stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karoonvyölisko
Ulkonäkö ja koko

Karoonvyölisko on suurikokoinen vyölisko, jolla on litistynyt ruumis, kehittyneet raajat ja hieman ruumista pidempi häntä. Sen pituus kuonosta peräaukkoon voi olla 11,3 senttiä, mutta se jää keskimäärin 9–10,5-senttiseksi. Sillä on paksuja suomuja selässä ja hännässä, ja sen pehmeää alapuolta suojaavat terävät piikit. Aikuisten yksilöiden väri vaihtelee suuresti sijainnista riippuen, mutta poikaset ovat väriltään yhtenäisempiä. Aikuisilla voi olla turkooseja, oliivinvihreitä tai punertavanruskeita kuvioita. Rannikkoseuduilla tavataan myös mustaa muotoa. Kaikille populaatioille tunnusomaista on kuitenkin musta läikkä niskan sivussa, korvien ja eturaajojen välissä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Karoonvyölisko on mahdollisesti vyöliskojen laajimalle levinnein laji. Se on kotoperäinen Etelä-Afrikan länsi- ja keskiosissa ja Namibian eteläosissa. Idässä levinneisyysalue ulottuu lähes Lesothon rajalle asti. Aiempia Lesothosta ja KwaZulu-Natalin rajaa pitkin tehtyjä havaintoja ei ole vahvistettu. Karoonvyöliskoa ei tavata eteläisiltä rannikkoalueilta. Karoonvyölisko elää puoliaavikoiden kallioilla. Se viihtyy alankomailla ja matalilla vuorenrinteillä.
Elintavat

Karoonvyölisko on päiväaktiivinen ja lämmittää ruumiinsa paistattelemalla kallioilla. Raskaan panssarinsa takia lisko on hidas liikkeissään, mikä tekee siitä haavoittuvaisen saalistajille. Tästä johtuen se pysyttelee aina lähietäisyydellä kallionhalkeamista. Jos se näkee saalistajan, se pakenee koloonsa ja kiertää piikikkään häntänsä ruumiinsa ympärille. Karoonvyölisko vaanii kovakuoriaisia ja heinäsirkkoja lähellä halkeamaansa. Se tekee lyhyitä pyrähdyksiä napatakseen saaliinsa. Poikaset liikkuvat enemmän etsiessään ravintoa.
Liskoille epätavallista on se, että karoonvyöliskot elävät pieninä ryhminä, jotka valtaavat itselleen kallion. Eläin voi kaivaa tunnelin kiven alle maahan, ja horrostaa siinä talven ennen kuin lisääntymiskausi alkaa loppukeväällä. Karoonvyölisko on ovovivipaarinen, ja naaras synnyttää loppukesällä tai alkusyksyllä yhdestä viiteen elävää poikasta.
Siluurikausi

| Siluurikauden jako> kausi | Siluurikauden jako> epookki | Siluurikauden jako> vaihe | Siluurikauden jako> Ikä (mvs) |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Devoni | varhais | Lochkov | nuorempi |  |
| Siluuri | Pridoli |  | 416,0–418,7 |  |
| Siluuri | Ludlow | Ludford | 418,7–421,3 |  |
| Siluuri | Ludlow | Gorsty | 421,3–422,9 |  |
| Siluuri | Wenlock | Homer | 422,9–426,2 |  |
| Siluuri | Wenlock | Sheinwood | 426,2–428,2 |  |
| Siluuri | Llandovery | Telych | 428,2–436,0 |  |
| Siluuri | Llandovery | Aeron | 436,0–439,0 |  |
| Siluuri | Llandovery | Rhuddan | 439,0–443,7 |  |
| Ordoviki | myöhäis | Hirnant | vanhempi |  |
Siluurikauden jako ICS:n mukaan.
Siluurikauden kaloja.
Siluurikausi oli Maan historian geologinen ajanjakso, joka alkoi noin 439 miljoonaa vuotta sitten ja päättyi 408,5 miljoonaa vuotta sitten. Elämää oli siluurikauden aikana enimmäkseen merissä, mutta hämähäkkieläimiä kuten skorpioneja vaelsi maalle. Edellisellä kaudella, ordovikikaudella syntyneet maakasvit alkoivat lajiutua selvästi. Merissä eli trilobiitteja, merililjoja, lonkerojalkaisia ja leuattomia alkukaloja. Maalla oli niveljalkaisia. Siluurikausi alkoi ordovikin-siluurin joukkotuholla, joka saattoi liittyä ainakin osittain kauden alkupuolella vallinneeseen ordovikin-siluurin jääkauteen. Siluurikaudella syntyi monia öljykerrostumia merieläinten kerrostuessa ja fossiloituessa. Kausi päättyi monesta muusta poiketen ilman joukkosukupuuttoa. Kauden keskivaiheilla esiintyi kuitenkin pieni joukkosukupuutto.
Nimen tausta

