn   |
|  Nick Segal  | … |  Greg Williams   |
|  John Terlesky  | … |  Mike Brennan   |
|  Suzee Slater  | … |  Leslie Todd   |
|  Paul Bartel  | … |  Paul Bland   |
|  Mary Woronov  | … |  Mary Bland   |
|  Dick Miller  | … |  Walter Paisley   |
|  Gerrit Graham  | … |  Teknikko Nessler   |
|  Paul Coufos  | … |  Tohtori Simon   |
|  Robert Winley  | … |  Herra Todd   |
Paul Bartel ja Mary Woronov uusivat Paistinpannumurhaajat-elokuvan roolihahmonsa.
Aiheesta muualla

Chopping Mall Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Bleeding Skull - Chopping Mall DVD Review (Arkistoitu – Internet Archive)
Terror Trap - Chopping Mall Review
A Love So Beautiful

| A Love So Beautiful> 致我们单纯的小美好 |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  50 min
Pääosissa:   Shen Yue  Hu Yitian 
Alkuperämaa:   Kiina
Alkuperäiskieli:  mandariinikiina
Verkko:   Tencent Video  Netflix
Esitetty:  9. marraskuuta 2017 – 7. joulukuuta 2017
Jaksoja:   24 
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):   Huace Media  Tencent Video 
Aiheesta muualla
IMDb
A Love So Beautiful (kiin.: 致我们单纯的小美好; pinyin: Zhì Wǒ Mén Dān Chún De Xiǎo Měi Hǎo) on Tencent Videoin esittämä kiinalainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Shen Yue ja Hu Yitian.
Suomessa sarja alkoi samanaikaisesti Netflixissä.
Aiheesta muualla

IMDb
Lauri Sariola

Lauri Arthur (Artturi) Sariola (sukunimi aikaisemmin Sarlin; 3. elokuuta 1887 Humppila – 7. helmikuuta 1940 Somero) oli suomalainen maanviljelijä, toimittaja ja toimitusjohtaja, joka toimi Maalaisliiton kansanedustajana 1930-luvulla.
Sariolan vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Kustaa Sarlin ja Karoliina Knuuttila. Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1908 kansanopiston sekä 1910 maamieskoulun. Sariola toimi maanviljelijänä Pusulassa 1910–1917 ja Somerolla 1917–1940. Somerolla hän oli myös Somero-lehden vastaavana toimittajana 1925–1940 ja Someron paloapuyhdistyksen toimitusjohtajana vuodesta 1929.
Sariola oli Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1929–1930 ja 1933–1939 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1931 presidentinvaaleissa ja oli jäsenenä Someron kunnanvaltuustossa sekä toimi Someron kunnallislautakunnan esimiehenä.
Sariola oli naimisissa vuodesta 1911 Nella Elviira Kiltin kanssa.
Venezia FC

Venezia Football Club on jalkapalloseura Venetsian kaupungista, Italiasta. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2024–2025 Italian korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa ansaittuaan sarjanousun voittamalla Serie B:n nousukarsinnan kaudella 2023–2024. Joukkue nousi kaudeksi 2021–2022 Italian pääsarjaan ensimmäisen kerran 19 vuoteen, mutta putosi kuitenkin kyseisen kauden päätteeksi takaisin toiselle sarjatasolle sijoituttuaan sarjassa viimeiseksi. Putoamisen jälkeen toinen kausi Serie B:ssä päättyi nousujuhliin, kun Venezia varmisti nousukarsinnan kautta nousun takaisin Serie A:han kaudeksi 2024–2025. Venezia on historiansa aikana voittanut kertaalleen Italian cupin, tämä tapahtui vuonna 1941.
Saavutukset > Liiga

Serie B
Mestaruudet: 1960–61, 1965–66
Serie C /Serie C1
Mestaruudet: 1935–36, 1955–56, 2016–17
Serie C2
Mestaruudet: 2005–06
Serie D
Mestaruudet: 1982–83, 2011–12, 2015–16
Saavutukset > Cup

