stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
J. V. Snellman
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta J. V. Snellman Wikimedia Commonsissa
Snellmanin kootut teokset.
Kallio, Lauri: Snellman, Johan Wilhelm Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
Historiallisia humanisteja: J. V. Snellman. Helsingin yliopisto.
Maamiehen Ystävä. Historiallinen sanomalehtikirjasto 1771–1890:
Saima. Historiallinen sanomalehtikirjasto 1771–1890.
Johan Vilhelm Snellman. Kirjasampo.fi.
Snellmanin kuvaus kouluvuosistaan. Kirjastot.fi.
J. V. Snellman 375 humanistia 12.5.2015. Helsingin yliopisto.
Snellman, Johan Vilhelm hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 
Muut:  IdRef 
Muistolaatta Snellmanin lapsuudenkodin seinässä Tukholmassa osoitteessa Tjärhovsgatan 5.
Turun akatemia.
Oskar Nylander: Sininen Snellman, 1849.
J. V. Snellmanille vuonna 1866 laadittu aatelisvaakuna.
J. V. Snellman. Bernhard Reinholdin maalaama muotokuva vuodelta 1874.
Saiman ensimmäisen numeron ensimmäinen sivu.
J. V. Snellman Johannes Takasen mukaan 1884/1896.
J. V. Snellmanin rintakuvan (Johannes Takanen, 1886) pystytyksen seurauksena Kuopion tuomiokirkon alapuolinen kirkkopuisto nimettiin Snellmaninpuistoksi.
J. V. Snellmanin hauta Helsingissä.
Sokolovon taistelu

Sokolovon taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan joukkojen käymä taistelu Sokolovon kaupungin hallinnasta Ukrainassa, jota Neuvostoliiton puolella taistelleen ja Ludvík Svobodan komentaman Tšekkoslovakian 1. erillisen pataljoonan sotilaat puolustivat. 8.–13. maaliskuuta 1943 käyty taistelu päättyi tšekkoslovakialaissotilaiden torjuntavoittoon ja se esti saksalaisia etenemästä Mzhajokea pidemmälle. Taistelussa kaatuneesta luutnantti Otakar Jarošista (ylennettiin kuoleman jälkeen kapteeniksi) tuli ensimmäinen ulkomaan kansalainen, joka sai Neuvostoliiton sankarin kunniamaininnan.
Taistelusta tehtiin vuonna 1974 samanniminen tšekkiläinen elokuva, jonka ohjasi Otakar Vávra.
Aiheesta muualla

Fidler, Jiří. Sokolovo 1943 – malý encyklopedický slovník. Praha: Naše vojsko, 2003. ISBN 80-206-0716-1. (tšekiksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Tšekki 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Sokolovo
Merkinnän syy: Taistelun kytkeminen kokonaisuuteen sekä joukot ja taistelutoimet kuvaamatta
Käännös suomeksi
Solifer Export

Solifer Export
Solifer Export oli suomalaisen Solifer-tehtaan mopomalli, jota valmistettiin vuodesta 1960 aina 70-luvun alkuvuosiin. Tämän "alkuperäisen" Solifer Exportin lisäksi nimeä on käytetty 70-luvun lopulla täysin erilaisen mallin sekä 2000-luvulla eräiden kaukoidässä valmistettujen moposkoottereiden myyntinimenä.
Historiaa

