stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vilja
Historia

Neoliittisessa vallankumouksessa ihminen vaihtoi perinteisen metsästäjä-keräilijän elintapansa maanviljelyyn, jossa viljoilla oli tärkeä osuus. Eri puolilla maailmaa viljelykäyttöön otettiin vaiheittain paikalliset viljalajit. Lähi-idässä ja Kreikassa viljeltiin muun muassa vehnää ja ohraa, Intiassa vehnää, ohraa ja riisiä, Kiinassa riisiä, Amerikassa amaranttia ja maissia, ja Afrikassa durraa.
Varhaisimmat jäänteet maanviljelystä on löydetty hedelmällisen puolikuun alueelta Lähi-idässä noin 10 500 vuoden takaa. Sieltä viljat levisivät länteen, itään ja etelään. Kreikassa, Kyproksella ja Indusjoen laaksossa viljoja viljeltiin viimeistään vuonna 6500 eaa., Egyptissä 6000 eaa., Keski-Euroopassa 5400 eaa., Etelä-Espanjassa 5200 eaa. ja Britanniassa 3500 eaa. Ajanlaskun alkuun mennessä viljoja viljeltiin koko Euraasiassa Irlannista Japaniin. Kiinassa oli alettu viljellä riisiä vuoteen 7500 eaa. mennessä sekä Mesoamerikassa ja Andeilla maissia vuoteen 3500 eaa. mennessä.
Vehnän etu ohraan nähden oli siinä, että vehnäleipä pystyttiin kohottamaan. Vehnäleipä oli antiikin Roomassa tärkeää perusruokaa, ja valtio sääteli ja säännösteli vehnän saatavuutta ja leivän valmistusta.
Euraasiassa otettiin auran vetoon käyttöön työjuhdat härkä, hevonen, muuli ja kameli. Pronssin ja raudan käyttöönoton myötä metalliaurat korvasivat puuaurat. Roomalaiset keksivät hevosten vetämän kampamaisen ja vedettävän sadonkorjuulaitteen, vesi- tai tuulivoimalla käyvän myllyn jyvien jauhamiseen, ja he myös jalostivat viljoja.
Euroopan maatiloja alettiin 1400-luvulla erotella pensasaidoilla. Sen ansiosta seuraavina vuosisatoina viljan viljelijät saattoivat siirtyä pelloillaan yhden ja saman viljalajin viljelyyn. Samalla peltoja lakattiin pitämästä kesannolla ja kokeiltiin viljelykiertoa.
Viljan viljely pysyi maailmalla melko samanlaisena aina 1800-luvulle saakka. Kehitysmaissa vilja viljellään ja korjataan, ja jyvät jauhetaan edelleen vanhaan tapaan ihmisten lihasvoimalla. Mekaanisten viljelyvälineiden ja hevos- tai höyrykäyttöisten koneiden sekä lannoitteiden käyttöönotto 1700-luvun lopulta alkaen tehosti länsimaissa viljelyä huomattavasti ja avasi uusia maita viljelyyn. Rautatelamylly korvasi 1800-luvun lopulla vanhan kivimyllyn, ja leikkuupuimuri otettiin käyttöön laajasti 1900-luvulla. Maanviljely oli Euroopassa mekanisoitu täydellisesti toisen maailmansodan jälkeen. Yhdysvalloissa karjalle alettiin syöttää viljaa 1870-luvulta alkaen, mikä johti lihan laadun paranemiseen.
Vihreässä vallankumouksessa 1960- ja 1970-luvuilla vehnä- ja riisilajikkeet korvattiin suurempaa satoa tuottavilla, ja samalla kehitettiin viljelytekniikoita niin, että sadot kolminkertaistuivat.
Historia > Historia Suomessa

Viljaa on viljelty Suomessa 2 000 vuotta. Tattari oli ensimmäinen Suomessa viljelty vilja. Sitä seurasivat ohra, emmervehnä, ruis ja leipävehnä. Viljasta tuli keskeinen osa suomalaista ruokavaliota noin 1000–1500 vuotta sitten.
Koneiden yleistyminen 1950-luvun lopulta alkaen johti siihen, että Suomessa alettiin viljellä lyhytkortisia viljalajikkeita aiempien korkeakortisten sijaan.
Viljalajeja

