stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Piikkiluuttu

Piikkiluuttu (engl. spike lute, saks. Spiesslaute) on luuttusoittimien ryhmä. Piikkiluutuissa varsi, johon kielet on kiinnitetty, lävistää kaikukopan. Piikkiluutut voidaan jakaa edelleen kaikukopan muodon mukaan joko malja- tai laatikkopiikkiluuttuihin. Jousella soitettavia piikkiluuttuja kutsutaan piikkiviuluiksi.
Pidgin

Pidgin on yksinkertainen kieli, joka syntyy, kun toistensa kieliä ymmärtämättömien ryhmien täytyy löytää nopeasti tapa pystyä kommunikoimaan toistensa kanssa. Pidginin sanasto on yleensä suurimmaksi osaksi peräisin yhdestä kielestä, mutta sanasto on suppea ja sanat lyhyitä.
Jokaisella pidginillä on oma kielellinen rakenteensa, joka käyttäjän täytyy opetella. Pidgin on normaalisti vieras ja opittu kieli jokaiselle kommunikaation osapuolelle, eikä yleensä kenenkään äidinkieli. Pidgin kehittyy vasta toistuvan tai pitkäaikaisen kontaktin seurauksena, eikä satunnaisessa kohtaamisessa käytetty sekakielinen kommunikaatio vielä ole pidginiä. Pidginiä käytetään yhteisenä kielenä eli lingua francana tyypillisesti vain erityisissä tilanteissa, kuten torilla tai plantaasilla, mutta ei kyseisen tilanteen ulkopuolella, kuten kotona tai sosiaalisissa tilanteissa.
Etymologia

Pidgin-sanan taustaa ei tiedetä varmuudella, ja siitä on esitetty useita teorioita. Yleisimmin hyväksytyn teorian mukaan sana tulee Kiinan pidgin-englannin tavasta ääntää sana business, ‘liiketoiminta’.
Ominaisuuksia

Pidgin on yksinkertaistettu kieli, jossa on tyypillisesti vain noin 800–1000 sanaa ja rajoittunut määrä kieliopillisia rakenteita. Vokaaleita on vain vähän, esimerkiksi vokaalit /a, e, i, o, u/ mutta ei pyöreitä etuvokaaleja /y, ö/. Myös konsonantteja on joko vähän tai korkeintaan keskimääräisen paljon. Konsonanttiklustereita ei esiinny, ja konsonanttiin päättyvät tavut ovat rajoitettuja tai puuttuvat kokonaan. Tooneja ei esiinny.
Sidottuja morfeemeja ei käytetä, eli pidginit ovat äärimmäisen isoloivia kieliä, joissa jokainen morfeemi muodostaa itsenäisen sanan. Jos aikamuoto, aspekti tai kongruenssi esiintyvät, niitä kuvataan erillisillä sanoilla. Jos monikkoa ja adjektiivien superlatiivia kuvataan lainkaan, se voi tapahtua toistolla. Myös lauseoppi on rajoitettua. Sisäkkäisiä lausekkeita ei yleensä esiinny.
Pidginin toinen osakieli on yleensä toista korkeammassa asemassa yhteiskunnallisesti, eli se on superstraattikieli. Tästä ylempiarvoisesta kielestä tulee pidginiin yleensä enemmän sanoja kuin alempiarvoisesta kielestä eli substraattikielestä. Alempiarvoinen kieli antaa pidginiin joitain kieliopillisia elementtejä, mutta pidginin kielioppi on suureksi osaksi vierasta kummallekin osakielelle.
Syntytilanteet

