stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Ray
Teokset

Catalogus plantarum circa Cantabrigiam nascentium (1660)
Experiments concerning the Motion of Sap in Trees, yhdessä Willughbyn kanssa (1669)
Collection of English Proverbs (1670)
Catalogus plantarum Angliae (1670, 1677)
Collection of Out-of-the-way English Words (1674)
Dictionariolum trilingue (1675)
Ornithologia libri tres, yhdessä Willughbyn ja E. Willughbyn kassa (1676)
Methodus plantarum nova (1682)
Historia generalis plantarum, kolme osaa (1686, 1688, 1704)
The Wisdom of God manifested in the Works of the Creation (1691)
Miscellaneous Discourses concerning the Dissolution and Changes of the World (1692)
Synopsis methodica Animalium Quadrupedum et Serpentini Generis (1693)
Collection of Curious Travels and Voyages (1693)
Synopsis methodica Avium et Piscium (1713)
Antti Rautiainen

Antti Rautiainen (s. 1979 Helsinki) on suomalainen kansalaisaktivisti, totaalikieltäytyjä, kirjailija ja anarkisti, joka on kirjoittanut myös salanimellä Veli Itäläinen. Hän on Voima-lehden Fifi-verkkolehden kolumnisti ja on kirjoittanut myös Väärinajattelija- ja Kapinatyöläinen-lehtiin.
Antti Rautiainen kieltäytyi kaikesta asepalveluksesta, kutsunnat mukaan lukien, marraskuussa 1997. Hänelle määrättiin vuosien ajan sakkorangaistuksia sekä uusi kutsuntapäivä. Sakkoja Rautiainen ei suostunut maksamaan, joten ne muunnettiin vankeudeksi. Hän valitti toistuvasti rangaistusvaatimuksista käräjäoikeuteen sillä perusteella, ettei samasta rikoksesta eli aseistakieltäytymisestä saisi rangaista kymmeniä kertoja. Vuonna 2005 Antti Rautiainen vapautettiin palvelemasta vakinaisessa väessä rauhan aikana. Lääkäri määritteli Rautiaisen palvelusluokaksi C (F91), vaikka Rautiainen kieltäytyi anarkistisen vakaumuksensa perusteella vastaamasta lääkärin esittämiin kysymyksiin palveluskelpoisuuden selvittämiseksi. Mainittu luokka F91 tarkoittaa psyykkistä käytöshäiriötä. Rautiaisen mielestä lääkärin päätös oli puhtaasti poliittinen ja sotilasviranomaisten etukäteen tilaama.
Rautiainen asui vuodet 1999–2012 Venäjällä, jossa hän opiskeli matematiikkaa Moskovassa Kansojen ystävyyden yliopistossa ja työskenteli myöhemmin it-alalla. Rautiainen oli myös mukana paikallisten anarkistiryhmien toiminnassa ja osallistui muun muassa väkivaltaisiin yhteenottoihin paikallisten uusnatsien kanssa. Huhtikuussa 2012 Venäjän viranomaiset luokittelivat hänet turvallisuusuhaksi, eikä Rautiaisen oleskelulupaa enää uusittu vaan hänet karkotettiin maasta. Marraskuussa 2013 Tjumenin kaupungin syyttäjänvirasto kielsi Rautiaisen kahta vuotta aikaisemmin venäläisessä mielipidelehdessä julkaiseman artikkelin "ekstremistisenä".
Rautiaisen ensimmäinen kirja Planeetan suurin ja viilein – tositarinoita Venäjältä ilmestyi huhtikuussa 2012. Lisäksi Rautiainen on kääntänyt Suomesta turvapaikan saaneen venäläisen kirjailijan Pjotr Silajevin teoksen Eksodus salanimellä Veli Itäläinen.
Teokset

Planeetan suurin ja viilein – tositarinoita Venäjältä, Into-kustannus 2012. ISBN 978-952-264-132-8
Aiheesta muualla

Suomalainen mies: Antti Rautiainen Yle Areena.
Antti Rautiainen Fifi-verkkolehdessä (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Raskas patteristo 27 (jatkosota)