Tärkeimmät viljat tuotannon (2009) mukaisessa järjestyksessä.
maissi, Pohjois- ja Etelä-Amerikan sekä Afrikan käytetyin vilja; käytetään enimmäkseen karjan rehuksi (rehumaissi)
vehnä eli leipävehnä, lauhkean ilmaston päävilja
riisi, trooppisen ilmaston päävilja
ohra eli pelto-ohra, myös mallasohrana käytetty
durra, Afrikassa
ruis, kylmässä ilmastossa
kaura eli peltokaura, viileässä viljastossa ja paljon myös karjan rehuna
ruisvehnä, vehnän ja rukiin risteytys
viljahirssi eli hirssi
Muita:
tefheinä, yleinen Etiopiassa, mutta viljellään harvoin muualla
intiaaniriisi
spelttivehnä, vehnän läheinen sukulainen
durumvehnä, vehnän läheinen sukulainen, jota viljellään etupäässä Välimeren maissa ja käytetään varsinkin pastojen valmistukseen
italianpantaheinä eli tähkähirssi
helmihirssi
sulkahirssi, Afrikassa ja Aasiassa
Pseudoviljat eli valeviljat muistuttavat viljoja mutta eivät kuulu heinäkasveihin. Merkittävimpiä ruokakasveja niistä ovat tattari, amarantti, kvinoa ja kaniwa.
Kulutus

Viljoja kasvaa kaikenlaisissa ilmastoissa puolikuivasta ja kosteasta tropiikista kuiviin ja kosteisiin lauhkeisiin alueisiin. Viljat ovatkin kuuluneet kaikkien maailman kansojen perinteiseen ruokavalioon Arktiksen inuiteja lukuun ottamatta. Viljoja on suhteellisen helppo kasvattaa, korjata ja säilöä, ja niistä on helppo valmistaa helposti sulavia ja hyvänmakuisia ruokia.
Viljat ovat ihmiskunnan tärkein ruoan, kalorien ja proteiinien lähde. Keskimääräinen ihminen saa viljoista 55 prosenttia kaloreistaan ja 48 prosenttia proteiinistaan. Suoraan tai epäsuorasti viljasta ihmiset saavat energiastaan noin 90 prosenttia. Lähes kaikki kulttuurit ovat riippuvaisia yhdestä tai kahdesta viljasta useimpien ravinteiden saannissaan, etenkin kehitysmaiden asukkaat, jotka saavat viljoista suuren osan proteiinistaan.
Keskimääräinen ihminen söi noin 415 grammaa viljaa vuorokaudessa vuonna 2009. Tämän lisäksi juotiin viljasta valmistettua olutta. Alla eri viljalajien osuus ihmisen ruokana nauttimasta viljasta poislukien olut vuonna 2009.
Vehnä 45 %
Riisi 37 %
Maissi 12 %
Hirssi 3 %
Durra 2 %
Ohra 1 %
Kulutus > Suomessa

Viljaa käytetään Suomessa muun muassa eläinten rehuksi sekä ihmisten sellaisenaan nauttimien viljatuotteiden ja elintarviketeollisuuden tarvitseman maltaan ja tärkkelyksen valmistukseen. Ohra on Suomen eniten käytetty viljalaji ja suosituin rehuvilja. Seuraavalla sijalla tulevat kaura, vehnä ja ruis.
Suomalaiset söivät vuonna 2016 keskimäärin yhteensä 220 grammaa viljatuotteita päivässä. Yli puolet suomalaisten nauttimasta viljasta oli vehnää ja lähes 20 prosenttia ruista. Kauran osuus kulutuksesta oli 8 prosenttia ja riisin osuus 7 prosenttia. Keskivertosuomalainen söi 1900-luvun alussa noin 550 grammaa viljaa päivässä, josta suurin osa oli ruista.
Valmistus ja käyttötavat

