stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rooma (antiikin kaupunki)
Historia > Myöhempi kuningasaika > Kaupungin laajeneminen Servius Tulliukseen saakka

Ajan kuluessa Rooman aluetta laajennettiin niin, että sen alueeseen tuli lopulta seitsemän kukkulaa. Antiikin lähteiden mukaan jo Romulus olisi lisännyt alkuperäiseen Palatiumilla olleeseen kaupunkiinsa myös Capitoliumin, joka silloin tunnettiin nimellä Saturnius, sekä Caeliuksen, joka tunnettiin nimellä Querquetulanus, ja Aventinuksen. Tavassa, jossa ne lisättiin osaksi kaupunkia, oli kuitenkin ero. Dionysoksen mukaan Romulus ympäröi Capitoliumin ja Aventinuksen kaivannon ja aitauksen muodostamalla linnoituksella, jonka tarkoitus oli lähinnä suojata paimenia ja näiden laumoja, mutta niitä ei ympäröity Palatiumin tavoin muurilla. Toisaalta Romuluksen kerrotaan valinneen Capitoliumin kaupunkinsa linnavuoreksi, ja kertomus sabiinien hyökkäyksestä Capitoliumille osoittaa, että sillä on ollut omat linnoituksensa ja porttinsa.
Voitettuaan Caeninan Romulus vei sotasaaliinsa Capitoliumille ja pystytti sinne Juppiter Feretriuksen temppelin. Livius sanoo sen olleen Rooman ensimmäinen temppeli, mutta tämä tarkoittaa ilmeisesti ensimmäistä temppeliä, joka rakennettiin niiden temppeleiden jälkeen, jotka oli tavan mukaan rakennettu heti kaupungin perustamisen yhteydessä. Se, että Capitolium oli Romuluksen aikana paljon Aventinusta ja Caeliusta merkittävämpi, näkyy myös siinä, että hän perusti sinne turvapaikan orjille ja pakolaisille, lisätäkseen kaupunkinsa väkilukua. Tämä turvapaikka, Asylum, sijaitsi Capitoliumin kahden huipun välisessä painanteessa, ja paikka säilytti pitkälle myöhäiselle ajalle nimityksen inter duos lucos. Tacituksen aikana oli käsitys, että Capitoliumin (samoin kuin Forumin) alue liitettiin kaupunkialueeseen vasta Titus Tatiuksen eikä vielä Romuluksen aikana.
Capitolium vaikuttaa olleen ensimmäinen todellinen lisäys Romuluksen kaupunkiin, mutta Aventinus vaikuttaa pysyneen Ancus Marciuksen aikaan saakka vain melko alkeellisesti linnoitettuna alueena paimenten suojaamiseksi. Aventinuksen nimelle keksittiin useita erilaisia selityksiä, mutta ne todistavat lähinnä sen, ettei kukkulan nimen alkuperästä tiedetty mitään varmaa. Serviuksen mukaan Romulus antoi kukkulan sabiineille.
Antiikin lähteiden perusteella myös Caelius olisi asutettu jo Romuluksen aikana. Sen sanotaan saaneen nimensä etruskipäällikkö Caelius Vibennasta, joka asettui sinne kukkulalle joukkoineen. Siitä, milloin kukkula tuli osaksi kaupunkialuetta, oli kuitenkin jälleen erilaisia näkemyksiä. Joidenkin mukaan sen otti osaksi kaupunkia Tullus Hostilius ja joidenkin mukaan Ancus Marcius, kun taas jotkut katsoivat etruskien asettuneen sinne vasta Tarquinius Priscuksen aikana. Todennäköisesti Vibenna saapui Romuluksen aikana. Tämä etruskiasutus ei kuitenkaan vaikuta olleen pysyvä. Heidän johtajansa kuoleman jälkeen osa hänen seuraajistaan herätti roomalaisten epäluuloja ja heidät siirrettiin kukkulalta vähemmän puolustettavalle alueelle tasangolle, ilmeisesti Palatiumin ja Capitoliumin välille, jossa heistä sai nimensä Vicus Tuscus.
