stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikael Granlund
Maajoukkueura > Nuorten maajoukkueet

Granlund valittiin edustamaan Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta vuoden 2009 MM-kisoihin. Granlund oli tuolloin kaikkien aikojen toiseksi nuorin Suomea edustanut pelaaja Reijo Ruotsalaisen jälkeen, joka pelasi kisoissa vuonna 1977. Granlund teki tehot kuudessa ottelussa tehot 2+1=3 Suomen jäädessä karsintasarjaan. Granlund valittiin edustamaan Suomea vuoden 2009 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuihin. Suomen ketjun Toni Rajala–Granlund–Teemu Pulkkinen kaikki pelaajat sijoittuivat pistepörssin kärkisijoille. He keräsivät yhteensä 45 tehopistettä, joista Granlund teki tehot 2+11=13. Suomi voitti kilpailussa pronssia kukistamalla Kanadan voittomaalikilpailun jälkeen 5–4. Granlund valittiin tuon ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän voitti myös turnauksen syöttöpörssin ja palkittiin Suomen top-3-pelaajana.
Granlund pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010. Hän oli Suomen joukkueen nuorin pelaaja. Itse turnauksessa Granlundin peliesitykset herättivät ristiriitaisia mielipiteitä. Hän kuitenkin voitti Suomen sisäisen pistepörssin ja oli turnauksen syöttöpörssin jaetulla neljännellä sijalla Suomen jäädessä viidenneksi. Samana vuonna hän osallistui alle 18-vuotiaiden MM-kisoihin, jotka pelattiin Valko-Venäjällä. Suomi joutui toistamiseen pronssiotteluun, jossa se voitti Venäjän 5–1. Granlund iski ottelussa tehot 1+3=4 ja koko turnauksessa 4+9=13, joka oikeutti pistepörssin kolmanteen sijaan. Hän voitti myös toista kertaa peräkkäin turnauksen syöttöpörssin ja palkittiin Suomen top-3-pelaajana.
Granlund pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vielä vuonna 2012, jolloin hän toimi Suomen kapteenina. Granlundista tuli kolmas pelaaja Peter Forsbergin ja Patrice Bergeronin jälkeen, joka osallistui miesten maailmanmestarina alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuihin. Kisoissa hänen pelinumeronsa oli 20, sillä turnauksen kansainvälisten sääntöjen mukaan kisoissa sai käyttää vain pelinumeroita 1–35. Näin ollen Granlund ei saanut tavanomaista pelinumeroaan (64) käyttöönsä. Semifinaalissa Suomi kohtasi Ruotsin, joka voitti Suomen 2–2 päättyneen pelin jälkeen rangaistuslaukauskilpailussa. Granlundilla oli viimeisessä rangaistuslaukauksessa mahdollisuus tasoittaa kilpailu, mutta kiekko karkasi hänen lavastaan ja Ruotsi eteni finaaliin. Granlundin epäonnistuminen rangaistuslaukauksessa oli näkyvästi esillä ruotsalaisissa Aftonbladet ja Expressen -lehdissä. Pronssiottelussa Suomea vastaan asettui Kanada, joka voitti Suomen 4–0. Granlund teki turnauksessa tehot 2+9=11 ja valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Hän oli pistepörssin toinen yhdessä Ruotsin Max Fribergin kanssa ja voitti syöttöpörssin. Granlund palkittiin myös Suomen top-3-pelaajana.
Granlundista sanottua ja pelityyli

Vuonna 1992 syntynyttä Granlundia pidetään yleisesti yhtenä maailman lahjakkaimmista kiekkoilijoista ikäluokassaan. Urheilutoimittajain liitto valitsi hänet vuoden 2009 nuoreksi urheilijaksi, ja Minnesota Wild varasi hänet yhdeksäntenä NHL:n varaustilaisuudessa 2010. Urheilulehti ja pelaajatarkkailija Göran Stubb olivat vuonna 2009 rinnastaneet Granlundin Saku Koivuun.
Granlundin vahvuuksina on pidetty kiekollista peliä, ylivoimaosaamista ja pelisilmää. Takavuosien hyökkääjätähti Matti Hagman totesi syyskuussa 2009 Granlundin pelityylistä, että Granlund odotti tavallisesti vastustajan aloitetta ja päästi tämän aivan "iholle", minkä jälkeen hän vasta syötti "lätyn" tarkasti vapaaseen tilaan. Granlundin heikkouksina puolestaan on ammattilaisuran alusta asti nähty kovuuden puute ja luistelu. Suhteellisen hidas ja teknisesti heikko luistelutaito ovatkin olleet ratkaisevia puutteita, jotka ovat estäneet häntä nousemasta aivan NHL-pelaajien eturiviin.
Urheilutoimittajien äänestyksessä vuoden 2011 parhaasta suomalaisurheilijasta Granlund sijoittui viidenneksi edellään kolme muuta urheilijaa ja MM-kultaa voittanut Suomen jääkiekkomaajoukkue. Samalla Granlund valittiin Vuoden jääkiekkoilijaksi.
Muu elämä

