stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niilo Kustaa Malmberg
Toiminta herännäisyyden piirissä

Malmberg toimi pappina Nivalassa toukokuuhun 1838 saakka, jonka jälkeen hänet määrättiin Lapuan kappalaisen apulaiseksi. Hänen työnsä tuloksena syntyi Lapualla ja naapuripaikkakunnilla herätys, joka vaikutti voimakkaasti koko seutukunnan elämään. Malmberg tuomittiin muiden herännäisliikkeen johtajien kanssa Kalajoen käräjillä 1838–1839 hartausseurojen pitämisestä. Rangaistuksena oli alkuvuodesta 1842 toteutunut viraltapano puoleksi vuodeksi. Tämän jälkeen Malmberg siirtyi lyhyen Uudenkaarlepyyn pestin jälkeen Lapuan pitäjänapulaiseksi. Hän osti Lapualta 1848 Marielundin tilan. Siitä muodostui joksikin aikaa herännäisyyden keskuspaikka, jossa pidettiin muun muassa isoja hääseuroja. Hänen kuollessaan 1858 herännäisyyden johtoon tulivat maallikot kirkollisten johtajien sijaan.
Herännäisyyteen liittyneet papit alkoivat erkaantua herätysliikkeestä 1850-luvun alkupuolella. Hajaannukseen johtaneiden riitojen aikana Malmbergia syytettiin liiallisesta alkoholinkäytöstä ja aviorikoksesta, jonka toisena osapuolena olisi ollut hänen toinen puolisonsa. Väitteiden takana oli ilmeisesti toinen herännäissaarnaaja Carl Gustaf von Essen, jonka kanssa Malmberg oli ajautunut riitoihin. Väitteiden todenperäisyyttä perusteellisimmin tutkineen Heikki Ylikankaan mukaan niiden tueksi ei ole esitetty pitävää näyttöä. Pappien erkaantumisen jälkeen Malmberg säilytti arvovaltansa vaikutusalueensa heränneen talonpoikaisväestön keskuudessa.
Teoksia

Niilo Kustaa Malmbergin kirjeet. Toimittanut Pentti Taipale. Herättäjä-yhdistys, 1986.
Nils Gustaf Malmbergin suku: Sukukirja 1993. Kokoamis-, selvittely- ja kirjoitustyö: Niilo Pesonen, Pirkko Laakso. Nils Gustaf Malmbergin sukuseura, 1993.
Kirjallisuutta

Kares, Olavi: Palava kynttilä: Niilo Kustaa Malmbergin elämä.  Porvoo:  WSOY, 1936.
Kytömäki, Juho: Lakeuksien pastori: Muistoja Niilo Kustaa Malmbergista 1. Nevajoen ja Kalajoen lakeuksilla.  Lapua:  Herättäjä, 1933.
Taipale, Pentti: Alkulähteille: Uutta valoa ”Palavaan kynttilään”.  Lapua:  Herättäjä-yhdistys, 1995.  ISBN 951-878-070-6
Aiheesta muualla

Malmivaara, Matti: Niilo Kustaa Malmbergin henkilökuva. (Arkistoitu – Internet Archive) KirjastoVirma, 2003. (Julkaistu aiemmin teoksessa Keskipohjalaisia elämäkertoja, 1995.) Viitattu 20.9.2021.
Malmberg, Nils Gustaf hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852
Piperyleeni

| Piperyleeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,3-pentadieeni
CAS-numero:  504-60-9
PubChem CID:  15301
SMILES:  CC=CC=C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H8
Moolimassa:  68,114 g/mol
Sulamispiste:  –140,81 °C (cis-isomeeri)  –87,5 °C (trans-isomeeri
Kiehumispiste:  44 °C (cis-isomeeri)  42 °C (trans-isomeeri)
Tiheys:  0,691 g/cm3 (cis-isomeeri)  0,671 g/cm3 (trans-isomeeri)
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Piperyleeni eli 1,3-pentadieeni tai penta-1,3-dieeni (C5H8) on dieeneihin kuuluva tyydyttymätön hiilivety. Yhdistettä voidaan käyttää hartsien ja kumien valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Piperyleeni on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Se ei liukene veteen, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, asetoniin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Yhdisteellä on cis- ja trans-isomeerit.
Piperyleeniä erotetaan öljynjalostuksen yhteydessä syntyvästä C5-jakeesta. Yhdisteestä valmistetaan muun muassa kumeja ja hartseja. Piperyleenistä voidaan valmistaa joko homopolymeerejä tai se voi olla komonomeerina yhdessä muiden alkeenien kuten butadieenin, isobuteenin ja metyylibuteenien kanssa. Katalyyttinä polymeroinneissa käytetään alumiinikloridia. Piperyleenistä voidaan myös valmistaa 2-metyylifuraania.
Aiheesta muualla

Piperyleenin kansainvälinen kemikaalikortti
Anders Planman

Anders Planman (1724 Hattula – 25. huhtikuuta 1804 Paimio) oli suomalainen professori ja tähtitieteilijä. Hän toimi Helsingin yliopiston edeltäjän Turun Akatemian rehtorina vuosina 1771 ja 1772.
Planmanin vanhemmat olivat luutnantti Peter Planman ja Ingrid Leufstadius. Hän valmistui maisteriksi Turussa vuonna 1754 ja tuli vuonna 1758 Uppsalan yliopiston tähtitieteen dosentiksi. Turkuun hänet nimitettiin fysiikan professoriksi vuonna 1763, mistä virasta hän erosi vasta 1801. Vuosina 1761 ja 1767 hän oli Ruotsin tiedeakatemian toimeksiannosta Kajaanissa tutkimassa Venuksen kulkua auringon yli. Hän teki tarkkoja havaintoja auringon parallaksin määrittämiseksi ja laski useiden suomalaisten paikkakuntien leveys- ja pituuspiirin. Planman julkaisi tutkimuksiaan useissa julkaisuissa. Hän esitti tutkimuksessaan vuonna 1753, että ihmisen on mahdollista nousta ilmaan ohjattavan koneen avulla.
Planmanin puoliso vuodesta 1776 oli Abraham Achreniuksen tytär Fredrika Achrenius (k. 1798).
Tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1940 löytämä pikkuplaneetta 2639 Planman on nimetty Anders Planmanin mukaan.
Pimelot

| Pimelot |
| --- | --- |
 Ankeriaspimelo (Heptapterus mustelinus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Pimelot  Heptapteridae  Gill, 1861
Katso myös
   Pimelot Wikispeciesissä   Pimelot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pimelot (Heptapteridae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Etelä-Amerikasta. Eräitä heimon lajeja pidetään akvaariokaloina.
Lajit ja anatomia

Pimeloiden heimoon kuuluu lähteestä riippuen 24–25 sukua ja 175–189 lajia. Monien pimelolajien katsottiin aikaisemmin kuuluvan antennimonnien (Pimelodidae) heimoon. Heimon kalat ovat tyypillisesti pienikokoisia ja suurimmatkaan lajit ylittävät vain harvoin 20 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja suomuttomia kaloja. Tyypillisiä piirteitä ovat kuonon 3 viiksisäieparia, pitkä rasvaevä ja usein voimakkaasti haarautunut pyrstöevä.
Levinneisyys ja elintavat

