stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Palvatjärvi

| Palvatjärvi Палват, Palvat |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Suojärven piiri
Paikkakunta:  Veskelys
Koordinaatit:  62°09′00″N, 32°58′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suojoki
Laskujoki:  Kuhajoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  121 m
Pituus:  2 km
Leveys:  1 km
Rantaviiva:  7,5 km
Pinta-ala:  1,6 km²
Tilavuus:  0,00156 km³
Keskisyvyys:  1 m
Suurin syvyys:  1,8 m
Valuma-alue:  112 km²
 fiPalvatjärvi 
Palvatjärvi (ven. Палват, Palvat) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Suojärven piirin Veskelyksen kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 1,6 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 112 neliökilometriä, keskisyvyys 1,0 metriä ja suurin syvyys 1,8 metriä.
Palvatjärveen virtaa Yläjoki. Se laskee Kuhajoen (ven. Sudak) kautta Säämäjärveen. Järven kalalajeja ovat hauki, särki, lahna ja ahven.
Ossi Palvalin

Ossi Ensio Palvalin (13. toukokuuta 1937 Sysmä – 22. maaliskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä, joka hallitsi Suomessa kärpässarjaa 1960-luvun alkupuoliskolla.
Sysmän Sisua edustanut Palvalin saavutti ensimmäisen SM-mitalinsa vuonna 1956, kun hän sijoittui kärpässarjassa hopealle. Hän voitti kärpässarjassa Suomen-mestaruuden vuosina 1960–1964. Moskovan EM-kilpailuissa 1963 hän hävisi ainoan ottelunsa romanialaiselle Constantin Ciucălle pistetuomiolla. Palvalin otteli 18 kertaa A-maaotteluissa.
Luettelo Suomen kaupungeista perustamisvuoden mukaan

Turku on Suomen vanhin kaupunki.
Tämä on luettelo Suomen tasavallan alueella sijaitsevista tai sijainneista kaupungeista perustamisvuoden mukaisessa järjestyksessä.
Ne Suomen kunnat, jotka saivat vuoden 1959 lain mukaisen ns. uuden kaupungin aseman

Kaupungeille kertyneet raskaat velvoitteet johtivat 1900-luvulla siihen, että Suomeen ei syntynyt yhtään kaupunkia yli viiteenkymmeneen vuoteen. Vuonna 1905 kauppalasta kaupungiksi muuttunut Lahti oli Suomen nuorin kaupunki, kunnes vuonna 1959 säädetyn lain mukaan vuodesta 1960 lähtien muutettiin kauppaloita kaupungeiksi siten, etteivät niitä kuitenkaan alkaneet koskea kaikki kaupunkeja koskeneet perinteiset säädökset kuten velvollisuus maistraatin, raastuvanoikeuden ja kunnallisen poliisilaitoksen ylläpitoon sekä kaupunginvoudin ja kaupunginviskaalin virkoihin. Nämä kaupungit, toisin kuin vanhemmat kaupungit, kuuluivat tuomiokuntaan. Maistraatin sijasta niissä oli järjestysoikeus. Näistä uudenlaisessa kaupungin asemassa olleista kaupungeista käytettiin epävirallista nimitystä uudet kaupungit ja vastaavasti perinteisessä kaupungin asemassa olleista vanhat kaupungit.
Hyvinkää v. 1960 , kauppala vuodesta 1926.
Kouvola v. 1960 , kauppala vuodesta 1923.
Riihimäki v. 1960 , kauppala vuodesta 1922.
Rovaniemi v. 1960 , kauppala vuodesta 1929.
Salo v. 1960 , rajoitetut kauppalan oikeudet 1860, täydet oikeudet 1887, tuhoutuu tulipalossa 1888, uudet kauppalanoikeudet 1890.
Seinäjoki v. 1960 , kauppala vuodesta 1931.
Pieksämäki v. 1962 , Pieksämän kauppala 1930, vuodesta 1948 Pieksämäki.
Varkaus v. 1962 , kauppala vuodesta 1929.
Valkeakoski v. 1963, kauppala vuodesta 1923.
Forssa v. 1964, kauppala vuodesta 1923.
Vammala v. 1965, epäitsenäinen kauppala 1912, kauppala 1915, yhdistyi 2009 Mouhijärven ja Äetsän kanssa Sastamalan kaupungiksi.
Järvenpää v. 1967, kauppala vuodesta 1951.
Lohja  v. 1969, kauppala vuodesta 1926.
Loimaa v. 1969, kauppala vuodesta 1922.
Kerava v. 1970, kauppala vuodesta 1924.
Imatra v. 1971, kauppala vuodesta 1948.
Ylivieska v. 1971, kauppala vuodesta 1965.
Espoo v. 1972, kauppala vuodesta 1963.
Kankaanpää v. 1972, kauppala vuodesta 1967.
Kauniainen v. 1972, kauppala vuodesta 1920.
Kemijärvi v. 1973, kauppala vuodesta 1957.
Kuusankoski v. 1973, kauppala vuodesta 1957, yhdistyi 2009 Kouvolaan.
Lieksa v. 1973, kauppala vuodesta 1936
Mänttä v. 1973, kauppala vuodesta 1948, yhdistyi 2009 Vilppulan kunnan kanssa Mänttä-Vilppulan kaupungiksi
Äänekoski v. 1973, kauppala vuodesta 1932.
Nurmes v. 1974, epäitsenäinen kauppala 1876, kauppala 1901.
Raisio v. 1974, kauppala vuodesta 1966.
Vantaa v. 1974, kauppala vuodesta 1972.
Vuonna 1977 kaupungeiksi muuttuneet kauppalat

