stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jo Walton

| Jo Walton |
| --- | --- |
 Jo Walton antamassa nimikirjoitusta teokseensa vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. joulukuuta 1964 (ikä 59) Aberdare, Wales
Kansalaisuus:  Wales, Kanada
Ammatti:  kirjailija, runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  Fantasia, Science fiction
Esikoisteos:  The King's Peace
Pääteokset:  Tooth and Claw Ha'penny Lifelode Among Others
Aiheesta muualla
www.jowaltonbooks.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jo Walton (s. 1. joulukuuta 1964) on Walesissa syntynyt, Kanadassa asuva fantasia- ja science fiction -kirjailija ja runoilija.
Lapsuus ja nuoruus

Walton syntyi Aberdaressa, Walesissa. Yliopiston hän kävi Lancasterissa, Englannissa, jonka jälkeen hän asui hetken Lontoossa sekä uudemmin Lancasterissa. Vuonna 2002 Walton muutti Kanadaan, jossa hän nykyisin asuu Montrealissa, Quebecissa.
Ura

Walton on harrastanut kirjoittamista 13-vuotiaasta. Hän on ollut osallisena muutamien roolipeliaiheisten lehtien, kuten Pyramidin, kirjoittamisessa. Ensimmäinen romaani, The King's Peace, julkaistiin vuonna 2000. Hän voitti parhaan romaanin World fantasy -palkinnon romaanillaan Tooth and Claw vuonna 2004. Romaani Ha'penny sai jaetun Prometheus-palkinnon vuonna 2008 ja romaani Lifelode voitti vuoden 2010 Mythopoeic Awardin. Among Others sai parhaan romaanin Nebula-palkinnon 2011 ja vuonna 2012 parhaan romaanin Hugo-palkinnon.
Tuotanto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Romaanit The King's Peace (2000)  The King's Name (2001)  The Prize in the Game (2002)  Tooth and Claw (2003)  Farthing (2006  Ha'Penny (2007)  Half a Crown (2008)  Lifelode (2009)  Among Others (2011)  My Real Children (2014)  The Just City (2015)  The Philosopher Kings (2015)  Necessity (Julkaistaan heinäkuussa 2016)  |  Runokokoelmat Muses and Lurkers (2001)  Sibyls and Spaceships (2009)  Rivers and Robots in The Helix and the Hard Road (2013)  |  Muut What Makes This Book So Great (2014)  |
Aiheesta muualla

Jo Waltonin viralliset kotisivut
Jussi Hautamäki

Jussi Hautamäki
Jussi Heikki Hautamäki (s. 20. huhtikuuta 1979 Oulu) on suomalainen mäkihyppääjä, joka edusti urallaan Puijon Hiihtoseuraa. Hän oli useita vuosia mukana Suomen mäkimaajoukkueessa. Hautamäki osallistui urallaan 161 maailmancupin osakilpailuun. Hän edusti Suomea Oberstdorfin MM-kilpailuissa vuonna 2005. Hän oli normaalimäen kilpailussa 15:s ja oli mukana normaalimäen joukkuekilpailussa, jossa Suomi sijoittui neljänneksi.
Maailmancupin osakilpailussa Hautamäen paras sijoitus on kolmas Sapporosta 27. tammikuuta 2001. Continental Cupissa hänellä on kaksi voittoa ja yhteensä kuusi palkintopallisijaa.
Yksityiselämä

Jussi Hautamäen veli Matti Hautamäki on myös tunnettu mäkihyppääjä. Jussi Hautamäki on naimisissa ja hänellä on lapsia. Hän soittaa bassokitaraa The Kroisos -bändissä yhdessä kolmen muun uransa päättäneen mäkihyppääjän kanssa.
Aiheesta muualla

