stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tarveteoria
Frederick Herzbergin kaksifaktoriteoria

Fredrik Herzberg lähti tutkimuksissaan liikkeelle siitä, että ihmisellä on kaksi tarvejärjestelmää: perustarpeet välttää kipua ja tarve kasvaa ja kehittyä ihmisenä. Hän jaotteli vuosina 1959 - 1970 tutkimuksissaan työtyytyväisyyden kahteen osaan, motivaatiota lisääviin työtyytyväisyystekijöihin ja sitä laskeviin työtyytymättömyystekijöihin. Tutkimuksissaan hän löysi, että työtyytyväisyyttä lisäävät tekijät ovat eri tekijöitä kuin työtyytymättömyyttä lisäävät tekijät, ja ne ovat toisistaan riippumattomia. Työtyytyväisyyden vastakohta ei ole työtyytymättömyys vaan ei-työtyytyväisyys, ja työtyytymättömyyden vastakohta ei ole työtyytyväisyys vaan ei-työtyytymättömyys.
Motivaatiota lisäävät tekijät kuvaavat henkilön suhdetta siihen, mitä hän tekee ja motivaatiota alentavat tekijät taas suhdetta työympäristöön ja työoloihin. Työtyytymättömyystekijöitä kutsutaan hygieniatekijöiksi, ja ne ovat merkittäviä työympäristön ulkoisia tekijöitä, joista tärkeimpiä ovat yrityksen johto, hallinto, yrityspolitiikka, palkka, työolot, suhteet työkavereihin, asema ja turvallisuus. Nämä tekijät eivät hyvin hoidettuina juurikaan motivoi huippusuorituksiin, mutta lisäävät työtyytymättömyyttä huonosti hoidettuina. Esimerkiksi Herzbergin mukaan peruspalkka lisää runsaasti työtyytymättömyyttä huonosti hoidettuna, mutta hyvin hoidettunakin sen motivaatiovaikutus on suhteellisen pieni. Peruspalkka yksinään tyydyttää vain alemman tason tarpeita, ja kun ihmisen tulot kasvavat, sen merkitys pienenee, mutta jos se sidotaan tulokseen, siitä tulee menestyksen mittari, mikä lisää palkan merkitystä.
Työtyytyväisyystekijät ovat avain pitkäaikaisiin hyviin suorituksiin ja hyviin asenteisiin työtä kohtaan. Työtyytyväisyystekijät ovat sisäisiä motivaatiotekijöitä ja ylemmän tason tarpeita. Tärkeimpiä motivaatiotekijöitä Herzbergin mukaan työssä ovat saavutukset, saatu tunnustus, työ sinänsä, kokemus vastuusta, tunne oppimisesta, uramahdollisuudet ja kasvu. Näiden kokemusten varassa ihminen voi saada saavuttamisen riemua, innostavaa haastetta, tyydytystä ja onnistumista sekä arvostusta ja kiitosta. Parhaimmillaan työ mahdollistaa kehityksen ja sisäisen kasvun. Herzbergin mukaan motivaatiotekijät ratkaisevat, pyrkiikö ihminen työssään hyvään suoritukseen. Jos motivaatiotekijät puuttuvat, työntekijä työskentelee mekaanisesti ja heikoimmillaan menee aina sieltä, missä aita on matalin. Silloin, kun työ on yksitoikkoista ja rutiininomaista, joudutaan ylemmän tason tarpeet tyydyttämään jossakin muualla. Työtyytyväisyystekijöitä ovat ihmistä kehittävät ja osallistavat toimintatavat.
Alderferin ERG-teoria

