Gavriil Konstantinovitš Romanov
Vallankumous ja avioliitto

Venäjän monarkian kaatumisen jälkeen helmikuun 1917 vallankumouksessa Gavriil pyysi äidiltään lupaa mennä naimisiin, mutta tämä ei antanut hänelle suostumustaan. Hän päätti olla tottelematon: Gavriil ja Antonina menivät naimisiin 9. huhtikuuta 1917 kello kolmelta illalla pienessä kirkossa. Morganaattista liittoa ei olisi koskaan sallittu Nikolai II:n hallituskaudella, ja Gavriil piti avioliittonsa salassa sekä äidiltään että sedältään Dmitri Konstantinovitšilta, jotka vasta myöhemmin saivat tietää häistä.
Gavriil oli pyytänyt serkkuaan Leuchtenbergin prinssi Aleksandria, joka itse aikoi mennä naimisiin morganaattisesti, etsimään papin vihkimään heidät salaa. Hääseremoniassa oli paikalla vain Antoninan sisar Lidia Žistiakova ja muutamia heidän ystävistään. Gavriil oli kertonut salaisuutensa veljelleen Ioannille muutama päivä aikaisemmin, mutta tämä ei halunnut osallistua seremoniaan heidän äitinsä vuoksi, mutta lupasi kuitenkin pitää salaisuuden. Matkalla kirkkoon Gavriil näki veljensä ruhtinas Konstantinin ja ruhtinas Georgin kävelemässä Morskaja-kadulla. He olivat juuri tavanneet hääpukuisen Antoninan toisessa autossa. Vasta myöhemmin veljet ymmärsivät, mitä oli tapahtunut. Gavriilin mentyä naimisiin hän meni tapaamaan äitiään, joka vaikka oli hyvin järkyttynyt, antoi lopulta siunauksensa. Tämän jälkeen Gavriil muutti Antonina Nesterovskajan asuntoon, jossa pariskunta asui jonkin aikaa pitämättä meteliä itsestään.
Gabriel yritti pitää matalaa profiilia Petrogradissa keväällä 1917.[9] Antonina pelkäsi kostonhimoista väkijoukkoa ja soitti varoittaakseen miestään. Hän lähetti auton ja kuljettajan hakemaan tämän sotilasakatemiasta ja tuomaan tämän kotiin turvaan.[9]
Bolševikit pidättivät sekä Gavriilin että hänen veljensä Ioannin, Konstantinin ja Igorin lokakuun vallankumouksessa vuonna 1917. Gavriil oli vangittuna Pietarissa, mutta muut veljekset siirrettiin Alapajevskin kaupunkiin Uralille, jossa heidät myöhemmin murhattiin heinäkuussa 1918.
Marraskuussa 1917 Petrogradin sanomalehdet julkaisivat asetuksen, jossa kaikki miespuoliset Romanovit kutsuttiin ilmoittautumaan Tšekalle, Neuvosto-Venäjän salaiselle poliisille. Aluksi heitä käskettiin vain olemaan poistumasta kaupungista. Maaliskuussa 1918 rekisteröityneet Romanovit kutsuttiin uudelleen, ja heidät lähetettiin nyt Venäjän sisäiseen karkotukseen. Keväällä 1918, kun bolševikit olivat yrittäneet pidättää hänet, Gavriil oli sairastanut tuberkuloosia. Hänen annettiin jäädä vaimonsa kanssa Petrogradin asuntoon. Kesään 1918 mennessä hän oli kuitenkin toipunut, ja heinäkuussa saapui joukko aseistettuja sotilaita ja otti hänet säilöön. Hänet pantiin Špalernajan vankilaan setänsä, suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitšin pojan, Dmitri Konstantinovitšin (1860–1919) ja suuriruhtinaiden, Mihail Nikolajevitšin poikien, Nikolai Mihailovitšin (1859–1919) ja Georgi Mihailovitšin (1863–1919) sellin viereen.[10]
Gavriil, joka oli sukulaisiaan nuorempi ja sitkeämpi, piti vankilaa vähemmän koettelevana, mutta oli järkyttynyt setiensä ulkonäöstä, kun he tapasivat ensimmäisen kerran.[10] Viimeiseen asti, Gavriil muisteli, Dmitri oli hänen lapsuutensa iloinen suosikkisetä, joka kertoi hänelle vitsejä, yritti kohottaa mielialaa ja lahjoi vanginvartijoita kuljettamaan toiveikkaita viestejä veljenpoikansa selliin.[10] Koko Gavriilin vangitsemisen ajan Antonina ponnisteli saadakseen miehensä vapautetuksi.[10] Hän onnistui lopulta Maksim Gorkin avulla, joka kirjoitti Vladimir Leninille Gavriilin puolesta. Gorkin avovaimo Maria Andrejevna oli Antoninan ystävä.[11] Vuoden 1918 lopulla Gavriil siirrettiin sairaalaan. Pian sen jälkeen Gorki otti pariskunnan oman kattonsa alle ja he asuivat jonkin aikaa tämän asunnossa Petrogradissa. Muutamaa viikkoa myöhemmin Pietarin Neuvostoliitto antoi, jälleen Gorkin avustuksella pariskunnalle luvan lähteä Venäjältä Suomeen. He lähtivät kiireesti 11. marraskuuta 1918 Petrogradista ja saapuivat Pietarin lähellä olevaan Belo-ostrovin kylään junalla. Sairas Gavriil kuljetettiin käsikärryillä Suomeen. Pariskunta meni parantolaan lähellä Helsinkiä, jossa Gavriil sai hoitoa.
Ruhtinaan vapauttaminen tuli juuri ajoissa. Varhain 28. tammikuuta 1919 hänen sukulaisensa Špalernajan vankilassa teloitettiin ampumalla Pietari-Paavalin linnoituksen muureilla. Suomesta pariskunta lähti Pariisiin, jonne he asettuivat vuonna 1920.