stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jabu Khanyile
Elämä ja ura > Varhaiset vaiheet

Khanyile menetti äitinsä ollessaan pienenä, joten isä kasvatti hänet Sowetossa. Hän aloitti musiikin harrastamisen mbube-tyylisellä a cappella -laululla. Hän jätti koulun 14-vuotiaana ja meni töihin. Musiikkiuralle hän alkoi sitten suuntautua aluksi paikallisen Daffodils-yhtyeen kitaristina. Vuonna 1974 Khanyile liittyi yhdysvaltalaisesta funkista ja popista vaikutteita ottaneeseen Editions-yhtyeeseen, jota johti hänen veljensä. Hän oli siirtymässä tässä vaiheessa kohti rumpujensoittoa. Kun Editions hajosi, manageri ehdotti Khanyilelle sen muodostamista uudelleen nuoremmin muusikoin. Editions perustettiinkin uudelleen kahdella kokoonpanolla, mutta projekti päättyi, kun jäsenet piiloutuivat tai pakenivat maasta Soweton mellakoita (1976) edeltäneen ja seuranneen kuohunnan aikana. Khanyile toimi vielä The Movers -yhtyeessä, joka yhdisteli soulin ja paikallisen marabi-jazztyylin vaikutteita.
Elämä ja ura > Bayete ja sooloura

Khanyile liittyi Bayete-yhtyeeseen alun perin rumpalina vuonna 1984. Yhtye sai huomattavaa suosiota debyyttialbumillaan Mbombela (1987). Seuraava albumi, Hareyeng Haye (1990) sisälsi hitin "Mbube". Bayete hajosi vuonna 1992, mutta liikemies Lindelani Mkhize lähestyi Khanyilea ja suostutteli tämän lähtemään soolouralle. Khanyile aloitti yhteistyön tuottaja Thapelo Khomon kanssa. Ensimmäisenä kahdeksasta sooloalbumistaan Khanyile julkaisi Khomon kanssa levyn Mmalo-we-levyn vuonna 1993. Soololevyt tehtiin enimmäkseen nimellä "Jabu Khanyile and Bayete", vaikka muuta Bayete-yhtyeen väkeä ei enää ollut mukana. Mmalo-we-levyn julkaisi kansainvälisesti Chris Blackwellin Mango-levy-yhtiö, ja julkaisua seuranneena vuonna levy sai kolme Etelä-Afrikan musiikkipalkintoa. Khanyile kuului apartheidin jälkeen uudenlaisen panafrikkalaisen tyylin kehittäjiin. Hän pääsi jakamaan lavan muiden muassa Youssou N'Dourin, Angélique Kidjon ja Papa Wemban kanssa.
Heinäkuussa 1996 Khanyile teki ensiesiintymisensä Isossa-Britanniassa Lontoon Royal Albert Hallissa heinäkuussa 1996 Nelson Mandelan valtiovierailun kunniaksi. Africa Unite -levyllään Khanyile hyödynsi kekseliästä soitinkokoonpanoa, johon kuuluivat muiden muassa länsiafrikkalaiset kora ja balafon sekä kuubalainen tres. Suosio länsimaissa jäi kuitenkin rajalliseksi, joten Khanyile keskittyi toimimaan Etelä-Afrikan markkinoilla.
Khanyilen viimeinen levytys oli Hiyo Lento (2005). Heinäkuussa 2005 hän esiintyi Johannesburgin Live 8 -konsertissa. Viimeisen julkisen esiintymisensä hän teki Berliinissä vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailun lopussa järjestetyssä Africa Calling -seremoniassa. Khanyile kärsi myöhäisellä urallaan diabeteksesta ja myöhemmin eturauhassyövästä, johon hän kuolikin.
Khanyile oli kahdesti naimisissa ja hänellä oli seitsemän lasta.
Jalkapallon alle 19-vuotiaiden naisten Euroopan-mestaruuskilpailut

