stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saksan varakansleri
Varakanslerin tehtävät

Arkipolitiikassa varakanslerina toimiminen on enemmäkin kunnianimike. Varakansleri voi johtaa hallituksen kokouksia liittokanslerin ollessa ulkomailla. Varakanslerin tehtävänä on käyttää kanslerin erityisiä perustuslaillisia valtuuksia siinä tapauksessa, että liittokansleri ei pysty hoitamaan tehtäviään. Tällaista korvaamista ei ole koskaan käytetty Saksan liittotasavallan historiassa.
Jos kansleri eroaa, kuolee tai on pysyvästi estynyt hoitamaan tehtäviään, varakanslerista ei automaattisesti tule seuraavaa liittokansleria. Liittopresidentti määrää tällaisessa tapauksessa ministerin toimimaan virkaatekevänä liittokanslerina, kunnes liittopäivät valitsee uuden liittokanslerin. Ainoan kerran, kun varakanslerista on tullut virkaatekevä liittokansleri tapahtui Willy Brandtin erottua vuonna 1974, jolloin Walter Scheel hoiti reilun viikon ajan liittokanslerin tehtäviä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Vice-Chancellor of Germany
Käännös suomeksi
Roberto Mancini

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Roberto Mancini
Syntymäaika: 27. marraskuuta 1964 (ikä 59)
Syntymäpaikka:  Jesi, Italia
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 179 senttimetriä
Seura
Seura:  Italia
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1981–1982 |  Bologna | 30 | (9) |
| 1982–1997 |  Sampdoria | 424 | (132) |
| 1997–2001 |  Lazio | 87 | (15) |
| 2001 | →  Leicester City | 4 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 545 | (156) |
Maajoukkue
| 1984–1994 |  Italia | 36 | (4) |
Valmennusura
2001–2002:  Fiorentina
2002–2004:  Lazio
2004–2008:  Internazionale
2009–2013:  Manchester City
2013–2014:  Galatasaray
2014–2016:  Internazionale
2017–2018:  FK Zenit
2018–2023:  Italia
2023–:  Saudi-Arabia
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Roberto Mancini (s. 27. marraskuuta 1964 Jesi, Italia) on italialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Hän on valmentanut kotimaansa lisäksi Englannissa ja Turkissa, ja kauden 2017–2018 hän toimi venäläisen FK Zenitin päävalmentajana. Toukokuussa 2018 hänet nimitettiin Italian maajoukkueen päävalmentajaksi, jona hän toimi viisi vuotta. Elokuussa 2023 hän siirtyi vuoteen 2027 ulottuvalla sopimuksella Saudi-Arabian maajoukkueen päävalmentajaksi.
Ura pelaajana

