stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heikki

| Heikki |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  19. tammikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  8. helmikuuta, 17. helmikuuta, 6. maaliskuuta,  20. huhtikuuta, 16. toukokuuta, 8. kesäkuuta, 17. elokuuta, 19. syyskuuta, 11. marraskuuta
Muunnelmia:  Henri, Henrikki
Vastineita eri kielissä:  Henrik, Henry, Heinrich, Henri
Nimen alkuperä:  Henrik
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heikki on suomalainen miehen etunimi, Henrik-nimen suomenkielinen muunnelma. Suomalaisessa kalenterissa Heikin nimipäivä on 19. tammikuuta, Pyhän Henrikin muistopäivänä. Ortodoksisessa kalenterissa nimi Heikki esiintyy useilla vuoden päivillä.
Vuoden 2021 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Heikki-nimen on saanut 86 868 miestä ja alle 26 naista.
Heikin lempinimiä ovat usein muun muassa Hessu ja Heka tai Hege.
Heikkiin perustuvia sukunimiä ovat ainakin Heikkinen ja Heikkilä.
Kuvitteellisia Heikkejä

Heikki ja Kaija -tv-sarjan Heikki, jota esitti Vili Auvinen
Heikki Metsola, Antti ja Annikki Metsolan poika televisiosarjassa Metsolat, näyttelijänä Kim Floor
Helmi ja Heikki -sarjakuvan Heikki
Lastenlaulussa Aa Heikki, Heikki se langalla leikki (engl. Hickory dickory dock)
Hepokatti Heikki, lastenlaulussa Saku Sammakko
Heikki Grönberg, elokuvassa Häjyt
Heikki "Heka" Kaasinen, tv-sarjassa Fakta homma
Heikki "Hessu" Pennanen, tv-sarjassa Kotikatu
Heikki Hiiri, hahmo suuressa osassa Teuvo Koskisen Miina ja Manu -lastenkirjoista
Heikki Lunta, amerikansuomalainen lumipyhimys
Heikki Pohjonen, televisiosarjassa Salatut elämät
Heikki Vallaton (engl. Henry Mitchell), Ville Vallattoman isä
Heikki, Pikku Kakkosen hahmo
Muita Heikkejä

Hämäräheikki, rikollinen
Hyppyheikki, hyvä hyppääjä, esimerkiksi mäkihyppääjä, pituushyppääjä, tanssija
Helppoheikki, halvalla myyvä markkinamies
Pelti-Heikki, konepistooli M44
Hyppy-Heikki, 90 mm:n kevyt kenttäkanuuna
Häntäheikki, naistenmies
Heikki on radioaakkosissa H (”H niin kuin Heikki”)
San Pedro de Atacama

| San Pedro de Atacama |
| --- | --- |
 Katukuvaa.
 vaakuna
 San Pedro de Atacama
 Koordinaatit: 22°55′S, 68°12′W 
Valtio:  Chile
Alue:  Antofagasta
Perustettu:  1450-luku
Väkiluku (2012):  3 899
Aikavyöhyke:  UTC-4
 
 sanpedroatacama.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Pedro de Atacama on kaupunki Antofagastan alueella Chilessä. Se sijaitsee Atacaman aavikolla, noin 100 kilometriä Calamasta ja 30 kilometrä Bolivian rajasta. Sen lähialueilla sijaitsee Licancabur-kerrostulivuori.
Kaupunki on kuuluisa sen idyllisestä tunnelmasta erämaakaupunkina. Kaupunkikuvaa leimaa turismi pienine hotelleineen, matkatoimistoineen ja ravintoloineen. Lähistöllä olevat rauniot houkuttelevat turisteja, jotka ovat kiinnostuneita oppimaan esikolumbiaanisista kulttuureista.
Historia

Kylän paikalla asui ennen sen perustamista atacameñot. Kylä on perustettu 1400-luvun keskiosissa. Se oli osa Boliviaa itsenäisyyssodista lähtien, kunnes Chile otti sen haltuunsa Tyynenmeren sodan aikana.
Nähtävyyksiä

