stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taivaalliset olennot
Juoni

1950-luvun Christchurchissä, Uudessa-Seelannissa, 14-vuotias työläisperheen tyttö Pauline Parker (Lynskey) ystävystyy kouluunsa siirtyneen englantilaisen 15-vuotiaan Juliet Hulmen (Winslet) kanssa. Yhdessä he maalaavat, muovaavat savihahmoja, kirjoittavat tarinoita ja kehittävät Borovniaksi ristimänsä fantasiamaailman. Ajan myötä Borovnia alkaa tuntua tytöistä yhtä todelliselta kuin oikea maailma. Juliet esittelee Paulinelle myös ajatuksen ”neljännestä maailmasta”, kauniista ja rauhallisesta tuonpuoleisesta, jossa musiikki ja taide ovat arvossaan. Tytöt kokevat yhteisen näyn tästä maailmasta ja uskovat molemmat sen todellisuuteen. Paulinen ja Julietin suhteen tiivistyessä heidän vanhempansa alkavat huolestua ja tytöt halutaan erottaa toisistaan. Eroon joutumista pelkäävät tytöt suunnittelevat pakoa ja päättävät lopulta murhata Paulinen äidin Honoran, jonka he kokevat yhdessäolonsa pääasialliseksi uhaksi. Puistokävelyllä he hakkaavat tämän kuoliaaksi sukkaan verhotulla tiilenpalalla. Seuraavana päivänä löydetään Paulinen päiväkirja, jossa murhasuunnitelma esitellään. Tytöt joutuvat vankilaan ja heidän myöhemmän vapautumisensa ehtona on, etteivät he enää koskaan tapaa.
Näyttelijät ja roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Melanie Lynskey   | … |   Pauline Parker   |
|   Kate Winslet   | … |   Juliet Hulme   |
|   Sarah Peirse   | … |   Honora Parker   |
|   Diana Kent   | … |   Hilda Hulme   |
|   Clive Merrison   | … |   Dr. Henry Hulme   |
|   Simon O'Connor   | … |   Herbert Rieper   |
|   Jed Brophy   | … |   John (”Nicholas”)   |
|   Peter Elliott   | … |   Bill Perry   |
|   Gilbert Goldie   | … |   Dr. Bennett   |
Tuotanto > Esituotanto

Elokuvan yhdessä Jacksonin kanssa käsikirjoittanut Fran Walsh kiinnostui Parkerin–Hulmen tapauksesta jo nuorena. Hän ehdotti aihetta Jacksonille, joka suhtautui siihen alun perin epäillen: ”Kaksi tyttöä tappaa toisen äidin – aika synkkä tarina. Miksi kukaan haluaisi mennä katsomaan siitä kertovaa elokuvaa?” Walsh ei kuitenkaan luovuttanut, ja pariskunta ryhtyi perehtymään tapaukseen. Sen myötä Jacksonkin kiinnostui aiheesta. Bad Tasten, Meet the Feeblesin ja Aivokuolleen jälkeen hän halusi tehdä vaihteeksi jotakin muuta kuin lisää splattergenren elokuvia.
Taivaallisten olentojen käsikirjoittaminen alkoi alkuvuodesta 1992 ja ensimmäinen käsikirjoitusversio valmistui noin viidessä–kuudessa viikossa samaan aikaan Aivokuolleen lopullisen leikkauksen kanssa, jotta Jackson voisi esitellä uutta projektiaan mahdollisille rahoittajille Cannesin elokuvajuhlilla Aivokuolleen näytöksen yhteydessä. Hänen onnistuikin vakuuttaa saksalaisen Senator Filmsin tuottaja Hanno Huth, joka lupautui elokuvan rahoittajaksi. Uuden-Seelannin elokuvakomissiolta saadun ennakkotuen avulla Jackson ja Walsh jatkoivat käsikirjoittamista ja Parkerin–Hulmen tapaukseen perehtymistä. Todettuaan 1950-luvun uutisartikkelit näkökulmaltaan yksipuolisiksi ja muun tapauksesta kirjoitetun materiaalin vähäiseksi he alkoivat tutustua erilaisiin alkuperäislähteisiin kuten oikeudenkäyntiasiakirjoihin. He vierailivat myös Christchurchissä aidoilla tapahtumapaikoilla ja haastattelivat tapaukseen liittyneitä henkilöitä, Parkerin ja Hulmen perheiden naapureita sekä tyttöjen entisiä opettajia ja koulutovereita. Syyskuussa Jackson jätti elokuvakomissiolle tuotantotukihakemuksen, ja hyväksyvä vastaus saapui lokakuussa. Komission päätöksen myötä elokuvan esituotanto pääsi alkamaan toden teolla.
Tuotanto > Näyttelijöiden valinta