Coppa Italia
Mestaruudet: 1940–41
Coppa Italia Lega Pro
Mestaruudet: 2016–17
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Venezia FC:n kotisivut (italiaksi) (englanniksi)
Venezia FC Serie A:n sivustolla (italiaksi) (englanniksi)
Venezia FC Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
Venezia FC Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Venezian pelaajat vastaanottamassa kauden 1940–41 Coppa Italian pokaalia.
Stadio Pier Luigi Penzon eteläsivun katsomo
Taiga (draamasarja)

Taiga-draama on japanilainen televisio-ohjelmagenre. Draamaa toimintaan yhdistävät historialliset sarjat sijoittuvat maan historian romantisoiduimpiin vaiheisiin.
Vuodesta 1963 lähtien Japanin yleisradioyhtiö NHK on tuottanut joka vuodelle uuden taiga-draaman. Periodidraama-elokuvien (jidaigeki) suosio on Japanissa ollut korkeaa kautta aikain. Näiden sarjojen modernisoitu klassinen estetiikka kiinnostaa laajempaa nyky-yleisöä kuin riisutumpi ja vakavampi, 1900-luvun puolivälissä kultakauttaan elänyt jidaigeki-elokuva.
Useimmat NHK:n taiga-sarjat sijoittuvat Sengoku- tai Azuchi-Momoyama-kausille tai Edo-kauden alkuun, eli historian sotaisiin tai muutoin kiihkeisiin muutoskausiin. Sarjojen juonet ovat uudelleenkerrontoja klassisista, historiallisiin tapahtumiin perustuvista kabuki-näytelmistä tai romaaneista. Päähahmot kuuluvat historiallisiin aatelis- ja samuraisukuihin. Esimerkkinä vuoden 2005 sarja Yoshitsune, jonka pääjuoni kertoo Minamoto-klaanin kenraalista. Sama tarina oli myös vuoden 1966 taiga-sarjan pohjalla.
Taigalla on myös ulkomaisia faneja. Sarjoja on esitetty myös Japanin ulkopuolella, Suomessa esitettiin vuonna 1988 tuotettu Takeda Shingen 13-osaisena 1990-luvun alkupuolella.
Aiheesta muualla

NHK:n Taiga-draamat listattuna DramaWiki-sivustolla
Tatneft

| Tatneft |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  OAO
Osake:  LSE: ATAD MCX: TATN RTS: TATN
ISIN:  RU0009033591, US8766292051, RU0006944147
Perustettu:  1950/1994
Toimitusjohtaja:  Šafagat Tahautdinov
Puheenjohtaja:  Rustam Minnihanov
Kotipaikka:  Älmät, Tatarstan, Venäjä
Toimiala:  Öljy, Maakaasu
Tuotteet:  polttoaineet, renkaat
Liikevaihto:   10 841 milj. USD (2011)
Nettotulos:   1 704 milj. USD (2011)
Henkilöstö:  74 200 (Tatneft Group)
Omistaja:  Tatarstanin tasavalta 36 % ja merkittävä osuus Tatarstanin hallituksella
Kotisivu:  www.tatneft.ru
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tatneft (ven. Татнефть) on venäläinen öljy- ja kaasuyhtiö. Se on vahvasti sidoksissa Tatarstanin tasavallan poliittisiin päättäjiin. Talouslehti Forbesin listalla yhtiö oli keväällä 2012 noussut Venäjän 11. suurimmaksi ja maailmanlistan 529 suurimmaksi yritykseksi.
Tatneftin pääkonttori Tatarstanin Älmätissä.
Tatneftin kotipaikka on Tatarstanin Älmätissä eli Almetjevskissa. Yhtiön osake noteerataan Moskovan pörssissä (MICEX-RTS) rupla- ja dollarimääräisenä (MICEX Index, RTS Index) sekä Lontoon pörssissä (LSE). Hallituksen puheenjohtajana toimii Rustam Minnihanov (ven. Рустам Минниханов, tataariksi Röstäm Miñnexan), joka on myös Tatarstanin pääministeri.lähde?
Tuotanto- ja jalostustoiminta