Clayton P. Alderfer lähti tutkimuksissaan Maslowin teoriasta liikkeelle, mutta vähensi tarveportaikon kolmitasoiseksi:
toimeentulotarpeet (existence needs): materiaalinen turvallisuus, olemassaolo ja säilyminen
liittymistarpeet (relatedness needs): tarve ihmissuhteisiin ja kuuluminen johonkin
kasvutarpeet (growth needs): pyrkimys hyödyntää ja kehittää tarpeitaan tuottavalla tavalla
Teorian mukaan tarpeet eivät tyydyty missään hierarkkisessa järjestyksessä. Useampikin tarvetaso voi aktivoitua samanaikaisesti. Tarvetasolta toiselle ei siirrytä vain täyttymyskasvuprosessissa, vaan myös turhaumataantumaprosessissa eli frustraatiossa. Jos ylemmän tason tarpeen täyttäminen epäonnistuu, palataan konkreettisempiin tavoitteisiin. Ylemmän tason tarpeen tyydytyksen puute, tekee alemman tason tarpeet tärkeämmiksi. Mutta paluu alemman tason tarpeisiin on vain väliaikaista, sillä mahdollisuuksien mukaan ihminen pyrkii tyydyttämään ylemmän tason tarpeitaan. Jos kasvun tarve jää tyydyttämättä, keskittyy ihminen liittymisen tarpeiden tyydyttämiseen. Alderferin mukaan tavoitteiden saavuttaminen johtaa entistä korkeampien tavoitteiden saavuttamiseen ja epäonnistuessa siirrytään tyydyttämään muita tarpeita väliaikaisesti. Mitä enemmän ihminen tyydyttää kasvun tarpeitaan, sitä enemmän hän pyrkii kehittämään itseänsä.
McClellandin suoritusarvoteoria

David McClelland lähti tutkimaan motivaatiota tiiminsä kanssa pelkästään ylimmistä tarpeista, koska hänen mukaansa Maslowin perustarpeet ovat synnynnäisiä eivätkä opittuja. Hän jakoi siis tarpeet opittaviin ja synnynnäisiin, ja hänen tutkimuksensa keskittyvät vain opittavaan osaan. Hän jakoi tarpeet seuraavasti:
Suoriutumisen tarve (need of achievement): tarve menestyä ja pyrkiä eteenpäin elämässä
Liittymisen tarve (need of affiliation): tarve ihmissuhteisiin ja halu olla ihmisten kanssa
Vallan tarve (need of power): halu vaikuttaa muiden tekemisiin ja saada muut tekemään asioita, mitä he eivät normaalisti tekisi.
Joillakin ihmisillä on pakottava halu menestyä. He tavoittelevat mieluummin henkilökohtaista menestystä kuin siitä saatavia palkkiota. Tämä tarve on suoriutumisen tarve. McClellandin mukaan korkean suoriutumistarpeen omaavat henkilöt eroavat muista siten, että he haluavat tehdä asiat paremmin kuin ne on tehty aikaisemmin. Siksi he hakeutuvat tehtäviin, joissa he voivat olla henkilökohtaisesti vastuussa suorituksesta ja ratkaisujen keksimisestä. Tehtävästä saadaan nopeasti palautetta, joten he voivat nähdä kehityksensä suunnan. Nämä henkilöt eivät ole uhkapelureita: he ottavat vain tehtäviä, jotka eivät ole liian helppoja tai vaativia ja haluavat itse olla vastuussa kaikesta, jottei mikään jää sattuman varaan.
Korkean liittymisen tarpeen henkilöt haluavat olla pidettyjä ja muiden hyväksymiä. He hakeutuvat mieluummin tehtäviin, joissa tehdään yhteistyötä kuin kilpailullisiin tehtäviin. Heidän suosimissaan organisaatioissa päätökset tehdään korkeassa yhteisymmärryksessä.
Ihmisillä, joilla on korkea vallan tarve, on halu olla ”johdossa”. He haluavat vaikuttaa ihmisiin, kontrolloida muita ja olla vaikutusvaltaisia. He hakeutuvat kilpailullisiin ja asemapohjaisiin tilanteisiin ja ovat enemmän huolissaan arvovaltansa kasvattamisesta kuin suorituksen tehokkuudesta.
Puka-Puka

