stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Djent

| Djent |
| --- | --- |
Alkuperä:  progressiivinen metalli
Alkuperämaa:  Ruotsi ja Iso-Britannia
Kehittymisen ajankohta:  2000-luku
Tyypillisiä soittimia:  sähkökitara, sähköbasso, rummut, laulu, kosketinsoitin, syntetisaattori
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  avantgardemetalli
Djent (lausutaan ˈdʒɛnt) on metallimusiikin alalaji, joka kehittyi thrash- ja progressiivisesta metallista. Progressiivisen metalin lisäksi djentissä on elementtejä muun muassa death metalista, black metalista ja metalcoresta. Termi "djent" on onomatopoeesi matalavireisestä ja voimakkaasti särötetystä kämmensyrjävaimennetusta kitarasoinnusta ja siihen liittyvästä soinnista. Djentin pioneerina pidetään ruotsalaista Meshuggahia. Muita merkittäviä yhtyeitä ovat muun muassa Periphery, TesseracT, Textures, Animals as Leaders sekä SikTh. Genre kehittyy edelleen jatkuvasti useissa muodoissa ja on saavuttanut paljon laajemman valikoiman soundeja ja tyylejä kuin se oli alkuvaiheessaan, ja monet historialliset bändit jatkavat uuden musiikin äänittämistä ja kiertueita, kun taas tuhansia muita uusia bändejä syntyy underground-skene joka vuosi, kaikkialta maailmasta. Suomalaisiksi djent-yhtyeiksi voidaan lukea muun muassa Circle Of Contempt, Less Than Three ja Unscaled Seven.
Syntyvaiheet ja historia > Termin "djent" synty

Termin "djent" ja siihen yhdistettävän musiikkityylin synty ovat tapahtuneet eriaikaisesti. Kun jo Meshuggahin None EP:llä (1994) on kuultavissa musiikkityylille nimen antanutta kitarasoundia ja sille ominaista rytmiikkaa, näyttää Google Trends ensimmäisen termillä tehtyjen hakujen tapahtuneen vasta vuoden 2009 tienoilla. Yhtyeen ennen vuotta 1994 julkaistut Meshuggah (EP) (1989) sekä kokopitkä albumi Contradictions Collapse (1991) olivat vielä pääosin thrash-metallia.
Djentin tyylilliseen syntyyn ja kehitykseen vaikutti merkittävästi niin sanottujen laajennetun äänialan omaavien kitaroiden tuleminen kuluttajamarkkinoille. Vuonna 1990 Ibanez julkaisi 7-kielisen mallinsa Ibanez Universe 7 (UV7), jossa standardimallisen 6-kielisen kitaran matalimman E-kielen alle oli lisätty vielä matalampi B-kieli. Meshuggah äänitti albuminsa tällä kitaralla vuoden 1994 None EP:stä vuoden 2002 Nothing-julkaisuun saakka. Myös Korn käytti kyseistä kitaraa debyyttialbumillaan Korn (1994), joka on eräs nu-metal-musiikkityylin alulle panneista julkaisuista.
Meshuggahin katsotaan popularisoineen genrelle ominaisen matalavireisen kitarasoundin sekä synkopoivan rytmiikan, joskin yhtyeen jäsenet kiistävät itse keksineensä termiä. Meshuggahin rumpali Tomas Haake kertoo yhtyeen ymmärtävän monien muiden djent-yhtyeiden ottaneen vaikutteita heiltä ja kertoo kunnioittavansa tätä. Djent-sanan käytön alkuperän voi jäljittää metalliyhtye Peripheryn kitaristi Misha Mansooriin, joka muistelee haastattelussa törmänneensä termiin online-foorumilla keskustellessaan Meshuggahin kitaran soinnista. Haastattelussa Mansoor ja Marc Okubo, yhtyeen Veil of Maya kitaristi, liittää kitarasoundin erityisesti Meshuggahin kappaleeseen "Aztec Two-Step".
Djentin kehitys, suosio ja leviäminen on merkittäviltä osin seurausta internetistä sekä kotistudioiden yleistymisestä. Peripheryn toinen kitaristi Jake Bowen kuvailee asiaa seuraavasti:
"Kaikki alkoi Meshuggahista, eikä heillä ollut tietoa siitä, että he aloittavat jotain, he tekivät sitä mitä tekivät ja he ovat uskomaton yhtye, eikä kukaan pysty koskemaan, tulemaan lähelle tai lähellekään kuulostamaan heiltä. Mutta suurin osa skenestä alkoi internetissä -- Olen huomannut, että nämä bändit, jotka yrittävät olla 'djent', ottavat vai yhden tai kaksi juttua soundista eivätkä tajua, että kyse on jostain paljon monipuolisemmasta.
Kuten Meshuggah, monet fanien ja yleisön djentiksi luokittelemat yhtyeet eivät itse luokittele musiikkiaan ensisijaisesti djentiksi.
Syntyvaiheet ja historia > Yhtyeet ja julkaisut

