stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Prix Versailles

Prix Versailles on sarja arkkitehtuurikilpailuja, joissa palkitaan maailman hienoimpia nykyhankkeita. Kilpailua on järjestetty vuodesta 2015 alkaen.
Prix Versailles'n maailmantuomariston tehtävänä on jakaa 24 maailmantitteliä eri kategorioiden, kuten lentoasemien, kampusten, matkustaja-asemien, urheilun, museoiden, kauppahallien, hotellien ja ravintoloiden, välillä. Valintaprosessissa korostetaan innovaatiota, luovuutta, paikallisen perinnön kunnioittamista, ekologista tehokkuutta sekä sosiaalisen vuorovaikutuksen ja osallistumisen arvoja, jotka ovat Yhdistyneiden Kansakuntien arvostamia. Virallinen luettelo noudattaa älykkään kestävyyden periaatteita ja ottaa huomioon hankkeiden ekologiset, sosiaaliset ja kulttuuriset vaikutukset.
Jokainen valittu kohde, jonka valinta perustuu huolelliseen mediatarkasteluun ja ehdotuspyyntöön, edustaa merkittävää arkkitehtuuria ja muotoilua Prix-alueilla, jotka kattavat kuusi maantieteellistä aluetta maailmanlaajuisesti: Afrikka ja Länsi-Aasia, Keski-Amerikka, Etelä-Amerikka ja Karibia, Pohjois-Amerikka, Keski-Aasia ja Koillis-Aasia, Etelä-Aasia ja Tyynenmeren alue sekä Eurooppa.
Vuonna 2022 Tampereen Kannen areena palkittiin Prix Versailles'n Sport-kategoriassa ”World’s Most Beautiful” -tunnustuksella ja Helsinki-Vantaan lentoaseman sisätilat palkittiin ”Special Price for Interior” -tunnustuksella.
Pikkuviidakkohaukka

| Pikkuviidakkohaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Buteoninae
Suku::  Viidakkohaukat Leucopternis
Laji::  semiplumbeus
Kaksiosainen nimi
 Leucopternis semiplumbeus  Lawrence, 1861 
Synonyymit
 Leucopternis semiplumbea 
Katso myös
   Pikkuviidakkohaukka Wikispeciesissä   Pikkuviidakkohaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkuviidakkohaukka (Leucopternis semiplumbeus) on haukkojen heimon viidakkohaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Hondurasissa ja Panamassa.
Leucopternis semiplumbeus (1869), Joseph Smit
Linnun populaatio on pienenemässä elinalueiden hävittämisen vuoksi, mutta se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi. Sen määräksi arvioidaan alle 10 000 yksilöä, jolloin aikuisia yksilöitä olisi alle 6 700. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset viljelmät ja hävitetyt metsät sekä alavat kosteat metsät.
Esihistoriallinen puisto

Esihistoriallinen puisto (Prehistoric park) on kuusiosainen dokumenttia jäljittelevä televisiosarja vuodelta 2006. Se kertoo seikkailija Nigel Marvenista, joka kerää aikaportin kautta matkustamalla esihistoriallisia sukupuuttoon kuolleita eläinlajeja, kuten dinosauruksia ja mammutteja, nykymaailmassa sijaitsevan ”Esihistorialliseen puistoon”.
Sarjan jaksot

Tyrannin paluu
Mammuttien mailla
Hirmulintu
Sapelihampaan pelastus
Ötökkäjahti
Superkroko
Päänäyttelijät

Nigel matkustaa joka jaksossa aikaportin kautta esihistorialliseen aikaan. Hän on suuri seikkailija ja dokumenttisarjan päätähti. Hänen ansiostaan esihistoriallisilla eläimillä on vielä toivoa päästä elämään pitkä ja onnellinen elämä.
Bob on Nigelin luotettava avustaja, eläinten hoitaja sekä päärakennusmies. Ilman häntä puistolla ei ole toivoakaan suurista, kunnollisista häkeistä ja ruokinnasta. Miehellä on todella hyvä huumorintaju.
Suzan on puiston eläinlääkäri. Hän hoitaa mielellään hirmuliskoja, jättimatelijoita ja huolehtii myös sapelihammaskissojen synnytyksestä ja eläinten mielentilasta.
Esihistoriallisen puiston eläimet

