stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jyrki Kasvi
Julkaisuja

Huvia ja hyötyä Commodore 64.  Helsinki:  Tecnopress, 1985.  ISBN 951-832-005-5
Amiga 1. AmigaDOS.  Helsinki:  Tecnopress, 1988.  ISBN 951-832-009-8
Amiga 2. AmigaBasic.  Helsinki:  Tecnopress, 1990.  ISBN 951-832-013-6
PC:n käytön perusteet.  Helsinki:  Sanomaprint, Tecnopress, 1992.  ISBN 951-832-027-6
Nollia ja ykkösiä: Tarinoita tietokoneista, tietoyhteiskunnasta ja meistä ihmisistä.  Helsinki:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16405-8
Kasvi, Jyrki J. J. & Vartiainen Matti (toim.): Organisaation muisti: Tieto työn tukena.  Helsinki:  Edita, 2000.  ISBN 951-37-3125-1
Vartiainen, Matti & Ruuska, Inkeri & Kasvi, Jyrki J. J.: Projektiosaaminen – dynaamisen organisaation voimavara.  Helsinki:  Teknologiateollisuus ry, 2000.  ISBN 951-817-825-9
Tekstarimania.  Helsinki:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-17858-X
Knowledge Support in Learning Operative Organisations.  (Väitöskirja)  Espoo:  Helsinki University of Technology, 2003.  ISBN 951-22-6276-2  Väitöskirjan verkkoversio Viitattu 31.1.2021. (englanniksi)
Sensuurin vieno viettelys – ja muita kirjoituksia.  Espoo:  Joukkorahoitettu omakustanne, 2015.  ISBN 978-952-93-5184-8
Posliinikissa ja muita fantastisia tarinoita, Helsinki, Jyrki Kasvin säätiön tukiyhdistys ry, 2021. ISBN 978-952-94-4707-7
Jyrki Kasvin kolme elämää, postuumisti julkaistu omaelämäkertateos, 2022, Docendo, ISBN 9789523821958
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jyrki Kasvi Wikimedia Commonsissa
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
.aspx Jyrki Kasvi Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Jyrki Kasvin blogi Ylen uutisten sivuilla – Internet Archive
Jyrki Kasvin Pelit-lehdessä julkaistut sarjakuva-artikkelit – Kvaak.fi
Vihreän liiton kansanedustajat
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (14):  Andersson  Anttila  Brax  Cronberg  Forsius  Hassi (2003–2004)  Hautala  Kasvi  Krohn (2003–2006)  Meriläinen  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Soininvaara  Sumuvuori (2006–)  Tynkkynen (2004–) 
1 2  Satu Hassi valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2004, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Oras Tynkkynen.  1 2  Irina Krohn siirtyi heinäkuussa 2006 Suomen elokuvasäätiön toimitusjohtajaksi, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Johanna Sumuvuori.  
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (15):  Alanko-Kahiluoto  Andersson  Brax  Forsius (2007–2008)  Haavisto  Hautala (2007–2009)  Juurikkala (2009–)  Järvinen  Karimäki  Kasvi  Niinistö  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Sumuvuori  Tynkkynen 
↑  Merikukka Forsius erosi vihreistä ja liittyi Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään helmikuussa 2008.  1 2  Heidi Hautala valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2009, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Timo Juurikkala..  
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2015–2019 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (15):  Aalto  Alanko-Kahiluoto  Haavisto  Halmeenpää  Hassi  Järvinen  Kari  Karimäki  Kasvi  Mikkonen  Niinistö  Parviainen  Toivola  Vartia  Yanar 
Uudenmaan vaalipiirin kansanedustajat
| n k Uudenmaan vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (34):  Akaan-Penttilä  Blomqvist  Feldt-Ranta  Forsius  Gestrin  Guzenina-Richardon  Harkimo  Hautala  Hemming  Pietari Jääskeläinen (2009–2011)  Kaikkonen  Kalliomäki  Karimäki  Karpela  Kasvi  Kiljunen  Kuusisto  Laakso  Lauslahti  Lehti  Matikainen-Kallström  J. Mäkelä (2007-2010)  O. Mäkelä  Mäkinen  Niinistö  Nylander  Ruohonen-Lerner  Saarinen  Soini (2007–2009)  Tabermann  Tallqvist  Uusipaavalniemi  Vahasalo  Vanhanen  Virén (2010–2011) 
| n k Uudenmaan vaalipiirin kansanedustajat 2015–2019 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (35):  Adlercreutz  Berner  Blomqvist  Elo  Feldt-Ranta  Guzenina  Haglund (2015–2016)  Harakka  Harkimo  Juvonen  Kaikkonen  Kasvi  Karimäki  Kauma (2017-2019)  Laiho (2018–2019)  Laukkanen  Lauslahti (2015–2018)  Lehti  Lepomäki  Lindtman  Meri (2015–2019)  Multala  Mykkänen  Mäkelä (2015–2017)  Niikko  Niinistö  Nylander  Rehn-Kivi (2016–2019)  Rinne  Ruoho  Ruohonen-Lerner (2015)  Räsänen  Toivola  Tolvanen  Soini  Stubb (2015–2017)  Vahasalo (2018–2019)  Vanhanen  Viljanen  Uotila 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Eduskunta  Yle 
Jyrki Kasvi puhumassa eduskunnassa.
Marja-Leena Piitulainen

