stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tarton yliopisto
Historia > Ruotsin vallan aika

Liivinmaan kenraalikuvernööri Johan Skytte perusti Ruotsin vallan aikana vuonna 1630 Tarttoon Ruotsin mallin mukaisen kymnaasin. Tuolloin laitoksessa toimi kahdeksan professoria ja siellä opetettiin klassisia kieliä sekä seitsemää vapaata taidetta. Liivinmaan kenraalikuvernöörin mukaan laitoksessa opiskelun piti olla mahdollista sekä aatelin, porvareiden että talonpoikien lapsille, mutta käytännössä talonpoikien lapsien oli hyvin vaikeaa päästä sinne opiskelemaan. Kymnaasin esiasteena toimi triviaalikoulu. Vuonna 1632 kymnaasia laajennettiin yliopistoksi, mikä lienee ollut suunnitteilla jo kymnaasin perustamisesta lähtien.
Kustaa II Aadolf allekirjoitti Tarton yliopiston perustamiskirjan sotaleirissään Nürnbergin lähellä kesällä 1632. Hankkeen isänä voidaan kuitenkin pitää kenraalikuvernööri Johan Skytteä, joka oli pyytänyt kymnaasin laajentamista yliopistoksi kuninkaalta. Skytte oli aiemmin toiminut Uppsalan yliopiston kanslerina. Uuden yliopiston viralliseksi nimeksi tuli Academia Dorpatensis eli Tarton akatemia. Tuon nimityksen rinnalla alettiin käyttää nimitystä Academia Gustaviana Kustaa II Aadolfin mukaan.
Tarton yliopistolle annettiin Uppsalan yliopiston mukaiset privilegiot, joilla se sai laajan autonomian ja verovapauden. Yliopistoon perustettiin teologinen, filosofinen, lainopillinen ja lääketieteellinen tiedekunta. Kaikki opiskelijat opiskelivat ensin kuusi vuotta filosofisessa tiedekunnassa. Tämän jälkeen erikoistuttiin johonkin muuhun tiedekuntaan, jossa opiskeltiin kolme vuotta. Yliopisto nosti Tarton jälleen Baltian kulttuurielämän keskukseksi. Vuosina 1632–1656 yliopistossa toimi 30 professoria, joista suurin osa oli saksalaisia. Samoina vuosina ylioppilaita oli 1 016. Professorien joukossa oli myös yhdeksän ruotsalaista ja yksi suomalainen, Michael Savonius.
Yliopiston toiminta loppui jo vuonna 1656, kun venäläiset miehittivät Tarton. Vuosina 1656–1665 yliopisto toimi Tallinnan kymnaasin tiloissa. Tuona aikana ylioppilaita oli 1 065. Yliopisto palasi toimintaan Tartossa vuonna 1690, mutta se jouduttiin siirtämään Pärnuun suuren Pohjan sodan tieltä. Pärnussa se toimi vuoteen 1710, kunnes se suljettiin sodan ja ruton takia. Vuosina 1690–1710 yliopistossa toimi 26 professoria, joista 22 oli ruotsalaisia ja neljä saksalaisia. Ruotsalaistumisen takia yliopiston senaatissa käytettiin vain ruotsia. Opetuskielenä toimi latina.
Historia > Itsenäisessä Virossa ja toinen maailmansota

