stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M/S Slingeborg

| M/S Slingeborg |
| --- | --- |
Tyyppi:  rahtilaiva
Lippuvaltio:  Alankomaat
Kotipaikka:  Delfzijl
IMO-numero:  9188245
MMSI-numero:  245745000
Tunnuskirjaimet:  PCHB
Aiemmat nimet:  2000– Slingeborg
Omistaja:  Wagenborg Shipping B.V.
Aiemmat omistajat:  2000– Wagenborg Shipping B.V.
Rakennustelakka:  Flender Werft, Lyypekki, Saksa
Rakennusnumero:  678
Vesillelasku:  5. toukokuuta 2000
Luovutettu:  26. lokakuuta 2000
Tekniset tiedot
Pituus:  183,1 m
Leveys:  25,2 m
Syväys:  7,51 m
Bruttovetoisuus:  21 005 brt
Koneisto:  1 × Sulzer 7RTA52 U diesel
Koneteho:  10 920 kW
Nopeus:  35,19 km/h
Nopeus:  19 kn
Hyttejä:  12
Lastikapasiteetti:  1 884 m
Lähteet:  
M/S Slingeborg (IMO 9188245) on alankomaalaisen Wagenborg Shipping B.V. -varustamon omistuksessa oleva ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2000 Flender Werftin telakalla Lyypekissä, Saksassa. Kuollutta painoa Slingeborgilla on 12 500 tonnia. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Delfzijl.
Slingeborgin sisaraluksia ovat M/S Schieborg ja M/S Spaarneborg.
Käyttöhistoria

5. toukokuuta 2000 alus laskettiin vesille. 26. lokakuuta 2000 alus luovutettiin Wagenborg Shippingin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Delfzijl. Marraskuussa laiva aloitti Cobelfretin/Stora Enson Zeebruggen ja Göteborgin välisessä liikenteessä.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Slingeborg (ruotsiksi)
Marita Joutjärvi

Anne Marita Joutjärvi (s. 6. helmikuuta 1958 Koski Hl.) on suomalainen ruokatoimittaja ja tietokirjailija.
Henkilöhistoria ja ura

Marita Joutjärvi syntyi maanviljelijä Armas Joutjärven ja emäntä Hilppa Pekolan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1997 oli maanviljelijä Seppo Markkula (k. 1993). Joutjärven puoliso on Vittorio Giannini. Joutjärvi tuli ylioppilaaksi 1977 ja valmistui kotitalousopettajaksi 1984 Helsingin yliopistosta. Hän oli useiden lehtien freelancer-toimittaja 1984–1987, Kodin Kuvalehden vastaava ruokatoimittaja 1987–2001 ja Hyvä Ateria -lehden päätoimittaja 2001–2003. Maku-lehden vastaavaksi päätoimittajaksi hänet nimitettiin 2003. Joutjärvi hoiti tätä tehtävää vuoteen 2014 asti. Vuonna 2015 Joutjärvestä tuli yhdessä Helena Saine-Laitisen kanssa Lidlin suomalaisen Liedellä-ruokalehden konseptista ja sisällöstä vastaava asiantuntija.
Teoksia

Joutjärvi on julkaissut ruokaan, ruuan valmistukseen ja ruoka-aineisiin liittyviä tietokirjoja:
Punainen paroni ja 400 muuta juomaa, 1988, Mervi Melasniemen kanssa
Kananmuna – munaherkkujen keittokirja, 1989, Pirjo Muurisen ja Eeva Salosen kanssa
Kotileipurin neljä vuodenaikaa, 1991
Kotikokin neljä vuodenaikaa, 1993, Pirjo Muurisen ja Eeva Salosen kanssa
Ruokatoimittajien Hyvät, helpot, nopeat, 1994 (toimituskunta)
Lapsuuteni ruokamuistot, 194 (toimituskunta)
Parhaat ruokasienet ja maukkaimmat sieniherkut, 1998, Irma Järvisen ja Lasse Kososen kanssa (uud. painos 2003)
Kodin parhaat keitot, 1997
Kodin parhaat jälkiruuat, 1998
Kodin parhaat piiraat, 1998
Makujen maailma – leivonnaiset, 1999
Suomen ruokasienet –CD-fakta, 2001, Jaakko Nuutilan kanssa
Ruokasanasto, 2005
Herkullisten ruokien ja tarinoiden Toscana, 2016, Vittorio Gianninin kanssa
Marita Husso

