stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pauli Raunio

Pauli Valdemar Raunio (3. kesäkuuta 1923 Kemin maalaiskunta – 15. heinäkuuta 2000 Lahti) oli suomalainen ortopedi. Hän teki Suomen ensimmäiset reumalonkan tekonivelleikkaukset.
Raunion vanhemmat olivat kirkkoherra Antti Emil Raunio ja Elsa Irene Nummi, ja hänen puolisonsa oli lääketieteen lisensiaatti Kaija Liisa Värri. Raunio pääsi ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1942 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi  Turun yliopistosta 1950. Vuonna 1955 hänestä tuli kirurgian erikoislääkäri ja vuonna 1968 ortopedi. Hän oli Iitin kunnanlääkärinä vuoteen 1963 ja sen jälkeen 22 vuoden ajan Heinolassa Reumasäätiön sairaalassa ortopedian osastolla, ensin osastonlääkärinä vuoteen 1968, apulaisylilääkärinä vuoteen 1975 ja lopulta ylilääkärinä vuoden 1985 eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Reumasäätiön sairaala oli 1960-luvulla maailmanlaajuisesti merkittävä reumakirurgian koulutuspaikka, jossa Raunio työskenteli "reumakirurgian isäksi" kutsutun Kauko Vainion työtoverina sekä kehitti aktiivisesti uusia leikkausmenetelmiä ja loi ensimmäisen nykyaikaisen polven tekonivelen. Raunion erikoisalana olivat reumakäden leikkaukset, joista hän julkaisi väitöskirjan. Hän teki 1970-luvun alussa Suomen ensimmäiset reumalonkan tekonivelleikkaukset, joita hän oli opiskellut Englannissa.
Raunio toimi muun muassa Suomen ortopediyhdistyksen ja Euroopan reumakirurgiyhdistyksen puheenjohtajana. Iitissä ja Heinolassa hän oli kirkkovaltuustojen jäsen ja Suomen Punaisen Ristin osastojen puheenjohtaja. Jatkosodassa Raunio kunnostautui tykistön tulenjohtajana Ilomantsin mottitaisteluissa vuonna 1944 ja sai sota-ansioistaan Vapaudenristin sekä myöhemmin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkin.
Raunio kuoli 77-vuotiaana pitkäaikaiseen sairauteen heinäkuussa 2000.
Paatari

| Paatari |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Inari
Koordinaatit:  68°52′01″N, 26°34′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Juutuanjoki
Järvinumero:  71.221.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  144,9 m 
Rantaviiva:  47,1 km 
Pinta-ala:  20,5 km² 
Tilavuus:  0,24 km³ 
Keskisyvyys:  11,5 m 
Suurin syvyys:  58,3 m 
 fiPaatari 
Paatari eli Pááđáár on noin yhdeksän kilometriä pitkä järvi Inarin Lapissa, kymmenisen kilometriä Inarin kirkonkylästä länteen. Sen pinta-ala on 21 neliökilometriä ja tilavuus 240 kuutiohehtometriä. Paatariin laskevia jokia ovat Lemmenjoki, Menesjoki ja Vaskojoki. Paatarin vedet laskevat edelleen Matkajokea, Solojärveä ja Juutuanjokea myöten Inarijärveen.
Maantiede

