stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Forest Silence

Forest silence on unkarilainen dark ambient / black metal -yhtye, jonka perusti Sear Bliss -yhtyeen kosketinsoittaja Winter  vuonna 1996. Yhtyeen musiikki on yhdistelmä dark ambient ja black metal -elementtejä.
Alkuvuosinaan yhtye soitti talviaiheista dark ambientia, mutta ensimmäisellä kokopitkällä albumilla, "Philosophy of Winterillä", kuullaan ambientin rinnalla myös black metallia.
Yhtyeen tuorein teos on kesällä 2010 julkaistu "Winter Ritual EP", joka sisältää myös uudelleenjulkaistuja kappaleita "The Third Winteriltä".
Nykyiset jäsenet

Winter – kaikki soittimet ja ohjelmoinnit
Sessiojäsenet

Zoltán Schönberger - rummut (levyllä "Philosophy of Winter")
Nagy András - kitara (levyillä "The Eternal Winter" ja "Philosophy of Winter")
Diskografia

The Third Winter - demokasetti, 1997
Winter Circle - demo-CD, 1999
The Eternal Winter - demo-CD, 2001
Philosophy of Winter - kokopitkä, 2008
Winter Ritual EP, 2010
Frank Tashlin

| Frank Tashlin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. helmikuuta 1913 Weehawken, New Jersey, Yhdysvallat
Kuollut: 5. toukokuuta 1972 (59 vuotta) Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  yhdysvaltalainen, animaattori
Puoliso:  Mary Costa 1953–1966
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Frank Tashlin (19. helmikuuta 1913 Weehawken, New Jersey, Yhdysvallat – 5. toukokuuta 1972 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, animaattori ja käsikirjoittaja.
Tashlin toimi 1930- ja 1940-luvuilla piirroselokuvien animaattorina ja myöhemmin ohjaajana ja tuottajana muun muassa RKO:lla ja Disneyllä. Van Boring -sarjakuvaa hän teki 1934–1936. Vuonna 1941 Tashlin ohjasi ensimmäisen Private Snafu -piirroselokuvan. 1940-luvun puolivälissä hän siirtyi radio- ja elokuvakäsikirjoittajaksi. Tuona aikana hän käsikirjoitti muun muassa Marx-komedian Sardiinimysteerio (1949).
Elokuvien ohjaamisen Tashlin aloitti 1950-luvun alussa. Hänen ohjaustöihinsä kuuluvat muun muassa Valkonaaman poika (1952), Minkäpä tyttö sille voi (1956) ja Huoleton härkätaistelija (1956).
Filmografia

The Private Navy of Sgt. O'Farrell 1968
Caprice – vaarallinen oikku 1967
Pitsipöksyagentti 1966
ABC-murhat 1965
Jerry kipusiskona 1964
Jerry, myyntipäällikön kauhu 1963
Luottomies liisterissä 1963
Rahaa kuin roskaa 1962
Vallaton vanhapoika 1962
Lumikki ja kolme veijaria 1961 (kreditoimaton)
Jerry tuhkimona 1960
Lainahöyhenissä 1959
Jerry kimonossa 1958
Jerry sai kolmoset 1958
Houkuttelevat huulet 1957
Huoleton härkätaistelija 1956
Minkäpä tyttö sille voi  1956
Luutnantti hameissa 1956
Vaarattomia vakoilijoita 1955
Susanna nukkui täällä 1954
Marry Me Again 1953
Valkonaaman poika 1952
Avioliitto vaarassa 1952
The Lemon Drop Kid 1951 (kreditoimaton)
Aiheesta muualla

michaelbarrier.com: Tashlinin haastattelu (englanniksi)
New York Times: Unmanly Men Meet Womanly Women: Frank Tashlin’s Satires Still Ring True (englanniksi)
Timonen, Lauri: ”Tashlin Story eli Bob & Doris & Jerry & Jayne & Anita… ja ne toiset”, Filmihullu 3/2015.
Huhtimittari

