stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frans Ilomäki
Luottamustoimet

Ilomäki toimi Pohjanmaan jääkäripataljoonan kunniatuomioistuimen puheenjohtajana vuosina  1922–1923 ja Jääkäriprikaatin kunniatuomioistuimen jäsennenä vuosina 1923–1925 sekä Oulun kaupungin urheilulautakunnan varapuheenjohtajana vuosina 1925–1931. Hän toimi myös SVUL:n tuen toiminnanjohtajana ja johtokunnan jäsenenä ja Pohjolan Ampumapiirin puheenjohtajana ja oli vuodesta 1951 alkaen Oulun Pyrinnön kunniajäsen.
Urheilusaavutukset

Ilomäki teki Suomen ennätyksen 500 metrin juoksussa vuonna 1919 ja voitti armeijan mestaruuden 500 metrin juoksussa vuonna 1920 ja 1 500 metrin juoksussa vuonna 1921 sekä voitti armeijan mestaruuden 300 metrin kivääriammunnassa vuonna 1921. Hän voitti myös Jääkäriprikaatin mestaruuden useissa ampuma- ja urheilulajeissa ja voitti SVUL:n eri piirien mestaruuksia useissa urheilulajeissa vuosina 1914–1924.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 29. toukokuuta 1918  Kapteeni 16. toukokuuta 1920  Majuri 16. toukokuuta 1929  Everstiluutnantti 16. toukokuuta 1938  Eversti 1941 |      |  Vapaudenristi 2. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun 1. lk. ritarimerkki  Suomen Urheilun hopeinen ansioristi  Suojeluskuntajärjestön rautainen ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Heimosotaristi  Jääkärimerkki  Latvian suojeluskunnan ansioristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Suomen Ampumaliiton kultainen ansiomitali |
Aiheesta muualla

Pohjan Prikaatin Kilta: Frans Herman Ilomäen biografia[vanhentunut linkki]
Frans Ilomäki Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
The Jackson 5

| The Jackson 5 & The Jacksons |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1964–1989, 2012–
Tyylilaji:  pop, rock and roll, funk, soul, disco, bubblegum pop, R&B
Kotipaikka:   Gary, Indiana, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Michael Jackson   Marlon Jackson   Jackie Jackson   Jermaine Jackson   Randy Jackson   Tito Jackson  
Levy-yhtiö:   Steeltown Records    Motown Records    Philadelphia International Records    Epic Records  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
The Jackson 5 esiintymässä omassa televisio-ohjelmassaan vuonna 1972.
The Jackson 5 (tai The Jackson Five, myöhemmin The Jacksons) on yhdysvaltalainen pop-lauluryhmä Garysta, Indianasta. Se aloitti vuonna 1964, ja se on esiintynyt kolmen tai neljän hengen kokoonpanolla 2020-luvulle saakka. Yhtyeen tunnetuin jäsen on edesmennyt Michael Jackson.
Historia

