stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter Parler

Peter Parleria esittävä veistos Pyhän Vituksen katedraalissa. Veistos on mahdollisesti Parlerin tekemä omakuva.
Peter Parler tai tšek. Petr Parléř (1330 tai 1333 Schwäbisch Gmünd – 13. heinäkuuta 1399, Praha) oli saksalainen muurarimestari, arkkitehti ja kuvanveistäjä. Hän on Parlerin kuuluisan muurarimestarisuvun tunnetuin jäsen.  Parler tunnetaan parhaiten Prahan Pyhän Vituksen katedraalin ja Kaarlensillan suunnittelijana.
Peter Parler oli suvun kantaisän Heinrich Parlerin poika. Peter Parler työskenteli uransa alkuvaiheessa Schwäbisch-Gmündin kaupunginkirkon, Nürembergin Frauenkirchenin ja mahdollisesti myös Kölnin tuomiokirkon rakennustyömailla. Vuonna 1350 keisari Kaarle IV kutsui Parlerin Prahaan työskentelemään Pyhän Vituksen katedraalin työmaalla. Kirkon suunnittelu- ja rakennustyöt oli aloittanut ranskalainen Matthias Arrasialainen vuonna 1344. Vuodesta 1356 lähtien Parler oli katedraalin johtava rakennusmestari. Parler sai vuonna 1385 katedraalin kuorin valmiiksi ja myöhemmin myös eteläisen poikkilaivan. Lisäksi Parler suunnitteli ja rakennutti Vltavajoen ylittävän Kaarlensillan. Sen rakennustyöt alkoivat vuonna 1357.
Näiden päätöidensä lisäksi Peter Parler rakensi Kolínin Pyhän Bartolomeuksen kirkon kuorin vuosina 1360–1378 sekä johti Kutná Horan Pyhän Barbaran katedraalin rakennustöitä vuodesta 1388 lähtien. Parler rakensi myös lukuisia hautamuistomerkkejä ja pyhäkköjä sekä teki veistoksia.Parler sai ilmeisesti vaikutteita englantilaisesta myöhäisgotiikasta, ja suunnitteli Manner-Euroopan ensimmäiset verkkomaiset viuhkaholvit. Parlerin veistokset ja holvi-innovaatiot vaikuttivat merkittävästi myöhempään arkkitehtuuriin.
Papuanlurikki

| Papuanlurikki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Melanesianlurikit Charmosyna
Laji::  papou
Kaksiosainen nimi
 Charmosyna papou  (Scopoli, 1786) 
Katso myös
   Papuanlurikki Wikispeciesissä   Papuanlurikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Papuanlurikki (Charmosyna papou) on Papua-Uudella-Guinealla elävä kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Papuanlurikin pituus on noin 42 cm ja paino 90–115 g. Se on pitempi kuin useimmat muut melanesianlurikit, johtuen sen pidentyneistä keskimmäisistä pyrstösulista, jotka ovat yli 20 cm pitkät. Lajista tunnetaan neljä alalajia: papou, stellae, goliathina ja wahnesi. Nimialalaji papoun höyhenpuvun pääväri on punainen, muiden alalajien joko punainen tai musta . Pää, yläselkä, yläperä, rinta ja alaperä ovat punaiset tai mustat, siivet, selkä ja pyrstön tyviosa vihreät. Maha on musta ja niska sinikiiltoisen musta. Pitkän pyrstön kärki ja alapuoli ovat keltaiset. Nokka on oranssi tai tulipunainen, iiris keltainen tai oranssi ja koivet oranssit. Nuori yksilö on himmeämmän värinen, sen nokka on ruskehtavan oranssi, iiris vaaleankeltainen ja koivet ruskehtavan oranssit.
Esiintyminen

Papuanlurikki elää Papua-Uusi-Guinean vuoristoseuduilla. Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä. Populaation koko on arviolta yli 500 000 yksilöä. Nimialalaji papou elää Vogelkopissa Länsi-Irianissa, stellae saaren länsiosissa, goliathina saaren keskiosassa, ja wahnesi Huonin niemimaalla. Melanistinen muoto on monin paikoin runsaampi kuin punainen perusmuoto. Papuanlurikki on lemmikkinä harvinainen. Vaikka lajia metsästetään sen kauniiden höyhenten takia ja pyydystetään myös häkkilinnuksi, on sen kanta yhä elinvoimainen.
Elinympäristö

