stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erle Stanley Gardner
Suomennetut teokset > Nimellä Erle Stanley Gardner julkaistut > Perry Mason -sarja

Koinsyömän minkkiturkin arvoitus, suom. Sirkka Carlson. Nide, 1957. - (Perry Mason -mysteerisarja.).
Kulkurineitsyen arvoitus, suom. Risto Kalliomaa. Nide, 1957. - (Perry Mason -mysteerisarja.).
Talonmiehen kissan arvoitus (The case of the caretaker's cat), suom. Pentti Näres. Nide, 1957. - (Perry Mason -mysteerisarja.).
Perry Mason ja utelias morsian (The case of the curious bride), suom. Riku Perälä. Jalava, 2002 ISBN 951-887-282-1.
Perry Mason ja rahakas hatturasia: salapoliisiromaani (The case of the worried waitress), suom. Armi Koistinen. Gummerus, 1968.
Perry Mason ja tummaverikön tapaus: Salapoliisiromaani (The case of the borrowed brunette), suom. Armi Koistinen. Gummerus, 1968.
Perry Mason käy Las Vegasissa: Salapoliisiromaani (The case of the daring divorce), suom. Armi Koistinen. Gummerus, 1968.
Perry Mason ja huolestunut holhooja: Salapoliisiromaani (The case of the troubled trustee), suom. Armi Koistinen. Gummerus, 1970.
Perry Mason ja pelokkaat perijät: Salapoliisiromaani (The case of the horrified heirs), suom. Armi Koistinen. Gummerus, 1970.
Perry Mason ja papukaija todistajina (The case of the perjured parrot), suom. Reijo Kalvas. Jalava, 1987 - (Jännityksen mestarit ; no. 11.). ISBN 951-9201-48-3.
Perry Mason ja piikkilanka-aita (The case of the fenced-in woman), suom. Aulis Rantasen johtama Kouvolan kieli-instituutin 2. kurssin työryhmä 1975: Erja Aho...ja muita. WSOY, 1987 - (Sapo ; 200.). ISBN 951-0-14269-7.
Perry Mason ja utelias morsian, suom. Riku Perälä. Jalava, 1988 - (Jännityksen mestarit ; 15.). ISBN 951-9201-52-1.
Perry Mason ja unissakävelijän tapaus, suom.: Riku Perälä. Jalava, 1989 ISBN 951-8954-01-1.
Suomennetut teokset > Nimellä A. A. Fair julkaistut

Pässinpäät kuolevat perjantaisin: salapoliisiromaani, suom. Auli Tarkka. Otava, 1961.
Kolmas laukaus: salapoliisiromaani (Bedrooms have windows), suom. Anna-Liisa Laine. Otava, 1961.
Naiset pitävät kiirettä: salapoliisiromaani, suom. Sirkka Rapola. Otava, 1961.
Rahaa kuin roskaa: salapoliisiromaani, suom. M. ja H. Jokimäki. Otava, 1961.
Varokaa kurveja: salapoliisiromaani, suom. Aila Poukkula. Otava, 1961.
Poikamiehet pitkästyvät: salapoliisiromaani, suom. Aila Poukkula. Otava, 1962.
Rohkea rokan syö: salapoliisiromaani, suom. Jaakko Lavanne. Otava, 1962.
Kun on leikkiin lähtenyt: salapoliisiromaani, suom. Anna-Liisa Laine. Otava, 1962.
Pöllöt eivät räpyttele: salapoliisiromaani, suom. Anna-Liisa Laine. Otava, 1962.
Kokenut kaiken tietää: salapoliisiromaani, suom. Anna-Liisa Laine. Otava, 1964.
Julma rangaistus, suom. H. Suikkanen. Viihdekirjat, 1965. - (Tikari-kirjat 3.).
Uhkapeliä, suom. H. Suikkanen. Viihdekirjat, 1965. - (Tikari-kirjat 1.).
Saatat kuolla nauraen, suom. H. Suikkanen. Viihdekirjat, 1966. - (Tikari-kirjat 7.).H
Motellimurha, suom. H. Suikkanen. Viihdekirjat, 1966. - (Tikari-kirjat 5.).
Carl Jacob Gardberg

