stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jyväskylän Kiri
Junioritoiminta

Kirin junioritoiminta eriytettiin vuonna 1997 omaksi seurakseen Jyväskylän Kiri-Juniorit ry. Vuonna 2018 se vaihtoi nimekseen Kiri & Kirittäret Juniorit ja on siitä lähtien vastannut myös Kirittärien junioritoiminnasta C-ikäluokkaan asti. Kaudella 2024 poikien superpesis joukkue pelaa Jyväskylän Kirin alaisuudessa
| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
A-pojat: 
| A-pojat |  Kultaa | 1958, 1960, 1971 | 3 |  |
| A-pojat |  Hopeaa | 1953, 1969, 1980 | 3 |  |
| A-pojat |  Pronssia | 1946, 1962, 1973, 1986, 1991 | 6 |  |
B-pojat: 
| B-pojat |  Kultaa | 1984 | 1 |  |
| B-pojat |  Hopeaa | 1985, 1990 | 2 |  |
| B-pojat |  Pronssia | 1991 | 1 |  |
B-tytöt: 
| B-tytöt |  Kultaa | 1988, 1989 | 2 |  |
| B-tytöt |  Hopeaa | 1987, 1990 | 2 |  |
C-pojat: 
| C-pojat |  Kultaa | 1983, 1985, 1989 | 3 |  |
| C-pojat |  Hopeaa | 1982, 1988, 2012 | 3 |  |
| C-pojat |  Pronssia | 1971, 1984, 1990 | 3 |  |
C-tytöt: 
| C-tytöt |  Kultaa | 1986, 1987, 1988 | 3 |  |
D-pojat: 
| D-pojat |  Kultaa | 1981, 1986, 1987 | 3 |  |
| D-pojat |  Hopeaa | 1977, 1978, 1989, 2016 | 4 |  |
| D-pojat |  Pronssia | 1975, 1988, 2018 | 3 |  |
D-tytöt: 
| D-tytöt |  Kultaa | 1985 | 1 |  |
| D-tytöt |  Pronssia | 1979, 1981, 1984, 1987 | 4 |  |
E-pojat: 
| E-pojat |  Kultaa | 1986 | 1 |  |
| E-pojat |  Hopeaa | 1983, 1988, 2014 | 3 |  |
| E-pojat |  Pronssia | 1984, 1985, 1987, 2024 | 4 |  |
E-tytöt: 
| E-tytöt |  Hopeaa | 1977, 1987 | 2 |  |
| E-tytöt |  Pronssia | 1976, 1984 | 2 |  |
F-pojat: 
| F-pojat |  Kultaa | 1984 | 1 |  |
| F-pojat |  Hopeaa | 1985 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 61 |  |
Tilastot ja luettelot > Saavutukset

| --- | --- |
SM-kultaa: (7) 1953, 1956, 1957, 1958,   1964, 1982, 1984
SM-hopeaa: (8) 1949, 1952, 1954, 1977,  1978, 1979, 1981, 1985
SM-pronssia: (6) 1950, 1951, 1976, 1983,    1986, 1999
Suomen Cup
Hopeaa: (1) 1969
| --- | --- |
SM-kultaa: (4) 1957, 1989, 1996, 1997 
SM-hopeaa: (1) 1959
SM-pronssia: (8) 1937, 1950, 1956, 1959  1966, 1980, 1995, 1998
Tilastot ja luettelot > Maratontaulukko

Jyväskylän Kirin pisteet Superpesiksen/SM-sarjan Maratontaulukossa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sijoitus | Kaudet | Ottelut | 3P | 2P | TP | 1P | OP | Juoksut | Pisteet |
| 3. | 63 | 1300 | 113 | 539 | 56 | 75 | 517 | 9158 - 8120 | 1548 |
Tilastot ja luettelot > Pelinjohtajat

