stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gunnel Nyman

Gunnel Nyman
Gunnel Nyman o.s. Gustafsson (19. syyskuuta 1909 Turku – 7. lokakuuta 1948) oli kansainvälisesti tunnettu suomalainen muotoilija. Hän aloitti uransa huonekalujen suunnittelijana, mutta siirtyi myöhemmin lasimuotoilijaksi.
Nyman valmistui Taideteollisuuskeskuskoulusta huonekalupiirtäjäksi, mutta hänet tunnetaan parhaiten lasitaiteilijana. Uran alussa tärkeä vaikuttaja oli lasiteollisuuden suuri nimi Arttu Brummer, joka johdatti hänet yhteistyöhön Riihimäen lasitehtaan kanssa. Nyman sai tehtaan järjestämässä kilpailussa vuonna 1933 kolmannen palkinnon. Hän työskenteli ennenaikaisesti päättyneen uransa aikana muun muassa Riihimäen, Nuutajärven ja Iittalan lasitehtaissa. Lasimuotoilun lisäksi hän suunnitteli myös huonekaluja ja tekstiilejä. Valaisimia hän suunnitteli Paavo Tynellin omistamalle Taito Oy:lle sekä Oy Stockmannin Ab:n omistamalle Orno Metallitehtaalle 1939-1942. Pariisin maailmannäyttelyssä 1937 oli esillä hänen uniikkeja lasitöitään sekä Bomanille suunniteltuja huonekaluja.
Nyman suosi pelkistettyä tyyliä ja piti Tapio Wirkkalan ja Kaj Franckin tavoin lasitaiteen keskeisenä osana muotoa. Lopullisen muotonsa teos sai usein vasta lasinpuhaltajan kanssa. Nyman keksi tiettävästi vahingossa niin sanotun savutekniikan, jota edustaa esimerkiksi Ylösnousemus-maljakko vuodelta 1947. Tämä ilmaisee myös ajalle tyypillistä pyrkimystä saada lasiesineeseen elävyyttä. Nyman itse kuvasi suhdetaan lasiin: “– – Tässä aineessa on jotain noitavoimaista. Se, joka kerran on antautunut voimaa, ei siitä luovu.”
Vuonna 1951 Gunnel Nymanille myönnettiin lasitöistä IX Milanon triennaalissa postuumisti kultamitali. Gunnel Nymanille on omistettu 1998 katu ja piha Helsingissä Arabianrannan kaupunginosassa.
Gunnel Nymanin puoliso oli vuodesta 1936 lähtien varatuomari Gunnar Nyman. Pariskunnalla oli vuosina 1940, 1941 ja 1945 syntyneet tyttäret. Nymanin äkillinen ja varhainen kuolema teki hänen töistään entistäkin arvostetumpia, ja hänet tunnustetaan suomalaisen muotoilun edelläkävijäksi.
Kirjallisuutta

Gunnel Nyman, toim. Heikki Matiskainen (= Lasitutkimuksia 4). Riihimäki: Suomen lasimuseo, [1987]. ISBN 951-99845-7-7 (nidottu)
Gunnel Nyman: Beauty Captured in Glass / Lasiin vangittu kauneus, edition/toimitus: Uta Laurén. Riihimäki: Suomen lasimuseo, 2009. ISBN 978-952-5571-26-4 (sidottu)
Toini Muona & Gunnel Nyman, teksti: Harri Kalha. [Punkaharju]: [Retretti], 2002. ISBN 951-8977-28-3 (nidottu)
Mathiesen, Birgitta: Gunnel Nymans betydelse inom finsk glaskonst: produktion och stilutveckling. Pro gradu -tutkielma (Helsingin yliopisto, Taidehistorian laitos, 1986)
Nyman, Gunnel: Glass. New York, N.Y.: Waertsila, [1948?]. NBN-FI f20071213
Artikkeli sarjassa "Kenen kadulla asut?". Helsingin Sanomat 22.10.2006
Aiheesta muualla

