stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hugo Backmansson
Ura

Backmansson opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1870–1873 ja debytoi 1877. Hän lähti Haminan kadettikouluun, josta hän valmistui vänrikiksi. Haminan jälkeen alkoi Backmanssonin ura Venäjän armeijassa. Hän aloitti opiskelun Pietarin taideakatemiassa 1894 ja valmistui sieltä taistelumaalariksi 1899.
Backmansson asui Pietarissa lähes 30 vuotta palvellen tsaarin armeijassa milloin taistelumaalarina, milloin upseerina. Hän toimi upseerina myös Moskovassa. Backmansson työskenteli Venäjän–Japanin sodassa 2. mantshurialaisen armeijakunnan taistelumaalarina 1904–1905, ja ensimmäisen maailmansodan aikana Persiassa Urmiassa. Juuri ennen Venäjän vallankumousta vuonna 1917 keisari Nikolai II nimitti hänet Venäjän taistelumaalareiden johtajaksi.
Backmansson oli myös haluttu muotokuvamaalari. Hän palasi Suomeen lopullisesti Venäjän vallankumouksen jälkeen 1917. Viimeiseen, 32 suomalaistaiteilijan yhteisnäyttelyyn Pietarissa hän osallistui maaliskuussa 1917.
Vankeinvaihdossa Suomen ja Neuvosto-Venäjän välillä Backmansson vaihdettiin samaan aikaan Lev Kamenevin kanssa, jonka lanko Lev Trotski toimi samaan aikaan Neuvosto-Venäjän sotaministerinä.
Suomeen palattuaan Backmansson matkusti moneksi vuodeksi Pohjois-Afrikkaan, jossa hän oleskeli pääasiassa Marokossa. Hän tutki etelän voimakasta valoa ja paikallisia ihmisiä, tarkkaili elämää folkloristin silmin. Ensimmäistä kertaa hän matkusti 1800-luvun lopulla Tunisiaan, jossa maalasi joukon akvarelleja ja tyyppikuvia berbereihin kuuluvista tuaregi-heimon miehistä. Tutustuminen sosiologi Edvard Westermarckiin vaikutti siihen, että hän asui useita vuosia Tangerissa ja matkusteli muulikaravaanilla Feziin ja maalasi kaupunkien toreilla ja kaduilla. Hän näyttää olleen hurmioitunut eri kansallisuuksista ja kulttuurien moninaisuudesta. Myös Marrakesh ja Casablanca näkyvät hänen tuotannossaan. Hänen aiheitaan olivat ratsastavat beduiinit, jotka esittivät Pohjois-Afrikassa suosittua kiväärileikkiä.
Backmanssonin on päätelty olleen värisokea, sillä maalauksistaan tekemiinsä kopioihin hän on maalannut usein vihreät kohdat harmaallaselvennä.
Backmanssonin maalauksia on useissa museoissa Suomessa, ja Venäjällä muun muassa Eremitaašissa.
Yksityiselämä

Backmansson solmi ensimmäisen avioliiton 1887 laulajatar Lydia Grüneisenin (s. 1865) kanssa, josta hän erosi noin 1895. Pariskunta asui paljon erillään, kun Grüneisen loi uraa Venäjällä ja Backmansson oli Suomessa. Heillä ei ollut lapsia. Irlantilaissyntyisen Beryl Wheelerin kanssa Backmansson avioitui 1908. Heille syntyi kaksi poikaa, Cecil ja Bryan.
Backmansson oli iloinen luonteeltaan ja innokas shakinpelaaja. Hän liikkui aina paikkakunnan shakkipiireissä, ja jos kerhoa ei ollut, hän perusti sellaisen. Hugo Backmansson perusti Helsingin Yleisen Shakkiseuran v. 1924 ja hän toimi sen puheenjohtajana useita vuosia . Hän kuoli 93-vuotiaana Lallukan taiteilijakodissa, ja hänet siunattiin kadeteille kuuluvalla arvokkuudella Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Hugo Backmansson Valtion taidemuseon kokoelmissa.[vanhentunut linkki]
Omakuvat Turun taidemuseon kokoelmissa, Turun taidemuseo. (Arkistoitu – Internet Archive)
Backmansson, Hugo, Hagelstam huutokaupat.[vanhentunut linkki]
Haminan kadettikoulusta ja Marokon hieta-aavikoilta, Suomen Kuvalehti, 15.10.1921, nro 42, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Banbha