Granlund kasvoi Oulunsalossa ja pelasi jalkapalloa Oulunsalon Pallossa 13-vuotiaaksi asti. Hän voitti seurassa 11-vuotiaana Pohjois-Suomen mestaruuden. Hänet valittiin silloin tähdistökentälliseen. Hän aloitti opiskelun Oulussa Kastellin urheilulukiossa syksyllä 2008. Granlund valmistui ylioppilaaksi Mäkelänrinteen lukiosta keväällä 2012.
Granlund aloitti asepalveluksensa kesäkuussa 2011 Hämeen rykmentin Urheilukoulussa Lahdessa ja kotiutui joulukuussa 2011.
Granlundin vuotta nuorempi pikkuveli Markus Granlund pelasi HIFK:n joukkueessa, ja NHL-seura Calgary Flames varasi hänet vuoden 2011 varaustilaisuudessa toisella varauskierroksella numerolla 45. Veljekset pelasivat yhdessä HIFK:ssa sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012.
Granlund oli naimisissa sisustusarkkitehti ja malli Emmi Kainulaisen kanssa. He tapasivat kesällä 2012, kihlautuivat syksyllä 2018, ja heidät vihittiin 19. heinäkuuta 2019 Helsingin tuomiokirkossa. Pariskunnan esikoinen, poika, syntyi helmikuussa 2019 samaan aikaan, kun Mikael Granlund kaupattiin Minnesota Wildistä Nashville Predatorsiin. Perheen toinen, tyttövauva syntyi kuolleena maaliskuussa 2020. Kesäkuussa 2021 syntyi perheeseen toinen poika. Pariskunta haki yhdessä avioeroa kesällä 2023, joka tuli voimaan.
Tilastot

Päivitetty 13. kesäkuuta 2023.
Saavutukset > Jääkiekon SM-liiga

Kauden paras tulokas (Jarmo Wasaman muistopalkinto): 2010
Kauden herrasmiespelaaja (Raimo Kilpiö -palkinto): 2010
Runkosarjan tulokkaiden pistepörssin voitto: 2010
Runkosarjan tulokkaiden syöttöpörssin voitto: 2010
Mestaruus (Kanada-malja): 2011
Pudotuspelien pistepörssin voitto: 2011 (jakoi voiton Juha-Pekka Haatajan kanssa)
Pudotuspelien syöttöpörssin voitto: 2011
Saavutukset > AHL

Kuukauden tulokaspelaaja: 10/2012
Saavutukset > Maajoukkue > A-maajoukkue

MM-kulta: 2011, 2022
Olympiapronssi: 2014
Olympialaisten tähdistökentällinen: 2014
MM-hopea: 2016
MM-kilpailujen tähdistökentällinen: 2016
Yksi Suomen maajoukkueen kolmesta parhaasta pelaajasta turnauksessa: 2016
Saavutukset > Maajoukkue > Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailut

Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen tähdistökentällinen: 2012
Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen syöttöpörssin voitto: 2012
Yksi Suomen maajoukkueen kolmesta parhaasta pelaajasta turnauksessa: 2012
Saavutukset > Maajoukkue > Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailut

Alle 18-vuotiaiden MM-pronssi: 2009, 2010
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailujen syöttöpörssin voitto: 2009, 2010
Yksi Suomen maajoukkueen kolmesta parhaasta pelaajasta turnauksessa: 2009, 2010
Saavutukset > Muut