Jacksonien menestyneen muusikkoperheen jäsenistä koostunut ryhmä aloitti 1964. Laulavia veljeksiä manageroi isä Joseph. Yhtye nousi Motown-levy-yhtiön riveistä suosioon 1960-luvun lopulla tähtenään nuori Michael Jackson. Viisikon neljä ensimmäistä singleä nousivat kaikki Yhdysvaltain listaykkösiksi 1969–1970. Singlet olivat ”I Want You Back”, ”ABC”, ”The Love You Save” ja ”I’ll Be There”.
1970-luvun puolivälissä heidän menestyksensä alkoi kalveta, ja manageri-isä Joseph arveli tämän johtuvan laiskasta levy-yhtiöstä. He saivat tarpeekseen ja päättivät vaihtaa levy-yhtiötä. Jermaine ei halunnut vaihtaa levy-yhtiötä, sillä hän oli mennyt kihloihin Motownin johtajan tyttären kanssa, joten hän päätti siirtyä soolouralle. Tämän seuraksena nuorin veljes Randy liittyi virallisesti yhtyeeseen ja korvasi Jermainen. Vuonna 1976 yhtye solmi uuden levytyssopimuksen Epic Recordsin kanssa ja vaihtoi nimensä muotoon The Jacksons. Yhtye julkaisi suosittuja levyjä, joilla alkuaikojen R&B oli saanut tehdä tilaa diskosoundille. Suurimpia hittejä olivat muun muassa ”Blame It on the Boogie”, ”Shake Your Body (Down to the Ground)” ja ”Can You Feel It”.
Veljesjoukon menestys kalpeni kuitenkin myöhemmin Michaelin soolouralle. Menestykseikkäiden Off the Wall ja Thriller albumien johdosta Michael alkoi keskittyä enemmän soolouraansa ja jätti yhtyeen taka-alalle. Thrillerin jälkimainingeissa tehty Victory jäi viimeiseksi albumiksi, jolla Michael esiintyi. Samoihin aikoihin myös Marlon päätti jättää yhtyeen. Jäljelle jäänyt nelikko, Jermaine, Jackie, Randy ja Tito, julkaisivat vuonna 1989 albumin 2300 Jackson Street, josta ei tullut kaupallista menestystä. Albumi jäi yhtyeen viimeiseksi.
Yhtye teki comeback-esiintymisen syyskuussa 2001 esiintyessään kaksi kertaa Madison Square Gardenissa Michael Jacksonin 30-vuotisen soolouran juhlakonserteissa. Michael kuoli 25. kesäkuuta 2009 anestesialääke propofolin aiheuttamaan sydämenpysähdykseen. Elossa olevat veljekset palasivat pitkän tauon jälkeen takaisin studioon äänittämään taustalaulun Michaelin ”This Is It” -kappaleeseen, joka julkaistiin postuumisti lokakuussa 2009. Yhtyeen levyjä on myyty maailmanlaajuisesti 250 miljoonaa kappaletta.
Yhtye teki paluukiertueen vuonna 2012 ja on jatkanut konsertoimista sen jälkeenkin.
The Jacksons on esiintynyt Suomessa  kerran Turussa Down By The Laituri -festivaaleilla 29.7.2023 kokoonpanolla Jackie, Tito ja Marlon.
Tito Jackson menehtyi 15.9.2024.
Diskografia

| --- | --- |
 The Jackson 5 Diana Ross Presents The Jackson 5 (1969)  ABC (1970)  Third Album (1970)  The Jackson 5 Christmas Album (1970)  Maybe Tomorrow (1971)  Goin’ Back to Indiana (1971)  Lookin’ Through the Windows (1972)  Skywriter (1973)  G.I.T.: Get It Together (1973)  Dancing Machine (1974)  Moving Violation (1975)  Joyful Jukebox Music (1976) :  The Jacksons The Jacksons (1976)  Goin’ Places (1977)  Destiny (1978)  Triumph (1980)  Victory (1984)  2300 Jackson Street (1989)
Kiertueet

| --- | --- |
 The Jackson 5 The Jackson 5 First National Tour (1970)  The Jackson 5 Second National Tour (1971)  The Jackson 5 US Tour (1971–1972)  The Jackson 5 European Tour (1972)  The Jackson 5 World Tour (1973–1975)  The Jackson 5 Final Tour (1976) :  The Jacksons 1976’ Tour (1976)  European Tour (1977)  Interim Tour (1978)  Destiny Tour (1979–1980)  Triumph Tour (1981)  Victory Tour (1984)  Unity Tour (2012) 
Comeback-konsertti
Michael Jackson: 30th Anniversary Special (2001)
Jäsenet ja kokoonpanot

| Jäsen | Aktiivisena | Instrumentit | Huomautettavaa |
| --- | --- | --- | --- |
| Jackie Jackson |  1964 – 1990  2001  2012 – | Laulu |  |
| Tito Jackson |  1964 – 1990  2001  2012 – 2024 | Soolokitara, laulu | Kuoli 15. syyskuuta 2024 |
| Jermaine Jackson |  1964 – 1975  1984 – 1990  2001  2012 – | Bassokitara, päälaulu |  |
| Marlon Jackson |  1964 – 1984  2001  2012 – | Laulu |  |
| Michael Jackson |  1964 – 1984  2001 | Päälaulu | Kuoli 25. kesäkuuta 2009 |
| Randy Jackson |  1972  1975 – 1990  2001 | Lyömäsoitin, kosketinsoitin, laulu | Liittyi virallisesti yhtyeeseen vuonna 1975. Esiintyi yhtyeen kanssa Hellzapoppin’ -ohjelmassa vuonna 1972. |
Kalle Ruusunen

