stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Punakämmekkä
Ulkonäkö ja koko

Punakämmekän kämmenen muotoisista, liuskaisista versojuurimukuloista kasvaa esiin 25–50 cm korkea tanakka ja paksuvartinen kukinto. Lehdet ovat lähes pystyjä, köliselkäisiä, 5–9 kertaa leveytensä pituisia ja tasaisesti kärkeä kohti kapenevia. Lehdet ovat täplättömiä tai yläpinnan kärkiosiltaan purppuranruskeatäpläisiä. Varren ylin lehti ylettyy kukinnon tasalle. Kukinto on tiheähkö, pitkä ja runsaskukkainen tähkä. Kukat ovat pienehköjä, purppuranpunaisia tai joskus vaaleanpunaisia. Yksittäisen kukan huulen sivut ovat usein kääntyneet taaksepäin, kukkavartta kohti. Huuli on 7–9 mm leveä, kärjestään vain heikosti tai ei lainkaan kolmiliuskainen. Punakämmekkä kukkii kesä-heinäkuussa.
Täplälehtiset punakämmekät muistuttavat lähinnä verikämmekkää (D. incarnata subsp. cruenta) sekä selvästi heiveröisempää lapinkämmekkää (D. lapponica). Erityisesti Ahvenanmaalla punakämmekkäkasvustoista löytyy myös yksilöitä, joilla on punaruskeita täpliä lehtien molemmilla pinnoilla. Tähän tapaan täplikkäät punakämmekät luetaan muunnokseen D. incarnata subsp. incarnata var. hyphaematodes. Muunnos muistuttaa läheisesti verikämmekkää.
Punakämmekän pölyttäjinä toimivat pääasiassa kimalaiset. Kukissa ei kuitenkaan ole mettä.
Levinneisyys

Punakämmekkä on lajina melko heikosti tunnettu, ja joidenkin alalajien ja muunnosten erottaminen punakämmekästä ei ole helppoa. Lajia tavataan Euroopassa pääasiassa Norjassa, Ruotsissa, Suomessa, Baltian maissa, Irlannissa ja Alppien alueilla. Lisäksi lajin levinneisyysalue ulottunee pitkälle läpi Keski-Venäjän aina Kaukoitään saakka. Suomessa punakämmekkää tavataan satunnaisesti koko maasta, mutta Ahvenanmaata lukuun ottamatta se on suurimmassa osassa Etelä-Suomea varsin harvinainen. Oulun ja Lapin lääneissä laji on yleisempi pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta.
Elinympäristö

Punakämmekkä on ravinteisten soiden ja kosteiden niittyjen kasvi. Laji on varsinkin Etelä- ja Keski-Suomessa suuresti harvinaistunut soiden ojitusten takia.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2018: Suopunakämmekän (Dactylorhiza incarnata subsp. incarnata) levinneisyys Suomessa
Punakämmekkä (Dactylorhiza incarnata) Pinkka – Lajituntemuksen oppimisympäristö.
Pohjolan kasvien pauloissa: Dactylorhiza incarnata subsp. incarnata - punakämmekkä subsp. suopunakämmekkä
Pohjolan kasvien pauloissa: Dactylorhiza incarnata subsp. cruenta - punakämmekkä subsp. veripunakämmekkä
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Dactylorhiza incarnata:  Wikidata: Q854799  Wikispecies: Dactylorhiza incarnata  APDB: 198404  BioLib: 42143  BOLD: 288732  CoL: 33WLL  EoL: 1100881  EPPO: DAKIN  EUNIS: 189515  GBIF: 8248593  iNaturalist: 48982  IPNI: 626620-1  IRMNG: 11338756  ITIS: 506935  NBN: NHMSYS0000457908  NCBI: 230574  Observation.org: 2468  Open Tree of Life: 904697  PalDat: Dactylorhiza_incarnata  PfaF: Dactylorhiza incarnata  PFI: 8195  Plant List: kew-55332  PLANTS: DAIN9  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:626620-1  Species+: 21196  Tropicos: 23500174  WFO: wfo-0000936635  WoRMS: 426036  Laji.fi: MX.40068 
Orchis incarnata:  Wikidata: Q39339702  APDB: 197943  EUNIS: 189517  GBIF: 7623568  IPNI: 648735-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:648735-1  Tropicos: 23513744 
Kukinto
Pukeutuminen