Siluurikausi on saanut nimensä nykyisen Walesin alueella eläneen siluurien (lat. silures) kelttiheimon mukaan. Siluurit taistelivat ensimmäisellä vuosisadalla Caratacuksen johdolla roomalaisia valloittajia vastaan. Skotlantilainen geologi Roderick Murchison nimesi vuonna 1835 Walesin ja Englannin rajaseudulla tutkimansa kivikerroksen siluurisysteemiksi (engl. Silurian System) siluurien mukaan, sillä hänen kollegansa Adam Sedgwick oli samana vuonna nimennyt toisen kerroksen kambriseksi (Cambrian) Walesin latinankielisen nimen Cambria mukaan. Murchison ja Sedgwick laajensivat kambri- ja siluurisysteemien rajauksia siten, että ne menivät osin päällekkäin, joten geologi Charles Lapworth nimesi vuonna 1879 kiistanalaisen osan ordovikiksi toisen walesilaisen kelttiheimon ordovikien mukaan.
Maantiede ja ilmasto

Siluurikaudella oli etelänavan ympärillä jättiläismanner Gondwana, johon kuuluivat muun muassa nykyinen Etelä-Amerikka, Afrikka, Australia ja Etelämanner. Pohjoisessa oli huomattavasti pienempi, muun muassa Grönlannista sekä Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta koostunut Lauraasia. Pohjoisessa oli myös kookas valtameri Panthalassa. Hajallaan olleiden Australian, Siperian ja Euroopan välissä oli Paleotethysmeri, josta lounaaseen sijaitsivat Japetusmeri ja Rheanmeri. Gondwana ajautui kauden aikana kohti Lauraasiaa. Pohjois-Amerikassa oli matalia meriä. Kauden alussa oli ordovikin-siluurin jääkausi.
Ilmasto oli aivan kauden alkupuolella jonkin verran nykyistä viileämpi mutta lämpeni koko alkupuolen ajan, jonka jälkeen vakautui. Maan keskilämpötila oli kauden keski- ja loppupuolella mahdollisesti jopa 22 celsiusastetta. Ilmaston kosteus vaihteli kauden aikana melko paljon. Navoilla oli mahdollisesti ordovikikauden vastaavia pienemmät napalakit. Merenpinta nousi ordovikin-siluurin jääkauden vuoksi. Maan ilmasto vakautui siluurikaudella muun muassa kasvihuoneilmiön ansiosta. Hiilidioksidin määrä alkoi laskea kauden lopussa.
Gondwanassa oli kylmänlauhkeaa arviolta 50. leveysasteen eteläpuolella ja kylmää noin 75. leveysasteen eteläpuolella noin 420 miljoonaa vuotta sitten. Lähempänä päiväntasaajaa oli tuolloin laajoja aavikoita, ja mahdollinen kostea trooppinen vyöhyke oli nykyistä kapeampi. Pohjoisnavan ympärillä oli merta ja merijäävyöhyke.
Kasvillisuus

