stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jouhivihvilä

| Jouhivihvilä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Vihviläkasvit Juncaceae
Suku::  Vihvilät Juncus
Laji::  filiformis
Kaksiosainen nimi
 Juncus filiformis  L. 
Katso myös
   Jouhivihvilä Wikispeciesissä   Jouhivihvilä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jouhivihvilä (Juncus filiformis) on monivuotinen, tuulipölytteinen vihviläkasvi. Sillä on pitkä vaakasuora juurakko, josta nousee millimetrin paksuja varsia. Kukinnon alin tukilehti on suunnilleen varren pituinen eli kasvi näyttää siltä, kuin kukinto olisi varren tai lehden puolivälissä. Kukinto on 5–10-kukkainen ja tiheä.
Jouhivihvilä kasvaa paljaalla kostealla maalla ja se on yleinen koko Suomessa.
Jouhivihvilä voi risteytyä ruijanvihvilän (Juncus arcticus) kanssa, risteymää nimitetään väylävihviläksi (Juncus × montellii, J. arcticus × filiformis).
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Jouhivihvilä (Juncus filiformis)
Valokki - nettikasvio: Jouhivihvilä (Juncus filiformis)
ITIS: Juncus filiformis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Juncus filiformis (englanniksi)
Flora of China: Juncus filiformis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159686  Wikispecies: Juncus filiformis  APNI: 55663  BioLib: 42195  BOLD: 288891  CoL: 3QTPX  EoL: 243782  EPPO: IUNFI  FNA: 222000133  FoC: 222000133  GBIF: 2701799  GRIN: 401982  iNaturalist: 164262  IPNI: 442961-1  IRMNG: 10583324  ITIS: 39240  IUCN: 19619032  MichiganFlora: 1512  NatureServe: 2.140874  NBN: NBNSYS0000002224  NCBI: 253148  Observation.org: 2582  Open Tree of Life: 714586  PFI: 7085  Plant List: kew-315000  PLANTS: JUFI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:442961-1  RHS: 9519  Tropicos: 16900052  VASCAN: 6282  WisFlora: 3972  WFO: wfo-0000776448  WoRMS: 577515  Laji.fi: MX.40196
Emden (1925)

| Emden |
| --- | --- |
 Emden Kiinassa vuonna 1931

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reichsmarinewerft Wilhelmshaven
Kölinlasku:  joulukuu 1921
Laskettu vesille:  6. tammikuuta 1925
Palveluskäyttöön:  15. lokakuuta 1925
Poistui palveluskäytöstä:  26. huhtikuuta 1945
Loppuvaihe:  miehistönsä upottama 3. toukokuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 100 t
Pituus:  156 m
Leveys:  14,3 m
Syväys:  5,8 m
Koneteho:  46 500 shp (54,6 km/h)
Nopeus:  29,5 solmua
Miehistöä:  685
Aseistus
Aseistus:  8 × 15 cm SK L/45 -tykkiä 3 × 8,8 cm FlaK L/45 C32 -ilmatorjuntatykkiä 4 × 3,7 cm FlaK C30 -ilmatorjuntatykkiä 8 × 2 cm FlaK L/65 C30 -ilmatorjuntatykkiä 4 × 53,3 cm torpedoputkea
Emden oli Saksan laivaston vuonna 1925 palvelukseenotettu kevyt risteilijä, joka palveli toisessa maailmansodassa. Alus oli luokkansa ainoa, ja se oli ensimmäinen ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksassa valmistettu sotalaiva.
Taustaa

Ensimmäisen maailmansodan tappio ja erityisesti Versailles’n rauhansopimuksen laivastoa rajoittavat artiklat jättivät Saksan käytännössä ilman laivastoa. Sen vahvuuteen kuului ainoastaan kourallinen ennen vuotta 1914 valmistuneita aluksia. Sodan jälkeinen levottomuus ja taloudellinen tilanne lisäsivät vaikeuksia entisestään ja loivat pohjan jatkuville Reichsmarinen alusten uudistuspaineille. Talous pakotti lisäksi leikkaamaan amiraliteetin suunnitteluosaston vahvuutta sekä valtion telakoiden kapasiteettia.
Suunnittelu

