stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Edmontonia
Elinympäristö

Muiden Edmontonian kanssa samasta yhteydestä löydettyjen fossiilien, erityisesti kivettyneen puun, tutkiminen on johtanut siihen johtopäätökseen, että Edmontonia eli sellaisessa ympäristössä, jossa oli pitkiä märkiä ja kuivia jaksoja läpi vuoden. Tämän perusteella Edmontonia saattoi munia ja hautoa niin, että poikaset kuoriutuivat märällä kaudella, jotta niillä olisi ollut runsaasti tuoretta kasvillisuutta tarjolla ravinnoksi. Lisäksi aikuiset yksilöt saattoivat käyttää niin paljon aikaa kasvien syömiseen kuin pystyivät, jotta niille olisi kehittynyt rasvavarantoja auttamaan selviytymään kuivien kausien huonoista jaksoista.
Märän kauden lähestymisen on myös ajateltu olevan syy siihen, miksi joissakin Edmontonian jäänteissä piikit ja panssari ovat tismalleen samoilla paikoilla kun ne olivat eläimen eläessä. Kävi yksinkertaisesti niin, että tulvavesi huuhtoi suuren määrän sedimenttiä kuivan kauden aikana kuolleen yksilön päälle. Tämän johdosta yksilö hautautui, ja oli siten suojassa lihansyöjäeläimiltä, jotka olisivat saattaneet raadella ja repiä ruumiin kappaleiksi, jos se ei olisi ollut hautautunut niiltä.
Erik Ulfsson

Erik Bernhard Ulfsson (16. lokakuuta 1898 Helsinki – 27. marraskuuta 1984) oli Suomen Puolustusvoimien eversti tykistön aselajissa.
Ulfsson kävi kadettikoulun 1919–1920 ja palveli kouluttajana, patterinpäällikkönä ja talouspäällikkönä KTR 1:ssä 1920–1927. Tykistön tarkastajan adjutanttina hän työskenteli 1927–1936. Patteristoupseerina KTR 3:ssa hän oli 1936–1937. Aliupseerikoulun johtajana KTR 4:ssä hän oli 1937–1939. Talvisodan sytyttyä Ulfsson palveli Taipaleen lohkon tykistökomentajana. Välirauhan aikana 1940 hän komensi KTR 7:ää sekä toimi pääesikunnan tykistöosastossa toimistopäällikkönä 1940–1941. Jatkosodan aikana hän toimi päämajan tykistöosaston päällikkönä sekä 1. divisioonan tykistökomentajana Maaselän kannaksella. Kesällä 1942 hän komensi myös KTR 5:tä. Sodan jälkeen hän toimi jälleen pääesikunnan tykistötoimiston päällikkönä 1944–1947. Tämän jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi ylitarkastajaksi vakuutusyhtiö Kalevaan 1947. Myöhemmin hän toimi Oy Telko Ab:n henkilöstöpäällikkönä 1952–1963.
Ylennykset: vänrikki 1920, luutnantti 1920, kapteeni 1925, majuri 1936, everstiluutnantti 1940, eversti 1943.
Erik Törnros

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Per Erik Valter Törnros
Syntymäaika: 11. kesäkuuta 1993 (ikä 31)
Syntymäpaikka: Gävle, Ruotsi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 193 cm
Paino: 86 kg
Seura
Seura: PS Kemi
Pelinumero: 7
Junioriseurat
: Gefle
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2013 | Gefle | 16 | (0) |
| 2012 | → Brage (laina) | 7 | (2) |
| 2014 | Brage | 16 | (2) |
| 2015– | Dalkurd | 30 | (10) |
| 2016– | → PS Kemi (laina) | 4 | (4) |
| Yhteensä | Yhteensä | 73 | (18) |
Maajoukkue
|  | Ruotsi U17 | 3 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 29. elokuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. elokuuta 2016.
Per Erik Valter Törnros (s. 11. kesäkuuta 1993 Gävle, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Törnros edustaa Veikkausliigassa pelaavaa PS Kemiä.
Törnros pelasi vuosina 2010–2013 Geflessä 16 Allsvenskan-ottelua maaleitta. Kaudella 2012 hän pelasi lainalla Bragessa seitsemän Superettan-ottelua tehden kaksi maalia. Kaudeksi 2014 Törnros siirtyi pysyvästi Brageen pelaten 1. divisioonassa 16 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Kaudella 2015 Törnros pelasi 1. divisioonaa Dalkurdissa tehden 24 sarjaottelussa kymmenen maalia joukkueen noustessa Superettaniin.
Kaudella 2016 Törnros ehti edustaa Dalkurdia kuudessa sarjaottelussa tekemättä maaleja, kunnes hänet elokuussa lainattiin Veikkausliigassa pelaavaan PS Kemiin.
Törnros on edustanut Ruotsia alle 17-vuotiaiden maajoukkuetasolla.
Erik Varga

