stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tšekin luonto
Kasvillisuus

Metsät ovat Tšekin maiseman tärkeimpiä tunnusmerkkejä, vaikka suuri osa maan alkuperäisistä metsistä on kaadettu jo kauan sitten viljelysmaan ja puutavaran saamiseksi. Alkuperäisen tšekkiläisen metsän, joita on nykyisin noin kolmannes maan metsistä, tyypillisiä puulajeja ovat tammet, kuuset, pihdat ja pyökit. Monia metsiä on muutettu viljellyiksi kuusimetsiksi. Nykyisin puuston tilavuudesta on kuusta 63 prosenttia ja mäntyä 15 prosenttia. Vaikka pääosa metsistä on havumetsää, maan kansallispuuna pidetään lehmusta. Tšekin suurin metsä on Saksan rajalla sijaitseva Baijerin metsä, jonka pinta-ala on yli 2 000 neliökilometriä.
Puuraja kulkee noin 1 400 metriä merenpinnan yläpuolella, ja siitä ylöspäin esiintyy pohjoisemmalle Euroopalle tyypillistä taiga- ja tundrakasvillisuutta. Alpeilla kasvaa ruohoja ja matalia pensaita. Määrissä on myös edelleen rippeitä vanhoista aroalueista, mutta suurin osa niistä on otettu viljelyskäyttöön. Harvinaisia ruohokasveja ovat kihokit, liljat, valvatit, rohtomesikkä ja Ranunculus lyallii -leinikkilaji. Tšekissä ei ole juurikaan merkittäviä endeemisiä lajeja. Kaikkiaan maassa kasvaa noin 3 500 putkilokasvilajia, joista yli 2 500 on alkuperäisiä.
Eläimistö

Tšekin eläimistö on monimuotoista. Yleisiä pikkunisäkkäitä ovat ketut, murmelit, saukot, näädät, minkit ja metsäjänikset. Metsissä ja pelloilla näkee fasaaneja, pyitä, villisikoja, kauriita, sorsia ja hanhia; toisinaan tavataan myös kotkia, haikaroita, korppikotkia ja sääksiä. Määrin pohjoisosissa on joitakin susia ja karhuja; näiden lisäksi maassa esiintyy suuremmista nisäkkäistä myös ilveksiä ja metsäkissoja. Yksi Tšekin nisäkäserikoisuuksista on vaarantunut mufloni. Yleisimpiä kalalajeja ovat karppi, hauki ja taimen.
Luonnonsuojelu

Luonnonperinnön säilyttäminen on yksi Tšekin hallituksen tärkeimmistä tavoitteista. Harvinaisia tai uhanalaisia lajeja suojellaan aktiivisesti, ja maahan on perustettu neljä kansallispuistoa (Krkonošen, Podyjín, Šumavan ja České Švýcarskon kansallispuistot), jotka yhteensä kattavat 1,52 prosenttia maan pinta-alasta. Kaikkiaan eri tavoin suojeltuja alueita on 21 prosenttia maan pinta-alasta.
Kansallispuistojen alueella on jyrkkiä kallioita, kalliomuodostumia, vuoria, jokilaaksoja, järviä ja soita.
Jedrovo

| Jedrovo Е́дрово |
| --- | --- |
 Entinen majatalo Jedrovossa.
 Jedrovo
 Koordinaatit: 57°55′3″N, 33°36′58″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Novgorodin alue
Piiri:  Valdain piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  536,5 km²
Väkiluku (2009):  2 200
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jedrovo (ven. Е́дрово) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Valdain piirissä Venäjällä. Kylä sijaitsee samannimisen järven rannalla noin 25 kilometriä Valdaista itään. Kunnan pinta-ala on 536,5 neliökilometriä. Kylässä on 1 400 ja kunnassa 2 200 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede

Jedrovon kunta rajoittuu idässä Tverin alueeseen, etelässä Novgrodin alueen Demjanskin piiriin, lännessä Valdain piirin Ivantejevon ja Korotskon sekä pohjoisessa Roštšinon kuntaan. Seudulla sijaitsee Valdain kansallispuisto, alueellinen Valdain rauhoitusalue sekä Streglinojärven luonnonmuistomerkki.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 25 kylää: Afanasovo, Bel, Bolšoje Nosakino, Dobyvalovo, Gvozdki, Haritoniha, Kosteljovo, Krasilovo, Makušino, Markovo, Navolok, Novaja Sitenka, Novinka, Plav, Retška, Rjadtšino, Selištše, Semjonova Gora, Sredneje Nosakino, Staraja Sitenka, Starina, Starovo, Trufanovo, Vnjutino ja Zeljonaja Roštša. Yli sadan asukkaan kyliä ovat Dobyvalovo ja Zeljonaja Roštša.
Historia

Jedrovon kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1495. 1500-luvulta lähtien se kuului Valdain Ivironin jumalanäidin luostarille. 1700-luvulla kylään rakennettiin Katariina II:n matkapalatsi.
Kunnan eteläosa on entistä valdainkarjalaisten asuinaluetta. Entisen Navolokin seurakunnan kaikki asukkaat olivat 1800-luvun puolivälissä karjalaisia, tosin jo tuolloin he osasivat myös venäjää. Vielä 1950-luvulla karjalaa puhuttiin Gvozdkin, Haritonihan, Kosteljovon, Makušinon, Markovon, Navolokin, Starinan ja Trufanovon kylissä. Viimeiset valdainkarjalaiset asuivat 1980-luvulla Markovossa.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut

Kunnan kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie sekä Bologojen ja Dnon välinen rautatie. Tärkeimmät työnantajat ovat kauppa, liikenne ja julkiset palvelut. Kunnassa toimii maatalousyritys, puunjalostuslaitos, hiekkaa ja soraa louhiva yritys sekä kaupan ja ravintola-alan palveluja. Lähes kolmasosa työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella.
Jedrovossa on lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja sairaala, Navolokissa kulttuuritalo, kirjasto ja ensiapuasema, Krasilovossa kirjasto ja ensiapuasema, Dobyvalossa kulttuuritalo ja Novaja Sitenkassa kirjasto. Zeljonaja Roštšassa toimii Valdain (Dobyvalovon) mielisairaala. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, 1800-luvulla rakennetut Jedrovon kirkko, palatsi, hotelli, postiasema ja asuintalot sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Aiheesta muualla

Jedrovon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Coraline ja toinen todellisuus

| Coraline ja toinen todellisuus> Coraline |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Henry Selick
Käsikirjoittaja:  Kirja Neil Gaiman Käsikirjoitus Henry Selick
Tuottaja:  Claire Jennings Mary Sandell
Säveltäjä:  Bruno Coulais
Kuvaaja:  Pete Kozachik
Leikkaaja:  Christopher Murrie Ronald Sanders
Tuotantosuunnittelija:  Henry Selick
Pääosat:  Dakota Fanning Teri Hatcher Jennifer Saunders Dawn French Keith David John Hodgman Robert Bailey Jr. Ian McShane
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Focus Features Laika Entertainment Pandemonium (elokuvayhtiö)
Levittäjä:  Focus Features UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:  Yhdysvallat 9. helmikuuta 2009 Suomi 5. kesäkuuta 2009
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Budjetti:  60 milj. dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Coraline ja toinen todellisuus (engl. Coraline) on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen, ensimmäinen 3D-tekniikkaa käyttäen kuvattu stop motion -teräväpiirtoanimaatio, joka perustuu Neil Gaimanin fantasia- ja kauhuromaaniin Coraline varjojen talossa. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Henry Selick.
Coraline ja toinen todellisuus sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 9. helmikuuta 2009, ja Suomessa 5. kesäkuuta 2009. Elokuva tuotti avausviikonloppunaan 16,85 miljoonaa dollaria, ja maailmanlaajuisesti vuoden 2009 syyskuuhun mennessä 120 miljoonaa dollaria.
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dakota Fanning  | … |  Coraline Jones   |
|  Teri Hatcher  | … |  Mel Jones, valeäiti, Beldam    |
|  Jennifer Saunders  | … |  April Spink, vale-Spink   |
|  Dawn French  | … |  Miriam Forcible, vale-Forcible   |
|  Keith David  | … |  Kissa   |
|  John Hodgman  | … |  Charlie Jones, valeisä   |
|  Robert Bailey Jr.  | … |  Wybie Lovat   |
|  Ian McShane  | … |  Sergei Alexander Bobinsky, vale-Bobinsky   |
Miikka Ruokanen