Kansallisbiografia
Nyman Designforumin sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Gunnel Nymanin suunnittelemia lasiesineitä: Designlasi.com
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav  Museum of Modern Art  Victoria  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Nälkäsuunnitelma

Nälkäsuunnitelma (saks. Hungerplan) oli natsi-Saksan kehittämä suunnitelma toisen maailmansodan aikana. Operaatio Barbarossan aikana natsit varastivat neuvostoliittolaisilta ruokaa saksalaisille ja näin aiheuttivat Neuvostoliitossa nälänhädän. Suunnitelman toteutus johti miljoonien ihmisten kuolemaan. Nälkäsuunnitelman arkkitehtina toimi Herbert Backe.
Maria Jotuni

| Maria Jotuni |
| --- | --- |
 Maria Jotuni
Henkilötiedot
Koko nimi:  Maria Gustava Jotuni, Maria Haggrén, Maria Tarkiainen
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1880 Kuopio
Kuollut: 30. syyskuuta 1943 (63 vuotta) Helsinki
Ammatti:  prosaisti, näytelmäkirjailija
Puoliso:  Viljo Tarkiainen
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Suhteita (1905)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Maria Gustava Jotuni (vuoteen 1906 Haggrén, vuodesta 1911 Tarkiainen, 9. huhtikuuta 1880 Kuopio – 30. syyskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja näytelmäkirjailija.
Elämänvaiheet

Maria ("Maikki", "Maiju") Haggrén (vuodesta 1906 alkaen Maria Jotuni) kävi Kuopion suomalaista yhteiskoulua seitsemännelle luokalle asti ja lukion loppuun Kuopion suomalaisen tyttökoulun jatkoluokilla. Valmistuttuaan ylioppilaaksi vuonna 1900 Jotuni suunnitteli ryhtyvänsä opettajaksi. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa vuosina 1900–1904 historiaa, kirjallisuutta ja taidehistoriaa.lähde?
Jotuni oli todennäköisesti yliopiston ensimmäinen naisstipendiaatti, joka keräsi kansanperinnettä ja levitti valistuksen aatetta. Jotuni toimitti myös yliopiston Savo-Karjalaisen osakunnan lehteä. Muita harrastuksia kirjoittamisen ohella olivat kuorolaulu, teatterissa ja tansseissa käyminen sekä Ylioppilaiden kaunotieteellisen yhdistyksen toimintaan osallistuminen. Jotunin ystäväpiiriin kuuluivat muun muassa Laura Silenius (myöh. Sorma), Joel Lehtonen, Heikki Ojansuu ja Viljo Tarkiainen. Jotuni vaihtoi yliopisto-opinnot kirjailijan ammatin harjoittamiseen julkaistuaan esikoisteoksensa Suhteita vuonna 1905.
Jotuni vaihtoi sukunimensä Haggrénista Jotuniksi yhdessä veljiensä kanssa suurena nimenmuuttovuonna 1906. Jotuni merkitsee jättiläistä, joita oli skandinaavisessa mytologiassa. Jotuni on myös harvinaisempi nimitys suomalaisen kansanperinteen jättiläisille jatuleille, ja saamelaiset ovat kutsuneet jättiläisiä nimityksellä Jotuli.
Jotuni avioitui alun perin Savo-Karjalaisessa osakunnassa tapaamansa Viljo Tarkiaisen kanssa vuonna 1911, ja heille syntyi kaksi poikaa, Jukka Tarkiainen ja Tuttu Tarkiainen. Jukka Tarkiaisen poika on historioitsija Kari Tarkiainen, joka on kirjoittanut elämäkerran sekä Maria Jotunista että Viljo Tarkiaisesta. Jotuni on haudattu Helsingin Hietaniemeen.
Ura