| Puka-Puka |
| --- | --- |
 Näkymä Teonemahinaan
 Puka-Pukan sijainti Tuamotusaarilla
Valtio:  Ranska
Territorio:  Ranskan Polynesia
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Raphaël Villant
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8 km²
Väkiluku (2017):  163
 – Väestötiheys:  20,4 as./km²
Postinumero:  98774
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Puka-Puka on kuudesta saaresta koostuva atolli Ranskan Polynesiassa. Se kuuluu Tuamotu-saariin, ja muodostaa oman kuntansa. Saarista yksi on asuttu.
Puka-Pukan saaret ovat kuivia korallisaaria. Puka-Puka oli alun perin asumaton, mutta sittemmin Tahitilta on muuttanut sinne väestöä. Vuonna 2017 Puka-Pukan asukasluku oli 163. Atollin ainoa kylä on sen pääsaaren länsirannikolla sijaitseva Teonemahina, jossa on noin 110 asukasta. Vuonna 1996 taifuuni tuhosi kylän, mutta se rakennettiin uudelleen ranskalaisten avustuksella.
Ennen saaren vakituista asuttamista siellä kävivät toisinaan Fakahinan saaren asukkaat.
Puka-Puka oli ensimmäinen Tuamotun atolleista, jonka Fernão de Magalhães löysi vuonna 1521.
Puka-Pukalla ei ole satamaa eikä lentokenttää. Sinne on mahdollista päästä ainoastaan pienellä veneellä tyynellä säällä. Puka-Puka on sijainniltaan Tuamotun atolleista syrjäisin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puka-Puka Wikimedia Commonsissa
Ranskan Polynesian saaret
| --- | --- |
Australsaaret:  Îles Maria  Marotiri  Raevavae  Rapa  Rimatara  Rurutu  Tubuai 
Gambiersaaret:  Akamaru  Angakauitai  Aukena  Kamaka  Kauku  Kouaku  Makapu  Makaroa  Mangareva  Manui  Mekiro  Papuri  Puaumu  Taravai  Temoe  Tokorua  Totegengie 
Marquesassaaret:  Eiao  Hatutu  Motu Iti  Motu Oa  Motu One  Nuku Hiva  Ua Huka  Ua Pu  Fatu Hiva  Fatu Huku  Hiva Oa  Moho Tani  Motu Nao  Tahuata  Terihi 
Seurasaaret:  Motu One  Bora Bora  Huahine  Maiao  Maupiti  Mehetia  Moorea  Mopelia  Raiatea  Scilly  Tahaa  Tahiti  Tetiaroa  Tupai 
Tuamotusaaret:  Ahe  Akiaki  Amanu  Anuanuraro  Anuanurunga  Fakarava  Fangataufa  Hao  Hereheretue  Hikueru  Makatea  Manihi  Mataiva  Matureivavao  Mururoa  Napuka  Nukutavake  Nukutepipi  Pinaki  Puka-Puka  Pukarua  Reao  Takapoto  Takaroa  Tematangi  Tenararo  Tenarunga  Tepoto Nord  Tepoto Sud  Tikehau  Tikei  Vahanga  Vahitahi  Vairaatea
Musta Leski (Natasha Romanoff)

| Musta Leski |
| --- | --- |

Luoja(t):  Stan Lee, Don Rico & Don Heck
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Tales of Suspense #52 (1964)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Natasha Alianovna Romanova
Status:  Aktiivinen
Ryhmäsidokset:  Kostajat, YPKVV
Edelliset ryhmäsidokset:  KGB, Ukonnuolet
Henkilöllisyydet:  Nancy Rushman, Laura Matthers, Natasha Romanoff
Voimat:  Hidastettu ikääntymisprosessi, tehostettu immuniteetti. Olympiatason voimistelija, kokenut sotilas ja vakooja. Kyky hypnotisoida.
Natasha Alianovna Romanova alias Natasha Romanoff on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä venäläinen vakooja ja alkuperäinen moderni Musta Leski. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen Tales of Suspense -lehden numerossa 52 vuonna 1964. Hahmon loivat Stan Lee, Don Rico ja Don Heck.
Historia > Varhainen elämä