Pimelolajeja tavataan Meksikosta Etelä-Amerikkaan ulottuvalta alueelta kirkkaista, ja usein voimakkaastikin virtaavista vesistä. Ne ovat melko tarkkoja veden puhtaudesta, joten toimivat veden laatua indikoivina indikaattorilajeina. Osa heimon kaloista elää luolissa. Monet pimeloista ovat yöaktiivisia kaloja.
Piži

| Piži Обжа, Obža |
| --- | --- |
 Piži
 Koordinaatit: 60°49′4″N, 32°55′5″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Aunuksen piiri
Kunta:  Mäkriä
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  36
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Piži (ven. О́бжа, Obža) on kylä Karjalan tasavallan Aunuksen piirin Mäkriän kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Laatokkaan laskevan Pižinjoen (Obžanka) varrella 17 kilometriä Mäkriästä lounaaseen. Kylässä on 36 asukasta (vuonna 2012).
Seudun kylät muodostivat 1900-luvun alussa Nekkulan volostiin kuuluneen Pižin kyläkunnan. 1920-luvulla perustettiin Aunuksen piirin kuulunut Pižin kyläneuvosto. Vuonna 1933 siinä oli yli tuhat asukasta, joista valtaosa oli karjalaisia. Alagja eli Alapää (ven. Nižni Konets), Bajari (Bojarski Konets), Kukkila (Kukkeila), Suurihieru (Fenistovo), Syjöinen (Suježa) ja Tarala (Tarasovo) yhdistettiin Pižiin virallisesti vuonna 1957.
Pižistä on maantieyhteys Mäkriään. Palveluihin kuuluu kauppa-auto. Kylässä on 1800-luvun loppupuolelta peräisin oleva tsasouna, joka tarinan mukaan on pystytetty Ondrusovan luostarin perustajan Adrian Ondrusovalaisen surmapaikalle. Lähistöllä sijaitsee Aunuksen rauhoitusalue.
Aiheesta muualla

Kuvia Pižin tsasounasta (venäjäksi)
Pius III

| Pius III |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Francesco Todeschini Piccolomini
Syntynyt: 29. toukokuuta 1439 Siena, Sienan tasavalta
Kuollut: 18. lokakuuta 1503 (64 vuotta) Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  22. syyskuuta 1503
Paavius päättyi:  18. lokakuuta 1503
Edeltäjä:  Aleksanteri VI
Seuraaja:  Julius II
Pius III:n vaakuna.
Pius III:n hauta.
Pius III, alk.  Francesco Todeschini Piccolomini (29. toukokuuta 1439 Siena – 18. lokakuuta 1503 Rooma), oli paavina 22. syyskuuta 1503 – 18. lokakuuta 1503.
Hän kasvoi enonsa Aeneas Silvius Piccolominin (myöhemmin paavi Pius II) taloudessa ja otti käyttöön enonsa sukunimen. Hän nousi kardinaaliksi ja osallistui konklaaviin, joka valitsi Paavali II:n (1464–71) paaviksi.
Kardinaali Piccolomini itse nousi paavi Pius III:ksi sekavissa oloissa Aleksanteri VI:n (1492–1503) kuoltua ja tämän aviottoman pojan Cesare Borgian tultua karkotetuksi Roomasta. Pius III muutti liki ensi töikseen paavillista oikeuslaitosta ja pidätytti Borgian, mutta vain 26 päivää kestäneen hallintokauden jälkeen hän menehtyi jalassaan olleesta paiseesta lähteneeseen verenmyrkytykseen (jota kaikki lähteet eivät pidä puhtaana tapaturmana).
Emma Plasschaert

| Mitalit> Maa:   Belgia.Naisten purjehdus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Belgia.Naisten purjehdus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Belgia.Naisten purjehdus.MM-kilpailut  | Maa:   Belgia> Naisten purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Aarhus 2018 | Laser Radial |  |
|  Kultaa | Al Mussanah 2021 | Laser Radial |  |
|  Pronssia | Trinity Bay 2022 | ILCA 6 |  |
|  Pronssia | Mar del Plata 2024 | ILCA 6 |  |
Emma Plasschaert (s. 1. marraskuuta 1993 Oostende) on belgialainen kilpapurjehtija. Hän on kaksinkertainen maailmanmestari Laser Radial -luokassa, joka 2020-luvulla sai nimekseen ILCA 6.
Plasschaert sijoittui vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Laser Radialissa neljänneksi neljä pistettä pronssimitalisti Marit Bouwmeesterille hävinneenä. Hän voitti maailmanmestaruuden vuosina 2018 ja 2021 sekä saavutti MM-pronssia vuosina 2022 ja 2024.
Diego Placente