| --- | --- |
 Eino Kaakkolahti (1969)  Viljo Paukku (1972)  Reijo Salo (1974)  Martti Kylmälahti (1975)  Reijo Salo (1976)  Erkki Rautiainen (1977–1979)  Raimo Pasanen (1980)  Reijo Salo (1981–1983)  Erkki Korhonen (1984)  Kalevi Luoma (1985–1988)  Jari Koski (1989)  Pekka Arffman (1990)  Jari Koski (1991–1993)  Tapio Rauhamäki (1993)  Petri Kaijansinkko (1994–1995)  Pasi Niemelä (1996) :  Kalevi Luoma (1997)  Jouni Mutikainen (1997)  Petri Kaijansinkko (1998–1999)  Paavo Hämäläinen (2000)  Mika Peltonen (2000–2001)  Kimmo Hannula (2002)  Jari Koski (2003–2004)  Jussi Viljanen (2005–2007)  Jyrki Falin (2008–2009)  Jukka Karttunen (2010–2011)  Juhani Lehtimäki (2012–2014)  Timo Rautiainen (2014)  Paavo Hämäläinen (2015)  Juhani Lehtimäki (2016)  Petri Kaijansinkko (2016)  Paavo Hämäläinen (2017)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Palkitut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Etenijäkuningas: Raimo Hirvi (1976, 1978, 1979)  Kari Kuusiniemi (1986)  Timo Rautiainen (1996)  |  Lyöjäkuningas: Eino Kaakkolahti (1952)  Pertti Jaakkola (1957)  Ismo Jaatinen (1979)  |  Kärkilyöntikuningas: Kalevi Luoma (1977, 1978, 1979, 1981, 1984)  Jyrki Falin (1986)  Kari Kuusiniemi (1988)  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Etenijäkuningatar: Helena Iivanainen (1980)  Riikka Nieminen (1989)  Kirsi Hänninen (1995, 1996)  Hanna Airaksinen (1997, 1998)  |  Lyöjäkuningatar: Inka-Leena Lylymäki (1977)  Inkeri Aitta-aho (1980)  Riitta Jalonen (1992)  Armi Ahola (1994, 1996, 1997, 1998)  Riikka Nieminen (1995)  |  Kärkilyöntikuningatar: Riikka Nieminen (1995)  Hanna Airaksinen (1996, 1998)  Taru Ylä-Autio (1997)  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vuoden jokeri: Riitta Jalonen (1992)  Armi Ahola (1997, 1998)  Hannu Kiukkonen (2015)  |  Vuoden lukkari: Eino Kaakkolahti (1951, 1952, 1953, 1954)  Reijo Salo (1965)  Helena Iivanainen (1975, 1976)  Risto Tuominen (1982, 1986)  |  Vuoden pesäpalloilija: Pertti Jaakkola (1957)  Antti Elomaa (1958)  Kalevi Luoma (1977, 1984)  Ismo Jaatinen (1979)  Inkeri Aitta-aho (1980)  Mikko Vitikainen (1981)  Raimo Hirvi (1982)  Kari Kuusiniemi (1989)  Riikka Nieminen (1989)  Hanna Airaksinen (1996, 1997)  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kultainen maila: Riikka Nieminen (1995)  Hanna Airaksinen (1996, 1997, 1998)  |  Kultainen räpylä: Hanna Airaksinen (1997)  |  Vuoden pelinjohtaja: Petri Kaijansinkko (1989)  Jussi Viljanen (1996)  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Itä–Länsi-valinnat