Historia > Myöhempi kuningasaika > Kaupungin laajeneminen Servius Tulliukseen saakka > Serviuksen alueet

Servius Tullius jakoi kaupungin neljään poliittiseen alueeseen, jotka eivät yhteenlaskettuna kuitenkaan vastanneet täysin kaupunkialuetta. Alueiden lukumäärä vaikutttaa vastanneen kaupungin tribuksien eli heimojen määrää, mutta niihin liittyy paljon epäselvyyttä. Tiedot alueita koskien ovat pääosin peräisin Varrolta, jonka mukaan ne olivat:
Suburana – Käsitti Caelius-kukkulan, Colosseumin laakson, osan Sacra viasta, Esquilinus-kukkulan eteläkärjen eli Oppiuksen länsiosan, joka tunnettiin nimellä Carinae, sekä Ceroliensiksen, joka vaikuttaa olleen Esquilinuksen ja Caeliuksen välinen laakso tai osa siitä, ja Suburan.
Esquilina tai Esquiliae – Käsitti Esquilinuksen pienemmän eli pohjoisemman kärjen eli Cispiuksen ja sen itäpuolen Serviuksen muurille saakka, ja mahdollisesti myös Oppiuksen itäosan.
Collina – Käsitti Quirinalis- ja Viminalis-kukkulat ja niiden väliset laaksot, ja sai nimensä siitä, että näitä kahta kukkulaa kutsuttiin nimillä collis, siinä missä muita kutsuttiin nimellä mons.
Palatina tai Palatium – Käsitti Palatium-kukkulan ja sen haaraumat Velian ja Cermaluksen.
Aluejaossa herättää heti huomiota se, ettei se käsitä Capitoliumia, sen itäpuolella ollutta Forumin aluetta, eikä sen eteläpuolista Velabrumin ja Forum boariumin aluetta, eikä myöskään Aventinusta. Varron perusteella vaikuttaa siltä, että aluejako perustui kokonaan Numa Pompiliuksen perustamien 27 Argei-pyhäkön sijanteihin eri puolilla kaupunkia, vaikkakaan hän ei selitä syytä tähän. Hän myös kuvaa pyhäköiden lukumäärän epätäsmällisesti, toisaalta sanoen sen olleen 27, mutta toisaalta sanoen, että jokaisella alueella oli kuusi pyhäkköä, mikä tekisi niiden yhteismääräksi 24. Pyhäköt ja niihin liittyneet olkinuket muistivat argoslaisia päälliköitä ja ihmisuhrien lakkauttamista.
Historia > Myöhempi kuningasaika > Kaupungin laajeneminen Servius Tulliukseen saakka > Septimontium

Serviuksen aluejakoon ja Argei-pyhäkköihin liittyi jossakin määrin myös käsite Septimontium. Sanalla oli kaksi merkitystä: se tarkoitti toisaalta kaupungin seitsemän kukkulan kokonaisuutta, ja toisaalta juhlaa (Septimontiale sacrum), jossa muistettiin kukkuloihin liittyneitä perinteitä. Antistius Labeo luettelee paikat, joissa juhlaa vietettiin: ne ovat Palatium, Velia, Oppius, Cispius, Caelius, Fagutal, Cermalus ja Subura. Näistä viisi ensimmäistä olivat kukkuloita, ja luettiin Rooman seitsemän kukkulan joukkoon myöhemminkin. Nimiä on kahdeksan, ja Subura pudotetaan yleensä joukosta, koska se ei ollut kukkula. Fagutal oli oikeastaan Esquilinuksen harjanne ja Cermalus Palatiumin haarauma. Kaikki mainitut paikat olivat paikkoja, joissa oli Argei-pyhäkköjä. Toisaalta luettelosta puuttuvat jälleen Capitolium ja Aventinus, samoin kuin Serviuksen aluejaosta.
Septimontium-juhlan perusti oletettavasti Numa. Juhlaan liittyi hämärä perinne, josta on säilynyt tietoa Varrolla ja Festuksella. Heidän mukaansa Reaten alueelta kotoisin olleet sacranit (Sacrani) karkottivat liguurit ja sikulit Septimontiumin alueelta. Lisäksi Serviukselta löytyy kohta, jossa todetaan, että sikulit asuttivat aikoinaan Rooman aluetta, kunnes liguurit karkottivat heidät, ja sacranit puolestaan karkottivat liguurit. Kun Numa perusti juhlan, hän perusti sen muistamaan näitä perinteitä.
Serviuksen muurit sulkivat sisäänsä erilaisen seitsemän kukkulan joukon, jota ajan kuluessa alettiin pitää todellisena Septimontiumina. Siihen kuluivat jo aiemmin mainitut Quirinalis, Viminalis, Esquilinus, Caelius, Aventinus, Capitolium ja Palatium.
