stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maurice Druon
Elämäkerta

Maurice Druon vietti varhaislapsuutensa pienessä normandialaisessa Croix-Saint-Leufroyn kaupungissa. Siellä hän tutustui Pierre Thureau-Danginiin, jonka isä oli Ranskan akatemian pääsihteeri Paul Thureau-Dangin. Hän suoritti lukion Vanvesin kaupungissa. Jo 18-vuotiaana lukiolaisena hän aloitti kirjoittamisen kirjallisiin lehtiin ja jatkoi sitä opiskellessaan Pariisin yliopistossa ja sittemmin École libre des sciences politiquessa (1937–1939).
Hän oli asevelvollisena Saumurin ratsuväkikoulussa vuonna 1940 ja osallistui toisen maailmansodan taisteluihin. Aselevon jälkeen hän jäi vapaalle alueelle eli Vichyn hallituksen valvomalle osalle Ranskaa. Siellä esitettiin hänen ensimmäinen näytelmänsä Mégarée. Hän siirtyi kuitenkin vastarintaliikkeen riveihin ja pakeni Ranskasta Espanjan ja Portugalin kautta liittyäkseen vapaan Ranskan Lontoossa oleviin joukkoihin.
Vuodesta 1946 lähtien Druon omistautui täysin kirjalliselle toiminnalle ja sai romaanistaan Les Grandes Familles arvostetun Goncourt-kirjallisuuspalkinnon vuonna 1948. Lisäksi hän sai useita arvostettuja kirjallisuuspalkintoja joko yksittäisistä teoksistaan tai koko tuotannostaan. Hänen valittiin 8. joulukuuta 1966 Ranskan akatemian jäseneksi tuolille 30 edesmenneen kirjailija ja historioitsija Georges Duhamelin tilalle. Kirkkaimpana tähtenä Druonin tuotannossa loistaa seitsemän osaa käsittävä teossarja Kirotut kuninkaat (Les Rois maudits), joka kertoo keskiajan viimeisten kapetingisukuisten kuninkaiden ajasta ja tapahtumista. Kirjasarjasta on julkaistu suomeksi sen kaksi ensimmäistä osaa, Rautakuningas ja Kuristettu kuningatar. Kirjasarjasta tehtiin televisiosarja vuonna 1983.
Druon oli poliittiselta suuntaukseltaan aina historiallinen gaullisti, ja hän oli koko sotien jälkeisen ajan voimakkaasti sitoutunut poliitikko. Hänen nimitettiin Ranskan kulttuuriministeriksi Pierre Messmerin hallitukseen vuosiksi 1973–1974. Ministeriaikanaan hän osallistui poliittiseen keskusteluun vaatimalla valtionavun poistamista poliittisesti eriäviä mielipiteitä esittäviltä teattereilta. Tämä toteamus aiheutti Ranskassa valtavan julkisen keskustelun. Hänen kulttuuripolitiikkaansa voidaan pitää perinteisenä ja tyypillisenä konservatiivisena politiikkana. Druon oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 1979–1980.
Druon toimi Ranskan akatemian pääsihteerinä vuodesta 1985 lähtien, ja hän päätti luopua tehtävästä Hélène Carrère d’Encaussen hyväksi. Akateemikkona hän kannatti ranskan kielen hyvin hidasta kehitystä ja muuttumista, jopa hitaampaa kuin itse yhteiskunnassa tapahtuva muutos. Hän suhtautui erityisen vihamielisesti sanojen feminisaatioon. Lisäksi hän suututti quebeciläiset ranskaa puhuvat näkemyksillään heidän kielestään ja kielenkäytöstään.
Teokset