Tyrannosaurus
Ornithomimus
Triceratops
Mammutti
Elasmotherium
Microraptor
Titanosauria
Sapelihammaskissa
Hirmulintu (Phorusrhacid)
Meganeura
Arthropleura
Gigantoscorpio
Deinosuchus
Troodon
Aiheesta muualla

Esihistoriallinen puisto Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Arvosteluja ja perustietoa sarjasta[vanhentunut linkki]
Precision Strike Missile

| Precision Strike Missile |
| --- | --- |
 Koelaukaisu 10. joulukuuta 2019 White Sands Missile Rangessa
Tyyppi:  SRBM
Valmistushistoria
Suunnittelija:  Lockheed Martin
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Käyttöönotto:  2023
Ohjus
Kantomatka:  yli 500 km
Mitat
Pituus:  4 m
Halkaisija:  43 cm
Precision Strike Missile (PrSM) on yhdysvaltalainen lyhyen kantaman ballistinen ohjus, jota kehitetään MGM-140 ATACMSin korvaajaksi. Se voidaan laukaista M142 HIMARS ja M270 MLRS -ajoneuvoista.
Kehitys

Lockheed Martinin Precision Strike Missile voitti ATACMSit korvaavan kilpailutuksen, joka oli alkanut vuonna 2016. Uudistuksina PrSM tulee lentämään nopeammin ja kauemmaksi sekä olemaan kooltaan pienempi, jolloin niitä mahtuu kaksi yhteen MLRS:n ja HIMARSin käyttämään ohjuskasettiin. Aluksi ohjus voi osua maalla paikallaan pysyviin kohteisiin, mutta myöhemmin mahdollisesti myös liikkuviin maalla ja merellä.
8. joulukuuta 2023 Yhdysvaltain armeija kertoi saaneensa ensimmäiset ohjukset.
Käännös suomeksi
Puhetiedonhaku

Puhetiedonhaku (engl. Speech retrieval) on kyseessä, kun puhuttua luonnollista kieltä sisältävistä sähköisistä arkistoista haetaan dokumentteja niiden puhutun sisällön perusteella.  Puhetiedonhaun tavoitteena on saattaa puheena tallennettu tieto ihmisten käytettäväksi.
Puhe on aikasidonnainen tapa välittää informaatiota. Puhetta ei esimerkiksi voi silmäillä läpi niin kuin painettua tekstiä, vaan puheen ymmärtäminen edellyttää, että sitä kuunnellaan suunnilleen samalla nopeudella kuin se on tuotettu. Siksi puheen muodossa olevan tiedonhakuun keskittyvien järjestelmien kehittäminen on tärkeää. 
Puhehakuun on kaksi päälähestymistapaa: jatkuva puheentunnistus ja pienempien yksikköjen tunnistus. Ensimmäisessä tavassa voidaan tunnistaa luonnollinen puhe kirjoitetun kielen sanoiksi käyttäen jatkuvan puheen puheentunnistinta. Toinen lähestymistapa perustuu puolestaan sanaa pienempien yksikköjen tunnistamiseen, esimerkiksi foneemien tunnistamiseen.
Eden Alene

| Eden Alene |
| --- | --- |
 Eden Alene maaliskuussa 2020.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. toukokuuta 2000 (ikä 24) Jerusalem, Israel
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Laulukielet:  englanti, heprea, amhara
Aktiivisena:  2017–
Tyylilajit:  R&B, soul, pop
Levy-yhtiöt:  AM Productions
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Eden Alene (hepr. ‏עדן אלנה‎, amharaksi ኤደን አለነ, s. 7. toukokuuta 2000 Jerusalem, Israel), on israelilainen laulaja, taustaltaan etiopianjuutalainen. Alenen oli tarkoitus edustaa Israelia kappaleella "Feker libi" vuoden 2020 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa voitettuaan maan euroviisukarsinnan HaKokhav HaBan. Vuoden 2020 Euroviisut kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi, ja Alene valittiin Israelin edustajaksi vuoden 2021 kilpailuun, tällä kertaa kappaleella "Set Me Free".
Nuoruus