Vuoden 1977 alussa tuli voimaan uusi kunnallislaki, johon ei enää sisältynyt kauppalan käsitettä. Kaikki silloiset kauppalat muuttuivat kaupungeiksi lukuun ottamatta Karhulaa, joka liitettiin Kotkaan. Kaupunki-nimityksellä ei näiden kaupunkien osalta kuitenkaan enää ollut juridista merkitystä.
Alavus v. 1977, kauppala vuodesta 1974.
Anjalankoski v. 1977, kauppala vuodesta 1975; yhdistettiin Elimäen, Jaalan, Kouvolan, Kuusankosken ja Valkealan kanssa uudeksi Kouvolan kaupungiksi vuonna 2009.
Haapajärvi v. 1977, kauppala vuodesta 1967.
Harjavalta v. 1977, kauppala vuodesta 1968.
Huittinen v. 1977, kauppala vuodesta 1972.
Ikaalinen v. 1977, epäitsenäinen kauppala 1858, itsenäiseksi kauppalaksi 1972.
Jämsä v. 1977, kauppala vuodesta 1969.
Karjaa v. 1977, kauppala vuodesta 1930, yhdistyi Tammisaaren kaupungin ja Pohjan kunnan kanssa Raaseporin kaupungiksi 2009.
Karkkila v. 1977, kauppala vuodesta 1932.
Kokemäki v. 1977, kauppala vuodesta 1972.
Kurikka v. 1977, kauppala vuodesta 1966.
Lapua v. 1977, kauppala vuodesta 1964.
Nokia v. 1977, Pohjois-Pirkkalan kauppala 1937, vuodesta 1938 Nokia.
Oulainen v. 1977, kauppala vuodesta 1967.
Outokumpu v. 1977, kauppala vuodesta 1968.
Parainen v. 1977, kauppala vuodesta 1948, yhdistyi Nauvon, Korppoon, Houtskarin ja Iniön kanssa vuonna 2009 Länsi-Turunmaan kaupungiksi, joka vuoden 2012 alussa otti nimekseen uudelleen Parainen.
Parkano v. 1977, kauppala vuodesta 1972.
Suolahti v. 1977, kauppala vuodesta 1932, liittyi Äänekosken kaupunkiin 2007.
Suonenjoki v. 1977, kauppala vuodesta 1967.
Toijala v. 1977, kauppala vuodesta 1946, yhdistyi Viialan kanssa Akaan kaupungiksi 2007.
Virrat v. 1977, kauppala vuodesta 1974.
Myöhemmin kaupungeiksi nimitetyt kunnat

