stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen puolustusvoimat
Johtaminen > Ylin johto

Puolustusvoimien ylipäällikkö on tasavallan presidentti, joka päättää
valtakunnan sotilaallisen puolustuksen keskeisistä perusteista,
sotilaallisen puolustusvalmiuden merkittävistä muutoksista,
sotilaallisen puolustuksen toteuttamisen periaatteista sekä
muista puolustusvoimien sotilaallista toimintaa ja sotilaallista järjestystä koskevista laajakantoisista tai periaatteellisesti merkittävistä sotilaskäskyasioista.
Tasavallan presidentti tekee päätöksensä pääasiassa puolustusvoimain komentajan esittelystä, mutta Suomen puolustusministerillä on aina oikeus olla läsnä tasavallan presidentin antaessa sotilaskäskyä. Tietyissä taloudellisesti merkittävissä asioissa, jotka kuuluvat puolustusministeriön päätäntävaltaan, esittelijänä toimii puolustusministeri. Tällöin puolustusvoimain komentajalla on oikeus olla läsnä ja esittää näkemyksensä. Halutessaan presidentti voi viedä sotilaskäskyasian esiteltäväksi valtioneuvoston yleisistuntoon, jolloin hän tekee päätöksensä hallituksen ratkaisuehdotuksesta. Presidentillä on aina oikeus ottaa käsiteltäväkseen mikä tahansa sotilaskäskyasia.
Puolustusministeri päättää varuskuntien ja joukko-osastojen perustamisesta ja lakkauttamisesta sekä muista vastaavasti yhteiskunnallisesti merkittävistä asioista. Kaikki muut sotilaskäskyasiat kuuluvat puolustusvoimien komentajan tai hänen alaistensa päätösvaltaan. Sotilaskäskyasioissa tehdyistä päätöksistä ei voi valittaa.
Puolustusvoimia johtaa puolustusvoimain komentaja, jonka alaisena ovat puolustushaarakomentajat sekä pääesikunnan päällikkö.
Johtaminen > Paikallishallinto

Puolustusvoimien varsinainen sotilaallinen voima on rauhan aikana jaettu joukko-osastoihin, jotka ovat maavoimien, ilmavoimien tai merivoimien alaisia. Joukko-osastot ovat yhtymiä, jotka kouluttavat rauhan aikana varusmiehiä ja valmistelevat yhteistoiminta-alueensa puolustusta. Sodan aikana ne perustavat tärkeimmät sodan ajan joukot.
Puolustusvoimien aluehallinnosta vastaavat maavoimien esikunta ja sen alaisuudessa toimivat joukko-osastot sekä niiden alaiset aluetoimistot. Aluetoimistot palvelevat vastuukuntiensa kutsuntaikäisiä ja reserviläisiä asevelvollisuusasioissa. Aluetoimistot ovat:
Uudenmaan aluetoimisto, jonka toimialue on Uudenmaan maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Helsingissä.
Lounais-Suomen aluetoimisto, jonka toimialue on Satakunnan, Varsinais-Suomen ja Ahvenanmaan maakunnat. Aluetoimisto sijaitsee Turussa.
Pirkanmaan aluetoimisto, jonka toimialue on Pirkanmaan maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Tampereella.
Hämeen aluetoimisto, jonka toimialue on Kanta-Hämeen ja Päijät-Hämeen maakunnat. Aluetoimisto sijaitsee Lahdessa.
Keski-Suomen aluetoimisto, jonka toimialue on Keski-Suomen maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Jyväskylässä.
Kaakkois-Suomen aluetoimisto, jonka toimialue on Etelä-Karjalan ja Kymenlaakson maakunnat. Aluetoimisto sijaitsee Kouvolassa.
Etelä-Savon aluetoimisto, jonka toimialue on Etelä-Savon maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Mikkelissä.
Pohjois-Savon aluetoimisto, jonka toimialue on Pohjois-Savon maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Kuopiossa.
Pohjois-Karjalan aluetoimisto, jonka toimialue on Pohjois-Karjalan maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Joensuussa.
Pohjanmaan aluetoimisto, jonka toimialue on Etelä-Pohjanmaan, Keski-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakunnat. Aluetoimisto sijaitsee Vaasassa.
Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun aluetoimisto, jonka toimialue on Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun maakunnat. Aluetoimisto sijaitsee Oulussa.
Lapin aluetoimisto, jonka toimialue on Lapin maakunta. Aluetoimisto sijaitsee Rovaniemellä.
Aluetoimistot hoitavat virallisen asioinnin, asevelvollisen ja puolustusvoimien välillä. Niiden tehtäviin kuuluu muun muassa kutsuntojen toteuttaminen, asevelvollisten neuvominen, reserviläisten asioiden hoitaminen ja naisten vapaaehtoista asepalvelusta koskevien asioiden käsittely.
Aluetoimistot siirtyivät sotilasläänien alaisuudesta suurimpien maavoimien joukko-osastojen alaisuuteen 1.1.2015. Samalla otettiin käyttöön maavoimien joukko-osaston apulaiskomentajan virka. Apulaiskomentaja avustaa joukko-osaston komentajaa kasvaneen kokonaisuuden ja aluetoimistojen hallinnassa.
Asevelvollisuus