Viro julistettiin itsenäiseksi 24. helmikuuta 1918, mutta itsenäisyyttä kesti vain päivän ennen kuin saksalaiset miehittivät maan 25. helmikuuta. Saksalaiset muuttivat Tarton yliopiston jälleen Landsuniversitätiksi, joka avattiin syyskuussa juhlamenoin. Sen kuraattoriksi tuli Theodor Schiemann, joka oli opettanut baltiansaksalaisten historiaa Berliinin yliopistossa. Opettajat tuotiin samoin Saksasta. Saksa solmi aselevon vallankumouksen seurauksena 11. marraskuuta 1918, ja 13. marraskuuta virolaiset saivat vallan miehittäjiltä pohjois-Virossa. Seurasi kuitenkin Neuvosto-Venäjän hyökkäys Viroon. Alkanut Viron vapaussota päättyi Tarton rauhaan ja virolaisten voittoon.
Tarton yliopisto avasi ovensa vapaussodan ollessa vielä käynnissä, 1. joulukuuta 1919. Yliopisto julistettiin venäjänkielisen sijaan vironkieliseksi. Professorikuntaa saatiin Suomesta, kuten kielitieteilijä Lauri Kettunen, historioitsija Arno R. Cederberg, matemaatikko Kalle Väisälä ja arkeologi Aarne Michaël Tallgren. Vuodesta 1920 yliopistossa toimi seitsemän tiedekuntaa, joista uusia olivat eläinlääketieteellinen ja maataloustieteellinen tiedekunta. Myöhemmin perustettiin myös teknillinen ja taloustieteellinen tiedekunta. 1920- ja 1930-luvuilla suurin tiedekunta oli oikeustieteellinen. Vuonna 1920 yliopisto sai jälleen autonomian, joka kuitenkin poistettiin vuonna 1936. 1926 oppilaista 81 % oli virolaisia, 8 % baltiansaksalaisia, 5 % juutalaisia ja 4 % venäläisiä. Oppilaiden määrä oli huipussaan vuonna 1926, jolloin yliopistossa oli 4 700 ylioppilasta, Ylioppilaiden määrä vakiintui kuitenkin 1930-luvulla 3 000:een. Vielä vuonna 1925 neljännes luennoista pidettiin saksaksi, mutta vuonna 1931 jo 90 % luennoista oli viroksi. Kansalliset oppiaineet olivat tärkeällä sijalla. Merkittäviä yliopiston fennougristeja olivat muun muassa Julius Mark ja Julius Mägiste. Itsenäisyyden aika loppui neuvostomiehitykseen kesäkuussa 1940.
Neuvostokaudella 1940–1941 kaikki opiskelija- ja akateemiset järjestöt kiellettiin ja yhteydet länteen katkesivat. Käyttöön tuli neuvostoliittolainen opetussuunnitelma, jossa opetettiin marxilais-leninististä ideologiaa sekä Neuvostoliiton historiaa. Valta siirtyi saksalaisille näiden vallatessa Tarton 25. heinäkuuta 1941. Saksan miehityshallinto aikoi ensin perustaa Ostland-Universität-nimisen laitoksen, jossa opetuskielenä olisi käytetty saksaa. Suunnitelmasta kuitenkin luovuttiin ja hallinto annettiin virolaisille. Sodan aikana tärkeimmiksi tiedekunniksi nousivat lääketieteellinen, eläinlääketieteellinen ja maataloustieteellinen tiedekunta. Sodan aikana yliopisto menetti 22 rakennustaan ja monet opettajistaan.
Historia > Neuvostoaika

Neuvostoaikana Tarton yliopisto avattiin uudelleen nimellä Tartu Riiklik Ülikool eli Tarton valtionyliopisto. Opettajia jouduttiin tuomaan idästä, koska suurin osa opettajakunnasta oli paennut länteen tai kyyditetty GULAG-leiristöön. Pakollisiksi aineiksi yliopistossa tuli marxismi-leninismin perusteet, dialektinen ja historiallinen materialismi ja poliittinen taloustiede. Nomenklatuuraan kuuluivat rehtori, vararehtorit, puoluekomitean sihteeri ja joidenkin oppituolien johtajat.
Kommunistisella puolueella, Komsomolilla ja ammattiyhdistyksillä oli omat elimensä yliopistossa. Teologinen tiedekunta oli suljettu jo vuonna 1940 ja taloustieteellinen tiedekunta siirrettiin Tallinnaan. Tarttoon perustettiin vuonna 1950 Viron maatalousakatemia, johon siirrettiin maataloustieteiden ja eläinlääketieteen opetus. Ruotsin aika häivytettiin yliopiston historiasta ja vuonna 1952 vietettiin yliopiston niin sanottua 150-vuotisjuhlaa. Kuitenkin jo vuonna 1982 vietettiin yliopiston 350-vuotisjuhlaa. Vuonna 1946 Tartossa aloitti Viron SNT:n tiedeakatemia, josta tuli yliopistoa enemmän rahoitettu tutkimustoiminnan ja tieteen valvonnan keskus. Tämä vähensi Tarton yliopiston merkitystä, josta tuli lähinnä akateemisen perusopetuksen jakaja. Tartto oli pitkään opiskelijamäärältään suurin korkeakoulu Virossa, mutta se menetti asemansa Tallinnan polytekniselle instituutille, jossa oli 9 872 ylioppilasta 1981–1982, kun Tartossa samaan aikaan opiskeli 7 701 ylioppilasta. Vuonna 1975 tuli voimaan määräys, jonka mukaan kandidaatin- ja tohtorinväitöskirjat tuli julkaista venäjäksi. Vuosina 1989–1992 yliopistossa suoritettiin rakenteellisia muutoksia, joilla palautettiin vanhoja akateemisia oppiaineita ja tapoja. Viro itsenäistyi jälleen vuonna 1991.
Historia > Uudelleen itsenäistymisen jälkeinen aika

