Teuvo Pakkala
Tuotanto

Vaaralla (1891) on Oulun työläiskaupunginosasta kertova yhteisöllinen romaani, jossa ei ole selkeää päähenkilöä. Sen sijaan teoksessa seurataan useiden ihmisten elämää, pääasiassa naisten ja lasten. Pääosassa on Nikkilän lapsettoman pariskunnan, Viion lesken ja hänen tyttärensä, Latun perheen ja kurjuudessa elävän Vimparin perheen elämä. Kuvatut ihmiset ovat keskenään melko erilaisia filosofisesta Nikkilän isännästä hänen käytännölliseen vaimoonsa ja Viion uskonnolliseen leskeen ja enkelimäisen kiltistä Viion Elsasta rasavilliin poikatyttöön Latun Liisaan. Vaikka heidät voi nähdä ihmistyyppien edustajina, henkilöissä on silti myös selvästi omaleimaisuutta, joka tekee heidät eläviksi.kenen mukaan?
Vaaralla on vahvasti kuvaileva romaani, jossa kertoja jää suureksi osaksi taustalle. Sen sijaan ihmisten mieliin sukelletaan runsaasti, ja vuoropuhelulla on myös teoksessa tärkeä rooli; näillä keinoilla rakennetaan romaanin henkilökuvia. Kerronta luo kuvan 1800-luvun olosuhteista ja asenteista asettaen henkilöt realismin periaatteiden mukaan yhteiskunnalliseen todellisuuteen.
Teoksen yhteiskunnallinen kritiikki ei ole ehkä yhtä näkyvää ja voimakasta kuin vaikkapa Minna Canthin realistisissa teoksissa. Vaaralla ottaa silti kriittisesti kantaa yhteiskunnalliseen eriarvoisuuteen ja tekee sen usein ironian kautta. Esimerkiksi kun Viion leski kutoo vauraalle Montinin rouvalle kangasta, leski pohtii, kuinka hyvä hänen on olla, vaikka työskentelee nälkäpalkalla eikä kehtaa kysyä töitä muilta, vaikka nämä maksaisivat enemmän. Vaaran ihmisten uskonnollisuudenkin voi nähdä jossakin määrin ironisessa valossa,kenen mukaan? kun he Jumalan kautta perustelevat omat huonot olonsa.
Elsa (1894) on jatkoa Vaaralle-romaanille ja on selvemmin henkilökeskeinen teos. Päähenkilö on Viion Elsa, joka on varttumassa lapsesta nuoreksi naiseksi. Hänen lapsuudenystävänsä Latun Liisa on toinen tärkeä henkilö. Vaaralla-romaanin roolit kääntyvät kuitenkin tyttöjen kohdalla päälaelleen: enkelimäinen Elsa joutuu rikkaan miehen pojan viettelemäksi ja synnyttää aviottoman lapsen, kun taas Liisasta varttuu todellisuudentajuinen ja arvostettu perheenemäntä. Ironista kyllä, ennen kilvan Elsaa ylistäneet ihmiset kääntävätkin hänelle nyt selkänsä.
Jos Vaaralla-teoksen kritiikki oli suuntautunut suureksi osaksi eriarvoisuutta vastaan, Elsa kritisoi myös naisen asemaa ja romanttisia kuvitelmia. Romanttiset kuvitelmat johdattavat Elsan lankeamaan Montinin Joriin, joka itsekkäästi hylkää hänet. Elsan avioton raskaus johtaa yhteiskunnalliseen häpeään, kun taas mies pääsee pälkähästä ilman minkäänlaista paheksuntaa yhteisön taholta ja menee naimisiin omaan yhteiskuntaluokkaansa kuuluvan naisen kanssa. Toisaalta romanttiset kuvitelmat saavat Elsan myös hylkäämään tavallisen merimiehen kosinnan ja haikailemaan Joria aina tämän häihin saakka.
Liisassa puolestaan havainnollistuu käytännöllinen järki. Liisa ei käy yhtä ahkerasti kirkossa eikä rukoile niin kuin Elsa ja tämän äiti, mutta Liisalta näyttää liikenevän myötätuntoa kaikille, jopa langenneelle Elsalle, joka on joutunut muiden halveksimaksi. Liisa tuntuu toimivan Elsa-romaanissa jopa darvinistisesti nähtävänä selviytyjänä siinä, missä heikko ja hellitty Elsa kuolee pois jättäen jälkeensä vain yhden huutolaiseksi kaupattavan lapsen. Vaikka Liisa on perheellinen nainen, hän säilyttää toimintavapautensa ja järjestelee toistenkin asioista. Liisasta onkin sanottu, että hän on yksi suomalaisen kirjallisuuden vahvimmista naishahmoista.
Pakkala kirjoitti verrattain vähän teoksia ja hitaaseen tahtiin. Monissa hänen teoksissaan tarkastellaan maailmaa lapsen näkökulmasta. Nämä molemmat seikat ilmeisesti saivat aikaan sen, ettei hän omana aikanaan kerännyt erityisen suurta suosiota, vaikka esimerkiksi Juhani Aho ylisti hänen tyyliään.lähde? Lasten psykologinen kuvaus koettiin vieraaksi, ja ajattelivatpa jotkut lapsikuvausten edustavan kirjailijan alkavaa vanhuudenheikkoutta.lähde? Myöhemmin Pakkalan arvo kirjailijana on kuitenkin noussut lukijoiden silmissä, joten hänen on tulkittu olleen tyylissään aikaansa edellä.lähde?
Pakkala kirjoitti romaanien lisäksi joitakin näytelmiä. Tunnetuin niistä lienee Tukkijoella, josta on tehty useita elokuvaversioita ja jota on esitetty paljon teattereissa. Tukkijoki on musikaalinen näytelmä, jonka lauluja ovat tehneet muun muassa runoilija Otto Manninen ja säveltäjä Oskar Merikanto. Tukkijoella oli yleisön keskuudessa suosittu, mutta suosio leimasi kriitikkojen silmissä Pakkalan rahvaanomaiseksi yleisönkosiskelijaksi.lähde? Pakkala on luokiteltu joskus myös kansankirjailijaksi vaatimattoman alkuperänsä vuoksi.lähde?