stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Englannin 1. divisioonan kausi 1899–1900
Ottelut

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Koti \ Vieras1 | AST | BLB | BUR | BRY | DER | EVE | GLP | LIV | MNC | NEW | NOT | NTC | PRE | SHE | STO | SUN | WBA | WOL |
| Aston Villa  |   | 3–1  | 2–0  | 2–1  | 3–2  | 1–1  | 9–0  | 1–0  | 2–1  | 2–1  | 2–2  | 6–2  | 3–1  | 1–1  | 4–1  | 4–2  | 0–2  | 0–0 |
| Blackburn  | 0–4  |   | 2–0  | 3–2  | 2–0  | 3–1  | 2–2  | 2–0  | 4–3  | 2–3  | 2–1  | 2–0  | 3–0  | 3–3  | 3–0  | 1–2  | 2–0  | 2–1 |
| Burnley  | 1–2  | 1–0  |   | 1–0  | 1–2  | 3–1  | 3–1  | 2–1  | 2–0  | 1–3  | 2–2  | 3–0  | 0–1  | 1–0  | 2–2  | 3–1  | 2–0  | 0–1 |
| Bury  | 2–0  | 2–0  | 1–1  |   | 1–1  | 4–1  | 2–1  | 2–1  | 1–4  | 2–1  | 2–1  | 0–1  | 2–0  | 2–1  | 0–1  | 2–0  | 1–0  | 3–0 |
| Derby County  | 2–0  | 0–2  | 4–1  | 3–0  |   | 2–1  | 4–1  | 3–2  | 0–0  | 2–1  | 2–2  | 0–1  | 2–0  | 0–1  | 2–0  | 2–0  | 4–1  | 0–2 |
| Everton  | 1–2  | 0–0  | 2–0  | 2–0  | 3–0  |   | 4–1  | 3–1  | 4–0  | 3–2  | 2–1  | 0–2  | 1–0  | 1–2  | 2–0  | 1–0  | 1–3  | 0–1 |
| Glossop  | 1–0  | 4–2  | 2–0  | 0–0  | 1–3  | 1–1  |   | 1–2  | 0–2  | 0–0  | 3–0  | 0–0  | 0–2  | 2–2  | 1–2  | 0–2  | 1–1  | 2–3 |
| Liverpool  | 3–3  | 3–1  | 0–1  | 2–0  | 0–2  | 1–2  | 5–2  |   | 5–2  | 2–0  | 1–0  | 3–1  | 1–0  | 2–2  | 0–0  | 0–2  | 2–0  | 1–1 |
| Manchester City  | 0–2  | 1–1  | 1–0  | 2–2  | 4–0  | 1–2  | 4–1  | 0–1  |   | 1–0  | 2–0  | 5–1  | 3–1  | 1–2  | 1–0  | 2–1  | 4–0  | 1–1 |
| Newcastle  | 3–2  | 4–1  | 2–0  | 2–1  | 2–0  | 2–0  | 1–0  | 1–1  | 0–0  |   | 3–1  | 6–0  | 0–0  | 0–0  | 2–2  | 2–4  | 4–2  | 0–1 |
| Nottingham Forest  | 1–1  | 3–2  | 4–0  | 2–2  | 4–1  | 4–2  | 5–0  | 1–0  | 2–0  | 1–0  |   | 0–3  | 3–1  | 4–0  | 1–0  | 1–3  | 6–1  | 0–0 |
| Notts County  | 1–4  | 5–1  | 6–1  | 2–2  | 0–0  | 2–2  | 0–0  | 2–1  | 1–1  | 0–0  | 1–2  |   | 3–0  | 1–2  | 1–3  | 3–1  | 1–2  | 0–0 |
| Preston North End  | 0–5  | 2–0  | 1–1  | 1–0  | 0–0  | 1–1  | 1–0  | 1–3  | 0–2  | 4–1  | 3–0  | 4–3  |   | 0–1  | 3–0  | 0–1  | 5–2  | 2–0 |
| Sheffield United  | 2–1  | 3–0  | 0–0  | 4–0  | 1–1  | 5–0  | 4–0  | 1–2  | 3–0  | 3–1  | 3–0  | 1–1  | 1–0  |   | 1–0  | 2–2  | 1–1  | 5–2 |
| Stoke City  | 0–2  | 2–0  | 3–0  | 2–0  | 1–1  | 1–1  | 1–0  | 3–2  | 1–0  | 2–2  | 0–0  | 1–0  | 3–1  | 1–1  |   | 1–2  | 1–0  | 1–3 |
| Sunderland  | 0–1  | 1–0  | 2–1  | 1–0  | 2–0  | 1–0  | 0–0  | 1–0  | 3–1  | 1–2  | 1–0  | 5–0  | 1–0  | 1–1  | 3–0  |   | 3–1  | 1–2 |
| West Bromwich Albion  | 0–2  | 1–0  | 2–0  | 0–1  | 0–0  | 0–0  | 3–3  | 2–0  | 0–0  | 1–1  | 8–0  | 0–0  | 1–0  | 1–2  | 4–0  | 1–0  |   | 3–2 |
| Wolverhampton  | 0–1  | 4–0  | 3–0  | 1–0  | 3–0  | 2–1  | 4–0  | 0–1  | 1–1  | 1–1  | 2–2  | 2–2  | 1–3  | 1–2  | 0–2  | 1–0  | 2–0  |   |
Lähde: 
1 Kotijoukkue vasemmanpuoleisessa sarakkeessa.
Värit: Sininen = kotivoitto; Keltainen = tasapeli; Punainen = vierasvoitto.
Ensimmäisen asteen murha