| Mitalit> Maa:  Slovakia.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Slovakia.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Slovakia.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Maa:  Slovakia> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Granada 2014 | trap |  |
|  Kultaa | Lonato 2015 | trap |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Kultaa | Belgrad 2011 | trap |  |
| Euroopan kisat  | Euroopan kisat  | Euroopan kisat  |  |
|  Kultaa | Baku 2015 | trap, sekajoukkue |  |
|  Hopeaa | Baku 2015 | trap |  |
Poikien ammunta
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Fagnano 1994 | trap |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Kultaa | Tallinna 1995 | trap |  |
|  Hopeaa | Tallinna 1996 | trap |  |
Erik Varga (s. 9. kesäkuuta 1976 Šaľa) on slovakialainen haulikkoammunnan maailmanmestari ja Euroopan-mestari. 185 senttimetriä pitkä ja 90 kilogrammaa painava Varga kilpailee trap-ammunnassa. Hän edustaa ŠKP Bratislavaa.
Varga on osallistunut kolmiin kesäolympialaisiin, vuosina 2008, 2012 ja 2016. Vuonna 2008 hän oli trapissa yhdeksäs ja vuonna 2012 kahdestoista. Vuonna 2016 hän jäi 21:nneksi. MM-kilpailuista Varga on saavuttanut kaksi kultaa vuosilta 2014 ja 2015. EM-kilpailuista hänellä on yksi kulta. Vuoden 2015 Euroopan kisoista Bakusta Varga saavutti kultaa sekajoukkuekilpailusta ja hopeaa henkilökohtaisesta kilpailuista.
Nuorten tasolla Vargalla on yksi MM-kulta sekä yksi EM-kulta ja -hopea. Vuonna 2013 hän voitti maailmancupin finaalin Abu Dhabissa. Vargalla on kaksi maailmancupin osakilpailuvoittoa.
Eric Orbom

Eric Orbom (6. heinäkuuta 1915 – 23. toukokuuta 1959 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen elokuvalavastaja.
Orbom ura käynnistyi elokuvassa Abbott ja Costello muukalaislegioonassa vuonna 1950 ja hän ehti toimia lavastajana lähes 40 elokuvassa kymmenen vuoden ajan. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi vuonna 1960 valmistunut Spartacus, josta hän voitti postuumisti parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon vuoden 1961 gaalassa.
Eduardo De Filippo

Eduardo, Peppino ja Titina De Filippo.
Eduardo De Filippo (24. toukokuuta 1900 Napoli – 31. lokakuuta 1984 Rooma) oli italialainen näytelmäkirjailija, näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
De Filippo oli kuuluisan napolilaisen näyttelijän ja ohjaajan Eduardo Scarpettan avioton lapsi. Myös hänen veljensä Peppino ja siskonsa Titina olivat näyttelijöitä ja näytelmäkirjailijoita. De Filippo työskenteli näyttelijänä teatterissa ja teki ensimmäisen elokuvaroolinsa Mario Bonnardin elokuvassa Tre uomini in frak (Varastettu ääni, 1933). Hän esiintyi sisarustensa kanssa omiin näytelmiinsä perustuneissa elokuvissa ja teki vuonna 1939 ensimmäisen ohjaustyönsä In campagna è caduta una stella.
Toisen maailmansodan jälkeen De Filippo yhdisti napolilaisteatterin perinteitä italialaiseen neorealismiin omiin näytelmiinsä perustuneissa elokuvissa, joista parhaita ovat Napoli milionaria (1950), Filumena Marturano (1951) ja Questi fantasmi (Kummittelua italialaisittain, 1954). Federico Fellinin kertomukseen perustuva Fortunella – ruhtinatar laitakadulta (Fortunella, 1958) oli De Filippon viimeinen merkittävä ohjaustyö. 1960-luvun puolivälin jälkeen hän palasi teatteriin ja ohjasi näytelmiään televisioon.
Suomennettuja näytelmiä

