Tagalaht (Saarenmaa)
Maantietoa ja historiaa

Saarenmaan luoteisrannikko on hyvin mutkitteleva ja siinä on lukuisia Itämeren osa-alueita, jotka tunkeutuvat syvälle sisämaahan kuten niistä isoimpiin kuuluvat Taga- ja Küdema laht. Lisäksi Tagalaht yhdessä Uudepanga-lahden kanssa ovat jäättömiä ja melko syviä vesialueita ja sen ansiosta ne ovat sopivia satamapaikkoja. Tagalaht on Saarenmaan syvin ja siinä jäätä yleensä ei muodostu edes talvella, joten sitä pidetään toimivana merikuljetusyhteytenä ympäri vuoden. Jo 1930-luvulla sen rannikkoalueille perustettiin tärkeitä kalastuskeskuksia ja rakennettiin venesatamia.
Enemmän tai vähemmän pohjoiseteläsuuntainen ja kiilamainen Tagalaht on 9 kilometriä pitkä ja 5,5 km leveä lahden suulla. Tagalaht (vee3237000) koostuu vesipinta-alaltaan 2 918 hehtaarisesta Tagalahdesta (vee3237010) ja eteläosastaan, jota kutsutaan Pidula-lahdeksi. Lännestä Saarenmaan toiseksi isoimman Tagamõisa- ja idästä jyrkänteisen Ninase-niemimaan ympäröimään Tagalahteen virtaavat 2,4 kilometrin pituinen Sepise oja (suom. Sepisen virta) ja 8 km pitkä Vanakubja oja eli Kaanda jõgi (suom. Vanakubjan virta e. Kaandan joki). Vesipinta-alaltaan 767  hehtaariseen Pidula-lahteen virtaavat 1,3 km pitkä Ligeoja (Ligejõgi) (suom. Ligevirta t. Ligejoki), 3,3 km pituinen Hernespuu- tai Ernespuu oja (suom. Hernespuun tai Ernespuun virta) ja 5,5 km pitkä Pidula-oja e. Veskijõgi (suom. Pidulan virta e. Veski- t. Myllyjoki).
Lahden itärannikolla Abulan rantatörmällä paljastuu jopa 4 metrin paksuinen Jaagarahun kalkkikiviesiintymä, länsirannikolla lähellä Veeren kylää rannikkopengermä ja luoteisrannikolla Kuriku pank eli rantatörmä. Jäävapaa Jaagarahu satama rakennettiin 1920-luvulla matkustaja-alusten talvirantautumista varten. Vuonna 1929 tähän valmistui laiturisillan jatke niin pitkälle, että satamaan mahtui myös suurempia aluksia kalkkikiven ulkomaille viemistä varten. Sillalle asti kuljetettiin tätä vientitavaraa kapearaiteisilla rautatievaunuilla Kureveren louhoksista. Vuosina 1941 ja 1949 läpi Jaagarahun sataman karkotettiin tuhansia Saarenmaan asukkaita Siperiaan. Nykyisin satamasillan alkupäässä rantakatajien välissä on kesäkuussa v. 1989 pystytetty muistokivi karkotetuille. Vuonna 1969 kova myrsky teki satamasta käyttökelvottoman.
Takalahden rannalla kohoaa korkea kalliorinne kaksiportaisena jyrkänteenä, josta toinen jatkuu vedenpinnan alla. Luoteisrannikolla Kuriku-rantatörmän vieressä sijaitsee Saarenmaan toiseksi korkein, noin 20 metriin yltävä Suuriku pank eli pengermä, jonka merenpinnan alapuolella olevalla tasolla on hyvin vähän vettä, ja johon on haaksirikkoutunut useita aluksia. Täällä tapahtui punatiiliä kuljettaneen "Lydia Koidula"-nimisen moottoripurjealuksen merionnettomuus marraskuussa 1951, jolloin alkaneelta myrskyltä alus kääntyi Tagalahteen, jonka jälkeen se juuttui, hankautui ja murtui kahtia Suuriku-pengermän vedenalaisella portaalla. Rantakivien välistä väitetään vieläkin löytyvän meren kiillottamia punatiilipalasia. Viron merimuseo vahvisti 8. kesäkuuta 2000 Saarenmaan Tagalahdessa noin 12-13 metrin syvyydessä sivuttain makaavan 14 metriä pitkän ja leveys 4 metriä leveän hylyn sijainnin. Arvioitu sijainti oli paikallisten asukkaiden tiedossa jo vuosikymmenien ajan.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan keisarikunnan miehittäessä Länsi-Viron saaristoa lokakuussa 1917 alkoi ilma-, maa- ja merivoimaoperaatio Albion laajamittaisella miinanraivauksella ja rannikkotykistön kukistamisella. Tuolloin saksalaiset suunnittelivat joukkonsa maihinnousun Saarenmaan luoteisosaan Tagalahdelle, joka tiedustelun mukaan oli Venäjän maanpuolustuksen heikoin lenkki, jos isketään.