Vuonna 1921 risteilijä Ariadne saavutti 20 vuoden palvelusiän, ja se voitiin korvata rauhansopimuksen ehtojen mukaan uudella aluksella. Suunnittelutyö aloitettiin aluksen korvaamiseksi, ja siinä käytettiin sodassa saatuja kokemuksia ja jouduttiin huomioimaan rauhansopimuksen asettama rajoitus 6 000 tonnin uppoumasta. Uusi alus suunniteltiin pitkälti Saksan keisarikunnan laivaston viimeiseksi jääneen risteilijäluokan, Köln-luokan, piirustusten pohjalta.
Materiaalien puute, Ruhrin miehitys ja liittoutuneiden valvontakomission vaateet viivästyttivät aluksen valmistumista. Saman aikaisesti kuitenkin viivästyminen mahdollisti uusien valmistusmenetelmien hyödyntämisen kuten sähköhitsauksen.
Aluksen pääaseina oli kahdeksan 15 cm SK/L45 tykkiä, kuten Cölnissä, mutta etummaiset oli asennettu toistensa yliampuviksi eikä rinnakkain. Alukselle ei asennettu kyljille tykkejä kuten ei muissakaan suurissa merivalloissa. Kaksoistornit oli tarkoitus ottaa palveluskäyttöön, mutta Rheinmetall ei kyennyt Ruhrin alueen miehityksen vuoksi toimittamaan niitä. Yksiputkiset asennukset kuluttivat kansipintaa niin paljon, että torpedoputkien lukumäärä puolitettiin suunnitellusta.
Alukselle asennettiin monipolttoainekattilat, vaikka alun perin siinä piti olla kuusi Schultz-öljykattilaa ja neljä Schultz-hiilikattilaa. Kattiloihin kytketty kaksi BBC Mannheim -turbiinimoottoria, jotka pyörittivät kumpikin omaa akselia. Akseleihin oli kytketty kolmilapaiset 3,75 metrin halkaisijan omaavat potkurit. Lisäksi aluksella oli sähköntuotantoa varten kolme 420 kilowatin dieselgeneraattoria. Hiiltä aluksen varastoissa oli 875 tonnia ja polttoöljyä 300 kuutiometriä maksimimäärän ollessa 859 kuutiota. Aluksen suojana oli 20–40 millimetrin teräskansi ja 50 millimetrin panssarivyö.
Valmistus

Hankinta hyväksyttiin vuoden 1921 suunnitelmassa. Alus tilattiin 7. huhtikuuta Reichsmarinewerft Wilhelmshavenilta, missä köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 8. joulukuuta telakkanumerolla 100. Alus laskettiin vesille 7. tammikuuta 1925 kumminaan vuonna 1914 uponneen SMS Emdenin päällikön Müllerin leski ja se otettiin palvelukseen 15. lokakuuta ensimmäisenä päällikkönään Kapitän zur See Förster.
Palvelus

