stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Something Else by The Kinks
Työstö > Miksaus

Aikakaudelle tyypillisesti Something Else by The Kinksistä tehtiin sekä stereo- että monomiksaus. Monoääni oli vielä tuolloin rocklevyjen kohdalla hallitsevampi muoto, stereo sen sijaan nähtiin yleisesti ”aikuisemman” musiikin äänentoistomuotona. Something Else by The Kinksin stereo- ja monopainoksissa on pieniä eroja, joista yleisimpinä erot lopun häivytyksissä (engl. fade-out) ja soitinten keskinäisessä balanssissa. Lisäksi joissain tapauksissa jommankumman formaatin miksauksesta puuttuu soitinten päällekkäisäänityksiä. Joidenkin maiden painoksilla oli mukana hieman erilaisia versioita kappaleista. Esimerkiksi ”Afternoon Tea” ilmestyi hieman Britannian-versiosta eroavana stereoversiona albumin Länsi-Saksan-painoksella ja monoversiona kanadalaisella singlellä.
»Something Else oli todennäköisesti ensimmäinen levy, jonka kohdalla yritimme tarkastella, mitä voisimme tehdä stereoäänen kanssa. Mutta se ei koskaan oikein ollut sitä, kuinka kuulin Kinksin päässäni. Minulle Kinks oli aina monobändi. Pidin siitä soundista.» 
(Ray Davies)
Musiikki > Tyyli

Something Else by The Kinks jatkoi edellisen Face to Face -albumin aloittamaa suuntausta ja vei sitä entistä pidemmälle. Kinks luopui lopullisesti alkuaikojen kitarasoolojen täyttämästä rock and roll -musiikista, ja tilalle tuli esimerkiksi psykedeelistä R&B:tä ja melodista kamaripopia. Myös albumin nimi Something Else by The Kinks (suom. Jotain muuta Kinksiltä) kuvastaa muutosta. Iso syy muutokseen oli yhtyeen sisällä muuttunut dynamiikka, kun Ray Davies oli itse ottanut tuottajan roolin, ja lisäksi hänen kitaristiveljensä Dave Davies oli kehittynyt lauluntekijänä. Musiikillisesti albumi on hyvin monimuotoinen. Sillä on muun muassa bossanovaa (”No Return”), country-folkia (”Death of a Clown”), swingiä (”End of the Season”) ja barokkivaikutteita (”Two Sisters”). Levyn kappaleet käsittelevät brittiläistä elämää, mistä selkeimpänä esimerkkinä käy ”Waterloo Sunset”. Albumia värittävät myös vaikutteet music hallista. Levyn teemat loivat pohjaa Kinksin tuleville konseptialbumeille.
Kappaleiden aiheita ovat muun muassa iltapäivätee (”Afternoon Tea”), savukkeet (”Harry Rag”) ja rakastetun perään haikaileminen (”End of the Season”). Siinä missä Kinksin edellisalbumilla Face to Facella kannettiin huolta tuhoista ja epäonnistumisista, Something Else by The Kinks käsittelee menetettyjä asioita. Monessa laulussa käsitellään lapsuudesta sellaisia aiheita, jotka ovat ajan myötä kadonneet. Siksi albumi on sävyltään huomattavan melankolinen, mikä luo suuren kontrastin niin sanotun rakkauden kesän 1967 ilmapiiriin. Aikakauden musiikillista kenttää hallitsi psykedeelinen rock, mutta Ray Davies keskittyi kirjoittamaan kaksi–kolmeminuuttisia poplauluja. Sanoitusten sävyt ovat vuoroin kyynisiä, itsetutkiskelevia ja huvittavia.
Suurimman osan albumin kappaleista kirjoitti Ray Davies. Hän kuitenkin myös rohkaisi Dave Daviesia ottamaan lisää vastuuta, ja tämä kirjoittikin ja lauloi laulut ”Love Me Till the Sun Shines” ja ”Funny Face”. Daven laulaman kappaleen ”Death of a Clown” veljekset kirjoittivat yhdessä.
Musiikki > Kappalemateriaali > B-puoli