Pukeutumistyylejä eri aikakausilta
Pukeutuminen tarkoittaa ihmiselle ominaista tapaa verhota itsensä erilaisilla tavallisesti nahasta tai kankaasta valmistetuilla vaatteilla.
Historia

Pukeutumalla on perinteisesti suojauduttu kylmää, sadetta tai kuumuutta vastaan. Vaatetäin perimän avulla on arvioitu, että ihmiset ovat pukeutuneet yli 100 000 vuotta.
Pukeutuminen heijasteli aikaisemmin erittäin vahvasti yksilön yhteiskunnallista asemaa.   Esimerkiksi 1700-luvun Suomen ylellisyysasetuksissa määriteltiin hyvin tarkkaan, miten kunkin säädyn ja sukupuolen edustajat saivat käyttää värejä, kankaita ja koristeita. Rajoitusten rikkomisesta rangaistiin vapauden menetyksellä, ja ne koskivat etenkin tavallista kansaa, kun taas aatelisto ja säätyläiset saivat pukeutua vapaammin. Vain säätyläismiehet saivat käyttää esimerkiksi metallinappeja.
Muoti on aina vaikuttanut ihmisten pukeutumistyyliin mutta sen merkitys on noussut, osittain koska ihmiset elävät yhä enemmän itseluoduissa olosuhteissa, joissa lämpötila on vakioitu ja kävelypinnat ovat tasaisia ja kovia. Kylmyydenkään takia ei aina pukeuduta riittävästi, jos muoti suosii kevyttä pukeutumista sääolosuhteista riippumatta. Myös vaatteiden mukavuus ja istuvuus on joutunut kärsimään muodin mukana, kun pidetään hienoilta näyttäviä, mutta ei kovin mukavantuntuisia vaatteita.
Tavallinen kansa on aina pukeutunut toisin kuin rikkaampi väestö. Myös erilaisin määräyksin on yritetty estää palvelusväkeä pukeutumasta vallasväen tavoin. Pitseistä, myssyistä ym. on peritty veroa. Myös ammattikunnat ovat varjelleet taitojaan. Kuka tahansa ei ole saanut ruveta esimerkiksi räätäliksi.
Eri aikakausina pukeutuminen on vaihdellut suuresti muodin mukaan. Milloin on pitänyt käyttää peruukkia, milloin pitkää hametta, milloin polvihousuja. Miesten ja naisten pukeutumistavat ovat perinteisesti eronneet jyrkästi toisistaan, mutta 1960-luvulta alkaen lähentymistä on tapahtunut. Pisimmälle pyrkimys meni unisex-muodin aikana.
Pukeutumisen tutkimus on tieteenala, jossa käsitellään vaatetukseen, ulkonäköön, muotiin ja kulttuuriseen ihmisruumiiseen liittyviä teemoja.
Tyylikaudet

Eurooppalaiseen pukeutumiseen liittyvät tyylikaudet.
muinainen Egypti
antiikin Kreikka
antiikin Rooma
varhaiskeskiaika
sydänkeskiaika
myöhäiskeskiaika, gotiikka
renessanssi
barokki
rokokoo
empire
biedermeier
romanttinen tyyli, kertaustyylit tai viktoriaaninen tyyli
jugend, edvardiaaninen tyyli tai belle époque
1900-luku
1920-luku
1930-luku ja sota-aika
1950-luku ja esimerkiksi Diorin New Look.
1960-luku ja uudet nuorisoliikkeet ja tyylit, esimerkiksi hipit.
Miesten koot ja vartalotyypit

Hoikka
Tanakka
Naisten koot ja vartalotyypit

Päärynävartalo
Omenavartalo
Tiimalasivartalo
Suora
Ylösalaisin käännetty kolmio
Poikavartalo
Joskus käytetään myös kirjaimia A, T, H, I, O ja X.
Kirjallisuutta