Vuoden jääkiekkoilija: 2011
Vuoden nuori urheilija: 2009
Kiekko-Laser nosti Granlundin pelipaidan jäähallin kattoon: 13. elokuuta 2011
Vuoden helsinkiläisurheilija: 2011
Pääkaupunkiseudun paras urheilija: 2011
Suomen Urheilugaalan Vuoden sykähdyttävin urheiluhetki, yleisöäänestys: 2011 (Granlundin ilmaveivi)
Kutsu itsenäisyyspäivän vastaanotolle: 2011
Jääkiekkoliiton President's Trophy: 2011
Akun tehdas (televisiosarja)

| Akun tehdas> Mickey Mouse Works |
| --- | --- |

Tyyli:  piirrosanimaatio
Kestoaika:  30 min
Pääosissa:  Wayne Allwine Tony Anselmo Russi Taylor Bill Farmer Tress MacNeille
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Verkko:   ABC  Nelonen  MTV3
Esitetty:  1999 – 2000
Jaksoja:  27
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Walt Disney Television Animation
Aiheesta muualla
IMDb 
Akun tehdas (engl. Mickey Mouse Works, 1999–2000) oli piirrossarja, jossa esitettiin uusia Disney-piirrettyjä. Akun tehdasta on esittänyt Suomessa televisiossa Nelonen vuosina 2000–2001 ja uusintana MTV3 vuonna 2005. Useimmiten vain tutuimmat Disney-hahmot Aku Ankka, Hessu Hopo, Mikki Hiiri, Minni Hiiri, Pluto, Iines Ankka, Tupu, Hupu ja Lupu Ankka ja Taavi Ankka esiintyivät ohjelmassa. Myös Roope Ankka, Musta Pekka, Mustakaapu ja Simo Sisu ovat joskus osallisena tarinan kulkuun.
Sarjan nimi muutettiin Suomessa Akun tehtaaksi alkuperäisen nimen ollessa nimetty Mikki Hiiren mukaan, sillä Suomessa katsottiin Aku Ankan olevan paljon suositumpi hahmo. Sarjan englanninkielisen version alkutunnuksessa on lopussa kohtaus, jossa Aku yrittää sabotoida sarjan nimeä ja lisätä tilalle omansa, mutta yritys kostautuu aina jollain tapaa. Kohtaus on joka jaksossa erilainen. Suomessa tämä kohtaus tunnuksesta on leikattu pois siitä syystä, että Aku kantaa jo ohjelman nimeä.
Yleensä sarjassa on toilauksia ja epäonnea. Sarjan piirrettyjä on myöhemmin esitetty Mikin klubi -sarjassa, jota esitetään Disney Channelilla ja Toon Disneyllä.
Suomenkieliset äänet

| Näyttelijä | Rooli |
| --- | --- |
Antti Pääkkönen: Mikki Hiiri, sivuäänet
Jukka Rasila: Aku Ankka, kertoja
Kiti Kokkonen: Minni Hiiri
Petra Karjalainen: Iines Ankka
Petri Liski: Hessu Hopo, sivuäänet
Aarre Karén: Taavi Ankka, sivuäänet
Markku Riikonen: Musta Pekka
Seppo Pääkkönen: José Carioca, kertoja
Taisto Oksanen: Mortimer Hiiri
Miitta Sorvali: Heluna Ammu
Rauno Ahonen: Mustakaapu
Rinna Paatso: Tupu, Hupu ja Lupu
Susanna Indrén: Tiku
Tom Wentzel: Taku
Seppo Mäki: Roope Ankka
Juha Muje: Simo Sisu
Markus Bäckman: kertoja
Aiheesta muualla

Akun tehdas (televisiosarja) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ruutiukot