Ääninäytteet
”Afternoon Tea” on yksi albumin monista nostalgishenkisistä lauluista.
Päätöskappale ”Waterloo Sunset” on Kinksin menestyneimpiä kappaleita Britanniassa.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Dave Daviesin kirjoittama albumin B-puolen avausraita ”Love Me Till the Sun Shines” on melko yksinkertainen blues rock -kappale. Sanoitukseltaan se heijastelee Daviesin huoletonta poikamieselämää. Laulun kertojaminä ei kaipaa syvempää romanttista yhteyttä vaan ainoastaan pitää hauskaa auringonnousuun saakka. Kappale eroaakin albumin yleisestä aihepiiristä olemalla sävyltään puhtaasti hedonistinen.
Kappaleen ”Lazy Old Sun” Ray Davies teki muistuttamaan standardeja, joita hänen vanhempansa aikoinaan soittivat kotona. Sanoitukset ovat nostalgiset, ja Mick Avoryn rumpujensoittotyyli ja Dave Daviesin kitara tekevät kappaleesta psykedeelisen. ”Lazy Old Sun” on eräs Dave Daviesin suosikeista levyllä.
Kappaleessa ”Afternoon Tea” muistellaan nostalgisesti menneitä teehetkiä ja menetettyä rakkautta.
Dave Daviesin kirjoittama ”Funny Face” käsittelee menetettyä rakkautta. Laulussa poika rakastuu tyttöön, joka on lukittu mielisairaalaan ja jonka näkemisen lääkärit kieltävät. Samankaltaisia huolettomia sinkkutyttöjä käsitteleviä kappaleita ovat Kinksillä myös ”Polly” ja ”Big Black Smoke”.
Swing-tyylinen pianostandardi ”End of the Season” käsittelee näennäisesti menetettyä rakkautta, mutta se on todellisuudessa kuvaus tyhmästä rikkaasta miehestä, joka huomaa ajautuneensa vaikeisiin aikoihin. Hän on liian vanha nuorille naisille ja liian oikeistolainen klubielämään. Kappaleessa on taustaääninä linnunlaulua.
Albumin päättää sen kuuluisin kappale, Lontoosta kertova ”Waterloo Sunset”, joka on eräs Kinksin menestyneimmistä kappaleista Britanniassa. Kappale on saavuttanut myös arvostusta, ja esimerkiksi kriitikko Robert Christgau on sanonut sitä kauneimmaksi englanninkieliseksi lauluksi. Ray Davies sai kappaleen säveleen inspiraation unessaan. Alun perin kappaleen nimeksi piti tulla ”Liverpool Sunset” kuvaamaan muun muassa merseybeat-musiikin kuolemaa, mutta lopulta Davies siirsi aiheen kotikaupunkiinsa Lontooseen. Waterloo on rautatieasema Lontoossa. Kappaleen sanomana on, että kaikista ongelmista huolimatta kaikki on loppujen lopuksi hyvin niin pitkään kuin saa katsella Waterloon auringonlaskua: But I don’t need no friends / As long as I gaze on Waterloo sunset / I am in paradise.
Kansitaide

Albumin etu- ja takakansi.
Albumin kansitaiteen suunnitteli Pye Records Studios, ja valokuvat otti Clareville Studiosin Mike Leale. Takakannessa on teksti, joka esittelee yhtyettä ja albumia. Tekstissä esitellään kuvitteellinen, Ray Daviesin luoma Daviesland-niminen paikka, jossa on Kinksin kappaleisiin viittaavia asioita ja hahmoja, kuten kaupunkien herroja ja esikaupunkialueella asuvia kotirouvia. Tekstin kirjoittajan henkilöllisyys ei ole tiedossa.
»Welcome to Daviesland. Where all the little kinklings in the magic Kinkdom wear tiny black bowlers, rugby boots, soldier suits, drink half pints of bitter, carry cricket bats and ride in little Tube trains. Here all the little lady kinklings wear curlers in the hair, own fridges and washing machines, fry bacon and eggs, and take afternoon tea.» 
(Alkuosa takakannen esittelytekstistä)
Julkaisu ja vastaanotto > Myynti ja julkaisut

