stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ulla Vuorela

Ulla Vuorela (30. elokuuta 1945 Helsinki – 17. joulukuuta 2011 Helsinki) oli Tampereen yliopiston sosiaaliantropologian professori.
Vuorela valmistui Helsingin yliopistosta pääaineenaan suomalais-ugrilainen kansatiede. Samanaikaisesti kansatieteen opintojen kanssa Vuorela opiskeli Sibelius Akatemiassa soitonopettajaksi. Opiskeluaikana hän toimi pianonsoiton tuntiopettajana Helsingin konservatoriossa vuosina 1973–1976.
Tutkijanuransa Vuorela aloitti Helsingin yliopiston kansatieteen laitoksen tutkimusavustajana ja toimi sen jälkeen Suomen Akatemian tutkimusassistenttina. Vuonna 1989 hänet nimitettiin Tampereen yliopiston sosiaaliantropologian apulaisprofessoriksi. Opetus- ja tutkimustyössään hän yhdisti kehitysmaatutkimuksen, naistutkimuksen (nykyään sukupuolentutkimus) ja kulttuurintutkimuksen teemoja, teorioita ja tutkimusmenetelmiä. Vuorela työskenteli paljon erityisesti tansanialaisten kumppaneiden kanssa.
Vuonna 1999 Vuorela nimitettiin Suomen Akatemian ensimmäiseksi Minna Canth -akatemiaprofessoriksi. Professuuri oli omistettu erityisesti naistutkimukselle. Nykyään professuuri keskittyy tasa-arvon ja sukupuolentutkimukseen.
Vilmalotta Olivia Schafhauser

Vilmalotta Olivia Schafhauser (s. 19. tammikuuta 1972) on Helsingissä asuva ja työskentelevä suomalainen kuvataiteilija ja taidemaalari.
Schafhauser valmistui Kuvataideakatemiasta vuonna 2002, josta hänet valittiin Taidekeskus Salmelan talvistipendiaatiksi 2002–2003 ja kesän nuoreksi taiteilijaksi 2003. Hänen debyyttinäyttelynsä oli Helsingissä vuonna 2004, Galleria Uusitalossa. Schafhauserin töitä on esitelty Suomen lisäksi muun muassa Espanjassa, Portugalissa, Skotlannissa, Englannissa, Ruotsissa, Saksassa ja Venäjällä. Hän on työskennellyt ammattitaiteilijana valmistumisestaan asti ja saanut paljon huomiota ja arvostusta niin Suomessa kuin ulkomaillakin.
Vilmalotta Olivia Schafhauser oli ensimmäinen suomalainen kuvataiteilija joka sai kutsun pitämään yksityisnäyttelyn Moskovan Nykytaiteen museoon vuonna 2006. Hänen teoksiaan on julkisissa kokoelmissa: muun muassa Moskovan Nykytaiteen museo, Hämeenlinnan taidemuseo ja Paulon Säätiö.
Schafhauser oli naimisissa saksalaisen suunnittelijan ja valokuvaajan Robert Schafhauserin kanssa ja heillä on yksi yhteinen lapsi. Schafhauserin vanhemmat ovat Tenavatuokiostakin tuttu Arja-täti, Arja Virtanen ja mediavaikuttaja, toimittaja Jorma K. Virtanen.
Aiheesta muualla

http://www.schafhauser.fi
Ulla Väistö

Ulla Marianna Väistö (s. 1. lokakuuta 1948 Seinäjoki) on suomalainen diplomaatti. Hän toimi Suomen suurlähettiläänä Romaniassa Bukarestin suurlähetystössä 2011–2015. Hän toimi Bukarestista käsin myös Moldovan suurlähettiläänä. Vuosina 2007–2011 Väistö oli Meksikon, Belizen, Haitin ja Kuuban suurlähettiläs. Koulutukseltaan hän on kauppatieteen maisteri.
Väistö astui ulkoasiainministeriön palvelukseen vuonna 1976. Hän on työskennellyt suurlähetystöissä Brysselissä, Wienissä, Bonnissa ja Pariisissa sekä Strasbourgissa Suomen pysyvässä edustustossa. Ulkoasiainministeriön lähetystöneuvos hän oli 1.8.1992 alkaen. Ministeriössä hän oli hallinnollisen osaston päällikkö vuosina 2004–2007 ja vuosina 2001–2004 henkilöstöjohtaja.
Väistön vanhemmat olivat koulutoimenjohtaja Ahti Aukusti Väistö ja pankkivirkailija Anna-Maria Järstä.
Väinö Ikonen (opistonjohtaja)

