stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yökaktukset
Lajit

Yökaktuksia tunnetaan 28–31 lajia.
Selenicereus anthonyanus
Selenicereus atropilosus
Selenicereus boeckmannii
Selenicereus brevispinus
Selenicereus chontalensis
Selenicereus chrysocardium
Selenicereus coniflorus
Selenicereus costaricensis – vahametsäkaktus
Selenicereus donkelaari
Selenicereus dorschianus
Selenicereus escuintlensis – hoikkametsäkaktus
Selenicereus extensus
Selenicereus grandiflorus – yönkuningatar
Selenicereus guatemalensis – liekkimetsäkaktus
Selenicereus hamatus
Selenicereus hondurensis
Selenicereus inermis
Selenicereus innesii
Selenicereus macdonaldiae
Selenicereus megalanthus – ananasmetsäkaktus
Selenicereus minutiflorus
Selenicereus monacanthus – antillienmetsäkaktus
Selenicereus murrillii
Selenicereus nelsonii
Selenicereus ocamponis – meksikonmetsäkaktus
Selenicereus plumieri
Selenicereus pteranthus – yönprinsessa
Selenicereus purpusii
Selenicereus rubineus
Selenicereus setaceus
Selenicereus spinulosus
Selenicereus stenopterus
Selenicereus testudo
Selenicereus tonduzii
Selenicereus triangularis – maljametsäkaktus
Selenicereus tricae
Selenicereus undatus – tarhametsäkaktus
Selenicereus urbanianus
Selenicereus vagans
Selenicereus validus
Selenicereus wercklei
Selenicereus wittii
Aiheesta muualla

United States Department of Agriculture (USDA): Selenicereus (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Selenicereus:  Wikidata: Q132870  Wikispecies: Selenicereus  APDB: 194815  APNI: 198829  BioLib: 61916  CoL: 7F7W  EoL: 60790  EPPO: 1SNRG  FNA: 130014  FoAO2: Selenicereus  FoC: 130014  GBIF: 3084461  GRIN: 11043  iNaturalist: 156122  IPNI: 30011812-2  IRMNG: 1340691  ITIS: 500551  NCBI: 83431  Open Tree of Life: 53641  PLANTS: SELEN2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30011812-2  Tropicos: 40034944  WFO: wfo-4000034979 
Cereus subsect. Selenicereus:  Wikidata: Q14928143  APNI: 198830  IPNI: 60453524-2  Tropicos: 50121324
Katharina Schütz Zell

Katharina Schütz Zell o.s. Schütz; (1498 Strassburg – 1562 Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta), oli elsassilainen (saksalainen) protestanttinen kirjailija, maallikkovaikuttaja, hyväntekijä, saarnaaja ja kirkkoäiti. Hän toimi erityisesti Strassburgissä.
Hänen vanhempansa olivat Jacob Schütz ja Elisabeth Gester. Hänen puolisonsa oli pappi Mathias (Matthäus) Zell (1477–1548). Katharina Zell oli ensimmäisiä julkisesti papin naineita naisia. Hän puolusti avioliittoaan myös kirjallisella työllään.
Kirjallinen tuotanto

Katharina Schütz Zell (1524) Den leudenden Cristglaubligen weybern der gemain zu Kentzingen minen mitschwestern im Chriso Ihesu zu handen. Strasbourg: W. Köpffel.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katharina Schütz Zell Wikimedia Commonsissa
Katharina Schütz Zell (2 vols., 1998): Volume One. The Life and Thought of a Sixteenth-Century Reformer - Volume Two. The Writings, A Critical Edition. Studies in Medieval and Reformation Traditions, Volume: 69. ISBN 978-90-04-11112-7 (englanniksi) (brill.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Katharina Zell
Katharina Schützin avioliittoa pappi Mathias Zellin kanssa puolusteleva kirjoitus.
Käännös suomeksi
Hasse Zetterström

| Hasse Zetterström |
| --- | --- |
 Hasse Zetterström
Henkilötiedot
Syntynyt: 1877 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 1946 (68–69 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hasse Zetterström, nimimerkki Hasse Z. (1877 Tukholma, Ruotsi – 1946 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja toimittaja. Hän oli edelläkävijä ruotsalaisessa pilalehdistössä. Hän kirjoitti vuodesta 1897 Figaro- ja Söndags Nisse -nimissä lehdissä ja perusti Grönköpings Veckobladin. Hän on kirjoittanut aiheesta teoksen En skämttidnings memoarer (1931). Hänen kirjoituksistaan on koottu Samlade historier, joka ilmestyi 1918–1922.
Zetterströmin poika on Erik Zetterstöm, joka kirjoitti nimimerkillä Kar de Mumma.
Suomennetut novellit