| Marja-Leena Piitulainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. elokuuta 1945 (ikä 79) Riihimäki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  germaanisen filologian emeritaprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Tampereen yliopisto (FK 1969, FL 1974), Jyväskylän yliopisto (FT 1980)
Instituutti:  Tampereen yliopisto
Tutkimusalue:  Kontrastiivinen kielentutkimus, tekstilingvistiikka, fraseologia, saksan kielioppi (erityisesti syntaksi), valenssiteoria
Palkinnot:  SVR R1, Suomalaisen tiedeakatemian jäsen (2005–)
Marja-Leena Piitulainen (o.s. Viitaniemi; s. 12. elokuuta 1945 Riihimäki) on suomalainen filosofian tohtori, joka toimi Tampereen yliopiston germaanisen filologian professorina (1993) ja jäi sittemmin eläkkeelle.
Viitaniemi tuli ylioppilaaksi Pälkäneen yhteiskoulusta 1964 ja opiskeli Tampereen yliopistossa, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1969 ja lisensiaatiksi. Filosofian tohtoritutkinnon hän suoritti Jyväskylän yliopistossa 1980. Hänen saksankielinen väitöskirjansa (1980) on otsikoitu Zum Problem der Satzglieder in der deutschen Grammatik der Gegenwart. Hän on ollut vuodesta 1981 Joensuun yliopiston (nyk. Itä-Suomen yliopisto) saksan kielen dosentti.
Piitulainen työskenteli Tampereen yliopistossa germaanisen filologian assistenttina (1969–1984). Assistentuurin jatkuessa hän toimi germaanisen filologian virkaatekevänä apulaisprofessorina, myöhemmin professorina, vuosina 1974 ja 1975–1979. Hän oli Vaasan korkeakoulun saksan kielen apulaisprofessori 1985–1986 ja Helsingin yliopiston germaanisen filologian apulaisprofessori 1986–1993. Tampereen yliopiston germaanisen filologian professorina Piitulainen aloitti vuonna 1993. Hän toimi Suomen Akatemian rahoittamana varttuneena tutkijana 2004–2005.
Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Piitulainen on ollut vuodesta 2005. Hän on Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan ritari (SVR R1).
Tuotantoa

