stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaneri
Vanerin käyttö > Sekavaneri

Yhdistämällä koivun kovuus ja kuusen keveys ja halpuus (saatavuus) saadaan aikaan sekavaneri, jossa pintaviiluina ovat koivuviilut ja sisällä olevat viilut ovat kuusta. Vanerin käyttöön ja lujuuteen vaikuttavat voimakkaimmin pintaviilut, jotka ottavat vastaan pintarasituksen ja ison osan mekaanista rasitusta.
Lastulevy ja muut puristusmenetelmällä valmistetut puulevyt ovat korvanneet vanerin käyttöä rakennus- ja huonekalumateriaalina. Silti vaneri on säilyttänyt vankan aseman käyttökohteissa, joissa levymateriaalilta vaaditaan rakenteellista ja kosteuden kestävyyttä, iskunkestävyyttä tai näyttävää ulkoasua.
Puumateriaali

Puuviilun raaka-aineena käytetään lehti- ja havupuuta. Lehtipuista koivu on yleisin vanerin raaka-aine, jolloin on kyse koivuvanerista. Havupuista mänty ja kuusi soveltuvat havuvanerin raaka-aineeksi, joista kuusi on yleisempi pitkien kuitujen antaessa paremmat vanerin rakenteelliset ominaisuudet.  Mikäli käytetään  eri puulajeja eri viilukerroksissa, saadaan niin sanottua sekavaneria.
Itse puuviilu on ohut levy, joka leikataan yhdellä kertaa pyörivän sorvipölkyn pinnasta.
Liimaus

Perusvaneri liimataan nykyään kosteuden kestävällä, ruskealla fenolihartsiliimalla, kuumapuristuksena. Ennen käytettiin termiä vesivaneri, joka tarkoittaa juuri fenolihartsiliimattua, säänkestävästi liimattua vaneria. Fenolihartsin ruskea väri tulee, kun hartsin sisältämä fenoli muuntuu ilman ja hapen vaikutuksesta. Alkujaan fenolihartsi on läpikuultava.
Yleensä päällekkäiset viilut liimataan syyt ristikkäin. Näin muodostunutta vaneria kutsutaan ristiin liimatuksi vaneriksi. Viiluja on useimmiten pariton määrä, jolloin syysuunta on sama molemmissa pinnoissa tai vaneri on ns. mirror-vaneria, jonka rakenne on peilattu keskilinjan suhteen. Mirror-vanerissa on usein kaksi keskimmäistä viilua samansuuntaisia. Erikoistarkoituksiin valmistetaan samansuuntaisista viiluista valmistettuja vanerilevyjä, riippuen tavoitelluista jäykkyysominaisuuksista vanerin eri suuntiin.
Vanerilevyt

Vanerilevyjen valmistuskoot on standardoitu. Vanerin enimmäispaksuus on noin 50 mm ja paksuudet vaihtelevat 3 mm portain välillä 3–30 mm. 3 mm ohuempia vanereita kutsutaan "ohutviiluvanereiksi" tai lentokonevaneriksi yleisen käyttökohteen mukaan. Paksuimmista viiluista valmistetut levyt soveltuvat myös runkorakenteisiin. Toisaalta on huomioitavaa että myös paksuja vanereita valmistetaan ohuista viiluista, myös näitä kutsutaan ohutviiluvanereiksi.
Jatkokäsittely

Vanerin pintaominaisuuksia voidaan parantaa erilaisilla pinnoitteilla. Yleisin jaloste on pinnoittaa vaneri fenolifilmillä, jolloin puupinnasta saadaan kova ja kosteutta hyvin kestävä. Vaneria voidaan pinnoittaa käyttökohteen erityisvaatimusten mukaisesti erityyppisillä pinnoitusratkaisuilla esimerkiksi kertamuovilla, kestomuovilla, maalilla, lakalla, paperilla, metallilla, kankaalla tai kumilla. Vanerin väliin voidaan myös liimata erilaisia funktionaalisia kerroksia, jotka toimivat esim. värähtelyn vaimentajina (esim. kaksi vanerilevyä ja kumimatto väliin).
Kilpailevat tuotteet

