stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tessa Virtue
Ura > Tärkeimpiä tuloksia

| Tulokset> Kansainväliset.Event | Tulokset> Kansainväliset.2004–05 | Tulokset> Kansainväliset.2005–06 | Tulokset> Kansainväliset.2006–07 | Tulokset> Kansainväliset.2007–08 | Tulokset> Kansainväliset.2008–09 | Tulokset> Kansainväliset.2009–10 | Tulokset> Kansainväliset.2010–11 | Tulokset> Kansainväliset.2011–12 | Tulokset> Kansainväliset.2012–13 | Tulokset> Kansainväliset. | Tulokset> Kansainväliset. | Tulokset> Kansainväliset. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset |  |  |  |  |  | 1. |  |  |  |  |  |  |
| MM |  |  | 6. | 2. | 3. | 1. | 2. | 1. | 2. |  |  |  |
| Neljä maanosaa |  | 3. | 3. | 1. | 2. |  | WD | 1. | 2. |  |  |  |
| Grand Prix Final |  |  |  | 4. |  | 2. |  | 2. | 2. |  |  |  |
| GP Bompard |  |  | 4. |  |  | 1. | WD | 1. |  |  |  |  |
| GP NHK Trophy |  |  |  | 2. |  |  |  |  |  |  |  |  |
| GP Rostelecom |  |  |  |  |  |  |  |  | 1. |  |  |  |
| GP Skate Canada |  |  | 2. | 1. |  | 1. | WD | 1. | 1. |  |  |  |
| Finlandia |  |  |  |  |  |  |  | 1. | WD |  |  |  |
Kansalliset
| Kanadan mest. | 4. | 3. | 2. | 1. | 1. | 1. |  | 1. | 1. |  |  |  |
WD = keskeyttänyt
Yksityiselämä

Virtuella on kolme vanhempaa sisarusta. Hän opiskeli psykologiaa University of Western Ontario -yliopistossa, josta sai kunniatohtorin nimityksen vuonna 2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tessa Virtue Wikimedia Commonsissa
Jäätanssin olympiavoittajat
1976: Ljudmila Pahomova / Aleksandr Gorškov
–  1980: Natalja Linitšuk / Gennadi Karponosov
– 1984: Jayne Torvill / Christopher Dean
– 1988: Natalja Bestemjanova / Andrei Bukin
– 1992: Marina Klimova / Sergei Ponomarenko
– 1994: Oksana Grištšuk / Jevgeni Platov
– 1998: Oksana Grištšuk / Jevgeni Platov
– 2002: Marina Anisina / Gwendal Peizerat
– 2006: Tatjana Navka / Roman Kostomarov
– 2010: Tessa Virtue / Scott Moir
– 2014: Meryl Davis / Charlie White
– 2018: Tessa Virtue / Scott Moir
– 2022: Gabriella Papadakis / Guillaume Cizeron
Jäätanssin maailmanmestarit
Uchidachi

Uchidachi (jap. 打太刀, Uchidachi) on suoraan käännettynä lyövä miekka. Uchidachi on miekkaparikataa harjoiteltaessa, opettajan roolissa toimiva kenjutsun tai kendon harjoittelija. Uchidachi on "opettajapuoli" ja toimii parikatassa yleensä aina ensin ja shidachin (jap. 仕太刀, shidachi) eli "oppilaspuolen" tehtävä on reagoida oikean uchidachin eli opettajan hyökkäyksiin ja uhkiin. Japanilaisessa budolajeissa parikata harjoittelu on oleellista. Tämä on selvä ero verrattuna yksittäisen harjoittelijan kataharjoitukseen. Kiinalaisperäisessä kataharjoittelussa yksin tehtävä kata on vallitseva ja sillä kehitetään harjoittelijan nopeutta ja kehon hallintaa. Budon parikataharjoittelussa pääasia on etäisyyden (ma-ai) ja ajoituksen hallinnassa. Budolajien miekkaparikatassa on ennalta määrätty että shidachi aina lopulta voittaa hyökkäävän uchidachin.
Thalera

| Thalera |
| --- | --- |
 Vihermittari (Thalera fimbrialis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Vihermittarit Geometrinae
Suku::  Thalera  (Hübner, [1823])
Katso myös
   Thalera Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Thalera (vanhalta suomalaiselta nimeltään lehtomittarit) on vihermittareihin kuuluva perhosten suku. Siihen kuuluu ainakin kolme lajia, joista yksi on levinnyt myös Suomeen. Suvun nimi tulee kreikan sanasta θαλερος, thaleros, joka tarkoittaa nuorekasta, tuoretta ja rehevää. Sanalla viitataan suvun perhosten siipien kirkkaan vihreään väriin.
Lajeja

