stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mönjävahakas

| Mönjävahakas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Hygrophoraceae
Suku::  Helovahakkaat Hygrocybe
Laji::  miniata
Kaksiosainen nimi
 Hygrocybe miniata  (Fr.) P. Kumm. 
Katso myös
   Mönjävahakas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mönjävahakas (Hygrocybe miniata) on kupera tai laakealakkinen helakanpunainen tai kellanpunainen vahakaslaji. Sienen lakin keskellä on pieniä suomuja. Sen heltat ovat oranssinpunaiset. Jalka on lakion värinen. Malto on kellertävää. Sieni kasvaa ruohikoissa hakamailla metsänreunoilla. Sieni kasvaa koko Suomessa.
Aiheesta muualla

Luontonetti: Mönjävahakas (Hygrocybe miniata)
MushroomExpert: Hygrocybe miniata (englanniksi)
UniProt, Taxonomy: Hygrocybe miniata (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3270155  APNI: 155322  AusFungi: 60023883  BioLib: 60251  CoL: 3NBB7  EoL: 195404  Fungorum: 356816  GBIF: 2538580  iNaturalist: 194659  MycoBank: 356816  NatureServe: 2.943741  NBN: NBNSYS0000021661  NCBI: 182064  NZOR: f334fcee-0066-49e7-ace8-f2136125f3d7  NZPCN: 5836  Observation.org: 15210  Open Tree of Life: 242148  Laji.fi: MX.73143
Mikko Mäkeläinen

Mikko Mäkeläinen
Mikko Mäkeläinen (s. 11. tammikuuta 1982 Turku) on suomalainen muusikko, joka voitti Ponnahdus pinnalle -kilpailun vuonna 1999. Vuonna 2000 Mäkeläinen voitti Suomen Tähti -kisan.
Myrskylyhty

Mikko Mäkeläisen yhtye Myrskylyhty on toiminut musiikin parissa 1990-luvulta lähtien. Alun perin Mäkeläinen soitti Myrskylyhdyssä bassoa, mutta myöhemmin alkoi keskittymään enemmän kitaraan ja haitariin, jolloin Riku Nummela vaihtoi bassoon. Myrskylyhty on mukana Mikon viidellä albumilla (yhteensä albumeja on kuusi kappaletta). Yhtye on säestänyt myös Ile Vainion konserteissa sekä Sinitaivas-konserttikiertueella vuonna 2010.
Mikko Mäkeläinen on järjestänyt joulukonsertteja kirkoissa, näissä useimmiten säestäjänä yhtyeen entinen urkuri Samuli Jokinen.
Mikko Mäkeläinen ja Myrskylyhty on palkittu kahdesta kultalevystä vuonna 2010. Ensimmäinen kultalevy tuli ensimmäisestä albumista Mikko Mäkeläinen vuodelta 2002. Toinen kultalevy tuli Mäkeläisen toisesta, mutta koko bändin ensimmäisestä yhteisestä albumista Piru irti vuodelta 2003.
Riku Nummela (basso)
Timo Luostari (kitara)
Aleksi Koivu (rummut)
Juha Penttilä (rummut)
Juha Kangassalo (rummut)
Simo Koho (koskettimet)
Samuli Jokinen (koskettimet)
Mikko Tuominen (koskettimet)
Antti Janka-Murros (koskettimet)
Jani Riihimäki (rummut)
Olli Leppänen (kitara)
Antti Suoranta (rummut)
Aleksi Hakala (rummut)
Yksityiselämä

Mäkeläinen asuu perheineen Laukaassa ja heillä on 3 tytärtä. Mäkeläinen on julkisesti kertonut kärsineensä alkoholiriippuvuudesta 2010-luvulla, mutta saanut siihen ammattiapua.
Diskografia

