stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leonid Brežnev
Valtaannousu

Sodan jälkeen Brežnevistä tuli puolueen johtaja Dnepropetrovskissa ja 1950 hänet nimitettiin korkeimman neuvoston varasijalle ja myöhemmin samana vuonna Moldavian kommunistisen puolueen pääsihteeriksi. Vuonna 1952 hänestä tuli kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsen ja presidiumin (entinen politbyroo) ehdokas.
Stalinin kuoltua maaliskuussa 1953, presidiumi purettiin ja pienempi politbyroo järjestettiin uudelleen. Brežnev ei päässyt politbyrooseen, mutta hänestä tuli armeijan ja laivaston poliittisen johdon puheenjohtaja ja 1955 Kazakstanin puolueen pääsihteeri.
Helmikuussa 1956 Brežnev kutsuttiin jälleen Moskovaan, politbyroon ehdokkaaksi, ja puolustusteollisuuden, avaruusohjelman, raskaan teollisuuden ja pääkaupungin uudelleenrakennuksen johtoon. Tuettuaan Hruštšovia valtataistelussa puolueen sisällä Vjatšeslav Molotovia, Georgi Malenkovia ja Lazar Kaganovitšia vastaan Brežnevistä tuli politbyroon täysjäsen.
Vuonna 1959 Brežnevistä tuli keskuskomitean toinen sihteeri. Toukokuussa 1960 hänestä tuli korkeimman neuvoston puheenjohtajiston puheenjohtaja, valtiopäivälaitoksen puhemies eli Neuvostoliiton perustuslain mukainen valtionpäämies. Todellinen valta yksipuoluejärjestelmässä oli kuitenkin Nikita Hruštšovilla, Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerillä.
Hruštšovin valta oli turvattu vuoteen 1962, mutta hänen asemansa heikkeni hänen ikääntyessään sekä Neuvostoliiton talousvaikeuksien ja hänen toimintansa herätettyä epäluottamusta vuonna 1963. Brežnev oli pitkään lojaali Hruštšoville, mutta Brežnev oli nimitetty jo keskuskomitean pääsihteeriksi ja oli todennäköinen Hruštšovin seuraaja. Brežnevistä tuli osa valtaryhmää, joka oli poistamassa vanhempaa johtoa vallasta. Gennadi Voronovin, Aleksei Kosyginin, Nikolai Podgornyin, Aleksandr Šelepinin ja Anastas Mikojanin organisoima kaappaus poisti Hruštšovin vallasta tämän ollessa lomalla. Brežnev osallistui kaappaukseen 14. lokakuuta 1964. Brežnev nimitettiin Hruštšovin tilalle Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeriksi, Aleksei Kosygin ministerineuvoston puheenjohtajaksi eli pääministeriksi ja Mikojan korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajaksi ennen jäämistään eläkkeelle 1965. Eläköityneen Mikojanin korvasi niin sanotussa troikassa Nikolai Podgornyi.
Neuvostoliiton johdossa

Valtaan päästyään Brežnev kannatti stalinismista luopumista ja henkilökultin purkamista. Brežnev kannatti myöhemmin Stalinin rehabilitointia.
Toukokuussa 1965 Saksan häviön 20-vuotisjuhlassa pitämässään puheessa Brežnev uudelleenarvioi ja mainitsi Stalinin myönteisesti ensimmäisen kerran. Toisinajattelevien kirjailijoiden Juli Danielin ja Andrei Sinjavskin oikeudenkäynti 14. helmikuuta 1966 oli ensimmäinen sitten Stalinin päivien, ja se merkitsi rajoituksia kulttuuripolitiikkaan. Huhtikuussa 1966 Brežnev sai pääsihteerin viran, joka oli ollut Stalinin virkana vuoteen 1952 asti. Juri Andropovin hallitsema KGB sai enemmän valtaa kuin Stalinin aikana, vaikka maassa ei ollutkaan paluuta 1930- ja 40-luvun vainoihin.
Brežnevin pääsihteerikauden alku 1960-luvun lopulla oli erittäin nopean taloudellisen kehityksen aikaa muun muassa koneenrakennuksen alalla. 1970-luvulle tultaessa talouden ongelmat olivat jo ilmeisiä. 1970-luvun öljykriisit kohonneine öljynhintoineen kuitenkin siirsivät neuvostotalouden romahduksen 1980-luvulle. Tällöin talous taantui nopeasti. Neuvostoliitto viljavine alueineen tuli riippuvaiseksi viljan ja elintarvikkeiden tuonnista. Sen teollisuus oli raskasta ja auttamattoman vanhanaikaista. Sekin osa mikä toimi oli valjastettu sotateollisuuden palvelukseen. Kaiken kaikkiaan varustelu nieli aivan liian suuren osan bruttokansantuotteesta (on arvioitu, että pahimpina aikoina jopa lähes 50 %).
Neuvostoliittolainen sotilaspolitiikka

