stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alinen Laisjärvi

| Alinen Laisjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°32′50″N, 22°49′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kauvatsanjoen valuma-alue‎ (35.15)
Laskuoja:  laskuoja Kourajärveen 
Järvinumero:  35.155.1.023
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  107,8 m 
Rantaviiva:  0,673 km 
Pinta-ala:  0,02332 km² 
 fiAlinen Laisjärvi 
Alinen Laisjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Mouhijärven alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja sen pituus on 280 metriä ja leveys 150 metriä. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 3,5 kilometriä pitkä laskuoja Kourajärveen. Ainoa tulo-oja on Ylisen Laisjärven laskuoja. Järven rantaviiva on 0,67 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin metsäistä suota. Rantoja ei ole rakennettu ja järvelle johtaa ainoastaan polku.
Aurajärvi

| Aurajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°19′51″N, 22°37′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kauvatsanjoen valuma-alue‎ (35.15)
Laskujoki:  ei ole 
Järvinumero:  35.151.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  101,4 m 
Rantaviiva:  7,577 km 
Pinta-ala:  0,4799 km² 
 fiAurajärvi 
Aurajärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Kauvatsanjoen ala-osan alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 48,0 hehtaaria ja sen pituus on 1,2 kilometriä ja leveys on 400 metriä. Se on U-kirjaimen muotoinen, jossa pisin näkymä kilometrin mittainen. Järvellä ei ole varsinaista laskujokea, sillä siitä lähtevät ojat ovat lyhyitä. Ojansuunlahdessa ranta on kuitenkin niin matalaa, että sitä kautta vesi voisi virrata metsässä oleviin ojiin ja valua ala rinnettä aina Auraojaan asti, mistä vedet sitten valuisivat Lievijärveen. Toinen vaihtoehto liittyy Huittistenlahden matalaan kannakseen, mistä vedet voisivat myös valua Jalonojaan. Virallisesti Aurajärvi liitetään Lievijärven vesistöön. Järven rantaviiva on 7,6 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa.
Alueen kivisyys näkyy myös järven kivisyytenä. Järvessä on 10 saarta tai luotoa. Kaksi niistä ovat nimeltään Isosaari ja Ojansuunsaari. Kaikki loma-asunnot ovat rannoilla ja niille johtaa lukuisia teitä. Järvelle johtaa myös retkeilypolku, jonka lähellä järven lounaisrannalla on korkealla kalliolla oleva laavu.
Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli Kivijärvi.
Kankaanjärvi (Suodenniemi)

| Kankaanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°32′19″N, 22°42′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kauvatsanjoen valuma-alue‎ (35.15)
Laskuoja:  Kalaportaanoja 
Järvinumero:  35.155.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  85,5 m 
Rantaviiva:  2,991 km 
Pinta-ala:  0,25387 km² 
 fiKankaanjärvi 
Kankaanjärvi on  Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Mouhijärven alueessa suoraan Mouhijärveen laskevaan valuma-alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 25,4 hehtaaria, ja sen pituus on 1,1 kilometriä ja leveys 500 metriä. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 2,5 kilometriä pitkä Kalaportaanoja, joka laskee Kourajokeen.
Järven rantaviiva on 3,0 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannoilla on noin 14 loma-asuntoa, joihin johtaa tiet Suodenniemeltä.
Tyvijärvi (Pori)

| Tyvijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Pori, Ulvila
Koordinaatit:  61°32′53″N, 22°00′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Tyvijoki 
Järvinumero:  35.145.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  30,3 m 
Rantaviiva:  3,937 km 
Pinta-ala:  0,61144 km² 
 fiTyvijärvi 
Tyvijärvi on Satakunnassa Porin ja Ulvilan rajalla sijaitseva järvi. Kaupunkien raja kulkee järven kaakkoisimman osan poikki ja järvi sijaitsee pääsiassa Porin alueella, kaupunkiin liitetyn Noormarkun kunnan alueella Harjakankaan kylässä. Tyvijärvi kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Tyvijärven valuma-alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 61 hehtaaria ja sen pituus on 1,2 kilometriä ja leveys 600 metriä. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 2,5 kilometriä pitkä Tyvijoki, joka laskee Tyvijärven itäpuolella olevaan Palusjärveen.
Järven rantaviiva on 3,9 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin soistunutta moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannoilla voi esiintyä liejukkoa. Järven pohjoisosaan aukeaa laaja Kotokorvenneva ja etejään osittain ojitettu Pitkäsuo. Järvellä on yksi saari. Porin ja Ulvilan välinen raja ylittää järven kaakkoiskulman niin, että luusua jää Ulvilan puolelle.
Tyvijärven lounaisrantaan rajautuu Harjakankaan kylän läpi kulkeva hiekkaharju, johon on rakennettu vedenottamo. Tyvijärvi toimii varalla olevana raakavesilähteenä Harjakankaan tekopohjavesilaitokselle, mistä vesi jatketaan edelleen talousvedeksi Porin kaupunkiin. Pääasiallisena raakavesilähteenä käytetään Tuurujärven vettä, sillä Tyvijärven vesi on humuspitoisempana vaikeammin puhdistettavissa.
Tyvijärven valuma-alue

Tyvijoki on 2,5 kilometriä pitkä Tyvijärven laskujoki, joka valuma-alue on 35 km² suuruinen. Kortejärvi ja Kärkijärvi laskevat Tyvijärveen Kotokorvennevan ja Kärrinojan kautta. Ennen Kotokorvennevaa Kärrinojaan yhtyy pieni oja Koukkulammista, joka taas laskee Alisesta Lahnajärvestä ja Haukijärvestä. Pärehöylänoja laskee Haukijärveen pohjoisesta ja se on Löytyn, Iso-Löytyn, Ahvenlammin, Valkoisenlammin ja Housulammin laskuoja. Pärehöylänojaan yhtyy Pienen Haukijärven laskuoja. Metruusinoja on Iso-Lankon 700 metriä pitkä laskuoja, joka laskee Haukijärveen sen kaakkoisosaan. Siihen laskee pieni Vähä-Lankko suon läpi. Iso-Lankkoon laskee itäpuolelta metsäoja, jonka yläjuoksulla ovat Kalajärvi ja Keidaslammi.
Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven rantaviivassa oli pitempiä lahtia verrattuna nykyiseen rantaviivaan. Talollinen Kaarlo Valli Kullaalta haki vuonna 1911 lupaa järvenlaskuun ja sai sen vuonna 1925. Toinen tieto Tyvijärvestä on, että vuonna 1815 jätettiin hakemus kolmen järven järvenlaskusta. Järvet olivat Kotojärvi, Tyvijärvi ja Ylinen Lahnajärvi. Työnjaosta ja osuuksien jakamisista tehtiin sopimus vuonna 1850, jolloin ainakin Ylinen Lahnajärvi oli jo kuivatettu.
Paisjärvi

| Paisjärvi |
| --- | --- |
 Paisjärvi pohjoisesta nähtynä.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°32′27″N, 22°46′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kauvatsanjoen valuma-alue‎ (35.15)
Laskuoja:  lyhyt oja Kourajärveen 
Järvinumero:  35.155.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  65,3 m 
Rantaviiva:  1,283  km 
Pinta-ala:  9,147  ha 
 fiPaisjärvi 
Paisjärvi on  Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Mouhijärven alueessa suoraan Mouhijärveen laskevaan valuma-alueeseen.
Maantiede

Järven pituus on 500 metriä ja leveys 200 metriä. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 200 metriä pitkä laskuoja Kourajärveen. Sen ranta on itä- ja eteläpuolelta moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa ja oiselta rannalta peltoa. Itärannalla on viisi loma-asuntoa ja lounaassa on yksi maatila.
Sodankylän vanha kirkko