Aluksen ensimmäiset vastaanottotestit suoritettiin Pohjanmerellä, minkä jälkeen niitä jatkettiin Itämerellä Kielistä Pillauhun. Propulsiojärjestelmätesteissä alus saavutti 29,1 solmun nopeuden 45 900 shp:lla. Huippunopeudeksi mitattiin 29,4 solmua. Testien aikana päädyttiin tulokseen, jonka mukaan tulenjohtopaikan rakenne oli liian monimutkainen ja lisäksi tehtiin muitakin löydöksiä, jotka edellyttivät korjauksia. Ensimmäisessä huollossa aluksen taistelumastoa lyhennettiin seitsemällä metrillä ja alukselle lisättiin 23 metrin masto. Lisäksi taaempaa savuhormia korotettiin kaksi metriä, minkä jälkeen kummankin hormin korkeus oli 19 metriä vesirajasta.
Tammikuun lopulla 1926 alus osallistui sotaharjoituksiin Pohjanmerenjoukkojen lippulaivana, minkä jälkeen aluksen miehistön koulutusta jatkettiin. Alus teki ensimmäisen vierailunsa Emdeniin 19.-20. syyskuuta. Vierailun aikana aluksen päällikkö luovutti kaupungille taulun, johon oli kaiverrettu SMS Emdenillä vuonna 1914 kaatuneiden miehistönjäsenten nimet. Samanaikaisesti vahvistettiin päätös, että alus aloittaisi suunnitellussa tehtävässään koululaivana ja 14. marraskuuta alukselle saapui 102 merikadettia.
Alus lähti 14. marraskuuta 1926 ensimmäiselle koulutuspurjehdukselleen, jonka aikana se kiersi koko pallon palaten Wilhelmshaveniin 14. maaliskuuta 1928. Emden teki kaikkiaan yhdeksän pitkää koulutuspurjehdusta kaikilla maailman merillä. Aluksen etumasto kevennettiin etupainon vähentämiseksi, kun uusi pidemmän kannan etäisyysmittari asennettiin.
Alus oli modernisoitavana 1933–1934, jolloin alus muutettiin täysin öljykäyttöiseksi, päämastoa lyhennettiin ja uusi masto tehtiin takimmaisen savuhormin tasalle. Savuhormeja lyhennettiin kahdella metrillä.
Toisen maailmansodan alussa alus vaurioitui lievästi Britannian ilmavoimien lentokoneen törmättyä alukseen Wilhelmshavenin satamassa. Huhtikuussa 1940 alus kuului Norjan maihinnousun osasto viiteen, jonka tehtävänä oli hyökätä Osloon. Seuraavana vuonna Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon alus tulitti Sõrvenniemen ja Itämeren saarten rannikkopattereita.
Pääosan sodasta se kuitenkin oli koululaivana miinanlaskuoperaatioita lukuun ottamatta. Syyskuussa 1944 alus määrättiin Skagerrakiin, mutta se ajoi 9. joulukuuta Oslovuonossa karille. Karl Dönitz määräsi aluksen korjattavaksi Königsbergiin, mihin se saapui joulupäivänä. Neuvostojoukkojen eteneminen keskeytti korjaukset, ja se lähti 23. tammikuuta merelle.
Aluksen tykit oli asennettu ja loput koneet korjattu Gotenhafenissa ennen aluksen matkan jatkumista 2. helmikuuta. Korjausten piti jatkua Kielissä, mutta 12. maaliskuuta alukseen osui neljästi ilman vesirajan alapuolisia vaurioita. Alukseen osui 13. huhtikuuta pommi, joka läpäisi kattilahuone numero kolmen. Lopulta 13. huhtikuuta alukseen osui jälleen ja lähelle osunut pommi aiheutti vuodon aluksen maatessa matalikolla Heikendorferbuchtissa. Alus poistettiin palveluksesta 26. huhtikuuta, kun sen miehistö oli siirretty tukemaan maajoukkojen taistelua. Alus tuhottiin räjäyttämällä 3. toukokuuta hieman ennen antautumista.
Jotain on mulla mielessäni

| Jotain on mulla mielessäni Maarit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1990
 Julkaistu: 1990 - CD 10. syyskuuta 2007
 Kesto: 57.42
 Levy-yhtiö: Pyramid
Listasijoitukset
  Suomi: Ei listasijoitusta.
Maaritin muut julkaisut
| Tuskan tanssi 1988 | Jotain on mulla mielessäni 1990 | Jos tahdot tietää 1993 |
Jotain on mulla mielessäni on suomalaisen laulaja Maarit Hurmerinnan 9. studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1990.
Levystä julkaistiin remasteroitu CD-versio 10. syyskuuta 2007. Sillä on bonuskappaleina kolme maxisingle-raitaa.
Kappaleet

Oikein kunnolla – 3.16 (säv. M. Hurmerinta, san. Juha Vainio, sov. Sami Hurmerinta)
Omia aikojaan – 3.41 (säv. S. Hurmerinta, san. Juice Leskinen)
Juokse kadoksiin – 3.56 (Keep on running, säv. Jackie Edwards, san. Leskinen)
Jotain on mulla mielessäni – 2.59 (säv. M. Hurmerinta, san. Vainio, sov. M. Hurmerinta & S. Hurmerinta)
Catunan torvet – 3.14 (säv. S. Hurmerinta, san. M. Hurmerinta)
Tekoelämää – 3.29 (säv. M. Hurmerinta, san. Vainio, sov. S. Hurmerinta)
Hyvää yötä – 4.16 (säv. S. Hurmerinta, san. M. Hurmerinta)
Arvaa kuinka? – 4.40 (säv. S. Hurmerinta, san. Vainio)
Telaketjun päällä – 3.30 (säv. M. Hurmerinta & S. Hurmerinta, san. Leskinen, sov. S. Hurmerinta)
Karkkipäivä – 3.10 (säv. S. Hurmerinta, san. Leskinen)
Ruusun varjossa – 4.05 (säv. M. Hurmerinta & S. Hurmerinta, san. Heikki Salo, sov. S. Hurmerinta)
Kappaleet > CD-bonukset