Väinö Adolf Ikonen (7. lokakuuta 1882 Jyväskylän maalaiskunta – 16. tammikuuta 1951 Turku) oli suomalainen opettaja ja työväenopiston johtaja.
Väinö Ikosen vanhemmat olivat räätäli Gustaf Adolf Ikonen (ent. Ikortti) ja Iida Maria Mäkinen. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella Jyväskylän lyseosta 1904 ja valmistui Helsingin yliopistosta historiaa ja latinan kieltä opiskeltuaan filosofian kandidaatiksi 1909 ja filosofian maisteriksi 1919.
Ikonen oli Loimaan yhteiskoulun johtajana 1910–1921 ja Turun suomalaisen työväenopiston johtajana 1921–1948. Ikonen toimi myös historian ja suomenkielen tuntiopettajana Turun oppikouluissa ja hän oli vuoden verran latinan kielen lehtorin viransijaisena Turun klassillisessa lyseossa.
Ikonen kirjoitti sanomalehtiin muun muassa Turun historiasta ja muista historian aiheista. Vuonna 1936 hän julkaisi kulttuurihistoriallisen novellikokoelman Vanhaa Suomen Turkua, joka pohjautui laajaan 1600-luvun Turkua käsitelleeseen asiakirja-aineistoon.
Väinö Ikonen oli naimisissa vuodesta 1907 Gunilla Hillbergin kanssa.
Teoksia

Vanhaa Suomen Turkua. WSOY 1936
Vollsmose

Vollsmosen puistoaluetta ja kerrostaloja.
Vollsmosen puistoa.
Vollsmose on Odensen lähiö Tanskassa 3 km Odensen keskustasta koilliseen. Siellä asuu 12000 ihmistä.
65 % Vollsmosen asukkaista on ulkomaalaistaustaisia tai näiden jälkeläisiä enintään kolmannessa sukupolvessa. Vollsmose tunnetaan Tanskassa korkeista rikosluvuista. Vollsmosessa asuu 80 kansallisuuteen kuuluvia ihmisiä, eniten siellä asuu maahanmuuttajia Somaliasta, Irakista ja Palestiinan alueelta, mutta minkään kansallisuuden osuus ei ole kovin suuri.[lähde? ] Tanskassa on 29 ulkomaalaisten asumia ongelmalähiöinä pidettyjä gettoja, jotka halutaan ongelmaperheiden pois siirroilla ja muilla toimilla rauhoittaa ja liittää takaisin yhteiskunnan osiksi .
Upatto

Upatto on metsäalue Savonlinnan Haukiniemessä. Sen pinta-ala on noin 21 hehtaaria. Alueen nimen ovat keksineet paikalliset asukkaat. Upatossa sijaitsee sekä luonnontilaista metsää että talousmetsää. Alueella sijaitsee useita vapaa-ajan asuntoja sekä Kahenlampi-niminen lampi. [lähde? ]
Tykistö

Yhdysvaltain merijalkaväen 155 mm kenttätykki ampuu Fallujan toisen taistelun aikana marraskuussa 2004.
Tykistö on raskaita pitkän kantaman aseita kuten tykkejä käyttävä merivoimien tai maavoimien osa.
Tykistön tyyppejä