Piitulaisen tieteellisen tutkimustyön aihepiirejä ovat olleet kontrastiivinen kielentutkimus, tekstilingvistiikka, fraseologia, saksan kielioppi – erityisesti kielen syntaksi – ja valenssiteoria. Teoksia:
Marja-Leena Piitulainen: Zum Problem der Satzglieder in der deutschen Grammatik der Gegenwart. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto. 1980. ISBN 951-678-265-5. Väitöskirja. Julkaistu sarjassa Studia philologica Jyväskyläensia, 0585-5462 ; 14. (saksaksi)
Marja-Leena Piitulainen: Das deutsche unflektierte Adjektiv als Satzglied und seine Entsprechungen im Finnischen. (saksaksi). Tampere: Tampereen yliopisto, 1981. ISBN 951-44-1126-9. Julkaistu sarjassa Tampereen yliopiston filologian laitos 1:n julkaisuja. Sarja B, 0358-3538 ; no 6.
Marja-Leena Piitulainen: Zu den valenzgebundenen Bestimmungen des Adjektivs im Deutschen und im Finnischen. 1983 (saksaksi)
Marja-Leena Piitulainen, Ursula Lehmus & Irma Sarkola: Saksan kielioppi Helsinki: Otava, 1998. ISBN 951-1-13590-2. 2. painos 2006.
Marja-Leena Piitulainen: Syntax des Deutschen unter Berücksichtigung des Kontrasts zum Finnischen. Vaasa: Vaasan yliopisto. 2000. ISBN 952-9769-17-2. Julkaistu sarjassa Saxa. Sonderban ; 3 (saksaksi)
Marja-Leena Piitulainen & Tiina Sorvali: Aus der germanistischen Nachwuchswerkstatt. (saksaksi). Tampere: Tampereen yliopisto. 2001. ISBN 951-44-5237-2. Julkaistu sarjassa Deutsche Studien Tampere, 1238-531X ; 5.
Marja-Leena Piitulainen & E. Reuter (toim.) Internationale Wirtschaftskommunikation auf Deutsch. 2003 (saksaksi)
Kasvimuseo

| Kasvimuseo |
| --- | --- |

Sijainti:  Kluuvi, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°10′31″N 24°56′52″E﻿ / ﻿60.17528°N 24.94778°E﻿ / 60.17528; 24.94778
Rakennustyyppi:  Luonnontieteellinen museo
 fiKasvimuseo 
  
Kasvimuseo Kaisaniemenrannan suunnasta nähtynä.
Kasvimuseo on osa Helsingin yliopiston alaisen Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvitieteen yksikköä, kuten Kaisaniemen ja Kumpulan kasvitieteelliset puutarhatkin. Kasvimuseorakennus sijaitsee Kaisaniemen kasvitieteellisen puutarhan alueella Helsingissä.
Kasvimuseon herbaariokokoelmissa on noin 3,4 miljoonaa näytettä ja kokoelmat karttuvat noin 15 000–20 000 näytteellä vuodessa. Kokoelmat sijaitsevat pääosin Kaisaniemessä, mutta osa on tilapäisessä varastossa Kansalliskirjaston kellarissa. Kokoelmat jakautuvat putkilokasveihin, sammaliin sekä sieniin (joihin kuuluvat myös jäkälät), ja niitä käyttävät sekä kotimaiset että ulkomaiset tutkijat. Kasvimuseo lähettää lainoja ja vastaanottaa näytteitä kansainvälisesti. Kasvimuseossa ei ole yleisönäyttelyitä. Muutamia kertoja on kuitenkin järjestetty yleisölle vapaa pääsy tutustumaan rakennukseen ja kasvitieteen yksikön toimintaan (viimeksi vuonna 2012). Pieni osa kokoelmista on kuitenkin ollut esillä Luonnontieteellisen museon (Pohjoinen Rautatiekatu 13) näyttelyissä. Eläviä kasveja on lisäksi kasvitieteellisen puutarhan (Kaisaniemenranta 2 / Unioninkatu 44) kasvihuoneissa ja ulkopuutarhassa, jotka ovat avoinna yleisölle. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvitieteen yksikköä johtaa dosentti Marko-Tapio Hyvärinen.
Museorakennus

Kasvimuseon nykyinen laitosrakennus on valmistunut vuonna 1903, ja se rakennettiin entisen päärakennuksen sijoille. Sen suunnitteli arkkitehti Gustaf Nyström. Kun Suomesta puuhattiin kuningas­kuntaa vuonna 1918, kaavailtiin linnamaista rakennusta yhdeksi uuden kuninkaan virallisista residensseistä. Suunnitelmat eivät kuitenkaan toteutuneet, koska Suomesta tuli lopulta tasavalta.
Tutkimus

Kasvitieteen yksikön tiimit tekevät monipuolisia kasvien ja sienten taksonomiaan, systematiikkaan, evoluutioon, luonnonsuojelubiologiaan ja levinneisyyteen liittyvää tutkimusta. Ulkomaisia tutkijoita vierailee museossa eripituisia jaksoja vuosittain yksikön tutkijat tekevät tutkimuksia eri puolilla maapalloa ja varsinkin kehitysmaissa, joissa monessa ei ole ollut omia tutkijoita. Ulkomailla tehtävän kasvitutkimuksen painopistealueet ovat vaihdelleet eri kausina. Niitä ovat olleet muun muassa Itä- ja Kaakkois-Aasia.
Historia