| Ruutiukot> Dad's Army |
| --- | --- |
Tyyli:  Komedia
Kestoaika:  30 min
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   BBC One,  Yle TV1
Esitetty:  31. heinäkuuta 1968  – 13. marraskuuta 1977
Tuotantokausia:  9
Jaksoja:  80 (3 kadoksissa)
Tunnuskappale:  ”Who do you think you are kidding, Mr. Hitler” laulajalta Bud Flanagan
Tuotanto
Tuottaja(t):  David Croft
Ohjaaja(t):  David Croft, Harold Snoad, Bob Spiers
Käsikirjoittaja(t):  Jimmy Perry, David Croft
Aiheesta muualla
IMDb 
Ruutiukot (Dad's Army) on brittiläisen BBC-yhtiön tilannekomediasarja, jota tehtiin vuosina 1968–1977.
Sarja sijoittuu toisen maailmansodan aikaiseen, kuvitteelliseen Walmington-On-Sean merenrantakaupunkiin. Sarjassa seurataan usean armeijaan liian vanhan tai nuoren kodinturvajoukkojen jäsenen toilailuja kotirintaman puolustuksessa.
Sarjaa esitettiin Yleisradion kanavilla ja uusittiin 2005.
Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat Ruutiukot kaikkien aikojen 13. parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.
Sarjan pohjalta on tehty kaksi elokuvaa, joista vuonna 1971 valmistunut Dad’s Army käytti sarjan alkuperäisiä näyttelijöitä. Vuoden 2016 elokuvassa Dad’s Army on uudet näyttelijät.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Arthur Lowe   | … |   kapteeni George Mainwaring   |
|   John Le Mesurier   | … |   kersantti Arthur Wilson   |
|   Clive Dunn   | … |   korpraali Jack Jones   |
|   John Laurie   | … |   sotamies James Frazer   |
|   Arnold Ridley   | … |   sotamies Charles Godfrey   |
|   Ian Lavender   | … |   sotamies Frank Pike   |
|   James Beck   | … |   sotamies Joe Walker   |
|   Frank Williams   | … |   kirkkoherra   |
Aiheesta muualla

Ruutiukot Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuolemattoman Nicholas Flamelin salaisuudet

| Kuolemattoman Nicholas Flamelin salaisuudet> The Secrets of the Immortal Nicholas Flamel |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Michael Scott
Kansitaiteilija:  Michael Wagner
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Random House
Julkaistu:  2007–2012
Suomennos
Suomentaja:  Paula Korhonen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2008–
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuolemattoman Nicholas Flamelin salaisuudet (engl. The Secrets of the Immortal Nicholas Flamel) on irlantilaisen kirjailija Michael Scottin luoma fantasiakirjasarja, joka käsittää kaikkiaan kuusi osaa. Kansikuvituksista vastaa Michael Wagner. Vuonna 2009 sarjaa alettiin kääntää 20 eri kielelle.
Sarja kertoo nuorten kaksosten seikkailusta kuolemattoman Nicholas Flamelin kanssa.
Kirjat

| Alkuperäinen nimi | Julkaisu | Suomenkielinen nimi | Julkaisu | ISBN |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| The Alchemyst | 2007 | Kirjanvartija | 2008 | ISBN 978-0-385-61293-7 |
| The Magician | 2008 | Maagikko | 2009 | ISBN 978-0-385-73358-8 |
| The Sorceress | 2009 | Velho | 2011 | ISBN 978-0-385-61312-5 |
| The Necromancer | 2010 |  |  | ISBN 978-0-385-73531-5 |
| The Warlock | 2011 |  |  |  |
| The Enchantress | 2012 |  |  |  |
Kirjat > Äänikirjat

The Alchemyst (lukijana Denis O'Hare)
The Magician (lukijana Erik Singer)
The Sorceress (lukijana Paul Boehmer)
The Necromancer (lukijana Paul Boehmer)
Huom. vain englanninkielellä.
Verkkopelit

Kirjasarja on synnyttänyt useita verkkopelejä joista ensimmäinen oli The Codex Master, jossa yritetään saada selville salainen koodi logiikan avulla.
The Sorceress osaa varten julkaistiin The Challenges of the Elder, jossa tehtävänä on läpäistä neljä erilaista haastetta.
Ennen yhdysvaltojen The Necromancerin julkaisua avattiin The Quest for the Codex, jossa ratkotaan numeraalisia ongelmia aikaa vastaan.
Elokuva

Kirjasarjan elokuvaoikeudet myytiin New Line Cinemalle vuonna 2006. Mark Burnett nimitettiin projektin tuottajaksi ja elokuva pääsi jopa IMDb:n sivuilla esituotantovaiheeseen, jonka jälkeen oikeudet luovutettiin takaisin Michael Scottille. Vuonna 2009 Lorenzo di Bonaventura ilmoitti ostaneensa elokuvaoikeudet kirjasarjaan ja hän nimitti Michael Scottin ja Barry Krostin tuottajiksi.
Aiheesta muualla

Michael Scottin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Virallinen fanisivusto (englanniksi)
Virallinen fanifoorumi (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Library of America