Museoviraston ylijohtaja Gardberg puhuu Suomen merimuseon avajaisissa Helsingin Hylkysaaressa, 18. toukokuuta 1981.
Carl Jacob Reinhold Gardberg (16. marraskuuta 1926 Helsinki – 31. toukokuuta 2010 Helsinki) oli suomenruotsalainen arkeologi, historiantutkija ja tietokirjailija. Hän oli oppiarvoltaan filosofian tohtori (Åbo Akademi 1959).
Ura

Gardberg toimi Turun kaupungin historiallisen museon johtajana 1960–1972, ja hänet nimitettiin Museoviraston ylijohtajaksi ja valtionarkeologiksi 1972. Gardberg jäi virastaan eläkkeelle vuonna 1992.
Gardberg kirjoitti useita teoksia paikallishistoriasta, muun muassa Turun, Porvoon ja Suomen keskiaikaisten linnojen historiasta, sekä kirjan Santiago de Compostela: Matka Pyhän Jaakobin haudalle, joka kertoo pyhiinvaellusmatkoista Santiago de Compostelaan sekä historiallisten dokumenttien että kirjoittajan omien kokemusten valossa.
Perhe

Carl Jacob Gardbergin isä oli ylikirjastonhoitaja Carl-Rudolf Gardberg.
Palkinnot ja tunnustukset

Suomen tietokirjailijat ry:n Warelius-palkinto (1994)
Teoksia

Åbo Slott under den äldre Vasatiden (väitöskirja). SMYA 60: Helsingfors, 1959.
Turun linna ja sen restaurointi. Turku, 1961.
Turun linnan kolme Katariinaa. Helsinki, 1986.
Suomen kartanoita. Helsinki Otava, 1989.
Kuninkaantie Turusta Viipuriin. Helsinki Otava, 1991.
Suomen keskiaikaiset linnat. 1993.
Porvoon kaupungin historia I. Porvoon seudun esihistoria. Keskiaika ja 1500-luku. Porvoo, 1996.
Santiago de Compostela: Matka Pyhän Jaakobin haudalle. 2001. ISBN 951-50-1214-7.
Kivestä ja puusta: Suomen linnoja, kartanoita ja kirkkoja. Helsinki, 2002.
Veritas – Totuus! Turun dominikaanit keskiajalla. 2005.
Aiheesta muualla

Edgren, Torsten: / Gardberg, Carl Jacob (1926–2010). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 9.10.2015. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Gardberg, Carl Jacob hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Luettelo jääkäreistä A

Jääkärimerkki
Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissa. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
A

Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
A > Juho Ilmari Aakko

(4. huhtikuuta 1886 Temmes – 2. marraskuuta 1926) oli suomalainen jääkäri ja kirvesmies, hänen vanhempansa olivat räätäli Antti Aakko ja Anna Maikkola, hänen 1. puolisonsa oli Amanda Emilia Kylmänen o.s. Keski-Ikola (erosi) 2. puoliso Pieta Sundell o.s. Palo. Juho Ilmari Aakko liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 4. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella. Altonan työosastoon hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1916, josta hänet laskettiin siviilityöhön 1. syyskuuta 1917. Suomeen hän palasi syksyllä 1918 työskennellen työmiehenä Pohjois-Suomessa. Aakon hautapaikka on tuntematon. Jääkärien elämäkerraston mukaan hänet on haudattu Temmekselle, mutta sieltä hautapaikkaa ei löydy. Toisen tiedon mukaan hänen hautansa olisi Rovaniemellä tai Oulussa, mutta sieltäkään sitä ei ole löydetty. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Antti Aakkonen
Lahja Johannes Aalto
Oskari Aalto
Paavo Aaron Aaltonen
Yrjö Gabriel Ahlberg myöh. Haussila
Georg Edvard Ahlholm ent. Alholm
A > Yrjö Johannes Ahlholm myöh. Visavaara