Lönnqvist, Bo: Vaatteiden valtapeli: Näkymättömän kulttuurianatomia.  ((Maktspel i kläder: Om det osynligas kulturella anatomi, 2008.) Suomennos: Kaisa Haatanen)  Helsinki:  Schildt, 2008.  ISBN 978-951-50-1799-4
Ruohonen, Sinikka: Nuorten pukeutuminen: Erottautumista, elämyksiä, harkintaa.  (Väitöskirja: Joensuun yliopisto)  Joensuu:  Joensuu University Press, 2001.  ISBN 952-9800-34-7
Selin, Jaakko: Kiinalaiset jalat ja muita tarinoita vartalomme koristeista.  Helsingissä:  Otava, 1997.  ISBN 951-1-14737-4
Särkikoski-Pursiainen, Hilkka: Bisnespukeutuminen.  Helsinki:  Edita, 2001.  ISBN 951-37-3500-1
Utrio, Kaari: Bella donna: Kaunis nainen kautta aikojen.  (Teksti: Kaari Utrio ja Sari Savikko)  Helsinki: Somero:  Tammi: Amanita, 2001 (2. painos 2005).  ISBN 951-31-2174-7
Koskennurmi-Sivonen, Ritva & Raunio, Anna-Mari (toim.): Vaatekirja.  (Helsingin yliopiston kotitalous- ja käsityötieteiden laitos)  Helsinki:  Yliopistopaino, 2003.
Kirjallisuutta > Miesten pukeutuminen

Nilsson, Per: Tyyliä! Pukeutumis- ja tapaopas miehelle.  ((Snyggt: En stilguide för män, 2002.) Suomennos: Raija Sairanen)  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28106-9
O'Byrne, Robert: Herrasmiehen tyyliopas.  ((The perfectly dressed gentleman, 2011.) Suomentanut Sami Sykkö)  Vantaa:  Moreeni, 2012.  ISBN 978-952-254-117-8
Raivio, Ville: Klassikko: jokaisen miehen tyylikirja.  Helsinki:  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-8033-1
Roetzel, Bernhard: Täydellinen herrasmies: Klassisen miestenmuodin käsikirja.  ((Der Gentleman: Handbuch der klassischen Herrenmode, 1999.) Valokuvat: Günter Beer)  Köln:  Könemann, 2000 (2. painos 2005).  ISBN 3-8290-4527-1
Ruotsi, Suvi: Mies pukeutuu.  Helsinki:  City, 1988.  ISBN 951-96102-8-6
Kirjallisuutta > Naisten pukeutuminen

Bear, Mariah (päätoim.): Style: Löydä oma tyylisi: Vinkkejä maailman tunnetuimmilta muotibloggareilta.  ((Style yourself: Inspired advice from the world's top fashion bloggers, 2011.) Kuvitus: Tabi Zarrinnaal. Suomennos: Rita Oksanen)  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6580-2
Ericsson Wärn, Karina: Chic: valitse oikeat vaatteet – luo oma tyylisi.  ((Chic: Den kompletta garderoben, 2004.) Suomentanut Mirkka Santala)  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30342-9
Homer, Karen: Mitä naisen tulee tietää tyylistä.  ((Things a woman should know about style, 2003.) Suomentanut Ilona Ruskoaho)  Helsingissä:  Ajatus, 2008.  ISBN 978-951-20-7489-1
Salovaara, Johanna: Näytä hyvältä: Pukeutumisopas naiselle.  Helsingissä:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-19208-6
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Suomen tekstiili- ja vaatetusteollisuus.
http://www.finatex.fi/html/pdf/N-2001.pdf
Takaväljä