Alene syntyi 7. toukokuuta 2000 etiopianjuutalaisille vanhemmille Katamonin alueella Jerusalemissa. Alenen vanhemmat muuttivat Israeliin Etiopian alijan aikaan. Kaksivuotiaana Alenen vanhemmat erosivat, eikä hän ole ollut yhteydessä isäänsä siitä lähtien.
Alene opiskeli uskontopainotteisissa kouluissa, minkä jälkeen hän jatkoi opiskelua Hebrew University Secondary School -koulussa. Vuonna 2018 Alenen täytyi suorittaa asepalvelus, jonka hän suoritti osana sotilassoittokuntaa.
Ura

Lokakuussa 2017 Alene osallistui The Voice of Israel -kilpailun kolmannelle tuotantokaudelle. Hän koe-esiintyi Demi Lovaton kappaleella "Stone Cold". Tammikuussa 2018 pidetyssä finaalissa hän voitti kilpailun.
Huhtikuussa 2018 hän esitti Arkadi Duchin kappaleen Israelin vuotuisessa soihtujen sytytysseremoniassa, joka avasi Israelin valtion perustamisen 70. vuosipäivän juhlat. Joulukuussa 2018 hän julkaisi debyyttisinglensä nimeltä "Better". Vuonna 2019 hän osallistui israelilaiseen tuotantoon musikaalista Little Shop of Horrors.
Maaliskuussa 2019 Alene julkaisi toisen singlensä "When It Comes to You", jonka oli tuottanut amerikkalainen tuottaja Julian Bunetta.
Ura > Eurovision laulukilpailu 2020

Vuonna 2019 Alene osallistui Israelin artistin euroviisukarsintana toimivaan Rising Star -kilpailuun (hepreaksi HaKokhav HaBa). 4. helmikuuta 2020 pidetyssä finaalissa hän voitti kilpailun. Kilpailun voittajana hänen oli tarkoitus edustaa Israelia Alankomaiden Rotterdamissa järjestettävässä vuoden 2020 Eurovision laulukilpailussa. Alenelle järjestettiin myös erillinen edustuskappaleen karsinta. Karsinnassa kilpailivat neljä kappaletta: "Savior in The Sound", "Roots", "Rakata", ja "Feker libi". 3. maaliskuuta 2020 pidetyssä finaalissa Alenen edustuskappaleeksi valittiin "Feker libi". 18. maaliskuuta 2020 kuitenkin ilmoitettiin, että vuoden 2020 Eurovision laulukilpailu oli peruttu koronaviruspandemian vuoksi.
Ura > Eurovision laulukilpailu 2021

22. maaliskuuta 2020 ilmoitettiin, että Eden Alene oli valittu maan edustajaksi vuoden 2021 Eurovision laulukilpailuun. Tammikuussa 2021 hän esitti kolme kappaletta, joista yksi valittaisiin hänen kilpailukappaleekseen. Nämä kappaleet olivat: "Ue La La", "La La Love" ja "Set Me Free". 25. tammikuuta 2021 ilmoitettiin, että "Set Me Free" oli valittu Alenen edustuskappaleeksi. Alene kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa ja pääsi finaaliin. Finaalissa hän saavutti 17. sijan, jossa hän sai 93 pistettä.
Diskografia > EP-levyt

| Nimi | Yksityiskohdat |
| --- | --- |
HaShir HaBa L'Eurovizion:  Julkaistu: 27.2.2020  Levy-yhtiö: AM Productions, Tedy Productions  Formaatti: Streaming, digital download
Diskografia > Singlet