Solifer Export julkistettiin Suomessa maaliskuun ensimmäisenä päivänä vuonna 1960 valtavan ennakkokohun säestämänä. Sen on suunnitellut Arabia-keramiikkatehtaalla muotoilijana työskennellyt Richard Lindh. Sen nimen julkisti suzuki moottoripyörien ja mopojen maahantuoja Aarne Silander. Mopo voitti elinkaarensa aikana monia palkintoja kansainvälisissä näyttelytilaisuuksissa.
Exportista piti tulla vientituote ja sitä vietiinkin mm. Ruotsiin ja Englantiin. Englannin vienti tyrehtyi kuitenkin yhteen erään, ilmeisesti ostajan maksuvaikeuksista johtuen, ja muutenkin vienti jäi odotettua paljon vähäisemmäksi.
Vuonna 1961 Solifer Export sai uuden Solifer Express -moottorin. Moottori oli valmistettu hollantilaisessa Motorenfabriek Pluvier -tehtaassa eikä sillä ollut nimensä lisäksi muita yhteyksiä aiempaan Express-moottoriin. Moottori sai kansan suussa lisänimen “kuumapää”; nimitys johtui moottorin taipumuksesta ylikuumentua ja tämän vuoksi leikata kiinni. Värivalikoima säilyi niukkana: sininen ja punainen. Värivalikoima laajeni vasta vuonna 1963, jolloin tuli kullanruskea ja valkoinen runko; valkoiseen runkoon oli moottorin suojapellit ja etulokasuoja saatavana pastellinsinisenä, tiilenpunaisena tai tummansiniharmaana. Viimeinen “kuumapäämalli” oli kolmivaihteinen vuonna 1964, jolloin Thermomat-moottori jo tuli jatkamaan Pluvier-moottorien sarjaa.
Vuosina 1962–64 Solifer Exportia tehtiin ajoviimajäähdytteisen moottorin rinnalla myös puhallinjäähdytteisenä. Moottorina käytettiin itävaltalaisen Puchin lisenssillä Jugoslaviassa valmistettua Tomos-moottoria. Moottori oli ulkonäöltään yhtenevä Puch-moottorin kanssa mutta osat eivät kuitenkaan olleet vaihtokelpoisia keskenään. Tomos-moottorista kokeiltiin useita eri versioita mutta ne eivät laadullisesti vastanneet Soliferin tarpeita. Tomoksen käytöstä luovuttiin vähin äänin vuonna −64. Vuonna −62 oli Tomos-moottorisessa Exportissa maalatut vanteet ja tavarateline, myöhemmät mallit erosivat vain moottorinsa osalta, −64 mallin ollessa jo Thermomat-moottorilla.
Vuonna 1971 Tomos palasi Exportin moottoriksi Thermomat-moottorin tuotannon loputtua. Moottori oli nyt ajoviimajäähdytteinen ja laadukkaampi kun aiemmat M-102- ja M-103-puhallinmallit. Vuonna 1973 Exportin runkoon lisättiin jarruvalo ja siihen vuoteen Exportin tarina katkesikin moneksi vuodeksi kunnes vuonna 1979 esiteltiin täysin uusi malli, Export Automat.
Tilly Soldan

Mathilda ”Tilly” Soldan (1873–1931) oli Juhani Ahon avopuoliso samaan aikaan, kun Aho oli avioliitossa Tillyn sisaren Venny Soldan-Brofeldtin kanssa.
Tilly oli ruotsinkielisen insinöörin ja  Suomen Rahapajan johtajan August Fredrik Soldanin ja hänen saksalaissyntyisen vaimonsa Marien kuudesta lapsesta nuorin, kymmenen vuotta siskoaan Vennyä nuorempi. Tässä ruotsinkielisessä perheessä oli viisi tyttöä ja yksi poika Gutten.
Vain Venny ja Gutten avioituivat, Tilly, Alma, Elin ja Helmi jäivät naimattomiksi. Tilly tosin eli kolmiodraamassa Ahon avopuolisona. Asia, joka oli hyvin kipeä Vennylle ja josta ei kerrottu ulkopuolisille ja pysyikin salassa julkisuudelta aina vuoteen 1951 asti, jolloin Juhani Ahon poika Antti Aho kirjoitti kirjailijaisänsä elämäkerran Juhani Aho – Elämä ja teokset I–II, WSOY 1951.
Venny ei ollut kovin innostunut kodinhoidosta ja pyysi sisartaan Tilly Soldania auttamaan, sillä Juhani Ahon taiteellinen ja vilkas tuttavapiiri vieraili usein ja viipyi monesti päiväkausia tai jopa viikkoja Ahojen vieraana kaikkialla, missä he asuivat. Vennyn ollessa stipendimatkalla Berliinissä Tilly jäi hoitamaan Ahojen taloutta ja Juhanin ja Vennyn vuoden ikäistä poikaa Heikkiä. Tuona aikana Juhani Ahon ja Tillyn suhde kehittyi ystävyyttä pitemmälle. Venny ei katkaissut ystävyyttään sisareensa, vaikka tilanne oli vaikea, eikä halunnut erota miehestään. Lopulta Juhani Aho eli kahden naisen kanssa. Toinen oli vihitty vaimo Venny ja toinen avovaimo Tilly.
”Venny oli voimakas, luova nainen, jonka selviytymiskykyä on ihailtu. Tilly taas oli lapsellinen ja alistuva. Hänelle ei ole annettu mitään arvoa, koska hän ei ollut taiteilija”, kertoo Tuula Levo, joka on kirjoittanut kolmiodraamasta kirjan nimeltä Neiti Soldan (Otava).
Kun Tilly alkoi odottaa Juhani Ahon lasta, Venny lähetti hänet Göteborgiin synnyttämään, jottei totuus paljastuisi. Tillyn ja Jussin yhteinen poika Nils Björn eli ”Nisse” syntyi vuonna 1902. Tilly esitteli hänet ottolapsenaan.
Juhani Aho osti Tillylle ja pojalleen maapaikan Ristinummelta läheltä Aholaa ja kävi säännöllisesti viljelemässä sen peltomaita. Tilly perusti sinne lastenhoitokodin nimeltä Kakarasaari taloudellisista syistä. Vuonna 1914 Tilly luopui paikasta ja lähti Tukholmaan opiskelemaan sairaanhoitajaksi. Valmistuttuaan Tilly muutti poikansa kanssa Helsinkiin Töölöön saatuaan viran lastenhoito-opiston johtajattarena.
Tilly kuoli syöpään 58-vuotiaana kymmenen vuotta Juhani Ahon kuoleman jälkeen vuonna 1931.
Kirjallisuutta