Asevelvollisuus koskee Suomessa miehiä. Asevelvollisuudesta määräävät asevelvollisuuslaki ja siviilipalveluslaki. Kyseessä on osa perustuslain 127 §:n määräämää maanpuolustusvelvollisuutta, joka koskee kaikkia Suomen kansalaisia. Asevelvollisuuden voi suorittaa varusmiespalveluksena tai, mikäli asevelvollisella on asepalveluksen estävä vakaumus, siviilipalveluksena.
Asevelvollisuus > Varusmiespalvelus

Varusmiespalvelus on Suomessa perustuslain 127 §:n tarkoittama tapa suorittaa asevelvollisuus. Varusmiespalveluksen ovat velvoitettuja suorittamaan kaikki asevelvolliset miehet, joilla ei ole uskonnollista tai eettistä vakaumusta tai terveydellistä syytä, joka estäisi varusmiespalveluksen suorittamisen.
Asevelvollisuus > Reservipalvelus

Varusmiespalveluksen jälkeen asevelvollisuus jatkuu reservissä ja – yli 50-vuotiaiden miehistön jäsenten osalta – varareservissä. Reserviläisiä voidaan lain mukaan kutsua kertausharjoituksiin määräajaksi. Reservin kertausharjoitukset perustuvat asevelvollisuuslakiin, ja ne ovat yhtä velvoittavia kuin varusmiespalvelus. Reserviläinen voidaan käskeä kertausharjoituksiin seuraavasti:
Miehistö: 80 vuorokautta
Erikoiskoulutettu miehistö: 150 vuorokautta
Upseerit ja aliupseerit: 200 vuorokautta
Yli 50-vuotiaat miehistön jäsenet sekä ne asevelvolliset, jotka eivät ole vielä suorittaneet varusmiespalvelusta tai jotka ovat saaneet siitä vapautuksen, kuuluvat varareserviin, eikä heitä käsketä palvelukseen kuin korkeintaan täydellisen liikekannallepanon aikana, mikäli eduskunta näin erikseen päättää.
Naisten vapaaehtoinen asepalvelus

