Joseon
Historia > Korea 1800-luvun alkupuolella

1800-luvun alku oli taloudellisen alamäen aikaa. Ahdingon yksi osatekijä olivat luonnononnettomuudet. Maassa vallitsi suuri kuivuus vuosina 1812–1813, vuosien 1810 ja 1832 välillä koettiin lukuisia tulvia ja väestöä riivasivat koleraepidemiat. Vuonna 1837 Korean asukasluku oli noin 6,75 miljoonaa eli vuodesta 1807 se oli laskenut 800 000:lla. Talonpoikia riistettiin ja tiloja autioitui samalla, kun maaseudulla kapinoitiin ja ryösteltiin. Toinen merkittävä tekijä maan kehityksessä olivat holhoojahallitukset. Kuninkaat nousivat usein valtaistuimelleen lapsina, jolloin maata hallitsi käytännössä kuningataräidit, kuningatarvaimot ja yksi kerrallaan näiden yangban-luokan suvut Kim, Cho ja 1700-luvun lopulla kuningas Yeongjo oli surmauttanut oman kruununperijänsä hovijuonittelun takia ja tätä kannattaneet eteläpuolueen jäsenet karkotettiin. Hänen kuolemansa jälkeen valtaan noussut kuolleen kruununprinssin poika Jeongjo kosti isänsä vastustajille ja kärsijänä oli etenkin konservatiivinen kungfutselainen noron-puolue. Jeongjon kuollessa holhoojahallituksen johtoon nousi Yeongjon leski ja nyt koston kierteessä kärsi taas eteläpuolue. Valta vaihteli eri holhoojahallitusta hallitsevien sukujen kesken, kunnes vuonna 1864 valtaistuimelle nousi nuori kuningas Gojong.
Gojongin valtakauden alkupuoliskolla todellista valtaa käytti hänen isänsä Yi Ha-eung, joka tunnetaan ehkä paremmin arvonimeltään Daewongun. Daewongun toteutti kungfutselaisuuden kuninkuuden vahvistamiseen tähdänneitä muutoksia. Hän muun muassa keskitti valtaa keskushallinnolla ja nykyaikaisti armeijaa. Daewongunin tavoitteiden varjossa oli kuitenkin edelleen taloudellisista vaikeuksista kumpuava tyytymättömyys etenkin yangban-luokan ja oppineiston piireissä. Taloudellisia vaikeuksia tuottivat myös hallitsijan hankkeet, kuten Gyeongbok-palatsin uudet valtavat rakennustyöt. Toisaalta tavallinen kansa koki Daewongunin vastavoimana yangbanien. Daewongunin oli joka tapauksessa erottava, kun uuteen Min-kuningatarsukuun kuulunut Gojongin vaimo Myeongseong yhtyi vaatimuksiin tämän syrjäyttämiseksi.
1800-luku oli uusien uskomusten, ideologioiden ja ulkoisten uhkien aikaa. Kristinuskon vaikutteet olivat levinneet jo 1600-luvun lopussa, mutta sen saapumisvuotena pidetään usein virheellisesti vuotta 1784, jolloin katolilaisuuteen kastettu oppinut Yi Seung-hun palasi Koreaan Kiinasta. Yi teloitettiin vuonna 1791, mutta kristinusko levisi kuitenkin edelleen. Kristityt joutuivat Koreassa vainojen kohteiksi etenkin vanhoillisten sukujen holhoojahallitusten kausina. Daewongunin toteuttamissa kristittyjen vainoissa vuonna 1866 kuoli joidenkin arvioiden mukaan jopa yli 10 000 kristittyä. Cheondogyo oli puolestaan kristinuskosta vaikutteita ottanut korealainen liike, jonka perusti Choe Je-u vuonna 1860. Cheondogyo eli tuolloinen tonghak kiellettiin, mutta senkään leviämistä ei voitu estää.
Uuden ulkoisen uhan muodostivat länsivallat, jotka olivat alkaneet levittää vaikutusvaltaansa Kiinassa oopiumisotien myötä. Korean rannikolle oli 1830-luvulla alkanut saapua länsimaista tiedustelulaivoja, joiden kanssa käytiin myös joitakin yhteenottoja. Venäjän keisarikunta oli puolestaan levittänyt alueitaan Amurjoelle. Maa yritti avata yhteyksiä myös Koreaan, mutta yritykset torjuttiin. Ranska teki rankaisuretkikunnan Koreaan vuonna 1866 ranskalaisten pappien surmaamisen jälkeen ja samana vuonna tuhottiin Taedongjoella purjehtinut yhdysvaltalainen laiva General Sherman. Amerikkalaiset tekivät oman rankaisuretkikuntansa vuonna 1871. Amerikkalaiset tulittivat korealaisia linnoituksia ja myös valtasivat niistä muutaman, mutta he vetäytyivät ilman sen suurempia tuloksia.