stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hiljainen paikka: Osa 2

| Hiljainen paikka: Osa 2> A Quiet Place Part II |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Krasinski
Käsikirjoittaja:  John Krasinski
Perustuu:  Bryan Woodsin ja Scott Beckin luomiin hahmoihin
Tuottaja:   Michael Bay  Andrew Form  Brad Fuller  John Krasinski 
Säveltäjä:  Marco Beltrami
Kuvaaja:  Polly Morgan
Leikkaaja:  Michael P. Shawver
Pääosat:   Emily Blunt  Millicent Simmonds  Noah Jupe  Cillian Murphy  Djimon Hounsou 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Platinum Dunes  Sunday Night Productions 
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:   2020-3-2020. maaliskuuta 2020 (New York)  2021-5-2828. toukokuuta 2021 (Yhdysvallat)  2021-6-1111. kesäkuuta 2021 (Suomi)  
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  amerikkalainen viittomakieli, englanti
Edeltäjä:  Hiljainen paikka
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hiljainen paikka: Osa 2 (engl. A Quiet Place Part II) on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut John Krasinski. Sen pääosissa on Emily Blunt, Millicent Simmonds, Noah Jupe ja Cillian Murphy. Elokuva on jatkoa elokuvalle Hiljainen paikka (2018).
Hiljainen paikka: Osa 2 sai maailmanensi-iltansa 20. maaliskuuta 2020. Koronaviruspandemian vuoksi teatteriensi-iltaa kuitenkin lykättiin yli vuodella, ja Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa 28. toukokuuta 2021 ja Suomessa 11. kesäkuuta.
Juoni

Elokuva jatkuu ensimmäisen osan lopusta. Abbottin perheen maatilan tuhouduttua on Evelynin, Reganin ja Marcuksen kohdattava ulkomaailman vaarat.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Emily Blunt  | … |  Evelyn Abbott   |
|  Cillian Murphy  | … |  Emmett   |
|  Millicent Simmonds  | … |  Regan Abbott   |
|  Noah Jupe  | … |  Marcus Abbott   |
|  John Krasinski  | … |  Lee Abbott   |
|  Scoot McNairy  | … |  mies laiturilla   |
|  Djimon Hounsou  | … |  mies saarella   |
Muut osat

Michael Sarnoskin käsikirjoittama ja ohjaama esiosa Hiljainen paikka: Päivä yksi sai ensi-iltansa kesäkuussa 2024. Sen lisäksi suunnitellaan neljättä elokuvaa.
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Jussi Ahlroth: 
Hufvudstadsbladet Martina Moliis-Mellberg:
Aiheesta muualla

Hiljainen paikka: Osa 2 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ville Airola

Wilhelm (Ville, William) Airola (vuoteen 1906 Andersin, 16. toukokuuta 1872 Pieksämäki – 3. tammikuuta 1930 McIntyre) oli kanadansuomalainen teatterinjohtaja ja kapellimestari. Airola oli Felix Hyrskeen ja Anna Talman ohella ensimmäisiä Pohjois-Amerikan suomalaissiirtolaisten keskuudessa vaikuttaneita teatterihahmoja.
Pieksämäellä syntynyt Airola pääsi 17-vuotiaana oppilaaksi Mikkelin tarkk’ampujapataljoonan soittokuntaan. Airola oli armeijan palveluksessa 14 vuoden ajan, jonka jälkeen hän muutti Kotkaan vuonna 1903. Airola toimi muun muassa Kotkan työväenyhdistyksen soittokunnan ja näytelmäseuran johtajana. Vuosina 1905–1906 hän työskenteli myös Kotkassa ilmestyneen Eteenpäin-lehden päätoimittajana.
Joulukuussa 1906 Airola lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin. Airola toimi teatterin-, kuoron- ja orkesterinjohtajana Fitchburgissa, Waukeganissa, Ironwoodissa ja Monessenissa sekä myöhemmin Kanadaan muutettuaan Torontossa, Timminsissä, Sudburyssä, Port Arthurissa ja Fort Williamissa. Hän vaikutti myös sosialistisessa Finnish Organization of Canada -järjestössä. Airola on säveltänyt musiikkia muun muassa Kaapro Jääskeläisen näytelmiin. Viimeiset 20 vuotta Airola asui McIntyressä (nyk. Thunder Bay), jossa hän kuoli vatsasyöpään 57-vuotiaana tammikuussa 1930. Airola on haudattu Intolan hautausmaalle.
Ville Airolan ensimmäinen puoliso oli Amalia Smolander (1868–1924), joka jäi pariskunnan lasten kanssa Suomeen. Fitchburgissa Airola avioitui Vehkalahdella syntyneen Emma Pekkasen (1885–1967) kanssa.
Hungry Heart

