stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jyväskylän kansainvälinen kesäkoulu (JSS)
Historia

Jyväskylän kansainvälinen kesäkoulu perustettiin professori Vesa Ruuskasen aloitteesta. Ensimmäinen kesäkoulu järjestettiin vuonna 1991 nimellä Kansainvälinen kesälukukausi ja tuolloin opetusohjelmaan kuului fysiikan, matematiikan ja kemian kursseja.  Luennoitsijoina toimivat apulaisprofessorit Jouko Korppi-Tommola ja Matti Manninen sekä Jussi Timonen, Hannu Häkkinen ja fysiikan laitoksen yli-insinööri Pauli Heikkinen. Korppi-Tommola toimi myöhemmin (1996–2000) kesäkoulun johtajana. Kesäkoulun ensimmäisenä vuonna opiskelijoita oli 145, joista suomalaisten lisäksi 83 opiskelijaa 11 eri maasta. Sittemmin oppiaineiden määrä on kasvanut ja opiskelijoiden määrä on lisääntynyt. 2010-luvulla opiskelijoita on vuosittain ollut noin 350.
Kansainvälisen kesäkoulussa on sen historian aikana opettanut tiedemiehiä, jotka kuuluvat alojensa tunnetuimpiin kansainvälisiin nimiin. Pitkällä tähtäimellä kesäkoulu on tehnyt Jyväskylän yliopistoa tunnetuksi Suomessa ja ulkomailla. Monet kesäkoulussa opiskelleista henkilöistä ovat sijoittuneet erilaisiin akateemisiin tehtäviin eri yliopistoissa. Jouko Korppi-Tommolan mukaan useat kesäkoulun aiemmista opiskelijoista ovat edenneet professoreiksi asti.
Suomen Sulkapalloliitto

| Suomen Sulkapalloliitto |
| --- | --- |
Laji:  sulkapallo
Tyyppi:  kansallinen lajiliitto
Toimialue:  Suomi
Lyhenne:  SSUL
Perustettu:  1954
Päämaja:  Valimotie 10 Helsinki
Puheenjohtaja:  Tytti Saarinen
Toiminnanjohtaja:  Ann-Marie Lairolahti
Jäsenyydet:   Suomen Olympiakomitea 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Sulkapalloliitto on vuonna 1954 sulkapallon harrastusta edistämään perustettu yhteisö. Suomen Sulkapalloliitto on 125 jäsenseuran yhteisö, jonka tehtävänä on edistää lajitoimintaa Suomessa.
Talous

Suomen Sulkapalloliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 1 928 205 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2023 lähtien 312 000 euroa.
Aiheesta muualla

Sulkapalloliiton viralliset sivut
Suomen Uimaliitto

| Suomen Uimaliitto |
| --- | --- |

Laji:  uinti
Tyyppi:  kansallinen lajiliitto
Toimialue:  Suomi
Perustettu:  1906
Päämaja:  Valimotie 10 Helsinki
Puheenjohtaja:  Ville Riekkinen
Toiminnanjohtaja:  Pasi Salonen
Jäsenyydet:   World Aquatics  LEN  NSF  Suomen Olympiakomitea 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Uimaliitto – Finska Simförbundet r.y. on vuonna 1906 perustettu 135 jäsenseuran muodostama uintiurheilun keskusliitto.
Missio

Suomen Uimaliiton missio on uimataidon edistäminen. Tarkoituksena on, että harrastajat saavat siitä elinikäisen pääoman ja että kilpaileville uintiurheilijoille on mahdollisuus saavuttaa myös kansainvälistä menestystä.
Uimaliitto toimii vahvasti kunto- ja terveysliikunnan, nuorisotoiminnan sekä huippu-uintiurheilun (uinti, vesipallo, uimahyppy, taitouinti) alueilla.
Talous

Suomen Uimaliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 4 561 400 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2023 lähtien 750 000 euroa.
Aiheesta muualla