Historia > Myöhempi kuningasaika > Kuningasajan loppu

Rooman viimeinen kuningas Tarquinius Superbus vaikuttaa rakentaneen kaupunkia vain vähän, lukuun ottamatta edeltäjiensä töiden loppuunsaattaminen ja parantelu. Näistä merkittävin oli Capitoliumin Juppiter Optimus Maximuksen temppeli. Tarquiniusten karkottamisen myötä vuonna 510 eaa. Campus Martiuksen alue, joka oli ilmeisesti varhaisimmista ajoista lähtien ollut pyhitetty Marsille, palautettiin kansalle, siinä missä Tarquiniukset olivat ottaneet sen itselleen ja käyttäneet sitä maanviljelyyn. Vilja leikattiin ja heitettiin Tiberiin, ja legendan mukaan sitä oli niin paljon, että se synnytti Tiberin saaren eli Aesculapiuksen saaren. Etruskeista saatu voitto laajensi jälleen Rooman väkilukua, sillä heidät otettiin mukaan kansalaisuuteen.
Historia > Tasavallan aika > Gallien hyökkäys ja kaupungin jälleenrakentaminen

Kuningasajan jälkeen Rooman kaupunkivaltiosta tuli tasavalta. Antiikin lähteet antavat vain vähän tietoa kaupungin vaiheista ennen gallien hyökkäystä Brennuksen johdolla vuonna 390 eaa. Allian taistelussa kärsimänsä tappion jälkeen monet roomalaiset hylkäsivät kaupunkinsa, sen vanhempi väestö mukaan lukien, hyökkääjien armoille. Monet siirtyivät Vejiin tai muihin naapurikaupunkeihin. Vestan neitsyet pakenivat Caereen. Osa sotakuntoisesta väestä miehitti Capitoliumin ja valmistautui puolustamaan sitä. Gallit valtasivat muun osan kaupungista ilman vastustusta tullen sisään avoimesta Porta Collinasta. Heidän sanotaan pitäneen kaupungin hallussaan joko kuusi tai kahdeksan kuukautta. He tuhosivat kaupunkia ja sytyttivät sen tuleen, mutta se ei välttämättä tuhoutunut aivan kokonaan, niin kuin Livius ja muut lähteet kuvaavat. Liviuksen omasta kertomuksestakin käy ilmi, että ainakin Curia Hostilia säästyi, ja on oletettavaa, että gallit säästivät osan taloista omaan käyttöönsä.
Tuho oli joka tapauksessa suurta, koska muutoin roomalaiset eivät olisi keskustelleet kaupungin siirrosta Vejiin. Camilluksen neuvosta he kuitenkin jäivät. Rooma rakennettiin tämän jälkeen nopeasti uudelleen ilman suunnittelua ja asemakaavaa, mikä teki siitä ulkoisesti sekavan ja epäsäännöllisen. Rakentamisessa käytettiin tiiltä sekä lukuisista tulipaloista päätellen myös paljon puuta. Uusi kaupunki oli valmis vuoden sisällä, ja kooltaan suurempana kuin ennen tuhoa, sillä se sai paljon uusia asukkaita tuhotuista Vejistä, Capenasta ja Faleriista. Vejiin muuttaneet roomalaiset pakotettiin takaisin ankaralla lailla. Kaupungin muurit vaikuttavat säilyneen pystyssä, koska niiden kunnostamista ei mainita tuossa yhteydessä, ainoastaan myöhemmin vuosina 351 eaa. sekä 217 eaa. Trasimenusjärven taistelussa kärsityn tappion jälkeen. Uudelleenrakentamisen intoa kuvaa se, että vuoden kestäneen jälleenrakentamisen aikana Capitolium tuettiin niin vahvoilla kiviperustuksilla, että niiden mittaluokka herätti hämmästystä vielä vuosisatoja myöhemmin.
Historia > Tasavallan aika > Tasavallan loppuajan kehityskulkuja

Appius Claudius Caecuksen kensorikausi vuonna 312 eaa. merkitsi edistysaskelta Roomalle. Hänen toimestaan kaupunki sai ensimmäisen akveduktinsa Aqua Appian ja ensimmäisen huolella tehdyn roomalaisen tiensä Via Appian. Tämän jälkeen kehitystä hidastivat ensin Pyrrhosta vastaan käyty sota ja sitten Karthagoa vastaa käydyt ensimmäinen ja toinen puunilaissota. Toisen akveduktin Aqua Anio vetuksen rakentaminen Curius Dentatuksen ja Papirius Cursorin kensorikaudella 272 eaa. kuitenkin osoittaa, että kaupungin väkiluku oli kasvussa. Vuonna 220 eaa. kensori Gaius Flaminius rakennutti Via Flaminian ja Circus Flaminiuksen.