2000 - Moskovan valot, CDS 

2000 - Neliapila/Mustaa samettia, CDS

2000 - Tähtiparaati, kokoelma-CD

2000 - Hittiparaati, kokoelma-CD

2001 - Tähtitaivas 4, kokoelma-CD

2001 - Myrskylyhty, CDS

2001 - Iskelmä vol 1, kokoelma-CD

2002 - Mikko Mäkeläinen, CD

2002 - Tähtitaivas 5, kokoelma-CD

2002 - Olen suomalainen, kokoelma-CD

2002 - Iskelmä vol 2, kokoelma-CD

2003 - Loitsu, CDS

2003 - Piru irti, CDS

2003 - Piru irti CD

2003 - Iskelmä vol 3, kokoelma-CD

2004 - Tanssikansan suosikit, kokoelma-CD

2004 - On tullut moni, on mennyt moni, CDS

2004 - Hittiparaati 9, kokoelma-CD

2004 - Iskelmä vol 4, kokoelma-CD

2005 - Tähtitaivas 8, kokoelma-CD

2005 - Tanssisuosikit - 40 tanssihittiä, kokoelma-CD

2005 - Kuumaa asfalttia, CDS

2005 - Kuumaa asfalttia, CD

2005 - Joulun Tähtitaivas 2, kokoelma-CD

2006 - Toisella tähdellä, CDS

2006 - Iskelmä vol 5, kokoelma-CD

2006 - Kovaa ja korkealta, radiopromo

2006 - Kovaa ja korkealta, CD

2006 - Viimeinen mahdollisuus, radiopromo

2007 - Se maa on kaunis, radiopromo

2008 - Jalat tukevasti ilmassa, radiopromo
2010 - Vain tuhkaa jää, CD
 Sony BMG/Spiral Music
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikko Mäkeläinen Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myrskylyhty Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
N-asetyyligalaktosamiini

| N-asetyyligalaktosamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N-[(3R,4R,5R,6R)-2,4,5-trihydroksi-6-(hydroksimetyyli)oksan-3-yyli]asetamidi
CAS-numero:  31022-50-1
PubChem CID:  84265
SMILES:  CC(=O)NC1C(C(C(OC1O)CO)O)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H15NO6
Moolimassa:  221,21 g/mol
Sulamispiste:  172-173 °C
N-asetyyligalaktosamiini (C8H15NO6) on galaktoosisokerin aminojohdannainen. Aineella on useita tärkeitä biologisia tehtäviä.
Biologinen rooli

Eri veriryhmien antigeenit muodostuvat sokereista ja sokerien johdannaisista. A-veriryhmän antigeeni muodostuu N-asetyyliglukosamiinista, galaktoosista, fukoosista ja N-asetyyliglaktosamiinista. O-veriryhmältä N-asetyyligalaktosamiini puuttuu kokonaan ja B-veriryhmässä N-asetyyligalaktosamiini on korvautunut galaktosamiinilla.
Golgin laitteessa tapahtuvassa O-glykosylaatiossa N-asetyyligalaktosamiini liittyy seriini- tai treoniiniaminohappoon glukosyylitransferaasientsyymien avulla.
N-asetyyligalaktosamiini on useiden muiden sokerien johdannaisten tavoin erittäin tärkeä yhdiste myös solujenvälisessä viestinnässä.
Astride N’Gouan

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Astride N’Gouan vuonna 2013. |  Astride N’Gouan vuonna 2013. |  Astride N’Gouan vuonna 2013. |  |
Maa:   Ranska
Naisten käsipallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saksa 2017 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ranska 2018 |  |  |
Astride N’Gouan (s. 9. heinäkuuta 1991 Saint-Denis) on ranskalainen käsipalloilija. Hän on Ranskan maajoukkueen pelaajana voittanut maailmanmestaruuden Saksan kisoissa 2017 ja Euroopan-mestaruuden Ranskan kotikisoissa 2018. Seuratasolla hän on edustanut muun muassa Issy Paris Handia, Toulon Saint-Cyriä ja Brest Bretagne HB:tä.
Ratapihankatu (Turku)

Marraskuun 2016 liikennettä Ratapihankadulla Aninkaistensillalta kuvattuna.
Ratapihankatu (ruots. Bangårdsgatan) on Turussa sijaitseva pääkatu, joka yhdistää valtatiet 1 ja 9 valtatiehen 8. Katu alkaa Kuljettajankadun sekä Helsinginkadun risteyksestä Turun linja-autoaseman edustalta ja päättyy Puistokadun risteykseen. Kadun eteläisemmällä puolella kulkee koko matkalla kevyen liikenteen väylä. Katu on koko matkallaan nelikaistainen. Suurin osa kadusta on myös varustettu vastakkaiset kaistat erottavalla keskialueella. Katu kulkee nimensä mukaisesti Turun ratapihan vieressä.
Nopeusrajoitus