Riitta Konttinen: Venny Soldan-Brofeldtin taiteilijantie, Otava 1996
Antti J. Aho: Juhani Aho – Elämä ja teokset I-II, WSOY 1951
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Eino Soinio

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 12. marraskuuta 1894
Kuolinaika: 7. joulukuuta 1973 (79 vuotta)
Pelipaikka: puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1910–1925 | HJK | – | (–) |
| 1926–1927 | HPS | – | (–) |
Maajoukkue
| 1912–1927 |  Suomi | 40 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Eino Aleksi Soinio (alk. Salin, 12. marraskuuta 1894 – 7. joulukuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja urheilutoimittaja. Puolustuksessa keskustukimiehenä pelannut Soinio edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia sekä Helsingin Palloseuraa. Urheilutoimittajana hän käytti nimimerkkiä M-o-n-i.
Soinio oli Tukholman olympialaisissa vuonna 1912 Suomen paras pelaaja, vaikka oli joukkueen nuorin pelaaja. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa juuri olympiakisojen alla Ruotsia vastaan, ollessaan 17 vuoden ja 228 päivän ikäinen. Soinion veli oli Suomen olympiajoukkueen johtaja Kaarlo Soinio.
Soiniota nuorempana Suomea on miesten A-maajoukkueessa edustanut vain Pasi Rautiainen. Olympiakisoissa Soinio teki tasoitusmaalin 2–2 Italiaa vastaan ja on edelleen nuorin Suomen maajoukkueessa maalin tehnyt pelaaja. Kisamenestyksestä muut pelaajat saivat palkkioksi raitiovaunulipun lisäksi kruunun päivärahan, mutta alaikäinen Soinio vain 50 äyriä.
Soinio voitti uransa aikana peräti yhdeksän Suomen mestaruutta, enemmän kuin kukaan muu miespelaaja. Elämänuransa Soinio teki Helsingin Sanomien urheilutoimittajana sekä urheilukirjailijana.
Saavutukset

Suomen mestaruus 1911, 1912, 1917, 1918, 1919, 1923, 1925, 1926 ja 1927
36 A-maaottelua
4. sija Tukholman olympiakisoissa 1912
Valittiin olympiakisojen all stars -joukkueeseen
Valittiin Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen 1993
Teokset

Gee-Bee – kehdosta ”Gardenin” kehään, Helsingin uusi kirjapaino, Helsinki, 1938.
Suomalaisia mestaripainijoita – Carl Allénista Väinö Kokkiseen, Porvoo WSOY, 1939.
Voimailumaailman mestareita – kuvauksia heidän elämästään ja kamppailuistaan, Tammi, Helsinki, 1945.
Kuningas jalkapallo, Tammi, Helsinki, 1947.
Urheiluareenoitten mestareita, Tammi, Helsinki, 1950.
Urheilun suurten voittajien tarina, Otava, Helsinki, 1960.
Helsingin atleettiklubi 1891–1966, Helsinki, 1967.
Aiheesta muualla