| Takaväljä Новая Деревня, Novaja Derevnja |
| --- | --- |
 Takaväljä
 Koordinaatit: 59°37′21″N, 28°8′57″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Narvusi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Takaväljä (ven. Но́вая Дере́вня, Novaja Derevnja) on entinen kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Laukaanjoen oikealla rannalla noin viisi kilometriä Suuresta-Narvusista pohjoiseen.
Takaväljä eli venäjäksi ”Uusikylä” lienee syntynyt 1700-luvulla. Sen ensimmäiset asukkaat saapuivat Laukaansuusta. Paavali I lahjoitti Korovinan kartanoon kuuluneet kylät vuonna 1797 eversti Jegor Rennelle. Vuonna 1848 Takaväljällä asui 133 inkerikkoa ja 45 inkerinsuomalaista. Suomalaiset kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen ja inkerikot Haavikon ja vuodesta 1874 lähtien Joenperän ortodoksiseen seurakuntaan. Kylässä oli tsasouna. Takaväljän suomalaissukuja olivat Laammanen, Paasi, Pölhö ja Varkki. Vuonna 1862 kylässä oli 33 taloa ja 156 asukasta. Talonpojat olivat tilanomistajan maaorjia. Vuonna 1899 Takaväljä kuului kyläkuntana Luutsan volostiin. Sen 235 asukasta olivat väestönlaskennan mukaan kaikki ”suomalaisia”. Luterilaisia oli 46 henkeä. Kyläläiset kävivät töissä Struuppaan telakalla.
Neuvostoaikana Takaväljä muodosti Narvusin volostiin ja vuodesta 1927 Jaaman piiriin kuuluneen kyläneuvoston. Vuonna 1928 se liitettiin Suuren-Narvusin kyläneuvostoon. Vuonna 1939 kylässä oli 321 asukasta. 1920-luvulla palaneeseen kylään rakennettiin neljäluokkainen koulu ja kerhotalo. Maatalouden kollektivisoinnin aikana perustettiin kolhoosi. Vetäytyvät neuvostojoukot sytyttivät vuonna 1941 Takaväljän palamaan ja saksalaiset polttivat myöhemmin loputkin kylän 40 talosta. Sodan jälkeen kylää ei rakennettu uudestaan ja tulipaloissa säilynyt tsasouna purettiin polttopuiksi. Vuonna 1958 Takaväljältä mainitaan kuitenkin yhdeksän asukasta, ja se esiintyi vielä vuoden 1966 kyläluettelossa.
Erkki Puolakka

Erkki Puolakka Helsingin olympialaisissa vuonna 1952.
Erkki Mikael Puolakka (17. toukokuuta 1925 Tervo – 22. joulukuuta 2008 Äänekoski) oli suomalainen kestävyysjuoksija, jonka päämatka oli maraton.
Puolakka sijoittui Helsingin 1952 olympialaisten maratonilla kahdeksanneksi ajalla 2.29.35,0. Vielä lähempänä arvokisamitalia hän oli kaksi vuotta myöhemmin Bernin EM-kilpailuissa sijoittuessaan Veikko Karvosen voittamalla maratonilla neljänneksi. Hän voitti Košicen maratonin vuosina 1952 ja 1954 (rataennätys 2.27.21) sekä sijoittui Bostonin maratonilla ja Fukuokan maratonilla kolmanneksi vuonna 1954. Kotimaassaan hän voitti Turun maratonin vuonna 1951 ja Suomen Urheilulehden maratonin vuonna 1952. Ruotsi-maaottelussa vuonna 1953 hän sijoittui 10 000 metrin juoksussa toiseksi samalla ajalla ensimmäiseksi sijoittuneen Hannu Postin ja kolmanneksi sijoittuneen Olavi Rinteenpään kanssa.
Puolakka edusti seuratasolla Tervon Urheilijoita ja Äänekosken Urheilijoita. Hän voitti Suomen-mestaruuden 11 kilometrin maastojuoksussa vuonna 1951 sekä maratonilla vuosina 1952 ja 1953. Hän saavutti SM-hopeaa maratonilla vuonna 1954 ja SM-pronssia 10 000 metrillä vuonna 1951. Hän juoksi 30 000 metrillä Suomen-ennätyksen 1.39.50,4 vuonna 1951.
Henkilökohtaiset ennätykset

