stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
55 S 55
Yleistä

55 S 55 on metallirakenteinen. Singon rungon pääosat ovat putki ja suppilo, joka on irrotettava. Putkeen kiinnitetään liipasinkoneisto kahvoineen,tähtäin ja olkatuki. Putkeen kuuluu posken suojus. Varusteisiin kuuluvat kantohihna, tarvittavat työkalut ja putken suojakannet. Sinkoa käytti kahden sotilaan ryhmä, ampuja ja lataaja, mutta se oli yleisase. Periaatteena oli, että kukin sotilas osaisi käyttää asetta tilanteen vaatiessa. Lataajaa varten oli selkään asetettava kantolaite, johon sopi 4 laukausta kuljetuskoteloissa. Ampuja kuljetti vastaavasti itse sinkoa koottuna.
S 55 on toimintaperiaatteeltaan rekyylitön tykki.
Ajopanoksen tulisuihku purkautui aseen suppilosta taaksepäin. Suppilon etuosaan sijoitettu seula aiheutti paine-eron, joka lähetti ammuksen matkaan. Suurin osa rekyylistä kumoutui tulisuihkun ja ammuksen vastakkaisvoimista rakettiperiaatteen mukaisesti.
Ajopanoksen sytytti mekaanisesti nalli laukaisukoneiston iskurilla. Singolla ei voinut ampua suljetuissa tiloissa, sillä tulisuihku oli mahdollisesti tappava 7 m:n etäisyydelle ja vaara-alue oli noin 15 metriä. Edullisimmat ampuma-asennot olivat maaten, polviasento tai valmistettu tuliasema.
Aseen pituus on 94 cm ja se painaa 8 kg. Putken kaliiperi on 55 millimetriä. Sinkoon oli kolme ampumatarviketta jotka olivat ontelokranaatti, sirpalekranaatti ja harjoitusammus. Tähtäin oli optinen ja siinä oli korotus- ja ennakkomerkinnät. Parannetussa mallissa olivat lisäksi etäisyydenmittauskäyrät ja -viivasto. Suoraan sivulta etäisyys mitattiin käyrien avulla sijoittamalla kohde niiden väliin jolloin korotusviiva osoitti etäisyyden. Samalla ase suuntautui maaliin. Jos kohde näkyi suoraan edestä tai takaa, kohde sijoitettiin toisen käyrän ja korotusasteikon väliin jolloin korotusasteikko näytti etäisyyden. Tämän jälkeen ase suunnattiin vastaavan korotusmerkin avulla kohteeseen. Jos kohde oli viistossa kulmassa, se sijoitettiin molempien käyrien väliin jolloin ase suuntautui samalla maaliin. Poikittaisviivat olivat ennakkoa varten liikkuvaan maaliin 10 km/h portailla siten, että kaksi kokonaista viivaa vastasi 40 km/h vaatimaa ennakkoa.
Ammusten ominaisuuksia