Kokoelmien juuret ulottuvat 1600-luvulle Turun Akatemiaan, minne Elias Tillandz perusti kasvitieteellisen puutarhan vuonna 1678. Kasvimuseon perustamisvuotena pidetään kuitenkin vuotta 1750. Kasvimuseon vanhimmat ja Turun palosta pelastuneet näytteet ovat 1600- ja 1700-luvuilta. Museo on tunnettu erityisesti ainutlaatuisista sammal- ja jäkäläkokoelmistaan, joita varsinkin 1800-luvun suomalaiset uranuurtajatutkijat ovat keränneet eri puolilta maailmaa. Ne ovat tutkimuksen kannalta hyvin merkittäviä vanhoja kokoelmia.
Tyyppinäytteet

Kasvimuseon kokoelmissa on runsaasti eri lajien tyyppinäytteitä eli yksilöitä, joiden tuntomerkeistä uusi laji on ensimmäisenä tieteelle kuvattu.
Arkistot

Kasvistollinen arkisto. Laaja, lähinnä Suomen ja Luoteis-Venäjän käsittävä kasvistollinen arkisto
Valokuva-arkisto.
Valtakunnallinen kasvitietokanta. Laaja, valtakunnallinen kasvitietokanta kotimaan ja lähialueiden putkilokasveista.
Putkilokasvit

Putkilokasvikokoelmat (noin 1,8 milj. näytettä) ovat myös kansainvälisesti merkittävät. Kokoelmia kartuttavat pääasiassa tutkijat, mutta perinteisesti apuna ovat olleet kasviharrastajat. Kasvimuseon kokoelmat perustettiin vuonna 1828 ostamalla prof. Carl Reinhold Sahlbergiltä 5 000 näytettä. Suomalaissyntyisen Krimillä työskennelleen C. Stevenin vuonna 1860 lahjoittamat 60 000 putkilokasvinäytettä muodostivat yleismaailmallisten kokoelmien perustan. Kokoelmat sisältävät useita tuhansia tyyppinäytteitä. Putkilokasvikokoelmista vastaavan kasvitiimin vetäjänä toimii yli-intendentti Henry Väre.
Sammalet

Sammal- ja leväkokoelmassa on runsaat 600 000 näytettä.
Merkittäviä erilliskokoelmia on kaksi:
Viktor Ferdinand Brotheruksen (1849–1929) sammalherbaario, jossa on noin 83 000 näytettä ja 15 500 lehtisammallajia joka puolelta maapalloa. Hän omisti aikoinaan maailman suurimman yksityisen sammalkokoelman. Hänen kuvaamiaan sammallajeja on 1 800 ja lisäksi hän on kuvannut useita sammalsukuja. Brotherus oli myös aikanaan maailman huomattavin lehtisammalien tuntija, ja hän julkaisi lukuisia tutkimuksia. Kokoelmassa on Euroopan ulkopuolisia näytteitä 90 000, ja ne kattavat kaikki mantereet. Kokoelmassa on tuhansia tyyppinäytteitä, joihin kunkin lajin tunnistus perustuu. Aineiston tekee arvokkaaksi myös se, että maailman muista museoista on paljon sammalaineistoa tuhoutunut sodissa.
Sextus Otto Lindbergin sammalherbaario, jossa on noin 48 000 näytettä ja noin 5 000 lajia. Lindberg oli uranuurtaja maksasammaltutkimuksessa, jossa hän loi taksonomia- ja nimistötutkimuksillaan pohjan niiden luokittelulle. Lindberg julkaisi noin 250 tutkimusta. 1800-luvulla suomalaisten sammaltutkijoiden mielenkiinto kohdistui hyvin monelle suunnalle, muun muassa emämaan Venäjän suunnalle, Kaukasukselle ja Japaniin saakka. Suomalaiset saivat 1800-luvun lopulla tukittavakseen muun muassa Japanista kerättyjä sammalnäytteitä. Nykytutkimuksen painopiste on tropiikissa ja subtropiikissa, muun muassa Länsi-Melanesiassa, Kiinassa, Kaliforniassa ja Australiassa. Viimeksi se on keskittynyt trooppiseen Itä-Aasiaan, muun muassa Kiinaan ja Kaakkois-Aasiaan. Länsi-Melanesian sammaltutkimuksessa suomalaiset ovat olleet uranuurtajia.
Sienet

