Athene Pronaian pyhäkkö
Historia

Athene Pronaian pyhäkön alue on ollut käytössä jo neoliittisella kivikaudella (5000–3000 eaa.) ja kulttikäytössä viimeistään mykeneläisellä pronssikaudella (1000-luvulla eaa.). Löydöt viittaavat siihen, että alueella on palvottu jo varhain jonkinlaista äitijumalatarta. On mahdollista, että Apollonin korvattua Gaian eli Gen varsinaisella temppelialueella tämä temppelialue jäi naispuolisen jumalattaren palvontapaikaksi Delfoissa, kantamaan varhaisemman ajan muistoja.
Antiikin aikana Athene Pronaian pyhäkköalue sijaitsi Apollonin pyhäkköalueelle ja temppelille, jossa muun muassa Delfoin oraakkeli toimi, johtavan tien varressa. Se oli näin ensimmäinen kohde, jonka Delfoihin saapuvat matkalaiset alueella kohtasivat. Pyhäkköalueella on ollut eri vaiheissa useita rakennuksia, jotka ovat tuhoutuneet usein muun muassa maanjäristyksissä ja joko rakennettu uudelleen tai korvattu. Alueella on sijainnut kaikkiaan kolme Athenen temppeliä. Ensimmäinen rakennettiin 600-luvulla eaa. ja toinen samalle paikalle noin vuonna 510 eaa. Kolmas temppeli rakennettiin noin vuonna 370–360 eaa. sen jälkeen, kun toinen temppeli oli hylätty, tällä kertaa eri paikalle. Alttareiden piirtokirjoituksissa Delfoin Athene yhdistetään Eileithyiaan, synnytyksen jumalattareen; Hygieiaan, terveyden jumalattareen; sekä Zeukseen (Zeus Polieus, Zeus Makhaneus).
Herodotos kertoo Historiateoksessaan persialaissotien tapahtumista pyhäkköalueella. Tuolloin paikalliset heerokset Fylakos ja Autonous pudottivat kiviä persialaisten niskaan ja pysäyttivät näiden hyökkäyksen alueella. Hän mainitsee myös Kroisoksen Athene Pronaian temppeliin lahjoittaman kultaisen kilven. Pausanias puolestaan kuvaa aluetta teoksessaan Kreikan kuvaus. Tuolloin toinen Athenen temppeli oli jo raunioina ja muista rakennuksista puuttui patsaita; eräässä oli Rooman keisareiden patsaita. Uudemmassa temppelissä oli kaksi Athenen patsasta, joista eteisessä oleva massalialaisten lahjoittama oli sisällä olevaa suurempi. Rooman keisareiden kultti perustettiin alueelle todennäköisesti Augustuksen aikana.
Alueen arkeologiset kaivaukset suoritettiin osana laajempia Delfoin arkeologisia kaivauksia, jotka saivat alkunsa 1800-luvun alkupuolella. Athene Pronaian pyhäkköalueen löysi Edmund Laurent vuonna 1838. Alussa kaivauksia tekivät laajemmin saksalaiset. Sittemmin kaivausten johto siirtyi ranskalaisille ja ne suoritti École française d’Athènes eli ranskalainen arkeologinen koulu Ateenassa. Kaivaukset olivat pitkään vain osittaisia, ja kyläläiset peittivät ne pian uudelleen. Seurauksena Marmariá ei ollut enää näkyvissä vuonna 1860.
Varsinaisten järjestelmällisten kaivausten oikeuksista käytiin pitkiä neuvotteluja; myös saksalaiset ja amerikkalaiset olivat kiinnostuneita niistä. Ranskalaisten “Grande Fouille” (“suuri kaivaus”) tehtiin vuosina 1892–1903. Tuolloin paikalla sijainnut Kastrín kylä siirrettiin nykyiseksi Delfoíksi. Kaivausten johtajana toimi Theophile Homolle. Athene Pronaian temppelialue, gymnasion ja itäinen nekropolis kaivettiin esiin osana näitä kaivauksia vuosina 1898–1902. Robert Demangel päätti tutkimukset Marmarián alueella vuonna 1920.
Kaivausten tulos ei täysin vastannut Pausaniaan kuvausta: hän esimerkiksi kuvaa alueella neljä merkittävää rakennusta, mutta raunioita vaikuttaisi olevan viidestä. Tutkijoilla on aiheesta erilaisia teorioita; on esimerkiksi mahdollista, ettei Pausanias mainitse kaikkia rakennuksia, koska osa on ollut jo tuolloin raunioina, tai koska kaikki eivät ole temppeleitä.