Pidginejä syntyy monenlaisissa tilanteissa. Sodissa ja miehityksissä pidgin voi syntyä sotilaiden sekä siviilien tai erikielisten sotilaiden välille. Pidginejä on syntynyt myös massamuuttoliikkeissä, kaupankäynnin yhteydessä sekä kolonialismin aikaisilla plantaaseilla erikielisten työntekijöiden tai työntekijöiden ja johtajien välille.
Miehityksen yhteydessä syntyi esimerkiksi ”bambuenglanti”, jolla Japania toisen maailmansodan jälkeen miehittäneet amerikkalaissotilaat kommunikoivat japanilaisten kanssa. Bambuenglantia käytetään edelleen Okinawalla, missä on yhdysvaltalaisia tukikohtia.
Français Tirailleur (FT) (tunnettiin myös nimillä petit nègre, tai pitinègue) on pidginkieli, jota puhuivat länsiafrikkalaiset sotilaat ja heidän valkoihoiset upseerinsa Ranskan siirtomaa-armeijassa noin vuosina 1857-1954.
Massamuuton yhteydessä on syntynyt muun muassa venäläis-kiinalainen pidgin, kun venäläisiä pakeni Mantšuriaan ja muualle Koillis-Kiinaan sekä Shanghaihin vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen. Kieltä käytettiin aina toiseen maailmansotaan saakka, jonka jälkeen venäläisiä alkoi muuttaa pois Kiinasta.
Intiassa syntyi siirtomaa-aikana ”hovimestarienglanti”, jolla intialaiset palvelijat kommunikoivat brittiherrojensa kanssa. Kieltä puhutaan Intiassa edelleen hotelleissa, klubeissa ja kodeissa.
Kaupankäynnin yhteydessä pidginejä syntyy erityisesti silloin, kun kaupankäyntiin osallistuu useita kieliryhmiä. Eräs esimerkki kauppapidginistä on ”chinook-jargon”, jota puhuttiin Alaskassa eri intiaaniryhmien ja eurooppalaisten välillä. ”Russenorskia” puhuttiin vuoteen 1917 asti venäläisten kauppiaiden ja norjalaisten kalastajien välillä kesäisin Pohjoisen jäämeren Norjan-rannikoilla.
Asema

Pidgineitä ei yleensä tunnusteta oikeiksi kieliksi niiden puhuma-alueilla. Pidgin-puhetta pidetään myös usein ”laiskana” tai ”viallisena” puheena, eikä pidginin puhuminen tuo käyttäjälleen arvostusta. Pidgineillä ei myöskään yleensä ole kirjakieltä, joten niitä ei tavallisesti käytetä virallisissa yhteyksissä silloinkaan, kun ne ovat hyvämaineisia.
Kehittyminen kreolikieleksi

Jos pidginiä puhuvien ihmisten yhteiset lapset oppivat pidginin äidinkielenään, he kehittävät kielestään kieliopillisesti monimuotoisemman. Jos tätä uutta kieltä puhumaan muodostuu kokonainen kieliyhteisö, sitä kutsutaan kreolikieleksi. Esimerkiksi monet karibialaisten plantaasien pidginit ovat kehittyneet kreolikieliksi.
Pietarin kirje Filippukselle

| Pietarin kirje Filippukselle |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  kopti
Genre:  kirje
Julkaistu:  100–200-luku
Suomennos
Suomentaja:  Antti Marjanen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2005
ISBN:  951-0-30859-5
Sarja: Nag Hammadin kirjasto
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pietarin kirje Filippukselle on gnostilainen apokryfinen kirjoitus, joka tunnetaan sekä Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi VIII, kirja 2) että Codex Tchacoksesta.
Kirjoitus on todennäköisesti kirjoitettu toisen vuosisadan loppupuolella tai 200-luvun alussa. Sen alkuperäinen kieli on ollut kreikka, mutta nykyisin tunnetut kappaleet ovat koptinkielisiä käännöksiä.
Teksti alkaa lyhyellä kirjeellä, joka esittää olevansa apostoli Pietarin apostoli Filippukselle lähettämä. Kirjettä seuraa kertova osuus ja gnostilainen käsittely Kristuksen luonteesta.
Kirjallisuutta > Suomennos

Pietarin kirje Filippukselle. Johdanto, käännös ja selitykset Antti Marjanen. Teoksessa Dunderberg, Ismo & Marjanen, Antti (toim.): Nag Hammadin kätketty viisaus – gnostilaisia ja muita varhaiskristillisiä tekstejä, s. 257–265.  (2. täydennetty painos)  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30859-5
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