Kerttu ja Kalle Ruusunen kotonaan New Yorkin Brooklynissä 1964.
Karl (Kalle) Valdemar Ruusunen (5. helmikuuta 1912 Pernaja – 31. heinäkuuta 1999 Lake Worth, Florida, Yhdysvallat) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.
Ruusunen oli kotoisin Loviisan Pernajasta. Hän lauloi 1930-luvun lopulta 1940-luvun lopulle kymmenissä Suomalaisen Oopperan tuotannoissa Helsingissä. Hän näytteli 1940-luvulla myös kahdessa suomalaisessa elokuvassa, Jos oisi valtaa... (1941) ja Edvin Laineen elokuvassa Kirkastuva sävel (1946), jossa hänellä oli pääosa. Sota-aikana Ruusunen oli päämajan viihdytyskiertueilla suosittu tunteellisten laulujen esittäjä.
Sotien jälkeen 1947 Kalle Ruusunen muutti Yhdysvaltoihin, mutta vieraili Helsingin oopperatuotannoissa vielä vuosina 1949 ja 1956. Hän teki laulukiertueita amerikansuomalaisten asuinalueille, tapasi Kanadassa tulevan vaimonsa Kertun ja jäi asumaan Montrealiin. Palattuaan New Yorkiin hän toimi 1952–1954 Amerikan Äänen eli Voice of American suomenkielisten lähetysten palveluksessa. Vuosikymmenen puolivälissä hän asui ja työskenteli Kanadassa ja Suomessa, kunnes palasi Yhdysvaltoihin ja sai vuoden 1957 lopulla vakituisen solistin paikan saksalaisen katolisen kirkon kuorossa New Yorkissa.
Yhdysvalloissa Ruususella oli rooli Bing Jungin elokuvassa Peilileikki (Mirror Game) 1967, jonka aiheena on yhdysvaltalainen kuoro Amerikan laulajat. Hän on mukana myös siirtolaisuutta käsittelevässä dokumentissa Sydämeni laulu (1948) ja esiintyy yhdessä jaksossa pitkäaikaista televisiosarjaa Suspense.
Diskografia

Voiton tie, marssi. Kalle Ruusunen, Rondo rolp 25, 1942
Aiheesta muualla

Kalle Ruususen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Jorma Ilonen

| Jorma Ilonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. tammikuuta 1952 (ikä 73)
Ammatti:  erikoistutkija, immunogenetiikan emeritusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oulun yliopisto (LL 1976, LT 1980)
Instituutti:  Turun yliopisto
Tutkimusalue:  immunogenetiikka
Palkinnot:  Suomen Tiedeseuran jäsen (2013-), Highly Cited Researchers (Clarivate, 2022)
Aiheesta muualla
Jorma Ilonen (utu.fi)
Jorma Ilonen (14. tammikuuta 1952) on suomalainen lääkäri, lääketieteen tohtori ja Turun yliopiston immunogenetiikan emeritusprofessori. Hän on  selvitellyt työurallaan muun muassa geenien merkitystä MS-taudissa sekä diabeteksessa. Hän on tutkinut myös esimerkiksi sitä, missä laajuudessa äitien bakteerikanta siirtyy vauvoille lapsen ensimmäisten elinkuukausien aikana.
Ilonen on valmistunut Oulun yliopistosta lääkäriksi (LL 1976) ja väitellyt samassa yliopistossa. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1980) käsitteli HLA-geenien roolia MS-taudissa. Tutkimustyö oli otsikoitu HLA antigens and viral immunity in multiple sclerosis : with special reference to lymphocyte blast transformations.
Ilonen on tuottelias tieteentekijä, jonka julkaisuluettelossa oli joulukuussa 2022 yli 320 nimikettä. Hän on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2013. Ilonen nousi marraskuussa 2022 tiedeanalytiikkayhtiö Clarivaten vuosittain kokoamalle maailman viitatuimpien tutkijoiden listalle yhtenä noin kahdestakymmenestä Suomessa työskentelevästä tutkijasta (Highly Cited Researchers, 2022). Vuoden 2022 Clarivaten viitatuimpien tutkijoiden lista tarkasteli vuosina 2011–2021 julkaistuja tutkimuksia. Viitatuimman prosentin joukkoon ylsi maailmanlaajuisesti noin 7 200 (tai 6 938) tutkijaa. Heistä noin 4 000 ryhmiteltiin aihepiirin mukaan johonkin 21 aiheluokasta, ja noin 3 200 tutkijan tutkimustyö arvioitiin monialaiseksi (cross-field). Ilosen kanssa yhteistyötä tehnyt ja esimerkiksi lapsuusiän diabetestä selvittänyt professori Mikael Knip on yltänyt samalle listalle jo edellisvuonna (2021-2022).
Aiheesta muualla

