Jean-de-Dieu Soult
Espanjan sotaretki

Nyt Soult komensi Grande Arméen toista armeijakuntaa, jonka Napoleon halusi valloittavan Pyreneiden niemimaan. Napoleon aloitti Pyreneiden niemimaan sodan (joka oli alkanut jo 1807 Napoleonin miehittäessä Portugalia, mutta Espanjassa sota syttyi vasta 1808). Voitettuaan Gamonalin taistelun hän taisteli Corunnan taistelussa (16. tammikuuta 1809) sir John Moorea vastaan. Moore sai taistelussa surmansa, ja hän hävisi taistelun, mutta Soultin joukot palasivat kiivaimman taistelun jälkeen vanhoille paikoilleen, jolloin brittiarmeija pääsi pakenemaan Espanjasta.
Soult jäi Espanjaan neljäksi vuodeksi. Vielä vuonna 1809 hän marssi Portugaliin, ja Porton taistelun (28. maaliskuuta) jälkeen, jossa Soult voitti portugalilaisen kenraali Parreirasin, hän miehitti lähellä olevan Oporton kaupungin, jonne hän kuitenkin jäi eristyksiin kenraali Silveiran onnistuneiden taktiikoiden takia. Tällöin hän halusi päästä Portugalin valtaistuimelle, ja hän uskoikin olevansa siihen oikeutettu ja paras ehdokas. Kykenemättä etenemään minnekään britit ajoivat Soultin pois Oportosta (britit olivat rantautuneet Portugaliin 22. huhtikuuta), Porton toisen taistelun (12. toukokuuta 1809) jälkeen, ja siellä hänet voitti Arthur Wellesley, josta myöhemmin tuli Wellingtonin herttua. Ankaran tappion jälkeen Soult tekee tuskaisan, lähes katastrofaalisen vetäytymisen vuorten yli Beresfordin ja Silveiran armeijoiden painostuksesta.
Sitten Wellesley lähti pois Portugalista, yhdisti armeijansa espanjalaisen kenraali la Cuestan armijaan, ja lähti ranskalaisten perään. Ranskalaiset ovat kuitenkin saaneet lisäjoukkoja Napoleonin veljeltä Joseph Bonapartelta, jonka Napoleon oli nimittänyt Espanjan kuninkaaksi. Armeijat kohtasivat Talaverassa, ja aluksi taistelussa olivat Ranskan marsalkka Victor ja englantilais-espanjalainen armeija jota komensi Wellesley. Taistelun alussa vaikutti, että ranskalaiset auttamatta häviäisivät taistelun, mutta kun Joseph I (Napoleonin veli) saapui lisäjoukkoineen, muuttui taistelu, mutta ei tarpeeksi, sillä Wellesley oli yhä niskan päällä, mutta sitten Soultin joukot ilmestyivät pohjoisesta, Wellesleyllä oli yhä paljon enemmän joukkoja, vaan ranskalaiset olivat taktisesti voittaneet taistelun. Joskin britit saivat strategisen voiton, sillä britit pääsivät vetäytymään kohti Portugalia, jossa olisi lisää brittiarmeijoita. Taktisesti taistelu oli loistava ranskalaisille koska briteillä oli sotilaita 55 634, Ranskalla 46 138.
Nyt ranskalaiset yhdistivät voimansa ja hyökkäsivät Soultin johdolla Portugaliin, jossa ranskalaiset saivat Oceanan taistelussa (19. marraskuuta 1809) suuren voiton. Vuonna 1810, Napoleonin ollessa valtansa huipulla, Soult saapui Andalusiaan, missä hän käänsi selkänsä Sevillelle, jotta voisi vallata Cádizin, mutta piiritys epäonnistui, ja taistelua pidetäänkin yleisesti erittäin epäonnistuneena. Vuonna 1811 hän marssitti joukkonsa Extremaduraan vallatakseen Badajozin. Mutta apuun saapui englantilais-espanjalainen armeija, joka täpärästi voitti Soultin Albueran taistelussa (16. toukokuuta 1811), joka on tunnettu verisenä. Vuonna 1812 Wellesleyn suuren Salamancan taistelun jälkeen oli Soultin velvollisuus vetäytyä Andalusiaan, jossa hänen oli määrä lyödä Wellesley. Hän epäonnistui ja Wellesley pääsi karkuun, muita marsalkoita olisi tarvittu, mutta koska Soult oli riidoissa kaikkien marsalkoiden kanssa hän ei halunnut pyytää apua.