3 000 metriä: 8.34,6
5 000 metriä: 14.57,6
10 000 metriä: 30.25,4
25 000 metriä: 1.20.40,0
30 000 metriä: 1.39.50,4
maraton: 2.24.25
Aiheesta muualla

Erkki Puolakka Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Takedda

Länsi-Afrikan kauppareitit noin 1000–1500. Kultaesiintymät on merkitty ruskealla.
Takedda oli keskiaikainen kauppapaikka ja kuparin tuotannon keskus Saharan eteläosassa Aïrvuoriston länsipuolella. Sen sijaintipaikkana pidetään Nigerin Azelikiä 25 kilometriä Teguidda-n-Tesemtistä koilliseen.
Berberien perustaman ja 1300-luvulla Maliin kuuluneen Takeddan kauppayhteydet ulottuivat pohjoisessa Ghatiin, Ouarglaan ja Egyptiin sekä etelässä nykyisen Nigerian alueelle. Lännestä sinne tuotiin Ghanan kultaa. Takeddan kuparia käytettiin Sudanin alueella valuuttana. Paikkakunta oli myös huomattava islamilaisuuden keskus.
1400-luvulle tultaessa Takedda joutui tuaregien alaisuuteen. Se tuhoutui noin vuonna 1561 sodassa Agadezin sulttaanikuntaa vastaan.
Taksin

Taksin vuonna 1767 ranskalaisen munkin kuvaamana.
Taksin oli (1734−1782) kiinalaissyntyinen kenraali, joka julistautui Thaimaan kuninkaaksi burmalaisten kukistettua vanhan hallinnon vuonna 1767. Kuningas karkotti tunkeutujat maasta 1771 ja lähetti kenraalinsa Chakrin alistamaan valtakunnasta irtautuneita pieniä vasallivaltioita; kun Taksin tuli mielenvikaiseksi, Chakri otti häneltä vallan ja ryhtyi 1782 hallitsemaan nimellä Rama I.
Jari Puikkonen

| Jari Puikkonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jari Markus Puikkonen
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1959 (ikä 65) Lahti, Suomi
Mäkihyppääjä
Seura:  Lahden Hiihtoseura
Maailmancup
Kaudet:  1977–1991
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Calgary 1988 | joukkuemäki |  |
|  Pronssia | Lake Placid 1980 | suurmäki |  |
|  Pronssia | Sarajevo 1984 | normaalimäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Engelberg 1984 | joukkuemäki |  |
|  Kultaa | Seefeld 1985 | joukkuemäki |  |
|  Kultaa | Lahti 1989 | suurmäki |  |
|  Kultaa | Lahti 1989 | joukkuemäki |  |
|  Hopeaa | Oslo 1982 | normaalimäki |  |
|  Hopeaa | Seefeld 1985 | suurmäki |  |
|  Pronssia | Oslo 1982 | joukkuemäki |  |
| Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oberstdorf 1981 |  |  |
Jari Markus Puikkonen (s. 25. kesäkuuta 1959 Lahti) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä, suurmäen ja lentomäen maailmanmestari henkilökohtaisissa kilpailuissa, olympiavoittaja ja kolminkertainen maailmanmestari joukkuemäessä. Puikkonen onkin yksi menestyneimpiä mäkihyppääjiä arvokisamitalien valossa. Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa hän sijoittui kaksi kertaa kolmanneksi ja maailmancupin kokonaispisteissä parhaimmillaan viidenneksi.
Seuratasolla Puikkonen on edustanut Lahden Hiihtoseuraa.
Vuonna 1999 Puikkonen oli ehdolla eduskuntaan kokoomuksen ehdokkaana. Puikkonen toimii nykyisin Lahden kaupungin liikuntasihteerinä.
Kansainvälisen uran alkuvuodet: olympiapronssi ja maailmanmestaruus