| Ensimmäisen asteen murha> Murder in the First |
| --- | --- |
Tyyli:  rikosdraama
Kestoaika:  45 minuuttia
Luoja(t):  Steven Bochco Eric Lodal
Pääosissa:  Taye Diggs Kathleen Robertson Richard Schiff James Cromwell Currie Graham Ian Anthony Dale Mimi Kirkland Nicole Ari Parker Raphael Sbarge Lombardo Boyer Tom Felton Steven Weber Laila Robins Emanuelle Chriqui A. J. Buckley
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   TNT  MTV3
Esitetty:  9. kesäkuuta 2014 – 4. syyskuuta 2016
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  32
Ikäraja:   
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Steven Bochco Eric Lodal Thomas Schlamme
Tuotantoyhtiö(t):  Steven Bochco Productions Shoe Money Productions TNT Original Productions
Aiheesta muualla
IMDb 
Ensimmäisen asteen murha (Murder in the First) on yhdysvaltalainen rikosdraamasarja, jonka ovat luonneet Steven Bochco ja Eric Lodal. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta, jotka esitettiin Yhdysvalloissa TNT-kanavalla 2014–2016.
Suomessa MTV3 aloitti Ensimmäisen asteen murhan esittämisen 2. kesäkuuta 2015. Toinen kausi alkoi kanavalla 26. tammikuuta 2016 ja kolmas kausi 10. elokuuta 2016.
Juoni

Sarjassa seurataan San Franciscon poliisin rikostutkijoiden Terry Englishin (Taye Diggs) ja Hildy Mulliganin (Kathleen Robertson) murhatutkimuksia aina oikeudenkäyntiin saakka.
Juoni > Ensimmäinen kausi

Rikostutkijat Terry English ja Hildy Mulligan selvittävät kahta toisiinsa linkittyvää murhaa, joilla ei ensisilmäyksellä näyttäisi olevan mitään tekemistä toistensa kanssa. Etsivät huomaavat kuitenkin yllätyksekseen, että kumpikin uhreista tunsi Piilaakson huippulahjakkuuden, menestyvän elektroniikka- ja tietotekniikkayrityksen omistavan miljardöörin Erich Bluntin (Tom Felton).
Juoni > Toinen kausi

Terry ja Hildy joutuvat todistamaan veristä iskua, kun kaksi nuorta alkaa ammuskella konekivääreillä koulubussissa keskellä kaupunkia. Samaan aikaan Hildy painii henkilökohtaisten ongelmien kanssa.
Juoni > Kolmas kausi

