stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ASML

| ASML |
| --- | --- |

Osake:  NASDAQ: ASML NASDAQ-100
ISIN:  NL0010273215
Perustettu:  1984
Toimiala:  elektroniikkateollisuus
Kotisivu:  www.asml.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
ASML on alankomaalainen teknologiayritys, joka valmistaa optisen litografian laitteita puolijohdeteollisuudelle. Yritys toi markkinoille EUV-litografialla (extreme ultraviolet) valmistamiseen käytettävät laitteet vuonna 2017. Yksi EUV-laite maksaa noin 150 miljoonaa dollaria.
ASML:llä on yli 90 prosentin osuus litografialaitteiden markkinoilla, jossa sen kilpailijoita ovat vanhempaan tekniikkaan keskittyvät Canon ja Nikon.
1980- ja 1990-luvuilla ASML:llä oli 12–15 prosentin osuus toimituksista ja Nikonilla oli 50–60 prosentin osuus. Tilanne alkoi muuttua ASML:n eduksi 1990-luvun toisella puoliskolla. ASML ja Nikon ovat olleet useita kertoja lakituvassa 2000-luvulla.
ASML syntyi vuonna 1984 Philipsin ja ASM:n (Advanced Semiconductor Materials International, ASMI) yhteisyrityksenä litografialaitteiden valmistukseen nimellä ASM Lithography. Vuonna 1995 yrityksestä tuli itsenäinen osakeyhtiö.
Extreme ultraviolet -teknologia

ASML on ainut yritys maailmassa, joka pystyy valmistamaan EUV-litografiaa hyödyntäviä litografiakoneita.
EUV-litografia käyttää 13,5 nanometrin aallonpituutta mikropiirien valmistuksessa.
1990-luvulla yritysten konsortio, johon kuuluvat AMD, Intel ja Motorol, alkoi tutkia EUV:n käyttöä litografiassa. ASML liittyi joukkoon vuonna 1999. ASML:n menetelmä käyttää korkeatehoisia lasereita ja erikoispinnoitettuja peilejä.
Yritykset kuten Intel, Samsung ja TSMC ovat asiakkaita ASML:n EUV-laitteille.
EUV-prosessin jälkeen tulevat high-NA (high numerical aperture) ja vielä edistyneemmän hyper-NA litografian laitteet. ASML:n Martin van den Brink on kertonut, että jos laitteiden korkeaa kustannusta ei saada laskettua niiden ja itse piirien valmistus laitteilla ei olisi mahdollista taloudelliselta kannalta.
ASMP