The Kroisosin kotisivut[vanhentunut linkki]
Julie Blakstad

Julie Blakstad vuonna 2021.
Julie Blakstad (s. 27. elokuuta 2001) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Norjan naisten maajoukkueessa maaliskuun 2024 loppuun mennessä 30 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia, syyskuussa 2021 kotiottelussa Armeniaa ja vierasottelussa Kosovoa vastaan sekä heinäkuussa 2022 EM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Pohjois-Irlantia vastaan. Hän pelasi EM-kilpailuissa avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua. MM-kilpailuissa 2023 hän pelasi avauskokoonpanossa 56 minuuttia ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Uutta-Seelantia vastaan.
Blakstad on edustanut kotimaassaan Ottestadia, Fartia ja Rosenborgia. Tammikuussa 2022 hän siirtyi englantilaisseura Manchester Cityyn, jossa hän pelasi kolmella kaudella yhteensä 21 Superliigan ottelua ja teki niissä kolme maalia. Maalis-kesäkuussa 2023 hän pelasi lainasopimuksella ruotsalaisseura Häckenissä. Tammikuussa 2024 hän siirtyi ruotsalaiseen Hammarbyhyn.
Juha Hostikka

Juha Hostikka
Juha "Hosse" Antero Hostikka (s. 9. syyskuuta 1971 Helsinki) on suomalainen tenori ja Dallapé-orkesterin johtaja. Hän on vieraillut Suomen Kansallisoopperan produktioissa vuodesta 1999 lähtien.
Hostikka on laulanut tenorirooleja Kansallisoopperassa muun muassa Mozartin Taikahuilussa, Bizét’n Carmenissa, Tauno Pylkkäsen Sudenmorsiamessa, Philip Glassin Rangaistussiirtolassa, Sallisen Punaisessa viivassa ja Puccinin Gianni Schicchissä. Sinfonia Lahden kanssa Hostikka on ollut mukana muun muassa Chess-musikaalin konserttiversiossa ja Sibeliuksen Myrskyn solistina Lontoon Proms-festivaaleilla. Elokuussa 2013 Hostikka esiintyi Turun musiikkijuhlilla Leonard Bernsteinin pienoisoopperassa Tahitilla tuulee.
Vuodesta 2009 Hostikka on toiminut 1920-luvulla aloittaneen Dallapé-orkesterin johtajana. Dallapen 2011 levyttämä Toivo Kärjen 1939 säveltämä, Vexi Salmen paljon myöhemmin nimeämä ja sanoittama foxtrot ”Iltayö” nousi Radio Suomen soittolistan kärkeen ja kesällä 2013 ilmestynyt ”Bimbambulla” toiseksi.
Juha Hostikka voitti tenniksen nelinpelin Suomen mestaruuden Saku Timosen kanssa sisäkentällä vuonna 1994.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juha Hostikka Wikimedia Commonsissa
Juha Lehtonen

Juha Lehtonen (30. huhtikuuta 1956 Kauhava – 8. joulukuuta 2012 Naantali) oli suomalainen merikapteeni ja kirjailija.
Lehtonen valmistui Merisotakoulusta vuonna 1979 ja lähti Kalifornian yliopiston Velero-alukselle merentutkimus- ja vedenalaistehtäviin. Hän palasi Suomeen vuonna 1984. Lehtonen johti off-shore-alusten ja sukellusveneiden valmistusta Laivateollisuus Oy:ssä ja ISD Oy:ssä. Vuodesta 1995 hän toimi päällikkönä monitoimimurtajilla Itämerellä ja off-shore-erikoisaluksilla Pohjanmeren, Etelä-Amerikan ja Afrikan öljykentillä. Hän oli työssään erikoistunut syvällä tapahtuviin vedenalaisiin tutkimus‑, rakennus‑ ja pelastustehtäviin.
Lehtonen kirjoitti neljä kirjaa ja lukuisia artikkeleita. Lehtosen käsikirjoittama kolmiosainen kuunnelmasarja Atlantic Unicorn voitti vuoden 2004 radion fiktiosarjan KOURA‑palkinnon.
Teokset

Kuunari Orionin haaksirikko (W+G, 1982)
Atlantic Unicorn (Tammi, 2002)
Ristiaallokossa - Kertomuksia meriltä (Teos, 2004)
Pärskeitä - Kertomuksia pääkallolippujen varjosta (Teos, 2006)
Aiheesta muualla

Aitio, Tommi: Kaskuja ja lastuja käytännön miehistä. Juha Lehtonen on kuin kotoinen Jacques Cousteau HS.fi. 8.8.2006.
Kaarlo Edvard Koiso