| Sodankylän vanha kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Sodankylä
Koordinaatit:  67°24′52.5″N, 026°35′48.5″E
Seurakunta:  Sodankylän seurakunta
Rakentamisvuosi:  1689
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  n. 220
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sodankylän vanha kirkko on yksi Suomen vanhimmista puukirkoista. Kirkko on rakennettu vuonna 1689 Kuninkaallisen Majesteetin eli Kaarle XI:n kustannuksella. Sodankylän kirkko oli vasta kolmas Kemin Lappiin rakennettu kirkko, Inarin ja Kemijärven kirkkojen jälkeen. Sodankylä sijoittuu näiden kahden paikkakunnan puoliväliin, ja sen kirkko oli tarkoitettu nykyisen Sodankylän, Kittilän, Pelkosenniemen ja Savukosken alueen silloisia asukkaita varten.
Tyylillisesti kirkko edustaa toisaalta keskiaikaista kirkonrakennustraditiota, toisaalta pohjalaista puukirkkojen muotoperinnettä. Kirkko on satulakattoinen ja torniton. Sakaristo liittyy kirkon pohjoisseinään ulokkeena, samoin kuin eteinen länsipäätyyn. Interiööri on vuoraamaton ja maalaamaton. Seinien vahvikkeena ovat pohjalaistyyppiset tukiarkut. Mielenkiintoisia yksityiskohtia ovat vesikaton harjakampa ja viirit, jotka edustavat keskiajalle palautuvaa tyylikerrostumaa. Sisätilan tynnyriholvi on vuodelta 1703, ja kuorin erottaa muusta kirkosta vaatimaton kuoriaita. Kirkon lehteri on rakennettu 1700-luvun lopulla. Kirkkoon mahtuu noin 220 ihmistä. 1700-luvun hengessä kirkon lattian alle on haudattu arvokkaita henkilöitä. Muumiona parhaiten on säilynyt pariviikkoinen kirkkoherran poika Abraham Cajander.
Valmistelut

Kemin Lapissa oli alun pitäen vain kaksi kirkkoa, luultavasti 1646 rakennetut Inarin ja Kemijärven kirkot. Helmikuussa 1674 esitettiin Sompion ja Sodankylän käräjillä Kuninkaallisen Majesteetin plakaatti, jonka mukaan Sompioon rakennettaisiin kirkko kruunun kustannuksella. Rahvas kuitenkin vastasi molemmilla käräjillä, että uudelle kirkolle ei ole tarvetta, vaan Kemijärven kirkko riittäisi. Kirkonrakennushanke lykkääntyi näin ollen kymmeneksi vuodeksi.
Kemin kirkkoherran Johan Tuderuksen Kuusamossa pitämässä rovastintarkastuksessa 24. joulukuuta 1685 kirjattiin pöytäkirjaan Sompion, Sodankylän ja Kittilän lappalaisten nöyrä pyyntö, että maaherra ja konsistori anoisivat Kuninkaalliselta Majesteetiltä pappia, joka saisi asua Sodankylässä. Kuningas viittaa 3. toukokuuta 1686 Turun konsistorille lähettämässään kirjelmässä aikaisempaan päätökseen uusien kirkkojen ja kappeleiden rakentamisesta ja vakinaisesti paikkakunnalla asuvista sielunhoitajista. Turun piispa Johannes Gezelius vastasi kuninkaalle, että hän oli käynyt maaliskuussa Kemissä ja saanut tietää Kemin kirkkoherralta, että nykyisten pappien lisäksi tarvittaisiin vielä yksi Sodankylään ja yksi Kuusamoon. Kuningas kirjoitti jo 15. toukokuuta 1686 Pohjanmaan maaherralle Gustaf Grasselle, että tämän olisi huolehdittava Kuusamon kappelin rakennuttamisesta ja ilmoitettava Länsipohjan läänin maaherralle Hans A. Krusenille, että tämän tehtävänä taas olisi huolehtia lääniinsä kuuluvan Sodankylän kappelin rakennustyöstä.
Valmistelut > Kirjeenvaihto kuninkaan kanssa