Thalera chlorosaria Graeser, 1890
Vihermittari Thalera fimbrialis (Scopoli, 1763)
Thalera lacerataria Graeser, 1888
Thee Arcane Progeny

| Thee Arcane Progeny Sarcolytic |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 19. tammikuuta 2010
 Tyylilaji: tekninen death metal
 Kesto: 38.39
 Levy-yhtiö: Unique Leader Records
Sarcolyticin muut julkaisut
| Sarcolytic (EP) 2005 | Thee Arcane Progeny 2010 |   |
Thee Arcane Progeny on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Sarcolyticin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Unique Leader Records.
Kappaleet

Thee Arcane Progeny – 4.22
Exalted Gift of the Abzu – 4.27
The Seed of All Beginnings – 5.43
Manus Obscurus – 2.59
Expulsion from Desolate – 3.56
The Secrets of Divinities – 2.18
Emissary – 4.32
Scribe of Celestial Omen – 3.29
Resurrected for Bloodshed – 6.53
Kokoonpano

Jon Zig – laulu, kansikuva
Steven Watkins – kitara
Mark Denton – bassokitara
Ricky Myers – rummut
Aiheesta muualla

Thee Arcane Progeny Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Thee Arcane Progeny Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Täpläselkäkoralliahven

| Täpläselkäkoralliahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Koralliahvenet Pomacentridae
Suku::  Chrysiptera
Laji::  brownriggii
Kaksiosainen nimi
 Chrysiptera brownriggii  (Bennett, 1828) 
Synonyymit
 Chrysiptera leucopoma 
Katso myös
   Täpläselkäkoralliahven Wikispeciesissä   Täpläselkäkoralliahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Täpläselkäkoralliahven (Chrysiptera brownriggii) on koralliahveniin kuuluva kala. Se kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Kalan kyljet ovat keltaiset ja selässä kulkee sininen raita, jota koristaa tummempi täplä.
Täpläselkäkoralliahvenia elää Indopasifisella merialueella. Niiden levinneisyysalue ulottuu Etelä-Afrikasta Marquesan- ja Seurasaarille, pohjoisessa Japaniin ja etelässa Australiaan asti.
Sydämen vajaatoiminta

| Sydämen vajaatoiminta |
| --- | --- |

Luokitus
ICD-10:  I50
ICD-9:  428
MedlinePlus:  000158
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Sydämen vajaatoiminta (latinaksi insufficientia cordis) on sairaustila, jossa sydämen pumppaustoiminta ei ole riittävää. Kansainvälinen tautiluokitus ICD-10 käyttää tilasta päänumeroa I50. Alanumero riippuu muista tekijöistä.
Syyt

Sydämen vajaatoiminta on harvoin itsenäinen tauti, jolle ei ole olemassa yksittäistä selittävää tekijää. Sydämen vajaatoiminnan ensisijaisina syinä voidaan pitää muun muassa
kardiomyopatiaa, sydänlihaksen rappeutumista ja
amyloidoosia, joka on sydänlihakseen kertyvää ainetta, joka häiritsee sen toimintaa. Ruumiinavauksessa normaali sydän on melko veltto, mutta amyloidoottinen sydän on jäykkä.
Toissijaisia sydämen vajaatoiminnan syitä on paljon, ja ne ovat usein yhteydessä toisiinsa.
Sepelvaltimotauti, jonka vuoksi sydänlihas ei hapetu riittävästi
Akuutti sydäninfarkti, jonka aikana useasti tavataan vajaatoimintavaihe
Sydäninfarktin jälkitila, jossa osa kuolioon menneestä lihaksesta korvautuu supistelemattomalla mutta elastisella sidekudoksella
Erilaiset rytmihäiriöt, jotka voivat aiheuttaa liian nopean tai hitaan ja siksi tehottoman pumppauksen
Verenpainetauti, jonka vuoksi sydämeltä vaaditaan tavallista enemmän pumppaustehoa painetta vastaan
Läppäviat
Kohonnut keuhkovaltimopaine, joka voi johtua keuhkoissa tapahtuvasta prosessista
Kilpirauhasen vajaatoiminta
Aortan koarktaatio eli ahtauma
Sydämen rakenteelliset poikkeavuudet, lähinnä synnynnäiset sydänviat
Oireet