| Hungry Heart Christian Forss |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 12. lokakuuta 2005
 Formaatti: CD, digitaalinen
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 44.07
 Levy-yhtiö: Edel Records
Christian Forss muut julkaisut
| Christian Forss 2004 | Hungry Heart 2005 |   |
Hungry Heart on Suomen Idols-kilpailun ensimmäiseen tuotantokauteen osallistuneen Christian Forssin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 12. lokakuuta 2005. Hungry Heart ei menestynyt verrattuna kultaa myyneeseen esikoisalbumiin, sillä toinen albumi ei noussut Suomen viralliselle albumilistalle.
Albumin ensimmäinen single ”Half a Chance” julkaistiin elokuussa 2005. Kappale ei noussut singlelistalle. Toisena singlenä julkaistiin albumin nimikappale ”Hungry Heart”, josta julkaistiin myös simlish-versio The Sims 2: Yöelämää-peliä varten. Versiolla Forss laulaa Sims-peleissä käytettävää simglish-kieltä, joka on todellisuudessa siansaksaa. Kolmantena singlenä julkaistiin kappale ”Enough”.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Hungry Heart | Risto Asikainen | 3.38 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Half a Chance | J. Sundvall, L. Sundvall | 3.09 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | If It's Time to Say Goodbye | Erik Rydmark, Sven Lundholm | 3.41 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Enough | Ronald Malmberg, Thomas Johansson | 3.46 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Sunshine | Petri Munck, A. Ramo Paajanen, Kristian Maukonen | 3.46 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | How Far | Andreas du Rietz, Jesper Jakobsson | 3.13 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | What a Fool | Risto Asikainen | 3.50 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | I Wanna Be With You | Ari Lehtonen, Waldo | 3.53 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Please | Ronald Malmberg, Thomas Johansson | 4.10 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Play for Keeps | Maki Kolehmainen, Alex Ojasti, Tracy Lipp | 3.35 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Emotions | Niklas Rosström, Geir Rönning | 3.56 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Hubny Harb (Simlish Version) | Risto Asikainen | 3.37 |  |  |  |  |  |  |
Hullut Päivät

| Hullut Päivät Galna Dagar |
| --- | --- |
 Helsingin keskustan Stockmann kevään Hullujen Päivien aikaan vuonna 2019.
Tyyppi:  Myyntitapahtuma
Järjestämistiheys:  2 kertaa vuodessa
Ensimmäisen kerran:  2. huhtikuuta 1986
Järjestäjä:  Stockmann-tavarataloketju
Hullut Päivät (ruots. Galna Dagar) on Stockmann-tavarataloketjun jokakeväinen ja -syksyinen myyntitapahtuma, joka perinteisesti kestää viisi päivää, keskiviikosta sunnuntaihin. Ensimmäiset Hullut Päivät pidettiin 2.−5. huhtikuuta 1986.
Kyseessä ei ole varsinainen alennusmyynti, sillä myyntitapahtuman aikana myydään sitä varten hankittuja tuotteita Stockmannin normaaliin hintatasoon verrattuna edulliseen hintaan. Hulluja Päiviä vietetään myös Stockmannin verkkokaupassa sekä useissa tavaratalon vuokralaisten liikkeissä, kuten Akateemisessa Kirjakaupassa, Powerissa, Musti ja Mirrissä ja Hugo Bossilla.
Vuonna 2020 Hullut Päivät järjestettiin pääosin verkkokaupassa koronaviruspandemiasta johtuen.
Tapahtuma