Jorma Ilonen. University of Turku, Institute of Biomedicine (englanniksi) (researchgate.net)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Tieteilijät:  ORCID
Robert Fico

| Robert Fico |
| --- | --- |
 Fico vuonna 2025.
Slovakian pääministeri
 25.10.2023–  
Presidentti:  Zuzana Čaputová Peter Pellegrini
Edeltäjä:  Ľudovít Ódor
 4.7.2006–8.7.2010  
Presidentti:  Ivan Gašparovič
Edeltäjä:  Mikuláš Dzurinda
Seuraaja:  Iveta Radičová
 4.4.2012–15.3.2018  
Presidentti:  Ivan Gašparovič Andrej Kiska
Edeltäjä:  Iveta Radičová
Seuraaja:  Peter Pellegrini
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1964 (ikä 60) Topoľčany, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:  slovakialainen
Tiedot
Puolue:  Smer-SD
 Nimikirjoitus
Robert Fico ([ˈrɔbert ˈfitsɔ]; s. 15. syyskuuta 1964 Topoľčany, Tšekkoslovakia) on slovakialainen poliitikko ja Slovakian pääministeri lokakuusta 2023. Tätä ennen Fico on toiminut Slovakian pääministerinä kolmeen otteeseen. Ensimmäistä kertaa vuosina 2006–2010 ja myöhemmin 2012–2018. Hän edustaa sosiaalidemokraattista ja nationalistista Smer-SD-puoluetta.
Ficoa ammuttiin keskiviikkona 15. toukokuuta 2024 hallituksen istunnon jälkeen Handlován kaupungissa ja hänet kuljetettiin sairaalahoitoon. Hän oli hengenvaarallisessa tilassa, ja hänelle jouduttiin tekemään useita tunteja kestänyt leikkaus. Poliisi on ottanut epäillyn tekijän kiinni tapahtumapaikalla.
Poliittinen ura

Fico opiskeli vuosina 1982–1986 oikeustiedettä Bratislavan Comenius-yliopistossa. Hän työskenteli 1986–1995 oikeusministeriön rikoslain asiantuntijana.  Fico liityi Tšekkoslovakian kommunistiseen puolueeseen  vuonna 1987.
Vuosina 1994–2000 Fico edusti Slovakiaa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa. Hän on ollut parlamentin jäsen vuodesta 1992, alun perin demokraattisen vasemmiston puolueessa (SDĽ; ent. kommunistipuolue), josta hän lähti vuonna 1999 perustamaan uutta SMER-puoluetta (SMER – sociálna demokracia; Suunta – sosiaalidemokratia, alun perin SMER (tretia cesta); Suunta (kolmas tie)). SDĽ päätti vuoden 2005 alusta yhdistyä Smeriin.
Slovakian liityttyä Euroopan unioniin hän oli Euroopan parlamentin jäsen Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmässä touko–heinäkuussa 2004.
Poliittinen ura > Ensimmäinen kausi pääministerinä

Smer voitti vuoden 2006 parlamenttivaalit saaden 29,1 % äänistä ja 50 paikkaa 150:stä. Smer muodosti hallituksen Vladimír Mečiarin HZDS:n ja Ján Slotan Slovakian kansallispuolueen (SNS) kanssa. Mečiaria pidettiin autoritaarisena hänen pääministerikaudellaan 1994–1998, kun taas SNS on nationalistinen ja ulkomaalaisvastainen. Euroopan sosialidemokraattinen puolue jäädytti sen johdosta Smerin jäsenyydestään.
Pääministerinä Fico ilmoitti Slovakian vetävän joukkonsa Irakista helmikuussa 2007. Fico tuomitsi Kosovon yksipuolisen itsenäiseksi julistautumisen ja vertasi sitä Münchenin sopimukseen, jolla länsivallat sallivat natsi-Saksan liittää itseensä Tšekkoslovakian saksalaisalueet 1938. Ficon kantaa tukivat kaikki parlamenttipuolueet, lukuun ottamatta unkarilaisvähemmistön SMK:ta.
Ficon hallitus ajoi läpi ETYJin moittiman kiistellyn lain, joka uudisti vuoden 1966 lehdistölainsäädäntöä. Sen vastineeksi kuusi maan suurinta lehteä ilmestyi 27. marraskuuta 2008 jättäen etusivunsa tyhjiksi.
Lain mukaan epäoikeudenmukaisesti mediassa kohdelluilla on oikeus vastata ja vaatia korjausta. Kriitikkojen mielestä laki olisi rajoittanut sananvapautta.
Poliittinen ura > Paluu pääministeriksi oppositiokauden jälkeen