Mancini aloitti uransa Bolognan joukkueessa 1981, mutta siirtyi jo 1982 Sampdoriaan. Genovalaisseurassa Mancini muodosti tehokkaan hyökkäyskaksikon yhdessä Gianluca Viallin kanssa. Mancini edusti Sampdoriaa 15 vuotta voittaen seurahistorian toistaiseksi ainoan Italian mestaruuden 1991. Lisäksi Mancini voitti Coppa Italian neljään kertaan ja oli mukana myös Cup-voittajien Cupin finaalissa 1990, kun Sampdoria kaatoi Anderlechtin. Euroopan Cupissakin Mancini pääsi aina finaaliin asti, mutta Sampdoria hävisi 1992 Barcelonalle.
Kaikkiaan Mancini pelasi Sampdoriassa 424 liigaottelua ja teki 132 maalia. Hän siirtyi 1997 roomalaisseura Lazioon, jonka paidassa voitti Italian mestaruuden lisäksi Coppa Italian kaksi kertaa ja Cup-voittajien Cupin 1999. Laziossa pelatessaan  valmentaja Sven-Göran Eriksson istutti Mancinin hyökkääjästä, hyökkääväksi keskikenttäpelaajaksi. Mancini sai Erikssonilta tärkeää oppia, joka motivoi häntä pian myös valmennustehtäviin.
Vuonna 2001 Mancini pelasi vielä neljä ottelua Leicester Cityn paidassa ennen uransa lopettamista.
Mancini sai kunnian olla ensimmäinen pelaaja, joka sai Serie A:n parhaan pelaajan palkinnon ja Parhaan italialaisen Serie A -pelaajan palkinnon.
Huolimatta menestyksestään seuratasolla Mancini ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa Italian maajoukkueessa. Enzo Bearzot'n, Azeglio Vicinin ja Arrigo Sacchin alaisuudessa Mancini pelasi 36 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän edusti Italiaa vuoden 1988 EM-kisoissa ja vuoden 1990 MM-kotikisoissa, joista tuloksena oli MM-pronssia.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Italian mestaruus (2): 1991, 2000
Coppa Italia (6): 1985, 1988, 1989, 1994, 1998, 2000
Cup-voittajien Cup (2): 1990, 1999
Euroopan Cup
Hopeaa 1992
MM-pronssia 1990
Alle 21-vuotiaiden EM-hopeaa 1986
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Euroopan mestaruus: 2021
Italian mestaruus (3): 2006, 2007, 2008
Coppa Italia (4): 2001, 2004, 2005, 2006
Supercoppa Italiana (2): 2005, 2006
Serie A:n paras valmentaja: 2007/08
Valioliiga: 2012
FA Cup: 2011
Turkin Cup: 2014
Italian paras valmentaja (Enzo Bearzot -palkinto): 2019
Saanjärvi (Kouvola)

| Saanjärvi |
| --- | --- |
 Rantaa Valkealan opiston lähellä.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaaksossa
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°03′47″N, 26°40′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vuohijärven alue (14.91)
Laskuoja:  oja Suolajärveen
Järvinumero:  14.911.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  74,9 m  
Pituus:  2,024 km  
Leveys:  1,857 km  
Rantaviiva:  8,97781 km  
Pinta-ala:  2,04683 km²  
Tilavuus:  0,0230916 km³  
Keskisyvyys:  11,28 m  
Suurin syvyys:  28,06 m  
Saaria:  1
 fiSaanjärvi 
Saanjärvi on vähähumuksinen ja syvähkö järvi Kouvolassa Kymenlaakson maakunnassa. Sen pinta-ala on kaksi neliökilometriä ja vesitilavuus 23,1 kuutiohehtometriä. Etäisyys Kouvolan keskustasta on 21 kilometriä pohjoiseen.
Maantietoa

Saanjärvi on 2,0 kilometriä pitkä, 1,9 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 205 hehtaaria eli 2,05 neliökilometriä. Saanjärvi koostuu selkävedestä, josta työntyy länteen Mutalahti ja etelään Torpanlahti. Järven kaakkoisosan muodostaa noin 20-hehtaarinen Hasulanlahti. Järven koilliskulmassa sijaitsee Vikurinlahti. Saanjärvi on saareton lukuun ottamatta yhtä saarta, jonka pinta-ala on 0,01 hehtaaria.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 23,09 miljoonaa kuutiometriä eli 0,02309 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 11,3 metriä. Puolet järven tilavuudesta on yli seitsemän metrin syvyydessä ja noin 40 % järvestä on vähintään 15 metriä syvä. Sen syvänteessä, joka sijaitsee pohjoisosan itärannan tuntumassa, on 28,1 metriä syvää .
Järven rantaviivan pituus on 9 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 50 metriä. Järven itäiset rannat syvenevät melko jyrkästi. Läntiset ja eteläiset lahdet ovat sitä vastoin matalia. Saanjärven etelärannalla levittäytyy peltomaata, järven rannoilla on melko tiheään pientaloja. Itäranta on paikoin jyrkkä, siellä kohoavan Satiankallion korkeustaso on noin 120 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 45 metriä järven pintaa korkeammalla.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Verlan alueeseen (14.911) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 74,9 metriä mpy.
Saanjärven pohjoispuolella sijaitsee Suolajärvi (73,1 metriä mpy). Järvien välisen kannaksen kapein kohta on noin sata metriä, siitä virtaa laskuoja. Saanjärvi on Verlan alueen toiseksi laajin vakavesi. Laajin on Suolajärvi ja kolmanneksi laajin on Sonnanjärvi. Verlan alueeseen kuuluu yhdeksän vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Aiheesta muualla