Hans A. Krusen lähetti kirjeen kuninkaalle 10. marraskuuta 1687. Kirjeessä maaherra kertoi, että Tornion ja Kemin vouti Jacob Grape oli tiedustellut häneltä, mistä varat Sodankylän kirkkoa varten otettaisiin. Erityisesti Grape tarkoitti varoja kirvesmiesten palkkaamiseen ja saarnatuolin, vähintään yhden kellon sekä muiden tarpeellisten tavaroiden maksamiseen. Vouti oli kertonut myös, ettei lappalaisilla ollut tarvittavia varoja eikä ammattitaitoa kirkon rakentamiseen. Ainoastaan rakennushirret he voisivat hankkia. Näihin kysymyksiin maaherra Krusen toivoi vastauksia kuninkaalta.
Kuningas vastasi 25. marraskuuta 1687, että hän tarvitsisi ehdotuksen siitä, mitä kirkon vaatimat tarvikkeet ja kirvesmiesten palkat tulisivat maksamaan. Asiaa selvittämään Krusen määräsi lapinvouti Grapen. Lopullisen vastauksen kuluista maaherra lähetti kuninkaalle vasta 16. heinäkuuta 1688. Vastauksessaan maaherra pahoitteli, että vastauksen antaminen oli kestänyt niin pitkään. Syiksi maaherra mainitsi, että vouti oli ollut veronkannossa ja käräjillä koko talven, ja kirvesmiesten mielipiteen saaminen oli kestänyt kauan pitkien välimatkojen ja huonon tien vuoksi. Maaherra sanoi jäävänsä odottamaan kuninkaan vastausta siihen, mitä varoja rakentamiseen käytetään. Kirvesmiehet olivat halunneet ryhtyä töihin seuraavana syksynä, niin että kirkko valmistuisi jouluksi. Kuningas näyttää hyväksyneen kustannusarvion sellaisenaan 30. heinäkuuta 1688. Hänen allekirjoittamansa kirjeen konseptista käy ilmi, että myönnetty summa oli 900 kuparitaaleria. Valtiokonttori kääntyi kuitenkin vielä kuninkaan puoleen 15. syyskuuta 1688 ja pyysi päätöstä, mistä varat otettaisiin. Kuningas vastasi 23. syyskuuta 1688, että varat otettaisiin hänen käyttövaroistaan.
Uuden kirkon sijoituspaikaksi lappalaiset olivat myöntäneet vuonna 1687 Skaitma-nimisen paikan. Luultavasti Skaitma on sama tasainen hiekkakangas Kitisen ja Jeesiöjoen välisen niemen itärannalla, vastapäätä Sodankylän silloista kyläasutusta. Tälle paikalle kirkko myös sittemmin pystytettiin.
Valmistelut > Rakentajista

Erityisestä rakennusmestarista ei ole säilynyt mitään tietoa, mutta oletettavaa on, että yksi kirvesmiehistä johti työtä. Rakennustyöt on aloitettu aikaisintaan syksyllä 1688. Täysin poissuljettua ei ole myöskään se, että koko rakennustyö olisi suoritettu vuoden 1689 aikana. Joka tapauksessa kirkko valmistui vuonna 1689. Eteisen alkuperäisenä säilyneen ulko-oven ovilevyn sisäpinnan reunaan on vuoltu merkintä MM2 ja vuosiluku 168(?). Molemmat kaiverrukset ovat epäilemättä kirkon rakennusajalta. Voidaan olettaa, että ne on tehnyt rakennustyöhön osallistunut kirvesmies, ellei peräti työtä johtanut rakennusmestari. Muita rakennusaikaan viittaavia merkintöjä kirkosta ei ole löytynyt.
Tornion kirkkoa rakennettiin vuodesta 1684. Tornion kirkon rakennustyötä johti Matti Härmä ja työhön osallistui suuri määrä kirvesmiehiä. Suuri osa näiden kirvesmiesten nimistä mainitaan kirkon tileissä. Voidaan olettaa, että useimmat Tornion seudun kirvesmiehet ovat osallistuneet rakennustöihin. Lapinvouti Grapella on ollut erinomaiset mahdollisuudet tutustua näihin miehiin. Tileissä mainitaan vain yksi kirvesmies, johon sopisivat kirjaimet MM. Tämä maininta on "Michel Michelsson i Wåhnom" (suom. Vuono). Toistaiseksi voidaan pitää mahdollisena, että juuri Mikko Mikonpoika Alatornion Vuonosta (nykyisin Ruotsin puolella, noin 5 km Haaparannalta länteen) olisi ollut Sodankylän kirkon rakennustöiden johtaja. Kirkon koko ja kattorakenne ovat Lars Petterssonin näkemyksen mukaan voineet sallia töiden johdon jättämisen kirvesmiehen käsiin, eikä olisi ollut tarvetta Matti Härmän kaltaiselle miehelle.
Kirkon rakenne