Kaarlo Edvard Koiso (19. tammikuuta 1894 – 14. joulukuuta 1932 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut kauppias.
Koiso valmistui rakennusmestariksi ja työskenteli sitten lyhyen aikaa rakennusalalla. Vuonna 1916 hän perusti Tampereelle lasi- ja posliinitavaroiden kaupan, joka laajeni 1930-luvulla merkittävimmäksi alallaan Tampereella.
Koison liike Toiminimi K. Edv. Koiso sijaitsi Itämaisessa kylmässä hallissa Aleksis Kiven katu 26:ssa. Myöhemmin Lasi-Koison nimellä tunnettu liike siirtyi Hämeenpuisto 27:een. Talous- ja lahjatavaroiden erikoisliike Lasi-Koiso toimi siellä vuoteen 2011 saakka, jolloin se teki konkurssin.
Koiso kuoli 38-vuotiaana joulukuussa 1932. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.
Juan Foyth

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Juan Foyth vuonna 2017. |  Juan Foyth vuonna 2017. |  Juan Foyth vuonna 2017. |  |
Maa:   Argentiina
Miesten jalkapallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Qatar 2022 |  |  |
Juan Marcos Foyth (s. 12. tammikuuta 1998 La Plata) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pituudeltaan 187-senttimetrinen. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Englannin ja Espanjan pääsarjoissa. Hän voitti Argentiinan maajoukkueessa maailmanmestaruuden vuonna 2022.
Seurajoukkueura

Foyth aloitti pääsarjauransa Argentiinassa maaliskuussa 2017 Estudiantesin joukkueessa. Hän siirtyi kesällä 2017 Englantiin Tottenham Hotspurin joukkueeseen, jossa hän pelasi kausina 2018–2020 yhteensä 16 valioliigaottelua ja teki niissä yhden maalin, marraskuussa 2018 vierasottelussa Crystal Palacea vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua, joista ensimmäisen joulukuussa 2017.
Foyth siirtyi lokakuussa 2020 lainalle espanjalaisseura Villarrealiin, joka kesällä 2021 lunasti hänet omistukseensa. Foyth pelasi La Ligassa lainakaudellaan 16 ottelua ja seuraavalla kaudella 25 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, toukokuussa vierasottelussa Rayo Vallecanoa vastaan. Villarreal voitti kaudella 2020–2021 Eurooppa-liigan mestaruuden, ja Foyth pelasi 12 ottelua, joista ensimmäisessä Sivassporia vastaan hän teki maalin. Loppuottelussa Manchester Unitedia vastaan hän pelasi 88 minuuttia. Kaudella 2021–2022 Foyth pelasi Mestarien liigassa kymmenen ottelua Villarrealin edetessä välieriin. Kaudella 2022–2023 Foyth oli pari kuukautta poissa kentiltä loukkaantumisen vuoksi ja on pelannut marraskuun loppuun mennessä neljä La Ligan ottelua.
Maajoukkueura

Foyth pelasi Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa 12 ottelua. Ikäluokan MM-kilpailuissa 2017 hän pelasi joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa täydet minuutit.
Foyth pelasi Argentiinan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2018 ystävyysottelussa Meksikoa vastaan. Vuoden 2019 Copa Américassa hän pelasi neljä ottelua päästyään kolmannessa alkulohko-ottelussa avauskokoonpanoon. Argentiina sijoittui turnauksessa kolmanneksi. MM-kilpailuissa 2022 hän pääsi muutamaksi minuutiksi vaihdosta kentälle välieräottelussa Kroatiaa vastaan Argentiinan johtaessa ottelua 3–0. Se jäi hänen ainoaksi esiintymisekseen kentällä tuossa Argentiinan mestaruuteen päättyneessä MM-turnauksessa. Foyth on jouluun 2022 mennessä pelannut 17 A-maaottelua, joissa hän on ollut 12 kertaa avauskokoonpanossa.
Jääjogurtti

Jääjogurttia kupissa.
Jääjogurtti on kylmässä säilytettävä jälkiruoka, joka tehdään jogurtista mutta joissakin tapauksissa myös muistakin maitotuotteista. Jääjogurtti ei sisällä yhtä paljon rasvaa kuin jäätelö, koska sen valmistukseen on käytetty maitoa kerman sijasta. Se eroaa maitojäätelöstä tai pehmojäätelöstä siinä, että sen valmistuksessa käytetään jogurttia pääainesosana.
Historia