| Huhtimittari |
| --- | --- |
 koiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lovimittarit Ennominae
Suku::  Agriopis
Laji::  marginaria
Kaksiosainen nimi
 Agriopis marginaria  (Fabricius, 1776) 
Katso myös
   Huhtimittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huhtimittari (Agriopis marginaria) on harvinainen, varhain keväällä lentävä yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Sukupuolidimorfinen laji, jonka koiras on hentorakenteinen, harmaanruskea perhonen. Etusiivet ovat kellanharmaat ja ruskehtavien pisteiden kirjomat. Tyvipoikkiviiru ja sisempi poikkiviiru erottuvat heikosti. Ulompi poikkiviiru on selvä ja sen ulkopuolella on ruskeaa kehnää. Aivan siiven ulkoreunassa on hyvin erottuva mustien pisteiden rivi. Takasiivet ovat harmaanvalkoiset ja niissä näkyy himmeän poikkiviirun lisäksi keskitäplä ja musta pisterivi siiven reunassa. Siipiväli 32–37 mm.
Naaras on harmaa. Sen siivet ovat tynkämäiset, noin 5 mm pitkät ja selvästi poikkiraidalliset.
Samannäköisiä lajeja ovat myöhään syksyllä lentävät ruskamittari (Agriopis aurantiaria) sekä pakkasmittari (Erannis defoliaria).
Levinneisyys ja lentoaika

Eurooppalainen laji, jonka levinneisyys yltää idässä Uralille ja Kaukasukselle. Suomessa huhtimittari on varsin harvinainen ja se tunnetaan toistaiseksi vain muutamalta esiintymispaikalta etelärannikon tuntumassa. Laji on uusi tulokas, josta oli pitkään havaintoja vain yksittäisistä harhailijoista, kunnes 2000-luvun aikana se on selvästi vakiintunut. Perhosia lentää huhtikuun alusta toukokuun alkuun. Etelämpänä Euroopassa lentoaika on helmikuusta huhtikuulle.
Elinympäristö ja elintavat

Lehtolaji, joka elää Euroopassa tammi- ja pyökkimetsissä sekä puistoissa ja puutarhoissa. Suomen havainnot ovat tammea ja pähkinäpensasta kasvavista lehdoista, mutta lajia voisi kenties löytyä muunkinlaisista ympäristöistä. Laji on vaikeasti havaittava sillä koiraat tulevat huonosti valolle ja ovat lennossa varsin varhain keväällä. Naaraat oleilevat puiden ja pensaiden oksilla.
Laji talvehtii maassa kotelona, jonka sisälle on jo syksyllä kehittynyt kuoriutumisvalmis perhonen.
Ravintokasvi

Toukka elää monilla eri lehtipuilla.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Huhtimittari (Agriopis marginaria)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Vlindernet (hollanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Agriopis marginaria, the Dotted border (englanniksi)
GD-ROM

| GD-ROM |
| --- | --- |


Tyyppi:  optinen levy
Kehittäjä:  Yamaha
Käyttötarkoitus:  videopelien jakelu
GD-ROM (Gigabyte Disc Read Only Memory) on Segan käyttämä optinen levy, jota käytettiin Sega Dreamcast -konsolissa sekä Sega NAOMI -kolikkopelialustassa. GD-ROM on Yamahan kehittämä muoto.
GD-ROM pystyi tallentamaan yhden gigatavun verran tietoa kun taas standardi CD-ROM pystyi tallentamaan 650–700 megatavua tietoa.
NAOMI-alustalla optisen median sisältö ladattiin muistiin ja varsinainen asema menee odotustilaan: Segan tuotekehityksen mukaan tällä ratkaistiin jatkuvan päälle/pois syklien aiheuttama rasite sekä pölyn ja savun sieto käyttöpaikoissa kotikäyttöön verrattuna.
Sega lopetti GD-ROM -tuotannon helmikuussa 2007.
GDDR6

GDDR6 (Graphics Double Data Rate, version 6) SGRAM (Synchronous Graphics Random Access Memory) on muistityyppi, jonka standardin JEDEC julkaisi vuonna 2018.
Muistityyppi mahdollistaa suuremman tiedonsiirtonopeuden ja alhaisemman käyttöjännitteen. Piirien hinnan on sanottu olevan 70% korkeampi kuin edeltävissä muistityypeissä.
Edeltävät muistityypit ovat GDDR5 ja GDDR5X.
Forest of Equilibrium

| Forest of Equilibrium Cathedral |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1991, Workshop Studios, Redditch, Englanti
 Julkaistu: 1991
 Tuottaja(t): PBL
 Tyylilaji: Doom metal • death/doom
 Kesto: 54.09
 Levy-yhtiö: Earache
Cathedralin muut julkaisut
|   | Forest of Equilibrium 1991 | The Ethereal Mirror 1993 |
Forest of Equilibrium on doom metal -yhtye Cathedralin vuonna 1991 julkaistu debyyttialbumi. Albumia pidetään yhtenä tyylilajinsa klassikkoalbumina.
Kappaleet