Mégarée (1942)
Le Sonneur de bien aller (1943)
Le Chant des Partisans, Joseph Kesselin kanssa (1943)
Lettres d’un Européen ja Nouvelles lettres d’un Européen (1943–1970)
La Dernière Brigade (1946)
Les Grandes Familles (1948–1951), T. I–III Goncourt-palkinto 1948
Un Voyageur (1953)
Le Coup de grâce (1953)
La Volupté d’être (1954)
Les Rois maudits (1955–1977), I–VII osaa
Tistou les pouces verts (1957)
Alexandre le Grand (1958)
Des seigneurs de la plaine à l’hôtel de Mondez (1962)
Les Mémoires de Zeus (1963–1967), T. I ja II
Paris, de César à saint Louis (1964)
Bernard Buffet (1964)
Le Pouvoir (1965)
Le Bonheur des uns (1967)
L’Avenir en désarroi (1968)
Une Église qui se trompe de siècle (1972)
La Parole et le Pouvoir (1974), (Plon)
Attention la France ! (1981), (Stock)
Réformer la démocratie (1982), (Plon)
La Culture et l’État (1985), (Vouloir la France)
Vézelay, colline éternelle, nouvelle édition (1987), (Albin Michel)
Lettre aux Français sur leur langue et leur âme (1994), (Julliard)
Circonstances (1997), (Le Rocher)
Circonstances politiques (1998)
Circonstances politiques II (1999)
Le Bon français (1999), (Le Rocher)
La France aux ordres d’un cadavre (2000)
Ordonnances pour un État malade (2002), (Éditions de Fallois/du Rocher)
Le Franc-parler (2003), (Le Rocher)
Mémoires. L’aurore vient du fond du ciel (2006), (Plon/Éditions de Fallois)
Les méemoires de Zeus (2007)
Suomennetut teokset

Aleksanteri Suuri, 1965
Kirotut kuninkaat: 1: Rautakuningas, 1978
Kirotut kuninkaat: 2: Kuristettu kuningatar, 1979
Tistu vihreäpeukalo, 1974
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elämäkerta Ranskan akatemian sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Maurice Druon Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Mistä tytöt tykkää

| Mistä tytöt tykkää> What a Girl Wants |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dennie Gordon
Käsikirjoittaja:  William Douglas-Home
Tuottaja:  Joel Silver Denise Di Novi Bill Gerber
Säveltäjä:  Rupert Gregson-Williams
Kuvaaja:  Andrew Dunn
Leikkaaja:  Charles McClelland
Pääosat:   Amanda Bynes  Colin Firth  Kelly Preston  Oliver James  Anna Chancellor 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  DiNovi Pictures
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  2003
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mistä tytöt tykkää (What a Girl Wants) on vuonna 2003 tehty komediaelokuva. Elokuvan on ohjannut Dennie Gordon.
Juoni

Yksinhuoltajaäitinsä kasvattama newyorkilaistyttö, 17-vuotias Daphne (Amanda Bynes) lähtee Englantiin tapaamaan isäänsä (Colin Firth), joka on tuttu vain vanhoista valokuvista ja äidin kertomuksista. Kun rehti ja konstailematon jenkkineito vapaine tapoineen ilmaantuu yläluokkaisen sukunsa kartanoon, ei kommelluksilta voida välttyä. Isän uusi morsian koppavine tyttärineen koettaa heitellä kapuloita Daphnen rattaisiin, mutta hyväsydäminen luonnonlapsi hurmaa ennen pitkää kankeat britit. Söpöä romantiikkaakin on tarjolla, kun kiva lontoolaispoika (Oliver James) ihastuu reipasotteisen neitoon ja kauan sitten eronneet isä ja äiti kohtaavat uudelleen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Amanda Bynes   | … |   Daphne Reynolds    |
|   Colin Firth   | … |   Henry Dashwood    |
|   Kelly Preston   | … |   Libby Reynolds    |
|   Eileen Atkins   | … |   Jocelyn Dashwood    |
|   Anna Chancellor   | … |   Glynnis Payne    |
|   Jonathan Pryce   | … |   Alistair Payne    |
|   Oliver James   | … |   Ian Wallace   |
Aiheesta muualla

Elokuvan virallinen sivusto
Mihai

Mihai on romaniankielinen muoto nimestä Mikael. Ainakin seuraavat henkilöt ovat nimen kantajia:
Mikael I (1921–2017), Romanian kuningas, romaniaksi Mihai I.
Mihai Viteazul (1593−1601), Valakian, Transnistrian ja Moldovan prinssi
Mihai Antonescu (1904−1946), Romanian pää- ja ulkoministeri
Mihai Eminescu (1850−1889), romanialainen runoilija
Mihail Kogălniceanu (1817−1891) Romanian pääministeri ja historiankirjoittaja
Mihail Lascăr (1889−1959), romanialainen kenraali ja puolustusministeri
Mihai Leu (s. 1969), romanialainen entinen nyrkkeilijä
Mihail Manoilescu (1891−1950), Romanian ulkoministeri
Mihai Nadin (s. 1938), romanialainen tietojenkäsittelytieteen tutkija
Mihai Nechita-Burculet (s. 1949), romanialainen surrealistinen maalari
Mihail Sadoveanu (1880−1961), romanialainen kirjailija
Mihail Sebastian (1907−1945), romanialainen näytelmäkirjailija, novellikirjailija, esseisti ja toimittaja
Mihail Sturdza (1795−1884), Moldovan ruhtinas
Mihai Trăistariu (s. 1979), romanialainen laulaja
Mihai Tudose (s. 1967), Romanian nykyinen pääministeri
Mihai Răzvan Ungureanu (s. 1968), Romanian entinen pääministeri
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mihai”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mitch Daniels