Online-foorumi www.got-djent.com (Arkistoitu – Internet Archive) listaa sivuillaan käyttäjiensä maun perusteella suosituimmat djent-yhtyeet. Foorumin viisi suosituinta yhtyettä ovat Periphery, Animals as Leaders, TesseracT, Meshuggah sekä Vildhjarta.
Yhdysvaltalainen Periphery julkaisi yhtyeen nimeä kantavan debyyttialbuminsa vuonna 2010, jota seurasi vuonna 2012 Periphery II: This Time It’s Personal. Clear EP:n (2014) jälkeen yhtye on julkaissut viisi albumia; Juggernaut: Alpha sekä Juggernaut: Omega (2015), Periphery III: Select Difficulty (2016), Periphery IV: Hail Stan (2019) ja Periphery V: Djent Is Not a Genre (2023).
Niin ikään yhdysvaltalaisen Animals as Leadersin musiikki on sekoitus useita tunnistettavia musiikkityylejä. Säveltäjä-kitaristi Tosin Abasin johtama trio yhdistelee elementtejä niin metalista, klassisesta musiikista kuin jazzista. Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa Animals as Leaders vuonna 2009, jonka jälkeen heiltä on ilmestyneet levyt Weightless (2011) ja The Joy of Motion (2014). Yhtyeessä ei ole laulajaa, vaan sen musiikki on täysin instrumentaalista.
Vuonna 2003 perustettu brittiläinen TesseracT on vuoteen 2016 mennessä julkaissut kolme studioalbumia, One (2011), Altered State (2013) ja Polaris (2015), sekä kaksi EP:tä Concealing Fate (2010) ja Perspective (2012).
Vuonna 1987 perustettu Meshuggah on vuoteen 2016 mennessä julkaissut seitsemän kokopitkää albumia ja kuusi EP:tä. Yhtye teki sopimuksen saksalaisen Nuclear Blast -levy-yhtiön kanssa, joka julkaisi yhtyeen debyyttialbumi Contradictions Collapsen vuonna 1991. Seuraava kokopitkä albumi Destroy Erase Improve julkaistiin vuonna 1995, joka oli tyylillinen irtiotto debyyttialbumin trash-hengestä. Vuoden 1998 Chaospherea seurannut Nothing-albumi julkaistiin vuonna 2002 ja siitä tehtiin uudelleenäänitetty ja -masteroitu julkaisu, joka julkaistiin vuonna 2006. Meshuggahin kaksi viimeisintä kokopitkää julkaisua, obZen (2008) ja Koloss (2012) sijoittuivat Suomen myyntilistoilla sijoille 21 ja 7. Yhtyeen vuonna 2005 julkaisema konseptialbumi Catch ThirtyThree herätti yleisössä kohua siinä käytettyjen ohjelmoitujen rumpujen vuoksi. Yhtye on julkaissut myös kaksi live-DVD:tä, sekä kokoelma-albumin Rare Trax.
Ruotsalainen Vildhjarta perustettiin vuonna 2005. Yhtye julkaisi EP:n Omnislash vuonna 2009. Vildhjarta teki levytyssopimuksen Century Media Recordsin kanssa vuonna 2011 ja julkaisi samana vuonna debyyttialbuminsa Måsstaden, jota seurasi albumi Thousands of Evils vuonna 2013. Yhtye on lanseerannut leikkimielisesti oman musiikkiaan kuvaavan termin "thall".
Sumerian Records on vuonna 2006 perustettu yhdysvaltalainen levy-yhtiö. Yhtiö on tunnettu progressiivisen metallin, erityisesti djentin julkaisijana ja sen rosteriin kuuluvia yhtyeitä ovat muun muassa Periphery, Veil of Maya, After the Burial sekä Born of Osiris.
Musiikillinen tyyli