Suomen Uimaliitto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Karihaaran Tenho

Karihaaran Tenho on vuonna 1910 perustettu kemiläinen urheiluseura. Nykyisin seuralla ei ole enää kilpailutoimintaa.
Alkuvuosina Tenhon lajeihin kuuluivat voimistelu, paini, hiihto ja yleisurheilu. Lajivalikoima kasvoi toisen maailmansodan jälkeen muun muassa nyrkkeilyllä, painonnostolla, jalkapallolla, koripallolla ja jääkiekolla. Erityisesti painissa ja nyrkkeilyssä Tenhon urheilijat ovat saavuttaneet menestystä SM-tasolla.
Jalkapallossa Tenho pelasi yhteensä kahdeksan kautta Suomensarjassa 1960-luvulla. Vuonna 1955 seura voitti Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuden ja kaudella 1957 se eteni Suomen Cupissa välieriin. Karihaaran Tenhossa ovat jalkapallo-oppinsa saaneet muun muassa entiset liigapelaajat Jukka Ollikkala ja Jarno Kallijärvi. Myös kansanedustaja Esko-Juhani Tennilä pelasi seuran riveissä jalkapalloa.
Jääkiekossa Tenho pelasi korkeimmillaan Suomen sarjassa, toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, kahden kauden ajan.
Aalto-yliopisto

| Aalto-yliopisto |
| --- | --- |
  
 Aalto-yliopiston kampus Otaniemessä 2018 kampusuudistuksen jälkeen. Vasemmalla Väre, oikealla Alvar Aallon suunnittelema Kandidaattikeskus eli aikaisempi TKK:n päärakennus.
 lat. Universitas Aalto 
 engl. Aalto University 
Perustettu:  1. tammikuuta 2010
Tyyppi:  säätiöpohjainen tutkimusyliopisto
Säätiön varat:  peruspääoma 700 miljoonaa euroa
Rehtori:  Ilkka Niemelä
Henkilökunta:  4 700
Opiskelijoita:  13 000
Sijainti:  Espoo,  Suomi
Kampus:  Pääkampus Otaniemessä, filiaali Mikkelissä
Sivusto:  www.aalto.fi
Aalto-yliopisto (lyhenne Aalto, ruots. Aalto-universitetet, engl. Aalto University) on pääosin Espoossa sijaitseva yliopisto, joka toimii tekniikan, kauppatieteiden ja taiteen aloilla. Toimintansa se aloitti 1. tammikuuta 2010 kolmen aikaisemmin itsenäisen korkeakoulun Helsingin kauppakorkeakoulun, Taideteollisen korkeakoulun ja Teknillisen korkeakoulun yhdistyessä. Aalto-yliopisto on nimetty arkkitehti Alvar Aallon mukaan.
Opiskelijoita Aalto-yliopistossa on noin 13 000 ja henkilöstöä noin 4 700, joista professoreita on noin 400.
Historia > Tausta

Hanke perustuu valtakunnalliseen korkeakoulujen rakenteellisen kehittämisen toimenpideohjelmaan. Lähtötilanteessa Suomessa oli 21 yliopistoa tai korkeakoulua 11 paikkakunnalla, sekä 1990-luvulla perustetut 31 ammattikorkeakoulua 24 paikkakunnalla. Tämä nähtiin yleisesti liian suureksi määräksi, varsinkin otettaessa huomioon tuleva nuorisoikäluokkien pieneneminen ja voimakas kaupungistuminen. Hankkeella oli alkuvaiheessa useita työnimiä, kuten Innovaatioyliopisto, Huippuyliopisto ja Aalto-korkeakoulu.
Hallitus ehdotti Aalto-yliopiston hallinnon mukaista säätiömallia muillekin yliopistoille maaliskuussa 2008. Yliopistot ovat vuodesta 2010 alkaen olleet julkisoikeudellisia laitoksia tai yksityisoikeudellisia säätiöitä. Mallissa valtioneuvosto määrää hallituksen viisi jäsentä ja elinkeinoelämä kaksi. Yliopisto saa valtiolta 2,5 kertaa niin paljon peruspääomaa kuin se saa kerättyä yksityisiltä rahoittajilta.
Aalto-yliopiston perustamisen yhtenä tavoitteena on maailmanluokan tutkimusyliopiston muodostaminen niillä aloilla, joilla Aalto toimii.
Historia > Perustaminen