Vaimoni pojat: 3-näytöksinen näytelmä  (Filomena Marturano); suom. Marja Rankkala, Teatterikorkeakoulu Näytelmämonisteet
Lauantai, sunnuntai, maanantai: kolme näytöstä (Sabato, domenica e lunedi); suomentanut Jaakko A. Ahokas, Helsinki: Suomen Teatteriliitto 1975. Näytelmämoniste
Napolin miljönääri (Napoli milionaria!); suom. Esko Elstelä, 1993
Elokuvia

Non ti pago!, 1942
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eduardo De Filippo Wikimedia Commonsissa
Eduardo De Filippo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eduardo De Filippo Elonetissä.
EGO Engine

| EGO Engine |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Codemasters, Sony Computer Entertainment
Kehityshistoria
Vakaa versio:  4.0 / 2015
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  Pelimoottori
Alusta:  PlayStation 3 PlayStation 4 Microsoft Windows Xbox 360 Xbox One Mac OS X Linux Wii Wii U
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Ego Game Technology Engine (lyhenteeltään Ego Engine tai EGO) (aiemmin nimellä Neon Engine) on pelimoottori, jonka on kehittänyt yhteistyössä Codemasters ja Sony Computer Entertainment. Kehityksessä on käytetty apuna Sonyn PhyreEngine -grafiikkamoottoria.
Pelimoottoria käyttävät pelit > Neon

Colin McRae: Dirt (2007)
Pelimoottoria käyttävät pelit > EGO 1.0

Race Driver: GRID (2008)
Colin McRae: Dirt 2 (2009)
F1 2009 (2009)
Operation Flashpoint: Dragon Rising (2009)
Bodycount (2011)
Pelimoottoria käyttävät pelit > EGO 1.5

F1 2010 (2010)
Pelimoottoria käyttävät pelit > EGO 2.0

Operation Flashpoint: Red River  (2011)
Dirt 3 (2011)
F1 2011 (2011)
Dirt: Showdown (2012)
F1 2012 (2012)
F1 Race Stars (2012)
Pelimoottoria käyttävät pelit > EGO 2.5

Dirt Rally (2015)
Pelimoottoria käyttävät pelit > EGO 3.0

Race Driver: GRID 2 (2013)
F1 2013 (2013)
Grid Autosport (2014)
F1 2014 (2014)
Pelimoottoria käyttävät pelit > EGO 4.0

F1 2015 (2015)
F1 2016 (2016)
F1 2017 (2017)
Dirt 4 (2017)
F1 2018 (2018)
F1 2019 (2019)
Dirt Rally 2.0 (2019)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:EGO (game engine)
Käännös suomeksi
Emilia Byrd Starr

Emilia Byrd Starr on L. M. Montgomeryn kirjoittaman Pieni runotyttö -sarjan päähenkilö, joka kirjoittaa mielellään runoja. Kirjoihin perustuvassa televisiosarjassa Emiliaa näyttelee Martha MacIsaac.
Elina Halttunen

Elina Halttunen huhtikuussa 2009.
Elina Johanna Halttunen (s. 10. toukokuuta 1952 Helsinki) on suomalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Halttunen julkaisi esikoisromaaninsa Saaressa kaikki hyvin helmikuussa 2009.
Hän näytteli 1970-luvulla MTV:n Naapurilähiö-sarjassa. Halttunen on myös näyttellyt tv-sarjassa Rikas ja kunniallinen (1988).
Vuonna 1993 Halttusella alkoi kahdeksan vuoden yhtäjaksoinen käsikirjoitustyö, kun hän kirjoitti MTV3:lle menestyssarjat Blondi tuli taloon (1994–1995), Ihmeidentekijät (1996–1998) ja Parhaat vuodet (2000–2002). Hän myös ohjasi Blondi tuli taloon -sarjan yhdessä Reija Virolaisen kanssa.
2000-luvulla hän käsikirjoitti Yle TV1:n Kotikatu-sarjaa. Hän on myös käsikirjoittanut Ilkka Vanteen lotista kertovan elokuvan Lupaus (2005) ja Kalle Päätalon elämään keskittyvän elokuvan Päätalo (2008).
Halttunen on naimisissa lääkäri Veli Ylitalon kanssa. Heillä on kolme tytärtä Johanna, Karoliina, Saara ja poika, Mikko. Hänen vanhempansa olivat näyttelijät Hilkka ja Kaarlo Halttunen. Hänen sisarensa on näyttelijä Marjukka Halttunen.
Televisiosarjat ja elokuvat