Jääjogurtti tuli ensimmäisenä markkinoille New Englandin alueella Yhdysvaltain koillisosissa vuonna 1970, kun H.P. Hood myi sitä aluksi pehmojäätelönä. Vuonna 1978 Brigham's, bostonilainen jäätelö-, makeis- ja voileipäketju, kehitti ja toi markkinoille ensimmäisen pakatun jääjogurtin tuotenimellä Humpreez Yogart. Samoihin aikoihin Dannon kehitti oman "Danny"-nimisen jääjogurttituotteensa. Tuote koostui vadelmajogurtista tikun ympärillä, kuorrutettuna tummalla suklaalla. Kummankin yrityksen tuotteet oli alun perin tarkoitettu terveellisiksi vaihtoehdoiksi jäätelölle, mutta jotkut asiakkaat valittivat tarkoituksettoman happamasta mausta, ja niin valmistajat alkoivat lisätä resepteihinsä enemmän sokeria. Jääjogurtin suosio kääntyi nousuun 1980-luvulla yltäen 25 miljoonan dollarin myyntituloksiin vuonna 1986. 1990-luvun alussa jääjogurtti muodosti kymmenen prosenttia jääjälkiruokien markkinoista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jääjogurtti Wikimedia Commonsissa
Juha Vartola

Juha Veikko Vartola (10. maaliskuuta 1947 Rovaniemi – 30. maaliskuuta 2019 Tampere) oli suomalainen hallintotieteilijä ja professori. Hän oli Tampereen yliopiston julkishallinnon professori vuodesta 1980 ja tutki valtionhallinnon rakenteita ja yhteiskunnan byrokratisoitumista.
Julkaisut

Näkökulmia byrokratiaan Tampereen yliopisto 2004
Jääkiekon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut

| Jääkiekon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut |
| --- | --- |
Laji:  Jääkiekko
Maa(t):  Eurooppa
Perustettu:  1989
Lopetettu:  1996
Hallitseva mestari:   Ruotsi (1996)
Eniten mestaruuksia:   Suomi (4)
Jääkiekon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n järjestämä turnaus jota pelattiin viidesti vuosina 1989–1996. Euroopan-mestaruuskilpailuja ei pidetty samoina vuosina naisten maailmanmestaruuskilpailujen tai olympialaisten kanssa.
Suomi voitti neljä ensimmäistä turnausta ja Ruotsi viidennen.
Naisten EM-mitalitaulukko

| Vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Paikka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989 |  Suomi |  Ruotsi |  Länsi-Saksa |  Länsi-Saksa |
| 1991 |  Suomi |  Ruotsi |  Tanska |  Tšekkoslovakia |
| 1993 |  Suomi |  Ruotsi |  Norja |  Tanska |
| 1995 |  Suomi |  Ruotsi |  Sveitsi |  Latvia |
| 1996 |  Ruotsi |  Venäjä |  Suomi |  Venäjä |
Joni Jaako

Joni Jaako (s. 24. helmikuuta 1986) on ruotsalainen juoksija. Hän kilpailee keskimatkojen juoksussa ja pikajuoksussa. Jaako edustaa Finspångs AIK:ta.
Jaako sijoittui 4 × 400 metrin viestijuoksussa neljänneksi sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2006 Moskovassa. Barcelonan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2010 Jaako ei päässyt jatkoon alkueristä.. Ruotsin-mestaruuden Jaako on voittanut kaksi kertaa.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 m | 21,81 | Söderhamn | 14. elokuuta 2005 |
| 400 m | 47,04 | Kaunas | 21. heinäkuuta 2005 |
| 800 m | 1.47,01 | Sollentuna | 28. kesäkuuta 2011 |
| 1 500 m | 3.44,79 | Tukholma | 22. elokuuta 2013 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 m | 47,71 | Sätra | 26. helmikuuta 2006 |
| 800 m | 1.50,08 | Tukholma | 22. helmikuuta 2011 |
Lähde
Julie Biesmans