Pye Records julkaisi Something Else by The Kinksin Britanniassa niin stereo- kuin monoformaatissa 15. syyskuuta 1967. Vaikka levyn kappaleet ”Waterloo Sunset” ja ”Death of a Clown” olivat olleet suuria singlehittejä, itse albumi ei noussut Record Retailer -listalla sijaa 35 korkeammalle, ja listaviikkojakin sille kertyi top 50:ssä vain kaksi. Melody Makerin ja New Musical Expressin listoille levy ei noussut lainkaan, sillä ne listasivat vain kymmenen parasta albumia. Something Else by The Kinks jäi myös yhtyeen viimeiseksi Britannian listoille nousseeksi studioalbumiksi. Norjassa levy ylsi sijalle 12 ja Länsi-Saksassa sijalle 31.
Yhdysvalloissa albumi ilmestyi Reprise Recordsin julkaisemana tammikuussa 1968. Myös siellä levy ilmestyi sekä monona että stereona. The Kinks oli Yhdysvalloissa muusikoiden liiton määräyksestä pannassa, eikä levy noussut Billboard 200 -listalla sijaa 153 korkeammalle. Cashboxin listalla levy ylsi sijalle 89, mutta Record Worldin listalla se ei sijoittunut lainkaan.
Something Else by The Kinks oli yhtyeen siihen saakka heikoiten myynyt albumi. Ray Davies itse on uskonut, että albumi ei vastannut ostavan yleisön käsitystä Kinksin musiikista. Yhtye oli jo siirtynyt pois alkuperäisestä garage rock -soundistaan, vaikka monet edelleen yhdistivätkin yhtyeen tähän tyyliin. Lisäksi levy-yhtiö Pye ei koskaan pitänyt albumeja tärkeinä, vaan halusi yhtyeeltä nimenomaan hittisinglejä. Niinpä Kinksin albumeja ei koskaan markkinoitu yhtä paljon kuin esimerkiksi Beatlesin ja  Rolling Stonesin kohdalla. Myöskään levyn kappaleet eivät olleet muodikkaita ajalla, jolloin Jimi Hendrix Experiencen ja Creamin kaltainen psykedeeliset voimatriot olivat suuressa suosiossa. Lisäksi Beatles oli juuri julkaissut konseptialbuminsa Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band. Näiden rinnalla Something Else by The Kinks koettiin teemoiltaan vanhanaikaiseksi ja mitättömäksi. Tosin nykyisin albumia arvostetaan juuri musiikillisen liioittelemattomuutensa vuoksi.
Albumi ilmestyi alun perin vinyylilevynä sekä Reprisen julkaisemana Yhdysvalloissa 4-raitana, 8-raitana ja kelanauhana. Vinyylistä on otettu eri maissa lukuisia uusintapainoksia. 1980-luvulla on julkaistu myös C-kasettiversioita. Ensimmäinen CD-versio ilmestyi vuonna 1988. Vuonna 1998 julkaistiin uusi, remasteroitu CD-painos, jolla oli myös bonuskappaleita. Kesäkuussa 2011 ilmestyi kaksi CD-levyä sisältävä Deluxe Edition, jolla on alkuperäisen albumin mono- ja stereomiksaukset sekä bonuskappaleita.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Lista | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Norja | VG-lista | 12. | 3 | 48/1967 |  |
|  Länsi-Saksa | Musikmarkt | 31. | 2 | 15.12.1967 |  |
|  Britannia |  Record Retailer LPs Chart | 35. | 2 | 14.10.1967 |  |
|  Yhdysvallat | Cash Box Top 100 Albums | 89. | 7 | 1968 |  |
|  Yhdysvallat | Billboard Top LPs | 153. | 2 | 1968 |  |
Julkaisu ja vastaanotto > Arvioita

| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
AllMusic: 
Pitchfork: 9,3/10
Lukuisissa aikalaisarvioissa albumia kuvattiin nostalgiseksi. Yhdysvaltalaisen Rolling Stone -musiikkilehden toimittaja James Pomeroy käsitteli albumia 9. maaliskuuta 1968 ilmestyneessä numerossa. Hän piti sitä Kinksin siihen asti parhaimpana levynä. Hänen mielestään Something Else by The Kinks osoittaa selkeää kehitystä edellisen Face to Face -albumin jälkeen. Hän epäili sen kuitenkin jäävän yhtyeen viimeiseksi Yhdysvalloissa julkaistavaksi albumiksi. Hän kehuu kappaleita ”David Watts”, ”Harry Rag”, ”End of the Season” ja ”Tin Soldier Man”, mutta ”Lazy Old Sun” ja ”No Return” kuulostavat hänen mukaansa väsyneiltä ja latteilta. Lopuksi Pomeroy kirjoittaa, että Kinksiä kuunnellessaan kuulija on huvittunut, hämmentynyt, lumoutunut, viihtynyt – ja aina kyseenalaistava.
Brittiläisen Melody Maker -lehden syyskuun 1967 numeron arvostelussa kirjoitettiin, että Something Else by The Kinks on yksi vuoden parhaita albumeja. Jutussa sanottiin myös, ettei albumi ole erityisen muodikas, mutta Ray Daviesin kirjoittama materiaali ansaitsee kunnioitusta.
AllMusicin Stephen Thomas Erlewine on sitä mieltä, että Something Else by The Kinks levittää Face to Facen saavutuksia ja sisältää 13 brittiläisen popin klassikkoa. Hän mainitsee Ray Daviesin kehittyneen lauluntekijänä ja muuttuneen samalla entistä nostalgisemmaksi ja tunteellisemmaksi. Esimerkiksi kappaleita ”End of the Season”, ”Lazy Old Sun” ja ”Situation Vacant” hän kehuu upeiksi. Lisäksi hän jakaa tunnustusta Dave Daviesin kappaleille, jotka auttavat tekemään albumista ”juuri niin loputtoman kiehtovan kuin se on”. Erlewine antaa albumin arvosanaksi viisi tähteä viidestä mahdollisesta.
Vuonna 2003 Rolling Stone sijoitti albumin 289:nneksi, kun se valitsi mielestään kaikkien aikojen viisisataa parasta albumia.
Something Else by The Kinks kuuluu myös Robert Dimeryn toimittamaan kirjaan 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään (2006). Siinä albumista kirjoittaa Music Televisionin toimittaja ja Mojoon kirjoittava Jon Harrington. Hän kuvaa Something Elsen lempeitä ja katkeransuloisia melodioita hyvin englantilaisiksi ja Ray Daviesin sanoituksia hurmaaviksi, jokapäiväistä elämää käsitteleviksi ja melankolisiksi. Kappaletta ”David Watts” hän kuvalee homoeroottiseksi, ja ”Waterloo Sunset” edustaa hänen mukaansa Ray Daviesin lahjakkuutta huipussaan.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Ray Davies, ellei toisin mainita.
Kaikki kappaleet sovittanut Ray Davies.
| --- | --- |
 A-puoli David Watts – 2.29  Death of a Clown – 3.01 (säv. R. Davies, Dave Davies)  Two Sisters – 2.01  No Return – 2.00  Harry Rag – 2.17  Tin Soldier Man – 2.47  Situation Vacant – 3.11 :  B-puoli Love Me Till the Sun Shines – 3.15 (säv. D. Davies)   Lazy Old Sun – 2.46  Afternoon Tea – 3.26  Funny Face – 2.17 (säv. D. Davies)  End of the Season – 3.00  Waterloo Sunset – 3.14 
Kappaleiden kestot alkuperäisen monopainoksen mukaan.
Kappaleet > Vuoden 1998 CD-version bonuskappaleet

Act Nice and Gentle – 2.39 (singlen B-puoli)
Autumn Almanac – 3.05 (singlen A-puoli)
Susannah’s Still Alive – 2.22 (Dave Daviesin singlen A-puoli, säv. D. Davies)
Wonderboy – 2.49 (singlen A-puoli)
Polly – 2.51 (singlen B-puoli)
Lincoln County – 3.12 (Dave Daviesin singlen A-puoli, säv. D. Davies)
There Is No Life Without Love – 2.01 (Dave Daviesin singlen B-puoli, säv. R. Davies, D. Davies)
Lazy Old Sun – 2.53 (ennenjulkaisematon vaihtoehtoinen stereo-otto)
Kappaleet > Vuoden 2011 Deluxe Edition