Hullut Päivät järjestettiin alun perin kerran vuodessa, sittemmin kahdesti vuodessa huhti- ja lokakuussa. Vuoteen 2009 asti tapahtuma oli nelipäiväinen keskiviikosta lauantaihin, mutta joulukuussa 2009 voimaan astuneen sunnuntaikaupan vapauttaneen kauppojen aukioloajan lakimuutoksen myötä tapahtuma laajeni viisipäiväiseksi. Hulluja Päiviä vietetään Suomen lisäksi Viron ja Latvian Stockmann-tavarataloissa.
Hulluja Päiviä on joka vuosi ennen tapahtumaa ja sen aikana mainostettu laajalti tiedotusvälineissä. Mainoksissa on käytetty ilmaisun "Hullut Päivät – Galna Dagar" ohella haamuja erilaisissa muodoissa. Mainoksissa on käytetty keltaista, mustaa ja valkoista väriä.
Muuta

Maskun Kalustetalo käytti usean vuoden aikana esimerkiksi lehti-ilmoituksissa muotoja "Hullut ALE Päivät" ja "6 Hulvattoman Hullua Päivää". Stockmann nosti hyvän liiketavan vastaisuutta koskevan kanteen markkinaoikeudessa, mutta kanne hylättiin. Helsingin käräjäoikeus kuitenkin hyväksyi Stockmannin kanteen tavaramerkin haltijan yksinoikeutta koskien ja kielsi Maskua käyttämästä termejä markkinoinnissaan.
Vihreiden puoluevaltuuskunnan varapuheenjohtaja Miikka Keränen on vaatinut Stockmannia vaihtamaan alennusmyynnin nimen, koska se hänen mukaansa vähättelee mielenterveysongelmia ja leimaa ongelmien kanssa eläviä.
Aiheesta muualla

Hullut Päivät
Hullut Päivät Facebookissa
Hullujen Päivien mainos Helsingin keskustan Stockmann -tavaratalon pääaulassa.
Humphrey Searle

Humphrey Searle CBE (26. elokuuta 1915 – 12. toukokuuta 1982) oli brittiläinen säveltäjä. Hän yhdisteli tuotannossaan kaksitoistasäveljärjestelmää, perinteisiä aiheita ja draamallista henkeä.
Elämä ja ura

Searle opiskeli antiikintutkimusta Oxfordin yliopistossa. Sävellysopetusta hän sai Gordon Jacobilta sekä John Irelandilta Royal College of Musicissa. Hän opiskeli myös Neues Wiener Konservatoriumissa ja sai yksityisopetusta Anton Weberniltä, millä oli voimakas vaikutus hänen kehitykseensä säveltäjänä. Vuonna 1938 Searle liittyi BBC:n palvelukseen ohjelmatuottajana. Sitten hän palveli armeijan tiedustelussa ja laskuvarjojääkäreiden koulutusdivisioonassa vuosina 1940–1946. Samoihin aikoihin Searle kuitenkin sävelsi lukuisia teoksia, kuten kaksi sarjaa jousiorkesterille (1942, 1944), Night Musicin kamariorkesterille (1943), Vigil-teoksen pianolle (1944), ensimmäisen pianokonserton (1944) ja fagottikvinteton (1945).
Searlen tuotanto vuoden 1946 jälkeiseltä ajalta on lähes kauttaaltaan kaksitoistasäveljärjestelmän keinoin sävellettyä, mutta Alban Bergin tavoin Searle käytti myös tonaalisia kulkuja. Searle palasi toisen maailmansodan jälkeen BBC:n palvelukseen vuoteen 1948 asti. Ollessaan vielä Saksassa Searle avusti Hugh Trevor-Roperia tämän tutkimuksessa kirjaa The Last Days of Hitler varten. Searlen ensimmäinen suurimuotoinen kaksitoistasäveljärjestelmällä luotu suurimuotoinen teos on Gold Coast Customs (op. 15, 1949) Edith Sitwellin runoon. Teoksesta tuli osa trilogiaa, johon kuuluivat myös The Riverrun (op. 20, 1951, sanat: James Joyce) ja The Shadow of Cain (op. 22, 1952, sanat: Sitwell).
Searle tunsi varhaisesta saakka vetoa Franz Lisztin musiikkiin. Hänestä tulikin säveltäjän työn huomattava tutkija. Hän tarkasteli Lisztin ja kaksitoistasäveljärjestelmän yhteyksiä kirjassaan The Music of Liszt (1954). Vuosina 1951–1957 Searle toimi Sadler's Well Balletin musiikillisena neuvonantajana. Hän oli professorina Royal College of Musicissa ja toimi vierailevana professorina myös ulkomaisissa kohteissa. Hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon vuonna 1968.
Tuotanto