Papuanlurikit elävät vuoristometsissä jopa 3 500 metrin korkeudelle saakka. Ne elävät pareittain tai äänekkäinä pikku parvina.
Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneistä linnuista. Pesä on kolossa. Munia on tavallisesti kaksi, kooltaan 24,5 × 22,5 mm. Haudonta-aika on 21–26 päivää ja pesäpoikasaika noin kaksi kuukautta.
Ravinto

Papuanlurikit syövät siitepölyä, kukkia ja niiden nuppuja, mettä, marjoja, hedelmiä ja siemeniä, sekä mahdollisesti hyönteisiä ja niiden toukkia.
Taisto Vaetoja

Taisto Kalervo Vaetoja (24. heinäkuuta 1929 – 9. tammikuuta 2011) oli suomalainen poliitikko. Hän oli Yhteisvastuupuolueen puheenjohtajana sen perustamisesta 1988 sen toiseen lakkauttamiseen 2007.
Vaetoja oli ammatiltaan sekatyömies. Vuoden 1991 vaalitentissä Vaetoja kertoi säästäneensä metsää lakkauttamalla sanomalehtien tilauksen, ja sähköä elämällä ilman televisiota.
Teokset

Paljastettu inflaatio omakustanne, 1976
Aivopesua ja vaalitenttejä omakustanne, 1992 ISBN 952-90-3837-2 (ilm. 1991 nimellä: Vaalitenttejä ja aivopesua: suomettumisseisaus)
Onnistuuko presidentin valinta : sokea Suomi äänesti 1992, omakustanne, 1996 ISBN 952-90-4490-9
347 miljardin markan petos, omakustanne, 1996 ISBN 952-90-7218-X
Sokea Suomi äänesti 1992 : onnistuuko presidentin valinta, omakustanne, 1993 ISBN 952-90-4490-9
Vastaako hallitus? omakustanne, 1997 ISBN 952-90-8585-0
Äänestäjän A.B.C.: muistatko? omakustanne, 1997 ISBN 952-90-9857-X
Kerro, kerro kuvastin: valitsemme presidenttiä, omakustanne, 1999 ISBN 952-91-1708-6
Papuankuningaskaija

| Papuankuningaskaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Alaheimo::  Psittacinae
Suku::  Kuningaskaijat Alisterus
Laji::  chloropterus
Kaksiosainen nimi
 Alisterus chloropterus  Ramsay, 1879 
Katso myös
   Papuankuningaskaija Wikispeciesissä   Papuankuningaskaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Papuankuningaskaija (Alisterus chloropterus) on keskikokoinen oseanialainen kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 36 cm ja paino 138–190 g. Aikuisen koiraan pää, niska, yläselkä ja alapuoli ovat punaiset, siivet vihreät, alaselkä, yläperä ja pyrstön yläpeitinhöyhenet malvansiniset ja pyrstö musta. Naaraan pää, selkä ja siivet ovat himmeän vihreät, kurkun ja rinnan höyhenet ovat oliivinvihreät ja punaruskeareunaiset ja pyrstö on vihreä, mustakärkinen. Nokka on tummanharmaa ja ylänokan tyvi on koiraalla oranssi, naaraalla ruskeampi, iiris oranssi ja koivet tummanharmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on kuten naaras mutta rinnan höyhenissä ei ole punaruskeita reunoja, sen nokka on mustanruskea ja iiris ruskea.
Lajista tunnetaan kolme alalajia: chloropterus, callopterus ja moszkowskii.
Esiintyminen

Papuankuningaskaija elää Papua-Uudessa-Guineassa ja Länsi-Uuden-Guinean itäosissa 50 000–100 000 neliökilometriä laajalla alueella. Populaatio on kooltaan noin 70 000 yksilöä.
Elinympäristö