Matkailu on kaupungin merkittävä elinkeino. Lukuisat matkatoimistot järjestävät retkiä lähistön nähtävyyksille, joihin voi tutustua myös omatoimisesti. Esimerkkejä suosituista kohteista:
Tation geysirit, Géiseres del Tatio. Noin 90 kilometrin päässä kaupungistaja ja noin 4320 metrin korkeudessa sijaitsevat geysirit suihkuttavat vettä ja kiviä 10 metrin korkeuteen.
Valle de la Luna. Kuulaakso. Noin 12 kilometriä kaupungista. Maanvajoama, jota ympäröivät dyynit ja vuosituhantisten tuulien muovaavat kalliot. Osa Los Flamencosin kansallispuistoa.
Puritaman kuumat altaat. Noin 30 kilometrin päässä kaupungista. Altaiden vedenlämpö on noin 33 astetta.
Suolaiset järvet Cejar, Piedra, Ojos del Salar ja Tebinquinche. Noin 20 kilometrin päässä kaupungista. Vierailla on mahdollisuus kellua järvillä.
Salar de Atacama. Suola-allas 62 kilometriä itään San Pedro de Atacamasta. Luonnonsuojelualueella voi ihailla komeita vuoristomaisemia ja muun muassa suuria flamingoja.
Galleria

Licancabur katsottuna San Pedro de Atacamasta.
Katukuvaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San Pedro de Atacama Wikimedia Commonsissa
The Flying Cat

| The Flying Cat |
| --- | --- |
Ohjaaja:  William Hanna   Joseph Barbera
Käsikirjoittaja:  William Hanna   Joseph Barbera
Tuottaja:  Fred Quimby
Säveltäjä:  Scott Bradley
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  MGM Cartoon Studio
Levittäjä:  MGM
Ensi-ilta:  12. tammikuuta 1952
Kesto:  7 min
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Flying Cat on vuonna 1952 valmistunut, järjestyksessään kuudeskymmeneskolmas Tom & Jerry -piirroselokuva.
Evankelinen isänmaansäätiö

| Evankelinen isänmaansäätiö Evangeliska Fosterlandsstiftelsen |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  protestantismi luterilaisuus
Johtaja:  Kerstin Oderhem
Toiminta-alue:  Ruotsi
Perustettu:  7. toukokuuta 1856
Aiheesta muualla
[www.efs.nu Sivusto]
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Evankelinen  isänmaansäätiö (ruots. Evangeliska Fosterlandsstiftelsen EFS) on Tukholmassa 1856 perustettu kristillinen lähetysseura, jonka tarkoituksena oli alkuaan sisälähetys. Vuonna 1861 otettiin ohjelmaan ulkomainen lähetystyö, johon varsinaisesti ryhdyttiin 1865 Itä-Afrikassa ja 1877 Intian keskimaakunnissa.
Toiminnan periaatteet

Evankelinen isänmaansäätiö on itsenäinen, demokraattinen herätysliike Ruotsin kirkossa. Liikkeen tärkeimmät painotukset ovat lähetystyö, vapaaehtoinen osallistuminen ja arkipäivässä vaikuttava kristinusko. EFS toimii kaikkialla Ruotsissa lähetysyhdistyksinä. Se alkunsa 1800-luvun uusevankelisena herätyksenä, jonka johtohahmo Carl Olof Rosenius yhdisti luterilaiseen perinteeseen pietismin ja herrnhutilaisuuden vaikutteita.
EFS:n toiminnassa on tärkeää jäsenten henkilökohtainen usko, Raamatun käyttö, lähetystyö sekä lähellä että maailmanlaajuisesti sekä jokaisen kristityn vastuu kirkon tehtävästä. Toiminta tapahtuu paikallisissa lähetysyhdistyksissä ja kansainvälisenä lähetystyönä. Säätiön keskeisiä toimintamuotoja ovat jumalanpalvelukset, raamatturyhmät, kuorot, lapsi- ja nuorisotyö ja diakonia.
Liikkeen historiaa