Jalkapallon naisten alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut (engl. UEFA European Women's Under-19 Championship) on Euroopan jalkapalloliiton Uefan järjestämä mestaruusturnaus alle 19-vuotiaista pelaajista koostuville naisten maajoukkueille.
Ensimmäisen kerran EM-kisat pelattiin alle 18-vuotiaiden turnauksena kaudella 1997–1998. Kaudesta 2001–2002 lähtien se on ollut alle 19-vuotiaiden turnaus. Lopputurnaukseen pääsee kahdeksan maata, jotka pelaavat kahdessa neljän joukkueen lohkossa alkusarjan. Lohkojen kaksi parasta pääsee välieriin.
Voittajat

| Vuosi | Järjestäjämaa | Voittaja | Tulos | 2>  sija |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997–1998 | Kaksiosainen finaali |  Tanska | 4–3 |  Ranska |
| 1998–1999 |  Ruotsi |  Ruotsi | 2–1 |  Saksa |
| 1999–2000 |  Ranska |  Saksa | 4–2 |  Espanja |
| 2000–2001 |  Norja |  Saksa | 3–2 |  Norja |
| 2001–2002 |  Ruotsi |  Saksa | 3–1 |  Ranska |
| 2002–2003 |  Saksa |  Ranska | 2–0 |  Norja |
| 2003–2004 |  Suomi |  Espanja | 2–1 |  Saksa |
| 2004–2005 |  Unkari |  Venäjä | 2–2 (6–5 rp.) |  Ranska |
| 2005–2006 |  Sveitsi |  Saksa | 3–0 |  Ranska |
| 2006–2007 |  Islanti |  Saksa | 2–0 ja. |  Englanti |
| 2007–2008 |  Ranska |  Italia | 1–0 |  Norja |
| 2008–2009 |  Valko-Venäjä |  Englanti | 2–0 |  Ruotsi |
| 2009–2010 |  Pohjois-Makedonia |  Ranska | 2–1 |  Englanti |
| 2010–2011 |  Italia |  Saksa | 8–1 |  Norja |
| 2011–2012 |  Turkki |  Ruotsi | 1–0 ja. |  Espanja |
| 2012–2013 |  Wales |  Ranska | 2–0 ja. |  Englanti |
| 2013–2014 |  Norja |  Alankomaat | 1–0 |  Espanja |
| 2014–2015 |  Israel |  Ruotsi | 3–1 |  Espanja |
| 2015–2016 |  Slovakia |  Ranska | 2–1 |  Espanja |
| 2016–2017 |  Pohjois-Irlanti |  Espanja | 3–2 |  Ranska |
| 2017–2018 |  Sveitsi |  Espanja | 1–0 |  Saksa |
| 2018–2019 |  Skotlanti |  Ranska | 2–1 |  Saksa |
| 2021–2022 |  Tšekki |  Espanja | 2–1 |  Norja |
| 2022–2023 |  Belgia |  Espanja | 0–0 (3–2 rp.) |  Saksa |
| 2023–2024 |  Liettua |  Espanja | 2–1 ja. |  Alankomaat |
| 2024–2025 |  Puola |  |  |  |
Aiheesta muualla

Alle 19-vuotiaiden EM-kisojen sivut
Isomuurahaiskuoriainen

| Isomuurahaiskuoriainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Kirjokuoriaismaiset Cleroidea
Heimo::  Kirjokuoriaiset Cleridae
Alaheimo::  Clerinae
Suku::  Muurahaiskuoriaiset Thanasimus
Laji::  formicarius
Kaksiosainen nimi
 Thanasimus formicarius  L. 
Katso myös
   Isomuurahaiskuoriainen Wikispeciesissä   Isomuurahaiskuoriainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isomuurahaiskuoriainen eli muurahaiskuoriainen (Thanasimus formicarius) on kirjokuoriaisten heimoon kuuluva laji. Se on 7-10 mm:n pituinen ja tummissa peitinsiivissä on yksi tai kaksi mutkittelevaa vaaleaa raitaa,  keskiruumis on rusehtavan punainen ja pää on musta. Muurahaiskuoriainen muistuttaa hieman väritykseltään ja käyttäytymiseltään muurahaista. Punertavat toukat elävät petoina kaarnakuoriaisten käytävissä. Isomuurahaiskuoriaista esiintyy pääasiassa Euroopassa. Suomessa laji on luokiteltu elinvoimaiseksi ja sitä esiintyy lähes koko maan alueella pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta.
Isomuurahaiskuoriainen on metsänomistajalle hyödyllinen apu tuhohyönteisteisten torjunnassa. Se saalistaa ainakin seuraavia lajeja: kuusentähtikirjaajaa (Pityogenes chalcographus), taimipikikärsäkästä (Pissodes castaneus),  pystynävertäjää (Tomicus piniperda), sarvijaakkoa (Acanthocinus aedilis), vaakanävertäjää (Tomicus minor), ukkoniluria (Dendroctonus micans), pikakirjoittajaa (Ips sexdentatus), kirjanpainajaa (Ips typographus), Pityokteines curvidens, Hylurgus ligniperda, havutikaskuoriaista (Trypodendron lineatum), pikkukirjanpainajaa (Ips duplicatus) ja mustaniluria (Hylastes ater).
Aiheesta muualla