| Mitch Daniels |
| --- | --- |

Indianan 49. kuvernööri
 10. tammikuuta 2005 – 14. tammikuuta 2013  
Varakuvernööri:  Becky Skillman
Edeltäjä:  Robert Ehrlich
Seuraaja:  Mike Pence
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1949 (ikä 75)  Monongahela, Yhdysvallat
Puoliso:  Cheri Herman
Tiedot
Puolue:  Republikaanit
Uskonto:  Presbyteeri
 Nimikirjoitus
Mitchell Elias ”Mitch” Daniels Jr. (s. 7. huhtikuuta 1949 Monongahela, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko. Hän toimi Indianan osavaltion kuvernöörinä vuosina 2005–2013.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mitch Daniels Wikimedia Commonsissa
Metsälän tuulivoimapuisto

| Metsälän tuulivoimapuisto Ömossa vindkraftspark |
| --- | --- |
 Metsälän tuulivoimapuiston pohjoisosia Pakankylästä nähtynä.
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Kristiinankaupunki
Koordinaatit:  62°04′41″N, 21°32′28″E
Rakentaminen alkoi:  2016 
Sähköverkkoon:  heinäkuu 2017 
Valmistunut:  kevät 2018 
Kustannus:  200 miljoonaa € 
Perustaja:  EPV Energia 
Rakennuttaja:  EPV Tuulivoima Oy 
Omistaja:  EPV Energia 
Operaattori:  EPV Tuulivoima Oy 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  2 (eteläinen ja pohjoinen) 
Tuulivoimalat:  34 × Vestas V136 (3,45 MW) 
Kapasiteetti:  117,3 MW  
Vuosituotanto:  400 GWh 
 fiMetsälän tuulivoimapuisto 
Metsälän tuulivoimapuisto (ruots. Ömossa vindkraftspark) on Pohjanmaalla Kristiinankaupungissa Metsälässä sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 34 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 117 megawattia ja vuosituotanto on noin 400 gigawattituntia. Voimalat on rakennuttanut EPV Tuulivoima Oy, jonka omistaa tuulivoimapuiston omistaja EPV Energia Oy. Tuulipuistoa operoi EPV Tuulivoima Oy. Se oli valmistuessaan Suomen suurin tuulivoimapuisto.
Yleistä

Tuulivoimapuistosta on matkaa 15 kilometriä kaupungin keskustaajamaan ja 10 kilometriä Lappväärtin kirkonkylään. Kaikki voimalat sijaitsevat valtatien 8 itäpuolella. Tuulipuiston pituus on 9,5 kilometriä , leveys 4,5 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on noin 14 neliökilometriä. Tuulipuistoksi kaavoitetun alueen pinta-ala on kuitenkin noin 20 neliökilometriä ja se sijaitsee yli 100 maanomistajan mailla. Tuulivoimalaitokset on pystytetty kahteen ryhmään siten, että pohjoiseen ryhmään kuuluu 23 voimalaa ja eteläiseen 11 voimalaa. Pohjoinen ryhmä sijaitsee Metsälän pohjoispuolella Finnbyn ja Pakankylän itäpuolella, ja eteläinen ryhmä Metsälän ja Kallträskin välissä. Voimalat sijaitsevat noin 35–70 metriä mpy.
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa Vestas V136-3.45-mallia, jonka napakorkeus on 142 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 136 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,45 megawattia.
Tuulipuistosta on viisi tieyhteyttä valtatielle 8. Voimaloiden välille on rakennettu uusia huoltoteitä 27 kilometriä, kun vanhoja teitä oli jo olemassa 23 kilometriä. Tuulivoimaloiden tuottama sähkö johdetaan kahden sähköaseman kautta 27 kilometriä pitkällä siirtolinjalla Pyhävuoren sähköasemalle, jossa sen jännite sovitetaan kantaverkkoon sopivaksi.
Historiaa > Valmistelu ja rakentaminen