Marita Husso on suomalainen yhteiskuntatieteilijä, joka on toiminut sosiaalipolitiikan professorina Tampereen yliopistossa 1. maaliskuuta 2023 lähtien.
Husso väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa vuonna 2003. Hän on yhteiskuntapolitiikan dosentti sekä Jyväskylän yliopistossa että Itä-Suomen yliopistossa. Hän erikoistunut työelämän, sosiaali- ja terveyspalvelujärjestelmän sekä sukupuolistuneen väkivallan tutkimukseen.
Julkaisuja

Marita Husso: Vegetarismi valintana: Näkökulmia vegetarismin ekologisiin, eettisiin ja ruumiillisiin perusteisiin. Jyväskylän yliopisto, 1993. http://urn.fi/URN:NBN:fi:jyu-201603171872
Marita Husso: Parisuhdeväkivalta: Lyötyjen aika ja tila (väitöskirja). Vastapaino, 2003.
Eeva Jokinen, Marja Kaskisaari ja Marita Husso (toim.): Ruumis töihin! Käsite ja käytäntö. Vastapaino, 2004.
Marita Husso ja Risto Heiskala (toim.): Sukupuolikysymys. Gaudeamus, 2016.
Marita Husso, Tuija Virkki, Marianne Notko, Helena Hirvonen ja Jari Eilola (toim.): Interpersonal Violence: Differences and Connections. Routledge, 2017.
Marita Husso, Sanna Karkulehto, Tuija Saresma, Aarno Laitila, Jari Eilola ja Heli Siltala (toim.): Violence, Gender and Affect: Interpersonal, Institutional and Ideological Practices. Palgrave Macmillan, 2021.
Aiheesta muualla

ResearchGate
Google Scholar
M/S Spaarneborg

| M/S Spaarneborg |
| --- | --- |
Tyyppi:  Rahtilaiva
Lippuvaltio:  Alankomaat
Kotipaikka:  Delfzijl
IMO-numero:  9188221
MMSI-numero:  245452000
Tunnuskirjaimet:  PCGE
Aiemmat nimet:  2000– Spaarneborg
Omistaja:  Wagenborg Shipping B.V.
Aiemmat omistajat:  2000– Wagenborg Shipping B.V.
Rakennustelakka:  Flender Werft, Lyypekki, Saksa
Rakennusnumero:  676
Kölinlasku:  4. huhtikuuta 1999
Vesillelasku:  20. elokuuta 1999
Luovutettu:  3. tammikuuta 2000
Tekniset tiedot
Pituus:  183,4 m
Leveys:  25,2 m
Syväys:  7,5 m
Bruttovetoisuus:  21 005 brt
Koneisto:  1 × Hanjung Sulzer 7 RTA 52 U diesel
Koneteho:  10 920 kW
Nopeus:  33,34 km/h
Nopeus:  18 kn
Hyttejä:  12
Lastikapasiteetti:  2 475 m
Lähteet:  
M/S Spaarneborg (IMO 9188221) on alankomaalaisen Wagenborg Shipping B.V. -varustamon omistuksessa oleva ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2000 Flender Werftin telakalla Lyypekissä, Saksassa. Kuollutta painoa Spaarneborgilla on 12 500 tonnia. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Delfzijl.
Spaarneborgin sisaraluksia ovat M/S Schieborg ja M/S Slingeborg.
Käyttöhistoria