Viron vanhimpana ja merkittävimpänä korkeakouluna yliopistolla on keskeinen asema virolaisessa kulttuurissa. Sen venäjän kielen laitos on maailmankuulu korkeatasoisesta opetuksestaan. Opettajia yliopistossa on noin 800 ja opiskelijoita noin 15 000. Yksi yliopiston tavoitteita on kansainvälistyminen. Ulkomaisten opiskelijoiden määrän tavoitteeksi on asetettu kymmenen prosenttia opiskelijoista. Eniten ulkomaisia opiskelijoita on Suomesta. Yliopistoon perustettiin vuonna 2006 humanistisen tiedekunnan viron ja suomalais-ugrilaisen kielitieteen laitokselle suomen kielen ja kulttuurin professuuri, jossa toimessa aloitti Tuomas Huumo, joka on sittemmin ollut vierailevana professorina.
Päärakennuksen takana on yliopiston perustajan Kustaa II Aadolfin patsas. Alkuperäinen Otto Strandmanin veistämä patsas paljastettiin 1928. Patsas poistettiin neuvostovallan aikana vuonna 1950. Elisabeth Tebelius-Myren veisti Fogelbergin kipsiveistoksen mukaan uuden patsaan, joka valmistui vuonna 1992. Uuteen muistomerkkiin saatiin tukea Ruotsista.
Yhteistyö

Tarton yliopistolla on yhteistyösopimukset 79 yliopiston kanssa, jotka sijaitsevat 31 eri maassa. Yhteistyöyliopistojen kanssa vaihdetaan muun muassa oppilaita ja akateemisia työntekijöitä. Yliopistojen välillä järjestetään myös lyhytaikaisia tutkijoiden vaihtoja. Yhteistyöyliopistoja ovat muun muassa Helsingin ja Jyväskylän yliopistot Suomessa, Pietarin yliopisto Venäjällä, Uppsalan yliopisto Ruotsissa ja Melbournen yliopisto Australiassa. Yliopisto ottaa osaa myös Euroopan unionin Erasmus-ohjelmaan. Tarton yliopisto kuuluu myös merkittävän aseman saavuttaneiden yliopistojen Coimbra-ryhmään.
Tiedekunnat ja opetuspaikat

Tarton yliopistossa on yhdeksän tiedekuntaa:
luonnontieteellinen ja teknologian tiedekunta
filosofinen tiedekunta
liikuntatieteiden tiedekunta
lääketieteellinen tiedekunta
matematiikan ja tietojenkäsittelytieteiden tiedekunta
oikeustieteellinen tiedekunta
taloustieteiden tiedekunta
teologinen tiedekunta
yhteiskuntatieteellinen tiedekunta.
Tarton yliopiston yleisiä tutkimusaloja on neljä: luonnon- ja eksaktitieteet, lääketieteet, sosiaalitieteet ja humanistiset tieteet. Yliopisto kuuluu maailman siteeratuimpien yliopistojen kärki-1 %:iin.lähde? Viron kaikista tohtorinväitöskirjoista Tarton yliopistossa tehdään puolet. Vuonna 2009 niitä tehtiin yhteensä sata kappaletta. Yliopistossa julkaistaan myös noin puolet Viron tiedejulkaisuista. Yhdeksän tiedekunnan mukana Tarton yliopiston tutkimuksissa ovat myös osana viisi yliopiston oppilaitosta eli collegea, Viron geenivarasto ja Tarton yliopiston kirjasto. Eniten siteerattuihin yliopiston tukijoihin kuuluvat muun muassa Marlon Dumas, Kaupo Kukli, Ülo Langella, Risto Näätänen, Tammi Liira, Martin Zobel, Hannes Kollist, Richard Villems, Jüri Allik, Urmas Kõljalg, Leho Tedersoo ja Toomas Kivisild. Vuonna 2016 maailman noin 3 100 viitatuimman tutkijan (Highly Cited Researchers) listalla olivat Tarton yliopistosta Tonu Esko, Andres Metspalu, Martin Zobel, ja sivutoimensa kautta Markus Perola.
Yliopistoon kuuluu noin 150 laitoksen lisäksi viisi oppilaitosta (college), joiden sijaintipaikat ovat Tartto, Pärnu, Türi, Narva ja Viljandi.
Tiedekunnat ja opetuspaikat > Hallinto