Minne vei tiet maailman – 4.25 (säv. S. Hurmerinta, san. Edu Kettunen)
Hei kuu – 5.25 (säv. S. Hurmerinta, san. Salo)
Sirokko – 7.29 (säv. S. Hurmerinta, san. Salo)
José Luis Díez (1928)

| José Luis Díez |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sociedad Española de Construcción Naval, Cartagena
Laskettu vesille:  25. elokuuta 1928
Palveluskäyttöön:  1930
Poistui palveluskäytöstä:  1965
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 650 t (normaali) 2 067 t (kuormattu)
Pituus:  101 m
Leveys:  9,6 m
Syväys:  3,3 m
Koneteho:  42 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  160
Aseistus
Aseistus:  5 × 120 mm/45 tykkiä 1 × 76 mm ilmatorjuntatykki 4 × konekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea 2 × syvyyspommikiskoa
José Luis Díez oli Espanjan laivaston vuonna 1928 vesillelaskettu Churruca-luokan hävittäjä, joka osallistui Espanjan sisällissotaan hallituksen joukoissa tasavaltalaisten laivastossa. Alus oli nimetty luutnantti José Luis Díez y Pérez Muñozin mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Cartagenasta. Alus laskettiin vesille 25. elokuuta 1928 ja otettiin palvelukseen 1930.
Palvelus

Espanjan sisällissodan alussa alus osallistui Gibraltarin salmen sulkemiseen, millä estettiin kapinallisten joukkojen siirrot Marokosta Etelä-Espanjaan. Alus liitettiin tasavallan laivasto-osastoon, jonka johdossa oli taistelulaiva Jaime I. Osaston muut alukset olivat raskaat risteilijät Libertad ja Miguel de Cervantes sekä hävittäjät Almirante Valdés, Almirante Antequera, Almirante Miranda, [[Alsedo (1922)|Alsedo, Sánchez Barcáiztegui, Lepanto, Lazaga ja kolme C-luokan sukellusvenettä. Osasto tunkeutui Cantabrianmerelle, jossa tasavallan armeijan osasto oli joutunut erilleen tasavaltalaisten hallinnoimista alueista. Pääosa laivastosta palasi operaation jälkeen Välimerelle.
Alus siirtyi 1936 Biskajanlahdelle ja ankkuroitui Santurcen edustalle. Alukselle annettiin passiivisuuden vuoksi lempinimeksi Pepe el del puerto eli Satama-Pepe. Aluksen ilmatorjuntatykit ampuivat 20. huhtikuuta 1937 alas oman Felipe del Rion lentämän Polikarpov I-15 -hävittäjän luultuaan konetta saksalaiseksi.
Poliisi ja Marina de Guerra Auxiliar de Euzkadi aluksen valvontaansa 31. toukokuuta samoin kuin Ciscarin. Tasavaltalaisten hallinnon käskystä alukselle nousi yli 200 Euzkadin merimiestä korvaamaan alkuperäisen miehistön, jota pidettiin epäluotettavana. Alusten alkuperäinen miehistö palasi kuitenkin myöhemmin aluksille.
Alus osallistui 10. kesäkuuta Ciscarin kanssa taisteluun risteilijä Almirante Cerveraa vastaan. Taistelu päättyi tuloksettomana. Alus lähti 15. kesäkuuta Bilbaosta Ciscarin kanssa hieman ennen kansallismielisten kaupungin valtaamista Ranskaan kuljettaen pakolaisia. Kumpikin alus siirtyi Santanderiin ja kaupungin tultua vallatuksi edelleen Gijoniin. Alus kuljetti pakolaisia Falmouthiin, missä aluksen päällikkö, konepäällikkö ja varapäällikkö karkasivat. Alus siirrettiin lopulta Le Havreen.
Alus muistutti kuninkaallisen laivaston hävittäjiä, mitä käytettiin harhautuksena läpäistäessä Gibraltarin salmi kesäkuussa 1938. Matkalla alus upotti kaksi kansallismielisten lipun alla purjehtinutta troolaria. Aluksen runkoon oli maalattu HMS Grenvillen viirinumero ja sen mastoon oli nostettu Britannian laivastolippu, mutta risteilijä Canarias ja muutama muu alus pysäytti aluksen matkan. Kahden epäonnistuneen yrityksen jälkeen alus sai pahan osuman ja joutui hakemaan suojaa Gibraltarilta 29. elokuuta. Sen saamat vauriot korjattiin, minkä jälkeen se uusi yrityksen.
Gibraltarin kuvernööri ei halunnut internoida alusta tai estää sen toimia. Alus lähti 29.-30. joulukuuta välisenä yönä Gibraltarilta uuteen yritykseen, mutta tykkivene Calvo Sotelo havaitsi sen. Lähietäisyydeltä käyty taistelu, johti hävittäjän ajamiseen matalikolle Catalan Bayssä uppoamisen tai valtaamisen estämiseksi. Miehistö palasi tasavaltalaisten alueelle.
Britannian hallitus luovutti aluksen maaliskuussa 1939 kansallismielisille. Tykkivene Calvo Sotelo nouti aluksen. Alus poistettiin palveluksesta ja romutettiin vuonna 1965.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Spanish destroyer José Luis Díez
Käännös suomeksi
HMS Empress (1914)