Vaikka djentille tyypillisiä musikaalisia elementtejä, kuten matalalle viritettyjä kitaroita sekä rytmistä synkopoivuutta ja polyrytmisyyttä, tavataan muissakin musiikkityyleissä, on djentille silti muodostunut ominainen soundi, josta se on verrattain helppo tunnistaa. Vaikka monet yleisön djentiksi luokittelemat yhtyeet eivät itse käytä termiä kuvaillessaan musiikkiaan, yhdistää niitä kuitenkin juuri edellä mainitut elementit.
Musiikillinen tyyli > Kitarasoundi

Kuten termin djent syntyhistoriakin kertoo, on juuri tietynlainen kitarasoundi tärkeä genreä määrittelevä ominaisuus. Termi kuvaa matalavireistä, voimakkaasti särötettyä ja kämmensyrjävaimennettua staccato-iskua, joka on hyvin raskas, rouhea, ja joka matalan vireen ja äänenvärinsä vuoksi toimii usein ennemmin perkussiivisena, kuin harmonisena tai melodisena sävelenä. Useat kitaristit käyttävät extended range - eli laajennetun äänialan omaavia kitaroita, joissa on perinteisen kuuden kielen sijasta seitsemän kieltä tai enemmän. Heavy metallille tyypillisen voimasoinnun käyttö on djentissä harvinaisempaa, sillä kitaroiden matalan vireen vuoksi voimasointu puuroutuu ja sävelkorkeudet käyvät hankalasti erotettaviksi. Sen sijaan urkupistettä tavataan djentissä usein, urkupisteen muodostuessa kitaran vapaasta alimmasta kielestä kielen yläpuolisten sävelten toimiessa melodiaääninä.
Musiikillinen tyyli > Rytmiikka

Tutkimuksessaan Meshuggahin musiikin rytmiikasta ja metriikasta Jonathan Pieslak esittää näiden musiikin osatekijöiden koostuvan pääosin kolmesta tekijästä: laaja-alaisista epätyypillisistä tahtilajeista, yhdistellystä metriikasta sekä metrisistä päällekkäisyyksistä. Epätyypillisiä tahtilajeja ja yhdisteltyä metriikkaa tavataan esimerkiksi Meshuggahin kappaleessa "Stengah", jonka riffissä, kappaleen kohdassa 0:16 – 0:48, kuullaan kitaran, basson ja bassorummun soittavan ensin viisi kertaa tahtilajissa 11/8 kulkevan riffin, jota seuraa 9/8 tahtilajissa oleva riffi. Riffin päällä oleva, 4/4-tahtilajissa soiva symbaali ikään kuin sitoo epätyypillisistä tahtilajeista koostuvan riffin yhdeksi kokonaisuudeksi, joka päättyessään toistuu. Tällöin voidaan puhua myös polyrytmeista.
Myös synkopoivuus on djentissä käytetty rytminen keino. Yksinkertaisimmillaan synkooppi tarkoittaa tahdin normaalisti painottoman osan painotusta. Djentissä iskut tapahtuvat usein, ja runsain mitoin, tahdin painottomilla osilla.
Yllä kuvattu rytminen kompleksisuus on ominaista djentille, eikä vastaavanlaista rytmiikan ja metriikan käyttöä tavata juuri muissa metallin alalajeissa.
Laajennetun äänialan omaavat kitarat