Vuosittain naisten vapaaehtoisen asepalveluksen suorittaa noin 1 000 naista. Asepalvelusta suorittavalla naisella on kuitenkin mahdollisuus 30 päivän kuluessa palveluksen aloituspäivästä ilmoittaa, ettei hän jatka palvelustaan. Asepalveluksen suorittaneista naisista noin 60 prosenttia on saanut myös johtajakoulutuksen. Tunnettuja vapaaehtoisen asepalveluksen suorittaneita naisia ovat muun muassa moukarinheittäjä Sini Pöyry ja poliitikko Outi Siimes.
Upseerin ammattiin johtavan tutkinnon on Maanpuolustuskorkeakoulun Kadettikoulussa suorittanut jo toistasataa naista. Vuonna 2018 ylin naisella oleva upseerin arvo on everstiluutnantti. Ensimmäiset 13 naisupseeria valmistuivat Reserviupseerikoulusta 4. heinäkuuta 1996.
Vapaaehtoinen maanpuolustustyö

Puolustusvoimat kouluttaa täydennyskursseilla vapaaehtoisia reserviläisiä vuorovuosina miehistöstä aliupseereiksi ja aliupseereista upseereiksi. Kurssille valittavilla pitää olla kohtuullinen fyysinen kunto ja suunniteltu tai voimassa oleva sijoitus ylempään reservin tehtävään.
Vapaaehtoinen maanpuolustustyö > Vapaaehtoiset harjoitukset (VEH)

Vapaaehtoiset harjoitukset ovat Puolustusvoimien johtamia harjoituksia, joihin osallistuminen on vapaaehtoista ja joista ei makseta reserviläispalkkaa.
Puolustusvoimat järjestää alueellisia ja valtakunnallisia maanpuolustuskursseja avainhenkilöstölle, johon kuuluu muiden muassa valtion ja kuntien korkeita virkamiehiä sekä elinkeinoelämän vaikuttajia. Näiden kurssien tarkoituksena on antaa avainhenkilöstölle tietoja valtakunnan turvallisuuspolitiikasta ja maanpuolustuksesta.
Vapaaehtoinen maanpuolustustyö > Maanpuolustuskoulutusyhdistys

Sotilaallista koulutusta järjestää myös Maanpuolustuskoulutusyhdistys (MPK), joka nykyisin on luonteeltaan julkisoikeudellinen yhteisö. Sen järjestämät kurssit eivät ole olleet kertausharjoituksia, vaan joko Puolustusvoimien tilaamia vapaaehtoisia harjoituksia tai sotilaallista valmiutta palvelevaa koulutusta. Lisäksi MPK järjestää myös ei-sotilaallista koulutusta. Puolustusvoimien tilaamat vapaaehtoiset harjoitukset rinnastetaan kertausharjoituksiin täysimääräisesti ja niille osallistujat ovat harjoituksen ajan juridisesti sotilaita. Sotilaalliset lisäkurssit ja eräät muut kurssit kuitenkin rinnastetaan kertausharjoituksiin tietyin poikkeuksin. Vapaaehtoiset harjoitukset ovat ilmaisia, ja osallistujille maksetaan matkakustannukset sekä päiväraha, mutta muut MPK:n kurssit ovat pääsääntöisesti maksullisia kurssilaisille.
Aikaisemmin Maanpuolustuskoulutusyhdistys toimi tavallisena yhdistyksenä, jonka nimi oli Maanpuolustuskoulutus ry. Vuonna 2007 säädetty laki muutti sen julkisoikeudelliseksi yhteisöksi ja siirsi sotilaalliset lisäkurssit selkeämmin Puolustusvoimien alaiseksi toiminnaksi.
Vapaaehtoinen maanpuolustustyö > Maakuntajoukot

Maakuntajoukot ovat osa puolustusvoimien sodanajan joukkoja. Se koostuu vapaaehtoisista reserviläisistä, sekä poikkeusoloissa tarvittaessa tehtävään määrätyistä vapaista reserviläisistä.
Maakuntajoukkojen tehtävänä on rauhan aikana ylläpitää ja kehittää alueellisten joukkojen suorituskykyä ja reserviläisten osaamista. Tämä suoritetaan järjestämällä 4−10 vuorokautta sotilaskoulutusta maakuntajoukkoihin kuuluvalle henkilöstölle. Lisäksi rauhan aikana maakuntajoukkojen tehtäviin kuuluu virka-avun tarjoaminen muille viranomaisille sitä pyydettäessä.
Tyypillisiä maakuntajoukkojen sodanajantehtäviä ovat esimerkiksi kohteensuojaustehtävät, perustamistehtävät, valvonta- ja vartiointitehtävät, sissitoiminta sekä huoltotehtävät.
Rauhanturvaaminen ja kansainvälinen sotilaallinen kriisinhallinta