| Nimi | Vuosi | Listasijoitukset> ISR  | Albumi |
| --- | --- | --- | --- |
| "Better" | 2018 | 10 | Albumittomat singlet |
| "Save Your Kisses for Me" (Cover) | 2019 | — | Albumittomat singlet |
| "When It Comes to You" | 2019 | — | Albumittomat singlet |
| "Roots" | 2020 | — | HaShir HaBa L'Eurovizion |
| "Rakata" | 2020 | — | HaShir HaBa L'Eurovizion |
| "Savior in the Sound" | 2020 | — | HaShir HaBa L'Eurovizion |
| "Feker libi" | 2020 | 3 | HaShir HaBa L'Eurovizion |
| "Ma Ata Over" | 2020 | — | Albumittomat singlet |
| "Ue La La" | 2021 | — | Albumittomat singlet |
| "Set Me Free" | 2021 | — | Albumittomat singlet |
| "La La Love" | 2021 | — | Albumittomat singlet |
Käännös suomeksi
Pontuksen koulu

| Pontuksen koulu |
| --- | --- |
 Pontuksen koulun etupihaa syyskuussa 2017.
Sijainti:  Mälkiä, Lappeenranta
Tyyppi:  peruskoulu
Perustettu:  2017
Luokat:  päiväkoti, esiopetus, luokat 1–6
Verkkosivut
Pontuksen koulu on peruskoulu, joka sijaitsee Lappeenrannassa Mälkiän kaupunginosassa, noin kahdeksan kilometriä keskustasta. Koulu on otettu käyttöön syksyllä 2017. Kanavansuun, Mustolan, Muukonniemen ja Partalan koulujen toiminta siirtyi tuollon Pontuksen kouluun. Samoissa tiloissa toimivat myös päiväkoti sekä Lappeenrannan kaupunginkirjaston Pontuksen toimipiste.
Erkki Kangasniemi

Erkki Kangasniemi (s. 1. lokakuuta 1945 Asikkala) on Opetusalan Ammattijärjestön OAJ:n entinen puheenjohtaja. Hän toimi tehtävässä vuosina 1991–2010. Kangasniemi on koulutukseltaan voimistelunopettaja ja arvonimeltään kouluneuvos.
Luottamustoimet

AKAVA:n 1. varapuheenjohtaja 1991–2011
Työeläkeyhtiö Varman hallituksen jäsen 1996-2010
Helsingin Op Pankki Oyj:n (ent. Okopankki Oyj) hallintoneuvoston jäsen 1995–2011
Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestö JUKO ry:n puheenjohtaja 1995–2010
Keskinäisen Vakuutusyhtiön Kalevan hallintoneuvoston varapuheenjohtaja 2003–, puheenjohtaja 2010-
Kunnallisen työmarkkinalaitoksen pääneuvotteluryhmän jäsen 1984–2010
Käpylän Hotelli Oy:n puheenjohtaja 1993–2010
Nordiska Lärarorganisationers Samråd NLS:n hallituksen jäsen 1991–, puheenjohtaja 1994, 1999, 2004
Tiedekeskus Heurekan valtuuskunnan jäsen 1991–
Valtion työmarkkinalaitoksen koordinaatiotyöryhmän jäsen 1991–1995
VVO-yhtymän hallituksen jäsen 1996–2011
Aiheesta muualla

Erkki Kangasniemi OAJ:n sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Erkki Kangasniemi jatkaa OAJ:n puheenjohtajana.[vanhentunut linkki] Turun Sanomat 17.5.2002.
Emil Stjernvall-Walleen

Emil Stjernvall-Walleen 1870-luvun lopulla.
Carl Emil Knut Stjernvall-Walleen (vuoteen 1854 Stjernvall; 16. marraskuuta 1806 Pori – 14. lokakuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, upseeri ja virkamies, joka toimi Pietarissa Suomen ministerivaltiosihteerin apulaisena vuosina 1857–1876 ja ministerivaltiosihteerinä vuosina 1876–1881. Yhdessä edeltäjänsä Alexander Armfeltin kanssa hän ajoi läpi monia Suomen suuriruhtinaskuntaa koskeneita uudistuksia.
Elämänvaiheet > Perhetausta