Maakasvit alkoivat kehittyä siluurikaudella, vaikka olivatkin ilmestyneet jo ordovikikauden aikana. Siluurikauden keskivaiheilla noin 425 miljoonaa vuotta sitten ilmestyi ensimmäinen varmasti tunnettu maakasvi, muutaman senttimetrin korkuinen Cooksonia. Se oli sekä itiökasvi että putkilokasvi. Cooksonia kasvoi merenrannoilla ja suistoissa. Se oli pystykasvuinen, halkihaarainen ja lehdetön. Kasvin haarojen päissä oli pallomaiset tai kellomaiset itiöpesäkkeet. Cooksonia on kasvisuku, mutta se voi olla myös toisiaan muistuttavien kasvien ryhmä. Jopa suhteellisen ehjät fossiilit Cooksoniasta ovat hyvin harvinaisia ja kyseessä onkin erittäin arvoituksellinen kasvi. Siitä ei tunneta edes kiinnittymistapaa maaperään. Toinen varhainen maakasvi Cooksonian ohella oli 427 miljoonaa vuotta sitten ilmestynyt Eohostimella.
Muita varhaisia kasveja ovat siluurikauden keskivaiheen mahdollisesti jäkälämäinen Nematothallus, litteää jäkälää muistuttava Parka ja pallomainen Pachytheca. Ne hävisivät mahdollisesti kilpailun kortteille ja lieoille. Siluurikauden loppupuolelle mentäessä oli ilmestynyt monia pieniä, juurettomia, lehdettömiä ja ruohomaisia itiökasveja, jotka olivat niin kutsuttuja paljassaniaisia. Niillä oli alkeellinen johtosolukko ja epämääräinen varsi. Siluurikauden lopussa eli katinliekoa muistuttanut Baragwanathia. Kauden loppupuolella noin 410 miljoonaa vuotta sitten ilmestyi maakasvi Rhynia, jota on pidetty monesti maakasvien alkumuotona, vaikkei se lienekään sellainen. Rhynia oli liekomainen ja muistutti solukoltaan sammalia.
Eläimistö

Siluurikaudella esiintyi suurikokoisia meriskorpioneja, kuten kauden loppupuolella elänyt Pterygotus. Merissä olivat yleisiä trilobiitit sekä erityisesti lonkerojalkaiset ja sammaleläimet. Graptoliittien määrä väheni kauden aikana tasaisesti, kun taas korallit ja piikkinahkaiset lisääntyivät. Pääjalkaisten määrä väheni vähitellen. Juoksujalkaiset ja hämähäkkieläimet nousivat maalle. Siluurikausi tunnetaan leuattomista merikaloista alkukaloista. Leualliset kalat ja luukalat kehittyivät siluurikaudella. Kauden loppupuolella esiintyi jo makean veden kaloja.
Siluurikauden jako

Siluurikausi jaetaan usein seuraavalla tavalla:
Yläsiluuri: Ludlow, Pridoli (423–416 miljoonaa vuotta sitten)
Alasiluuri: Llandovery, Wenlock (444–423 miljoonaa vuotta sitten)
Toinen siluurikauden jakomenetelmä on seuraava:
Yläsiluuri: Ludlow, Pridoli (423–416 miljoonaa vuotta sitten)
Keskisiluuri: Wenlock (428–423 miljoonaa vuotta sitten)
Alasiluuri: Llandovery (444–428 miljoonaa vuotta sitten)
Siluurikausi jaetaan nykyisin myös neljään epookkiin, jotka ovat seuraavat:
Pridoli (419–416 miljoonaa vuotta sitten)
Ludlow (423–419 miljoonaa vuotta sitten)
Wenlock (428–423 miljoonaa vuotta sitten)
Llandovery (444–428 miljoonaa vuotta sitten)
Siluurikauden jako > Siluurikauden tarkempi jako