Kristiinankaupunki laati alueelle vuonna 2009 yleiskaavan, joka mahdollisti tuulivoimapuistojen rakentamisen. Ympäristövaikutuksien ympäristövaikutusten arviointiselostus (YVA) saapui maaliskuussa 2009 Etelä-Pohjanmaan ELY-keskukseen ja se antoi siihen lausuntonsa toukokuussa 2009. Kristiinankaupunki on hyväksynyt Metsälän tuulipuiston osayleiskaavan syyskuussa 2012. Kaavasta kuitenkin valitettiin ja lopullinen rakennuslupa voitiin myöntää, kun siihen saatiin Korkeimmalta Hallinto-oikeudelta lupa keväällä 2015. Tuulimyllyjen perustukset valettiin syyskuussa 2016. Valuihin käytettiin kaikkiaan noin 20 000 kuutiometriä betonia. Tuulivoimaloiden torneja kuljetettiin kesäkuusta 2017 alkaen paikalle kolmen osana, jotka kuljetettiin Vaskiluodon satamasta Maalahden, Långåminnenin läpi valtatielle 8, josta ne kuljettetiin Kristiinankaupunkiin Metsälään. Voimalaitoksien ja muun sen tarvitseman infrastruktuurin osasia tuotiin yli 370 erikoiskuljetuksessa. Urakka kesti lokakuuhun asti.
Historiaa > Uutisointia

Syyskuussa 2020 irtosi puiston kahdelta tuulivoimalaitokselta yksi siipi. Siivet olivat 10 tonnin painoisia ja 70 metriä pitkät. Toinen siivistä irtosi vauhdista ja osia siitä lensivät sadan metrin päähän voimalasta. Jatkotutkimukset osoittivat, että hajoamisen syynä saattoivat olla salamaniskut. Varotoimenpiteenä muitakin tuulivoimaloita pysäytettiin alkututkimuksien ajaksi.
Aiheesta muualla

EPV Energia Oy (verkkosivut)
EVP Tuulivoima Oy (verkkosivut)
Metsälän tuulivoima­puisto (verkkosivut)
Mihaela Ursuleasa

Mihaela Ursuleasa
Mihaela Ursuleasa (27. syyskuuta 1978 Brașov – 2. elokuuta 2012 Wien) oli romanialainen pianisti. Hän syntyi muusikkoperheeseen, aloitti pianonsoiton 5-vuotiaana ja piti konsertteja 9-vuotiaana. Hän sai 13-vuotiaana apurahan Claudio Abbadolta. Hän opiskeli kahdeksan vuotta konservatoriossa Wienissä. Vuonna 2010 Ursuleasa sai Echo Klassik -palkinnon debyyttilevystään Piano & Forte. Hän julkaisi myös toisen albumin, Romanian Rhapsodyn (2011). Ursuleasa löydettiin asunnostaan kuolleena 33-vuotiaana, ja epäillyksi kuolinsyyksi mainittiin aivoverenvuoto.
Ursuleasa oli vuoden 1995 Clara Haskil -kilpailun voittaja.
Mauno Pelkonen

Mauno Pelkonen
Mauno Antero Pelkonen (1. helmikuuta 1911 Kotka – 17. syyskuuta 1969) oli suomalainen kirjailija, päätoimittaja ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Kirjailijana hän käytti myös nimimerkkiä A. Tiera ja lehtipakinoitsijana nimimerkkiä Mani.
Mauno Pelkonen kävi ammattikoulun ja työskenteli sen jälkeen jonkin aikaa metallitöissä. Hän opiskeli Työväen Akatemiassa Kauniaisissa vuosina 1931–1932 ja sen jälkeen Yhteiskunnallisen korkeakoulun sanomalehtiopin linjalla. Opinnot keskeytyivät, kun talvisota syttyi. Sodan jälkeen Pelkonen työskenteli SAK:ssa toimitsijana.
Mauno Pelkonen aloitti sanomalehtialan työt vuonna 1943 Savon Kansan toimitussihteerinä Kuopiossa. Sen jälkeen hän työskenteli toimittajana Helsingissä sosialidemokraattisen nuorisoliiton Työläisnuoriso-lehdessä. Hämeen Kansan päätoimittajaksi hänet valittiin vuonna 1948, ja siinä työssä hän jatkoi kuolemaansa saakka.
Kunnallispolitiikassa

