Antiikin Kreikan kirjallisuus
Hellenistinen ja roomalainen aika > Filosofia

Hellenistiseltä ajalta on säilynyt vain vähän filosofisia teoksia, eivätkä ne ole olleet yhtä merkittäviä filosofian historiassa kuin klassisella kaudella eläneiden Platonin ja Aristoteleen teokset. Roomalaiselta ajalta tunnetaan enemmän teoksia.
Aristoteleen oppilaan Theofrastoksen teos Luonnonfilosofien käsityksistä (Fysikōn doksai), josta ainoastaan tutkielma Aisteista on säilynyt, on ensimmäinen varsinainen doksografia. Teos Luonteita on humoristinen kuvaus ihmisluonteista. Stoalaisen koulukunnan perustajan Zenonin teos Valtio on eräs tunnetuista kadonneista teoksista. Stoalaisilta säilyneisiin kreikankielisiin teoksiin lukeutuvat muun muassa Kleantheen Hymni Zeukselle, Epiktetoksen Käsikirja ja Keskusteluja sekä Marcus Aureliuksen teos Itselleni, joka oli kirjoitettu kreikaksi, vaikka kirjoittaja oli Rooman keisari. Stoalaisten tekstifragmenttien kokoelma Stoicorum veterum fragmenta sisältää paljon erityisesti Khrysippokselta säilyneitä katkelmia.
Epikurolaisen koulukunnan teoksista on säilynyt muun muassa joukko Epikuroksen kirjeitä sekä hänen Pääoppinsa. Kyynikot loivat kaksi lajityyppiä, diatribe-keskustelun sekä satiirin. Ensin mainitun lajityypin popularisoi Bion Borysthenesläinen, jälkimmäistä edusti puolestaan Menippos (tästä saivat alkunsa menippolaiset satiirit). Pyrrhonististä skeptisismiä edustanut Timon Fleiuslainen kirjoitti parodisen ja satiirisen teoksen Pilkkarunot (Silloi), ja saman koulukunnan Sekstos Empeirikos puolestaan Pyrrhonin opin yleisesityksen Pyrrhonismin pääpiirteet.
Filon Aleksandrialainen edusti keskiplatonismia, joka sai vaikutteita stoalaisuudesta ja pythagoralaisuudesta. Hänet tunnetaan erityisesti Septuagintan eli kreikankielisen Vanhan testamentin allegorisista tulkinnoista. Athenaioksen teos Deipnosofistai esittelee kirjoittajansa monipuolista oppineisuutta ja on merkittävä lähde muun muassa ajan ruokakulttuuriin sekä keski- ja uuteen komediaan. Plotinos oli myöhemmän keisariajan merkittävimpiä filosofeja. Hän muunsi Platonin ajatukset uudeksi oppisuunnaksi, jota kutsutaan uusplatonismiksi. Plotinoksen teos Enneadit vaikutti laajalti eurooppalaiseen ajatteluun 1600-luvulle saakka. 200-luvulla elänyt Diogenes Laertios kirjoitti teoksen Merkittävien filosofien elämät ja opit, joka on merkittävä antiikin filosofian lähdeteos.
Ajan ajattelussa näkyvät myös irrationaaliset piirteet. Artemidoros Daldislainen tunnetaan unien selityksistään teoksessa Oneirokritika (suom. nimellä Suuri unikirja). Uusplatonilainen Porfyrios kirjoitti muun muassa Plotinoksen ja Pythagoraan elämäkerrat, jotka esittävät näillä olleen yliluonnollisia kykyjä. Nykyisin Porfyrios tunnetaan erityisesti teoksestaan Eisagoge, joka oli johdanto Aristoteleen Kategorioihin. Samoin uusplatonilainen Iamblikhos kirjoitti Porfyrioksen teurgiaa koskevia näkemyksiä vastaan teoksen Egyptiläisistä mysteereistä (Theurgia). Vielä edellä mainittuja elämäkertoja enemmän yliluonnollisia piirteitä sisältävät Marinoksen kirjoittama Prokloksen elämäkerta ja erityisesti Filostratoksen kirjoittama Apollonios Tyanalaisen elämä.
300- ja 400-lukujen uusplatonilaiset filosofit olivat Porfyrioksen ja Iamblikhoksen uskollisia seuraajia. Näille uusplatonilaisille filosofia oli uskonnollista toimintaa, ja heidän teoksensa sisälsivät usein rukouksia. Filosofiset teokset ja niiden kommentaarit oli järjestetty lukujärjestykseksi, jonka tarkoituksena oli johdattaa sielu kohti jumalallista. Eräs merkittäviä teoksia oli Prokloksen Platonilainen teologia, joka teki Platonista teologin ja oppaan todellisiin mysteereihin.