The Letter of Peter to Philip. Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Coptic Gnostic Library.  (Volume 4. A Complete Edition of the Nag Hammadi Codices (5 vols.))  Brill, 2002.  ISBN 978-90-04-11702-0  Koptinkielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
The Letter of Peter to Philip. Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Nag Hammadi Library in English, s. 431–437.  (The Definitive Translation of the Gnostic Scriptures Complete in One Volume. Composition by E. J. Brill, The Netherlands. 3rd revised edition)  HarperSanFrancisco, 1990.  ISBN 0-06-066935-7  Englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Letter of Peter to Philip. The Gnostic Society Library. (englanniksi)
Letter of Peter to Philip. Early Christian Writings. (englanniksi)
| n k Nag Hammadin kirjasto |
| --- | --- |
Koodeksi I:  Apostoli Paavalin rukous  Jaakobin salainen kirja  Totuuden evankeliumi  Tutkielma ylösnousemuksesta  Kolmiosainen tutkielma 
Koodeksi II:  Johanneksen salainen kirja  Tuomaan evankeliumi  Filippuksen evankeliumi  Hallitsijoiden olemus  Maailman alkuperästä  Kertomus sielusta  Tuomas Kilvoittelijan kirja 
Koodeksi III:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi  Eugnostos Siunattu  Jeesuksen Kristuksen viisaus  Keskustelu Vapahtajan kanssa 
Koodeksi IV:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi 
Koodeksi V:  Eugnostos Siunattu  Koptilainen Paavalin ilmestys  Ensimmäinen Jaakobin ilmestys  Toinen Jaakobin ilmestys  Aadamin ilmestys 
Koodeksi VI:  Pietarin ja kahdentoista apostolin teot  Ukkonen, täydellinen järki  Arvovaltainen opetus  Suuren voimamme tunteminen  Platonin Valtio 588a–589b  Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä  Kiitosrukous  Asklepios 21–29 
Koodeksi VII:  Semin selitys  Suuren Setin toinen opetus  Gnostilainen Pietarin ilmestys  Silvanoksen opetukset  Setin kolme kivitaulua 
Koodeksi VIII:  Zostrianos  Pietarin kirje Filippukselle 
Koodeksi IX:  Melkisedek  Norean ajatus  Tutkielma totuudesta 
Koodeksi X:  Marsanes 
Koodeksi XI:  Tulkinta tiedosta  Valentinoksen teosten katkelmia  Allogenes  Hypsifrone 
Koodeksi XII:  Sekstoksen lauseet  Totuuden evankeliumi  Katkelmia tunnistamattomasta teoksesta 
Koodeksi XIII:  Kolmimuotoinen Protennoia  Maailman alkuperästä
Pihtimeritähdet

| Pihtimeritähdet |
| --- | --- |
 Punameritähti (Asterias rubens)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Piikkinahkaiset Echinodermata
Luokka::  Meritähdet Asteroidea
Lahko::  Pihtimeritähdet Forcipulatida  Perrier, 1884
Heimot
 Varsinaiset meritähdet Asteriidae  Heliasteridae  Pedicellasteridae  Stichasteridae  Zoroasteridae 
Katso myös
   Pihtimeritähdet Wikispeciesissä   Pihtimeritähdet Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pihtimeritähdet (Forcipulatida tai Forcipulata) on meritähtiin kuuluva lahko. Lahkon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Pihtimeritähtiin luettavien heimojen määrä vaihtelee lähteittäin ja useimmiten niitä esitetään olevan kolmesta kuuteen. Pihtimeritähtien ruumiinrakenne on tukevahko ja koostuu pienestä keskiruumiista, josta lähtee sädehaaroja. Sädehaaroja voi olla viidestä useaan kymmeneen, ja niissä on pihtimäisiä pedikellaarioita. Pihtimeritähtien ihossa on nystyjä ja matalia piikkejä.
Pihtimeritähtiä tavataan erityisesti lauhkeista ja kylmistä vesissä ja trooppisilla alueilla ne elävät syvissä vesissä. Monet lahkon lajeista ovat petoja ja syövät nilviäisiä.
Pieti (nimi)

| Pieti |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Petrus, Pietari
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pieti on suomalainen miehen etunimi. Se on vanha kansanomainen muunnos Petruksesta ja Pietarista. Pieti-etunimi on tunnettu Suomessa yli 500 vuotta, ja siihen perustuu sukunimi Pietinen.
Nykyään Pieti on harvinainen nimi. Digi- ja väestötietoviraston mukaan tämännimisiä miehiä on syyskuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 100–110. Heistä suurin osa on syntynyt 2000- tai 2010-luvulla.
Nimipäivä

Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemassa hevosten nimipäiväkalenterissa Pietin nimipäivä on 23. maaliskuuta.
Tunnettuja Pietejä

Pieti Poikola (s. 1977), koripallovalmentaja
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Pieti (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Piikkisiat

| Piikkisiat |
| --- | --- |
 Piikkisika (Hystrix cristata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Piikkisikamaiset jyrsijät Hystricomorpha
Osalahko::  Piikkisikamaiset Hystricognathi
Heimo::  Piikkisiat Hystricidae  G. Fischer, 1817
Suvut
 Tupsuhäntäpiikkisiat Atherurus  Piikkisiat Hystrix  Pitkähäntäpiikkisiat Trichys 
Katso myös
   Piikkisiat Wikispeciesissä   Piikkisiat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piikkisiat (Hystricidae) on jyrsijöiden heimo, johon kuuluu 11 nykyisin elävää lajia. Lajit tunnetaan parhaiten suojaavista piikeistään.
Piikkisikojen piikkien koko ja muoto vaihtelevat, toisilla lajeilla ne näkyvät selvemmin kuin toisilla. Piikit ovat kehittyneet karvoista, ja ne suojaavat eläintä tehokkaasti. Komeimmat piikit ovat Afrikassa ja Aasiassa tavattavilla piikkisioilla (Hystrix-suku). Uhattuina ne kiertyvät osittain kerälle ja ravistelevat piikkejään. Niiden piikit ovat mustavalkoisia ja jopa 50 cm pitkiä. Piikkisikojen piikit eivät ole myrkyllisiä, mutta haavaan voi kehittyä vaarallinen tulehdus.
Piikkisiat syövät pääasiassa lehtiä, juuria ja hedelmiä. Usein ne aiheuttavat vahinkoja viljelyksillä ja erityisesti juurikasvimailla. Naaraan kantoaika on noin 100-200 vuorokautta. Piikkisiat saavat kerrallaan yhdestä kahteen poikasta. Piikkisiat voivat elää jopa 17-vuotiaiksi.
Piikkisiat ovat yöeläimiä ja ne elävät koloissa tai luolissa. Talvisin piikkisiat liikkuvat vain vähän, mutta talviunta ne eivät nuku. Piikkisika voitaisiin piikkiensä johdosta sekoittaa siiliin, joka kuitenkin on paljon pienempi. Siilin piikit ovat myös lyhyitä ja tasapituisia.
Piikkisikoja, joista on käytetty myös nimeä vanhan maailman piikkisiat, ei tule sekoittaa Pohjois- ja Etelä-Amerikassa eläviin samankaltaisiin eläimiin, jotka kuuluvat puupiikkisikojen (Erethizontidae) heimoon. Vaikka heimojen edustajat muistuttavat toisiaan, ne eivät ole erityisen läheistä sukua toisilleen. Puupiikkisioilla on jaloissa isot kynnet ja karvattomat anturat, joilla on hyvä tarttua oksiin. Puupiikkisikojen erikoistunein laji on kierteishäntäpiikkisika, joka elää Keski- ja Etelä-Amerikan metsissä. Sillä on pitkä ja lihaksikas häntä, jonka se kietoo kiipeillessään oksan ympärille lisätueksi.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että piikkisikojen heimon suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”piikikkäät”. Suomen kielen lautakunta on kannanotossaan arvostellut ehdotettua nimeä epähavainnolliseksi.
Piikkikalat (heimo)

