Kollajan allas
Allashanke

Pohjolan Voima (PVO) oli päättänyt 20. toukokuuta 2009 Kollajan tekoaltaasta tehdyn ympäristövaikutusten arvioinnin (YVA), jossa selvitettiin, miten osa vuotuisista Iijoen tulvavesistä olisi voitu hyödyntää Kollajan alueella Pohjolan Voiman sähköntuotannossa ja valjastaa samalla suojeltu suurjoki lähes 40 kilometrin matkalta.
PVO:n tutkimia vaihtoehtoja olivat tekojärven rakentaminen tai tekojärven ja vesivoimalan rakentaminen. Vaihtoehtona oli myös hankkeen toteuttamatta jättäminen. Kollajan tekoaltaan taloudellinen kannattavuus ilman voimalaitosta olisi ollut heikompi kuin mitä se olisi voimalaitoksen kanssa.
Kollajalla suoritetun hankkeen ympäristövaikutusten arviointi koski suojellun Iijoen Pudasjärven ja Haapakosken välistä osaa ja enintään yhtä voimalaitosta. Suunnitelmia on tehty myös koko Iijoen vapaana virtaavan suojellun osan valjastamiseksi. Lisäksi tekoaltaan koko pienentyi 55 neliökilometristä 47 neliökilometriin. Aiemman suunnitelman lähtökohta oli teknis-taloudellinen, uusimmassa suunnitelmassa Pohjolan Voiman mukaan yritettiin ottaa huomioon myös ympäristöarvojen säilyttäminen. Hankkeen vastustajat ovatkin kritisoineet voimakkasti hankkeen ympäristövaikutusten arviointia ja sen lukuisia puutteita.
Kollajan tekoallas olisi sijainnut välittömästi Iijoen alajuoksulle rakennetun voimalaitosketjun yläpuolella.
PVO:n mukaan Kollajalle rakennettavan vesivoimalaitoksen maksimiteho olisi ollut 32 megawattia ja keskiteho 8 megawattia. Kollajan tekoaltaan ja voimalaitoksen investointikustannus olisi ollut Pohjolan Voiman oman ilmoituksen mukaan noin 115 miljoonaa euroa. Tuotannon säätöön käytettävissä oleva teho olisi lisääntynyt hankkeen myötä Pohjolan Voiman laskelmien mukaan 100 megawattia, koska alapuolisten laitosten käytettävyys olisi parantunut. Iijoen nykyiset viisi voimalaa toimivat keskimäärin yhteensä 97 megawatin teholla sähköä, ja tuotanto on keväisin ja kesäisin suurempaa kuin talviaikaan. 100 megawatin säätövoimatehon lisäys edellyttäisikin talvisin Iijoen virtaaman reilua kolminkertaistamista nykytasoon verrattuna. Hankkeen vastustajien mukaan tämä on mahdotonta.
PVO:n laskelman mukaan lisäenergiaa olisi saatu 155 gigawattituntia (GWh) vuodessa. Hankkeen vastustajien esittämien laskelmien mukaan saatava lisäteho olisi jäänyt sataan gigawattituntiin, josta tekoaltaaseen varastoitavien tulvavesien osuus olisi ollut 35 GWh ja joen patoamisesta saatava lisäenergia 65 GWh vuodessa. Hankkeesta saatava sähkömäärä olisi vastannut noin 1,4 promillea Suomen sähkönkulutuksesta ja alle kahdeskymmenesosaa esimerkiksi Rauman kaupungissa vuodessa kulutettavasta sähköstä.
Voimayhtiön julkisuuteen esittämänä YVA:n tavoite oli, että hankkeen vaikutusalueella olevia useita Natura 2000 -alueita ei olisi vaarannettu ja että kalojen elinolosuhteet sekä koskialueiden virtavesiympäristö olisivat säilyneet ohitettavassa 36 kilometrin osassa Iijokea ennallaan. Voimalaitosrakenteet olisi sijoitettu suunnitelmassa itse jokiuomasta sivuun, johon vedet olisi ohjattu kanavia ja tekoallasta pitkin koskesta.
Iijoen keskivirtaama Kipinän mittausasemalla on viidenkymmenen vuoden tarkasteluajanjaksolla ollut 134 kuutiota sekunnissa. Pohjolan Voima kaavaili Kollaja-hankkeessa, että luonnonuomassa virtaama olisi 15 kuutiota sekunnissa ja kesäkuukausina 10–80 kuutiota sekunnissa eli korkeintaan 80 prosenttia luonnontilaisesta virtaamasta