| --- | --- |
  CD 1: Mono  David Watts – 2.32  Death of a Clown – 3.04 (säv. R. Davies, D. Davies)  Two Sisters – 2.10  No Return – 2.02  Harry Rag – 2.16  Tin Soldier Man – 2.49  Situation Vacant – 3.17  Love Me Till the Sun Shines – 3.16 (säv. D. Davies)  Lazy Old Sun – 2.48  Afternoon Tea – 3.26  Funny Face – 2.17 (säv. D. Davies)  End of the Season – 2.57  Waterloo Sunset – 3.15  Act Nice and Gentle – 2.37  Mr. Pleasant – 2.57 (singlen A-puoli)  Susannah’s Still Alive – 2.20 (säv. D. Davies)  Autumn Almanac – 3.09  Harry Rag – 2.10 (vaihtoehtoinen otto)  David Watts – 2.35 (vaihtoehtoinen otto)  Afternoon Tea – 3.13 (kanadalainen miksaus)  Sunny Afternoon – 2.51  Autumn Almanac – 3.06  Mr. Pleasant – 2.46  Susannah’s Still Alive – 2.35 (säv. D. Davies)  David Watts – 2.10  Love Me Till the Sun Shines – 2.23 (säv. D. Davies)  Death of a Clown – 2.54 (säv. R. Davies, D. Davies)  Good Luck Charm – 1.20 (säv. Aaron Schroeder, Wally Gold)  Harry Rag – 2.25  Little Woman – 2.10 (viimeistelemätön taustaraita) Kappaleet 21–29 ovat BBC-äänityksiä. :   CD 2: Stereo  David Watts – 2.40  Death of a Clown – 3.15 (säv. R. Davies, D. Davies)  Two Sisters – 2.03  No Return – 2.03  Harry Rag – 2.19  Tin Soldier Man – 2.53  Situation Vacant – 2.42  Love Me Till the Sun Shines – 3.23 (säv. D. Davies)  Lazy Old Sun – 2.48  Afternoon Tea – 3.24  Funny Face – 2.38 (säv. D. Davies)  End of the Season – 3.00  Waterloo Sunset – 3.20  Susannah’s Still Alive – 2.19 (säv. D. Davies)  Autumn Almanac – 3.13  Sand on My Shoes – 3.05  Afternoon Tea – 3.51 (vaihtoehtoinen versio)  Mr. Pleasant – 3.14 (vaihtoehtoinen versio)  Lazy Old Sun – 3.12 (vaihtoehtoinen lauluraita)  Funny Face – 2.36 (vaihtoehtoinen versio, säv. D. Davies)  Afternoon Tea – 3.10 (saksalainen miksaus)  Tin Soldier Man – 2.07 (vaihtoehtoinen taustaraita)
Singlet

Britanniassa ja Yhdysvalloissa julkaistujen singlejen lisäksi julkaistiin ainakin yksin Ranskassa single ”Tin Soldier Man” B-puolenaan ”Love Me Till the Sun Shines”. Kanadassa puolestaan ilmestyi ”David Watts” B-puolenaan ”Afternoon Tea”.
Kokoonpano

| --- | --- |
 Muusikot Ray Davies – kitara, laulu, piano, urut, tuottaja  Dave Davies – kitara, laulu  Pete Quaife – bassokitara, taustalaulu  Mick Avory – rummut, lyömäsoittimet Rasa Davies – taustalaulu kappaleissa 2, 5, 6, 9–13  Nicky Hopkins – kosketinsoittimet kappaleissa 1–3, 6–8, 12  Ken Jones – bongorummut  David Whitaker – jousisovitus kappaleessa ”Two Sisters” (itse soittajien henkilöllisyys ei tiedossa)  Pye Records Studios – kannen suunnittelu  Mike Leale (Clareville Studios) – valokuvaus :  Muut Shel Talmy – tuottaja  Alan MacKenzie – äänittäjä  Alan O’Duffy – avustava äänittäjä 
Kokoonpano käsittää vain alkuperäisen albumin, ei bonuskappaleita.
Painoksia

| Formaatti | Valtio | Levy-yhtiö ja tunnus | Julkaistu | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| LP | Britannia | Pye NPL 18193 | 15.9.1967 |  |
| LP | Länsi-Saksa | Pye/Hitton HTSLP 340044 | 12/1967 |  |
| LP | Yhdysvallat | Reprise R 6279 (mono) | 1/1968 |  |
| LP | Yhdysvallat | Reprise RS 6279 (stereo) | 1/1968 |  |
| LP | Kanada | Pye NPL 30111 | 2/1968 |  |
| LP | Brasilia | Musidisc HI-FI 2173 (mono) | 1969 |  |
| LP | Brasilia | Musidisc HI-FI 2173 (stereo) | 1969 |  |
| LP | Britannia | PRT PYL 6007 (stereo) | 12/1987 |  |
| CD | Länsi-Saksa | PRT/TELDEC 8.26674 ZR | 1/1988 |  |
| CD | Britannia | Castle CLACD 189 | 18.12.1989 |  |
| CD | Yhdysvallat | Reprise RS 6279-2 | 15.5.1990 |  |
| CD | Britannia | Essential/Castle ESM CD 480 | 30.3.1998 |  |
| CD | Britannia | Castle/Sanctuary CMTCD303 | 20.8.2001 |  |
| CD | Britannia | Sanctuary Midline SMRCD029 | 26.4.2004 |  |
| CD | Britannia | Sanctuary/Universal 273 214-1 | 20.6.2011 |  |
| LP | Britannia | Sanctuary 273 214-8 | 21.4.2012 |  |
| LP | Belgia | Sanctuary NPL 18193 (mono) | 22.12.2014 |  |
Rumpali Mick Avory ja kitaristi Dave Davies huhtikuussa 1967.
The Kinks alankomaalaisessa Fanclub-televisio-ohjelmassa 29. huhtikuuta 1967.
Alkuperäisen stereopainoksen vinyylietiketti.
Stamford Bridgen taistelu