Havuvanerin paras kilpailija on varsinkin Pohjois-Amerikassa OSB, joka on valmistettu suunnatuista suurlastuista. OSB:llä saavutetaan useita havuvanerin ominaisuuksia halvemmalla raaka-aineella ja yksinkertaisemmalla tuotantoprosessilla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Puuinfo: Vaneri
Puulevyteollisuus tilastoina (Arkistoitu – Internet Archive) Metsäteollisuus ry
Metsäteollisuus
| --- | --- |
Mekaaninen metsäteollisuus::  sahateollisuus | kuitulevyteollisuus | lastulevyteollisuus | vaneriteollisuus | huonekaluteollisuus | insinööripuutuoteteollisuus | puusepänteollisuus | puutaloteollisuus |  rakennuspuutuoteteollisuus
Kemiallinen metsäteollisuus::  massateollisuus | paperiteollisuus | kartonkiteollisuus
Koivuvaneri.
Kuusivaneri.
Betoniseinän muotittaminen havuvanerilla.
Todistettavasti syyllinen (3. tuotantokausi)

| Todistettavasti syyllisen 3>  tuotantokausi |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Esittäminen
Verkko:  CBS (Yhdysvallat)   MTV3 (Suomi)
Ensimmäinen esitys:  2005-09-2525. syyskuuta 2005
Viimeinen esitys:  2006-05-2121. toukokuuta 2006
Esitysten määrä:  23
Kaudet
 ← Edellinen 2. tuotantokausi Seuraava → 4. tuotantokausi
Televisiosarjan Todistettavasti syyllinen kolmatta tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa kesätauon jälkeen 25. syyskuuta 2005 ja Suomessa heti toisen kauden päätyttyä 11. huhtikuuta 2006. Kausi sisältää 23 jaksoa. Kahdeksannesta jaksosta alkaen sarjan pääosakokoonpanoon tulee yksi etsivä lisää, Kat Miller (Tracie Thoms).
Andrei Durnotsev

Kuvan Tupolev Tu-95 -potkuriturbiinikone säteilyä heijastavalla suojamaalauksella.
Andrei Jegorovitš Durnovtsev (ven. Андрей Егорович Дурновцев; 14. tammikuuta 1923 – 24. lokakuuta 1976) oli Neuvostoliiton ilmavoimien lentäjä. Hän lensi vuonna 1961 Tupolev Tu-95 -lentokonetta, jonka kyydissä oli Tsar-bomba-vetypommi. Kone starttasi matkaansa Kuolan niemimaalta Olenjan lentotukikohdasta. Lempinimen Iso Iivana (engl. Big Ivan) omannut pommi räjäytettiin noin neljän kilometrin korkeudessa Novaja Zemljan saaristossa. Durnovtsev oli sotilasarvoltaan everstiluutnantti ja hänet palkittiin Neuvostoliiton sankarina. Hänen palvelusvuotensa olivat 1942-1962.
Kuun metsän Kaisa

| Kuun metsän Kaisa |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Katja Gauriloff
Käsikirjoittaja:  Katja Gauriloff
Tuottaja:  Joonas Berghäll Satu Majava
Säveltäjä:  Timo Peltola
Kuvaaja:  Enrique Méndez Heikki Färm
Leikkaaja:  Timo Peltola
Pääosat:  Kaisa Gauriloff, Robert Crottet
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Oktober
Ensi-ilta:  21. lokakuuta, 2016
Kesto:  82 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuun metsän Kaisa on Katja Gauriloffin ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2016.
Elokuva kertoo ohjaajan isoisoäidistä Kaisa Gauriloffista sekä Kaisan ja sveitsiläisen kirjailijan Robert Crottetin välisestä ystävyydestä.
Elokuvassa nähdään Crottetin kuvaamaa filmimateriaalia Kaisasta. Hän oli kerännyt materiaalia kolttasaamelaisista vuosikymmenten ajan.
Elokuva osallistui lukuisille kansainvälisille festivaaleille .
Palkinnot