Koska oikea Juliet Hulme oli englantilainen, rooliin haluttiin valita englantilainen näyttelijä. Lontoossa järjestetyissä koe-esiintymisissä Jackson ja Walsh valitsivat 175 ehdokkaan joukosta 17-vuotiaan Kate Winsletin, jolla oli taustaa teatterin ja television puolelta, mutta joka ei ollut vielä esiintynyt elokuvissa. Toisen pääroolin, Pauline Parkerin, näyttelijävalinta puolestaan tuotti vaikeuksia – varsinkin kun Jackson halusi rooliin näyttelijän, joka olisi mahdollisimman lähellä Paulinen oikeaa ikää tapauksen aikana. Vaikka kuvaukset lähestyivät ja roolittaja Liz Mullane kävi läpi noin 500 tytön koe-esiintymiset, heistä ei löytynyt Jacksonia ja Walshia miellyttävää näyttelijää. Siinä vaiheessa Walsh päätti lähteä itse etsimään sopivaa näyttelijää kiertäen kouluja, ja New Plymouthin Girls’ High Schoolista hän löysikin Melanie Lynskeyn, jonka kokemus näyttelemisestä tosin koostui vasta koulun draamakerhosta.
Julietin vanhemmiksi valittiin Clive Merrison ja Diana Kent. Paulinen äidin keskeiseen rooliin harkittiin aluksi brittiläistä ”tähtinimeä”, kuten Pauline Collinsia, vaikka Honore oikeasti oli kotoisin Uudesta-Seelannista. Lopulta rooliin valittiin paikallinen näyttelijä Sarah Peirse. Myös muihin rooleihin valittiin uusiseelantilaisia näyttelijöitä, ja Jacksonin aiemmissakin elokuvissa esiintynyt Jed Brophy sai osan nuorukaisena, jonka kanssa Pauline menettää neitsyytensä.
Tuotanto > Kuvaukset

Kuvaukset aloitettiin alkuvuodesta 1993. Autenttisuuden vuoksi mahdollisimman suuri osa kuvauksista tehtiin oikeilla tapahtumapaikoilla Christchurchissa. Itse murha kuitenkin kuvattiin eri puolella Victoria Parkia kuin missä se todellisuudessa tapahtui – oikealla paikalla kuvaaminen olisi tuntunut liian makaaberilta.
Tuberkuloosiparantolaan sijoittuvassa kohtauksessa elokuvan tuottaja Jim Booth teki cameoroolin potilaana ja hänen puolisonsa Sue Rogers hänestä huolehtivana sairaanhoitajana. Booth teki tuolloin hidasta kuolemaa parantumattoman vatsasyövän vuoksi.
Eräässä lopullisesta versiosta pois leikatussa kohtauksessa paikallinen näyttelijä Thomas Robins esiintyi nuorukaisena, jonka Julietin vanhemmat juonivat tämän tanssipariksi juhliin tarkoituksenaan johdatella Julietin mielenkiinto toisaalle tyttöjen tiivistyvästä ystävyydestä. ”Korvauksena” elokuvan ulkopuolelle jäämisestä Robins sai myöhemmin pääosan Jacksonin seuraavasta elokuvasta, Unohdetuista kuvista.
Tuotanto > Jälkituotanto