Ranskalais-valmisteinen ASMP-A, lentokoneesta laukaistava stand off-tyypin ydinohjus.
ASMP (ransk. Air-Sol Moyenne Portée) on ranskalainen lentokoneesta laukaistava ydinohjus. Ohjus on niin kutsuttu stand-off -tyypin ase, jolloin hyökkäävän pommituskoneen ei ole tarpeen läpäistä vihollisen ilmapuolustusta. Sen kantama on niin kutsuttu keskikantama (engl. intermediate, medium-range), joka on eri variaatiosta riippuen noin 300 - 500 kilometriä. Ydinohjus kykenee 2 - 3 Machin nopeuteen. Ydinkärkenä on lämpöydinpommi, jonka voimakkuutta voidaan säädellä. Sen teho vaihtelee 100 - 300 kilotonniin.
Tätä ohjusasetyyppiä edelsivät AN-22 (70 kt, käyttöön 1967-1968, käytössä vielä 1980-luvulla) ja AN-52 -tyypin (6-8/25 kt, käytössä 1972-1992) lentokoneissa kuljettavat ydinpommit. Niiden enimmäisteho oli 70 kt. AN-22:ta on kuvailtu lämpöydinpommina, matalahkosta tehotasostaan huolimatta.
Asetyyppi otettiin käyttöön noin 10 vuotta ennen kiinteitten laukaisutukikohtien poistumisen aikaa. Se tapahtui vuonna 1986. Näitä ohjustukikohtia oli Luoteis-Ranskassa kaksi kappaletta, ja ne sijaitsivat Plateau d'Albionin ylängöllä. Ranska liittyi vuonna 1993 ydinsulkusopimukseen, joka kielsi keskikantaman strategiset ydinohjukset: mutta silti salli ASMP:n tyyppiset, kuljetettavat raskaan luokan ydinohjukset. Ohjussiilojen käyttö loppui vuonna 1996.
Yksi Mirage 2000N-tyyppinen taikka Dassault Rafale -taistelulentokone kykenee kantamaan yhden ASMP-tyypin lämpöydinohjuksen keskiripustimessaan. Myös Dassault Etendard IV ja Mirage IV kykenivät tätä aseistusta käyttämään. 860 kg:n omamassan omaavia ohjuksia on varastoitu arviolta 84 kappaletta. Näistä osa (ASMP-A) lienee jo poistettu käytöstä, jolloin käytössä olisi arviolta 60 ydinkärkeä. Valmistaja on Aérospatiale. ASMP-tyypin eräänlaisena suorana edeltäjänä, voitaneen luonnehtia Britannian Blue Steel-ohjusta. TNA (Tête Nucléaire Aéroportée) on tuorein ja päivitetty ydinkärjen tyyppi.
ASN4G-ohjuksen (Air-Sol Nucléaire de 4e Génération) on määrä astua palvelukseen vuonna 2021. Sen kantama ylittää 1 000 kilometriä. Ohjuksen on arveltu ylittävän supersoonisen (Mach 4 - 5) taikka hypersoonisen (Mach 7 - 8+) rajan. Se tulee kuitenkin olemaan edeltäjiään huomattavasti nopeampi ja kantavampi.
Teknisiä tietoja

palveluskäyttöön: toukokuu 1986 (ASMP-A; 2009 - osin aktiivikäytössä 2010-luvun lopulla)
käyttäjät: Ranskan ilmavoimat sekä Ranskan laivasto
arvioitu lukumäärä: 84 kpl, joista sittemmin käyttöön jäänyt n. 60 kpl
minimi kantama: 80 km
maksimi kantama: 300 - 500 km
voimanlähde: nesteraketti, ramjet
ydinkärki: (tyyppi TN80, TN81 tai TNA) lämpöydinpommi, teho säädeltävä välillä 100 - 300 kt
omamassa 860 kg
pituus 5,38 m
läpimitta 380 mm
valmistaja: Aérospatiale
Aiheesta muualla

https://www.wikiwand.com/en/Air-Sol_Moyenne_Port%C3%A9e
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
1/91. Gascogne -ydinpommitusrykmentin Dassault Rafale B.
ASMP-ohjuksen niin kutsuttu mock-up malli eli maketti.
Käännös suomeksi
AMIN Worldwide

| AMIN Worldwide |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Yhteistyöverkosto
Perustettu:  1932
Kotipaikka:  Wayzata, Minnesota
Toimiala:  mainonta, markkinointi
Kotisivu:  http://www.aminworldwide.com/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Advertising and Marketing International Network (AMIN) on itsenäisten mainostoimistojen kansainvälinen yhteistyöverkosto. Sen jäsenet toimivat Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Euroopassa, Afrikassa, Lähi-idässä ja Tyynenmeren alueella.
Suomalaisista mainostoimistoista AMINiin kuuluu Zeeland Family.
Historia

AMIN perustettiin Yhdysvalloissa vuonna 1932 jakamaan pienten ja keskisuurten mainostoimistojen resursseja tutkimuksen ja median osalta. Nykyisin verkostossa ja kansainvälisessä yhteistyössä on mukana yli 50 toimistoa 30 maassa.Jäsenverkostoon kuuluu yhteensä 90 toimipaikkaa ja yli 3 000 ammattilaista.
Euroopassa AMIN on edustettuna 21 maassa.
Aiheesta muualla