Stamford Bridgen taistelu tai Stamfordin sillan taistelu käytiin Stamford Bridgessä Yorkshiressa 25. syyskuuta 1066 Englannin kuninkaan Harald Godwininpojan ja Norjan kuninkaan Harald Ankaran välillä. Englantilaiset voittivat taistelun, ja Harald Ankara sai surmansa.
Taustaa

Harald Ankara oli liittoutunut Harald Godwininpojan veljen, Northumbrian jaarlin Tostigin kanssa. Kovaotteisesti hallinnut Tostig oli karkotettu Northumbriasta Flanderiin. Katkeroitunut Tostig halusi syöstä veljensä vallasta, joten hän liittoutui Harald Ankaran kanssa, joka myös tavoitteli Englannin kruunua.
Taustaa > Vahvuudet ja taistelun ennakkoasetelma

Harald Ankaran kokoamassa viikinkilaivastossa oli arviolta noin 300 laivaa ja 10 000–12 000 miestä. Harald nousi maihin Tynen suun lähellä 8. syyskuuta 1066, ja laivastoon liittyi noin 12 Tostigin laivaa. Hyökkääjät purjehtivat etelään, ryöstivät Clevelandin ja rantautuivat Ricalliin Ousejoelle lähelle Yorkia. Muutama päivä ennen Stamford Bridgen taistelua 20. syyskuuta Harald Ankara ja Tostig löivät kaksi englantilaista jaarlia Fulfordin taistelussa.
Harald Godwininpoika sai Lontooseen 19. syyskuuta tiedon viikinkien ja Tostigin hyökkäyksestä. Hän kokosi armeijan ja marssi pikaisesti pohjoiseen. Sillä välin Harald Ankara oli valloittanut Yorkin.
Harald Godwininpojan marssi kohti pohjoista oli huomattavan nopea, minkä lisäksi hän onnistui kokoamaan juuri hajottamansa armeijan uudestaan matkan varrella. Haraldin joukot marssivat yli 300 kilometriä viidessä päivässä ja onnistuivat vieläpä yllättämään norjalaiset. Englantilaisten joukkojen vahvuus oli noin 15 000 miestä.
Harald Godwininpojan armeija saapui Tadcasteriin Yorkin lähelle 24. syyskuuta maahantunkeutujien yllätykseksi. Taistelupaikaksi Harald Godwininpoika valitsi Derwentjoen itäpuolella olleen niityn, jolle johti puinen silta nimeltään Stamford Bridge.
Taistelu ja sen merkitys

Seuraavana päivänä englantilaiset löivät valmistautumattomat maahantunkeutujat perinpohjaisesti, ja Harald Ankara ja Tostig saivat surmansa. Joki oli taistelun jälkeen ruumiita täynnä, ja Harald Ankaran veljen Olafin johtamat pakenemaan päässeet viikinkijoukkojen rippeet mahtuivat vain 24 laivaan. Viikinkejä kaatui noin 6 000, englantilaisia noin 5 000.
Stamford Bridgen taistelua pidetään viikinkiajan loppuna, mutta se heikensi myös Englantia hallinneita anglosakseja. Vain kolme päivää myöhemmin 28. syyskuuta Normandian herttua Vilhelm nousi maihin eteläisessä Englannissa, ja Harald Godwininpojan oli marssittava takaisin väsyneen armeijansa kanssa kohdatakseen hänet. Harald kukistui 14. lokakuuta käydyssä Hastingsin taistelussa, minkä seurauksena normannit valloittivat Englannin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stamford Bridgen taistelu Wikimedia Commonsissa
Vjoski