Banbha tai Banba on Lebor Gabála Érennin (Valloitusten kirja) mukaan yksi Irlannin kolmesta eponyymisestä jumalattaresta. Kaksi muuta ovat Eriu ja Fodla.
Banbha oli esiäiti, sillä tarujen mukaan hän oli Cesairin äiti, ja Cesair oli Irlannin ensimmäisten myyttisten valloittajien johtaja ajalta ennen vedenpaisumusta. Myöhemmin, kun Milin pojat eli gaelit valloittavat Irlannin, on Banbha yksi jumalattarista, jotka vaativat, että saari nimetään hänen mukaansa. Banbhan puoliso on Tuatha Dé Danananniin lukeutuva Mac Cuill.
Baltijskajan metroasema

Baltijskaja (ven. Балтийская) on Pietarin metron Kirovin-Viipurin linjan asema. Asema avattiin 15. marraskuuta 1955. Asema sijaitsee asemien Narvskaja ja Tehnologitšeski institut välissä. Asema on nimetty läheisen Baltian rautatieaseman mukaan.
Joyce Banda

| Joyce Banda |
| --- | --- |
 Joyce Banda vuonna 2013.
Malawin 4. presidentti
 7. huhtikuuta 2012 – 31. toukokuuta 2014  
Varapresidentti:  Khumbo Kachali
Edeltäjä:  Bingu wa Mutharika
Seuraaja:  Peter Mutharika
Malawin varapresidentti
 29. toukokuuta 2009 – 7. huhtikuuta 2012  
Presidentti:  Bingu wa Mutharika
Edeltäjä:  Cassim Chilumpha
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1950 Malemia, Nyasaland (nykyään Malawi)
Puoliso:  Richard Banda
Tiedot
Puolue:  Kansanpuolue (2011–)
Joyce Banda (s. 12. huhtikuuta 1950) on malawilainen poliitikko, joka oli Malawin presidentti 2012–2014. Hän toimi Malawin varapresidenttinä toukokuusta 2009 lähtien ja nousi presidentiksi 7. huhtikuuta 2012 Bingu wa Mutharikan kuoltua sydänkohtaukseen. Hän on valtion ensimmäinen naispresidentti. Hän on naisten oikeuksien aktiivinen edistäjä. Hän ei ole sukua Malawin ensimmäiselle ja pitkäaikaisimmalle presidentille Hastings Kamuzu Bandalle. Hän joutui edeltäjänsä Bingu wa Mutharikan kanssa kiistaan tämän valtapyrkimyksistä, ja Mutharika erotti hänet puolueesta, minkä jälkeen hän perusti oman puolueen.
Banda aloitti politiikassa vuonna 1999, jolloin hänet valittiin parlamenttiin ja tasa-arvoministeriksi.
Vuonna 2014 järjestetyt vaalit voitti Peter Mutharika, mutta Banda yritti saada tuloksen mitätöityä. Mutharika tarjosi kuitenkin sovintoa Bandalle.
Ingeborg Bachmann

| Ingeborg Bachmann |
| --- | --- |
 Ingeborg Bachmann. Jef Aérosolin muraali. (Robert Musil Museum Klagenfurtissa.)
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1926 Klagenfurt, Itävalta
Kuollut: 17. lokakuuta 1973 (47 vuotta) Rooma, Italia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ingeborg Bachmann (25. kesäkuuta 1926 Klagenfurt, Itävalta – 17. lokakuuta 1973 Rooma, Italia) oli itävaltalainen runoilija ja prosaisti. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Wienin yliopistosta 1949. Hän muutti vuonna 1953 Roomaan, jossa hän kuoli 47-vuotiaana kotinsa tulipalossa saamiinsa vammoihin.
Elämä ja ura