Diego Placente
Diego Rodolfo Placente (s. 24. huhtikuuta 1977 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa lisäksi Saksassa, Espanjassa, Ranskassa ja Uruguayssa. 176 senttimetriä pitkän Placenten pelipaikka oli vasen laitapuolustaja. Hänellä on myös Espanjan kansalaisuus.
Placente aloitti ammattilaisuransa kaudella 1996–1997 Argentinos Juniorsin joukkueessa. Kahden ja puolen kauden jälkeen hän siirtyi yhteen maan mahtiseuroista, River Plateen. River Platessa hän pelasi kaksi kokonaista kautta ja kaksi vajaata, kunnes siirtyi kesken kauden 2000/01 saksalaiseen Bayer 04 Leverkuseniin. Leverkusenissa vietettyjen neljän ja puolen kauden aikana Placente nousi yhdeksi parhaista Euroopassa pelaavista pelaajista pelipaikallaan. Hän oli seuran runkopelaajia aina vuoteen 2005 saakka, jolloin hän siirtyi Bayer 04:sta Primera Divisiónin Celta Vigoon.
Placenten ura espanjalaisseurassa jäi kahteen kauteen. Kaudeksi 2007-08 hän palasi kotimaahansa CA San Lorenzoon. 14 ottelun visiitti Argentiinassa jäi lyhyeksi ja kesällä 2008 Placente palasi Eurooppaan, tällä kertaa Ranskan liigassa pelaavan FC Girondins de Bordeaux'n paitaan.
Argentiinan maajoukkueessa Placente pelasi 22 maaottelua, joista ensimmäisen joulukuussa 2000 Meksikoa vastaan. Hän oli mukana vuoden 2002 MM-kisoissa ja pelasi avauskokoonpanossa kahdessa Argentiinan kolmesta ottelusta.
Aiheesta muualla

Placente footballdatabase.com-tietokannassa (englanniksi)
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Burgos |
2 Ayala |
3 Sorín |
4 Pochettino |
5 Almeyda |
6 Samuel |
7 C. López |
8 Zanetti |
9 Batistuta |
10 Ortega |
11 Verón |
12 Cavallero |
13 Placente |
14 Simeone |
15 Husaín |
16 Aimar |
17 G. López |
18 Kily |
19 Crespo |
20 Gallardo |
21 Caniggia |
22 Chamot |
23 Bonano |
Valmentaja Bielsa
Argentiinan joukkue – Copa América 2004
1 Abbondanzieri |
2 Ayala |
3 Sorín |
4 Quiroga |
5 Mascherano |
6 Heinze |
7 Saviola |
8 Zanetti |
9 Figueroa |
10 D’Alessandro |
11 Tévez |
12 Cavallero |
13 Placente |
14 Rodríguez |
15 Fernández |
16 L. González |
17 M. González |
18 K. González |
19 Delgado |
20 Medina |
21 Rosales |
22 Coloccini |
Valmentaja Bielsa
Argentiinan joukkue – Maanosaliittojen cup 2005
1 Franco |
2 Samuel |
3 Sorín |
4 Zanetti |
5 Cambiasso |
6 Heinze |
7 Tévez |
8 Riquelme |
9 Saviola |
10 Aimar |
11 Delgado |
12 Lux |
13 G. Rodríguez |
14 Milito |
15 Placente |
16 Coloccini |
17 Bernardi |
18 Santana |
19 M. Rodríguez |
20 Demichelis |
21 Figueroa |
22 Galletti |
23 Caballero |
Valmentaja Pekerman
Pius VI