14. huhtikuuta 1999 tapahtui kölin lasku. 20. elokuuta alus laskettiin vesille. 3. tammikuuta 2000 alus luovutettiin Wagenborg Shippingin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Delfzijl. 5. tammikuuta laiva aloitti Cobelfretin/Stora Enson Zeebruggen ja Göteborgin välisessä liikenteessä.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Spaarneborg (ruotsiksi)
Luettelo Käsivarren erämaan autiotuvista

Luettelo Enontekiön Käsivarressa sijaitsevista autiotuvista.
Käsivarren erämaa-alueella on parisenkymmentä Metsähallituksen ylläpitämää autiotupaa. Metsähallituksen tupia on myös muilla Käsivarren erämaa-alueilla sekä Mallassa.
Ailakkajärven autiotupa

Ailakkajärven autiotupa sijaitsee Enontekiöllä Käsivarren erämaan välittömässä läheisyydessä. Nykyinen tupa on rakennettu vuonna 1990, mutta sitä ennen lähes samalla paikalla on ollut vanhempi rakennus, joka on purettu. Tupa näkyy kartoissa vuodesta 1983 lähtien.
Tuvassa on kuusi nukkumapaikkaa ja kamiina lämmitystä varten. Ailakkajärven autiotuvan läheisyydessä on noin 900 metriin kohoava Ailakkavaara ja sen mahtava pahta näkyy tuvalle.
Aiheesta muualla

Ailakkajärven autiotuvan sijainti Kansalaisen Karttapaikka -palvelussa
Kahperuksen autiomaja

Kahperuksen autiomaja (tai Siktagurran autiomaja) sijaitsee Enontekiöllä Käsivarren erämaassa. Maja sijaitsee Siktagurrassa noin 30 kilometriä Kilpisjärveltä. Majan lähistöllä sijaitsevat Kuonjarjohkan autiotuvat ja Kaahperusvaarat.
Maja pystytettiin vuonna 1955 Haltin kävijöiden tukikohdaksi. Majan pystytti Suomen Matkailijayhdistys. Majassa ei ole tulisijaa eikä ovea, joten se on melko vaatimaton tuulensuojaksi tarkoitettu rakennelma. Nykyisin maja on melko huonossa kunnossa, eikä sen kunnostuksesta ole tietoa. Osa retkeilyväestä haluaa remontoida majan historiallisena kohteena, muistona siitä, kun retkeily Haltille alkoi kehittyä. Osa retkeilijöistä taas haluaisi purkaa majan. Metsähallitus on suunnitellut majan purkamista ja kuljettamista pois erämaasta.
Majan valmisti Helsingissä myyrä- ja sopulitutkija Asko Kaikusalon eno, puuseppä Veini Laine. Maja kuljetettiin osina Kilpisjärvelle, josta kilpisjärveläinen eräopas Yrjö Metsälä kuljetti sen Siktagurraan hiihtäen yhdessä kymmenen Kilpisjärven hotellin naistyöntekijän kanssa.
Aiheesta muualla

Summittainen sijainti Kansalaisen Karttapaikka -palvelussa
Lapin Kansan uutinen aiheesta 2.4.1955
Kuonjarjohkan autiotuvat

Kuonjarjohkan autiotuvat sijaitsevat Enontekiön yliperällä Kilpisjärven kylästä koilliseen Kuonjarjohkan rannalla. Tuvat ovat Metsähallituksen huoltamia. Uusi tupa on rakennettu vuonna 2000 ja vanha vuonna 1969. Vanha tupa on purettu vaikka aluksi se oli tarkoitus peruskorjata ja siirtää Riimmajärvelle.
Uudessa tuvassa on sekä autiotupa että varaustupa. Autiotupaan mahtuu majoittumaan 10 henkilöä ja varaustupaan 12 henkilöä. Tuvissa on kamiinat ja uudemmassa myös kaasuliedet.
Termisjärven autiotupa