Raskas patteristo 27 (Sillan Patteristo) oli Suomen maavoimien tykistöyksikkö jatkosodassa. Jyväskylässä  17. kesäkuuta 1941 perustetun patteriston perustamisesta vastasi Pohjois-Hämeen sotilasläänin Jyväskylän suojeluskuntapiiri. Perustamistehtävän taustalla oli päämajan antama määräys yleisestä käskystä saapua ylimääräisiin kertausharjoituksiin (joka käytännössä tarkoitti liikekannallepanoa). Patteristo kuului 2. divisioonaan.
Perustaminen

Patteristo perustettiin 17. kesäkuuta 1941 Jyväskylässä  17. kesäkuuta 1941 ja pääosa sen miehistä oli taistellut talvisodassa I/KTR 10:ssä
Perustetut yksiköt olivat:
Esikunta ja esikuntapatteri, patteristoupseeri luutnantti (kapt) O. Seppovaara
1. patteri (1./RsPsto 27), luutnantti (kapt) Torsten Martinmaa, kalusto 120 K 78/31
2. patteri (2./RsPsto 27), luutnantti (kapt) Yrjö Soini, kalusto 155 H 15
3. patteri (3./RsPsto 27), luutnantti Y. Myyryläinen, kalusto 155 H 15
Keskittäminen

Patteristo keskitettiin perustamisen jälkeen junakuljetuksena Jyväskylästä 20. kesäkuuta alkaen Silvolaan Savonlinnan kaakkoispuolelle. Sieltä matka jatkui 22. kesäkuuta mennessä Saaren pitäjän Matkonvaaraan.
Komentaja(t)

Patteristokomentajina olivat:
majuri Tauno Siltanen 18. kesäkuuta 1941 - 23. maaliskuuta 1943
majuri Martti Huttunen  23. maaliskuuta 1943 - 19. marraskuuta 1944
Tappiot

Sodan aikana patteristo menetti 1941-1944 kaatuneina 29 miestä. Näiden lisäksi nelisenkymmentä miestä haavoittui vakavasti saaden elinikäisen vamman.
Kirjallisuutta

Sorko, Kimmo: Ohdanvahti - Raskas patteristo 27 1941-1044.  Jyväskylä:  Kauko Sorjosen säätiö, 2017.  ISBN 978-952-68170-3-3
Ville Ranta

| Ville Ranta |
| --- | --- |
 Ville Ranta lokakuussa 2012
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. marraskuuta 1978 (ikä 46) Oulu
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi, ranska
Tyylilajit:  sarjakuva
Palkinnot
  Sarjakuva-Finlandia (2014)  Suomi-palkinto (2014)  Ranskan kansallisen ansioritarikunnan palkinto (2017)  Vuoden journalisti (2022)  
Aiheesta muualla
www.villeranta.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ville Matias Ranta (s. 29. marraskuuta 1978 Oulu) on suomalainen pilapiirtäjä, sarjakuvataiteilija ja sarjakuvia kustantavan Sarjakuvayhdistys Aseman perustajajäsen.
Hänen piirroksiaan julkaistaan Helsingin Sanomissa.
Ura taiteilijana