Antti O. Arponen: / Soinio, Eino (1894–1973) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 23.3.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Eino A. Soinio: Jalkapalloilu maailman suosituin joukkuepeli, Helsingin Sanomat, 23.9.1934, nro 256, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen joukkue – Olympialaiset 1912
Gustav Holmström |
Jalmari Holopainen |
Viljo Lietola |
Knut Lund |
Gösta Löfgren |
Algoth Niska |
Artturi Nyyssönen |
Lars Schybergson |
Eino Soinio |
Kaarlo Soinio |
August Syrjäläinen |
Lauri Tanner |
Bror Wiberg |
Ragnar Wickström |
Jarl Öhman
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
SOKO G-2 Galeb

Kuvan SOKO G-2 Galeb on Pariisin ilmailunäyttelyssä vuonna 1963.
SOKO G-2 Galeb (suom. Lokki) on ensimmäinen Jugoslaviassa omana tuotantona valmistettu suihkumoottorikäyttöinen sotilaslentokone. Konetyyppi on koulutuslentokone, jota voidaan rajoitetusti käyttää kevyenä tukikoneena rynnäköintitoimintaan, ei niinkään hävittäjäkoneena ilmataisteluihin. Kehittelytyöt aloitettiin jo vuonna 1957. Koneen ensilento oli toukokuussa 1961 ja tuotantoon se saapui vuonna 1963. Konetta valmistettiin arviolta 250 koneyksilön verran Soko-tehtaalla Mostarissa. Suorasiipisen lentokoneen moottori on lisenssivalmisteinen Armstrong-Siddeley,  myöhemmin Rolls-Royce Viper.
SOKO G-2 Galeb-koneesta tehtiin edelleen kehiteltyjä konetyyppejä: J-21 Jastreb sekä 1980-luvulla esitelty G-4 Super Galeb, joka on nuolisiipinen. G-2 Galeb on edelleen rajoitetussa käytössä joissakin entisen ja hajonneen Jugoslavian alueen maissa. Konetta myytiin myös joihinkin Afrikan maihin, ainakin: Libyaan, Zambiaan ja Zaireen. Vientiversion eli vientiin suunnatun alatyypin, G2A-E:n tuotanto päättyi vasta vuonna 1983.
SOKO G-2A Galeb.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&010.034000010,34 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&09.07300009,73 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.02800003,28 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&019.043000019,43 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02620.&&&&002 620 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&04300.&&&&004 300 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Rolls-Royce Viper 11 Mk.226 -suihkuturbiini; &&&&&&&&&&&&&011.034000011,34 kN
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0812.&&&&00812 km/h Ei käytetyn kirjalähteen mukaan, mutta eri verkkoviitteet vahvistavat tiedon.
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01240.&&&&001 240 km ei mahdollisuutta lisätankkien (drop-tanks) käyttöön
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&012000.&&&&0012 000 m
Aseistus
2x 12,7 mm konekiväärit, tyyppiä Colt-Browning M3 (joihin 80 ammusta) +4x ripustuspisteet ulkopuoliselle aseistukselle, max. 300 kg (voi sisältää rypälepommeja, pommeja, 127 mm raketteja, taikka 55 mm rakettikasetteja)
Aiheesta muualla

http://www.combataircraft.com/en/Military-Aircraft/Soko/G-2-Galeb/
http://www.fas.org/man/dod-101/sys/ac/row/galeb.htm
http://www.muzejvazduhoplovstva.org.rs/eksponati.php?jez=eng&id=33
http://www.airshow.cz/index.php?show=technika&technika=27 (tšekiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
G-2A Galebin kolmitahokuvat.
Käännös suomeksi
Luettelo Selim Palmgrenin sävellyksistä

Tämä on luettelo Selim Palmgrenin sävellyksistä. Luettelo on systemaattinen, kun sen perustana oleva teosluettelo Selim Palmgrenin teosluettelo Suomen musiikkikirjastoyhdistys 2014 on järjestetty opusnumeron ja SP-numeron mukaiseen järjestykseen. Lisätietoa kustakin sävellyksestä löytyy teosluettelosta.
Oopperat