| Piikkikalat |
| --- | --- |
 Kolmipiikki (Gasterosteus aculeatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Piikkikalat Gasterosteoidei
Heimo::  Piikkikalat Gasterosteidae  Bonaparte, 1831
Suvut
 Apeltes  Culaea  Gasterosteus  Pungitius  Spinachia 
Katso myös
   Piikkikalat (heimo) Wikispeciesissä   Piikkikalat (heimo) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piikkikalat (Gasterosteidae) on ahvenkalojen lahkoon ja piikkikalojen alalahkoon kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan pohjoiselta pallonpuoliskolta lauhkeilta alueilta niin makeista, suolaisista kuin murtovesistäkin.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat piikkikalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu mioseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 5 sukua ja lähteestä riippuen 8–20 lajia. Lajien määrästä on epävarmuutta, koska monimuotoisuus heimossa on suurta. Lajeja ovat muun muassa nelipiikki (Apeltes quadracus), viisipiikki (Culaea inconstans), kolmipiikki (Gasterosteus aculeatus), G. whiteheadi, Pungitius hellenicus, ukrainanpiikki (P. platygaster), kymmenpiikki (P. pungitius) ja vaskikala (Spinachia spinachia). Heimon kalat ovat pienehköjä kaloja ja suurin laji vaskikala voi saavuttaa noin 18 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat enemmän tai vähemmän pitkulainen ruumis, 3—16 piikkiä ennen selkäevää, pienet vatsaevät, pienikokoinen suu, suomuton ruumis ja ruumiissa voi olla suojaavia luulevyjä.
Laura Stacey

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Laura Stacey vuonna 2019. |  Laura Stacey vuonna 2019. |  Laura Stacey vuonna 2019. |  |
Maa:  Kanada
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2022 |  |  |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 2021 |  |  |
|  Kultaa | Tanska 2022 |  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 2017 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2023 |  |  |
|  Pronssia | Suomi 2019 |  |  |
Laura Stacey (s. 5. toukokuuta 1994 Mississauga, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kultaa Pekingin olympialaisissa 2022 ja saanut hopeamitalin Pyeongchangissa 2018. Hän voitti MM-kilpailuissa kultaa kotikisoissaan 2021 ja Tanskassa 2022 ja saavutti hopeaa Yhdysvaltain kisoissa 2017 ja kotikisoissaan 2023 sekä pronssia Suomen kisoissa 2019. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Markham Thunderia.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Stacey voitti kultaa vuonna 2012 ja saavutti hopeaa vuonna 2011.
Stacey edusti Dartmouthin yliopiston joukkuetta vuosina 2012–2016. Kaudella 2016–2017 hän pelasi CWHL:ää Brampton Thunderissa ja hänet valittiin kauden tulokkaaksi. Kaudella 2017–2018 hän voitti CWHL:n mestaruuden Markham Thunderin joukkueessa.
Erik Stadigh

Johan Erik Stadigh (21. toukokuuta 1928 Helsinki – 13. tammikuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja kilpapurjehtija.
Stadigh toimi Suomen Yhdyspankin varatoimitusjohtajana Lauri Kaliman jälkeen vuosina 1985–1993. Hän oli muun muassa mukana neuvottelemassa hyväksi arvioidun myynnin SYPin Scandinavian Bank -osuudesta.
Esbo Segelföreningiä edustanut Stadigh kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän sijoittui 5.5m-veneluokassa kahdeksanneksi yhdessä Hans Dittmarin ja Aarne Castrénin kanssa. Finnjollissa hän voitti vuonna 1962 Suomen mestaruuden ja PM-hopeaa ja sijoittui vuonna 1957 epävirallisissa EM-kilpailuissa 18:nneksi.
Stadighin vuonna 1955 syntynyt poika, diplomiekonomi ja diplomi-insinööri Kari Stadigh on toiminut Sampo-konsernissa muun muassa toimitusjohtajana.
Stadigh kuoli Helsingissä 74-vuotiaana 13. tammikuuta 2003.
Piikkilude