Vapaana sarjakuvataiteilijana työskentelevä Ranta on toiminut muun muassa Limingan taidekoulussa sarjakuvataiteen opettajana. Hänet tunnetaan luonnosmaisesta piirrostyylistään ja pohdiskelevista, aihepiireiltään usein varsin henkilökohtaisista sarjakuvistaan. Pitkien sarjakuva-albumiensa lisäksi Ranta on tehnyt kuvitusta ja sarjakuvia lehtiin sekä sarjakuva-antologioihin. Ranta on piirtänyt muun muassa Kirkko ja kaupunki -lehteen ja syksyllä 2019 hän aloitti Iltalehden pilapiirtäjänä. Iltalehdestä hän siirtyi Helsingin Sanomiin vuonna 2024. Ranta on toiminut myös Ajankohtaisen kakkosen pilakuvapiirtäjänä vuoroviikon Pertti Jarlan kanssa.
Ranta palkittiin Suomen sarjakuvaseuran Puupäähatulla vuonna 2009. Joulukuussa 2009 Kirkon tiedotuskeskus esitti Rantaa vuosittain jaettavan kirkon tiedonvälityspalkinnon saajaksi. Perusteena esitettiin Rannan pitäneen yllä sananvapautta ja pyrkineen riisumaan kirkkoa tekopyhyydestä. Kirkkohallitus ei kuitenkaan suostunut myöntämään palkintoa hänelle ja päätti olla jakamatta palkintoa lainkaan.
Vuonna 2014 Ranta sai Sarjakuva-Finlandian teoksellaan Kyllä eikä ei. Samana vuonna opetus- ja kulttuuriministeriö myönsi hänelle Suomi-palkinnon. Helmikuussa 2017 Ranta sai Ranskan kansallisen ansioritarikunnan (Ordre national du Mérite) ritarimerkin. Hän on ensimmäinen suomalainen sarjakuvataiteilija ja pilapiirtäjä, joka on saanut kyseisen kunniamerkin. Lähes koko Rannan tuotanto varhaista Sade-teosta lukuun ottamatta on käännetty ranskaksi ja hän pitää myös ranskankielistä sarjakuvablogia Ville veut être francais (suom. Ville tahtoo olla ranskalainen). Teos Célébritiz (suom. Julkimot) on alun perinkin suunnattu Ranskan markkinoille.
Maaliskuussa 2023 Ranta palkittiin vuoden journalistina Suuri journalistipalkinto -gaalassa.
Ura taiteilijana > Muhammad-sarjakuva

Helmikuussa 2006 Rannan tekemä ja kulttuurilehti Kaltion verkkosivuilla julkaistu sarjakuva kohtaamisesta naamioidun profeetta Muhammadin kanssa herätti kohua Suomessa. Perusaiheen Ranta oli saanut Tanskan Muhammad-pilapiirrosjupakasta, mutta hän käsitteli teemaa hyvin henkilökohtaisella tasolla. Kaltion hallitus pyysi pikakokouksen jälkeen päätoimittaja Jussi Vilkunaa poistamaan sarjakuvan Kaltion nettisivuilta. Vilkunan kieltäydyttyä seurauksena oli päätoimittajan erottaminen ja lehden verkkosivujen sulkeminen.lähde?
Nousseen kohun myötä Oulun kaupunki peruutti Rannalta jo tilaamansa kuvitustyön, jonka aihe ei mitenkään liittynyt asiaan. Oulun seudun ammattikorkeakoulu osti maaliskuussa 2006 Rannan sarjakuvan originaalit Kulttuurialan kirjaston kokoelmiin ja teos oli hankinnan jälkeen esillä ainoastaan Helsingin Tennispalatsissa Kiilan 70-vuotisnäyttelyssä vuodenvaihteessa 2006–2007. Teos ei ole ollut Oulun ammattikorkeakoulun omistuksessa lokakuun 2012 jälkeen.lähde?
Journalismikritiikin vuosikirja tilasi sittemmin Rannalta Kaltion Muhammad-jupakkaa käsittelevän sarjakuvaesseen. Ranta piirsi esseeseen yhteen kuvaan myös Muhammadin. Samaan vuosikirjaan kirjoittava musliminainen vaati julkaisun toimittajia vetämään Rannan teoksen pois, tai muuten hän ei itse antaisi tekstiään julkaistavaksi. Journalismikritiikin vuosikirjasta sensuroitu sarjakuva julkaistiin 30.3.2007 Ylen Pressiklubin sivuilla.
Electronic Frontier Finland myönsi 2007 Rannalle myönteisen Winston Smith -palkinnon epäitsekkäästä sananvapauden puolustamisesta Muhammad-piirrosten julkaisemisessa. Vuonna 2009 evankeliluterilaisen kirkon tiedotuskeskus halusi antaa Rannalle Kirkon tiedonvälityspalkinnon, mutta kirkkohallitus kieltäytyi ja palkinto jäi ensimmäisen kerran jakamatta.
Ura taiteilijana > Pilapiirros perussuomalaisista