(22. elokuuta 1896 Tornio – 8. elokuuta 1946) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat raatimies Emil Ahlholm ja Briitta Katajamaa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Hilja Heleena Hyrkin kanssa. Tämä kansakoulun ja kaksi luokkaa Tornion alkeiskoulua käynyt merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 13. syyskuuta 1915, josta hänet jalkansa harjoituksissa Lockstedtissa loukattuaan keväällä 1916 siirrettiin 1. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin 1. toukokuuta 1916 siviilitöihin. Hän joutui kuitenkin jo saman kuukauden lopulla Kölnin sotilassairaalaan, jossa oli hoidettavana noin yhdeksän kuukauden ajan. Suomeen hän palasi toipilaana 1. joulukuuta 1918. Hän liittyi 12. helmikuuta 1919 kersanttina Tornion rajavartiopataljoonaan ja toimi siinä rajavartioesimiehenä, kunnes siirtyi 1. huhtikuuta 1919 tullivartijaksi pohjoisrajan rajatullivartiostoon. Armeijasta hän erosi sairauden takia 31. lokakuuta 1920 ja siirtyi liikemieheksi ja matkustajakodin omistajaksi Ouluun, jonne hänet on haudattu Intiön hautausmaalle. Ylennykset: Kersantti 3. tammikuuta 1919. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Armas Heikki Ahlroth myöh. Arajuuri
Johan Viktor Ahlroth myöh. Arajuuri
A > Georg Ahlstedt

(21. maaliskuuta 1890 Kemiö – 17. kesäkuuta 1916 Dragsfjärd) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kappalainen Alexander Ahlstedt ja Suoma Emilia Branders. Ahlstedt kävi 2/8 lk. Turun ruotsalaista klassillista lyseota sekä Saltvikin alemman maanviljelyskoulun Ahvenanmaalla. Georg Ahlstedt liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 26. lokakuuta 1915. Ahlstedt komennettiin 1. maaliskuuta 1916 värväystehtäviin Suomeen, mutta hoiti saamansa tehtävän epäilyttävästi.
Runar Aleksander Ahlstedt
Leonard Echard Ahma
Otto Johannes Ahmala
A > Antti Aho (Ahonperä)

(20. lokakuuta 1895 Alatornio – 14. joulukuuta 1927) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Ahonperä ja Maria Josefina Kulpakko ja hänen 1. puolisonsa oli Henny Emilia Angerin (kuollut) ja 2. puoliso Maria Saarnio. Antti Aho oli kansakoulun käynyt ja työskenteli maanviljelijänä ennen sotilasuralle lähtemistään. Antti Aho liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan1 4. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamalta saamansa sairauden johdosta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 14. toukokuuta 1917, josta hänet laskettiin siviilitöihin 6. kesäkuuta 1917. Antti Aho saapui takaisin Suomeen 29. marraskuuta 1918. Suomessa Aho toimi maanviljelijänä Alatorniolla. Aho palveli luoteisrajan rajavartiostossa rajavartioesimiehenä ja kuului Alatornion suojeluskuntaan aina kuolemaansa saakka. Ylennykset: aliupseeri 11. helmikuuta 1920. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
A > Hugo Alppi Aho

(20. lokakuuta 1895 Veteli – 16. tammikuuta 1918 Osnabrück) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Oskari Aho ja Maija Kristiina Juhontytär. Aho oli kansakoulun käynyt ja työskenteli ennen Saksaan lähtöään kotitilallaan Vetelissä. Hugo Aho liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 23. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Hugo Alppi Aho menehtyi Osnabrückin rautatieonnettomuudessa 11 muun suomalaisen jääkärin kera, kun he olivat matkalla pataljoonasta työlomalle Kölniin. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
A > Jaakko Aho

(13. syyskuuta 1890 Lappajärvi – 15. syyskuuta 1927 ) oli suomalainen jääkäri, hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Aho eli Kärnä ja Anna Saari. Hän oli kansakoulun käynyt ja toimi ennen sotilasuralle ryhtymistään työmiehenä Lappajärvellä. Jaakko Aho liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 28. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 7. helmikuuta 1917 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella sekä Aa-joella. Hänet komennettiin 22. helmikuuta Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin elokuussa 1917. Saksasta hän palasi Suomeen 1. joulukuuta 1918 toimien sekatyömiehenä Lappajärvellä. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
A > Jalo Väinö Ahola