| Pius VI |
| --- | --- |
 Paavi Pius VI. Pompeo Batonin maalaus vuodelta 1775.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Giovanni Angelo Braschi
Syntynyt: 27. joulukuuta 1717 Cesena, Kirkkovaltio (nykyään Italia)
Kuollut: 29. elokuuta 1799 (81 vuotta) Valence, Ranska
Paavi
Paavius alkoi:  15. helmikuuta 1775
Paavius päättyi:  29. elokuuta 1799
Edeltäjä:  Klemens XIV
Seuraaja:  Pius VII
 Nimikirjoitus
Pius VI (27. joulukuuta 1717 – 29. elokuuta 1799), syntymänimeltään Giovanni Angelo Braschi, toimi paavina 15. helmikuuta 1775 – 29. elokuuta 1799.
Braschi opiskeli jesuiittojen koulussa lakia, ja pääsi kardinaalin sihteeriksi.
Hänen valintansa paaviksi kesti neljä kuukautta ennen kuin jesuiittojen vastustajat myönsivät, että Braschi oli toimissaan ja lausunnoissaan hyvin maltillinen ja kelpaisi heillekin paaviksi. Virkakautensa alkuvaiheessa Pius VI puuttui Kirkkovaltion korruptoituneeseen hallintoon.
Vuonna 1791 paavi tuomitsi Ranskassa annetun ihmisoikeuksien julistuksen, koska se edisti uskonnonvapautta eikä tunnustanut Ranskaa katoliseksi valtioksi. Vuonna 1798 ranskalaiset hyökkäsivät Roomaan ja ottivat paavin vangiksi. Hänet vietiin ensin Sienaan ja sieltä Firenzen lähelle. Kun Ranska julisti sodan Toscanalle, paavi siirrettin Parman, Torinon ja Grenoblen kautta Valenciaan, missä hän kuoli vankina vuonna 1799.
Pius VI oli siihenastisista historiallisista paaveista tehtävässään pitkäaikaisin.
Jukka Malmivaara

| Jukka Malmivaara |
| --- | --- |
 Piispa Jukka Malmivaara 1980-luvulla.
Kuopion piispa
 1981–1984 
Edeltäjä:  Paavo Kortekangas
Seuraaja:  Matti Sihvonen
Henkilötiedot
Koko nimi:  Väinö Juhani Malmivaara
Syntynyt: 13. lokakuuta 1916 Lapua
Kuollut: 14. huhtikuuta 2002 (85 vuotta) Kuopio
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  pappi, upseeri, kansanopiston johtaja, kirkkoherra, kirkkoneuvos ja piispa
Arvonimi:  rovasti  teologian kunniatohtori  everstiluutnantti  VR 2 tlk. VR 2. VR 3. VR 4, SaksRr. 2. SL K. 
Vanhemmat:  Väinö Malmivaara Ellen Gummerus
Puoliso:  Kaisu Irja Inkeri Vaaramo (vih. )
Lapset:  Ulla, Matti, Ella, Eero, Aino sekä Juha.
Sukulaiset:  Niilo Kustaa Malmberg, Wilhelmi Malmivaara, Tatu Malmivaara
Muut tiedot
Koulutus:  pappisvihkimys (1928)
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  Luterilainen (herännäisyys)
Jukka Malmivaara sota-aikana.
Väinö Juhani ”Jukka” Malmivaara (13. lokakuuta 1916 Lapua – 14. huhtikuuta 2002 Kuopio) oli suomalainen sotilas, piispa, kansanopiston johtaja ja kirkkoneuvos.
Perhe ja opinnot