Picture of Beauty & Innocence (Intro) / Comiserating the Celebration – 11.16
Ebony Tears – 7.46
Serpent Eve – 7.40
Soul Sacrifice – 2.54
A Funeral Request – 9.17
Equilibrium – 6.08
Reaching Happiness, Touching Pain – 9.08
Kokoonpano

Lee Dorrian – laulu
Garry Jennings –kitara
Adam Lehan – kitara
Mark Griffiths – bassokitara
Reverend Wolski – koskettimet
Helen Acreman – huilu
Mike Smail – rummut
Aiheesta muualla

Forest of Equilibrium Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Forest of Equilibrium Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
GDDR3

Qimonda 512-Mbit GDDR3
GDDR3 (Graphics Double Data Rate 3) on näytönohjaimille tarkoitettu muistiteknologia, jonka ovat kehittäneet ATI Technologies ja JEDEC. GDDR3 muistissa on paljon yhteistä GDDR2-muistin kanssa, mutta virrankulutus ja lämmöntuotto ovat alhaisempia. Sen myötä muistimodulit voidaan asettaa toimimaan suuremmilla kellotaajuuksilla ja jäähdytysratkaisuja yksinkertaistettua. GDDR3-muisteissa siirretään dataa neljä bittiä yhdellä kellojaksolla.
Vaikka ATI julkaisi muistit, ensimmäisenä GDDR3-muisteja käytettiin NVIDIA GeForce FX 5700 Ultra -näytönohjaimessa. Seuraava näytönohjain, jossa uutta muistityyppiä käytettiin, oli GeForce 6800 Ultra, missä sitä hyödynnettiin etenkin virrankulutuksen vähentämiseen. ATI käytti GDDR3-muistia Radeon X800 -näytönohjaimessa. GDDR3-muisteja käytetään myös PlayStation 3 ja Xbox 360 -pelikonsoleiden näytönohjaimissa.
Uudempi versio on GDDR5.
Fiat G.46

| Fiat G> 46 |
| --- | --- |

Tyyppi:  sotilaskoulukone
Alkuperämaa:   Italia
Itävallan ilmavoimien Fiat G.46.
Fiat G.46 on italialainen, yksimoottorinen ja -tasoinen kaksipaikkainen jatkokoulukone. Kone oli alatasoinen ja rakenteeltaan kokometallinen.
Giuseppe Gabriellin suunnitteleman koneen prototyypin ensilento lennettiin 25. kesäkuuta 1947. Koneen lento-ominaisuudet todettiin hyviksi, ja sillä voitiin lentää turvallisesti muun muassa taitolentoliikkeitä. Kone hyväksyttiin sarjatuotantoon ja sitä toimitettiin eri versioina Italian ilmavoimille noin 150 kappaletta ja lisäksi Itävaltaan, Argentiinaan ja Syyriaan yhteensä noin 70 kappaletta. Koneen tuotanto lopetettiin vuonna 1952.
Versiot

G.46B - prototyyppi
G.46-1B - 2-paikkainen, Alfa Romeo 115bis -moottori
G.46-2B - 2-paikkainen, de Havilland Gipsy Queen
G.46-3B - 2-paikkainen,Alfa Romeo 115ter
G.46-4B - 2-paikkainen, Alfa Romeo 115ter
G.46-5B - 2-paikkainen, suunnistusharjoituskoneen prototyyppi
G.46-3A - 2-paikkainen, Alfa Romeo 115ter
G.46-4A - 2-paikkainen, Alfa Romeo 115ter
Tekniset tiedot (G.46-4B)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2 (oppilas ja opettaja)
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&09.05000009,5 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&010.040000010,4 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.06500002,65 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&024.038000024,38 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02240.&&&&002 240 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&02860.&&&&002 860 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Alfa Romeo 115ter kuusisylinterinen käännetty rivimoottori; &&&&&&&&&&&&0160.&&&&00160 kW (&&&&&&&&&&&&0215.&&&&00215 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0312.&&&&00312 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&&0500.&&&&00500 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&06050.&&&&006 050 m
Aiheesta muualla