Elokuva vaati runsaasti erilaisia erikoistehosteita Paulinen ja Julietin jakaman fantasiamaailman, Borovnian, toteuttamiseen. Maailmaa kansoittavat tyttöjen savesta muovaamien ritarien ja neitojen täysmittaiset versiot. Tehosteista huolehti Jacksonin luottopariskunta Richard Taylor ja Tania Rodger. Heidän vanhan yrityksensä, RT Effectsin, perustalle luotiin Weta Workshop, jonka tiloiksi hankittiin vanha hylätty rakennus Miramarin kaupunginosasta Wellingtonista.
Taivaalliset olennot oli myös ensimmäinen Jacksonin elokuva, jossa käytettiin tietokoneella tuotettuja visuaalisia tehosteita. Tietokonetehosteet eivät hänen arvionsa mukaan olleet elokuvan kannalta välttämättömiä, mutta hän halusi tutustua uuteen tekniikkaan. Tietokonetehosteiden kannalta olennaisin kohtaus oli Paulinen ja Julietin hallusinatorinen näky ”neljännestä maailmasta” Port Levyn rannassa. Tehosteet tuotettiin lainalla ostetulla Silicon Graphicsin tietokoneella, jota George Port opetteli käyttämään.
Julkaisu

Miramax osti Taivaallisten olentojen levitysoikeudet Yhdysvaltoihin, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin sekä neuvotteli Senator Filmsiltä osan Euroopan oikeuksista. Yhtiö yritti saada elokuvan Cannesin elokuvajuhlien kilpailusarjaan. Kun sille sen sijaan tarjottiin paikkaa keskiyönäytöksessä kilpailun ulkopuolella, Miramax päätti viivyttää elokuvan ensi-iltaa syksyyn ja Venetsian elokuvajuhlille. Niinpä elokuvan maailmanensi-ilta oli syyskuussa 1994 Venetsiassa. Yhdysvalloissa elokuva sai vain suppean teatterilevityksen, sitä esitettiin 57 elokuvateatterissa.
Vastaanotto

Venetsian elokuvajuhlilla Jackson palkittiin elokuvan ohjauksesta Hopeisella leijonalla. Elokuva sai myös Oscar-ehdokkuuden alkuperäiskäsikirjoituksesta, mutta palkinnon voitti Tarantinon Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta.
Taivaallisten olentojen menestys elokuvateatterilevityksessä ei ollut laajaa, mutta elokuva sai osakseen myös menestystä. Esimerkiksi Yhdysvalloissa elokuvan lipputulot olivat yhteensä 3 049 135 Yhdysvaltain dollaria sen rajoitetun elokuvateatterilevityksen aikana 57 elokuvateatterissa ja 5 438 120 Yhdysvaltain dollaria maailmanlaajuisesti. Kotimaassaan Uudessa-Seelannissa elokuvan lipputulot olivat 1 012 500 Uuden-Seelannin dollaria. Elokuvan tuotantobudjetti oli arviolta viisi miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, joten maailmanlaajuisten lipputulojen arvioidaan kattaneen elokuvan tuotantokustannukset.
Aiheesta muualla

Taivaalliset olennot Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Peter Jacksonin ohjaamat elokuvat
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
1980-luku: Bad Taste (1987) · Meet the Feebles (1989)
1990-luku: Aivokuollut (1992) · Taivaalliset olennot (1994) · Kummituskopla (1996)
2000-luku: Taru sormusten herrasta: Sormuksen ritarit (2001) · Taru sormusten herrasta: Kaksi tornia (2002) · Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (2003) · King Kong (2005) · Oma taivas (2009)
2010-luku: Hobitti – Odottamaton matka (2012) · Hobitti – Smaugin autioittama maa (2013) · Hobitti – Viiden armeijan taistelu (2014)
Titanicin myötä maailmanmaineeseen vuonna 1997 ponnahtaneen Kate Winsletin elokuvaura alkoi Taivaallisista olennoista. Kuva vuodelta 2011.
Mathias Tallberg