| HMS Empress |
| --- | --- |
 HMS Empress

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Denny and Brothers, Dumbarton
Kölinlasku:  1906
Laskettu vesille:  13. huhtikuuta 1907
Palveluskäyttöön:  25. elokuuta 1914
Poistui palveluskäytöstä:  palautettu omistajilleen marraskuussa 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 540 t
Pituus:  95 m
Leveys:  12 m
Syväys:  4,9 m
Koneteho:  6 000 shp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  250
Aseistus
Aseistus:  2 × 4" (102 mm) tykkiä 1 × 6 naulan (57 mm) tykki 6 × lentokonetta
HMS Empress oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuosina 1914–1919 palveluksessaollut vesilentokoneiden emälaiva, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Pakko-otto ja muutostyöt

Alus oli alun perin South East and Chatham Railway Companyn nopea Englannin kanaalin ylittämiseen tarkoitettu höyryalus. Britannian amiraliteetti otti aluksen käyttöönsä 11. elokuuta 1914 ja muutti sen Chathamin telakalla kolmen lentokoneen emälaivaksi.
Muutostöissä aluksesta poistettiin takakannen rakenteet, jotka korvattiin lentokonesuojalla, työpajalla sekä kahdella nosturilla. Myöhemmin alus aseistettiin kahdeksalla 12 naulan tykillä.
Palvelus

Muutostöiden valmistuttua 25. elokuuta Empress sijoitettiin Harwichiin, jossa olivat jo vesilentokoneiden emälaivat HMS Engadine ja HMS Riviera. Kaikki Harwichiin sijoitetut vesilentokoneiden emälaivat osallistuivat 25. joulukuuta hyökkäykseen zeppeliinitukikohta Cuxhaveniin.
Empress muutettiin vuonna 1915 Cunardin telakalla toimimaan neljän koneen emälaivana. Alus siirrettiin lokakuussa 1915 Queenstowniin ja sieltä edelleen vuonna 1916 Port Saidin tukikohtaan Välimerelle.
Alus palautettiin omistajilleen vuonna 1919.
Aiheesta muualla

Cuxhavenin hyökkäys (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kuninkaallisen laivaston vesilentokoneiden emälaivat
Göran Enckelman