Vuodesta 1995 kunta on voinut omalla päätöksellään julistautua virallisesti kaupungiksi (sitä ennen tarvittiin valtioneuvoston hyväksyntä), mutta nykyisen, vuoden 1977 alussa voimaan tulleen kunnallislain aikana tapahtuneilla kaupungeiksi muuttumisilla ei ole alun alkaenkaan ollut mitään juridista merkitystä. Kaupunkinimityksen käyttöönotot ovat olleet aina kunkin vuoden alussa, viittä poikkeusta (Juankoski, Kauhajoki, Lieto, Nilsiä ja Ypäjä) lukuun ottamatta.
Alajärvi v. 1986
Jämsänkoski v. 1986, yhdistyi 2009 Jämsän kaupunkiin
Kannus v. 1986
Kauhava v. 1986
Keuruu v. 1986
Kuhmo v. 1986
Laitila v. 1986
Orivesi v. 1986
Saarijärvi v. 1986
Ähtäri v. 1986
Kitee v. 1992
Nivala v. 1992
Orimattila v. 1992
Kaarina v. 1993
Kiuruvesi v. 1993
Närpiö v. 1993
Pyhäjärvi v. 1993, nimi vuosina 1993–1995 Pyhäsalmi, vuodesta 1996 jälleen Pyhäjärvi
Somero v. 1993
Haapavesi v. 1996
Viitasaari v. 1996
Paimio v. 1997
Juankoski v. 1998 (28. helmikuuta), yhdistetty Kuopioon 2017
Nilsiä v. 1998 (1. maaliskuuta), yhdistetty Kuopioon 2013
Kuusamo v. 2000
Ulvila v. 2000 (Ulvilan kaupunki oli ollut olemassa aiemmin myös vuosina 1365–1558)
Kauhajoki v. 2001 (1. heinäkuuta)
Kalajoki v. 2002
Pudasjärvi v. 2004
Ylöjärvi v. 2004
Joutseno v. 2005, yhdistetty Lappeenrantaan 2009
Ypäjä, tuli kaupungiksi 3. heinäkuuta ja lakkasi 10. heinäkuuta 2013
Kangasala v. 2018
Lieto v. 2022 (8. heinäkuuta)
Kuntaliitoksissa muodostuneet kaupungit

Eräitä uusia kaupunkeja on muodostunut kuntaliitoksissa. Osa näistä on saanut perustettaessa kokonaan uuden nimen. Osassa tapauksia aiempi samanniminen kaupunki on kuntaliitoksessa lakkautettu ja sen seuraajaksi tullut uusi perustettu kaupunki, joka joko heti tai lyhyen muunnimisyyden jälkeen on ottanut liitoksessa mukana olleen aiemman kaupungin nimen.
Kuntaliitoksissa muodostuneet kaupungit > Kaupungin nimi muuttunut kuntaliitoksessa

Akaa v. 2007, muodostui Toijalan kaupungin ja Viialan kunnan yhdistyessä
Länsi-Turunmaa v. 2009, muodostui Nauvon, Korppoon, Houtskarin ja Iniön kuntien ja Paraisten kaupungin yhdistyessä. Vuoden 2012 alusta kaupunki otti uudestaan käyttöön yhtenä liitoskunnista olleen kaupungin vanhan nimen Parainen.
Mänttä-Vilppula v. 2009, muodostui Mäntän kaupungin ja Vilppulan kunnan yhdistyessä
Raasepori v. 2009, muodostui Tammisaaren ja Karjaan kaupunkien ja Pohjan kunnan yhdistyessä
Sastamala v. 2009, muodostui Vammalan kaupungin ja Mouhijärven ja Äetsän kuntien yhdistyessä
Panagía (Pórto Lágos)

Panagían saari ja sen Neitsyt Marian kirkko.
| --- | --- |
Sijainti:  41°00′24″N, 25°08′40″E, Ávdira Xánthi, Itä-Makedonia ja Traakia Kreikka
Vesialue:  Pórto Lágoksen laguuni, Vistonída
Pinta-ala:  0,0004 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Panagía (kreik. Παναγία) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Vistonída-järven mereen yhdistävässä Pórto Lágoksen laguunissa. Saaren pinta-ala on noin 0,0004 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Panagía kuuluu Ávdiran kuntaan, Xánthin alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen.
Saari on saanut nimensä siellä olevasta Neitsyt Maria (Panagía) Pantánassan kirkosta, joka kuuluu viereisellä Ágios Nikólaoksen saarella olevaan Pyhän Nikolaoksen luostariin. Kirkko täyttää saaren lähes kokonaan. Ágios Nikólaokselta kulkee kävelysilta Panagían saarelle.
Mimmo Palmara