| --- | --- |
 Niilo Räisänen (1933, 1934, 1935, 1939)  Niilo Toppila (1938, 1939, 1940)  Oiva Hyttinen (1940)  Olli Fredrikson (1946, 1949, 1950)  Hans Porras (1946)  Yrjö Reiko (1947, 1948)  Keijo Talvisto (1948, 1949)  Eino Kaakkolahti (1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1956, 1957, 1958)  Veijo-Lassi Holopainen (1949)  Jaakko Lovén (1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954)  Reino Salonen (1951, 1952, 1953)  Pertti Jaakkola (1953, 1955, 1956, 1957, 1958)  Pentti Paavola (1954, 1956, 1957, 1958)  Matti Pollari (1954)  Olli Talvisto (1955)  Esa Hauta-aho (1956, 1957)  Antti Elomaa (1957, 1958, 1960)  Risto Parviainen (1957, 1959, 1960)  Eero Pietarila (1957)  Paavo Pollari (1958)  Erkki Rautiainen (1962)  Alpo Viinikainen (1962, 1966)  Timo Hakanen (1963, 1964)  Erkki Korhonen (1962)  Reijo Salo (1965, 1967, 1968)  Martti Kylmälahti (1969)  Unto Poikolainen (1972, 1973, 1974, 1976, 1977)  Raimo Hirvi (1973, 1974, 1975, 1976, 1978, 1980, 1982, 1983)  Jorma Hirvi (1974, 1984) :  Jari Koski (1975)  Kalevi Luoma (1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1984)  Ossi Rajala (1976, 1977, 1978, 1979)  Sakari Kolehmainen (1977)  Mikko Vitikainen (1978, 1979, 1980, 1981, 1982)  Antero Östman (1978, 1980)  Ismo Jaatinen (1979)  Jyrki Falin (1982, 1983, 1985, 1986)  Risto Tuominen (1982, 1983, 1984, 1985, 1986)  Jouni Mutikainen (1983, 1990)  Kari Kuusiniemi (1985, 1986, 1987, 1988, 1989)  Pekka Huhtala (1988)  Juha Nieminen (1993, 1994)  Vesa Kaukiainen (1994)  Markus Linna (1995)  Pasi Pohjola (1995, 1996)  Kari Kallio (1996)  Riku Lehto (1996)  Kari Myllyniemi (1996)  Timo Rautiainen (1996, 1998)  Toni Juurakko (1999)  Pekka Rajala (1999)  Marko Kähkönen (2001)  Tuomas Tallbacka (2007)  Hannu Kiukkonen (2010, 2012, 2015)  Mikko Rantalahti (2010)  Juho Määttälä (2011)'  Kimmo Carlson (2012, 2015, 2016)  Miikka Matikka (2015)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Naisten Itä–Länsi-valinnat

| --- | --- |
 Marjatta Arkela (1961, 1962, 1963, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973)  Raija Geijer (1961, 1962, 1966, 1967, 1968)  Tuulikki Stranden (1961, 1963, 1964, 1965, 1966)  Raili Vehkala (1961)  Ritva Vehkala (1962, 1964, 1965, 1966, 1967, 1969)  Outi Lappinen (1963, 1964, 1965)  Kaarina Salonen (1963, 1964, 1965, 1966)  Kirsti Salonen (1963, 1965)  Auli Suonperä (1964, 1968, 1969, 1970)  Irmeli Koskinen (1966)  Riitta Salminen (1966, 1967)  Pirjo Ruosteinen (1967)  Leena Lylymäki (1971, 1972, 1976, 1977)  Helena Iivanainen (1971, 1972, 1973, 1975, 1976, 1977, 1980, 1981)  Hannele Virolainen (1971)  Leena Sandström (1972)  Inkeri Aitta-Aho (1977, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985)  Tiina Laukka (1979, 1980, 1981, 1982)  Tiina Tammiruusu (1983, 1986, 1991, 1992, 1994, 1995) :  Merja Meriläinen (1984, 1987)  Ulla-Maija Saikkonen (1984)  Outi Peippo (1985)  Päivi Suikkanen (1985, 1986)  Riitta Jalonen (1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993)  Sanna Hänninen (1988, 1989)  Riikka Nieminen (1989, 1990)  Hanna Airaksinen (1990, 1991, 1995, 1996, 1997, 1998)  Armi Ahola (1990, 1994, 1996, 1997, 1998)  Riikka Punnonen (1992)  Jaana Tahvanainen (1993, 1995, 1996, 1997)  Erja Enqvist (1994, 1995)  Päivi Pulkkinen (1994)  Kirsi Hänninen (1995, 1996)  Kirsi Lakaniemi (1995, 1996)  Pirjo-Riitta Paju (1996, 1997)  Tea Jormakka (1997)  Marja Miesperä (1997)  Hannele Seppänen (1997)  Taru Ylä-Autio (1997, 1998)
Michael Steger

Michael Steger
Michael Mateus Steger (s. 27. toukokuuta 1980) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä.
Elämä