Ötökkätieto.fi: Muurahaiskuoriainen (Thanasimus formicarius)
Metsäntutkimuslaitos (Metla): Muurahaiskuoriainen (Thanasimus formicarius) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt: Taxonomy - Thanasimus formicarius (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Thanasimus formicarius (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Species Thanasimus formicarius (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Thanasimus formicarius, the European red-bellied clerid (englanniksi)
Insectoid.info: Taxonomy for Thanasimus formicarius (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
INSEE-koodi

INSEE-koodi on Ranskan kansallisen tilasto- ja taloustutkimuslaitoksen (ransk. Institut National de la Statistique et des Études Économiques) käyttämä luettelointikoodi. INSEE-koodeja käytetään monien eri maantieteellisten kokonaisuuksien erottamiseen. INSEE-koodeja ovat myös Ranskan henkilötunnukset.
Maantieteelliset INSEE-koodit

Maantieteelliset INSEE-koodit tunnetaan nimellä COG. Erityisesti koodeja tarvitaan Ranskan kuntien tunnistamiseen, koska kuntia on yli 36 tuhatta ja monilla on sama nimi. Kuntien täydellisessä koodissa on 8 numeroa, mutta käytössä on pääasiassa 5-numeroinen yksinkertaistettu versio koodista. Eurooppalaisessa Ranskassa 5-numeroisen koodin kaksi ensimmäistä numeroa ovat departementti ja kolme viimeistä on kunnan yksilöivä osuus. Merentakaisilla alueilla departementille on varattu kolme ensimmäistä numeroa ja kunnalle kaksi viimeistä. Esimerkiksi Juran departementin kunta Baume-les-Messieurs'n INSEE-koodi on 39041, jonka kaksi ensimmäistä numeroa ovat Juran koodi ja kolme viimeistä kunnan Juran sisällä yksilöivä koodi. Ranskan postinumerot ovat hyvin samantyyppisiä eli Baume-les-Messieurs'n postinumero on 39210. INSEE-koodit ja postinumerot eivät kuitenkaan mene päällekkäin vaan molemmille on varattu oma numeroavaruus.
Departementin koodi on tunnettu Ranskassa hyvin, koska ajoneuvojen rekisterikilpien kaksi viimeistä numeroa osoittaa departementin, jossa ajoneuvo on rekisteröity. Tämä järjestelmä kuitenkin loppuu vuoden 2008 jälkeen.
Euroopan unionilla on päällekkäinen alueiden tilastointijärjestelmä NUTS.
Henkilötunnus

Ranskan henkilötunnus eli sosiaaliturvatunnus on muotoa syymmlloookkk mm, jossa
s on sukupuoli (1 mies, 2 nainen)
yymm on syntymävuoden kaksi viimeistä numeroa ja kuukausi kahdella numerolla.
ll on syntymädepartementin COG-tunnusluku.
ooo on syntymäkunnan COG-tunnusluku.
kkk on yksilönumero, jolla samassa paikassa samana kuukautena ja vuotena syntyneet yksilöidään.
mm on tarkistusnumero.
Aiheesta muualla