Tykistö jaetaan käyttötarkoituksensa ja -tapansa mukaan eri ryhmiin.
Kenttätykistö – liikkuvia tai liikutettavia aseita, jotka tukevat jalkaväkeä taistelussa. Suomessa kenttätykistön tehtävät ovat
tukea jalkaväen taistelua maa- ja meriammunnoin
taistella tarvittaessa jalkaväen tapaan
sissitoiminta
Laivatykistö – laivoihin asennettuja kanuunoita, joita käytetään merellä pinta- ja ilmamaaleja sekä maajoukkoja vastaan.
Rannikkotykistö (rt) – kiinteästi tai liikkuvasti rannikolle sijoitettuja tykkejä, jotka suojelevat tärkeitä satamia ja meriväyliä. Kiinteät rannikkotykit voivat olla paljon suurempia kuin vastaavat kenttätykistön osat. Toisen maailmansodan jälkeen ne ovat tulleet vanhanaikaisiksi ohjustekniikan ja rynnäköivien ilmavoimien kehittyessä. Suomessa rannikkotykistöön ennen sen sulauttamista merivoimiin kuului liikutettavaa tykistöä sekä ohjuskalustoa. Merivoimat puolustushaarana vastaa nykyään meripuolustuksen lisäksi myös rannikkopuolustuksesta.
Telatykistö Tela-ajoneuvoon asennettu kenttätykki jota käytetään kenttätykistön tai rannikkotykistön tavoin. Etuna parempi liikkuvuus, parempi suoja, nopeampi tulenavaus ja se että kokonaisuus kuljettaa ammukset mukanaan.
Ilmatorjuntatykistö (it-tykistö) – yleensä liikkuvia aseita, joita käytetään lentokoneiden, helikoptereiden yms torjuntaan. Nykyään aselajista käytetään selkeyden ja lyhyyden vuoksi ilmatorjunnan nimitystä. Tyypillistä verrattaen pienet kaliiperit, korkea tulinopeus ja ammusten ketjusyöttö. Nämä ovat siis pääsääntöisesti konetykkejä.
Lisäksi jalkaväki on käyttänyt panssarintorjuntatykkejä panssarintorjuntaan sekä jalkaväkitykkejä bunkkereiden ja raskaiden aseiden lamauttamiseen suora-ammunnalla. Joissakin maissa pst-tykit on luettu kuuluvaksi kenttätykistöön.
Rautatietykit olivat junan vaunuun asennettuja, yleensä laiva- ja/tai rannikkotykkejä, joita kuuluivat useimmiten rannikkotykistöön ja käytettiin kiinteän rannikkotykistön vahvistamiseen, mutta maavoimien tukeminenkin kuului rautatiepattereiden tehtäviin.
Tykkityypit