Steger on keskiluokkaisen nelilapsisen perheen kolmas lapsi. Perheen äiti on kirjanpitäjä. Stegerissä on eteläaasialaista, itävaltalaista ja norjalaista verta. Steger harrasti kamppailulajeja koko lapsuusikänsä, ja sai 18-vuotiaana ensimmäisen mustan vyönsä taekwondossa.
Ura

Steger esiintyi uransa alussa muutamissa mainoksissa ja vieraili vuonna 1994 VR Troopers -sarjassa. Vuonna 2005 hänellä oli rooli elokuvassa 3 Girls and the Golden Cocoon ja hän näytteli Sniperiä sarjassa NCIS Rikostutkijat. Hän sai vuonna 2007 pysyvän roolin televisiosarjassa The Winner.
Steger oli vuonna 2007 mukana muutamissa Disney Channelin tuotannoissa. Hän vieraili ohjelmissa Hannah Montana, Cory in the House ja sai myös roolin Disney Channelin elokuvasta The Cheetah Girls: One World, joka julkistettiin 22. elokuuta 2008. Hän on ollut myös vierailevana tähtenä Criminal Minds -sarjassa. Hannah Montanassa Steger oli jaksossa "Everybody Was Best Friend-Fighting", ja Cory in the Housessa jaksossa "Macho Libre".
Steger on esittänyt Navid Shirazia sarjassa 90210.
Amerikan go-liitto

Amerikan go-liitto (AGA) on yhdysvaltalainen keskusjärjestö, joka pyrkii toiminnallaan edistämään gon asemaa Yhdysvalloissa. AGA:n perusti shakkimestari Edward Lasker ystäviensä kanssa New Yorkissa vuonna 1937. Amerikan go-liitto on yksi vanhimmista länsimaisista go-liitoista. AGA julkaisee kahdesti viikossa internetissä The American Go E-Journal -lehteä ja vuosikirjan joka vuosi. AGA ylläpitää kansallista gon pelaajien luokittelujärjestelmää, järjestää vuosittaisia tapahtumia (esimerkiksi Yhdysvaltain go-kongressin) ja valitsee Pohjois-Amerikan edustajat kansainvälisiin turnauksiin. Amerikan go-liitto on kehittänyt oman gon sääntöjen muunnelmansa, jossa pyritään sovittamaan yhteen japanilaisten ja kiinalaisten sääntöjen eroavaisuuksia.
Aiheesta muualla

American Go Association – Amerikan go-liiton viralliset sivut. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 2  3
Confederation of African Football

| Confédération africaine de football |
| --- | --- |
Perustettu:  1957
Tyyppi:  jalkapallon maanosaliitto
Päämaja:  6th of October City, Egypti
Toiminta-alue:  Afrikka
Jäsenet:  54 kansallista liittoa
Viralliset kielet:  englanti, ranska, arabia, portugali, espanja
Puheenjohtaja:   Patrice Motsepe
Kattojärjestö:  FIFA
Aiheesta muualla
cafonline.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Confédération africaine de football (lyhennettynä CAF) on Afrikan jalkapalloliitto. Liitto perustettiin vuonna 1957, jolloin Abdel Aziz Abdallah Salem valittiin sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi ja Youssef Mohamed sen ensimmäiseksi pääsihteeriksi.
CAF järjestää kahden vuoden välein Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut, ja niin ikään kahden vuoden välein naisten Afrikan-mestaruuskilpailut.
Aiheesta muualla