Library of America on 1979 perustettu yhdysvaltalainen yleishyödyllinen kustantamo, joka julkaisee klassista yhdysvaltalaista kirjallisuutta. Sen rahoituksesta vastaavat National Endowment for the Humanities ja Ford Foundation. Esikuvana perustettaessa oli ranskalainen Bibliothèque de la Pléiade ("La Pléiade"). Ajatuksena on pitää klassisia yhdysvaltalaisia teoksia jatkuvasti saatavilla.
Luettelo teoksista > Erikoisantologiat

Writing New York (Philip Lopate, toim. 1998) ISBN 978-1-883011-62-8
American Sea Writing (Peter Neill, toim. 2000) ISBN 978-1-883011-83-3
Baseball (Nicholas Dawidoff, toim. 2002) ISBN 978-1-931082-09-9
Writing Los Angeles (David L. Ulin, toim. 2002) ISBN 978-1-931082-27-3
Americans in Paris (Adam Gopnik, toim. 2004) ISBN 1-931082-56-1
American Writers at Home (J.D. McClatchy, valokuvat Erica Lennar, 2004) ISBN 978-1-931082-75-4
American Movie Critics (Phillip Lopate, toim. 2006) ISBN 978-1-931082-92-1
American Religious Poems (Harold Bloom and Jesse Zuba, eds., 2006) ISBN 978-1-931082-74-7
American Food Writing (Molly O'Neill, toim., 2007) ISBN 978-1-59853-005-6; (pehmeäkantinen, 2009) ISBN 1-59853-041-0
True Crime: An American Anthology (Harold Schechter, toim., 2008) ISBN 978-1-59853-031-5
Becoming Americans: Four Centuries of Immigrant Writing (Ilan Stavans, toim., 2009) ISBN 978-1-59853-051-3
At the Fights: American Writers on Boxing (George Kimball and John Schulian, toim., 2011) ISBN 978-1-59853-092-6
Into the Blue: American Writers on Aviation and Spaceflight
The 50 Funniest American Writers* (*according to Andy Borowitz): A Humor Anthology from Mark Twain to The Onion
Luettelo teoksista > American Poets Project

James Agee: Selected Poems (Andrew Hudgins, toim. 2008) ISBN 978-1-59853-032-2
American Sonnets (David Bromwich, toim. 2007) ISBN 978-1-59853-015-5
American Wits: An Anthology of Light Verse (John Hollander, toim. 2003) ISBN 978-1-931082-49-5
A. R. Ammons: Selected Poems (David Lehman, toim. 2006) ISBN 978-1-931082-93-8
John Berryman: Selected Poems (Kevin Young, toim. 2004) ISBN 978-1-931082-69-3
The Essential Gwendolyn Brooks (Elizabeth Alexander, toim. 2005) ISBN 978-1-931082-87-7
Stephen Crane: Complete Poems (Christopher Benfey, toim. 2011) ISBN 978-1-59853-093-3
Kenneth Fearing: Selected Poems (Robert Polito, toim. 2004) ISBN 978-1-931082-57-0
Stephen Foster & Co.: Lyrics of America's First Great Popular Songs (Ken Emerson, toim. 2010) ISBN 978-1-59853-070-4
Ira Gershwin: Selected Lyrics (Robert Kimball, toim. 2009) ISBN 978-1-59853-052-0
Kenneth Koch: Selected Poems (Ron Padgett, toim. 2007) ISBN 978-1-59853-006-3
Emma Lazarus: Selected Poems (John Hollander, toim. 2005) ISBN 978-1-931082-77-8
Amy Lowell: Selected Poems (Honor Moore, toim. 2004) ISBN 978-1-931082-70-9
Samuel Menashe: New and Selected Poems (Christopher Ricks, toim. 2005) ISBN 978-1-931082-85-3
Edna St. Vincent Millay: Selected Poems (J.D. McClatchy, toim. 2003) ISBN 978-1-931082-35-8
Edgar Allan Poe: Poems and Poetics (Richard Wilbur, toim. 2003) ISBN 978-1-931082-51-8
Poems from the Women's Movement (Honor Moore, toim. 2009) ISBN 978-1-59853-042-1
Poets of the Civil War (J.D. McClatchy, toim. 2005) ISBN 978-1-931082-76-1
Poets of World War II (Harvey Shapiro, toim. 2003) ISBN 978-1-931082-33-4
Cole Porter: Selected Lyrics (Robert Kimball, toim. 2006) ISBN 978-1-931082-94-5
Theodore Roethke: Selected Poems (Edward Hirsch, toim. 2005) ISBN 978-1-931082-78-5
Muriel Rukeyser: Selected Poems (Adrienne Rich, toim. 2004) ISBN 978-1-931082-58-7
Carl Sandburg: Selected Poems (Paul Berman, toim. 2007) ISBN 978-1-59853-100-8
Anne Stevenson: Selected Poems (Andrew Motion, toim. 2007) ISBN 978-1-59853-018-6
Karl Shapiro: Selected Poems (John Updike, toim. 2003) ISBN 978-1-931082-34-1
Edith Wharton: Selected Poems (Louis Auchincloss, toim. 2005) ISBN 978-1-931082-86-0
Walt Whitman: Selected Poems (Harold Bloom, toim. 2003) ISBN 978-1-931082-32-7
John Greenleaf Whittier: Selected Poems (Brenda Wineapple, toim. 2004) ISBN 978-1-931082-59-4
William Carlos Williams: Selected Poems (Robert Pinsky, toim. 2004) ISBN 978-1-931082-71-6
Yvor Winters: Selected Poems (Thom Gunn, toim. 2003) ISBN 978-1-931082-50-1
Louis Zukofsky: Selected Poems (Charles Bernstein, toim. 2006) ISBN 978-1-931082-95-2
Luettelo teoksista > Erikoisjulkaisut