Julie Biesmans toukokuussa 2014.
Julie Biesmans (s. 4. toukokuuta 1994) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Belgian naisten maajoukkueessa 13. heinäkuuta 2022 mennessä 93 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Biesmans on edustanut kotimaassaan Standard Liègea, Englannissa Bristol Cityä ja vuodesta 2019 Alankomaissa PSV Eindhovenia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julie Biesmans Wikimedia Commonsissa
Belgian joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Odeurs |
2 Philtjens |
3 Jaques |
4 Coutereels |
5 Van De Putte |
6 De Caigny |
7 Van Gorp |
8 Onzia |
9 Wullaert |
10 Zeler |
11 Cayman |
12 Lemey |
13 Yuceil |
14 Vanmechelen |
15 Daniëls |
16 Van Den Abbeele |
17 Coryn |
18 De Neve |
19 Courtois |
20 Biesmans |
21 Evrard |
22 Deloose |
23 Van Wynendaele |
Valmentaja Serneels
Belgian joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Evrard |
2 Philtjens |
3 Van Kerkhoven |
4 Tysiak |
5 Wijnants |
6 De Caigny |
7 Eurlings |
8 Delacauw |
9 Wullaert |
10 Vanhaevermaet |
11 Cayman |
12 Lemey |
13 Dhont |
14 Vanmechelen |
15 Vangheluwe |
16 Minnaert |
17 Tison |
18 De Neve |
19 Kees |
20 Biesmans |
21 Lichtfus |
22 Deloose |
23 Missipo |
Valmentaja Serneels
Joni Heliskoski

Joni Heliskoski (s. 1972) on suomalainen juristi, joka toimii korkeimman hallinto-oikeuden oikeusneuvoksena. Hän on aiemmin toiminut virkamiehenä oikeusministeriössä ja ulkoministeriössä.
Elämä ja ura

Heliskoski suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1996 ja Doctor of Philosophy -tutkinnon Cambridgen yliopistossa Englannissa vuonna 2000. Hänen väitöskirjansa Mixed Agreements as a Technique for Organizing the International Relations of the European Community and Its Member States sai Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen parhaalle kansainvälisen oikeuden tai kansainvälisen yksityisoikeuden alaan kuuluvalle pohjoismaiselle tutkimukselle myöntämän K. G. Idmanin palkinnon. Heliskoski sai varatuomarin arvon vuonna 2002 auskuloituaan Helsingin käräjäoikeudessa. Vuonna 2002 Heliskoski sai myös Helsingin yliopiston kansainvälisen oikeuden dosentin arvon.
Heliskoski työskenteli oikeusministeriössä määräaikaisena lainsäädäntösihteerinä vuosina 2000–2001, määräaikaisena lainsäädäntöneuvostona vuosina 2002–2003 ja vakinaisena lainsäädäntöneuvoksena vuosina 2003–2007. Hän toimi myös valtioneuvoston kanslian määräaikaisena neuvottelevana virkamiehenä vuonna 2003 ja Suomen EU-edustuston erityisasiantuntijana vuosina 2006–2007. Heliskoski työskenteli ulkoministeriössä EU-tuomioistuinasioiden johtajana ja valtionasiamiehenä EU-tuomioistuimessa ensin määräaikaisesti vuosina 2007–2008, sitten sijaisena vuosina 2008–2012 ja lopulta vakinaisesti 2011–2019.
Heliskoski nimitettiin korkeimman hallinto-oikeuden määräaikaiseksi jäseneksi tammikuusta 2020 alkaen ja vakinaiseksi jäseneksi saman vuoden elokuusta alkaen.
Julkaisuja

Appel, Hans; Heliskoski, Joni: Kuluttajien maksuvaikeudet ja välttämättömyyspalvelut.  Helsinki:  Oikeuspoliittinen tutkimuslaitos, 1996.  ISBN 951-704-181-0.
Havaintoja säädösvalmistelusta ja EY-direktiiveistä.  Helsinki:  Oikeuspoliittinen tutkimuslaitos, 1997.  ISBN 951-704-199-3.
Mixed Agreements as a Technique for Organizing the International Relations of the European Community and Its Member States.  The Hague:  Kluwer, 2001.  ISBN 90-411-1713-X.
Haapea, Arto; Helander, Petri; Heliskoski, Joni; Tiilikainen, Teija: Euroopan perustuslaki.  Helsinki:  Edita, 2005.  ISBN 951-37-4052-8.
Jesse Anttila

