stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juhani Kaskeala
Ura

Kaskeala valmistui Merisotakoulusta vuonna 1969 ja yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulusta vuonna 1981.
Ennen puolustusvoimain komentajan tehtävää Kaskeala toimi muun muassa kadettikurssin johtajana Merisotakoulussa 1972–1975, YK:n sotilastarkkailijana Lähi-idässä 1975–1976, tykkivene Karjalan päällikkönä 1981–1982, tasavallan presidentin adjutanttina (sekä III, II että I adjutanttina)  1982–1989, ohjuslaivueen komentajana 1989–1991, Suomen sotilasasiamiehenä Lontoossa 1991–1993 ja Brysselissä 1993–1994, puolustusneuvoston yleissihteerinä 1994–1997, Turun ja Porin sotilasläänin komentajana 1997–1998 ja Puolustusministeriön puolustuspoliittisen osaston päällikkönä 1998–2001. Kommodoriksi Kaskeala ylennettiin 1992, lippueamiraaliksi 1996, kontra-amiraaliksi 1998, vara-amiraaliksi 2000 ja amiraaliksi 2001.
Kaskeala avusti 1999 presidentti Martti Ahtisaarta Kosovon rauhansopimuksen tekemisessä.
Kaskeala jäi eläkkeelle Puolustusvoimien komentajan virasta 1. elokuuta 2009 alkaen. Hänen seuraajakseen tuli Ari Puheloinen.
Eläkkeelle jäätyään Kaskeala on muun muassa perustanut konsulttitoimiston ja toiminut vuodesta 2009 Koneen hallituksen jäsenenä ja vuodesta 2012 muutamia vuosia Nixu Oyj:n hallituksen jäsenenä.
Kaskeala konsultoi yhdysvaltalaisen Boeingin F/A-18E/F Super Hornet -hävittäjäehdokkaan edustajana Suomen HX-hävittäjähankkeessa.
Amiraali Kaskeala toimi myös Suomen Purjehdus ja Veneily ry:n ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 2011–2012. Hän on viimeinen pitkäaikaista valkopohjaista ja kolmetähtistä liiton puheenjohtajan komentoviiriä käyttänyt tämän luottamustehtävän hoitaja. Hänen seuraajansa käyttää uusittua mallia eli venekerhon kommodorin viiriä jossa on SPV:n uusi erikoismerkki.
Huomionosoituksia

Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta (Suomi, 2002)
Vapaudenristin ritarikunta (Suomi, 2010)
Kunnialegioona (Ranska, 2004)
Aiheesta muualla

Juhani Kaskealan curriculum vitae – Puolustusvoimat (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Suomen puolustusvoimain komentajat |
| --- | --- | --- |
| Suomen armeijan päällikkö (1919) |  Wilkman  Kivekäs  |  |
| Sotaväen päällikkö (1919–1939) |  Wilkama  Nenonen  Malmberg  Sihvo  Österman  |  |
| Tasavallan puolustusvoimain komentaja (1939–1945) |  Mannerheim  |  |
| Puolustusvoimain komentaja (1945–) |  Heinrichs  Lundqvist  Sihvo  Heiskanen  Simelius  Keinonen  Leinonen  Sutela  Valtanen  Klenberg  Hägglund  Kaskeala  Puheloinen  Lindberg  Kivinen  Jaakkola  |  |
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Kadešin taistelu

Kadešin taistelu (joskus myös Qadesh) oli Egyptin valtakunnan Ramses II:n johdolla käymä taistelu  Muwatalli II:n johtamien heettiläisten kanssa Kadešin kaupungin lähellä Orontes-joella nykyisessä Homsin maakunnassa Syyriassa. Mahdollisesti se oli muinaisen ajan suurin sotavaunutaistelu. Siihen osallistui yli 5 000 sotavaunua. Taistelun lopputulos ei ole selvä. Ramses II sai voiton Muwatalli II:n sotavaunuista, mutta toisaalta hän ei vallannut tavoitteena ollutta Kadešin kaupunkia.
Kadešin taistelu on yksi harvoista muinaisen Egyptin kauden taisteluista, josta tunnetaan historiallisista lähteistä yksityiskohtia.
Tausta