Sadonkorjuun jälkeen jyvien karkeat ja ravinteettomat tähkylän suojuslehdet poistetaan. Useimmista jyvistä poistetaan myös leseet. Jyvä voidaan jauhaa tai käyttää sellaisenaan. Koska ihminen ei kykene sulattamaan raakaa viljaa, jyvät kypsytetään ennen käyttöä. Vehnästä ja rukiista voidaan valmistaa kohotettua leipää, muista viljoista kohottamatonta.
Viljalla on monenlaisia käyttötapoja. Useimmat viljat voidaan keittää ja valmistaa riisin tavoin. Monia viljoja voidaan jauhaa jauhoksi, josta voidaan valmistaa esimerkiksi leipää, puuroa, aamiaismuroja ja pikkupurtavaa. Kaikista viljoista voidaan valmistaa myös alkoholijuomia.  Viljasta voidaan valmistaa lisäksi pastaa, makeita leivonnaisia, piirakoita ja viljamaitoa.
Viljat ovat myös tärkein eläinten rehu, ja viljakasvien varsia kerätään oljiksi. Nauta valmistaa yhden kilon lihaa 20 kilogrammasta kasviproteiinia. Eri eläinlajit suosivat eri viljalajeja. Korkeaproteiininen ohra soveltuu hyvin karjan kasvatukseen ja sikojen lihotukseen. Lihakarja ja hevoset syövät kauraa ja siipikarja maissinsiemeniä.
Ravintosisältö

Viljojen kaloreista suurin osa saadaan tärkkelyksestä. Suurin osa viljan hiilihydraatteista ja proteiineista sijaitsee sen ydinosassa. Alkio on kasvin itämisen energiavarasto, joten se sisältää rasvoja, vitamiineja (B, E) ja muita bioaktiivisia yhdisteitä, kuten antioksidantteja. Alkio on korkean rasvapitoisuutensa vuoksi viljan jyvän herkimmin pilaantuva osa, minkä vuoksi täysjyväjauho härskiintyy valkaistua jauhoa helpommin. Kuorikerrosten poistaminen jauhatuksen yhteydessä saattaa vähentää viljan sisältämien vitamiinien määrää jopa 70 prosenttia. Myös kivennäisaineiden ja kuidun määrä vähenee huomattavasti. Raffinoidun jauhon glykeeminen indeksi (GI) on myös hiukan korkeampi kuin täysjyväviljajauhon eli raffinoitu jauho nostaa enemmän veren glukoosi- ja insuliinipitoisuutta.
Viljojen proteiinipitoisuus on yleensä 8–12 prosenttia, josta imeytyy 80–90 prosenttia. Viljojen proteiini ei kuitenkaan sisällä lysiiniä, joka on tärkein välttämätön aminohappo. Tämän vuoksi pelkkä vilja ei riitä ihmisen ravinnoksi, vaan ihmisen pitää nauttia myös papuja, maitoa tai lihaa aliravitsemuksen välttämiseksi ja saadakseen tarpeeksi proteiineja ja mikroravinteita.
Viljoissa on runsaasti kaikkia B-vitamiineja paitsi B12-vitamiinia. Sen sijaan rasvaliukoisia vitamiineja viljoissa on niukasti, eikä C-vitamiinia ole lainkaan. Tämän vuoksi viljoista riippuvaisissa väestöissä esiintyykin A-vitamiinin puutostiloja. Viljoista puuttuvia tai käsittelyn aikana katoavia ravinteita pyritäänkin korvaamaan lisäämällä viljatuotteisiin muun muassa rautaa, sinkkiä ja vitamiineja.
Viljojen hivenainepitoisuudet suhteessa eniten sisältävään:
| Hivenaine | Kalium | Rauta | Magnesium | Kalsium | Sinkki | Kupari |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kaurahiutale | 100 % | 81 % | 96 % | 87 % | 100 % | 100 % |
| Ruisjauho | 87 % | 100 % | 81 % | 92 % | 84 % | 94 % |
| Ohrajauho | 80 % | 78 % | 70 % | 69 % | 64 % | 58 % |
| Valkoinen riisi | 28 % | 69 % | 40 % | 98 % | 64 % | 95 % |
| Ohrasuurimo | 37 % | 29 % | 28 % | 43 % | 35 % | 30 % |
| Valkoinen vehnäjauho | 33 % | 10 % | 10 % | 42 % | 12 % | 19 % |
Terveysvaikutukset > Kuolleisuus