Kaijat elävät tiheissä metsissä, puutarhoissa ja istutuksilla aina 2,6 kilometrin korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan puutteellisesti, mutta pesä on todennäköisesti puun kolossa tai onkalossa. Vankeudessa naaras on muninut kolme tai neljä munaa ja hautonut niitä kolme viikkoa.
Ravinto

Ruokavalio koostuu siemenistä, hedelmistä, pähkinöistä, marjoista, silmuista, kukinnoista ja mahdollisesti hyönteisistä ja niiden toukista.
Goffredo Parise

Goffredo Parise Paolo Montin kuvaamana.
Goffredo Parise (8. joulukuuta 1929 – 31. elokuuta 1986) oli italialainen kirjailija.
Parise syntyi Vicenzassa Ida Wanda Bertolin ja nimeltään tuntemattoman isän pojaksi. Perhe vietti tulevan kirjailijan varhaiset elinvuodet köyhyydessä, mutta tilanne alkoi muuttua äidin mentyä vuonna 1937 naimisiin paikallisen sanomalehden johtaja Osvaldo Parisen kanssa. Perhe muutti Venetsiaan, jossa Parisen ensimmäinen romaani Il ragazzo morto e le comete julkaistiin vuonna 1951.
Il ragazzo morto e le cometea seurasi vuonna 1953 La grande vacanza ja vuonna 1954 menestysteos Il prete bello, jonka myös Tammen Keltainen kirjasto julkaisi vuonna 1957 Suomessa nimellä Kaunis pappi.
Romaanikirjailijan uransa ohella Goffredo Parise toimi lehtimiehenä ja 1960-luvulta alkaen elokuvien käsikirjoittajana. Hän oli vuosina 1957–1963 naimisissa Maria Costanza Speronin kanssa. Hän jatkoi uraansa 1980-luvun alkuun saakka, mutta kuoli Trevisossa 56-vuotiaana.
Parise palkittiin Viareggio-palkinnolla 1965 ja Strega-palkinnolla 1982.
Suomennetut teokset

Kaunis pappi (Il prete bello), suom. Ilmari Lahti, Helsinki: Tammi 1957 Sarja: Sarja	Keltainen kirjasto 12
Amerikkalaiset Vicenzassa, suom. Eila Kostamo, teoksessa: Vuoden novellit, toim. Pekka Tarkka Hki: Tammi 1967
Sielu, suom. Veera Alanärä, teoksessa: Italialaisia kertomuksia 1900-luvulta, toim. Rolando Pieraccini, Lauttasaari Press 2007 ISBN 978-951-97511-9-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Goffredo Parise Wikimedia Commonsissa
Parise, Goffredo, Kirjasampo
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Parolan lentokenttä

Parolan lentokentällä
Lentokenttä panssarivaunujen harjoitusalueena
Parolan lentokenttä toimi Hattulan Parolannummella vuodet 1935–1962. Kentän pituus oli alun perin 600 metriä, mutta talvisodan alla se raivattiin kilometrin pituiseksi. Myöhemmin kentälle rakennettiin kaksi kiitotietä ristiin.
Sotien aikana kentällä koulutettiin hävittäjälentäjiä. Kenttä toimi ilmavoimien huoltokenttänä. Se oli myös Ilmavoimien Viestipataljoonan sijoituspaikka. SS-valtakunnanjohtaja Heinrich Himmler seurueineen käytti Parolan kenttää Suomen-vierailunsa aikana elokuussa 1942 lomaillessaan pari päivää Tyrvännön Petäyksessä lääkintäkenraalimajuri Eino Suolahden huvilalla.
1950-luvulla kenttä oli Suomen merkittävimpiä purjelentokenttiä ja siellä järjestettiin 1959 purjelennon SM-kilpailut. Ilmailutoiminta loppui lentokentällä 1962, kun Puolustusvoimat tarvitsi alueen omaan käyttöönsä. Ilmavoimien lentotoiminta siirtyi Tikkakoskelle ja siviili-ilmailu Lopen Räyskälään.
Kenttä toimii nykyään panssarivaunujen harjoitusalueena ja Panssariprikaatin sotilasslangissa lentokenttä tunnetaan nimellä Leke. Kentän eteläreunassa sijaitsee historiallinen Parolan leijona -patsas.
Hattulan vaakuna
Váh