Stjernvall-Walleen kuului suomalaiseen Stjernvallin aatelissukuun. Hänen isänsä oli Ruotsin armeijassa everstiluutnanttina palvellut ja vuonna 1812 Viipurin läänin ensimmäiseksi maaherraksi nimitetty Carl Johan Stjernvall. Hänen äitinsä oli Eva Gustava von Willebrand ja äidinisä Turun ja Porin läänin maaherra Ernst Gustaf von Willebrand. Myös setä Gustaf Fredrik Stjernvall oli maaherra, Uudenmaan läänissä. Stjernvallin isä kuoli vuonna 1815, ja seuraavana vuonna äiti meni naimisiin Viipurin läänin uuden maaherran Carl Johan Walleenin kanssa. Kun Walleen vanhoilla päivillään vuonna 1854 korotettiin vapaaherraksi, hän adoptoi virallisesti Stjernvallin, joka tällöin otti nimekseen Stjernvall-Walleen ja peri isäpuolensa korkeamman aatelisarvon. Stjernvall-Walleenin siskoja olivat Aurora Karamzin ja Emilie Musin-Puškin, jotka avioituivat venäläisten ylimysten kanssa.
Elämänvaiheet > Varhaisempi ura

Isäpuoli Walleen arvioi Stjernvallin olevan älyltään keskinkertainen ja että hänen suurin vahvuutensa oli miellyttävä luonne. Stjernvall pääsi vuonna 1823 ylioppilaaksi ja opiskeli kaksi vuotta Turun akatemiassa. Sen jälkeen hän päätti ryhtyä sotilasuralle. Hänet otettiin vuonna 1825 alivänrikkinä Lappeenrannan jalkaväkirykmenttiin ja hän yleni siellä 1826 portepeevänrikiksi ja 1828 vänrikiksi. Vuonna 1829 Stjernvall siirrettiin Kaukaasiaan Tiflisin jalkaväkirykmenttiin, jossa hän palveli kaksi vuotta. Hän osallistui vuonna 1829 Turkkia vastaan käydyn sodan taisteluihin ja vuonna 1830 sotaretkeen Kaukasuksella. Vuoden 1829 sotaretkellä hän kunnostautui Bayburtin linnakkeen valtauksessa. Vuonna 1831 Stjernvall siirrettiin Henkikaartin Paavalin rykmenttiin, jossa hän sai 1834 aliluutnantin arvon. Vuonna 1836 hänet komennettiin henkikaartin junkkarikouluun, mutta hän erosi vielä samana vuonna armeijasta.
Stjernvallin urakehitystä avittivat osin hänen isänsä saavutukset, mutta erityisesti hänen siskonsa Auroran suhdeverkostot Pietarissa. Stjernvall luopui sotilasurastaan samana vuonna kun Aurora nai hovijahtimestari Pavel Demidovin, sillä tämä avioliitto avasi koko perheelle uusia mahdollisuuksia. Stjernvall aloitti virkauransa Suomen valtiosihteerinvirastossa Pietarissa tullessaan vuonna 1837 ministerivaltiosihteeri Robert Henrik Rehbinderin erityistehtäviin. Vuonna 1841 hän siirtyi Helsingin yliopiston kanslerin erityistehtäviin ja oli vuosina 1844–1855 kanslerinsihteerinä. Yliopiston kanslerina oli Venäjän kruununperijä, joten kanslerinsihteerinä Stjernvall pääsi luomaan luottamuksellisen suhteen suuriruhtinas Aleksandr Nikolajevitšiin, josta vuonna 1855 tuli keisari Aleksanteri II. Ystävyyssuhdetta vahvisti vielä se, että he olivat palvelleet samaan aikaan Paavalin rykmentissä. Stjernvallilla oli läheinen suhde myös ulkoministeri Aleksandr Gortšakoviin ja finanssiministeri Mihail Reuterniin. Krimin sodan alussa hän avusti Platon Rokassovskia Suomen puolustuksen järjestämisessä.
Stjernvall-Walleen oli vuosina 1846–1850 naimisissa pankkiirin tyttären Pauline Gasserin kanssa, mutta heidän avioliittonsa päättyi eroon. Heille ei syntynyt lapsia.
Elämänvaiheet > Ministerivaltiosihteerin apulaisena