Monesti sydän on kokonaisuudessaan vajaatoimintainen. Tunnetaan kuitenkin oikean puolen ja vasemman puolen vajaatoiminta, jotka aiheuttavat erilaisia oireita ja löydöksiä.
Sydämen suureneminen. Sydän voi yrittää korvata vajaatoimintaa kasvattamalla massaa. Sydän voi kuitenkin olla keskimääräistä suurempi myös esimerkiksi urheilijalla ilman mitään tautia. Sydämen koon perusteella on mahdollista tehdä ylidiagnostiikkaa eli tehdä liikaa vajaatoimintadiagnooseja.
Verenpaineen lasku ja huimaus sekä väsymys
Oikean puolen vajaatoiminnan merkkejä ovat nesteen kertyminen alaraajoihin eli perifeerinen ödeema ja maksan suureneminen (hepatomegalia) sekä askitesnesteen ilmaantuminen vatsalle
Vasemman puolen vajaatoiminnan merkki on keuhkopöhö
Vaikeusluokitukset

Sydämen vajaatoiminnan vaikeusastetta on arvioitu NYHA-luokituksella ja sitä täydentävällä AHA-luokituksella, jotka ovat yhdysvaltalaista alkuperää mutta täysin käyttökelpoisia ja käytössä yleismaailmallisesti.
NYHA I – Ei oireita rasituksessa
NYHA II – Oireita kovassa rasituksessa
NYHA III – Oireita vähäisessä rasituksessa
NYHA IV – Oireita ilman rasitusta
AHA aste A – Kehittyvän sydämen vajaatoiminnan riski
AHA aste B – Oireeton sydämen vajaatoiminta
AHA aste C – Oireinen sydämen vajaatoiminta
AHA aste D – Oireinen sydämen vajaatoiminta huolimatta maksimaalisesta lääkityksestä
Hoito

Sydämen vajaatoimintaa hoidettaessa on selvitettävä ilmiön perussyy ja hoidettava se. Käytössä on myös lääkinnällisiä hoitoja.
Hoito > Lääkkeet

Diureetti eli nestettä poistava lääkitys, tunnettu esimerkki on furosemidi
Inotrooppi eli pumppaustoimintaa tehostava lääke, tunnettu esimerkki on digoksiini
Beetasalpaajista, ACE-estäjistä ja vasodilataattoreista katsotaan usein myös olevan muutakin hyötyä kuin se, mikä johtuu niiden verenpainetta laskevasta vaikutuksesta.
Hoito > Operatiiviset hoidot

Operatiivisina hoitona voivat tulla kyseeseen muun muassa läppäleikkaukset, suonten korjausleikkaukset ja sydämensiirto.
Akuutissa tilanteessa käytetään myös raajasidoksia, joilla yritetään estää liiallisen nestemäärän rasitusvaikutus.
Hoito > Ravitsemustekijät

Vuoden kestäneessä kokeessa 239 sydämen vajaatoimintapotilasta sai päivittäin 100 µg:n annoksen D3-vitamiinia tai lumevalmistetta. Tutkimuksen alkaessa kaikkien osallistujien D-vitamiinipitoisuudet olivat alle suositusten. Kävelytesteissä D-vitamiini ei lisännyt potilaiden fyysistä toimintakykyä mutta paransi mahdollisesti sydänlihaksen toimintaa ejektiofraktiolla mitattuna. Tutkijat toteavat raportissaan, että lisätutkimuksia tarvitaan.
Aiheesta muualla

Sydämen vajaatoiminta,Terveyskirjasto: Lääkärikirja Duodecim, Kustannus Oy Duodecim 2009
Uuden-Seelannin pääministeri

| Uuden-Seelannin pääministeri |
| --- | --- |
 Prime Minister of New Zealand Te Pirimia o Aotearoa
 vaakuna
 