Terry ja Hildy hälytetään tutkimaan tapausta, jossa kuuluisa urheilija on ammuttu yökerhossa satojen ihmisten silmien edessä. Hildy kuulee lääkäriltään, että hänellä on rintasyöpä. Piirisyyttäjä Silettin merkkipäivän juhlinta päättyy dramaattisesti, kun hän ajaa vahingossa kadulla naisen päälle aiheuttaen tämän kuoleman.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Taye Diggs  | … |  rikoskomisario Terry English   |
|  Kathleen Robertson  | … |  rikoskomisario Hildy Mulligan   |
|  Ian Anthony Dale  | … |  ylikomisario Jim Koto   |
|  Raphael Sbarge  | … |  komisario David Molk   |
|  Lombardo Boyar  | … |  komisario Edgar Navarro   |
|  Currie Graham  | … |  piirisyyttäjä Mario Siletti   |
|  Mimi Kirkland  | … |  Louise Mulligan   |
|  Tom Felton  | … |  Erich Blunt (1. kausi)   |
|  Steven Weber  | … |  Bill Wilkerson (1. kausi)   |
|  James Cromwell  | … |  puolustusasianajaja Warren Daniels (1. kausi)   |
|  Richard Schiff  | … |  puolustusasianajaja David Hertzberg (1. kausi)   |
|  Nicole Ari Parker  | … |  kihlakunnansyyttäjä Jacqueline Perez (1. kausi)   |
|  Bess Rous  | … |  Ivana West (1. kausi)   |
|  Laila Robins  | … |  puolustusasianajaja Jamie Nelson (2. kausi)   |
|  Mateus Ward  | … |  Dustin Maker (2. kausi)   |
|  Jimmy Bennett  | … |  Alfie Rentman (2. kausi)   |
|  Emmanuelle Chriqui  | … |  ylikonstaapeli Raphaelle Veracruz (2. kausi)   |
|  A. J. Buckley  | … |  komisario Marty McCormack (2. kausi)   |
|  Mo McRae  | … |  Anthony Cascade (2. kausi)   |
|  Spencer Garrett  | … |  tohtori Frank Rentman (2. kausi)   |
|  Laura Regan  | … |  Mary Rentmam (2. kausi)   |
|  Adam O'Byrne  | … |  rikostutkija Kaleb Peat (2. kausi)   |
|  Inny Clemons  | … |  rikostutkija Walt Martin (2. kausi)   |
|  Jade Tailor  | … |  Alyssa (2. kausi)   |
Erlotinibi

| --- | --- |

Erlotinibi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N-(3-etynyylifenyyli)-6,7-bis(2-metoksietoksi)kinatsoliini-4-amiini
Tunnisteet
CAS-numero: 183321-74-6
ATC-koodi: L01XE03
PubChem CID: 176870
DrugBank: DB00530
Kemialliset tiedot
Kaava: C22H23N3O4 
Moolimassa: 393,436 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 59%
Proteiinisitoutuminen: 93%
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 36,2 tuntia
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  D(AU) D(US) 
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Erlotinibi (kauppanimi: Tarceva) on syöpätautien hoidossa käytettävä lääke, epidermaalisen kasvutekijän reseptorin estäjä. Lääkettä määrätään ei-pienisoluiseen keuhkosyöpään ja lisäksi gemsitabiinin kanssa etäpesäkkeiseen haimasyöpään. Sitä käytetään 25, 100 tai 150 mg:n tabletteina.
Erlotinibi aiheuttaa hyvin yleisinä eli useammalla kuin yhdellä kymmenestä potilaasta esiintyvinä sivuvaikutuksina esimerkiksi ihottumaa, ripulia ja oksentelua. Suuret annokset voivat aiheuttaa silmien sidekalvojen tulehdusta.
Erlotinibiä markkinoivat Yhdysvalloissa Genentech ja OSI Pharmaceuticals, muualla Roche.
Vuosina 2001–2003 tutkittiin 731 potilasta, joiden edennyt ei-pienisoluinen keuhkosyöpä oli jatkanut etenemistä aiemmasta kemoterapiasta huolimatta. Erlotinibiä saaneiden potilaiden eloonjäämisen mediaani oli 6,7 kuukautta ja plaseboa saaneiden potilaiden 4,7 kuukautta. Yhden vuoden kohdalla oli edelleen elossa 31 % erlotinibiä ja 22 % plaseboa saaneista potilaista.
Erlotinibin kemiallinen kaava on C22H23N3O4, moolimassa 393,436 g/mol ja CAS-numero 183321-74-6.
Aiheesta muualla