| Miikka Ruokanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1953 (ikä 71) Rovaniemi, Suomi
Puoliso:  Jun Li
Ura
Uskontokunta:  luterilaisuus
Koulukunta:  dogmatiikka
Aiheesta muualla
ruokanen.com
Miikka Mauno Ruokanen (s. 11. huhtikuuta 1953 Rovaniemi) on teologian ja filosofian tohtori sekä dogmatiikan emeritusprofessori Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Hänen erikoisalojaan ovat dogmatiikka, missiologia, teologinen hermeneutiikka, armo-oppi, kontekstuaalinen teologia ja ei-länsimaiset teologiat.
Hän jäi Helsingin yliopistosta eläkkeelle 2019, mutta jatkaa luennoimista Nanjingin teologisen yliopisto professorina. Ruokanen on ollut vaaleissa ehdolla sekä arkkipiispan että Kuopion piispan tehtäviin.
Elämä ja ura

Ruokasen vanhemmat olivat peräpohjalainen lestadiolaismaanviljelijä Osmo Ruokanen ja Kiuruveden körtteihin kuulunut kyläkauppiaan tytär, kansakoulunopettaja Elisa Niskanen. Osmo-isä oli sataprosenttinen sotainvalidi ja hän kuolikin 32-vuotiaana Miikan ollessa vasta kolmevuotias. Yksinhuoltajaksi ja leskeksi jäänyt Elisa-äiti kuoli Miikan ollessa 13-vuotias. Rovaniemellä papisto oli Ruokasen lapsuudessa lestadiolaista ja perhe kävikin aina välillä lestadiolaisseuroissa, vaikka äiti toikin herännäisyyttään esille. Ruokasen veli on Suomen Kuvalehden entinen päätoimittaja Tapani Ruokanen. Miikka Ruokanen suoritti ylioppilastutkintonsa Atlantic Collegessa vuonna 1972 ja valmistui teologian maisteriksi 26. huhtikuuta 1976. Pappisvihkimyksensä hän sai Aimo T. Nikolaiselta 1. kesäkuuta 1977 Helsingin tuomiokirkossa. Teologian lisensiaatin tutkinto tuli suoritetuksi 20. maaliskuuta 1978 ja teologian tohtorin tutkinto 11. marraskuuta 1984. Tutkimustyön ohella Ruokanen toimi pappina yhteensä kaksi vuotta ja yhden kuukauden vuosien 1977−1982 aikana Hyvinkäällä, Rovaniemellä ja Helsingin Paavalin seurakunnassa. Ruokanen toimi 1980-luvulla televisiokuuluttajana Yleisradion TV1:ssä.
Ruokanen on valmistunut myös filosofian tohtoriksi Cambridgen yliopistosta.
Ruokasen nykyinen puoliso Jun Li on kotoisin Itä-Kiinasta Shanghaista. Liitto on Ruokaselle kolmas. Hänen veljensä on entinen päätoimittaja Tapani Ruokanen ja hänellä on myös Markku-niminen toinen veli.
Miikka Ruokanen oli vuonna 2010 ehdokkaana arkkipiispan vaalissa, jossa Jukka Paarmalle etsittiin seuraajaa. Ruokanen sai ensimmäisellä kierroksella toiseksi eniten ääniä. Hän hävisi vastaehdokkaalleen Kari Mäkiselle maaliskuussa 2010 pidetyllä toisella kierroksella äänin 593–582.
Teokset