| Jesse Anttila |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Suomi
Moottoriurheilija
Dunlop MSA Formula Ford Championship of Great Britain (Iso-Britannia)
Esikoiskausi:  2010
Nykyinen talli:  Ray Sport
Aikaisemmat sarjat
2009 2007–2009   2006 2004–2005 2002–2003 2000–2001:  Formula Ford Zetec (Suomi) KF3 (Suomi) WSK (Kansainvälinen) ICA jr (Suomi) Raket jr & Raket Mini (Suomi) Pikku-Mini (Suomi) Cadet (Suomi)
Palkinnot
2009 2007–2009:  Valittiin AKK:n valmennusryhmään Vuoden Kuljettaja (OFK 125)
Jesse Mikko Santeri Anttila (s. 21. kesäkuuta 1994 Oulu) on suomalainen autourheilija, joka kilpailee GT4 European Series sarjassa Nova Race srl tiimin kalustolla kaudella 2014.
Karting > Uran alku

Anttila aloitti karting-uransa vuonna 2000 Cadet-luokan autolla ja osallistui ensimmäiseen kilpailuunsa samana vuonna.
Ennen kartingia Anttila ehti harrastaa muun muassa jalkapalloilua, lumilautailua, jääkiekkoa sekä moottoriurheilua cross-mopolla. Kartingiin Anttila tutustuikin mopoharrastuksensa kautta, sillä eräänä ajokertana kempeleläinen pääsi kokeilemaan kilpa-autoa läheisellä karting-leirillä. Kokeilusta innostuneena Anttilat ostivat oman käytetyn Cadet-luokan karting-auton vuonna 2000.
Ensimmäisen kokeilunsa jälkeen Anttila kilpaili ensimmäistä kertaa karting-autolla jo viikon päästä alueellisissa leirikisoissa vain kuusivuotiaana.
Karting > Karting-menestys

Sittemmin Anttila on kilpaillut yhteensä yhdeksän vuotta eri karting-luokissa alueellisella, kansallisella sekä kansainvälisellä tasolla.
Kaksi ensimmäistä kilpakauttaan vuosina 2000–2001 Anttila kilpaili Cadet-luokassa. Vuodesta 2002 vuoteen 2003 kilpaura jatkui Pikku-Mini-luokassa, jossa Anttila saavutti Pohjois-Suomen aluemestaruuden jälkimmäisenä vuonna. Uran seuraava etappi oli Mini-luokassa, jossa saavutettiin yksi Pohjois-Suomen aluemestaruus. Mini-luokkien jälkeen edessä oli nousu Raket-tasolle, jossa vuonna 2006 Anttila kruunattiin jälleen Pohjois-Suomen aluemestariksi. Ennen siirtymistään KF3-luokkaan Anttila ehti kilpailla vielä ICA Junior -sarjassa.
Karting > Kohtala Sports

Kaudesta 2007 lähtien Jesse Anttila kilpaili Kohtala Sports -kilpatallin väreissä. Kohtala Sports toimii italialaisen Haase-runkotehtaan ja VKR-moottoritehtaan tehdastallina.
Kohtala Sportsin riveissä Anttila voitti kaudella 2008 KF3-luokan Suomen mestaruuden. Menestys jatkui myös kansainvälisissä kilpailuissa, kun Anttila sijoittui Monaco Kart Cupissa hienosti viidenneksi sekä WSK-sarjassa 10. sijalle. Kauteen mahtui myös Porin kevätpäräyksen voitto.
Karting-urallaan Anttila on valittu myös vuosina 2007 ja 2008 oman kotiseuransa OFK-125 menestyneimmäksi kuljettajaksi.
Formula > Kausi 2009