DOK Leipzig (2016): Animated Documentary -sarjan pääpalkinto.
First Peoples Festival (2017): Creation-sarjan pääpalkinto, parhaan dokumenttielokuvan palkinto.
Tampereen elokuvajuhlat (2017): yleisöpalkinto.
Jussi-palkinnot (2017): paras dokumenttielokuva
International Festival of Documentary Films and Television Programmes "The Northern Character" (2017): Pääpalkinto.
Theano

Theano (m.kreik. Θεανώ, Theanō, 500–400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen pythagoralainen filosofi. Hän oli yksi harvoja naisia, jotka vaikuttivat antiikin ajan matematiikassa ja filosofiassa.
Elämä

Theanon syntymäpaikka ja hänen isänsä henkilöllisyys ovat epävarmoja, mutta yleisesti arvellaan hänen isänsä olleen orfilainen filosofi ja lääkäri, joka oli Pythagoraan innokas tukija.
Theanoa on kutsuttu Pythagoraan vaimoksi tai oppilaaksi, ja on mahdollista, että hän oli myös Brontinoksen vaimo. Kerrotaan, että Pythagoras oli tuolloin noin 60-vuotias, ja Theano vielä nuori. Heillä oli kolme tytärtä nimiltään Arignote, Myia ja Damo. Kerrotaan, että Pythagoras uskoi Damolle kaikki salaisuutensa, eikä tämä suostunut paljastamaan niitä äärimmäisessä köyhyydessäkään, vaan vei ne mukanaan hautaan.
Theano johti pythagoralaista koulua Pythagoraan kuoleman jälkeen. Hänen ansiotaan ovat sellaiset keksinnöt kuin kultainen leikkaus ja kultainen suorakulmio.
Teokset

Theanolta on säilynyt muutamia tekstejä, lähinnä kirjeitä. Nämä säilyneet kirjeet käsittelevät kotimaisia ​​huolenaiheita, kuten kuinka naisen tulee kasvattaa lapsia, miten hänen tulee kohdella palvelijoita ja kuinka hänen tulee käyttäytyä hyveellisesti miestään kohtaan.
Eubulelle – Vauvojen hoidosta.
Eukleideelle – Lyhyt kirje sairaalle lääkärille.
Eurydikelle – Käyttäytymisestä, kun aviomies on uskoton.
Kallistolle – Etiketistä piikoja kohtaan.
Nikostratelle – Käyttäytymisestä, kun aviomies on uskoton.
Rhodopelle – Filosofista nimeltä Kleon.
Timonideelle – Osoitettu uskottomalle rakastajalle
Säilyneissä kirjeissä on myös viittauksia Timaretalle osoitettuun kirjeeseen, johon Julius Pollux viittaa Onomasticonissaan sanan οἰκοδεσπότης, oikodespotēs vuoksi.
Yrttitee

Valmiita yrttiteesekoituksia teehuoneessa
Yrttitee-nimellä kutsutaan teen tavoin valmistettavaa ja nautittavaa juomaa, joka on valmistettu yrteistä, mausteista tai muista kasviraaka-aineista (kukat, nuput, lehdet, siemenet, kuori) kuumassa vedessä keittämällä tai hauduttamalla, mutta joka ei yleensä sisällä kofeiinia. Yrttitee-nimitystä on tapana käyttää yleiskielessä, vaikka kyseessä ei ole varsinaisesti tee, vaan ennemminkin hauduke. Yrttitee ei aina ole valmistettu sellaisesta kasviraaka-aineesta, jota kutsutaan yrtiksi. Yrttitee eroaa todellisesta teestä (musta, punainen, vihreä, valkoinen tai oolong) nimenomaan siten, että siinä ei ole käytetty teepensaan (Camellia sinensis) lehtiä. Kuten oikeaa teetä, myös yrttiteetä juodaan sekä kuumana että kylmänä. Yrttiteetä voi juoda virkistyksen, nautinnon tai jonkin halutun vaikutuksen vuoksi. Kasvien osia käytetään joko tuoreeltaan tai kuivattuina.
Yrttiteen valmistaminen