Ylin päätöksiä tekevä elin on yliopiston valtuusto. Valtuustoon kuuluu yliopiston rehtori, vararehtorit, dekaanit, akateeminen sihteeri, kirjaston johtaja, sekä oppilaskunnan puheenjohtaja. Lisäksi valtuustoon valitaan vaaleilla jäseniä oppilas- ja tiedekunnista. Suurinta valtaa käyttää rehtori, joka valitaan viiden vuoden ajaksi kerrallaan. Vuodesta 2012 Tarton yliopiston rehtorina toimii kuolemaansa asti joulukuussa 2017 Volli Kalm. Rehtori nimittää omat vararehtorinsa, joilla kaikilla on omat vastuualueensa. Rehtori nimittää myös yliopiston johtokunnan, joka on neuvoa antava elin.
Kirjallisuutta

Piirimäe, H. (toim.) 1982: Tartu ülikooli ajalugu I: 1632–1798. Tallinn: «Eesti Raamat» ja «Valgus».
Siilivask, Karl (toim.) 1982: Tartu ülikooli ajalugu II: 1798–1918. Tallinn: «Eesti Raamat» ja «Valgus».
Siilivask, Karl – Palamets, Hillar (toim.) 1982: Tartu ülikooli ajalugu III: 1918–1982. Tallinn: «Eesti Raamat» ja «Valgus».
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tarton yliopiston kotisivu (viroksi)
Tarton yliopiston kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tarton yliopiston professorit ja kunniatohtorit Hietaniemen hautausmaalla
300-vuotias yliopisto: Tartu Ülikool, Suomen Kuvalehti, 09.07.1932, nro 28, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Viron yliopistot |
| --- | --- |
Julkiset:  Tallinna  Tallinnan teknillinen  Tartto  Erikoistuneet: Taideakatemia  Musiikki- ja teatteriakatemia  Turvallisuusakatemia  Ilmailuakatemia  Meriakatemia  Sotilasakatemia  Maatalousyliopisto  Tallinnan ammattikorkeakoulu  Pallas ammattikorkeakoulu 
Yksityiset: Estonian Business School
Kansainväliset: Baltian puolustuskorkeakoulu
Academia Gustavo-Carolina Pärnussa, piirros vuodelta 1699.
Louis Höflingerin piirros Tarton yliopistosta vuodelta 1860.
Tartosta vuonna 1875 valmistunut Wilhelm Ostwald sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1909.
Augustin Louis Cauchy

Augustin Louis Cauchy.
Augustin Louis Cauchy (21. elokuuta 1789 Pariisi – 23. toukokuuta 1857 Sceaux) oli ranskalainen matemaatikko, joka antoi ensimmäisenä täsmällisiä todistuksia analyysin tuloksille ollen siten eräs analyysin pioneereista. Hän keksi myös useita uusia funktioteorian tuloksia ja alkoi ensimmäisenä tutkia permutaatioryhmiä. Lahjakkaana matemaatikkona Cauchy sovelsi uusia tuloksiaan menestyksellä matemaattisiin ongelmiin. Hänen kirjoituksensa käsittävät kaikkia tuon ajan matematiikan ja matemaattisen fysiikan osa-alueita.
Henkilöhistoria