Pridoli-epookki (419–416 miljoonaa vuotta sitten)
Ludlow-epookki
Ludford (421–419 miljoonaa vuotta sitten)
Gorsty (423–421 miljoonaa vuotta sitten)
Wenlock-epookki
Homer (426–423 miljoonaa vuotta sitten)
Sheinwood (428–426 miljoonaa vuotta sitten)
Llandovery-epookki
Telych (436–428 miljoonaa vuotta sitten)
Aeron (439–436 miljoonaa vuotta sitten)
Rhuddan (444–439 miljoonaa vuotta sitten)
Pohjois-Amerikassa käytetään joskus alueellisia jakoja, jotka ovat seuraavanlaisia:
Cayugan (yläsiluuri)
Lockportian (keskisiluuri)
Tonawandan (keskisiluuri)
Ontarian (alasiluuri)
Alexandrian (alasiluuri)
Siluurikauden sukupuuttoaallot

Siluurikaudella tapahtui muutama joukkosukupuutto, jotka ovat seuraavat:
Irevikenin tapahtuma: tapahtumaan liittyi jonkin verran Maan kaltevuuden jaksolliset muutokset ja vaikutukset kohdistuivat valtaosin saaristojen eliöihin, kuten graptoliitteihin. Trilobiittilajeista kuoli 50 prosenttia ja konodonttilajeista 80 prosenttia. Tapahtui 428,2 ± 2,3 miljoonaa vuotta sitten.
Mulden tapahtuma: merenpinta laski ja merissä esiintyi hapettomuutta tapahtuman aikana.
Laun tapahtuma: konodontti- ja graptoliittikannat kärsivät tuhosta tapahtuman aikana. Tapahtui 420 miljoonaa vuotta sitten.
Siluurin loppu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siluurikausi Wikimedia Commonsissa
Maapallon geologinen historia
Ensimmäinen tunnettu maalla kasvanut putkilokasvi Cooksonia.
Kookas meriskorpioni Pterygotus.
Kemien työväentalo

| Kemien työväentalo |
| --- | --- |
 Tohmajärven, Kemien työväenyhdistyksen talo, 1931
Osoite:  Työväentie 1, 82600 Tohmäjärvi
Sijainti:  Kemie, Tohmajärvi
Valmistumisvuosi:  2. talo: 1919 3. talo: 1921
Tuhoutui:  2. talo: paloi
Suunnittelija:  A. Rantanen
Rakennuttaja:  Kemien työväenyhdistys
Omistaja:  Tohmajärven Kemien Työväenyhdistys
Runkorakenne:  hirsi
Huoneistoala:  400 m²
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kemien työväentalo  on Tohmajärven kunnan keskustassa Kemien kylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa

Työväentalo on Tohmajärven kolmas työväentalo. Ensimmäisen, Purtovaaran torpan, käytyä ahtaaksi, yhdistys rakensi uuden, vuonna 1919 valmistuneen talon, joka paloi epäselvissä oloissa. Uusi talo valmistui vuonna 1921, ja sitä on laajennettu useaan otteeseen. Tiloina ovat eteinen-wc noin 50 neliötä, juhlasali noin 250 neliötä, keittiö-kahvio noin 70 neliötä ja lisäksi kylmä yläkerta. Oma tontti on noin 0,5 ha. Oman käytön lisäksi taloa ovat käyttäneet muun muassa valtuustoryhmä, kesäteatteri talviharjoitustilana, kansalaisopiston tanssipiirit, satunnaiset kauppiaat ja perhejuhlien järjestäjät.
Talossa aloitettiin perusteellinen remontti vuonna 2010.
Kiuruveden jäähalli