Tyypiltään kirkko liittyy erityisesti Pohjanmaalla esiintyviin niin sanottuihin tukipilarikirkkoihin. Sisältä kirkko on vuoraamaton ja maalamaton. Ulkoseinät ovat nykyisin täysin laudoitetut. Valtaosa rakenteista on nähtävissä tai muuten helposti selville saatavissa. Näin ollen kirkolla on Suomen puurakennustaiteen selvittelyssä keskeinen asema.
Kirkossa on ollut alusta alkaen runkohuoneen lisäksi pohjoisen puolen itäpäädyn puolella sakaristo ja länsipäädyssä sijaitseva eteinen. Runkohuoneen sisätilan mitat ovat 12,9 × 8,3 metriä, ja sivuseinien korkeus kivijalan yläreunasta on noin 3,85 metriä. Runkohuoneen korkeus kivijalasta harjavuoliaisen yläpintaan on noin 7,5 metriä. Kaikki seinät päätykolmiot mukaan lukien ovat vaakasuorista hirsistä, eikä tahallisia kallistumia ole. Molempiin sivuseiniin liittyy ontto tukipilari, ja nämä pilarit ovat täsmälleen seinien keskellä.
Kirkon rakenne > Katot

Kirkossa ei ole lainkaan kattotuoleja vaan vuoliaiskatto. Näin on itse runkohuoneessa, kuten myös eteisessä ja sakaristossa. Runkohuoneessa on harjavuoliaisen lisäksi kahdeksan välivuoliaista, neljä kummallakin puolella. Eteisessä ja sakaristossa on ainoastaan harjavuoliainen. Kaikissa vesikatoissa vuoliaisten varassa on laudoitus. Laudoitus on normaaliin kattotuolirakenteeseen nähden tehty poikkeuksellisella tavalla, nimittäin se on katonharjan suuntaan nähden poikittainen. Nykyinen laudoitus on vuoden 1992 korjauksesta, ja se on tehty samanlaisin työmenetelmin kuin alkuperäinenkin, eli lautoja ei ole sahattu, vaan ne on käsin lohkottu. Sakaristossa ja eteisessä ei ole koskaan ollut erityistä välikattoa, vaan kattolaudoitus on näkynyt sellaisenaan sisäpuolelle.
Kirkon vesikattoihin on kuulunut vanhastaan paanutus ja harjakourut. Lisäksi runkohuoneen katonharjalla on ollut harjakampa ja kolme koristeellisesti muotoiltua viirintankoa. Alkuperäiset harjakampa ja viirintangot olivat pahasti rappeutuneet, mutta kuitenkin sen verran säilyneet, että ne voitiin pääpiirteittäin uusia vuoden 1926 korjauksen yhteydessä. Samassa korjauksessa tehtiin harjakammat myös eteisen ja sakariston katoille, vaikka näitä ei aiemmin liene ollutkaan.
Paanutuksessa on vanhastaan kolmioaiheinen kuviointi, joka on saatu käyttämällä sopivasti rinnakkain tasapäisiä ja suippokärkisiä paanuja. Runkohuoneen katonlapeissa on kolme päällekkäistä kolmiosarjaa ja eteisen sekä sakariston katonlapeissa yhdet. Vuoden 1926 korjauksen yhteydessä paanutusta muutettiin siten, että runkohuoneen katonlapeissa oli kuusi päällekkäistä kolmiosarjaa ja sakaristossa ja eteisessä kaksi. Vuoden 1992 korjauksessa paanutus palautettiin alkuperäiseen asuunsa.
Alttaritaulu