Evankelinen isänmaasäätiö perustettiin vuonna 1856 ja se alkoi julkaista lehteä nimeltä Budbäraren. Liikkeen tarkoituksena oli välittää evankeliumin sanomaa kaikille ruotsalaisille. 1861 liike päätti ulkolähetystyön aloittamista ja 1865 lähetettiin ensimmäiset kolme lähetyssaarnaajaa Itä-Afrikkaan. Lähetystyöstä tuli merkittävä osa säätiön toimintaa ja sitä tehtiin erityisesti Afrikassa ja Intiassa. Vuodesta 1861 seura on harjoittanut myös merimieslähetystä ja kohdistanut tämän toimintansa osaksi suomalaisiinkin merimiehiin. Merimieslähetystoiminta jatkui vuoteen 1973, jolloin säätiön viimeiset omat toimintapisteet siirtyivät Ruotsin kirkon ulkomaantyön vastuulle.
Vuonna 1862 säätiö aloitti lähetystyöntekijöiden koulutuksen, ja se laajeni pian saarnaajakoulutukseksi Tukholmassa, Brommassa (EFS Missionsinstitut) ja vuosien mittaan perustettiin useita kansankorkeakouluja joita vuonna 2020 oli toiminnassa kahdeksan. Lähetysinstituutti muutti vuonna 1970 Brommasta Uppsalaan, ja siitä tuli vuonna 1993 Johannelundin teologinen korkeakoulu, jonka teologinen linja vuodesta 2007 alkaen on ollut yksi koulutusmahdollisuus Ruotsin kirkon pappisvirkaan kun koulu, sai oikeuden teologian kandidaatin tutkinnon myöntämiseen. Johannelundissa on myös raamattukoulutusta ja vapaaehtoisille maallikoille tarkoitettuja koulutuslinjoja ja kursseja. Johannelundin korkeakoulussa on noin 250 opiskelijaa..
Toiminta nykyään

1960-luvulla alkoi EFS:n ja Ruotsin kirkon ns. yhteistyökirkkotoiminta. Ensimmäinen yhteistyökirkko aloitti toimintansa 1996 Tukholman eteläpuolella Sätrassa. Yhteistyökirkoissa toiminnasta vastaa osin paikallinen EFS:n lähetysyhdistys yhdessä paikallisen Ruotsin kirkon seurakunnan kanssa. Monissa yhteistyökirkoissa toimii maahanmuuttajille tarkoitettuja ryhmiä.
EFS ja Ruotsin kirkko solmivat 1989 ja 1990 yhteistyösopimuksen, jonka mukaan Ruotsin kirkko tunnustaa säätiön toiminnan osaksi Ruotsin kirkon toimintaa, ja säätiö vastaavasti tunnustaa kuuluvansa yhteen Ruotsin kirkon kanssa. EFS:n palveluksessa olleet pastorit vihittiin Ruotsin kirkon papeiksi, mutta heidän tuli jatkossakin toimia EFS:n palveluksessa.
Uudistettu yhteistyösopimus Ruotsin kirkon kanssa astui voimaan vuonna 2009, ja EFS:n toimisto tuli osaksi Ruotsin kirkon kirkkokanslian toimintaa. Myöhemmin EFS:n kanslia on hankkinut omat toimitilat Uppsalassa. Kanslian ja koko säätiön toimintaa johtaa lähetysjohtaja, ja käytännön toiminta tapahtuu seitsemässä alueellisessa piirissä, jotka kattavat koko Ruotsin. Säätiön korkein päättävä elin on vuosikokous.
EFS on jäsenenä Ruotsin kristillisessä neuvostossa (Sveriges Kristna Råd) vuodesta 1992 Ruotsin kirkon jäsenyyden kautta. Vuonna 2020 säätiön paikallisosastoja oli 314 ja jäseniä niissä noin 13 500. Toimintaan osallistui säännöllisesti noin 40 000 henkilöä.
Näkyvimpiä toimintamuotoja on Tukholmassa vuonna 2009 Pyhän Klaaran kirkossa tapahtuva sosiaalinen ja diakoninen toiminta, josta vastaa Evankeliseen isänmaansäätiöön osana kuuluva Pyhän Klaaran kirkon yhdistys Föreningen S:ta Clara kyrka. Toiminta tapahtuu yhteistyössä Tukholman tuomiokirkkoseurakunnan kanssa.
Evankelisen isänmaansäätiön laulukirjana käytetään Ruotsin kirkon virsikirjaa vuodelta 1986, mutta säätiö on julkaissut siihen lisäyksen, jossa on sata virttä. Se korvaa aiemmin käytössä olleen laulukirjan Sionstoner. Vuonna 2003 uudistettu lisäosa on nimeltään Den svenska psalmboken med tillägg. Sen on julkaissut Verbum-kustantamo, ja siitä käytetään usein nimitystä ”Verbums (psalmboks) tillägg". Siinä on 99 virttä ja laulua. Laulujen valikoima ulottuu 1800-luvun suurten herätysten aikojen lauluista 2000-luvun ylistyslauluihin. Kokoelman hyväksyi Evankelisen isänmaansäätiön hallitus, mutta se on yleisesti käytössä Ruotsin kirkon seurakunnissa.
Kirjallisuutta