Termisjärven autiotupa sijaitsee Enontekiöllä Käsivarren erämaassa. Se on Metsähallituksen hoidossa oleva ns. standarditupa, jossa on autiotupa ja varaustupa samassa.
Termisjärven autiotupa sijaitsee Termisjärven pohjoisrannalla Salmikurun kohdalla. Vastarannalla on yli tuhanteen metriin kohoava Termisvaara ja sen jykevä, lähes pystysuora pahta. Talvella tuvan kautta kulkee Kilpisjärvelle kulkeva kelkkareitti.
Termisjärven autiotupaan mahtuu kahdeksan henkilöä ja varaustupaan 10 henkilöä. Varustuksena on laverit ja kamiina.
Perimätiedon mukaan tupa on ollut joskus toisin päin, tuvan ovi on osoittanut kohti Salmikurua. Tupa on käännetty todennäköisesti siksi, että talvella Salmikurusta päin on tuuli kuljettanut oven eteen liikaa lunta.
Aiheesta muualla

Termisjärven autiotuvan sijainti Kansalaisen Karttapaikka -palvelussa
Termisjärven autiotuvan esittely luontoon.fi -palvelussa (Arkistoitu – Internet Archive)
Urtashotelli

Urtashotelli on yksi Enontekiön legendaarisimmista autiotuvista. Toisin kuin monet autiotuvat, se ei ole Metsähallituksen ylläpitämä. Sen omistaa Urho Viik -niminen yksityishenkilö, mökki on lautarakenteinen ja rakennettu vuonna 1959. Mökissä on kamiina. Tupa on melko pieni ja sinne mahtuu hyvin nukkumaan vain kolme henkilöä. Eteisessä on lisävuoteena kerrossänky kahdelle.
Urtashotelli sijaitsee Kilpisjärveltä koilliseen Riimmajärven pohjoisrannalla. Tupa on sidottu vaijereilla maahan kiinni, jotta tuuli ja lumi eivät siirtäisi sitä. Urtashotellin kohdalla on yksi Suomen suurimmista korkeuseroista Riimmajärven ja pohjoisen rinteenhuipun, Kovddoskaisin välillä, yli 560 metriä 2,5 kilometrin matkalla.
Vaikka Yliperällä on lukuisia autiotupia, on Urtashotelli monien vaeltajien erityisessä suosiossa sen omaleimaisen tunnelman vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia ja tietoa Käsivarren erämaan autiotuvista
Ailakkajärven autiotupa elokuussa 2006
Kuonjarjoen tuvat heinäkuussa 2008
Termisjärven autiotupa elokuussa 2006
Urtashotelli
468 Lina

| 468 Lina> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjä:  Max Wolf
Löytöpäivä:  18. tammikuuta 1901
Muut nimet:  1901 FZ, A915 PA, A918 EB ja A901 BC
Fyysiset ominaisuudet
Halkaisija:  60,238  km
Pyörähdysaika:  16,33 h
Albedo:  0,057
Absoluuttinen magnitudi:  9,87
Asteroidiluokka:  C-tyypin asteroidi
Kiertorata
Kiertokohde:  Aurinko
Eksentrisyys:  0,1958166894923664
Inklinaatio:  0,4362532948409979 aste
Keskianomalia:  131,5203339852932 astetta
Kiertoaika:  2 026,138712303702 vuorokautta
Periapsis:  2,520009747079697 au
Apoapsis:  3,747242297888141 au
Radan isoakselin puolikas:  3,133626022483919 au
Aiheesta muualla
Minor Planet Center
JPL Small-Body Database
468 Lina on asteroidivyöhykkeellä sijaitseva asteroidi, jonka löysi Max Wolf Heidelbergissä 18. tammikuuta 1901. Asteroidin läpimitta on 69,34 kilometriä ja kiertoaika 5,54 vuotta. Eksentrisyys on 0,1987 ja inklinaatio 0,4400°. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1901 FZ.
Lina on yksi Themis-asteroideista.
Linan rata (sinisellä) verrattuna Jupiterin ja Kiviplaneettojen ratoihin (harmaalla ja valkoisella).
Michael Arndt