Rauhanturvaaminen on tärkeä osa ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Varusmiespalvelus on rauhanturvaajaksi pääsyn edellytys.
Kaikki suomalaiset rauhanturvaajat ovat vapaaehtoisia. Rauhanturvatehtäviin on mahdollisuus päästä joko hakeutumalla varusmiespalvelukseen Suomen kansainväliseen valmiusjoukkoon (Finnish Rapid Deployment Force) tai lähettämällä hakemus rauhanturvatehtäviin toimintavalmiuteen varusmiespalveluksen jälkeen. Nykyisin myös naisilta edellytetään varusmiespalveluksen suorittamista.
Rauhanturvaaminen ja kansainvälinen sotilaallinen kriisinhallinta > EU:n nopean toiminnan joukot

Euroopan unionin nopean toiminnan joukkojen myötä Suomi osallistuu uudentyyppiseen kriisinhallintaan. EU:n taisteluosastoille suunnitellut tehtävät ovat pitkälti samoja, joita rauhanturvaajat ovat jo YK:n ja Naton johtamissa operaatioissa vuosikausia suorittaneet. Aiempaan verrattuna oleellisia eroavaisuuksia on kolme: koulutus, varustus ja nopeus. Nopean toiminnan joukot tarjoavat EU:n puitteissa poliittisille päätöksentekijöille entistä konkreettisemmat ja nopeammat mahdollisuudet puuttua koulutetun, varustetun ja asiansa osaavan joukon toimenpitein joskus yllättäenkin ilmaantuviin ongelmatilanteisiin. Euroopan unionin taistelujoukot voivat lisäksi osallistua myös rauhaanpakottamiseen. Euroopan unionin taistelujoukkoja ei ole perustamisensa jälkeen käytetty.
Perustamispäivä ja muut juhlapäivät

Puolustusvoimat muodostettiin 25. tammikuuta 1918, kun hallituksen sisäasiaintoimikunta, nykyinen sisäministeriö julisti suojeluskunnat hallituksen eli Suomen tasavallan joukoiksi. Se muodosti vuonna 1918 käydyn Suomen sisällissodan valkoisen osapuolen.
Kuitenkin perustamispäivämäärän sijasta puolustusvoimien vuosipäivä 1919–1939 oli sotaväen lippujuhlan päivä 16. toukokuuta viitaten paraatiin, jolla valkoiset olivat juhlistaneet voittoaan punaisista sisällissodan päätyttyä. Talvisodan jälkeen 1940 suomalaisten kahtiajaosta muistuttanut päivä haluttiin muuttaa toukokuun kolmanneksi sunnuntaiksi kunnioittamaan sisällissodassa ja talvisodassa kaikkien henkensä antaneiden suomalaisten muistoa, jolloin alkoi kaatuneiden muistopäivän vietto. Jatkosodan aikana 1942 puolustusvoimien ylipäällikön, sotamarsalkka Gustaf Mannerheimin täyttäessä 75 vuotta hänelle annettiin Suomen marsalkan arvonimi ja hänen syntymäpäiväänsä 4. kesäkuuta vietettiin aluksi nimellä Suomen marsalkan syntymäpäivä, mutta varsin pian nimeksi vakiintui Puolustusvoimain lippujuhlan päivä toimien puolustusvoimien vuosipäivänä.
Historia > Puolustusvoimien edeltäjät Ruotsin ja Venäjän vallan aikana