Aleksanteri II:n noustua valtaistuimelle Stjernvall-Walleen nimitettiin ministerivaltiosihteerin apulaiseksi vuonna 1857. Hänestä tuli ministerivaltiosihteeri Armfeltin luottomies ja hän tuki tätä valtataisteluissa useita kenraalikuvernöörejä vastaan. Hänen on sanottu olleen varovaisen Armfeltin vastakohta, uhkarohkea ja rämäpäinen. He kuitenkin muodostivat aikaansaavan työparin, sillä Stjernvall-Walleen usutti monesti harkitsevaisen Armfeltia rohkeampiin aloitteisiin. Stjernvall-Walleenin on arveltu ohjailleen Armfeltia muun muassa 1860-luvun kariutuneessa yrityksessä korvata Suomen Ruotsin-aikaiset perustuslait uudella hallitusmuodolla. Stjernvall-Walleen yritti toisinaan ohittaa kenraalikuvernöörin tai Venäjän ministerit esittelemällä asioita keisarille ennen kuin tämä oli ehtinyt kuulla näiden mielipidettä, mikä toisinaan johti siihen, että keisari joutui myöhemmin kiusallisesti perumaan jo tekemiään päätöksiä.
Monipuolisten suhteidensa avulla Stjernvall-Walleen kykeni ajamaan monia suomalaisten tavoittelemia liberaaleja uudistuksia keisari Aleksanteri II:n hallituskaudella. Pietarissa Stjernvall-Walleenin tärkeimpiin kontakteihin kuului senaattori Frans Olof af Brunér, Helsingissä J. V. Snellman, jota hän auttoi pääsemään senaattoriksi. Välillä hän tukeutui myös siskoonsa Aurora Karamziniin. Snellmanin avulla Stjernvall-Walleen vaikutti muun muassa vuoden 1863 kielireskriptin antamiseen ja vuoden 1865 rahareformiin, jolla Suomen markka irrotettiin ruplasta itsenäiseksi rahayksiköksi. Hän yritti myös hankkia säätyvaltiopäiville aloiteoikeutta.
Stjernvall-Walleen sai vuonna 1840 kamarijunkkarin, 1844 hovineuvoksen, 1848 kollegineuvoksen, 1851 valtioneuvoksen, 1854 todellisen valtioneuvoksen, 1861 salaneuvoksen, 1863 valtiosihteerin ja 1875 todellisen salaneuvoksen arvonimen. Hän oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsen vuodesta 1876.
Elämänvaiheet > Ministerivaltiosihteerinä