Paatari on lounais–koillissuuntainen ja syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen. Järven pohjoisen rannan tuntumassa kulkee lähes yhdeksän kilometriä pitkä vähintään 20 metriä syvä vyöhyke, jonka sisällä sijaitsee lukuisia yli 50 metrin syvänteitä. Syvän vyöhykkeen koillispuolella levittäytyy matala lahti. Paatarin etelärannalla puolentoista metrin syvyyskäyrä ulottuu kauas rantaviivasta. Yli 40 prosenttia Paatarista on vähintään 10 metriä syvä, 25 prosenttia vähintään 15 metriä syvä ja lähes 20 prosenttia vähintään 20 metriä syvä. Noin neliökilometri järvestä on vähintään 43 metriä syvä.
Paatarin saariluku on yhdeksän. Saarista kaksi on alle aarin laajuisia ja niin ikään kaksi on yli hehtaarin laajuisia. Laajin saari on järven eteläpuoliskolla sijaitseva nelihehtaarinen Isosaari. Aivan sen länsipuolella sijaitsee Kaakkurilaassa. Isosaaresta koilliseen sijaitsee Njuorâ. Paatarin pohjoispuoliskolla sijaitsee Pekan Iisakinsaari.
Paatarin lounaiskolkkaan laskee Lemmenjoki lounaasta, koilliskolkkaan virtaa Vaskojoki. Paatari laskee Lusmaniemen itäpuolelta Matkatjokea itään Solojärveen.
Paatarin vesitilavuus on 239 265 000 kuutiometriä eli lähes 240 kuutiohehtometriä. Tilavuudeltaan se on suurempi kuin useat Suomen sadasta laajimmasta järvestä.
Paatarin rannoilla kohoaa useita vaaroja: Ainoanpojanvaara, Sierumahiekanvaara, Ailivaara, Mustikkavaara ja Päivävaara. Useimpien korkeustaso on yli 100 metriä Paatarin pintaa ylempänä.
Paatari (71.221.1.001) kuuluu Paatarin lähialueeseen (71.221), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Paatsjoen vesistössä (71). Toinen jakovaihe on Paatarin alue (71.22) ja ensimmäinen jakovaihe Paatarin–Mutusjärven alue (71.2). Paatari on laajin Paatarin lähialueen 19:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa noin 35 hehtaaria laajat Vanhakotajärvi ja Etusolmijärvi. Alueen järvistä kahdeksan on vailla virallista nimeä.
Pauli Rantasalmi

| Pauli Rantasalmi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1979 (ikä 45)
Muusikko
Aktiivisena:  1994–2022
Tyylilajit:  rock
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  The Rasmus Killer Kwan
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Pauli Esko Antero Rantasalmi (s. 1. toukokuuta 1979 Helsinki)[lähde? ] on suomalainen kitaristi ja musiikkituottaja. Rantasalmi tunnetaan parhaiten The Rasmus -yhtyeen kitaristina vuosilta 1994–2022, mutta hän on myös tuottanut monia artisteja.selvennä Hänen tuottamiaan yhtyeitä ovat muun muassa Killer ja Kwan. Hän asuu Singaporessa, mutta on suomen kansalainen.
Rantasalmen tuottamilla levyillä äänittäjänä toimii Kwanin kitaristi Antti Eräkangas.
Hän on näytellyt pientä sivuosaa Pitkä kuuma kesä -elokuvassa.
Rantasalmi voitti Vuoden Tuottaja Emman vuonna 2001.
Hänestä tuli elokuussa 2008 poikavauvan isä.
Rantasalmi on toiminut säveltäjänä muutamille artisteille, kuten Killer, Kwan ja Tuuli. Lisäksi hän on ollut mukana tekemässä Anna Erikssonille Pamela-kappaletta.
Palovartija

Palovartija pääasiassa kadonnut ammattikunta, jonka tehtävänä oli tulipalojen ennalta ehkäiseminen ja jo alkaneista hälyttäminen.
Historia