| Váh |
| --- | --- |
 Váh Piešťanyssa
Alkulähde:  Tatravuoret
Laskupaikka:  Pieni-Tovana Kolárovon luona
Maat:  Slovakia
Pituus:  390 km
Váh on Slovakian pisin joki. Se on Tonavan vasen sivujoki. Joen pituus on 390 km. Joki alkaa Tatravuorilta ja laskee Kolárovon luona Pieneen-Tovanaan, joka puolestaan yhtyy Tonavaan Komárnon luona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Váh Wikimedia Commonsissa
Partikulaarioikeus

Partikulaarioikeus (lat. ius particulare < myöhäislat. particulā'ris, osanen) on yhtenäisen oikeusjärjestyksen eli voimassa olevien oikeusnormien joukon sisällä oleva erillinen oikeusjärjestelmä tai alueellinen normikokonaisuus. Euroopassa oli myöhäiskeskiajalla tavallista, että voimassa oli samanaikaisesti useita oikeusjärjestyksiä. Perinteisen tapaoikeuden rinnalle muodostui feodaalinen läänitysoikeus ja kartano-oikeus sekä itsenäistyviä kaupunkeja varten kaupunkioikeus ja kehittyvää kauppaa ohjaamaan kauppaoikeus. Niiden ohella voimassa oli katolisen kirkon kanoninen oikeus, johon sisältyivät muun muassa paavien dekretaalit ja kirkolliskokousten päätökset.
Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa partikulaarioikeus oli etusijalla yhtenäiseen oikeusjärjestykseen nähden. Partikulaarioikeutta olivat valtakunnan eri osissa noudatetut paikalliset oikeussäännöstöt koko valtakunnan yhtenäisoikeuden vastakohtina. Partikulaarioikeudet alkoivat uuden ajan alussa menettää merkitystään valtiovallan lujittaessa otettaan ja valtioiden yhtenäisen oikeusnormiston saadessa vähitellen etusijan.
Vaasan rannikkopatteristo

| Vaasan rannikkopatteristo |
| --- | --- |
 Vaasan rannikkopatteriston lippu
Toiminnassa:  1952–1998   1952–1957: 1. Eril. Rannikkopatteristo   1957–1998: Vaasan rannikkopatteristo
Valtio:  Suomi
Puolustushaarat:  Suomen maavoimat
Tukikohta:  Vaasa
Vaasan Rannikkopatteristo (lyh. VaaRPsto) oli vuoden 1998 loppuun asti Vaasassa Pohjanmaalla toiminut Suomen puolustusvoimien joukko-osasto. Vaasan Rannikkopatteristo perustettiin 1952 nimellä 1. Erillinen Rannikkotykistöpatteristo ja sen sijoituspaikka oli alun perin Suomenlinna. Patteristo oli ensimmäinen rauhanajan organisaatioon kuuluva joukko-osasto, joka keskittyi liikkuvaan rannikkotykistöön. 1950-luvulla suunniteltiin patteriston siirtoa Vaasaan ja tätä ennakoiden joukko-osasto nimettiin vuonna 1957 Vaasan Rannikkopatteristoksi. Muutto toteutui, mutta vasta vuonna 1964. Patteristo lakkautettiin 1998.
Rannikkopatteristo oli laatuaan ainoa moottoroitu rannikkopatteristo Suomessa. Kalustona oli (ainakin v. 1968) Boforsin 150 mm haupitsit ja 130 K 54.
Se kuului maavoimiin ja rannikkotykistöjoukkoihin ja antoi varusmieskoulutusta.
Johto