Putkellisia aseita käyttävä tykistö jaetaan yleensä sen mukaan, miten korkeilla kulmilla ne ampuvat.
Kanuunat ovat tyypillisesti pitkäputkisia ja ampuvat matalilla kulmilla. Tyypillisesti putken pituus on yli 25 kertaa suurempi kuin kaliiperi. Useimpien toisen maailmansodan jälkeen valmistettujen kanuunoiden putken pituus on yleensä vähintään 30, jopa yli 50 kertaa kaliiperi. Kanuunan rihlan nousu on vakio. Useimpien modernien tykkien kantama on perävirtausyksiköllä varustetuilla kranaateilla yli 40 kilometriä.
Haupitsin putki on perinteisesti lyhyempi ja paksumpi. Se pystyy ampumaan kanuunaa suuremmalla korotuskulmalla, yläkulmilla (> 45°). Haupitsin putken pituus on yleensä 14–25 kertaa kaliiperi. Haupitsin rihlan nousu on kasvava. Hyvä esimerkki haupitsista on maailman suosituin kenttätykki, neuvostoliittolainen D-30 (suom. 122H63).
Kanuunahaupitsi-nimitystä voidaan käyttää yläkulmilla (> 45°) ampumaan pystyvistä kanuunoista. Suomen kenttätykistön ylpeys, 155 K 98 on periaatteessa kanuunahaupitsi.
Mörssäri on vanhentunut tykkityyppi. Ne olivat yleensä hyvin suurikaliiperisia, erittäin lyhyellä, alle 14 kertaa kaliiperi, putkella varustettuja, suurella korolla ampuvia tykkejä. Eräässä mielessä kranaatinheitin vastaa entisiä mörssäreitä nykyisessä sodankäynnissä, vaikka onkin huomattavasti kevyempi ase. Englannin kielessä sana mortar tarkoittaa sekä mörssäriä että kranaatinheitintä.
Tykistön kalusto voidaan jakaa kolmeen osaan sen liikkumiskyvyn mukaan: kiinteään, vedettävään ja omalla alustallaan liikkuvaan tykistöön. Sotatekniikan kehitys on aiheuttanut sen, ettei kiinteää tykistöä juuri esiinny lukuun ottamatta rannikkotykkejä. Vedettävä tykistö jaetaan vetäjän tyypin mukaan tela-, kuorma-auto-, traktori- ja hevosvetoiseen tykistöön. Yleisin vetäjä on nykyään maastokuorma-auto. Traktori puolestaan tarjoaa halvan ja tavallista kuorma-autoa maastokelpoisemman vetäjän. Telatykit on taas pysyvästi kiinnitetty ajoneuvoon (usein kuljetuspanssarivaunun runko), jossa ne liikkuvat miehistön ja ampumatarvikkeiden kanssa ja voivat nopeasti vaihtaa sijaintiaan tuliasemasta toiseen. Myös kuorma-auton lavalle kiinnitettyjä, moderneita panssarihaupitseja halvempia tykkejä on kehitetty.
Lisäksi tykistöön voi kuulua muita epäsuoraan tuleen kykeneviä aseita kuten esimerkiksi:
Kranaatinheittimistö (joskus myös vain 120-milliset ja raskaammat)
Raketinheittimet
Ohjukset
Ammukset > Lentotapa

Kaikki tykistön ammukset tarvitsevat ajoainetta lentääkseen maaliinsa. Ampumiseen on kehitetty useita eri tekniikoita, joiden ominaisuudet vaihtelevat. Näihin kuuluvat:
Putkesta ammuttavat – ammuksessa oleva palava ajoaine, joka palaa putken sisällä, lähettää ammuksen ulos putken suusta.
Kiertovakautetut – käyttää rihloja putken sisällä aiheuttamaan ammukselle pyörimisliikkeen, joka vakauttaa sitä lennon aikana. Ammuksen pyörimisestä aiheutuva hyrräilmiö pitää ammuksen pyörimisakselin suunnilleen lentoradan tangentin suunnassa, varsinkin kun ammus on ohittanut lakipisteen, jolloin ammukseen vaikuttava ilmanvastus saa pyörimisakselin kiertymään menosuuntaan (siis alaspäin).
Siipivakautetut – käyttää siivekkeitä ammuksen takaosassa vakauttamaan lentoa.
Rekyylitön – putkesta ammuttava ase, joka päästää palokaasut pois putken toisesta päästä ja vähentää rekyyliä.
Rakettikäyttöinen – putkesta tai kiskoilta laukaistava – ammuksessa on kiinnitettynä työntövoimaa tuottava järjestelmä.
Rakettiavusteinen – yhdistelmä putkesta ammuttavan ja rakettikäyttöisen väliltä – käyttää rakettimoottoria pidentämään kantamaa noin 30 %.
Ammukset > Ammustyypit