Mauno Pelkonen toimi Hämeenlinnan kaupunginvaltuutettuna yhtäjaksoisesti vuodesta 1953 alkaen, välillä sosialidemokraattisen valtuustoryhmän puheenjohtajana. Hän oli kunnallispoliittisen uransa aikana myös useissa lautakunnissa joko jäsenenä tai puheenjohtajana.
Teknisten asioiden lautakunnan puheenjohtajana hän toimi vuodesta 1953 lähtien. Siinä tehtävässä hän perehtyi nopeasti kasvavan kaupungin vaativiin kunnallisteknisiin hankkeisiin ja koko kaupungin kehittämiseen.
Kanta-Hämeen Seutukaavaliiton hallituksen puheenjohtajana Pelkonen vaikutti laajasti myös koko maakunnan seutusuunnittelussa ja kehityksessä.
Sosialidemokraattisessa liikkeessä

Kiinnostuksensa työväenliikkeeseen, sen historiaan ja sosialismin teoriaan Pelkonen sai perintönä isältään. Hän liittyi 17-vuotiaana Kotkan sosialidemokraattiseen työläisnuoriso-osastoon. Kotkassa hänet valittiin piiritoimikuntaan, ja Kuopiossa hän toimi vuosina 1944–1945 Kuopion sosialidemokraattisen nuorisopiirin puheenjohtajana. Vuonna 1968 Sosialidemokraattisen Nuorison Keskusliitto kutsui hänet kunniajäsenekseen.
Sosialidemokraattiseen puolueeseen Pelkonen liittyi vuonna 1933 Kotkan Työväenyhdistyksen kautta. Aina muuttaessaan kotipaikkaa hän liittyi paikalliseen sos.dem. yhdistykseen ja toimi monessa johtokunnan jäsenenä.
Hämeenlinnan sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön puheenjohtajana ja vuodesta 1958 lähtien hän toimi useita vuosia sos.dem. piirijärjestön puheenjohtajana.
Hän oli useaan otteeseen myös ehdolla eduskuntavaaleissa, ja oli vähällä tulla valituksi vuonna 1966, jolloin vasemmistopuolueet voittivat ainoan kerran Suomen eduskuntavaalien historiassa eduskuntaenemmistön.
Päätoimittajana ja pakinoitsijana

Mauno Pelkonen tunnettiin myös Hämeen Kansan paitsi päätoimittajana, myös pakinoitsijana nimimerkillä Mani. Häntä pidettiin sujuvakielisenä, mutta myös varsin kärkevänä kirjoittajana. Hänen asiantuntemustaan sekä politiikan historiasta että päivänpolitiikasta arvostettiin. Sen seurauksena hän toimi usein Sosialidemokraattisen Aikakauslehden avustajana ja esiintyi monissa radio- ja tv-ohjelmissa sanavalmiina keskustelijana.
Muussa järjestötoiminnassa

Mauno Pelkonen kuului sekä Sosialidemokraattiseen Sanomalehtimiesliittoon että Suomen Sanomalehtimiesten liittoon ja toimi sen alueellisissa yhdistyksissä hallitustasolla.
Hän johti Kanta-Hämeen Sydänyhdistystä sekä kuului Hämeenlinnan Rotaryklubiin. Hän osallistui aktiivisesti myös Pohjola-Nordenin kummikuntatoimintaan ja sen puitteissa tehtyihin matkoihin.
Harrastukset ja perhe