Joulukuussa 2011 Kirkko ja kaupunki -lehdessä julkaistiin Rannan pilapiirros, jossa perussuomalaisten kansanedustajia kuvattiin joulupukkina ja tonttuina. Timo Soinin näköinen joulupukki toivotti piirroksessa hyvää joulua ”suomalaisille heteroseksuaaleille valkoihoisille konservatiiveille” Pentti Oinosen näköisen tontun toivottaessa muille ”paskaa joulua”. Lisäksi kuvassa oli muun muassa Olli Immosen näköinen hahmo, joka lisäsi Oinosen toivotukseen ”teidät sais ampua” ja Pietari Jääskeläisen näköinen tonttu, joka toivoo muita lähetettäväksi pois Suomesta. Kansanedustaja Anssi Joutsenlahti kertoi, etteivät perussuomalaiset hyväksy kuvaa ja ihmetteli, kuinka sellainen on voitu laittaa lehteen. Hänen mukaansa piirros pilkkasi joulua räävittömästi ja osoitti yhtä poliittista puoluetta karkeasti.
Ura taiteilijana > Rikosilmoitus kansanryhmää vastaan kiihottamisesta

28. syyskuuta 2022  Helsingin Sanomat kertoi Helsingin poliisin kutsuneen Ville Rannan kuulusteluihin. Aiheena oli hänestä tehty rikosilmoitus  kiihotuksesta kansanryhmää vastaan. Rikosilmoituksessa oli mukana useita Rannan piirroksia, mm. Kurissa ja nuhteessa -kokoelman piirros, joka käsittelee ranskalaisen opettajan Samuel Patyn  murhaa. "Pilapiirrokset eivät lähtökohtaisesti ole kansanryhmää vastaan kiihottamista, vaan yhteiskunnallista keskustelua. Luulen, että kyseessä on trollaaminen", Ranta sanoi Ylelle rikosepäilystä. Hän kommentoi myös sananvapauden tilaa Suomessa sanomalla "Olen käynyt vuosikymmenien ajan sananvapauskeskusteluja. Olen huomannut  Päivi Räsäsen ja Johanna Vehkoon tapauksista sen, että oikeusprosessit voivat johtaa absurdeihin tilanteisiin. Sitä en toivoisi omalle kohdalle".
Yksityiselämä

Rannan puoliso on Rebekka Naatus. Naatus on yksi Iloisen talon kellareissa -pamfletin kirjoittajista.
Tuotanto

Matka Limpopoon (omakustanne, 1992)
Viime vuonna Kemissä (muiden tekijöiden kanssa, Asema 2002)
Sade: Sarjakuvaromaani.  Oulu:  Asema, 2008.  ISBN 978-952-99923-6-2
Engelsmannit tulevat! (Mika Lietzénin kanssa, Asema 2004)
Isi on vähän väsynyt (Asema 2005)
Célebritiz (Lewis Trondheimin kanssa, Dargaud 2006)
Julkimot.  ((Célébritiz, 2005, Lewis Trondheimin kanssa.) Suomentanut Heikki Kaukoranta)  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32201-6
Kajaani.  (sarjakuvaromaani Elias Lönnrotista)  Oulu:  Asema, 2008.  ISBN 978-952-99923-3-1
Eräänlaisia rukouksia.  Helsinki:  Huuda Huuda, 2009.  ISBN 978-952-5724-08-0
Paratiisisarja.  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-35801-6
Kyllä eikä ei.  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39895-1
Köyhän miehen Jerusalem.  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-952-5909-19-7
Kuningas menettää päänsä.  Helsinki:  WSOY, 2018.  ISBN 978-951-0-43143-6
Kuinka valloitin Ranskan.  Helsinki:  WSOY, 2021.  ISBN 978-951-0-47329-0
Kurissa ja nuhteessa : Pilapiirroksia 2019–2022. Helsinki: WSOY, 2022. ISBN 978-951-0-48850-8.
Viininjuojat. Helsinki: WSOY, 2024. ISBN 978-951-0-50659-2.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ville Rannan kotisivut.
Ville Rannan pilapiirrokset Iltalehden sivuilla.
Ylen Elävä arkisto: Tanskan Muhammed-piirrokset poikivat Oulussa sarjakuvaskandaalin.
Kuusi kuvaa sarjakuvapiirtäjä Ville Rannan elämästä. Yle.fi 2.4.2021.
Jussila, Veera: Pallogrillien vihaaja. Ylioppilaslehti 12/2011.
Mankkinen, Jussi: Terävällä kynällä. Yle uutiset 11.12.2022.
Ronkainen, Timo: Ville Ranta sai Suomen PENin sananvapauspalkinnon Kvaak.fi 1.3.2012.
Römpötti, Harri: Ville Rannan sarjakuva rinnastaa perussuomalaiset ja 1800-luvun körtit Helsingin Sanomat 13.8.2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Ritva  Yle 
Muut:  Europeana  IdRef
Artturi Raula