Ontelokranaatti pystyi läpäisemään 30 cm:n panssariterästä. Ontelokranaatin halkaisija oli 88 mm. Vaikutus perustui suunnattuun räjähdysvaikutukseen, jonka teho ei riipu ampumaetäisyydestä tai ammuksen lähtönopeudesta. Ammuksen paino oli 2,3 kg ja lähtönopeus 160 m/sek. Pisin mielekäs ampumamatka panssariajoneuvoja vastaan oli 300 metriä ja liikkuvaan maaliin 200 metriä. Sytytin toimi vielä 20 asteen osumakulmassa. Vertailun vuoksi M-32 45 K - panssarintorjuntatykin panssarikranaatin lähtönopeus oli 760 m/sek ja läpäisy 12–42 mm 1000 m:n etäisyydeltä riippuen panssarin kaltevuudesta ja osuman kulmasta.
Sirpaleammus oli tarkoitettu elävää voimaa tai ajoneuvoja vastaan. Sen lähtönopeus oli 160 m/sek ja paino 2,3 kg. Sytytin virittyi 15 m:n lennon aikana ja oli herkkätoiminen. Ajopanos oli kuten ontelokranaatissa, mutta onteloräjähteen paikalla oli teräskuorinen putken muotoinen räjähde sytyttimineen. Sirpalekranaatin pisin ampumamatka oli 750 metriä.
Harjoitusammus muistutti sirpaleammusta, mutta räjähdysaineen paikalla oli massa ja siinä oli valojuovapanos lentoradan seuraamiseksi.
Sako valmisti aseeseen sisäpiippua, jossa käytettiin siihen suunniteltua patruunaa, jossa oli yhdistetty 7,65 x 21 parabellum pistoolikaliperin hylsy RK 62:n valojuovaluotiin. Näin harjoitusammunta saatiin edulliseksi.
Ammuksen lentorata oli kaareva. Tämä ja hidas lähtönopeus tekivät sen araksi tuulen vaikutukselle. Lentoradalla olevat oksat ja pensaat saattoivat poikkeuttaa ammuksen suunnan. Aseen laukaisuääni oli voimakas. Laukaistessa muodostuva tulisuihku ja sen nostattama lumi, pöly ja muu sekä mahdollinen näköhavainto ammuksesta paljastivat helposti tuliaseman. Ase pyrki nyökkäämään ammuttaessa, mikä edellytti määrätietoista käsittelyä (putken tukemista kiinteään kohteeseen kuten puuhun, kantoon, reppuun tms.).
Käytöstä poistaminen

Sinkojen putkista alkoi 1980-luvulla löytyä mikrohalkeamia, jotka vaaransivat aseen varusmieskäytön. Yksittäisten sinkojen laukaisumääristä ei ollut pidetty kirjaa. Siten murtumien hallinta ei ollut mahdollista. Poisto toteutettiin 2001. Aseet tuhottiin lukuun ottamatta joitain keräilijöille myytyjä, deaktivoituja aseita ja museokappaleita.
aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 55 S 55 Wikimedia Commonsissa
Parannetun tähtäimen kuvio ja etäisyysmittauksen periaate. Tässä etäisyys kohteeseen on 200 m. Viivastoa oikealla alhaalla käytettiin asettamalla alin viiva kohteen alareunaan. Etäisyys luettiin asteikolta kohteen yläreunasta.
Vasemmalla sirpaleammus, ajopanosten valkoiset suojukset paikoillaan. Siivekkeet avattiin ladattaessa irrottamalla sokka ammuksen ollessa osittain piipussa.
Luanda

| Luanda |
| --- | --- |

 vaakuna
 Luanda
 Koordinaatit: 8°50′18″S, 13°14′4″E 
Valtio:   Angola
Maakunta:  Luanda
Perustettu:  1575
Korkeus:  6 m
Väkiluku (2014):  6 759 313
 
 http://www.cidadeluanda.com/ (portugaliksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Luanda on Angolan pääkaupunki ja suurin kaupunki. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannalla, ja siellä asuu noin 6,7 miljoonaa ihmistä (2014). Luandan asukkaat ovat pääasiassa erilaisista afrikkalaista alkuperää olevista heimoista, kuten ovimbundu-, kimbundu- ja bakongo-heimot. Virallinen kieli on portugali, mutta monia bantukieliä puhutaan yleisesti.
Luandassa tuotetaan mm. jalostettuja ruokia, juomia, tekstiilejä, sementtiä ja muita rakennustarpeita, muovituotteita, metallihyödykkeitä, sikareita ja kenkiä. Läheltä löytyvää raakaöljyä jalostetaan kaupungissa, mutta nämä tuotantolaitokset ovat kärsineet useita vahinkoja sisällissodan seurauksena. Luandalla on myös erinomainen satama, ja tärkeimpiä vientituotteita ovat kahvi, puuvilla, sokeri, timantit, rauta ja suola. Luandan taloutta häiritsevät kuitenkin Angolassa yhä jatkuvat sotilaalliset konfliktit.
Historia