Roomalaiset alkoivat päästä arkkitehtonisen suurellisuuden makuun vasta valloitettuaan Etelä-Italian ja Sisilian kreikkalaisalueet ja lopulta Kreikan 200–100-lukujen eaa. kuluessa. Ensimmäinen basilika rakennettiin Roomaan vuonna 184 eaa., ja pian niitä rakennettiin lisää. Kaupungin kadut kivettiin kymmenen vuotta myöhemmin Fulvius Flaccuksen ja Postumius Albinuksen kensorikaudella. He myös kivesivät teitä, rakennuttivat siltoja ja suorittivat muita julkisia töitä sekä kaupungissa että sen ympäristössä. Roomalaisten yksityisasunnot olivat kuitenkin vaatimattomia vielä Sullan ajalle ensimmäiselle vuosisadalle eaa. saakka. Vuoden 165 eaa. konsuli Gnaeus Octaviuksen Palatiumilla olleen talon sanotaan olleen kaupungin ensimmäinen, joka edusti hienoa yksityistaloarkkitehtuuria. Keisariaikaa lähestyttäessä johtavien roomalaisten kodit alkoivat kehittyä yhä suurellisemmiksi, ja niissä alettiin esimerkiksi käyttää pylväitä ja Kreikasta tai muualta tuotua marmoria. Rooman yksityistalojen ylellisyys vaikuttaa saaneen huippunsa Sallustiuksen ja Luculluksen taloissa, joihin kumpaankin kuului suuret puutarhat.
Monet tasavallan loppuajan johtomiehet tavoittelivat kuitenkin mieluummin kansansuosiota rakennuttamalla hienoja julkisia rakennuksia sen sijaan, että olisivat käyttäneet varansa vain omiin taloihinsa. Esimerkiksi Pompeius asui perityssä talossa, jota kyllä laajensi ja kaunisti, mutta joka silti oli kaukana edellämainittujen tasosta. Sen sijaan hän rakennutti muun muassa Pompeiuksen teatterin, kuurian ja useita temppeleitä. Samoin Julius Caesar asui suhteellisen vaatimattomasti, mutta suunnitteli suuria rakennushankkeita kaupungin kaunistukseksi. Niihin lukeutui muun muassa uusi forum Caesarin forum sekä siihen kytkeytynyt Curia Julia. Monet hankkeet jäivät kesken hänen hallitusaikansa lyhyyden vuoksi. Muun muassa hänen suunnittelemastaan suuresta teatterista tuli myöhemmin Marcelluksen teatteri.
Historia > Keisariaika > Augustuksen ajan Rooma

Augustus (hallitsi 31 eaa.–14 jaa.) kykeni toteuttamaan osan Caesarin suunnitelmista sekä myös omia suunnitelmiaan pitkän hallitusaikansa ja käytettävissä olleiden laajojen resurssien ansiosta. Näin hänen kautensa oli yksi kaupungin kehityksen keskeisiä aikakausia. Vanhalla iällään hän kehui ottaneensa vastaan tiilistä rakennetun kaupungin ja jättäneensä sen jälkeensä marmorista rakennettuna. Augustus sekä rakennutti uusia temppeleitä ja muita julkisia rakennuksia että kunnostutti vanhoja. Hän rakennutti muun muassa oman keisariforumin Augustuksen forumin, mukaan lukien sen Mars Ultorin temppeli, sekä Palatiumin Apollo Palatinuksen temppelin ja Capitoliumin Juppiter Tonansin temppelin. Näissä töissä häntä avusti hänen luotettunsa Agrippa, joka rakennutti muun muassa Rooman ensimmäiset suuret julkiset termit, Agrippan kylpylät.