Kesäkuun 2010 vaaleissa Smer sai noin 35 % äänistä ja 62 parlamenttipaikkaa. Sen kanssa hallituksessa olleet nationalistipuolueet sen sijaan menettivät asemiaan, HZDS putosi kokonaan parlamentista ja SNS ylitti vaivoin äänikynnyksen. Kaikkiaan parlamentissa enemmistön saanut neljän puolueen keskustaoikeistolainen liittouma ilmoitti, ettei suostu yhteistyöhön Ficon kanssa, vaikka presidentti Gašparovič nimittikin hänet aluksi muodostamaan uuden hallituksen.
Iveta Radičován johtama keskusta-oikeistolainen hallitus kaatui lokakuussa 2011 hävittyään parlamentin luottamusäänestyksen ja maaliskuussa 2012 järjestettiin ennenaikaiset parlamenttivaalit. Ficon johtama Smer sai selvän vaalivoiton, yli 44 prosenttia äänistä ja 83 paikkaa. Kyseessä oli ensimmäinen kerta Slovakian vuonna 1993 tapahtuneen itsenäistymisen jälkeen, kun yksittäinen puolue sai yli puolet parlamenttipaikoista ja kykeni näin muodostamaan hallituksen ilman koalitiokumppaneita. Ficon hallitus aloitti toimintansa kolme ja puoli viikkoa vaalien jälkeen.
Vuonna 2014 Fico pyrki maansa presidentiksi. Hän sai vaalien ensimmäisellä kierroksella eniten ääniä kaikista ehdokkaista, mutta hävisi lopulta toisella kierroksella puolueisiin sitoutumattomalle Andrej Kiskalle. Kiska sai äänistä noin 59,4 %, Fico 40,6 %.
Smer-SD:n enemmistö hävisi vuoden 2016 vaaleissa, mutta se säilytti suurimman puolueen asemansa. Ficon johtama Smer-SD muodosti hallituskoalition Slovakian kansallispuolueen, konservatiivisen Siet-puolueen ja unkarilaisvähemmistön Most-Hídin kanssa. Presidentti Kiska nimitti Ficon uuden hallituksen virkaansa 24. maaliskuuta 2016.
Poliittinen ura > Ero pääministerin virasta

Ficon hallitus joutui jättämään eronpyynnön 15. maaliskuuta 2018, kun korruptiotutkimuksia tehneen toimittajan murha aiheutti viikkokausia jatkuneen mielenosoitusaallon.
Tutkiva toimittaja Jan Kuciak ja hänen puolisonsa löytyivät murhattuina kotoaan helmikuussa 2018. Ennen kuolemaansa Kuciak oli selvittänyt Slovakian poliitikkojen ja Italiassa toimivan 'Ndrangheta-mafiajärjestön väitettyjä kytköksiä. Toimittajan murha johti Slovakiassa poliittiseen kriisiin ja laajoihin hallituksen vastaisiin mielenosoituksiin. Pääministeri Robert Fico erosi ja uudeksi pääministeriksi tuli maaliskuussa 2018 Peter Pellegrini. Entinen pääministeri Robert Fico oli Smer-SD-puolueen johtaja ja Pellegrini sen varapuheenjohtaja. Hallituksessa oli Smer-SD:n lisäksi kaksi pienempää puoluetta.
Poliittinen ura > Vuoden 2023 vaalit

Vuoden 2023 parlamenttivaaleissa Smer nousi jälleen suurimmaksi puolueeksi 23 prosentin kannatuksella. Fico kritisoi vaalikampanjassaan EU:ta, Natoa sekä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä. Hän ilmaisi tukea Ukrainaan hyökänneelle Venäjälle. Smer muodosti hallituksen yhdessä siitä vuonna 2020 irtautuneen Hlasin, sekä äärioikeistolaisen Slovakian kansallispuolueen kanssa. Presidentti Zuzana Čaputová nimitti Ficon maan pääministeriksi 25. lokakuuta.
Poliittinen ura > Murhayritys 2024