Nopeusrajoitus oli Ratapihankadulla 50 km/h, kunnes Turun kaupunki päätti laskea katuverkon nopeusrajoituksia. Loppuvuodesta 2020 Turun kaupunki laski katuverkon nopeutusrajoituksia niin, että Turun pääkaduilla saa enää ajaa vain 40 km/h 50 km/h sijasta. Päätöksen ohella Ratapihankadun nopeusrajoitus on nykyään 40 km/h.
Kohteita Ratapihankadun varrella

Ratapihankatu kulkee koko matkansa monien muiden Turun katujen tapaan viivasuorasti. Sen varrella sijaitsee Turun linja-autoasema ja Turun päärautatieasema, mitkä ovat Turun bussi- ja junaliikenteen keskeisimmät pääteasemat. Päärautatieasemaa vastapäätä sijaitsee Turun puistomainen Rautatientori. Ajurinkadun ja Ratapihankadun risteyksestä kevyt liikenne pääsee hissillä sekä portailla kulkemaan Logomon sillalle, mikä yhdistää Ratapihankadun Turun ratapihaa vastapäätä sijaitsevaan Vaunukatuun.
Risteävät kadut

Vain 2 katua risteää Ratapihankadun kanssa sen pohjoispuolelta, koska Turun ratapiha myötäilee katua sen pohjoispuolelta melkein koko matkalla. Ratapihankadun kanssa risteävät kadut itä-länsisuuntaisesti:
Kuljettajankatu
Brahenkatu
Ajurinkatu
Humalistonkatu
Käsityöläiskatu
Jarrumiehenkatu
Koulukatu (pohjoisesta ja etelästä)
Puistokatu (pohjoisesta ja etelästä)
Kuljettajankadun itäpuolella Ratapihankadun jatkeena on Helsinginkatu, jonka toisesta päästä alkaa Helsinkiin johtava moottoritie eli valtatie 1. Lännessä Ratapihankadun jatkeena ovat Tukholmankatu ja edelleen Pansiontie. Poikkikadut Koulukatu ja Puistokatu johtavat Naantalin pikatielle, joka on osa valtatietä 8.
Historia

Nykyinen Ratapihankatu oli aikaisemmin nimeltään Läntinen Linjakatu.  Carl Ludvig Engelin vuonna 1828, Turun palon jälkeen laatimassa asemakaavassa se muodosti kaavoitetun kaupunkialueen luoteisen rajan. Vastaavasti kaupunkialueen kaakkoisrajana oli Itäinen Linjakatu eli nykyinen Kupittaankatu.  Alun perin Läntisen Linjakadun, samoin kuin viereisen Läntisen Pitkäkadun,  oli määrä ulottua merenrantaan saakka, mutta osa siitä jäi rakentamatta ja on myöhemmin poistettu asemakaavastakin.
Läntisen Pitkäkadun ja Linjakadun, samoin kuin kaupungin toisella laidalla Itäisen Pitkäkadun ja Linjakadun väliset korttelit olivat kapeampia kuin muut Engelin asemakaavan korttelit. Tällä tavoin kaupungin laidoille pyrittiin muodostamaan käsityöläisten asutustarpeille sopivia tontteja.
Rautatie Turkuun valmistui vuonna 1876, jolloin rautatieasema ratapihoineen sijoitettiin välittömästi kaavoitetun kaupunkialueen ulkopuolelle, silloisen Läntisen Linjakadun varrelle. Siihen liittyen kadun nimi muutettiin vuonna 1924 Ratapihankaduksi. Osa alkuperäisestä Läntisestä Linjakadusta on kuitenkin jäänyt nykyisestä Ratapihankadusta erilleen ja muodostaa nykyisin osan Ruissalontietä.
Turun päärautatieasema elokuussa 2006. Kuvan mukaisesti tähän aikaan VR:n junakalusto oli vielä punaisen väristä.
Turun linja-autoasema toukokuussa 2008.
Mäntymäki (Helsinki)