Mimmo Palmara elokuvassa Per mille dollari al giorno (1965).
Mimmo Palmara (oikealta nimeltään Domenico Palmara; 25. heinäkuuta 1928 Cagliari – 10. kesäkuuta 2016) oli italialainen näyttelijä.
Palmara valmistui Italian teatteriakatemiasta vuonna 1949, työskenteli teatterissa ja esitti pieniä sivuosia muun muassa Luchino Viscontin, Antonio Pietrangelin ja Mario Soldatin elokuvissa. Hänen ensimmäinen suurempi elokuvaroolinsa oli Pietro Franciscin Voittamattomassa Herkuleessa vuonna 1958. Komeavartaloinen Palmara erikoistui peplum- ja muihin seikkailuelokuviin, joissa hän näytteli sekä sankareita että roistoja. Hän teki myös spagettiwesternejä taiteilijanimellä Dick Palmer. Palmaran ehkä merkittävin rooli oli Viscontin Sivullisessa (Lo straniero) vuonna 1967. Myöhemmin hän työskenteli lähinnä ääninäyttelijänä sekä toisinaan myös televisiossa.
Elokuvia

Voittamaton Herkules, 1958
Herkules ja Lyydian kuningatar, 1959
Nel segno di Roma, 1959
Pompeijin viimeiset päivät, 1959
Goliath contro i giganti, 1961
Taistelu Rhodoksesta, 1961
Herkules – Atlantiksen valloittaja, 1961
Troijan urhot, 1961
Goliath e la schiava ribelle, 1963
Sandok, il Maciste della giungla, 1964
Ercole contro Roma, 1964
I due gladiatori, 1964
Malesian merirosvot, 1964
Kindar, l'invulnerabile, 1965
Aiheesta muualla

Mimmo Palmara Elonetissä.
Mimmo Palmara Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet
Palosuo (Sauvo)

Palosuo (ruots. Brännkärr) on kylä Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee kunnan eteläosassa Rajalahdentien varrella. Kylässä on sijainnut Palosuon kansakoulu.
Palosuon kyläalue sijaitsee Palosuonmäen ympäristössä. Kylän harva asutus seuraa kylän halki kulkevaa tietä.
Historia

Palosuonmäellä on pronssikautinen röykkiöhauta. 1500-luvulla kylässä olleet kaksi kruununtilaa kuuluivat Ruonan läänin Ambölen verokuntaan. Tilat yhdistettiin 1620-luvulla, jolloin syntyi Brännkärrin yksinäistila. Kristiina Horn osti tilan rälssiksi vuonna 1647, mutta se otettiin kruunulle 1680-luvulla ja tehtiin luutnantin palkkatilaksi. Vuonna 1790 tuolloin tilaa viljellyt lampuoti osti tilan perinnöksi.
Panakeia

Panakeia valvomassa lääkkeen antamista lapselle
Panakeia (m.kreik. Πανάκεια, lat. Panacea) oli kreikkalaisessa mytologiassa parantamisen jumalatar ja Asklepioksen tytär.
Yhdessä sisariensa kanssa he harjoittivat kukin yhtä puolta Apollonin tieteistä: Panakeia oli lääkeaineiden, Iaso parantamisen, Hygieia terveyden, Akeso toipumisen ja Aigle luonnollisen kauneuden jumalatar. Hänen veljensä olivat mestaridiagnostikko Podaleirios, mestarikirurgi Makhaon sekä Telesforos ja Aratos. Podaleirios ja Makhaon hallitsivat Trikkan kaupunkia kaksoismonarkkeina.
Panakeian nimestä tulee käsite panacea, yleislääke, joka parantaa kaikki sairaudet.
Panagía (Thásoksen saari)

| --- | --- |
Muut nimet:  Astrís (Αστρίς)
Sijainti:  40°33′38″N, 24°37′22″E, Thásos Thásos, Itä-Makedonia ja Traakia Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoisen Egean saaret
Pinta-ala:  0,19 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Panagía (kreik. Παναγία) eli Astrís (Αστρίς) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saarten saariryhmään ja sijaitsee Traakianmeressä Thásoksen saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on 0,190 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Panagía kuuluu Thásoksen kuntaan, Thásoksen alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen. Panagían eteläpuolella sijaitsee pienempi Pélagoksen saari.
Paltasen rautatieasema