Cafonline.com
| n k Pääsarjatason jalkapallosarjat Afrikassa (CAF) |
| --- | --- |
 Algeria  Angola  Benin  Botswana  Burkina Faso  Burundi  Djibouti  Egypti  Eritrea  Etelä-Afrikka  Etelä-Sudan  Etiopia  Gabon  Gambia  Guinea  Guinea-Bissau  Kamerun  Kap Verde  Kenia  Keski-Afrikan tasavalta  Komorit  Kongo (DR)  Kongo  Lesotho  Liberia  Libya  Madagaskar  Malawi  Mali  Marokko  Mauritania  Mauritius  Mosambik  Namibia  Niger  Nigeria  Norsunluurannikko  Päiväntasaajan Guinea  Ruanda  Sambia  São Tomé ja Principe  Senegal  Seychellit  Sierra Leone  Somalia  Sudan  Swazimaa  Tansania  Togo  Tšad  Tunisia  Uganda  Zimbabwe 
CAF:n maajoukkueet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Algeria |  Angola |  Benin |  Botswana |  Burkina Faso |  Burundi |  Djibouti |  Egypti |
|  Eritrea |  Etelä-Afrikka |  Etelä-Sudan |  Etiopia |  Gabon |  Gambia |  Ghana |  Guinea |
|  Guinea-Bissau |  Kamerun |  Kap Verde |  Kenia |  Keski-Afrikan tasavalta |  Komorit |  Kongon demokraattinen tasavalta |  Kongon tasavalta |
|  Lesotho |  Liberia |  Libya |  Madagaskar |  Malawi |  Mali |  Marokko |  Mauritania |
|  Mauritius |  Mosambik |  Namibia |  Niger |  Nigeria |  Norsunluurannikko |  Päiväntasaajan Guinea |  Ruanda |
|  Sambia |  São Tomé ja Príncipe |  Senegal |  Seychellit |  Sierra Leone |  Somalia |  Sudan |  Swazimaa |
|  Tansania |  Togo |  Tšad |  Tunisia |  Uganda |  Zimbabwe |  |  |
CAF:n naisten maajoukkueet
Algeria
Angola
Benin
Botswana
Burkina Faso
Burundi
Egypti
Eritrea
Etelä-Afrikka
Etelä-Sudan
Etiopia
Gabon
Gambia
Ghana
Guinea
Guinea-Bissau
Kamerun
Kap Verde
Kenia
Komorit
Kongo
Kongon DT
Lesotho
Liberia
Madagaskar
Malawi
Mali
Marokko
Mauritius
Mosambik
Namibia
Niger
Nigeria
Norsunluurannikko
Päiväntasaajan Guinea
Ruanda
Sambia
Senegal
Seychellit
Sierra Leone
Swazimaa
Tansania
Togo
Tunisia
Uganda
Zimbabwe
| n k Kansainvälinen jalkapallo |
| --- | --- | --- |
FIFA: Maailmanmestaruuskilpailut (Alle: 20 • 17)  • Maanosaliittojen cup • Olympialaiset • Naisten maailmanmestaruuskilpailut • (Alle: 20 • 17) • Seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailut
| Aasia | AFC – Asian Cup |  |
| Afrikka | CAF – Africa Cup of Nations |  |
| Etelä-Amerikka | CONMEBOL – Copa América |  |
| Eurooppa |  UEFA – Euroopan-mestaruuskilpailut  Naisten Euroopan-mestaruuskilpailut  Nations League  |  |
| Pohjois-Amerikka, Keski-Amerikka ja Karibia | CONCACAF – Gold Cup |  |
| Oseania | OFC – Nations Cup |  |
Venäjän hyökkäys Ukrainaan – helmi–toukokuu 2022

Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022– -hyökkäyksen tapahtumat ajalta vuoden 2022 helmi–toukokuu. Viikkonumerointi kertoo monesko viikko sodan alusta on kyseessä.
Huhtikuu 2022 > 7. viikko (4.–10.4.)