| Piikkilude |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Luteet Heteroptera
Osalahko::  Pentatomomorpha
Yläheimo::  Pentatomoidea
Heimo::  Pentatomidae
Alaheimo::  Asopinae
Suku::  Picromerus
Laji::  bidens
Kaksiosainen nimi
 Picromerus bidens  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Piikkilude Wikispeciesissä   Piikkilude Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piikkilude (Picromerus bidens) on tummanruskea ja tiheään mustapisteinen. Hyvä tunnusmerkki on etuselän piikkimäiset takanurkat. Nuorilla piikkiluteilla piikit eivät ole vielä kehittyneet. Kooltaan se on 11-14 mm. Piikkilude kiipeilee kasveissa saalistamassa ja käyttää ravinnokseen perhosten ja sahapistiäisten toukkia, jotka se imee kuiviin terävällä imukärsällään. Se voi imeä myös kasvinestettä. Piikkilude talvehtii munana, ja nymfejä ilmestyy kasveille kesäkuussa. Aikuisia voi nähdä vielä lokakuullakin. Puutarhassa piikkilude on hyödyllinen ja harmiton.
Piikkilude on Suomessa elinvoimainen ja vakiintunut laji. Piikkiludetta esiintyy Suomessa etelästä Rovaniemen korkeudelle saakka. Laajemmin lajia esiintyy lähinnä Euroopan alueella sekä itäisestä osasta Kanadaa.
Piikkilude saalistaa ainakin seuraavia lajeja: haavanlehtikuoriainen (Chrysomela populi), rusolehtikuoriainen (Chrysomela tremula), viirumäntypistiäinen (Gilpinia frutetorum), koloradonkuoriainen (Leptinotarsa decemlineata), täplätupsukas (Orgyia antiqua) ja isolehtikuusipistiäinen (Pristiphora erichsonii).
Aiheesta muualla

Lars-Henrik Olsen, Jakob Sunesen: Pikkuötökät talossa ja puutarhassa, Piikkilude (Picromerus bidens), s. 152.  Gummerrus, 2006.  ISBN 951-20-6769-2
iNaturalist: Piikkilude (Picromerus bidens)
ITIS: Picromerus bidens (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Picromerus bidens (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Picromerus bidens (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Species Picromerus bidens (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Picromerus bidens:  Wikidata: Q243827  Wikispecies: Picromerus bidens  BioLib: 72012  BOLD: 373441  BugGuide: 39656  EoL: 609177  EPPO: PICRBI  EUNIS: 247410  Fauna Europaea: 454279  Fauna Europaea (new): 4a461f0e-bcd2-403f-ba97-98219d402e6e  GBIF: 5160015  iNaturalist: 363786  IRMNG: 11059335  ITIS: 108678  NatureServe: 2.1001975  NBN: NHMSYS0020309660  NCBI: 1511244  Observation.org: 18408  Open Tree of Life: 3472707  Laji.fi: MX.230506 
Cimex bidens:  Wikidata: Q109661795  GBIF: 2079128  ITIS: 108679
Ilmo Pihkala

Ilmo Pihkala (24. tammikuuta 1926, Oulu – 27. tammikuuta 1995) oli suomalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja taidegraafikko. Pihkala debytoi taiteilijana Oulussa vuonna 1955. Hän kuului Aatto Hukkasen ympärille syntyneeseen ja vuosina 1962–1968 toimineeseen Joulukuun ryhmään. Pihkala sai Valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen vuonna 1981.
Tilaustyöt ja julkiset teokset

Maanmittarin päivä, 1967, Pohjankartano, Oulu
Lähtölaskenta, 1969, Nuottasaaren koulu, Oulu
Avaruusääniä, 1970, Nuottasaaren koulu, Oulu
38:lla leveyspiirillä, 1968, Kuivasjärven koulu, Oulu
Lokkien juhla, 1976, Kiviniemen koulu, Oulu
Kirjallisuutta

Joulukuun ryhmä: Aatto Hukkanen, Pentti Junno, Ilmo Pihkala, Leo-Lassi Saarela: Oulun taidemuseo 3.12.1988 – 8.1.1989.  (Tekstit: Artturi Puusti ja Heikki Kastemaa)  Oulun taidemuseo, 1988.  ISBN 951-9234-15-2
Aiheesta muualla