| Kiuruveden jäähalli |
| --- | --- |
Osoite:  Kuorevirrankatu 10, 74700 Kiuruvesi
Koordinaatit:  63.6593°N, 26.6169°E
Rakennustyyppi:  jäähalli
Valmistumisvuosi:  2004
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiuruveden jäähalli (sponsorinimeltään Aamulypsy-Areena) on vuonna 2004 valmistunut jäähalli Kiuruvedellä.
Hallissa toimi myös Kiuruveden keilahalli ennen sen siirtymistä Kiuruveden ydinkeskustaan. Halli toimii kotiareenana Kiuruveden Kiekko 81:n joukkueille. Kaukalo on jäädytettynä vuosittain elokuusta huhtikuuhun. Hallissa on käytössä pienen jäähallin perusvarustus ja 400 hengen katsomo.
Hallin uutta sponsorinimeä, Aamulypsy-Areena, juhlittiin kansanjuhlassa 12. maaliskuuta 2022. Paikalla olivat Radio Suomipopin Tinni Wikström, Juuso Mäkilähde ja Tuukka Ritokoski. Tempaus palkittiin vuoden radiopromootiona. Palkintoa juhlistettiin Aamulypsy Areenan Kultajuhlilla toukokuussa 2023. Kultajuhlat pidettiin Kiuruveden torilla, ja niihin osallistuivat Tinni Wikström, Juuso Mäkilähde, Tuukka Ritokoski ja Hovimuusikko Ilkka.
Kiinan naisten jalkapallomaajoukkue

Kiinan naisten jalkapallomaajoukkue edustaa Kiinaa naisten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa. Se oli mukana kaikissa naisten jalkapallon MM- ja olympiaturnauksissa, kunnes jäi vuoden 2011 MM-kisojen ja vuoden 2012 olympiakisojen ulkopuolelle.
Olympialaiset

Atlantan 1996 olympialaisissa Kiina sai hopeaa. Välierässä joukkue voitti Brasilian 3–2 Sun Qingmein yhdellä ja vaihtopelaaja Wei Haiyingin kahdella maalilla. Finaalissa se hävisi Yhdysvalloille 1–2 Sun Wenin pystyttyä ainoana kiinalaispelaajana maalintekoon. Sun Qingmei oli turnauksessa joukkueensa paras maalintekijä kolmella maalillaan. Sydneyn 2000 olympialaisissa Kiina jäi neljän joukkueen alkulohkossaan kolmanneksi ja sijoittui koko turnauksessa viidenneksi. Ateenan 2004 olympialaisissa se jäi kolmen joukkueen alkulohkossaan viimeiseksi ja lopullinen sijoitus oli yhdeksäs. Kotikisoissaan Pekingissä 2008 Kiina oli alkulohkonsa ykkönen voitettuaan Ruotsin 2–1 ja Argentiinan 2–0 sekä pelattuaan Kanadan kanssa tasan 1–1. Puolivälierissä se hävisi Japanille maalein 0–2.
Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Kiina hävisi alkulohkossa Brasilialle 0–3, voitti Etelä-Afrikan 2–0 ja pelasi Ruotsin kanssa tasan 0–0. Puolivälierissä Kiina hävisi Saksalle 0–1. Kiinan maalintekijät turnauksessa olivat Gu Yasha ja Tan Ruyin.
Maailmanmestaruuskilpailut