Ammuksissa voi olla useita erilaisia vaikutuksia kohteeseen kuten esimerkiksi:
sirpalekranaatti (elävää voimaa vastaan)
herätteinen sirpalekranaatti (sirpalekranaatti herätesytyttimellä, kranaatti räjähtää esim. 10m maanpinnan yläpuolella ja on siten tehokkaampi suojautunutta kohdetta vastaan sirpaleiden tullessa ylhäältä)
painekranaatti (sisältää paljon räjähdysainetta mutta vähän sirpaloituvia osia)
kuorma-ammus (elävää voimaa ja panssarivaunuja vastaan)
ontelokranaatti (panssarivaunuja vastaan)
polttotaisteluaine (esimerkiksi napalm, valkoinen fosfori tai termiitti)
kemiallinen tai biologinen ase.
taktinen ydinase
savuammus tai -kranaatti
valoammus
valojuova-ammus
elektronisen sodankäynnin (ELSO) ammus, esimerkiksi häirintälähetin.
propaganda-ammus (lentolehtisiä).
Itseohjautuva Bonus-älyammus
Satelliitti ohjautuva ammus
Lisäksi on erikoistarkoituksiin valmistettuja ammuksia, joista tärkeimpiä ovat panssarintorjunta-ammukset, jotka löytävät kohteensa joko ohjatusti tai automaattisesti ja tuhoavat sen tämän jälkeen ontelolatauksella.
Putkien halkaisija on pyritty eri maissa standardoimaan. Länsimaissa tyypilliset koot ovat 105 ja 155 mm, venäläisissä aseissa 122 ja 152 mm. Lisäksi venäläisissä tykeissä on käytetty 76 mm ja 130 mm tykkejä. Suomessa pyritään ilmeisesti tällä hetkellä järjestelmään, jossa kevyet tykit olisivat 122-millisiä ja raskaat 155-millisiä. Järeistä, yli 160 mm tykeistä on luovuttu kaikkialla. Näiden tykkien kaliipereita olivat muun muassa 230 mm, 280 mm ja 320 mm.
Ammukset > Sytyttimet

Ammuksen sytyttimen valinta riippuu kohteen tyypistä. Ammuttaessa suojaamatonta elävää voimaa pyritään räjäyttämään kranaatti jo ilmassa, jolloin sirpaleet sinkoavat myös avoimissa poteroissa tai muissa kuopissa olevia taistelijoita päin. Linnoittautunutta vihollista pyritään ampumaan kranaateilla, jotka räjähtävät vasta maahan jonkin verran kaivauduttuaan. Tällöin niiden vaikutus linnoitteisiin on suurin. Räjähdyshetki määritetään sytyttimen valinnalla. Ammuksessa voidaan käyttää isku-, aika- tai herätesytytintä. Aikasytytin on nykyään melko harvinainen, koska se vaatii tarkkaa ammunnan valmistelua. Herätesytyttimet perustuvat yleensä tutkaan, joka mittaa kranaatille oikean räjähdyskorkeuden. Ne ovat kalliita, mutta tyypillisiä suurvalta-armeijoissa. Elävää voimaa vastaan käytettynä herätesytyttimellinen kranaatti on erittäin tehokas. Isku-aikasytytin eli iskusytyttimen ja aikasytyttimen yhdistelmää käytetään jonkin verran ilmatorjunnassa jolloin ammus räjähtää joko osuessaan maaliin tai kun tietty aika on kulunut. Hyötynä on se ettei räjähtämättömiä ammuksia sada maahan.
Iskusytyttimellä varustettu kranaatti voidaan ampua joko herkkänä tai jäykkänä. Jäykkä sytytin räjähtää vasta n. metrin syvyydessä maan sisällä. Herkkä sytytin räjähtää osuessaan mihin hyvänsä esteeseen. Metsässä herkkä sytytin räjäyttää kranaatin jo latvustossa, mitä voidaan hyödyntää tulenjohdossa suuntaamalla kranaattien (ja siis myös sirpaleiden) lentorata sopivassa kulmassa viholliseen nähden.
Kaikki nykyaikaiset kranaatit on varustettu suojamekanismilla, joka estää kranaatin räjähtämisen ennenaikaisesti. Yleensä kranaatin varmistus poistuu vasta, kun kranaatti on kokenut riittävän kiihtyvyyden.
Ammukset > Laukaustyypit