Ruotsin kuningas Kaarle XI loi 1680-luvulla ensimmäisen armeijaorganisaation eli ruotujakolaitoksen, joka säilyi aina 1800-luvulle asti. Muutaman talon ryhmät määrättiin ylläpitämään kukin yhtä sotilasta. Ruotusotamiesten muodostamat sotajoukot jaettiin osastoihin, jotka muodostivat rykmenttejä. Rykmentin komppaniat olivat paikkakunnittain organisoituja.
Kun Suomi liitettiin Venäjään 1809, Suomen silloinen armeija lakkautettiin ja suomalaisille luvattiin, ettei heidän tarvitsisi sotia ulkomailla. Asevelvollisuus tuli voimaan Venäjällä vuonna 1870, ja 1878 säädettiin Suomen ensimmäinen asevelvollisuuslaki. Puolustusvoimat perustettiin 1881 ja lakkautettiin 1901. Armeija ei koskaan joutunut sotaan. Kaikkiaan koulutettiin noin 15 000 jalkaväen miestä. Ensimmäisen sortokauden aikana Suomen armeija liitettiin Venäjän armeijaan vuonna 1899 keisari Nikolai II:n suuriruhtinasaikana.
Itsenäisen Suomen puolustusvoimat > Nimet

Sisällissodassa Suomen tasavallan joukkojen johtajina toimivat usein jääkärit ja joukkoihin sovellettiin asevelvollisuuslakia vuodelta 1878.
Noin kuukausi sisällissodan päättymisen jälkeen asevoimia kutsuttiin runsaan vuoden verran ensin Suomen sotajoukoiksi ja sitten Suomen armeijaksi, kunnes nimeksi tuli Sotaväki hallitusmuodon myötä vuonna 1919. Laissa vuodelta 1922 nimeksi tuli Puolustuslaitos vuoteen 1974 asti, jolloin otettiin käyttöön nykyinen nimi.
| nimi | alku | loppu |
| --- | --- | --- |
| Suomen tasavallan joukot | 25. tammikuuta 1918 | 14. kesäkuuta 1918 |
| Suomen sotajoukot | 14. kesäkuuta 1918 | 31. joulukuuta 1918 |
| Suomen armeija | 1. tammikuuta 1919 | 17. heinäkuuta 1919 |
| Sotaväki | 17. heinäkuuta 1919 | 30. maaliskuuta 1922 |
| Puolustuslaitos | 30. maaliskuuta 1922 | 31. toukokuuta 1974 |
Puolustusvoimat: 31. toukokuuta 1974 alkaen
Itsenäisen Suomen puolustusvoimat > Asevelvollisuus

Suomen oma pysyvä asevelvollisuuslaki säädettiin 1922, ja sitä muokattiin 1932, jolloin perustettiin ensimmäiset kertausharjoitukset reservin aliupseereille ja reservinupseereille. 1936 kertausharjoituksiin saatettiin määrätä myös sotilasarvoiltaan miehistöarvoisia.lähde?
Itsenäisen Suomen puolustusvoimat > Puolustushaarat merivoimat ja ilmavoimat

Laivasto sai 1930-luvulla lippulaivoikseen Panssarilaiva Väinämöisen ja Panssarilaiva Ilmarisen.
Suomen ilmavoimien historia alkoi ruotsalaisten ja venäläisten vanhoista koneista. Ensimmäiset tukikohdat olivat vesilentoasemia. Jatkosotaan asti kalustoa hankittiin haalimalla koneita sieltä, mistä sai.lähde?
Itsenäisen Suomen puolustusvoimat > Toisen maailmansodan lopussa Moskovan välirauhansopimus ja Pariisin rauhansopimus

Pariisin rauhansopimus rajoitti sekä joukkojen määrää että laivastolle että ilmavoimille sallittua kalustoa. Pariisin rauhansopimusta alettiin 1950-luvulla tulkita niin, että lentokoneiden maksimimäärä tarkoitti ensilinjan taistelukoneita eikä koko lentokalustoa. Rajoitukset katsottiin päättyneiksi vuonna 1990.
Itsenäisen Suomen puolustusvoimat > Kylmänsodan aikaista kehitystä