PubChem: Erlotinib (englanniksi)
DrugBank: Erlotinib (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG):  Erlotinib (englanniksi)
ChemBlink: Erlotinib (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Erlotinib
Käännös suomeksi
Ensimmäinen yleinen torpparikokous

Ensimmäinen yleinen torpparikokous oli Tampereen työväentalolla 9.–12. huhtikuuta 1906 järjestetty valtakunnallinen torpparien ja maataloustyöväen kokous, jonka koollekutsujana toimi Suomen Sosialidemokraattinen Puolue. Kyseessä oli ensimmäinen kolmesta vuosina 1906–1910 pidetystä yleisestä torpparikokouksesta. Tampereen kokouksella oli suuri merkitys SDP:n kannalta, kun se onnistui liittämään puolueeseen valtaosan Suomen torppareista.
Kokous

Torpparikokoukseen osallistui 400 edustajaa 302 eri paikkakunnalta, jotka edustivat yhteensä yli 51 000 maanvuokraajaa ja muuta tilattomaan väestöön kuuluvaa maaseudun asukasta. Ennen Tampereen kokousta oli ympäri maata pidetty lukuisia paikallisia ja maakunnallisia torpparikokouksia, joissa esitettiin myös ajatus valtakunnallisen kokouksen järjestämisestä. Kun SDP:n johto havaitsi, että kokouksessa tultaisiin ottamaan esille sosialismin periaatteisiin kuulumaton ajatus yksityisestä maanomistuksesta, velvoitti se kaikki agitaattorinsa saapumaan paikalle kaatamaan ehdotuksen. Kokouksen kaikki alustajat olivat sosialidemokraatteja ja myös useat paikalliset torpparikokoukset olivat valinneet edustajikseen nimenomaan työväenliikkeen jäseniä. Tunnettuja osallistujia olivat muun muassa Ida Aalle, Tuomas Hyrskymurto, Aura Kiiskinen, Anders Käcklund, Vilho Lehokas ja Sandra Reinholdsson. Kun torpparikokous oli tiukasti puolueen käsissä, ratkesi periaatteellinen kysymys omistus- vai vuokraoikeudesta äänestyksessä ylivoimaisesti vakaan vuokraoikeuden hyväksi. Muutamat vastustajat olivat lähinnä Pohjanmaalta saapuneita kokousedustajia.
Tampereella keskusteltiin alustavasti myös maanvuokraajien liiton perustamisesta, mutta lopulta merkittävimmäksi saavutukseksi jäi torpparien keskustoimikunnan perustaminen. Sen tehtävänä oli ohjata ja valvoa eri puolilla maata käynnistyneitä torpparilakkoja sekä toimia torppareiden välisenä yhdyssiteenä.
Lisäksi kokous ehdotti säädettäväksi ns. viljelypakkoa, joka velvoittaisi kaikki maanomistajat luovuttamaan viljelemättömät maansa halukkaiden viljeltäviksi. Ehdotus koski yksityisten maanomistajien lisäksi esimerkiksi valtiota ja seurakuntia. SDP teki viljelyspakosta myöhemmin ehdotuksen eduskunnassa, mutta äänestyksessä se kaatui selkein lukemin. Muita vaatimuksia olivat muun muassa torpparivapautus perinnöllisen vuokraoikeuden pohjalta, torpparihäätöjen lakkauttaminen, uudet paremmat vuokrasopimukset, lyhyempi työaika sekä lisätyöpäivien poistaminen.
Keskustoimikunta

Torpparikokouksen keskustoimikuntaan eli ns. torpparikomiteaan valittiin yhdeksän jäsentä, joista kokous valitsi viisi ja SDP:n puoluehallinto neljä. Keskustoimikunnan sihteeriksi asetettiin toimittaja Voitto Eloranta sekä asiamiehiksi Jussi Merinen (Länsi-Suomi) ja Heikki Jalonen (Itä-Suomi). Merinen edusti keskustoimikuntaa myös elokuussa 1906 Oulussa järjestetyssä SDP:n puoluekokouksessa.
Voitto Eloranta, Helsinki (siht.)
Samuli Häkkinen, Viitasaari
Kössi Kaatra, Tampere
Jussi Merinen, Tyrvää
Aatto Sirén, Orimattila
Edvard Gylling, Helsinki
Heikki Jalonen, Enso
Yrjö Sirola, Helsinki
Sulo Vuolijoki, Helsinki
Muuta

