stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjallisuusvuosi 1729

Kirjallisuusvuosi 1729 käsittelee vuoden 1729 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Alankomaalainen juristi Hugo Grotius pyrki edistämään vapaata ulkomaankauppaa. Kauppaoikeuden ja merten vapauden yhdistämisestä Grotius kehitti aatteen, että kansainvälisten suhteiden ja kansainvälisen kaupan tulisi perustua lakeihin. Hänen teoksensa De jure belli ac pacis (1629) loi perustan kansainväliselle oikeudelle.
Englantilainen Alexander Pope alkoi kirjoittaa runoelmaa An Essay on Man. Sen ensimmäiset kolme osaa julkaistiin vuonna  1733 ja loput kaksi osaa 1734. Teos julkaistiin aluksi ilman tekijän nimeä, kunnes Pope vuonna 1735 tunnusti olevansa sen kirjoittaja.
Julkaisuja

Mark Catesby – The Natural History of Carolina, Florida and the Bahama Islands
Hugo Grotius – De jure belli ac pacis
Jonathan Swift – A Modest Proposal
Robert Samber – Histories or Tales of Past Times, told by Mother Goose (lastenkirjallisuutta)
Jacob Campo Weyerman – De levens-beschryvingen der Nederlandsche konst-schilders en konst-schilderessen (Alankomaiden kuvataiteilijoiden elämäkertoja)
Kirjallisuusvuosi 1731

Kirjallisuusvuosi 1731 käsittelee vuoden 1731 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Benjamin Franklin perusti Library Company of Philadelphia -nimisen kirjastoseuran, jota pidetään lukuseurojen kantamuotona.
Päivän Tunnussana -niminen raamatunlukuohjelma alkoi ilmestyä Saksan Herrnhutissa.
Edward Cave perusti The Gentleman’s Magazine -nimisen aikakauslehden Lontoossa.
Meksikolaisessa Gazeta de Méjico -lehdessä kerrottiin, että Alonso de la Veracruzin 1500-luvulla perustama kirjasto San Pablon kollegiossa sisälsi tuolloin 4 070 kirjaa. Kirjasto on sittemmin kadonnut.
Julkaisuja

Mamuka Baratašvili – Tšašniki, anu leksis stsavlis tsigni (georgiankielinen runoteos, suom. 'Näyte viiniä, eli opin säkeiden kirja')
John Gill – The Doctrine of the Trinity Stated and Vindicated (teologiaa)
Ludvig Holberg – Erasmus Montanus (näytelmä)
Antoine François Prévost – Manon Lescaut
Antoine François Prévost – Cleveland
Alexander Pope – Moral Essays (osa 1.)
Johann Heinrich Zedler – Grosses vollständiges Universal-Lexicon aller Wissenschafften und Künste (tietosanakirjan 1. osa)
Spiritual Beggars

| Spiritual Beggars |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1994–
Tyylilaji:  stoner metal
Kotipaikka:   Halmstad, Ruotsi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Apollo Papathanasio, laulu   Michael Amott, kitara   Sharlee D'Angelo, bassokitara   Ludwig Witt, rummut   Per Wiberg, kosketinsoitin  
Levy-yhtiö:  InsideOut Music, 2005–   Music For Nations, 1996–2002   Wrong Again Records, 1994  
Aiheesta muualla
Spiritual Beggars MySpacessa
Infobox OKNimi-testi OK: 
Spiritual Beggars on ruotsalainen stoner metal -yhtye. Sen perusti kitaristi Michael Amott vuonna 1992 hänen lähdettyään edeltävänä vuonna death metal -yhtye Carcassista.
Jäsenet

Apollo Papathanasio – laulu (2010–)
Michael Amott – kitara (1992–)
Sharlee D'Angelo – bassokitara (2005–)
Ludwig Witt – rummut (1993–)
Per Wiberg – kosketinsoitin (1998–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Christian "Spice" Sjöstrand – laulu, bassokitara (1992–2001)
Roger Nilsson – bassokitara (2002–2004)
Janne "JB" Christoffersson – laulu (2002–2010)
Jäsenet > Sessio/keikkajäsenet