Ukrainan viranomaiset kertoivat löytäneensä satoja ruumiita Kiovan ympärillä olevilta alueilta, joilta venäläiset olivat perääntyneet. Ukrainan mukaan satoja ihmisiä oli löytynyt joukkohaudoista Butšan kaupungista, mikä saattoi viitata Venäjän sotarikoksiin. Venäjä ja Ukraina vaativat molemmat Butšan tapahtumia käytävän läpi Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvostossa. Venäjä kielsi jyrkästi syytteet sen joukkojen syyllistymisestä siviilien murhiin ja lupasi esittää kokouksessa todisteet päinvastaisesta. YK:n yleiskokous erotti Venäjän toistaiseksi ihmisoikeus­neuvostosta. Dmytrivkan alueen kuvernööri Taras Didych kertoi televisiossa joukkohaudan löytämisestä. Didychin kertoi myös, että uhrien tarkkaa määrää ei vielä tiedetä. Saman viikon aikana Ukrainan viranomaiset kertoivat, että Kiovan länsipuolelta oli löytynyt uusi joukkohauta. Samalla Ukrainan asevoimien joukkoja epäiltiin venäläisten sotilaiden teloittamisesta.
Venäjä jatkoi Harkovan pommittamista Itä-Ukrainassa ja muun muassa Lvivin tykistötulitusta, mutta sen joukkojen kerrottiin vetäytyneen Pohjois-Ukrainasta muun muassa Kiovan alueelta ja Tšernihivin kaupungin alueelta. Yhdistyneen kuningaskunnan puolustusministeriö kertoi tiedustelupäivityksessään Twitterissä taistelujen Mariupolin hallinnasta jatkuvan ja humanitaarisen tilanteen kaupungissa heikkenevän edelleen. Ukrainan viranomaiset kertoivat yrittävänsä evakuoida kaupungin loukkuun jääneitä siviilejä 11 humanitaarisen käytävän kautta.
UNHCR:n julkistamien tietojen mukaan 6. huhtikuuta mennessä Ukrainasta oli poistunut 4,32 miljoonaa ihmistä. Näistä 2,51 miljoonaa Puolaan, 730 000 Romaniaan ja Moldovaan, 400 000 Unkariin, 350 000 Venäjälle, 300 000 Slovakiaan ja 18 000 Valko-Venäjälle.
Ukrainassa Obuh’ovytšin kylän asukkaat kertoivat, että Venäjän asevoimien joukot olivat käyttäneet heitä ja heidän kotejaan kilpinä, jotta Ukrainan asevoimien joukot eivät voisi tehdä vastahyökkäyksiä.
8. huhtikuuta kaksi venäläisvalmisteista Totška-ohjusta osui Pohjois-Donetskissa siviilejä täynnä olevalle Kramatorskin rautatieasemalle, tappaen ukrainalaistietojen mukaan 59 ja haavoittaen 110:tä ihmistä. Kyseessä olivat ilmeisesti lukuisia tytärammuksia sisältävät kasettiaseet, eli niin sanotut rypälepommit. Venäjä koetti vierittää syyn tapahtuneesta Ukrainan niskoille, mutta moni seikka viittasi heti venäläiseen osapuoleen ja erityisesti venäläismielisiin separatisteihin. Tarkoituksellisesta osumisesta nimenomaan suureen siviilijoukkoon jäi epävarmuus ja Amnesty internationalin asiantuntijan mukaan käytettyjen aseiden osumatarkkuus oli paljon huonompi, mitä niille oli mainostettu. Myös tässä tapauksessa Ukrainan katsottiin syyttävän venäläisiä myös kasettiaseiden käytöstä sodassa sinänsä, vaikkeivat Ukraina ja Venäjä kuuluneet niiden kieltävän sopimuksen ratifioineisiin valtioihin. Ukrainan asevoimat kertoivat ottaneensa koko Sumyn alueen takaisin hallintaansa.
Dnipropetrovskin alueen kuvernööri Valentyn Reznitšenko kertoi, että Dnipron kansainvälinen lentoasema tuhoutui täysin sen jälkeen, kun Venäjä pommitti sitä uudelleen taukoamatta.
Huhtikuu 2022 > 10. viikko (25.4.–1.5.)