Laukaus voi olla tyypiltään patruunalaukaus, kartussilaukaus, kartussipatruunalaukaus tai irtopanoslaukaus. Patruunalaukauksessa, joita käytetään yleensä pienissä, nopeaa tulta ampuvissa aseissa, kranaatti on liitetty kiinteästi samaan pakkaukseen ruudin kanssa. Kartussilaukauksessa ruuti on sijoitettu pusseihin, joita sijoitetaan metalliseen kartussiin kulloinkin tarvittava määrä. Venäläisissä tykeissä määrä ilmaistaan täydestä kartussista poistettavien pussien määränä ja länsimaisessa käytettävien kartussien määränä. Kartussipatruunalaukauksessa kranaatti ja täytetty kartussi ovat yhtenä kokonaisuutena. Kaikissa kolmessa tyypissä nalli on kartussin tai patruunan alapäässä. Irtopanoslaukauksessa ruuti heitetään putkeen kranaatin perään irtonaisissa pusseissa, joista viimeisen taakse sijoitetaan nalli. Verrattuna patruunalaukaukseen kartussi- ja irtopanoslaukausten etuna on mahdollisuus valita kranaatin kantama. Vajaalla panoksella voidaan ampua lyhyelle etäisyydelle melko suurella korolla. Tämä vähentää tarvetta raivata tykin edestä esteitä ja parantaa kranaatin sirpalevaikutusta kohteessa. [lähde? ]
Ammunnan valmistelu

Tykistö muodostaa monimutkaisen asejärjestelmän, jonka käyttö edellyttää huolellista valmistelua. Valmistelu voidaan jakaa ballistiseen ja muuhun valmisteluun. Ballistisessa valmistelussa suuritöisin osa on asemien valmistelu. Aseiden (tykkien tai kranaatinheitinten) tuliasemien paikat ja suunnat on välttämätöntä mitata tarkasti. (Suomessa toleranssi on tykeillä luokkaa 2 m ja 2 piirua.) Myös tulenjohtopaikat on mitattava, vaikkei tarkkuusvaatimus olekaan yhtä suuri. (Suomessa 30 m, 10 piirua.) Telatykistö on varustettu automaattisin inertiapaikannusjärjestelmin, mutta perinteisessä vedettävässä tykistössä mittaukset suoritetaan suuntakehien ja mittavaijereiden avulla. Suomalaisessa maastossa on myös yleensä toteutettava raivauksia, jotta tykkien eteen saataisiin esteetön ampuma-ala. Raivausten laajuus määrätään käskemällä tykeille lyhyin ampumaetäisyys, pienin koro sekä ampumasektorin vasen ja oikea raja perussuuntaan nähden. Lisäksi muutama tykki pyritään aina sijoittamaan siten, että ne voisivat ampua mahdollisesti murtoon päässeitä panssarivaunuja suora-ammunnalla. Usein tämä ei onnistu, jolloin voidaan valmistella erityisiä suora-ammunta-asemia. Vihollisen vastatykistö- ja ilmatoiminnalta suojautumiseksi voidaan valmistella myös väistö- ja valeasemia.
Ballistiseen valmisteluun kuuluu myös tykkien yksilöllisten lähtönopeuksien mittaaminen, joka tehdään säännöllisin väliajoin lähtönopeustutkaa käyttäen. Samaan patteriin olisi sijoitettava ballistisilta ominaisuuksiltaan mahdollisimman samankaltaisia tykkejä. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että patterin tykeillä on ammuttu yhtä paljon. Tykistöllä on oma sääpalvelu, joka toimittaa kuuden tunnin välein, tai useammin jos sää on muuttunut merkittävästi, sääsanoman, jossa on tiedot ilmakehän olosuhteista 20 km:n korkeuteen saakka. Säätila vaikuttaa myös ruudin lämpötilaan, jonka tykkiryhmät  mittaavat tuliasemassa.
Tuliyksikön (Suomessa yleensä patteristo, 18 tai 12 tykkiä) johtaminen edellyttää viestiyhteyksien rakentamista, jota varten tykistöllä on omat viestiosansa. Yhteydet ovat joko radio- tai lankapohjaisia. Pitkäkestoinen taistelu kuluttaa valtavasti ampumatarvikkeita, joiden toimittaminen tykeille edellyttää suurehkoa huolto-organisaatiota. Suomessa kenttätykistö on ainoa aselaji, joka huolehtii omasta ampumatarvikehuollostaan. Näin varmistetaan, että ylempi johtoporras ei vahingossa jätä alistamatta tarvittavia huolto-osia.
Suomen kenttätykistö