Mäntymäki ja näkymä sieltä itään. Taustalla Töölönlahti.
Näkymä Mäntymäeltä länteen. Mäntymäen kentän takana Töölön kisahalli.
Mäntymäki (ruots. Tallbacka) on kallioinen ja metsäinen kukkula Helsingissä Eläin­tarhan alueen etelä­laidalla lähellä Töölön­lahtea. Sen ohi kulkee etelä- ja itä­puolitse Helsinginkatu, pohjoispuolitse Mäntymäentie. Länsi­puolella kukkulan edustalla on laaja aukio, Mänty­mäen kenttä.
Historia

Alueella sijaitsi 1800-luvulla kaupungilta vuokratulla tontilla Tallberg-niminen huvila. Nimi Tallbacka tuli käyttöön 1890-luvulla. Myös nykyinen suomenkielinen käännösnimi oli käytössä jo vuonna 1901 ja virallistettiin 1909. Mäntymäen pohjoisreunassa on vanha puutalo, niin sanottu Mäntymäen Mökki, joka alun perin oli Mäntymäen toisella puolella sijainneen pumppu­aseman vartio­tupa ja vartijan työ­suhde­asunto. Nykyisin siellä toimii työhuoneyhteisö, mökkiä myös vuokrataan muille.lähde? Vanhoissa valokuvissa erottuva Mäntymäen mäntysiluetti on ajan kuluessa lehtipuuvaltaistunut.
Mäntymäki on 1900-luvun alusta lähtien ollut työväenliikkeen ja sosiali­demokraattien kokoontumispaikka, jossa on pidetty muun muassa vappujuhlia. Vuoden 1918 sisällissodan aikana Mäntymäelle perustettiin hautausmaa, johon haudattiin rintamalla kaatuneita punakaartilaisia. Sodan päätyttyä vainajat siirrettiin Malmin hautausmaan joukkohautaan.
Mäntymäen kenttä

Mäntymäen kenttä (ent. Messukenttä) on laaja aukio Mänty­mäen länsi­puolella, kukkulan ja Töölön kisahallin välissä. Sen läntistä reunaa pitkin kulkee Olympiastadionille johtava Paavo Nurmen tie. Aukion pohjoispuolella, Stadionin edustalla on Paavo Nurmen patsas, länsilaidassa Lasse Virénin patsas.
Nimi Messu­kenttä vahvistettiin vuonna 1956. Tuohon aikaan nykyinen Töölön kisahalli oli Messu­halli, jossa järjestettiin messuja ja muita näyttelyjä, ja suurten messujen aikana viereinen Messukenttäkin oli osana näyttelyaluetta. Vuonna 1962 aukion itäreunaan, Mäntymäen eteen, rakennettiin väli­aikaiseksi tarkoitettu Messu­hallin lisärakennus, yleisesti Helsingin rumimpana rakennuksena pidetty C-messu­halli eli ns. Kansojen halli, joka purettiin 1975 Suomen Messujen muutettua uuteen Messukeskukseen Itä-Pasilaan. Samoihin aikoihin aukion nimi muutettiin Mäntymäen kentäksi.
Mäntymäen kenttä toimii läheisiin julkisiin rakennuksiin kuten Stadioniin, Töölön kisa­halliin ja Oopperaan liittyvänä pysäköinti­alueena. Suomen Messujen muutettuakin siellä on toisinaan järjestetty myös yleisö­tapahtumia, muun muassa tivoleita, ja myös Sirkus Finlandian teltta on aikoinaan ollut useita kertoja pystytettynä sinne. Aukion kohdalla olevalla osalla Mänty­mäen­tietä on vuosittain myös käytössä muun muassa Helsinki City Marathonin ja Naisten Kympin lähtöpaikka.
Suunnitellun Pisararadan Töölön asema rakennettaisiin lähelle Mäntymäkeä. On ehdotettu, että sen valmistuessa tai mahdollisesti jo aikaisemmin osa nykyisin Elielinaukiolla olevista, Mannerheimintietä pitkin kulkevien bussilinjojen päätepysäkeistä siirrettäsiin Mäntymäen kentälle.
Mölders (D186)