Oltuaan ensin isänsä Louis François Cauchyn (1760–1848) pienessä työpajassa ja saatuaan sittemmin Lagrangen ja Laplacen ystävikseen Cauchy kirjautui sisään École Centrale du Panthéoniin vuonna 1802. Hän jatkoi sieltä École Polytechniquehin vuonna 1805 ja edelleen École nationale des ponts et chausséessiin 1807. Päästyään insinööriksi hän jätti Pariisin ja muutti Cherbourgiin vuonna 1810, mutta palasi terveytensä takia vuonna 1813 Pariisiin, missä Lagrange ja Laplace saivat puhuttua Cauchyn jättämään insinöörin työt ja omistautumaan matemaatikoksi. Hän sai École Polytechniquesta paikan, josta hän tosin luopui vuonna 1830 Louis-Philippen tieltä. Cauchy oleskeli Fribourgissa, Sveitsissä, minkä jälkeen hän sai vastaperustetun matemaattisen fysiikan viran Torinon yliopistossa.
Vuonna 1833 Ranskan syrjäytetty kuningas Kaarle X kutsui Cauchyn lapsenlapsensa opettajaksi. Kaarle korotti Cauchyn paroniksi korvaukseksi opettamisesta. Tämä sopimus salli Cauchyn matkustella ja sitä kautta vapautua syytteistä ja saada suotuisa vaikutelma itsestään, jonka hänen tutkimuksensa olivat aiheuttaneet.selvennä Palattuaan Pariisiin vuonna 1838 Cauchy kieltäytyi tarjotusta virasta Collège de Francessa, mutta vuonna 1848 hän ryhtyi uudelleen virkaansa École Polytechniquessa ja kun virka oli perustettu uudelleen vallankaappauksen jälkeen, Cauchy ja François Arago oli vapautettu vuosimaksuistaan.
Cauchyllä oli kaksi veljeä: Alexandre Laurent Cauchy (1792–1857), josta tuli valitusoikeuden presidentti vuonna 1847 ja kassaatio-oikeuden tuomari sekä Eugène François Cauchy (1802–1877), tiedottaja joka julkaisi myös muutamia matemaattisia papereita.
Ura matemaatikkona

Cauchyn nerokkuutta kuvastaa hänen vuonna 1805 löytämänsä yksinkertainen ratkaisu Apolloniuksen ongelmaan, jossa pyydetään  konstruoimaan kolmea annettua ympyrää sivuava ympyrä. Hän yleisti myös Eulerin monitahokkaita koskevan lauseen vuonna 1811 sekä keksi elegantteja ratkaisuja useisiin muihin ongelmiin. Muistelmissaan hän pitää kuitenkin tärkeimpänä keksintönään aallon leviämistä koskevaa tulosta, joka saavutti Grand Prix of the Institut -palkinnon vuonna 1816. Hänen suurimmat työpanoksensa matemaattisiin tieteisiin kiteytyvät hänen keksimiinsä uusiin matemaattisiin menetelmiin.
Cauchyn suurimmat tieteelliset tuotokset ovat: Cours d’analyse de l'École Polytechnique (1821); Le Calcul infinitésimal (1823); Leçons sur les applications de calcul infinitésimal; La géométrie (1826–1828); sekä myös Courses of mechanics (École Polytechnique), Higher algebra (Faculté des Sciences), ja Mathematical physics (Collège de France).
Hänen tutkielmiensa (yhteensä 789 kappaletta) aiheet käsittelevät sarjaoppia (missä hän kehitti suppenemisen käsitteen), lukuteoriaa, kompleksianalyysiä, differentiaaliyhtälöitä sekä determinantteja. Hän tarkensi analyysin perusteita antaen määritelmän funktion jatkuvuudelle ja todisti ensimmäisenä Taylorin kaavan virheettömästi kehitettyään virhetermille tutun kaavan. Mekaniikassa hän teki useita tutkimuksia soveltamalla jatkuvuuden määritelmää liikkuvan materian yhtälöihin. Optiikassa hän keksi aaltoteorian, ja hänen nimensä on liitetty myös hajoamislakiin. Elastisuudessa hän pani alulle kappaleiden jännitykseen liittyvän tutkimussuuntauksen ja hänen tuloksensa tällä osa-alueella ovat lähes yhtä arvokkaat kuin Simon Poissonin.
Hänen kootut teoksensa, Œuvres complètes d’Augustin Cauchy, on julkaistu 27:ssä osassa.
Kirjallisuutta

Bell, E. T.: Matematiikan miehiä.  ((Men of Mathematics, 1937.) Suomentaneet Helka ja Klaus Vala)  Porvoo:  WSOY, 1963.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Structurae  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Leçons sur le calcul différentiel, 1829.
Tammisalo