Michael Arndt vuonna 2007.
Michael Arndt (taiteilijanimi Michael DeBruyn) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja. Hän on käsikirjoittanut muun muassa elokuvat Little Miss Sunshine (2006) ja Toy Story 3 (2010).
Filmografia

Little Miss Sunshine (2006)
Toy Story 3 (2010)
Urhea (2012)
Oblivion (2013)
Nälkäpeli – Vihan liekit (2013)
Phineas and Ferb (2014)
Inside Out – mielen sopukoissa (2015)
Star Wars: The Force Awakens (2015)
469219 Kamoʻoalewa

| Kamoʻoalewa |
| --- | --- |
 2016 HO3 
 Kamoʻoalewan kiertorata verrattuna Maan kiertorataan.
Löytäminen
Löytäjät:  Pan-STARRS
Löytöaika:  27. huhtikuuta 2016
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  1,001229934908869 ± 2,7644 · 10-9 AU
Eksentrisyys:  0,1041429093141734 ± 4,8038 · 10-7
Kiertoaika Auringon ympäri:  365,9309688008125 ± 1.5155 · 10-6 päivää  1,00 ± 4,149 · 10-9 vuotta
Inklinaatio:  (7,771395618758937 ± 3,6228 · 10-5)°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  0,04–0,1 km
Pyörähdysaika:  0,467 tuntia
Absoluuttinen kirkkaus:  24,183
469219 Kamoʻoalewa, väliaikaiselta nimeltään 2016 HO3 on Apollo-tyypin asteroidi. Se löydettiin Pan-STARRS 1-kartoitusteleskoopilla 27. huhtikuuta vuonna 2016 ja on radaltaan vakain toistaiseksi tunnettu Maan kvasikuu. Sen nimi tulee havaijin kielestä,ja viittaa sen kiertorataan.
Kamoʻoalewa kiertää muiden asteroidien tapaan Aurinkoa, mutta sen rata on sellainen, että kappale pysyy jatkuvasti maapallon läheisyydessä siten, että Maasta katsottuna se näyttää kiertävän Maata. Tämän vuoksi kohdetta kutsutaan kvasikuuksi. Ratalaskujen perusteella Kamoʻoalewan rata on kuitenkin kvasikuuksi poikkeuksellisen vakaa: se on jäänyt kvasikuuradalle hieman alle sata vuotta sitten ja pysyy tällaisella radalla useita satoja vuosia tulevaisuuteen. Kvasikuuradalla ollessaan Kamoʻoalewan liike on lukkiutunut siten, että se pysyy koko ajan likimain 38–100 kertaa Kuun etäisyydellä Maasta.
Kohteen fysikaalisia ominaisuuksia ei juuri tunneta. Sen läpimitta on arviolta 40–100 metriä. Asteroidin pyörähdysajan on havaittu olevan 0,467 tuntia.
Kohde ei näillä näkymin muodosta minkäänlaista törmäysuhkaa. Pitkäaikaisen läheisyytensä vuoksi se on kuitenkin hyvinkin potentiaalinen in-situ-toiminnan kohde.
15. divisioona

15. divisioonaoi tarkoittaa seuraavia asioita:
Asevoimien yhtymät

15. divisioona (jatkosota)
Saksan 15. jalkaväkidivisioona
Saksan 15. panssaridivisioona
15. Waffen-SS-divisioona (1. latvialainen)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”15. divisioona”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Michael Anthony