Taideteollisen korkeakoulun rehtori Yrjö Sotamaa ehdotti Taideteollisen korkeakoulun lukuvuoden avajaisissa 2005, että Taideteollinen korkeakoulu, Teknillinen korkeakoulu ja Helsingin kauppakorkeakoulu pitäisi yhdistää kolmen kampuksen innovaatioyliopistoksi. Ehdotuksen mukaan ”pienen Suomen olisi näin mahdollisuus olla innovatiivisuuden terävimmässä kärjessä, kun muut vasta opettelevat muotoilun kytkemistä innovaatio- ja liiketoiminnan kehittämiseen”. Tuolloin Teknillisen korkeakoulun hallitus koki mainittujen kolmen alan tutkimusyhteistyön hedelmälliseksi, mutta suositteli ensi alkuun vain yhteistyön tiivistämistä.
Uusi yliopisto syntyi alun perin opetusministeriön suunnitteluryhmän 19. helmikuuta 2007 opetusministeri Antti Kalliomäelle jättämästä esityksestä. Tavoitteena oli muodostaa maailmanluokan tutkimusyliopisto, jonka toiminnassa ensi sijalla on yliopiston tutkimus- ja opetustehtävä. Aalto-yliopiston toteuttamisesta sovittiin Vanhasen II hallituksen hallitusohjelmassa huhtikuussa 2007. Valtio sitoutui sijoittamaan Aalto-yliopiston säätiövaroihin 500 miljoonaa euroa, mikäli ulkopuolista rahaa saatiin 200 miljoonaa euroa.
Opetusministeri Sari Sarkomaa asetti 5. heinäkuuta 2007 johtoryhmän ohjaamaan ”innovaatioyliopistoprojektin” valmistelutyötä. Suomen hallitus teki innovaatioyliopiston perustamisesta periaatepäätöksen 27. marraskuuta 2007. Uusi yliopisto aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2010. Sarkomaan johtama raati valitsi yliopistolle virallisen nimen. Ehdotuksia tuli kilpailussa 1 600. Nimeksi valittiin 29. toukokuuta Aalto-korkeakoulu. Uuden yliopistolain luonnoksessa nimi muutettiin kuitenkin Aalto-yliopistoksi. Nimi on kunnianosoitus yhdelle kansainvälisesti tunnetuimmista suomalaisista, Alvar Aallolle. Aalto yhdisti muotoilun ja teollisuuden, kun hän työskenteli A. Ahlström Osakeyhtiölle.
Historia > Perustamisen kohtaama kritiikki