Patteriston komentajina toimivat seuraavat upseerit:
majuri Pauli Salo 1.7. – 31.12.1998
everstiluutnantti Hannu Luukkonen 1993–1998
everstiluutnantti Kai Tynkkynen 1991–1993
everstiluutnantti Ossi Kettunen 1988–1990
everstiluutnantti Juhani Haapala 1985-1988
everstiluutnantti Pentti Väyrynen 1975-1985
everstiluutnantti Matti Wähäjärvi 1971-1975
everstinluutnatti Olavi Aspinjaakko 1969-1971
everstiluutnantti Torsti Kiviranta 1967-1969
everstiluutnantti Eino Herttua 1965-1967
everstiluutnantti Veikko Vuorela 1957-1965
everstiluutnantti Kalle Koski 1952-1957
Organisaatio

Patteristo muodostui pattereista sekä Aliupseerikoulusta ja sillä oli oma esikuntansa.
Patteristoon ovat kuuluneet myös Sommarön linnake Raippaluodossa ja Norrskärin linnake Mustasaaressa. Näistä Norrskär oli sotilasaluetta toisesta maailmansodasta lähtien aina vuoteen 2000 asti, jolloin saaren puolustuskäyttö loppui.
Muuta

Rannikkopatteristo toimi entisissä Vaasan tarkka-ampujapataljoonan kasarmeissa. Kasarmit edustivat arkkitehtonisesti puukasarmikautta mm. Mikkelin keskusta-alueen Mikkelin vanha kasarmialueen tapaan.
Aiheesta muualla

Kurvinen, Pekka: Vaasan Rannikkopatteristo 1952–1994, Helsinki 1996. ISBN 952-90-5239-1
Vaasan historia
| --- | --- |
Hallintohistoria:  Mustasaari  Sulva  Vähäkyrö 
Tapahtumat:  Korsholman linna  Vaasan palo  Vaasan rannikkopatteristo  Vaasan senaatti  Vaasan sotavankileiri  Vaasan Puuvilla  Onkilahden Konepaja
Pankuroni

| --- | --- |


Pankuroni
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(2S,3S,5S,8R,9S,10S,13S,14S,16S,17R)-17-asetyloksi-10,13-dimetyyli-2,16-bis(1-metyyli-3,4,5,6-tetrahydro-2H-pyridin-1-yyli)-2,3,4,5,6,7,8,9,11,12,14,15,16,17-tetradekahydro-1H-syklopenta[a]fenantren-3-yyli]asetaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 16974-53-1
ATC-koodi: M03AC01
PubChem CID: 441289
Kemialliset tiedot
Kaava: C35H60N2O4 
Moolimassa: 572.862 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Pankuroni on lihasrelaksantteihin kuuluva lääkeaine, jota käytetään bromidisuolaliuokseen liuotettuna, suonensisäisenä pistoksena annosteltavana pankuronibromidina (C35H60Br2N2O4, CAS-numero 15500-66-0), relaksanttina monissa lääketieteellisissä tarkoituksissa. Lääkettä myydään nimellä Pavulon®, Oraganon International -lääkeyhtiön valmistamana.
Vaikutus

Pankuroni on tyypillinen ei-depolarisoiva kurarea matkiva biskvaternaarinen steroidiyhdiste, joita ovat myös rokuroni ja vekuroni. Pankuroni salpaa liikehermon hermopäätteen ja poikkijuovaisen lihaksen välitysprosessin sitoutumalla kilpailevasti asetyylikoliinin kanssa nikotiinireseptoreihin, jotka sijaitsevat poikkijuovaisen lihaksen motorisen päätelevyn alueella. Se kiinnittyy asetyylikoliinireseptoriin syrjäyttäen asetyylikoliinin halvaannuttaen luurankolihakset estämällä hermo-lihasliitoksen toimintaa. Kun riittävän monen hermo-lihasliitoksen toiminta on estynyt, joko osittain tai täysin, lihasten supistuskyky heikkenee tai sammuu. Relaksaatio alkaa nopeimmin pienten lihasten alueelta, kuten silmien, kasvojen, nielun ja sormien lihaksista, ja leviää sitten raajojen ja vartalon lihaksiin ja vasta viimeiseksi hengityslihaksiin.
Aineen vaikutus on kumottavissa lisäämällä asetyylikoliinin määrää hermo-lihasliitoksen synapsiraossa. Tämä saadaan aikaan asetyylikoliiniesteraasin estäjillä. Lisääntynyt asetyylikoliini pystyy kilpailemaan reseptorien sitoutumispaikoista ja syrjäyttämään pankuronin tai muun lihasrelaksantin niistä. Jos on aikaansaatu täydellisen lihasrelaksaatio (yli 90 % reseptoreista salvattu), niin silloin kumoaminen ei onnistu vaan pitää odottaa relaksantin poistumista elimistöstä.
Vaikutus > Sivuvaikutukset