Erotuksena muihin laajennetun äänialan ja enemmän kuin kuusi kieltä sisältäviin kitaroihin, joita on käytetty muun muassa klassisessa musiikissa ja jazzissa, yhdistää heavy metalissa käytettyjä kitaroita äänialan laajentaminen pääasiassa alaspäin. Niinpä 7-kielisen kitaran matalin kieli standardivirityksessä on kontra-B (B1=61,74 Hz), 8-kielisen kontra-F# (F#1=46,25 Hz) ja 9-kielisen kontra-C# (C#1=34,65 Hz). 6-kieliset kitarat eivät kuitenkaan ole kadonneet heavy metalista, ja laajennetun äänialan omaavien kitaroiden käyttö liittyykin lähinnä tiettyihin metalin alalajeihin.
Laajennetun äänialan omaavien kitaroiden rakenne poikkeaa 6-kielisistä kitaroista. Yhden tai useamman lisätyn kielen vuoksi sekä otelauden että kitaran mikrofonin tulee luonnollisesti olla leveämpi. Optimaalisen soittotuntuman vuoksi alimpien kielten tulee olla paksumpia. Monen 7-kielisen kitaran mensuuri on sama kuin 6-kielisissä kitaroissa, mutta kielten jännitteen vuoksi 8- ja 9-kielisten kitaroiden mensuurin on oltava 6- ja 7-kielisiä kitaroita pidempi: esimerkiksi Fender Stratocasterin tai Gibson Les Paulin mensuuri eli kielen soiva pituus on noin 25 tuumaa, on Ibanezin RG2228-mallilla pituutta vastaavasti 27 ja M8M-mallilla 29,4 tuumaa.
Meshuggahin kitaristi Mårten Hagström kuvailee 8-kielisen kitaran luonnetta Guitar Player -lehdessä seuraavasti:
"8-kielinen kitara toimii aivan eri tavoin kuin viritettäessä alas 7-kielisen kitaran universumiin. Siitä tulee kokonaan eri kitara. Se on erittäin fyysinen – kuin soittaisi bassoa – siten, että riffit ovat yleensä reaktoita käsiin ja ruumiiseen. Lisäksi 8-kielisen kitaran ääniala on suurempi. 7-kielinen kitara tuntuun niin pieneltä, että se hämmentää minua. 6-kielinen tuntuu ukulelelta!"
Meshuggah vaihtoi 7-kielisen Ibanezin UV7-mallin 8-kielisiin erikoisvalmisteisiin kitaroihin, kun ruotsalainen soitinrakentaja Fredrik Nevborn sai soittimet valmiiksi Nothing-albumin julkaisukiertuetta varten vuonna 2002. Ibanez julkaisi vuonna 2003 oman 8-kielisen RG8-mallinsa, ja on julkaissut myös kaksi Meshuggahin nimikkomallia, Ibanez M8M:n, sekä edullisemman Ibanez M89M:n. Myös Animals as Leaders -yhtyeen Tosin Abasi on saanut Ibanezilta nimikkokitaransa, kun yhtiö julkaisi vuonna 2013 TAM 100 -mallinsa.
Meshuggahin kitaristit Fredrik Thordendal (vasemmalla) ja Mårten Hagström (oikealla) Prahassa 2008.
Yhtyeen Animals as Leaders säveltäjä-kitaristi Tosin Abasi ja hänen erikoisvalmisteinen 8-kielinen kitaransa: .strandberg* #8.
John W. Foster