| Mölders |
| --- | --- |
 Mölders

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bath Iron Works, Bath, Maine
Kölinlasku:  12. huhtikuuta 1966
Laskettu vesille:  13. huhtikuuta 1967
Palveluskäyttöön:  23. helmikuuta 1969
Poistui palveluskäytöstä:  28. toukokuuta 2003
Loppuvaihe:  museoitu
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 460 t
Pituus:  134 m
Leveys:  14 m
Syväys:  6,4 m
Koneteho:  70 000 hv (51 MW)
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  337
Aseistus
Aseistus:  2 × 127 mm/L54 Mk 42 Mod 10 -tykkiä 2 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 1 × ohjustenlaukaisualusta SM1 tai Boeing Harpoon -ohjuksille 2 × RAM-ohjuksen laukaisualustaa 1 × ASROC-sukellusveneentorjuntaheitin 6 × 324 mm Mk 32 Mod 7 -torpedoputkea
Mölders (runkonumero D186) oli Saksan liittotasavallan laivaston ja myöhemmin yhdistyneen Saksan laivaston Lütjens-luokan ohjushävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 3. maaliskuuta 1965 Mainesta Yhdysvalloista Bath Iron Worksilta, missä köli laskettiin 12. huhtikuuta 1966. Alus laskettiin vesille 13. huhtikuuta 1967 ja otettiin palvelukseen 23. helmikuuta 1969.
Palvelus

Mölders liitettiin palvelukseen otettaessa Kieliin sijoitettuun 1. hävittäjälaivueeseen (saks. 1. Zerstörergeschwader). Alus poistettiin palveluksesta 23. toukokuuta 2003, jonka jälkeen se museoitiin. Alus on Wilhelmshavenissa Deutsches Marinemuseumissa.
N-butyyliasetaatti

| n-butyyliasetaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
Muut nimet:  Butyylietanoaatti
CAS-numero:  123-86-4
PubChem CID:  31272
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H12O2
Moolimassa:  116,2 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön neste
Sulamispiste:  –78 °C (195 K)
Kiehumispiste:  126 °C (399 K)
Tiheys:  0,88
Liukoisuus veteen:  veteen 0,7 g/100 ml (20 °C)
N-butyyliasetaatin kemiallinen kaava on C6H12O2 ja rakennekaava CH3COO(CH2)3CH3. N-butyyliasetaatista käytetään myös nimitystä butyylietanoaatti.
N-butyyliasetaatti on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen moolimassa on 116,2 g/mol, sulamispiste –78 °C, kiehumispiste 126 °C, suhteellinen tiheys 0,88 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukenee veteen 20 °C:n lämpötilassa 0,7 g/100 ml, leimahduspiste 22 °C c.c., itsesyttymislämpötila 420 °C ja CAS-numero 123-86-4.
Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
N-butyyliasetaatin isomeerisia asetaatteja ovat isobutyyliasetaatti, sek-butyyliasetaatti ja tert-butyyliasetaatti.
Butyyliasetaatilla on hyvä liuotuskyky ja se kykenee liuottamaan myös useita polymeerejä, kuten kumeja, polyvinyyliasetaattia, polystyreeniä ja selluloosaa. Tämän vuoksi sitä käytetään liuottimena. Sen tuoksu muistuttaa esimerkiksi omenaa tai päärynää, minkä vuoksi butyyliasetaattia käytetään myös hajusteissa.
Aiheesta muualla

Butyyliasetaatin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Butyl acetate (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): n-Butyl acetate (englanniksi)
ChemBlink: Butyl acetate (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Butyl acetate (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - 4Ac (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - 4Ac (englanniksi)
Satu Mäkelä-Nummela