Kaloja joita olen kohdannut, teoksessa Kalajuttuja, Helsinki: Tammi 1964
Kello, teoksessa Hyvää yötä!: hetki lepoa kunnes nukutte, toim. V. Hämeen-Anttila, Hämeenlinna: Arvi A. Karisto 1934
Veneen tiivistys, teoksessa Hyvää yötä. Toinen "Hyvää yötä!": hetki lepoa kunnes nukutte, toim. V. Hämeen-Anttila, Hämeenlinna: Arvi A. Karisto 1935
Kohtalon tiet, teoksessa Hyvää yötä. Neljäs Hyvää yötä, toim. V. Hämeen-Anttila, Hämeenlinna: Arvi A. Karisto 1937
Arkielämästä, teoksessa Hyvää yötä. Viides Hyvää yötä, toim. V. Hämeen-Anttila, Hämeenlinna: Arvi A. Karisto 1938
Maalaria haastattelemassa, teoksessa Hyvää yötä Kuudes "Hyvää yötä!": hetki lepoa kunnes nukutte, toim. Väinö Hämeen-Anttila, Hämeenlinna: Arvi A. Karisto 1939
Jakoavain, teoksessa 'Hyvää yötä. Seitsemäs "Hyvää yötä"!: hetki lepoa kunnes nukutte, toim. V. Hämeen-Anttila, Hämeenlinna: Arvi A. Karisto 1940
Lähettipoikia, teoksessa Aikamme lukemisto 5, Helsinki: WSOY 1979 ISBN 951-0-07328-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hasse Zetterström Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Zaslauje

| Zaslauje, Zaslavl (Засла́ўе, Засла́вль) |
| --- | --- |
 Kirkko Zaslaujessa
 vaakuna
 Zaslauje, Zaslavl
 Koordinaatit: 54°00′22″N, 27°17′28″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Minskin alue
Korkeus:  205–255 m
Väkiluku (10/2009):  14 202
Aikavyöhyke:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zaslauje (valkoven. Засла́ўе) eli Zaslavl (ven. Засла́вль) on Minskin alueella Valko-Venäjällä sijaitseva pääkaupunki Minskin luoteinen esikaupunki ja pääkaupunkia ympäröivän Minskin piirin (raion) suurin taajama. Vuoden 2009 väestönlaskennan aikaan kaupungissa asui 14 202 henkeä.
Valko-Venäjän presidentin virka-asunto sijaitsee Zaslaujessa.
Näkymä Stalinin linjan ulkomuseoalueelta Zaslaujessa.
Liikenne

Minskistä luoteeseen Maladzetšnaan vievä junanrata kulkee Zaslaujen läpi, ja Minskin lähiliikenteen junat pysähtyvät kaupungissa muun muassa Belarus-asemalla, sekä tätä edeltävällä ja seuraavalla seisakkeella. Minskistä kaupunkiin pääsee sujuvasti myös P28-kantatietä pitkin; matkaa on maanteitse Minskin kehätieltä M9 vain 14 ja Minskin keskustasta 24 kilometriä.
Nähtävyydet