Venäläiset jatkoivat 25. huhtikuuta yrityksiään valloittaa Azovstalin tehdas ilmavoimien, panssarien, jalkaväen ja tykistön voimin. Venäjän puolustusministeriö kertoi iskeneensä Ukrainan sotilaslaitoksiin ja Krementšukin öljynjalostamoon Dneprin varrella. Se väitti myös tuhonneensa kuusi rautatieasemaa lähellä Krasnea, Zdolbunovia, Žmerynkaa, Berdytšivia, Kovelia ja Korostenia. Näiden se sanoi välittävän lännestä saapuvia sotatarvikkeita ja aseita.
Radio Svobodan ja Mariupolin kaupungin mukaan kolmannet merkittävät joukkohaudat oli paikannettu. Maaliskuun 24. ja huhtikuun 24. päivän välisissä satelliittikuvissa olisi näkynyt joukkohautoja Mariupolin luoteispuolella sijaitsevan Staryi Krymin kaupunkityyppisen taajaman eteläpuolella.
Saksan puolustusministeri Christine Lambrecht kertoi Saksan suostuvan toimittamaan raskaita aseita Ukrainaan, muun muassa käytöstä poistettuja Gepard-ilmatorjuntapanssarivaunuja. Maa harkitsi myös panssarihaupitsien lähettämistä Ukrainaan ja keskustelevansa asiasta Alankomaitten kanssa.
27. huhtikuuta Gazprom katkaisi Venäjän 23. maaliskuuta esittämän uhkauksen mukaisesti kaasuntoimituksen Puolalta ja Bulgarialta, näiden kieltäydyttyä maksamasta kaasusta ruplilla. Unkari ja Slovakia olivat neuvotelleet Moskovan kanssa toimituksien jatkumisen euromaksuilla. Moldovasta epävirallisesti irrottautuneen Venäjä-mielinen Transnistrian viranomaiset väittivät, että yhtä kylää kohti oli ammuttu Ukrainan puolelta. Ukrainan presidentin neuvonantaja Myh’ailo Podoljak ilmoitti 28. huhtikuuta, että Ukrainalla oli kaikki oikeus puolustaa itseään iskemällä venäläisiin sotilaskohteisiin, kuten sen ase- ja ammusvarastoihin. Mariupolin kaupunginvaltuusto kertoi Telegramissa venäläisten joukkojen varastaneen Mariupolin museoista yli 2 000 esinettä. Museoista oli viety muun muassa 1800- ja 1900-luvuilla vaikuttaneiden venäläisten taidemaalarien Arhip Kuindžin ja Ivan Aivazovskin teoksia ja Mariupolin kreikkalaisille tehty evankeliumi vuodelta 1811.
Perjantaina 29. huhtikuuta Venäjän Kurskin alueen kuvernööri Roman Starovoit väitti, että Ukraina oli tulittanut kranaatinheittimillä Krupetsin kylän lähellä sijaitsevaa rajaylitysasemaa ja että Venäjän rajavartiolaitos ja asevoimat olivat vastanneet tuleen. Donetsjoen ylittävä rautatiesilta räjäytettiin ja tekijöiksi oletettiin ukrainalaisia siviilejä tai sotilaita, joiden tarkoituksena oli hidastaa Venäjän joukkojen etenemistä Slovjanskin kaupunkiin.
Yhdistyneet kansakunnat ja Ukrainan presidentti Zelenskyi kertoivat 1. toukokuuta, että siviilien evakuointi Azovstalin terästehtaalta oli aloitettu. Zelenskyin mukaan noin sata ihmistä siirrettiin Zaporižžjan kaupunkiin.
Jatkuu

Jatkuu artikkelissa Venäjän hyökkäys Ukrainaan - kesä–elokuu 2022
Animoitu kartta Venäjän hyökkäyksen etenemisestä 24. helmikuuta – 21. huhtikuuta
Ukrainan rautatieverkostoa.
Kiova, 26. helmikuuta.

Žytomyr 4. maaliskuuta.
Palomiehiä palaneen kerrostalon edessä Kiovassa 14. maaliskuuta.
Talo tulessa Kiovassa 24. maaliskuuta.
Yhden osuneen raketin jäänteitä. Kramatorskin rautatieasema näkyy taustalla.
Venäjän Mustanmeren laivaston lippulaiva Moskva kuvattuna vuonna 2012
Manhušin taajaman pohjoisosaa (2009), kuvan keskivaiheella näkyy tuolloin uusi hautausmaa. Tämän viereen on satelliittikuvien mukaan kaivettu maalis-huhtikuussa 2022 suuria joukkohautoja.
Saksa lupasi toimittaa Ukrainalle Flakpanzer Gepard -ilmatorjuntapanssarivaunuja.
Sairaala Harkovassa pommitusten jälkeen 30. huhtikuuta.
Bilohorivkan koulu Venäjän pommituksien jälkeen.
Monnanjärvi

| Monnanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta
Kunnat:  Rauma
Koordinaatit:  61°06′11″N, 21°33′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskuoja:  oja Raumanjokeen 
Järvinumero:  83.016.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  12,2 m 
Rantaviiva:  0,574 km  
Pinta-ala:  1,35 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMonnanjärvi 
Monnanjärvi on lampimainen järvi, joka sijaitsee Satakunnassa Rauman Monnan alueella. Järven lähellä tien vieressä sijaitsee järvi, jota kutsutaan Monnanlammeksi lähde?.
Maantietoa