Suomen puolustusvoimissa kenttätykistökoulutusta antavat Satakunnan Tykistörykmentti Niinisalossa, Karjalan Tykistörykmentti Vekaranjärvellä, Kainuun tykistörykmentti Kajaanissa sekä Jääkäritykistörykmentti Parolassa. Lisäksi kenttätykistön reserviupseereja koulutetaan Reserviupseerikoulussa Haminassa (Tuliasema- ja tulenjohtopatterit, Viestikomppania) ja Panssarikoulussa Parolassa. Upseerien kenttätykistökoulutus järjestetään Tykistökoulussa Niinisalossa. Jo lakkautettuja tykistöjoukkoja ovat Pohjois-Karjalan Patteristo niin ikään lakkautetussa Liperin Ylämyllyn varuskunnassa.
Yksi Suomen maavoimien näkyvimmistä erityispiirteistä on juuri tykistö, jonka numeromääräinen vahvuus on läntisen Euroopan suurin. Suomen puolustusvoimilla on 1 566 tykkiä ja raskasta kranaatinheitintä. Saksalla on 202 tykkiä vähemmän, Ranskalla ja Britannialla on puolestaan yli 700 vähemmän. Venäjän tykistön vahvuus on 26 000, mikä yhdessä Suomen lukumääräisesti vahvojen maavoimien kanssa selittää Suomen tykistön koon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tykistö Wikimedia Commonsissa
Suomen Tykistömuseo (suomeksi).
Finnish Army 1918 – 1945 Website (englanniksi).
Sota
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aikakaudet | Sotatoimialueet | Aseet | Sodankäynnin tasot | Taistelevat aselajit | Tukevat aselajit | Luetteloita | Yleistä |
|  Esihistoria  Antiikki  Keskiaika  Uusi aika  Teollistunut aika  Nykyaika |  Avaruus  Ilmasota  Informaatio  Maasota  Merisota  Kotirintama |  ABC  Elektroninen  Ilmavoimat  Maavoimat  Merivoimat  Psykologinen |  Strategia  Operaatiotaito  Taktiikka  Taistelutekniikka |  Ilmavoimat  Jalkaväki  Laivasto  Merijalkaväki  Panssarijoukot  Ratsuväki |  Huolto  Ilmatorjunta  Pioneeri  Tykistö  Viesti |  Kenraalit  Piiritykset  Operaatiot  Sisällissodat  Sodat  Sotarikokset  Taistelut  Vapaus-itsenäisyyssodat |  Sodankäynti  Sotahistoria  Taistelu  Piiritys  Propaganda  Rauha  Pasifismi |
Panzerhaubitze 2000 -telatykki Afghanistanissa helmikuussa 2009.
Kenttätykistön taktinen merkki
Suomen rannikkotykistön käyttämä 130 TK -tornikanuuna Isosaaressa.
Skodan valmistama 305 mm:n mörssäri vuodelta 1911
Neuvostoliittolainen raketinheitin "Stalinin urut" (BM-13 Katjuša) kuorma-auton lavalla
130 mm sirpalekranaatti Hämeenlinnan tykistömuseossa.
Halkileikattu ilma-ammunnassa käytetty aikasytytin.
Tykistötulenjohtoon suunniteltu SSARF-laseretäisyysmittari.
Maavoimien käyttämä 155 mm panssarihaupitsi K9 Thunder lippujuhlanpäivän paraatissa vuonna 2017.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2012

Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2012 järjestettiin 14.–15. heinäkuuta Porissa.
Yleisen sarjan mitalistit > Miehet