Institut National de la Statistique et des Études Économiques
James Turle

James Turle (5. maaliskuuta 1802 Taunton, Somerset – 28. kesäkuuta 1882 Lontoo) oli brittiläinen urkuri, kuoronjohtaja ja säveltäjä.
Turle sai opetusta J. J. Gossilta ja sitten Westminster Abbeyn urkuri George Ebenezer Williamsilta. Vuosina 1831–1882 hän toimi itse Westminster Abbeyn urkurina ja kuoromestarina. Hän kuitenkin vetäytyi aktiivisesta palveluksesta jo vuonna 1875. Turle sävelsi enimmäkseen kirkkomusiikkia. Hän oli vuodesta 1823 naimisissa Mary Honeyn kanssa, ja pariskunta sai useita lapsia.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Incense and Peppermints

| Incense and Peppermints Strawberry Alarm Clock |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1966–1967
 Julkaistu: maaliskuu 1967
 Tuottaja(t): Frank Slay
 Tyylilaji: psykedeelinen rock, folk rock, psykedeelinen pop
 Kesto: 32.38
 Levy-yhtiö: Uni
Strawberry Alarm Clockin muut julkaisut
|   | Incense and Peppermints 1967 | Wake Up...It's Tomorrow 1968 |
Incense and Peppermints on Strawberry Alarm Clock -yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1967. Sen julkaisi Uni Records.
Kappaleet > A-puoli

The World’s on Fire – 8.25
Birds in My Tree – 1.57 (säv. George Bunnell, Steve Bartek)
Lose to Live – 3.04
Strawberries Mean Love – 3.07 (säv. Bunnell, Bartek)
Kappaleet > B-puoli

Rainy Day Mushroom Pillow – 3.04 (säv. Bunnell, Bartek)
Paxton’s Back Street Carnival – 2.04 (säv. Bunnell, Bartek)
Hummin’ Happy – 2.28 (säv. Bunnell, Seol)
Pass Time with the SAC – 1.24
Incense and Peppermints – 2.50 (säv. John S. Carter, Tim Gilbert)
Unwind with the Clock – 4.13
Kokoonpano

Mark Weitz – urut, piano, cembalo, laulu
Randy Seol – rummut, bongorummut, vibrafoni, laulu
Ed King – soolokitara, laulu
Lee Freeman – komppikitara, basso, huuliharppu, rummut, laulu, puupuhaltimet
George Bunnell – basso, laulu
Gary Lovetro – basso, laulu
Steve Bartek – huilu
Greg Munford – laulu
Arviot

AllMusic:
INRI

I.N.R.I. krusifiksissa.
I.N.R.I. (lyhenne sanoista Iesus Nazarenus, Rex Iudaeorum) ovat Jeesuksen ristissä olevan kirjoituksen alkukirjaimet sekä kristillinen symboli. Lyhenne tulee latinankielisestä tekstistä, joka on suomeksi käännettynä ”Jeesus Nasaretilainen, juutalaisten kuningas”.
Alkuperä

Kun Jeesus tuomittiin ristiinnaulittavaksi, juutalaiset papit väittivät hänen sanoneen itseään Jumalan Pojaksi. Pontius Pilatus kuitenkin kiisti pappien väitteet kutsumalla Jeesusta "juutalaisten kuninkaaksi". Jeesus ei kiistänyt Pilatuksen väitettä. Jeesuksen ristiinnaulitsemisen syyksi esitettiin, että hän oli juutalaisten kuningas.
Kaikissa evankeliumeissa mainitaan Jeesuksen ristiin kiinnitetty laatta, jossa häntä sanottiin kuninkaaksi. Tämän tekstin tarkka sanamuoto on kuitenkin eri evankeliumeissa hieman erilainen:
Matteuksen evankeliumissa: "Tämä on Jeesus, juutalaisten kuningas"
Markuksen evankeliumissa: "Juutalaisten kuningas"
Luukkaan evankeliumissa: "Tämä on juutalaisten kuningas"
Johanneksen evankeliumissa: "Jeesus Nasaretilainen, juutalaisten kuningas" lat. Iesus Nazarenus, Rex Iudaeorum.
Johanneksen evankeliumissa mainitaan lisäksi, että teksti oli kirjoitettu hepreaksi, kreikaksi ja latinaksi.
Johanneksen evankeliumissa kerrotaan edelleen, että juutalaiset ylipapit eivät hyväksyneet Pilatuksen ristiin kirjoittamaa tekstiä vaan vaativat sitä muutettavaksi: siinä ei olisi pitänyt nimittää kuninkaaksi vaan todeta, että hän oli sanonut itseään juutalaisten kuninkaaksi. Pilatus ei kuitenkaan suostunut sitä muuttamaan vaan sanoi: "Minkä minä kirjoitin, sen minä kirjoitin.".
Käyttö kirkkotaiteessa