AMIN Worldwiden kotisivut
AMIN EMEAn kotisivut
10199 Chariklo

| 10199 Chariklo |
| --- | --- |
 1997 CU26 
 Taiteilijan näkemys Chariklosta renkaineen
Löytäminen
Löytäjät:  Spacewatch
Löytöaika:  15. helmikuuta 1997
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  15,76 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  13,08 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  18,45 AU
Eksentrisyys:  0,170
Kiertoaika Auringon ympäri:  22858 päivää  62,58 vuotta
Inklinaatio:  23,38°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  248 ± 18 km
Pyörähdysaika:  ? h
Absoluuttinen kirkkaus:  6,4
Albedo:  0,045
Chariklon, Pluton (suuri transneptuninen kohde) ja Maan Kuun kokovertailu.
10199 Chariklo (symboli: ) on kentaureihin kuuluva pikkuplaneetta, joka kiertää Aurinkoa aurinkokunnan ulko-osissa. Chariklon löysi Spacewatch-ohjelma vuonna 1997. Pikkuplaneetta sai nimensä kreikkalaisen mytologian Khariklon mukaan, joka oli joko nymfi tai naispuolinen kentauri. Ennen nimeämistään Chariklo tunnettiin tunnuksella 1997 CU26. Chariklo on suurin tunnettu kentauri, sillä sen läpimitta on noin 248 ± 18 kilometriä. Tosin eräs hävinnyt kentauri 1995 SN55 on todennäköisesti samaa kokoluokkaa.
Chariklon renkaat

Kentauri Charikloa ympäröi kaksi vuonna 2013 löydettyä rengasta, joiden havaitseminen oli tähtitieteilijöille yllätys. Chariklon renkaat ovat ensimmäinen löydetty rengasjärjestelmä näin pienen kappaleen ympärillä. Aikaisemmin rengasjärjestelmät tunnettiin vain Aurinkokunnan jättiläismäisiltä kaasuplaneetoilta (Jupiter, Saturnus, Uranus ja Neptunus).
Renkaat koostuvat todennäköisesti osittain vesijäästä, ja ne ovat leveydeltään 7 ja 3 km. Niiden etäisyydet Chariklosta ovat 391 ja 405 km. Renkaita saattavat pitää kasassa noin kilometrin kokoiset vielä löytämättömät kuut.
68 Leto

| 68 Leto |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  Robert Luther
Löytöaika:  29. huhtikuuta 1861
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  2,783 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  2,267 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  3,299 AU
Eksentrisyys:  0,185
Kiertoaika Auringon ympäri:  1695,670 päivää (4,64 vuotta)
Keskiratanopeus:  17,70 km/s
Inklinaatio:  7,972°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  122,6 km
Massa:  1,9×1018 kg 
Pyörähdysaika:  14,848 h
Absoluuttinen kirkkaus:  6,78
Albedo:  0,228
Asteroidiluokka:  S
Pinnan lämpötila:  alin: ? keski: ~167 K ylin: ?
68 Leto on suuri päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Robert Luther 29. huhtikuuta 1861. Asteroidin nimettiin Leton, kreikkalaisen mytologian hahmon, mukaan.
AMK Dropout