Kaudella 2009 Jesse Anttilan oli tarkoitus jatkaa karting-uraansa vielä ainakin vuodella Kohtala Sports -tiimin kalustolla. Anttilan mieli kuitenkin muuttui epäonnistuneen EM-finaalin myötä ja kempeleläinen päätti lopettaa karting-uransa. Edessä oli siirtyminen formulaluokkiin vasta 14-vuotiaana.
Aloitusluokakseen pikkuformuloissa Anttila valitsi Formula Ford –luokan, josta on vuosien saatossa noussut moottoriurheilun kirkkaimmalle huipulle useita tähtinimiä. Ayrton Sennan, Michael Schumacherin, Mika Häkkisen ja Mika Salon kaltaiset nimet ovat Anttilan tapaan siirtyneet karttingista suoraan Formula Ford –luokkiin.
Tallikseen Anttila valitsi maskulaisen Reima Södermanin luotsaaman Team Södermanin. Tallin kautta on vuosien saatossa siirtyneet korkeampiin luokkaan sellaisetkin kilpa-autoilulahjakkuudet kuin Mika Salo, Markus Niemelä ja Valle Mäkelä.
Hyppäys ei kuitenkaan ollut itsestäänselvyys, sillä Formula Fordien SM-sarja on Suomessa rajoitettu alle 15-vuotiailta. Ajonäytteen ja AKK:n erityisluvan turvin Anttila sai kuitenkin ajoluvan SM-kauden toiseen kilpailuun Alastaron moottoriradalla.
Kaudesta 2009 lähtien Jesse Anttila on kuulunut Autourheilun Kansallisen Keskusliiton AKK:n autourheilijoille tarkoitettuun valmennusryhmään. Valmennustoiminnan tarkoituksena on turvata suomalaisen autourheilun menestyksen perinteet, ja varmistaa, että kansainvälisestä kilpamenestyksestä saadaan nauttia myös tulevaisuudessa. AKK:n valmennusryhmä tarjoaa mahdollisuuden kokonaisvaltaiseen kehittymiseen autourheilijana .
Formula > Kausi 2010

Kaudella 2010 Jesse Anttila kilpailee Ison-Britannian Formula Ford -sarjassa Fluid Motorsportin tallissa . Fluid Motorsport on Van Diemen -kilpa-automerkin tehdastalli. Sarjaan sisältyy kymmenen kisaviikonloppua Isossa-Britanniassa ja Alankomaissa.
Ennen kauden alkua Anttila testasi talven aikana yhteensä kymmenen testipäivää Ison-Britannian radoilla. Sarjan ensimmäisissä yhteisissä testeissä Snettertonissa Anttila oli nopein jättäen taakseen muun muassa ennakkosuosikki Josh Hillin , joka on F1-mestareiden Damon Hillin poika ja Graham Hillin pojanpoika.
Formula > Kausi 2011

Kaudella 2011 Jesse Anttila vaihtoi tallia Ison-Britannian Formula Ford -sarjan sisällä . Toisella kilpailukaudellaan Anttila siirtyi Ray Sport -tiimiin, joka on samalla Ray-kilpa-automerkin tehdastalli.
Kauden 2011 alussa Anttila saavutti menestystä perinteikkäällä Silverstonen radalla ollen viides kauden toisessa osakilpailussa. Menestys jatkui toukokuussa Snettertonin radalla, jossa Anttila sijoittui yhdeksännessä osakilpailussa niin ikään viidenneksi. Kauden alkupuoliskolla kempeleläinen ylsi lähimmäksi palkintopallia kesäkuussa, kun Anttila sijoittui hienosti neljänneksi Brands Hatchin radalla.
Formula > Kausi 2012

Kaudella 2012 Jesse kilpaili kotimaisessa FinRace sarjassa voittaen Formula Fordin Suomen Juniorimestaruuden. Kauden jokaisessa kilpailussa Anttila oli kolmen parhaan joukossa ajaen useita paalupaikka-aikoja sekä kilpailuiden nopeimpia kierroksia.
Formula > Kausi 2013

Kaudella 2013 Anttila kilpaili jälleen Englannissa Protyre Formula Renault-sarjassa.
Formula > Kausi 2014

Kaudelle 2014 Anttilalla oli suunnitelmat pitkällä jatkaa Englannissa formulaluokissa. Alkukeväästä kuitenkin yhteensattumien summana Anttila päätyi testaamaan GT4-luokan kilpa-autoa Italiaan. Hyvin menneiden testien pohjalta Italialaistalli Nova Race srl kiinnostui nuoresta suomalaiskuljettajasta ja tarjosi Anttilalle mahdollisuutta ajaa tallin Ginetta G50-autolla Euroopan sarjan. Kausi alkaa Misanossa 10.-11. toukokuuta.
Yksityiselämä

Jesse Anttila asuu vanhempiensa, Jyrkin ja Tiinan, sekä sisarensa Hennan kanssa Kempeleessä. Anttila valmistui syksyllä 2013 autonasentajaksi Oulunseudun ammattiopistossa Kempeleen yksikössä.
Vapaa-ajalla Anttila harrastaa salibandya, laskettelua sekä kuntosalilla käyntiä.
Anttila testaamassa Formula Fordia Alastarolla kaudella 2009