Vjoski (ven. Вёски) on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 6 kilometriä Lihoslavlista etelään.
Kylän nimi juontuu ”kylää” tarkoittavasta valkovenäläisestä sanasta vjoska. Kunnan asutus on vanhastaan venäläistä. Osinovaja Grjadan taajamasta ja Vjoskin kylästä on linja-autoyhteys Lihoslavliin.
Aiheesta muualla

Vjoskin kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Voijärvi (Paatene)

| Voijärvi Маслозеро, Maslozero Void’ärvi |
| --- | --- |
 Voijärven kylänraittia.
 Voijärvi
 Koordinaatit: 63°31′45″N, 32°51′11″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Kunta:  Paatene
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  318
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Voijärvi (ven. Ма́слозеро, Maslozero; karjalaksi Void’ärvi, Voijärvi) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven pohjoisrannalla 56 kilometriä Paateneesta luoteeseen. Kylässä on 318 asukasta (vuonna 2012).
Voijärvi on perustettu metsätyöläisten asutukseksi vuonna 1947. Neuvostoaikana se kuului Särkijärven kyläneuvostoon.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista sekä muutamista usean perheen asuintaloista. Palveluihin kuuluvat koulu, lääkintäasema ja kauppa. Lähistöltä on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja.
Karjalan tasavallassa on myös toinen Voijärvi sekä samanniminen entinen kylä ja kunta. Se sijaitsee Belomorskin piirin Sosnavitsan kunnassa.
Stelviosola

| Stelviosola |
| --- | --- |

Korkeus:  2 758 m
Sijainti:  Etelä-Tirolin ja Sondrion maakuntien rajalla Italiassa
Vuoristo:  Itä-Alpit
Koordinaatit:  46°31′43″N, 10°27′10″E
 Stelviosola
Stelviosola (ital. Passo dello Stelvio; saks. Stilfser Joch) on vuoristosola Pohjois-Italiassa. Sen korkein kohta on 2 758 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Solan läpi kulkevaa tietä alettiin suunnitella Itävallan keisarikunnan aikaan. Habsburgien saatua Lombardian haltuunsa vuonna 1815, ryhdyttiin suunnittelemaan alueen yhdistämistä Tiroliin. Lombardiassa sijaitsevasta Valtellinasta Tirolin Val Venostaan johtavan tien suunnittelijaksi valittiin arkkitehti Carlo Donegani. 49 kilometriä pitkän tien rakentaminen kesti 2 500 työntekijältä viisi vuotta. Tie avattiin vuonna 1825. Ferdinand I myönsi Doneganille Itävallan keisarikunnan ritarin ja Stelvion herran arvon.
Stelvion nousu on ajettu useasti pyöräilyn Italian ympäriajossa. Ensimmäistä kertaa nousu oli mukana vuoden 1953 kilpailussa ja viimeksi vuonna 2020.
Stelviossa järjestetään vuosittain pöyräilytapahtuma "Stelvio Bike Day." Kuva vuoden 2013 tapahtumasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stelviosola Wikimedia Commonsissa
Viskositeetti

Havainnekuva kahden nesteen viskositeetista. Violetin nesteen viskositeetti on kirkasta korkeampi.
Viskositeetti (sitkaus) on suure, joka kuvaa fluidin (lähinnä nesteen tai kaasun) kykyä vastustaa virtaamista. Yleisesti se käsitetään fluidin "paksuudeksi" tai nesteen kaatamista vastustavaksi ominaisuudeksi. Viskositeetti voidaan käsittää fluidin sisäisen kitkan mittayksiköksi: vesi on "ohuempaa" (pieni viskositeetti) kuin kasviöljy (korkea viskositeetti).
Nestepartikkeli voi muuttaa muotoaan kahdella tavalla: puristuksen/venytyksen tai leikkauksen kautta. Leikkauksessa nesteosaset liukuvat toistensa suhteen tangentiaalisesti.
Viskositeetti riippuu lämpötilasta ja paineesta. Lämpötilan noustessa kaasujen viskositeetti kasvaa, mutta nesteiden pienenee. Paineen kasvaessa kaasujen viskositeetti pysyy muuttumattomana, mutta nesteiden viskositeetti kasvaa.