Strabon, joka vieraili kaupungissa Augustuksen aikana ja oleskeli siellä myös Tiberiuksen kaudella, on jättänyt eloisan kuvauksen tuon ajan kaupungista. Hän kuvaa roomalaisten lisänneen kreikkalaisten kaupunginrakennustaitoon taidokkaan insinöörityön, kuten teiden, akveduktien ja viemäröintien rakentamisen; osa-alueet, jotka kreikkalaiset olivat laiminlyöneet. Hän ylistää kaupungin julkisia rakennuksia, temppeleitä, teattereita, amfiteattereita, basilikoja ja portiikkeja sekä kauniita luonnonmaisemia. Erityistä huomiota Augustuksen aikalaiset olivat kiinnittäneet Campus Martiuksen rakennuttamiseen. Strabon kertoo myös Augustuksen perustaneen kaupunkiin palokunnan sekä pyrkineen vähentämään rakennusten sortumisten aiheuttamia ongelmia.
Tästä maalailevasta kuvauksesta huolimatta, sekä sen keskittymisestä Campus Martiuksen alueeseen, voidaan päätellä, ettei kaupungin vanhempi osa Capitoliumin ja Forumin aluetta lukuun ottamatta ollut erityisen huomionarvoinen. Kadut olivat kapeita ja reiteiltään epäsäännöllisiä, koska kaupunki oli rakennettu nopeasti uudelleen sen jälkeen, kun gallit olivat tuhonneet sen, ja tämä rumensi kaupunkia edelleen Augustuksen aikana. Tilanteeseen tuli muutos vastaa Neron ajan suuren Rooman palon myötä. Siitä alkoi kaupungissa uusi aikakausi.
Historia > Keisariaika > Augustuksen ajan Rooma > Augustuksen alueet

Vaikka Rooma oli kasvanut ulos Servius Tulliuksen sille määrittelemistä rajoista, hänen tekemänsä kaupungin aluejako säilyi käytössä aina Augustuksen ajalle saakka. Augustus teki uuden aluejaon, joka käytti vanhempaa mallinaan sikäli kun muuttuneet olosuhteet sen mahdollistivat. Servius oli tehnyt vicuksista (mon. vici) uskonnollisia yhteisöjä, jotka vastasivat tavallaan nykyajan seurakuntia, ja joiden tehtävänä oli vastata laarien kultista ja compitalia-juhlista. Tasavallan aikana niistä kehittyi eräänlaisia poliittisia seuroja. Augustus säilytti vicusten uskonnolliset tehtävät, ja siksi teiden risteyksiin pystytettiin pyhäkköjä ja jumalpatsaita.
Termi vicus viittasi kortteliin eli joukkoon taloja, joita erottivat kadut kaikilla puolilla. Tästä termi tuli merkitsemään myös itse katuja. Varhaisina aikoina vicuksen rinnakkaisnimityksenä esiintyy compitum (mon. compita), joka tarkoitti oikeastaan poikkikatua tai risteystä. Siksi Plinius vanhempi kuvaa Rooman jakautuneen laarien compitumeihin (compita Larum) vicusten sijasta. Vicukset ja compitumit olivat katuina kapeampia kuin via- ja platea-kadut (mon. viae, plateae). Ne saivat nimensä temppeleistä ja muista kohteista.
Vicukset koostuivat kahdesta talotyypistä, insuloista eli vuokrakasarmeista ja domuksista eli yksityistaloista. Augustus sääti, että kutakin vicusta johtivat sen asukkaiden valitsemat virkamiehet (magistri vicorum, curates vicorum, magistri Larum). Heidän määränsä vaihteli vicuksittain kahdesta neljään. Basis Capitolinassa kussakin vicuksessa on neljä virkamiestä, mutta Notitia urbis Romaen ja Curiosum urbis Romae regionum XIV:n mukaan kaupungin kullakin alueella olisi ollut yhteensä 48 magister vicorumia. Heidän tehtävänsä liittyivät muun muassa laarien kulttiin sekä tulipaloilta suojelleiden Stata Materin ja Vulcanus Quietuksen kultteihin. Näille oli pyhäkköjä katujen varsilla.
Joukko vicuksia, Notitian ja Curiosumin mukaan 7–78 väliltä, muodosti alueen (regio). Augustus jakoi Rooman 14 alueeseen. Niistä kuusi ensimmäistä seurasivat neljää Serviuksen aluetta. Alueiden rajat määriteltiin maanmittauksella jalan tarkkuudella ja merkittiin julkisilla rakennuksilla ennemmin kuin rajakivillä. Alueet pitivät sisällään myös pomoeriumin ulkopuolisia esikaupunkialueita. Alueisiin viitattiin alun perin ilmeisesti vain numeroilla. Myöhemmin ne saivat myös nimet, mutta ne eivät ilmeisesti koskaan olleet virallisia. Niihin viitataan numeroilla vielä Basis Capitolinassa, joka on Hadrianuksen ajalta. Alueiden rajoja ei tunneta tarkasti.