 Nykyinen Christopher Luxon 27. marraskuuta 2023 lähtien
Virka-asunto:  Premier House, Wellington
Nimittäjä:  Uuden-Seelannin kenraalikuvernööri
Kauden pituus:  niin kauan kuin nauttii parlamentin luottamusta
Perustettu:  7. toukokuuta 1856
Ensimmäinen:  Henry Sewell
Kotisivut:  www.primeminister.govt.nz
Uuden-Seelannin pääministeri (engl. Prime Minister of New Zealand, maoriksi Te Pirimia o Aotearoa)  on Uuden-Seelannin hallituksen johtaja ja ylin vallankäyttäjä. Uusi-Seelanti on Kansainyhteisön sisäpiirin jäsen, joten Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki on maan muodollinen valtionpäämies, mutta ylin todellinen poliittinen valta on maan omalla pääministerillä. Pääministerin nimittää kenraalikuvernööri. Yhden pääministerin pääministerikauden pituutta ei ole rajoitettu, vaan sama henkilö voi toimia pääministerinä niin kauan kuin nauttii parlamentin kannatusta.
Pääministerinä on ollut 27. marraskuuta 2023 lähtien Christopher Luxon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uuden-Seelannin pääministeri Wikimedia Commonsissa
University College

University College voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
University College, yksi Oxfordin yliopiston collegeista
University College London, Lontoon yliopiston alainen college
University College Dublin, Irlannin suurin yliopisto Dublinissa
University College Cork, Corkissa, Irlannissa, tunnettiin vuoteen 1908 asti nimellä Queen's College, Cork
University College, Cambridgen yliopiston Wolfson Collegen nimi vuodesta 1965 vuoteen 1972
yleisterminä ”university college” tarkoittaa kolmannen asteen oppilaitosta, jolla ei kuitenkaan ole täyttä tai itsenäistä yliopiston statusta; vrt. college.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”University College”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Uuden-Seelannin ralli 1984

|  Uuden-Seelannin ralli 1984 |
| --- | --- |
 7. osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 1984. 
Ajankohta:  23. –26. kesäkuuta 1984
Pituus:  45 erikoiskoetta, 1 063,26 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Stig Blomqvist    Björn Cederberg
Toinen:   Markku Alén    Ilkka Kivimäki
Kolmas:   Hannu Mikkola    Arne Hertz
Uuden-Seelannin ralli 1984 (viralliselta nimeltään 15. Sanyo Rally of New Zealand) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1984. Kilpailu järjestettiin 23. –26. kesäkuuta 1984 Aucklandissa. Kilpailu oli kauden seitsemäs ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 1 063,26 kilometriä.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Stig Blomqvist |  Björn Cederberg | Audi Quattro A2 | 10:40.41 | 0.0 |  |
| 2. |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki | Lancia 037 Rally | 10:45.28 | +4.47 |  |
| 3. |  Hannu Mikkola |  Arne Hertz | Audi Quattro A2 | 10:48.10 | +7.29 |  |
| 4. |  Timo Salonen |  Seppo Harjanne | Nissan 240RS | 11:05.29 | +24.48 |  |
| 5. |  Björn Waldegård |  Hans Thorszelius | Toyota Celica TCT | 11:35.58 | +55.17 |  |
| 6. |  Reginald Cook |  Wayne Jones | Nissan 240RS | 11:44.10 | +1:03.29 |  |
| 7. |  Malcolm Stewart |  Doug Parkhill | Ford Escort RS 1800 MKII | 11:46.00 | +1:05.19 |  |
| 8. |  Possum Bourne |  Michael Eggleton | Subaru RX Turbo | 12:04.46 | +1:24.05 |  |
| 9. |  Tony Teesdale |  Gary Smith | Subaru Leone | 12:21.01 | +1:40.20 |  |
| 10. |  Blair Robson |  Don Campbell | Mitsubishi Lancer | 12:25.08 | +1:44.27 |  |
Lähde:
Tatra T141