Zaslaujen kantakaupungin luoteispuolella, kantatie P28:n länsipuolella on toisen maailmansodan linnoitusratkaisuja ja kalustoa ulkoilmassa esittelevä Stalinin linjan ulkomuseo (ven. Историко-культурный комплекс «Линия Сталина», historiallis-kulttuurinen kompleksi/keskus "Stalinin linja"), jossa esitellään monipuolisesti myös Valko-Venäjän armeijan uudempaa varustusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zaslauje Wikimedia Commonsissa
Lyhyt kuvaus kaupungista (garady.org) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Zaslaujen kaupungista & kantakaupungin kartta (venäjäksi) (dorogiby.info)
Wikimapia karttalinkki kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin (englanniksi) tai (venäjäksi)
Минское отделение Белорусской железной дороги - Выберите станцию -  Minskin lähijunien sivusto reitteineen ja aikatauluineen - Zaslaujessa sijaitsevan Balarus-aseman aikataulut (Valko-Venäjän rautateiden Minskin osasto) (venäjäksi)
Minskin piirin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) tai (venäjäksi)
Maakunnan viralliset Minskin piirin sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Valokuvia Zaslaujen kaupungista (razima.org) (englanniksi)
Valko-Venäjän Ilmatieteen laitoksen sääennuste Minskiin (venäjäksi)
Toisen lähteen sääennuste Zaslaujen kaupunkiin (venäjäksi)
The Historical and Cultural Complex "Stalin`s line" (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Stalinin linjan ulkomuseon alueen kartta ja valokuvia (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Stalinin linjan ulkomuseon valokuvia (venäjäksi)
Linnoituskuvia Stalinin linjan ulkomuseon alueelta (Arkistoitu – Internet Archive)
Toinen  Stalinin linjan museoon liittyvä linkki (englanniksi)
Zarasain kunnallispiiri

| Zarasain kunnallispiiri (Zarasų rajono savivaldybė) |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Liettua
Lääni:  Utenan lääni
Hallinnollinen keskus:  Zarasai
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1334 km²
Väkiluku (2008):  20 593
 – Väestötiheys:  17,1 as./km²
 
 Kotisivut  
 Zarasai District Municipality 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zarasain kunnallispiiri (liett. Zarasų rajono savivaldybė) on yksi Liettuan kuudestakymmenestä kunnallispiiristä. Se sijaitsee Utenan läänissä, maan koillisosassa rajoittuen Latviaan ja Valko-Venäjään. Vuonna 2008 väkiluku oli 20 593 asukasta (11,9 % läänin väkiluvusta).
Maastoltaan Zarasain kunnallispiiri on kukkuloista ja metsäistä. Alueella on noin 300 järveä, joista suurin on Drūkšiai. Matkailu on kasvava tulonlähde.
Liikenneyhteyksistä merkittävimpiin kuuluu valtatie A6 (Kaunas-Zarasai), joka saapuu lounaasta Kaunas–Ukmerge–Utenan kautta Zarasaihin. Tämä valtaväylä on osa eurooppatie E 262:tä, joka jatkaa Latvian puolella Daugavpilsin ohi Rezekneen ja Venäjän Ostroviin. Liettuan rautateiden Turmantasin asema tuo rautatieyhteyden; asema sijaitsee tärkeän Pietari–Varsova-rautatien varrella.
Asutuskeskukset > Kaupungit

Zarasai (kunnallispiirin hallinnollinen keskus)
Dusetos
Asutuskeskukset > Kauppalat

Salakas
Turmantas
Antalieptė
Asutuskeskukset > Kylät

Dimitriškės
Antazavė
Aviliai
Degučiai (Zarasai)
Rikhard Leijonamieli

| Rikhard Leijonamieli |
| --- | --- |
 Rikhard Leijonamieli Normandian herttuana, maakunnan vaakunan kanssa. Keskiaikaisen käsikirjoituksen kuvitusta.
Englannin kuningas
Valtakausi:  3. syyskuuta 1189 – 6. huhtikuuta 1199
Kruunajaiset:  3. syyskuuta 1189
Edeltäjä:  Henrik II
Seuraaja:  Juhana Maaton

Syntynyt:  8. syyskuuta 1157 Beaumont Palace, Oxford, Englanti
Kuollut:  6. huhtikuuta 1199 (41 vuotta) Châlus, Akvitania
Puoliso:  Berengaria Navarralainen
Lapset:  Filip Cognacilainen
Suku:  Plantagenet/Anjou
Isä:  Henrik II
Äiti:  Eleonoora Akvitanialainen
Rikhard I (8. syyskuuta 1157 Beaumont Palace, Oxford, Englannin kuningaskunta – 6. huhtikuuta 1199 Châlus, Akvitanian herttuakunta) oli Englannin kuningas, Normandian herttua ja Anjoun kreivi vuosina 1189–1199.
Omana aikanaan trubaduuri Bertran de Born kutsui häntä nimellä Oc-e-Non (”kyllä-ja-ei”), myöhemmät  historioitsijat ja kronikoitsijat kutsuivat häntä nimellä Rikhard Leijonamieli (Richard the Lionheart, ransk. Cœur de Lion).
Rikhard Leijonamieli oli oman aikansa sankari, ja sellaiseksi hänet yleensä kuvataan kirjallisuudessa. Hänen väkivaltaisuutensa, turhamaisuutensa ja itsekkyytensä unohdetaan usein. Rikhardin intohimona oli sodankäynti; englantilaiset rahoittivat hänen sota- ja ristiretkensä. Rikhard I vietti koko kymmenvuotisesta valtakaudestaan Englannissa vain viisi kuukautta. Hän ei myöskään koskaan oppinut puhumaan englantia, vaan puhui äidinkielinään oksitaania ja ranskaa.
Perhe