Michael Anthony (vas.) Sammy Hagarin ja Eddie Van Halenin rinnalla konsertissa vuonna 2007.
Michael Anthony Sobolewski (s. 20. kesäkuuta 1954 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi rockyhtye Van Halenin basistina. Hän oli yhtyeen basisti vuoteen 2006 saakka. Soittamisen lisäksi hän laulaa taustoja kaikilla Van Halenin levyillä. Hänellä hyvin tunnettu omaleimainen kiljuntaääni, jota hän käyttää ahkerasti varsinkin Van Halen -yhtyeen varhaistuotannossa (mm. albumilla Van Halen, 1978).
Vuonna 2008 Anthony perusti yhdessä Van Halenin Sammy Hagarin (laulu), sooloartisti Joe Satrianin (kitara) ja Red Hot Chili Peppersin Chad Smithn (rummut) kanssa hard rock -superyhtyeen nimeltä Chickenfoot.
Michael Anthonyn suurin innoittaja basistina on Led Zeppelinin John Paul Jones, muita innoittajia on ollut muun muassa Cream-yhtyeen Jack Bruce.
Hänen bassoriffinsä kappaleessa ”Runnin’ with the Devil” on tunnetuimpia rock-bassoriffejä. Myös hänen live-esiintymisensä on erittäin omaleimaista, kuten Van Halenin brändiin kuuluu: bassosoolot kestävät yli kymmenen minuuttia, ja niiden aikana Anthony kierii maassa, hyppii ilmaan ja juo viskiä soittaen samalla koko ajan.
Michael Anthony ei ole ollut Van Halenin jäsenenä vuoden 2004 kiertueen jälkeen, hänen tilallaan on kitaristi Eddie Van Halenin poika Wolfgang Van Halen, joka korvasi Anthonyn vuonna 2006. Van Halenin hajottua 2004 Michael Anthony on soittanut muun muassa yhteiskeikkoja Van Halenin ex-laulajan ja hyvän ystävänsä Sammy Hagarin kanssa.
Yksityiselämä

Anthony on naimisissa high school -aikojen ihastuksensa Suen kanssa, jonka kanssa hän avioitui kymmenen vuoden seurustelun jälkeen vuonna 1981. Heillä on kaksi tytärtä. Michael Anthony on innokas autoharrastaja, hänen kokoelmansa helmi on vuoden 1940 kilpa-Ford.
Luopan

Luopan
Luopan (羅盤, yksinkert. 罗盘 pinyin: luópán) eli luojing (羅經 luójīng) on kiinalainen kompassi, jonka kehille on kuvattu kiinalaisen kosmologian aikaan ja ilmansuuntiin liittyviä symboleja.  Sitä käytetään fengshui-työssä.  Siksi sitä kutsutaan fengshui-kompassiksi.
Rakenne

Luopanissa on kolme perusosaa:
Waipan (外盤 wàipán, ulkokiekko) eli maan levy (地盤 dìpán): neliskulmainen puinen alusta, johon taivaan kiekko on upotettu. Ulkokiekossa on neljä yhtä pitkää suoraa sivua niin, että se voidaan asettaa suoraan seinää pitkin tai nurkan mukaisesti.   Joidenkin luopanien ulkokiekoissa on vatupassi, jonka avulla voidaan varmistaa luopanin vaakasuora asento.
Neipan (内盤 nèipán, sisäkiekko) eli taivaan kiekko (天盤 tiānpán): pyöreä kiekko, jolle on kuvattu useita kehiä.  Kehille on kaiverrettu ajan ja ilmansuuntien määrittämiseen käytettyjä merkkejä.  Taivaan kiekko pyörii maan levyllä niin, että se voidaan asettaa kompassin neulan mukaisesti.
Tianchi (天池 tiānchí, taivaan lampi), jossa magneettineula on.  Kompassineula on magnetisoitu ja muotoiltu osoittamaan etelään.  Sen pohjoispäässä on levennys, jota voidaan kutsua ”nenäksi”.  Termi viittaa härän nenään kiinnitettävään renkaaseen, josta sitä voidaan ohjailla.  Kiinaksi kompassin nimi on "etelään osoittava neula".
Maan levyn reunoista on vedetty ristiin luopanin yli kaksi punaista lankaa, joita käytetään luettaessa kehiltä suuntia ja merkityksiä.  Lankoja kutsutaan nimellä tianxin-shidao (天心十道 tiānxīnshídào) eli taivaan sydämen risteys.  Shidao on kirjaimellisesti "kymmenen tie".
Taivaan kiekolle kuvattujen kehien määrä riippuu luopanin koosta.  Suurimmissa niitä voi olla yli 60 tai 70.  Jokainen kehä jakaa horisontin erikokoisiin segmentteihin, joiden laatu määritellään käyttämällä erilaisia kiinalaisen kosmologian käsitteitä, kuten trigrammit, baguat, heksagrammit, viisi elementtiä, taivaalliset rungot ja maalliset oksat, 24 auringonjaksoa sekä 28 xiuta.  Jokainen ilmansuunta voidaan liittää luopanin avulla sitä vastaavaan ajanjaksoon.
Luopan-mallit