Maria Jotunin kertomuksia ja kirja-arvostelujaan ilmestyi sanomalehdissä jo opiskeluaikana. Jotunilta ilmestyi pari romaania ja kolme mietelmäkirjaa, mutta hänet tunnetaan parhaitenkenen mukaan? näytelmistään ja novelleistaan sekä 20 vuotta kuolemansa jälkeen julkaistusta romaanista Huojuva talo.lähde?
Jotunin ensimmäinen novellikokoelma Suhteita ilmestyi 1905, mutta suurempaa huomiota ja kritiikkiä herätti vasta toinen kokoelma Rakkautta (1907), jonka ensimmäinen painos myytiin pian loppuun.lähde?
Jotunin varhaiskauden tuotannon äärimmäinen pelkistyneisyys vaikutti suomalaisen modernin proosailmaisun kehitykseen. Merkittävä osa Jotunin tuotannosta julkaistiin kuitenkin vasta hänen kuolemansa jälkeen, mikä saattoi liittyä siihen, että hänen teostensa tiivis ja katkelmallinen rakenne koettiin hyvin moderniksi.
Jotuni oli etenkin ihmisen sisäisen maailman kuvaaja, joka pohti tuotannossaan rakkautta ja vapautta, oikeaa ja väärää tuoden yhteiskunnalliset epäkohdat esille yksilön moraalisten ongelmien ja naisen elämään liittyvien sovittamattomien ristiriitojen kautta. Jotuni edusti tyylillisesti sekä realismia, impressionismiä että ekspressionismiä. Jotuni sai virikkeitä myös suomentamansa tanskalaisen Karin Michaëlisin päiväkirja- ja kirjemuotoisista avioliittokuvauksista.
Jotuni sai Aleksis Kiven palkinnon vuonna 1938 ja lisäksi useita kertoja Valtion kirjallisuuspalkinnon. Kuopion kaupunginteatterin edustalla on Maria Jotunin muistomerkki, ja hänen kunniakseen on nimetty myös Helsingin Pohjois-Haagassa ja Porvoossa sijaitsevat tiet. Jotuni sai taiteilija Eeva Oivon suunnitteleman postimerkin vuonna 1980.
Vuonna 2009 perustettu Maria Jotuni -seura ylläpitää Maria Jotunin kirjallista perinnettä. Seuran perustajat ovat tunnettuja suomalaisia näyttelijöitä ja ohjaajia.
Teokset (valikoima) > Näytelmät

Vanha koti (Agricola, 1910)
Miehen kylkiluu (Kirja, 1914)
Savu-uhri (WSOY, 1915)
Kultainen vasikka (WSOY, 1918)
Tohvelisankarin rouva (Otava, 1924)
Olen syyllinen (Otava, 1929)
Kurdin prinssi (Otava, 1932)
Klaus, Louhikon herra (Otava, 1946)
Teokset (valikoima) > Romaanit

Arkielämää (Agricola, 1909)
Huojuva talo (1936, julk. Otava 1963 postuumina)
Jäähyväiset (Otava, 1949, postuumi)
Äiti ja poika. Elämän hiljaisina hetkinä (Otava, 1965)
Teokset (valikoima) > Novellit

Suhteita (1905)
Rakkautta (Yrjö Weilin, 1907)
Kun on tunteet (Kirja, 1913)
Martinin rikos (Otava, 1914)
Jussi ja Lassi (WSOY, 1921)
Tyttö ruusutarhassa ynnä muita novelleja (Otava, 1927)
Norsunluinen laulu: novelleja ja katkelmia (Otava, 1947, postuumi)
Maria Jotunin ihmisiä (novellivalikoima, Otava, 1959)
Teokset (valikoima) > Kokoelmateokset