Kadeš eli egyptiksi Kdš(w) on johdettu seemiläisten kielten pyhättöä tarkoittavasta sanasta. Kadesh-nimisiä paikkoja tunnettiin aikanaan useampia eri puolilla Syyro-Palestiinaa. Kadešin taistelun yhteydessä viitataan erityisesti Amarna-kirjeissä mainittuun Kadeshiin, joka suurella todennäköisyydellä on Tell Nebi Mend nykyisessä Syyriassa. Kadeshilla oli strateginen merkitys reitillä Egyptistä pohjoiseen ja kohti Syyrian sisämaata. Kadesh oli kaupunkivaltio, jonka hallitsijat olivat ajoittain niin Egyptin, kuin heettiläistenkin alaisuudessa. Ramses II:n valtakaudella Kadesh oli jälleen heettiläisten vaikutusvallan alaisuudessa.
Itse Kadešin taistelu käytiin osana Ramses II:n sotaretkeä Syyriassa, jonka tavoitteena oli jälleenvallata heettiläisten puolelle siirtyneet Kadesh ja Amurru. Ramses II oli jakanut joukkonsa neljään divisioonaan, jotka olivat saaneet egyptiläisten jumalien mukaan nimet Amun, Re, Set ja Ptah. Sotilaita oli yhteensä ehkä 20 000 ja sotavaunuja ehkä noin 2 000. Sotavaunuissa oli kuljettaja, sekä jousella ja keihäällä varustautunut soturi. Egyptiläisten mukana oli myös palkkasotilaita, joista tärkeimmät taistelun kannalta olivat luultavasti kanaanilaiset nrrn tai ne'arin-nimiset soturit. Heettiläisten armeijaan kuului ehkä noin 20 000 sotilasta ja 3 000 sotavaunua. Toisin kuin egyptiläisissä vaunuissa, heettiläisten sotavaunuissa oli kolme soturia. Ne olivat egyptiläisiä vaunuja hitaampia ja kömpelömpiä.
Ramses eteni läpi nykyisen Israelin ja hänen ensimmäinen divisioonansa Amun saavutti Shabtuna-nimisen kaupungin lähellä Kadeshia. Egyptiläiset ottivat Shabtunassa vangiksi kaksi heettiläistä vakojaa, jotka kertoivat egyptiläisille heettiläisten armeijan olevan vielä 200 kilometrin päässä Aleppon tuntumassa. Ramses päätti leiriytyä. Kaksi muuta divisioonaa olivat vielä pahasti ensimmäistä jäljessä. Ramseksen tietämättä heettiläisten kuningas Muwatalli II oli lähettänyt vangit tarkoituksella vangittavaksi. Kun vakoojia kidutettiin vielä myöhemmin tiedon vahvistamiseksi, he yllättäen kertoivatkin heettiläisten olevan todellisuudessa vain muutaman kilometrin päässä.
Taistelu

Heettiläiset käyttivät hyväkseen saavuttamaansa yllätysetua. Heettiläiset hyökkäsivät egyptiläisten leiriä kohti saapuvan Re-divisioonan selustaan lyöden sen hajalle. Selviytyneet pakenivat kohti Amunin leiriä heettiläisten sotavaunut perässään. Ramses II kokosi kaaoksen vallitessa yhteen oman henkivartiostonsa ja joukon muita sotilaita johtaen hyökkäystä heettiläisten sotavaunuja vastaan. Heettiläiset lyötiin takaisin ja he vetäytyivät mahdollisesti Kadešin muurien suojaan. Heettiläiset hyökkäsivät vielä 1 000 sotavaunun voimin, mutta juuri paikalle marssilta saapuneet Ramses II:n ne'arin-palkkasoturit hyökkäsivät heettiläisten selustaan.
Tarinan egyptiläisen version mukaan heettiläiset joutuivat pakokauhun valtaan. Monet heistä hylkäsivät sotavaununsa ja yrittivät paeta Orontesjoen yli. Egyptiläiset mainitsevat heettiläisten "uineen yhtä nopeasti kuin krokotiilit". Taistelun seuraavista tapahtumista ei ole varmuutta niin egyptiläisten kuin heettiläistenkään lähteiden perusteella. Ramses II:n ei joka tapauksessa vallannut Kadešin kaupunkia, vaan palasi joukkoineen Egyptiin. Heettiläiset olivat menettäneet sotavaununsa, mutta heillä oli edelleen koko muu armeija ilmeisesti koskemattomina.
Seuraukset