Jukka Malmivaara syntyi Lapualla Karhumäen kansanopiston johtajan Väinö Rafael Malmivaaran ja Ellen Maria o.s. Gummeruksen nuorimpana lapsena. Malmivaarat olivat tunnettu herännäissuku. Isä oli näkyvä yhteiskunnallinen vaikuttaja, piispa sekä kansanedustaja. Jukka Malmivaara varttui Ylä-Savossa Kiuruvedellä, missä hänen Väinö-isänsä ja Wilhelmi-isoisänsä toimivat pitkiä aikoja pappeina. Nuori Malmivaara kasvoi urheilun, herännäisyyden ja isänmaallisen ajattelun piirissä. Erityisesti kilpaurheilu ja herätysliikkeen optimistinen sekä itsekurinen maailmankuva olivat tärkeitä Jukka Malmivaaralle. Tämä kuvastui Malmivaaran ajatteluun läpi hänen elämänuransa.
Koulunkäynti alkoi Lapualla. Lukiovaiheessa Malmivaara meni Raahen keskikoulun jatkoluokille, josta hän tuli ylioppilaaksi vuonna 1935. Kadettikoulusta hän valmistui vuonna 1941. SMK (sacri ministerii kandidaatti) -tutkinnon hän suoritti vuonna 1947, sai samana vuonna pappisvihkimyksen, suoritti pastoraalitutkinnon vuonna 1957 ja ylemmän pastoraalitutkinnon 1968. Malmivaara auskultoi kansanopistoa varten 1948 sekä osallistui maanpuolustuskurssille 1989.
Jukka Malmivaara ja terveydenhoitaja Kaisu Irja Inkeri o.s. Vaaramo solmivat avioliiton vuonna 1943. Heille syntyi kuusi lasta.
Työura > Sotilaana

Talvisotaan teologian ylioppilas Malmivaara osallistui kotikuntansa Kiuruveden miesten mukana 13. divisioonan 39. jalkaväkirykmentin 1. pataljoonassa. Sodan alkuvaiheessa hän toimi joukkueenjohtajana ja tammikuussa 1940 hänet määrättiin 23-vuotiaana vänrikkinä komppanianpäälliköksi. Talvisodan päätyttyä Malmivaara keskeytti teologian opinnot ja suuntautui rykmenttinsä komentajan, eversti Pietari Autin kehotuksesta sotilasuralle. Välirauhan aikana hän suoritti kadettikoulun.
Jatkosodan alkuvaiheessa Malmivaara oli sijoitettu komppanianpäälliköksi Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan ansiosta kuuluisaksi tulleeseen JR 8:aan. Hänet ylennettiin kapteeniksi 27. elokuuta 1941. Pataljoonan komentajaksi Malmivaara määrättiin 16. syyskuuta 1941. Hän yleni 27-vuotiaana nimityshetkellään Suomen armeijan nuorimmaksi majuriksi 24. toukokuuta 1944 toimiessaan haavoittumisensa jälkeen pataljoonan komentajana. Pataljoona koostui pääasiassa keskisuomalaisista miehistä ja toimi jalkaväkirykmentti 50:ssä Syvärillä. Jatkosodan ratkaisutaistelujen aikana Malmivaaran rykmentti siirrettiin Karjalankannakselle, missä hänet ennen viimeistä haavoittumistaan 29. kesäkuuta 1944 määrättiin majurina rykmentin komentajaksi Portinhoikassa.
Jatkosodan päätyttyä Malmivaara otti esimiestensä kehotuksesta vastuulleen salaisen asekätkennän organisoinnin Keski-Suomen alueella. Tämän seurauksena hän joutui usean muun Suomen armeijan upseerin kanssa pidätetyksi asekätkennästä syytettynä. Malmivaara kärsi tuomiotaan ennen oikeuden päätöstä puolitoista vuotta 1945–1947. Tänä aikana hän suoritti ennen talvisotaa aloittamansa teologian opinnot valmiiksi. Hänet tuomittiin sotaylioikeudessa 1948 aseellisen toiminnan luvattomasta valmistelusta vuodeksi vankeuteen. 28. huhtikuuta annetussa päätöksessä rangaistus katsottiin jo kärsityksi. Malmivaara toimi myöhemmin puolustusvoimien palkkalistoilla ollessaan muun muassa kenttärovastina sekä myöhemmin pääesikunnassa 1967–1970. Hänet ylennettiin reservissä everstiluutnantiksi 1967. Sotilaallisista ansioista Malmivaaralle on myönnetty useiden Suomen armeijan kunniamerkkien lisäksi Saksan armeijan 2. luokan rautaristi.
Työura > Pappina