Daniel Hjort , op. 30. Kuusikohtauksinen ooppera. Libretto Selim Palmgren, Josef Julius Wecksellin mukaan, suomennos Paavo Cajander. Sävelletty 1910, uudistettu 1938. Suomenkielisen version ensiesitys oli 1929.
Daniel Hjorts monolog, op. 30, nro 4. Daniel Hjortin monologi
Sigrids bön, op. 30, nro 5. Sigridin rukous
Soldatvisa, op. 30, nro 12. Sotilaslaulu
Johan Flemings dröm, op. 30, nro 15. Johan Flemingin uni
Dryckesvisa, op. 30, nro 18. Juomalaulu
Peter Schlemihl, SP215. Toteutumaton ooppera Hermann Kienzlin librettoon. Suunniteltu 1910-luvulla. Vain libretto tunnetaan, musiikkia ei luultavasti koskaan valmistunut.
Der Student von Prag, SP282. Ooppera Hanns Heinz Ewersin librettoon. Aloitettu 1914, vain luonnoksia tunnetaan.
Näyttämöteokset

Juhana herttua , op. 62. Näytelmämusiikkia solisteille, kuorolle ja orkesterille. Teksti Jalmari Hahl. Sävelletty 1917. Muutamat osat julkaistiin opusnumerolla 58, jota ei enää käytetä tämän teoksen yhteydessä.
Juhana herttuan laulu, op. 62, nro 1. Sovitus lauluäänelle ja pianolle 1922 tunnetaan.
Venelaulu, op. 62, nro 2
Hovin tulo, op. 62, nro 3
Gavotti, op. 62, nro 4. Sovitus pianolle 1922.
Puutarhamusiikki I & II, op. 62, nro 5
Unikohtaus, op. 62, nro 6
Karhun tanssi, op. 62, nro 7
Markkinakohtaus, op. 62, nro 8. Sovitus pianolle nimellä Polska 1922.
A, op. 62, nro 9
Kantaatit

Turun lilja , op. 89. Åbo liljan. Kantaatti sekakuorolle, mieskuorolle, sopraanolle ja orkesterille. Teksti V. A. Koskenniemi, ruotsinnos Nino Runeberg. Sävelletty 1929.
Kellot, op. 89, nro 1. Klockorna
Teinilaulu, op. 89, nro 2. Djäknevisa
Aboa vetus et nova, op. 89, nro 3
Meren kyntäjät, op. 89, nro 4. Havets folk
Soutaja Aurajoella, op. 89, nro 5. Roddaren på Aura ström
Turun lilja, op. 89, nro 6. Åbo liljan
Armonlaakson laulu , op. 103. Kantaatti sopraanolle, sekakuorolle ja uruille, trumpetti ad. lib. Teksti Larin-Kyösti. Sävelletty 1943.
Pyhän Birgitan kellot, op. 103, nro 1
Neitsyt Maarian poika, op. 103, nro 2
Kristuksen kruunut, op. 103, nro 3
Elon päivä on heljä, op. 103, nro 4
Loppulaulu, op. 103, nro 5
Elokuvamusiikki

Meidän poikamme ilmassa – me maassa , SP185. Musiikkia solistille, mieskuorolle ja orkesterille. Tekstit Erkki Karu. Sävelletty 1935.
Lentäjien marssi, SP185, nro 1. Sovitus mieskuorolle tunnetaan.
Sinitaivaalla hattarat kiitää, SP185, nro 2
Selvän teki, SP185, nro 3
Lentokilpailu, SP185, nro 4
Valssi, SP185, nro 5. Lentäjien valssi
Sävellykset lauluäänelle ja orkesterille

Die Stadt, op. 40, nro 1 Theodor Storm 1913-1914 tai aikaisemmin. Sovitus lauluäänelle ja pianolle vuodelta 1914 tunnetaan.
En sällsam fågel, op. 95. Sopraano ja orkesteri. Teksti Bertel Gripenberg. Sävelletty 1936 tai aikaisemmin.
Pakkanen, op. 97. Teksti Eino Pakarinen. Sävelletty 1937, ei ole julkaistu.
Kevät tulee, op. 106, nro 1. Yksinlaulun sovitus lauluäänelle ja orkesterille, ei ole julkaistu.
Aamun autereessa, op. 106, nro 2. Yksinlaulun sovitus lauluäänelle ja orkesterille, ei ole julkaistu.
Sjöfararen vid milan, SP256. Mieskuorolaulun sovitus lauluäänelle ja orkesterille.
Sävellykset kahdelle lauluäänelle ja pianolle