Nuorukaisena Mauno Pelkonen harrasti aktiivisesti nyrkkeilyä ja voimistelua Kotkan Riennossa. Hän myös opiskeli viulunsoitto, joka myöhemmin vaihtui vain mandoliininsoitoksi laulun säestyksenä. Mauno Pelkonen tunnettiin myös musikaalisena ja kantavaäänisenä laulajana. Työnsä ohella hän julkaisi kolme romaania: nuorisokirjan Kalliosaarten salakuljettajat sekä kaksi tieteisromaania Valkoisten intiaanien arvoitus ja Missä on Paititin maa (Karisto).
Mauno Pelkonen asui viimeiset vuotensa vuonna 1955 valmistuneessa omakotitalossa Hämeenlinnan Aulangolla ja harrasti puutarhanhoitoa. 
Hänen vaimonsa Kastehelmi Pelkonen, o.s. Manninen (1919–1991) oli ammatiltaan ompelija ja Hämeenlinnassa arvostettu vaativien ilta- ja kävelypukujen suunnittelijana ja tekijänä. 
Mauno Pelkoselta jäi kolme lasta, joista vuonna 1942 syntynyt Antti Pelkonen jäi eläkkeelle Malmin kauppaoppilaitoksen matematiikanopettajan ja vararehtorin toimesta. Vuonna 1947 syntynyt Anna-Maija Eräkangas toimi ennen eläkkeelle pääsyään YLEn tv1:n draamaohjelmien tuottajana. Vuonna 1955 syntynyt Tiina Pelkonen työskentelee toimittajana ja tuottajana lehtitalo Unionimediassa. Mauno Pelkosella on kuusi lastenlasta ja kaksi lapsenlapsenlasta (vuonna 2011).
Teoksia

Kalliosaaren salakuljettajat.  1953 (nimimerkillä A. Tiera)
Valkoisten intiaanien arvoitus.   Karisto 1959
Missä on Paititin maa?   Karisto 1963
Mestia

| Mestia მესტია |
| --- | --- |
 Mestia
 Mestia
 Koordinaatit: 43°2′44″N, 42°43′47″E 
Valtio:  Georgia
Hallintoalue:  Samegrelo ja Zemo Svaneti
Piirikunta:  Mestia
Korkeus:  1500 m
Väkiluku (2014):  1 973
Aikavyöhyke:  UTC+4
 
 www.mestia.ge 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mestia (georg. მესტია) on kaupunkityyppinen taajama Mestian piirikunnassa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Taajamassa asui vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan 1 973 asukasta. Se on piirikuntansa keskuspaikkakunta. Taajama sijaitsee noin 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta.
Näkymä Mestiaan.
Pienestä koostaan huolimatta Mestia on ollut Svanetian tärkein kaupunki ja alueen kulttuurin keskus vuosisatojen ajan. Kaupunkia hallitsevat kiviset puolustustornit, joita on ympäri Svanetiaa. Ylemmän Svanetian keskiaikaiset monumentit on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Mestian etnografis-historiallisessa museossa on ainutlaatuisia ikoneja ja käsikirjoituksia. Mestia on myös vuorikiipeilyn keskus; kaupungin ulkopuolella on svanetialaiselle vuorikiipeilijä Mikheil Khergianille omistettu museo..
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mestia Wikimedia Commonsissa
Mihai Cioc

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mihai Cioc |  Mihai Cioc |  Mihai Cioc |  |
Maa:   Romania
Miesten judo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Los Angeles 1984 | avoin luokka |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Moskova 1983 | yli 95 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1987 | yli 95 kg |  |
|  Pronssia | Liège 1983 | avoin luokka |  |
Mihai Cioc (s. 14. kesäkuuta 1961 Turnu Măgurele) on romanialainen entinen judoka. Hän sai avoimessa luokassa pronssia vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa. Hän kilpaili myös vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa. Hän saavutti MM-pronssia yli 95 kg:n painoluokassa 1983. Hän voitti Euroopan-mestaruuden yli 95-kiloisissa 1987 ja sai avoimessa luokassa EM-pronssia 1983.
Mihaela Melinte

| Mitalit> Maa:   Romania.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Romania.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Romania.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Romania> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sevilla 1999 | Moukarinheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1998 | Moukarinheitto |  |
Mihaela Melinte (s. 27. maaliskuuta 1975 Bacău) on romanialainen moukarinheittäjä. Hän piti hallussaan moukarinheiton nuorten maailmanennätystä tuloksella 76,07 m ja hän piti hallussaan naisten maailmanennätystä vuoden 2005 heinäkuuhun, jolloin venäläinen Tatjana Lysenko otti ennätyksen haltuunsa. Melinte on myös Euroopan- ja maailmanmestari, mutta hän ei koskaan kilpaillut kesäolympialaisissa.
Sydneyn olympialaisissa 2000 hänet haettiin kesken karsintakilpailun pois kilpailupaikalta, sillä hän oli antanut positiivisen dopingnäytteen aikaisemmin kesällä. Myöhemmin hän sai kahden vuoden kilpailukiellon nandrolonin käytöstä.
Käännös suomeksi
Mihai Ghimpu