Stefan Isebring – lyömäsoittimet, kampiliira (1998)
Diskografia > Studioalbumit

Spiritual Beggars (1994,  Wrong Again Records)
Another Way to Shine (1996,  Music for Nations)
Mantra III (1998,  Music for Nations)
Ad Astra (2000,  Music for Nations)
On Fire (2002,  Music for Nations)
Demons (2005,  SPV GmbH/InsideOut Music)
Return to Zero (2010,  InsideOut Music)
Earth Blues (2013,  InsideOut Music)
Sunrise to Sundown (2016,  InsideOut Music)
Diskografia > Livealbumit

Return to Live: Loud Park 2010 (2011,  Trooper Entertainment)
Diskografia > Split-albumit

It's Over (2001,  Southern Lord, Grand Magus -split)
Diskografia > Singlet

Violet Karma (1998,  Froghouse)
Diskografia > DVD:t

Live Fire! (2005,  InsideOut Music)
Aiheesta muualla

Spiritual Beggars Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Kone (muusikko)

Kone, 2023
Kone on suomalaisessa Lordi-yhtyeessä soittava muusikko ja yhtyeen kitaristi. Hän liittyi Lordiin keväällä 2022, kun yhtyeen alusta asti mukana ollut kitaristi Amen jätti yhtyeen toukokuussa 2022. Koneen ensimmäiset keikat Lordin kanssa oli Kuopion ja Vantaan Rock In The City -festivaalikiertueen keikoilla kesäkuussa 2022.
Diskografia

Screem Writers Guild (2023) - kitara
Kirjallisuusvuosi 1728

Kirjallisuusvuosi 1728 käsittelee vuoden 1728 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Borgå Gymnasiumin kirjasto perustettiin.
Kööpenhaminan lokakuisessa tulipalossa tuhoutui muun muassa islantilaisen Heimskringla-tarun käsikirjoituksia.
Astronomi James Bradley julkaisi havaintojaan valon aberraatiosta (1725–1728) ja Maan akselin nutaatiosta (1728–1748).
1600-luvulla tehty Suomen kronikka julkaistiin painettuna.
Julkaisuja

James Gibbs – A Book of Architecture, containing designs of buildings and ornaments
Olof Kolmodin – Then trogna siälens gyldene rökelse-kar (ruotsinkielinen rukouskirja)
Antoine François Prévost – Mémoires et aventures d’un homme de qualité (romaanin alkuosa)
Kirjallisuusvuosi 1725

Kirjallisuusvuosi 1725 käsittelee vuoden 1725 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Kiinassa painettiin 66 kopiota 5 020-osaisesta tietosanakirjasta, Gǔjīn Túshū Jíchéngistä (suom. 'Täydellinen kokoelma kuvia ja kirjoituksia varhaisimmista ajoista nykyaikaan'). Kirjassa on 800 000 sivua ja sen painotyössä tarvittiin 250 000 pronssista irtokirjasinta.
Julkaisuja

Johann Fux – Gradus ad Parnassum (musiikin teoriaa)
Ludvig Holberg – Jeppe paa Bierget (näytelmä)
Montesquieu – Le Temple de Gnide (romaani)
Allan Ramsay – The Gentle Shepherd
Giambattista Vico – Scienza Nuova (filosofiaa)
Solmu