Naisten ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Kiinassa 1991. Emäntäjoukkue voitti alkulohkonsa mutta hävisi puolivälierässä Ruotsille 0–1. Vuoden 1995 MM-kisoissa Kiina sijoittui neljänneksi. Se sijoittui alkulohkossaan toiseksi ja voitti puolivälierässä Ruotsin rangaistuspotkukilpailun jälkeen mutta hävisi välierässä Saksalle 0–1 ja pronssiottelussa Yhdysvalloille 0–2. Alkulohkossa Kiina ja Yhdysvallat olivat pelanneet tasan.
Yhdysvalloissa 1999 pelatuissa MM-kisoissa Kiina voitti alkulohkonsa. Puolivälierässä se voitti Venäjän 2–0 Pu Wein ja Jin Yanin viimeistelemillä maaleilla ja välierässä Norjan 5–0 Liu Ailingin ja Sun Wenin tehtyä kaksi maalia ja Fan Yunjien tehtyä yhden maalin. Finaalissa Kiina ja Yhdysvallat eivät onnistuneet maalinteossa varsinaisella peliajalla eivätkä jatkoajalla mutta rangaistuspotkukilpailussa Yhdysvallat oli parempi maalein 4–5, joten Kiina sai hopeaa. Vuoden 2003 kisoissa Kiina voitti alkulohkonsa mutta hävisi puolivälierässä Kanadalle 0–1.
Vuoden 2007 MM-kisat pelattiin Kiinassa. Ruotsalaisen Marika Domanski-Lyforsin valmentama emäntäjoukkue voitti alkulohkossaan Tanskan 3–2, hävisi Brasilialle 0–4 ja voitti Uuden-Seelannin 2–0. Puolivälierissä Kiina hävisi Norjalle 0–1. Joukkueen maalintekijät MM-turnauksessa olivat Li Jie (2 maalia), Bi Yan (1), Song Xiaoli (1) ja Xie Caixia (1).
Vuoden 2011 MM-kisat ovat ensimmäinen arvoturnaus, johon Kiina ei selviytynyt. Joukkue jäi neljänneksi kotikentällä pidetyssä Aasian mestaruusturnauksessa häviten viimeisen kisapaikan ratkaisseen pronssiottelun Japanille 2-0.
Vuoden 2015 MM-kisoissa Kanadassa Kiina hävisi alkulohkossa emäntämaalle 0–1, voitti Alankomaat 1–0 ja pelasi Uuden-Seelannin kanssa tasan 2–2. Kiina sijoittui alkulohkossaan toiseksi. Neljännesvälierissä Kiina voitti Kamerunin 1–0 mutta sen kisat päättyivät puolivälierätappioon Yhdysvalloille maalein 0–1.
Vuoden 2019 MM-kisoissa Ranskassa Kiina hävisi alkulohkossa Saksalle 0–1, voitti Etelä-Afrikan 1–0 ja pelasi Espanjan kanssa tasan 0–0. Kiina sijoittui alkulohkossaan kolmanneksi ja selviytyi lohkokolmosten vertailussa neljännesvälieriin, joissa se hävisi Italialle 0–2. Kiinan ainoa maalintekijä oli Li Ying.
Spinori

Spinori on matematiikassa ja fysiikassa esiintyvä eräiden kompleksisten vektoriavaruuksien elementti. Ryhmäteoreettisesti ajateltuna spinori on spin-ryhmän pienimmän esityksen vektori.
Koska spin-ryhmä Spin(1,3) on Lorentz-muunnosten ryhmän SO(1,3) peite, on spinoreilla erittäin tärkeä osuus relativistisen kvanttimekaniikan formulaatiossa.
Spinorin käsite

Ranskalainen matemaatikko Élie Cartan löysi spinorit vuonna 1913. Myöhemmin spinorit otettiin käyttöön erityisesti kvanttimekaniikassa kuvaamaan hiukkasen sisäistä pyörimismäärää, spiniä. Paul Ehrenfest otti käyttöön nimityksen spinori kvanttifysiikassa.
Spinorin käsitettä voidaan lähestyä kahdella tavalla.
Ensimmäinen lähestymistapa on ryhmäteoreettinen. Lähtökohtaisesti tiedetään, että ortogonaaliryhmän Lie-algebralla on olemassa esityksiä, joita ei voida muodostaa tavallisen tensorilaskennan keinoin. Näitä esityksiä kutsutaan spin-esityksiksi ja niiden elementtejä spinoreiksi. Tässä katsantokannassa spinori kuuluu kiertojen ryhmän SO(n, R) peitteen esitykseen, tai yleisemmin, yleistetyn erikoisen ortogonaaliryhmän SO+(p, q, R) esitykseen avaruuksissa, joiden metrinen signatuuri on (p, q). Nämä peitteet ovat Lien ryhmiä ja niitä kutsutaan spin-ryhmiksi Spin(p, q).
Toinen lähestymistapa on geometrinen. Spinori voidaan muodostaa ensin eksplisiittisesti, jonka jälkeen Lien ryhmien vaikutusta siihen voidaan tutkia. Tämän lähestymistavan etuna on se, että spinorin käsite on hyvin konkreettinen alusta pitäen. Tällainen lähestyminen voi kuitenkin olla epäkäytännöllinen tarkasteltaessa spinorien monimutkaisia ominaisuuksia, kuten Fierzin identiteettejä.
Diracin spinori