Kootut teokset 1. Suhteita. Rakkautta. Arkielämää. (Otava, 1930)
Kootut teokset 2. Vanha koti. Kun on tunteet... Miehen kylkiluu. Martinin rikos. (Otava, 1930)
Kootut teokset 3. Savu-uhri. Musta härkä. Kultainen vasikka. Jussi ja Lassi. (Otava, 1930)
Kootut teokset. 4, Tohvelisankarin rouva. Tyttö ruusutarhassa. Avonainen lipas. (Otava, 1930)
Valitut teokset (Otava, 1954)
Maria Jotunin aforismit: Avonainen lipas, Vaeltaja, Jäähyväiset. (Otava, 1959)
Maria Jotunin novelleja, lukijana Ritva Ahonen (Otavan kirjallinen äänilevy 13, 1961)
Novellit ja muuta proosaa I–II, toim. Irmeli Niemi. Otava 1980.
Näytelmät, toim. Irmeli Niemi. Otava 1981.
Kun on tunteet, Tyttö ruusutarhassa ynnä muita novelleja toim. Irmeli Niemi. SKS 1999. ISBN 951-746-125-9
Valitut teokset.  (Suhteita, Rakkautta, Arkielämää, Kun on tunteet, Martinin rikos, Tyttö ruusutarhassa ynnä muita novelleja, Jouluyö korvessa)  Helsingissä:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-16872-X
Kirjallisuutta

Irmeli Niemi: Maria Jotunin näytelmät. Tutkimus niiden aiheista, rakenteista ja tyylistä, Helsinki: Otava 1964 (väitöskirja)
Irmeli Niemi, Arki ja tunteet. Maria Jotunin elämä ja kirjailijantyö. Helsinki: Otava, 2001. 332 s., ISBN 951-1-16347-7
Kari Tarkiainen: Maria Jotuni – vain ymmärrys ja hymy, Helsinki: Musarum minister 2013 ISBN 978-952-93-2780-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maria Jotuni Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Maria Jotuni Wikisitaateissa
Vapaasti ladattavia Maria Jotunin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Historiallisia humanisteja
Maria Jotuni Kristiina-instituutin klassikkogalleriassa
Irmeli Niemi: / Jotuni, Maria (1880–1943) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 1.2.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Maria Jotuni 375 humanistia -sivustolla 21.1.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef 
Eeva Oivon suunnittelema Maria Jotuni -postimerkki, 1980.
Helsingin Haagassa on Maaria Jokimiehen vuonna 2023 maalaama muraali Maria Jotunista.
Jump Up!

| Jump Up! Elton John |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1982
 Julkaistu: 9. huhtikuuta 1982
 Tuottaja(t): Chris Thomas
 Tyylilaji: Pop rock
 Kesto: 42.31
 Levy-yhtiö: Rocket Records Geffen Records (Yhdysvallat)
Elton Johnin muut julkaisut
| The Fox 1981 | Jump Up! 1982 | Too Low for Zero 1983 |
Singlet albumilta Jump Up!
 ”Empty Garden (Hey Hey Johnny)” Julkaistu: 12. maaliskuuta 1982  ”Blue Eyes” Julkaistu: maaliskuu 1982  ”Princess” Julkaistu: 1982  ”Ball and Chain” Julkaistu: syyskuu 1982  ”All Quiet on the Western Front” Julkaistu: marraskuu 1982
Jump Up! on Elton Johnin kuudestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1982. Albumi sisältää kaksi onnistunutta singleä "Empty Garden (Hey Hey Johnny)" ja "Blue Eyes". Albumi nauhoitettiin Montserratissa ja oli sertifioitu kultaa 22. marraskuuta 1982 Recording Industry Association of Americalta.
Kappalelista

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Dear John | Elton John, Gary Osborne | 3.28 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Spiteful Child | John, Bernie Taupin | 4.11 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Ball and Chain | John, Osborne | 3.26 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Legal Boys | John, Tim Rice | 3.08 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | I Am Your Robot | John, Taupin | 4.42 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Blue Eyes | John, Osborne | 3.24 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Empty Garden | John, Taupin | 5.05 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Princess | John, Osborne | 4.55 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Where Have All the Good Times Gone | John, Taupin | 3.58 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | All Quiet on the Western Front | John, Taupin | 6.00 |  |  |  |  |  |  |
Muusikot