Mathias Julius Tallberg (s. 7. maaliskuuta 1960 Helsinki) on suomalainen, 1970- ja 1980-luvuilla arvokilpailuissa kilpaillut  purjehtija.
Tallberg sijoittui isänsä Peter Tallbergin kanssa olympialaisten Star-luokassa 11:nneksi Moskovassa 1980. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi vuonna 1977 ja 17:nneksi vuonna 1980.
Seuratasolla Tallberg edusti Nyländska Jaktklubbenia.
Tallberg voitti käsipallossa junioreiden Suomen-mestaruuksia.
Tallahassee Lassie

| ”Tallahassee Lassie” Hurriganes |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Roadrunner
 B-puoli: ”It Ain’t What You Do”
 Äänitetty : syyskuu 1974, Marcus Music, Tukholma
 Julkaistu: elokuu 1975 (single)
 Formaatti: vinyylisingle
 Tekijä(t): Frank C. Slay, Bob Crewe / sov. Hurriganes
 Tuottaja(t): Richard Stanley
 Tyylilaji: rock and roll
 Kesto: 02.10
 Levy-yhtiö: Love Records
Listasijoitukset
  Suomi: 8. (Jukebox-lista)
Hurriganesin muut singlet
| ”I Will Stay” 1975 | ”Tallahassee Lassie” 1975 | ”My Only One” 1975 |
”Tallahassee Lassie” on alun perin Freddy Cannonin vuonna 1959 julkaisema kappale. Suomalainen Hurriganes-yhtye julkaisi kappaleesta cover-version Roadrunner-albumillaan vuonna 1974, ja seuraavana vuonna singlenä.
”Tallahassee Lassie” ei noussut Suomen varsinaiselle myyntilistalle, mutta Jukebox-listalla se saavutti kahdeksannen sijan.
Singlen B-puoli oli Roadrunnerin avausraita ”It Ain’t What You Do”.
Punahilkka

”Punahilkan” kuvitusta lastenkirjassa. Jessie Willcox Smith, 1911.
Punahilkka on satu tytöstä, metsämökissä asuvasta isoäidistä ja sudesta, joka haluaa syödä tytön ja isoäidin. ”Punahilkka” välittyi ensin kansansatuna, kunnes sen versioita alettiin julkaista eurooppalaisissa satukokoelmissa. Nykyisin se on yksi maailman tunnetuimmista saduista.
Historia

”Punahilkka” tunnettiin aluksi ilmeisesti suullisesti välittyneenä kansansatuna. Sitä on tavattu pienin muunnelmin monesta paikasta Euroopassa. Myös Taiwanissa Aasiassa on kerrottu samanlaista kansansatua; siinä suden paikalla on tiikeri, joka syö tytön pikkusisarukset. Kiinalaisessa kansansadussa susi tulee lasten kotiin isoäidiksi naamioituneena lasten äidin ollessa poissa.
Ranskalainen Charles Perrault julkaisi ”Punahilkan” omana versionaan satukokoelmassaan vuonna 1697 ja Grimmin veljekset vuonna 1812. Nièvressä Ranskassa vuonna 1885 kerätyn ja folkloristi Paul Delaruen vuonna 1951 julkaiseman version katsotaan yleisesti esittävän sadun siinä muodossa, jossa sitä kerrottiin ennen Perrault’n versiota.
”Punahilkasta” on tehty 1800-luvulta alkaen lukemattomia mukaelmia niin kirjallisuudessa kuin elokuvissakin, ja satua on kerrottu ja analysoitu monia erilaisia teemoja ja näkökulmia painottaen. Kansansatuversiossa on nähty nuoren naisen seksuaalisuuteen ja aikuistumiseen sekä sukupolvien vaihtumiseen liittyvää vertauskuvallisuutta. Perrault’n ja Grimmien versiot ovat selkeän opettavaisia varoitustarinoita tottelemattomuuden ja seksuaalisen varomattomuuden seurauksista.
Juoni > Kansansatu