Brežnevin aikaan liittyy myös määrätietoinen sotilaspolitiikka, Brežnevin oppi, kuten interventio Tšekkoslovakiaan vuonna 1968 ja Afganistaniin 1979. Tässä mielessä ulkoisesti Neuvostoliiton ulkopolitiikka oli yhtä päättäväistä kuin Hruštšovinkin aikana, jolloin tukahdutettiin Itä-Saksan kansannousu 1953 ja Unkarin kansannousu 1956.
Ensimmäinen Brežnevin ajan kriisi alkoi 1968, Alexander Dubčekin Tšekkoslovakian kommunistijohdon aloitettua uudistuksen (Prahan kevät). Heinäkuussa Brežnev arvosteli Tšekkoslovakian johtoa revisionistiseksi ja neuvostovastaiseksi, ja elokuussa Varsovan liiton joukot saapuivat Tšekkiin syrjäyttämään Dubčekin. Brežnev vastasi vastalauseisiin sanomalla, että Neuvostoliitolla oli oikeus puuttua muiden maiden asioihin suojellakseen sosialistisia järjestelmiä. Kanta tuli tunnetuksi Brežnevin oppina, vaikka jo Hruštšov oli harjoittanut samaa politiikkaa Itä-Saksaa 1953 ja Unkaria kohtaan 1956.
Välirikko Kiinan kanssa kärjistyy rajataisteluiksi ja ydinsodan uhaksi

Brežnevin aikana Neuvostoliiton suhteet Kiinaan rapistuivat edelleen 1960-luvun alun välirikon jälkeen. Vallassa pysyäkseen kulttuurivallankumouksen aloittanut Mao Zedong piti Yhdysvaltoja paperitiikerinä sekä Neuvostoliittoa sosialismista luopuneena revisionistina. 1960-luvun lopulla neuvostoliittolaiset ja kiinalaiset rajavartijat ajautuivat taisteluihin Kaukoidässä Ussurijoella, minkä seurauksena Neuvostoliiton ja Kiinan kansantasavallan välit kiristyivät äärimmilleen. Kiina sai vallattua itselleen kaksi vähämerkityksistä pientä saarta joelta, joiden omistuksesta sovittiin väliaikaisesti vuonna 1991 ja lopullisesti 2000-luvulla. Neuvostoliittolaisten ongelmana oli mahdollisen laajemman hyökkäyksen varalta raskaan aseistuksen puute.
Vuonna 1971 Neuvostoliitto tiedusteli Yhdysvaltain kantaa Neuvostoliiton Kiinan kansantasavaltaa vastaan suunnitteleman ennalta ehkäisevän ydiniskun suhteen,[lähde? ] mitä Nixonin hallinnon ulkoasiainministeri Henry Kissinger ei kannattanut. Pekingissä puolestaan tehtiin miljoonille ihmisille sopivia pommisuojia Neuvostoliiton ydinhyökkäyksen varalta.
Vuonna 1965 Kiinan pääministeri Zhou Enlai oli vieraillut Moskovassa, mutta ratkaisuihin maiden 1958–1959 alkaneessa välirikossa ei päästy. 1969 Neuvostoliiton ja Kiinan rajajoukot kahinoivat useaan kertaan Ussurijoella. Brežnev jatkoi myös Pohjois-Vietnamin tukemista Vietnamin sodassa.
Kiinan–Yhdysvaltain suhteiden parannuttua vuodesta 1971 lähtien Brežnevin oli avattava uusi neuvottelukierros Yhdysvaltain kanssa estääkseen neuvostovastaisen liiton syntymisen. Toukokuussa 1972 Yhdysvaltain Richard Nixon vieraili Moskovassa, ja johtajat solmivat ydinaseita rajoittavan SALT I -sopimuksen (Strategic Arms Limitation Treaty). Vietnamin sodan päätyttyä este Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain suhteiden kehittymiselle poistui, ja Brežnev vieraili toukokuussa 1973 Saksan liittotasavallassa ja kesäkuussa Yhdysvalloissa.
Helsinki-sopimus 1975 tunnusti toisen maailmansodan jälkeiset etupiirit, ja siten Neuvostoliiton hegemonian Itä-Euroopassa. Vastavuoroisesti Neuvostoliitto tunnusti tietyt periaatteelliset ihmisoikeudet, tosin sopimuksen noudattamisen laajuus jäi kyseenalaiseksi.
Podgornyin jälkeen jälleen valtionpäämieheksi