Elton John – laulu, piano
James Newton Howard – syntetisaattorit, sähköpiano
Dee Murray – bassokitara, taustalaulu
Jeffrey Porcaro – rummut
Richie Zito – kitarat
Gary Osborne – taustalaulu
Listasijoitukset

| Lista (1982) | Korkein sijoitus |
| --- | --- |
Australia (Kent Music Report): 3
Alankomaat (MegaCharts): 28
Kanada (RPM Albums Chart): 19
Ranska (SNEP): 12
Saksa (Media Control Charts): 5
Uusi-Seelanti (RIANZ): 1
Norja (VG-lista): 3
Ruotsi (Sverigetopplistan): 30
Iso-Britannia (UK Albums Chart): 7
Yhdysvallat (Billboard 200): 25
Aiheesta muualla

Elton Johnin virallinen sivusto (englanniksi)
Elton Johnin diskografia (englanniksi)
Elton John
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Studioalbumit : Empty Sky ·  Elton John ·  Tumbleweed Connection ·  Madman Across the Water ·  Honky Château ·  Don’t Shoot Me I’m Only the Piano Player ·  Goodbye Yellow Brick Road ·  Caribou ·  Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy ·  Rock of the Westies ·  Blue Moves ·  A Single Man ·  Victim of Love ·  21 at 33 ·  The Fox ·  Jump Up! ·  Too Low for Zero ·  Breaking Hearts ·  Ice on Fire ·  Leather Jackets ·  Reg Strikes Back ·  Sleeping with the Past ·  The One ·  Duets ·  Made in England ·  The Big Picture ·  Songs from the West Coast ·  Peachtree Road ·  The Captain and the Kid ·  The Union ·  The Diving Board ·  Wonderful Crazy Night ·  The Lockdown Sessions
Kokoelmat : Greatest Hits ·  Greatest Hits Volume II ·  The Thom Bell Sessions ·  Lady Samantha ·  Greatest Hits Vol. 3 ·  To Be Continued ·  The Very Best of Elton John ·  Rare Masters ·  Greatest Hits 1976–1986 ·  Love Songs ·  Greatest Hits 1970–2002 ·  Rocket Man: The Definitive Hits
Livealbumit : 17-11-70 ·  Here and There ·  Live in Australia with the Melbourne Symphony Orchestra ·  Elton John One Night Only – The Greatest Hits ·  Elton John 60 – Live at Madison Square Garden
Soundtrack : Friends ·  The Lion King ·  The Muse ·  Elton John and Tim Rice’s Aida ·  The Road to El Dorado ·  Gnomeo & Juliet
Muuta : Bernie Taupin ·  Gus Dudgeon ·  Paul Buckmaster
Frans Nässling

Frans Nässling
Frans Reinhold Nässling (23. marraskuuta 1868, Turku – 7. toukokuuta 1933, Turku) oli suomalainen ampuja, joka osallistui olympialaisiin 1908 ja 1920.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Nässling oli mukana ainakin Viborgissa 1914, jolloin Suomi sijoittui vapaakiväärin joukkuekilpailussa viidenneksi.
Vapaakiväärin Suomen-mestaruuden Nässling voitti 1908, jolloin ammuttiin vain pystykilpailu, sekä 1914 ja 1918 3 × 20 laukauksen ottelussa. Hänen voittotuloksensa oli vuonna 1914 483 ja 1918 430 pistettä. Vuonna 1914 hän ampui 3 x 40 laukauksella Suomen ennätyksen 1005, joka paransi Voitto V. Kolhon edellistä ennätystä 54 pisteellä. Veli Nieminen rikkoi ennätyksen vasta 1927. Ammatiltaan Nässling oli postivirkailija.
Jousi (ase)