Evangeliska fosterlandsstiftelsens 50-åriga verksamhet 1856–1906, 1906
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Evankelinen isänmaansäätiö Wikimedia Commonsissa
Evangeliska fosterlandsstiftelsenin kotisivu (ruotsiksi)
| n k Ruotsin kirkko |
| --- | --- | --- |
| Hiippakunnat |  Uppsala  Linköping  Skara  Strängnäs  Västerås  Växjö  Lund  Göteborg  Karlstad  Härnösand  Luulaja  Visby  Tukholma  |  |
| Tuomiokirkot |  Uppsala  Linköping  Skara  Strängnäs  Västerås  Växjö  Lund  Göteborg  Karlstad  Härnösand  Luulaja  Visby  Tukholma  |  |
| Katso myös |  Evankelinen  isänmaansäätiö  Evangelisk Luthersk Mission – Bibeltrogna Vänner  Mariantyttäret  Luettelo Ruotsin arkkipiispoista  |  |
Sundsvallin EFS-kirkko
Hammarbykyrkan-kirkko Tukholmassa, joka oli aikaisemmin ns. yhteistyökirkko
Leonid Haritonov

Tummasilmäinen kasakkatyttö 1969. Edessä Haritonov ja takana Puna-armeijan kuoron johtaja Aleksandrov nuorempi.
Leonid Mihailovitš Haritonov (ven. Леонид Михайлович Харитонов, 18. syyskuuta 1933, Irkutsk, Neuvostoliitto – 19. syyskuuta 2017) oli venäläinen bassobaritoni. Hän tuli tunnetuksi muun muassa yhteistyöstään niin sanotun Puna-armeijan kuoron kanssa ja sen kanssa nauhoitetuista esityksistään venäläisestä kansanlaulusta Volgan lautturit (1965) ja Matvei Blanterin kappaleesta Tummasilmäinen kasakkatyttö (1969).
Aiheesta muualla

"Song of the Volga Boatmen" - Leonid Kharitonov & The Red Army Choir (Live) (1965) Youtube. 24.10.2009.
"Dark-Eyed Cossack Girl" - Leonid Kharitonov & The Alexandrov Red Army Choir (1969) Youtube. 24.9.2009.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Latvia 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Kupittaan Savi