Paltasen rautatieasema (lyh. Ptn) on Suomen rataverkon entinen  liikennepaikka Paltasen kylässä Pieksämäellä Etelä-Savossa rataosalla Jyväskylä–Pieksämäki.
Asema avattiin rautatien valmistuessa vuonna 1918. Pysäkkirakennuksen on suunnitellut Thure Hellström ja se valmistui luultavasti 1917. Venetmäen ja Naarajärven pysäkkirakennukset rakennettiin samoilla piirustuksilla. Rakennusta on laajennettu myöhemmin.
Paltanen muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1987. Henkilöliikenne lopetettiin  vuonna 1992 ja tavaraliikenne vuonna 2002. Liikennepaikka lakkautettiin vuonna 2005.
Asemarakennus myytiin Paltasen kyläyhdistykselle vuonna 2006.
Panat

Panat ovat gurilaista panan eli saman kieltä puhuva etninen ryhmä Burkina Fason ja Malin rajaseudulla. He asuvat Mustan-Voltan sivujoen Souroun itäpuolella Bandiagaran ja Kassoumin kaupunkien välisellä alueella. Panan kielen puhujia arvioidaan olevan yhteensä 10 000 henkeä. Heistä 7 200 asuu Burkina Fasossa ja 2 800 Malissa.
Panojen pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat ja vuohet. Syrjäisen alueen kulkuyhteydet ovat heikot. Panat harjoittavat perinteistä uskontoaan.
Hannu Palo

Hannu Palo (s. 28. elokuuta 1959 Lauritsala) on suomalainen laulaja, joka perusti ensimmäisen oman orkesterin 1984. Ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 1990.
Diskografia

Yhden kerran eletään (1990)
Hurja poika (1991)
Tummaan iltaan (1992)
Rakastunut oon (1994)
Vapaa kulkemaan (1995)
Luokseni jääthän (1996)
Siniset silmät – tunteiden paloa (1998)
Tänään (2003)
Jäätä ja tuhkaa (2009)
Aiheesta muualla

Hannu Palon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Tauno Palva

Tauno Kalevi Palva (17. lokakuuta 1925 Hyvinkää – 27. huhtikuuta 2019 Kauniainen) oli Helsingin yliopiston korva-, nenä- ja kurkkutautien professori.
Palvan vanhemmat olivat maanviljelijä Akseli Emil Palva ja emäntä Olga Palander. Koulunsa Palva kävi Hyvinkäällä, ylioppilaaksi hän tuli Hyvinkään yhteiskoulusta 1944. Palva valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1947. Lääketieteen lisensiaatti hänestä tuli Turun yliopistosta 1950 ja tohtoriksi hän väitteli siellä 1952.
Palva työskenteli Turun yliopistollisen keskussairaalan korvaklinikalla vuoteen 1963, jolloin hänet nimitettiin Oulun yliopiston ensimmäiseksi vakinaiseksi lääketieteen professoriksi. Tiedekuntansa dekaanina Palva toimi 1964–1965 ja yliopiston vararehtorina 1965–1968. Vuonna 1974 hänet valittiin Helsingin yliopiston korva-, nenä- ja kurkkutautien professoriksi, missä tehtävässä hän toimi eläkkeelle jäämiseensä saakka, vuoteen 1990. Palva oli erikoistunut audiologiaan ja sisäkorvan sairauksiin, mutta tutki myös keskikorvan anatomiaa ja patologiaa. Sisäkorvaproteesien käyttö aloitettiin hänen johdollaan, samoin kuin sovellettiin mikrokirurgiaa korvaleikkauksiin. Palva on kansainvälisesti tunnettu ja tunnustettu tutkija, joka sai useita palkintoja, kuten Pohjolan ja Suomi-yhtiön lääketieteen palkinnon, joka myönnettiin hänelle 1989.
Palvan veli oli sähkötekniikan professori ja VTT:n tutkimusjohtaja Veikko Palva. Palvan puoliso vuodesta 1951 oli Vuokko Annikki Väisälä (s. 1928), professori Yrjö Väisälän tytär. Yrjö Väisälän vuonna 1939 löytämä pikkuplaneetta 2885 Palva on nimetty Tauno Palvan mukaan.
Aiheesta muualla