Keskiaikainen jousiampuja.
Epäsymmetrinen hunnijousi, joka on tarkoitettu käytettäväksi ratsailla
Jousi on joustavasta kaaresta ja jänteestä sekä tähtäysvarresta koostuva ase, jolla ammutaan nuolia. Jousta voidaan käyttää sodankäynnissä, metsästyksessä ja urheilussa. Jousi on yksi vanhimpia ihmisen keksimiä laitteita.
Jousen toiminta perustuu jouseen sidotun mekaanisen energian nopeaan vapauttamiseen. Tällä energialla ammutaan nuoli. Jousi oli merkittävä sodankäynnissä aina ampuma-aseiden kehittymiseen saakka. Nykyisin niitä käytetään lähinnä urheiluun ja metsästykseen.
Eri puolilla maailmaa on aikojen saatossa käytetty erilaisia jousia. Perinteisissä jousissa kaari voi rakentua yhdestä puunkappaleesta (kuten englantilaisessa pitkäjousessa ja afrikkalaisissa ja eteläamerikkalaisissa jousissa), laminoidusta puusta (japanilaisessa ja saamelaisessa jousessa), puusta ja sen ulkopintaan liimatuista eläinten jänteistä (Pohjois-Amerikan intiaanit), tai puusta, sarvesta ja jänteistä (Aasia). Nykyaikana metsästyksessä ja urheilussa käytettävät jouset valmistetaan tavallisesti synteettisistä materiaaleista, koska ne ovat kevyitä ja ne voi optimoida joustosuhteeltaan paremmin kuin perinnejousen. Yleisin uudenaikainen jousityyppi on taljajousi.
Historia

Jousi on keksitty todennäköisesti 20 000–50 000 vuotta sitten, ja se on levinnyt jo varhain lähes kaikkialle maailmaan (Amerikan mantereella jousen käyttöönotto on vallitsevan näkemyksen mukaan tapahtunut suhteellisen myöhään, vasta noin tuhat vuotta sitten, ja Australian mantereella jousta ei tiettävästi ole koskaan tunnettu).
Afrikasta on löydetty kivisiä nuolenkärkiä, jotka ovat peräisin ajalta 40 000–25 000 eaa., ja sulitettujen nuolten arvioidaan ilmestyneen käyttöön viimeistään 18 000 eaa. Vanhin tunnettu jousi on 14 000 vuoden ikäinen  ja löydetty Stellmoorista Saksasta. Se liittyy myöhäiseen Hampurin kulttuuriin, jossa metsästettiin peuroja. Holmegårdin tanskalainen jousi on myös suunnilleen yhtä vanha. Vanhimmat, suunnilleen saman ikäiset nuolet on löydetty Lila Loshultista ja Stellmoorista.
Madeleinen ja epi-Gravetten kauden pienet piikivikärjet viittaavat jousen keksimiseen jo aikaisemmin.
Jousesta muodostui eri puolilla maailmaa tärkein metsästys- ja kaukotaisteluase, ja se säilytti tämän asemansa myös Euroopassa aina tuliaseiden läpimurtoon asti 1500-luvulla. Viimeisen kerran sotajoukko käytti Manner-Euroopassa pitkäjousta aseena 1630 (Kustaa II Aadolfin maihinnousuarmeijan skotlantilaiset palkkasoturit Rügenin saarella Stralsundin lähellä). Britteinsaarilla jousen sotilaallinen merkitys jatkui pitempään rinnan tuliaseiden kanssa. Joidenkin alkuperäiskansojen parissa jousi on vielä tänäkin päivänä käytössä päivittäisessä ravinnonhankinnassa muun muassa Amazonasin ja Papua-Uusi-Guinean viidakkoalueilla.
Eri jousityyppejä > Kilpa- eli olympiajousi