Ruokanen, Miikka (toim.): Luther in Finnland. Der Einfluss der Theologie Martin Luthers in Finnland und finnische Beiträge zur Lutherforschung.  Helsinki:  Luther-Agricola Gesellschaft, 1978.  ISBN 951-904-718-2
Jumalan valtakunta ja syntien anteeksiantamus. Suomen rauhanyhdistysten keskusyhdistyksen opilliset korostukset 1977–1979.  (Sarja A, n:o 36)  Tampere:  Kirkon tutkimuslaitos, 1980.  ISBN 951-693-073-5
Ihmiskäsitys vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa koskevassa lainsäädännössä Suomessa 1889–1980.  (Vankeinhoidon historiaprojektin julkaisu n:o 7)  Helsinki:  Oikeusministeriön vankeinhoito-osasto, 1981.  ISBN 951-46-6019-6
Hermeneutics as an ecumenical method in the theology of Gerhard Ebeling.  Helsinki:  Luther-Agricola Society, 1982.  ISBN 951-904-716-6
Ruokanen, Miikka (toim.): Ja maassa rauha.  Helsinki:  Kirjapaja, 1982.  ISBN 951-621-377-4
Doctrina divinitus inspirata. Martin Luther's position in the ecumenical problem of biblical inspiration.  Helsinki:  Luther-Agricola Society, 1985.  ISBN 951-904-719-0
Piirola, Aino et al: Kansanmessu. Jumalan kansan ehtoollisjuhla.  Helsinki:  Kirjapaja, 1985.  ISBN 951-621-641-2
Lutherin raamattukäsitys.  Tampere:  Kirkon tutkimuskeskus, 1986.  ISBN 951-693-114-6
Hermeneutica moderna. Teologinen hermeneutiikka historiallis-kriittisen raamatuntutkimuksen aikakaudella.  (Humaniora-sarja)  Helsinki:  Gaudeamus, 1987.  ISBN 951-662-430-8
Ydinkohdat. Johdatus kristinuskon ymmärtämiseen.  Helsinki:  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-16580-8
Catholic doctrine of non-Christian religions according to the Second Vatican Council.  Leiden:  Brill, 1992.  ISBN 900-409-517-9
Kaskinen, Anna-Mari & Ruokanen, Miikka & Sariola, Yrjö (toim.): Sanan aika Raamattua vuoden jokaiselle päivälle. Määritä julkaisija!
Theology of social life in Augustine's De civitate Dei.  Göttingen:  Vandenhoeck & Ruprecht, 1993.  ISBN 352-555-161-4
Pieni kirja Pyhästä Hengestä.  Helsinki:  Kirjapaja, 1995.  ISBN 951-625-325-3
Ruokanen, Miikka et al: Kulttuurin muutos ja uskonnolliset ilmiöt. Puheenvuoroja Helsinki 21.–22.10.1997.  Helsinki:  Lähetysteologin instituutti, 1997.
Milloin maailma loppuu.  Helsinki:  Kirjapaja, 1999.  ISBN 951-625-596-5
Trinitarian Grace in Martin Luther's The Bondage of the Will.  Oxford:  OUP Oxford, 2021.  ISBN 978-0192895837
Aiheesta muualla

Arkkipiispanvaalin jälkeinen haastattelu, Ylen sivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  ORCID 
Henkilöt:  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Vilshult

| Vilshult |
| --- | --- |
 Vilshult
 Koordinaatit: 56°21′14″N, 14°28′57″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Blekingen lääni
Maakunta:  Blekinge
Kunta:  Olofström
Väkiluku (31.12.2023):  268
Vilshult on taajama Olofströmin kunnassa Blekingen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 268 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vilshult Wikimedia Commonsissa
Bertil Rönnmark

| Bertil Rönnmark |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Bertil Vilhelm Rönnmark
Syntynyt: 24. joulukuuta 1905 Jämshög, Blekinge
Kuollut: 1. heinäkuuta 1967 (61 vuotta) Enskede
Kansalaisuus:  Ruotsi
Uran tiedot
Laji:  ammunta
| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Ruotsi> Ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | 50 m pienoiskivääri, makuu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lwów 1931 | 50 m pienoiskivääri, makuu |  |
|  Kultaa | Granada 1933 | 300 m sotilaskivääri, asennot |  |
|  Kultaa | Granada 1933 | 300 m vapaakivääri, polvi |  |
|  Kultaa | Rooma 1935 | 300 m vapaakivääri, makuu |  |
|  Hopeaa | Luzern 1939 | 50 m pienoiskivääri, polvi |  |
|  Pronssia | Helsinki 1937 | 300 m vapaakivääri, polvi |  |
Bertil Vilhelm Rönnmark (24. joulukuuta 1905 Jämshög, Blekinge – 1. heinäkuuta 1967 Enskede) oli ruotsalainen kivääriampuja, jonka menestysvuodet olivat 1930-luvulla. Ammatiltaan hän oli apteekkari.
Ura huippukivääriampujana