Aalto-yliopistohanke nostatti kritiikkiä pienten ja keskisuurten yliopistojen keskuudessa, jotka olivat huolissaan varainkeruusta ja budjeteistaan. Lisäksi ihmetystä herätti se, että kansainvälisissä vertailussa paremmin pärjänneet suomalaiset yliopistot tulisivat saamaan vähemmän valtion tukea kuin huonommin menestynyt Aalto-yliopisto. Myös Aalto-yliopiston markkinoiminen huippuyliopistona on herättänyt huomiota; brittiläisen QS-tutkimusyhtiön mukaan yliopisto tuskin tulee sijoittumaan kansainvälisissä vertailuissa paremmin kuin Teknillinen korkeakoulu. Hanke herätti ihmetystä myös oikeusoppineiden kesken, jotka ihmettelivät yliopiston muodostamista ennen kuin sen perustamisen mahdollistava lainsäädäntö oli edes valmis.
Taideylioppilaskunnat, etenkin Taideteollisen korkeakoulun ylioppilaskunta TOKYO, vastustivat yhdistämishanketta sen esitetyssä muodossa ja huomauttivat taiteellisten sisältöjen olevan vaarassa karsiutua uudessa asetelmassa. Yliopistohanketta vastustava Pro Arte -verkosto julkisti 12. huhtikuuta 2007 hanketta vastustavan vetoomuksen, jonka allekirjoitti yli 5 000 ihmistä. Ylioppilaskunnat sekä Suomen ylioppilaskuntien liitto esittivät työryhmän ehdotukseen muutoksia, jotka koskivat muun muassa säätiöpohjaisuutta, hallintomallia, oikeushenkilöasemaa sekä rehtorin valintatapaa. Hanketta kritisoivia mielenosoituksia järjestettiin kolme. Helsingissä järjestettiin 23. toukokuuta 2008 Eduskuntatalolla mielenosoitus sivistysyliopiston puolesta. Mielenosoituksessa vaadittiin hankkeen jäädyttämistä.
Historia > Perustamisen kohtaama kritiikki > Eduskunnan perustuslakivaliokunnan kanta

Eduskunnan perustusvaliokunta näki 13. toukokuuta 2009 antamassaan lausunnossa, että säätiöyliopistolle ehdotettu hallituksen valintatapa oli ristiriidassa perustuslain kanssa. Myös rehtorin ja hallituksen tehtävistä ja toimivallasta oli otettava säännökset lakiin. Sivistysvaliokunta muokkasi lakiehdotusta perustuslakivaliokunnan huomautusten mukaisesti.
Rakenne

Aalto-yliopisto jakaantuu seuraaviin korkeakouluihin:
Aalto-yliopiston insinööritieteiden korkeakoulu
Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu
Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulu
Aalto-yliopiston perustieteiden korkeakoulu
Aalto-yliopiston sähkötekniikan korkeakoulu
Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu
Näistä insinööritieteiden, kemian tekniikan, perustieteiden ja sähkötekniikan korkeakoulut syntyivät alkuperäisen Teknillisen korkeakoulun jakamisen tuloksena vuoden 2011 alussa.
Vuoden 2012 alusta yhdistyneet taideteollisen korkeakoulun ja insinööritieteiden korkeakoulun arkkitehtuurin laitos saivat yhteiseksi nimekseen Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu. Ruotsinkielisestä ja etenkin englanninkielisestä nimestä nousi häly, ja opiskelijoiden vaatimuksesta ne muutettiin muotoon Aalto-universitetets högskola för konst, design och arkitektur ja Aalto University School of Arts, Design and Architecture. Hylätyt muodot olivat Högskolan för konst och kreativitet vid Aalto-universitetet ja Aalto University School of Arts and Creativity.
Hallitus

Aalto-yliopiston vuoden 2023 hallitukseen kuuluu seitsemän jäsentä, ja sen puheenjohtaja on Mikko Kosonen. Hallituksen muut jäsenet ovat:
Ilkka Kivimäki, varapuheenjohtaja
Mariana Amatullo, hallituksen jäsen
Sari Baldauf, hallituksen jäsen
Karel Luyben, hallituksen jäsen
Andreas Mortensen, hallituksen jäsen
Marita Niemelä, hallituksen jäsen
Hallituksen esittelijänä toimii Aalto-yliopiston rehtori Ilkka Niemelä ja sihteerinä päälakimies Kristiina Kemetter.
Kaikki hallituksen jäsenet tulevat yliopiston ulkopuolelta.
Ensimmäinen hallitus oli Helsingin kauppakorkeakoulun, Taideteollisen korkeakoulun ja Teknillisen korkeakoulun hallitusten valitsema. Nykyisin hallituksen valitsee Aalto-yliopiston akateemisten asiain komitea.
Yliopiston tavoitteita ja monitieteisiä hankkeita