Natasha syntyi Stalingradissa (nyttemmin Volgograd). Hänen vanhempansa kuolivat tulipalossa Natashan ollessa vielä lapsi. Natashan pelasti liekeistä mies nimeltään Ivan Petrovitch, joka otti nuoren Natashan huostaansa. Myöhemmin KGB koulutti hänestä yhdessä muiden lukuisten nuorten naisten kanssa vakoojan ja harjaannutti Natashan myös voimistelussa ja kamppailulajien taidossa. Venäläiset tiedemiehet varustivat hänet korkeateknologisilla aseilla, joista tunnetuimmat ovat ranteisiin asennetut energia-aseet, joiden ammuksia Natasha kutsuu "Lesken pistoiksi". Hänelle annetaan koodinimi Musta Leski ja Natashan mieleen asennetaan vääriä muistoja, joiden tarkoitus on taata Lesken lojaalisuus. Esiintyessään ensimmäisiä kertoja sarjakuvien sivuilla Leski ei käyttänyt naamiota tai supersankareille tyypillistä asua. Hänen asunaan oli aamutakki. Myöhemmin Musta Leski siirtyy toimimaan Yhdysvaltoihin ja kehittää romanttisen ihastuksen Haukansilmää kohtaan.
Historia > Kostajat

Natasha kasvaa varsinaiseksi femme fataleksi, jonka ensimmäinen tehtävä on vietellä amerikkalainen asetehtailija Tony Stark. Jouduttuaan kahnauksiin Starkin alter egon, eli Rautamiehen kanssa, Musta Leski loikkaa Yhdysvaltoihin ja liittyy Kostajiin naamiosankarina.
Musta Leski muissa medioissa > Elokuvat

Lions Gate Entertainment ilmoitti vuonna 2004, että se tekee kokoillan elokuvan Natasha Romavnovista ja että David Hayterillä oli tekeillä käsikirjoitus. Lions Gate kuitenkin hylkäsi.
Musta Leski esiintyi vuonna 2006 Lions Gate Entertainmentin tuottamissa animaatioelokuvissa Ultimate Avengers ja Ultimate Avengers 2, jossa hahmon äänenä toimi Olivia d’Abo.
Musta Leski muissa medioissa > Marvel Cinematic Universe

Musta Leski on esiintynyt Marvel Cinematic Universen elokuvissa vuodesta 2010 alkaen näyttelijänä Scarlett Johansson.
Hahmon ensiesiintyminen oli elokuvassa Iron Man 2. Hän oli Tony Starkin uutena assistenttina esiintynyt peitetehtävissä oleva S.H.I.E.L.D.:n agentti.
Johansson jatkoi roolissa myös elokuvissa The Avengers (2012), Captain America: The Return of the First Avenger (2014), Avengers: Age of Ultron (2015), Captain America: Civil War (2016), Avengers: Infinity War (2018) ja Avengers: Endgame (2019), tehden myös lyhyen esiintymisen elokuvassa Captain Marvel (2019).
Vuonna 2021 sai ensi-iltansa Mustan Lesken sooloelokuva Black Widow, joka kertoi hahmon jälleenkohtaamisesta ennen menneisyytensä kanssa ja ihmisten, jotka hän tunsi ennen S.H.I.E.L.D.:iin liittymistä.
Lake Bell ääninäyttelee vaihtoehtoisten aikajanojen versioita Natasha Romanoffista Disney+-animaatiosarjassa What If...? (2021–2024). Tunnetuin näistä varianteista esiintyy sarjan kahdeksannessa jaksossa ”Mitä jos... Ultron voitti?”, jossa Ultron oli onnistunut tekemään Visionista. Romanoff ja Clint Barton olivat ainoat eloonjääneet, ja matkustivat Siperiaan etsimään yhtä Arnim Zolan tietoisuuden digitaalisista kopioista, jotta tämä voisi hakkeroida ja eliminoida Ultronin. Ensimmäisen tuotantokauden päätösjakson,  ”Mitä jos... Seuraaja rikkoisi valansa?”, lopussa, Multiversumin Vartijat saapuivat kyseiseen universumiin ja Romanoff liittyi heihin auttaakseen heitä voittamaan Ultronin. Toisin kuin muut Vartijat, Romanoff ei enää palannut omaan elottomaan universumiinsa, vaan Seuraaja lähetti hänet universumiin, joka nähtiin aiemmin sarjan kolmannessa jaksossa ”Mitä jos... maailma menettäisi suurimmat sankarinsa?”. Oheismateriaalissa variantin nimi on Post-apokalyptinen Musta Leski (engl. Post-Apocalyptic Black Widow).
Musta Leski muissa medioissa > Videopelit