Kristuksen ristiä esittävissä kuvissa ja maalauksissa esiintyy evankeliumien mukaisten tekstien sijasta usein vain Johanneksen mukaisen latinankielisen tekstin lyhenne I.N.R.I tai INRI. Ortodoksisissa kirkkotaiteessa käytetään vastaavaa kreikankielistä lyhennettä I.N.B.I. (Ιησούς Ναζωραίος Βασιλεύς Ιουδαίων, Iēsūs Nazōraios Basileus Iūdaiōn).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta INRI Wikimedia Commonsissa
Iso-Liesi

| Iso-Liesi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi, Pirkanmaa
Kunnat:  Jämsä, Juupajoki
Koordinaatit:  61°53′24″N, 24°36′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Leppähampaanjoen valuma-alue (35.75)
Laskujoki:  oja Pikku-Liesiin 
Järvinumero:  35.756.1.033
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  122,9 m  
Rantaviiva:  6,933 km  
Pinta-ala:  1,22373 km²   
Suurin syvyys:  38 m  
Valuma-alue:  10 km²  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso-Liesi 
Iso-Liesi  on Pirkanmaalla Juupajoella ja Keski-Suomessa Jämsässä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 122 hehtaaria eli 1,2 neliökilometriä ja se on 2,3 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Se sijaitsee Tulippaan yläpuolella valuma-alueensa latvoilla. Järven kaakkoispuolella kohoaa Liesivuori, joka kohoaa yli 70 metrin korkeuteen. Tästä huolimatta rantaan putoavat rinteet ovat Liesivuorella loivemmat kuin kahdessa muussa kohdassa. Rimminlahteen laskeutuvat Venäläisvuoren rinteet ja järven pohjoisrantojen rinteet ovat edellisiä jyrkemmät. Järven länsipuolella kohoaa matala Pahavuori. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 6,9 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, jota rikkoon kallioiset rannat vain kymmenessä kohtaa. Järven ainoa peltopalsta viettää länsirantaan, mutta järvellä ole maatila. Haja-asutus rajoittuu yhteentalouteen, mutta rannoilla on vielä lisäksi 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 3421 tai järven itäpuolelta kiertävän kylätieltä. Venäläisvuorella sijaitsee Juupavaaran laskettelurinteet. Jämsän puolella järven itäpäässä sijaitsee Liesin kämppä.
Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu vesinäyttein vuosina 1975, 1988, 1989, 1990, 1992, 1995 ja 2010. Lisäksi vettä tutkittiin Rimminlahdesta vuosina 2012–2015, mutta niiden tuloksia ei ole julkaistu. Järven valuma-alue on metsämaata ja Isosuolla suomaata. Tämän vuoksi vedenväri on rusekaa ja sisältää humusta jonkin verran. Vesi on kuitenkin kirkasta. Humuspitoisuuden takia vesi on lievästi hapanta. Järven suuren syvyyden takia se lämpötilakerrostuu voimakkaasti niin, että alusvesi pysyy kylmänä jo alle kymmenessä metrissä. Alusveden happipitoisuudet ovat hyvät. Veden ravinnepitoisuudet ovat luontaiseen järveen verrattuna lievästi koholla. Ilmeisesti tämä on aiheuttanut myös veden happamuustason kasvua, vaikka se on vielä pysynyt happaman puolella. Iso-Liesijärvi soveltuu virkistyskäyttöön hyvin.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122,9 metriä mpy. Samassa mäkien välisessä painanteessa sijaitsevat Lettolammi, jonka oja laskee Rimminlahteen, ja tähän samaan ojaan yhtyvä Rimminlammi. Järveen laskee metsäojia mäkien välisistä laaksoista, mutta merkittävimmät pienojat laskevat pohjoisrantaan. Ne ovat Hetto-Kylliön laskuoja, ja Musta-Kylliön laskuoja, jonka kautta laskevat myös Iso-Kylliö ja Ylimmäinen-Kylliö. Suurin vaikutus järveen lienee Hauinvetämän laskuojalla, johon yhtyvät myös Hauinvetämänsuon kuivatusojat ja laajemman ojitetun Isosuon laskuoja. Järven laskuoja lähtee järven lounaispäästä ja virtaa Pikku-Liesin läpi laskien Hulippaaseen, joka on Sahajoen pääjärvi. Laskuojalla on pudostusta 2,0 metriä Pikku-Liesiin ja siitä 3,9 metriä Hulippaaseen.
Historiaa