Ennen portugalilaisten tuloa nykyinen Luandan alue oli osa Ndongon kuningaskuntaa. Niemimaa, jolla kaupunki sijaitsee, tunnettiin nimellä Loanda.
Luandan perustivat portugalilaiset vuonna 1575 nimellä São Paulo de Luanda. Heitä kiinnosti luonnonsatama ja hopeakaivosten läheisyys sekä orjien saatavuus. Kaupunkiin valmistui katedraali vuonna 1583 ja luostari 1604. Vuodesta 1627 kaupunki on ollut Angolan hallinnollinen keskus. Vuodet 1640–1648 se oli hollantilaisten hallussa. Vuosina noin 1550–1850 se oli merkittävä Brasiliaan suuntautuneen orjakaupan keskus.
Vuonna 1889 rakennettiin kanava, joka turvasi kaupunkilaisten juomaveden saannin. Se oli edellytyksenä kaupungin kasvulle.
Angolan itsenäistyttyä sen sisällissota kosketti Luandaa melko vähän. Vuonna 1975 kaikki osapuolet, MPLA, UNITA ja FNLA, taistelivat kaupungissa, tuhansia kuoli ja kokonaisia kaupunginosia vaurioitui pahoin. Uusi levoton jakso oli vuonna 1992 vaalien yhteydessä hallitsevan MPLA:n ja UNITAn välillä.
Väestö

Luandan väkiluku on kasvanut nopeasti; ennen maan itsenäistymistä asukkaita oli noin 400 000, nykyisin yli viisitoistakertainen määrä eli kolmannes Angolan väestöstä. Tärkeä syy rajuun kaupungistumiseen on ollut sisällissota, sillä pääkaupunki on koettu suhteellisen turvalliseksi paikaksi. Kaupungin infrastruktuuri on kuitenkin suunniteltu paljon pienemmälle väkimäärälle.
Viimeisimmässä väestönlaskennassa vuonna 2014 kaupungissa oli 6,7 miljoonaa asukasta.
Kaupungissa on asunut siirtomaaisäntien edustajia: portugalilaisten lisäksi hollantilaisia, jotka hallitsivat aluetta 1641–1648. Edelleen monien paikallisten sukutaustassa on osaksi eurooppalaisia esi-isiä. Angolan itsenäistymisen jälkeen 1975 kaupungin portugalilaisväestö muutti pois ja tilalle tuli suuri määrä kuubalaisia, pääasiassa sotilaita. Kuuba alkoi vetää joukkojaan pois vuonna 1989. Kaikkiaan Angolassa ehti kolmentoista vuoden aikana palvella 300 000 kuubalaista sotilasta.
Maantiede ja nähtävyyksiä

Kaupunki jakaantuu perinteisesti kahteen osaan, Baixa  (alakaupunki) ja Cidade alta (vanha kaupunki). Näiden ympärille on kasvanut nopeasti tilapäismajoitusta pakolaisille ja muille kaupunkiin muuttaneille. 1600-luvulta periytyy kaupungin jako, silloin yläkaupungissa oli vallan keskittymä kirkkoineen ja hallintorakennuksineen, kun taas työväestö ja liike-elämä keskittyivät alakaupunkiin. "Avenida Marginal" on katu, jonka varrella kohoavat tärkeimmät virastot ja yritysten pääkonttorit.
Vanha linnoitus, Fortaleza de São Miguel, rakennettu 1576 on nykyisin museo, jossa näkee kanuunoita ja orjien varastointisellejä.
Roque Santeiron kauppatori slummien keskellä on yksi Afrikan suurimmista markkinapaikoista, josta voi ostaa sekä maanviljelystuotteita että kodinkoneita ja kulkuvälineiden varaosia.
Muihin nähtävyyksiin kuuluvat Antropologinen museo ja Kissaman kansallispuisto.
Luandan säähän vaikuttaa kuuman mantereen ja viileämmän meren yhteisvaikutus. Ne synnyttävät merituuli-ilmiön, joka pitää kaupungin lämpötilat trooppisen alueen tyypillisiä arvoja alempina.
Liikenne