Andante elegico, SP6. Sävellysaikaa ei tiedetä, ei ole julkaistu.
Heinäpellon pientareella, SP77. Teksti Immi Hellén. Sävelletty 1936.
Naiskuorosävellykset

Hiljaa lipuu venho, op. 90, nro 1. Teksti Immi Hellén nimimerkkillä Ingeborg. Sävelletty 1931?
Häkkilinnun laulu, op. 90, nro 2. Teksti Immi Hellén nimimerkkillä Ingeborg. Sävelletty 1931?
Kesäilta, SP133. Yksinlauluversion sovitus naiskuorolle.
Nuku, nuku nurmen alla, SP201. Mieskuorolaulun sovitus naiskuorolle.
Skymning, SP258. Mieskuorolaulun sovitus naiskuorolle.
Sävellykset yhdelle lauluäänelle tai yksiääniselle kuorolle

Det skönaste landet, op. 61. Kaunehin maa. Teksti Bertel Gripenberg, suomennos ehkä Eino Leino. Sävelletty 1917. Sovitukset yksiääniselle mieskuorolle ja pianolle sekä puhallinorkesterille.
De vita scholastica, SP36. Teksti Bonvesin de la Riva, suomennos A. V. Koskimies nimellä A. V. Forsman. Sävelletty 1902?
Ihmiselo, SP103. Teksti Yrjö Bonsdorff. Sävelletty 1890-luvulla, ei ole julkaistu.
Ilta, SP104. Tekstin tekijää ei tiedetä. Sävelletty 1918 tai aikaisemmin.
Kesäyönä, SP134. Teksti Niilo Mantere. Sävelletty 1909.
Metsän kulkijat, SP188. Teksti Larin-Kyösti. Sävelletty 1908?
Nuku, nuku nurmen alla, SP201. Mieskuorolaulun sovitus lauluäänelle tai unisonokuorolle.
Sjöfararen vid milan, SP256. Mieskuorolaulun sovitus lauluäänelle tai unisonokuorolle.
Syki, syki sydän kulta, SP286. Teksti Niilo Mantere. Sävelletty 1908.
Toi, toitota torveen, SP305. Todennäköisesti suomalainen kansanlaulu. Sävelletty 1918 tai aikaisemmin., ei ole julkaistu.
Viinaryyppy, SP338. Teksti A. B. Mäkelä kirjailijanimellä Kaapro Jääskeläinen. Sävelletty 1918 tai aikaisemmin.
Vårt är du, land!, SP345. Yksinlaulun sovitus yhdelle lauluäänelle.
Muut vokaaliteokset

Torpflickan, op. 42. Balladi sopraanolle, mezzosopraanolle, mieskuorolle ja orkesterille. Teksti Johan Ludvig Runeberg. Sävelletty 1914.
Vanhojen messujen aikaan, op. 98. Teksti Larin-Kyösti. Esityskokoonpano baritoni, mieskuoro ja orkesteri. Sävelletty 1939.
Nouskohon sukuni suuri, op. 100. Loitsu. Teksti kansanruno. Esityskokoonpano mieskuoro ja orkesteri. Sävelletty 1942.
Väinämöinen ja karhunkaato, op. 112. Teksti Kalevalan 46. runo. Sävelletty 1949, ei ole julkaistu. Esityskokoonpano baritoni, sekakuoro ja orkesteri.
Dvärgens hämnd, SP47. Kääpiön kosto. Teksti Josef Julius Wecksell, suomennos Reino Palmroth kirjailijanimellä Reino Hirviseppä. Sävelletty 1905, julkaistu vain mieskuoroversiona. Mieskuoro ja orkesteri.
Julkvällen, SP119. Jouluaatto. Teksti Johan Ludvig Runeberg, suomennoksen tekijää ei tiedetä. Sävelletty 1917. Mieskuoro ja orkesteri tai urut.
Kalevan uhri , SP128. Teksti Eero Eerola. Sävelletty 1919. Esityskokoonpanona solistit, kuorot ja piano.
Tuulikin laulu, SP128, nro 1
Kalevan miesten laulu, SP128, nro 2
Tervetuliaislaulu, SP128, nro 3
Heljän laulu, SP128, nro 4
Nuorten urhojen laulu, SP128, nro 5
Mannerheim-marssi, SP179. Pianokappaleen sovitus kahdelle lauluäänelle tekstiin Vöyrin marssi.
Piiritanssilaulu, SP221. Suomalainen kansanlaulu sovitettuna kaksiääniselle kuorolle 1918 tai aikaisemmin.
Syntymistään sureva, SP287. Sovitus lauluäänelle, pianolle ja sellolle.
Hiiden orjien laulu, SP308, nro 5. Sovitus mieskuorolle ja orkesterille mieskuorolaulusta SP82.
Unkarin mustalainen, SP319. Iskelmä. Teksti Matti Jurva. Sävelletty 1928 tai aikaisemmin. Teoksen aitous on epävarma.
Konsertot