Bachmannin väitöskirjan (1949) aiheena oli Martin Heidegger. Hän jäi 1953 vapaaksi kirjailijaksi. Hän suunnitteli romaanisarjaa, josta kuitenkin ehti valmistua vain Malina.
Bachmannin ja Paul Celanin 2009 julkaistu kirjeenvaihto Herzzeit herätti huomiota, sillä siitä heidän suhteensa paljastui paljon tiiviimmäksi kuin aiemmin oli tiedetty. Molemmat kriitikkojen silmätikkuina olleet kirjailijat ovat vasta kuolemansa jälkeen saaneet arvostusta, ja heitä pidetään kirjallisen modernismin tienviitoittajina.
Bachmann eli eräässä vaiheessa yhdessä sveitsiläisen kirjailijan ja arkkitehdin Max Frischin kanssa. Suhde oli hankala, sillä Frsch rajoitti Bachmannin mahdollisuuksia työskennellä. Lisäksi Frisch oli mustasukkainen ja uskoton.
Bachmann sai Georg Büchnerin palkinnon (1964) ja Itävallan suuren kirjallisuuspalkinnon (1968). Hänet on haudattu Klagenfurtiin Zentralfriedhof Annabichlin hautausmaalle.
Ingeborg Bachmann -palkinto

Bachmannin mukaan on nimetty kirjallisuuden Ingeborg Bachmann -palkinto. Vuonna 1977 perustettu palkinto myönnetään vuosittain Bachmannin synnyinkaupungissa Klagenfurtissa.lähde?
Elokuva

Margarethe von Trotta on ohjannut Bachmannista elämäkertaelokuvan Ingeborg Bachmann – matka aavikolle (Ingeborg Bachmann – Reise in die Wüste) vuonna 2023, nimiosassa Vicky Krieps.
Suomennetut teokset

Kolmaskymmenes vuosi (Das dreissigste Jahr). Suomentanut Kyllikki Villa. (Novellikokoelma.) WSOY, 1964.
Malina: Romaani (Malina). Suomentanut ja jälkisanat kirjoittanut Kyllikki Villa. Weilin + Göös, 1983. ISBN 951-35-2456-6
Manhattanin hyvä jumala (Der gute Gott von Manhattan). Suomentanut Kyllikki Villa. Jälkisanat Otto F. Best. Dramaturgi Outi Valle. (Kuunnelma.) Yleisradio, 1990
Simultaani: Kertomuksia. Suomentanut Kyllikki Villa. (Valikoima teoksista: Das dreissigste Jahr ja Simultan.) Weilin + Göös, 1988. ISBN 951-35-3708-0
Aiheesta muualla

Leena Eilittä: Ingeborg Bachmann: kirjallisuus todellisuuden ja utopian välissä. Julkaisussa Muistijälkiä: esseitä saksankielisestä nykykirjallisuudesta, toim. Lotta Kähkönen ja Hanna Meretoja S. 228-239 Avain 2010 ISBN 978-951-692-810-7
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
József Balázs

| József Balázs> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1944 Vitka, Unkari
Kuollut: 1997 (52–53 vuotta)
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  kirjailija, elokuvakäsikirjoittaja
Kirjailija
Äidinkieli: unkari
Tuotannon kieli: unkari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
József Balázs (1944 Vitka, Unkari – 1997) oli unkarilainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.
Balázsin balladimaiset teokset kuvaavat köyhiä kansanihmisiä. Hänen tunnetuin romaaninsa on Unkarilaisia (Magyarok, 1975), joka kertoo kyläläisten matkasta Saksaan toisen maailmansodan aikana rikastumisen toivossa. Parhaimmillaan Balázs on kuitenkin novelleissaan. Pienoisromaani Hautausmaa (Koportos, 1976) kertoo romanimiehen yrityksestä järjestää vaimolleen kunnon hautajaiset.
Suomennettu teos

Unkarilaisia: kaksi pienoisromaania (Magyarok, Koportos 1976); suom. Taisto Nieminen, Helsinki: Tammi 1979 Sarja: Unkarin kirjallisuutta ISBN 951-30-4784-9 (Sisältää pienoisromaanit Unkarilaisia ja Hautausmaa.)
Kirjallisuutta