Nykykäsityksen mukaan Kadešin taistelulla ei ollut selvää voittajaa. Ramses II oli aiheuttanut Muwatalli II:lle tappion, mutta toisaalta hänen ei onnistunut vallata tavoitteena ollutta Kadešin kaupunkia. Voitto ei myöskään lopettanut heettiläisten levittäytymistä. Heettiläisten lähteiden mukaan he valtasivat heti taistelun jälkeen aiemmin egyptiläisten hallitseman Upin lähellä Damaskosta.  Vuodelta 1258 ennen ajanlaskun alkua on säilynyt heettiläisten ja egyptiläisten välinen rauhansopimus, jossa molemmat osapuolet sopivat valtakuntiensa rajojen kulusta. Alkuperäinen laatoille kaiverrettu sopimus on museossa Istanbulissa. Yhdistyneiden kansakuntien päämajalla on kopio laatoista ensimmäisenä tunnettuna rauhansopimuksena. Epäselvyyksistä huolimatta Kadešin taistelu on yksi harvoja muinaisen Egyptin ajan taisteluita, jotka tunnetaan historiallisten lähteiden perusteella yksityiskohtaisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kadešin taistelu Wikimedia Commonsissa
Ramses II sotavaunuissa kaiverroksessa Abu Simbelin temppeliltä.
Egyptiläis-heettiläinen rauhansopimus museossa Istanbulissa.
Inga Guttorm

Inga Guttorm (Oahptii Iŋgá, Oahptii-Hánssa Iŋgá tai Oahpaheai-Iŋgá, s. 1950) on utsjokelainen luokanopettaja ja oppikirjailija.
Guttorm on kääntänyt 1980-luvulla useita oppikirjoja saamenkielisen opetuksen tarpeisiin. Hänellä on myös omaa oppikirjatuotantoa. Guttorm on yhdessä sisarensa kanssa toimittanut tunnetun saamelaisen kirjailijaisänsä Hans Aslak Guttormin tuotantoa.
Inga Guttorm on ollut vuodesta 1995 professori Pekka Sammallahden puoliso.
Lapin aluehallintovirasto nimesi yhdessä OAJ:n Lapin alueyhdistyksen kanssa Guttormin vuoden lappilaiseksi opettajaksi vuonna 2012.
Oppikirjat

Davvin 1–4, pohjoissaamen oppikirjasarja (Inga Guttorm, Johan Jernsletten ja Klaus Peter Nickel) 1
Áppes – Min meahci máidnasat, aapinen 2
1 kuvitus Merja Aletta Ranttila, suomenkielinen versio Inga Guttorm ja Veikko Holmberg

2 kuvitus Salli Parikka
Yngve Svinhufvud

| Pehr Yngve Svinhufvud |
| --- | --- |
 Pehr Yngve Svinhufvud
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. syyskuuta 1890
Kuollut: 16. syyskuuta 1991 (100 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  pankinjohtaja
Vanhemmat:  Pehr Evind Svinhufvud ja Ellen Svinhufvud
Lapset:  3 tytärtä ja 1 poika
Muut tiedot
Koulutus: varatuomari
Pehr Yngve Svinhufvud (24. syyskuuta 1890 – 16. syyskuuta 1991) oli presidentti Pehr Evind Svinhufvudin ja Ellen Svinhufvudin esikoispoika.
Yngve Svinhufvud oli varatuomari, ja hän toimi pankinjohtajana Kansallis-Osake-Pankissa.
Svinhufvud kuului suojeluskuntaan ja osallistui sekä Ahvenanmaan sotaretkeen että Suomen sisällissodan taisteluihin.
Yngve Svinhufvud oli syntynyt ensimmäisenä kaikkien Suomen presidenttien lapsista ja elänyt heistä vanhimmaksilähde?.
Hänellä on neljä lasta, kolme tytärtä ja poika Pehr, joka kaatuilähde? jatkosodassa marraskuussa 1941.
Edvard Leopold Blumenthal