Tatneftin toiminta tapahtuu erityisesti Tatarstanin alueella, mutta yhtiö on laajentunut syntyseutuaan laajemmalle. Nyttemmin yhtiö poraa tai kehittää tuotantoa myös Libyan ja Syyrian öljykentillä. Öljy siirretään kentiltä pääosin Transneftin siirtoputkistoja käyttäen. Yhtiön öljynjalostamot sijaitsevat Tatarstanissa ja Pietarin lähistöllä.
Huoltamoverkosto ja rengastehdas

Vuonna 2005 yhtiö laajensi jakeluverkostoaan Ukrainan markkinoille. Tatneftin nykyinen huoltamoverkko kattaa osan Venäjää (yhteensä 511 huoltamoa) ja suuren osan Ukrainaa (128 kpl); lisäksi Valko-Venäjällä pari huoltamoa.
Tatneft osti Nesteeltä sen huoltoasematoiminnan Venäjällä vuonna 2019. Tatneft saa käyttää Neste-brändiä 75 asemalla Pietarin alueella viiden vuoden ajan.
Tatneft-yhtymään kuuluu myös rengastehdas.
Marraskuussa 2022 Nokian Renkaat myi Tatneft PJSC:lle toimintosa Venäjällä.
Muu toiminta

Tatneft omisti vuosina 1998–2002 Tatneftaero-lentoyhtiön, joka lensi reitti- ja tilauslentoja kolmella lentokoneella ja vastasi lisäksi Tatneftin kahdesta VIP-lentokoneesta.
Tatneftin huoltoasema.
Tatneftin lentokone (2015).
2gether: The Series

| 2gether: The Series> เพราะเราคู่กัน |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  50 min
Pääosissa:   Vachirawit Chivaaree  Metawin Opas-iamkajorn 
Alkuperämaa:   Thaimaa
Alkuperäiskieli:  thai
Verkko:   GMM 25
Esitetty:  21. helmikuuta 2020 – 15. toukokuuta 2020
Jaksoja:  13
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  GMMTV
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
2gether: The Series (thaiksi เพราะเราคู่กัน; Pherāa reā khū̀ kạn) on televisioyhtiö GMM25:n esittämä thaimaalainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat (Bright) Vachirawit Chivaaree ja (Win) Metawin Opas-iamkajorn.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Metawin Opas-iamkajorn  | … |  Tine Teepakorn   |
|  Vachirawit Chivaaree  | … |  Sarawat Guntithanon   |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Kuninkaantien muusikot

Kuninkaantien muusikot Turun tuomiokirkossa 2012
Kuninkaantien muusikot Turun tuomiokirkossa 6.1.2020
Kuninkaantien muusikot on periodisoittimilla esiintyvä suomalainen barokkiorkesteri ja kuoro.
Orkesteri ja kuoro