Maalaistyttö lähetetään viemään metsämökissä asuvalle isoäidilleen leipää ja maitoa. Polunristeyksessä tyttö tapaa ihmissuden, joka tiedustelee tytöltä mihin tämä on menossa. Ihmissusi kiiruhtaa isoäidin mökille ennen tyttöä, tappaa ja syö naisen. Se laittaa isoäidin lihaa ruokakomeroon ja verta pulloon, jotka sitten tarjoaa tytölle, kun tämä saapuu mökille. Aterian aikana kissa tai jokin toinen eläin kertoo tytölle, mitä on tapahtunut ja varoittaa tätä. Ihmissusi pyytää sitten tyttöä riisuutumaan ja tulemaan vierelleen sänkyyn. Tyttö riisuu vaatteensa yksi kerrallaan ja kysyy aina ihmissudelta, mitä hänen pitäisi tehdä riisumallaan vaatekappaleella. Ihmissusi kehottaa tyttöä heittämään ne takkaan, sillä tyttö ei enää tarvitsisi niitä. Seuraavaksi tyttö ja ihmissusi keskustelevat suden ulkonäöstä ja tämän karvaisesta ruumiista. Kun ihmissusi on lopulta valmis syömään tytön, tämä pyytää päästä tarpeilleen ulos. Ihmissusi sitoo hänen jalkaansa langan, mutta tyttö huiputtaa sutta ja sitoo ulkona langan luumupuuhun ja pakenee. Joissain kansansatuversioissa tyttö sen sijaan tappaa suden, ja joissain versioissa jotkut muut hahmot tappavat suden.
Juoni > Perrault’n satu

Charles Perrault’n julkaisemassa versiossa tyttö on saanut punaisen hilkan ja siitä myös nimensä. Tyttö vie sairaalle mummolleen kakkua ja voita. Kun hän kertoo sudelle minne on matkalla, susi menee mökille tytön edeltä ja syö isoäidin. Perrault on jättänyt pois kansansadussa kuvaillun ihmissyöntikohtauksen ja Punahilkan riisuutumisen tarkan kuvauksen. Punahilkka menee kuitenkin suden sänkyyn ja joutuu sen syömäksi. Perrault varoittaa lukijaa lopuksi siitä, mihin tällainen käyttäytyminen voi nuoren tytön johtaa.
Juoni > Grimmien satu

Grimmin veljekset julkaisivat sadun erilaisina versioina satukokoelmansa eri painoksissa. Heidän sadussaan Punahilkka vie mummolleen kakkua ja viiniä, ja äiti varoittaa tyttöä poikkeamasta oikealta polulta. Grimmien sadussa on onnellinen loppu, jossa metsästäjä pelastaa tytön ja mummon nukkuvan suden vatsasta ja lopuksi tappaa suden. Grimmit lisäsivät sadun jälkeen kirjaansa toisen samankaltaisen sadun, jossa Punahilkka tulee isoäidin mökille toisen suden kanssa, ja yhdessä he jallittavat ja tappavat pahan suden.
Juoni > Myöhemmät versiot

1900-luvulla ”Punahilkkaa” siistittiin lapsilukijoita ajatellen, ja Perrault’n ja Grimmien versiot sulautettiin usein yhteen.
Elokuvamukaelmia