Diracin spinori on yleisimmin fysiikassa esiintyvä spinori. Se on nimetty Paul Diracin mukaan. Diracin spinori on kompleksisen Cliffordin algebran Cℓ(p, q) (johon spin-ryhmä Spin(p, q) voidaan upottaa) fundamentaalin esityksen elementti. Diracin yhtälön mukaan spinorit ovat välttämättömiä relativistisen elektronin kvanttitilojen kuvauksessa. Vapaan Diracin yhtälön
toteuttavaa tasoaaltoratkaisua
kutsutaan Diracin spinoriksi. Diracin spinori on bispinori.
Edellä (yksiköissä  \scriptstyle c\,=\,\hbar \,=\,1)
Positiivisen energian ratkaisu Diracin yhtälölle voidaan kirjoittaa muotoon
jossa
Weylin spinori

Weylin spinori on pienin kompleksinen ryhmän Spin(1,3) esitys. Se on samanaikaisesti myös pienin kompleksinen aliagebran Cℓ(1,3) esitys. 
Siinä missä Diracin spinori sisältää hiukkasen molemmat helisiteetit, Weylin spinori kuvaa ainoastaan yhtä helisiteettiä.
Diracin bispinori voidaankin esittää kahden vastakkaista helisiteettiä kuvaavan 2-komponenttisen Weylin avulla:
Weylin spinorit muodostavat Lorentzin ryhmän redusoitumattoman esityksen.
Weylin spinori nimetty saksalaisen fyysikon ja matemaatikon Hermann Weylin mukaan.
Majorana-spinori

Majorana-spinori on pienin reaalinen ryhmän Spin(1,3) esitys. Majorana-spinori toteuttaa Majoranan yhtälön ja kuvaa hiukkasta, joka on oma antihiukkasensa. Majorana-spinori on nimetty italialaisen fyysikon Ettore Majoranan mukaan.
Kiuruveden keskustaajama

| Kiuruveden keskustaajama |
| --- | --- |
 Kiuruveden keskustaajamaa (2007). Esimerkiksi Kiuruveden kirkko näkyy kuvan oikeassa yläosassa ja punakattoinen Nivan koulu kuvan vasemmassa laidassa keskellä.
 Kiuruveden keskustaajama
 Koordinaatit: 63.65287°N, 26.61954°E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Pohjois-Savo
Kunta:  Kiuruvesi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,20 km2 km²
Väkiluku (2019):  4 038
 – Väestötiheys:  560,8 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Tilastokeskus. Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2019 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kiuruveden keskustaajama on Kiuruveden kaupungin keskustaajama, joka sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan luoteisosassa eli Ylä-Savon länsiosassa.
Kiuruveden kirkko Kiuruvesi-järven yli nähtynä.
Kiuruveden yläkoulu.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2019 lopussa Kiuruveden keskustaajaman pinta-ala oli 7,2 neliökilometriä ja asukasluku  4 038. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa kunnan omasta, virallisesta kunnan tai kunnanosien rajauksesta.
Savoijin kuningashuone