John W. Foster
John Watson Foster (2. maaliskuuta 1836 – 15. marraskuuta 1917) oli yhdysvaltalainen kenraali ja diplomaatti.
Foster palveli pohjoisvaltioiden kenraalina Yhdysvaltain sisällissodassa ja sodan jälkeen journalistina. Hän toimi Yhdysvaltain suurlähettiläänä Meksikossa 1873–1880, Venäjällä 1880–1881 ja Espanjassa 1883–1885 sekä ulkoministerinä presidentti Benjamin Harrisonin hallinnossa vuosina 1892–1893.
Palosaaren kirjasto

| Palosaaren kirjasto |
| --- | --- |
 Kirjasto vuonna 2025.
Osoite:  Pikitehtaankatu 19-23 65200 Vaasa
Sijainti:  Palosaari
Perustettu:  1901
Valmistumisvuosi:  1929
Suunnittelija:  Carl Schoultz
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Palosaaren kirjasto on Vaasassa Palosaarella torin vieressä sijaitseva kirjastorakennus. Palosaaren kirjasto perustettiin vuonna 1901, mutta se sai oman kirjastorakennuksen vasta vuonna 1929. Kirjasto perustuu arkkitehti Carl Schoultzin piirrustuksiin. Kirjaston toimintaa on aiottu lopettaa vuosien varrella useaan kertaan. Vuonna 1942 kirjastosta suunniteltiin ammattillista oppilaitosta ja vuosina 1939, 2015, 2019 ja 2024 kirjastoa oltiin sulkemassa säästösyistä.
Sulkeutumisen uhka

Huhtikuussa 2024 Vaasan kulttuuri- ja opetuslautakunta päätti Palosaaren kirjaston sulkemisesta osana suurempaa säästöohjelmaa. Lautakunnan päätöksessä määrättiin kirjaston lakkauttavan toimintansa syyskuun 2024 loppuun mennessä ja tilojen oltava tyhjänä vuoden loppuun mennessä. Vastaavia sulkemisehdotuksia Palosaaren kirjastolle oltiin valtuustossa käsitelty vuosina 2015 ja 2019. Päätös oli paljolti kritisoitu lähialueen asukkaiden keskuudessa. Kirjaston lakkauttamista vastaan kerättiin adressiin nimiä ja kirjaston edessä pidettiin 20 henkinen mielenosoitus.
Adressiin kirjaston sulkemista vastaa kerättiin lopulta 2800 nimeä, joka on hieman yli puolet Palosaaren sen hetkisestä väestöstä. Syyskuusa 2024, kun alkuperäisen päätöksen mukaan kirjaston toiminta piti lakkauttaa, kulttuuri- ja liikuntalautakunnan puheenjohtaja Ida Jousmäki esitti, ettei Palosaaren kirjastoa lakkautettaisi. Esityksessä ehtona oli että kaupunginvaltuuston pitäisi myöntää kirjastolle 137 300 euron lisämääräraha. Lautakunta kannatti esitystä yksimielisesti. 11. marraskuuta 2024 kaupunginvaltuusto keskusteli kirjaston toiminnan jatkamisesta. ”Präntöön pormestari” Heimo Hokkanen kristillisdemokraateista teki lisämäärärahan myönnöstä esityksen, jota Kimmo Kyökkä perussuomalaisista kannatti. Esitys meni äänestykseen, jossa äänet jakautuivat 32–23 esityksen puolesta, ja kirjaston toimintaa jatkettiin.
Antidiureettinen hormoni

Vasopressiini.
Antidiureettinen hormoni (ADH) eli vasopressiini on hypotalamuksen syntetisoima, aivolisäkkeen takalohkon kautta vereen erittyvä peptidihormoni, jonka vaikutuksesta virtsaneritys vähenee ja virtsa väkevöityy. Vasopressiini-nimen yhdiste sai, kun 1800-luvun lopulla koiralla aivolisäkkeen takalohkouutteen farmakologisista vaikutuksista ensimmäisenä havaittiin verenpaineen kohoaminen. Antidiureettinen hormoni on tosin osuvampi nimitys, sillä hormoni aikaansaa virtsan väkevöitymisen jo pieninä pitoisuuksina, mutta ihmisellä vasta suuret annokset aiheuttavat verisuonia supistavan vaikutuksen.
Rakenne ja synteesi