Musta Leski esiintyy ei-pelattavana hahmona 2005 valmistuneessa The Punisher-videopelissä.
Musta Leski esiintyy myös Marvel: Ultimate Alliancen PlayStation Portable -versiossa pelattavana hahmona. Pelissä pelaajat epäilevät Mustan Lesken olevan kaksoisagentti, mutta lopulta paljastuukin tämän olevan YPKVV:n juoni Tohtori Doomin suunnitelmien selvittämiseksi.
Musta Leski esiintyi ei pelattavana hahmona pelissä Spider-Man: Web of Shadows.
Musta Leski muissa medioissa > Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1966 | Margaret Griffin | The Marvel Super Heroes |  |  |
| 2004 | Saffron Henderson |  |  | The Punisher |
| 2006 | Olivia d’Abo |  | Ultimate Avengers Ultimate Avengers 2 |  |
| 2006 | Nika Futterman |  |  | Marvel: Ultimate Alliance |
| 2008 | Salli Saffioti |  |  | Spider-Man: Web of Shadows |
| 2009 | Lena Headey | The Super Hero Squad Show |  |  |
| 2010 2012 2014–2016 2018–2019 2021 | Scarlett Johansson |  | Iron Man 2 The Avengers Captain America: The Return of the First Avenger Avengers: Age of Ultron Captain America: Civil War Avengers: Infinity War Captain Marvel Avengers: Endgame Black Widow | Lego Marvel's Avengers |
| 2010 | Catherine Campion |  |  | Iron Man 2 |
| 2010–2012 | Vanessa Marshall | The Avengers: Earth’s Mightiest Heroes |  |  |
| 2013–2021 | Laura Bailey | Avengers Assemble Ultimate Spider-Man Spider-Man |  | Marvel’s Avengers |
| 2021 2023 | Lake Bell | What If...? |  |  |
Triviaa

Natasha on venäjänortodoksi.
Kongon demokraattisen tasavallan kielet

| Kongon demokraattinen tasavalta |
| --- | --- |
 Kongon demokraattisen tasavallan neljän kansallisen kielen puhuma-alueet.
Virallinen:  ranska
Tunnustetut:  kituba, lingala, swahili, luluanluba
Viittomakielet:  ranskankielisen Afrikan viittomakieli, amerikkalainen viittomakieli
Näppäimistöasettelu:  AZERTY 
Kongon demokraattinen tasavalta on yksi maailman kielellisesti monimuotoisimmista maista, ja siellä puhutaan yli 200 eri kieltä. Kongon demokraattisen tasavallan virallinen kieli ja hallinnon ja koulutuksen on ranska, minkä lisäksi maan neljä kansallista kieltä ovat kituba, swahili, luluanluba ja lingala. Lingalaa puhutaan eniten maan luoteisosassa, swahilia idässä, kitubaa lounaassa ja luluanlubaa kaakossa.
Maan asukkaista 77 prosenttia on lukutaitoisia.
Virallinen kieli

Siirtoma-ajalta periytyvä ranska on Kongon demokraattisen tasavallan virallinen kieli, ja sitä käytetään etenkin koulutuksessa ja hallinnossa sekä maan eri etnisten ryhmien välisenä lingua francana. Maan asukkaista hieman yli puolet osaa kieltä.
Kansalliset kielet