| Tatra T141 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia
Valmistaja:  Tatra n. p., Kopřivnice (1957–1958); Bánovce nad Bebravou (1959–1970)
Valmistusvuodet:  1957–1970
Tuotantomäärä:  4 981 kappaletta
Seuraaja:  Tatra T813
Mitat ja massat
Omamassa:  T141: 12 140 kg; T141B: 11 950 kg
Akseliväli:  3 500 + 1 220 mm
Maavara:  290 mm
Suurin sallittu perävaunun massa:  T141: 100 000 kg; T141B: 50 000 kg
Moottori, voimansiirto ja alusta
Iskutilavuus:  14 825 cm³
Teho:  136,2 kW / 2000 1/min
Vääntö:  726 Nm / 1400–1600 1/min
Polttoaine:  dieselöljy
Kulutus:  70 l /100 km
Vetotapa:  6×6, etuakseli irrotuskytkimellä
Vaihteisto:  4+1; 1. ja 2. vaihde synkronoitu
Jarrut:  paineilmakäyttöiset rumpujarrut
Tatra T141 oli tšekkoslovakialaisen Tatran vuosina 1957–1970 valmistama raskas vetoajoneuvo. Auto pohjautui teknisesti T111-malliin.
Suunnittelu

Malli sai alkunsa tarpeesta saada veturi raskaisiin kuljetuksiin, joihin tavanomaisten maantieveturien vetokyky ei riittänyt. Auton suunnittelu onnistui suhteellisen nopeasti, sillä siinä kyettiin hyödyntämään paljon T111-mallin osia.
Teknisiä tietoja > Moottori

Auton rakenne perustuu toisen maailmansodan aikana Wehrmachtille suunniteltuun Tatra T111:een. Autossa oli voimanlähteenä sama nelitahtinen, ilmajäähdytteinen V12-dieselmoottori. Autossa käytetyt moottoriversiot olivat T111A5 ja T111A8. Jäähdytyksestä vastasi kaksi puhallinta, jotka oli asennettu moottorin sivuille. Erona T111-malliin autossa oli myös öljynjäähdytin, joka alkoi toimia voiteluöljyn lämpötilan ylittäessä 100 °C. Moottorissa oli kuivapohjavoitelu, johon kuului erillinen öljysäiliö. Kummallakin sylinteririvillä oli polttoaineensyöttöä varten erilliset rivipumput. Molempiin puhaltimiin oli integroitu PAL Magnetonin valmistamat 12 voltin laturit. Käynnistysmoottori toimi 24 voltin jännitteellä. Auton sähköjärjestelmän jännite oli vaihtoehtoisesti 12 tai 24 volttia. Jännitteen voi valita katkaisijalla, joka kytki auton kaksi 12 voltin akkua joko sarjaan tai rinnan.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto ja alusta

Voimansiirrossa oli kaksilevyinen kytkin ja sen takana neliportainen vaihteisto, jonka kaksi ensimmäistä vaihdetta oli synkronoitu. Tämän perässä oli alennusvaihde, joka vastasi T111:n vastaavaa rakennetta lukuun ottamatta suurempaa välityssuhdetta. Alennusvaihteelta kulki voimansiirtoakselit etuakselille ja taakse telille. Kaikilla kolmella vetopyörästöllä oli tasauspyörästöjen lukot.
Auton kantavana rakenteena oli keskusputkirunko. Runkoputki oli kiinnitetty etupäästään alennusvaihteeseen ja takaa telin etummaisen akselin vetopyörästöön. Tämän takana oli toinen runkoputki, joka kulki taimmaiseen vetopyörästöön. Putken sisällä kulki voimansiirtoakseli, joka valitti voiman alennusvaihteelta akseleille. Moottori ja voimansiirto olivat osa auton kantavaa rakennetta. Verrattuna T111:een akseliväliä oli lyhennetty etummaisen ja keskimmäisen akselin väliltä 675 mm.
Verrattuna T111:een voimansiirron välityssuhdetta oli kasvatettu ja auton huippunopeus oli siksi vain 45,5 km/h, mutta tämän avulla auton suurimmaksi sallituksi perävaunun massaksi saatiin 100 tonnia. Perusmallin lisäksi tuotannossa oli halvempi T141B, jossa kaksiportainen alennusvaihde oli korvattu planeettavaihteella. Tämän mallin huippunopeus oli 61,5 km/h ja sillä voitiin vetää vain 50 tonnin perävaunua.
Kaikilla akseleilla oli heilurityyppinen erillisjousitus. Edessä oli käytössä neljänneselliptiset lehtijouset ja taka-akseleilla oli pitkittäiset, puolielliptiset lehtijouset, jotka samalla toimivat telin keinuvipuina.
Käyttöjarruina olivat paineilmakäyttöiset, kaksipiiriset rumpujarrut. Seisontajarru vaikutti voimansiirtoakseliin ja sitä varten runkoputken takapäässä oli erillinen jarrurumpu.
Teknisiä tietoja > Ohjaamo ja varusteet