Maaliskuussa 1960 paljastettiin Tampereen työväentalon seinään kiinnitetty ensimmäisen torpparikokouksen muistolaatta.
Myöhemmät torpparikokoukset

Ensimmäisen yleisen torpparikokouksen jälkeen Tampereella järjestettiin vielä kaksi muuta torpparikokousta. Toinen yleinen torpparikokous pidettiin 13.–17. tammikuuta 1908, jolloin edustettuina oli yli 62 000 tilattomaan väestöön kuuluvaa. Heistä varsinaisia torppareita oli 41 000. Se oli edellisen torpparikokouksen tavoin sosialidemokraattien johtama ja käytännössä kokonaan puolueen hallussa. Uusia päätöksiä ei juurikaan tehty, vaan tyydyttiin lähinnä vahvistamaan ensimmäisen torpparikokouksen esittämiä vaatimuksia.
Vuoden 1910 torpparikokous järjestettiin 18.–20. huhtikuuta, jolloin keskustoimikunnan korvaajaksi perustettiin torppareiden oma keskusjärjestö Suomen Maanvuokraajain Liitto. Sille päätettiin perustaa myös paikallisosastot jokaiseen Suomen kuntaan. Maanvuokraajien Liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Penna Paunu.
Ensimmäisen torpparikokouksen osanottajia Tampereen työväentalon salissa.
Esso

| Esso |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Tiikeriä tankkiin! Se ainoa oikea! Tuotteita sinun ehdoillasi.
Perustettu:  1912
Kotipaikka:  Irving, Texas, Yhdysvallat
Toimiala:  huoltoasema
Tuotteet:  polttoaineet öljyt
Emoyhtiö:  ExxonMobil
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Esson huoltoasema Tampereella vuonna 2007.
Esso on yhdysvaltalaisen ExxonMobil-öljy-yhtiön Yhdysvaltojen ulkopuolella käyttämä toiminimi. Aiemmin nimeä käytettiin polttonesteiden myynnissä myös Suomessa. Nimi Esso juontaa juurensa alkuperäisestä yhdysvaltalaisesta Standard Oil -yhtiöstä (SO = Esso). Suomen maanlaajuisella asemaverkostolla oli noin 15 prosentin markkinaosuus liikennepolttonesteissä. Lisäksi yhtiön toimialoihin kuuluivat muun muassa lämmitysöljy-, nestekaasu-, voiteluaine- ja ilmailupolttoainemyynti. Suomessa toimii edelleen Naantalin voiteluainetehdas, joka valmistaa Esso-tuotteita[lähde? ] ja vie niitä myös ulkomaille[lähde? ].
Suomen Esso