Jukka Malmivaara piti kirkon sisällä toimivia herätysliikkeitä rikkautena. Herännäisyyteen lukeutunut Malmivaara toimi aktiivisesti Akateemisessa Karjala-Seurassa teologisessa tiedekunnassa opiskellessaan. Valmistuttuaan teologisesta tiedekunnasta 1947 Malmivaara oli aluksi Pohjolan poikakodin vt. johtajana Muhoksella vuosina 1947–1948. Isä Väinö oli ollut Karhumäen kristillisen opiston johtajana sekä veli Tatu opettajana Portaanpään kristillisessä kansanopistossa. Jukan suuntima oli vastaava. Lähes kaksi vuosikymmentä Jukka Malmivaaralla oli kansanopiston johtajuutta. Ensiksi Paltamossa Kainuun kristillisessä kansanopistossa vuosina 1948–1957 sekä Ylivieskassa Raudaskylän kristillisessä kansanopistossa 1957–1967. Sotilaiden pappina, kenttärovastina, Malmivaara toimi vuosina 1967–1970 Sisä-Suomen sekä Pohjois-Suomen sotilaslääneissä ja Pääesikunnan kirkollisten asioiden toimistossa. Wilhelmi Malmivaara -isoisä, Väinö-isä ja Tatu-veli olivat vaikuttaneet Kiuruveden pappeina. Jukka Malmivaaran vuoro palvella Kiuruveden seurakuntaa kirkkoherrana tuli vuosiksi 1970–1978. Kirkkohallituksessa kirkkoneuvoksena hän oli vuosina 1978–1981. Loput työvuosistaan 1981–1984 Malmivaara oli Kuopion hiippakunnan piispana. Hän jäi eläkkeelle 1984.
Sivutoimet ja luottamustehtävät

Varsinaisen työnsä lisäksi Jukka Malmivaara avusti papillisissa tehtävissä asuinpaikkojensa seurakuntia. Malmivaara oman toimensa ohella oli Muhoksen papiston apulaisena 1947–1950, Paltamon papiston apulaisena 1950–1958 sekä vt. kirkkoherrana 1951. Vastaavasti hän toimi Ylivieskan papiston apulaisena 1958–1967 sekä Pohjanmaan Tykistörykmentin sivutoimisena pappina hän oli 1967–1968.
Malmivaaran luottamustehtäväalue oli laaja. Paltamon kirkkovaltuuston jäsen hän oli 1951–1957, Kuopion hiippakunnan nuorisotyötoimikunnan jäsen 1954–1957. Herättäjä-Yhdistyksen päätoimikunnan jäsenenä hän oli 1958–1986, josta ajasta puheenjohtajana 1972–1986. Ylivieskan kirkkovaltuuston jäsenenä hän vaikutti 1959–1967. Kirkolliskokoukseen hän osallistui vuosina 1963, 1965 sekä 1973–1984. Oulun hiippakunnan nuorisotyötoimikunnan jäsenenä Malmivaara oli 1965–1967 ja Ylivieskan nuorisotyötoimikunnan puheenjohtajana 1966. Iisalmen rovastikunnan lääninrovastina hän toimi vuosina 1970–1974 sekä Kuopion tuomiokaptulin asessorina 1974–1978. Virsikirjauudistukseen Malmivaara vaikutti virsikirjakomitean jäsenenä 1975–1977. Kirkkohallituksessa väestörekisteriasiain neuvottelukunnan puheenjohtajana hän oli 1978–1981. Edelleen Malmivaara oli Suomen Kirkon Seurakuntatoiminnan Keskusliiton työvaliokunnan jäsen 1978–1981, kulttuuriasiain neuvottelukunnan jäsen 1978–1981 sekä Kirkon urkutoimikunnan jäsen 1978–1981. Paltamon raittiuslautakunnan puheenjohtajana hän toimi 1951–1957. Sotainvalidien Veljesliiton Kainuun piirin luottamuspappina hän oli 1954–1957 sekä Keski-Pohjanmaan piirin luottamuspappina 1966–1967. Savon Kansanopistoyhdistyksen johtokunnan jäsenenä hän vaikutti 1959-1967, Opettajaneuvoston jäsenenä 1960–1966 sekä Valtion väestörekisteriasiain neuvottelukunnan jäsenenä 1979–1981.
Malmivaara toimi vuosina 1973–1986 päätoimittajana heränneiden pää-äänenkannattajassa Hengellisessä Kuukauslehdessä.
Huomionosoituksia ja kunniamerkkejä