Ammattikunta on hyvin vanha. Alun alkaen palovartijan tehtävä kuului  Rooman vallan aikana vigiles -joukoille jotka partioivat kaupungissa hoitamassa myöhemmin poliisille siirrettyjä tehtäviä. Vigilesin varsinainen perustaja ja organisoija oli keisari Augustus.
Keskiajalla tehtävä eriytettiin ja kaupunkeihin alettiin nimittää erityisiä palovartijoita, joiden piti nimenomaan havainnoida kaikki mahdolliset tulipalon alut ja hätätilassa toimittaa hälytys.
Palovartijan tehtäväkenttä oli hyvin moninainen; keskiajalla siihen kuului mm. erityisen suuren kellon lyöminen auringonnousun aikaan kaupungin asukkaiden herättämiseksi. Joissakin maissa palovartija kantoi mukanaan käsikelloa tai puista kumistinta, jota soittaen hän ilmoitti julkiset tiedotuksensa.
Myöhemmin tehtäviin kuului mm. kaasujohtojen ja kaasulla toimivien katuvalojen valvonta; heidän tehtäviinsä kuului sulkea kaasujohdot väliasemilla, jos havaitsivat vuodon tai jos heidän alueellaan oli tulipalo. Aamun tullen he erityisen aikataulukon mukaan sammuttivat reitillään olevat kaasuvalot sulkemalla kaasuhanat, ellei hiukan aiemmin alueella kiertänyt poliisi ollut jo tehnyt sitä. Palovartijan varustuksiin kuuluikin mittava kimppu erilaatuisia yleisavaimia.
Ammattikunta säilyi Suomessa aina 1930-luvulle asti; kun ammattipalokunnat – eli kuten tuolloin sanottiin "vakinaiset palokunnat" – saivat enemmän kalustoa ja miehistöä sekä palotarkastukset tulivat käyttöön ja hälytysjärjestelmätkin alkoivat kehittyä, ammattikunta hävisi sulautumalla hiljalleen palokuntiin.
Nykyään

Palovartijoita käytetään vielä jonkin verran maastopalojen havaitsemiseen ja torjumiseen lähinnä syrjäisillä alueilla. Palovartija tarkkailee aluetta palovartiotornista ja ilmoittaa mahdollisesta savunmuodostuksesta pelastushenkilökunnalle. Tällaisia palovartijoita on muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Uudessa-Seelannissa sekä Venäjällä.
Out of 12 Steps

| Out of 12 Steps Anal Thunder |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 18. joulukuuta 2015 (digitaalinen) 8. tammikuuta 2016 (10")
 Formaatti: 10″ vinyyli, digitaalinen
 Tyylilaji: punk rock
 Kesto: 15.46
 Levy-yhtiö: Stupido Records
Anal Thunderin muut julkaisut
| Time of Your Life 2010 | Out of 12 Steps 2016 | Anal Thunder Syndrome 2018 |
Out of 12 Steps on punkyhtye Anal Thunderin EP-levy. Se julkaistiin digitaalisessa muodossa 18. joulukuuta 2015 sekä valkoisella 10" vinyylillä 8. tammikuuta 2016.
Albumin kansikuva on mukaelma Minor Threatin Out of Step -albumin kannesta.
Kappaleet

Selfie Generation – 3.07
Holes – 3.17
Take It All – 2.54
Sober World – 2.36
Not So Long Ago – 3.52
Aiheesta muualla

iTunes
Pamela Lindfors

Heidi Pamela Lindfors (s. 22. tammikuuta 1980 Vantaa) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti Espoon Tapioita ja hänen valmentajanaan toimi Arto Lindfors.
Sisäratojen SM-kilpailuista Lindfors saavutti kultaa pituushypyssä vuonna 1999 ja pronssia vuonna 2001. Ennätyksikseen hän hyppäsi ulkoradoilla 626 cm (1999) ja sisäradoilla 622 cm (1999). Virallisiin kilpailuihin Lindfors ei ole osallistunut vuoden 2004 jälkeen.
Palotška