Leena Kirstinä, Judit Lörincz, Manillaköysi ja Unkarilaisia lukijan kädessä: romaanien vastaanotto Suomessa ja Unkarissa, Tampere: Tampereen yliopisto 1991 ISBN 951-44-2888-9
Urpo Kovala, "József Balázsin Unkarilaisia ja avoimuuden puoliavoin kysymys", teoksessa Rappauksia, Atena 2004 ISBN 951-796-350-5 Professori Leena Kirstinän 60-vuotisjuhlakirja.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Katarina Baer

| Katarina Baer> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1969 (ikä 55–56)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja
Puoliso:  Kalle Koponen
Kirjailija
Esikoisteos:  He olivat natseja (2016)
Palkinnot
 Bonnierin vuoden kirja kirjasta He olivat natseja (2016)  Turun kirjamessujen tietokirjaraadin voittaja 2016  Paras juttu, featuresarja, Sanomalehtien liitto, Vuoden parhaat -kilpailu 2014 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Katarina Baer (s. 1969) on suomalainen toimittaja. Baer on koulutukseltaan maatalous- ja metsätieteiden maisteri. Hän oli toimittajana Helsingin Sanomissa vuosina 1997-2020 työskennellen muun muassa taloustoimituksessa, politiikantoimituksessa, Nyt-liitteessä ja ulkomaankirjeenvaihtajana. Baer oli lehden Berliinin-kirjeenvaihtajana vuosina 2009–2013. Sen jälkeen hän työskenteli esihenkilötehtävissä kotimaan-, hyvinvointi- ja kulttuuritoimituksissa.
Baer siirtyi Ylen palvelukseen vuonna 2020.
Baerin esikoisteos He olivat natseja kertoo hänen omista saksalaisista isovanhemmistaan ja heidän natsismistaan. Vuonna 2023 Baer julkaisi ensimmäisen kaunokirjallisen teoksensa, lasten ja nuorten scifi-trilogian ensimmäisen osan Kohti tuntematonta (Kaikujat I).
Tunnustukset

Bonnierin vuoden kirja: 2016 He olivat natseja
Turun kirjamessujen tietokirjaraadin voittaja 2016
Paras juttu, featuresarja, Sanomalehtien liitto, Vuoden parhaat -kilpailu 2014
Kirjat

Baer, Katarina: He olivat natseja.  Helsinki:  Teos, 2016.  ISBN 978-951-851-561-9
Baer, Katarina & Koponen, Kalle: Kiinan suurin harppaus: päämääränä maailman valvoitun kansa.  Helsinki:  Teos, 2020.  ISBN 9789523630888
Baer, Tinka: Kohti tuntematonta (Kaikujat I). Helsinki: Teos, 2023. ISBN 978-952-363-342-1.
Aiheesta muualla

Vilhunen, Airi: Katarina Baer: He olivat natseja – mutta miksi? Kirsin Book Club. 21.2.2017. Viitattu 4.6.2019.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB
Gene Austin

| Gene Austin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1900
Kuollut: 24. tammikuuta 1972 (71 vuotta)
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Gene Austin 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1924–1953
Tyylilajit:  iskelmä   vaudeville
Soittimet:  laulu, piano, kitara
Levy-yhtiöt:  RCA Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
| --- | --- |
Puolisot:  Kathryn Arnold Austin (1924–1929) Agnes Antelline Austin (1933–1940) Doris Sherrell Austin (1940–1946) LouCeil Hudson Austin (1949–1966) Gigi Theodorea Austin (1966–1972)
Lapset:  Ann (1. avioliitto) Charlotte (2. avioliitto)
Puolue:  Yhdysvaltain demokraattinen puolue
Uskonto:  Baptismi
Gene Austin eli Lemeul Eugene Lucas (24. kesäkuuta 1900 – 24. tammikuuta 1972) oli yhdysvaltalainen tenorilaulaja ja lauluntekijä, yksi ensimmäisistä croonereista.
Hän oli 1920-luvun menestyneimpiä laulajia Bing Crosbyn ja Rudy Valleen ohella. Hänen tulkitsemansa laulut ovat muodostuneet ikivihreiksi ja niitä ovat elvyttäneet popmusiikin aikakaudella muun muassa sellaiset artistit kuin The Beatles, Nilsson ja Leon Redbone. Myös hänen omat sävellyksensä, kuten "When My Sugar Walks Down the Street" ja "The Lonesome Road" ovat saavuttaneet standardin aseman.
Varhaisvaiheet

