Metsästäjä-keräilijät
Ravinnonhankinta

Useimmat metsästäjä-keräilijäryhmät ovat yhdistäneet monia ravinnonhankintatapoja, mutta suurriista, pienriista tai kalastus ovat olleet  pääasiallisia ravinnonlähteitä. Trooppisissa metsissä metsästetään yksittäisiä eläimiä ja tasangoilla laumoissa liikkuvia ruohonsyöjiä, kuten peuroja, antilooppeja ja kenguruita. Pohjoisessa talvi on paras metsästyskausi, sillä saalis liikkuu silloin hitaasti. Kesä taas on parasta kalastusaikaa, ja etenkin jokien lohet ovat olleet tärkeää ravintoa. Merten rannikoilla on metsästetty merinisäkkäitä, kuten hylkeitä ja mursuja. Vesilintuja on metsästetty pesimäaikana ja muuttoaikana. Arktisilla vesillä on pyydetty valaita.
Eläinten liha, rasva ja linnunmunat ovat tärkein tai lähes ainoa ravinnonlähde arktisilla seuduilla. Jopa  35–40 prosenttia pohjoisten alkuperäiskansojen kalorimäärästä tulee proteiineista ja loput lähinnä eläinrasvoista. Esimerkiksi inuitien perinteinen ruokavalio koostui noin 50-prosenttisesti karibu-peurasta, 30-prosenttisesti kalasta, 10-prosenttisesti hylkeestä, ja loput sekalaisista riistaeläimistä ja munista. Pelkkään metsästykseen ja/tai kalastukseen perustuvaa elinkeinoa kutsutaan pyyntikulttuuriksi.
Afrikan kulttuurien juuret -nimisen kirjan mukaan lämpimillä seuduilla kerätty kasviravinto on metsästettyä lihaa tärkeämpi osa ruokavaliota. Lämpimillä seuduilla metsästetään esimerkiksi peuroja, sikoja, apinoita ja lintuja.
Ihmisen suku -nimisessä kirjassa todetaan, että keräily tuottaa lämpimillä seuduilla 4/5 kaloreista. Keräilyyn kuuluu sekä kasvi- että eläinperäisen ruoan hankkimista kuten juurien ja juurimukuloiden kaivamista maasta, hedelmien poimimista, simpukoiden keräilyä rannalta tai sukeltamista vedestä, parveilevien hyönteisten pyydystämistä, toukkien kaivamista puunkuorista, munien keräämistä linnunpesistä ja hunajan keräämistä mehiläispesistä.
Metsästäjä-keräilijöiden täytyy selviytyäkseen tuntea tarkkaan alueensa eläinten elintavat ja eri kasvilajien farmakologiset ominaisuudet. Miehet vastaavat yleensä metsästyksestä ja naiset ja lapset keräilystä. Metsästäminen ja keräily tehdään yleensä ryhmässä, mikä antaa kokeneille tilaisuuden opettaa kokemattomia.
Metsästysaseina ja -välineinä on käytetty muun muassa nuijaa, keihästä, linkoa, verkkoja, ansoja, jousta ja myrkkynuolia sekä harppuunaa. Jäljestämistä, houkuttimia ja naamioitumista on hyödynnetty. Joskus eläimiä metsästetään yksitellen, joskus iso lauma eläimiä ajetaan ansaan yhdellä kertaa.
Eläimistä saadaan lihan lisäksi myös nahkaa, turkiksia, luuta ja muita välttämättömiä tarvikkeita.
Vettä metsästäjä-keräilijät löytävät aavikolta esimerkiksi maanalaisista puroista tai kasvien juurista. Arktiksen eskimot saavat vettä sulattamalla lunta. Afrikan aavikoiden sanit säilövät vettä strutsinmunankuoriin.
Kerätty tai saaliiksi saatu ruoka jaetaan ryhmän kesken tarkkojen sääntöjen mukaisesti. Ruoan jakamissäännöt vaihtelevat ryhmittäin, kuten myös ruoanvalmistus- ja -säilömistavat. Ryhmien välillä harvoin jaetaan tai vaihdetaan ruokaa, vaan kukin ryhmä hankkii oman ruokansa omalta reviiriltään.
Metsästäjä-keräilijöiden keskuudessa ei ole esiintynyt perinteisesti alkoholin ja muiden riippuvuutta aiheuttavien päihteiden käyttöä.