Edvard Leopold Blumenthal
Edvard Leopold Blumenthal (2. marraskuuta 1837 Johannes, Viipurin lääni – 22. lokakuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen ylimetsänhoitaja ja Suomen suuriruhtinaskunnan ennakkosensuurista vastanneen painoasiain ylihallituksen puheenjohtaja.
Blumenthalin vanhemmat olivat Rokkalan peilitehtaan johtaja, kollegiasessori Benjamin Johan Blumenthal ja Sofia Johanna Hoyer. Edvard Blumenthal opiskeli Viipurin lukiossa ja Pietarin metsänhoito-opistossa. Vuonna 1859 hänet nimitettiin metsänhoitajaksi maanmittauksen ja metsänhoidon ylihallitukseen. Hän työskenteli aluemetsänhoitajana Muhosen hoitoalueella. Vuonna 1875 Blumenthal yleni Oulun tarkastuspiirin virkaa toimittavaksi ylimetsänhoitajaksi ja vuonna 1887 vakinaiseksi ylimetsänhoitajaksi. Metsänhoitajana Blumenthal harjoitti metsätieteellisiä tutkimuksia Pelsonsuolla ja Ylitorniolla.
Vuonna 1888 Blumenthal nimitettiin painoasiain ylihallituksen puheenjohtajaksi. Hän erosi puheenjohtajan virasta vuonna 1895 mutta jatkoi ylihallituksen vakinaisena jäsenenä vuoteen 1905 saakka.
Blumenthal oli Oulussa asuessaan Oulun kaupunginvaltuuston ja Oulun säästöpankin johtokunnan jäsen.
Moloskovitsa

Moloskovitsan kirkko vuonna 1870.
Kirkko vuonna 1902 tehdyn remontin jälkeen.
Kirkon sisätilat 1910-luvulla.
Kirkko jumalanpalveluksen aikaan vuonna 1943.
Kirkkorakennus vuonna 2006.

Moloskovitsa (ven. Молосковицы, Moloskovitsy), aikaisemmin myös Valkeakirkko, on kylä ja taajama Leningradin alueen Volossovan piirin Kolositsan kunnassa Venäjällä sekä entinen luterilainen seurakunta Inkerissä.
Moloskovitsan seurakunta

Moloskovitsan luterilaisen seurakunnan perustivat Jaaman läänin Ruudan pogostaan muuttaneet saksalaiset uudisasukkaat 1630-luvulla. Patronaattioikeus, oikeus asettaa papin viran haltija, kuului 1600-luvulla pitkään saksalaisille. Venäläisten vallattua Inkerin 1700-luvun alussa Moloskovitsaan yhdistettiin Novasolkan ja Unatitsan seurakunnat. 1750-luvun lopussa Novasolkasta tuli jälleen itsenäinen seurakunta.
Saksalaisten Moloskovitsaan vuonna 1632 rakentama valkoinen kivikirkko, josta seurakunta on saanut toisen nimensä, seisoi korkealla ja näkyvällä paikalla. Se oli jo pitkään ollut Inkerin vanhin luterilainen kirkko, kun se vuonna 1877 sai talonpoika Mikko Harjun kustantaman kellotornin. Vuonna 1902 tehdyssä remontissa kirkon jyrkkää kattoa madallettiin.
Vuoden 1860 tienoilla seurakuntaan kuului noin 2800 henkeä, joista 71 oli saksalaisia ja loput inkerinsuomalaisia. 1800-luvun lopulla Moloskovitsan seudulle muutti paljon virolaisia uudisasukkaita, ja vuodesta 1874 lähtien heille järjestettiin vironkielisiä jumalanpalveluksia. Vuonna 1905 seurakunnassa oli suomalaisia noin 2300 henkeä, virolaisia noin 2000 ja saksalaisia 50. 1900-luvun alussa pääkirkossa pidettiin vuosittain 60 suomenkielistä, 42 vironkielistä ja 8 saksankielistä jumalanpalvelusta. Vironkielisiä jumalanpalveluksia järjestettiin myös Simetsassa.
Vuonna 1919 seurakunta jakaantui suomalaiseksi Moloskovitsan ja virolaiseksi Moloskovitsan ja Opoljan seurakunnaksi. Kirkollinen toiminta jatkui vuoteen 1937, jolloin Moloskovitsan kirkko suljettiin. Sen jälkeen sitä käytettiin kerhotalona. Nykyisin kirkosta on jäljellä vain rauniot, mutta sen restaurointia suunnitellaan. Lähimmät toimivat luterilaiset seurakunnat ovat Volossovassa, Kupanitsassa ja Jaamassa.
Moloskovitsan kylät