Historia > Keisariaika > Augustuksen ajan Rooma > Augustuksen muut säädökset

Kutakin aluetta johtivat virkamiehet, jotka valittiin vuosittain arvalla. Alueiden hallinto ei ollut vicusten hallinnon tavoin korporatiivista vaan administratiivista. Osaa alueista hallinnoi yksittäinen ediilien, tribuunien tai preettorien joukosta valittu virkamies. Ylintä hallintoa johti kuitenkin kaupunginprefekti (praefectus urbi). Ajan kuluessa kehittyi väliportaan hallintoa kaupunginprefektin ja alueiden välille. Basis Capitolina mainitsee alueiden virkamiehet virkanimikkeiltään curator ja denunciator. Myöhemmin viimeksi mainittu virka ilmeisesti lakkautettiin, ja Notitiassa ja Curiosumissa kullakin alueella on kaksi curatoria. Erilaisia julkisia tehtäviä hoitivat vapautetut ja valtion orjat.
Augustuksen eräänä päämääränä alueiden perustamisessa vaikuttaa olleen poliisitoimen uudistaminen. Tätä varten hän perusti seitsemän vigiles-kohorttia (cohortes vigilum). Näiden asemapaikat oli sijoitettu niin, että kukin pystyi palvelemaan kahta aluetta. Kutakin kohorttia johti tribuuni, ja koko järjestelmää prefekti (praefectus vigilum). Koska asemapaikat olivat lähellä alueiden rajoja, ne mainitaan usein Notitiassa ja Curiosumissa. Ne vaikuttavat olleen jonkinlaisia parakkeja. Seitsemän pääaseman lisäksi mainitaan 14 apuasemaa (excubitoria), jotka vaikuttavat sijainneen kunkin alueen keskellä. Kohorttien tehtävänä oli yövartiointi tulipalojen, varkaiden yms. varalta. Vastaavaa tehtävää olivat aiemmin hoitaneet tietyt triumvirit, joita kutsuttiin siksi nimityksellä nocturni ja joita auttoivat portteja ja muureja vartioineet valtion orjat. Joskus tehtävää hoitivat puolestaan ediilit tai kansantribuunit. Joukkojen kokonaismäärä oli noin 7 000 miestä, 1 000 kussakin kohortissa.
Augustus perusti myös pretoriaanikaartin (cohortes praetoriae) eli keisarillisen henkivartiokaartin, joka koostui 12 kohortista. Niistä kolme oli kaupungissa (cohortes urbanae) ja yhdeksän kaupungin lähistöllä. Kaupungissa olleet olivat kaupunginprefektin johdossa. Tiberius perusti Sejanuksen neuvosta pysyvän pretoriaanileirin, Castra praetorian, Roomaan, ja asetti sen komentajaksi pretoriaaniprefektin (praefectus praetorio).
Augustus sääteli myös rakentamista. Muun muassa kadun varsilla olleiden talojen enimmäiskorkeudeksi määriteltiin 70 jalkaa tulipaloturvallisuuden ja romahtamisvaaran vuoksi. Trajanus laski sen 60 jalkaan.
Historia > Keisariaika > Muutokset myöhempien keisarien aikana

Neron kaksi edeltäjää, Caligula ja Claudius, jättivät vain vähän jälkiä kaupunkiin. Caligula toteutti kuitenkin joitakin Tiberiuksen suunnitelmista. Claudiuksen aikana rakennettiin kaksi akveduktia ja useita lähdekaivoja. Neron seuraajien Galban, Othon ja Vitelliuksen lyhyet kaudet tuottivat enemmän tuhoa kuin edistystä, ja muun muassa Othon ja Vitelliuksen kannattajien välinen kamppailu johti Capitoliumin ja sen Juppiterin temppelin polttamiseen.
Vespasianus pyrki jälleen kehittämään kaupunkia. Hän myös palautti Neron omaan käyttöönsä takavarikoiman suuren maa-alueen kaupungin keskustasta takaisin kansalle. Keisarillisen palatsin alue rajattiin jälleen vain Palatiumille. Domus aurean tekolammen paikalle rakennettiin Colosseum eli Flaviusten amfiteatteri. Vespasianus rakennutti myös Rauhan temppelin sekä Caeliuksella olleen Claudiuksen temppelin.