1970-luvun puoliväli oli Neuvostoliiton ulkopolitiikan kulta-aikaa. Samaan aikaan Brežnev pönkitti sisäpoliittista asemaansa määräämällä Podgornyin eläkkeelle, ja ottamalla puhemiehen paikan korkeimmassa neuvostossa. Toukokuussa 1976 hänestä tuli ensimmäinen Neuvostoliiton marsalkka poliittisin perustein sitten Stalinin ajan. Brežnevin nimitys herätti närää upseeriston keskuudessa, koska hän ei ollut ikinä toiminut joukkojen komentajana, mutta kylmän sodan vastakkainasettelun korostama armeijan asema piti kenraalit tyytyväisinä.
Brežnevin viimeisinä vuosina hänen ympärilleen alettiin rakentaa henkilökulttia, jonka huippu oli hänen 70. syntymäpäivänään joulukuussa 1976. Syntymäpäiväjuhliin ottivat osaa Erich Honecker, Fidel Castro ja Urho Kekkonen. Päinvastoin kuin Stalinin kulttiin, hänen kulttiinsa suhtauduttiin kyynisyydellä, koska Brežneviä kohtaan ei tunnettu pelkoa eikä juurikaan kunnioitusta.[lähde? ] Poliittinen kritiikki oli kuitenkin hänen aikanaan mahdotonta Neuvostoliitossa. Toisinajattelijoita karkotettiin maasta tai suljettiin mielisairaaloihin.
Afganistanin sota

Brežnevin viimeisimmäksi jäänyt päätös oli lähettää joulukuussa 1979 neuvostojoukot tukemaan Afganistanin kommunistihallitusta. Päätöstä ei tehnyt politbyroo, vaan Brežnevin sisäpiiri yksityisessä kokouksessaan. Afganistanin sotaan johti pitkäaikainen kehitys, johon liittyivät Etykiin liitetyn Helsingin hengen haihtumisesta huonontuneet suurvaltasuhteet, varustelukierre ja Neuvostoliiton tarve osoittaa voimaansa. Yleisesti 1970-luvun loppua kohti Vietnamin sodassa tappion kärsinyt Yhdysvallat vaikutti sotilaallisesti heikolta ja Neuvostoliitto vastaavasti vahvemmalta supervallalta. Afganistanin sodan myrkytettyä suurvaltasuhteet jäi SALT II -sopimus, joka allekirjoitettiin kesäkuussa 1979, ratifioimatta Yhdysvalloissa. Neuvostoliittoon kohdistettiin myös laajat talouspakotteet ja Moskovan olympialaisiin vuonna 1980 kohdistettiin boikotti.
Kuolema