”Punahilkasta” ovat omat lyhytanimaatiomukaelmansa tehneet muun muassa Disney (1922, 1934 ja 1998), MGM (1937, 1943 ja 1949) ja Warner Bros. (1944). Yhdysvaltalainen kokopitkä tietokoneanimaatio Tapaus Punahilkka julkaistiin vuonna 2005. Näytelmämukaelmiin lukeutuvat esimerkiksi elokuva Sudet tulevat (1984) ja musikaali Pimeä metsä (1987).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Punahilkka Wikimedia Commonsissa
Punahilkka suomen kielellä perustuen Grimmin veljesten satuun
Punahilkka suomeksi  – Grimmin versio ja taustaa
Punahilkka ja isoäidiksi naamioitunut susi sängyssä. Gustave Dorén kuvitusta Charles Perrault’n kirjaan 1862.
Isabel Naftelin näkemys Punahilkasta vuodelta 1862.
Takaisin Karjalaan

| Takaisin Karjalaan Sleepy Sleepers |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1977
 Studio : Microvox
 Tyylilaji: Rock/Punk
 Kesto: 42.50
 Levy-yhtiö: EMI
Listasijoitukset
  Suomi: 5. (marraskuu 1977)
Sleepy Sleepersin muut julkaisut
| Livet I Bordell 1976 | Takaisin Karjalaan 1977 | Holiday In New York '59 1978 |
Takaisin Karjalaan on Sleepy Sleepersin kolmas studioalbumi vuodelta 1977, jonka teemana on Karjala.
Takaisin Karjalaan on Sleepy Sleepersin ensimmäinen varsinainen teema-albumi.
Nauhoitukset tehtiin 1977 Lahden Microvox-studiossa. Äänittäjänä toimi Pekka Nurmikallio.
Albumin alkuperäinen nimi oli Karjala takaisin - otsikko, joka vuonna 1977 oli Suomen ja Neuvostoliiton läheisten suhteiden vuoksi hyvin arvelluttava. Levyn nimi muutettiin kuitenkin ulkopoliittisesti miedommaksi, mutta alkuperäisestä teemasta on julkaisulla kuitenkin vielä jäljellä kappaleessa "Anarkiaa Karjalassa" peitelty ilmaus perkeleen juntit, palauttakaa... pilsnerini. Alun perin laulusuorituksessa "juntteja" vaadittiin palauttamaan pilsnerin sijasta Karjala.
Muutenkin Takaisin Karjalaan keskittyy Neuvostoliiton ja venäläisten herjaamisen, joskin terävimmät iskut osuvat itse asiassa suomalaisten tuolloin harjoittamaan itsesensuuriin itänaapuria koskevien kommenttien esittämisessä. Levyn myötä tanssien järjestäjille lähetettiinkin kiertokirjeitä, joissa kehotettiin kieltämään Sleepy Sleepersin esiintymiset. Suomi–Neuvostoliitto-Seuran paikallisosastot paheksuivat yhtyeen musiikkia ala-arvoiseksi sekä Suomen ja Neuvostoliiton hyviä suhteita vahingoittavaksi.
Musiikillisesti Takaisin Karjalaan hyödyntää paljon Sleepy Sleepersille tässä vaiheessa jo tavaramerkiksi muodostunutta 50-luvun rock'n'rollia, mutta yhtye oli ottanut käyttöönsä myös uuden punkrockin, jota hyödynnetään niin Sex Pistolsilta ("Anarkiaa Karjalassa") kuin Stranglersilta ("IC:llä Karjalaan"). Linkki 50- ja 70-lukujen rockin välille syntyy  kappaleissa kuultavista lainoissa Sex Pistolsilta ("Anarkiaa Karjalassa"/"Anarchy in the UK"), joka on muutoin oma sävellys, ja vanhoista klassikoista ("Do you wanna dance"/"Mennään Karjalaan") sekä ("Johnny B. Goode"/"Idi Amin"). Toisaalta sovitus "Kapina Wiipurin asemalla" ("Johnny Guitar") ja Surf-klassikkosovitus "Jytinää Eestissä" ("Wipe Out") ovat viitteitä 1960-luvun alun rautalankatyyliin.
Musiikillisen ja ulkopoliittisen ajankohtaisuuden lisäksi levy osallistui myös kriminaalipoliittiseen keskusteluun. Kappale Kaapataan Lentokone Moskovaan ("Paint It Black") sisältää rikollista toimintaa suunnitteleville nuorille varoituksen siitä, kuinka moiset toimet voivat johtaa ympärileikkuupöydän kautta Siperiaan. Singlen ensin jukebokseihinsa hyväksynyt Raha-automaattiyhdistys veti levyn pois levyautomaateistaan julkisen keskustelun myötä. Sleepy Sleepers ei kuitenkaan suostunut muokkaamaan musiikkiaan. "Merkonomimusiikki on täysin out - emme tee valheellista Aku Ankka -musiikkia", Sakke Järvenpää sanoi Hymy-lehdessä 1978.lähde tarkemmin?
Kappaleet