Tauno Palvan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Palkkikaavio

Palkkikaavion esimerkki, joka kuvaa ammatillista jakaumaa Willishamin kylässä.
Palkkikaavio (myös palkkidiagrammi tai vaakapylväskaavio) on diagrammi, jossa kuvataan muuttujia vaakasuuntaisten palkkien avulla. Se soveltuu havainnollistamaan erityisesti ryhmiin tai luokkiin liittyviä määriä, joilla ei ole numeerisesti määrättyä järjestystä, kuten talousalueita, tuotemerkkejä tai ammattiryhmiä. Sitä käytetään myös useiden muuttujien, kuten eri kysymyksistä saatujen vastausten kuvaamiseen.
Ominaisuudet

Palkkikaavion vaaka- ja pystyakselit ovat normaalisti tasavälisiä. Pystyakselilla ovat vertailtavat ryhmät, luokat tai muuttujat. Vaaka-akselille tulevat määriä kuvaavat arvot. Vaaka-akselin asteikko lähtee yleensä nollasta, jotta palkkien mittasuhteet säilyvät oikeina kuvaamiensa arvojen suhteisiin nähden. Palkkien järjestys on vapaa, mutta ne ovat yleensä suuruusjärjestyksessä, pisin ylimpänä. Jos palkkeja on runsaasti, myös aakkosjärjestystä voi käyttää. Palkkien väliksi suositellaan 20–50 % pylväiden leveydestä. Välien leveys ja etenkin pylväiden paksuus riippuvat siitä, mikä tilanteessa näyttää parhaalta.
Luokkien keskiarvoa voidaan kuvata viiteviivalla, joka kulkee pystysuunnassa palkkien poikki. Jotain palkkia  voi halutessa korostaa eri värillä. Pitkätkin nimiöt sopivat palkkikaavioon melko hyvin.
Palkkikaaviota käytetään eri tilanteissa kuin pystypylväskaaviota. Sitä käytetään tilastokaavioissa, joissa selitettävän ilmiön mitta-asteikko ja toisen koordinaattiakselin asteikko ei ole jatkuva-arvoinen tai järjestävä, kuten pystypylväskaaviossa. Tähän se sopii muun muassa siksi, koska y-akselia ei mielletä jatkumoksi kuten x-akselia ja koska pitkät nimiöt mahtuvat vaakapalkkien viereen paremmin kuin pystypylväiden päihin.
Tyypit

yksinkertainen palkkikaavio kuvaa vertailtavan ryhmän yhden muuttujan arvoa, ja siinä on yksittäisiä pylväitä
ryhmitelty palkkikaavio kuvaa yleensä kahta tai kolmea muuttujaa samassa kaaviossa; saman sarjan palkit ovat yleensä samanvärisiä, ryhmitellyt palkit ovat toisissaan kiinni ja ryhmät eroteltu välein; ylimmäksi sijoitetaan usein se ryhmä, johon kuuluu kaikkein pisin palkki
pareittaista palkkikaaviota käytetään etenkin väestörakenteen kuvaamisessa väestöpyramidina; siinä vastinpylväät piirretäänkin vastakkaisiin suuntiin
ositettu palkkikaavio (eli summapalkkikaavio tai kumulatiivinen palkkikaavio ) kuvaa määriä jakamalla palkit osiin ja korostaa osien summia toisiinsa verrattuna; siinä voidaan käyttää useampia osia kuin ositetussa pystypylväskaaviossa
suhteellisessa kumulatiivisessa palkkikaaviossa palkit ovat samanpituiset, ja ne kuvaavat alaluokkien suhteellista jakaumaa kunkin osion sisällä
nettopoikkeamapalkkikaavion palkit  ovat kokonaan joko perusviivan vasemmalla tai oikealla puolella; se sopii positiivisten ja negatiivisten arvojen, kuten voiton ja tappion vertailuun
bruttopoikkeamapalkkikaavion palkit ovat osittain perusviivan eri puolilla; se kuvaa ilmiötä, jossa on positiivinen ja negatiivinen osa, ja jokaiseen pylvääseen on keskelle merkitty näiden erotus omalla värillään
liukuvat palkit ovat kuin bruttopoikkeamapalkit, mutta yksiväriset
vaihteluvälipalkkikaavion palkit on piirretty pienimmän ja suurimman havainnon välille, ja pylväisiin lisätään usein keskiarvoa tai mediaania kuvaavat viivat; sitä käytetään usein jakaumien kuvaamiseen
Esimerkkejä