Jukka Malmivaara sai rovastin arvon 1967 sekä teologian kunniatohtorin arvonimen vuonna 1983. Kansanopistoyhdistyksen kunniajäseneksi hän tuli 1985. Everstiluutnantiksi hänet ylennettiin vuonna 1967.
Kunniamerkkeinä Malmivaaralle myönnettiin Vapauden ristejä VR 2 tammenlehvän kera, VR 2, VR 3, VR 4 sekä Saksan armeijan 2. luokan rautaristi SaksRr. 2. SL K.
Teoksia

Me uskomme vielä : Raudaskylän kristillinen opisto 1920-1970 : Tausta ja toiminta sekä matrikkeli. Ylivieska, 1970.
Ystäviksi minä sanon teitä. Olavi Kares, Jussi Kuoppala, Jukka Malmivaara. Tekijä Olavi Kares. Herättäjä-yhdistys, 1981.
Polvesta polveen täällä. (Teokseen on koottu Malmberg-Malmivaara -pappissuvun viiden peräkkäisen sukupolven saarnoja, puheita ja kirjoituksia.) Jukka Malmivaara, Matti Malmivaara, toimittanut Aarre Huuskonen. Kustannuskiila, 1983.
Pius IV

| Pius IV |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Giovanni Angelo Medici
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1499 Milano, Milanon herttuakunta
Kuollut: 9. joulukuuta 1565 (66 vuotta) Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  26. joulukuuta 1559
Paavius päättyi:  9. joulukuuta 1565
Edeltäjä:  Paavali IV
Seuraaja:  Pius V
Pius IV:n vaakuna.
Pius IV (31. maaliskuuta 1499–9. joulukuuta 1565), syntymänimeltään Giovanni Angelo Medici, oli paavina 26. joulukuuta 1559 – 9. joulukuuta 1565. Hän oli vaatimattomista oloista Milanosta, ja hyvin kaukaista sukua mahtavalle Firenzen Medici-suvulle. Hän opiskeli Bolognassa ja muutti Roomaan 1527. Hän oli paavi Paavali III:n suosiossa ja sai nopeasti useita kirkollisia virkoja. Paavali IV:n kuoltua Medici valittiin paaviksi. Hänen ensimmäisiä toimiaan oli julistaa yleinen armahdus edeltäjänsä kauden lopettaneeseen mellakkaan osallistuneille. Hän toi oikeuden eteen edeltäjänsä veljenpojat, syytti näitä murhasta ja teloitutti. Oikeudenkäynti oli farssi, ja Pius V mitätöi sen päätökset jälkeenpäin.
Hän toimi inkvisition parissa ja vastusti kalvinismia ja käynnisti  Trenton kirkolliskokouksen keskeytyksissä olleet neuvottelut uudelleen, mutta muuten hänen suurin intohimonsa näyttää olleen rakentaminen. Hän työllisti muun muassa Michelangeloa Roomassa. Michelangelon kuoleman jälkeen vuonna 1564 hän määräsi taidemaalari Daniele da Volterran peittämään Michelangelon Viimeisessä tuomiossa olevan alastomuuden.