Brežnev sai sairauskohtauksen maaliskuussa 1982 ja kuoli lopulta sydänkohtaukseen marraskuussa. Hänet on haudattu Kremlin muurin viereen pääsihteerien rivistöön.
Tunnustuksia

Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto vuonna 1972
Suomen Valkoisen Ruusun suurristi ketjujen kera 1976
Suomeksi käännetyt teokset

Puheita.  (Suomentanut A. Astala)  Helsinki:  Otava, 1973.  ISBN 951-1-00368-2
Muistelmia.  (Osa 1. Suomentaneet Ulla-Liisa Heino ja Marja Koskinen)  Helsinki:  Otava, 1979.  ISBN 951-1-05343-4
Kohti ydinaseetonta Pohjolaa. Otteita puheista ja haastatteluista vuosilta 1975–1981.  (Suomentanut A. Astala)  Hämeenlinna:  Karisto, 1981.  ISBN 951-23-1840-7
Muistelmia.  (Osa 2. Suomentanut Ulla-Liisa Heino)  Helsinki:  Otava, 1983.  ISBN 951-1-07372-9
Kirjallisuutta

Lappalainen, Veikko: Ponnistus Breznevin perustalta. (Neuvostoliiton talous- ja maatalouspolitiikka Gorbatshovin kaudella) Suomen kuvalehti, 1986, nro 8, s. 38–40.
Seppänen, Esa: Itäsuhteiden kolmiodraama. Kekkonen-Brežnev-Kosygin 1960–1980.  Helsinki:  Ajatus, 2007.  ISBN 978-951-20-7492-1
Sorsa, Kalevi: Ihmisiä, ilmiöitä.  Helsinki:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16797-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leonid Brežnev Wikimedia Commonsissa
Elonet: Finlandia-katsaus 560 (1961): Pres. Brežnevin Suomen vierailu kesällä 1961, saapuminen, Helsinki.
Elonet: Finlandia-katsaus 561 (1961): Pres. Brežnevin Suomen vierailu kesällä 1961, Turku.
Elonet: Finlandia-katsaus 562 (1961): Pres. Brežnevin Suomen vierailu kesällä 1961, Pirttikoksen voimalaitos, Kemi ja lähtö.
Ylen Elävä arkisto – Ford ja Brežnev tapasivat Helsingissä (1975).
Ylen Elävä arkisto – uutinen Brežnevin kuolemasta (1982).
Brežnev: ”KOSTOMUKŠA ON RATKAISTAVA” – Moskova tammikuussa 1977.(Arkistoitu – Internet Archive) Lukunäyte teoksesta Esa Seppänen: Itäsuhteiden kolmiodraama. Kekkonen-Brežnev-Kosygin 1960-1980.
Brežnev poliittisena komissaarina vuonna 1942.
Jimmy Carter ja Leonid Brežnev allekirjoittavat SALT II -sopimuksen Wienissä 18.6.1979.
Brežnev vierailulla Yhdysvalloissa vuonna 1973.
Yves Saint Laurent (tuotemerkki)

| Yves Saint Laurent SAS |
| --- | --- |

 Yves Saint Laurent SAS -liike New Yorkin Manhattanilla.
Yritysmuoto:  tytäryhtiö
Perustettu:  14. marraskuuta 1961
Perustaja:  Yves Saint-Laurent Pierre Bergé
Avainhenkilöt:  Anthony Vaccarello (luova johtaja)
Kotipaikka:  Pariisi, Ranska
Toimiala:  muoti
Liikevoitto:   3,18 mrd. € (2023)
Emoyhtiö:  Kering
Kotisivu:  ysl.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yves Saint Laurent SAS, joka tunnetaan myös nimillä Saint Laurent ja YSL, on ranskalainen luksustuotteita valmistava muotitalo, jonka Yves Saint-Laurent ja hänen kumppaninsa Pierre Bergé perustivat vuonna 1961. Saint Laurent Paris herätti haute couture -mallistonsa uudelleen henkiin vuonna 2015 luovan johtajan Hedi Slimanen alla.
Yrityksen luova johtaja on vuodesta 2016 ollut Anthony Vaccarello.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yves Saint Laurent (tuotemerkki) Wikimedia Commonsissa
Lemi