Kylmän sodan aikana ulkopoliittiset ja kansainväliset tekijät kuten YYA-sopimus, noottikriisi ja Berliinin kriisi vaikuttivat puolustusvoimien kehittämiseen. Ulkomaankaupan kansainväliset kytkennät vaikuttivat puolestaan materiaalihankintoihin. Ensimmäinen pitkän aikavälin hankintaohjelma alkoi vuonna 1957. Se keskittyi rannikkopuolustuksen kehittämiseen, lentäjien koulutukseen ja jalkaväkivarusteiden modernisointiin. Vuonna 1959 ostettiin suuri erä maavoimien kalustoa Neuvostoliitosta, ja hankinnat jatkuivat vuoteen 1964 asti. Ohjusten hankkiminen Neuvostoliitosta MiG-21-torjuntahävittäjiin sallittiin Suomelle, kun vuoden 1962 loppuun mennessä oli saavutettu kaikkien osapuolien yksimielisyys Pariisin rauhansopimuksen tulkinnasta. Ilmavoimien käyttöön hankittiin ensin Draken- ja MiG-hävittäjiä, jotka korvattiin 1990-luvulla Horneteilla.
Naisten vapaaehtoinen asepalvelus aloitettiin vuonna 1995.
Vuosina 2012–2015 toteutettiin viimeisin Puolustusvoimauudistus, jossa toteutettiin säästöjä yhdistämällä toimintoja ja lakkauttamalla varuskuntia ja muita yksiköitä. Tavoitteena oli 800 miljoonan euron säästöt eli 10 % vuosibudjetista.
Kritiikkiä ja keskustelua Puolustusvoimista

Keskustelu ja kritiikki Suomen puolustusvoimista on kohdistunut vuosien varrella Puolustusvoimien asemaan yhteiskunnassa, toimintaan ja viestintätapoihin. Keskustelua on käyty muun muassa asevelvollisuudesta ja siviilipalveluksesta, naisten varusmiespalveluksesta, vuosien 2012–2015 Puolustusvoimauudistuksesta ja sen yhteydessä yksiköiden lakkauttamisesta, maanpuolustuskyvystä, kalustohankinnoista sekä turvallisuus- ja viestintäkulttuurista.
Vuonna 2000 valmistunutta väitöskirjaa varten tehtiin kysely kansanedustajille, puolustushallinnon virkamiehille ja aihealueesta kirjoittaville toimittajille. Sen tulosten mukaan Suomen puolustuspolitiikan linjauksista päättää noin 20 henkilön eliitti, ja tavallinen rivipoliitikko tuntee vaikutusmahdollisuutensa esimerkiksi armeijan hankintoihin vähäisiksi.
Kirjallisuutta