1900-luvun alussa Moloskovitsan seurakuntaan kuuluivat seuraavat kylät:
Moloskovitsan kylistä suurin osa oli suomalais-venäläisiä sekakyliä. 1800–1900-luvun vaihteessa monissa kylissä asui myös virolaisia.
Toisen maailmansodan aikana seutu oli Saksan miehittämä. Vuonna 1943 saksalaiset siirsivät miehitysalueelle jääneen suomalaisväestön Suomeen, josta heidät sittemmin palautettiin Neuvostoliittoon. Inkeriläisiä ei kuitenkaan päästetty kotiseudulleen, vaan heidät karkotettiin aluksi muualle Venäjälle. Myöhemminkin vain harva onnistui palaamaan. Monet asettuivat Karjalan tasavaltaan ja Viroon tai ovat sittemmin muuttaneet Suomeen.
Nykyään seurakunnan alue kuuluu Leningradin alueen Volossovan piiriin.
Aiheesta muualla

Virtuaali-Inkerin sivu Moloskovitsasta
Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Inkere
Jaama
Järvisaari
Haapakangas
Hatsina
Hevaa
Hietamäki
Kaprio
Kattila
Keltto
Kolppana
Koprina
Kupanitsa
Lahti
Lempaala
Liissilä
Markkova
Miikkulainen
Moloskovitsa
Narvusi-Kosemkina
Novasolkka
Pyhä Maria (Pietari)
Pähkinälinna
Ropsu
Rääpyvä
Saari
Serepetta
Siestarjoki
Skuoritsa
Soikkola
Spankkova
Toksova
Tuutari
Tyrö
Valkeasaari
Venjoki
Viron Inkeri
Vuole
Kääpiömanteli

| Kääpiömanteli |
| --- | --- |
 Kääpiömantelin kukkia.
Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Amygdaloideae
Suku::  Tuomet Prunus
Laji::  tenella
Kaksiosainen nimi
 Prunus tenella  Batsch (1801) 
Katso myös
   Kääpiömanteli Wikispeciesissä   Kääpiömanteli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kääpiömanteli (Prunus tenella) on ruusukasveihin kuuluva koristekasvina viljelty pensaslaji. Se on yhdestä kahteen metriä korkeaksi kasvava juurivesallinen pensas. Lehdet ovat suikeat, 3–7 senttimetriä pitkät ja sahalaitaiset. Kukat kasvavat yksittäin tai parin kappaleen ryhminä; ne ovat vaaleanpunaisia ja kahden senttimetrin levyisiä. Hedelmänä on marja, joka on munamainen, huopakarvainen, kellanharmaa ja kitkeränmakuinen. Kääpiömanteli esiintyy alkuperäisenä itäisestä Keski-Euroopasta Venäjälle ja Kaukasiaan.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kääpiömanteli – Prunus tenella
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q160019  Wikispecies: Prunus tenella  BioLib: 39535  BOLD: 254437  CoL: 4N99L  EoL: 16889791  EPPO: PRNTE  EUNIS: 180596  GBIF: 3022879  GRIN: 30132  iNaturalist: 543500  IPNI: 730347-1  IRMNG: 10976551  ITIS: 507508  IUCN: 172171  NCBI: 140661  NZOR: babb6317-8549-42bc-bd21-f6b8ed0a700f  Observation.org: 147296  Open Tree of Life: 346222  PalDat: Prunus_tenella  Plant List: rjp-9446  PLANTS: PRTE5  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:730347-1  Tropicos: 27805769  WFO: wfo-0001018576
Pauli Juuti