Solmun osat: köyden irtopää eli lyhyt pää, kiinteä osa eli kiintopää, mutka, polvi ja kierros.
Kokoelma erilaisia solmuja.
Solmu on tapa kiinnittää lanka, naru tai köysi sitomalla. Solmuja on useisiin eri tarkoituksiin, esimerkiksi kahden köyden päiden liittämiseen toisiinsa, köyden kiinnittämiseksi esineeseen tai lenkkiin, silmukan muodostamiseksi köyden päähän, tai ohuen narun kiinnittämiseen köyteen. On myös olemassa puhtaan koristeellisia solmuja. Oletusarvoisesti solmu on aina tilapäinen, perinteisesti pysyvät kiinnitykset tehdään pleissaamalla.
Solmun toimiminen perustuu kitkaan. Liki kaikki solmut pyrkivät kietomaan köyden itsensä alleselvennä, jolloin köyteen tuleva veto puristaa köyttä estäen sitä liukumasta. Koska köysien materiaaleja on erilaisia, eräille koville ja liukkaille materiaaleille tarvitaan erikoissolmuja. Yleisesti ottaen hyvä solmu saa narun tai köyden pitämään, vaikka se olisi kuinka liukasta, huonokuntoista tai huonolaatuista tahansa.
Solmutyypit

Solmu on yleisnimi silmukoille tai sykeröille, jotka on tehty joustavaan materiaaliin. Solmut voidaan jakaa kolmeen tyyppiin: varsinaiseen solmuun, joka liittää yhteen saman materiaalin kaksi päätä kuten kengännauhassa; kytkyyn, joka liittää kaksi köyttä tai nuoraa yhteen; sekä sorkkaan, jolla kiinnitetään köysi esimerkiksi kaiteeseen, paaluun, renkaaseen tai toiseen köyteen.
Solmun vahvuus

Kaikki solmut heikentävät köyttä. Solmun vahvuutta kuvataan prosenttilukuna, joka kertoo solmun katkeamispisteen suhteessa solmimattomaan köyteen. Yleisimpien solmujen vahvuudet vaihtelevat alle 50 prosentista yli 90 prosenttiin. Vahvimpiin solmuihin kuuluvat verisolmu ja kahdeksikko (≥80 %), kun taas umpisolmun vahvuus on vain noin 60 prosenttia.
Historiaa

Yhdysvaltalainen solmukirjailija Cyrys Lawrence Day uskoi[lähde? ], että taito sitoa solmuja periytyy ajoilta ennen tulenteon ja viljelyn oppimista, pyörän keksimistä ja tuulen valjastamista. Todisteita tästä ei ole, mutta ensimmäiset solmut tehtiin oletettavasti köynnöskasveista, jänteistä ja nahkasuikaleista, joita saatiin kuolleiden eläinten ruhoista, heinästä ja hiuksista. Niitä käytettiin tavaroiden kiskomiseen ja nostamiseen, vaatteiden ja suojien ompeluun ja sitomiseen, ansoihin ja verkkoihin, katkenneiden raajojen lastoittamiseen, vihollisten kiinni ottamiseen ja sitomiseen sekä ihmisuhrien kuristamiseen. Alle 10 000 vuoden ikäiset, säilyneet näytteet kertovat erilaisten solmujen käytöstä. Tiedetään, että kivikauden ihmiset tekivät ainakin umpisolmuja, puolisorkkia, reivisolmuja, siansorkkia ja kiristyviä silmukoita sekä todennäköisesti myös muita solmuja.
Solmuperinne

Solmittuja köysiä käytettiin alkeellisissa kulttuureissa päivämäärien, tapahtumien ja sukupuiden muistiinmerkitsemiseen, heimon perinteiden ja legendojen tallentamiseen, muistin tukena rukouksissa ja synnintunnustuksissa ja kaupan toimien ja inventaarioiden kirjaamiseen. Todennäköisesti sekä rukousnauha että helmitaulu ovat kehittyneet solmituista nauhoista.kenen mukaan? Niinkin myöhään kuin vuonna 1822 Havaijilla lukutaidottomat voudit hoitivat köysien ja solmujen avulla monipuolista kirjanpitoa siitä, mitä saaren kultakin asukkaalta oli veroina käteisenä tai muuten kerätty. Heillä oli jopa yli 800 metriä pitkä köysi, johon solmittiin eri väreillä ja erilaisilla naruilla solmuja: yksi tarkoitti dollareita ja toinen porsaita, muut koiria ja niin edelleen.
Solmujen käyttö