Yrttiteetä voi tehdä joko tuoreista tai kuivatuista kukista, lehdistä, siemenistä, juurista tai kaarnasta. Yleensä kiehuvaa vettä kaadetaan kasvinosien päälle ja annetaan hautua joitakin minuutteja (haude eli infuusio). Tämän jälkeen tee siivilöidään, haluttaessa makeutetaan ja tarjoillaan. Tavallisen yrttiteen valmistukseen käytetään yleensä kasvien kukkia, lehtiä, latvoja tai hedelmiä. Yrttiteetä voidaan myös valmistaa kiehauttamalla yrttejä vedessä, annetaan kiehua joitakin minuutteja ja otetaan pois lämmöltä; seoksen annetaan hautua, jonka jälkeen se siivilöidään ja juodaan (keite eli dekokta). Keitteeseen käytetään kasvien kovempia osia.
Yrttiteetä voi ostaa valmiina sekoituksena tai tiettyä yrttiä sellaisenaan valmiissa teepusseissa. Teehuoneiden valikoimiin usein kuuluvat paitsi varsinaiset teet, myös yrttihaudukkeet. Yrttiteetä tai käytännön lääkekasveja käsittelevästä kirjallisuudesta löytyy tarkkoja ohjeita yrttiteen ja keitteen valmistamiseksi. Kirjoissa saattaa olla tiettyjä kasveja koskevia varoituksia tai huomautuksia, joihin tulee suhtautua vakavasti. Tavallinen yrttitee valmistetaan 2 tl:sta kuivattua, murskattua yrttiä, jonka päälle kaadetaan 2,5 dl kiehuvaa vettä. Jos yrtti on tuoretta, sitä annostellaan kaksinkertainen määrä. Teen annetaan hautua kannen alla 5–10 minuuttia: ohuiden lehden viisi minuuttia ja paksumpien kauemmin. Valmis tee siivilöidään. Noudata tätä ohjetta, ellei kasvikohtaisesti neuvota toisin.
Teehen saa enemmän makua, jos kasvinosien annetaan ensin nahistua ja sitten ne hiostetaan. Tämä käsittely sopii esim. vadelman, mansikan, maitohorsman, mesiangervon, koivun, pihlajan ja omanapuun lehdille.
Seurustelujuomaksi suositellaan tiettyjä kasveja sen vuoksi, että hyvänmakuisellakin lääkitsevällä yrttiteellä voi olla pitkäaikaisessa käytössä sivuvaikutuksia. Niiden nauttimisessa on hyvä pitää välillä taukoja. Seurustelujuomaksi sopivat mustaherukan ja vadelman lehdet sekä omenan, päärynän ja kirsikan kukat ja lehdet sekä näiden sekoitukset. Yleisteen pohjaksi käyvät myös hyvin myös mintut, sitruunamelissa, nokkonen ja lisäaromeiksi mesiangervo, timjami ja koivun lehdet.
Kasvien kerääminen ja käsittely

Yrttiteenä voi väljän määrittelyn mukaan käyttää minkä tahansa kasvin sellaista osaa, jossa on jokin hyödyllinen ominaisuus. Kasvi voi olla joko luonnosta kerätty tai puutarhassa kasvatettu. Kasvien maanpäälliset osat on hyvä kerätä aurinkoisina keskipäivän tunteina. Puhtaat, ehjät lehdet kerätään ennen kasvin kukkimista tai marjojen kypsymistä. Kukat kerätään niiden puhjetessa tai täydessä kukassaan. Lehtiä tai kukkia ei pestä. Myöhään iltapäivällä tai illalla voi kerätä siemeniä tai hedelmiä ennen kuin ne ovat täysin kypsiä. Juuret kerätään maan sulettua tai myöhään syksyllä ja ne pestään.
Kasveja ei pidä kuivattaa suoraan auringonpaisteessa, vaan vaikkapa ilmavassa paikassa esimerkiksi kimppuina tai puulieden lämmössä. Hyötykasvikuivuri sopii yrttien kuivaamiseen. Mietoja lajeja voi kuivata yhdessä, voimakkaita erikseen. Tasokuivaus onnistuu sanomalehtien ja lakanan avulla. Lakanan voi myös levittää saunan lauteille silloin, kun siellä ei saunota. Kuivatut kasvit (rutikuivat) säilytetään valolta suojattuina tiiviissä lasiastiassa, huoneenlämpö riittää. Kuivatut vihreät osat tulisi käyttää vuoden kuluessa. Tuoreita kasveja voi pakastaa.
Terveydelliset hyödyt