Aalto-yliopiston tavoitteena on antaa uudenlaisia mahdollisuuksia monialaiseen opiskeluun ja tutkimukseen sekä tuottaa ratkaisuja yhteiskuntien haasteisiin korkeatasoisen tutkimuksen ja opetuksen kautta. Aalto-yliopistolla on myös kansallinen erityistehtävä tukea Suomen menestymistä.
Aalto-yliopisto määrittelee myös yrittäjyyden edistämisen tärkeänä tavoitteena. Yliopiston ympärille on kasvanut merkittävä innovaatiokeskittymä, joka lukeutuu yhdysvaltalaisen Massachusetts Institute of Technologyn (MIT) teettämän selvityksen mukaan maailman viiden lupaavimman yliopistopohjaisen innovaatioekosysteemin joukkoon. Yliopiston piirissä toimii muun muassa Startup Sauna -kiihdyttämö, Startup Center -kiihdyttämö ja Aaltoes-yrittäjyysyhteisö. Yrittäjyyden koulutusta yliopisto tarjoaa muun muassa Aalto Ventures Program -ohjelman kautta.
Yliopiston monitieteisiä hankkeita ovat muun muassa Design Factory ja Media Factory. Niin kutsutut osaamisen pajat ovat oppimis-, opetus- ja tutkimusympäristöjä, joissa akateemiset työryhmät ja projektit sekä yritykset tai julkiset yhteisöt tekevät yhteistyötä. Tavoitteena on edistää kansainvälisyyttä, avointa innovointia ja poikkitieteellisyyttä sekä uusia opetuksen ja oppimisen tapoja. Pajoissa syntyvää tutkimustietoa hyödynnetään opetuksessa.
Tunnus

Aalto-yliopiston tunnus muodostuu kahdesta osasta. A-kirjainta ja sen vieressä olevaa merkkiä (?, ! tai ") kutsutaan symboliksi, kun taas tekstiosaa nimitetään logotyypiksi. Tunnuksen eri symbolit on tarkoitettu käytettäväksi satunnaisesti. Tunnusta käytetään aina joko kokonaan mustana tai valkoisena.
Arvioita yliopistosta

Aalto yltää monilla avainalueillaan maailman 200 parhaan yliopiston joukkoon alakohtaisissa rankingeissa. Myös nuorten, alle 50-vuotiaiden yliopistojen joukossa Aalto on arvioitu maailman 7. parhaaksi yliopistoksi vuonna 2017. Kokonaisrankingeissa paras suomalainen yliopisto löytyy tutkimuksesta tai rankingista riippuen noin sadan paikkeilta.  Vuonna 2015 Aalto-yliopisto oli esimerkiksi Shanghain Jiao Tong -yliopiston yliopistorankingin (ARWU) mukaan maailman 401.–500. paras yliopisto. Times Higher Educationin (THE) luokittelussa Aalto ylsi vuonna 2016 maailmanlistan luokkaan 251.–300. ja Euroopan listan sijaluokkaan 121.–130. paras yliopisto. Keväällä 2016 kolme tieteen akateemikkoa ja heidän lisäkseen seitsemän Suomen Akatemian nimeämää akatemiaprofessoria työskenteli Aalto-yliopistolla.
Tunnettuja alumneja