Mäntyharjun seudun taloudellinen kartta (PDF) (Timo Meriluoto – Vanhat kartat) timomeriluoto.kapsi.fi.  1940. Helsinki:  Maanmittaushallitus. Viitattu 1.9.2022.
(14.9)
Saksan valtiopäivävaalit 1933 (maaliskuu)

Saksan valtiopäivävaalit 1933 (maaliskuu) järjestettiin 5. maaliskuuta 1933. Ne olivat Weimarin tasavallan viimeiset edes jossain määrin demokraattiset vaalit. Kansallissosialistisen puolueen vaalimenestyksen ansiosta Adolf Hitler sai läpi valtalain, jolla Saksa siirtyi yksipuoluediktatuuriin.
Vaalit pidettiin pian Valtiopäivätalon palon jälkeen, jolloin kommunistien suosio oli vähentynyt, kansalaisvapauksia oli rajoitettu, ja kommunistien johtajat oli pidätetty. Myös sosiaalidemokraattien johto oli paennut Prahaan ja monet SPD:n jäsenet toimivat maan alla.
Vaalitulos

Suurimpien puolueiden tulos:
| Puolue | Ääniosuus (muutos) | Ääniosuus (muutos) | Paikat (muutos) | Paikat (muutos) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue (NSDAP) | 43.9% | +10.8% | 288 | +92 |
| Saksan sosiaalidemokraattinen puolue (SPD) | 18.3% | -2.1% | 120 | -1 |
| Saksan kommunistinen puolue (KPD) | 12.3% | -4.6% | 81 | -19 |
| Keskustapuolue (Z) | 11.2% | -0.7% | 74 | +4 |
| Kampffront Schwarz-Weiß-Rot (vaaliliiton muodostivat DNVP, Stahlhelm ja agraaripuolue) | 8.0% | -0.3% | 52 | +/-0 |
Kannatuksen noususta huolimatta natsit eivät menestyneet niin hyvin kuin Hitler oli toivonut: enemmistöasemaa ei tullut. Hallituskoalitiota saksalaiskansallisen puolueen kanssa piti jatkaa. Lisäksi Hitler tarvitsi kahden kolmasosan enemmistön valtalain läpiviemiseen, ja sen hän myös sai kun keskusta äänesti natsien mielen mukaan. Laki hyväksyttiin 23. maaliskuuta. Vain sosiaalidemokraattiset valtiopäiväedustajat äänestivat vastaan, kommunistien ollessa vangittuina.
Saksan valtiopäivävaalien 1933 puoluepaikat (vaalivoittaja NSDAP:n paikat oikealla ruskeina)
Sand Springs Railway

| Sand Springs Railway Company> Perustiedot |
| --- | --- |
Lyhenne:  SS
Toiminta-alue:  Tulsa, Oklahoma
Toiminnassa:  1911
Rataverkko
Raideleveys:  1 435 mm
Sand Springs Railway Company (AAR-lyhenne: SS) on yhdysvaltalainen rautatieyhtiö, joka hoitaa tavaraliikennettä Oklahoman osavaltiossa Tulsan ja Sand Springsin välisellä 14 kilometrin pituisella rataosalla sekä siihen liittyvillä sivuraiteilla. Yhtiön rataverkon yhteispituus on noin 51 kilometriä. Rautatien omistaa teräsyhtiö Gerdau Ameristeel.
Yhtiöllä on yhdysliikennettä Union Pacificin, BNSF Railwayn sekä South Kansas and Oklahoma Railroadin kanssa Tulsassa. Liikenne muodostuu teräksen, sellun, romuraudan, kierratyspaperin, muovien, sahatavaran sekä öljytuotteiden kuljetuksista.
Historia