Sienikokoelmissa on noin 850 000 näytettä, joista noin puolet on jäkäliä. Sienitiimiä vetää yli-intendentti Soili Stenroos.
Kokoelmat on järjestetty kahteen pääosastoon.
Itä-Fennoskandian kokoelma, johon valtaosa näytteistä kuuluu. Ne on kerätty Suomesta ja lähialueilta Venäjän Karjalasta, Kuolan niemimaalta ja Leningradin alueen länsiosista.
Yleinen kokoelma sisältää näytteitä kaikkialta muualta maailmasta.
Erilliskokoelmat:
Erik Achariuksen (1757–1819) jäkäläkokoelma
Noin 5 500 näytettä. Acharius oli ruotsalainen tutkija, jonka jäkäläkokoelman Helsingin yliopisto osti 1834. Hänet tunnettiin ”jäkälätieteen isänä” ja ”jäkälätutkimuksen Linnénä”.
William Nylanderin (1822–1899) jäkäläkokoelma
Noin 52 000 näytettä. Nylander oli aikansa johtava jäkälätutkija, jonka kokoelma on tieteellisesti erittäin merkittävä. Nylander oli myös ensimmäinen suomalainen kasvitieteen professori. Nylanderin julkaisemia tutkimuksia on noin 300, joiden joukossa on myös jäkälätieteen perusteoksia. Hän kuvasi noin 3 000 tieteelle uutta jäkälälajia.
Muita tärkeitä sienikokoelmia:
P. A. Karstenin (1834–1917) sienikokoelma.
Hän oli tunnettu Suomen sienitieteen isänä
Johan Ivar Liron (1872–1943) ruoste- ja nokisienikokoelma.
Nykytutkimus
Sieniosastolla tutkitaan nykyään muun muassa jäkälien, helttasienten ja kääväkkäiden systematiikkaa ja ekologiaa. Aikaisemmin 1900-luvun loppupuolella on tutkittu muun muassa Itä- ja Kaakkois-Aasian jäkäliä.
Kasvimuseon julkaisut

Atlas Florae Europaeae Kasvimuseon toimittama Euroopan putkilokasvien levinneisyyskartasto eli Euroopan Kasviatlas
Lutukka Lehti, joka on tarkoitettu kasviharrastajille.
Norrlinia Norrlinia-monografiasarja. Lutukkaa tieteellisempi ja tiedettä myös popularisoiva kasvitieteellinen julkaisusarja. Sarjassa ilmestynyt Suomen jäkäläopas sai vuoden 2011 Tieto-Finlandia -palkinnon.
Retkeilykasvio–määritysopas, jonka Kasvimuseo on kirjoittanut yhdessä suomen muiden kasvimuseoiden kanssa Suomen putkilokasveista. Kts. myös Retkeilykasvio
Flora Nordica Flora Nordica on Pohjoismaat kattava tieteellinen putkilokasviflora. Se on suurhanke, jonka kirjoittamiseen Kasvimuseo osallistuu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luonnontieteellinen keskusmuseo: kasvitieteen yksikkö
Kaisaniemen kasvitieteellinen puutarha
Kumpulan kasvitieteellinen puutarha
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kasvimuseo (Q11870293)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: luonnontieteellinen museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
sijainti: Kluuvi
koordinaatit: 60°10′31″N 24°56′52″E﻿ / ﻿60.17528°N 24.94778°E﻿ / 60.17528; 24.94778
Piispajärven koulu

Piispajärven koulu oli Suomussalmen Piispajärven kylässä Kainuussa vuosina 1923–2015 toiminut kyläkoulu, vuoteen 1973 asti kansakoulu ja sitten peruskoulun alakoulu. Koulussa oli 1930-luvulla yli 80 oppilasta, kun taas viime vaiheessa 2010-luvun puolessavälissä oppilaita oli enää kymmenkunta ja opettajia kaksi. Koulu sijaitsee valtatie 5:n varrella. Lakkautuksen jälkeen alueen lähimmät koulut ovat Taivalkosken Hutun koulu noin 20 kilometrin päässä ja Ruukinkankaan koulu Ämmänsaaressa, jonne on matkaa 56 kilometriä.
Historiaa