Mies tältä tähdeltä (1958) (elokuva, näyttelijä; Elina Koskinen)
Luottamus (1976) (elokuva, näyttelijä; Castrenin sisäkkö)
Naapurilähiö (1969–1976) (tv-sarja, näyttelijä; Riitta)
Satumainen onni (1987) (tv-sarja, dramaturgi)
Rikas ja kunniallinen (1988) (tv-sarja, näyttelijä; Suvi Laakkonen)
Viimeinen koukkaus (1989) (dramaturgi)
Elämän rouva, rouva Glad (1990) (tv-sarja, näyttelijä; pankinjohtajan vaimo)
Ruusun aika (1990–1991) (tv-sarja, dramaturgi)
Puhtaat valkeat lakanat (1993) (tv-sarja, dramaturgi)
Blondi tuli taloon (1994–1995) (tv-sarja, käsikirjoittaja, ohjaaja)
Ihmeidentekijät (1996–1998) (tv-sarja, käsikirjoittaja)
Parhaat vuodet (2000–2002) (tv-sarja, käsikirjoittaja)
Pidetään yhtä (2002) (tv-sarja, käsikirjoittaja)
Kotikatu (2002–2006) (tv-sarja, käsikirjoittaja)
Lupaus (2005) (elokuva, dramaturgi)
Päätalo (2008) (elokuva, dramaturgi)
Romaanit

Saaressa kaikki hyvin.  Helsinki:  Teos, 2009.  ISBN 978-951-851-187-1.
Syysvieraita.  Helsinki:  Teos, 2012.  ISBN 978-951-851-481-0.
Aiheesta muualla

Elina Halttunen kustannusosakeyhtiö Teoksen kotisivuilla[vanhentunut linkki]
Elina Halttunen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Elina Halttunen Elonetissä.
Emilia Chydenius

Emilia Augusta Chydenius (13. kesäkuuta 1844 Helsingin pitäjä – 12. joulukuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen kirjapainon johtaja.
Chydeniuksen vanhemmat olivat olivat yliopiston asiamies, revisionioikeuden ylikomissaari Anders Johan Chydenius ja kirjapainon johtaja Margareta Sofie Enbom. Toimittaja Anders Herman Chydenius ja professori Johan Jakob Chydenius olivat hänen sisaruksiaan.
Emilia Chydenius johti Helsingissä Simeliuksen perillisten kirjapainoa vuodesta 1886. Hän oli myös yksi kirjapainon omistajista kahden veljensä kanssa heidän perittyään sen äidiltään. Kirjapainon oli perustanut 1819 Jakob Simelius (1785–1826), jonka kuoltua sen toimintaa jatkoi hänen leskensä Maria Simelius (1792–1843). Tämän jälkeen kirjapainoa johti hänen sisarentyttärensä Sofie Chydenius (1811–1886).
Simeliuksen kirjapainosta muodostettiin 1887 osakeyhtiö, J. Simelii Arvingars Boktryckeri Aktiebolag. Sen merkittävin painotyö oli Finlands Allmänna Tidning ja Suomalainen Wirallinen Lehti. Emilia Chydeniuksen johdolla kirjapainon koneita uusittiin ja sen voimanlähteeksi hankittiin höyrykone. Sen jäätyä riittämättömäksi kirjapainossa otettiin 1902 käyttöön sähkö. Vuonna 1890 kirjapainolle rakennettiin Uudenmaankatu 9:n tontille uusi tilavampi painotalo. Kaksi vuotta myöhemmin ostettiin naapuritontti Uudenmaankatu 11 tulevaisuuden laajennuksia varten.
Emilia Chydeniuksen johtamalle kirjapainolle 1900-luvun alku oli vaikeaa, kun senaatti siirsi Finlands Allmänna Tidningin ja Suomalaisen Wirallisen Lehden painatuksen 1901 omaan kirjapainoonsa. Emilia Chydenius osti 1904 veljenpoikiensa osakkeet yhtiöstä, joten perheyrityksen omistajiksi jäi pelkästään naisia: Emilia Chydeniuksen lisäksi osakkaina olivat hänen veljiensä kaksi leskeä. Emilia Chydeniuksen kuoltua jo seuraavana vuonna hänen tilalleen yrityksen osakkaaksi tuli hänen veljenpoikansa Sam Chydenius (1865–1917).
Emilia Chydenius valittiin kirjatyöntekijöiden yhdistyksen kunniajäseneksi 1894. Hän tuki erityisesti Suomen Kirjanpainajain Tukiyhdistyksen toimintaa. Simeliuksen perillisten kirjapaino teki 1894 tukiyhdistykselle lahjoituksen 75-vuotisen toimintansa kunniaksi, ja Emilia Chydenius muisti yhdistystä myös testamentissaan.
Eivindvik