| Mihai Ghimpu |
| --- | --- |

Moldovan virkaatekevä presidentti
 11. syyskuuta 2009 − 28. joulukuuta 2010  
Pääministeri:  Zinaida Greceanîi Vitalie Pîrlog Vlad Filat
Edeltäjä:  Vladimir Voronin
Seuraaja:  Vlad Filat (vt.)
Parlamentin puhemies
 28. elokuuta 2009 − 30. joulukuuta 2010  
Edeltäjä:  Vladimir Voronin
Seuraaja:  Marian Lupu
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1951 (ikä 73) Colonița, Chișinău, Moldovan SNT, Neuvostoliitto (nykyään Moldova)
Ammatti:  juristi
Puoliso:  Dina Ghimpu
Tiedot
Puolue:  liberaalipuolue Moldovan kansanrintama (1990−1993) intellektuellitblokki (1994)
Uskonto:  itäortodoksi
Mihai Ghimpu (s. 19. marraskuuta 1951 Colonița, Chișinău, Moldova) on Moldovan parlamentin entinen puhemies ja maan virkaatehnyt ex-presidenttinä 11. syyskuuta 2009 lähtien kommummusitipuolueen johtajan Vladimir Voroninin jouduttua jättäytymään kahden kauden jälkeen pois presidentin virasta.
Ghimpu edustaa liberaalipuoluetta (Partidul Liberal), joka sai 14,61 % äänistä heinäkuussa 2009 järjestetyissä, saman vuoden toisissa parlamenttivaaleissa. Vaalien jälkeen muut Moldovan puolueet liittoutuivat Alianța pentru Integrare Europeană -koalitioksi Moldovan kommunistipuoluetta vastaan, joka näissä vaaleissa jäi alle puolen parlamenttipaikoista (48/101).
Presidentti Vladimir Voroninin jätettyä virkansa syyskuussa 2009 hallitseva koalitio asetti ennen vaaleja kommunistipuolueesta eronneen Moldovan demokraattipuolueen johtajan Marian Lupun kahdesti ehdolle presidentiksi, mutta parlamentti ei kyennyt valitsemaan maalle uutta presidenttiä, johon silloisen lainsäädännön mukaan tarvittiin vähintään 3/5 äänistä parlamentissa. Venäjämyönteinen, eurooppaintegraatiota vastustanut, yli 2/5 kansanedustajaosuutta edustanut Moldovan kommunistipuolue piti puolueesta erkaantunutta Lupua luopiona, eikä suostunut hänen valitsemiseensa. Vastaava tilanne jatkui myös syksyn 2010 parlamenttivaalien jälkeen, jolloin kommunistipuolue sai yhä 42/100 kansanedustajaa.
Tammikuussa 2010 Ghimpu asetti "kommission tutkimaan ja arvioimaan totalitaristista kommunistista regiimiä Moldovan tasavallassa" (Comisia pentru studierea și aprecierea regimului comunist totalitar din Republica Moldova).
Ghimpun sanotaan ehdottaneen maan kielen nimen muuttamista moldaviasta romaniaksi, äänestysikärajan alentamista ja luopumista maan puolueettomuudesta.
Hän myönsi vuoden 2009 ensimmäisten vaalien jälkeisissä levottomuuksissa kuolleelle Valeriu Bobocille jälkikäteen maan korkeimman 7. huhtikuuta 2010 Ordinul Republicii -kunniamerkin.
Kesäkuussa 2010 Ghimpu antoi asetuksen kesäkuun 28. päivän nimeämisestä neuvostomiehityksen päiväksi ja tapahtuman muistoksi pystytettäväksi muistomerkin parlamentin eteen ja juhlatilaisuuksien järjestämisestä. Kommunistien lisäksi Ghimpun toimia vastusti myös enemmistö oikeistoallianssin jäsenistä, ja parlamentti kumosi sen.
Mihai Ghimpu on ollut naimisissa Dina Ghimpun kanssa yli 30 vuotta. Heillä ei ole lapsia.