Vuoden 1958 peruskartassa järven nimi kirjoitettiin vielä ”Liesjärvi”. Seuraavassa vuoden 1979 kartassa nimi oli nykyinen ”Iso-Liesi”. järvellä sijaitsi viisi maatilaa, joidan peltoalasta on jäljellä vain yksi palsta länsirannasta länteen. Maatilan lopetuksen yhteydessä rannoille ilmaantui vapaa-asuntojen rivistö. Lettolammi oli aikaisemmin pieni suolampare, joka on vuoden 1988 kartan jälkeen ilmeisesti padottu suuremmaksi lammeksi.
Jane March

| Jane March> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jane March Horwood
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1973 (ikä 51) Edgware, Lontoo, Englanti
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Carmine Zozzora (1993-2001)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1992-2013
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jane March eli Jane March Horwood (s. 20. maaliskuuta 1973 Edgware, Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä, jonka ensimmäinen roolityö oli nuoren vietnamilaisessa sisäoppilaitoksessa opiskelleen tytön rooli Marguerite Durasin elämäkerralliseen novelliin perustuneessa elokuvassa Rakastaja (L'amant) vuonna 1992.
Jane March syntyi Lontoossa maaliskuussa 1973. Hänen vanhempansa ovat englantilais-espanjalainen luokanopettaja Bernard Horwood ja vietnamilais-kiinalainen Jean Horwood. 14-vuotiaana March voitti mallikilpailun ja toimi sen jälkeen valokuvamallina eri julkaisuissa. Ohjaaja Jean-Jaques Annaud huomasi hänet Just Seventeen -lehden kansikuvasta ja tarjosi hänelle naispääosaa elokuvassa Rakastaja. Kaksi vuotta myöhemmin hänellä oli rooli Richard Rushin ohjaamassa eroottisessa trillerissä Yön väreet (Color of the Night), jonka pääosaa esitti Bruce Willis. Omien sanojensa mukaan March ei lainkaan pitänyt elokuvan käsikirjoituksesta, mutta suostui rooliin koska pääsisi näyttelemään Bruce Willisin kanssa. Elokuvan kuvausten aikana March alkoi seurustella elokuvan tuottajan Carmine Zorrozan kanssa ja heidät vihittiin kesällä 1993 lyhyessä seremoniassa, jossa todistajina olivat Bruce Willis ja silloinen vaimonsa Demi Moore. Pari erosi virallisesti vuonna 2001 asuttuaan eri osoitteissa jo vuodesta 1997 asti.
Toistaiseksi viimeisen roolityönsä March teki vuonna 2013 fantasiaelokuvassa Jack the Giant Killer.
Isak Löf

Kauppaneuvos Isak Löf (1902). Kuvaaja Victor Barsokevitsch.
Isak Löf (11. heinäkuuta 1853 Uusikaarlepyy – 29. joulukuuta 1911 Kuopio) oli suomalainen kauppaneuvos (1899), rakennusmestari, rakennusurakoitsija, ruukinpatruuna ja valtiopäivämies.
Löf muutti Kuopioon vuonna 1876 ja hän toimi vuoteen 1883 saakka muurarina ja rakennuttajana sekä kaupungin rakennusmestarina. Hän perusti vuonna 1883 Kuopioon rautakaupan joka oli erikoistunut rakennustarvikkeiden myyntiin. Rautakauppa laajeni nopeasti ja Löf perusti kaupalle sivupisteitä muun muassa Joensuuhun, Raaheen, Kajaaniin ja Iisalmeen. Löfin kuoltua rautakaupasta muodostettiin osakeyhtiö. Löf omisti myös vuodesta 1899 lähtien Sourun ruukin. Löf oli Kuopion rahatoimikamarin ja kaupunginvaltuuston jäsen.
Hän edusti porvarissäädyssä Kuopiota valtiopäivillä 1904–1905.
Aiheesta muualla