G.46 kunnostettavana (englanniksi)
Filosofia (albumi)

| Filosofia Esa Saarinen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1984
 Julkaistu: 1984
 Formaatti: LP, kasetti
 Tyylilaji: kevyt musiikki, spoken word
 Kesto: 43.04
 Levy-yhtiö: Vaaralliset levyt
Filosofia on filosofi Esa Saarisen musiikkialbumi vuodelta 1984. Saarisen mukaan hänen kiinnostuksensa musiikin tekemiseen heräsi M. A. Nummisen kanssa tehdyn Terässinfonia-kirjan julkistamistilaisuudessa, jossa hän räppäsi kirjan tekstejä yhtyeen säestyksellä.
Saarisen oli aluksi tarkoitus sanoittaa Ralf Örnin sävellyksiin, mutta Örn innostui hänen äänestään ja he tekivät yhteistyössä aluksi singlen "Poikarakkaus" ja myöhemmin albumin Filosofia. Vaikka kappale "Poikarakkaus" herätti huomiota ja kiitosta, albumi sai huonon vastaanoton, minkä vuoksi Saarinen ei jatkanut musiikin parissa.
Svart Records julkaisi levyn uudelleen vinyylinä kesäkuussa 2022 rajallisella 350 kappaleen painoksena.
Kappalelista

Filosofia – 3.12 (säv. Twiggy Oliver, san. Esa Saarinen, sov. Twiggy Oliver)
Tingi ja taivu – 3.39 (säv. Twiggy Oliver, san. Esa Saarinen, sov. Twiggy Oliver, Esa Saarinen, Kainkäärmeenpoika)
Karuselli – 4.04 (säv. Twiggy Oliver, san. Esa Saarinen, sov. Twiggy Oliver, Esa Saarinen, T. T. Oksala)
Pitkä ja kaunis ystävyys – 6.15 (säv. Kainkäärmeenpoika, san. Esa Saarinen, sov. Kainkäärmeenpoika, T. T. Oksala)
Kuohuviini – 3.26 (säv. Twiggy Oliver, san. Esa Saarinen, sov. Twiggy Oliver, Esa Saarinen)
Poikarakkaus – 4.15 (säv. Kainkäärmeenpoika, san. Esa Saarinen, sov. Kainkäärmeenpoika, Keimo Hirvonen, Esa Saarinen)
Paratiisi – 4.55 (säv. Kainkäärmeenpoika, san. Esa Saarinen, sov. Kainkäärmeenpoika, Pekka Hakala, Pekka Oinonen)
Rakkaani mennyt on menneeseen – 2.41 (säv. Twiggy Oliver, san. Esa Saarinen, sov. Twiggy Oliver, Kainkäärmeenpoika)
Ohuessa ilmanalassa – 10.45 (säv. Kainkäärmeenpoika, san. Esa Saarinen, sov. Kainkäärmeenpoika, T. T. Oksala)
Aiheesta muualla

Albumi kuunneltavissa Youtube-sivustolla
Fud Leclerc

| Fud Leclerc |
| --- | --- |
 Fud Leclerc Eurovision laulukilpailussa 1958
Henkilötiedot
Koko nimi:  Fernand Urbain Dominic Leclerc
Syntynyt: 1924 Montluçon, Auvergne, Ranska
Kuollut: 20. syyskuuta 2010 Ganshoren, Belgia
Kansalaisuus:  Belgia
Muusikko
Soittimet:  piano 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ferdinand Urbain Dominic "Fud" Leclerc (1924 Montluçon, Ranska – 20. syyskuuta 2010 Ganshoren, Belgia) oli belgialainen laulaja, pianisti, hanuristi ja lauluntekijä, joka tunnettiin Juliette Grécon pianistina. Leclerc edusti Belgiaa Eurovision laulukilpailussa neljästi ja on yksi vain viidestä artistista, jotka ovat kilpailleet Eurovision laulukilpailussa neljästi. Ensimmäistä kertaa Leclerc osallistui kilpailuun 1956 kappaleella "Messieurs les noyés de la Seine", jonka sijoitusta ei tiedetä, koska tuona vuonna vain voittaja julkaistiin. 1958 hän sijoittui kilpailussa viidenneksi kappaleella "Ma petite chatte", 1960 kuudenneksi kappaleella "Mon amour pour toi" ja 1962 jaetulle viimeiselle sijalle nollalla pisteellä kappaleella "Ton nom". "Ton nom" oli kaikkien aikojen ensimmäinen Eurovision laulukilpailussa esitetty nolla pistettä saanut kappale.
Laulajanuran jälkeen Leclerc toimi rakennusurakoitsijana. Hän kuoli 86-vuotiaana 20. syyskuuta 2010.
Fuego (Eléni Fouréiran kappale)