Piispajärven kansakoulun toiminta alkoi pari vuotta oppivelvollisuuslain voimaantulon jälkeen vuonna 1923, samanaikaisesti kuin Laajan ja Kerälän koulujen toiminta. Aluksi koulu toimi vuokratiloissa Alassalmella. Opettajana toimi kiertokoulunopettaja Kaisa Lyydia Juntunen Ruhtinansalmelta. Oppilaita oli aluksi 41. Parin vuoden päästä saatiin tilat myös keittolalle ja oppilasasuntolalle. Vuonna 1928 oppilaita oli 51, joista asuntolassa majoittui 21. Kaikkiaan Suomussalmen kouluissa oli tuolloin 16 oppilasasuntolaa, joihin majoittui pitkien välimatkojen vuoksi yli kolmannes kunnan koululaisista. Tammikuussa 1928 kaksi Piispajärven asuntolan oppilasta eksyi ja yöpyi metsässä kotimatkalla, minkä jälkeen kunnan kouluvaliokunta määräsi lapsille saattajan kotimatkalle.
Piispajärven oma hirsirakenteinen koulutalo valmistui vuonna 1930, jolloi koulussa oli 83 oppilasta, 62 majoitettuna asuntolan viiteen huoneeseen. Opettajaksi tuli Siiri Kinnunen, myöhemmin Luukkonen, joka jatkoi työtään vuoteen 1971 saakka. Joulukuussa 1939 koulu paloi talvisodan kranaattikeskityksessä, mutta koulunpitoa voitiin jatkaa säilyneessä asuntolarakennuksessa. Uusi kivirakenteinen koulu valmistui 1953. Piispajärven koulun opettajaksi tuli 1960-luvun alussa Simo Viinikkala, joka julkaisi vuonna 2001 muistelmateoksensa Pyhämaan poika Piispajärvellä.
Peruskouluun siirtymisvuodesta 1973 lähtien Piispajärven oppilasmäärä alkoi laskea viidestäkymmenestä niin, että 1990-luvulle tultaessa oppilaita oli enää 19 oppilasta. Koulu lakkautettiin vuonna 2015, jolloin oppilasmäärä oli jäämässä alle kymmeneen. Koulukiinteistö myytiin 10 000 eurolla kyläläisten perustamalle osuuskunnalle.
Kirjallisuutta

Heikkinen, Reijo: Kasvatus ja koulutus Kainuussa : Kainuun koulutusjärjestelmän kehitys syyskuuhun 1945 mennessä. Väitöskirja, Kajaanin opettajankoulutuslaitos, Oulun yliopisto, 1995. ISBN 952-90-6419-5.
Vester, Lippo (toim.): Pirttikoulusta luokattomaan lukioon : Suomussalmen koululaitos 1895–1995. Suomussalmen koulutuslautakunta, 1996. ISBN 951-9390-24-3.
Viinikkala, Simo: Pyhämaan poika Piispajärvellä : muistelmia nuoruusajoilta sekä opettajavuosilta Piispajärvellä. Suomussalmen sivistyslautakunta, 2001. ISBN 951-9390-39-1.
Piispankukat

| Piispankukat |
| --- | --- |
 Amerikanpiispankukka Browallia americana
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Solanales
Heimo::  Koisokasvit Solanaceae
Suku::  Piispankukat Browallia  L.
Katso myös
   Piispankukat Wikispeciesissä   Piispankukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piispankukat (Browallia) on koisokasvisuku (heimo Solanaceae), jonka lajeja käytetään yksivuotisina koristekukkina tai huonekasveina. Ne on nimetty Turussa piispanakin olleen kasvitieteilijän Johan Browalliuksen (1707–1755) mukaan. Lajin alkuperä on Väli-Amerikassa, niiden siemeniä tuotiin Panamasta ensi kerran Eurooppaan 1735.
Lajeja