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Satu Mäkelä-Nummela kultajuhlatilaisuudessa Pekingin olympialaisissa. |  Satu Mäkelä-Nummela kultajuhlatilaisuudessa Pekingin olympialaisissa. |  Satu Mäkelä-Nummela kultajuhlatilaisuudessa Pekingin olympialaisissa. |  |
Maa:   Suomi
Naisten ammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | trap |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Nikosia 1995 | trap |  |
|  Pronssia | Maribor 2009 | trap |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Baku 2017 | trap |  |
Satu Silja Päivikki Mäkelä-Nummela (o.s. Mäkelä, s. 26. lokakuuta 1970 Mallusjoki, Orimattila) on suomalainen trap-ampuja ja olympiavoittaja Pekingistä 2008. Hän edustaa Orimattilan Seudun Urheiluampujia.
Ura

Mäkelä-Nummela on voittanut trap-ammunnan maailmancupin osakilpailun kahdeksan kertaa vuosien 2005–2018 aikana. Ensimmäisen maailmancupin kilpailun hän voitti Americanassa Brasiliassa vuonna 2005. Suhlin vuoden 2006 maailmancupkilpailun voitollaan Mäkelä-Nummela saavutti Suomelle olympiapaikan Pekingin kesäolympialaisiin 2008. Olympialaisissa Mäkelä-Nummela ylsi olympiavoittoon 91 pisteellä, joka oli myös uusi olympiakisojen ennätys. Mäkelä-Nummela on toistaiseksi viimeinen kesäolympialaisista kultaa voittanut suomalainen.
Trapin MM-kilpailuissa Mäkelä-Nummela on ollut kaksi kertaa pronssilla, vuonna 1995 Nikosiassa ja vuonna 2009 Mariborissa. Vuoden 2009 kisojen peruskilpailussa Mäkelä-Nummela sivusi maailmanennätystulosta 74 kiekkoa. Vuoden 2017 EM-kilpailuissa Bakussa Mäkelä-Nummela sai myös pronssia. Vuoden 1995 MM-kisoissa ja vuoden 2012 EM-kisoissa Larnakassa hän oli voittamassa pronssia joukkuekilpailussa.
Vuonna 2011 Mäkelä-Nummela saavutti Suomelle olympiapaikan Lontoon olympialaisiin 2012 sijoituttuaan Pekingissä maailmancupin osakilpailussa neljänneksi. Olympialaisissa Mäkelä-Nummela putosi trapin finaalista uusinnoissa sijoittuen seitsemänneksi. Syyskuussa 2012 hän voitti maailmancupin finaalin Mariborissa.
Neljännen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Mäkelä-Nummela saavutti Pekingissä heinäkuussa 2014. Toukokuussa 2015 hän voitti maailmancupin osakilpailun Larnakassa ja varmisti samalla Suomelle maapaikan Rion olympialaisiin 2016. Kesäkuussa 2016 Mäkelä-Nummela voitti maailmancupin osakilpailun Bakussa. Rion olympialaisissa Mäkelä-Nummela sijoittui kymmenenneksi ja jäi finaalista.
Huhtikuussa 2018 Mäkelä-Nummela voitti maailmancupin osakilpailun Changwonissa ja kesäkuussa 2018 Siggiewissä. Hän varmisti Suomelle maapaikan Tokion olympialaisiin 2020 sijoittumalla toiseksi Hollolan maailmancupissa 16. elokuuta 2019. Joulukuussa 2019 Mäkelä-Nummela valittiin Suomen olympiajoukkueeseen.
Ura > Tunnustuksia

Alkuvuonna 2009 Mäkelä-Nummela valittiin Suomen urheilugaalassa Vuoden urheilijaksi ja samalla Vuoden naisurheilijaksi. Vuonna 2009 Suomen Ampumaurheiluliitto valitsi Mäkelä-Nummelan Vuoden ampujaksi toisen kerran peräkkäin.
Orimattilan kaupungissa Orimattilan ampumaradalle johtava hiekkatie on nimitetty Olympiavoittajantieksi.
Yksityiselämä