Sävellykset ja sanoitukset Sakke Järvenpää, Mato Valtonen = S.Helminen, M.Helminen.
Myös yhtyeen jäsenet käyttivät salanimeä Helminen.
"Kapina Wiipurin asemalla" (Johnny Guitar) (Säv. Victor Young)
"Naisiset julgeet" (Valtonen - O.Helminen) (raita 10 takaperin) - 2:12
"Anarkiaa Karjalassa" - 3:43
"Huaribukki" - 2:29
"IC:llä Karjalaan" (London Lady) (Säv. Jet Black - Jean Jaques Burnel - Hugh Cornwell - David Greenfield) - 2:16
"Big Baba" - 1:34
"Sexilehti" - 2:12
"Jytinää Eestissä" (Wipe Out) (Säv. Jim Berryhill - Pat Connolly - Jim Fuller - Ron Wilson) - 2:17
"Mennään Karjalaan" (Do You Wanna Dance) (Säv. Bobby Freeman, sov. Järvenpää - Valtonen) - 2:41
"Julkiset naiset" - 1:47
"Kaapataan Lentokone Moskovaan" (Paint it Black) (Säv. Mick Jagger - Keith Richards) - 3:13
"Juannut oon paljon viinaa" - 2:00
"Surmanajaja Erkki Vasil' Helminen" - 2:47
"Idi Amin" - 2:13
"Jytinää Eestissä" - 2:15
"Rahaa, sexii, hulinaa" - (CD-bonus) - 2:03
"UKK" - (CD-bonus) - 3:01
Kappaleet Rahaa, sexii, hulinaa ja UKK eivät olleet mukana alkuperäisellä vinyyli-LP:llä, vaan albumin jälkeen julkaistavaksi suunnitellulle, mutta hyllytetyllä singlellä. Kappaleet ilmestyivät vuonna 1978 Pahimmat-kokoelmalla.
Kokoonpano

Sakari "Sakke" Järvenpää: laulu (2,3,5,10,12)
Anne "Heinäsirkka" Taskinen: laulu (4,7,14)
Markku "Mato" Valtonen: laulu (2,9-13)
Markku "Hiski" Kalliolevo: rummut
Kari "Pitkä" Lehtinen: basso
Tapio "Tapsa" Luumi: rummut, laulu (6)
Olli Pekkola: kitara
Punavaahtera

| Punavaahtera |
| --- | --- |
 Punavaahtera syysvärityksessään
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Saippuamarjakasvit Sapindaceae
Suku::  Vaahterat Acer
Laji::  rubrum
luokitusjärjestelmä::  APG III
Kaksiosainen nimi
 Acer rubrum  L., 1753 

Katso myös
   Punavaahtera Wikispeciesissä   Punavaahtera Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punavaahtera (Acer rubrum) on saippuamarjakasveihin kuuluva puulaji vaahteroiden suvussa. Se kasvaa luontaisena suuressa osaa Pohjois-Amerikan itäosia. Laji on saanut nimensä kirkkaanpunaisista kukistaan ja syysväristään, joiden vuoksi se on suosittu koristepuu.
Kuvaus