(10. joulukuuta 1892 Kokkola – 4. huhtikuuta 1953) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat satulaseppä Johan Henrik Ahola ja Maria Nisula. Hänen puolisonsa oli Tyyne Sylvia Ulf. Jalo Ahola suoritti kansakoulun ja 3/8 luokkaa Kokkolan suomalaisessa yhteiskoulussa ja toimi ennen sotilasuralle lähtemistään postinkantajana Kokkolassa. Jalo Väinö Ahola liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 15. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 30. heinäkuuta 1916 haupitsipatteriin. Ensimmäiseen maailmansotaan Ahola otti osaa Saksan itärintamalla Misse-joen, Riianlahden, Ekkau-Kekkaun ja Aa-joen taisteluihin. Ahola komennettiin takaisin Suomeen 12. tammikuuta 1918 ja Suomeen hän saapui 2. helmikuuta Tornioon. Torniossa hän liittyi suojeluskuntajoukkoihin ja osallistui Tornion valloitukseen. Hänet määrättiin 18. helmikuuta 1918 Pietarsaaren tykistökoulun koulutuspatteriin, mistä myöhemmin siirrettiin Jääkäritykistön 3. patteriin. Jalo Väinö Ahola osallistui Suomen sisällissodassa Kurun, Muroleen, Viljakkalan ja Ylöjärven taisteluihin sekä Tampereen valloitukseen. Ahola kuului Tampereen valloituksen jälkeen perustettuun Jääkäritykistöprikaatin 3. jääkäripatteriston 5. patteriin ja otti osaa Viipurin valloitukseen. Sisällissodan jälkeen Ahola työskenteli tykistökoulun B-osaston vääpelinä. Tästä tehtävästä hän erosi 22. elokuuta ja siirtyi takaisin postinkantajaksi Kokkolaan, mutta suojeluskuntatyötä hän ei jättänyt, vaan toimi Kokkolan suojeluskunnassa joukkueen ja komppanianpäällikkönä vuosina 1918–1923. Vuosina 1923–1927 hän hoiti harjoitus- sekä paikallispäällikön tehtäviä. Talvisotaan hän osallistui Kenttäpostikonttori 9:n hoitajana ottaen osaa sotatoimiin Karjalankannaksella. Jatkosodassa hän toimi Kenttäpostikonttori 32:n hoitajana Laatokan Karjalassa. Hänet komennettiin Aunukseen Kenttäpostikonttori 1:n hoitajaksi vuonna 1941. Hänet vapautettiin asepalveluksesta sairauden vuoksi vuonna 1942 ja toimi sen jälkeen Kokkolan postin palveluksessa. Jalo Väinö Ahola on haudattu Kokkolaan. Ylennykset: aliupseeri 11. helmikuuta 1918, varavääpeli 10. huhtikuuta 1918, vääpeli 15. heinäkuuta 1918, suojeluskuntaupseeri 16. toukokuuta 1938, vänrikki 1940, luutnantti 1942. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. (1941 ja 1944),  Vapauden mitali 1. lk;  Vapauden mitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
A > Eino Aukusti Ahonen

(28. heinäkuuta 1888 Längelmäki – 24. lokakuuta 1979 Tampere) oli suomalainen jääkäri ja puuseppä. Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Heikki Ahonen ja Anna Vilhelmiina Vigren. Hänen puolisonsa oli Hilma Maria Halonen. Ahonen toimi puuseppänä Längelmäellä ja Vaasassa ennen ryhtymistään sotilasuralle. Eino Aukusti Ahonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. täydennysjoukkoon 3. huhtikuuta 1916. Hänet siirrettiin 23. heinäkuuta 1916 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella 25. marraskuuta 1916 saakka, jolloin hänet komennettiin Altonan työosastoon. Altonan työosastolta hänet laskettiin siviilitöihin. Suomeen Ahonen palasi sodan jälkeen 19. joulukuuta 1918 ja toimi sen jälkeen puuseppänä Vaasassa ja Tampereella. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Matti Aleksander Ahonen
Carl Rainer Rudolf Ahonius
Ejwind Isac Johannes Ahonius
Arvo Johannes Ahti
Antti Oskar Ahtiainen
Edvard Ainasoja
A > Pekka Airola ent. Tutti