Elfvengren, Eero (päätoim.): Suomen puolustusvoimat ennen ja nyt.  (Maanpuolustuskorkeakoulun sotahistorian laitoksen julkaisuja)  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28151-4
Jukarainen, Pirjo & Terävä, Sirkku (toim.): Tasa-arvoinen turvallisuus? Sukupuolten yhdenvertaisuus suomalaisessa maanpuolustuksessa ja kriisinhallinnassa.  Helsinki:  Minerva, 2010.  ISBN 978-952-492-347-7
Juvonen, Riikka: Suomineidon sotatieto.  Helsinki:  Ajatus, 2006.  ISBN 951-20-7198-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomen puolustusvoimat Wikimedia Commonsissa
Puolustusvoimien verkkosivut
Puolustushallinnon lehtileikekokoelmat Portti, Arkistolaitos
Armeijan leivissä Ylen Elävä arkisto
| n k Euroopan asevoimat |
| --- | --- |
Itsenäiset valtiot:  Alankomaat  Albania  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Irlanti  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta 
Kiistanalaiset valtiot:  Abhasia  Artsakh  Etelä-Ossetia  Kosovo  Pohjois-Kypros  Transnistria 
Muut toimijat:  Euroopan unioni 
| n k  Artikkelit Suomesta |
| --- | --- |
Historia:  Suomen asutushistoria  Suomen esihistoria  Ruotsin vallan aika Suomessa  Suomen suuriruhtinaskunta  Itsenäisen Suomen historia  Suomen sotahistoria 
Maantiede:  Geologia  Ilmasto  Joet  Järvet  Kansallispuistot  Kaupungit  Kaupunkialueet Helsinki  Tampere  Turku  Oulu  Jyväskylä  Kunnat  Linnut  Luonto  Luonnonsuojelualueet  Läänit  Maakunnat Ahvenanmaa  Metsät  Nisäkkäät  Saaret  Taajamat  Ääripisteet 
Hallinto:  Asevoimat NATO  Eduskunta  Hallinnolliset alueet  Ihmisoikeudet  Korruptio  Laki  Oikeusjärjestelmä  Perustuslaki  Poliisi  Politiikka  Presidentti  Puolueet  Pääministeri  Ulkopolitiikka  Vaalit  Valtioneuvosto  Valtion talousarvio 
Talous:  Eläkejärjestelmä  Energia  Liikenne  Maatalous  Matkailu  Meriteollisuus  Metsätalous  Keskuspankki  Pörssi  Teollisuus  Tiede  Tulopolitiikka  Valtionyhtiöt  Verotus  Viestimet  Yrittäjyys 
Yhteiskunta:  Hyvinvointi  Ihmiskauppa  Ilmastonmuutos  Kielet Suomi  Ruotsi  Pohjoissaame  Inarinsaame  Koltansaame  Karjala  Koulutus  Naiset  Prostituutio  Rikollisuus  Sensuuri  Siirtolaisuus  Suomalaiset  Terveydenhoito  Uskonto  Väestö 
Kulttuuri:  Arkkitehtuuri  Elokuva  Itsenäisyyspäivä  Juhlapäivät  Kansallislaulu  Kansanperinne  Kansallissymbolit  Keittiö  Kirjallisuus Kalevala  Lippu  Maailmanperintökohteet  Musiikki  Mytologia  Sauna  Taide  Urheilu  Valokuvaus  Vaakuna 
Suomalaisia varusmiehiä antamassa sotilasvalaansa.
Suomalainen kranaatinheitinryhmä ampumassa.
Suomalaisia rauhanturvaajia osallistui EUFOR RD Congo -operaatioon vuonna 2006.
Puolustusvoimien käyttämä kielekkeinen valtiolippu
Ylipäällikön päiväkäsky n:o 1, jolla perustettiin Suomen tasavallan joukkojen esikunta 2. helmikuuta 1918
Johan Mickwitz

Johan Jacob Mickwitz (29. kesäkuuta 1937 Helsinki – 22. helmikuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Mickwitzin vanhemmat olivat Gunnar Mickwitz (1906–1940) ja Ann-Mari Federley (1903–1978).
Mickwitz oli Suomen Tietotoimiston palveluksessa toimitussihteerinä vuodesta 1961 alkaen, ja hän luki STT:n uutisia radiossa. Mickwitzin esikoisteos oli 1959 ilmestynyt yhteiskuntakriittinen novellikokoelma Oktober. Hänen varhaiset proosateoksensa edustavat lyyristä ja impressionistista tyyliä, ja myöhemmin hän julkaisi useita runokokoelmia. Mickwitz kuului vuosina 1965–1968 ilmestyneen ruotsinkielisen radikaalin kulttuurilehden FBT:n toimituskuntaan.
Johan Mickwitzin toinen puoliso vuodesta 1964 oli filosofian lisensiaatti Margaretha Mickwitz. Kirjailija Peter Mickwitz (s. 1964) on heidän poikansa.
Teoksia