Luanda on maan rautatieliikenteen lähtöpiste, josta rata kulkee itään päin 538 kilometriä, saavuttamatta kuitenkaan Kongon demokraattisen tasavallan rajaa. Rataa laajennetaan ja uuden rataosan odotetaan valmistuvan vuonna 2011.päivitettävä
Luandan eteläpuolella on maan suurin lentokenttä, Quatro de Fevereiron lentoasema (suom. Helmikuun neljännen lentokenttä). Se kuuluu maailman 30 vilkkaimman lentokentän joukkoon. Noin neljäkymmentä kilometriä kaupungin keskustasta kaakkoon sijaitsee uusi António Agostinho Neton kansainvälinen lentoasema, jonka ensimmäinen matkustajalento lennettiin marraskuussa 2024.
Luandan rahtisataman kautta kulkee yli 80 % maan viennistä ja tuonnista, jos öljykuljetuksia ei oteta lukuun.
Kuvagalleria

Angolan kansalliskokous
Agostinho Neton mausoleumi ja muistomerkki
Luandan satama
Sonangolin päämaja
Rua Kwame Nkrumah
Estadio 11 de Novembro
Luandan tuomiokirkko
Terminal Marítimo de Passageiros
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luanda Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Luanda Wikivoyagessa (englanniksi)
Web Site of Angolan embassy in the United Kingdom
| n k Afrikan pääkaupungit |
| --- | --- |
Pääkaupungit:  Abuja, Nigeria  Accra, Ghana  Addis Abeba, Etiopia  Alger, Algeria  Antananarivo, Madagaskar  Asmara, Eritrea  Bamako, Mali  Bangui, Keski-Afrikan tasavalta  Banjul, Gambia  Bissau, Guinea-Bissau  Brazzaville, Kongon tasavalta  Conakry, Guinea  Dakar, Senegal  Djibouti, Djibouti  Dodoma, Tansania  Freetown, Sierra Leone  Gaborone, Botswana  Gitega, Burundi  Harare, Zimbabwe  Jamestown, Saint Helena  Juba, Etelä-Sudan  Kairo, Egypti  Kampala, Uganda  Khartum, Sudan  Kigali, Ruanda  Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta  Libreville, Gabon  Lilongwe, Malawi  Lobamba, Swazimaa  Lomé, Togo  Luanda, Angola  Lusaka, Sambia  Malabo, Päiväntasaajan Guinea  Mamoudzou, Mayotte  Maputo, Mosambik  Maseru, Lesotho  Mbabane, Swazimaa  Mogadishu, Somalia  Monrovia, Liberia  Moroni, Komorit  Nairobi, Kenia  N’Djamena, Tšad  Niamey, Niger  Nouakchott, Mauritania  Ouagadougou, Burkina Faso  Port Louis, Mauritius  Porto-Novo, Benin  Praia, Kap Verde  Pretoria, Etelä-Afrikka Bloemfontein  Kapkaupunki  Rabat, Marokko  Saint-Denis, Réunion  São Tomé, São Tomé ja Príncipe  Tripoli, Libya  Tunis, Tunisia  Victoria, Seychellit  Windhoek, Namibia  Yaoundé, Kamerun  Yamoussoukro, Norsunluurannikko 
Luanda vuonna 1883
Luanda vuonna 2013
Luandan uusia asuinalueita.
Sao Miquelin linnoitus, nykyinen sotamuseo
Quatro de Fevereiron lentoasema
Mosėdis