| Tammisalo> Tammelund |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Tammisalo korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Kaakkoinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  44
Pinta-ala:  0,73 km² 
Väkiluku:  2 223  (2013)
Väestötiheys:  3056 as./km²
Osa-alueet:  -
Postinumero(t):  00830
Lähialueet:  Roihuvuori Laajasalo Vartiosaari Marjaniemi Herttoniemi
Tammisalo (ruots. Tammelund) on saari ja Helsingin 44. kaupunginosa Itä-Helsingissä. Helsingin piirijaossa se kuuluu Herttoniemen peruspiiriin. Tammisalo on pientaloalue, jolla on asukkaita noin 2 200. Alueen pinta-ala on 0,73 km². Tammisalon lähialueita ovat Roihuvuori pohjoisessa, Herttoniemenranta lännessä ja Laajasalo etelässä. Tammisaloa ympäröiviä vesialueita ovat Porolahti, Tiiliruukinlahti, Jatasalmi ja Strömsinlahti. Lisäksi Tammisalon erottaa Roihuvuoresta Tammisalon kanava ja Laajasalosta Laajasalon kanava.
Tammisalon postinumeroalue 00830 on Suomen seitsemänneksi suurituloisin: sen täysi-ikäisistä asukkaista 51,9 prosenttia kuului vuonna 2021 maan hyvätuloisimpaan viidennekseen.
Historia > Alue

Nykyisen Tammisalon alue oli alkujaan osa Laajasalon (Degerön) saarta. Sen erotti manteresta nykyisen Tammisalon kanavan kohdalla ollut salmi, joka kuitenkin maatui umpeen jo 1700-luvulla. Myöhemmin, 1800-luvun lopulla, alueen muuhun Laajasaloon yhdistäneen kannaksen poikki rakennettiin Laajasalon kanava.
Tammisalo erotettiin Herttoniemen kartanosta 1888, kun Bergbomin veljeksistä Karl Zachris Bergbom luopui osuudestaan kartanoon ja sai korvaukseksi nykyisen Tammisalon alueen. 1800-luvulla Tammisalo oli lähinnä maaseutua ja herrasväen kesänviettopaikka. 1920-luvulla tontteja alettiin jakaa. Tammisalon aika pientalokaupunginosana alkoi 1950-luvun ja 1960-luvun vaihteessa. Tällöin vanhoja kapeita sorateitä alettiin leventää ja päällystää.
Historia > Nimi

Tammisalon suomenkielinen nimi on otettu käyttöön vasta vuoden 1950 asemakaavassa. Ruotsinkielinen nimi Tammelund (alkujaan Tammerlund) on 1700-luvun lopulta. Tammisaloa on aikaisemmin kutsuttu myös muilla nimillä, kuten Klobben.
Luonto > Kasvisto

Tammisalo on luonnonläheistä aluetta, mutta rakentaminen on jättänyt suurimman osan alkuperäisestä luonnosta alleen. Vanhoja lajeja, jota yhä Tammisalosta löytyy, ovat muun muassa pähkinäpensas ja tervaleppä. Vanhoja peltoja ei enää ole Tammisalossa jäljellä, koska ne ovat rakennuksen ja kehityksen myötä hävinneet.
Luonto > Eläimistö

Tammisalossa tavataan tyypillisiä kaupungin eläimiä, kuten oravia ja rusakoita. Myös fasaaneja, kettuja ja siilejä esiintyy, jotka harvemmin elävät kaupungeissa.
Luonto > Puistot

Tammisalossa on lukuisia puistoja, joiden luonto on paikoin hyvinkin erilaista. Tammisalossa on niin oikeita leikkipuistoja kuin enimmäkseen kasvistoista koostuvia. Myös hiekkakenttiä on.
Luonto > Puistot > Väylänsuun puisto

Väylänsuun puiston hallitseva puulaji on tervaleppä. Puistosta on näkymä Tiiliruukinlahdelle.
Luonto > Puistot > Kummellehto

Kummellehto on korkealla mäellä sijaitseva pieni puisto. Kummeltie jakaa puiston kahteen osaan, joista toisen läpi kulkee polku Vanhalleväylälle.
Luonto > Puistot > Tiiliruukin puisto

Tiiliruukin puisto sijaitsee Tiiliruukinlahden rannalla. Puistossa on pienet pitkospuut.
Luonto > Puistot > Leppisaaren puisto

Leppisaaren puisto on kuuluisa pähkinäpensaistaan.
Luonto > Puistot > Pyörökiven puisto

Pyörökiven puisto on suhteellisen suuri puistoalue Tiiliruukinlahden pohjukassa. Puiston läpi kulkee polku, joka joskus on tulvivan veden katkaisema. Rannalla olevilta penkeiltä avautuu näkymä lahden yli kohti Herttoniemen kartanon puistoa.
Luonto > Puistot > Rajaveräjänlehto