ADH on nonapeptidi eli yhdeksästä aminohaposta koostuva peptidi. Sen tavallisin nisäkkäillä esiintyvä muoto on arginiini8-vasopressiini, jonka aminohappojärjestys on kysteiini – tyrosiini – fenyylialaniini – glutamiini – asparagiini – kysteiini – proliini – arginiini – glysiini, näistä kysteiinimolekyylit ovat toisiinsa yhteydessä rikkisillan välityksellä. Sialla hormoni on muodoltaan lysiini8-vasopressiini (arginiinin tilalla lysiini-aminohappo) ja sitä kutsutaan nimellä lypressiini.
ADH syntetisoidaan preprohormonina hypotalamuksen supraoptisen tumakkeen ja paraventrikulaaritumakkeen suurissa hermosoluissa, joita kutsutaan yhteisnimellä nuclei magnocellulares. Se varastoituu neurosekretorisiin jyväsiin ja kulkeutuu aksonia pitkin aivolisäkkeen takalohkossa sijaitsevaan hermopäätteeseen, josta se vapautuu eksosytoosilla laskimovereen hermosolun depolarisoituessa.
Hypotalamuksessa syntetisoitu esimuoto preprohormoni on nimeltään preprovasopressiini, jonka "pre"-osa (signaalipeptidi) leikkautuu pois peptidistä jo ennen neurosekretorisiin jyväsiin pakkaamista ja "pro"-osa (neurofysiini II) aksonia pitkin kulkeutuessa.
Toiminta

ADH on tärkein nestetasapainoa ylläpitävä hormoni. Jo pieni pitoisuus aiheuttaa veden takaisinimeytymisen munuaisten distaalisista tiehyistä ja kokoojaputkista. Näiden solujen verenpuoleisella pinnalla on vasopressiinin V2-reseptoreita, joihin vasopressiini sitoutuu. Tämä saa aikaan syklisen adenosiinimonofosfaatin (cAMP) synteesin, mikä aiheuttaa reaktioketjun solun sisällä. Lopputuloksena solujen luminaalipinnan läpäisevyys vedelle lisääntyy ja vettä imeytyy munuaistiehyistä takaisin verenkiertoon. Sen sijaan elektrolyyttien liikkeisiin munuaisissa ADH ei juuri vaikuta. ADH:n munuaisvaikutuksia tehostavia lääkkeitä ovat muun muassa karbamatsepiini, vinka-alkaloidit ja klooripropamidi, jotka voivat siten aiheuttaa vaarallistakin veden kertymistä elimistöön.
Suurina annoksina ADH pystyy verisuonten V1A-reseptorien välityksellä supistamaan verisuonia. Verenpainetta kohottava vaikutus on kuitenkin vähäinen, sillä se pienentää sentraalisella mekanismilla sydämen minuuttivolyymia. Toistuvassa käytössä sen vaikutus myös heikkenee nopeasti.
Erityksen säätely

Tärkein ADH:n eritykseen vaikuttava tekijä on plasman osmoottinen paine, jonka elimistö pyrkii pitämään mahdollisimman tasaisena (normaaliarvo 280 mosm/kg). Plasman osmoottisen paineen kasvu eli elimistön väkevöityminen (joka kertoo elimistön kuivumisesta) aikaansaa hypotalamuksen preoptisen alueen osmoreseptoreissa aktiopotentiaalin, joka aktivoi hypotalamuksen ADH:ta tuottavia soluja. Samalla tavalla vaikuttaa solunulkoisen nestetilavuuden pieneneminen. Jopa stressi voi lisätä ADH:n eritystä. Plasman osmoottisen paineen väheneminen ja solunulkoisen nesteen tilavuuden suureneminen luonnollisesti vaikuttavat päinvastaisella tavalla.
Morfiini, nikotiini, kipu, stressi, ruumiillinen rasitus ja kuume lisäävät ADH:n eritystä. Eritystä puolestaan vähentää etanoli (myös muut alkoholit) ja kofeiini. Myös hypotalamuksen janokeskuksen osmoreseptorit sekä suurten laskimoiden ja sydäneteisten tilavuusreseptorit vaikuttavat ADH:n eritykseen. Osmoreseptorit reagoivat veren osmoottisen paineen muutoksiin ja sen kasvaessa ADH:n eritys kasvaa. Tilavuusreseptorit puolestaan mittaavat elimistön kokonaisnestetilavuutta, jonka pienentyessä ADH:n eritys kasvaa.
Diabetes insipidus