|  Fuego |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Eléni Fouréira
Levy-yhtiö:  Panik Records, AP Records
Kesto:  03:06
Tyylilaji:  pop
Julkaistu:  2. maaliskuuta 2018
Säveltäjä(t):  Álex Papakonstantínou Geraldo Sandell Viktor Svensson Anderz Wrethov Didrick
Sanoittaja(t):  Álex Papakonstantínou Geraldo Sandell Viktor Svensson Anderz Wrethov Didrick
Euroviisutiedot
Vuosi:  2018
Maa:  Kypros
Kieli:  englanti, espanja
Sijoitus:  2.
Pisteet:  436
Sijoitus semifinaalissa:  2.
Pisteet semifinaalissa:  262
Video:  videolinkki
Fuego on albanialais-kreikkalaisen laulajan Eléni Fouréiran esittämä kappale, jolla hän edusti Kyprosta vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa, Lissabonissa. Kappale pääsi finaaliin asti, jossa se sijoittui koko laulukilpailun toiselle sijalle.
Fouréira esittämässä kappalettaan Euroviisujen harjoituksissa.
Frank Ross

| Frank Ross> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Francis Joseph Ross, Jr.
Syntynyt: 12. elokuuta 1904 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 18. helmikuuta 1990 (85 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Ammatti:  elokuvatuottaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Francis Joseph Ross, Jr. (12. elokuuta 1904 Boston, Massachusetts – 18. helmikuuta 1990 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Hän valmistui Princetonin yliopistosta ja aloitti elokuvauransa näyttelijänä 1929. Myöhemmin hän siirtyi Hal Roachin palvelukseen tuottajaksi ja toimi muun muassa apulaistuottajana elokuvassa Hiiriä ja ihmisiä (1939). Ross sai yhdessä Mervyn LeRoyn kanssa Oscar-kunniapalkinnon lyhytelokuvasta The House I Live In vuonna 1945. Muihin Rossin tuottamiin elokuviin kuuluvat muun muassa Liekki ja nuoli (Flame and the Arrow (1950), Näin hänen kuolevan (The Robe, 1953) ja Gladiaattorit (Demetrius and the Gladiators, 1954). Rossin ensimmäinen avioliitto oli näyttelijä Jean Arthurin kanssa. Toinen aviopuoliso oli näyttelijä Joan Caulfield.
Giammateo Asola

Giammateo Asola (s. viimeistään 1532, Verona; k. 1. lokakuuta 1609, Venetsia) oli italialainen säveltäjä ja pappi. Hän sävelsi muun muassa messuja.
Asola syntyi Veronassa ja opiskeli siellä musiikkia Vincenzo Ruffon johdolla. Vuodesta 1546 lähtien hän opiskeli Algassa. Vuonna 1582 hän muutti Venetsiaan, jossa hän työskenteli elämänsä loppuun saakka. Asola tosin vieraili Veronassa vielä vuosina 1590-1591.
Filosofem

| Filosofem Burzum |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : maaliskuussa 1993
 Julkaistu: 1996
 Tuottaja(t): Varg Vikernes
 Tyylilaji: Black metal Ambient
 Kesto: 64.34
 Levy-yhtiö: Misantrophy Records
Burzumin muut julkaisut
| Hvis lyset tar oss 1994 | Filosofem 1996 | Dauði Baldrs 1996 |
Filosofem on Varg Vikernesin yhden miehen yhtyeen, Burzumin, albumi. Levy oli Vikernesin viimeinen äänitys ennen hänen vangitsemistaan vuonna 1993, vaikka Filosofem julkaistiinkin vasta 1996. Albumin suosio oli yllätys (varsinkin black metal -tuotokseksi) sen saadessa loistavia arvioita jopa valtavirran musiikkilehdiltä. Lyhennetty versio kappaleesta numero 5 löytyy elokuvan Gummo soundtrackilta. Myös albumin aloitusraidasta "Dunkelheit" on saatavilla musiikkivideo Burzumin kotisivuilta.
Albumin kansikuvassa on Theodor Kittelsenin taideteos. Taideteoksen nimi on "Under fjeldet toner en".
Kappalelista