Vuonna 2016 ilmestyneen metatutkimuksen mukaan kolmen siihen asti laadukkaimmaksi arvioidun tutkimuksen painotettuna tuloksena oli, että eniten täysjyväviljaa nauttivilla esiintyi 8 prosenttia vähemmän kuolemantapauksia kuin vähiten täysjyväviljaa nauttivilla. Kyseisiin tutkimuksiin osallistui yhteensä lähes 395 000 yhdysvaltalaista.
Vuonna 2021 julkaistussa lähes 150 000 osanottajan maailmanlaajuisessa väestötutkimuksessa havaittiin, että täysjyväviljan tai valkaistun riisin nauttimisen ja kuolleisuuden väliltä ei löytynyt minkäänlaista korrelaatiota. Tutkimus oli poikkeuksellisen laadukas, koska siinä otettiin huomioon myös osanottajien koulutus, tulotaso, vyötärönympärys, painoindeksi, muu ruokavalio, tupakointi, alkoholin käyttö, liikunnan määrä ja sairaudet. Valkaistulla vehnällä kuitenkin vaikutti olevan kuolleisuutta lisäävää vaikutusta.
Terveysvaikutukset > Sydän- ja verisuonisairaudet

Vuonna 2016 julkaistun väestötutkimuksiin perustuvassa tutkimuskatsauksessa havaittiin, että päivittäin 90 grammaa täysjyvästä valmistettua ruokaa nauttivien sydän- ja verisuonitautikuolleisuus oli 17 prosenttia tavanomaista pienempi. Lisäksi jokainen seuraava 90 gramman lisäannos korreloi 25 prosentin riskivähennyksen kanssa. Tarkasteltuihin 20 tutkimukseen oli osallistunut yhteensä 2,3 miljoonaa ihmistä.
Vuonna 2021 julkaistussa lähes 150 000 osanottajan väestötutkimuksessa havaittiin, että valkoisen riisin ja täysjyväviljan käytöllä ei ollut vaikutusta sydän- ja verisuonisairastavuuteen. Runsaasti valkoisesta vehnästä valmistettuja tuotteita nauttivilla kuitenkin ilmeni 33 prosenttia enemmän sydän ja verisuonisairauksiin liittyviä tapahtumia kuin alle vähiten nauttivilla.
Terveysvaikutukset > Suolistoterveys

Yhä useampi ei-keliaakikko saa viljatuotteiden käytöstä vatsakipua, turvotusta ja ripulia. Columbian yliopistossa vuonna 2016 valmistuneen tutkimuksen mukaan gluteenia sisältävistä viljoista vatsaoireita sekä väsymyksen, päänsäryn ja muistihäiriöiden kaltaisia neurologisia oireita saavilta ei-keliaakikoilta löytyi tulehduksesta ja suolen epiteelisolujen vaurioitumisesta kertovia biomarkkereita. Tutkijat pitivät todennäköisenä, että tutkittavien verenkiertoon pääsi mikrobeja vaurioituneen suolen seinämän kautta. Sekä oireet että verenkierron biomarkkerit vähenivät huomattavasti, kun tutkittavat poistivat puoleksi vuodeksi ruokavaliostaan vehnää, ruista ja ohraa sisältävät tuotteet.
Vehnän, rukiin ja ohran sisältämä gliadiini löysyttää suolen seinämän soluliitoksia. Gluteenista oireita saavilla keliaakikoilla ja gluteeniyliherkillä esiintyy gluteenipitoisen ravinnon nauttimisen jälkeen normaalia vähemmän tulehdusta hillitsevää interleukiini 10-sytokiinia.
Vehnä, ruis ja ohra sisältävät myös amylaasi-trypsiini-inhibiittoreiksi (ATI) kutsuttuja proteiineja, jotka saattavat aiheuttaa vatsan turpoamista, vatsakipua, ripulia ja väsymystä. ATI:t vaikuttavat immuunijärjestelmään ja saattavat pahentaa ekseeman ja muiden tulehduksellisten sairauksien oireita. ATI:en aiheuttama suolistotulehdus saattaa lisäksi levitä esimerkiksi imusolmukkeisiin, munuaisiin ja aivoihin.
Terveysvaikutukset > Matala-asteinen tulehdus