Lemeul Eugene Lucas syntyi Texasin Gainesvillessä Dallasin pohjoispuolella. Hänen vanhempansa olivat Nova Lucas (k. 1943) ja Serena Belle o.s. Harrell (k. 1956). Lemeul omaksui sukunimen Austin isäpuoleltaan Jim Austinilta, joka oli kiertelevä seppä. Gene Austin varttui vaatimattomissa oloissa luoteis-Louisianan Mindenissä, Shreveportin itäpuolella.
Nuori Gene sai musiikillisia vaikutteita tummaihoisilta ystäviltään: Uncle Esaulta hän omaksui laulutyylin ja Lucy Mae opetti häntä soittamaan pianoa. Pianon lisäksi soitinvalikoimaan kuului kitara. Hän oli myös mukana baptistiseurakunnan kuorossa. Hän kuitenkin karkasi kotoaan 15-vuotiaana Houstoniin ja pääsi mukaan vaudevilleteatteriin.
Asevelvollisuusaika

17-vuotiaana hän liittyi Yhdysvaltain armeijaan toivoen siirtoa Eurooppaan taistelemaan ensimmäisessä maailmansodassa. Hänet sijoitettiin aluksi New Orleansiin, missä hän toimi myös pianistina kaupungin huonomaineisella alueella.
Hän oli tottunut hevosiin autettuaan isäpuoltaan tämän sepän ammatissa. Niinpä hänet kiinnitettiin ratsuväkeen ja hänet lähetettiin Meksikoon kenraali John Pershingin johtaman Pancho Villan vastaisen retkikunnan mukana. Retki epäonnistui, mutta Austin sai siitä muistoksi mitalin nimeltään Mexican Service Medal. Tämän jälkeen hän palveli Ranskassa maailmansodassa.
Ura

Palattuaan Yhdysvaltoihin vuonna 1919 Gene Austin asettui Baltimoreen Marylandin osavaltioon, missä hän aikoi opiskella hammaslääketiedettä. Pian hän kuitenkin oli soittamassa pianoa ja laulamassa paikallisissa kapakoissa. Hän alkoi kirjoittaa lauluja ja perusti vaudevillenäytöksen yhdessä Roy Bergeren kanssa. Parivaljakolta syntyi myös laulu ”How Come You Do Me Like You Do”. Miesten tiet erosivat kun Bergere meni naimisiin. Austin työskenteli sitten lyhyen aikaa klubissa, jonka omisti Lou Clayton. Myöhemmin tämä vaikutti tunnetussa vaudevilleryhmässä Clayton, Jackson and Jimmy, jossa Jimmy oli Jimmy Durante.
Samaan aikaan kun sähkömagneettinen äänitystekniikka yleistyi, Gene Austin yhdessä Rudy Valleen, Art Gillhamin, Nick Lucasin, Johnny Marvinin ja Cliff Edwardsin kanssa omaksui intiimin, radioystävällisen, mikrofoninläheisen crooner-tyylin. Tyyli valtasi alaa aikaisemmalta tenorilaulannan tyyliltä, jota olivat popularisoineet sellaiset laulajat kuin Henry Burr ja Billy Murray. Myöhemmistä crooner-laulajista Bing Crosby, Frank Sinatra ja Russ Columbo ovat avoimesti tunnustaneet Austinin luoneen musiikkityylin, jolla he aloittivat uransa.
Myyntimenestyksiä

1926. ”Bye Bye Blackbird” oli vuoden kahdenkymmenen myydyimmän kappaleen joukossa.
1927'. ”Ramona” on L. Wolfe Gilbertin ja Mabel Waynen tekemä laulu samannimiseen romanttiseen seikkailuelokuvaan, jossa näytteli muun muassa Dolores del Río. Kappale oli listoilla 17 viikkoa, niistä ykkössijalla kahdeksan, ja ylitti helposti miljoonamyynnin.
1928. ”My Blue Heaven” on George A. Whitingin ja Walter Donaldsonin tekemä laulu. Se oli listoilla 26 viikon ajan, pysytteli ykköstilalla 13 viikkoa ja myi yli viisi miljoonaa kopiota. Se oli kaikkien aikojen myydyin äänite siihen asti, kun Bing Crosbyn laulama ”White Christmas” ohitti sen.
1928. "”Carolina Moon” on Joe Burken ja Benny Davisin tekemä balladi. Se oli 14 viikkoa listoilla ja näistä seitsemän ykkössijalla.
Omia kappaleita