| Mosėdis |
| --- | --- |
 Mosėdisin keskustaa.
 lippu:  vaakuna
 Mosėdis
 Koordinaatit: 56°09′40″N, 21°34′30″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Klaipėda
Kunnallispiiri:  Skuodasin kunnallispiiri
Väkiluku (2001):  1 379
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mosėdis on kauppala Luoteis-Liettuassa, Klaipėdan läänissä, Skuodasin kunnallispiirissä, lähellä Latvian rajaa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 1 379 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mosėdis Wikimedia Commonsissa
Klaipėdan lääni
| --- | --- |
Kunnat: Klaipėdan kaupunkikunta • Klaipėdan kunnallispiiri • Kretingan kunnallispiiri • Neringan kunta • Palangan kaupunkikunta • Šilutėn kunnallispiiri • Skuodasin kunnallispiiri
Kaupungit: Klaipėda • Gargždai • Priekulė • Kretinga • Salantai • Palanga • Šilutė • Skuodas
Kauppalat: Vėžaičiai • Dovilai • Kretingalė • Veiviržėnai • Endriejavas • Plikiai • Judrėnai • Darbėnai • Kartena • Grūšlaukė • Švėkšna • Žemaičių Naumiestis • Rusnė • Vainutas • Mosėdis Ylakiai • Lenkimai • Barstyčiai
Kylät: Agluonėnai • Dercekliai • Dreverna • Vydmantai • Kūlupėnai • Padvariai • Kretingsodis • Kurmaičiai • Nida • Juodkrantė • Preila • Traksėdžiai • Juknaičiai • Macikai • Saugos • Pagryniai • Daukšiai • Notėnai • Šaukliai • Šatės • Mažieji Rūšupiai
2024 YR4

| 2024 YR4 |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytöpäivä:  27. joulukuuta 2024
Muut nimet:  2024 YR4
Fyysiset ominaisuudet
Halkaisija:  55  m
Absoluuttinen magnitudi:  23,96
Asteroidiluokka:  L/S
Kiertorata
Kiertokohde:  Aurinko
Eksentrisyys:  0,6615479482
Inklinaatio:  3,408173225 astetta
Keskianomalia:  40,40262060 astetta
Kiertoaika:  1 457,570767 vuorokautta
Periapsis:  0,85149996221 au
Apoapsis:  4,180231757 au
Radan isoakselin puolikas:  2,515865860 au
Aiheesta muualla
YR4 Minor Planet Center
JPL Small-Body Database
2024 YR4 on lähelle Maata tuleva Apollo-asteroidi, jonka arvioidaan olevan halkaisijaltaan 40–90 metrin kokoinen. Asteroidin odotetaan tulevan lähelle Maata 22. joulukuuta 2032, ja törmäyksen vaaraluokka Torinon asteikolla on nolla. NASAn 23. helmikuuta 2025 antamien tietojen mukaan törmäyksen todennäköisuus on 1:26 000 (0,0039 %), kun taas ESAn mukaan todennäköisyys on noin 1:62 000 (0,0016 %).
2024 YR4 löydettiin NASAn Asteroid Terrestrial-impact Last Alert System (ATLAS) -ohjelman teleskoopilla Chilessä joulukuussa 2024. Sen kiertoaika Auringon ympäri on noin 3,99 vuotta ja sen kiertoradan inklinaatio on noin 3,41 astetta suhteessa Maan kiertorataan. Asteroidi ohitti Maan 25. joulukuuta 2024, ja seuraavan kerran se tulee lähelle Maata 17. joulukuuta 2028 ja 22. joulukuuta 2032.
Korkeimmillaan joulukuun 2032 törmäyksen todennäköisyydeksi arvioitiin 3,1 % (18. helmikuuta 2025), jolloin sen vaaraluokka Torinon asteikolla oli 3. Törmäyksen tapahtuessa asteroidi tulisi osumaan itäiselle Tyynellemerelle, Etelä-Amerikan pohjoisosaan, Atlantin valtamereen, Afrikkaan, Arabianmereen tai Aasiaan. Asteroiditörmäys olisi voimaltaan noin 8 megatonnia. Tämä ei riittäisi romauttamaan yhteiskuntaa, mutta aiheuttaisi merkittävää paikallista tuhoa.
2024 YR4 voi törmätä kuuhun 1,7 %:n todennäköisyydellä 22. joulukuuta 2032.
Harald Andersén