Kuninkaantien muusikot on vuonna 2008 perustettu suomalainen ammattimuusikoista koostuva barokkiorkesteri ja kuoro, joka on erikoistunut eurooppalaisten säveltäjien teosharvinaisuuksien esittämiseen. Se on samalla ainoa suomalainen kokoonpano, joka on yhdistänyt sekä ammattiorkesterin että -kuoron. Kuninkaantien muusikoiden taiteellisena johtajana ja kapellimestarina toimi vuosina 2009–2015 Markus Yli-Jokipii.
Kuninkaantien muusikot on ensiesittänyt kotikaupungissaan Turussa useita arkistojen kätköistä löytyneitä teosharvinaisuuksia, joita ei Suomessa tai muuallakaan ole esitetty vuosisatoihin.  Keväällä 2013 Kuninkaantien muusikot esitti Loimaalla, Nousiaisissa, Turussa ja Salon Perniössä saksalaisen Melchior Vulpiuksen 400 vuotta sitten säveltämän Matteus-passion. Pääsiäisenä 2014 passio esitettiin myös Jyväskylässä Taulumäen kirkossa ja vuotta myöhemmin Vaasan seudulla Vähänkyrön kirkossa. Kuninkaantien muusikot on myöhemmin jatkanut passiohanketta ja esittänyt kapellimestari Jonas Rannilan johdolla Antoine de Longuevalin, Jakob Meilandin, Johann Walterin, Christoph Demantiuksen ja Bartholomäus Gesiuksen historialliset passiot.
Vuonna 2012 Kuninkaantien muusikot aloitti konserttisarjan, jossa esitellään harvinaisia, lähes sukupuuttoon kuolleita soittimia. Ensimmäisessä konsertissa soolosoittimena oli lasiharmonikka, jota soitti yhdysvaltalainen William Zeitler. Konserttisarja jatkui vuoden 2013 Taiteiden yö -tapahtumassa, jossa esiintyi italialainen historiallisiin bassopuhallinsoittimiin erikoistunut Paolo Tognon. Vuoden 2014 alussa oli Turun tuomiokirkossa järjestetyssä Ylen radioimassa konsertissa mukana historiallinen serpentti ja myös ensimmäisen kerran Suomessa kiinalainen hattu.  Saman vuoden Taiteiden yö -tapahtuman solistina esiintyi neljä- ja viisikielisellä violoncello da spallalla belgialainen Sigiswald Kuijken. Vuoden 2015 Taiteiden yö -tapahtumassa vieraili solistina italialainen Eleonora Vulpiani, jonka soitin on harvinainen lira-chitarra. Tämän jälkeen sarjassa on vielä esiintynyt saksalainen Eberhard Maldfeld, jonka soitin on käytännössä sukupuuttoon kuollut historiallinen tromba marina. Tässä konsertissa oli Suomessa ensimmäisen kerran mukana myös puiset patarummut. Konserttisarjassa tähän mennessä viimeisenä on esiintynyt ns. naisten viulua, pardessus de viole, soittava Maija Lampela, ja hänen jälkeen vielä belgialainen Marieke Van Ransbeeck, joka on yksi harvoista barokkisäkkipillin, musette de cour, soittajista.
Tunnustukset

Turku 2011 ‑säätiö myönsi Kuninkaantien muusikoille Teko 2011 ‑kunniamaininnan Eurooppa-päivänä 9.5.2009.
Suomen Kulttuurirahaston Varsinais-Suomen rahasto on valinnut Kuninkaantien muusikoiden toiminnan maakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihankkeeksi vuonna 2010.
Suomalainen taidemusiikin esittämistä tukeva Pro Musica Säätiö on tukenut Kuninkaantien muusikoiden toimintaa vuonna 2012.
Mikael Agricola -seura myönsi Kuninkaantien muusikoille vuonna 2017 Agricolan juhlavuoden mitalin Reformatio 500 -merkkivuonna toteutetusta historiallisten passioiden hankkeesta.
Julkisuus

Kuninkaantien muusikot konsertoi säännöllisesti, mutta se ei ole tuottanut yhtään äänitettä. Osa kokoonpanon profiilia on esiintyä vain omissa itse tuotetuissa konserteissa.
Turun Taiteiden yö

Kuninkaantien muusikot on toiminut Turun Taiteiden yö -tapahtuman koordinoijana ja vastuutahona vuodesta 2016 lähtien. Vuonna 2019 Turun Taiteiden yö täytti 30 vuotta.
Aiheesta muualla

Kuninkaantien muusikot
Simon Gjoni

Simon Gjoni (28. lokakuuta 1925 – 31. lokakuuta 1991) oli albanialainen säveltäjä. Hän syntyi Shkodërissa ja opiskeli nuorena kitaran-, pasuunan- ja pianonsoittoa. Gjoni sävelsi uransa alkuvaiheissa yli kaksisataa laulua. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa kantaatti, pianomusiikkia ja sinfonisia teoksia.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Muut:  Europeana
Costa Rica