Sand Springs Home perusti rautatieyhtiön 6. helmikuuta 1911. Yhtiö aloitti henkilö- ja tavaraliikenteen Tulsan ja Sand Springsin välisellä 14 kilometrin mittaisella rataosalla. Sähkövetoinen matkustajaliikenne lopetettiin 1955 ja rautatie siirtyi dieselvetoon.
Vuonna 1987 Sand Springs Home myi rautatien HMK, Inc.:lle, jolta se siirtyi myöhemmässä vaiheessa teräsyhtiö Sheffield Steelille. Sheffield Steelin tehtyä konkurssin sekä teräsyhtiö että rautatie siirtyivät Gerdau Amisteelin omistukseen.
Kalusto

SS 100 EMD SW900 Hankittu uutena helmikuussa 1956.
SS 101 EMD SW900 Hankittu uutena helmikuussa 1956.
SS 102 EMD SW900 Hankittu uutena heinäkuussa 1957.
Aiheesta muualla

Union Pacific Railroad: Short Line Railroad Directory: Sand Springs Railway Company
Sam Spiegel

| Sam Spiegel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1901 Jarosław, Itävalta-Unkari (nykyisen Puolan alueella)
Kuollut: 31. joulukuuta 1985 Saint Martin, Kanaalisaaret, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  elokuvatuottaja
Sam Spiegel (11. marraskuuta 1901 – 31. joulukuuta 1985) oli amerikanunkarilainen Oscar-palkittu elokuvatuottaja. Etniseltä taustaltaan hän oli juutalainen.
Spiegel palkittiin parhaan elokuvan Oscar-palkinnolla Elia Kazanin ohjaamasta elokuvasta Alaston satama (1954) ja uudestaan David Leanin ohjaamista elokuvista Kwai-joen silta (1957) ja Arabian Lawrence (1962).
Sam Spiegel kuoli uudenvuodenaattona 1985.
Aiheesta muualla

Sam Spiegel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sam Spiegel
Käännös suomeksi
Satu Teerikangas

Satu Teerikangas (s. 19. marraskuuta 1973 Espoo) on johtamisen ja organisoinnin professori Turun yliopiston kauppakorkeakoululla.
Hän on DI (1998) sekä Tekniikan Tohtori tuotantotalouden alalta Aalto yliopistolta (2006). Väiteltyään hän on toiminut tutkijatohtorina ja yliopisto-opettajana Aalto-yliopistolla (2006-2010), apulaisprofessorina University College London:ssa  2010-15, tuotantotalouden yliopettajana Metropoliassa 2015-16, ja 2017 lähtien johtamisen professorina sekä aineen esihenkilönä Turun yliopiston kauppakorkeakoulussa sekä Honorary professorina University College London:ssa..
Hänet on palkittu Turun yliopiston johtajuuskouluttajana 2020.
Tutkimuksen osalta hänen erityisosaamistaan on yritysostojen yhteensulauttaminen sekä muutoksen johtamimen. Tällä hetkellä hän tutkii kestävyysmurroksen muutoksentekijöitä sekä luonnon monimuotoisuutta kunnioittavaa liiketoimintaa ja johtajuutta (www.biodiful.fi).
Teoksia

Integraation johtaminen – kulttuuriset voimat yrityskaupassa (2008)
Handbook of Mergers & Acquisitions - Oxford University Press (2012)
Research Handbook of Sustainability Agency - Edward Elgar Publishing (2021)
Roberto Luongo