Suomen Esso perustettiin vuonna 1920 nimellä Nobel-Standard Osakeyhtiö Suomessa - Aktiebolaget Nobel-Standard i Finland. Sen perustajina olivat vuonna 1911 toimintansa aloittanut Nobelin Öljyntuonti Oy ja Suomen Petroleumi & Bensiinikomppania Standard, joka oli yhdysvaltalaisen Standard Oilin tytäryhtiö. Ensimmäisen huoltoasemansa se avasi Helsingissä Hietalahden torilla vuonna 1921, ja 1930-luvun loppuun mennessä niitä oli 39.
Huoltoasemien ylläpidosta vastasi tytäryhtiö Bensiini Oy. Nobel-Standardin bensiinin myynti ylitti petrolin myynnin ensimmäisen kerran vuonna 1928. Vähittäismyynnin lisäksi Nobel-Standard harjoitti maahantuontia, ja sillä oli 16 merivarastoa eri puolilla rannikkoa, lisäksi sisämaassa oli lähes 30 varastoa. Yhtiöllä oli myös omia tankkilaivoja. Vuonna 1938 yrityksen nimi muutettiin muotoon Oy Nobel-Standard Ab.
Vuonna 1952 Nobel-Standard vaihtoi nimensä Suomen Essoksi. Vuonna 1954 yhdysvaltalainen emoyhtiö Standard Oil Company osti Nobelin suvun osakkeet, ja Suomen Essosta tuli täysin amerikkalaisomisteinen yhtiö. Tunnetuksi tulleen "Tiikeriä tankkiin" -mainoslauseen tueksi Suomen Esso lahjoitti vuonna 1964 kaksi oikeaa tiikeriä juuri perustetulle Tampereen eläintarhalle, joka toimi nykyisen Tampere-talon paikalla entisellä teurastamolla vuoteen 1972 saakka.
Esso perusti 1960-luvulla motelliketjun Ruotsiin. Tämä eurooppalaiseksi ajateltu ketju ei kuitenkaan ehtinyt Suomeen Esson luovuttua majoitusbisneksestä, mutta Esso-motelleista sai alkunsa Scandic-hotelliketju. Vuonna 1968 Suomen Esso meni mukaan Keski-Suomen maakuntaliiton käynnistämään Rantaloma Oy:hyn, joka puolestaan perusti Rantasipi-hotelliketjun. 1970-luvun puoliväliin mennessä puolet Esso-asemista oli siirtynyt itsepalveluun.
Joulukuussa 2006 Suomen Esson osakekanta siirtyi SOK:n omistukseen, minkä jälkeen SOK myi osan Esson toiminnoista edelleen St1:lle. Lopputuloksena noin 140 Esso-asemasta tuli St1-asemia ja 44 Esso-asemaa muutettiin S-ryhmän ABC-ketjun asemiksi. Osa yrittäjävetoisista asemista on siirtynyt myös muihin ketjuihin. Suomen viimeinen Esso, Laukaan Esso, siirtyi St1:n huoltoasemaksi heinäkuun alussa 2010.
Esso käytti markkinoinnissaan 1990- ja 2000-luvuilla muun muassa sloganeita ”Esso, se ainoa oikea” ja ”Tiikeriä tankkiin!”
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Esso Wikimedia Commonsissa
Esso-televisiomainos vuodelta 1969
Yhtiön historiaa Pörssitiedossa
Erkki Pohjola

Erkki Kalevi Pohjola (4. tammikuuta 1931 Ylistaro – 19. tammikuuta 2009 Espoo) oli professori ja arvostettu suomalainen musiikkipedagogi, kuoronjohtaja sekä kansainvälisen lapsi- ja nuorisokuoroliikkeen uranuurtaja.
Erkki Pohjola tunnettiin laajimmin Tapiolan Yhteiskoulun kuoron, nykyisen Tapiolan kuoron johtajana vuodesta 1963 vuoteen 1994. Erkki Pohjola kehitti tavallisesta koulukuorosta kiitetyn vokaali-instrumenteista. Hän perusti kuoron vuonna 1963 ja johti sitä muiden toimiensa ohessa yli 30 vuoden ajan. Näinä vuosina syntyi myös käsite Tapiola Soundselvennä. Samalla syntyi uusi musiikkikasvatuksen ihanne: tavattuaan 1964 Zoltan Kodályn ja Carl Orffin Pohjola kehitti heidän ajatustensa pohjalta vapaan, kamarimusiikin periaatteisiin nojaavan opetustavan, jonka lähtökohtana on lapsen oma luovuus ja musikaalisuus.
Vuonna 1971 Tapiolan kuoro voitti pääpalkinnon, The Silver Rose Bowlin, BBC:n Let the Peoples Sing -kilpailussa. Ulkomaisia konserttikiertueita kuoro teki Pohjolan johdolla kaikkiaan noin 50.
Kuoro teki Erkki Pohjolan johdolla lähes 20 levytystä ja työskenteli monien suomalaisten ja ulkomaisten säveltäjien kanssa.
Pohjolan kirja Tapiola Sound (toim. Matti Tuomisto) on julkaistu paitsi Suomessa (WSOY 1992) myös Yhdysvalloissa (Walton Music 1993) ja Japanissa (Ongaku no tomo 1994).
Pohjola tunnettiin myös musiikin oppikirjasarjan Musican (Fazer) isänä sekä kolmen musiikkijuhlan taiteellisena johtajana (International Choral Sympaatti 1986, Joensuun laulujuhlat ja International Choral Espoo 1992).
Jätettyään vuonna 1994 Tapiolan kuoron taiteellisen johtajuuden seuraajalleen Kari Ala-Pölläselle Erkki Pohjola jatkoi edelleen aktiivisesti maailmanlaajuista toimintaansa vierailevana kuoronjohtajana, luennoitsijana ja kuorokilpailujen tuomarina. Hän oli myös ISME:n (International Society for Music Education) johtajiston jäsen vuosina 1992–1996. Erkki Pohjola tunnettiin myös Songbridge-idean isänä.selvennä
Erkki Pohjola oli Ensti Pohjolan, Liisa Pohjolan ja Paavo Pohjolan veli. Hänen poikiaan olivat huilisti Olli Pohjola (1961–1998), sellisti Matti Pohjola (1963–2002) ja säveltäjä Seppo Pohjola (s. 1965).
Aiheesta muualla