Costa Rican tasavalta eli Costa Rica (suom. ’rikas rannikko’) on 4,7 miljoonan asukkaan valtio Keski-Amerikassa. Sen rajanaapuri pohjoisessa on Nicaragua ja etelässä Panama. Idässä maa rajoittuu Karibianmereen ja lännessä Tyyneenmereen.
Costa Rica luopui armeijasta vuonna 1949, ja se on alueensa vanhin demokratia. Sen viidakoissa elää harvinaisia kissaeläimiä ja apinoita, ja se on suojellut suuremman osan pinta-alastaan kuin mikään muu valtio.
Historia > Varhaishistoriasta siirtomaa-aikaan

Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Costa Rican alueella ovat kymmenentuhannen vuoden takaa. Länsirannikolta on löydetty graniittisia palloja, joista pienimmät ovat pesäpallon, suurimmat pakettiauton kokoisia. San Josén läheltä on löydetty suuri rauniokaupunki, jossa oli akvedukteja. Keskiylängön arkeologiset löydöt kertovat yhteyksistä Meksikon olmeekkeihin ja nahuatlia puhuviin kansoihin.
Neljännellä ja viimeisellä matkallaan Amerikkaan vuonna 1502 Kristoffer Kolumbus laski maihin nykyisen Costa Rican alueelle. Ensimmäiset asutukset perustettiin 1522. Juan de Cavallon johti 1561 ensimmäiset varsinaiset kolonistit maahan ja espanjalaiset valloittivat Costa Rican alueella asuneilta intiaaneilta 1500-luvulla, ja maasta tuli Uuden-Espanjan siirtomaan osa Guatemalan kenraalikapteenin alaisuudessa. Espanjalaiset nimesivät maan rikkaaksi rannikoksi (”Costa Rica”), mutta kun rikkauksia ei löytynyt, pääelinkeinoksi tuli maatalous. Costa Ricassa ei myöskään ollut tarvittavaa työvoimaa espanjalaisille. Iso osa alkuperäisasukkaista kuoli valloitusten jälkeen, ja loput pakenivat metsiin.
Costa Rica oli kaukana Meksikon ja Andien hallintokeskuksista, ja väestön etnisen ja kielellisen homogeenisuuden ansiosta kehitys oli melko vapaata ja rauhallista aina 1800-luvulle asti, jolloin luokkaerot alkoivat syntyä rikkauksien kasaantuessa kahvin ja banaanien ulkomaankaupan myötä. Kahvinviljely tuotiin maahan vuonna 1808 Kuubasta.
Hallinnollinen jako

Costa Ricassa on seitsemän maakuntaa.
Alajuela
Cartago
Guanacaste
Heredia
Limón
Puntarenas
San José
Talous ja infrastruktuuri > Talous