| AMK Dropout Kasmir |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 19. syyskuuta 2014
 Formaatti: CD, digitaalinen
 Tuottaja(t): Hank Solo, Jonas W. Karlsson
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 41.56
 Levy-yhtiö: Universal Music
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 5.
Kasmirin muut julkaisut
|   | AMK Dropout 2014 | Valmis 2018 |
AMK Dropout on suomalaisen poplaulaja Kasmirin esikoisalbumi, joka julkaistiin 19. syyskuuta 2014. Albumin ovat tuottaneet Hank Solo ja Jonas W. Karlsson. AMK Dropout nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan viidenneksi. Albumi sai ensimmäisenä Suomessa kultalevyn pelkillä suoratoistokuunteluilla. Kultalevyn myöntöhetkellä albumia oli myyty vain noin 3 000 kappaletta.
Albumin ensisingle ”Vadelmavene” julkaistiin huhtikuun alussa 2014 ja se valittiin myös saman vuoden kesähitiksi. Single myi saman kesän aikana platinaa. Kappale oli menestys myös listoilla, sillä se nousi ensimmäiselle sijalle niin lataus-, single- kuin radiolistalla. Myös heinäkuussa 2014 julkaistu single ”Wowwowwow” menestyi hyvin sijoittuen TOP-10:een sekä lataus- että singlelistalla.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Valkoista kohinaa | Kasmir, Hank Solo, Jonas W. Karlsson | 4.16 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Ryan Gosling | Kasmir, Hank Solo, Jonas W. Karlsson | 3.43 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Vadelmavene | Kasmir, Hank Solo, Jonas W. Karlsson, Mikko Kuoppala | 3.12 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Iholla | Kasmir, Hank Solo, Jonas W. Karlsson, Mikko Kuoppala | 4.11 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | S.T.I.K. (Sä tuoksut ihan kesälomalta) | Kasmir, Hank Solo, Jonas W. Karlsson, Axel Ehnström, Mikko Kuoppala | 3.54 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Wowwowwow | Kasmir, Hank Solo, Jonas W. Karlsson, Axel Ehnström | 3.59 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Indiana Jones | Kasmir | 0.59 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Rumaa | Kasmir, Hank Solo, Jonas W. Karlsson, Mikko Kuoppala | 3.33 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Vioittumaton | Kasmir, Hank Solo, Jonas W. Karlsson | 4.00 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Onnellinen mies (lisälaulu Pyhimys) | Kasmir, Hank Solo, Jonas W. Karlsson, Mikko Kuoppala | 4.44 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Aavikko | Kasmir, Hank Solo, Jonas W. Karlsson, Mikko Kuoppala | 5.17 |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Rumba : 
Soundi : 

Rumban Heidi Strand kehui albumin tuotantoa ja kappaleita. Hänen mukaansa siinä on "paljon hyvää, eikä mitään pahaa, muttei kovin syvääkään". Soundin Eero Tarmon mukaan albumin ongelma on se, ettei siitä kuulu Kasmirin persoona. Hänen mielestään albumilla "haiskahtaa liian monien mielipiteiden kuuntelu".
Aleksanteri I:n rintakuva

Aleksanteri I:n rintakuva nykyisellä paikallaan.
Aleksanteri I:n rintakuva on Helsingin yliopiston päärakennuksen sisäpihalla sijaitseva venäläisen kuvanveistäjän Ivan Martosin tekemä Venäjän keisari Aleksanteri I:n pronssinen rintakuva. Vuonna 1814 valmistunut veistos on ollut alusta alkaen Helsingin yliopiston ja sen edeltäjien omistuksessa, mutta vuosien varrella sijoitettuna useisiin paikkoihin Turussa ja Helsingissä. Rintakuvasta tehtiin vuonna 2014 toinen kappale Turun yliopistolle.
Veistos on luonnollista kokoa suurempi ja 130 senttimetrin korkuinen.
Patsas Turun Akatemiatalossa 1814–1832