Dunkelheit - 7.05
Jesu Død  – 8.39
Beholding The Daughters Of Firmament – 7.53
Decrepitude I – 7.53
Rundtgåing Av Den Transcendentale Egenbetens Støtte – 25.11
Decrepitude II – 7.53
Aiheesta muualla

Albumi Burzumin virallisilla kotisivuilla
Anus.com - Tarkempaa tietoa ja arviointia Burzumin tuotoksista
Burzum - Filosofem (Arkistoitu – Internet Archive) - BestBlackMetalAlbums.com
Filosofem Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Filosofem Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Helsingin vapaaseurakunta

| Helsingin vapaaseurakunta |
| --- | --- |

 Helsingin vapaaseurakunta kokoontuu Annankadun tiloissa Punavuoressa.
Suuntautuminen:  Vapaakirkollisuus
Kirkkokunta:  Suomen Vapaakirkko
Perustettu:  1891 1923
Johtava pastori:  Joona Väisänen
Pääkirkko:  Annankatu 1 00120 Punavuori, Helsinki
Radio:  Radio Dei
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helsingin vapaaseurakunta on helsinkiläinen vapaaseurakunta. Seurakunnan kokoontumistilat sijaitsevat Annankadulla, Punavuoressa. Seurakunnan johtava pastori on Joona Väisänen.
Helsingin vapaaseurakunta on ollut merkittävä seurakunta vapaakirkollisuuden historiassa Suomessa. Seurakunnalla on keskeinen rooli pääkaupungin seurakuntana ja seurakunnalla on ollut voimakasta lähetystyötä.
Helsingin vapaaseurakunta tuottaa Armollista menoa-ohjelmaa, jota lähetetään Radio Deissä.
Historia > Vapaakirkollisuuden alkuvaiheet

Vapaakirkollisuus saapui Helsinkiin jo liikkeen alkuvaiheessa. Constanin Boije kutsui englantilaisen Lordi Radstockin pitämään herätyskokouksia Helsinkiin syksyllä 1879. Helsingin seurakunta perustettiin Helsingin ensimmäisen vapaakirkollisen seurakunnan Andreaskyrkanin suomenkielisenä toimintana vuonna 1891.
Aikaisemmin seurakunnan jumalanpalvelukset pidettiin pääasiassa ruotsin kielelle, mutta saarnat tulkittiin suomenkielisille kuulijoille. Varsinainen suomenkielinen toiminta aloitettiin 1891.  Seurakunnan vanhimpia työmuotoja ovat lapsityö ja pyhäkoulu. Sunnuntaikoulun pitäminen aloitettiin jo 1800-luvun loppupuolella. 1940-luvun puolivälissä seurakunta piti pyhäkoulua Annankadun ohella myös Tapanila rukoushuoneella. Helsingin Versoveikkojen partiolippukunnan toiminta aloitettiin seurakunnan yhteydessä vuonna 1932. Vapaakirkollinen nuorisotyö vahvistui Helsingissä 1940- ja 1950-lukujen taitteessa.
Historia > Kehitys itsenäiseksi seurakunnaksi

Seurakuntaelämä vakiintui 1900-luvun vaihteesa ja Matti Saarinen toimi seurakunnan saarnaajana. Samanna vuonna seurakunnan yhteyteen perustettii CE-yhdistys. Vuonna 1912 William Jokinen ja Eeli Jokinen pitivät herätyskokouksia Helsingissä. Jokisen veljesten työstä syntynyt herätys kasvatti CE-yhdistyksen jäsenmäärään kaksinkertaiseksi. Saarinen palasi seurakunann saarnaajaksi vuonna 1919 ja samoihin aikoihin suomalaiset vapaaseurakuntalaiset aloittivat työn oman toimitilan rakentamiseksi Ratakadun ja Annankadun kulmaan. Uskonnonvapauslain tultua voimaan 1923 perustettiin uskonnollinen yhdyskunta Suomen Vapaakirkko, jonka perustajaseurakuntana Helsingin vapaaseurakunta toimi.
1920-luvulla seurakunnan toiminta haki suhdettaan CE-yhdistykseen, minkä lisäksi nouseva helluntiaherätys vaikutti seurakunnan toimintaan. Joulukuussa 1933 seurakunnan yhteydestä itsenäistyi Töölön vapaaseurakunnan ryhmä jota seurasi Kaivopuiston vapaaseurakunnan perustaminen vuonna 1935.
Historia > Toiminnan vakiintuminen