Ficoa ammuttiin viidesti 15. toukokuuta 2024 Handlován kulttuuritalon edustalla, kun hän oli hallituksensa kanssa kiertämässä Slovakian eri alueita. Ficoa hoidettiin ensin Handlovássa, mutta hänet kuljetettiin jatkohoitoon Banská Bystricaan. Ficon tila oli erittäin vakava, ja hänelle jouduttiin tekemään Banská Bystricassa useita tunteja kestänyt leikkaus. Poliisi otti ampujan kiinni heti tapahtumapaikalta. Ampuja on lehtitietojen mukaan vuonna 1953 syntynyt slovakialainen, Levicen pikkukaupungista kotoisin oleva Juraj Cintula, joka on kirjailija/runoilija ja kirjallisuuskerhon puheenjohtaja. Hänellä oli aseenkantalupa ja ase oli laillinen. Hän joutuu oikeuden eteen 18. toukokuuta. Teon motiivi on poliittinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Fico Wikimedia Commonsissa
Robert Fico Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| n k Slovakian pääministerit |
| --- | --- | --- |
| Ensimmäinen tasavalta |  J. Tiso  Tuka  S. Tiso  |  |
| Sosialistinen tasavalta |  Colotka  Knotek  Hrivnák  Čič  Mečiar  Čarnogurský  Mečiar  |  |
| Slovakian tasavalta |  Mečiar  Moravčík  Mečiar  Dzurinda  Fico  Radičová  Fico  Pellegrini  Matovič  Heger  Ódor  Fico  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2  WorldCat 2 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 2  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  DDB  MEP-hakemisto  Yle 
Muut:  IdRef  Hufvudstadsbladet
Philip Pullman

| Philip Pullman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. lokakuuta 1946 (ikä 78) Norwich, Norfolk, Englanti
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tyylilajit:  fantasia, lasten- ja nuortenkirjallisuus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
philip-pullman.com (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Philip Nicholas Outram Pullman (s. 19. lokakuuta 1946 Norwich, Norfolk) on englantilainen kirjailija. Hän on kirjoittanut fantasiatrilogian Universumien tomu sekä useita muita pääosin lapsille ja nuorille suunnattuja teoksia.
Elämä ja ura

Pullman syntyi 1946 Englannin Norwichissä. Hänen isänsä Alfred Pullman palveli lentäjänä Britannian ilmavoimissa ja perhe muutti usein isän asemapaikkojen vaihtuessa. Pullman oppi lukemaan laivamatkalla Etelä-Afrikkaan vuonna 1951. Kun hän oli seitsemänvuotias, Alfred sai surmansa lento-onnettomuudessa Keniassa Mau Mau -kapinan yhteydessä. Vuotta myöhemmin hänen äitinsä meni uusiin naimisiin, ja perhe muutti joksikin ajaksi Australiaan. Sieltä he palasivat Englantiin ja Pullman kävi koulua Lontoossa sekä Harlechissa Walesissa. Sieltä hän jatkoi opiskelemaan englannin kieltä ja kirjallisuutta Oxfordin Exeter Collegeen. Omien sanojensa mukaan Pullman olisi halunnut mieluummin taidekouluun opiskelemaan huonekalujen valmistusta, eikä viihtynyt yliopistossa erityisen hyvin: ”Ajattelin, että pärjäsin melko hyvin, kunnes valmistuin kolmannen asteen todistuksen kera ja ymmärsin, etten ollutkaan pärjännyt – sinä vuonna neljännen asteen todistusten jakaminen oli lopetettu, muuten olisin saanut sellaisen.”
Vuonna 1970 Pullman avioitui Judith Spellerin, entisen opettajan ja hypnoterapeutin, kanssa. Heillä on kaksi aikuista poikaa.
Valmistuttuaan Pullman työskenteli opettajana 1980-luvun puoliväliin saakka ja myöhemmin luennoitsijana. Hänen ensimmäinen lastenkirjansa julkaistiin 1982. Vuodesta 1996 hän on ollut päätoiminen kirjailija. Pullman vieraili Suomessa Finnconissa vuonna 1999.
Pullmanin tunnetuin teos on kolmiosainen Universumien tomu -sarja, jonka ensimmäinen kirja Kultainen kompassi julkaistiin 1995. Seuraava osa Salaperäinen veitsi ilmestyi 1997 ja kolmas Maaginen kaukoputki vuonna 2000. Trilogian teokset ovat voittaneet useita kirjallisuuspalkintoja, kuten Carnegie-mitalin, Guardianin lastenkirjapalkinnon ja Whitbread-palkinnon. Kultaisesta kompassista tehty elokuvaversio sai ensi-iltansa joulukuussa 2007. New Line Cineman tuottaman elokuvan pääosissa olivat Dakota Blue Richards, Daniel Craig, Nicole Kidman ja Ian McKellen.
Pullmanin tuorein teos on Rehti mies Jeesus ja kieromieli Kristus, kirjailijan uudelleentulkinta Jeesuksen tarinasta. Skotlantilainen Canongate Books -kustantamo julkaisi kirjan keväällä 2010 osana kansainvälistä Myytti-sarjaa. Kirja pohjautuu Pullmanin tulkintaan, jonka mukaan apostoli Paavalin kirjoitukset vaikuttivat suuresti jo evankeliumien sisältöön – ajatus Jeesuksesta Jumalan poikana on hänen mukaansa peräisin Paavalilta. Kirjailija Jarkko Tontti on huomauttanut teoksen tarkoituksellisen yksinkertaisesta kielestä ja sanonut sen "jäävän torsoksi".
»Kertomani tarina kumpuaa Jeesus Kristuksen kaksinaisen luonteen sisältämästä jännitteestä, mutta se miten sitä käsittelen on yksin minun vastuullani. Osa tarinasta on romaanimaista kerrontaa, osa kuin historiaa ja osa kuin satua; halusin sen olevan niin, koska kirja on, muiden teemojen ohella, kertomus siitä miten tarinoista tulee tarinoita.» 
(Pullman The Good Man Jesus and the Scoundrel Christista)
Suomennetut teokset