Artturi Raula (vuoteen 1926 Johannes Artturi Ludvig Virtanen, 13. elokuuta 1893 Maaria – 7. elokuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen mainonnan ja markkinatutkimuksen uranuurtaja, joka perusti Suomen Gallup Oy:n ja toimi 26 vuotta sen toimitusjohtajana 1945–1971.
Artturi Raula pääsi ylioppilaaksi 1914 ja suoritti 1917 filosofian kandidaatin tutkinnon oppiaineinaan englanti, saksa ja venäjä. Venäjän vallankumousta hän seurasi Valtionrautateiden konttoriharjoittelijana Pietarissa. Vuosina 1918–1921 hän matkusteli Suomen Tietotoimiston toimittajana Saksassa, Englannissa ja Yhdysvalloissa. Vuodesta 1921 Raula siirtyi liike-elämään ja toimi ensin General Motorsin Suomen-osaston hoitajana Tukholmassa ja sitten Suomen Valtamerentakaisen Kauppayhtiön tehtävissä. Vuonna 1932 Raula siirtyi kumiyhtiö Goodyear Oy:n konttoripäälliköksi ja 1942 mainostoimisto Oy SEK Ab:n apulaisjohtajaksi.
Sotien jälkeen 1945 päätettiin Raulan myötävaikutuksella perustaa Suomeenkin markkinatutkimusyritys Suomen Gallup Oy. Raula nimitettiin sen toimitusjohtajaksi, ja tätä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1971 saakka. Pian Gallupilla oli jo noin 150 haastattelijaa eri puolilla Suomea ja ensimmäisinä toimeksiantajinaan kansainvälisten yritysten lisäksi Oy Alkoholiliike Ab, SOK ja Yleisradio. Raula toimi 1950-luvulla lyhyesti myös Oy Mainos Taucher Ab:n osastopäällikkönä ja 1952–1972 Sanoma Osakeyhtiön tutkimustehtävissä.
Artturi Raula oli Euroopan markkinatutkijain liiton ESOMARin ja Maailman mielipidetutkijain yhdistyksen Suomen edustaja 1946–1964. Vuonna 1928 oli perustamassa Reklaamimiesten Kerhoa, josta sittemmin on kehittynyt MARK Suomen Markkinointiliitto.
Julkaisuja

Vuonna 1929 Raula suomensi yhdysvaltalaisen Claude Hopkinsin teoksen Elämäni mainosmiehenä vuonna 1930 perustetun Myynti- ja Mainoskoulun oppikirjaksi. Vuonna 1932 syntyi oppikirja Mainonnan perusteet, jota Arvo Litukan uudistamana käytettiin oppikirjana vielä 1960-luvullakin. 1950-luvun alun ASLA-Fulbright-stipendimatkastaan Raula kirjoitti kirjan Miten Amerikassa tehdään ja tutkitaan mainontaa (Taucher 1952). Raula toimi lisäksi Mainostaja-lehden päätoimittajana 1939–1954 ja kirjoitti useita artikkeleita Liiketaito-lehteen ja Helsingin Sanomiin.
Palkintoja

Artturi Raulan saamiin huomionosoituksiin kuuluvat Pohjoismaisen Markkinointiliiton kultamitali 1959 sekä Mainonnan monitaho -palkinto 1969.
Kirjallisuutta