Diabetes insipidus eli vesitystauti on ADH:n puutteesta tai sen toimimattomuudesta johtuva tila, jossa veden takaisinimeytyminen munuaisissa on häiriintynyt. Tällöin munuaisten tuottama primaarivirtsa ei väkevöidy lainkaan ja poistuu suoraan elimistöstä. Vettä siis poistuu virtsaan jatkuvasti (jopa yli 20 litraa vuorokaudessa), jolloin potilaiden on pakko juoda hyvin runsaasti. Oireita ovat erittäin runsaan juomisen lisäksi yökastelu ja inkontinenssi sekä elimistön kuivuminen.
Aivolisäkeperäinen diabetes insipidus on tila, jossa ADH:ta ei erity aivolisäkkeestä normaalisti. Tauti voi olla synnynnäinen (primaarinen) tai se voi olla seurausta esimerkiksi päähän kohdistuneesta traumasta tai kasvaimesta (sekundaarinen).
Munuaisperäinen diabetes insipidus johtuu V2-reseptorin geneettisestä virheestä, jolloin ADH ei pysty vaikuttamaan normaalilla tavalla munuaistiehyisiin, tai tietyistä lääkeaineista (esimerkiksi litium ja demetyyliklooritetrasykliini), jotka estävät ADH:n munuaisvaikutuksia.
Päinvastainen tila, jossa ADH:ta erittyy ylimäärin ilman stimuloivia tekijöitä tai jopa jarruttavien tekijöiden vaikutuksen alaisena, on harvinainen ja johtuu yleensä antidiureettista hormonia erittävästä kasvainkudoksesta (usein keuhkoissa). Tällaiset potilaat kärsivät helposti vesimyrkytyksestä, vaikka heidän elimistönsä natriumpitoisuus on pienentynyt.
Aiheesta muualla

Terveyskirjasto: Antidiureettiset hormonit
PubChem: Vasopressins (englanniksi)
DrugBank: Vasopressin (englanniksi)
KEGG: Vasopressin (englanniksi)
Suomen jalkapallo

| Suomen jalkapallo |
| --- | --- |
 Helsingin olympiastadion on ollut Suomen jalkapallomaajoukkueen kotistadion vuodesta 1938 lähtien.
Valtio:  Suomi
Lajiliitto:  Suomen Palloliitto
Maajoukkue(et):   Miehet  Naiset 
Rekisteröidyt pelaajat:  160 129
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jalkapallo on Suomen suosituin urheilulaji harrastajamäärällä mitattuna ja toiseksi suosituin yleisölaji. Vuonna 2023 jalkapallon ja futsalin harrastajia oli yli 160 000. Jalkapallon Veikkausliiga on täysi-ikäisen väestön keskuudessa toiseksi suosituin suomalainen urheilusarja jääkiekon SM-liigan jälkeen.
Jalkapallo tuli Suomeen 1890-luvulla englantilaisten Crichtonin veljesten toimesta. Peliä ryhdyttiin harrastamaan voimistelijoiden keskuudessa Turussa ja samana vuonna peli levisi kouluihin. Jalkapallon kansallisena lajiliittona toimii Suomen Palloliitto, jonka keskustoimisto sijaitsee Töölön jalkapallostadionilla Helsingissä.
Suomen paras kansainvälinen saavutus jalkapallossa on neljäs sija Tukholman olympialaisissa vuonna 1912. Suomalaispelaajat ovat tehneet 1990-luvulta lähtien läpimurron Euroopan ammattilaissarjoihin. Ensimmäisen kerran Suomen jalkapallomaajoukkue pelasi arvokisoissa vuoden 2020 Euroopan-mestaruuskilpailuissa.
Historia