Ilmo Pihkala Suomen Kuvataiteilijat -verkkomatrikkelissa
Pieria

| Pierian alueyksikkö Περιφερειακή Ενότητα Πιερίας> Alueyksikkö |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia ja Traakia
Alue:  Keski-Makedonia
Kuntia:  3
Perustettu:  1.1.2011
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kateríni
Pinta-ala:  1 516 km²
Väkiluku (2011):  126 698
 – väestötiheys:  83,57 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  EL525
 
www.pieria.gr
Pieria (kreik. Πιερία) eli Pierian alueyksikkö (Περιφερειακή Ενότητα Πιερίας, Perifereiakí Enótita Pierías) on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Keski-Makedonian alueella ja sen hallinnollinen keskus on Kateríni. Alueyksikön pinta-ala on 1 516 neliökilometriä ja asukasluku 126 698 (vuonna 2011).
Pieria sijaitsee kreikkalaisen Makedonian etelärannikolla. Sen alueella sijaitsee osittain muun muassa Kreikan korkein vuori Ólympos. 
Alueyksikön alue vastaa monin osin antiikin Pieriaa.
Kunnat

Alueyksikkö jakaantuu kolmeen kuntaan seuraavasti:
| Kartta |  | Kunta | Kuntakeskus | Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | Kateríni | Kateríni | 85 851 |
|  | 2 | Dío-Ólympos | Litóchoro | 25 668 |
|  | 3 | Pýdna-Kolindrós | Aigínio | 15 179 |
Historia > Antiikki

Nykyinen Pieria vastaa samannimistä antiikin aikaista maakuntaa. Sen asukkaat olivat alun perin traakialaisia. Myöhemmin alueen valtasi Makedonian valtakunta. Antiikin aikana Pieria tunnettiin erityisesti Pierian lähteestä tai virrasta, joka yhdistettiin muusiin, ja se olikin muusien kultin syntypaikka. Alueella sijaitsi myös makedonialaisten pyhä kaupunki Dion.
Historia > Myöhempi historia

Nyky-Kreikan aiemmassa prefektuurijaossa Pieria muodosti Pierian prefektuurin (Νομός Πιερίας, Nomós Pierías). Nykyinen Pierian alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä, ja se korvasi tuolloin lakkautetun prefektuurin.
Aiheesta muualla

Περιφερειακή Ενότητα Πιερίας. Pierian alueyksikön kotisivu. (kreikaksi)
Keski-Makedonian alue
| --- | --- |
Chalkidikín alueyksikkö:   Aristotélis  Kassándra  Néa Propontída  Polýgyros  Sithonía 
Imathían alueyksikkö:   Alexándreia  Náousa  Véroia 
Kilkíksen alueyksikkö:   Kilkís  Paionía 
Péllan alueyksikkö:   Almopía  Édessa  Pélla  Skýdra 
Pierian alueyksikkö:   Dío-Ólympos  Kateríni  Pýdna-Kolindrós 
Sérresin alueyksikkö:   Amfípoli  Emmanouíl Pappás  Irákleia  Néa Zíchni  Sérres  Sintikí  Visaltía 
Thessaloníkin alueyksikkö:   Ampelókipoi-Meneméni  Chalkidóna  Délta  Kalamariá  Kordelió-Évosmos  Lagkadás  Neápoli-Sykiés  Oraiókastro  Pávlos Melás  Pylaía-Chortiátis  Thermaïkós  Thérmi  Thessaloniki  Vólvi
Philippus Arabs

| Philippus Arabs |
| --- | --- |
 Philippus Arabsin rintakuva Pietarin Eremitaašissa.
Rooman keisari
Valtakausi:  helmikuu 244 – syys- tai lokakuu 249
Edeltäjä:  Gordianus III
Seuraaja:  Decius

Syntynyt:  noin 200 Filippopolis, Arabia Petraea, Rooman valtakunta
Kuollut:  syys- tai lokakuu 249 Verona, Italia, Rooman valtakunta
Puoliso:  Marcia Otacilia Severa
Lapset:  Philippus II
Isä:  Julius Marinus
Marcus Julius Philippus (noin 200 – syys- tai lokakuu 249), usein Philippus Arabs (Philippus Arabialainen), oli Rooman keisari vuosina 244–249. Hän oli kotoisin pienestä kylästä Rooman Arabian ja Syyrian provinssien rajalta ja nousi keisariksi kun edellinen keisari Gordianus III kuoli epäselvissä olosuhteissa Persian vastaisen sotaretken aikana. Philippus ehti hallita Rooman valtakuntaa yli viisi vuotta ennen kuin sai surmansa Deciusta vastaan käydyssä taistelussa.