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 14. kesäkuuta 1948 (ikä 76)
Syntymäpaikka: Lahti, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1966–1969 | Reipas | 34 | (0) |
| 1970 | KuPS | 26 | (0) |
| 1971–1976 | TPS | 128 | (0) |
| 1977 | Haka | 3 | (0) |
| 1977–1984 | Nyköpings BIS | 130 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 321 | (0) |
Maajoukkue
| 1973–1978 | Suomi | 21 | (0) |
Valmennusura
1992–1993: TPS (apuvalmentaja)
1993–1996: Suomi (mv-valmentaja)
1994–1997: KaaPo
1998: PIF
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Göran Enckelman (s. 14. kesäkuuta 1948 Lahti) on suomalainen jalkapallomaalivahti ja valmentaja, joka pelasi 1966–1984 ja jatkoi sen jälkeen valmentajana. Hän voitti urallaan neljä Suomen-mestaruutta ja pelasi myös Suomen A-maajoukkueessa 21 ottelua.
Enckelman aloitti uransa vuonna 1966 Lahden Reippaassa. Reippaan jälkeen Enckelman pelasi kauden Kuopion Palloseurassa ja siirtyi vuonna 1971 Turun Palloseuraan. Enckelman pelasi Turussa viisi kautta ja voitti sinä aikana kolme Suomen-mestaruutta. Vuonna 1975 hänet valittiin Suomen vuoden jalkapalloilijaksi. Hän saavutti neljännen Suomen-mestaruutensa vuonna 1977 Valkeakosken Hakassa. Enckelman päätti uransa Ruotsissa Nyköpings BIS:n joukkueessa, jonne siirtyi samana vuonna 1977 ja edusti seuraa vuoteen 1984 asti.
Pelaajauransa jälkeen Enckelman toimi Turun Palloseuran apuvalmentajana, Suomen A-maajoukkueen maalivahtivalmentajana ja olympiajoukkueen joukkueenjohtajana. Tämän lisäksi hän oli päävalmentajana  Kaarinan Pojissa 1994–1997 ja Pargas IF:ssä 1998. Enckelman toimi Eerikkilän urheiluopiston rehtorina vuodesta 1999 alkaen, aina eläköitymiseensä asti 31.12.2013.
Elokuussa 2009 Enckelman ilmoitti tavoittelevansa Suomen Palloliiton puheenjohtajuutta, mutta tehtävään valittiin yksimielisesti ilman vastaehdokkaita eduskunnan puhemies Sauli Niinistö. Palloliitto palkitsi Enckelmanin vuonna 2013 Captain's Ball -palkinnolla. Tasavallan presidentti myönsi 13.12.2013 Enckelmanille liikuntaneuvoksen arvonimen.
Enckelmanin poika Peter Enckelman on myös maalivahti.
Saavutukset

Suomen-mestaruus: 1971, 1972, 1975, 1977
Vuoden jalkapalloilija: 1975
Captain's Ball: 2013
Endymion-luokka

| Endymion-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 238 67/94 bm
Pituus:  48,51 m
Leveys:  12,55 m
Syväys:  3,76 m
Miehistöä:  340
Aseistus
Meritorjunta:  tykkikansi: 28 × 24 naulan tykkiä puolikansi: 16 × 32 naulan karronadia etukansi: 2 × 9 naulain tykkiä ja 4 × 32 naulan karronadia
Endymion-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kuuden 40-tykkisen viidennen luokan aluksen eli fregatin muodostama sotalaivaluokka. Sen ensimmäinen alus HMS Endymion laskettiin vesille vuonna 1797 ja viisi hieman paranneltua alusta vuosina 1813–1814.
Alusluokka oli kopio Ranskan laivastolta vallatusta La Pomonesta. Ensimmäinen alus valmistettiin tammesta mutta viisi muuta alusta kuusesta. Ne luokiteltiin helmikuussa 1817 neljännen luokan 48-tykkisiksi fregateiksi ja edelleen 50-tykkisiksi ja lopulta 44-tykkisiksi helmikuussa 1838.
Luokan alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Endymion | John Randall and Company, Rotherhithe | marraskuu 1795 | 29. maaliskuuta 1797 | 12. kesäkuuta 1797 | romutettu 18. kesäkuuta 1868 |
| HMS Severn (ex- HMS Tagus) | Wigram, Wells & Green, Blackwall | tammikuu 1813 | 14. kesäkuuta 1813 | 11. syyskuuta 1813 | myyty 20. heinäkuuta 1825 |
| HMS Liffey (ex- HMS Eridanus) | Wigram, Wells & Green, Blackwall | helmikuu 1813 | 25. syyskuuta 1813 | 10. kesäkuuta 1814 | romutettu heinäkuussa 1827 |
| HMS Liverpool | Wigram, Wells & Green, Blackwall | toukokuu 1813 | 21. helmikuuta 1814 | 30. kesäkuuta 1814 | myyty 16. huhtikuuta 1822 |
| HMS Glasgow | Wigram, Wells & Green, Blackwall | toukokuu 1813 | 21. helmikuuta 1814 | 26. elokuuta 1814 | romutettu 29. tammikuuta 1829 |
| HMS Forth | Wigram, Wells & Green, Blackwall | helmikuu 1813 | 14. kesäkuuta 1813 | 7. syyskuuta 1813 | romutettu lokakuussa 1819 |
Elliptinen geometria