Kauppaneuvos Isak Löf, Victor Barsokevitschin valokuva, Kuopion kulttuurihistoriallinen museo (Arkistoitu – Internet Archive)
Itäranta

| Itäranta |
| --- | --- |
 Itärannan kaupunginosassa sijaitsevaa pienvenesatamaa.
Kaupunki:  Kotka
Kaupunginosa nro:  34
Väkiluku:  300 (31.12.2012)
Postinumero(t):  48910
Itäranta on Kotkan kaupunginosa kaupungin itäosissa. Itäranta kuului Kymin kuntaan vuoteen 1950 saakka ja Karhulan kauppalaan vuosina 1951–1976.
Alueella on ainoastaan omakotitaloja, kerrostaloja tai rivitaloja ei ole. Osa taloista on rakennettu jo 1920- ja 1930-luvuilla. Pääosa taloista on niin sanottuja rintamamiestaloja, jotka rakennettiin pian toisen maailmansodan jälkeen. Joitain taloja on rakennettu tämän jälkeenkin.
Itärannan ainut palvelu on pienvenesatama ja sen yhteydessä toimiva kesäkioski. Lähin paikallisbussilinja kulkee vajaan kilometrin päässä Suulisniemessä.
Isomyrskyliitäjät

| Isomyrskyliitäjät |
| --- | --- |
 Isomyrskyliitäjä (Macronectes giganteus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Ulappaliitäjät Procellariidae
Suku::  Isomyrskyliitäjät  Macronectes  Richmond, 1905
Katso myös
   Isomyrskyliitäjät Wikispeciesissä   Isomyrskyliitäjät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isomyrskyliitäjät (Macronectes) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva ulappalintusuku. Isomyrskyliitäjien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Isomyrskyliitäjiin kuuluvia lajeja

Isomyrskyliitäjä (Macronectes giganteus)
Tummamyrskyliitäjä (Macronectes halli)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Macronectes (englanniksi)
I Was a Teenage Satan Worshipper

| I Was a Teenage Satan Worshipper> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2004–
Tyylilaji:  synthpop, indie pop, elektro, rock
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  My Lovin’ Martian, laulu, kitara   Blackie Loveless, kosketinsoittimet   Nekrokitten, basso   Sigmund Droid, rummut  
Levy-yhtiö:  Gaea Records, 2007–   Indie Jones, 2006–2007  
Aiheesta muualla
www.iwatsw.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
I Was a Teenage Satan Worshipper (lyh. IWATSW) on suomalainen elektropopyhtye, joka on perustettu vuonna 2004 Tampereella. Se on julkaissut indieyhtiöiden kautta kaksi pitkäsoittoa ja yhden mini-CD:n. Rumba-lehti valitsi yhtyeen ”Vuoden poppareiksi” 2007.
Pasipetteri Viitanen eli ”My Lovin’ Martian” soittaa albumeilla kaikki soittimet ja tekee kappaleet, mutta yhtyeeseen kuuluu myös basisti, kosketinsoittaja ja rumpali.
Yhtyeen musiikissa yhdistyvät ”sokeriseen poppiin” indie rock, electroclash ja lelusyntetisaattorit. Sitä on verrattu muun muassa My Bloody Valentineen, The Jesus and Mary Chainiin ja Primal Screamiin sekä 1980-luvun synthpop-yhtyeisiin.
Jäsenet

My Lovin’ Martian (Pasi Viitanen) – laulu ja kitara
Blackie Loveless (Utu-Tuuli Jussila) – kosketinsoittimet
Nekrokitten (Tuomo Parikka) – basso
Sigmund Droid (Antti Hietala) – rummut