Pianokonsertto nro 1, op. 13, g-molli. Sävelletty 1904-1905, ei ole julkaistu.
Virta, op. 33. Floden, The flood, Der Fluss. Pianokonsertto nro 2. Sävelletty 1909-1912. Säveltäjän sovitus kahdelle pianolle 1914.
Metamorfooseja, op. 41. Metamorphoses. Pianokonsertto nro 3. Sävelletty 1914-1915. Säveltäjän sovitus kahdelle pianolle 1919.
Huhtikuu, op. 85. April. Pianokonsertto nro 4. Sävelletty 1926 – 1927. Säveltäjän sovitus kahdelle pianolle 1931.
Konsertto nro 5 pianolle ja orkesterille, op. 99, A-duuri. Sävelletty 1939 – 1941.
Konserttifantasia, op. 104. Viulu ja orkesteri. Sävelletty 1944. Sovitus viululle ja pianolle on julkaistu.
Sävellykset sellolle ja pianolle

Svanen, op. 28, nro 5. Pianokappaleen sovitus sellolle ja.
Tears, op. 80, nro 1. Sävelletty 1922 tai aikaisemmin.
Landscape, op. 80, nro 2. Sävelletty 1922 tai aikaisemmin.
Violoncello, op. 114, nro 1. Sävelletty 1950.
In tempo di minuetto, op. 114, nro 2. Sävelletty 1950, ei ole julkaistu.
Chant d'automne, SP28. Sävelletty 1917 tai aikaisemmin.
I sorg, SP98. Sävelletty 1932 tai aikaisemmin.
Variazione, SP328, D-duuri. Sävellysaikaa ei tiedetä, ei ole julkaistu.
Sävellykset viululle ja pianolle

Svanen, op. 28, nro 5. Pianokappaleen sovitus viululle ja pianolle.
Quatre morceaux , op. 43. Sävelletty 1914.
Capriccio pastorale, op. 43, nro 1
Valse capriccio, op. 43, ro 2
Canzonetta, op. 43, nro 3
Musette, op. 43, nro 4
Valse mignonne, op. 54, nro 2. Pianokappaleen sovitus viululle ja pianolle.
Prelude, op. 78, nro 1. Sävelletty 1921 – 1922.
Humoresque, op. 78, nro 2. Sävelletty 1921 – 1922.
Canzonetta, op. 78, nro 3. Sävelletty 1921 – 1922.
The fiddler, op. 78, nro 4. Sävelletty 1921 – 1922.
Finnish Romance, op. 78, nro 5. Sävelletty 1921 – 1922.
Oriental serenade, op. 78, nro 6. Sävelletty 1921 – 1922.
Preghiera, op. 78, nro 7. Sävelletty 1921 – 1922.
Konserttifantasia, op. 104. Sovitus viululle ja pianolle on julkaistu.
Berceuse, SP18, As-duuri. Sävelletty 1916.
Chanson élégiaque, SP27. Sävelletty 1920.
Romance pour violon et piano, SP236, G-duuri. Sävelletty 1916.
Valkoinen kaarti, SP324. Pianokappaleen sovitus viululle ja pianolle.
Sävellykset kahdelle pianolle

Maskenball , op. 36. Sävelletty 1913. Sovitus yhdelle pianolle 1923 kokoelmassa Finnische Kabinettstücke .
Der Improvisator, op. 36, nro 1
Die Tänzerin, op. 36, nro 2
Der schwarze Domino, op. 36, nro 3
Humoristisches Gefolge, op. 36, nro 4
Metamorfooseja, op. 41. Pianokonserton sovitus kahdelle pianolle 1919.
Huhtikuu, op. 85. Pianokonserton sovitus kahdelle pianolle 1931.