Puikkonen sijoittui nuorten MM-kilpailuissa 14:nneksi vuonna 1977. Ensimmäisen esiintymisensä Keski-Euroopan mäkiviikolla hän teki kaudella 1977–1978, jolloin hän sijoittui Oberstdorfissa 17:nneksi, Garmisch-Partenkirchenissä 12:nneksi, Innsbruckissa seitsemänneksi ja Bischofshofenissa 11:nneksi. Mäkiviikon kokonaistuloksissa hän sijoittui 11:nneksi. Samana talvena Lahden MM-kilpailuissa hän sijoittui normaalimäessä 12:nneksi ja suurmäessä 39:nneksi sekä kuului Suomen joukkueeseen, joka sijoittui joukkuemäen epävirallisessa MM-kilpailussa toiseksi. Kauden 1978–1979 mäkiviikolla Puikkonen sijoittui Obertstdorfissa kymmenenneksi mutta ei päässyt muissa osakilpailuissa 20 parhaan joukkoon ja sijoittui kokonaispisteissä 20:nneksi. SM-kilpailuissa hän voitti joukkuemäessä kultaa Lahden Hiihtoseuran joukkueessa ja saavutti normaalimäessä hopeaa.
Kauden 1979–1980 mäkiviikolla Puikkonen epäonnistui pahasti Oberstdorfin osakilpailussa eikä päässyt mukaan kilpailun toiselle kierrokselle mutta sijoittui tämän jälkeen Garmisch-Partenkirchenissä toiseksi, Innsbruckissa neljänneksi ja Bischofshofenissa seitsemänneksi ja oli viikon kokonaispisteissä 27:s. Lake Placidin olympialaisissa hän sijoittui normaalimäessä 16:nneksi ja saavutti Jouko Törmäsen voittamassa suurmäen kilpailussa pronssia. Maaliskuussa 1980 Puikkonen sijoittui toiseksi niin Ruotsin hiihtokisoissa Falunissa kuin Holmenkollenin kisoissakin. Maailmancupin pisteissä hän oli parhaana suomalaisena kymmenes. SM-kilpailuissa Puikkonen voitti joukkuekilpailussa kultaa sekä saavutti normaalimäessä ja suurmäessä hopeaa.
Kauden 1980–1981 mäkiviikolla Puikkonen sijoittui Oberstdorfissa toiseksi ja Garmisch-Partenkirchenissä kymmenenneksi, voitti Innsbruckin osakilpailun ja oli Bischofshofenissa yhdestoista. Viikon yhteispisteissä hän sijoittui Itävallan Hubert Neuperin ja Armin Koglerin jälkeen kolmanneksi. Helmi-maaliskuun vaihteessa Puikkonen voitti Oberstdorfissa ensimmäisenä suomalaisena lentomäen maailmanmestaruuden. Hän oli ensimmäisessä osakilpailussa paras 174 ja 169 metrin hypyillään ja voitti myös toisen osakilpailun. Kolmannessa osakilpailussa Puikkonen sijoittui toiseksi Armin Koglerin jälkeen mutta jätti hänet yhteistuloksissa hopealle yli 60 pisteen erolla. Salpausselän Kisoissa Puikkonen voitti niin normaali- kuin suurmäenkin kilpailun. Holmenkollenin normaalimäessä hän sijoittui kolmanneksi ja suurmäessä seitsemänneksi.
Kauden 1980–1981 maailmancup päättyi Planicassa. Puikkonen voitti 21.3. käydyn ensimmäisen kilpailun mutta kaatui pahasti seuraavana päivänä 135 metriä kantaneen avauskierroksen hyppynsä. Nivelsiteet repeytyivät ja Puikkonen joutui liikkumaan jalka kipsattuna parin kuukauden ajan. Maailmancupin loppupisteissä hän sijoittui parhaana suomalaisena viidenneksi. SM-kilpailuissa hän ehti voittaa mestaruuden normaalimäessä ja joukkuemäessä.
Vuodet 1982–1984: Lisää arvokisamitaleja