Yrttiteetä juomalla voi tavoitella piristävää, virkistävää, rauhoittavaa tai rentouttavaa vaikutusta. Yrttiteen nauttimisella saatetaan myös pyrkiä vaikuttamaan kehon toimintaan, esimerkiksi nauttimalla ruuansulatusta edistävästä kasvista valmistettua juomaa. Lääkinnällisiä vaikutuksia käsittelee artikkeli lääkekasveista. Jos yrttiteen juonnilla tavoitellaan lääkinnällisiä vaikutuksia, on syytä muistaa, ettei mitään lääkärin määräämiä lääkkeitä tule omin päin korvata kasvien nauttimisella. Usein lääkinnällisen vaikutuksen teho tai olemassaolo voi olla kiistanalainen tai perustua uskomukseen. Oletettu vaikutus voi olla oikeasti haitallinen. Rohdoksena eli lääkkeenomaisesti käytettynä yrttiteetä käytetään yleensä kuuriluontoisesti, korkeintaan muutaman viikon ajan. Rohdos ei välttämättä ole hyvän makuista. Rohdosteen annostelu on tarkkaa. Kaiken teen ja yrttiteen käytössä on hyvä noudattaa kohtuullisuutta ja ottaa hyvin selvää kasvin käytöstä ja ominaisuuksista.
Yrttiteen valmistajan tai yrttikauppiaan ei ehkä ole sallittua esittää yrtteihin liittyviä terveysväittämiä, riippuen kunkin maan lainsäädännöstä, ellei väitteitä ole voitu osoittaa toteen.
Tietystä yrtistä tai yrttien sekoituksesta valmistetut yrttiteet ovat suosittuja tuoksunsa ja arominsa vuoksi tai koska niillä on jokin hoitava vaikutus. Tällainen toivottu vaikutus voi olla vaikkapa helpotus päänsärkyyn, kuukautiskipuihin tai ummetukseen. Esimerkkejä tavallisista yrttiteenä käytettävistä aromikkaista kasveista ovat kamomillasaunio (Matricaria chamomilla) ja mintut (Mentha). Kamomillateetä nautitaan usein iltateenä rauhoittamaan ja edistämään unentuloa. Sitä voi käyttää myös suun tulehdusten kuten punajäkälän rauhoittamaiseen. Minttuhin kuuluvia lajeja on yli tuhat. Piparminttuteetä (Mentha × piperita) voi juoda teesekoituksena (vihreän teen mausteena) tai sinällään aromin vuoksi tai esimerkiksi hengitystie- ja ruuansulatusvaivoihin. Rantaminttua (Mentha arvensis) voi käyttää virkistävänä aamuteenä.
Maitohorsmaa (Chamerion angustifolium) on käytetty varsinaisen teen (Camellia sinensis) korvikkeena. Sen kapeat lehdet riivitään ennen kukintaa. Lehtiä voidaan käyttää yhdessä tuoksuvien vadelmanlehtien kanssa. Metsälehmuksesta (Tilia cordata) kerätään kukat ja lenninsiivet, lehmuksenkukkateellä on rauhoittava vaikutus.
Terveydelliset haitat