Turun akatemia tilasi rintakuvan tunnetulta venäläiseltä kuvanveistäjältä Ivan Martosilta 6 800:n ruplan hinnalla vuonna 1814. Keisari ja Suomen suuriruhtinas Aleksanteri I oli myötävaikuttanut Akatemiatalon rakentamiseen vieraillessaan Suomessa vuonna 1809, joten akatemia halusi kunnioittaa keisaria muotokuvalla. Akatemiataloa oli alettu rakentaa jo Ruotsin vallan aikana, ja alkuperäisissä suunnitelmissa sinne oli tarkoitus hankkia Ruotsin kuningas Kustaa IV Aadolfin muotokuva, mikä ei enää voinut tulla kyseeseen Suomen Venäjään liittämisen jälkeen. Sopimus Aleksanterin rintakuvan hankinnasta allekirjoitettiin huhtikuussa 1814, valmis patsas saapui laivalla Turkuun saman vuoden syksyllä ja se sijoitettiin kesällä 1815 uuden Akatemiatalon juhlasaliin kunniapaikalle mahonkisen kateederin taakse. Patsas täydensi aiheellaan Akatemiatalon juhlasalin seinille sijoitettuja Erik Cainbergin reliefejä, jotka esittävät Suomen ja Turun akatemian historian eri vaiheita.
Aikansa uusklassisia muotivirtauksia seuraten Martos veisti Aleksanterin roomalaisen keisarin asussa toogaan puettuna ja laakeriseppele päässä. Professori Johan Fredrik Wallenius muotoili patsaan jalustaan latinankielisen tekstin: Alexander I. Patriae et Academiae Pater MDCCCXV – Effigiem musae servant It fama per orbem (”Aleksanteri I. Isänmaan ja akatemian isä 1815 – Muusat säilyttävät muotokuvan, maine kulkee läpi maailman”). Jalusta on Turun Vartiovuorenmäeltä louhittua graniittia, ja sen on suunnitellut arkkitehti Carl Christoffer Gjörwell, joka suunnitteli myös itse Akatemiatalon. Patsaan valoi pronssiin tunnettu venäläinen valajamestari Vasili Jekimov (Ekimoff), jonka nimi on myös kaiverrettu teokseen.
Patsas Helsingin yliopiston päärakennuksen juhlasalissa 1832–1932

Kun yliopisto siirtyi Helsinkiin, päätettiin Akatemiatalon juhlasalin kateederi ja rintakuva siirtää sen mukana. Ne sijoitettiin vuonna 1832 vastavalmistuneen yliopiston päärakennuksen puolipyöreään juhlasaliin, samanlaiselle kunniapaikalle kuin Turussakin. Arkkitehti Carl Ludvig Engel huomioi juhlasalia suunnitellessaan patsaan sijoituksen. Koska Aleksanteri I on esitetty roomalaisasussa, Engel teki juhlasalista roomalaistyylisen. Engel myös sijoitti patsaan niin, että se näkyi ulos asti, kun juhlasalin ovet ja päärakennuksen pääovet olivat auki. Lisäksi juhlasali ja rintakuva olivat samalla symmetria-akselilla kuin Senaatintorin vastakkaisella puolella olevan Senaatintalon (nyk. Valtioneuvoston linna) valtaistuinsali, jossa oli Aleksanteri I:n käyttämä valtaistuin. 1800-luvulla Aleksanteri I:n rintakuva oli paitsi läsnä kaikissa yliopiston toimintaan liittyneissä seremonioissa, myös monenlaisten keisariin liittyneiden juhlallisuuksien keskipisteenä. Sen sijaan sortovuosina ja Suomen itsenäistymisen jälkeen alkoi muodostua tavaksi, että juhlasalissa pidettävien tilaisuuksien yhteydessä patsas peitettiin näkyvistä jollain koristeella.
Suomen itsenäistymisen jälkeen kiihkoisänmaalliset ylioppilaat ja varsinkin Akateemisen Karjala-Seuran kannattajat alkoivat vaatia Venäjän vallan ajasta muistuttavien symbolien poistamista yliopistolta. Vuonna 1925 he saivat aikaiseksi sen, että Aleksanteri I:een viitannut piirtokirjoitus poistettiin päärakennuksen julkisivusta. Seuraavaksi Ylioppilaslehti aloitti kampanjan juhlasalin rintakuvaa vastaan. Patsaassa koettiin ärsyttäväksi varsinkin jalustan teksti, jossa Venäjän tsaaria kutsuttiin kansakunnan isäksi. Tilalle ehdotettiin esimerkiksi Snellmanin tai Lönnrotin patsasta. Pohjalaiset ylioppilaat tärvelivät Aleksanterin patsasta lokakuussa 1929 tervaamalla jalustan tekstin, ja huhtikuussa 1931 sen päälle heitettiin happoa. Joulukuussa 1931 yliopiston konsistori päätti lopulta siirtää patsaan pois juhlasalista. Toukokuussa 1932 se siirrettiin samassa rakennuksessa olevaan konsistorin saliin.
Patsas Helsingin yliopiston päärakennuksen juhlasalissa 1832–1932 > Samalla paikalla myöhemmin olleet taideteokset