Täysjyväviljan ja valkaistun viljan vaikutuksista ei ole interventiotutkimuksissa löydetty merkitystä matala-asteisen tulehduksen kannalta siinä, nautitaanko vilja täysjyvänä vai valkaistuna.
Terveysvaikutukset > Raskasmetallit

Viljat ovat ruoan merkittävin terveydelle haitallisen kadmiumin lähde. Etenkin vehnä sisältää paljon kadmiumia. Noin puolet 1–3-vuotiaista ja viidennes 6-vuotiaista suomalaislapsista saa ruoasta niin paljon kadmiumia, että se muodostaa terveysriskin. Viljoissa on myös runsaasti lyijyä. Osa suomalaislapsista saa myös liikaa lyijyä ja arseenia. Riisi ja riisistä valmistetut tuotteet ovat suurin arseeninlähde.
Terveysvaikutukset > Suositukset lapsille

Maailman terveysjärjestö WHO suosittaa, että 6–23-kuukautisille lapsille tarjottaisiin vain pieniä määriä viljaa. Tämä johtuu viljojen yksipuolisesta aminohappokoostumuksesta ja siitä, etteivät ne sisällä riittävästi ravitsemuksellisesti tärkeitä rautaa, sinkkiä ja B12-vitamiinia. Monissa viljoissa on lisäksi ravintoaineiden imeytymistä häiritseviä antiravintoaineita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vilja Wikimedia Commonsissa
Roomalainen sadonkorjuulaite.
Viljan puintia 1300-luvulla.
Viljan osat.
Sadonkorjuuta leikkuupuimurilla Venäjällä.
Kuume (romaani)

| Kuume> Fever.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Robin Cook
Kieli:  englanti
Genre:  jännitys scifi
Julkaistu:  1982
Suomennos
Suomentaja:  Marja Heinonen
Julkaistu:  1983
Ulkoasu:  sidottu kansipaperi
Sivumäärä:  338
ISBN:  951-54-0387-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuume on (engl. Fever) Robin Cookin vuonna 1982 julkaistu romaani. Teos julkaistiin suomeksi Weilin+Göösin kustantamana, Marja Heinosen kääntämänä 1983.
Juoni

Se käsittelee, muiden Cookin teoksien tavoin, lääketiedettä ja sen ongelmia. Kirjan päähenkilön, Charles Martelin, vaimo kuoli vuosia sitten leukemian harvinaiseen tyyppiin. Kirjan alussa Martelin tyttärellä todetaan myös samainen harvinainen leukemian tyyppi. Martel tutkii sairauden mahdollisia syitä, ja päätyy talon vieressä virtaavan joen yläjuoksulle, kierrätyslaitokselle.
Samalla kun Martel selvittää tyttärensä sairauden syitä, hän koettaa epätoivoisesti löytää parannuskeinoa. Martelin työpaikan johto ei kuitenkaan katso hyvällä työajan haaskausta ja työtehtävien laiminlyöntiä, jonka takia Martel lopulta ajautuu kyseenalaisiin menetelmiin löytääkseen tavan sairauden hoitoon.
Ankaios

Ankaios (m.kreik. Ἀγκαῖος, lat. Ancaeus) oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri sankarin nimi, jotka molemmat olivat argonautteja ja kohtasivat loppunsa metsäkarjun hyökkäyksessä. Lisäksi Iliaassa mainitaan lyhyesti myös kolmas samanniminen mies.
Arkadian Ankaios