Nykyiset kilpailuissa käytettävät jouset koostuvat pääosin hiili- tai lasikuidusta ja kevytmetalliseoksista ja ne ovat moniosaisia. Jousen lavat tehdään nykyisin laminoimalla muun muassa vaahterasta, hiili- ja lasikuidusta sekä kevlarista. Jousten tärkeät lisävarusteet, tähtäimet ja vakaimet, ovat hiilikuitua tai alumiinia.
Kilpanuolet jaetaan pääosin kahteen ryhmään: sisä- ja ulkonuoliin. Ulkonuolet ovat nimensä mukaisesti ulkona käytettäviä ja rakenteeltaan usein alumiini-hiilikuituseosta ja erittäin ohuita. Sisänuolet ovat usein kokonaan alumiinia ja edellisiä paksumpia. Laadukkaat kilpa-ammuntavälineet maksavat yleensä 1500-2000 €. Kilpajouset eivät kuitenkaan ole nimensä veroisesti hyviä pitkänmatkan ammuntaan, sillä ne on optimoitu tarkkuusammuntaan
Kilpajousilla ammutaan värikkäistä rengaskehistä koostuvaan rengastauluun pitkiltä etäisyyksiltä. Suurin FITA-kilpailuissa käytetty ampumaetäisyys on 90 metriä, mutta esimerkiksi korealaisessa perinnejousikilpailussa (kansallisurheilu) perusetäisyys on 120 bota, noin 145 metriä. Jousiammunta on olympialaji.
Eri jousityyppejä > Vastakaarijousi

Vastakaarijousi tarkoittaa jousta, jonka päät kaartuvat ampujasta ulospäin eivätkä ampujaan päin, kuten perinteisenmallisessa jousessa. Metsästyksessä ja harrastusammunnassa yleisesti käytetty, lasi- tai hiilikuidusta ja puusta laminoitu vastakaarijousi poikkeaa kilpajousista yleensä pienemmän pituutensa, suuremman jäykkyytensä ja vähäisempien lisävarusteidensa vuoksi.
Eri jousityyppejä > Varsijousi

Varsijousi on käsijousta mekaanisesti kehittyneempi laite, jota Euroopassa käytettiin varsinkin keskiajalla ja Kiinassa jo paljon varhemmin. Varsijousi koostuu kaaresta joka on kiinnitetty poikittain laukaisukoneistolla varustettuun tukkiin. Varsijousella ammutaan lyhyitä nuolia tai vasamia. Vasamalla tarkoitetaan nuolia, joissa on tylppä, nuijamainen pää ja joiden kohdevaikutus perustuu pelkästään iskuenergiaan, ei läpäisyyn, jolloin esimerkiksi arvoturkis jää ehjäksi ja vaikkapa oravaa kohti ammuttu vasama putoaa alas juuttumatta korkealle puuhun. 1600-luvun jälkipuoliskolta 1800-luvun loppuun asti suosittu eurooppalainen metsästysase oli myös kevyehkö varsijousi, jonka ammuksina käytettiin etenkin linnustuksessa helposti hukkuvia nuolia halvempia savi- tai lyijykuulia. Nykyään varsijousella ei saa metsästää Suomessa.
Eri jousityyppejä > Taljajousi

Vuonna 1967 Holless Wilbur Allenin patentoiman taljajousen toiminta perustuu jousen molempiin päihin akseloitujen epäkeskopyörien liikkeeseen, jolloin jousen virittämiseksi vaadittava voima putoaa vedon kuluessa 50–80 % huippuarvostaan. Tällöin tähtäysaika pitenee huomattavasti verrattuna jäkkyydeltään vastaavaan tavalliseen jouseen. Taljajousen kilpanuolet tehdään alumiinista, hiilikuidusta tai alumiini-hiilikuituseoksesta. Taljajousessa saa kansainvälisten sääntöjen mukaan olla optiikkaa sisältävä tähtäin, toisin kuin olympiajousessa. Taljajousiammunta ei ole olympialaji.
Taljajousia käytetään yleisesti metsästykseen eri puolilla maailmaa, erityisesti Yhdysvalloissa, josta käytännössä kaikki metsästystaljajouset myös tuodaan. Taljajousen metsästysnuolet valmistetaan tavallisesti duralumiinista tai hiilikuidusta, ja niissä on erittäin terävä leikkaava kärki.
Eri jousityyppejä > Ballista