Aleksanterin rintakuvan tilalle yliopiston juhlasaliin hankittiin Wäinö Aaltosen marmorireliefi Vapauden jumalatar seppelöi nuoruuden, joka sijoitettiin paikalleen yliopiston 300-vuotisjuhlissa syyskuussa 1940. Se vaurioitui pahoin jatkosodan helmikuun 1944 ilmapommitusten aikana syttyneessä tulipalossa ja siirrettiin päärakennuksen lämpiöön. Reliefistä tilattiin 1950-luvun lopulla uusi versio, mutta se sijoitettiin juhlasalin nurkkaan. Pääpaikalle kateederin taakse sijoitettiin vuonna 1990 yliopiston 350-vuotisjuhlien yhteydessä yliopiston perustaneen Ruotsin kuningatar Kristiinan sekä Aleksanteri I:n pienet marmoriset rintakuvat, jotka venäläinen kreivi Nikolai Rumjantsev oli lahjoittanut Turun Akatemialle vuonna 1815. Aleksanterin marmoririntakuvan tekijää ei tiedetä, mutta sekin saattaa olla Martosin. Kristiinan rintakuvan on tehnyt ruotsalainen kuvanveistäjä Erik Gustaf Göthe.
Patsas eri sijoituspaikoissa Helsingissä 1932–

Siirto yliopiston konsistorin saliin luultavasti pelasti Aleksanterin rintakuvan, sillä juhlasalin taideteokset pääosin tuhoutuivat ilmapommituksen sytyttämässä tulipalossa 26.–27. helmikuuta 1944 välisenä yönä. Tulipalo ulottui myös konsistorin saliin ja vaurioitti patsaan jalustaa, joka halkeili kuumuudessa. Patsas kannettiin turvaan ulos Senaatintorille, jossa joku irrotti ja varasti yön aikana jalustan pronssiset kirjaimet. Tarkemmin tuntemattomana ajankohtana tämän jälkeen rintakuva siirrettiin kokonaan pois yliopiston tiloista, ja se sijoitettiin Suomen kansallismuseon pihalle Etu-Töölöön.
Vuonna 1957 se siirrettiin yliopiston kirjaston (nyk. Kansalliskirjasto) pihanurmikolle. Samaa sijoituspaikkaa oli harkittu jo vuonna 1931, mutta silloin pelättiin, että missä tahansa julkisella paikalla patsas joutuisi kansallismielisten ylioppilaiden hyökkäysten kohteeksi. Nyt tämä ei enää ollut ongelmana, ja patsas sai olla rauhassa. Eero Petterson teki jalustan teksteistä ja koristelistoista uudet versiot vuonna 1967. Rintakuva oli yli 50 vuotta tällä paikalla kirjaston etelänpuoleisessa puistikossa, jonne pääsee vain kirjaston sisäpihan kautta ja jossa korkea graniittipenger ja rauta-aita erottivat sen viereisistä kaduista. Se oli siksi vaikeasti havaittavissa.
Alkujaan sisätiloihin tarkoitettu patsas kärsi pysyvästä ulkona säilyttämisestä, ja sitä vaadittiin siirrettäväksi parempaan paikkaan Helsingissä tai palautettavaksi Turkuun. Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä vuoden 2013 alussa ilmestynyt Unto Hämäläisen kirjoittama artikkeli nostatti keskustelun uudestaan, ja lähestyvän Kansalliskirjaston remontin vuoksi yliopisto päätti ryhtyä toimiin. Rintakuva vietiin keväällä 2013 konservoitavaksi. Sitä harkittiin sijoitettavaksi Helsingin yliopistomuseon suunniteltuihin näyttelytiloihin päärakennuksen kolmanteen kerrokseen. Vuoden 2013 lopusta alkaen patsas oli tilapäisesti näytteillä yliopistomuseon tiloissa Arppeanumissa, josta se kuitenkin jouduttiin siirtämään pois vuoden 2014 aikana, koska museo muutti pois rakennuksesta. Sen jälkeen se oli pitkään yliopistomuseon varastossa.
Vuonna 2021 yliopiston taidetyöryhmä päätti sijoittaa rintakuvan päärakennuksen uudemman osan katetulle eteläiselle sisäpihalle. Entisöity rintakuva paljastettiin tällä paikalla, kun Agora-toriksi nimetty sisäpiha avattiin syyslukukauden 2023 alussa.
Turun kopio