RCA Victor osti oikeudet Austinin suosittuun lauluun "When My Sugar Walks Down the Street", jonka hän äänitti sekä sooloesityksenä että duettona Aileen Stanleyn kanssa. Omaelämäkerrassaan Nat Shilkret kuvaa levytykseen johtavia tapahtumia. Seuraavalla kymmenvuotiskaudella RCA:n leivissä Austin myi yli 80 miljoonaa äänilevyä — saavutus, jolle ei vetänyt vertoja yksikään artisti 40 vuoteen. Parhaita myyntimenestyksiä olivat ”The Lonesome Road” ja ”Riding Around in the Rain”.
”When My Sugar Walks Down the Street” -kappaleen jonka ovat sittemmin levyttäneet Duke Ellington, Nat King Cole, The Ink Spots, Hot Lips Page, Johnny Mathis, The Four Freshmen, Bix Beiderbecke, Red Nichols' Five Pennies, Ella Fitzgerald, Sy Oliver ja Wolverines Orchestra.
”How Come You Do Me Like You Do?” -kappaleen ovat levyttäneet myös Fletcher Henderson and His Orchestra, Gene Rodemich, Marion Harris, George Wettling ja Erroll Garner.
”The Lonesome Road” on kirjoitettu yhdessä Nat Shilkretin kanssa ja sen ovat levyttäneet myös Bing Crosby, Fats Waller, Louis Armstrong, Eddy Arnold, Don Gibson, Mildred Bailey, Les Paul, Judy Garland, Frankie Valli and the Four Seasons, Sammy Davis, Jr., Dick Dale, The Fendermen, Frank Sinatra, Chet Atkins, Bobby Darin, Duane Eddy, Paul Robeson, Jerry Vale, Muggsy Spanier, Tommy Dorsey, Benny Goodman, Jimmie Lunceford, Frankie Laine ja Ted Lewis.
”Riding Around in the Rain” on kirjoitettu yhdessä Carmen Lombardon kanssa.
”The Voice of the Southland” muodostui Austinin lisänimeksi.
Elokuvat ja televisio

Ollessaan laulajanuransa huipulla Gene Austinille tarjoutui tilaisuus esiintyä elokuvissa Hollywoodissa. Elokuvauralle Austinia auttoi hänen henkilökohtainen ystävänsä Mae West. Ensimmäinen elokuva oli vuoden 1934 Belle of the Nineties, ja tätä seurasivat vuonna 1936 Klondike Annie ja vuonna 1940 My Little Chickadee.
Vuonna 1956 CBS teki televisiodraaman Gene Austinin elämästä.
Yksityiselämä

Gene Austin avioitui tanssija Kathryn Arnoldin kanssa vuonna 1924 ja erosi tästä 1929. Vuonna 1928 heille syntyi tytär, joka sai nimekseen Ann. Vuonna 1933 Austin meni naimisiin Agnes Antellinen kanssa, ja heidän tyttärensä Charlotte syntyi samana vuonna. Vartuttuaan Charlotte esiintyi muun muassa Richard Quinen ohjaamassa musikaalielokuvassa Rainbow ’Round My Shoulder vuonna 1952. Genen avioliitto Charlotten äidin kanssa päättyi eroon vuonna 1940 Austin nai sitten näyttelijä Doris Sherrellin vielä samana vuonna ja erosi tästä 1946. Neljäs avioliitto laulaja LouCeil Hudsonin kanssa kesti vuodesta 1949 vuoteen 1966. Seuraavana vuonna Austin meni naimisiin Gigi Theodorean kanssa ja tämä viides liitto kesti Austinin kuolemaan saakka.
Gene Austin oli kantrilaulaja David Houstonin kummisetä. Nuoruudessaan Houston asui Austinin tavoin Louisianan Mindenissä.
Kantrilaulaja Tommy Overstreet, joka sai suurimmat hittinsä 1970-luvulla, on Austinin kolmas serkku.
Vuonna 1962 Austin pyrki menestyksettä 
Yhdysvaltain demokraattisen puolueen ehdokkaana Nevadan kuvernöörin virkaan.
Austin oli vetäytynyt eläkkeelle Kalifornian Palm Springsiin jo 1950-luvun loppupuolella ja hän oli ollut siellä poliittisesti aktiivinen vuoteen 1970. Tulot hänen levyjensä myynnistä sallivat hänen elää mukavasti loppuelämänsä. Hän kuoli Palm Springsissä keuhkosyöpään ja haudattiin Forest Lawn Memorial Parkin hautausmaalle Glendaleen, Kaliforniaan. Hänen viimeinen julkinen esiintymisensä oli uudenvuodenaattona 1971 Palm Springsissä Jack London’s -nimisessä klubissa
vain kolmisen viikkoa ennen hänen kuolemaansa.
Kunnianosoitukset