Ajan saatossa on kehitetty erilaisia luopan-malleja, jotka voidaan jakaa kolmeen pääkategoriaan.
Luopan-mallit > Sanhe

Sanheluopan on tunnettu Tang-dynastiasta lähtien.  Sanotaan, että Yang Yunsong, kuuluisa fengshui-mestari, kehitti taivaankiekon rakoneulan ja 72 lohikäärmeen kehän.  Koska häntä pidetään tämän koulukunnan perustajana, luopan tunnetaan myös yanggongpanina (mestari Yangin luopan).
Nimi ”sanhe” (三合 sānhé, kolmoisharmonia) viittaa sancaihin eli kolmen lahjan, taivaan, maan ja ihmisen yhteyteen.  Näitä kolmea symbolisoivat sanheluopanin taivaankiekon, maankiekon ja ihmisenkiekon kehät. Kiekkoja kutsutaan myös "neuloiksi", koska kompassin neula on osoitin, jonka mukaan kiekot on suunnattu:
Maankiekon oikea neula (地盤正針 dìpán zhēngzhēn) näyttää todellisen magneettisen etelä-pohjoissuunnan. Sillä mitataan rakennuksen suunta.
Ihmisenkiekon keskineula (人盤中針 rénpán zhōngzhēn) on suunnattu 7,5 astetta vastapäivään maankiekosta. Sillä mitataan rakennuksen ympärillä olevien mäkien suunta.
Taivaankiekon rakoneula (天盤縫針 tiānpán féngzhēn) on suunnattu 7.5 astetta myötäpäivään maankiekosta.  Sillä mitataan rakennuksen ulkopuolella olevien vesialueiden suunta.
Luopan-mallit > Sanyuan

Sanyuan (三元 sānyuán, kolme aikakautta) viittaa kolmen aikakauden ja yhdeksän ajanjakson  ajanlaskumenetelmään, jota käytetään ihmisen kohtaloa arvioidessa.  Sanyuanluopanissa on vain yksi 24 vuoren kehä (maankiekon oikea neula).  Sen erityispiirre on 64 heksagrammia, jotka tulevat Yijingistä.
Sanotaan, että kuuluisa fengshui-mestari Jiang Dahong kehitti 64 heksagrammin kehät, minkä vuoksi sanyuanpan tunnetaan myös nimellä jiangpan (Jiangin luopan).  Toinen nimi sanyuanpanille on yipan, koska se käyttää Yijingin heksagrammeja.
Luopan-mallit > Zonghe

Yhdistelmäluopan (綜合 zōnghé) yhdistää sanhepanin ja sanyuanpanin ominaisuudet: kolme neulaa ja 64 heksagrammin kehät.
Nykyään fengshuin harjoittajat ja opettajat voivat suunnitella oman luopaninsa.  Tällöin luopaniin voi valita ne kehät, joita itse käyttää.
Historia ja kehitys