Ohjaamo oli tuettu kumityynyjen varaan ja se vastasi etupäästään T111:ä, mutta takaosaa oli pidennetty. Etupenkeillä oli tilaa kolmelle ja takana viidelle henkilölle. Etupenkit sai tarvittaessa käännettyä makuusijoiksi. Ohjaamo oli neliovinen ja sen lämmitys toimi moottorin pakokaasujen lämmöllä.
Auto oli varustettu suurella vinssillä, jossa oli 100 metrin pituinen vaijeri. Auton takapäässä oli kaksi vararengasta. Polttoainetankin tilavuus oli 420 litraa.
Valmistus

Ensimmäisenä valmistusvuonnaan 1957 autoja tehtiin 100 kappaletta. Autoja valmistettiin ensimmäiset kaksi tuotantovuotta Tatran päätehtaalla Kopřivnicessa, sen jälkeen tuotanto siirrettiin Bánovce nad Bebravouhun Slovakiaan.
Armeijan käyttö

Tšekkoslovakian kansanarmeijassa autoja käytettiin puskutraktorien siirtämiseen, mutta ne vetivät myös ydinkärjillä varustettuja Bulava-ohjuksia sekä lavetteja, joilla kuljetettiin MT-34 -silta-ajoneuvoja. Sotilaslentokentillä T141:iä käytettiin MiG-19-, MiG-21-, Il-28- ja Il-14-lentokoneiden siirtelyyn.
Säilyneet yksilöt

Autoja on säilynyt hyvin vähän näihin päiviin asti. Tšekissä on ainakin yksi kunnostettu yksilö. Tämän lisäksi joitain tiedetään olevan Slovakiassa, Saksassa ja Suomessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvia ja teknisiä tietoja T141:stä (slovakiksi) ja (englanniksi)
Harrastajasivusto; kuvia (slovakiksi)
Uuden-Seelannin ralli 1979

|  Uuden-Seelannin ralli 1979 |
| --- | --- |
 6. osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 1979. 
Ajankohta:  14.–18. heinäkuuta 1979
Pituus:  42 erikoiskoetta, 657 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Hannu Mikkola    Arne Hertz  (Masport)
Toinen:   Blair Robson    Chris Porter  (Masport)
Kolmas:   Ari Vatanen    David Richards  (Ford Motor Co)
Uuden-Seelannin ralli 1979 (viralliselta nimeltään 10. Motogard Rally of New Zealand) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1979. Kilpailu järjestettiin 14.–18. heinäkuuta 1979 Aucklandissa. Kilpailu oli kauden kuudes ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 657 kilometriä.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Hannu Mikkola |  Arne Hertz | Ford Escort RS1800 | 8:05.47 | 0.0 |  |
| 2. |  Blair Robson |  Chris Porter | Ford Escort RS1800 | 8:27.03 | +21.16 |  |
| 3. |  Ari Vatanen |  David Richards | Ford Escort RS1800 | 8:29.41 | +23.54 |  |
| 4. |  Paul Adams |  Mike Franchi | Ford Escort RS1800 | 8:29.54 | +24.07 |  |
| 5. |  Shane Murland |  Peter Parnell | Vauxhall Chevette 2300 HS | 9:04.23 | +58.36 |  |
| 6. |  David Parkes |  Stuart Green | Ford Escort 1600 | 9:09.34 | +1:03.47 |  |
| 7. |  Brian Green |  Robert Orr | Ford Escort RS | 9:12.37 | +1:06.50 |  |
| 8. |  Roger Goss |  Colin Green | Mazda RX-3 | 9:26.15 | +1:20.28 |  |
| 9. |  Malcolm Stewart |  Doug Parkhill | Ford Escort Mexico | 9:27.21 | +1:21.34 |  |
| 10. |  Bob Robb |  Malcolm Gavin | Datsun Violet 710 | 9:37.33 | +1:31.46 |  |
Lähde:
Tampereen urheilu