Rikhard oli edellisen kuninkaan Henrik II:n ja kuningatar, Akvitanian herttuatar Eleonoora Akvitanialaisen avioliitosta syntynyt poika. Kolmanneksi vanhimpana poikana hänestä ei odotettu tulevan kruununperijä. Rikhardia pidetään äitinsä suosikkina. Hänen vanhempia sisarpuoliaan äidin puolelta olivat Champagnen kreivitär Marie ja Alix de France. Rikhardin vanhempia sisaruksia olivat Poitiersin kreivi Vilhelm, Henrik Nuori ja Saksin herttuatar Matilda. Rikhardin nuorempia sisaruksia olivat Bretagnen herttua Geoffrey, Eleonoora Englantilainen, Joan de Plantagenet ja Juhana Maaton.
Lapsuus ja nuoruus

Rikhard syntyi Beaumontin palatsissa Oxfordissa Englannissa, mutta hän oli kuningasperheen tapaan ennen kaikkea ranskalainen. Hänen vanhempansa erottua hän jäi äitinsä hoiviin ja sai tältä Akvitanian ja Poitiers’n kreivin arvot. Perheen vanhin elossa ollut poika Henrik Nuori kruunattiin isänsä seuraajaksi, joka ei ehtinyt hallita valtakuntaansa. Toinen veli, Bretagnen herttua Geoffrey, ja Rikhard oppivat puolustamaan maitaan jo nuorina.
Rikhard oli oppinut mies: hän kirjoitti runoja ranskaksi ja oksitaaniksi. Rikhard oli ulkomuodoltaan näyttävä: hän oli 193 cm pitkä, hiukset olivat punertavan vaaleat ja silmät siniset. Jo nuorena hän osoitti merkittäviä poliittisia ja sotilaallisia kykyjä ja tuli tunnetuksi ritarillisuudestaan ja rohkeudestaan. Veljiensä tavoin Rikhard ei juuri kunnioittanut isäänsä, ja häneltä puuttui kaukonäköisyyttä ja vastuunkantokykyä.
Kapina Henrik II:ta vastaan