Ankaios, Arkadian kuninkaan Lykurgoksen poika, osallistui argonauttien retkeen ja Kalydonin metsäkarjun metsästykseen, jonka aikana hän kohtasi myös loppunsa. Hän oli aseistettuna kaksiteräisellä kirveellä, mutta metsäkarju upotti syöksyhampaansa hänen nivusiinsa tappaen hänet. Hänen puolisonsa oli Iotis, ja heidän poikansa Agapenor johti Arkadian joukkoja Troijan sodan aikana.
Samoksen Ankaios

Ankaios oli Samoksen saaren kuningas, ja argonauttina häntä arvostettiin erityisesti hänen ruorimiehen kyvyistänsä - asema, jonka hän sai edeltäjänsä Tifyksen sairastuttua ja kuoltua. Hän oli Poseidonin ja joko Astypalaian tai Althaian poika. Hän meni naimisiin Samian, jokijumala Mendereen tyttären kanssa, jonka kanssa hän sai useita lapsia, mukaan lukien Lykomedeen äidin Parthenopen.
Ennen liittymistään argonautteihin Ankaios istutti viinitarhan, mutta ennustaja kertoi, ettei hän koskaan saisi maistaa sen viiniä. Palattuaan vihdoin kotiin turvallisesti argonauttien retkiltä, rypäleet olivat kypsyneet ja tehty viiniksi. Hän kutsui ennustajan luokseen ja nosti maljan huulilleen pilkaten tätä, joka tiuskaisi paljon olevan maljan reunan ja huulten välissä. Ennen kuin Ankaios ehti kuitenkaan maistaa viiniään, hän sai tiedon, että viinitarhassa raivosi metsäkarju. Ankaios laski pikarin käsistään lähteäkseen tutkimaan asiaa, ja sai pian surmansa metsäkarjun syöksyhampaista.
Pleuronin Ankaios

Nestor muistelee Patrokloksen hautajaisten jälkeen lyhyesti, kuinka hän voitti nuoruudessaan Pleuronin Ankaioksen painissa.
Naisten Vaahteraliiga

| Naisten Vaahteraliiga |
| --- | --- |

Laji:  Amerikkalainen jalkapallo
Maa(t):   Suomi
Perustettu:  2008
Joukkueita:  5
Hallitseva mestari:  Turku Trojans (2024)
Eniten mestaruuksia:  GS Demons (6)
Alempi taso:  I-divisioona
Aiheesta muualla
Sarjan sivut
Naisten Vaahteraliiga on naisten amerikkalaisen jalkapallon korkein sarjataso Suomessa. Naiset ovat pelanneet amerikkalaista jalkapalloa vuodesta 2008 lähtien. Sitä ennen naiset pelasivat ainoastaan lippupalloa. Sarja kulki vuoteen 2015 nimellä naisten SM-sarja. Kaudeksi 2016 sarja otti käyttöön nykyisen nimensä. Kaudella 2024 sarjassa pelaa viisi joukkuetta.
Joukkueet 2025

Helsinki Wolverines
Kuopio Steelers
Tampere Saints
Turku Trojans
Wasa Royals
Mestarit

2008: GS Demons
2009: GS Demons
2010: GS Demons
2011: Helsinki Roosters
2012: Oulu Northern Lights
2013: GS Demons
2014: GS Demons
2015: GS Demons
2016: Helsinki Roosters
2017: Helsinki Wolverines
2018: Helsinki Wolverines
2019: Helsinki Wolverines
2020: Helsinki Wolverines
2021: Turku Trojans
2022: Turku Trojans
2023: Turku Trojans
2024: Turku Trojans
Luvattu maa

Luvattu maa on maa, jonka Jumala Raamatun mukaan lupasi ja antoi Abrahamille ja tämän jälkeläisille. Sen katsotaan vastaavan Kanaaninmaata eli suunnilleen nykyistä Israelin valtiota.
Uskonnoissa > Juutalaisuus