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Ӏ
Kyrillinen kirjaimisto
Nykyaikaiset kirjaimet
| А | Ӓ | Ӑ | Ӕ | Б | В | Г |
| Ѓ | Ґ | Ғ | Ҕ | Д | Ђ | Е |
| Ё | Ӗ | Є | Ә | Ӛ | Ж | Ӝ |
| Җ | З | Ҙ | Ӟ | Ӡ | Ԅ | Ѕ |
| Ԇ | И | Ӥ | Ӣ | І | Ї | Ӏ |
| Й | Ҋ | Ј | К | Қ | Ҝ | Ҟ |
| Ҡ | Ӄ | Л | Љ | Ԉ | М | Ӎ |
| Н | Њ | Ҥ | Ң | Ԋ | О | Ӧ |
| Ө | П | Р | С | Ԍ | Т | Ԏ |
| Ћ | Ќ | У | Ў | Ӱ | Ӳ | Ӯ |
| Ү | Ұ | Ф | Х | Һ | Ц | Ч |
| Џ | Ш | Щ | Ъ | Ы | Ӹ | Ь |
| Э | Ю | Я |  |  |  |  |
Muinaiset kirjaimet
| Ҁ | Ѹ | Ѡ | Ѿ | Ѻ | Ѣ | Ꙗ |
| Ѥ | Ꙓ | Ѧ | Ѫ | Ѩ | Ѭ | Ѯ |
| Ѱ | Ѳ | Ѵ | Ѷ |  |  |  |
Ӏ (ven. па́лочка, palotška) on kyrillinen kirjain. Se sisältyy monen Kaukasian alueella puhuttavan kielen aakkosiin. Näitä ovat abaza, adygei, dargva, inguuši, kabardi, laki, lezgi, tabasarani ja tšetšeeni. Kirjain on samannäköinen kuin latinalaisen kirjaimiston I ja kyrillisen kirjaimiston І. Kirjaimen käyttöä hankaloittaa sen puuttuminen monista näppäinasetteluista ja fonteista, minkä vuoksi sen korvikkeena käytetään yleisesti latinalaista kirjainta I, kyrillistä kirjainta І tai jopa numeroa 1, vaikka tällainen käyttö onkin väärää[lähde? ].
Ääntäminen

Kirjaimella Ӏ ei tavallisesti ole itsenäistä äännearvoa, vaan sitä käytetään osoittamaan edeltävän kirjaimen poikkeavaa ääntämystä. Avaarissa se ilmaisee, että edeltävä konsonantti on ejektiivinen, esimerkiksi кIалъазе /k’a'ɬaze/ ’puhua’. Adygeissa, inguušissa, kabardissa ja tšetšeenissä se on myös glottaaliklusiilin /ʔ/ merkki. Esimerkkinä on kabardin sana  елъэӀуащ /jaɬa'ʔʷaːɕ/ ’hän (mies) pyysi häneltä (nainen) jotakin’.
Koodit

Alla olevassa taulukossa on lueteltu ison ja pienen kirjaimen koodiarvot heksalukuina eri merkistöissä.
|  | Ӏ |  |
| --- | --- | --- |
| Unicode | 04C0 | (puuttuu) |
ISO 8859-5: -
KOI8: -
Windows-1251: -
MS-DOS-koodisivu 866: -
| HTML | &#x04C0; | &#x(puuttuu); |
Pamela Ronald

Ronald puhumassa vuonna 2017.
Pamela Ronald on yhdysvaltalainen professori Kalifornian yliopistossa. Hän on saanut vuonna 2022 Wolfin palkinnon maataloudessa. Hän on tutkinut riisin kykyä vastustaa kasvitauteja ja tavoitteena on kehittää paremmin ilmastonmuutosta kestäviä lajikkeita.
Parkinson

Parkinson on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Alice Parkinson, australialainen näyttelijä
Cecil Parkinson (1931–2016), brittiläinen poliitikko ja ministeri
James Parkinson (1755–1824), englantilainen lääkäri, geologi, paleontologi ja poliitikko, jonka mukaan on nimetty Parkinsonin tauti
Katherine Parkinson (s. 1978), englantilainen näyttelijä
Michael Parkinson (1935–2023), brittiläinen television keskusteluohjelmien juontaja
C. Northcote Parkinson (1909–1993), englantilainen historiantutkija ja kirjailija, Parkinsonin lain muotoilija
Phil Parkinson (s. 1967), englantilainen jalkapalloilija ja valmentaja
Sydney Parkinson (1745–1771), skotlantilainen kasvi- ja luontomaalari
Tim Parkinson (s. 1973), brittiläinen säveltäjä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Parkki