Searle sävelsi kolme oopperaa, joista yksinäytöksinen The Diary of a Madman (1958) sai ensipalkinnon Unescon Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa vuonna 1960. Muut Searlen oopperat ovat The Photo of the Colonel (1964) ja kolminäytöksinen Hamlet (1965–1968). Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu viisi sinfoniaa, kaksi pianokonserttoa, lukuisia baletteja sekä suuri määrä kamari- ja vokaalimusiikkiteoksia. Huomattaviin teoksiin kuuluu myös Poem for 22 Strings (op. 18, 1950), joka kantaesitettiin Darmstadtissa.
Searlen viides sinfonia (op. 43, 1964) on sävelletty Anton Webernin muistolle ja kuvaa tämän uran eri vaiheita. Ensimmäisen sinfonian kantaesityksen johti Hermann Scherchen, joka luonnehti Searlea suurimmaksi brittisäveltäjäksi sitten Henry Purcellin. Suurimman suosion kuitenkin saavutti Searlen toinen sinfonia.
Searle sävelsi myös elokuvamusiikkia esimerkiksi elokuvaan Yö kauhujen talossa (The Haunting).
Verzasca (kunta)

| Verzasca |
| --- | --- |
 vaakuna

 Verzasca
 Koordinaatit: 46°19′N, 8°47′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Ticino
Hallintoalue (District):  Locarnon alue
5 kunnan ja 2 kunnanosan yhdistyminen:  5.4.2020
 
 www.verzasca.swiss 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Verzasca on kunta Etelä-Sveitsissä Ticinon kantonissa. Uusi kunta aloittaa toimintansa 2021, kun viisi kuntaa (Brione, Corippo, Frasco, Sonogno ja Vogorno) ja osa kahdesta kunnasta (Cavertezzo ja Lugnosco-Gerra) yhdistetään.
Sijainti

Verzasca sijaitsee samannimisen joen varrella Valle Verzascan laaksossa Lago Maggiore -järven ja Locarnon pohjoispuolella.
Uusi kunta 2021 alkaen

Uusi kunta aloittaa toimintansa 2021, kun viisi kuntaa (Brione, Corippo, Frasco, Sonogno ja Vogorno) ja osa kahdesta kunnasta (Lavertezzo ja Lugnosco-Gerra) yhdistetään.
| Kunta | Väkiluku 31> 12.2018 | Huomautuksia |
| --- | --- | --- |
| Brione | 177 |  |
| Corippo | 11 |  |
| Frasco | 122 |  |
| Sonogno | 86 |  |
| Vogorno | 282 |  |
| Lavertezzo | 1 303 | osittain |
| Lugnosco-Gerra | 2 861 | osittain |
Ville Autio

Juho Ville Kustaa Autio (23. maaliskuuta 1923 Jyväskylä  – 14. tammikuuta 1993 Turku) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Aution vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Eino Kustaa Autio ja Kirsti Rosenberg ja hänen puolisonsa vuodesta 1953 oli Pirkko Inkeri Riihiaho. Autio tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1944 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1952. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1957 ja sai kirurgian erikoislääkärin pätevyyden 1961. Turun yliopiston kirurgian dosentti Autiosta tuli 1962. Autio oli Tampereen keskussairaalan kirurgian yksikön ylilääkäri vuodesta 1964. Hänelle myönnettiin vuonna 1974 professorin arvonimi. Hän tutki varsinkin rintaelinkirurgiaa. Autio oli Tampereen yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan kirurgian professori 1982–1986. Sodassa Autio toimi ballistisena laskijana.
Viilarintien hiidenkouru