Punavaahtera on keskisuuri kesävihanta puu. Se kasvaa noin 25 metriä korkeaksi. Latvus on epäsäännöllisen pyöreähkö. Oksat ovat kohenevia tai harittavia. Runko on usein puolivälistään alaspäin oksaton. Nuoret versot ovat kiiltävän punapintaisia. Kaarna on nuorilla yksilöillä vaaleanharmaata ja sileää, vanhemmiten tummempaa ja kapean uurteista. Puun juuristo on suurimmaksi osaksi pinnanmyötäinen.
Lehdet ovat kolmi- tai viisiliuskaisesti sormijakoisia. Ne ovat ruodillisia, vastakkaisesti asettuneita, kaljuja ja sahalaitaisia. Lehtiruoti on noin 10 senttimetriä pitkä ja lehtilapa enimmillään 15 senttimetriä pitkä. Lehtilapa on päältä vihreä ja alta hopeanharmahtava, puhjetessaan lehdet ovat punertavia. Lehtien syysväritys on punainen, oranssi tai kullankeltainen. Silmut ovat punaisia ja kaljuja.
Kukat kasvavat varrettomissa ryppäissä. Yhdellä puuyksilöllä on tavallisesti sekä kaksineuvoisia kukkia että joko yksineuvoisia hedekukkia tai emikukkia. Kukat puhkeavat huhti-toukokuussa ennen lehtiä. Sekä verho- että terälehtiä on viisi. Teriö on punainen. Heteitä on 4–12. Kukassa on kaksi emiä. Sikiäin on kehänpäällinen.
Hedelmä on kaksilohkoinen siivekäs lohkohedelmä. Se on enimmillään noin 2,5 senttimetriä pitkä. Puu alkaa kukkia ja tuottaa siemeniä varhain ja jo nelivuotiaiden puiden tiedetään tuottaneen hedelmiä. Hedelmät kypsyvät yleensä loppukeväällä tai alkukesällä.
Punavaahtera on suhteellisen lyhytikäinen puu. Se kasvaa täyteen mittaansa yleensä noin 70–80 vuodessa ja harvoin elää yli 150 vuotta vanhaksi. Laji on hyvin nopeakasvuinen nuorena, mutta kasvunopeus hidastuu huomattavasti vanhemmiten. Kaadetun puun kanto tuottaa yleensä runsaasti kantovesoja. Puu ei kuitenkaan muuten tavallisesti lisäänny kasvullisesti.
Levinneisyys

Punavaahteraa esiintyy luonnonvaraisena laajalla alueella itäisessä Pohjois-Amerikassa Itä-Kanadasta Yhdysvaltain Floridaan asti. Se on yksi itäisen Pohjois-Amerikan yleisimmistä ja laajalle levinneimmistä puulajeista.
Punavaahteralla esiintyy laajan levinneisyysalueensa eri osissa suurta lajinsisäistä geneettistä vaihtelua. Lajin tiedetään risteytyvän luonnossa hopeavaahteran (Acer saccharinum) kanssa.
Elinympäristö

Punavaahtera menestyy hyvin monentyyppisillä maaperillä ja vaihtelevissa ilmasto-olosuhteissa. Laji ei kuitenkaan kestä erittäin kuivia alueita. Punavaahtera kasvaa monentyyppisissä metsissä. Se saattaa muodostaa lähes yksilajisia metsiköitä varsinkin levinneisyysalueensa koillisosissa. Se kasvaa usein myös monilajissa lehtimetsissä ja havupuuvaltaisissa sekametsissä. Laji sietää jonkin verran varjostusta, mutta ei yleensä pysty itämään ja kasvamaan tiheän metsän täydessä varjostuksessa. Puuta pidetään usein varsin alttiina monenlaisille kasvitaudeille.