Kupittaan saviradan kuljetuskalustoa vuonna 1960.
Kupittaan Savi oli vuonna 1921 Turussa perustettu tiili- ja keramiikka-alan yritys. Yhtiön tuotevalikoimaan kuului tiilien ja laattojen lisäksi myös keraamisia käyttö- ja koriste-esineitä. Yhtiö ajautui konkurssiin vuonna 1969.
Kupittaan Saven tunnetuimpiin malleihin kuuluvat muun muassa Matti ja Maija -veistokset ja Pyykkärit-sarja. Yhtiön tuotteita palkittiin muun muassa Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1937 ja Milanon triennaalissa vuonna 1954.lähde?
Kupittaan Saven tehdas sijaitsi nykyisen TYKSin T-sairaalan tienoilla Itäharjun kaupunginosassa. Paikalla on harjoitettu keramiikka-alan toimintaa jo 1700-luvulta lukien. Yhtiöllä oli myös oma rautatie, Kupittaan savirata, saven kuljettamiseen Halisista Aurajoen rannalta tehtaalle.lähde?
Vanhemmat Kupittaan saven tuotteet voi tunnistaa massaleimoista KS, Made in Finland tai Kupittaa. Viisikymmentäluvulla suosittiin myös tussisigneerausta, jossa oli suunnittelijan nimikirjaimet. Viisikymmentäluvulla ja sen jälkeen tuotteista löytyi myös kultainen Kupittaan tarra niin sanotulla Piispa Henrik -kuviolla.lähde?
Kupittaan savi vahvisti asemaansa myös muotoilun alueella 1930-luvulla, jolloin tehtaan taiteelliseksi johtajaksi palkattiin keraamikko Kerttu Suvanto-Vaajakallio, sekä 1950-luvulla, jolloin taiteellisena johtajana toimi keraamikko Marjukka Paasivirta. Kumpikin kehitti tehtaan tuotteita modernistisempaan suuntaan. 1960-luvulla työtä jatkoi tehtaan taiteellisena johtajana toiminut Orvokki Laine. Muita keskeisiä Kupittaan Saven palveluksessa toimineita suunnittelijoita olivat Solveig Björkman ja Laila Zink.
Aiheesta muualla

Salakari, Tuula & Kalha, Harri: Keräilijän aarteet. Kupittaan savi.  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-36899-2
http://kupittaansavi.fi/
http://www.laatutavara.com/?page=esittely_kupittaa
Pörssitieto: Kupittaan Savi -yhtiöt.
Kalastus

Kalastajia Bangladeshissa.
Pieni höyrykäyttöinen valaanpyyntialus Kanadan Sept-Îlesissä noin vuonna 1900.
Kalastus on elinkeinoista vanhimpia. Kalaa pyydetään yleensä ihmisten ja muiden eläinten ravinnoksi. Kalastus voidaan jakaa ammattimaisesti suoritettavaan teollisuustuotantoon, kalan­kasvatukseen, vedenalaiseen kalastukseen, kalaöljyn tuotantoon sekä harrastus- ja urheilu­kalastukseen. Se voidaan jakaa myös vesistöalueen mukaan meri-, järvi- ja jokikalastukseen. Merikalastus on näistä tuottavin. Lohi, tonnikala, silli ja turska ovat sen tärkeimmät tuotteet. Jokikalastuksessa halutuimpia kaloja ovat lohikalat.
Yleisyys

Kalastuksella tuotettiin vuonna 2013 17 prosenttia ihmiskunnan eläinproteiinin kulutuksesta ja 6,7 prosenttia kaikesta proteiinin kulutuksesta. Kalastuksen maailman kokonaistuotanto oli 93,4 miljoonaa tonnia vuonna 2014 (FAO 2014), josta meren osuus 81,5 miljoonaa tonnia ja sisävesien 11,9 miljoonaa tonnia. Suurimmat valtiot maailman kalastustuotannossa olivat järjestyksessä Kiina (sis. Taiwanin ja Hongkongin), Peru, Japani, Yhdysvallat, Chile, Indonesia, Venäjä, Intia, Thaimaa, Norja ja Islanti. Nämä maat kalastavat enemmän kuin puolet maailman tuotannosta. Merkittävä osa, 37,9 miljoonaa tonnia kalastetaan kalanviljelyalueilla.
Kalojen kohtelu