Saksalainen parkki Alexander von Humboldt
Kolmimastoparkki
Parkki on 3–5-mastoinen purjealus, jossa kaikissa muissa paitsi takimmaisessa mastossa on täystakila eli raaka- ja haruspurjeet. Takimmaisessa mastossa on vain kahvelipurje. Parkit olivat suurikokoisia rahtilaivoja: jopa 3 000—4 000 bruttorekisteritonnia.
Parkkilaivat olivat viimeinen laajalti rahtialuksina käytetty purjealustyyppi, joita muun muassa ahvenanmaalaisella Gustaf Eriksonilla oli parhaimmillaan useita kymmeniä Suomen lipun alla 1920–1930-luvuilla. Kuuluisia parkkilaivoja olivat muun muassa Pommern, Herzogin Cecilie, Pamir ja Passat. Suuri osa näistä Suomen lipun alla purjehtineista aluksista tuhoutui toisessa maailmansodassa. Suurin Suomen lipun alla purjehtinut parkki oli nelimastoparkki Moshulu, joka on nykyisin restauroitu ravintolalaivaksi Philadelphiassa.
Moshulu Philadelphiassa
Parkkitakila on kaikkein tehokkain valtameripurjehtijan takila. Se on huomattavasti kuunaritakilaa tehokkaampi ja vakaampi sekä helpommin ohjattava kuin fregattitakila. Myötätuulessa parkki purjehtii lähes yhtä hyvin kuin fregatti ja nousee tuuleen paljon fregattia tehokkaammin. Optimaalinen parkkitakilakonstruktio on nelimastoparkki, jossa on fokkamasto, isomasto, kryssimasto ja mesaanimasto. Yleisimmin kolmessa ensimmäisessä mastossa oli pääpurje (fokka, isopurje, pekiinipurje), alamärssypurje, ylämärssypurje, alaprammipurje, yläprammipurje ja röijeli.
Parkit olivat suuren purjepinta-alansa vuoksi nopeita ja hiljaisessakin tuulessa tehokkaasti kulkevia aluksia, joiden käyttöä rajoitti lähinnä raakapurjeiden käsittelyyn tarvittavan miehistön suurehko määrä. Lisäksi suuren purjemäärän käsittely ylhäällä mastoissa oli hidasta ja kömpelöä. Näistä syistä parkkeja käytettiin pitkillä merireiteillä esimerkiksi kuljettamassa vehnää Australiasta Eurooppaan. Parkit kykenivät kilpailemaan menestyksellisesti pitkillä merimatkoilla höyrylaivojen kanssa, koska ne olivat nopeita laivoja. Esimerkiksi Herzogin Cecilie on logannut 22 solmua Skagenin edustalla, ja useimmat nelimastoparkit kykenivät suotuisissa tuulissa 18 solmun nopeuksiin, eivätkä ne myöskään tarvinneet polttoainetta. Vasta dieselmoottorien yleistyminen toisen maailmansodan jälkeen syrjäytti purjealukset kauppamerenkulusta.
Suomessa on museoituna kaksi parkkia: Pommern Maarianhaminassa ja Sigyn Turussa.
Out for Kicks

| Out for Kicks The Zantees |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kesä 1980, Songshop Studio,   New York City
 Julkaistu: 1980
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Little Nelson & The Spider
 Tyylilaji: rock and roll
 Kesto: 33.55
 Levy-yhtiö: Bomp Records /   Poko International
The Zanteesin muut julkaisut
|   | Out for Kicks 1980 | Rhythm Bound 1983 |
Out for Kicks on yhdysvaltalaisen The Zantees -yhtyeen studioalbumi, joka on ilmestynyt vuonna 1980. Tuotannosta on vastannut Little Nelson & The Spider. Levy-yhtiö on Bomp Records, ja Suomessa levyä on valmistanut ja jaellut vuonna 1981 Poko International / Unitor Oy.
Albumi on äänitetty kesällä 1980 New York Cityssä Songshop Studiossa. Äänittäjänä on ollut Wayne Vlcan.
Levykannen valokuvan on ottanut Eve Mazzara ja takakannen yhtyekuvan Diane Marino. Kannen on suunnitellut Diane Zincavage.
Albumi on omistettu rock and roll- ja rockabillyartistien Ray Smith ja Warren Smith muistolle ja sen lyhyet saatesanat on tehnyt Wild Dog Lewis.
Kiitoksissa on mainittu muun muassa Jim Marshall, Tex Rubinowitz and the Bad Boys, J.R.'s Lounge, Modernage Diner, Cat Talk, Goldmine, Rebel Yell ja Sun 209.
Kappaleet