Rikhardin vanhempi veli Henrik Nuori kruunattiin Englannin kuninkaaksi vuonna 1170 nimellä Henrik III. Hänet tunnetaan kuitenkin lisänimellä Nuori (joskus ”Nuorempi” tai ”lapsikuningas”) erotukseksi myöhemmin kuninkaaksi tulleesta veljenpojastaan Henrik III:sta. Henrik Nuori ei todellisuudessa hallinnut maata, vaan valta säilyi edelleen isällä Henrik II:lla.
Vuonna 1173 Rikhard nousi Henrikin ja Geoffreyn kanssa kapinaan isäänsä vastaan. Tavoitteena oli syöstä Henrik II vallasta ja tehdä Henrik Nuoresta Englannin hallitsija. Veljesten kapina kuitenkin tukahdutettiin puolessatoista vuodessa vuonna 1174.
Rikhardilla oli useita syitä vihata isäänsä. Ensinnäkään Henrik ei antanut Rikhardille todellista valtaa eikä omaisuutta, vaikka Rikhard halusi molempia. Rikhard sai muutamia arvonimiä, kuten Poitiers’n kreivi, mutta olisi halunnut enemmän. Henrik ei kuitenkaan voinut – hyvästä syystä – luottaa poikiinsa eikä antaa näille välineitä, joita voitaisiin käyttää häntä vastaan. Toiseksi Henrik oli anastanut rakastajattarekseen Rikhardin kihlatun Ranskan prinsessa Adèlen, joka oli Ranskan kuninkaan Ludvig VII:n ja tämän toisen puolison Kastilian prinsessa Constanzan tytär. Siksi Rikhardin ja Adèlen avioliitto oli mahdottomuus, ainakin kirkon silmissä jonka mielestä kyseessä oli liian läheisten sukulaisten välinen suhde. Mutta välttääkseen diplomaattisen konfliktin Henrik ei halunnut tunnustaa tekoaan. Rikhard ei halunnut luopua Adèlesta, joka oli hänen läheisen liittolaisensa Ranskan kuningas Filip II:n sisar.
Epäonnistuttuaan isänsä syrjäyttämisessä Rikhard keskittyi tyytymättömien Akvitanian aatelisten kapinoiden kukistamiseen, erityisesti Gascognen maakunnassa. Laajin kapina puhkesi vuonna 1179 Gascognessa. Se johtui Rikhardin kasvaneesta ankarasta vallankäytöstä, johon väitettiin kuuluneen raiskauksia ja murhia. Kapinalliset toivoivat saavansa Rikhardin kukistetuksi ja pyysivät tämän veljiä Henrikiä ja Geoffreytä auttamaan tavoitteen saavuttamisessa. Käännekohta oli keväällä 1179, jolloin Rikhard valtasi kahdessa päivässä voittamattomana pidetyn Taillebourgin linnan. Tapaus lisäsi Rikhardin mainetta taitavana sotilasjohtajana ja sai monet paronit vannomaan kuuliaisuuttaan Rikhardille.
Nousu kuninkaaksi

Kun Rikhard sai kapinoivat paroninsa kukistetuksi, hän alkoi jälleen ahdistella isäänsä. Jännitys Henrikin ja Rikhardin välillä kiristyi vuosina 1180–1183, kun kuningas määräsi Rikhardin vannomaan uskollisuudenvalan Englannin kruununperijälle Henrik Nuorelle. Rikhard kieltäytyi. Lopulta vuonna 1183 Henrik Nuori ja hänen veljensä Geoffrey valtasivat Akvitanian yrittäessään kukistaa Rikhardin. Myös Rikhardin paronit kääntyivät herttuaansa vastaan. Rikhard pystyi kuitenkin armeijoineen taistelemaan maahan tunkeutuvia joukkoja vastaan ja teloitti julmasti kaikki saamansa vangit. Taistelut taukosivat vähäksi aikaa kesäkuussa 1183, kun Henrik Nuori kuoli. Henrik II antoi kuitenkin Juhana Maattomalle luvan miehittää Akvitanian. Henrik Nuoren kuoltua Rikhard oli nyt pojista vanhin ja kruununperijä, mutta valtataistelu isän ja pojan välillä jatkui yhä.
Vuonna 1188 Henrik II suunnitteli valloittavansa Akvitanian tulevalle Englannin kuningas Juhana Maattomalle. Vahvistaakseen asemaansa Rikhard oli edellisenä vuonna liittoutunut Filip II:n kanssa, joka oli Eleanooran ensimmäisen puolison Ludvig VII:n poika tämän kolmannesta avioliitosta. On jopa arveltu Rikhardin ja Filipin olleen rakastavaisia perusteena lähinnä Roger Hovedenilaisen kirjoitukset, joissa tämä kertoi Rikhardin ja Filipin syöneen samasta pöydästä, samaa ruokaa ja nukkuneen yöt samassa vuoteessa. Vaikka keskiajalla vuoteen jakaminen ei välttämättä liittynyt seksuaaliseen toimintaan, Hovedenilaisen käyttämä latinan sana vehementum viittaisi syvempään suhteeseen kuin pelkkään ystävyyteen. Suhteen laatu on kuitenkin kiistanalainen.
Vastalahjaksi Filipin avusta Henrikiä vastaan Rikhard lupasi tunnustaa Filipin oikeudet sekä Normandiaan että Anjouhun. Rikhard vannoi uskollisuudenvalan Filipille marraskuussa 1188. Vuonna 1189 Rikhard osallistui Filipin sotaretkeen Henrikiä vastaan. Rikhard ja Filip löivät Henrik II:n joukot taistelussa Ballansissa 4. heinäkuuta 1189. Henrik hyväksyi Juhanan suostumuksella Rikhardin kruununperijäksi. Henrik II kuoli 6. heinäkuuta Chinonissa, ja Rikhardista tuli hänen jälkeensä Englannin kuningas, Normandian herttua ja Anjoun kreivi. Hänet kruunattiin virallisesti herttuaksi 20. heinäkuuta ja kuninkaaksi Westminster Abbeyssa 3. syyskuuta 1189.
Valtakauden alku