Stjernvall-Walleenin terveys horjui jo Armfeltin eläessä, mutta tämän kuoltua hänet kuitenkin nimitettiin vielä 69-vuotiaana ministerivaltiosihteeriksi. Hän oli Armfeltin tavoin keisarin henkilökohtaisena suosikkina vaikutusvaltaisempi kuin samaan aikaan Suomen kenraalikuvernöörinä toiminut Nikolai Adlerberg. Stjernvall-Walleenin läpiviemiä hankkeita olivat muun muassa Suomen asevelvollisen sotaväen perustaminen ja asettaminen Venäjän sotilaspiirijärjestelmän ulkopuolelle sekä Suomen markan sitominen kultakantaan vuonna 1878. Kummassakin tapauksessa Aleksanteri II pyörsi lopulta aiemman vastustavan kantansa. Vuoden 1878 asevelvollisuuslain kohdalla taipumaan joutui myös Venäjän sotaministeri Dmitri Miljutin, joka myöhemmin (perusteettomasti) väitti Stjernvall-Walleenin juonitelleen asiassa petollisesti. Stjernvall-Walleenin sairastelun vuoksi asevelvollisuuslain lopullisen esittelyn keisarille hoiti hänen apulaisensa Casimir Palmroth. Palmrothin kuoltua vuonna 1880 apulaiseksi tuli tammikuussa 1881 Theodor Bruun.
Ministerivaltiosihteerin virkaan oli aiemmin kuulunut myös Helsingin yliopiston kanslerin esittelijän tehtävä, mutta vuosina 1875–1881 se oli poikkeuksellisesti annettu Bernhard Indreniukselle. Aleksanteri II:n kuoltua ja Aleksanteri III:n noustua valtaistuimelle vuonna 1881 Stjernvall-Walleen oli muutaman kuukauden ajan yliopiston vt. kanslerina uuden kruununperijän Nikolai Aleksandrovitšin alaikäisyyden vuoksi kunnes vetäytyi eläkkeelle molemmista tehtävistä myöhemmin samana vuonna. Hän muutti viimeisiksi vuosikseen Helsinkiin, jossa asui siskonsa Auroran luona Hakasalmen huvilassa. Hän kuoli 83-vuotiaana vuonna 1890. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaan vanhalle alueelle perhehautaan, jossa lepäävät myös hänen äitinsä, isäpuolensa ja sisarensa Aurora.
Stjernvall-Walleen oli aatelissäädyn edustajana valtiopäivillä 1872, 1882 ja 1885.
Stjernvall-Walleenin jälkeenjääneitä papereita julkaistiin kokoelmana vuonna 1902.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emil Stjernvall-Walleen Wikimedia Commonsissa
Raimo Savolainen: Stjernvall-Walleen, Emil (ruotsiksi) Biografiskt lexikon för Finland (ruotsinnos Kansallisbiografian artikkelista)
Frederick Boland

Frederick H. Boland
Frederick Henry Boland (11. tammikuuta 1904 – 4. joulukuuta 1985) oli irlantilainen diplomaatti, joka toimi ensimmäisenä Irlannin suurlähettiläänä sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa että Yhdistyneissä Kansakunnissa. Boland oli naimisissa taidemaalari Frances Kellyn kanssa ja hänellä oli viisi lasta, mukaan lukien tyttärensä Eavan Boland, joka on Irlannin tunnetuimpia runoilijoita.
Varhainen elämä ja koulutus

Frederick Boland syntyi 11. tammikuuta 1904  32 Edenvale Roadilla, Ranelagh CharlotteN (o.s. Nolan Taylor) ja Henry Patrick Bolandin poikana. Vanhemmat  menivät naimisiin 5. syyskuuta 1900 Rathgarissa. Hänen isänsä syntyi Clonmelissa, kun hänen äitinsä syntyi Dublinissa. 
.Hänet koulutettiin Clongowes Wood College -yliopistossa, St Olave -oppilaitoksessa, Trinity Collegessa ja King's Innsissa Dublinissa, jossa hän suoritti B.A. ja LL.B. tutkinnot. Hän meni naimisiin maalari Frances Kellyn kanssa 11. helmikuuta 1935 Pyhän Mikaelin kirkossa, Dún Laoghairessa. Hän  suoritti tutkinnon  klassikasta Trinityssä. Hän suoritti myös tutkinnon Harvardissa, Chicagossa Pohjois-Carolina-yliopistossa Chapel Hillissä vuosina 1926-1928 Rockefeller-stipendinä. Hän sai kunnia lakitutkinnon Dublinin yliopistosta.
Ura