A-puoli
1. I Thought It Over – 2:36
2. Cruisin' – 2:30
3. Francene – 3:10
4. Blonde Bombshell – 3:30
5. Up the River – 2:40
6. All Because of You – 2:50
B-puoli
1. Please Give Me Something – 2:26
2. Bessie Mae – 2:05
3. Big Green Car – 1:52
4. Gas Up – 2:42
5. Watch My Baby – 2:05
6. Lost Highway – 3:05
7. Baby Let's Move – 2:24
The Zantees

Miriam Linna – rummut
Billy Miller – laulu
Rob Norris – basso
Bill Statile – kitara
Paul Statile – kitara
Lisäksi vierailevana pianistina on Shake Recordsin artisti Peter Holsapple.
P40

| P40 |
| --- | --- |

Aseen tyyppi:  panssarivaunu
Alkuperämaa:   Italia
Palvelushistoria
Sodissa:  Toinen maailmansota
Tekniset tiedot
Paino:  26 t
Miehistö:  4
Panssarointi:  50 mm edestä 40 mm sivuilta
Pääaseistus:  75/34-tykki
Muu aseistus:  Breda 38-konekivääri
Teho:  420
Toimintasäde:  500 km
Huippunopeus:  70 km/h tiellä
P40 oli italialainen toisen maailmansodan aikana valmistettu panssarivaunu. Se tunnettiin myös nimillä P26 ja P75. Vaunun suunnittelu alkoi vuonna 1940 ja ensimmäiset rakennettiin vuonna 1943. Epäluotettava moottori oli huomattava haitta vaunun käyttökelpoisuudelle. Saksan miehitettyä Italian vuonna 1943 vaunut päätyivät enimmäkseen takarintaman tehtäviin.
Piirteet

Niin sanotun raskaan panssarivaunun rakentamista oli kaavailtu Italiassa vuodesta 1938 lähtien. Benito Mussolini antoi erikseen käskyn sellaisen rakentamisesta elokuussa 1940. Ansaldo rakennutti kaksi mallikappaletta ja armeijan motorisointikeskus yhden. Valmistukseen valittiin Ansaldon malli.
Uuden panssarivaunua kutsuttiin aluksi nimillä P75 sen tykin mukaan tai nimellä P26 sen painon mukaan. Panssarivaunu rakennettiin M13/40-panssarivaunun phjalta ja ensimmäinen valmistunut prototyyppi vuoden 1941 puolivälissä muistutti lähinnä suurta M13/40-vaunua. Koko projektiin tehtiin sittemmin suuria muutoksia. Saksalta oli saatu vallattu esimerkki Neuvostoliitolta vallatusta T-34-panssarivaunusta, joka vaikutteli italailaisen vaunun suunnittelutyöhön. Panssarointi tehtiin kulmaan, jolloin sen paksuus kasvoi edestä 40 millimetristä 50 millimetriin, sekä sivuilta 30 millimetristä 40 millimetriin.
Vaunun paino oli noussut alkuperäisestä ja ongelmat moottorin kanssa vaikeuttivat sen käyttöönottoa. Fiatilla oli vaikeuksia valmistaa yli 300 hevosvoiman dieselmoottoreita, joten lopulta päädyttiin 420 hevosvoiman 24-litraiseen ja 12-sylinteriseen Fiatin bensiinikäyttöiseen v-moottoriin. Heinäkuussa 1942 valmistuneen toisen prototyypin paino oli 25-tonnia ja lopullinen paino 26-tonnia. Vaunu sai nyt nimen P40 hankkeen aloitusvuoden mukaan. 75/34-tykin lisäksi tykkitornissa oli koaksaalinen Breda 38-konekivääri. Huppunopeus tiellä oli 40 km/h ja toimintasäde tiellä 150 km. Miehistöön kuului neljä jäsentä.
P43 oli kaavailtu P40-vaunun seuraaja. P40 bis oli Ansaldon kehittämä paranneltu malli ja 149/40 oli P40-vaunun pohjalta rakennettu telatykki. Ainut rakennettu runko jäi saksalaisten käsiin elokuussa 1943.
Käyttö