Tampereen Kannen areenan avajaiset joulukuussa 2021: Tappara vastaan Ilves.
Tampereen urheilu muistetaan erityisesti jääkiekkoperinteestään. Kaupungissa järjestettiin muun muassa Suomen ensimmäinen virallinen jääkiekko-ottelu, Tampereen jäähalli on Suomen ensimmäinen jäähalli ja kaupungin suurseurat Ilves ja Tappara ovat Suomen menestyneimmät urheiluseurat. Muita Suomenmestaruuksia voittaneita urheiluseuroja ovat muun muassa jalkapallossa Tampere United, lentopallossa Isku-Volley, koripallossa Tampereen Pyrintö ja salibandyssä Classic.
Tampereen keskeisimpiä urheilupaikkoja ovat Tampereen jäähallin lisäksi Tampereen Messu- ja Urheilukeskus, Ratinassa oleva Tampereen stadion, Tammelan stadion, Tampere Areena, Pyynikin urheilukenttä ja Kaupin urheilupuisto.
Jääkiekko

Tampere tunnetaan erityisesti pitkistä jääkiekkoperinteistään. Suomen ensimmäinen virallinen jääkiekko-ottelu järjestettiin 15. tammikuuta 1928, jolloin vastakkain olivat Tampereen Pyrintö ja Tampereen Palloilijat. Enimmillään SM-sarjassa on pelannut neljä tamperelaisjoukkuetta kausilla 1968–1970. Vuodesta 1980 lähtien kaupunkia on edustanut vain kaksi SM-liigassa pelaavaa jääkiekkojoukkuetta: Ilves ja Tappara. Ne ovat myös Suomen kaksi menestyneintä jääkiekkoseuraa, sillä Ilves on voittanut Suomen mestaruuden 16 kertaa ja Tappara yhdessä edeltäjänsä TBK:n kanssa 19 kertaa. Ilveksen viimeisin mestaruus on vuodelta 1985 ja Tapparan 2022. Suomen mestaruuden jääkiekossa ovat voittaneet myös Tampereen Palloilijat vuonna 1931 ja Koovee vuonna 1968. Ilveksellä ja Tapparalla on laaja junioritoiminta, ja naisten SM-sarjassa Ilves on historiansa aikana saavuttanut 10 mestaruutta. [lähde? ]
Tunnetuimpiin tamperelaisiin jääkiekkoilijoihin lukeutuvat muun muassa usean maajoukkuetilaston ennätysmies Raimo "Raipe" Helminen, jonka pelinumeron Suomen maajoukkue on myös jäädyttänyt, SM-liigan kaikkien aikojen paras pistemies Janne Ojanen, mittavan NHL-uran tehnyt Teppo Numminen, jonka pelinumeron Phoenix Coyotes on jäädyttänyt, sekä puolustajalegenda ja kulttihahmo Timo "Juti" Jutila.
Uuden sukupolven jääkiekkoilijoista Tapparan kasvatit Aleksander Barkov ja Patrik Laine lukeutuvat ikäluokkansa lupaavimpiin tähtiin ja ovat historian korkeimmilla numeroilla NHL:ään varatut suomalaiset kenttäpelaajat (2. varaukset 2013 ja 2016). Tuukka Rask, yksi maailman tämän hetken parhaimmista maalivahdeista, teki puolestaan läpimurtonsa Ilveksessä.
Tampereen jäähalli on Suomen ensimmäinen jäähalli, ja se valmistui vuoden 1965 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin. Hallissa on järjestetty MM-kisoja myös 1982, 1991, 1997 ja 2003. Lisäksi siellä on pelattu Lentopallon maailmanliigan otteluita  ja naisten salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2015. Tampereelle on suunniteltu vanhan jäähallin korvaava uusi Tampereen monitoimiareena, jonka rakentamisen on määrä alkaa vuonna 2017.