Yleiskuva Viilarintien hiidenkourusta.
Viilarintien hiidenkouru.
Viilarintien hiidenkouru oli Helsingin Vartiokylän kaupunginosassa, Myllypuron osa-alueella, Viilarintien eteläpuolella sijainnut pitkänomainen, sulavalinjainen kourumainen kalliomuodostuma. Hiidenkouru oli pikaraitiotie Raide-Jokerin linjauksen edessä ja se poistettiin kalliolouhinnalla lokakuun 2019 lopulla. Hiidenkourun kohdalle rakennettiin kevyen liikenteen väylä osana Helsingin baanaverkkoa.
Kulutusmuodostuma

Geologiassa hiidenkouru määritellään jäätikön sulamisvesien uurtamaksi vesikouruksi. Nimitykset ”hiidenkouru” tai ”hiiden kouru” eivät ole vakiintuneita termejä ja jää nähtäväksi vakiintuuko termi, vai jääkö se elämään erisnimenä, jolla tarkoitetaan nimenomaan Viilarintien kulutusmuodostumaa.
Viilarintien hiidenkouru oli luokiteltu kallioalueiden arvoluokkaan yksi Helsingin sisäisessä luokituksessa. Helsingin ympäristökeskuksen julkaisussa Kallioperän ja maaperän arvokkaat luontokohteet sen arvoksi mainitaan yksi (asteikolla 1–3) ja arvona ”luonnonsuojelullinen ja opetuksellinen”. Vuonna 2003 sen kunto oli ”hyvä, äskettäin kaivettu esiin”. Pääkaupunkiseudulla jäätikön sulavesikouruja on nähty myös Uutelassa ja Nuuksiossa.
Viilarintien hiidenkouru oli eräs Helsingin seudun jääkauden aikana syntyneitä maa- ja kallioperämuodostumia, kuten hiidenkirnutkin. Hankesuunnitelmassa Viikintien ja Holkkitien välillä pikaraitiotien sekä jalankulku- ja pyöräily-yhteyden kohdalla on kallioleikkaus. Raide-Jokerin suunnitelmassa kallioleikkaus esitetään kahden metrin etäisyydelle jalkakäytävän reunasta, jotta jalkakäytävä olisi turvallisella etäisyydellä kallioleikkauksesta talvella putoavasta lumesta ja jäästä. Katualueen raja on esitetty kallioleikkauksen kohdalle.
Hankesuunnitelman vaihtoehdot

Hankesuunnitelmassa Viilarintien osalta suunniteltiin kaksi vaihtoehtoista ratkaisua, reunavaihtoehto ja keskivaihtoehto. Reunavaihtoehdossa raitiotie olisi Viilarintien reunassa ja keskivaihtoehdossa raitiotie olisi kadun keskellä. Hankesuunnitelman mukaan hiidenkourun kiertäminen aiheuttaisi muutoksen kadun poikkileikkaukseen ja kadun pohjoispuolella linjausmuutos aiheuttaisi kallioleikkausta noin 300 metrin matkalle, jolloin hiidenkourun kiertämisestä muodostuisi lisäkustannuksia. Suunnitelman mukaan päätöstä tehtäessä oli huomioitava kyseinen hiidenkouru, kallioleikkaukset, Viilarintien nykyinen kunnallistekniikka, Viilarintien etelänpuoleinen uusi maankäyttö, erikoiskuljetusreitti sekä raitiotien, ajoneuvoliikenteen, jalankulun ja pyöräilyn sujuvuus.
Reunavaihtoehdon hinta peruskustannuslaskennassa oli osuudella 25,3 miljoonaa euroa. Keskivaihtoehto olisi 7,9 miljoonaa kalliimpi. Suunnitelman mukaan hinnat eivät ole suoraan vertailukelpoisia, sillä kadun reunassa kulkevan vaihtoehdon kustannuksissa on otettu huomioon hiidenkourun kiertämisestä johtuvat kustannukset ja keskivaihtoehdossa nämä eivät ole mukana. Suunnitelman mukaan keskivaihtoehto olisi kadun reunassa olevaa reunavaihtoehtoa parempi Karhunkaatajan alueen maankäytön kannalta. Edellisessä suunnitteluvaiheessa raitiotie oli esitetty kadun reunaan.
Ympäristölautakunnan lausunto