Kirkon alttaritaulu on nimeltään "Ehtoollinen" ja sen on maalannut mestari Petter Bergström Tukholmasta. Taulu on signeerattu merkinnällä "Pictus 1739 6/9 P.Bergström". Bergström asui tuolloin Torniossa. Torniossa ollessaan hän maalasi myös toisen ehtoollista esittävän taulun, joka päätyi Ruotsin Ylitornion eli Matarengin kirkkoon. Kolmas samanaiheinen maalaus valmistui 1741 Limingassa ja se sijoitettiin Pudasjärven kirkkoon. Kaikissa näissä tauluissa Bergström on käyttänyt luultavasti samaa esikuvaa kuin Möllerum, jonka 1701 maalaama Tornion kirkon alttaritaulu on aiheosiltaan samanlainen kuin Bergströminkin. Taulun keskeisin aihe on Jeesus, joka pitää sylissään Johannesta ja ojentaa pöydän yli ehtoollista Juudakselle, jolla on rahapussi kädessään petturuuden merkkinä. Yksi mahdollisuus on, että Bergström olisi tehnyt piirustuksen Möllerumin työstä ja käyttänyt sitä mallina. Kirkon tilien mukaan alttaritaulusta maksettiin vuonna 1739 84 kuparitaaleria. 1741 maksettiin vielä kehyksistä ja kuljetuksesta 24,16 kuparitaaleria. Veistoskoristeiset kehykset on maalattu samoilla väreillä kuin itse taulukin. Kehysten erikoisuus on Golgatan ja kolmen ristiinnaulitun käyttäminen kehysten koristeena. Kehyksetkin saattavat olla Bergströmin tekemät, sillä ristiinnaulittujen lannevaatteet on tehty samalla tavalla kuin Limingan ja Säämingän kirkkojen maalauksissa, jotka Bergström on myös tehnyt.
Restauroinnit

Sodankylän vanha kirkko jäi pois käytöstä vuonna 1859 uuden kirkon valmistuttua. Kirkolle jätettiin jäähyväiset sunnuntaina 23. lokakuuta 1859. Kirkko alkoi hiljalleen rapistua, kunnes 1800-luvun loppupuolella ymmärrettiin kirkon historiallinen arvo. Kirkon ensimmäinen restaurointi toteutettiin vuonna 1926. Kirkko kunnostettiin uudelleen Museoviraston johdolla 1979–1980, jolloin kunnostettiin myös kirkkoa ympäröivä hirsiaita. Museovirasto entisöi kirkkoa jälleen 1992–1995. Kirkon paanukatto uusittiin, ja aiemmin lähes vuoraamattomat hirsiseinät pintalaudoitettiin kokonaan. Kirkko dokumentoitiin huolellisesti ja kirkon restauroinnissa säilytettiin mahdollisimman paljon alkuperäistä. Tuhoutuneita osia uudelleen tehtäessä käytettiin vanhoja työmenetelmiä ja materiaaleja. Materiaalit ja työntekijät löytyivät paikkakunnalta.
Sodankylän vanhassa kirkossa toimineet kappalaiset ja kirkkoherrat

Vuonna 1688 Sodankylä perustettiin kappelikunnaksi Kemin Lapin kirkkoherrakuntaan. Sodankylä itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1747, tällöin entisestä kappelikirkosta tuli poikkeuksellisen laajan alueen emäkirkko. Kittilä erotettiin Sodankylän seurakunnasta kappeliseurakunnaksi vuonna 1825, ja vuonna 1854 siitä tuli oma kirkkoherrakunta. Vuonna 1917 Sodankylästä erotettiin myöhemmin yhdeksi kirkkoherrakunnaksi yhdistetyt Pelkosenniemi ja Savukoski.
Sodankylän vanhassa kirkossa toimineet kappalaiset ja kirkkoherrat > Kappalaiset

1688–1747 Sodankylä oli Kemin Lapin kirkkoherrakunnan kappeliseurakunta.
Henrik Carlenius (1689–1693)
Olof Ulstenius (1693–1699)
Berthold Ervast (1699–1728)
Henric Ganander (1728–1730)
Henric Wegelius (1730–1747)
Sodankylän vanhassa kirkossa toimineet kappalaiset ja kirkkoherrat > Kirkkoherrat

Sodankylästä tuli itsenäinen seurakunta 26. heinäkuuta 1747 kuninkaallisen kirjeen määräyksestä.
Henric Wegelius (1747–1763)
Nils Fellman (1764–1768)
Sakari Cajander (1768–1784)
Nils Enckell
Abraham Cajanus (1809–1813)
Erik Ekdahl (1816–1822)
Olof Mellenius (1828–1840)
Carl Heickell (1841–1853)
Jacob Liljeblad (1854–1862)
Muuta