Rajaveräjänlehto on pieni kaksiosainen puisto. Siellä on mäki, jolla kasvaa mäntyjä. Pätkä 1700-luvun tietä Laajasalosta Viikkiin on vielä lehdossa jäljellä.
Luonto > Puistot > Tammisalon puisto

Tammisalon puisto Tammisalon suurin puisto. Se on kolmiosainen ja mäntyvaltainen. Yksi osa on Jatasalmen rannalla, toinen enemmän sisämaassa ja kolmas Paasirinteen reunalla.
Luonto > Puistot > Vanhanväylän puisto

Vanhanväylän puisto on Tammisalon kanavan rannalla sijaitseva suuri puisto. Siellä on kenttä, jossa pidetään joka syksy Elojuhlat.Puisto kunnostettiin vuonna 2007. Myös tulvasuojausta paranettiin, sillä tammikuussa 2005 tulvavedet vyöryivät lähiseudun tonteille myrskyn aikana. Vedenpinta nousi lähes kaksi metriä normaalia korkeammalle. Tammisalon kanavakin tulvi maalle.
Luonto > Puistot > Ruonasalmen puisto

Ruonasalmen puisto sijaitsee aivan Strömsinlahden rannalla. Siellä on myös Tammisalon kanavan toinen päätepiste sekä uimaranta.
Palvelut, tapahtumat ja muu toiminta nykyään > Koulu

Tammisalossa sijaitsee Tammisalon korttelikoulu, jossa toimivat luokat 1-2. Koulu on Tammisalon puiston reunalla Paasitiellä.
Palvelut, tapahtumat ja muu toiminta nykyään > Onnitalon vanhainkoti

Tammisalossa sijaitsee yksityisen säätiön ylläpitämä Onnitalo-vanhainkoti, joka on tunnettu kodinomaisesta, viihtyistä ilmapiiristä sekä hyvästä hoidosta. Onnitalossa on noin 50 asukasta. Talon ruokasalia käytetään aktiivisesti tammisalolaisten yleisötilaisuuksissa. Talon on suunnitellut arkkitehti Irmeli Visanti vuonna 1964.
Palvelut, tapahtumat ja muu toiminta nykyään > Liikenneyhteydet

Tammisaloon kulkee kaksi maantiesiltaa ja kaksi kevyen liikenteen siltaa. Helsingin bussilinja numero 83 Herttoniemen metroasemalta kulkee Tammisalon läpi, lisäksi sinne kulkee 82B Herttoniemestä iltaisin ja 95N keskustasta öisin.
Palvelut, tapahtumat ja muu toiminta nykyään > Sopimuspalokunta

Tammisalon VPK on yksi 14:stä sopimuspalokunnasta Helsingissä. Se on perustettu vuonna 1940 ja sen hallituksen puheenjohtajana toimii vuoden 2024 Rami Laatsalo. VPK:n rakennus sijaitsee kukkulan huipulla lähellä Tammisalon keskusta osoitteessa Tammisalontie 7, Helsinki.
Palvelut, tapahtumat ja muu toiminta nykyään > Tammisaloseura

Tammisalossa toimii puoluepoliittisesti sitoutumaton Tammisaloseura ry, joka pyrkii kehittämään Tammisaloa ja lisäämään asukkaiden kiinnostusta omaan kotikaupunginosaansa. Seuran hallituksen puheenjohtaja on Vuoden 2012 alusta Juhani Lönnroth. Tammisalon sanomat on Tammisaloseuran tiedotuslehti, joka ilmestyy muutaman kerran vuodessa. Tammisaloseura myy Tammisalon isännänviiriä ja Tammisalon heijastinta.
Palvelut, tapahtumat ja muu toiminta nykyään > Elojuhlat

Tammisaloseura ja muut alueen yhdistykset järjestävät elokuussa, koulun alkamisviikon torstai-iltana Elojuhlat Vanhanväylän puistossa. Juhlissa on usein VPK:n paloauto, makkaranpaistoa, arpajaiset, musiikkia ja esimerkiksi kirjamyyntiä. Vuonna 2001 Elojuhlien tilalla järjestettiin Tammisalon kanavan avajaiset Strömsinlahden rannalla. Elojuhlia on järjestetty vuodesta 1992 alkaen, ja siitä on muodostunut alueen ihmiset kesän jälkeen yhteen kokoava tapahtuma.