Pankuronin sivuvaikutuksia ovat muun muassa tihentynyt sydämensyke ja näin kohonnut verenpaine ja veren nopeutunut virtausnopeus sydämestä valtimoihin. Pankuroni voi myös aiheuttaa voimakasta syljeneritystä, ihottumaa, hikoilua, voimakasta punastumista. Pankuronin käyttö vakavasti sairaille ja fyysisesti heikoille ihmisille voi olla vaarallista, entisestään lisääntyvän lihasten lamaantumisen takia. lähde?
Pankuroni on havaittu yhteensopimattomaksiselvennä tiopentaalin kanssa.
Käyttö

Pankuronia käytetään pääasiassa anestesiassa apuna intubaatiossa ja helpottamaan mekaanista ventilointia sekä erityisesti vatsaontelon kirurgiaa. Pankuronibromidin tyypillinen annostus lääkinnällisessä käytössä aikuisille on 0,08–0,10 mg potilaan painokiloa kohti. Intubaatio-olosuhteet saavutetaan 90–120 sekunnissa 0,10 mg/kg annoksella ja 120–180 sekunnissa 0,08 mg/kg. Sen vaikutus kestää 75–100 minuuttia. Ylläpitoannos on 0,01–0,02 mg/kg pankuronibromidia. Iäkkäillä aine vaikuttaa pitempään.
Käyttö > Eutanasia

Belgiassa ja Alankomaissa pankuronia käytetään eutanasiassa tiopentaalin kanssa. Kuolevaan annostellaan ensin tajuttomuuteen saattava määrä tiopentaalia, jonka jälkeen annostellaan letaaliannos, 100 mg, pankuronibromidia jonka tarkoitus on lamauttaa hengityselimet ja näin aiheuttaa kuolema.
Käyttö > Teloitus

Maissa joissa myrkkyruiske on käytössä teloitusmenetelmänä, pankuronibromidi voi olla yksi myrkkyruiskeen kolmesta ainesosasta. Teloitettavaan annostellaan ensin tappava annos tiopentaalia joka aiheuttaa tajuttomuuden; tämän jälkeen annetaan erissä yhteensä letaaliannos, 100 mg, pankuronibromidia joka lamauttaa hengityksen, ja lopulta kaliumkloridi joka pysäyttää sydämen.
Käyttö > Elinsiirrot

Pankuronia voidaan käyttää lihasrelaksanttina ja vastustamaan spinaalis-tasoisia refleksejä. Aivokuollut henkilö saattaa liikehtiä jännittyneesti, vaikkei rekisteröitävää aivotoimintaa enää havaitakaan. Pankuroni estää lihasten liikehdintää.selvennä
Kritiikki > Anestesian epäonnistuminen leikkauksissa

Erittäin epämiellyttävä ja potilaalle traumaattinen tilanne voi seurata kirurgian aikana, jos hypnoottisen ja analgeettisen anestesialääkkeen annos ei ole riittävä. Tällöin pankuronibromidi (tai mikä muu lihasrelaksantti tahansa) lamauttaa potilaan tahdonalaiset lihakset täysin ja estää potilasta aktiivisesti ilmaisemasta olevansa vielä tajuissaan ja mahdollisesti jopa tuntevansa leikkauksen aiheuttaman kivun. lähde?
Kritiikki > Teloitusten epäonnistuminen