Käsite ”luvattu maa” ei esiinny Tanakissa. Tanak kuitenkin kertoo, kuinka Jumala loi koko maailman (Psalmi 95, Jes. 40:28) ja erotti siitä osan Abrahamin jälkeläisten omaisuudeksi.
Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan Herra kehotti Abrahamia (tuolloiselta nimeltään Abram) lähtemään kotiseuduiltaan Kaldean Uurista ”siihen maahan, jonka minä sinulle osoitan”. Siellä Abrahamin jälkeläisistä on tuleva suuri kansa. Kun Abraham oli saapunut Kanaaniin, Herra ilmestyi hänelle ja sanoi: ”Sinun jälkeläisillesi minä annan tämän maan.” Kanaanin perintömaa oli yksi monista lupauksista, jotka Herra antoi Abrahamille. Myöhemmin Herra uusi lupauksensa Iisakille, Jaakobille, Joosefille ja muille Jaakobin pojille, jotka kaikki olivat Abrahamin jälkeläisiä, sekä Moosekselle.
»Minä olen Herra, minä vien teidät pois pakkotyöstä Egyptistä ja pelastan teidät orjuudesta. Minä vapautan teidät kohotetun käteni voimalla ja ankarilla rangaistuksilla. Minä otan teidän omaksi kansakseni ja olen teidän Jumalanne, ja te saatte nähdä, että minä, Herra, teidän Jumalanne, vien teidät pois pakkotyöstä Egyptistä. Minä vien teidät siihen maahan, jonka vannoin antavani Abrahamille, Iisakille ja Jaakobille. Minä annan sen teille perintömaaksi, minä, Herra.» 
(2. Moos 6:6–8.)
Luvatun maan rajat määritellään Pentateukin eri kohdissa hieman eri tavoin. Abrahamille Herra lupaa maan ”Egyptin rajapurosta Eufratin suureen virtaan saakka, tämän maan, jossa asuvat keniläiset, kenasilaiset ja kadmonilaiset, heettiläiset, perissiläiset ja refalaiset, amorilaiset, kanaanilaiset, girgasilaiset ja jebusilaiset”. ”Egyptin virta” ei tässä tarkoita Niiliä vaan Siinailla sijaitsevaa Wadi Al-ʿArīshia, joka muodostaa Kanaaninmaan luonnollisen lounaisrajan. Toinen Mooseksen kirja sen sijaan kertoo luvatun maan ulottuvan ”Kaislamerestä Filistealaisten mereen ja Siinain autiomaasta Eufratvirtaan saakka”.
Uskonnoissa > Kristinusko

Käsite ”luvattu maa” esiintyy Raamatussa vain kerran. Heprealaiskirjeen mukaan
»Koska [Abraham] uskoi, hän asettui muukalaisena luvattuun maahan ja asui siellä teltoissa, ja niin asuivat myös Iisak ja Jaakob, jotka perivät saman lupauksen.» 
(Hepr 11:9.)
Uskonnoissa > Mormonismi

”Lupauksen maa” (engl. Land of Promise) mainitaan Mormonin kirjassa useasti. Pyhien kirjoitusten oppaan mukaan luvattu maa on ”maa, jonka Herra lupaa perinnöksi uskollisille seuraajilleen ja usein myös heidän jälkeläisilleen. Luvattuja maita on monia.” Mormonin kirjassa luvattu maa tarkoittaa yleensä Amerikan mannerta. Eterin kirjan mukaan se on kaikkia muita maita oivallisempi maa, ja siksi sitä hallussaan pitävän kansan on palveltava Jumalaa. Jos kansa pysyy uskollisena, se on ”oleva vapaa orjuudesta ja vankeudesta ja kaikista muista kansakunnista taivaan alla”, mutta jos se lankeaa, se hävitetään.
Luettelo miesten golfin major-turnauksien voittajista