Kreivi Karlstein.  ((Count Karlstein, 1982.) Suomentanut Helene Bützow)  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-2913-6
Kreivi Karlstein eli Paholaismetsästäjän ratsastus.  ((Count Karlstein, or, The Ride of the Demon Huntsman, 1991.) Piirrokset Patrice Aggs. Suomentanut Rauni Kanerva)  Hämeenlinna:  Karisto, 1994.  ISBN 951-23-3423-2
Kuinka Ollaan Cool.  ((How to be Cool, 1987.) Suomentanut Kimmo Rentola)  Helsinki:  Otava, 1989.  ISBN 951-1-10158-7
Uudenkujan sakin uroteot.  ((Thunberbolt’s Waxwork, 1994; The Gas-fitters’ Ball, 1995.) Suomentanut Helene Bützow)  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-1-10158-7
Kellopeli, eli, kuinka kaikki vedettiin käyntiin.  ((Clockwork, or, All Wound Up, 1995.) Kuvittanut Peter Bailey. Suomentanut Helene Bützow)  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-1143-1
Olin rotta!...eli punaiset kengät.  ((I Was a Rat!, or, The Scarlet Slippers, 1999.) Suomentanut Helene Bützow)  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31-1698-0
Rehti mies Jeesus ja kieromieli Kristus.  ((The Good Man Jesus and the Scoundrel Christ, 2011.) Suomentanut Helene Bützow. Myytti-sarja)  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6193-4
Suomennetut teokset > Universumien tomu

Kultainen kompassi.  ((Northern Lights, 1995.) Suomentanut  Helene Bützow)  Helsinki:  Tammi, 1996.  ISBN 951-31-0801-5
Salaperäinen veitsi.  ((The Subtle Knife, 1997.) Suomentanut  Helene Bützow)  Helsinki:  Tammi, 1997.  ISBN 951-31-0834-1
Maaginen kaukoputki.  ((The Amber Spyglass, 2000.) Suomentanut  Helene Bützow)  Helsinki:  Tammi, 2001.  ISBN 951-31-0835-X
Suomennetut teokset > Universumien tomuun liittyvät kirjat

Lyran Oxford.  ((Lyra’s Oxford, 2003.) Piirrokset: John Lawrence. Suomentanut Helene Bützow)  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-3145-9
Lyran kirjat 1. Vedenpaisumus.  ((The Book of Dust 1. La Belle Sauvage, 2017.) Suomentanut Helene Bützow)  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-1-32100-2
Lyran kirjat 2. Ruusunmetsästäjät.  ((The Book of Dust 2. The Secret Commonwealth, 2019.) Suomentanut Helene Bützow)  Helsinki:  Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-36226-5