Joidenkin kasvien tai kasvinosien haitallisuuden tai myrkyllisyyden vuoksi on syytä perehtyä huolella kasvintunnistamiseen, käytettäviin kasveihin sekä niiden annosteluun. Kasveja ei tule kerätä sellaisista paikoista, joissa kasvi on voinut altistua torjunta-aineille tai imeä itseensä esimerkiksi raskasmetalleja. On osattava tunnistaa hyödyllinen kasvi samanoloisesta tehottomasta, aromittomasta ja etenkin vahingollisesta näköislajista ja varottava myrkyllisiä matkijalajeja. Älä kerää ja käytä kasveja, joita et täydellä varmuudella tunnista.
Jos on allerginen jollekin kasville tai saa yliherkkyysoireita, tulee välttää yleensä myös niitä kasveja, jotka ristireagoivat kyseisen kasvin kanssa. Jos on allerginen pujolle, saattaa saada oireita myös kamomillasauniosta, rusokista tai siankärsämöstä. Kaikille astmaatikoille ei sovi salisyylihappo. Silloin tulee välttä aspiriinia, mutta myös mesiangervoa, joka sisältää salisylaatteja. Kasvin iälläkin on merkitystä: kannattaa kerätä nuoria nokkosia, sillä vanhoihin lehtiin saattaa muodostua kalsiumkarbonaattikiteitä, jotka ärsyttävät munuaisia.
Myrkyllisyys on suhteellista. Myrkyllisyys voi vaihdella kasvin iän, kasvupaikan, kasvuolosuhteiden jne. mukaan. Joillakin kasveilla vain joku osa on myrkyllinen, toisilla kaikki osat ja kaikki lajikkeet. Joistakin kasveista voidaan jalostaa vähemmän myrkyllisiä tai myrkyttömiä lajikkeita. Useimmat kasvien myrkyllisistä yhdisteistä kuuluvat joko alkaloideihin tai glykosideihin. Yhdisteillä voi olla lääkinnällistä merkitystä oikeina määrinä ja oikealla tavalla valmistettuna. Myrkyllisen yhdisteen tehoon vaikuttavat määrä ja käsittely, nauttijan ikä, kunto ja koko. Joillakin kasveilla on haitallisia yhteisvaikutuksia lääkeaineiden kanssa. Lääkkeen vaikutus voi heikentyä tai voimistua. Tällaisia kasveja ovat esimerkiksi mäkikuisma ja greippi.
Terveydelliset haitat > Raskausaika

Monet tutut ja tavallisetkaan yritit eivät sovellu nautittavaksi yrttiteenä raskausaikana. Kasvit saattavat aiheuttaa kohdun sopistelua, rasittaa munuaisia tai olla ns. abortatiivisia. Raskausaikana tulee välttää mm. seuraavia kasveja suurina määrinä: kataja, kehäkukka, persilja, piparjuuri, rosmariini ja salvia. Kokonaan vältettäviä ovat mm. koiruoho, pietaryrtti ja pujo. Tavallista vadelmanlehtiteetä ei ole hyvä käyttää kolmen ensimmäisen raskauskuukauden aikana. Välttää tulee näitäkin: muskottipähkinä, muskottikukka, rautayrtit (verbena), sahrami, tuoksuruuta, karvaskurkku, puolanminttu (Mentha pulegium) ja rohtokataja (sabiini).
Terveydelliset haitat > Erittäin voimakkaita tai toksisia kasveja