Pauli Kalevi Juuti (s. 11. heinäkuuta 1947 Hämeenlinna) on suomalainen johtamisasiantuntija. Hän on ollut Johtamistaidon Opisto ry:n tutkimusjohtaja ja Lappeenrannan teknillisen yliopiston johtamisen ja organisaatioiden professori. Näistä tehtävistä eläkkeelle jäätyään hän oli yrittäjä Pauli Juuti Oy:ssä, joka valmensi, kehitti ja konsultoi työyhteisöjä ja organisaatioita inhimillisemmän työelämän aikaansaamiseksi. Nykyisin hän on tietokirjailija ja Tampereen yliopiston henkilöstöasioiden ja johtamisen dosentti.
Juuti on kirjoittanut 70 johtamiseen ja työelämään liittyvää kirjaa ja julkaistua tutkimusta.
845

| --- | --- |
Vuosisadat: 600-luku · 700-luku · 800-luku · 900-luku · 1000-luku
Vuosikymmenet: 790-luku · 800-luku · 810-luku · 820-luku · 830-luku · 840-luku 850-luku · 860-luku · 870-luku · 880-luku · 890-luku · 900-luku
Vuodet: 790 · 791 · 792 · 793 · 794 · 795 · 796 · 797 · 798 · 799 800 · 801 · 802 · 803 · 804 · 805 · 806 · 807 · 808 · 809 810 · 811 · 812 · 813 · 814 · 815 · 816 · 817 · 818 · 819 820 · 821 · 822 · 823 · 824 · 825 · 826 · 827 · 828 · 829 830 · 831 · 832 · 833 · 834 · 835 · 836 · 837 · 838 · 839 840 · 841 · 842 · 843 · 844 · 845 · 846 · 847 · 848 · 849 850 · 851 · 852 · 853 · 854 · 855 · 856 · 857 · 858 · 859 860 · 861 · 862 · 863 · 864 · 865 · 866 · 867 · 868 · 869 870 · 871 · 872 · 873 · 874 · 875 · 876 · 877 · 878 · 879 880 · 881 · 882 · 883 · 884 · 885 · 886 · 887 · 888 · 889 890 · 891 · 892 · 893 · 894 · 895 · 896 · 897 · 898 · 899 900 · 901 · 902 · 903 · 904 · 905 · 906 · 907 · 908 · 909
Tapahtumia

28. maaliskuuta – Viikingit ryöstivät Pariisia luultavasti Ragnar Lodbrokin johdolla, joka keräsi suuret lunnaat Pariisista lähtönsä takaamiseksi.
Arabit ryöstivät Rooman.
Syntyneitä

Sugawara no Michizane, japanilainen runoilija, oppinut ja poliitikko (k. 903)
Kuolleita

Ibn Sa'd, Muhammad ibn Sa'd al-Bāghdādi, arabialainen historioitsija ja juristi (s. 784)
Jaakko Valtanen