Vaikka perustuslaki määrittelee yhdeksi kansalliseksi kieleksi kikongon, laajemmin käytetään todellisuudessa siihen pohjautuvaa kreolikieltä kitubaa. Kieltä käytetään muun muassa Kwilun, Kwangon ja Keski-Kongon maakuntien hallinnossa sekä monien kaupunkien pääkielenä.
Alkujaan Ylä-Kongon alueelta Keski-Kongoon levittäytynyt bantukieli lingala kehittyi yleiskieleksi siirtomaakaudella ja on nykyisin yksi pääkaupunki Kinshasan tärkeimmistä kielistä. Swahili taas on Itä-Afrikan yleiskieli, ja sitä käytetään etenkin Kongon itäosissa.
Luluanlubaa eli tshilubaa puhutaan Kasain alueella, minkä lisäksi Katangan maakunnassa puhutaan sen läheistä sukukieltä katanganlubaa.
Muut kielet

Kongon demokraattisen tasavallan pienempiä kieliä ovat muun muassa lunda, budza, lendu, azande, komo, chokwe ja nande. Viittomakielinä käytetään pääasiassa ranskalaista ja amerikkalaista viittomakieltä sekä Kongon demokraattisen tasavallan viittomakieltä.
Akantit

| Akantit |
| --- | --- |
 Balkaninakantti Acanthus hungaricus.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Akanttikasvit Acanthaceae
Suku::  Akantit Acanthus  L.
Katso myös
   Akantit Wikispeciesissä   Akantit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Akantit (Acanthus) on lämpimässä ilmastossa viihtyvien kukkivien kasvien suku, johon kuuluu noin 30 lajia. Useimmat kasvavat villeinä Välimeren seudulla tai Aasiassa. Muutamia lajeja viljellään koristekasveina.
Tuntomerkit

Akantit kasvavat noin metrin korkuisiksi. Niiden lehdet ovat huomiota herättävän kookkaita ja piikkisiä. Verhiön suojuslehdet ovat myös piikkisiä. Kukat sijaitsevat pitkissä ja tiheissä tähkissä; violetinvärinen verhiö näyttää kukan ylähuulelta; teriö on valkoinen, vaaleanpunainen tai malvanvärinen.
Lajeja

Acanthus eminens – afrikanakantti
Acanthus hungaricus (syn. Acanthus balcanicus) – balkaninakantti
Acanthus mollis – kreikanakantti
Acanthus spinosus – piikkiakantti
Acanthus syriacus – syyrianakantti
Acanthus ebracteatus – rauta-akantti
Acanthus ilicifolius – mangroveakantti
Lajeista balkaninakantti, kreikanakantti ja piikkiakantti ovat kotoisin Välimeren maista.
Käyttö

Akantin lehtiä jäljittelevä koristekuvio on yleinen ornamentti, muun muassa korinttilaisen pylvään kapiteelissa.
Trooppisen Aasian akanttilajia rauta-akanttia (Acanthus ebracteatus) käytetään paikallisesti yskänlääkkeen aineosana.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Acanthus
Suomen Lajitietokeskus: Akantit – Acanthus
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158091  Wikispecies: Acanthus  APDB: 187685  APNI: 72699  CoL: MG6  eFloraSA: Acanthus  EoL: 60940  EPPO: 1ACUG  FloraBase: 22079  FNA: 100149  FoAO2: Acanthus  FoC: 100149  FoIO: ACASYR  GBIF: 3173198  GRIN: 61  iNaturalist: 70046  IPNI: 344-1  IRMNG: 1383258  ITIS: 500674  NBN: NHMSYS0000455548  NCBI: 13326  NZOR: 4c7bd087-c1f4-4fbd-8fe7-2c5d367a022b  Open Tree of Life: 828090  PLANTS: ACANT7  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:344-1  Tropicos: 40030167  VicFlora: b6ed3921-fa65-48ee-91f1-25abfb80da2b  WFO: wfo-4000000168  WoRMS: 344738
Palkomahongit

| Palkomahongit |
| --- | --- |
 Afzelia rhomboidea
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Palkomahongit Afzelia  Sm.
Katso myös
   Palkomahongit Wikispeciesissä   Palkomahongit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Afzelia africana
Palkomahongit (Afzelia) on hernekasvisuku (heimo Fabaceae). Siihen kuuluu 12 afrikkalaista ja aasialaista puulajia.
Tuntomerkit