| Lemi |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 

Sijainti:  61°03′40″N, 027°48′15″E
Maakunta:  Etelä-Karjalan maakunta
Seutukunta:  Lappeenrannan seutukunta
Kuntanumero:  416
Hallinnollinen keskus:  Lemin kirkonkylä
Perustettu:  1688/1867
Kokonaispinta-ala:  262,48 km² 266:nneksi suurin 2022 
– maa:  217,96 km²
– sisävesi:  44,52 km²
Väkiluku:  2 854 221:nneksi suurin 31.8.2024 
– väestötiheys:  13,09 as./km² (31.8.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  17,3 %
– 15–64-v.:  56,8 %
– yli 64-v.:  25,8 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  97,4 %
– ruotsinkielisiä:  0,1 %
– muut:  2,4 %
Kunnallisvero:  9,90 % 25:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Kati Rekola
Kunnanvaltuusto:  21 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Kok.   • SDP   • PS  • Muut:   10 5 3 2 1
www.lemi.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lemi on Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Karjalan maakunnassa Lappeenrannan vieressä Saimaan etelärannalla. Kunnassa asuu 2 854 ihmistä, ja sen pinta-ala on 262,48 km², josta 44,52 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 13,09 asukasta/km². Lemi on väkiluvultaan Etelä-Karjalan maakunnan pienin kunta.
Lemi on tunnettu perinneruoastaan särästä sekä perunastaan, ”Lemin punasesta”. Peruna onkin yksi Lemin suurimmista vientituotteista. Kunnan musiikkiperinteistä kertoo muun muassa neliääninen virrenveisuu, jota voi kuulla Lemin kirkossa. Modernimpaa musiikkitarjontaa edustaa Lemiltä kotoisin oleva thrash metal -yhtye, Stam1na.
Maantiede

Lemin naapurikunnat ovat Lappeenranta, Luumäki, Savitaipale ja Taipalsaari.
Lemin keskus on kirkonkylä (virallisesti Juvolan kylää), jossa on noin 800 asukasta. Siellä sijaitsevat kunnan peruspalvelut, joita ovat muun muassa kauppa, asiamiesposti, apteekki, pankki, kirjasto ja hyvinvointiasema (entinen terveyskeskus). Kouluista kirkonkylässä sijaitsee vuonna 1992 rakennettu Lemin koulukeskus (Punaportinkatu 7). Lisäksi Kuukanniemessä on Kuukanniemen koulu (Juvolantie 404), jolle valmistui uusi koulurakennus vuonna 2017. Kuukanniemen vanha koulu purettiin homeongelmien vuoksi.
Lemin alueella on kaksi Natura-kohdetta: pieni rapautumajyrkänteinen viborgiittivuori nimeltään Suuvuori ja Jäkälänjärvi, jonka linnusto on hyvin monipuolinen.
Maantiede > Kylät

Kunnan keskuksen lisäksi Lemin kyliä ovat Ahtiala, Hakulila, Heikkilä, Huttula, Hyvärilä, Iitiä, Juuresaho (ent. Remunen), Juvola, Kaamanniemi, Kuukanniemi, Kapiala, Keskisenpää, Korpela, Kurkela, Kärmeniemi, Laakkola, Laksiainen, Lavola, Merenlahti, Metsola, Mikkola, Mikonharju (kuuluu Iitiän kylään), Muukka, Nisola, Nuppola, Olkkonen, Parkkola, Pöllölä, Ruohiala, Ruomi, Sairala, Sorvarila, Suomalainen, Suoniala, Suontakainen, Sutela, Taipale, Tauri, Tevaniemi, Torvenniemi, Tuomelanpelto (kuuluu myös Iitiään), Turku, Uiminniemi, Urola, Vainikkala, Välikangas ja Värtölä.
Historia