Puikkonen palasi loukkaantumisensa jälkeen mäkikilpailuihin 19.12.1981 Paavo Nuotion muistokisoissa Lahdessa ja voitti kilpailun niukasti ennen Matti Nykästä. Keski-Euroopan mäkiviikolla 1981–1982 hän sijoittui parhaimmillaan 15:nneksi Innsbruckin osakilpailussa ja oli yhteispisteissä sijalla 21. Oslon MM-kilpailujen normaalimäessä hän hyppäsi toisella kierroksella kilpailun pisimmän hypyn, 85,5 metriä, ja nousi yhdeksänneltä sijalta hopealle 0,8 pistettä Itävallan Armin Koglerille hävinneenä. Joukkuemäen kilpailussa Suomi saavutti pronssia; Suomen joukkueeseen kuuluivat Puikkosen lisäksi Keijo Korhonen, Pentti Kokkonen ja Matti Nykänen. Suurmäen kilpailussa Puikkonen sijoittui 31:nneksi. Salpausselän Kisoissa Puikkonen sijoittui toiseksi suurmäessä käydyssä pudotuskilpailussa ja kuului joukkuemäen voittajajoukkueeseen. Kauden 1981–1982 maailmancupissa hän oli neljänneksi parhaana suomalaisena 26:s. Normaalimäessä hän saavutti SM-hopeaa ja joukkuemäessä SM-pronssia.
Keski-Euroopan mäkiviikolla 1982–1983 Puikkosen osakilpailusijoitukset olivat 12:s, neljäs, yhdeksäs ja 23:s. Lentomäen MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui 26:nneksi. Kauden 1982–1983 maailmancupissa hän oli kolmanneksi parhaana suomalaisena yhteispisteissä yhdeksäs. SM-kilpailuissa Puikkonen saavutti joukkuemäessä pronssia. Suurmäen SM-kilpailun aikaan hän oli kilpailemassa Sveitsin mäkiviikolla, jossa hän tasaisten esitysten jälkeen sijoittui kokonaispisteissä kolmanneksi Norjan Per Bergerudin ja maanmiehensä Pentti Kokkosen jälkeen.
Olympiatalvena 1983–1984 Puikkonen saavutti Keski-Euroopan mäkiviikon osakilpailuissa sijat 19, 6, 3 ja 8 ja sijoittui kokonaispisteissä neljänneksi kahden itäsaksalaisen ja Matti Nykäsen jälkeen. Sarajevon olympialaisten normaalimäen kilpailussa Puikkonen nousi ensimmäisen kierroksen 21. sijalta pronssille toisen kierroksen 91,5-metrisellä hypyllään. Edelle jäivät Itä-Saksan Jens Weißflog ja Suomen Matti Nykänen. Suurmäessä Nykänen voitti kultaa ja Puikkonen sijoittui viidenneksi. Joukkuemäen maailmanmestaruudesta kilpailtiin erikseen Engelbergissä ja Suomi voitti kultaa ylivoimaisesti joukkueella Markku Pusenius, Pentti Kokkonen, Jari Puikkonen ja Matti Nykänen. Salpausselän Kisoissa Puikkonen sijoittui Nykäsen takana toiseksi niin normaali- kuin suurmäenkin maailmancupin kilpailussa. Maailmancupin kokonaispisteissä Puikkonen oli toiseksi parhaana suomalaisena yhdeksäs. Hän voitti Suomen-mestaruuden joukkuemäessä ja suurmäessä sekä saavutti SM-pronssia normaalimäessä.
Maailmanmestaruus Lahdessa 1989