Erkki Pohjolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Pohjola Tapiolan kuoron sivustolla[vanhentunut linkki]
Erkki Pohjola Klassinen.fissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Erkki Pohjola loi maailmankuulun Tapiolan lapsikuoron. Ylen Elävä arkisto.
Pohjola, Erkki hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Elokuvavuosi 1980

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1980 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Uudet elokuvat

Alligaattori
The Blues Brothers
Can't Stop The Music
Elefanttimies
Flash Gordon – iskevä salama
Hei, me lennetään!
Henkeen ja vereen
Kagemusha – varjokenraali
Kaivosmiehen tytär (Parhaan musikaali- tai komediaelokuvan Golden Globe)
Kauhun kiskot
Kerran jossakin
Koston kruunajaiset
Kuin raivo härkä
Kuningas ja satakieli
Latvasta laho
Mitäs me sankarit
Nostakaa Titanic!
The Octagon – hiljaiset tappajat
Perjantai 13.
Puhtaana käteen
Riemukupla Meksikossa
The Shining – Hohto
Tappava tunnustus
Tavallisia ihmisiä (Parhaan elokuvan Oscar ja Golden Globe)
Tup-akka-lakko
Imperiumin vastaisku
Täältä tullaan, elämä! (suomalaiskriitikoiden vuoden parhaaksi äänestämä, ks. alla)
Yhdeksäs aisti
Yön kuningas
Suomessa 237 ensi-iltaa ja 10 miljoonaa elokuvateatterikäyntiä

Suomalaisissa elokuvateattereissa myytiin vuoden 1980 aikana noin 10 miljoonaa pääsylippua. Väestöön suhteutettuna jokainen suomalainen kävi elokuvissa keskimäärin 2,09 kertaa, mikä edusti samaa tasoa kuin kävijämäärät läpi 1970-luvun. Suomessa oli tuolloin 352 elokuvateatteria, jotka toivat ensi-iltaan 237 uutta elokuvaa. Ensi-illoista kymmenen oli kotimaisia uutuuselokuvia, ja niiden osuus kaikista katsojista oli 15,3 prosenttia. Näytöksiä elokuvateattereissa järjestettiin yhteensä 164 409.
Vuoden 1980 katsotuimmat Suomessa

Suomessa eniten teatterikatsojia saaneet elokuvat vuonna 1980 olivat:
Täältä tullaan, elämä! (1980), 382 024 katsojaa
Tup-akka-lakko (1980), 317 185 katsojaa
Kramer vastaan Kramer (1979), 315 119 katsojaa
Sininen laguuni (1980), 266 961 katsojaa
Milka (1980), 265 139 katsojaa
American Gigolo (1980), 238 529 katsojaa
10 – nainen kuin unelma (1979), 208 814 katsojaa
The Shining – Hohto (1980),	199 219 katsojaa
1941 – Anteeksi, missä on Hollywood? (1979), 182 951 katsojaa
Blues Brothers (1980), 176 761 katsojaa
Suomalaiskriitikoiden suosikkiensi-illat