Bertil Rönnmark tuli jo nuorena tunnetuksi taitavana ampujana nousten 1930-luvulla maailman huippuampujien joukkoon kaikkiaan hän saavutti yhden olympiakullan ja neljä henkilökohtaista MM-kultaa, yhden hopean ja yhden pronssin vuosina 1931-1939.
Vuoden 1931 ammunnan MM-kisoissa Puolan Lwówissa hän voitti pienoiskiväärin makuuammunnan ME-tuloksella 395. Vastaavan lajin polviammunnassa hän sijoittui hopealle. Seuraavana vuonna Los Angelesin olympialaisissa hän voitti myös pienoiskiväärin myös makuuasennon, kuten Lwówin MM-kisoissa, Meksikon Gustavo Huetin sijoittuessa samalla tuloksella toiseksi.
Vuoden 1933 MM-kisoissa Espanjan Granadassa Rönnmark saavutti uransa parhaan MM-kisatuloksensa voittaessaan vapaakiväärin polven kultaa ME-tuloksella 381, sotilaskiväärin asentojen kultaa, pienoiskiväärin makuun hopeaa Britannian Henry Longhurstin voittaessa tuloksella 396, josta Rönnmark jäi pisteen. Lisäksi hän saavutti vapaakiväärin makuun pronssin. Rönnmarkin kokonaissaavutus Granadassa joukkuemitalit mukaanlukien oli kahdeksan mitalia sarjalla kolme kultaa, kaksi hopeaa ja kolme pronssia. Rooman vuoden 1935 MM-kisoissa Rönnmark saavutti yhden henkilökohtaisen voiton eli vapaakiväärin makuun kullan sekä neljä joukkuemitalia. Vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa kivääriampujilla oli lajina edelleen vain pienoiskiväärin makuu, kuten Los Angelesissakin. Rönnberg sijoittui jaetulle 8:lle sijalle tuloksella 295 mestaruuden mennessä Norjan Willy Røgebergille, joka ampui pelkkiä 10:jä lopputuloksella 300. Suomalainen Bruno Frietsch oli samalla jaetulla 8:lla sijalla Rönnmarkin kanssa.
Rönnberg saavutti vielä seuraavissa 1930-luvun MM-kisoissa eli 1937 Helsingin Malmilla ja 1939 Sveitsin Luzernissa henkilökohtaiset mitalit eli pronssia Helsingissä vapaakiväärin polvella edellään Viron Elmar Kivistik ja Suomen Kullervo Leskinen sekä Luzernissa pienoiskiväärin polvella hopeaa edellään Unkarin László Buday.
Mitalit MM-kisoissa

| --- | --- |
 Henkilökohtainen kilpailu  Kultaa 50 m pienoiskivääri, makuu (Lwów 1931)  300 m sotilaskivääri, asennot (Granada 1933)  300 m vapaakivääri, polvi (Granada 1933)  300 m vapaakivääri, makuu (Rooma 1935) Hopeaa 50 m pienoiskivääri, polvi (Lwów 1931)  100/200 m vapaakivääri, makuu (Lwów 1931)  50 m pienoiskivääri, makuu (Granada 1933)  50 m pienoiskivääri, polvi (Luzern 1939) Pronssia 300 m vapaakivääri, makuu (Granada 1933)  300 m vapaakivääri, polvi (Helsinki 1937) :  Joukkuekilpailu Kultaa 50 m pienoiskivääri, makuu (1931 Lwów)  50 m pienoiskivääri, makuu (1933 Granada) Hopeaa 50 m pienoiskivääri, polvi (1933 Granada)  50 m pienoiskivääri, makuu (1935 Rooma)  300 m sotilaskivääri, asennot (1935 Rooma)  300 m sotilaskivääri, makuu (1937 Helsinki)  50 m pienoiskivääri, makuu (1939 Luzern) Pronssia 50 m pienoiskivääri, polvi (1931 Lwów)  300 m vapaakivääri, asennot (1933 Granada)  50 m pienoiskivääri, pysty (1933 Granada)  50 m pienoiskivääri, polvi (1935 Rooma)  50 m pienoiskivääri, pysty (1935 Rooma)  300 m vapaakivääri, makuu (1937 Helsinki)
Huippu-uran jälkeinen aika