Solmuja käytetään monessa eri harrastuksessa. Ennen merimiehet ja karjapaimenet olivat solmujen taitajia. Muutamissa harrastuksissa on omat solmunsa, joita harrastajat käyttävät. Solmukirjoista löytyy solmujen käyttäjäryhmät. Nämä ovat vapakalastus/kalastus, veneily/purjehdus, luola- ja vuorikiipeily, yleiskäyttö ja ulkoiluharrastukset.
Yleisimpiä solmuja

Solmujen nimien lähde Geoffrey Budworth: Kaiken maailman solmut. WSOY 1998, suomentanut Jukka Sirola.
Yleisimpiä solmuja > Veneily- ja purjehdussolmuja

| --- | --- |
: Ashleyn päätesolmu
: Apinannyrkki
: Lapinsolmu
: Paalusolmu
: Kaksoispaalusolmu
: Kalastajansolmu
: Jalussolmu
: Sidoskytky
: Grönlanninsolmu
: Zeppeliinikytky
: Knuten sorkka
: Polvikytky
: Tukkikytky
: Siansorkka
: Vanttisolmu
: Kerrattu sorkka
: Sisäsorkka
: Varmistettu ulkosorkka
: Kalastajansorkka
: Vetokytky
Yleisimpiä solmuja > Ulkoilussa käytettäviä solmuja

| --- | --- |
: Heittoliinasolmu
: Boasolmu
: Jousenjännesolmu
: Puolipolven silmukka
: Telinesolmu
: Kansimiehen sorkka
: Kammitsakytky
: Tarbuckin solmu
: Vice versa
: Jääpuikkosorkka
: Paalukytky
: Maantierosvonsorkka
: Aisakytky
: Puolikytky
: Määrlinkikytky
: Kettinkiköytös
: Kuormurikuskinkytky
: Timanttikytky
: Amerikkalainen säkkisolmu
Yleisimpiä solmuja > Kiipeilyssä ja luolissa käytettäviä solmuja

| --- | --- |
: Frostin solmu
: Vuoriperhonen
: Kahdeksikko
: Kahdeksikko
: Kolminkertainen paalusolmu
: Trident-lenkki
: Säädettävä silmukka ja kytky
: Viulusolmu
: Umpisolmulyhennys
: Kaksinkertainen kalastajansolmu
: Nauhasolmu
: Munterin solmu
: Prusik
: Bachmannin solmu
: Klemheistin solmu
: Ranskalainen Prusikin solmu
Yleisimpiä solmuja > Viehekalastussolmuja

| --- | --- |
: Palomar-solmu
: Jansikin erikoinen
: Onkisilmukka
: Silmukkaverisolmu
: Kirurginsolmu
: Unisolmu
: Bimini-solmu
: Grinner-solmu
: Verisolmu
: Linfit-solmu
: Albrightin solmu
: Ongenkoukkusolmu
: Syöttikoukkusolmu
: Viehesolmu
: Turlen solmu
: Rakkaudensolmu
: Avomerisolmu
Yleisimpiä solmuja > Muita solmuja

| --- | --- |
: Umpisolmu
: Reivisolmu eli merimiessolmu eli kypäräsolmu
: Ämmänsolmu
: Ruoskasolmu
: Ystävyydensolmu
: Kuristussolmu
: Lehmänkytky
: Riimusorkka
: Kissantassu eli koukkusolmu
: Paketointisolmu
: Palomiehensolmu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta solmu Wikimedia Commonsissa
Siimasolmut
PartioWikin solmusivu
Koyan kuningaskunta