Suomen elokuvakerhojen liiton lehti Projektio kokosi luettelon Suomen johtavien kriitikoiden parhaaksi arvioimista vuonna 1980 Suomen-ensi-iltansa saaneista elokuvista:
Andrei Tarkovski: Stalker (1975)
Billy Wilder: Fedora – arvoituksellinen nainen (1978)
Terrence Malick: Julma maa (1973)
Jean-Luc Godard: Pelastukoon ken voi (1980)
John Cassavetes: Gloria – gangsteriheila (1980)
Paolo ja Vittorio Taviani: Isäni, herrani (1977)
Woody Allen: Muistelmia – Stardust Memories (1980)
Andrzej Wajda: Ilman puudutusta (1978)
Bob Fosse: Syke ei sammu (1979)
Samuel Fuller: Voittamaton ykkönen (1980)
Akira Kurosawa: Kagemusha – varjokenraali (1980)
Vuoden 1980 parhaaksi suomalaiselokuvaksi äänestettiin Tapio Suomisen Täältä tullaan elämä!, joka oli myös vuoden katsotuin elokuva Suomessa.
Elokuvakerhojen esitetyimmät

Elokuvakerhotoiminta oli vilkasta Suomessa 1980-luvun taitteessa. Näytäntökaudella 1979–1980 eniten kerhoesityksiä saaneet 10 elokuvaa olivat:
Jaakko Pakkasvirta: Runoilija ja muusa (Suomi 1978, 51 esitystä 16 mm:n kopioilta)
Emil Lotianu: Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen (Neuvostoliitto 1976, 46 esitystä 16 mm:n kopioilta)
Risto Jarva: Jäniksen vuosi (Suomi 1977, 38 esitystä 16 mm:n kopioilta)
Rauni Mollberg: Aika hyvä ihmiseksi (Suomi 1977, 37 esitystä 16 mm:n kopioilta)
Henry Safran: Myrskyn poika (Australia 1976, 37 esitystä 16 mm:n kopioilta)
Roman Polański: Veitsi vedessä (Puola 1962, 36 esitystä 16 mm:n kopioilta)
Pier Paolo Pasolini: Pummi (Italia 1961, 34 esitystä 16 mm:n kopioilta)
Michelangelo Antonioni: Ammatti: reportteri (33 esitystä 35 mm:n kopioilta)
Alain Tanner: Salamanteri (Sveitsi 1971, 32 esitystä 35 mm:n kopioilta)
Anja Breien: Aviovaimoja (Norja 1975, 32 esitystä 35 mm:n kopioilta)
Aiheesta muualla

Elokuvavuosi 1980 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Enrico Macias

| Enrico Macias |
| --- | --- |
 Macias vuonna 2016
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1938 (ikä 85) Constantine, Algeria
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Enrico Macias 
Laulukielet:  ranska, saksa, espanja
Tyylilajit:  chanson
Soittimet:  ud ja kitara 
Levy-yhtiöt:  Pathé (käännä suomeksi), EMI, Philips Records ja Tréma 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Macias Alankomaissa vuonna 1965.
Enrico Macias (oik. Gaston Ghrenassias; s. 11. joulukuuta 1938 Constantine, Algeria) on ranskalainen laulaja. Hänen sukujuurensa ovat Algerian sefardijuutalaisyhteisössä.
Ura

Enrico Macias on Algerian juutalainen, ja hän joutui pakenemaan kotimaastaan Ranskaan Algerian sodan aikana. Macias debytoi Ranskassa vuonna 1962 laululla "Adieu mon pays", joka tilittää pakolaisten tuntemuksia. Ranskassa hänestä kehkeytyi supertähti, ja hän on levyttänyt yli sata musiikkikappaletta.
Studioalbumit

Deux ailes et trois plumes (1983)
Générosité (1984)
Enrico (1987)
Le vent du sud (1989)
Enrico (1991)
Mon chanteur préferé (1992)
Suzy (1993)
La France de mon enfance (1994)
Et Johnny Chante L'amour (1995)
Aie Aie Aie Je T'Aime (1999)
Hommage à Cheikh Raymond (1999)
Oranges amères (2003)
Chanter (2005)
La Vie populaire (2006)
Voyage d'une mélodie (2011)
Venez tous mes amis! (2012)
Les clefs (2016)
Enrico Macias & Al orchestra (2019)