(10. toukokuuta 1894 Kaukola – 30. syyskuuta 1965) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Pietari Tutti ja Maria Arponen. Hänen puolisonsa oli Eliisa Luukko. Ennen ryhtymistään sotilasuralle hän työskenteli maanviljelijänä Kaukolassa. Pekka Airola liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 8. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Pekka Airola saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissodassa hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän toimi komppaniassa myös rehumestarina. Pekka Airola osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa. Sisällissodan jälkeen hän palveli samassa joukko-osastossa 16. helmikuuta 1919 asti, jonka jälkeen omistautui maanviljelylle, mutta ei jättänyt suojeluskuntatyötä, vaan toimi joukkueenjohtajana Kaukolan suojeluskunnassa vuosina 1920–1921. Talvi- ja jatkosotaan hän osallistui suojeluskunta- ja ilmavalvontatehtävissä omalla asuinseudullaan. Välirauhan aikana hän toimi linnoitustöissä ja jatkosodan aikana Kuopion suojeluskuntapiirin Siilinjärven ammuslataamolla vartiopäällikkönä. Jatkosodan jälkeen hän siirtyi evakkona Kihniölle ja edelleen maanviljelijäksi Ylöjärven Paloluomalle. Pekka Airola on haudattu Ylöjärvelle. Ylennykset: varavääpeli 11. helmikuuta 1918, vääpeli 2. kesäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Uuno Dagvard Aittola
A > Aukusti Aitto-oja

(18. heinäkuuta 1894 Nivala – 13. kesäkuuta 1923 ) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Knuuti Aitto-oja ja Amanda Matintytär. Aitto-oja kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä ennen ryhtymistään sotilasuralle. Aukusti Aitto-oja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 7. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin Altonan työosastoon 22. helmikuuta 1917, josta hänet laskettiin siviilityöhön elokuussa 1917. Aukusti Aitto-oja saapui takaisin Suomeen 29. marraskuuta 1918. Hän astui aliupseeriksi Kajaanin sissipataljoonan 3. komppaniaan koulutusaliupseeriksi 30. tammikuuta 1919. Pataljoonan varastonhoitajana hän aloitti 1. heinäkuuta 1921. Jääkäriprikaatin aliupseerikoulun vääpelinä hän toimi vuosina 1919 ja 1920. Aukusti Aitto-oja menehtyi keuhkotautiin 13. kesäkuuta 1923, hänet on haudattu Oulun hautausmaalle Intiöön. Ylennykset: aliupseeri 30. tammikuuta 1919, kersantti 1. huhtikuuta 1919, vääpeli 15. joulukuuta 1920. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
A > Arvo August Alanko

(3. elokuuta 1892 Rauma – 15. tammikuuta 1949) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies August Alanko ja Amanda Rosenlund. Hänen puolisonsa oli Aili Saimi Kaste. Tämä kansakoulun käynyt merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 10. lokakuuta 1915. Arvo August Alanko otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamapalvelun jälkeen Libaussa hän toimi 3. komppanian keittiömestarina. Arvo August Alanko saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan keittiö- ja varusmestariksi. Sisällissodan taisteluihin hän otti osaa Lempäälässä, Sainiolla ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen hän palveli Suomen armeijassa Suomen valkoisen kaartin 8. komppanian vääpelinä. Lokakuussa 1918 hänet komennettiin 3. pataljoonan rehumestariksi sekä edelleen rykmentin kuormastovääpeliksi 1. maaliskuuta 1920. Viipurissa pidetyn talli- ja hevoshoitokurssi hän suoritti vuonna 1918, rehumestari- ja kuormastovääpelikurssille hän osallistui vuonna 1924, kuormastovääpelikurssin hän suoritti vuonna 1925 sekä Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin jalkaväkilinja hän suoritti vuonna 1933. Talvisotaan hän osallistui 1. prikaatin ampumatarvikejoukkueen johtajana osallistuen taisteluihin Summassa. Välirauhanaikana hän toimi 1. prikaatissa kolonnanjohtajana sekä Eläinlääkintäjoukkueen johtajana 3. prikaatin 3. Huoltokomppaniassa. Armeijasta hän erosi vuonna 1941. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 25. elokuuta 1917, aliupseeri 11. helmikuuta 1918, varavääpeli 17. kesäkuuta 1918, vääpeli 15. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit: Vapaudenmitali 2. lk,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali, Suomen Valkoisen Ruusun mitali 2. lk,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Juho Iivari Alanko
A > Jaakko Ala-Piessa myöh. Piessa