amerikanpiispankukka (Browallia americana)
loistopiispankukka (Browallia speciosa)
nystypiispankukka (Browallia viscosa)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Browallia
ITIS: Browallia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q133827  Wikispecies: Browallia  APDB: 188850  APNI: 68223  BOLD: 438694  CoL: 62H47  EoL: 60719  EPPO: 1BRWG  FNA: 104685  FoAO2: Browallia  GBIF: 2932933  GRIN: 1736  iNaturalist: 156929  IPNI: 328952-2  IRMNG: 1346515  ITIS: 30635  NBN: NHMSYS0000456701  NCBI: 225612  Open Tree of Life: 1040647  PLANTS: BROWA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:328952-2  Tropicos: 40032092  WFO: wfo-4000005510
Piirikunta

Piirikunta on aluehallinnon yksikkö monessa maassa. 
Useimmiten piirikunta on ensimmäisen tason aluehallinnon yksikkö valtiosta tai osavaltiosta alaspäin.lähde? Piirikuntien tehtävät, velvollisuudet ja itsehallinnon määrä vaihtelevat maittain. Myös niiden pinta-ala ja väkiluku vaihtelevat suuresti. Myös piirikunnasta käytetty nimitys ja sen suomenkielinen vastine vaihtelevat.
Yhdysvallat

Yhdysvaltojen osavaltiot jakautuvat piirikuntiin (engl. county). Nimellä county ne toimivat 48 osavaltiossa, muita nimityksiä ovat parish Louisianassa sekä borough Alaskassa.
Neuvostoliitto

Neuvostoliitossa oli käytössä aluejako piirikuntiin ven. okrug, ukr. okruha. Ukrainan sosialistisessa neuvostotasavallassa muodostettiin hallinnollis-alueellinen yksikkö okruha vuonna 1923. Niitä muodostettiin 53. Niiden määrää vähennettiin vuonna 1925 niin, että niitä oli enää 41. Vuosina 1930–1932 nimitys poistettiin ja korvattiin hallinnollisella yksiköllä oblast. Toisen maailmansodan jälkeen okruha-nimisiä yksiköitä oli vuoteen 1953 Transkarpatian oblastissa (alueella).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piirikunta Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain piirikunnat.
Kirsi Piha

| Kirsi Piha |
| --- | --- |
 Piha vuonna 2008.
Euroopan parlamentin jäsen
 1996–1999  
Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen
 1992–1996 2004−2008  
Kansanedustaja
 1.5.1994–18.11.1996 24.3.1999–18.3.2003  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1967 (ikä 57) Helsinki
Puoliso:  Marco Mäkinen (vih. 2016)
Tiedot
Muut puolueet:  Kansallinen Kokoomus (?–2023)
Koulutus:  kauppatieteiden maisteri
Aiheesta muualla
Kotisivu
Kirsi Katariina Piha (s. 14. lokakuuta 1967 Helsinki) on suomalainen viestintäkonsultti ja entinen poliitikko.
Ura

Piha on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuustossa vuosina 1992–1996 ja 2004−2008, kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1994–1996 ja 1999–2003 sekä Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1996–1999. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa hän ei asettunut ehdolle. Nykyään hän on Ellun Kanat -viestintätoimiston perustaja ja omistaja.
Suomen presidentinvaalissa 2000 Kirsi Piha asettui toisella kierroksella näkyvästi Tarja Halosen tueksi. Raimo Ilaskivi piti Pihaa ja muita Halosta tukeneita kokoomuslaisia "punaporvareina".
Vuonna 2003 Piha toimitti yhdessä Pauli Aalto-Setälän kanssa televisio-ohjelmaa Vaarallinen risteys, jonka tarkoituksena oli haastatella kohuttuja julkisuuden henkilöitä ja käsitellä yhteiskunnan tabuja. Vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa hän toimi Suomessa toiseksi eniten ääniä keränneen Alexander Stubbin kampanjapäällikkönä.
Piha piti Helsingin Sanomille kirjallisuusaiheista Lukupiiri-blogia vuosina 2006–2011. Lisäksi hän toimi vuosina 2008–2010 ulkoministeri Alexander Stubbin perustamassa maabrändivaltuuskunnassa. Syyskuussa 2017 Piha voitti Kultasulka-palkinnon parhaasta markkinointi- tai viestintäalan teoksesta kirjallaan Rytmihäiriö.