Jack Nicklaus on voittanut 18 miesten major-turnausta eli enemmän kuin kukaan muu golfaaja
Tämä on luettelo miesten golfin major-turnauksien voittajista. Ammattilaisgolfin maineikkaimpina tapahtumina pidettyjä major-kilpailuja järjestetään vuosittain neljä kappaletta seuraavan järjestyksen mukaisesti: Masters Tournament, Yhdysvaltain avoin golfturnaus (U.S. Open Championship), Britannian avoin golfturnaus (The Open Championship, British Open) sekä PGA Championship. Grand slamiksi kutsutaan saavutusta, jossa golfaaja voittaa kaikki saman vuoden major-turnaukset; tähän ei ole kyennyt kukaan, mutta Tiger Woods on tehnyt jälkeenpäin nimetyn Tiger Slamin eli voittanut kaikki turnaukset peräkkäin. Bobby Jones teki historiaa suorittamalla grand slamin vuonna 1930, kun hän voitti US Openin, British Openin sekä molempien vastaavat amatööriturnaukset. Titteli mitätöitiin sen jälkeen, kun amatöörikilpailut syrjäytettiin kahdella virallisella major-turnauksella.
Eniten majoreita voittaneen pelaajan ennätystä pitää hallussaan Jack Nicklaus, joka voitti uransa aikana 18 turnausta. Listan toisella sijalla on 15 majoria voittanut Tiger Woods, joka saavutti viimeisimmän voittonsa Masters Tournamentissa vuonna 2019. Walter Hagen pitää listan kolmatta sijaa 11 majorilla ja on yhdessä Nicklauksen kanssa voittanut eniten PGA Championshippejä eli viiden kappaleen verran. Nicklaus hallitsee myös Mastersin ennätystä kuudella voitollaan sekä US Openia jaetulla sijalla Willie Andersonin, Bobby Jonesin ja Ben Hoganin kanssa neljällä voitolla. British Openin tilastoa johtaa Harry Vardon, joka vei kilpailun voiton ennätykselliset kuusi kertaa.
Yhdysvaltain ja Britannian amatöörien golfturnauksia (Amateur Championship) ei lasketa enää majoreiksi, eikä niissä tapahtunutta menestystä oteta huomioon seuraavissa luetteloissa.
Maittain

| Maa | Masters | U> S. Open | The Open | PGA | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | 63 | 86 | 45 | 86 | 280 |
|  Skotlanti | 1 | 13 | 41 | 0 | 55 |
|  Englanti | 4 | 8 | 22 | 2 | 36 |
|  Etelä-Afrikka | 5 | 5 | 10 | 2 | 22 |
|  Australia | 1 | 2 | 10 | 5 | 18 |
|  Espanja | 6 | 1 | 3 | 0 | 10 |
|  Jersey | 0 | 2 | 7 | 0 | 9 |
|  Pohjois-Irlanti | 0 | 2 | 3 | 2 | 7 |
|  Saksa | 2 | 1 | 0 | 1 | 4 |
|  Irlanti | 0 | 0 | 3 | 1 | 4 |
|  Zimbabwe | 0 | 0 | 1 | 2 | 3 |
|  Fidži | 1 | 0 | 0 | 2 | 3 |
|  Argentiina | 1 | 1 | 1 | 0 | 3 |
|  Uusi-Seelanti | 0 | 1 | 1 | 0 | 2 |
|  Ranska | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  Wales | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 |
|  Kanada | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 |
|  Etelä-Korea | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  Ruotsi | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  Italia | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  Japani | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 |
Historiallinen Aikakauskirja

Historiallinen Aikakauskirja on Suomen Historiallisen Seuran ja Historian Ystäväin Liiton julkaisema tieteellinen aikakauslehti. Lehden aineisto on vertaisarvioitu.
Aikakauskirja on perustettu vuonna 1903, ja se ilmestyy nykyisin neljästi vuodessa.
Lehden ensimmäisessä numerossa luodaan koko pohja lehden tulevaisuudelle. Helsingin yliopiston edesmennyt historian opettaja ja tutkija Matti Viikari tulitsee teoksessaan Suomalaisen historiankirjoituksen traditio ja Karl Lampeprecht, että Historiallisen Aikakausikirjan ensimmäinen toimituskunta koostui pääasiassa saksalaisesta kollektivistisesta historiakäsityksestä innostuneista nuorista tutkijoista. Tämä näkyi Viikarin mukaan siinä, miten lehden ensimmäisen numeron myötä "kollektivismi" tuli historian tutkimuksessa suuren yleisön tietoisuuteen.