Lemin kaksi ensimmäistä kirkkoa rakennettiin 1600-luvulla, ensimmäinen paloi ja toinen jäi pieneksi. Nykyinen kirkko valmistui vuonna 1786 ja seurakunta itsenäistyi vuonna 1807. Keväällä 2018 Lemin seurakunta päätti yhdistyä Lemin, Taipalsaaren ja Savitaipaleen seurakuntien kanssa. Uuden, kolmen kunnan yhteisen seurakunnan nimeksi tulee Taipaleen seurakunta.
Hallinto

Lemin kunnanjohtaja on Kati Rekola. Kunnanvaltuusto valitsi hänet tehtävään syyskuussa 2021. Rekolan edeltäjä oli vuosina 2019–2021 kunnanjohtajana toiminut Johanna Mäkelä. Mäkelän edeltäjä oli vuosina 2015–2019 kunnanjohtajana toiminut Jussi Stoor, joka irtisanoutui tehtävästään huhtikuussa 2019 valtuuston luottamuspulan takia. Stoorin edeltäjä oli Simo Luukkanen.
Kunnanvaltuustossa on 21 paikkaa, joista kymmenen on keskustan hallussa kaudella 2021–2025.
Elinkeinoelämä

Lemin suurin työllistäjä on Lemin kunta. Yksityisistä työnantajista suurimmat ovat paikkakunnalla kiukaita valmistava MISA Oy, maanrakennus T. Kiljunen ja klapikoneita valmistava Agromaster Oy.
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksoivat Lemin Osuuspankki, Agromaster, Misa ja maanrakennus T. Kiljunen.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Lemin väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 2 851 | 2 851 |
| 1985 | 1985 |    | 2 865 | 2 865 |
| 1990 | 1990 |    | 3 141 | 3 141 |
| 1995 | 1995 |    | 3 147 | 3 147 |
| 2000 | 2000 |    | 3 137 | 3 137 |
| 2005 | 2005 |    | 3 107 | 3 107 |
| 2010 | 2010 |    | 3 064 | 3 064 |
| 2015 | 2015 |    | 3 073 | 3 073 |
| 2020 | 2020 |    | 2 970 | 2 970 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Lemillä oli 3 063 asukasta, joista 1 619 asui taajamissa, 1 423 haja-asutusalueilla ja 21:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Lemin taajama-aste on 53,2 %. Lemin taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Lemin kirkonkylä | 684 |
| 2 | Kuukanniemi | 676 |
| 3 | Iitiä* | 259 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Iitiän taajama sijaitsee pääosin Lemillä, mutta pieniltä osin myös Lappeenrannassa.
Kotiseutupalkinto

Lemin kotiseutuyhdistys myöntää vuosittain kotiseututekopalkinnon. Sen ovat saaneet muun muassa Laterna Magican ja Taikalyhdyn omistaja Aapo Pekari, yhtye Stam1na, Aarno Parkkola, Teemu Okko ja Lemin nuorisoseuran näytelmäryhmä.
Urheilu Lemillä

Lemillä on kaksi urheiluseuraa: Lemin Eskot ja Kotajärven Pallo (KoPa). Lemin Eskot on keskittynyt yleisurheiluun ja perinteisiin erätaitoja kehittäviin lajeihin, muun muassa ammuntaan, hiihtoon ja suunnistukseen. KoPa puolestaan on Kuukanniemessä toimiva jalkapallo- ja salibandyseura, joka on perustettu 1961. Lisäksi paikkakunnalla toimii aktiivinen partiolippukunta Lemin Erävä.
Uskonnolliset yhteisöt