Jalkapallo tuli Suomeen 1890-luvulla englantilaisten Crichtonin veljesten toimesta. Peliä ryhdyttiin harrastamaan voimistelijoiden keskuudessa Turussa. Samana vuonna voimistelunopettaja August Blomberg esitteli pelin Turun kouluissa. Viipurissa liikkeellepaneva voima oli liikunnanopettaja Max Alfthan ja Sortavalan seminaarissa jalkapalloa alettiin pelaamaan liikunnanopettaja Carl Poppiuksen johdolla. Poppius kirjoitti ensimmäiset suomenkieliset jalkapallosäännöt vuonna 1898.
Ensimmäiset jalkapallon Suomen mestaruuskilpailut järjestettiin vuosina 1908–1929 turnausmuotoisena ja vuonna 1930 järjestettiin kansallinen mestaruussarja, jossa kilpaili toisen maailmansodan jälkeen 10–16 joukkuetta. Vuonna 1990 sarja muutettiin 12 joukkueen sarjaksi ja vuodesta 1992 lähtien pääsarja on tunnettu Veikkausliigana. Naisten jalkapallo yleistyi 1970-luvulla ja ensimmäinen naisten mestaruuskilpailu järjestettiin vuonna 1971.
Jalkapallo alkoi kehittymään talviharjoittelumahdollisuuksien myötä 1980-luvulla, kun ensimmäinen jalkapallohalli avattiin Turkuun.
Sarjajärjestelmä

Vuodesta 1990 lähtien mestaruussarja on pelattu 12 joukkueen sarjana. Vuodesta 1992 lähtien sarja on tunnettu Veikkausliigana sen pääsponsorin mukaisesti. Ottelut pelataan huhti-marraskuussa siten, että ensin pelataan kahdentoista joukkueen kaksinkertainen runkosarja, jonka jälkeen kuusi parhaiten sijoittunutta pelaa kaksinkertaisen mestaruussarjan ja jälkimmäiset kuusi joukkuetta yksinkertaisen karsintasarjan.
Naisten valtakunnallinen pääsarja on tunnettu vuodesta 2020 lähtien nimellä Kansallinen liiga. Naisten pääsarjassa kahdeksan joukkuetta pelaavat kaksinkertaisen runkosarjan, minkä jälkeen kuusi parasta pelaavat sarjamestaruudesta ja kaksi heikointa pelaa liigakarsintasarjassa toiseksi korkeimman sarjan neljää parasta vastaan.
Veikkausliigan ja Kansallisen liigan lisäksi valtakunnallisia sarjoja ovat järjestyksessä Ykkösliiga (miehet), Ykkönen ja Kakkonen. Alueellisisia sarjoja järjestetään Suomessa aina yhdeksänteen sarjatasoon asti.
Suomen maalivahti Enckelman maaottelussa Hollantia vastaan vuonna 1975.
Martha Jefferson

Martha Skelton Jefferson (o.s. Wayles; 30. lokakuuta 1748 − 6. syyskuuta 1782) oli Yhdysvaltain presidentti Thomas Jeffersonin puoliso 1772−1782. Hän oli Virginian ensimmäinen nainen Jeffersonin kuvernöörikaudella 1779−1781. Hän kuoli vuonna 1782, 19 vuotta ennen kuin hänen puolisostaan tuli presidentti. Thomas ja Martha Jeffersonin kuudesta lapsesta vain kaksi eli aikuisikään asti, Martha ja Mary. Martha Jefferson kuoli neljä kuukautta viimeisen lapsensa syntymän jälkeen.
Käännös suomeksi