| Harald Andersén> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Harald Fridolf Andersén
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1919 Helsinki
Kuollut: 28. toukokuuta 2001 (82 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kuoronjohtaja, säveltäjä
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Harald Fridolf Andersén (4. huhtikuuta 1919 Helsinki – 28. toukokuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen kuoronjohtaja, säveltäjä sekä suomalaisen kuoromusiikin uudistaja ja kehittäjä.
Ura

Harald Andersén valmistui diplomiekonomiksi Helsingin ruotsinkielisestä kauppakorkeakoulusta vuonna 1939 ja opiskeli sen jälkeen Sibelius-Akatemiassa vuoteen 1946. Siellä vuonna 1955 aloittamansa kuoronjohdon opetuksen tueksi hän perusti kamarikuoro Cantemuksen vuonna 1958. Andersén toimi väliaikaisesti myös Cantores Minoresin taiteellisena johtajana vuonna 1959.
Andersén  herätti musiikkipiirien huomion 1950-luvulla saatuaan Chorus Sanctae Ceciliae -kuoron laulamaan uudenlaista ohjelmistoa ennenkuulumattomalla tavalla. Andersén opetti paitsi Sibelius-Akatemiassa myös Klemetti-Opistossa ja Martin Wegelius -instituutissa. Andersénin johdolla aloittivat toimintansa Klemetti-Opiston Kamarikuoro 1959 ja Radion kamarikuoro 1962.
Andersén palkittiin vuonna 1966 Pro Finlandia -kunniamerkillä. Hän sai myös teologian kunniatohtorin arvon 1974, valtion säveltaidepalkinnon 1976 ja professorin arvonimen 1978. Hänen nimeään kantaa joka kolmas vuosi järjestettävä kansainvälinen Harald Andersén -kamarikuorokilpailu.
Andersénin viimeinen leposija on Helsingissä Kulosaaren hautausmaalla.
Kirjallisuutta

Kilpiö, Markku (toim.): Harald Andersén: Tuttu ja tuntematon/känd och okänd.  Helsinki:  Kansanvalistusseura, 2003.  ISBN 951-9140-06-9
Pajamo, Reijo (toim.): Chorus et psalmus: Juhlakirja Harald Andersénille. Festskrift till Harald Andersén 4.4.1979.  (Sibelius-Akatemian julkaisusarja A: 1)  Helsinki:  Sibelius-Akatemia, 1979.  ISSN 0358-3554  ISBN 951-95539-0-8
Pajamo, Reijo: ”Andersén, Harald (1919–2001)”, Suomen kansallisbiografia, osa 1, s. 290–291.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-442-8  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Andersén, Harald hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Merkinė

| Merkinė |
| --- | --- |
 Ortodoksinen kirkko Merkinėssa.
 lippu:  vaakuna
 Merkinė
 Koordinaatit: 54°09′50″N, 24°11′10″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Alytus
Kunnallispiiri:  Varėnan kunnallispiiri
Väkiluku (2001):  1 434
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Merkinė on kauppala eteläisessä Liettuassa, Varėnan kunnallispiirissa, Alytusin läänissä. Vuonna 2001 kauppalassa asui 1 434 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Merkinė Wikimedia Commonsissa
Alytusin lääni
| --- | --- |
Kunnat: Alytusin kaupunkikunta • Alytusin kunnallispiiri • Druskininkain kunta • Lazdijain kunnallispiiri • Varėnan kunnallispiiri
Kaupungit: Alytus • Simnas • Daugai • Druskininkai • Lazdijai • Veisiejai • Varėna
Kauppalat: Butrimonys • Alovė • Leipalingis • Viečiūnai • Seirijai • Šeštokai • Kapčiamiestis • Krosna • Merkinė
Kylät: Miklusėnai • Punia • Luksnėnai • Venciūnai • Daugai • Ūdrija • Neravai • Gailiūnai • Švendubrė • Ricieliai • Jovaišiai • Grūtas • Jaskonys • Kailiniai • Lazdijai • Teizai • Verstaminai • Matuizos • Senoji Varėna • Marcinkonys • Perloja • Naujieji Valkininkai • Žilinai • Kriviliai • Vydeniai
Samothraken Nike