Titus rakennutti Esquilinuksen keisarillisille maille julkiset kylpylät, Tituksen kylpylät. Hänen aikanaan Roomassa raivosi jälleen tuhoisa tulipalo kolme päivää ja yötä. Domitianus jälleenrakennutti Capitoliumin Juppiterin temppelin, joka oli jälleen kerran poltettu, ja hänen kerrotaan käyttäneen pelkästään sen julkisivun kultaukseen 12 000 talenttia. Hän myös rakennutti uuden forumin, joka saatettiin kuitenkin loppuun vasta Nervan aikana, niin että siitä tuli Nervan forum.
Trajanus rakennutti viimeisen keisariforumin, Trajanuksen forumin, joka liittyi yhteen Basilica Ulpian kanssa. Rooma saavutti todennäköisesti arkkitehtoonisen kukoistuksensa huipun Hadrianuksen aikana. Hänen huomattavimpia rakennushankkeitaan kaupungissa olivat Tiberin rannalla sijainnut Hadrianuksen mausoleumi eli nykyinen Castel Sant’Angelo sekä Colosseumin lähellä ollut Venuksen ja Rooman temppeli.
Myöhemmistä keisareista Roomaa rakennuttivat erityisesti Septimius Severus, Caracalla ja Severus Alexander. Tuona aikana alkoivat näkyä ensimmäiset merkit kaupungin taantumisesta ja koko valtakunnan huojumisesta. Barbaarijoukot olivat jo tunkeutuneet Italian alueelle, ja Gallienuksen aikana joukko alemanneja pääsii tunkeutumaan Rooman itseensä. Useiden satojen vuosien jälkeen roomalaiset saivat jälleen pelätä turvallisuutensa puolesta. Aurelianus, joka kävi samaan aikaan sotia Egyptissä ja idässä, joutui vahvistamaan kaupungin puolustusta rakennuttamalla sille uuden kaupunginmuurin, Aurelianuksen muurin. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 271 ja se valmistui Aurelianuksen seuraajan Probuksen (hallitsi 276–282) aikana.
Historia > Myöhäisantiikista keskiajalle > Diocletianuksesta Konstantinukseen

Aurelianuksen jälkeen Rooma alkoi taantua yhä selvemmin. Diocletianuksen ja Maximianuksen (hallitsivat 293–305) triumfi vuonna 303 oli viimeinen kaupungissa vietetty, vaikkakin juhlisti merkittävää voittoa persialaisista. Rooman keisarit olivat jo kauan ennen tätä lakanneet olemasta roomalaista alkuperää, ja esimerkiksi edellämainituista kummatkin olivat dalmatialaisia. Näin mikään sukutausta tai isänmaanrakkaus ei enää sitonut heitä Rooman kaupunkiin, ja heistä tuli ensimmäiset keisarit, jotka siirsivät hallintonsa provinsseihin. Länttä hallinnut Maximianus otti pääkaupungikseen Mediolanumin. Itää hallinnut Diocletianus puolestaan piti pääkaupunkinaan Nikomedeiaa, jota rakennutti suurellisesti. Hän vaikuttaa käyneen Roomassa vain kerran triumfinsa vuoksi. Hän kuitenkin rakennutti kaupunkiin sen suurimmat termit, Quirinaliksella sijainneet Diocletianuksen kylpylät.
Maxentius (hallitsi 307–312) vietti enemmän aikaa Roomassa ja rakennutti sinne muutamia huomattavia rakennuksia. Hän kunnostutti Venuksen ja Rooman temppelin, joka oli vaurioitunut tulipalossa, ja rakennutti Maxentiuksen basilikan. Konstantinus Suuri siirsi pääkaupungin lopullisesti pois Roomasta, Byzantionin paikalle rakennettuun Konstantinopoliin, ja tämä oli suuri isku Roomalle. Hän kuitenkin rakennutti myös Roomaan merkittäviä rakennuksia, kuten Konstantinuksen kylpylät. Hän myös saattoi valmiiksi Maxentiuksen basilikan, jonka vuoksi se tunnetaan myös Konstantinuksen basilikana. Hänen kunniakseen kaupunkiin pystytettiin Konstantinuksen riemukaari.