aitoukonhattu (Aconitum napellus): kaikki osat
belladonna eli myrkkykoiso (Atropa bella-donna)
euroopanmarjakuusi (Taxus baccata): ainoastaan marjakävyn mehevä, punainen siemenvaippa ei ole myrkyllinen
euroopansorvarinpensas (Euonymus europaeus): kaikki osat
hullukaali (Hyoscyamus niger): kaikki osat
hulluruoho (Datura stramonium): kaikki osat
kielo (Convallaria majalis): kaikki osat, etenkin marjat ja kukat
kukonkannukset (Consolida )
idänkukonkannus (Consolida orientalis)
kylmänkukat (Pulsatilla ): sukua vuokoille (Anemone ), jotka kaikki sisältävät myrkyllisiä alkaloideja
hämeenkylmäkukka (Anemone patens tai Pulsatilla patens)
lännenkylmänkukka (Anemone pulsatilla tai Pulsatilla vulgaris)
merisipuli (Urginea maritima)
myrkkykatko (Conium maculatum): kaikki osat
näsiä eli lehtonäsiä (Daphne mezereum): kaikki osat, etenkin siemenet
oleanteri (Nerium oleander)
orjanlaakeri, piikkipaatsama (Ilex aquifolium)
peltopunka, aiemmin nimellä peltopuna-alpi (Anagallis arvensis): Suomessa koriste- tai satunnaiskasvina
punakoiso (kaikki osat) – (Solanum dulcamara)
valkopärskäjuuri (Veratrum album): pärskäjuuret kuuluvat sudenmarjakasveihin (Melanthiaceae)
risiini (Ricinus communis)
rohtokataja eli sabiini (Juniperus sabina)
rohtoraunioyrtti (Symphytum officinale)
ruusuleinikit (Adonis ): ruusuleinikit kuuluvat leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon
kevätruusuleinikki (Adonis vernalis): sisältää sydänglykosideja
sormustinkukat (Digitalis )
rohtosormustinkukka (Digitalis purpurea): kaikki osat
keltasormustinkukka (Digitalis grandiflora): yhtä myrkyllinen kuin rohtosormustinkukka
syysmyrkkylilja (Colchicum autumnale)
täplämunkinhuppu (Arum maculatum): kaikki osat, etenkin marjat; laji kuuluu vehkakasveihin (Araceae)
valkovuokko (Anemone nemorosa): kaikki vuokot sisältävät myrkyllisiä alkaloideja
villakot (Senecio): kaikki Suomessa kasvavat villakkolajit ovat myrkyllisiä
Terveydelliset haitat > Suhteellisen voimakkaita kasveja