Ennen 2000-lukua luultiin, että kala on tuntoaistiton eläin. Viimeaikaisten tutkimustulosten mukaan kalat kuitenkin tuntevat kipua. Ne saattavat tuntea jopa pahempaa kipua kuin ihminen.
Kalan joutuminen ylös vedestä tuottaa sille kipua, koska kidukset alkavat välittömästi kuivua. Kalojen huulten ja suun alue on erityisen tuntoherkkä, koska ne käyttävät suutaan ruoanetsintään. Kalan tarttuminen koukkuun aiheuttaa hetkellistä voimakasta kipua, kun taas esimerkiksi katiskakalastuksessa kala voi olla pitkäänkin satimessa, mennä paniikkiin ja haavoittaa itseään yrittäessään paeta.
Yksityiskalastuksessa kala kuolee usein nopeammin kuin teollisessa kalastuksessa, jossa kala voi joutua haukkomaan henkeä pitkiä aikoja kuivalla maalla.
Eläinten käyttäytymisbiologi Helena Telkänranta kieltäisi ”pyydystä ja vapauta” -käytännön lailla, sillä kielto vähentäisi kalojen kärsimystä. Toinen tapa vähentää kärsimystä kalastuksessa on tainnuttaa kalat mahdollisimman nopeasti.
Suomessa

Itämeren, Suomenlahden ja Pohjanlahden kaupallinen kalastus on Suomessa merikalastusta, ja tärkeimpiä saaliskaloja ovat silakka, sitä paljon muistuttava kilohaili ja vähemmässä määrin lohi.
Suomen vapaa-ajankalastajien keskusjärjestön mukaan 1,7 miljoonaa suomalaista kalastaa ongella, pilkkivavalla tai katiskalla vähintään kerran vuodessa. Suomessa jokaisella on oikeus kalastaa yhdellä vavalla ilmaiseksi ongella, pilkillä ja silakkalitkalla. Viehekalastusta yhdellä vavalla saa harjoittaa jokainen alle 18-vuotias ja yli 64-vuotias ilman erillistä maksua. Muunlaista kalastusta kuin onkimista ja pilkkimistä harrastavan 18–64-vuotiaan tulee maksaa kalastonhoitomaksu valtiolle. Vuonna 2017 kalastonhoitomaksun suuruus oli kalenterivuodelta 39 euroa. Kalastonhoitomaksun kerää Metsähallitus , ja siitä saadut varat käytetään kalavesien sekä kalastusjärjestelyiden hoitoon sekä tiedottamiseen.
Suomessa > Ammattikalastus