Rikhardin valtakauden alkua leimasivat kruunajaisista alkaneet mellakat juutalaisia vastaan. Antisemitismi lisääntyi, koska jotkut olivat velkaantuneet otettuaan lainoja juutalaisilta ja koska ihmisiä kehotettiin lähtemään ristiretkille. Pahin välikohtaus sattui 16. maaliskuuta 1190 Yorkissa, jossa 150 juutalaista teki polttoitsemurhan Yorkin linnassa, etteivät olisi joutuneet heitä ahdistelleen väkijoukon käsiin. Rikhard suojeli juutalaisia ja tukahdutti mellakat, sillä juutalaiset olivat kuninkaalle hyvä tulonlähde.
Tämän jälkeen Rikhard lähti sotaretkille Eurooppaan ja sitten ristiretkelle Jerusalemiin. Hän ei viihtynyt Englannissa, jossa oli "kylmä ja satoi aina". Englanti oli vain vähäinen osa hänen hallitsemiaan alueita, ja suurin merkitys oli kuninkaan arvonimellä, joka mahdollisti tasavertaisen aseman muiden monarkkien joukossa. Useimpien muiden 1300-lukua edeltäneiden Plantagenet-kuninkaiden tavoin Rikhardinkaan ei tarvinnut osata puhua englantia. Hän luovutti Englannin asianhoitajiensa käsiin, joihin kuului ajoittain myös hänen äitinsä, ja huolehti enemmän asemastaan ja maistaan Ranskassa.
Ristiretki

Henrik II ja Filip II olivat lupautuneet ristiretkelle 21. tammikuuta 1188 Gisorsissa sen jälkeen kun Jerusalem oli menetetty Saladinille. Poitiersin herttuana Rikhard oli tehnyt samoin. Rikhardin tultua kuninkaaksi hän ja Filip II päättivät lähteä kolmannelle ristiretkelle yhdessä, koska kumpikin pelkäsi toisen valloittavan toisen alueet poissaolon aikana. Rikhard alkoi kerätä ristiretkiarmeijaa, jonka sotilaat olivat pääasiassa normanneja. Hän korotti veroja ja käytti suurimman osan isänsä varallisuudesta, joka oli kasvanut Henrikin keräämistä Saladinin kymmenyksistä, sekä lupasi jopa vapauttaa Skotlannin Vilhelm I:n alamaisuuden valasta 10 000 hopea markan (vanha europpalainen hopean painomitta) summaa vastaan. Saadakseen lisää rahaa Rikhard myi virka-asemia, oikeuksia ja maita niitä haluaville. Aseman aiemmin saavuttaneetkin joutuivat maksamaan. Esimerkiksi Elyn arkkipiispa ja kuninkaan kansleri Vilhelm von Longchamp joutui tekemään 3 000 punnan tarjouksen kanslerinvirastaan. Mies nimeltä Reginald Italialainen teki häntä korkeamman tarjouksen, joka kuitenkin hylättiin. Näin Rikhard onnistui keräämään valtavan sotajoukon ja laivaston ja aloitti sotaretkensä vuonna 1190.
Ristiretki > Rikhard ja Filip Sisiliassa