| --- | --- |
 Kauppakorkeakoulu Tung Bui, suomalainen sijaisnäyttelijä ja näyttelijä  Jukka Härmälä, vuorineuvos, teollisuusvaikuttaja  Jussi Pajunen, ylipormestari, Helsingin kaupunginjohtaja  Tero Tiitu, salibandyn pelaaja  Erkki Tuomioja, poliitikko  Mika Vehviläinen, Finnairin toimitusjohtaja Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu Pauli Aalto-Setälä, kansanedustaja, toimitusjohtaja, ent. päätoimittaja (ei valmistunut)  Umayya Abu-Hanna, journalisti ja poliitikko  Aleksi Bardy, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja  Elina Brotherus, valokuvataiteilija  Kaj Franck, muotoilija  Klaus Härö, elokuvaohjaaja  Mauri Kunnas, graafikko  Stefan Lindfors, muotoilija  Marita Liulia, multimediataiteilija  Kiba Lumberg, kuvataiteilija ja vasemmistoliiton poliitikko  Susanna Majuri†, valokuvataiteilija  Timo Sarpaneva, muotoilija  Jaakko Selin, muotitoimittaja ja tv-juontaja  Sikke Sumari, ravintoloitsija ja tv-juontaja  Katja Tukiainen, sarjakuvataiteilija  Tapio Wirkkala, muotoilija :  Tekniikan alan korkeakoulut Alvar Aalto†, arkkitehti  Matti Alahuhta, yritysjohtaja  Mika Anttonen, St1-ketjun pääomistaja  Heikki Castrén†, arkkitehti  Jorma Eloranta, yritysjohtaja  Sami Inkinen, yrittäjä, Trulia Inc:n perustaja  Jyrki Kasvi†, kansanedustaja  Marjo Matikainen-Kallström, kansanedustaja, hiihdon olympiavoittaja  Mårten Mickos, hallitusammattilainen, entinen MySQL:n toimitusjohtaja  Jukka Mäkelä, kansanedustaja, kaupunginjohtaja  Jorma Ollila, yritysjohtaja  Raili Pietilä†, arkkitehti  Reima Pietilä†, arkkitehti  Viljo Revell†, arkkitehti  Eliel Saarinen†, arkkitehti  Risto Siilasmaa, F-Securen perustaja  Heikki Siren†, arkkitehti  J. S. Sirén†, arkkitehti  Lars Sonck†, arkkitehti  Tuomo Suntola, Millennium-teknologiapalkinnon voittaja, ALD-teknologian keksijä  Pekka Tarjanne†, Kansainvälisen televiestintäliiton pääsihteeri  Pekka Vennamo, poliitikko, virkamies, yritysjohtaja  Björn Westerlund†, vuorineuvos  Michael "Monty" Widenius (ei valmistunut), MySQL:n perustaja  Bernhard Wuolle†, professori, ministeri, Valtion rautateiden pääjohtaja  Tatu Ylönen, Secure Shell -salausprotokollan kehittäjä, SSH Communications Security Oyj:n perustaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aalto-yliopisto Wikimedia Commonsissa
Aalto-yliopiston kotisivut
| n k Suomen yliopistot |
| --- | --- |
Yliopistot:  Aalto  Hanken  Helsinki  Itä-Suomi  Jyväskylä  Lappi  Lappeenranta-Lahti  MPKK  Oulu  Taideyliopisto  Tampere  Turku  Vaasa  Åbo Akademi 
Yliopistokeskukset:  Kajaani  Kokkola  Lahti  Mikkeli  Pori  Seinäjoki 
Entiset:  Eläinlääketieteellinen korkeakoulu  Helsingin kauppakorkeakoulu  Joensuu  Kuopio  Kuvataideakatemia  Sibelius-Akatemia  Svenska social- och kommunalhögskolan  Taideteollinen korkeakoulu  Tampere (1925-2018)  Tampereen teknillinen yliopisto  Teatterikorkeakoulu  Teknillinen korkeakoulu  Turun kauppakorkeakoulu 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Katalonia  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef 
Otakaari 1, entinen Teknillisen korkeakoulun päärakennus ja puisto
Mikromuovi

Mikromuovilla tarkoitetaan muovijätteen paloja, jotka ovat pituudeltaan yhdestä mikrometristä viiteen millimetriin. Termiä mikromuovi käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 2004 Plymouthin yliopiston julkaisussa Science-lehdessä. Mikromuovia irtoaa muun muassa vaatteista, autonrenkaista ja kosmetiikasta, ja sitä syntyy suurempien muoviroskien hajotessa pienempiin osiin. Mikromuovi kulkeutuu ympäristössä tuulen ja veden mukana, ja sitä esiintyy kaikkialla luonnossa, eläimissä ja ihmisissä. Mikromuovin terveysvaikutuksista tiedetään vain vähän.
Tyypit