Suvun erikoistuntomerkki on kukassa, jossa on neljä erillistä verholehteä, mutta vain yksi terälehti (muut joko puuttuvat kokonaan tai ovat surkastuneita). Hetiö käsittää viisi toiminnallista hedettä ja kaksi joutohedettä. Palot ovat pitkulaisia, puutuneita, ja niissä on mustia siemeniä, jotka ovat punakeltaisen tai punaisen siemenvaipan ympäröimiä.
Käyttö

Monet lajeista tuottavat puuainesta, joka on käyttökelpoista huonekaluihin ja paikallisesti rakennuksiin. Tunnetuin näistä lajeista on länsiafrikkalainen Afzelia africana, jota käytetään myös koristepuuna. Se kasvaa metsänreunamilla ja savanneilla ja saavuttaa n. 30 metrin korkeuden. Sen kukat ovat tuoksuvia; terälehti on valko- ja punasuoninen. Lehdet ovat parilehdykkäisiä ja nahkeita.
Lajeja

Palkomahonkilajit nykyisin ovat:
Afzelia africana
Afzelia bella
Afzelia bipindensis
Afzelia cambodensis
Afzelia javanica
Afzelia martabanica
Afzelia pachyloba
Afzelia parviflora
Afzelia peturei
Afzelia quanzensis – angolanpalkomahonki
Afzelia rhomboidea (syn. Intsia acuminata – filippiinienmerbaupuu)
Afzelia xylocarpa
Aiheesta muualla

ITIS: Afzelia (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Afzelia (englanniksi)
Flora of China: Afzelia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q311373  Wikispecies: Afzelia  APDB: 187864  APNI: 77560  BioLib: 108212  CoL: 99D6N  EoL: 53596  EPPO: 1AFZG  FoC: 100759  GBIF: 2968148  GRIN: 273  iNaturalist: 141996  IPNI: 331326-2  IRMNG: 1307481  ITIS: 500709  NCBI: 162640  Open Tree of Life: 301500  PLANTS: AFZEL  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:331326-2  Tropicos: 40033928  WFO: wfo-4000000874
Otto Hautakoski

Otto Verner Hautakoski (5. toukokuuta 1895 Kokkola – 27. heinäkuuta 1948) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Abraham Hautakoski ja Maria Kåla. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Lempi Maria Veijalaisen kanssa.
Opinnot

Hautakoski kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja suoritti myöhemmin kansakoulun kurssin. Hän suoritti Taistelukoulun vuosina 1933–1934.
Jääkäriaika

Tämä kokkolalainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Hautakoski saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan ja otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Rajamäellä, Tarpilassa ja Raivolassa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Hautakoski palveli sisällissodan jälkeen 2. Jääkärirykmentin 2. pataljoonassa (myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti 2:n ja Savon jääkärirykmentin 2. pataljoona, Käkisalmen jääkäripataljoona Savon prikaatissa ja uudelleenmuodostetun Savon jääkärirykmentin I pataljoona). Hän toimi joukkueenjohtajana eri komppanioissa ja 31. lokakuuta 1922 alkaen 4:nnen ja myöhemmin 1. komppanian vääpelinä. Hautakoski osallistui myös Aunuksen retkikunnan mukana Porajärven seudun taisteluihin.
Talvi- ja Jatkosota

Hautakoski osallistui talvisotaan komppanianvääpelinä Osasto Långhjelmissa ja osallistui taisteluihin Summassa, Kämärällä, Pilppulassa ja Talissa. Välirauhan ja Jatkosodan puhjetessa hän palveli 2. Armeijakunnan 2. tykkikomppanian vääpelinä, missä hän toimikin aina vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet siirrettiin Sotavankileiri 41. Vartiokomppanian päälliköksi. Jatkosodassa hän osallistui taisteluihin Hopeasalmella, Munasuolla, Kuolemajärvellä, Terijoella, Inoossa ja Karhumäessä.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen Hautakoski toimi Jalkaväkirykmentti 1:n Aliupseerikoulun vääpelinä, josta hänet siirrettiin Esikuntakomppanian vääpeliksi ja edelleen komppaniaan vääpeliksi. Hänet on haudattu Heinolaan.
Jääkäripataljoonan 2. komppania.