Yksinkertainen palkkikaavio kuvaa uusien asuntojen lattiapinta-aloja maittain.
Ryhmitelty palkkikaavio.
Ositettu palkkikaavio kuvaa osioittain valtioiden sitoutumista kehitysindeksiin 2009.
Suomalainen väestöpyramidi, eräs pareittaisen palkkikaavion sovellus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Palkkikaavio Wikimedia Commonsissa
Palopuron seisake

Palopuron seisake (lyh. Plp) on entinen rautatieliikennepaikka Hyvinkään Palopuron asuinalueen luona Helsinki–Riihimäki-radan varrella noin kuusi kilometriä etelään Hyvinkään ja viisi pohjoiseen Jokelan asemilta. Seisake sijaitsee Vantaanjoen sivujoen Palojoen yläjuoksun varrella ja se avattiin tämän mukaisesti vuonna 1905 Palojoki-nimisenä, mutta nimi vaihdettiin Palopuroksi 1. lokakuuta 1951 johtuen sekaannuksista saman joen alajuoksulla sijaitsevan Nurmijärven Palojoen kylän kanssa.
Seisakkeelle valmistui puinen laiturirakennus vuonna 1936. Miehitys liikennepaikalla lopetettiin vuonna 1963. Seisakkeella toimi posti ennen laiturikatoksen purkua vuonna 1994. Seisake lakkautettiin 12. elokuuta 1996, ja laiturit purettiin pian sen jälkeen. Palopurosta vajaa kaksi kilometriä pohjoiseen avattiin samanniminen raiteenvaihtopaikka seuraavan vuoden kesäkuussa.
Aiheesta muualla

Palopuron asemarakennus vuonna 1988
Palopuron vartioitu tasoristeys vuonna 1993
Aleksandra Pankina

| Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Valko-Venäjä> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | kahdeksikko |  |
Aleksandra Pankina (s. 2. tammikuuta 1972) on valkovenäläinen soutaja. Hän saavutti Atlantan olympialaisissa 1996 pronssia kahdeksikossa. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui viidenneksi kahdeksikossa Tampereella 1995 ja pariaironelosessa Aiguebelettessa 1997 sekä kahdeksanneksi pariaironelosessa Kölnissä 1998.
Panhellenia

Panhellenia (m.kreik. Πανελλήνια, Panellēnia) eli ”Yhdistyneitten kreikkalaisten juhlat” olivat antiikin Ateenassa vietetyt juhlat. Ne perusti keisari Hadrianus vuonna 132 jaa. Ensimmäiset juhlat saatettiin kuitenkin viettää vasta vuonna 137 jaa. Juhlat järjestettiin joka neljäs vuosi, ja niiden tiedetään olleen olemassa ainakin vielä vuonna 250 jaa. Panhellenia-juhlat ja niiden nimi perustuivat Hadrianuksen perustamaan kreikkalaisten kaupunkien liittoon Panhellenioniin.
Juhliin liittyi Ateenaan rakennettu Panhellenion, joka oli Zeus Panhellenioksen ja Hera Panhellenian pyhäkkö.
Paleoliittinen Kreikka

Paleoliittinen Kreikka viittaa nykyisen Kreikan alueeseen paleoliittisella kaudella eli vanhemmalla kivikaudella. Tässä siihen luetaan myös mesoliittinen kausi eli keskinen kivikausi. Aikakausia luonnehtii varhaisten ihmisten toiminta ja metsästäjä-keräilijä-kulttuuri, ja ne kattavat yhdessä ajan ensimmäisten ihmisten saapumisesta viimeistään noin 400000–300000 eaa. aina noin vuoteen 7000–6800 eaa. saakka.
Kreikasta on tehty löytöjä kaikilta paleoliittisen kauden vaiheilta: varhaiselta tai alapaleoliittiselta kaudelta noin vuoteen 148000 eaa. saakka, keskiseltä paleoliittiselta kaudelta noin 148000–28000 eaa. ja myöhemmältä eli yläpaleoliittiselta kaudelta noin 28000–9000 eaa.; sekä mesoliittiselta kaudelta noin 9000–7000 eaa. Näitä kausia seurasi neoliittinen kausi eli uudempi kivikausi (Neoliittinen Kreikka).