Ennen kompassin keksimistä kiinalaiset käyttivät ajan ja suunnan määrittämiseen päivällä aurinkokelloa ja yöllä Otavaa ja Pohjantähteä.  Vaikka kiinalaiset tunsivat magnetiitin ominaisuudet jo yli 3000 vuotta sitten, vasta taistelevien läänitysvaltioiden kaudella (475-221 eaa.) sitä alettiin soveltaa suunnan osoittamiseen.  Samalta ajanjaksolta on säilynyt kuvauksia mekaanisesta kompassista, etelään osoittavasta vaunusta, jonka toiminta ei perustunut magneettisuuteen.
Historia ja kehitys > Sinan

Taistelevien läänitysvaltioiden kaudelta tunnetaan luopanin varhaisin muoto, sinan (司南 sīnán, etelän osoitin).
Historia ja kehitys > Shi

Qin-dynastian ajalta tunnetaan shi (式 shì).  Siinä oli molemmin puolin kuvioitu nelikulmainen levy.  Toisella puolella oli "naru-koukku" -kuvio (kaksi narua ja neljä koukkua), toisella puolen monitasoisempi viivakuviointi.
Historia ja kehitys > Shipan

Shipan (式盤 shìpán) kehittyi Han-dynastian (206 eaa.–220 jaa.) aikana.  Siitä tunnetaan kolme eri versiota.
Liuren
Liuren (六壬 liùrén, "kuusi reniä") -astrolabeja on löydetty vuosien 278-209 eaa. aikaisista haudoista.  Liurenissa on neliskulmainen pohja (dipan eli maan kiekko) ja pyöreä levy (tianpan eli taivaan kiekko).  Taivaan kiekko pyöri neulan varassa maan kiekolla.  Taivaan kiekko ei ollut magnetisoitu. Asettamalla taivaan kiekko taivaalla näkyvien tähtikuvioiden suuntaisesti voitiin maan kiekolta lukea suuntia ja aikaa koskevia tietoja.
Taiyijiugong
Taiyijiugong (太一九宮  tàiyījiǔgōng, "Pohjantähti, yhdeksän palatsia") koostuu kaksipuoleisesta levystä.  Sillä tutkittiin Taiyin liikkumista yhdeksässä palatsissa.
Qimendunjia
Qimendunjia (奇門遁甲 qíméndùnjiǎ, "ihmeet [ja] ovet kätkevät jian") kehitettiin sodanjohdon käyttöön.  Sen avulla pääteltiin suotuisimmat ajat ja suunnat sotatoimille.
Wang Chen-To esitti vuonna 1948, että shi koostui kahdesta osasta: magnetisoidusta tai magnetiitista tehdystä lusikasta ja nelikulmaisesta pronssilevystä, johon oli kuvattu taivaalliset rungot, maalliset oksat ja 28 xiuta sekä kulmiin neljä kahdeksasta trigrammista. Lusikka oli Otavan symboli ja sen varsi osoitti etelään. Wangin rekonstruktio sai niin paljon huomiota, että nykyään sen kopioita myydään Kiinan museoissa turisteille.
Wang perusti hypoteesinsa arkeologisissa kaivauksissa löytyneisiin shin tai shipanin pohjalevyihin eli maankiekkoihin, joista keskellä pyörinyt taivaankiekko oli hävinnyt. Vanhoissa kirjoituksissa kerrottiin "lusikan" käyttämisestä ilmansuuntien osoittimena.  Todellisuudessa "lusikka" oli "Kauhan" (eli Otavan) kuva, joka oli taivaankiekon keskustassa, ja joka suunnattiin vuodenajan ja vuorokaudenajan mukaan niin, että voitiin selvittää esimerkiksi tähdistöjen suunnat eri aikoina.  Missään arkeologisissa kaivauksissa ei ole koskaan löydetty magnetisoituja lusikoita.  Wang käytti rekonstruktionsa pohjana löytyneitä Han-dynastian aikaisia shipanin maankiekkoja.