Suhteellisen voimakkaita kasveja voi käyttää vain pieninä annoksina ja yleensä muiden yrttien joukossa, ei yksinään. Raskauden aikana näitä ei saa nauttia pieninäkään annoksina. Myrkytys voi ilmetä polttavana tunteena suussa, vatsakipuna, ripulina tai pahoinvointina, ja tällöin on otettava yhteyttä sairaalan ensiapuun.
etelänarnikki – (Arnica montana)
humala – (Humulus lupulus). Humalat kuuluvat hamppukasveihin (Cannabaceae).
isovesikrassi – (Nasturtium). Saattaa sisältää maksamatoloisen tai vaikuttaa joidenkin lääkkeiden toimintaan.
karvaskaunokki eli karvasohdake – (Centaurea benedicta tai Cnicus benedictus)
kataja – (Juniperus communis). Katajanmarjaa (marjamainen käpy) ei saa käyttää, jos on munuaisvaivoja tai on raskaana.
keltakatkero – (Gentiana lutea)
keltamo (kaikki osat, etenkin juuri ja maitiaisneste) – (Chelidonium majus). Vanha lääkekasvi, jonka myrkyllisyys Suomessa on ensimmäisen kerran mainittu vuonna jo 1556.
kivikkoalvejuuri – (Dryopteris filix-mas). Alvejuuret, varsinkin lehtiruotien alaosat ja juurakot, sisältävät myrkyllisiä yhdisteitä.
koiruoho, myös nimellä mali – (Artemisia absinthium). Koiruoho on absintin päämauste. Koiruohossa on mm. tujonia, jota on vältettävä raskauden aikana.
korianteri – (Coriandrum sativum). Korianteri voi aiheuttaa allergisen reaktion.
korpipaatsama, paatsama – (Rhamnus frangula). Kuori ja marjat sisältävät antrakinoniglykosideja.
misteli – (Viscum album), on puiden loisena elävä kasvi. Kasvi sisältää lektiineihin kuuluvaa, risiiniä muistuttavaa viskumiinia.
muratti, varjomuratti – (Hedera helix). Muratissa on falkarinolia, joka voi aiheuttaa joillekin pahan kosketusihottuman.
mäkikuisma – (Hypericum perforatum). Mäkikuismavalmisteilla on käyttöä masennuksen hoidossa. Mäkikuismalla voi olla yhteisvaikutuksia lääkkeiden kanssa. Mäkikuismaa ei pidä käyttää omin päin. Käytön aloitus ja lopetus tulee tehdä varovaisesti.
pietaryrtti – (Tanacetum vulgare). Versot sisältävät pahan hajuista öljyä, jossa on myrkyllistä tujonia. Raskaana olevan on vältettävä kaikkia tujonia sisältäviä kasveja. Pohjois-Suomen pietaryrttiesiintymissä on tujonin sijaan kamferia, joka sekin on, määrästä riippuen, myrkyllistä.
puksipuu (lehdet) – (Buxus sempervirens). Sisältää buksiini-nimistä alkaloidia. Puksipuun lehvästö on joidenkin mielestä tuoksuva, kun taas toiset pitävät hajua vastenmielisenä. Tämä sama ilmiö koskee mm. korianteria.
rohtosuopayrtti – (Saponaria officinalis). Kasvin sisältämät saponiinit ovat myrkyllisiä.
tatar – (Polygonum vulgare), heimo (Polygonaceae). Raparperi ja tattari ovat heimon ruokakasveja, jotkin lajit ovat myrkyllisiä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Henriette's Herbal Homepage (englanniksi), (suomeksi), (ruotsiksi) (henriettes-herb.com)
Hyötykasviyhdistys (hyotykasviyhdistys.fi)
Martat – Yrttitee (martat.fi)
Luonnon.fi  – Yrttiteet[vanhentunut linkki] (luonnon.fi)
Yrttitarha.fi – Länsi-Pirkanmaan Koulutuskuntayhtymä (yrttitarha.fi)
Yrttitarha – Keruu ja käsittely (yrttitarha.fi)
The Poison Garden Website (englanniksi) (thepoisongarden.co.uk)
Herbal remedies in pregnancy (englanniksi) (www.babycentre.co.uk)
Yrttiteepussi hautumassa.
Tuoreista piparmintun lehdistä haudutettavaa yrttiteetä
Yrttiteen raaka-aineita, kuten kehäkukkaa ja kamomillaa.
Kuivattuja hibiskuksen eli kiinanruusun kukkia säilytyspurkissa.
Krysanteemin kukkia hautumassa.
Yrttiteesekoitus, jossa on rooibosta, mansikkaa ja pippuria.
Timjamihauduketta.
Mimmi Kanervo

| Mimmi Kanervo |
| --- | --- |
 Mimmi Kanervo vuonna 1907.
Kansanedustaja
 22.5.1907–3.4.1917  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Turun läänin pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. toukokuuta 1870 Urjala
Kuollut: 1. huhtikuuta 1922 (51 vuotta) Helsinki
Ammatti:  palvelijatar, järjestötyöntekijä
Vilhelmina (Mimmi) Kanervo (o.s. Laurila, vuosina 1895–1897 Grönlund, 26. toukokuuta 1870 Urjala – 1. huhtikuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja  naisasianainen, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1917. Hän oli yksi Suomen ensimmäisistä yksikamarisen eduskunnan kansanedustajista.
Palvelijattaren ammatissa työskennellyt Kanervo oli 1900-luvun alkuvuosien merkittävimpä suomalaisen työväenliikkeen naisvaikuttajia. Hän oli mukana muun muassa Työläisnaisten Liiton toiminnassa. Lisäksi Kanervo osallistui naisten äänioikeustaisteluun ja sortokausien aktivismiin. Maltillisena sosialidemokraattina tunnettu Kanervo radikalisoitui sisällissodan aikana ja vaikutti viimeiset vuotensa Suomen Sosialistisessa Työväenpuolueessa.