| Eivindvik |
| --- | --- |

 Eivindvik
 Koordinaatit: 60°58′52″N, 5°04′25″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Vestland
Kunta:  Gulen
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,4 km²
Väkiluku (2022):  300
 – Väestötiheys:  750 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eivindvik on taajama Gulenin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 300 vuonna 2022.
Kuvia

Gulenin kirkko
Eivindvikin kiviristi ajalta, jolloin kristinusko saapui Norjaan.
Gulenin kunnantalo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eivindvik Wikimedia Commonsissa
Emelie Andersson

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Marie Emelie Andersson
Syntymäaika: 13. syyskuuta 1996
Syntymäpaikka: , Ruotsi
Pelipaikka: puolustaja
Seura
Seura: KIF Örebro
Pelinumero: 15
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013–2015 | QBIK |  |  |
| 2016 | Mallbackens IF | 10 | (0) |
| 2017– | KIF Örebro | 23 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 33 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 07.04.2019.
Marie Emelie Andersson (s. 13. syyskuuta 1996 Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa KIF Örebrossa, jonne hän siirtyi Mallbackens IF:sta vuonna 2017. Andersson käyttää pelinumeroa 15. Hän kertoo idolikseen Steven Gerrardin. Andersson on pelannut Ruotsin alle 23-vuotiaiden naisten jalkapallomaajoukkueessa 7 ottelua ja alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa 16 ottelua.
Aiheesta muualla

Emelie Anderssonin haastattelu
Erik Bisgaard

| Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | perämiehellinen nelikko |  |
Erik Bisgaard (25. tammikuuta 1890 Silkeborg – 21. kesäkuuta 1987 Buenos Aires) oli tanskalainen soutaja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa ja oli siellä mukana saamassa pronssia perämiehellisessä nelikossa.
Emilia Bicchieri

| Emilia Bicchieri |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1238 Vercelli, Piemonte, Italia
Kuollut: 3. toukokuuta 1314 Vercelli, Piemonte, Italia
Ammatti:  prioritar
Autuas Emilia Bicchieri O.P. (1238 Vercelli, Piemonte, Italia – 3. toukokuuta 1314 Vercelli, Piemonte, Italia) oli dominikaani, nunna, prioritar, ihmeidentekijä ja stigmaatikko. Hän oli neljäs seitsemästä tyttärestä Pietro Bicchierin perheessä, hänen äitinsä kuoli hänen ollessaan vielä tyttö, mutta hän asetti itsensä Jumalanäidin suojelukseen ja rupesi nunnaksi 18-vuotiaana. 1537 hänen jäänteensä siirrettiin Pyhän Margaretin luostariin, 1811 Vercellin katedraaliin ja 19. heinäkuuta 1769 paavi Klemens XIV salli häntä kunnioitettavan autuaana. Naisen motto oli “Tee kaikki yksin Jumalalle” ja hänen juhlapäiväänsä vietetään 19. elokuuta tai 3. toukokuuta.
Eduardo Dato

| Eduardo Dato |
| --- | --- |

Espanjan pääministeri
 27. lokakuuta 1913–9. joulukuuta 1915  
Monarkki:  Alfonso XIII
Edeltäjä:  Álvaro Figueroa y Torres Mendieta
Seuraaja:  Álvaro Figueroa y Torres Mendieta
 11. kesäkuuta 1917–3. marraskuuta 1917  
Monarkki:  Alfonso XIII
Edeltäjä:  Manuel García Prieto
Seuraaja:  Manuel García Prieto
 28. huhtikuuta 1920–8. maaliskuuta 1921  
Monarkki:  Alfonso XIII
Edeltäjä:  Manuel Allendesalazar
Seuraaja:  Gabino Bugallal Araújo
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1856 La Coruña, Espanja
Kuollut: 8. maaliskuuta 1921 (64 vuotta) Madrid, Espanja
Tiedot
Puolue:  Konservatiivinen puolue
 Nimikirjoitus
Datoa esittävä pilakuva vuodelta 1917.
Eduardo Dato e Iradier (12. elokuuta 1856 La Coruña – 8. maaliskuuta 1921 Madrid) oli espanjalainen poliitikko. Liberaalikonservatiivista puoluetta edustanut Dato toimi Espanjan pääministerinä vuosina 1913–1915, 1917 ja 1920–1921. Hänet murhattiin vuonna 1921.
Ura