Vuonna 2015 ammattikalastusta harjoitti Suomessa merialueella päätoimisesti 487 kalastajaa ja osa-aikaisesti 1596. Sisävesillä ammattikalastajia oli vuonna 2012 noin 200. Kalastajien määrä on vähentynyt 70 prosenttia vuodesta 1980, mutta yksittäisen kalastajan saalis on kasvanut oleellisesti.
Kalastusmuotoja on useita, kuten troolaus, verkkokalastus ja siimakalastus. Ammattikalastajat voidaan jakaa kolmeen eri ryhmään. Rannikkokalastajat, sisävesikalastajat ja avomerikalastajat.lähde? Merialueilla suomalaisilla ammattikalastajilla on käytössä 3900 kalastusalusta, niistä vain 54 kappaletta on yli 21 metriä pitkiä. Viime aikoina EU on rahoittanut alusten romuttamista. Lohen ammattimainen kalastus ajoverkoilla päättyi vuonna 2007, Euroopan unionin päätöksestä suojella pyöriäistä.
Suomen ammattikalastuksen vuosittainen kokonaissaalis on 120 miljoonaa kiloa ja saaliin arvo on 33 miljoonaa euroa. Pääosa saaliista pyydetään mereltä, jossa tärkein saaliskala on silakka, jota pyydetään 80–90 miljoonaa kiloa vuodessa. Varsinaisista merikaloista pyydetään ammattimaisesti Suomessa siis troolaamalla silakkaa, verkoilla tai siimalla lohta, turskaa ja kampelaa. Sisäsaaristossa ja meren lahdissa yleisiä saaliskaloja ovat hauki ja ahven.
Muut tärkeät saaliskalat ovat siika, lohi, kuha, turska, kilohaili ja ahven. Sisävesiltä saalista saatiin vuonna 2006 4,5 miljoonaa kiloa kalaa, joka tuotti noin 6,3 miljoonaa euroa. Sisävesien selvästi tärkein saaliskala on muikku, jota oli yli puolet vuoden 2006 saaliista ja kaksi kolmasosaa tuotosta. Toiseksi tärkein on siika ja kuha, hauki sekä ahven ovat paikallisesti merkittäviä. Muita taloudellisesti tärkeitä kaloja ovat lahna, made, säynävä, kuore, särki, nieriä ja järvilohi. Varsinainen jokikalastus on pääasiallisesti merestä nousevan merilohen, taimenen, siian ja nahkiaisen kalastusta. Suomen kalastustuotteisiin voidaan laskea myös rapu.
Sisävesikalastus Suomessa on melkein yksinomaan kotitarvekalastusta, ammattina sitä harjoitetaan vain paikoitellen suurimmissa järvissä. Ammattikalastajien osuus saaliista oli vain noin 15 prosenttia.
Kalastusmatkailu voidaan käsittää osaksi kalastuselinkeinoa. Erityisesti kalastusopastoiminta on tärkeä ja kasvava elinkeino. Kun kalastusmatkailussa huomioidaan myös vuokramökit, joiden  asiakaskuntana ovat urheilu- ja vapaa-ajankalastajat, on kalastusmatkailu perinteistä ammattikalastusta merkittävämpi tapa hyödyntää luontoa ja kalakantoja. Kalastusmatkailu on merkittävä tulonlähde myös niiden paikkakuntien muulle elinkeinotoiminnalle, joissa on urheilu- ja vapaa-ajan kalastuskohteita. Hyötyjinä ovat mm. elintarvikeliikkeet, huoltoasemat ja muut matkailukohteet sekä käsityöyritykset.
Kirjallisuutta

Aaltonen, Turkka & Arkko, Martti: Vanhat hyvät erätaidot.  Helsinki:  Ajatus, 1997.  ISBN 951-9440-56-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kalatalouden keskusliitto
Vesialueomistajat VEALO
Kalastuksen-perusteet
Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestö
Suomen ammattikalastajaliitto
Kalatalouden perustutkinto (Opintoluotsi)
Kalastajan ammatinkuvaus (Ammattinetti)
Kalastus Suomessa (www.kalapaikka.net) -mm. kalastuskohteet, kalastusluvat ja kalastusuutiset
Kaikkea kalastuksesta! (Kalassa.net)
Kalastusportaali Kalasaalis.Com (Arkistoitu – Internet Archive)
Meri- eli pauhakalastus Pyhäjoella (Arkistoitu – Internet Archive)
Kalastuslaki, Finlex 2012
Kalastusasetus, Finlex 2012
Kalastuskeskustelut
Ohjauksesta vuorovaikutukseen: kalastuksen hallinnan haasteet
Findikaattori – ammattikalastuksen saaliit (aikasarja vuodesta 1980 alkaen)
Jääkalastusta Miljoonapilkki-tapahtumassa 26. helmikuuta 2005.
Kalastustroolari Skotlannin rannikolla.
Kaksi poikaa kalastaa ongella laiturilta.
Vaasan keskusta