| Roberto Luongo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1979 (ikä 45) Montreal, Quebec, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Bobby Lou, Louie, Lu
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  98 kg
Sarja:  NHL
Pelinumero:  1
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1999–2019
Aik. seurat:  Vancouver Canucks (NHL) New York Islanders (NHL) Florida Panthers (NHL)
NHL-varaus:  4. varaus, 1997 New York Islanders
Hockey Hall of Fame
 2022 
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Roberto Luongo talviolympialaisissa 2014.  |  Roberto Luongo talviolympialaisissa 2014.  |  Roberto Luongo talviolympialaisissa 2014.  |  |
Maa:   Kanada
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Vancouver 2010 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Sotši 2014 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Suomi 2003 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Tšekki 2004 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Itävalta 2005 | jääkiekko |  |
| Maailmancup  | Maailmancup  | Maailmancup  |  |
|  Kultaa | Kanada 2004 | jääkiekko |  |
Roberto Luongo (s. 4. huhtikuuta 1979 Montreal, Quebec, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Hänen viimeiseksi seurakseen jäi Florida Panthers. Hän toimi vuosina 2008–2010 Vancouver Canucksin epävirallisena kapteenina, koska maalivahti ei voi olla virallinen kapteeni.
Luongolla on isänsä puolelta italialaiset juuret. Hän puhuu sujuvaa italiaa, englantia ja ranskaa.
Ura > NHL-varaus New York Islandersiin ja kaudet Florida Panthersissa 1997–2006

NHL-seura New York Islanders varasi Luongon vuoden 1997 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella neljäntenä pelaajana. Varauksen jälkeen kului kaksi kautta ennen kuin hän siirtyi Islandersin organisaatioon. Luongo pelasi ensimmäisellä NHL-kaudellaan 24 ottelua.
Kaudeksi 2000–2001 Luongo siirtyi Olli Jokisen kanssa Florida Panthersiin Islandersin varattua toisen lupaavan maalivahdin Rick DiPietron. Pelaajakaupassa Islandersiin siirtyivät hyökkääjät Mark Parrish ja Oleg Kvaša. Kauppaa, jonka teki Islandersin silloinen GM "Mad" Mike Milbury, pidetään yhtenä NHL:n historian surkeimmista. Luongo pelasi heti huippukauden Floridassa: 47 ottelua torjuntaprosentilla 92,0 %. Myös seuraavat kolme kautta hän toimi Floridan ykkösmaalivahtina. NHL:n työsulun aikana Luongo piti välivuoden ja palasi jälleen vuonna 2005 Floridan ykkösvahdiksi.
Kesäkuussa 2006 Luongo siirtyi yhdessä puolustaja Lukáš Krajíčekin ja kuudennen kierroksen varausvuoron kanssa Vancouver Canucksiin, josta Floridaan matkasivat hyökkääjä Todd Bertuzzi, maalivahti Alex Auld ja puolustaja Bryan Allen. Hieman myöhemmin Luongo teki neljän vuoden ja 27 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen Vancouverin kanssa.
Ura > Ensimmäiset vuodet Vancouver Canucksissa 2006–2010

Vancouverissa Luongo pelasi heti ensimmäisellä kaudellaan 76 ottelua torjuntaprosentilla 92,1 %. Pudotuspeleissä Luongon torjuntaprosentti oli yli 94 %, mutta Canucks ei silti menestynyt.  Seuraavalla kaudella 2007–2008 Luongo pelasi jälleen yli 70 ottelua torjuntaprosentilla 91,7 %, mutta Canucks jäi ulos pudotuspeleistä. Kaudella 2008–2009 Luongon pelitaakkaa kevennettiin 54 otteluun, joissa hän torjui hyvin, ja Canucks palasi pudotuspeleihin. Kaudella 2009–2010 Luongo pelasi 68 ottelua torjuntaprosentilla 91,3 % mutta ei onnistunut pudotuspeleissä, joissa Canucks hävisi toisella kierroksella Stanley Cupin sittemmin voittaneelle Chicago Blackhawksille. Ottelusarjassa sekä Luongo että Chicagon Antti Niemi päästivät paljon maaleja, mutta lopulta Niemi selvisi vähemmillä virheillä.
Ura > Pudotuspelimenestystä ja pettymyksiä Vancouver Canucksissa 2010–2014