Seurakunnan kehitys kääntyi positiiviseksi Leo Rautasen kaudella vuosina 1935–1955 ja seurakunta lähensi suhteitaan eronneiden vapaaseurakuntien sekä CE-yhdistyksen kanssa. Erityisen merkittävä tapahtuma oli Frank Mangsin vierailu vuonna 1937, jolloin monet Mangsin suurkokouksissa tulleet liittyvät vapaaseurakuntaan. Talvisota vaikeutti seurakunan elämää ja sota-aikana seurakunnan toiminta keskittyi pikkusaleihin ja kellareihin.
Vuonna 1941 seurakunta sai hoitoonsa testamentilla Bethel-lastenkodin Haagassa. Tässä kohdin seurakunnalla oli 317 varsinaista ja 163 kannatusjäsentä. Jatkosodan aikana vapaakirkon venäläinen osasto liitettiin Helsingin seurakuntapiiriin, johon kuuluivat Helsingin vapaaseurakuntien lisäksi Porvoon ja Riihimäen vapaaseurakunnat.
Vuosina 1943–1944 Frank Mangs piti uuden yhteiskristillisen kokoussarjan, joka oli edellistäkin suurempi. Vapaakirkolliset olivat vahvasti tukemassa tilaisuuksia. Helmikuussa 1944 vapaakirkon rakennus vaurioitui pommituksissa.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Keväällä 1945 seurakunnan esimiehen tehtävät luovutettiin seurakunnan saarnaajalle uuden käytännön mukaisesti. Rautasen avuksi palkattiin apulaissaarnaaja. Sodan jälkeistä avautumisen kautta kuvastivat monet ulkomaisten sarnaajien vierailut erityisesti Ruotsista. Mangs ja Erik Larsson vierailivat seurakunnassa vuosittain aina 1970-luvulle saakka.
Seurakunnan maakuntalähetys käynnistyi syksyllä 1946 Uudenmaan ja Etelä-Hämeen kylissä. Maakuntalähetys toimi aina 1980-luvun puoliväliin asti. Rautasen kaudella Töölön vapaaseurakunta palasi vapaaseurakunan yhteyteen ja Bethel-lastenktoi muutettiin vanhainkodiksi.
Syksyllä 1957 seurakunnan johtajaksi tuli Juho Lehto, jonka kausi oli vankkaa ja laajenevaa seurakuntatyötä. 1950-luvulla seurakunta kiinnitti yhä enemmän huomiota lähetystyötä. Vapaakirkon Kongon työ alkoi vuonna 1957 ja 1960-luvulla lähetystilaisuudet ja -vierailut tihenivät. 1960-luvulla vakiintui myös nuorten keskuudessa järjestetyt seurakuntakoulut.
1970-luvulla seurakunnan johtajana toimi Lauri Niemelä, jonka kaudella vahvistui karismaattinen suuntaus, lapsityö ja lähetytö. Seurakunnansssa pidettiin muun muassa herätyspäiviä, joissa puhujavieraina olivat Michael Harry, Erik Larsson ja Denis Clark. Seurakunnan pyhäkoulut ja kerhot levisivät ympäri kaupunkia ja lastenleirejä varten rakennettiin 1978 Santalan Pekanniemeen leirikatos. Samana vuonna aloitti myös seurakunnan lapsityön toimikunta.
1980-luvulla seurakunnan toiminta oli luonteeltaan tasaisempaa ja seurakunnan toiminnassa vahvoja teemoja olivat ihmisenä ja kristittynä kasvaminen, keskinäinen yhteys ja rukous. Sielunhoitotyö seurakunnanssa vahvistui ja Missio Helsingin jälkeen seurakunnan solutyö voimistui.
Toimitilat

Seurakunnan ensimmäinen kokoushuone oli Simonkadulla toiminut "kurjien kappeli". Suomenkieliset vapaaseurakuntalaiset saivat Ratakadun ja Annankadun kulmasta oman tontin, johon rakennettiin Vapaakirkon silloinen keskustoimisto ja Lähetys Hospiz matkalaisille. Toiminta Annankadulla alkoi vuonna 1925 ja samana vuonna valmistuivat kokoustilat. Annankadun kokoustilat on uudistettu vuosina 1983 ja 2004 ja alttaritauluna toimii Oskar Paatelan al secco -maalaus vuodelta 1928. Rakennuksen on suunnitellu Gösta Julen.