Isaac Bashevis Singer: An Album (Ilan Stavans, toim., 2004) ISBN 1-931082-64-2
Manny Farber, Farber on Film: The Complete Film Writings of Manny Farber (Robert Polito, toim., 2009) ISBN 978-1-59853-050-6
John Updike, Hub Fans Bid Kid Adieu: John Updike on Ted Williams (2010) ISBN 978-1-59853-071-1
Aiheesta muualla

The Library of American sivusto
The Library of American luettelo ( Arkistoitu – Internet Archive)
LoAn luettelo numeroittain (Arkistoitu – Internet Archive)
Library of American runoprojekti (Arkistoitu – Internet Archive)
Ren ja Stimpy

| Ren ja Stimpy> The Ren and Stimpy Show |
| --- | --- |

Tyyli:  animaatio, musta komedia, satiiri, slapstick
Kestoaika:  22 min
Luoja(t):  John Kricfalusi
Pääosissa:  Billy West
Alkuperämaa:  Yhdysvallat, Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Yhdysvallat: Nickelodeon Suomi: Yle TV1 (1996–1997) Nelonen (2001–2002)
Esitetty:  Yhdysvallat: 11. elokuuta 1991 – 20. lokakuuta 1996
Jaksoja:  52 (93 tarinaa)
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Spümcø (1991–1992) Games Animation (1993–1995) MTV Networks
Palkinnot
Ehdokkuudet:  Annie (1992, 1993, 1994) Emmy (1992, 1993, 1994) Saturn (1993)
Aiheesta muualla
IMDb 
Ren ja Stimpy (The Ren and Stimpy Show tai Ren and Stimpy) on yhdysvaltalainen kanadalaisen John Kricfalusin luoma vuosina 1991–1996 valmistunut piirrossarja. Kricfalusin yhtiö Spümcø tuotti sarjaa Nickelodeonille, mutta joidenkin jaksojen asiattoman sisällön vuoksi Nickelodeon otti yhtiön ja Kricfalusin pois sarjan tekemisestä ja siirsi työn Games Animationille ja Bob Campille. Myöhemmin Kricfalusi palasi tekemään Reniä ja Stimpyä, tällä kerralla aikuisille tarkoitettua Ren & Stimpy Adult Party Cartoonia.
Hahmot

Ren Höek on neuroottinen, astmaa poteva chihuahua. Tällä on taipumusta paranoidisuuteen.
Stimpson "Stimpy" J. Cat on hyväntahtoinen, mutta äärimmäisen tyhmä kissa.
Vastaanotto ja arvostelu

Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Ren ja Stimpyn sijalle 12 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 12.
Sarja Suomessa