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Helsingfors IFK | 41,27 | Joona-Ville Heinä | Gustav Klingstedt | Don-Zheni Ekoebve | Johan Versluis |
| 2. | IF Kraft | 41,34 | Fredrik Mitts | Mats-Johan Hagman | Johan Nordmyr | Jonathan Åstrand |
| 3. | Tampereen Pyrintö | 41,49 | Juha Virkkunen | Mikko Laiho | Olli Rantanen | Eetu Ehrola |
4 × 400 m
| 1. | Noormarkun Nopsa | 3.15,20 | Hannu Poussu | Matti Välimäki | Teemu Lankinen | Lauri Kohtamäki |
| 2. | Turun Urheiluliitto | 3.16,43 | Jukka Moisio | Aki Henttonen | Willy Rotich | Ville Wendelin |
| 3. | Kuopion Reipas | 3.17,46 | Matti Röppänen | Ari Kauppinen |  Jouko Juntunen | Thomas Barrineau |
4 × 800 m
| 1. | IK Falken | 7.35,83 | Kristoffer Sandell | Ville Borgmästars | Christoffer Envall | Niclas Sandells |
| 2. | Helsingin Kisa-Veikot | 7.37,36 | Ossi Linkoaho | Saku Lehikoinen | Aki Nummela | Mikko Lahtio |
| 3. | IK Falken 2 | 7.38,73 | Jimmy Finnholm | Christoffer Wärn | Mikael Bergdahl | Tommy Granlund |
4 × 1 500 m
| 1. | Turun Urheiluliitto | 15.47,5 | Joonas Lehtinen | Lewis Korir | Rami Tuokko | Willy Rotich |
| 2. | IK Falken | 15.58,0 | Jimmy Finnholm | Tommy Granlund |  Ville Borgmästars | Mikael Bergdahl |
| 3. | Seinäjoen Seudun Urheilijat | 16.13,0 | Tuomo Hippi | Matti Taini |  Joonas Harjamäki | Antti Taini |
3 × 3 000 m kävely
| 1. | Keski-Uudenmaan Yleisurheilu | 38.01,20 | Eero Seel | Antti Kempas | Eemeli Kiiski |  |
| 2. | Lappeenrannan Urheilu-Miehet | 38.30,44 | Tuukka Grönholm | Heikki Kukkonen | Veli-Matti Partanen |  |
| 3. | Turun Weikot Yleisurheilu | 39.33,04 | Aleksi Ojala | Kari Laiho | Timo Viljanen |  |
Yleisen sarjan mitalistit > Naiset

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Jyväskylän Kenttäurheilijat | 45,76 | Juuli-Anna Tauren | Emmi Mäkinen | Minna Laukka | Hanna-Maari Latvala |
| 2. | Helsingfors IFK | 46,36 | Janna Rosenqvist | Sanna Aaltonen | Matilda Bogdanoff |  Jasmin Showlah |
| 3. | Joensuun Kataja | 47,08 | Sanna Jaatinen | Noora Hämäläinen | Miia Kiiski | Jaana Sieviläinen |
4 × 400 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 3.45,43 | Laura Kolehmainen | Suvi Selvenius | Katja Erävistö | Anniina Laitinen |
| 2. | Jyväskylän Kenttäurheilijat | 3.47,44 | Heta Jonsson | Minna Laukka | Emmi Mäkinen | Hanna-Maari Latvala |
| 3. | IF Nykarlebynejden | 3.48,73 | Jonna Julin | Zenitha Eriksson | Simone Wiklund | Jonna Skrifvars |
4 × 800 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 8.48,34 | Minna Nummela | Anniina Laitinen | Katja Erävistö | Suvi Selvenius |
| 2. | Turun Urheiluliitto | 9.09,46 | Laura Nakolinna | Venla Paunonen | Vilma Laitinen | Aino Paunonen |
| 3. | IK Falken | 9.14,05 | Mette Paavolainen | Caroline Wärn | Cecilia Långnabba | Karin Storbacka |
3 × 3 000 m kävely
| 1. | Vasa IS | 44.52,91 | Mikaela Löfbacka | Camilla Richardsson | Vera Rauhala |  |
| 2. | Esbo IF | 48.40,42 | Amanda Åström | Kialiina Tonttila | Annika Norrman |  |
| 3. | Laitilan Jyske | 50.29,76 | Anu-Riikka Järnberg | Venla Laiho | Mari Sipilä |  |