Pankuronibromidilla ei ole hypnoottista vaikutusta, ja jos teloituksessa ensimmäisenä annettavan anesteetin (tiopentaali) vaikutus ei ole riittävän voimakas, teloitettava ei välttämättä vaivu ollenkaan tajuttomuuteen. Näin ollen seuraavana annettava pankuronibromidi lamauttaa ruumiin aiheuttamatta tajuttomuutta ja tunnottomuutta, teloitettava ei voi mitenkään ilmaista olevansa tajuissaan ja voi kärsiä pankuronibromidin tukahduttavista ja kaliumkloridin huomattavan tuskallisista vaikutuksista. Myös Amnesty International on kritisoinut pankuronibromidin käyttöä teloituksissa, viitaten siihen että ”kuolemaan tuomittu henkilö halvaannutetaan ainoastaan verhoamaan teloitetun mahdollisesti tuntema tuska teloituksen aikana”, ja näin saatu todistajat näkemään myrkkyruiskeella suoritettava teloitus kivuttomana, vähemmän julmana teloitusmenetelmänä. lähde?
Kritiikki > Teloitusten epäonnistuminen > Yhdysvaltain korkeimman oikeuden käsittely

Syyskuussa 2007 Yhdysvaltain korkein oikeus otti ensimmäisen kerran käsittelyyn myrkkyruiskeen todelliset riskit epäinhimillisenä ja perustuslainvastaisena teloitusmenetelmänä, ja käsitteli pankuronibromidin käytön mahdollista kieltoa myrkkyruiskeessa. Huhtikuussa 2008 Kentuckyn oikeus kannatti myrkkyruiskeen käyttöä perustuslainmukaisena teloitusmenetelmänä.
Jessica Parland-von Essen

Jessica Parland-von Essen vuonna 2010.
Eva Jessica Parland-von Essen (s. 9. helmikuuta 1970 Espoo) on suomalainen historiantutkija, koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän on tutkinut 1700-luvun kulttuurihistoriaa ja Helsingin kaupungin historiaa. Hän väitteli Helsingin yliopistossa vuonna 2005 ja on työskennellyt yliopistossa tutkijana ja lehtorina. sekä dosenttina ( historia) vuodesta 2012 alkaen. Hän toimi myös Brages Pressarkivin arkistopäällikkönä vuoteen 2014 saakka. Tämän jälkeen hän on vastannut CSC - Tieteen tietotekniikan keskuksessa tutkimusdatan hallinnan kyvykkyyden kehittämisestä ja FAIR - periaatteiden levittämisestä.
Jessica Parland-von Essen on Oscar Parlandin pojantytär. Kirjailija Stella Parland oli hänen sisarensa, ja toimittaja Milena Parland on heidän sisarpuolensa.
Julkaisuja

Behagets betydelser: Döttrarnas edukation i det sena 1700-talets adelskultur.  (Diss. Helsingin yliopisto)  Möklinta:  Gidlund, 2005.  ISBN 91-7844-700-3  Teoksen verkkoversio.
Fredrik Granatenhjelm: En man och hans minne.  Helsingfors:  Föreningen Granatenhjelm, 2008.
Ammatti, avioliitto ja arvostus: Helsinkiläinen eliitti 1740–1820.  ((Affärer, allianser, anseende: Konsten att tillhöra eliten i Helsingfors ca 1740–1820, 2010.) Käsikirjoituksesta suomentanut Marketta Klinge)  Helsinki:  Schildts, 2010.  ISBN 978-951-50-1878-6
Parland

Parland (ven. Парланд) on venäläinen aatelissuku, joka on vaikuttanut Venäjän, Suomen ja Liettuan kulttuurielämässä. John Parland (alkuaan McFarlaine) saapui Venäjälle Skotlannista ja toimi Venäjän keisarin Paavali I:n englannin kielen opettajana. Hän omaksui Venäjän alamaisuuden ja sai aatelisarvon Aleksanteri I:ltä. Venäläisyydestään huolimatta suku säilytti yhteydet Englantiin, muun muassa avioliittojen kautta. John Parland nuorempi oli naimisissa rautamiljonääri William Crawshayn tyttären Annetten kanssa. Heidän tyttärensä Elizabeth Isabel Emily Parland taas nai englantilaisen kommodorin Frederick Cleave Parland Loder-Symondsin. Myös Oscar Parland luonnehti itseään englantilaiseksi, huolimatta suomensaksalaisesta syntyperästään.