Mäkelä-Nummelan aviomies ja valmentaja on Matti Nummela. Heillä on kaksi lasta. Perhe asuu Orimattilassa.
Ennätykset

| Laji | Ennätys | Ennätys | Päivä | Paikka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Naisten trap | FSE | 95 | 5.9.2009 | Lahti |
| Naisten automaattitrap | FSE | 90 | 10.6.2005 | Orimattila |
| Naisten kansallinen trap | SE | 71 | 8.6.1997 | Hyvinkää |
SE=Suomen ennätys, FSE=Finaali Suomen ennätys, MC=maailmancup
N-etyylimaleimidi

| N-etyylimaleimidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-Etyylipyrroli-2,5-dioni
CAS-numero:  128-53-0
PubChem CID:  4362
SMILES:  CCN1C(=O)C=CC1=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H7NO2
Moolimassa:  125,126 g/mol
Sulamispiste:  45,5 °C
Kiehumispiste:  210 °C
N-etyylimaleimidi (C6H7NO2) on α,β-tyydyttymätön imidi. Sillä on käyttöä biokemiallisissa tutkimuksissa.
Käyttö

N-etyylimaleimidi on Mihael-akseptori, eli se voi reagoida konjugaattiadditiolla eli Michael-additiolla. Se reagoi erityisesti kysteiiniaminohapon sivuketjun tioliryhmän kanssa muodostaen tioeetterisidoksen. Tämä sidos on kestävä, ja reaktio on siten käytännössä irreversiibeli. Reaktio suoritetaan tyypillisesti neutraaleissa olosuhteissa, koska yhdiste hydrolysoituu pH:n ollessa yli 8. N-etyylimaleimidia käytetään tutkiessa runsaasti tioliryhmiä sisältäviä proteiineja ja entsyymien inhibiittoreina entsyymitutkimuksissa.
N-etyylimaleimidin ja tioliryhmän välisen tioeetterisidoksen muodostumisen mekanismi
Mölymangrovekana

| Mölymangrovekana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Mangrovekanat Aramides
Laji::  cajaneus
Kaksiosainen nimi
 Aramides cajaneus  (Statius Muller, 1776) 
Synonyymit
 Aramides cajanea 
Alalajit
 A. c. albiventris  A. c. avicenniae  A. c. cajaneus  A. c. latens  A. c. mexicanus  A. c. morrisoni  A. c. pacificus  A. c. plumbeicollis  A. c. vanrossemi 
Katso myös
   Mölymangrovekana Wikispeciesissä   Mölymangrovekana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mölymangrovekana (Aramides cajaneus) on rantakanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Väli- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Mölymangrovekana on suurikokoinen rantakanaksi ja voi kasvaa 33–40 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää ja pitkä kaula ovat väritykseltään harmaat. Pään takaosassa on ruosteenruskea laikku. Mölymangrovekanan selkä ja siivet ovat väriltään vaaleanruskeat ja kyljet ja vatsa ovat punaruskeat. Pyrstö ja ylä- sekä alaperä ovat väriltään mustat. Linnun nokka on kookas ja tukeva ja väriltään vihertävänkeltainen. Mölymangrovekanan silmät ja pitkät koivet ovat punaiset. Toisinaan eräitä alalajeista pidetään omina lajeinaan.
Levinneisyys ja elinympäristö

Mölymangrovekanan levinneisyysalue on hyvin laaja. Sitä tavataan Meksikosta läpi Väli-Amerikan Kolumbiaan ja Venezuelaan saakka. Se elää myös hyvin suurella alueella Amazonasin laaksossa Andien länsipuolella ja sitä tavataan aina Vanazuelasta Argentiinaan saakka. Lisäksi mölymangrovekanaa tavataan eräiltä Karibianmeren saarilta kuten Trinidadista. Mölymangrovekanan elinympäristöä ovat suot, joet, järvet, mangrovemetsät ja muut ksoteat metsät. Ne elävät yleensä tiheän kasvillisuuden joukossa, mutta eivät ole aivan yhtä piilottelevia kuin monet muut rantakanat. Pesimäkauden ulkopuolella laji elää yksin tai pareittain. Pesimäkausi kestää huhtikuulta elokuulle ja pesä rakennetaan pensaaseen tai puuhun. Naaras munii tyypillisimmin kahdesta seitsemään munaa. Mölymangrovekanan ravintoa ovat selkärangattomat eläimet kuten ravut ja nilviäiset, mutta ne syövät myös sammakoita, hedelmiä, marjoja ja siemeniä. Mölymangrovekana on ääneskäs ja sen äänet ovat kaakattavia.