Wilhelm Löhe
Teologia

Teologina Löheä on pidetty vaikeasti tutkittavana. Tämä johtuu osin siitä, että hän ei pyrkinyt julkaisemaan varsinaista tieteellistä teologiaa, vaan hän pyrki käsittelemään teoksissaan ajankohtaisia kirkollisia kysymyksiä. Hänen teologinen sivistyksensä oli laaja, mutta hänen kirjoitustensa päämäärät eivät yleensä edellyttäneet aiheiden systemaattista käsittelyä.
Löhen erityisalana voidaan pitää ekklesiologiaa, jota käsitteli myös hänen merkittävin teoksensa, Drei Bücher von der Kirche vuodelta 1845, joka on suomennettu nimellä Jumalan puutarha. Teos levisi ympäri Saksaa sekä Pohjoismaihin ja Amerikkaan.
Löhelle kirkon olemassaolo ilmaisee Jumalan rakkautta, jonka päämäärä on ihmiskunnan kasvattaminen ja ihmisten pelastaminen. Kirkko voi olla Jumalan pelastussuunnitelman väline ainoastaan, jos se on uskollinen saamalleen elämälle, jonka alkulähteenä on itse Jeesus Kristus. Tätä Kristuksen antamaa elämää välittävät Raamattu Jumalan sanana sekä kasteen ja ehtoollisen sakramantit, jotka ovat kirkon varsinaiset tuntomerkit. Löhe asettaa näitten rinnalle myös paimenviran, vaikkei hän pidäkään sitä yhtä tärkeänä tuntomerkkinä kuin edellä mainittuja. Hänen mukaansa virka on kuitenkin Kristuksen asettama ja seurakunnalle välttämätön, jotta armonvälineissä tarjolla oleva elämä voisi tulla kristittyjen osaksi. Löhe pitää kirkon olemukselle tärkeänä sitä, että sekä paimenvirka että kristittyjen yhteinen pappeus saavat kumpikin niille kuuluvan arvostuksen, sillä ne tarvitsevat toisiaan eikä kumpaakaan olisi olemassa ilman toista.
Löhen kirkkokäsitykseen kuuluu ajatus vaeltavasta Jumalan kansasta, joka matkaa kohti kirkkauden valtakuntaa. Matkatessaan se myös jatkuvasti etsii omaa olemustaan. Löhen mukaan kirkko ei tässä maailmassa saavuta lopullista täydellisyyttä, vaan on jatkuvasti tulossa siksi, mitä sen pitäisi olla. Tämä pätee myös yksittäiseen kristittyyn. Kirkon kasvamisen ja kehittymisen ajatus tuo Löhen teologiaan tietynlaisen jännitteen. Samalla kun hänen mielestään oli ehdottomasti pidettävä kiinni Raamatun ilmoittamasta totuudesta hän ajatteli että Raamatun ilmoituksesta voi eri historian vaiheissa avautua jotain sellaista, mitä esimerkiksi kirkon tunnustuksessa ei ole aiemmin ilmaistu. Kyse on siitä, että kirkon vanha usko voidaan paikoin tajuta uudella tavalla, ei siitä, että jotain olennaisesti uutta löydettäisiin.
Löhen mukaan kirkko on yhteisö, jolta on vaadittava uskollisuutta omistamalleen totuudelle. Löhen mielestä intensiivisen pitäytymisen oikeassa opissa ja sen mukaisessa elämässä tulisi kuitenkin seurauksena olla kirkon ulospäin suuntautunut toiminta. Toisaalta taas Löhen mielestä juuri pitäytyminen tunnustuksessa toi mahdolliseksi todellisen ekumeenisen asenteen suhteessa toisiin kristittyihin. Löhen mielestä luterilainen kirkko oli kirkko sanan varsinaisessa merkityksessä siksi, että sen Tunnustuskirjat olivat yhtäpitäviä Raamatun kanssa. Hän katsoi, että luterilaisen kristityn tuli pitäytyä tunnustuksessaan mutta samalla hänen tuli muistaa, ettei hän ymmärrä täydelleen koko sitä totuutta, joka kirkolle on annettu. Kristillisen uskon ydinasiat tekevät kaikissa kristillisissä kirkoissa pelastumisen mahdolliseksi.