| Koyan kuningaskunta > 1505–1896 |
| --- | --- |
Valtiomuoto:  monarkia
Monarkki:  Naimbana I (1680–1720)   Naimbana II (1720–1793)   Farima IV (1793–1807)   Bai Foki (1807–1817)   Moriba Kindo Bangura (1817–1825)   Kunia Banna (1825–1826)   Fatima Brima Kama (1826–1840)   Moribu Kindo (1840–1859)   Bai Kanta (1859–1872)   Alimani Lahai Bundu (1872–?)   Bai Kompa Bakari Bombolai (1890–1898)
Pääkaupunki:  Cape Mount (nykyisen Liberian alueella)
Seuraajat:   Liberia  Sierra Leonen siirtomaa ja protektoraatti
Koyan kuningaskunta oli afrikkalainen valtio ennen siirtomaa-aikaa nykyisen Sierra Leonen alueella. Sen pääkaupunki sijaitsi nykyisen Liberian Cape Mountilla.
Temnet perustivat Koyan kuningaskunnan noin vuonna 1505.
Kuningaskuntaa hallitsi kuningas, jota kutsuttiin nimellä bai tai obai. Aateliset, joita kutsuttiin nimeltä gbana, hallitsivat kuningaskunnan vallan alla olevia valtioita. Koyan kuningaskunta piti yllä diplomaattisia suhteita Britannian ja Ranskan kanssa 1700-luvulla. Temneaatelisten lapset saivat mennä ulkomaille opiskelemaan länsimaisiin kouluihin. Koyan kuningaskunta teki myös kauppaa pohjoisessa islamilaisten valtioiden kanssa ja kuningaskunnan rajojen sisällä asui muslimeita.
Naimbana II:n hallituskauden aikana vuosien 1775 ja 1793 välillä Koyan kuningaskunta allekirjoitti sopimuksen, joka mahdollisti brittiläisen siirtomaan perustamisen Sierra Leonen niemimaalle vuonna 1788.
Vuodesta 1801 vuoteen 1807 Koyan kuningaskunta oli sodassa brittiläisten uudisasukkaiden ja susujen kanssa. Kuningaskunta menetti pohjoisen rantaviivan briteille ja Port Lokon susuille. Tästä huolimatta he pysyivät merkittävänä valtana alueella. Vuonna 1815 temnet taistelivat toisen sodan susujen kanssa ja saivat menetetyn Port Lokon sataman takaisin. Vuonna 1841 temnet voittivat sodan Kasonan lokoheimoa vastaan Mabaole-joella, joka johti suuren osan väestöstä katoamiseen. Vastalauseena brittien pommituksille Koyan kuningaskunta karkotti maasta pois Church Missionary Societyn lähetyssaarnaajat, jotka toimivat Magbelan alueella vuonna 1860.
Kuningaskunnasta tuli Britannian protektoraatti 31. elokuuta 1896, jonka jälkeen Koyan kuninkaat menettivät teknisesti kaiken valtansa. Temnejen ja mendejen jälkeenpäin käydyt kapinat brittejä vastaan olivat voimakkaita, mutta tuloksettomia. Britit jatkoivat entisen kuningaskunnan käsittäneen alueen hallitsemista vuoteen 1961, jolloin Sierra Leone itsenäistyi Commonwealth realmina.
Kiáton rautatieasema

| Kiáton rautatieasema> Σιδηροδρομικός Σταθμός Κιάτου |
| --- | --- |
 Kiáton rautatieasema.
Perustiedot
Rataosa:  Aerodrómio–Kiáto
Sijainti:  38°00′50″N, 22°44′05″E
Kunta:  Kiáto, Sikyóna, Korinthia, Peloponnesos
Valtio:  Kreikka
Avattu:  9.7.2007
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  TrainOSE
Paikallisjunat:   Proastiakós 2
Asemarakennus
Tyyppi:  maanpäällinen asema
Ratapiha
Raiteisto:  2 laituriraidetta 2 muuta raidetta
Kiáton rautatieasema (kreik. Σιδηροδρομικός Σταθμός Κιάτου, Sidirodromikós Stathmós Kiátou) on rautatieasema Kiáton kaupungissa Sikyónan kunnassa Kreikassa. Se on Ateenan lentoasemalta (asema Aerodrómio) Kiátoon vievän radan läntinen pääteasema.
Kiáton rautatieasemaa.
Asema on avattu 9. heinäkuuta 2007. Asemaa käyttää Ateenan proastiakós-paikallisjunien Linja 2 (Aerodrómio–Kiáto).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiáton rautatieasema Wikimedia Commonsissa
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  linja A4 (en) päätepiste |  | Zevgolateíon rautatieasema (en) ▷ Pireus |
| Xylokastro railway station (en) (käännä suomeksi) ▷ Aigio railway station (en) (käännä suomeksi) |  | Kiato–Aigio (en) päätepiste |  |  |
muokkaa wikidataa
Taloussaarto