15. elokuuta 1895 Alatornio – 14. lokakuuta 1938 Himanka oli suomalainen jääkärivääpeli ja rikosetsivä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Tyyni Anner Tiluksen kanssa. Hän opiskeli yksityisesti viidennen luokan Viipurin suomalaisessa reaalilyseossa vuonna 1926. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 28. syyskuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin 26. helmikuuta 1916. Hän palasi pataljoonan täydennysjoukkoon 6. elokuuta 1917 ja siirrettiin 2. konekiväärikomppaniaan 14. elokuuta 1917. Hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) jefreitteriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissodassa aluksi komppanianpäälliköksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi 2. Krenatöörirykmentin Jyväskylän pataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodassa taisteluihin Mannisessa, Kuljussa, Sääksjärvellä, Tampereella ja Koskella sekä etenemiseen Hämeen läänin Koskelle. Suomen sisällissodan jälkeen hän palveli Valkoisen Kaartin Rykmentin 1. pataljoonan kuormastovääpelinä sekä Himangan suojeluskunnan paikallispäällikkönä vuosina 1919–1922. Himangalla hän toimi vuosina 1919–1925 poliisikonstaapelina, siirtyi tehtävästä komppanianvääpeliksi Pohjanmaan Jääkäripataljoonaan ja oli siellä vuoteen 1927 asti, jolloin muutti Savonlinnaan ja toimi siellä ylimääräisenä lääninrikosetsivänä vuoteen 1932 asti. Yksityisetsivän työt hän aloitti Viipurissa vuonna 1932 ja työskenteli alalla aina kuolemaansa asti. Ylennykset: jefreitteri 11. helmikuuta 1918, vääpeli 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4.lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Johannes Alaranta
A > Kustaa Emil Alaranta eli Mäkinen

(7. elokuuta 1889 Alahärmä – 28. maaliskuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jaakko Alaranta eli Mäkinen ja Sofia Ekola. Tämä kansakoulun käynyt maanviljelijä Alahärmästä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 5. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 22. marraskuuta 1. konekiväärikomppaniaan. Kustaa Emil Alaranta otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Suomen armeijan palvelukseen hän astui 11. helmikuuta 1918 ja samalla hänet ylennettiin aliupseeriksi. Hän saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hän osallistui kiväärinjohtajana 2. jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniassa osallistuen Kalevankankaan taisteluun. Kalevankankaalla hän koki kohtalonsa kaatumalla 28. maaliskuuta 1918. Hänet on haudattu Alahärmän sankarihautaan. Ylennykset: aliupseeri 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Väinö Aleksander Alasmaa
Isak Anton Alfthan
Aarne Antero Alfving myöh. Alvi
Aarne Johannes Alve
A > Johan Tuomaanpoika Ammunet

(28. helmikuuta 1885 Temmes – 5. heinäkuuta 1917) oli suomalainen hilfsgruppenführer Saksan armeijassa. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Tuomas Ammunnet ja Eliisa Nalkki. Hän kävi kansakoulun. Tämä oululainen mekaanikko liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 23. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän sai hermoromahduksen ja ampui itseään sotilaskiväärillä sydämeen ja kuoli seuraavana päivänä Libaun sotilassairaalassa. Hänet on haudattu sikäläiseen hautausmaahan. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 1. kesäkuuta 1917.
Olavi Johan Andersson myöh. Ahima
August Valdemar Ansa
Karl Arthur Ansas
Ahti Ilmari Anthos