Sarjaa esitti ensimmäisenä Suomessa televisiokanava Yle TV1 vuosina 1996–1997. Yle TV1 esitti sarjan 26 jaksoa syyskuusta 1996 helmikuuhun 1997 saakka (ensimmäinen esityspäivä oli 18. syyskuuta 1996). Ensin sarjaa esitettiin yksi jakso kerran viikossa keskiviikkoisin alkuillasta lokakuuhun 1996 saakka, ja tämän jälkeen kaksi jaksoa viikossa torstain ja perjantain alkuilloissa. Yle TV1 jatkoi sarjan esittämistä kesäkuusta 1997 lähtien, jolloin sen lähetysaika siirtyi myöhäisiltaan. Sarjan esittäminen jatkui syyskuuhun 1997 asti. Televisiokanava Nelonen esitti sarjan jaksoja uusintana vuosina 2001–2002.
Kirjallisuutta

Pesonen, Sauli: ”Simpsonien ja Ren & Stimpyn animaaniset juuret”, Filmihullu 2/1999.
Tukiainen, Maaretta: ”Ren ja Stimpy -animaatio räjäyttää ruumiin ja ruuan rajan”, Filmihullu 2/1997.
Ren ja Stimpy graffittissa vasemmalla ylhäällä.
Korpelalaisuus

Ruotsin lestadiolaisuuden sukupuu, joka sisältää myös kuolleet haarat
Suomen ja Karjalan lestadiolaisuuden sukupuu, joka sisältää myös kuolleet haarat.
Korpelalaisuus oli Pohjois-Ruotsin lestadiolaisten keskuudessa 1920–1930-luvuilla syntynyt herätysliike. Liike sai nimensä saarnaaja Toivo Korpelan mukaan. Korpelalaisuus vaikutti lähinnä Pohjois-Ruotsissa Tornionjokilaaksossa, mutta sai kannatusta hieman myös Suomessa Kolarin Sieppijärvellä. Myöhemmin korpelalaisuus sai millenaristisia piirteitä ja erkani vanhoillislestadiolaisuudesta. Liikkeen kannattajia vangittiin 1939, koska sen toiminta rikkoi Ruotsin alkoholi- ja siveyslakeja.
Korpelalaisuus ja åkerblomilaisuus lienevät suomalaisista kristillisperäisistä lahkoista lähimpänä henkilöjohtoista kristillistä kulttia.
Korpelalaisuus kirjallisuudessa ja tutkimuksissa

Korpelalaisuutta ovat kaunokirjallisuudessa käsitelleet muun muassa ruotsalaiset kirjailijat Bengt Pohjanen useissa teoksissaan, Otto Karl-Oskarsson romaanissaan Nådens höst (1963), veljekset Ernst ja Henning Sjöström romaanissaan Silverarken (1969). Suomalaisista kirjailijoista korpelalaisuutta on kuvannut Heikki Toppila teoksessaan Ja niin tuli kevät taas (1945).
Timo K. Mukan teoksen Maa on syntinen laulu (1964) väitetään kuvaavan korpelalaisuutta. Mukka ei kuitenkaan käsittele korpelalaisuutta esikoisteoksessaan. Mukan kuvitteelliseen länsipohjalaiseen kylään saapuvan saarnaajan esikuva on pikemminkin vapaiden suuntien saarnaaja. Saarnaaja seisoo saarnansa aikana eikä istu pöydän takana lestadiolaiseen tapaan. Lisäksi saarnaaja kuvataan ylipainoiseksi vanhahkoksi mieheksi. Korpela puolestaan oli saarnamatkojensa aikana nuori ja komeana pidetty saarnamies. Lisäksi Korpelan itsensä järjestämät seurat olivat täysin vanhoillislestadiolaisen seuraperinteen mukaisia. Mukan tarkoituksena oli kritisoida vanhoillislestadiolaista saarnaajalaitosta eikä suinkaan kuvata dokumentaarisesti mitään uskonnollista liikettä. Mukan teoksesta on tehty useita pro gradu -tutkielmia ja yksi lisensiaattitutkimus.
Ilpo Pursiainen käytti teoksessaan Suomalais-ugrilainen millenarismi kristalliarkkiliikkeen eli korpelalaisuuden lahkonjohtajasta nimeä "Niilo Holmgren". Lahkon johtajan oikea nimi lienee ollut Sigurd Siikavaara. Toisen "profeetan" oikea nimi oli Arthur Niemi, joka oli lahkon kakkosmies. Myös Lundmark käytti heistä teoksessaan peitenimiä.
Maaliskuussa 2025 saa ensi-iltansa korpelalaisuutta käsittelevä Jon Blåhedin ohjaama elokuva Valitut.