Öljykauppasaarron vuoksi suljettu huoltoasema Yhdysvalloissa vuonna 1973.
Kauppasaarto (myös taloussaarto) tarkoittaa jonkin valtion talouselämän kanssa käytävän kaupankäynnin julistamista laittomaksi joko kokonaan tai osittain. Yleisesti ryhmä valtioita julistaa yksittäisen valtion taloussaartoon. Taloussaarrolla yritetään painostaa kohdevaltion johtoa toimimaan jossain asiassa taloussaarron julistajan tahdon mukaisesti, esimerkiksi Ranskan keisarin Napoleon I:n Isoa-Britanniaa vastaan julistama mannermaasulkemus, johon Ruotsi kieltäytyi liittymästä, ja jonka seurauksena käytiin Suomen sota.
Taloussaarto on perinteisesti luettu sotatoimeksi sitä valtiota kohti, johon se kohdistuu; näin ollen kauppasaarron kohteeksi joutunut valtio voi tulkita sen casus belliksi, sodan syyksi.
Taloussaartoa lievempiä toimia ovat asevientikielto sotaakäyviin maihin tai rajoitettujen tuotteiden, kuten luksustuotteiden vientikielto ja eräiden valtion avainhenkilöiden viisumikielto ja valtio-omisteisten yritysten saarto.
Esimerkkejä taloussaarroista

Merkittäviä kauppasaartoja ovat olleet Etelä-Afrikan vastainen saarto apartheid-politiikan vuoksi, arabimaiden Israelin vastainen saarto, Yhdysvaltain Kuuban vastainen saarto vuodesta 1962, eräiden tuotteiden vientikielto Pohjois-Koreaan sen vuonna 1987 tekemän eteläkorealaiseen siviilimatkustajakoneeseen suuntautuneen pommi-iskun jälkeen, Libyan kauppasaarto vuoden 1988 Lockerbien pommi-iskun jälkeen, Kiinan asevientikielto vuoden 1989 Taivaallisen rauhan aukion verilöylyn jälkeen, Irakin saarto vuoden 1990 Kuwaitin miehityksen jälkeen, Sudanin kauppasaarto vuonna 2003 alkaneen Darfurin konfliktin vuoksi sekä Iranin ydinohjelmaan liittyvien tuotteiden vientikielto.
Esimerkkejä taloussaarroista > Coordinating Committee for Multilateral Export Controls