Kähkönen, Tapio: Mainonnan historia Suomessa, Markkinointi-instituutti 1980.
Suomen Gallup Oy 50 vuotta 1945–1995. 1995.
Heinonen, Visa: ”Kolme ’mainosmestaria’ ja modernin mainonnan alku Suomessa”, teoksessa Oittinen, Riitta ja Rahikainen, Marjatta (toim.): Keulakuvia ja peränpitäjiä : Vanhan ja uuden yhteiskunnan rajalla, Suomen historiallinen seura 2000. ISBN 951-710-125-2.
Aiheesta muualla

Artturi Raula : Autojen kiirastuli, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 26.08.1928, nro 35, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Artturi Raula : Kasvatus ja propaganda. Miten uutta sukupolvea "varmistetaan", Helsingin Sanomat, 23.12.1938, nro 346, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Rauha

Rauhanmerkki on kansainvälisesti käytetty rauhan symboli. Se on muodostettu englantilaisen Campaign for Nuclear Disarmament -kansalaisliikkeen logosta.
Oliivinoksaa kantava kyyhkynen eli rauhankyyhky on maailmanlaajuinen rauhan ja harmonian symboli.
Maailmanlaajuinen rauhanindeksi valtioittain.
Sodanvastainen mielenosoitus Helsingissä 2022.
Rauha on valtioiden tai muiden vastaavien välinen normaali sovinnon tila varsinkin sodan vastakohtana. Sanaa käytetään usein merkitsemään rauhanpäätöstä tai rauhansopimusta, jolla kaksi tai useampi valtiota julistavat keskenään käymänsä sodan lopetetuksi. Ennen lopullista rauhaa tehdään tavallisesti aselepo eli välirauha. Elleivät neuvottelut heti vie lopulliseen rauhansopimukseen, tehdään valmistava rauhansopimus. Kun liittokuntasodassa joku liittolaisista tekee rauhan aikaisemmin kuin muut, sitä kutsutaan erillisrauhaksi.
Rauhan määritelmä

Johan Galtung jakaa rauhankäsityksensä negatiiviseen ja positiiviseen rauhaan. Näistä negatiivinen rauha on sotatilan poissaoloa ja positiivinen rauha on sotaan mahdollisesti johtavien rakenteellisten syiden poissaoloa. Täten esimerkiksi ihmisoikeuksia sortava diktatuuri voi täyttää negatiivisen rauhan määritelmän (ei laajamittaista väkivaltaa) mutta ei positiivisen rauhan määritelmää, sillä rakenteellisesti diktatuuri on väkivaltainen.
Esimerkkejä historiasta

Ympärysvaltojen propaganda kutsui ensimmäistä maailmansotaa sodaksi, joka lopettaisi kaikki sodat. Vaikka ympärysvallat voittivatkin sodan, sitä seuraava Versailles’n rauha oli yksi syistä vieläkin verisempään toiseen maailmansotaan. Ennen ympärysvaltojen voittoa bolševikit lupasivat venäläisille ”rauhaa, maata ja leipää”. Vaikka Vladimir Lenin lopetti katastrofaalisen taistelun keskusvaltoja vastaan, johti se sisällissotaan ja yli miljoonan ihmisen kuolemaan.
Demokraattisen rauhan teorian kannattajat ovat sitä mieltä, että on vahvaa empiiristä todistusaineistoa sen puolesta, että demokratiat eivät ikinä sodi keskenään, tai sotivat todella harvoin keskenään. Useat valtiot ovat muuttuneet demokraattisiksi teollisen vallankumouksen jälkeen, ja siten he sanovat maailmanrauhan tulevan mahdolliseksi, jos tällainen kehitys jatkuu. Kuitenkin kriitikoiden mukaan tämä voidaan selittää muillakin tekijöillä, kuten valtioiden riippuvuudesta globaaliin talouteen.
Vuoden 1945 jälkeen maailmassa on ollut vain 26 päivää ilman sotaa.lähde?
Vaikkakin historia on täynnä konflikteja, jotkin kansat, alueet ja kansakunnat ovat saaneet nauttia rauhanajasta, joka on kestänyt sukupolvia. Seuraavassa muutamia esimerkkejä:
Ruotsi (1814–). Ruotsilla on nykyisistä valtioista pisin jatkuvan rauhan historia. Sitten vuoden 1814, jolloin Ruotsi soti Norjaa vastaan, ei Ruotsin kuningaskunta ole ollut sodassa. Tosin Suomen sisällissodan aikana vuonna 1918 Ruotsi lähetti Ahvenanmaalle sotilasretkikunnan nimellisesti suojelemaan ahvenanmaalaisia siviilejä, mutta todellisuudessa ilmeisesti valmistelemaan saarten liittämistä osaksi Ruotsia. Taisteluun sotilaat eivät joutuneet, sillä he vetäytyivät ennen saksalaisten tuloa.
Sveitsi (1848–). Kovan linjan neutraalius on antanut Sveitsille mainetta kauan jatkuneen rauhan maana.
Kirjallisuutta