| Jaakko Valtanen |
| --- | --- |
 Valtanen 1960-luvun alkupuolella
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. helmikuuta 1925 Hämeenlinnan maalaiskunta
Kuollut: 17. tammikuuta 2024 (98 vuotta) Kauniainen
Kansalaisuus:  Suomi
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Suomi
Palvelusvuodet:  1939–1990
Komentajuudet:  Rannikkojääkäripataljoona 1966–1967 Etelä-Suomen sotilaslääni 1981–1982
Taistelut ja sodat:  talvisota rannikkopuolustuksen Turun lohkolla, jatkosota Ahvenanmaalla, Karjalankannaksella ja Suomenlahdella
Sotilasarvo:  kenraali
Kunniamerkit:  4. lk VR sodan ajan ansioista SVR suurristi
Jaakko Joukamo Valtanen (9. helmikuuta 1925 Hämeenlinnan maalaiskunta – 17. tammikuuta 2024 Kauniainen) oli suomalainen kenraali, joka toimi puolustusvoimain komentajana 12. lokakuuta 1983 – 28. helmikuuta 1990. Hän oli alkujaan rannikkotykistön upseeri, mutta opiskeli myöhemmin maasotalinjalla.
Valtasen toimiessa puolustusvoimain komentajana suomalaiset pääsivät tärkeisiin kansainvälisiin tehtäviin rauhanturvaajina Lähi-idässä ja tarkkailijoina Afganistanissa. Suomessa ryhdyttiin puhumaan kriisinhallinnasta. Helsingin ja Etelä-Suomen puolustusta vahvistettiin.
Ura

Upseerin poika Valtanen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1945 Helsingin Normaalilyseosta. Talvisotaan hän osallistui 15-vuotiaana vapaaehtoisena lähettinä ja radiomiehenä Turun lohkolla. Jatkosodassa hän toimi radioaliupseerina ja tykistöupseerina Karjalankannaksella sekä itäisen Suomenlahden linnakkeilla.
Vuonna 1960 Valtanen määrättiin vain 35-vuotiaana silloisen puolustusvoimain komentajan, jalkaväenkenraali Sakari Simeliuksen adjutantiksi. Tässä tehtävässä hän sai mahdollisuuden osallistua tiedotustoiminnan kehittämiseen painottaen maanpuolustustahdon merkitystä ja muun muassa olla mukana Ruotuväki-lehden perustamisessa. Valtanen kehitti merkittävästi puolustusvoimien tiedotusta toimiessaan Pääesikunnan tiedotusosaston päällikkönä vuosina 1967–1969.
Suomen sotilaspsykologisen seuran puheenjohtajana Valtanen toimi vuosina 1967–1970 ja Suomen sotilassosiologisen seuran puheenjohtajana 1993–1994. Valtakunnallisten maanpuolustuskurssien johtajaksi Valtanen määrättiin vuonna 1970. Hän kehitti 1960-luvulta lähtien aktiivisesti henkisen maanpuolustuksen järjestelyjä Suomessa. Henkisen maanpuolustuksen komitean sihteerinä hän toimi vuosina 1960–1963 ja edelleen vuodesta 1963 Henkisen maanpuolustuksen suunnittelukunnan (HMS) jäsenenä vuoteen 1975, Maanpuolustustiedotuksen suunnittelukunnan (MTS) jäsenenä vuosina 1976–1981, Puolustuslaitoskomitean varapuheenjohtajana vuosina 1972–1976 sekä kolmannen parlamentaarisen puolustuskomitean pysyvänä asiantuntijana vuosina 1979–1981. Upseerijärjestöjen johtotehtävissä hän oli Kadettikunnan hallituksen ja valtuuskunnan jäsen vuosina 1955–1965 sekä Upseeriliiton hallituksen jäsen vuosina 1955–1958, varapuheenjohtaja vuonna 1972 ja puheenjohtaja vuosina 1973–1975.
Kenraali Valtanen on poikkeuksellinen upseeri siinä mielessä, että hänen toiminnassaan korostui työskentely kansakunnan maanpuolustustahdon hyväksi korkeiden komentaja- ja johtotehtävien ohella. 1960-luvun alkupuolella, rauhanliikkeen nousukaudella, silloinen majuri Jaakko Valtanen oli usein erilaisissa keskustelutilaisuuksissa rohkeasti esittämässä näkemyksiään asevelvollisuuden ja maanpuolustuksen tarpeellisuudesta.
Muuta