Konservoinnin yhteydessä patsaasta otettiin uusi pronssivalos Turun yliopistolle, joka paljasti sen Akatemiatalon aulassa 30. toukokuuta 2014. Se siirrettiin jo muutaman viikon kuluttua varastoon talon remontin tieltä. Turun kopio on ollut tarkoitus sijoittaa remontin jälkeen patsaan alkuperäiselle paikalle Akatemiatalon juhlasaliin, Solennitetssaleniin.
Aiheesta muualla

Hämäläinen, Unto: Häväisty keisari. (vain tilaajille) Helsingin Sanomat 5.1.2013.
Patsas oli vuosina 1957–2013 Kansalliskirjaston pihalla.
101 (yhtye)

| 101> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1994–1997
Tyylilaji:  eurodance, pop
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  suomi, ruotsi
Jäsenet:  Eva, laulu   Marko, rap-artisti   Jiipee, taustalaulut  
Levy-yhtiö:  K-Tel International, 1994–1997   BMG, 1996–1997  
Infobox OKNimi-testi OK: 
101 eli Yxnollaykkönen oli vuosina 1994–1997 toiminut suomalainen eurodancea esittänyt yhtye. Nimi 101 on otettu yhtyeen keikkabussin rekisterinumerosta. Yhtye teki läpimurron vuonna 1995 kappaleillaan "Aamuyö" sekä "Sommartider", joka on cover Gyllene Tiderin kappaleesta. 101 katosi julkisuudesta kahden albumin jälkeen, joista jälkimmäinen ilmestyi vuonna 1997.
Vuonna 1994 julkaistu K-Telin kokoelma Dance 2 Dance 2 -kokoelma sisältää "Sut tulen aina muistamaan" -kappaleen englanninkielinen version "101 feat. Sam D - I Will Always Love You".
Yhtyeen jäsen Eva on kotoisin Ruotsin kautta Kokkolasta, Marko H. Kouvolasta ja Jiipee Järvenpäästä.
101 teki paluun keikkalavoille vuonna 2015.
Diskografia

Albumit
Aamuyö (K-Tel 1995)
Yxnollaykkönen (K-Tel 1997)
Singlet
"Sut tulen aina muistamaan" (K-Tel 1994)
"Aamuyö" (K-Tel 1995)
"Sua kaipaan" (K-Tel 1995)
"Toisiimme turvauduttiin" (K-Tel 1995)
"Kaiken sen jälkeen" (BMG 1996)
"Luotan kohtaloon" (BMG 1996)
"Haluan extaasiin" (K-Tel 1997)
"Paeta jos voisin" (K-Tel 1997)
"Sen minkä pyytää" (BMG 1997)
101 (albumi)

| 101 Depeche Mode |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 18. kesäkuuta 1988
 Julkaistu: 13. maaliskuuta 1989
 Tyylilaji: synthpop
 Kesto: noin 95.00
 Levy-yhtiö: Mute Records
Depeche Moden muut julkaisut
| Music for the Masses 1987 | 101 1989 | Violator 1990 |
101 on Depeche Moden livealbumi, joka julkaistiin 13. maaliskuuta 1989. Albumi äänitettiin 18. kesäkuuta 1988 Rose Bowl -stadionilla Pasadenassa Kaliforniassa. Konsertti oli yhtyeen Music for the Masses -kiertueen 101. ja viimeinen.
Livealbumin lisäksi kiertue sai aikaan samannimisen dokumenttielokuvan Depeche Mode 101.
Kappaleet