Kaudella 2010–2011 Luongo pelasi jälleen loistavan runkosarjan torjuntaprosentilla 92,8 %. Tällä kertaa Luongo onnistui myös pudotuspeleissä ja Canucks selviytyi Stanley Cupin finaaleihin. Loppuottelusarja Boston Bruinsia vastaan ratkesi vasta seitsemännessä ottelussa, jossa Bostonin maalivahti Tim Thomas pelasi nollapelin ja Boston vei voiton maalein 4–0.
Kauden 2011–2012 Luongo aloitti heikosti ja nuori kakkosvahti Cory Schneider vei häneltä paikan Canucksin aloittavana maalivahtina. Pudotuspeleissä Luongo pelasi kaksi ottelua, jotka molemmat Canucks hävisi. Canucks putosi pois jo ensimmäisellä kierroksella.
Kun kausi 2012–2013 alkoi myöhässä ja tavallista lyhyempänä työsulun takia, joutui Luongo aiemmista kausista poiketen kilpailemaan ykksösmaalivahdin paikasta. Schneider pelasi avausottelun, mutta Luongo nousi kauden edetessä tärkeämpään asemaan. Pudotuspeleissä Canucks putosi jälleen ensimmäisellä kierroksella.
Kaudella 2013–2014 Luongo oli Canucksin ykkösmaalivahti Schneiderin siirryttyä New Jersey Devilsiin.
Ura > Siirto Floridaan 2014-2019

Maaliskuussa 2014 Luongo myytiin Florida Panthersiin. Hän pelasi Panthersissa kuuden kauden ajan.
Kesäkuussa 2019 Luongo ilmoitti lopettavansa 19 kautta kestäneen NHL-uransa. Panthers ilmoitti jäädyttävänsä Luongon pelinumeron 1 maaliskuussa 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roberto Luongo Wikimedia Commonsissa
Roberto Luongo jatkoaika.com:issa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jean-Pierre Dumont | Michael Bossy Trophyn voittaja 1997 | Seuraaja: Vincent Lecavalier |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Vincent Lecavalier | Mark Messier Leadership Awardin voittaja 3/2007 | Seuraaja: Chris Chelios |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Martin Brodeur | William M. Jennings Trophyn voittaja 2011 (yhdessä Cory Schneiderin kanssa) | Seuraaja: Brian Elliott & Jaroslav Halák |
Seppo Törmälä

Seppo Kalevi Törmälä (s. 29. heinäkuuta 1926 Liminka) on suomalainen agronomi ja eläköitynyt järjestöjohtaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Törmälän vanhemmat olivat opetusneuvos Juho Viljo Törmälä ja opettaja Martta Karoliina Kanerva. Hän avioitui 1950 on merkonomi Pirkko-Liisa Röngän kanssa. Törmälä tuli ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta 1945 ja valmistui kasvinviljelyn alalta agronomiksi Helsingin yliopistosta 1950. Hän oli Uudenmaan maanviljelysseuran luokitusagronomi 1950, Kuopion maanviljelysseuran luokitusosaston esimies 1950–1951, Keski-Pohjanmaan maanviljelysseuran maanviljelysagronomi 1951–1956 ja toiminnanjohtaja 1956–1966, Keski-Suomen maanviljelysseuran toiminnanjohtaja 1966–1969 ja Keski-Suomen maatalouskeskuksen johtaja 1970–1989. Törmälä oli myös sopimustilatoimikunnan suunnitteluagronomi 1954–1959 ja hänellä oli työuransa aikana useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. SOK:n hallintoneuvoston jäseneksi Törmälä tuli 1976 ja oli hallintoneuvoston puheenjohtaja 1980–1990. Hän toimi myös muun muassa Suomen Osuuskauppojen Keskusliiton hallituksen puheenjohtajana ja oli Meiran ja Hankkija-Maatalous Oy:n hallintoneuvostojen jäsen ja Eläke-Tapiolan hallintoneuvoston puheenjohtaja. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Törmälä sai 1981.
Santiago Amat

| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Espanja> Miesten purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Los Angeles 1932 | snowbird |  |
Santiago Amat Cansino (22. kesäkuuta 1887 Barcelona – 5. marraskuuta 1982 Barcelona) oli espanjalainen purjehtija. Hän osallistui kesäolympialaisiin 1924, 1928 ja 1932 saaden vuonna 1932 pronssia snowbirdissa.
Salamanca (maakunta)