Helsingin ympäristölautakunta totesi lausunnossaan vuonna 2016 hiidenkourun todennäköisesti jäävän katualueen alle. Lautakunta katsoi, että kalliokouru tulisi mahdollisuuksien mukaan säilyttää, mikäli se on raide- ja katuteknisesti mahdollista.
Vastustus

Herttoniemi-seura ehdotti elokuussa 2019, että tielinjausta siirretään noin kymmenen metrin verran pohjoiseen hiidenkourun kiertävän suunnitelman mukaisesti. Seura ehdotti myös, että maanomistaja eli kaupunki suojelisi geologisesti 1. arvoluokkaan sijoitetun hiidenkourun luonnonmuistomerkkinä.
Viilajärvi

| Viilajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°15′02″N, 26°14′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskujoki:  Muikkusalmi Imjärveen 
Järvinumero:  14.179.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  83,8 m  
Pituus:  4 km  
Leveys:  2,6 km  
Rantaviiva:  28,3699 km  
Pinta-ala:  3,41444 km²   
Tilavuus:  0,0130633 km³ 
Keskisyvyys:  3,83 m  
Suurin syvyys:  13,58 m  
Saaria:  49 
 fiViilajärvi 
Viilajärvi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Hirvisalon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 341 hehtaaria eli 3,4 neliökilometriä, se on 4,0 kilometriä pitkä ja 2,6 kilometriä leveä. Sillä on 49 saarta, joiden yhteispinta-ala on 12,56 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 13,1 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0131 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,8 metriä ja suurin syvyys on 13,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 28,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 83,8 metriä mpy.
Aiheesta muualla

Häkkinen, Hanna & Raunio, Janne: Hartolan, Heinolan ja Sysmän vesistötutkimukset vuonna 2009 (PDF) (tutkimusraportti 120/2010) Kymijoen vesi ja ympäristö ry. Viitattu 27.10.2022.
(14.1)
Viljo Mäntysaari

Viljo Adolf Mäntysaari, aiemmin Sillanpää (13. heinäkuuta 1909 Kälviä – 8. helmikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Mäntysaaren vanhemmat olivat maanviljelijä Vilhelm Juhonpoika Sillanpää ja Alida Kallentytär Siirilä, kasvattivanhemmat tukkukauppias Otto Mäntysaari ja Helmi Sallmén ja puoliso vuodesta  1932 Aira Sylvia Salo. Mäntysaari kävi  Kokkolan suomalaista yhteiskoulua 1920–1925 ja suoritti Suomen Liikemiesten Kauppaopiston 1931. Hän oli Huhtamäki-Hellas Oy:n myyntimies 1931–1935, Oy Vacuum Oil Co. Ab:n edustaja 1935–1940, Oulu Oy:n kotimarkkinamyynnin järjestäjä 1940, kansanhuoltoministeriön poltto- ja voiteluainetoimiston päällikkö ja valtioneuvoston ylimääräinen esittelijä 1940–1945 sekä ministeriön tervatoimiston päällikkö, Suomalainen Gulf Oil Company Oy:n, sittemmin Oy Gulf Oil Ab, myyntipäällikkö 1945–1950, apulaistoimitusjohtaja 1950–1952 ja toimitusjohtaja 1952–1967. Hänellä oli myös liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Talvisotaan autokomppanian päällikkönä osallistunut Mäntysaari oli sotilasarvoltaan reservin kapteeni. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1966.
Viljo Mertano