Savoijin kuningashuoneen vaakuna. Kilpeä ympäröi Italian kuningaskunnan korkeimman ritarikunnan, Pyhän Ilmestyksen ritarikunnan ketju, jossa toistuu Savoijin motto, ”FERT” ja suvun symboli kahdeksikkosolmu eli savoijinsolmu.
Savoijin kuningashuone (ital. Casa Savoia) on hallitsijasuku — alun perin aatelisperhe, sittemmin ruhtinassuku ja lopulta kuninkaallinen dynastia —, jonka ruhtinaskunta oli alkujaan Savoiji. Suvun päämiehet ovat kantaneet arvonimiä Savoijin kreivi (vuodesta 1033) ja herttua (vuodesta 1416), Piemonten ruhtinas, Kyproksen, Jerusalemin ja Armenian kuningas (vuodesta 1460), Sisilian kuningas (1713–1720), Sardinian kuningas (1720–1861) ja viimeksi Italian kuningas (1861–1946).
Historia

Kuningashuoneen jäsenet polveutuvat Humbert I Valkokädestä (1003–1047/1048). He hallitsivat pitkään Savoijia, joka on nykyään ranskalainen maakunta Italian ja Sveitsin ranskankielisen osan naapurissa Alpeilla. Savoijin vaakunana on ollut hopeinen risti punaisella kentällä jo 1200-luvulta alkaen, perintönä ristiritareilta. Savoijien hallitsijavalta päättyi italialaisten valittua kansanäänestyksellä valtiomuodokseen tasavallan vuonna 1946. Italian viimeiseksi kuninkaaksi jäi Umberto II, joka hallitsi vain 33 päivää.
Kuningashuone nykyään

Italian perustuslaissa oli vuoteen 2002 asti säännös, jonka mukaan Savoijin kuningashuoneen miespuoliset jälkeläiset eivät saaneet tulla Italian rajojen sisäpuolelle. Perustuslainmuutoksen jälkeen kuninkaallisen perheen jäsenet, mukaan lukien kruununtavoittelija, Napolin prinssi Viktor Emanuel sekä hänen poikansa, Venetsian ja Piemonten prinssi Emanuele Filiberto ovat palanneet Italiaan.
Vaikka Italian tasavallan lainsäädäntö ei anna kuningashuoneen jäsenille erivapauksia, kuningashuone jatkaa muutamien dynastisten ritarikuntien kunniamerkkien jakoa (tasavalta lopetti vanhojen ritarikuntien kunniamerkkien jakamisen ja korvasi ritarikunnat uusilla, mutta vanhojen kunniamerkkien käyttöä ei kielletty) samaan tapaan kuin eräät muut tasavalloiksi muuttuneet Euroopan maat. Samoin kansainvälisen kohteliaisuuskäytännön mukaisesti suvun keskeisistä jäsenistä käytetään myös prinssien ja prinsessojen titteleitä ja heitä puhutellaan kuninkaallisiksi korkeuksiksi, vaikka suvun päämiestä ei valtaistuimen puuttuessa enää kutsutakaan kuninkaaksi tai hänen majesteetikseen eikä Savoijin suvulla ole virallista asemaa Italian tasavallan valtiollisessa protokollassa.
Hallitsijat > Savoijin kreivit

1003–1048 Humbert I Valkokäsi (ital. Umberto I Biancamano)
1048–1051 tai 1056 Amadeus I (ital. Amedeo I)
1051/1056–1060 Otto I (ital. Oddone I)
1060–1078 Pietari I (ital. Pietro I)
1070–1080 Amadeus II (ital. Amedeo II)
1080–1103 Humbert II (ital. Umberto II)
1103–1148 Amadeus III (ital. Amedeo III)
1148–1189 Humbert III (ital. Umberto III)
1189–1233 Tuomas I (ital. Tommaso I)
1233–1253 Amadeus IV (ital. Amedeo IV)
1253–1263 Bonifatius (ital. Bonifacio)
1263–1268 Pietari II (ital. Pietro II)
1268–1285 Filip I (ital. Filippo I)
1285–1323 Amadeus V (ital. Amedeo V)
1323–1329 Edvard I (ital. Edoardo I)
1329–1343 Aimone (ital. Aimone)
1343–1383 Amadeus VI (ital. Amedeo VI)
1383–1391 Amadeus VII (ital. Amedeo VII)
1391–1416 Amadeus VIII (ital. Amedeo VIII)