Boland oli ulkoasiainministeriön apulaisministeri 1939–1946, ennen kuin hänestä tuli ministeri, jota virkaa hän piti vuoteen 1950 saakka. Tässä tehtävässä hän johti neuvotteluja vuonna 1949, mikä muutti Irlannin aseman Kansainyhteisön jäsenestä tasavallaksi. Hän yksityisesti kritisoi tapaa, jolla Taoiseach, John A. Costello hoiti asian, sanoen, että "hänellä on yhtä paljon käsitystä diplomatiasta kuin minulla on astrologiasta."
Hän toimi ensimmäisenä Irlannin suurlähettiläänä Lontoossa vuodesta 1950 vuoteen 1956, johtuen enimmäkseen siitä, ettei hän kyennyt yhteistyöhön vuosien 1948–1951 ulkoministerin Sean MacBriden kanssa. Vuonna 1956 hänestä tuli Irlannin suurlähettiläs Yhdistyneissä Kansakunnissa. Boland oli Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtaja 12. lokakuuta 1960, kun Nikita Hruštšov otti kenkänsä jalasta ja pisti sen pöydälle.
Sitten Boland toimi Trinity Collegen Dublinin 21. kanslerina vuosina 1963–1982.
Piorun (ilmatorjuntaohjus)

| Piorun |
| --- | --- |

Tyyppi:  ilmatorjuntaohjus
Valmistushistoria
Valmistaja:  Mesko
Valmistusmaa:  Puola
Käyttöönotto:  2019 -
Ohjus
Massa:  19,5 kg laukaisuvalmiina
Kantomatka:  400–6 500 m
Laukaisualusta
Miehistö:  1
Käyttäjämaat:  Puola, Georgia, Liettua, Norja, Slovakia, Ukraina, Viro, Yhdysvallat
Piorun -ilmatorjuntaohjus on suunniteltu torjumaan kiinteäsiipisisiä lentokoneita, helikoptereita ja drooneja. Ohjukset valmistaa puolalainen Mesko. Ohjus on varustettu päivä- ja lämpötähtäimillä, jotka mahdollistavat ohjuksen käytön myös yöllä. Ohjuksen käyttökorkeus on 10–4000 metriä, lentomatka 400–6500 metriä, keskimääräinen lentonopeus 560 m/s ja paino 19,5 kg. Ohjus on käytössä Puolan asevoimilla. Ilmatorjuntaohjuksia on tilannut myös Georgia, Liettua, Norja., Slovakia, Ukraina, Viro ja Yhdysvallat.
Ukraina on käyttänyt menestyksekkäästi Piorun -ilmatorjuntaohjusta Ukrainan sodassa.
Piorun-NG on seuraavan sukupolven ilmatorjuntaohjus. Siitä on kehitetty aikaisemmista malleista saadun kokemusten perusteella. Piorun-NG esiteltiin yleisölle Puolan Kielcessä syyskuun 2023 alussa.
Kehitystyö

Puolan Skarżysko-Kamiennassa toimiva tehdas valmisti aluksi Neuvostoliiton Strela-2M- ja Strela-1-ohjuksia lisenssillä. Ennen Puolan kansantasavallan kaatumista valmistettin myös Neuvostoliiton Igla-ohjuksia. Tässä yhteydessä aloitettiin tutkimus- ja suunnittelutyö puolalaisen ilmatorjuntaohjuksen valmistamiseksi. Syntyi Grom-järjestelmä. Piorunin suunnittelutyö aloitettiin vuonna 2010. Grom-järjestelmät ja Piorun-ohjukset varustettiin turvajärjestelmällä, joka estää ohjusten ja laukaisuyksikön käytön ilman laukaisuavainta. Jos vihollinen saa ohjuksen ja laukaisuyksikön haltuunsa, se ei voi sitä käyttää ilman laukaisuavainta. Laukaisuavaimet säilytetään muualla. Ne jaetaan sotilaille vasta harjoitusammuntojen tai taistelun yhteydessä.
Grom -ilmatorjuntaohjus, joka on Piorun -ilmatorjuntaohjuksen edeltäjä.