Vuoden 2019 aluejaon mukaan Lemillä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Taipaleen seurakunta
Uusi Taipaleen seurakunta toimii myös Savitaipaleen ja Taipalsaaren kuntien alueilla. 1786 valmistunut, kirkonrakentaja Juhana Salosen suunnittelema Lemin kirkko on Museoviraston mukaan Suomen merkittävimpiä puukirkkoja.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Lemin alueella toimii Lappeenrannan ortodoksinen seurakunta.
Lemi kuuluu Pyhän Ursulan seurakunnan alueeseen. Kyseinen seurakunta on osa Katolisen kirkon Helsingin hiippakuntaa.
Tunnettuja lemiläisiä

Mirja Hietamies-Eteläpää (1931–2013), maastohiihtäjä ja olympiavoittaja
Antti Hyyrynen, metallimuusikko
Elias Muukka (1853–1938), taidemaalari
Niilo Nikunen (1913–1991), yhdistetyn hiihtäjä
Risto Punkka (1957–2014), ampumahiihtäjä
Esko Saira (s. 1938), ampumahiihtäjä ja olympiamitalisti
Jussi Suomalainen (1926–2001), Yleisradion uutistoimittaja
metalliyhtye Stam1na
Nähtävyyksiä

Lemin kirkko, rakennettu 1786, entistetty 1969
Lemin kotiseutumuseo
Kivijärven kalliomaalaukset
Salpalinjan juoksuhautoja ja asemia
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lemin kunnan kotisivut
Tilastokeskus - Lemin avainluvut
Kivijärven kallioiden esihistorialliset maalaukset
Salpalinjan Kärmeniemen tykkiasemat (Arkistoitu – Internet Archive)
Itsenäisyyden polku, jolla on paljon Lemin historiallisia nähtävyyksiä (Arkistoitu – Internet Archive)
goSaimaa.com-matkailusivusto
Kellotapuli kirkonkylällä
Lemin kirkko elokuussa 2013
Poliisin informaatioteknologiakeskus

| Poliisin informaatioteknologiakeskus Polisens informationsteknologicentral |
| --- | --- |
Perustettu:  2016
Tehtävä:  Poliisitoimintaan liittyvien tietoteknisten palvelujen tuottaminen ja kehittäminen
Ministeriö:  Sisäministeriö
Sijainti:  Kemijoen itäpuolentie 63 Rovaniemi
Valtio:  Suomi
Päällikkö:  Marko Manninen
Työntekijöitä:  160
Hallinnonala:  Poliisihallitus
Aiheesta muualla
Sivusto
Poliisin informaatioteknologiakeskus (POL IT-keskus) on 1. huhtikuuta 2016 perustettu palvelukeskus, joka kuuluu hallinnollisesti Poliisihallitukseen. Keskuksen päätoimipiste sijaitsee Rovaniemellä, jossa työskentelee keskuksen noin 160 henkilöstä reilut 120 henkilöä. Lisäksi keskuksen henkilöstöä työskentelee poliisin toimitiloissa Tampereella, Espoossa, Kouvolassa ja Mikkelissä. Keskus vastaa poliisitoimintaan liittyvien tietoteknisten palvelujen tuottamisesta sekä kehittämisestä ja se palvelee koko poliisihallintoa.
Keskukseen siirtyi  vuonna 2016 henkilöstöä HALTIKista, Poliisiammattikorkeakoulusta ja Helsingin poliisilaitoksesta. Poliisin käyttämät tietotekniset palvelut tuotetaan jatkossa poliisin informaatioteknologiakeskuksessa ja Valtion tieto- ja viestintätekniikkakeskus Valtorissa. Poliisin oma IT-keskus tarjoaa toimialaan sidonnaiset palvelut ja Valtori perustietotekniikan. Valtoriin siirtyi myöhemmin myös Hallinnon tietotekniikkakeskuksen HALTIKin tuottamat hallinnon turvallisuusverkon (TUVE) tieto- ja viestintäteknisten palvelut, jonka jälkeen HALTIK erillisenä virastona lakkasi.
Aiheesta muualla