”Pimpf” – 0.57
”Behind the Wheel” – 5.54
”Strangelove” – 4.49
”Sacred” – 5.12
”Something to Do” – 3.51
”Blasphemous Rumours” – 5.09
”Stripped” – 6.45
”Somebody” – 4.36
”Things You Said” – 4.19
”Black Celebration” – 4.54
”Shake the Disease” – 5.10
”Nothing” – 4.36
”Pleasure Little Treasure” – 4.38
”People Are People” – 4.59
”A Question of Time” – 4.12
”Never Let Me Down Again” – 6.40
”A Question of Lust” – 4.07
”Master and Servant” – 4.30
”Just Can't Get Enough” – 4.01
”Everything Counts” – 6.28
237

| --- | --- |
Vuosisadat: I vuosisata · 100-luku · 200-luku · 300-luku · 400-luku
Vuosikymmenet: 190-luku · 200-luku · 210-luku · 220-luku · 230-luku · 240-luku 250-luku · 260-luku · 270-luku · 280-luku · 290-luku · 300-luku
Vuodet: 190 · 191 · 192 · 193 · 194 · 195 · 196 · 197 · 198 · 199 200 · 201 · 202 · 203 · 204 · 205 · 206 · 207 · 208 · 209 210 · 211 · 212 · 213 · 214 · 215 · 216 · 217 · 218 · 219 220 · 221 · 222 · 223 · 224 · 225 · 226 · 227 · 228 · 229 230 · 231 · 232 · 233 · 234 · 235 · 236 · 237 · 238 · 239 240 · 241 · 242 · 243 · 244 · 245 · 246 · 247 · 248 · 249 250 · 251 · 252 · 253 · 254 · 255 · 256 · 257 · 258 · 259 260 · 261 · 262 · 263 · 264 · 265 · 266 · 267 · 268 · 269 270 · 271 · 272 · 273 · 274 · 275 · 276 · 277 · 278 · 279 280 · 281 · 282 · 283 · 284 · 285 · 286 · 287 · 288 · 289 290 · 291 · 292 · 293 · 294 · 295 · 296 · 297 · 298 · 299 300 · 301 · 302 · 303 · 304 · 305 · 306 · 307 · 308 · 309
12. arrondissementti (Pariisi)

12. arrondissementin sijainti.
Pariisin 12. arrondissementti (ransk. 12e arrondissement de Paris) on yksi Pariisin kahdestakymmenestä arrondissementista, joka tunnetaan myös nimellä "arrondissement de Reuilly". Se jaetaan edelleen neljään kortteliin (ransk. quartiers), jotka ovat Bel-Air, Picpus, Bercy ja Quinze-Vingts.
Arrondissementin väkiluku oli 144 402 henkeä vuonna 2011 ja sen pinta-ala on 6,377 km², jos Bois de Vincennesiä ei lasketa mukaan ja 16,324 km² mikäli Bois de Vincennes lasketaan mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pariisin 12. arrondissementti Wikimedia Commonsissa
12. arrondissementin kotisivut
A. W. Liljeberg

Anders Wilhelm (A. W.) Liljeberg (28. elokuuta 1883 Porvoon maalaiskunta – 2. kesäkuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen insinööri. Hän sai vuorineuvoksen arvon 1950. Hän perusti 1936 yrityksen A. W. Liljeberg Oy, joka erikoistui teollisuusrakentamiseen ja oli merkittävimpiä alallaan. Yritys toimi Liljebergin kuoltua perheyrityksenä, mutta sen liiketoiminta siirtyi 1968 Perusyhtymä Oy:n ja myöhemmin Partekin omistukseen. Itse A. W. Liljebergin nimellä toiminut yritys siirtyi kivenjalostukseen, ja sen osti 2001 Tulikivi Oyj.