Monnanjärvi on 250 metriä pitkä ja 90 metriä leveä. Se on rannoiltaan soistunut ja autio. Lähellä sijaitsee entinen maatila, jonka rakennuksia ja niittyjä sijaitsee lähistöllä. Järvelle ei johda tietä.
Vesistösuhteita

Monnanjärvi sijaitsee Raumanjoen–Pitkäjärven vesistössä (83.016). Järveen ei laske ojia ja sen oma laskuoja on suoraksi kaivettu johto-oja, joka Koulujärven ja Bengtströmminlammen läpi virrattuaan laskee Raumanjokeen. Vesistöalue laskee Raumanjokea ja sittemmin Rauman Kanalia pitkin Selkämereen Rauman saaristossa.
Luonnonhistoriaa

Monnanjärven allas muodosti joskus jääkauden jälkeen pienen lahden, jonka suu alkoi maankohoamisen vuoksi kuroutua umpeen litorinamerestä. Tämä aiheutti järven suolapitoisuuden alenemisen ja esimerkiksi levien lajisto vaihtui makeavetisille järville tyypilliseksi. Lajiston muuttumisen alkuhetki on ajoitettu pohjasedimenttien kairauksella noin 440–320 eaa. ja täysin makeavetiseksi järvi oli muuttunut kairauksien perusteella 260–160 eaa. Sitä välivaihetta, jolloin järvessä on laimeaa murtovettä, kutsutaan kluuvifladaksi. Järvialtaan kynnys, joka erotti lopulta järven merestä, sijaitsi 14,0 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella.
Koira islamissa

Islam hyväksyy koirien käytön vain metsästykseen ja vartiointiin. Persialaisessa miniatyyrissa hallitsija metsästää ajokoirien avulla (Qajar-dynastia,1700-luku).
Koira on islamissa epäpuhdas ja halveksittu eläin.  Poikkeuksena on Afrikassa vaikuttava maliki -lakikoulukunta, joka pitää koiria rituaalisesti puhtaina. Myös maliki-koulu vaatii silti wudu-pesua, jos koiraa on koskettu.
Islamilaisen sanonnan mukaan enkeli ei astu taloon, jos siellä on koira tai kuva. Profeetta Muhammedista kerrotaan, että hän määräsi tapettavaksi kaikki koirat Medinassa ja erityisesti väriltään mustat. Kun Saatana kristinuskossa kuvataan käärmeenä, islamissa Saatana (Iblis) esiintyy usein koirana.
Koira islamin pyhissä kirjoituksissa > Koraani

Koraanissa koiraa ei kuvata uskonnollisesti epäpuhtaana. Koira mainitaan täysin neutraaliin sävyyn Luolan suurassa (18:18 ja 18:22), missä kerrotaan kristillinen tarina seitsemästä unikeosta, joilla oli luolassa mukanaan myös koira. Yöllisen matkan  suurassa (17:176) Jumalan antamien merkkien hylkääjää verrataan halventavasti koiraan, joka riiputtaa kieltään. Koira esiintyy myös Pöydän suurassa (5:4), jossa mainittuihin "metsästyseläimiin" koirankin katsotaan kuuluvan.
Islamin kielteinen suhtautuminen koiriin ei ole peräisin Koraanista. Karl-Heinz Ohligin ja eräiden muiden tutkijoiden mukaan Koraani kuitenkin edustaa vasta islamin varhaista kehitysvaihetta. Joseph Schachtin mukaan näkemys mustasta koirasta paholaisena esiintyy varhaisimmillaan imaami Ibn Hanbalilla (780–855).