Teknisten tuotteiden kauppasaartoa varten Yhdysvallat liittolaisineen perusti CoCom-järjestön (Coordinating Committee for Multilateral Export Controls), jonka avulla pyrittiin estämään korkean teknologian vienti Neuvostoliittoon ja sen liittolaismaihin. Suomi ulkopoliittisesti puolueettomana maana ei osallistunut Neuvostoliiton vastaiseen teknologiavientikieltoon, mutta vientikieltoluetteloa ylläpiti yksityinen Suomen Metalli-, Kone- ja Sähköteknisen Teollisuuden Keskusliitto, koska Suomen valtio ei voinut puolueettomuutensa vuoksi hallinnoida neuvostovastaisen vientikieltojärjestön toimintoja. Käytännössä vientikiellossa oleville laitteille tai tuotteille, joissa oli käytetty vientikielto-osia, ei myönnetty kauppa- ja teollisuusministeriön alaisesta lisenssivirastosta vientilupaa. Kun joitain Unix-tietokonelaitteita vietiin Neuvostoliittoon, langetti siitä oikeus Suomessa tuomion. Myöhemmissä oikeusasteissa tutkittiin, oliko kauppa merkinnyt tosiasiassa sitä, että Neuvostoliittoon olisi viety jotain sellaista, mitä sillä ei todella olisi ollut tai voinut olla ja tuomio muutettiin vapauttavaksi Suomen lain vastaisena.
Suomen valtiosopimuksiin perustumaton osallistuminen CoComin oli Nokian toimintaedellytys, koska jos Suomi ei olisi osallistunut CoComiin, olisi suomalaisilta yrityksiltä voitu kieltää yhdysvaltalaisen teknologian hankkiminen tai olisi vaikeutettu niiden kauppaa Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloille oli yllätys Rauma-Repola Oceanicsin valmistamien tutkimussukellusveneiden korkea taso, minkä vuoksi Rauma-Repolaa uhattiin vaikeuksilla, mikäli se jatkaa Mir 1 ja Mir 2 -kaltaisten sukellusveneiden valmistamista Neuvostoliitolle.
Kauppasaarossa olevat valtiot

| Valtio | Saarron määrääjä | Vuodesta | Lisätietoa |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kuuba |  Yhdysvallat | 1960 | Aseet, kulutustuotteet, valuutat |
|  Pohjois-Kypros |  Yhdistyneet kansakunnat | 1975 | Kulutustuotteet |
|  Iran |  Yhdysvallat | 1979 | Aseet, öljyntuotanto, finanssi- ja pankkisektori |
|  Kiina |  Euroopan unioni    Yhdysvallat | 1989 | Aseet |
|  Pakistan |  Yhdistynyt kuningaskunta | 2002 | Atomiteknologia |
|  Georgia |  Venäjä | 2006 | Maataloustuotteet |
|  Pohjois-Korea |  Yhdistyneet kansakunnat    Yhdysvallat    Euroopan unioni | 2006 | Ylellisyystuotteet ja aseet |
|  Filippiinit |  Hongkong | 2010 | Kulutustuotteet |
|  Indonesia |  Australia | 2011 | Karja |
|  Syyria |  Euroopan unioni    Yhdysvallat | 2011 | Aseet ja öljyntuotanto |
|  Mali | Länsi-Afrikan talousyhteisö | 2012 | Täydellinen saarto |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taloussaarto Wikimedia Commonsissa
Stradivarius

Yksi Stradivarius-kokoelman viuluista Palacio Realissa Madridissa.
Stradivarius on Stradivarien suvun, erityisesti Antonio Stradivarin (1644–1737), rakentama jousisoitin. Stradivari rakensi kaikkiaan yli 1 100 viulua, joista noin 650 on yhä jäljellä. Antonio Stradivari rakensi myös kaksi kitaraa ja yhden harpun. Etenkin Stradivarin rakentamat viulut ovat lajinsa kalleimpia ja arvostetuimpia.
Soinnin salaisuus