Oktober: Noveller. Söderström, Helsingfors 1959
Vassvinter. Söderström, Helsingfors 1961
Sandsten: Dikter. Söderström, Helsingfors 1962
Nattvinge: Roman. Söderström, Helsingfors 1963
Uppgörelse. Söderström, Helsingfors 1964
Fröken ur ville inte komma. Söderström, Helsingfors 1968
Året ingenting hände: Dikter. Söderström, Helsingfors 1972
Bättre tider måste komma: Dikter. Söderström, Helsingfors 1975
Mera du: Dikter. Söderström, Helsingfors 1980
När vinden vänder: Dikter. Söderström, Helsingfors 2003
Metsäalvejuuri

| Metsäalvejuuri |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Saniaiset Pteridophytina
Luokka::  Pteridopsida
Lahko::  Polypodiales
Heimo::  Alvejuurikasvit Dryopteridaceae
Suku::  Alvejuuret Dryopteris
Laji::  carthusiana
Kaksiosainen nimi
 Dryopteris carthusiana  (Vill.) H. P. Fuchs 
Katso myös
   Metsäalvejuuri Wikispeciesissä   Metsäalvejuuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metsäalvejuuri (Dryopteris carthusiana, syn. D. spinulosa) on yleinen saniainen. Laji on saanut tieteellisen nimensä 1700-luvun saksalaisen kasvitieteilijän Johann Friedrich Cartheuserin mukaan.
Ulkonäkö ja koko

Metsäalvejuuren lyhyt maavarsi on pysty tai vaakasuora sekä tiheitten ja usein liuskaisten suomujen peittämä. Maavarresta kohoaa kimppuina jokseenkin pystyjä lehtiä, jotka kasvavat 30–50 senttimetriä korkeiksi. Lehden ruoti on noin lehtilavan pituinen ja vaaleanruskeiden, leveänpuikeiden suomujen peittämä. Lehtilapa on kapeanpuikea, kahteen tai kolmeen kertaan parilehdykkäinen ja alta nystykarvaton. Lehdyköiden muoto vaihtelee kolmiomaisen puikeista kapeanpuikeisiin. Lehdykät ovat lyhytruotisia, pikkulehdykät pariosaisia tai -jakoisia. Itiöpesäkeryhmät sijaitsevat lehdyköiden alapuolella ja ovat pyöreitä ja munuaismaisen katesuomun peittämiä. Suomessa metsäalvejuuren itiöt kypsyvät heinä-elokuussa. Itiöpesäkkeettömät lehdet talvehtivat yleensä vihreinä, maata vasten painuneina. Keväällä nämä lehdet auttavat kasvin nopeasti uuteen kasvuun, mutta jäävät maanmyötäiseksi ja kuihtuvat alkukesästä.
Metsäalvejuuri muistuttaa paljon isoalvejuurta (D. expansa) ja etelänalvejuurta (D. dilatata).
Metsäalvejuuri voi risteytyä korpialvejuuren (D. cristata), etelänalvejuuren ja isoalvejuuren kanssa.
Levinneisyys

Metsäalvejuurta kasvaa lähes koko Euroopassa Pohjois-Espanjasta pitkälle Keski-Venäjälle ja edelleen Aasian puolella Länsi-Siperiaan saakka. Laji puuttuu kuitenkin Portugalista, suurimmasta osasta Espanjaa, Etelä-Italiasta, -Kreikasta ja -Ukrainasta sekä mantereen aivan pohjoisimmista osista ja Islannista. Pohjois-Amerikassa metsäalvejuurta tavataan mantereen keski- ja itäosissa, missä kasvaa lähinnä lajin paikallisia muunnoksia var. intermedia ja var. fructuosa. Suomessa metsäalvejuuri on hyvin yleinen laji Etelä-Lappia myöten. Pohjoisempana se harvinaistuu ja puuttuu lähes kokonaan pohjoisimmasta Lapista.