Viljo Mertano
Viljo Ilmari Mertano (31. tammikuuta 1913 Turku – 21. lokakuuta 1964) toimi Salon kauppalan- ja kaupunginjohtajana vuosina 1949–1964. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1937 ja sai varatuomarin arvon 1944. Ennen nimitystään Salon kauppalanjohtajaksi Mertano työskenteli Turun kunnallishallinnossa ja oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1948–1949.
Hellfire Club (albumi)

| Hellfire Club Edguy |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2004
 Julkaistu: 6. huhtikuuta 2004
 Tuottaja(t): Edguy
 Tyylilaji: Power metal
 Kesto: 61.07
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Listasijoitukset
  Suomi – 22. 
Edguyn muut julkaisut
| Burning Down the Opera 2003 | Hellfire Club 2004 | Rocket Ride 2006 |
Hellfire Club on power metalia soittavan Edguyn kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 6. huhtikuuta 2004. Levyllä yhtyeen musiikkia tukee saksalainen orkesteri Deutsches Filmorchester Babelsberg. Albumilla on kaksi bonuskappaletta, joista ensimmäinen on uudelleen äänitetty demokappale Children Of Steel. Toisella bonuskappaleella, Mysterialla, laulaa saksalaisen thrash metal -yhtyeen Kreatorin laulaja-kitaristi Mille Petrozza.
Kappalelista

Mysteria – 5.44
The Piper Never Dies – 10.05
We Don't Need a Hero – 5.30
Down to the Devil – 5.27
King of Fools – 4.21
Forever – 5.40
Under the Moon – 5.04
Lavatory Love Machine – 4.25
Rise of the Morning Glory – 4.39
Lucifer in Love – 0.32
Navigator – 5.22
The Spirit Will Remain – 4.12
Kappalelista > Bonusraidat

Children of Steel – 4.03
Mysteria" (featuring Mille Petrozza) – 5.32
Hongkongin bonuslevy

Hongkongissa julkaistussa erikoisversiossa oli lisäksi mukana 12 kappaletta sisältänyt bonuslevy. Levyltä löytyy muun muassa kaikki King of Fools EP:n kappaleet sekä kaksi Tobias Sammetin sivuprojektina työstämän Avantasian kappaletta "Inside" ja "Fairytale". Osa bonuslevyn kappaleista on konserttitallenteita.
Hongkongin bonuslevy > Hongkongin bonuslevyn kappalelista

New Age Messiah – 6.00 (King of Fools EP)
Children of Steel – 4.04 (kuten yllä)
Mysteria (featuring Mille Petrozza) – 5.32 (kuten yllä)
The Savage Union – 4.15 (King of Fools EP)
Falling Down – 4.37 (vaihtoehtoinen versio)
Holy Water – 4.17 (King of Fools EP)
Introduction (live) – 1.01
Tears of a Mandrake (live) – 7.55
Painting on the Wall (live) – 4.39
Inside (live) – 4.17
Fairytale (live) – 6.22
Life and Times of a Bonus Track – 3.23 (King of Fools EP)
Kokoonpano

Tobias Sammet –laulu
Jens Ludwig – kitara
Dirk Sauer – kitara
Tobias "Eggi" Exxel – basso
Felix Bohnke – rummut
Arvostelut

Dome.fi:
Imperiumi.net:
Metal Storm: 10/10
Aiheesta muualla

Edguyn kotisivut (englanniksi)
Hellfire Club -albumin sanoitukset Darklyrics.com
Hellfire Club (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Hellfire Club (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Humpinlampi (Karstula)

| Humpinlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Karstula
Koordinaatit:  62°54′20″N, 24°53′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pääjärven alue (14.63)
Laskuoja:  oja Iso-Korppiseen  
Taajamat:  Humppi
Järvinumero:  14.633.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  157 m  
Pituus:  390 m  
Leveys:  200 m  
Rantaviiva:  1,229 km  
Pinta-ala:  3,965 ha  
Tilavuus:  0.000036 km³ 
Keskisyvyys:  0,91 m  
Suurin syvyys:  2 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiHumpinlampi 
Humpinlampi  on Keski-Suomessa Karstulassa Humpin lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 390 metriä pitkä, 200 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,0 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 36 000 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,9 metriä ja suurin syvyys on 2,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Pääjärven alueella (14.63), jonka Päällinjärven valuma-alueeseen (14.633) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 157 metriä mpy.