Ballista oli suuren varsijousen tapainen, lavettiasenteinen piiritysase, aikansa raskas tarkk'ampujakivääri, jonka teho kuitenkin perustui vääntöjousen sijasta kahteen torsiojouseen (tiukkaan kierrettyyn jänne- tai köysivyyhteen) ja jolla voitiin ampua lyijykuulia tai raskaita nuolia huomattavan kauas ja tarkasti.
Tähtäin

Tähtäin on jousen keskiosaan kiinnitetty mekaaninen laite, jonka avulla tähtäyspistettä voidaan siirtää sekä pysty- että vaakasuunnassa. Osumapistettä muutettaessa tähtäimen jyvää siirretään aina osuman suuntaan.
Kilpaa tähtäinjousella ammuttaessa on kansainvälisten sääntöjen mukaan sallittua käyttää vain yhtä tähtäyspistettä. Kun taas esimerkiksi kivääriaseella ammuttaessa tähtäys tapahtuu kahden tähtäyspisteen, jyvän ja hahlon avulla. Jousiampujalla on käytössään vain jyvä ja jännettä jännittävän käden vieminen leuan alle ankkurointipisteeseen toimii ikään kuin hahlona.
Jousen tähtäin on periaatteessa hyvin yksinkertainen laite. Tosin nykyaikaisen kilpailujousen tähtäimet ovat melkoisen monimutkaisia hienomekaanisia laitteita, joiden avulla jousiampuja voi siirtää ja hallita osumapistettään  tähtäyssilmänsä suhteen sekä pysty-, sivu- että syvyyssuunnassa millin tarkkuudella.
Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että mitä pidempi ammuntamatka, sitä alempana jyvä on pystyasteikolla ja päinvastoin. Sivusuunnassa jyvän sijainti määräytyy ampujan nuolien lento-ominaisuuksien, ammuntatekniikan, tuulen, valokulman ja monen muun seikan perusteella. Tähtäimen varren muuttaminen syvyyssuunnassa antaa lisää säätömahdollisuutta ammuntaetäisyyden kasvaessa. Moni jousiampuja joutuukin vetämään tähtäimen vartta sisään (jousta päin) pystyäkseen ampumaan pitkiä ammuntaetäisyyksiä.
Jousimetsästäjät käyttävät usein tähtäintä, jossa on kolme päällekkäistä eri väreillä koodattua jyvää. Jokaiselle jyvälle on testiammunnalla määritetty eri ampumaetäisyys. Saaliin ilmestyttyä näköpiiriin ja metsästäjän arvioitua etäisyyden saaliinsa, voi hän valita nopeasti sen jyvän, jonka uskoo antavan parhaimman osuman arvioituaan välimatkaa saaliiseensa.
Taljajousiammunnassa on sallittu kaksi tähtäinpistettä toisin kuin tähtäinjousessa. Muitakin eroja tähtäinjouseen nähden on, sillä jyväsysteemissä saa käyttää suurentavaa optiikkaa ja jänteellä saa olla takatähtäin. Takatähtäin on pieni reikämekanismi (piipperi), jonka läpi taljajousiampuja katsoo tähtäimen etupään linssissä olevaa jyväpistettä.
Vaistojousiammunnassa ei ole sallittua käyttää tähtäintä. Siinä ampuja tähtää pelkästään nuolensa avulla.