Stradivariusten loistavan soinnin syistä on erilaisia teorioita.
Stradivariuksia rakennettiin Italian Cremonassa vuosina 1660–1731, jolloin Euroopassa vallitsi niin sanottu pieni jääkausi. Tämän arvellaan parantaneen puumateriaalin laatua.
On arveltu, että käytetty puulaji, soittimen muotoilu, bakteerit ja sienet tai jokin lakan ainesosa, kuten munasta tai eläimennahasta peräisin olevat proteiinit pohjakerroksessa ja meripihka, mirha tai jokin vielä eksoottisempi aine pintakerroksessa olisivat jäykistäneet soitinta. Tutkimuksissa soittimista on löytynyt muun muassa tulivuorentuhkaa. Tutkimuksia on vaikeuttanut soitinten harvinaisuus, arvo ja huono saatavuus.
Viulujen kaikukopan pohjissa käytetty puu on käsitelty sienieliöitä tuhoavilla kuparin, raudan ja kromin suoloilla. Puunsuoja-aineena käytetyt suolat muuttavat myös instrumenttien mekaanisia ja akustisia ominaisuuksia, minkä on arveltu vaikuttavan niiden ääneen parantavasti.
Viiden Stradivariuksen tutkimuksissa selvisi, että Stradivarin käyttämä lakka olikin aivan yksinkertainen ja tavanomainen öljyn ja pihkan seos. Ensin soittimen pintaan siveltiin pähkinäpuu- tai pellavaöljykerros. Sitten seurasi kerros öljyn ja mänty-, kuusi- tai lehtikuusipihkan seosta, jossa oli mukana punaisia väriaineita.
Ilmiö saattaa olla pelkästään psykologinen. "Kenties soittaja, joka näkee kauniin soittimen, soittaa paremmin", Stradivariuksia tutkinut Jean-Philippe Échard arvelee.
Italiassa Cremonassa järjestetään kolmen vuoden välein Antonio Stradivarin triennaalen yhteydessä viulunrakennuskilpailu. Vuonna 2009 parhaaksi viuluksi valittiin suomalaisen viulunrakentajan Marko Pennasen viulu, jonka säätiö lunasti 12 000 eurolla.
Suomalaisista viulisteista ainakin Kasmir Uusituvalla ja Satu Vänskällä on käytössään Stradivarius. Uusituvan käyttämän viulun omistaa Pohjola Pankin Taidesäätiö. Vänskällä käytössä olevan viulun omistaa australialainen säätiö.
Luettelo Stradivariuksista > Alttoviulut

Antonio Stradivari rakensi yhteensä 13 alttoviulua, joista on jäljellä enää muutama.
Archinto 1696 Royal Academy of Musicin omistuksessa.
Paganini-Mendelssohn 1731 - Nippon music -säätiön omistuksessa. lainassa Tokion jousikvartetin Kazuhide Isomuralla.
Luettelo Stradivariuksista > Sellot

Antonio Stradivari rakensi elämänsä aikana noin 70 selloa.
General Kyd 1684 – Varastettiin 27. maaliskuuta 2004 Peter Stumpfin kotoa, palautettiin kuitenkin ehjänä kolmen viikon kuluttua.
Barjansky 1690 – Julian Lloyd Webberin käytössä.
Bonjour 1696 – Lainassa, Canada Council for the Arts of the Musical Instrument Bank.
Lord Aylesford 1696 – Nippon music -säätiön omistuksessa.
Castelbarco 1697
Servais 1701
Paganini-Countess of Stanlein 1707 – Bernard Greenhousen omistama.
Gore-Booth 1710
Duport 1711 – Mstislav Rostropovitšin omistama.
Mara 1711 Heinrich Schiffin käytössä
Davidov 1712 – Jacqueline du Prén omistama. Yo-Yo Man käytössä.
Batta 1714 – Muodollisesti Gregor Piatigorskyn omistama.
Becker 1719
Piatti 1720
Baudiot 1725 – Muodollisesti Gregor Piatigorskyn omistama.
De Munck ex Feuermann 1730 – Nippon music -säätiön omistuksessa. Lainassa Steven Isserlisilla.
Braga 1731
Paganini-Ladenburg 1736 – Nippon music -säätiön omistuksessa. Lainassa Tokion jousikvartetin Clive Greensmithille.
Luettelo Stradivariuksista > Kitarat

Antonio Stradivarilta on säilynyt näihin päiviin kaksi kokonaista barokkikitaraa ja joitakin kitaran osia. Molemmissa säilyneissä kitaroissa on viisi kieliparia eli kymmenen kieltä.
Hill 1680 tai 1688
Rawlins 1700