Costa Ricassa on alueen korkein elintaso, BKT henkeä kohti on yli 10 000 Yhdysvaltain dollaria. Sen talouden vahvuuksia ovat hedelmällinen maaperä ja runsaat sateet, sekä sijainti Keski-Amerikan kannaksella, josta on hyvät yhteydet niin valtamerille kuin Etelä-Amerikan markkinoillekin.
Costa Rica on muuttunut 1980-luvun jälkeen maatalousvetoisesta taloudesta korkean teknologian teollistuneeseen talouteen. Maa on pystynyt houkuttelemaan ulkomaisia suoria investointia ja samalla monipuolistamaan taloutta, vahvistamaan vientiä ja käyttämään työvoimaansa paremmin hyödyksi. Maan bruttokansantuote asukasta kohden on melkein tuplaantunut 30 vuodessa 1980-luvun puolivälin jälkeen. Maailmanlaajuinen taantuma iski kuitenkin Costa Ricaankin. Vuonna 2009 bruttokansantuote pieneni prosentilla, kun vuosina 2005–2007 se oli kasvanut 7,5 prosenttia vuosittain. Costa Rica selviytyi taantumasta nopeasti, mutta talouden kasvu ei ole ollut yhtä suurta sen jälkeen. Lisäksi valtionvelka on kasvanut sekä budjetin alijäämä kasvanut taantuman jälkeen.
Palvelualojen osuus bruttokansantuotteesta on noussut voimakkaasti, sillä vielä vuonna 1990 niiden osuus oli 58 prosenttia. Vuonna 2016 osuus oli kasvanut 73 prosenttiin. Teollisuuden osuus oli vuonna 2016 22 ja maatalouden 6 prosenttia. Työvoimasta puolestaan YK:n tilastojen mukaan vuonna 2014 maataloudessa oli 12,7 prosenttia, teollisuudessa 19,0 prosenttia ja palveluissa 68,2 prosenttia.
Teollisuus on keskittynyt erityisesti keskuslaaksoon, mutta myös Puntarenasin ja Limónin alueilla on jonkin verran tehtaita. Yhdysvaltalainen Intel Corporation avasi 1997 puolijohteita valmistavan ja testaavan laitoksen ja on tarjonnut sen jälkeen tuhansia työpaikkoja. Inteliä maahan ovat seuranneet useat kansainväliset teknologiayritykset. Intel lopetti tehtaansa vuonna 2014, minkä pelättiin vaikuttavan huomattavan negatiivisesti maan talouteen, sillä vuonna 2013 peräti 21 prosenttia Costa Rican viennistä muodostui mikroprosessoreista. Vuoden 2017 ensimmäisten tilastojen mukaan maan vienti on kuitenkin kasvussa, maataloustuotteet muodostivat 27 prosenttia, lääketieteelliset instrumentit sekä tarkkuuslaitteet 26 prosenttia ja ruokatuotteet 15 prosenttia viennistä.
Maataloustuotteista kahvi, kaakao ja ananas ovat edelleen merkittäviä vientituotteita. Muita vientiin meneviä maataloustuotteita ovat kalat ja äyriäiset sekä leikkokukat. Sen sijaan naudanlihan merkitys on laskenut huomattavasti.
Matkailu ja erityisesti ekomatkailu on myös merkittävä tekijä Costa Rican taloudessa. Ekoturismi perustuu erityisesti luonnonvarojen järkevään käyttämiseen, kuten metsien suojeluun ja uusiutuviin energialähteisiin.
Talous ja infrastruktuuri > Energia ja liikenne

Costa Rica tuottaa valtaosan energiastaan puhtaista lähteistä, ja se pyrkii hiilineutraaliksi vuoteen 2021 mennessä. Runsaat sateet ja korkeuserot takaavat energiaa kahteentoista vesivoimalaan. Maan edustalta merestä on löydetty öljyä, mutta ympäristösyistä se on päätetty jättää hyödyntämättä. Energiankulutus on pientä, sillä suuri osa väestöstä asuu ylängöllä, missä ei tarvita lämmitystä eikä koneellista jäähdytystä.
Costa Rican liikennekeskus on keskuslaakso, josta on myös rakennettu tieyhteydet San Josén ja Karibianmeren rannikon välille. Inter-American Highway puolestaan yhdistää maan Nicaraguaan ja Panamaan. Maantiet ovat kuitenkin huonossa kunnossa, sillä niihin käytetty osuus bruttokansantuotteesta on ollut pitkään matala. Vuosina 2014–2015 tehdyn tutkimuksen mukaan vain 4,5 prosenttia maanteistä on hyvässä kunnossa ja peräti 62 prosenttia huonossa tai erittäin huonossa kunnossa.
Juan Santamarían kansainvälinen lentoasema on maan tärkein kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee 24 kilometriä länteen San Josésta. Liberian lentoasemalta puolestaan on hyvät yhteydet Tyynenmeren rannikkokohteisiin. Kansallinen lentoyhtiö on Avianca Costa Rica, jolla on säännöllisiä lentoja Keski-Amerikkaan, Karibialle ja Yhdysvaltoihin.