Maailmancupkauden 1988–1989 ensimmäisissä kilpailuissa joulukuussa 1988 Puikkonen sijoittui parhaimmillaan neljänneksi Lake Placidissä. Keski-Euroopan mäkiviikolla hänen osakilpailusijoituksensa olivat yhdeksäs, 48:s, seitsemäs ja 27:s. Viikon yhteispisteissä hän oli Risto Laakkosen ja Matti Nykäsen jälkeen kolmanneksi parhaana suomalaisena kahdestoista.
Lahden MM-kilpailujen suurmäen kilpailuun Puikkonen valittiin Suomen neljäntenä hyppääjänä vasta viimeisten harjoitusten perusteella. Tuulen vuoksi kilpailu siirrettiin sunnuntailta maanantain iltapäiväksi. Toisessa arvontaryhmässä numerolla 23 hypännyt Puikkonen oli ensimmäisen kierroksen toiseksi paras 113,5 pisteellä, vain pisteen itäsaksalaista Jens Weißflogia jäljessä. Puikkosen hypyn pituus oli 113,5 metriä sekä tyylipisteet 18,5 – 18,5 – 18,0 – 17,5 – 17,5. Toisella kierroksella Puikkonen hyppäsi alennetulta lähtölavalta 107,0 metriä ja sai tyylipisteet 18,0 – 17,5 – 17,5 – 17,0 – 17,0. Ennen viimeistä hyppääjää Suomella oli kolmoisjohto järjestyksessä Puikkonen, Nykänen ja Nikkola. Weißflogin toinen hyppy kantoi 103,0 metriä, millä hän hävisi Puikkoselle kuusi pistettä mutta pääsi hopealle.
Lahden MM-kisojen joukkuemäen kilpailu käytiin kaksi päivää suurmäen kilpailun jälkeen. Puikkonen ei onnistunut ensimmäisellä kierroksella vaan hänen hyppynsä jäi 95,5 metrin mittaiseksi eikä sitä laskettu mukaan joukkueen pisteisiin. Toisella kierroksella Puikkonen hyppäsi 105-metrisen hypyn ja Ari-Pekka Nikkolan ja Risto Laakkosen onnistumisten kanssa se riitti tuomaan Suomelle kultaa vaikka toisella kierroksella oli Matti Nykäsen vuoro hieman epäonnistua. Suomi jätti Norjan hopealle 19,0 pisteen erolla. Normaalimäen kilpailua tuuli häiritsi pahasti: se keskeytettiin jo 11 kilpailijan hypättyä ja uuden aloituksen jälkeen pystyttiin hyppäämään tuulen edelleen häiritessä vain yksi kierros. Puikkonen hyppäsi 83 metriä ja oli sijalla 13. Toinen kierros oli tarkoitus hypätä seuraavana päivänä mutta tuulen edelleen jatkuessa kovana ensimmäisen kierroksen tulokset julistettiin lopputuloksiksi.
Maailmancupissa 1988–1989 Puikkonen oli neljänneksi parhaana suomalaisena sijalla 18. Hän saavutti SM-hopeaa joukkuemäessä tammikuussa 1989.
Viimeiset kilpailuvuodet 1990–1991

Keski-Euroopan mäkiviikolla 1989–1990 Puikkosen paras osakilpailusijoitus oli 23. sija Innsbruckissa. Mäkiviikon kokonaispisteissä hän oli 27:s. Salpausselän normaalimäen kilpailussa Puikkonen sijoittui kuudenneksi ja viikkoa myöhemmin Sollefteån normaalimäen kilpailussa kymmenenneksi.
Keski-Euroopan mäkiviikolle 1990–1991 Puikkonen matkusti viime tipassa poisjäännistään ilmoittaneen Matti Nykäsen tilalle. Oberstdorfin kilpailuun Puikkonen ei vielä ehtinyt ja saavutti muissa osakilpailuissa sijat 26, 20 ja 37 sekä kokonaispisteissä 34. sijan. Joukkuemäen SM-kilpailussa Puikkonen saavutti pronssia joukkueessa, johon kuului myös Lahden Hiihtoseuraan siirtynyt Matti Nykänen. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa Puikkosella oli hallitsevana maailmanmestarina ylimääräinen paikka suurmäen kilpailussa ja hän sijoittui tässä viimeisessä arvokisasuorituksessaan 34:nneksi. Viimeisen maailmancupkilpailunsa hän hyppäsi kotikaupungissaan Lahdessa 3.3.1991 ja sijoittui suurmäen kilpailussa 47:nneksi, yhden sijan edelle 15-vuotiasta, ensimmäisen maailmancupin kilpailunsa hypännyttä Toni Niemistä.