Kant, Immanuel (2000). Ikuiseen rauhaan: Valtio-oikeudellinen tutkielma. 4. painos. Suomentanut Jaakko Tuomikoski. Hämeenlinna: Karisto. ISBN 951-23-2764-3 (Alkuteos: Zum Ewigen Frieden: Ein philosophischer Entwurf, 1795.)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Capitalism creates peace (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Eino Rautaruoho

Eino Rautaruoho, mylläri ja kuvataiteilija
Eino Rautaruoho (20. helmikuuta 1900 Kuhmoinen – 5. lokakuuta 1979) oli suomalainen Koskenpäällä asunut kansantaiteilija, säveltäjä sekä taidemaalari. Hän työskenteli kyläseppänä, autokorjaamossa ja myllärinä. Autokorjaamossa hän oppi hitsausmenetelmän, jota hän käytti patsaita tehdessään.
Itseoppinut Rautaruoho teki veistoksensa romumetallista hitsaamalla ja hän oli tällä alalla uranuurtaja Suomessa. Rautaruohon teoksia oli esillä Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyssä 1965 ja Bratislavassa Tšekkoslovakiassa 1966. Erityistä huomiota herätti 235 senttimetriä korkea Kukko, joka oli tehty vanhoista maataloustyökaluista kuten viikatteen teristä ja lapioista. Rautaruoho oli myös kansanpelimanni, hänen instrumentteinaan olivat viulu ja saha.
Veistoksia

Haikara-veistos. Koskenpään kunnantalo 1967
Karhupatsas. Jämsä 1967
Kukko. Koskenpää-Keuruu-tien varrella 1965
Piru.
Maahenki.
Kirjallisuutta

Päivi Ketolainen : Rautaruoho : ei maksa paljon ihmisen ilo. Jämsän Kotiseutuyhdistys 2014 ISBN 9789526826905
Televisio-ohjelma

TV1:n Viihdetoimitus tuotti 1969 Eino Rautaruohosta viihteellisen dokumenttiohjelman Sitä kuusta kuuleminen – Eino Rautaruoho. Ohjelma kuvattiin Rautaruohon kotimaisemissa Koskenpäällä. Käsikirjoittaja ja ohjaaja oli Erkki Pohjanheimo. Kuvaajana toimi Matti Kurkikangas. Filmille kuvattu ohjelma esitettiin Yle TV1:ssä 28.1.1969 ja uusittiin 5.5.1989. Kesto on 34’55”.
Rautaruohon Kukko Koskenpäällä Keuruuntien varrella lähellä Rautaruohon kotia.
Reggiane Re.2002

Regia Aeronautican 293. lentolaivueen Re.2002.
Reggiane Re.2002 Ariete (it. suomeksi Pässi) oli toisen maailmansodan aikainen Regia Aeronautican hävittäjäpommittaja. 
Sen voimanlähteenä oli Piaggio XIX RC.45 -tähtimoottori.
Lentokoneen edeltäjä oli Reggiane Re.2001 ja seuraaja tyypin variantiksi laskettava Re.2003, jota kirjalähteet eivät luokittele erilliseksi tyypiksi. Reggiane Re.2002 oli käytössä Italian kuninkaallisten ilmavoimien, Regia Aeronautican ohella natsi-Saksan Luftwaffella.
Tyypin hävittäjäpommittajamuunnosta valmistettiin vain noin 50 koneyksilöä, mutta eri variantit mukaan laskien konetta valmistettiin jopa päälle 200 koneyksilöä. Koneita käytettiin taisteluun Maltasta.