Rönnmark siirtyi 1940-luvulla sotavuosien aikaan Ruotsin ampujainliiton johtotehtävin vuosiksi 1940-1945.
Ammatiltaan Bertil Rönmark oli apteekkari: hän oli valmistunut farmaseutiksi Kristianstadissa vuonna 1928 ja proviisoriksi Tukholmassa vuonna 1931. Vuosian 1937-1943 hän työskenteli Apteekkien valvontalaboratoriossa. Vodesta 1949 hänellä oli oma apteekki Tukholmassa. Vosina 1943-1946 hän toimi Ruotsi farmaseuttiliiton puheenjohtajana.
Mia Couto

Mia Couto vuonna 2006
Mia Couto (s. António Emílio Leite Couto, 5. heinäkuuta 1955 Beira, Mosambik) on mosambikilainen kirjailija. Couto kirjoittaa portugaliksi. Hänen kirjojaan on julkaistu ainakin 22 maassa. Couton ensimmäinen romaani oli vuonna 1992 ilmestynyt Terra Sonâmbula. Hän on julkaissut myös runo- ja novellikokoelmia.
Couto on opiskellut lääketiedettä ja työskennellyt toimittajana, mutta vaihtoi alansa biologiaan ja työskentelee ympäristöbiologina Limpopon kansallispuistossa.
Palkinnot ja tunnustukset

Camões-palkinto 2013.
Neustadt-palkinto 2014.
Teoksia

Plumeriaveranta.  (A varanda do frangipani, 1996.)  Suomentanut Sanna Pernu. Like, 2006.  ISBN 952-471-861-8
Flamingon viimeinen lento.  (O último voo do flamingo, 2000.)  Suomentanut Sanna Pernu. Like, 2001.  ISBN 951-578-898-6
Terra Sonâmbula (1982; Sleepwalking Land) romaani
Raiz de Orvalho (1983; Root of Dew) runokokoelma
Vozes Anoitecidas (1986; Voices Made Night), novellikokoelma
Silent Hill 2 (vuoden 2024 videopeli)

| Silent Hill 2 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Bloober Team
Julkaisija:  Konami
Jakelija:  PlayStation Store ja Steam
Säveltäjä:  Akira Yamaoka
Pelisarja:  Silent Hill
Pelimoottori:  Unreal Engine 5
Julkaistu:  2024-10-88. lokakuuta 2024
Lajityyppi:  selviytymiskauhu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: C (15 vuotta tai vanhempi)  ESRB: Alkaen 17 vuotta 
Alusta:  Microsoft Windows PlayStation 5
Lisenssi:  Suljettu lisenssi
Jakelumuoto:  Blu-ray-levy ja digitaalinen jakelu
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Silent Hill 2 on Bloober Teamin kehittämä ja Konamin julkaisema selviytymiskauhupeli. Peli on uusintaversio  vuoden 2001 videopelistä Silent Hill 2. Peli julkistettiin 19. lokakuuta 2022, ja se julkaistiin Microsoft Windowsille ja PlayStation 5:lle 8. lokakuuta 2024.
Kuten alkuperäisessä pelissä, päähahmo on James Sunderland, joka saapuu Silent Hillin kaupunkiin saatuaan kirjeen kuolleelta vaimoltaan Marylta, joka kertoo odottavansa Jamesia kaupungissa.
Peli on ollut myyntimenestys; tammikuuhun 2025 mennessä sitä oli myyty yli kaksi miljoonaa kappaletta.
Aiheesta muualla

Teaser-traileri (Youtube)
Silent Hill
| --- | --- |
Pääsarja:  Silent Hill  2 uusi versio  3  4: The Room  Origins  Homecoming  Shattered Memories  Downpour  f 
Muita pelejä:  The Arcade  Orphan  The Escape  HD Collection  Book of Memories 
Hahmot:  Harry Mason  Heather Mason  James Sunderland  Pyramid Head 
Elokuvat:  Silent Hill  Revelation 3D  Return to Silent Hill 
Aiheeseen liittyvää:  Silent Hill Original Soundtracks  Team Silent
Sjöstedt