Sodankylän vanhaa kirkko esiintyy vuoden 1989 joulupostimerkissä, jonka on suunnitellut kuvataiteilija Paavo Huovinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sodankylän vanha kirkko Wikimedia Commonsissa
Sodankylän vanha kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Sodankylän seurakunta: Vanha kirkko (toimitilat)
Huomattavia suomalaisia kirkkorakennuksia
| --- | --- |
Tuomiokirkkoja: Espoo • Helsinki • Kuopio • Lapua • Mikkeli • Oulu • Porvoo • Turku • Tampere
Katedraaleja: Uspenskin katedraali • Pyhän Nikolaoksen katedraali • Pyhän Kolminaisuuden katedraali • Pyhän Henrikin katedraali
Paikkamäärältään suuria: Kerimäki • Lapväärtti • Johanneksenkirkko • Nurmes • Keski-Porin kirkko • Heinävesi
Vanhoja puukirkkoja: Ulrika Eleonoran kirkko • Muhos • Petäjäveden vanha kirkko • Sammatti • Sodankylän vanha kirkko • Uudenkaupungin vanha kirkko • Vöyrin puukirkko
Vanhoja kivikirkkoja: Eckerö • Hammarland • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hollola • Jomala • Lemland • Nousiainen • Pernaja • Saltvik • Sund • Tyrvään Pyhän Olavin kirkko • Ulvila
Modernistisia: Kannonkoski • Lakeuden Risti • Nakkila • Rajamäki • Temppeliaukion kirkko • Varkauden pääkirkko
Luovutettujen alueiden kirkkoja: Sortavalan apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko • Kristuksen kirkastumisen katedraali • Viipurin tuomiokirkko • Viipurin vanha tuomiokirkko • Terijoen ortodoksinen kirkko
David Klöcker Ehrenstrahl, Kaarle XI, 1655-1697, Ruotsin kuningas, 1682.
Saarnatuoli kirkon sivuseinustalla.
Alttaritaulunurkkaus
Paavo Huovisen suunnittelema postimerkki
Sodankylän vanha kirkko ennen restaurointia 1920-luvulla.
Paul Emery

| Paul Emery> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1956, 1958
Talli(t):  Connaught, Emeryson
Kilpailuja:  2 (1 startti)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1956
Viimeinen kilpailu:  Monacon Grand Prix 1958
Paul Rene Emery (12. marraskuuta 1916 Chiswick, Lontoo – 3. helmikuuta 1993 Epsom, Surrey) oli brittiläinen F1-kuljettaja.
Emeryn kilpa-ajaminen alkoi varsinaisesti, kun hän otti hallittavakseen isänsä George Emerysonin Emeryson Ltd. -yhtiön, joka oli rakentanut jo 1930-luvulla erikoiskilpa-autoja. Hän rakensi etuvaihteisia 500-kuutioisia F3-autoja ja ajoi niillä itse, kuten nimeään kantavalla Emeryson-autolla. Hän yritti osallistua Formula 1:sten ensimmäiseen kilpailuun autollaan, mutta hänet poistettiin aika-ajoista kisavalvojan tekemän tarkastuksen vuoksi.
Emery osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausina 1956 ja 1958. Emery keskeytti vuoden 1956 Britannian GP:ssä ja karsiutui vuoden 1958 Monacon GP:ssä eikä hän saavuttanut pisteitä. Hän kilpaili myös 1940-luvun Grand Prix -kisoissa sekä lukuisissa MM-sarjaan kuulumattomissa kilpailuissa.
Emeryn poika Peter valmisti kilpa-autoja Elfin Formula Junior-sarjaan vuodesta 1960 lähtien.
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1956 | Emeryson Cars | Emeryson Mk1 | Alta S4 | ARG | MON | 500 | BEL | FRA | GBR Kesk. | GER | ITA |  |  |  | - | 0 |
| 1958 | B C Ecclestone | Connaught Type B | Alta S4 | ARG | MON DNQ | NED | 500 | BEL | FRA | GBR | GER | POR | ITA | MOR | - | 0 |