Salamanca on maakunta läntisessä Espanjassa Kastilia ja Leónin itsehallintoalueen länsiosassa. Sen rajanaapureita ovat Portugali sekä Zamoran, Valladolidin, Ávilan ja Cáceresin maakunnat.
Maakunnan väkiluku on 333 603 (2018). 45 prosenttia väestöstä asuu pääkaupungissa Salamancassa. Maakunnassa on yhteensä 362 kuntaa, joista yli puolessa on alle 300 asukasta.
Sam Stadener

| Sam Stadener |
| --- | --- |

Växjön piispa
 1933–1937 
Edeltäjä:  Edgar Reuterskiöld
Seuraaja:  Yngve Brilioth
Strängnäsin piispa
 1927–1933 
Edeltäjä:  Uddo Lechard Ullman
Seuraaja:  Gustaf Aulén
Ruotsin kirkko- ja opetusministeri
 Carl Gustaf Ekmanin II hallitus 1930–1932 
Edeltäjä:  Claes Lindskog
Seuraaja:  Arthur Engberg
Henkilötiedot
Koko nimi:  Nils Samuel Stadener (synt. Svensson)
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1872 Asarum, Ruotsi
Kuollut: 6. elokuuta 1937 (65 vuotta) Malmö, Ruotsi
Ammatti:  pappi, poliitikko
Muut tiedot
Koulutus:  Lundin yliopisto
Nils Samuel "Sam" Stadener (synt. Svensson; 30. maaliskuuta 1872 Asarum – 6. elokuuta 1937 Malmö) oli ruotsalainen teologi ja liberaali poliitikko. Hän toimi piispana Strängnäsin hiippakunnassa vuosina 1927–1933 ja Växjön hiippakunnassa 1933–1937. Lisäksi hän oli Ruotsin kirkko- ja opetusministeri 1930–1932.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sam Stadener Wikimedia Commonsissa
Ruotsin salibandyn I-divisioona

| I-divisioona |
| --- | --- |
Laji:  Salibandy
Maa(t):   Ruotsi
Joukkueita:  14
Hallitseva mestari:  Storvreta IBK
Eniten mestaruuksia:  IBK Lockerud (5)
Alempi taso:  2-divisioona
Sivusto:  http://www.innebandy.se
Ruotsin salibandyn I-divisioona (ruots. Svenska Superligan) on Ruotsin salibandyn toiseksi korkein sarjataso. 
Sarja on jaettu miehillä kolmeen, ja naisilla neljään lohkoon.
Miesten I-divisioonan joukkueet 2009-2010 > Norra (Pohjoinen)

KAIS Mora IF
FBC Uppsala
Hagunda IF
Gävle GIK
Granlo BK
Odelberg/Ingalö IBK
IBK Handen
Sandåkerns SK
IBK Alba
FBI Tullinge
Örnsköldsvik IBK
Ersboda SK
Miesten I-divisioonan joukkueet 2009-2010 > Mellersta (Keski)

Linköping IBK
Karlstad IBF
Onyx IBK
Älvsjö AIK
Visby IBK
Skoghalls IBK
IBK Lidköping
Örebro SK IBK
Hässelby SK IBK
Lesjöfors/Filipstad IBK
Lillån IBK
Finspång IBK
Miesten I-divisioonan joukkueet 2009-2010 > Södra (Etelä)

Hide-a-lite Mullsjö AIS
Lindås IBK
Jönköpings IK
IBK Landskrona
Fagerhult Habo IBK
Färjestadens IBK
FBC Göteborg
Växjö IBK
Röke IBK
Slätafly/SK IBK
Munka-Ljungby IBK
Carlshamns IBK
Aiheesta muualla

Ruotsin salibandyliitto