Vuonna 1978 Gene Austinin vuoden 1928 levytys "My Blue Heaven" (RCA Victor 20964A) nimitettiin Grammy Hall of Fameen.
Vuonna 2005 Gene Austinin vuoden 1926 levytys "Bye Bye Blackbird" (Victor 20044) nimitettiin myös Grammy Hall of Fameen.
Aiheesta muualla

Victor Encyclopedic Discography of Victor Recordings Viitattu 12.3.2012.
Internet Movie Database Viitattu 12.3.2012.
Find a Grave Viitattu 12.3.2012.
“Got the Railroad Blues" (Edison Record) (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 12.3.2012.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Gene Austin Art Gillhamin vieraana WQXI-radioasemalla Atlantassa syyskuussa 1953.
Käännös suomeksi
Prasiddha Shah

Prasiddha Jung Shah (nepaliksi प्रसिद्ध जंग शाह, Prasiddha Jaṃg Śāh; s. 3. kesäkuuta 1989 Kathmandu) on nepalilainen uimari. Hän kilpaili vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja jäi miesten 50 metrin vapaauinnissa 81. sijalle. Hän osallistui myös vuoden 2012 kesäolympialaisiin Lontoossa ja jäi siellä samassa vapaauintimatkassa 47. sijalle.
Bidham Lama

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |  |
Maa:     Nepal
Miesten taekwondo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Barcelona 1987 | 50 kg |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Pronssia | Soul 1986 | 50 kg |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Kathmandu 1988 | 50 kg |  |
Bidham Lama (nepaliksi विधान लामा, Vidhām Lāmā; s. 22. maaliskuuta 1966) on nepalilainen taekwondoin.
Lama saavutti Soulin Aasian kisoissa 1986 ja Barcelonan MM-kilpailuissa 1987 pronssia alle 50 kg:n sarjassa. Hän sai samassa painoluokassa hopeaa Kathmandun Aasian-mestaruuskilpailuissa 1988. Soulin olympialaisissa 1988 hän sijoittui kolmanneksi näytöslajina olleen taekwondon alle 50 kg:n sarjassa.
Bairen lause

Bairen lause on tärkeä työkalu yleisessä topologiassa ja funktionaalianalyysissä.  Lause voidaan muotoilla kahdella tavalla, joista kumpikin antaa riittävän ehdon sille, että topologinen avaruus on Bairen avaruus.
Lause

Ensimmäinen muotoilu: Jokainen täydellinen metrinen avaruus on Bairen avaruus.  Yleisemmin jokainen topologinen avaruus, joka on homeomorfinen täydellisen pseudometrisen avaruuden avoimen joukon kanssa, on Bairen avaruus. Erityisesti jokainen topologisesti täydellinen avaruus on Bairen avaruus.
Toinen muotoilu: Jokainen epätyhjä lokaalisti kompakti Hausdorffin avaruus on Bairen avaruus.
Huomaa, että kumpikaan Bairen lause ei seuraa toisesta, sillä on olemassa täydellinen metrinen avaruus, joka ei ole lokaalisti kompakti (irrationaalilukujen Bairen avaruus) ja toisaalta on olemassa lokaalisti kompakti Hausdorffin avaruus joka ei ole metristyvä (ylinumeroituva Fortin avaruus). Tällainen avaruus esitellään kirjassa Steen ja Seebach: Counterexamples in Topology.