| Keskusta> Centrum |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Keskusta korostettuna.
Kaupunki:  Vaasa
Suurpiiri:  Keskustan suuralue
Kaupunginosa nro:  1–4, 6–8
Väkiluku:  9 619 (1.1.2015)
Postinumero(t):  65100
Lähialueet:  Hietalahti, Vöyrinkaupunki
Vaasan kaupunkikuvassa yhdistyvät Setterbergin vanha empiretyylinen kaava ja 1960-luvulla Kråkströmin saneerattu kaava moderneine rakennuksineen.
Vaasan keskusta-alueen puistikot.
Vaasan keskusta (ruots. Centrum) sijaitsee Vaasan torin ympäristössä, jonne suuri osa keskustan palveluista on keskittynyt. Tavallisimmin Vaasan keskustaksi luetaan alue, joka rajoittuu koillisessa ja idässä rautatiehen, kaakossa ja etelässä Hietalahdenkatuun sekä lännestä koilliseen merenrannassa kulkevaan kaupunginselkään.
Keskusta-alue > Setterbergin asemakaava

Vaasan keskustan kaupunkirakenne pohjautuu Setterbergin vuonna 1855 laatimaan asemakaavaan. Vaasan palon jälkeen vuonna 1852 tehtiin päätös siirtää kaupunki nykyiselle paikalleen ensisijaisesti sen otollisten satamaolosuhteiden takia. Asutusta on nykyisen Tammikartanon alueella, Klemetsön saarella, ollut kuitenkin 1500-luvulta asti. Vanhimmat nykyiset rakennukset ovat peräisin 1770-luvulta.
Setterbergin kaavassa pääelementtejä olivat selkeä ruutukaava, leveät puistikot, kortteleiden läpi kulkevat palokadut, vapaamuotoinen rantapuistovyöhyke sekä puistoympäristössä sijaitsevat julkiset rakennukset, jotka ovat yhä näkyvissä Vaasan kaupunkirakenteessa. Kaavan ratkaisut perustuivat niin paloturvallisuuden edistämiseen kuin Vaasan hallinnollisen aseman korostamiseen. Kaavaratkaisut ovat kulttuurihistoriallisen merkityksen perusteella luokiteltu valtakunnallisesti merkittäviksi rakennetuiksi kulttuuriympäristöiksi.
Keskusta-alue > Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt

Vaasan keskustan alueella valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä ovat Vaasan vanha hautausmaa, Vaasan rautatieasema sekä Vaasan tarkka-ampujakasarmit. Vanha hautausmaa on osa kaupunkipalon jälkeen siirretyn Vaasan rakentamista sekä varhainen kirkosta ja asutuksesta erilleen sijoitettu hautausmaa. Tarkka-ampujakasarmit liittyvät kaupungin ja maan sotahistoriaan, kun Vaasaan jäi Suomen sodan jälkeen laaja venäläinen jääkärirykmentti. Setterberg kaavoitti venäläiselle kasarmialueelle paikan ortodoksisen kirkon eteläpuolelle. Tarkka-ampujakasarmin alue on yksi parhaiten säilyneitä 1880-luvun tyyppipiirustuksin toteutetuista puukasarmialueista.
Rautatieasema valmistui vuonna 1883, kun Vaasaan avattiin raideyhteys. Raideyhteyden myötä Vaasasta kehittyi entistä tärkeämpi teollisuuskaupunki. Teollisuuskaupungin vaiheista kertovat Onkilahden konepaja, Villatavaratehdas sekä Vaasan höyrymylly elevaattoritorneineen ja jyväsiiloineen. Etelä-Klemettilän alueella on säilynyt tältä ajalta useita pienimittakaavaisia teollisuusrakennuksia.
Keskusta-alue > 1960-luvun kaupunkikuvallinen muutos

Kaupunkikuvallisesti Vaasa muuttui 1960- ja 1970-luvuilla, kun keskustaa saneerattiin arkkitehti Erik Kråkströmin modernistisen kaavan mukaan. Huomattava osa kaupungin historiallisesta rakennuskannasta purettiin tuolloin ja tilalle nousi monotonisia kerrostalolamelleja, joiden myötä keskustan korkeusmittakaava kasvoi merkittävästi. Uudet rakennukset sijoitettiin tonttien keskiosaan, kun Setterbergin empiretyylisessä rakenteessa matalat ja keskikorkeat rakennukset sijaitsivat kadun varressa.