Poliisin kotisivut
Radiologia

Dr. Macintyre's X-Ray Film (1896)
Radiologia on lääketieteen erikoisala, johon kuuluu ionisoivaa sähkömagneettista säteilyä, voimakkaita magneettikenttiä sekä suurtajuista ääntä hyödyntäviin kuvantamismenetelmiin perustuva sairauksien diagnostiikka ja hoito. Radiologiaan kuuluu erityisesti kuvien suunnittelu, tulkinta ja lausuminen, konsulttitoiminta, radiologisten toimenpiteiden tekeminen sekä säteilyturvallisuudesta huolehtiminen.
Sädehoito kuuluu pääosin onkologian erikoisalalle ja isotooppeihin perustuva aineenvaihdunnan kuvantaminen kliinisen fysiologian ja isotooppilääketieteen erikoisalalle.
Eri kuvantamismenetelmillä on kullakin vahvuutensa ja heikkoutensa, joiden vuoksi ne soveltuvat eri käyttötarkoituksiin. Radiologisiin kuvantamismenetelmiin eli modaliteetteihin kuuluvat röntgenkuvaus, tietokonekerroskuvaus eli tietokonetomografia (TT tai CT, engl. computed tomography), kaikukuvaus ja magneettikuvaus (MK tai MRI, engl. magnetic resonance imaging). Isotooppimenetelmiin kuuluvat muun muassa gammakuvaus, positroniemissiotomografia (PET) ja yksifotoniemissiotomografia (SPET). Yhdistelmä- eli fuusiokuvantamismenetelmiin kuuluvat PET-TT-, SPET-TT- ja PET-MK-kuvaus.
Osa-alueet

Radiologian osa-alueisiin kuuluvat muun muassa seuraavat:
Diagnostinen radiologia
Toimenpideradiologia
Traumaradiologia
Päivystysradiologia
Tuki- ja liikuntaelinradiologia
Thoraxradiologia (latinaa, tarkoittaa rintakehää.)
Neuroradiologia
Suuradiologia
Lasten radiologia
Lämpökuvantaminen
Ongelmat > Menetelmän valinta

Radiologia pyrkii vastaamaan siihen, millä menetelmillä eri rakenteita ja näiden ominaisuuksia on mahdollista tai informatiivisinta tutkia missäkin lääketieteellisessä tilanteessa. Radiologisen tutkimuksen valintaan vaikuttavat monet tekijät, kuten kysymyksen asettelu ja hypoteesit, menetelmien ominaisuudet, kuten kudoskontrasti, tutkimuksen kesto, reaaliaikaisuus, sensitiivisyys, spesifisyys, haittavaikutukset, kustannukset, tulkinnan vaikeus ja tutkimuksen saatavuus, sekä potilaan ominaisuudet, kuten ikä, yleiskunto, proteesit ja laitteet sekä koko.
Ongelmat > Sairaudet

Radiologisia menetelmiä käytetään lähes kaikilla lääketieteen alueilla ja kaikissa hoidon vaiheissa. Keskeisimpiin radiologisesti tutkittaviin tiloihin kuuluvat esimerkiksi traumat, kuten luun murtumat, nivelten virheasennot, sisäelinvammat ja verenvuodot sekä tulehdukset ja kasvaimet. Radiologiaa käytetään paitsi diagnostisessa vaiheessa niin myös leikkaushoitojen suunnittelussa ja tautitilojen ja hoitovasteiden seurannassa.
Ongelmat > Oikeuttaminen

Radiologisten tutkimusten oikeutusperiaatteella tarkoitetaan sitä, että tehdyn tutkimuksen hyötyjen tulisi aina olla tutkimuksen haittoja suurempi potilaalle. Tämä vaatii tietämystä eri tutkimusten hyödyistä ja haitoista erilaisissa tilanteissa ja huolellista harkintaa, erityisesti lasten radiologiassa.