Poikkeuksellinen kenraali Valtasen uraan liittyvä tapahtuma oli, että Sotatieteiden päivillä 2004 johtamisen jaoston istunnossa otettiin käsiteltäväksi 50 vuotta aiemmin vuonna 1954 Sotakorkeakoulussa valmistuneen, silloisen kapteeni Valtasen diplomityö "Maanpuolustushengen (-tahdon) kehittämisen ja ylläpitämisen edellytykset ja mahdollisuudet erityisesti nuorison keskuudessa". Tutkimuksensa tuloksia kapteeni Valtanen oli saanut kunnian esitellä syksyllä 1954 Sotakorkeakoulun 30-vuotisjuhlassa. Diplomityöhön sisältyi Suomen Gallup Oy:n tekemä mielipidekysely, mikä oli ainutlaatuista tuohon aikaan puolustusvoimissa. Tästä syystä työ myös säilyi pitkään yleisöltä ja siviilitutkijoilta salassa ainoastaan puolustusvoimien virkakäytössä. Työ sai tukea ja palkintostipendejä eräiltä säätiöiltä sekä Upseeriliitolta ja Reserviupseeriliitolta. Tutkimuksella oli huomattava vaikutus Valtasen myöhempään toimintaan. 50 vuotta myöhemmin osa Valtasen käyttämistä kysymyksistä toistettiin TNS Gallupin tekemässä kyselyssä. Valtasen työn näköispainos julkaistiin samassa yhteydessä uuden kyselyn tulosten kanssa Maanpuolustuskorkeakoulun Johtamisen laitoksen julkaisusarjassa. Julkaisussa on myös professori Antti Eskolan arviointi Valtasen tutkimuksesta.
Kunniamerkit

Vapaudenristin ritarikunnan suurristi
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan suurristi
Suomen Leijonan ritarikunnan suurristi
4. luokan Vapaudenristi (sodanajan ansioista)
Talvisodan ja Jatkosodan muistomitalit
Sotilasansiomitali
Reserviupseeriliiton kultainen ansiomitali
Valtanen sai lisäksi monia muita kotimaisia ja ulkomaisia kunnia- ja ansiomerkkejä. Hän sai Suomalaisuuden liiton kunniajäsenyyden vuonna 1986, ja Suomen Reserviupseeriliitto kutsui hänet kunniajäsenekseen vuonna 2016.
Aiheesta muualla

Jaakko Valtasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
844

| --- | --- |
Vuosisadat: 600-luku · 700-luku · 800-luku · 900-luku · 1000-luku
Vuosikymmenet: 790-luku · 800-luku · 810-luku · 820-luku · 830-luku · 840-luku 850-luku · 860-luku · 870-luku · 880-luku · 890-luku · 900-luku
Vuodet: 790 · 791 · 792 · 793 · 794 · 795 · 796 · 797 · 798 · 799 800 · 801 · 802 · 803 · 804 · 805 · 806 · 807 · 808 · 809 810 · 811 · 812 · 813 · 814 · 815 · 816 · 817 · 818 · 819 820 · 821 · 822 · 823 · 824 · 825 · 826 · 827 · 828 · 829 830 · 831 · 832 · 833 · 834 · 835 · 836 · 837 · 838 · 839 840 · 841 · 842 · 843 · 844 · 845 · 846 · 847 · 848 · 849 850 · 851 · 852 · 853 · 854 · 855 · 856 · 857 · 858 · 859 860 · 861 · 862 · 863 · 864 · 865 · 866 · 867 · 868 · 869 870 · 871 · 872 · 873 · 874 · 875 · 876 · 877 · 878 · 879 880 · 881 · 882 · 883 · 884 · 885 · 886 · 887 · 888 · 889 890 · 891 · 892 · 893 · 894 · 895 · 896 · 897 · 898 · 899 900 · 901 · 902 · 903 · 904 · 905 · 906 · 907 · 908 · 909
Tapahtumia

tammikuu – Sergius II seurasi Gregorius IV:tä paavina.
15. kesäkuuta – paavi Sergius II kruunasi keisari Ludvig II:n Lombardian kuninkaaksi.
Syntyneitä

11. tammikuuta – Abdallah ibn Muhammad, Córdoban emiiri
Kuolleita

11. tammikuuta – Mikael I, Bysantin keisari
25. tammikuuta – Gregorius IV, paavi
Rædwulf, Northumbrian kuningas