Syyskuussa 1190 Rikhard ja Filip II saapuivat Sisiliaan. Sisilian kuningas Vilhelm II oli kuollut vuonna 1189. Vilhelmin kruununperijä oli hänen tätinsä, prinsessa Constanza, tuleva Sisilian kuningatar Constanza I, jonka puoliso oli Saksan keisari Henrik VI. Heti Vilhelmin kuoleman jälkeen tämän serkku kreivi Tancred di Lecce valloitti saaren, ja hänet kruunattiin alkuvuonna 1190 kuninkaaksi nimellä Tankred I. Tankred oli paavi Klemens III:n ja kansan suosiossa, mutta hänellä oli ongelmia saaren aateliston kanssa. Rikhardin saapuminen lisäsi ongelmia. Tankred oli vanginnut Vilhelmin lesken kuningatar Joan de Plantagenet'n, joka oli Rikhardin sisar, eikä suostunut antamaan tälle Vilhelmin perinnössä määrättyjä leskenrahoja. Rikhard vaati sisartaan vapautettavaksi ja perintöä jaettavaksi. Kahden vieraan valtion armeijoiden läsnäolo hermostutti kansaa. Messinan asukkaat nousivat lokakuussa kapinaan vaatien ulkomaalaisia poistumaan saarelta. Rikhard iski Messinaan ja valtasi sen joukkoineen 4. lokakuuta 1190. Ryöstettyään ja poltettuaan kaupungin hän perusti paikalle tukikohtansa. Hän pysyi Messinassa aina maaliskuuhun 1191 asti, ja kuningas Tankred suostui lopulta tekemään rauhan 4. maaliskuuta 1191. Sopimuksen allekirjoittivat Rikhard I, Tankred I ja Filip II. Rauhansopimuksen pääkohdat olivat:
Leskikuningatar Joan de Plantagenet pitää vapauttaa, hänen pitää saada leskenperintönsä, myös hänen isänsä puoliso Vilhelmille antamat myötäjäiset.
Rikhard ja Filip tunnustivat Tankredin Sisilian kuninkaaksi ja lupasivat rauhan näiden kolmen valtion välille.
Rikhard tunnusti virallisesti veljensä Bretagnen herttua Geoffreyn pojan Arthurin perijäkseen, ja Tankred lupasi naittaa myöhemmin yhden tyttäristään Arthurille, nelivuotiaan pojan tultua täysi-ikäiseksi
Rikhard ja Tankred vaihtoivat lahjoja, kuten oli tapana; Rikhard antoi Tankredille miekan, jonka väitettiin olevan kuningas Arthurin Excalibur.
Sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen Rikhard ja Filip lähtivat Sisiliasta. Rauhansopimus heikensi Englannin ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan välisiä suhteita, jolloin Rikhardin veli Juhana Maaton nostatti kapinan. Juhana oli toivonut perivänsä kruunun veljenpoikansa sijasta. Vaikka kapina epäonnistui, Juhana jatkoi juonittelua veljeään vastaan.
Ristiretki > Rodoksella ja Kyproksella

Huhtikuussa 1191 Rikhard pysähtyi Rodoksen saarella välttääkseen myrskyisen sään. Hän kävi pelastamassa Navarran kuningas Sancho VI:n haaksirikkoutuneen seurueen Kyproksen rannikolta.
Rikhardin laivasto saapui Kyproksen Lemesokseen (nykyinen Limassol) 6. toukokuuta 1191 ja Rikhard joukkoineen valloitti kaupungin. Kun saaren despootti Isaak Komnenos saapui pysäyttämään ristiretkeläiset, hän havaitsi sen olevan liian myöhäistä ja vetäytyi Kolossiin. Rikhard kutsui Isaakin neuvottelemaan, mutta tämä rikkoi antamansa vieraanvaraisuuden valan ja alkoi vaatia Rikhardin poistumista. Rikhard määräsi ratsuväkensä seuraamaan häntä taisteluun Isaakin joukkoja vastaan Tremetusiassa. Muutamat saaren roomalais-katoliset seurasivat myös häntä, kuten saaren aateliset, jotka olivat tyytymättömiä Isaakin tyrannimaiseen seitsenvuotiseen valtakauteen. Vaikka Isaakin miehet taistelivat urhoollisesti, Rikhardin armeija oli suurempi ja paremmin varustettu. Isaak jatkoi vastarintaa Pentadactyloksen linnoista käsin, mutta antautui Kantaran linnan piirityksen jälkeen. Rikhardista tuli näin Kyproksen uusi hallitsija ja hän sai saaresta tärkeän tukikohdan ristiretkeä varten. Kypros, toisin kuin Tyros ei ollut turkkilaisten välittömän uhan alla. Rikhard rosvosi saaren ja teloitti kaikki häntä vastustaneet. Hän ja suurin osa ristiretkeläisistä lähti Kyprokselta Pyhään maahan kesäkuun alussa. Saarta jäi hallinnoimaan Rikhard Carnville.