Italian asevoimat olivat tilanneet 500 vaunua huhtikuussa 1942. Vaunujen valmistus käynnistyi kuitenkin vasta kesällä 1943. Huomattava takaisku valmistukselle olivat ilmaiskut SPA:n tehtaille marraskuussa 1942. Vuoden 1943 käytön aikana huomattiin uuden panssarivaunun kärsivät aikaisempien italialaisten vaunujen ongelmista. Ongelmista suurimmat liittyivät sen moottorin epäluotettavuuteen. P40 oli myös selvästi huonompi verrattuna esimerkiksi saksalaiseen Panther-vaunuun. 500 vaunun tilausta ei tästä syystä kasvatettu.
Italian antautuessa 8. syyskuuta 1943 vaunuja oli luovutettu vain kolme ja tehtailla oli 22 kesken jäänyttä vaunua. Italian miehittäneet saksalaiset tilasivat syksyllä 1943 150 vaunua. Vuosien 1943–1945 aikana niitä valmistettiin 101, niiden joukossa 40 moottoritta tehtyä runkoa, joita käytettiin Gootti-linjan bunkkereina. Heinäkuussa 40 vaunuta luovutettiin 24. Waffen-SS-vuoristodivisioonalle. Vaunut olivat kuitenkin jatkuvasti huollossa ja samaan aikaan käyttövalmiudessa niistä oli korkeintaan puolet. Syyskuuhun 1944 mennessä oli päätetty, että vaunua ei enää käytetä eturintamalla. 40 vaunua luovutettiin takarintaman SS-poliisiyksiköille. Joulukuussa 1944 vaunuja oli vielä kaikkiaan 45.
Museo della Motorizzazione Militare-museolla Roomassa on yksi säilynyt P40.
Valokuvassa.
Säilynyt kappale Italian armeijan paraatissa vuonna 2011.
Pappisseminaari

Pappisseminaari Münchenissä, Saksassa
Pappisseminaari tarkoittaa roomalaiskatolisen kirkon ja ortodoksisten kirkkojen pappeinkoulutuslaitoksia, jotka ovat sisäoppilaitoksia. Latinalaisen riituksen seminaarit jakaantuvat ylempään ja alempaan seminaariin. Alempi seminaari on poikien katolinen sisäoppilaitos, joka antaa eväitä myös maallisille elämänurille. Ylemmässä seminaarissa nuoret miehet opiskelevat papeiksi.
Suomen ainoa toiminnassa oleva pappisseminaari, Ortodoksinen seminaari Joensuussa. Oikealla seminaarin Johannes Teologille pyhitetty kirkko ja vasemmalla asuinrakennus.
Katolinen kirkko

Katoliset pappisseminaarit toimivat nykyisin yleensä paavillisten yliopistojen yhteydessä, mistä syystä lähes kaikki pappisseminaarit myöntävät kasvateilleen jonkin paavillisen yliopiston hyväksymän teologisen tutkinnon.
Ortodoksinen kirkko