Mikromuovit voidaan jakaa kahteen ryhmään sen mukaan, mistä ne ovat peräisin:
Primaarit mikromuovit vapautuvat luontoon pieninä partikkeleina. Niistä 35 prosenttia tulee synteettisten vaatteiden pesusta, 28 prosenttia autonrenkaiden kulumisesta sekä 2 prosenttia hygieniatuotteista. Primaareja mikromuoveja on merten mikromuoveista arviolta noin 15–31 prosenttia.
Sekundaareja mikromuoveja syntyy suurempien muovituotteiden, kuten muovipussien, juomapullojen ja kalastusverkkojen hajotessa pienempiin osiin. Niitä on merten mikromuovista arviolta noin 69–81 prosenttia.
Kertyminen

Mikromuoveja kertyy jatkuvasti maailman meriin ja ilmakehään sekä ruokaan ja juomaan. Vuonna 2017 Yhdistyneet kansakunnat arvioi merissä olevan jopa 51 biljoonaa mikromuovikappaletta. Mikromuovi kertyy ensin merieläinten elimistöön ja päätyy sitä kautta myös maaeläinten kuten ihmisen ruokaan.
Kertyminen > Ihmisissä

Ihmisen verestä mikromuovia havaittiin ensimmäistä kertaa vuonna 2022 julkaistussa hollantilaistutkimuksessa, jossa sitä löytyi suurimmalta osalta tutkituista. Aiemmin mikromuovia on löytynyt esimerkiksi raskaana olevien naisten istukasta. Ruokapakkaukset ovat yksi yleisimpiä veren mikromuovin lähteitä. Pikkulapset saavat pulloruokinnasta miljoonia mikromuovi- ja biljoonia nanomuovipartikkeleita päivässä. Mikromuovia syntyy tuttipullon rapautumisesta sen lämpösteriloinnin yhteydessä.
Yhdysvaltalaisen Columbian yliopiston tammikuussa 2024 julkaiseman tutkimuksen mukaan litra pullovettä voi pitää sisällään enimmillään 240 000 mikro- ja nanomuovipalasta. Tämä luku on tutkimuksen mukaan jopa sata kertaa suurempi kuin aikaisemmin on arvioitu. Tutkimusryhmän jäsen, Columbian yliopiston apulaisprofessori Beizhan Yan, kertoo myös New Scientist-lehdessä, että nanomuovi voi olla vielä mikromuoviakin suurempi vaara ihmiselle, koska nanomuovi voi kokonsa vuoksi läpäistä suoliston sisäpinnan tai istukan ja sitä on hyvin vaikea havaita. Tutkimuksessa todetaan, että muovin laajamuotoinen käyttö on herättänyt suurta huolta mikro- ja nanomuovin leviämisestä, mutta samanaikaisesti aihetta on vaikea tutkia tarpeeksi hyvien tutkimusmenetelmien puutteessa. Tutkimusryhmä oli kuitenkin onnistunut kehittämään menetelmän, jolla myös nanomuovipartikkelit pystyttiin havaitsemaan.
WWF arvioi vuonna 2019, että ihmisen elimistöön päätyy jopa viisi grammaa mikromuovia viikossa tai 250 grammaa vuodessa. Tieto on sittemmin kumottu. Viisi grammaa on erään tutkimuksen mukaan enintään yläraja. Maailman terveysjärjestön julkaisemassa selvityksessä vuodelta 2022 sanotaan, että aikuisen mediaanialtistus mikromuoville on 4,1 mikrogrammaa viikossa. Muitakin arvioita on esitetty. Valtaosa mikromuovista poistuu elimistöstä ulosteen mukana. Yhdysvalloissa ja Intiassa mikromuovia esiintyy juomavedessä kaksinkertainen määrä Eurooppaan verrattuna.
Vuoden 2024 syksyllä uutisoitiin, että erään vertaisarvioitavana olevan tutkimuksen mukaan ihmisen aivokudos on yksi eniten muovista saastunein ihmisen kudos, jota on tutkittu. Tutkimuksessa oli mukana näytteitä munuaisista, maksoista ja aivoista. Kaikista elimistä löytyi mikromuovia, mutta 91 aivonäytteessä sitä oli 10–20 kertaa enemmän kuin maksassa ja munuaisissa. Aivokudoksessa muovia oli 0,5 prosenttia näytteiden painosta.
Kertyminen > Vesistöt ja käyttövesi