Dato valittiin Espanjan parlamenttiin eli cortesiin ensi kerran vuonna 1884, ja hän liittyi Francisco Silvelan johtamaan maltillisten konservatiivien ryhmään. Hän toimi sisäministeriön alivaltiosihteerinä vuonna 1892 ja sisäministerinä Silvelan ensimmäisessä hallituksessa 1899–1900 sekä oikeusministerinä Silvelan toisessa hallituksessa 1902–1903. Ministerinä Dato ajoi läpi uutta työlainsäädäntöä, jolla muun muassa säädeltiin nais- ja lapsityövoiman käyttöä teollisuudessa, määrättiin työläisille korvauksia työtapaturmista ja perustettiin erityinen työinstituutti valmistelemaan uutta lainsäädäntöä. Hänet valittiin vuonna 1907 Madridin pormestariksi ja hän oli myös Espanjan edustajainhuoneen puhemiehenä 1907–1909.
Dato tuli ensimmäisen kerran pääministeriksi lokakuussa 1913, kun konservatiivipuolueen johtaja Antonio Maura kieltäytyi muodostamasta hallitusta ellei hänen mahdottomina pidettyihin ehtoihinsa suostuttaisi. Konservatiivipuolue jakautui tämän jälkeen sisäisesti kahtia siten, että Dato johti puoluetta enemmistön tuella, mutta pieni jyrkän oikeistolainen siipi ryhmittyi Mauran ympärille. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua vuonna 1914 Daton hallitus julisti Espanjan puolueettomaksi. Se myös perusti Katalonialle rajoitettua itsehallintoa merkinneen mancomunidad-instituution. Daton ensimmäinen hallitus joutui eroamaan joulukuussa 1915.
Dato oli toisen kerran pääministerinä kesäkuusta lokakuuhun 1917. Hänen toinen hallituksensa keskeytti parlamentin istunnot ja peruutti tilapäisesti eräitä perustuslaillisia oikeuksia voidakseen tehokkaammin taistella lakkoliikkeitä ja kansalaislevottomuuksia vastaan. Daton kolmas pääministerikausi kesti huhtikuusta 1920 aina hänen maaliskuussa 1921 tapahtuneeseen murhaansa asti. Hänen kolmas hallituksensa muun muassa perusti Espanjan työministeriön ja yritti palauttaa konservatiivipuolueen yhtenäisyyden.
Murha

Kahdella viimeisellä pääministerikaudellaan Dato tuli tunnetuksi ammattiliittoja vastaan aloittamastaan ”likaisesta sodasta”, joka käsitti ammattiyhdistysten jäseniin kohdistunutta hallituksen ja työnantajajärjestöjen painostusta ja väkivaltaa. Työnantajien palkkaamat asemiehet murhasivat useita ammattiyhdistysaktiiveja, ja heitä kuoli myös epäselvissä oloissa pidätettyinä ollessaan.
Dato oli vuonna 1917 määrännyt armeijan hajottamaan yleislakon, ja yli 70 työläistä menetti siinä yhteydessä henkensä. Tapaus johti Daton toisen hallituksen eroon. Maaliskuussa 1921 kolme katalonialaista anarkistia surmasi Daton ampumalla hänet Puerta de Alcalán riemukaaren edustalla Madridissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eduardo Dato Wikimedia Commonsissa
Elizabeth R. Moberly

Elizabeth R. Moberly on brittiläinen tutkija-psykologi. Hän on muodostunut häneen tukeutuvan Joseph Nicolosin ohella homoseksuaalisuutta eheytettävissä olevana rikkinäisyytenä ja psykoseksuaalisen kehityksen häiriönä pitävän ex-gay-liikkeen keskeisimmäksi nykyteoreetikoksi.
Kritiikki