Tasogeometria
Piste
Suora
Käyrä
Taso
Pinta
Pinta-ala
Pituus
Kulma
Trigonometria
Ympyrä
Ellipsi
Monikulmio
Kolmio
Nelikulmio
Suorakulmio
Neliö
Suunnikas
Neljäkäs
Puolisuunnikas
Avaruusgeometria
Tilavuus
Avaruuskappale
Pallo
Kartio
Lieriö
Särmiö
Suuntaissärmiö
Suorakulmainen särmiö
Säännöllinen monitahokas
Platonin kappale
Tetraedri
Heksaedri eli kuutio
Oktaedri
Dodekaedri
Ikosaedri
Keplerin–Poinsot'n kappale
Euklidinen geometria
Paralleeliaksiooma
Epäeuklidinen geometria
Hyperbolinen geometria
Elliptinen geometria
Analyyttinen geometria
n
k
Osa artikkelisarjaa
Elliptinen geometria on esimerkki geometriasta, jossa Eukleideen paralleelipostulaatti ei päde. Sen sijaan oletetaan, samoin kuin pallogeometriassa, että yhdensuuntaisia suoria ei ole, vaan mitkä tahansa kaksi suoraa leikkaavat toisensa. Kuitenkin toisin kuin pallogeometriassa, jossa "suorat" (pallopinnan isoympyrät) leikkaavat toisensa kahdessa pisteessä, elliptisessä geometriassa niiden yleensä oletetaan leikkaavan toisensa vain yhdessä pisteessä. Tämän vuoksi tässä artikkelissa käsiteltyä elliptistä geometriaa sanotaan toisinaan yksinkertaiseksi elliptiseksi geometriaksi, pallogeometriaa sen sijaan kaksinkertaiseksi elliptiseksi geometriaksi.
Elliptisen geometrian kehittäminen 1800-luvulla johti muidenkin epäeuklidisten geometrioiden, muun muassa hyperbolisen geometrian kehittymiseen.
Elliptinen geometria eroaa monessa suhteessa klassisesta euklidisesta tasogeometriasta. esimerkiksi kolmion sisäkulmien summa on aina suurempi kuin 180°.
Määritelmiä

Elliptisessä geometriassa kaksi annettuun suoraan nähden kohtisuorassa olevaa eli tämän suoran normaalia leikkaavat aina toisensa. Itse asiassa kaikki annetun suoran normaalit toisella puolella leikkaavat toisensa samassa pisteessä, jota sanotaan tämän suoran absoluuttiseksi navaksi. Myös toisella puolella alkuperäistä suoraa nämä normaalit leikkaavat toisensa. Mutta toisin kuin pallogeometriassa, nämä navat suoran kummallakin puolella ovat sama piste. Näin on, koska elliptisessä geometriassa ei ole antipodaalisia pisteitä. Tämä saadaan aikaan jäljempänä selitetyn hyperpallomallin avulla siten, että pallopinnalla toistensa antipodissa olevat pisteet ajatellaan samastetuksi keskenään, toisin sanoen niitä vastaa elliptisessä geometriassa sama piste. Näin menetellään, jotta elliptisessä geometriassakin pätisi klassisen geometrian aksiooma, jonka mukaan minkä tahansa kahden pisteen kautta kulkee yksi ja vain yksi suora.
Jokaista pistettä vastaa absoluuttinen polaarisuora, jonka absoluuttinen napa se on. Jokainen tämän polaarisuoran piste muodostaa absoluuttisen konjugaattiparin tämän navan kanssa. Tällaista pisteparia sanotaan ortogonaaliseksi, ja niiden väinen etäisyys on kvadrantti.
Kahden pisteen väilinen etäisyys on suoraan verranollinen niiden absoluuttisten polaarisuorien väliseen kulmaan.
H. S. M. Coxeterin mukaan nimitys "elliptinen" on jossakin määrin harhaanjohtava. Elliptisellä geometrialla ei ole suoranaisesti mitään tekemistä ellipsi-nimisen käyrän kanssa, ainoastaan eräänlainen kaukaa haetulta vaikuttava analogia. Kartioleikkauksista ellipsi ja hyperbeli eroavat toisistaan siinä, että edellisellä ei ole asymptootteja, kun taas hyperbelillä niitä on kaksi. Samaan tapaan epäeuklidista tasoa sanotaan hyperboliseksi, jos sen suoriin kuuluu kaksi äärettömän kaukaista pistettä, ja elliptiseksi, jos tällaisia pisteitä ei ole.