Sjöstedt on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anshelm Sjöstedt-Jussila (1869–1926), suomalainen maanviljelijä ja kansanedustaja (Suomalainen puolue, Kokoomus)
Bengt Sjöstedt (1906–1981), suomalainen aitajuoksija
Harriet Sjöstedt (s. 1944), suomenruotsalainen kirjailija
Helga Sjöstedt (1908–1979), suomalainen kuvittaja
Jonas Sjöstedt (s. 1964), ruotsalainen poliitikko ja kirjailija
Ludvig Sjöstedt (1870–1948), suomalainen kirkkoherra ja lyseon lehtori
Sofia Sjöstedt (1870–1947), suomalainen liikenainen ja hotellinjohtaja
Tauno Sjöstedt (1916–1995), suomalainen näytelmäkirjailija
Toni Sjöstedt (s. 1997), suomalainen jalkapalloilija
Yngve Sjöstedt (1866–1948), ruotsalainen eläintieteilijä ja professori
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Jenni Kangas

Jenni Kangas Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Jenni Pirita Susanna Kangas (s. 3. heinäkuuta 1992) on suomalainen uransa lopettanut keihäänheittäjä, joka edusti Lahden Ahkeraa. Vuosina 2010–2019 hän edusti Seinäjoen Seudun Urheilijoita. Hänen ennätyksensä on Taipeissa Taiwanissa 25. elokuuta 2017 heitetty 60,98. Häntä valmentaa hänen isänsä Hannu Kangas.
Kalevan kisoissa Kangas voitti Suomen mestaruuden vuonna 2017 tuloksella 59,33 ja vuonna 2018 tuloksella 57,09. Lisäksi hän on saanut hopeaa vuosina 2013 tuloksella 53,36, 2014 tuloksella 55,28 ja 2016 tuloksella 59,51 sekä pronssia vuosina 2011 tuloksella 49,91 ja 2020 tuloksella 56,16.
Kangas sijoittui pronssille 22-vuotiaiden nuorten SM-seitsenottelussa Raisiossa 2012 . Seitsenottelun keihäänheitossa hän sai tuloksen 51,50.
Kankaalla on keihäänheitossa aikuisten maaotteluedustuksia vuodesta 2014 lähtien. Vuonna 2009 hän sijoittui Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Tampereella kahdeksanneksi, mutta karsiutui loppukilpailusta Bressanonen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Hän sijoittui yhdeksänneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tallinnassa 2011. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella 2013 hän oli neljäs tuloksella 54,11. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuden 2014.
Kangas heitti Amsterdamin EM-kilpailujen 2016 karsinnassa silloisen ennätyksensä 59,48. Loppukilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 59,41. Vuoden 2017 kesäuniversiadeissa hän sijoittui kolmanneksi ennätyksellään 60,98.
Kangas selvitti itsensä vuoden 2018 EM-kisoissa Berliinissä loppukilpailuun heittämällä kauden parhaan tuloksensa 59,96. Finaalissa hän oli kahdestoista tuloksella 54,92.
Jenni Kankaan sisko Emilia on kuulantyöntäjä, joka voitti EM-pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Espoossa 2023.
Tilastoja

| --- | --- |
 Parhaat tulokset 10 parhaan kilpailutuloksen keskiarvo 59,80 60,98 (3) Taipei TAI 25.8.2017  60,70 (1) Heinola 18.8.2016  59,96 (8q) Berliini 9.8.2018  59,86 (1) Orimattila 29.7.2017  59,51 (2) Oulu 23.7.2016  59,48 (7q) Amsterdam NED 7.7.2016  59,44 (3) Joensuu 12.7.2017  59,41 (9) Amsterdam NED 9.7.2016  59,33 (1) Seinäjoki 22.7.2017  59,33 (1) Vantaa 26.5.2018 :  Kausien parhaat heitot 2006 44,42 Kauhava 8.8.  2007 49,63 (SE15) Eurajoki 13.6.  2008 49,55 Seinäjoki 27.8.  2009 47,76 Kangasala 13.6.  2010 51,18 Lappajärvi 13.7.  2011 53,19 Pihtipudas 3.7.  2012 51,50 Raisio 9.9.  2013 55,62 Mikkeli 27.5.  2014 55,28 Kuopio 2.8.  2015 56,56 Alavus 13.6.  2016 60,70 Heinola 18.8.  2017 60,98 Taipei 25.8.  2018 59,96 Berliini 9.8.  2019 58,28 Laihia 4.9.