Ortodoksisten kirkkojen seminaarit ovat joko kreikkalaisen tavan mukaan asuntoloita, joissa yliopistoissa teologiaa opiskelevat seminaarilaiset asuvat, ruokailevat ja osallistuvat yhteisiin jumalanpalveluksiin tai venäläisen tavan mukaan sisäoppilaitoksia, jossa tapahtuu sekä opiskelu että yhteiselämä. Suomen ortodoksinen pappisseminaari ensin Sortavalassa ja myöhemmin Kuopiossa kirkkokunnan keskustalossa oli vuodesta 1918 vuoteen 1988 venäläistyylinen sisäoppilaitos. Kun teologikoulutus siirrettiin Joensuun yliopistoon (nykyiseen Itä-Suomen yliopistoon), perustettiin kreikkalaistyylinen Ortodoksinen seminaari Joensuun Torikadulle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pappisseminaari Wikimedia Commonsissa
Suomen ortodoksisen kirkon Pyhän Apostoli Johannes Teologin seminaari Joensuussa
Parkinsonin triviaalisuuden laki

Parkinsonin triviaalisuuden laki on C. Northcote Parkinsonin laki, joka esittää, että ihmiset antavat suhteettomasti painoarvoa pienille asioille, joita he olettavat ymmärtävänsä. Englanninkielinen termi bikeshedding juontuu esimerkistä, jossa ydinvoimalan suunnitelmia hyväksyvä komitea käyttää suhteettomasti aikaa triviaaleihin asioihin, kuten pyörävajan materiaalien valintaan. Lain mukaan asioihin käytetty aika on käänteisesti verrannollinen sen hintaan tai tärkeyteen.
Termin käyttö on yleistynyt tietotekniikassa tanskalaisen Poul-Henning Kampin mainittua sen sähköpostissa vuonna 1999. Lakiin liittyy läheisesti myös Philip Wadlerin mukaan nimetty Wadlerin laki ohjelmointikielen suunnittelussa.
Ouida

| Louisa de la Ramée |
| --- | --- |
 Ouida eli Louisa de la Ramée
Henkilötiedot
Syntynyt: 1840 Bury S:t Edmonds, Englanti
Kuollut: 1908 (67–68 vuotta) Viareggio, Italia
Kansalaisuus:  Britannia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Ouida
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Louisa de la Ramé(e), kirjailijanimi Ouida, (1840 Bury St Edmunds, Englanti – 1908 Viareggio, Italia) oli englantilainen kirjailija. Tunnetuimpia hänen romaaneistaan ovat Under two flags, Puck, Two little wooden shoes, In a winter city, In Maremma sekä lastenkirja Bimbi.
Raméen kirjailijanimi Ouida muotoutui lapsena hänen etunimestään Louisa. Hänen sukujuurensa isän puolelta ovat Ranskasta. Hän kirjoitti vuodesta 1860 alkaen runsaasti romaaneja, jotka olivat lukijoiden suosiossa. Niiden täydellisiä sankareita, jotka ylittävät kaikki esteet ja voittavat sysimustat luihut viholliset, mahtavia erikoisia seikkailuja ja nokkelaa vuoropuhelua rakastettiin yleisesti. Enemmän arvoa on katsottu olevan hänen pikku kertomuksillaan Italian kansaelämästä niiden sentimentaalisuudesta huolimatta. Viimeiset vuotensa hän asui Italiassa.
Teokset (valikoima)

Strathmore (1865)
Chandos (1866)
Under two flags (1867)
Tricotrin (1868)
Puck, his vicissitudes and adventures (1869)
Pascarel (1873)
Two little wooden shoes (1874)
In a winter city(1876)
Ariadne, the story of a dream (1877)
Moths (1880)
In Maremma (1882)
Bimbi (1882)
Wanda (1883)
Princess Napraxine (1884)
A house party (1886)
The Massarenes (1897)
Critical studies (1901).
Teokset (valikoima) > Suomennettuja teoksia

Lehti myrskyssä. Suom. E. (Elisabeth Löfgren). Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Kirjapaino, 1876.
Kosto. Suom. Mary Hämeen-Anttila. Hämeenlinna: Karisto, 1918.
Petetty. Suom. H. Tiihonen. Hämeenlinna: Karisto, 1919.
Aro. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1950.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ouida Wikimedia Commonsissa