| Samothraken Nike |
| --- | --- |

Nimi:  Samothraken Nike
Valmistumisvuosi:  n. 220–190 eaa.,  löytynyt 1863 Samothrákista
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  patsas
Materiaali:  paroslainen marmori
Korkeus:  328 cm
Sijainti:  Louvre, Pariisi, Ranska
Koordinaatit:  48°52′N 2°20′E﻿ / ﻿48.86°N 2.34°E﻿ / 48.86; 2.34
Samothraken Nike (m.kreik. Νίκη τῆς Σαμοθράκης, Níkē tēs Samothrákēs) on veistos antiikin Kreikan voiton jumalattaresta Nikestä.
Löytyminen

Patsas löydettiin yhtenä kappaleena 15. huhtikuuta 1863 Samothraken (nykyinen Samothráki) saarelta. Patsaan löysi Ranskan Edirnen varakonsulin sijainen Charles Champoiseau erään tutkimusretken aikana. Kokonaisuus mahdollisti löytäjän tunnistamaan patsaan esittävän Nikeä, voittoa, joka tavanomaisesti kuvattiin siivekkääksi naiseksi. Kokonaisuus lähetettiin Pariisiin ja siellä kuuluisaan Louvren museoon.
Vuonna 1875 itävaltalainen arkeologinen retkikunta suoritti alueella uusia kaivauksia. Silloin tunnistettiin suuri harmaa marmorinen kappale, joka oli aiemman löytöpaikan lähistöllä. Kyseessä oli laivan keulaosan kuvio, joka oli palvellut Niken patsaan jalustana, tällainen kokonaisuus esiintyy Demetrios Poliorketeen rahoissa. Löydökset paljastivat myös, että patsaan normaaliasento oli sijoitettu siten, että sitä tuli katsoa etuviistosta vasemmalta (kuten oheisessa kuvassa) vastakkainen oikea puoli on melko viimeistelemätön. Näiden löytöjen pohjalta sekä muutamien muotinnosten (oikea siipi, vasen rinta ja selkä) avulla pystyttiin luomaan täydellinen rekonstruktio, joka sijoitettiin Louvren Daru-portaikon ylemmälle tasanteelle, jossa se on yhä.
Kokonaisuus > Nike

Patsas on veistetty valkoisesta marmorista, joka todennäköisesti on peräisin Paroksen saarelta. Patsas esittää siivekästä naista, joka on voiton allegoria, hahmo on pukeutunut hyvin hienosta kankaasta tehtyyn asuun, joka tuo esille kehon muodot. Osittain patsaalla on yllään myös nuttu, joka kuitenkin paljastaa vasemman jalan. Tuuli likistää vaatteita vasten kehoa ja näin Nike on kuvattu poseeraamassa aluksen kannella.
Nike on koottu kuudesta marmorikimpaleesta, jotka on työstetty erillisinä osina. Työstetyt osat ovat: keho, ylävartalo ja pää, kaksi käsivartta sekä kaksi siipeä. Tämä kreikkalaisten kivenveistäjien laajalta käyttämä tapa salli säästämisen materiaalikustannuksissa. On huomattavasti edullisempi louhia pieniä louheita kuin hyvin isoja järkäleitä. Niken on 2,40 metriä korkea ja kokonaisuudessa siivet mukaan lukien 3,28 metriä korkea eli noin 1,5 kertaa luonnollinen korkeus. Erikseen tehdyt kappaleet on liitetty toisiinsa pronssiliittimin.
Kokonaisuus > Alus ja sokkeli