Suomessa eri tahot ovat analysoineet mikromuovipitoisuuksia esimerkiksi vesistöissä ja eri eliöissä. Vuonna 2018 Suomen ympäristökeskuksen ja Itä-Suomen yliopiston yhteisessä hankkeessa kehitettiin mikromuovien tutkimusmenetelmiä ja mikromuoveja havaittiin kaikkialla vesistöissä sekä kaikissa tutkituissa eliöryhmissä. Kaikista eniten mikromuovia kertyy sinisimpukoihin. Tutkimus toteutettiin Itämerellä ja Kallavedellä. Itämeressä pohjan sedimentissä mikromuovia on suurempia pitoisuuksia kuin vastaavalla alueella pelkästään vedessä ja suurin mikromuovilöydös sedimentistä tehtiin Porvoon Kilpilahden alueen liepeiltä.
Mikromuovin esiintymistä on tutkittu myös helsinkiläisistä vesinäytteistä. Kokeissa vertailtiin viittä eri vesinäytettä, jotka olivat hanavesi, jokivesi Vantaanjoesta, merivesi Meilahden rannasta, pullovesi sekä pyykkivesi. Eniten mikromuoveja havaittiin pyykkivedessä ja pullovedessä, hanavedessä mikromuovia oli kaikista vähiten.
Mikromuovi ei ole vain eteläisen Suomen vesistöjen ongelma, vaan vuonna 2021 tehtiin myös ensimmäiset mikromuovilöydökset syrjäisistä, pohjoisista vesistä Näätämöjoesta ja Inarijärvestä. Toisaalta on myös todettu, etteivät mikromuovi ole vesistöille haitallisin aine, vaan tärkeintä jätevedenpuhdistamoilla on poistaa esimerkiksi fosforia ja typpeä.
Haitat

Mikromuovien terveysvaikutuksista tiedetään vähän. Solukokeissa mikromuovipartikkelit voivat läpäistä solukalvoja ja aiheuttavat tulehdusreaktioita. Mikromuovialtistuksen on todettu hiirikokeissa vahingoittavan suolen epiteeliä sekä vaikuttavan ravintoaineiden imeytymiseen ja suolistomikrobiston koostumukseen. Solu-ja eläintutkimuksissa mikromuovi on aiheuttanut myös solukuolemia ja aineenvaihdunnan häiriöitä.
Ensimmäinen yhteys mikromuovien ja ihmisen terveysongelmien välillä löydettiin vuonna 2024 italialaisen Campania Luigi Vanvitellin yliopiston tutkimuksessa. Siinä havaittiin, että henkilöillä, joiden kaulavaltimosta löytyi mikro- tai nanomuovia, oli 4,5-kertainen todennäköisyys saada sydänkohtaus tai aivohalvaus tai kuolla seuraavien 34 kuukauden aikana verrattuna henkilöihin, joiden valtimosta ei löytynyt muovia. Tutkimuksessa oli mukana 257 henkilöä, joille tehtiin kirurginen toimenpide aivohalvausriskin vähentämiseksi. Ei tiedetä, päteekö havaittu yhteys myös muuhun väestöön. Tutkimus ei todista, että mikromuovi aiheutti terveysongelmat, vaan taustalla voi olla muitakin syitä, kuten sosioekonominen asema.