Moberlyn ja häneen tukeutuvien ex-gay-järjestöjen homoseksuaalisuutta koskevat ajatukset pohjautuvat psykoanalyysin ja psykiatrian osalta muutamien menneisyyden psykoanalyytikoiden ja psykiatrien löydöksiinkenen mukaan?, käsityksiin homoseksuaalisuudesta sairautena tai häiriönä, jotka kuitenkin nykyajan mielenterveysalan asiantuntijat, muun muassa Yhdysvaltain psykiatriyhdistys (American Psychiatric Association APA) on hylännyt.
Emelie Schepp

Emelie Schepp
Emelie Schepp (s. 1979) on ruotsalainen rikoskirjailija.
Schepp työskenteli projektipäällikkönä mainosalalla ennen kuin aloitti uransa kirjailijana. Hän ei alun perin saanut kustantamoilta kiinnostusta osakseen, joten hän päätti yhdistää kirjallisuuden liiketoimintaan ja perusti miehensä kanssa oman kustantamonsa. Vuonna 2013 ilmestyi Scheppin esikoisteos Märkta för livet (suomennettuna Ikuisesti merkitty, 2017), jota myytiin kuudessa kuukaudessa 40 000 kappaletta. Näin Scheppistä tuli Ruotsin menestynein omakustanteinen kirjailija. Menestyksen myötä kustantajat kuitenkin kiinnostuivat, ja myöhemmin Schepp solmi kustannussopimuksen HarperCollinsin kanssa.
Scheppin kirjojen päähenkilö on syyttäjä Jana Berzelius ja tapahtumat on sijoitettu Norrköpingin kaupungiin, jossa Schepp itse on perheensä kanssa asunut. Vuonna 2022 Jana Berzelius -sarjan kirjoja oli myyty jo lähes kolme miljoonaa kappaletta kolmessakymmenessä eri maassa. Schepp sai parhaan rikoskirjailijan CrimeTime Specsavers Readers' Choice -palkinnot vuosina 2016, 2017 ja 2018.
Schepp on naimisissa Henrik Scheppin kanssa. Hänellä on lapset Philip ja Filippa sekä lapsipuolet Ida ja Hanna.
Suomennetut teokset

Ikuisesti merkitty.  (Märkta för livet)  Suomentanut Hanna Arvonen. Stockholm:  HarperCollins Nordic, 2017.  ISBN 978-91-509-2646-0.
Valkoiset jäljet.  (Vita spår)  Suomentanut Meri Ala-Tauriala. Stockholm:  HarperCollins Nordic, 2017.  ISBN 978-91-509-2705-4.
Hidas kuolema.  (Prio ett)  Suomentanut Meri Ala-Tauriala. Stockholm:  HarperCollins Nordic, 2018.  ISBN 978-91-509-3540-0.
Kadonnut poika.  (Pappas pojke)  Suomentanut Meri Ala-Tauriala. Stockholm:  HarperCollins Nordic, 2019.  ISBN 978-91-509-3792-3.
Jaakko kulta.  Suomentanut Meri Ala-Tauriala. Stockholm:  HarperCollins Nordic, 2020.  ISBN 978-91-509-5738-9.
Yhdeksän elämää.  (Nio liv)  Suomentanut Meri Ala-Tauriala. Stockholm:  HarperCollins Nordic, 2021.  ISBN 978-91-509-5946-8.
Karhu nukkuu.  (Björnen sover)  Suomentanut Hanna Arvonen. Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-38213-3.
Erna Spoorenberg

Erna Spoorenberg ja Willem Duys
Erna Spoorenberg (11. huhtikuuta 1926 Yogyakarta – 18. maaliskuuta 2004) oli alankomaalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Spoorenberg opiskeli Hilversumissa ja Amsterdamissa. Hän teki ensiesiintymisensä radiossa vuonna 1947. Vuonna 1958 Spoorenberg liittyi Alankomaiden kansallisoopperan jäseneksi. Vuonna 1949 hän esiintyi ensimmäisen kerran Wienin valtionoopperassa Karl Böhmin kutsumana, ja Yhdysvaltain-debyyttinsä hän teki New Yorkissa vuonna 1967. Spoorenberg saavutti arvostusta Wolfgang Amadeus Mozartin oopperaroolien tulkinnoillaan ja esiintymisellään Mélisanden roolissa Claude Debussyn oopperassa Pelléas et Mélisande. Hänen konserttiohjelmistoonsa kuului esimerkiksi Johann Sebastian Bachin Matteus-passio. Viimeiset vuotensa Spoorenberg vietti Vughtissa.