Alus ja sokkeli ovat rodoslaista vihreää ja suonikasta marmoria. Alus on tyypillinen rodoslainen aikakauden alus «τριηρημιολία / triērēmiolía«, pieni ja pitkä sota-alus, jossa ei ole kantta, ja siinä on kaksi ja puoli riviä airoja ja keulapuskurit. Sokkeli itse on myös koottu kuudesta pienemmästä laatasta, joiden päälle on kasattu kolme kerrosta kivenlohkareita, jotka on kiinnitetty toisiinsa pronssisin liittimin. Patsas on sijoitettu korkeimman kerroksen päälle (edestäpäin otetussa kuvassa näkyy hyvin aluksen ja sokkelin rakenne).
Ajoitus

Ei ole minkäänlaista tiedollista lähdettä patsaan ajoittamiseksi. Patsasta ei siten voida ajoittaa muuten kuin sen tyylipiirteiden avulla. Kuitenkin voidaan todeta, että Demetrios Poliorketeen rahoissa on kuvattuna itse monumentti: kuningas oli halunnut pystyttää muistomerkin meritaistelun voitolle. Tässä vaiheessa voidaan teos ajoittaa 300-luvun eaa. lopun tai 200-luvun eaa. alun vaiheisiin ennen ajanlaskumme alkua eläneen kuvanveistäjän tekemäksi. Kyseessä voisi olla esimerkiksi joku kuvanveistäjä Skopaan oppilaista, sillä hän työskenteli Samothrakessa. Kuitenkin Samothrake on hallinnollisesti Lysimakhoksen alaisuudessa ja hän oli Demetrioksen vihollinen. On siis varsin epätodennäköistä että viimeksi mainittu olisi voinut omistaa patsaan.
Líndoksen kaupungista, joka on Rodoksen saaren itälaidalla, on löydetty monumentti. Laivan tyyppi ja sokkelimarmorin alkuperät johtavat rodoslaiseen alkuperään ja että kyseessä on Kosin laivastosta saavutetusta voitosta vuonna 261 eaa., joka tapahtui Sidessä tai ehkä Myonnisosissä. Tämä osuu yhteen kuvanveistäjä Pythokritoksen, Lindoksen akropoliin monumenttien tekijän uran kanssa. Lisäksi Chamoiseau oli löytänyt fragmentin jossa on kirjoitus: «…Σ ΡΟΔΙΟΣ / …S RODOS», joka mahdollistaa tulkinnan, että kyseessä voisi olla «Pythokritos rodoslainen». (Artikkelin kolmas kuva)
Kuitenkin useat arvelevat, että fragmentti, kokonsa tähden, voisi olla ennemminkin patsaan jalustasta. Toisaalta mikään elementti patsaassa itsessään ei anna aihetta olettaa, että kyseessä olisi rodoslainen työ. Jotkut ovat vastaavasti vertailleet Nikeä Pergamonin suuren alttarin friisin henkilöhahmoihin. Näiden veistäjät olivat hyvin tunnettuja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Baselin kuvanveistomuseon sivu. (saksaksi)
Michael Lahanas: Samothraken Nike'. (englanniksi)
Informaatiota ja kuvia Samothraken Nikesta (Arkistoitu – Internet Archive). (ranskaksi)
Louvre websivu Samothraken Nikestä (Arkistoitu – Internet Archive). (ranskaksi)
Veistetty reliefi, joka esittää alusta, siinä on Pythokritoksen nimikirjoitus. Se sijaitsee Lindoksen akropoliilla.