stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uudenkylän kartano

Uudenkylän kartano oli Nastolan Uudessakylässä nykyisen Mustakallion tilan mailla vuosina 1879–1949 sijainnut kartano.
Uudenkylän kartano perustettiin vuonna 1879 erottamalla se Toivonojan kartanosta sen jälkeen kun vuonna 1870 Riihimäki–Pietari-rata avattiin. Kartanon tuottamaa juustoa, viljaa ja sahatavaraa vietiin Viipuriin ja Pietariin. Kartanoon yhdistettiin vielä 1890-luvulla Heikkerön perintötilasta Vanha-Heikkerö-niminen puolikas.
Vuonna 1916 kartanon omistajiksi tulivat Forsellesien jälkeen Edvin Johan Gahmberg (1881–1957) ja hänen vaimonsa Saima Selma Gahmberg o. s. Gummerus (k. 1929). Heidän toimestaan kartanon peltoalaa lisättiin raivaamalla, kartanoon rakennettiin suuri sikala ja sahatavaran tuotantoa lisättiin. Kartanon puutarha kasvihuoneineen alkoi kuitenkin rappeutua kun kartanon emäntä sairastui tuberkuloosiin ja joutui olemaan kalliissa hoidoissa Ranskassa. Lopullisesti kartano hävisi sahan konkurssin, omaisuuden jaon ja talvisodan ja jatkosodan jälkeen tapahtuneen Uuteenkylän tulleen siirtoväen asuttamisen vuoksi. Kartanon viimeinen isäntä oli Edvin Gahmbergin poika Kaj Gahmberg. Hylätyn kartanon päärakennus paloi vuonna 1949. Nykyisin kartanon rakennuksista on jäljellä vain kivijalkoja. Villiintynyt kartanopuisto sijaitsee raunioiden länsi- ja eteläpuolella.
Aiheesta muualla

Yle Areena : Uudenkylän kartano katosi sijoiltaan vuosikymmeniä sitten, Yle Lahti 3.9.2014
Urpo Ylönen -palkinto

Urpo Ylönen -palkinto on jääkiekon SM-liigan vuosittain parhaalle maalivahdille myöntämä tunnustuspalkinto. Palkinnon valitsevat urheilutoimittajat. Ensimmäisen kerran se myönnettiin kaudella 1977–1978. Vuonna 1995 sille annettiin nykyinen nimi kunnianosoituksena maalivahti Urpo Ylöselle.
Vuonna 2024 Tapparan Christian Heljanko teki historiaa, ollessaan ensimmäinen maalivahti, joka on palkittu Urpo Ylönen -palkinnolla kolmena perättäisenä kautena (kaudet 2021–24).
Palkinnon saajat

| Kausi | Joukkue | Pelaaja | Kansalaisuus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1977–78 | Ässät | Antero Kivelä |  |
| 1978–79 | TPS | Jorma Valtonen |  |
| 1979–80 | TPS | Jorma Valtonen (2.) |  |
| 1980–81 | Tappara | Hannu Kamppuri |  |
| 1981–82 | Tappara | Hannu Kamppuri (2.) |  |
| 1982–83 | Jokerit | Rauli Sohlman |  |
| 1983–84 | Tappara | Hannu Kamppuri (3.) |  |
| 1984–85 | Ässät | Kari Takko |  |
| 1985–86 | Tappara | Markus Mattsson |  |
| 1986–87 | Kärpät | Hannu Kamppuri (4.) |  |
| 1987–88 | Lukko | Jarmo Myllys |  |
| 1988–89 | TPS | Timo Lehkonen |  |
| 1989–90 | Ilves | Jukka Tammi |  |
| 1990–91 | TPS | Markus Ketterer |  |
| 1991–92 | Lukko | Petr Bříza |  |
| 1992–93 | HPK | Timo Lehkonen (2.) |  |
| 1993–94 | Ässät | Kari Takko (2.) |  |
| 1994–95 | Lukko | Boris Rousson |  |
| 1995–96 | Jokerit | Ari Sulander |  |
| 1996–97 | TPS | Jani Hurme |  |
| 1997–98 | HIFK | Tim Thomas |  |
| 1998–99 | TPS | Miikka Kiprusoff |  |
| 1999–00 | Jokerit | Pasi Nurminen |  |
| 2000–01 | Tappara | Jussi Markkanen |  |
| 2001–02 | Jokerit | Kari Lehtonen |  |
| 2002–03 | Jokerit | Kari Lehtonen (2.) |  |
| 2003–04 | Kärpät | Niklas Bäckström |  |
| 2004–05 | Kärpät | Niklas Bäckström (2.) |  |
| 2005–06 | Ässät | Juuso Riksman |  |
| 2006–07 | Kärpät | Tuomas Tarkki |  |
| 2007–08 | Kärpät | Tuomas Tarkki (2.) |  |
| 2008–09 | Jokerit | Juuso Riksman (2.) |  |
| 2009–10 | TPS | Atte Engren |  |
| 2010–11 | HIFK | Juuso Riksman (3.) |  |
| 2011–12 | JYP | Riku Helenius |  |
| 2012–13 | Ässät | Antti Raanta |  |
| 2013–14 | SaiPa | Jussi Markkanen (2.) |  |
| 2014–15 | Tappara | Juha Metsola |  |
| 2015–16 | HIFK | Ville Husso |  |
| 2016–17 | KalPa | Eero Kilpeläinen |  |
| 2017–18 | Kärpät | Veini Vehviläinen |  |
| 2018–19 | Kärpät | Veini Vehviläinen (2.) |  |
| 2019–20 | Ilves | Lukáš Dostál |  |
| 2020–21 | Lukko | Lassi Lehtinen |  |
| 2021–22 | Tappara | Christian Heljanko |  |
| 2022–23 | Tappara | Christian Heljanko (2.) |  |
| 2023–24 | Tappara | Christian Heljanko (3.) |  |
Sisko (nimi)

| Sisko |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  26. marraskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Syster
Nimen alkuperä:  sana sisar
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sisko on suomalainen naisen etunimi. Nimi johtuu lähisukulaisuutta merkitsevästä sanasta sisko eli sisar, joka on tullut käyttöön myös etunimenä samaan tapaan kuin Veli esiintyy miehen etunimenä.  Siskon nimipäivä on 26. marraskuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Sisko on Suomessa annettu 30 018 henkilölle.
Tunnettuja Siskoja

Sisko Hanhijoki, o.s. Markkanen (s. 1962), pikajuoksija
Sisko Heikkilä (1921–1997), korkeushyppääjä
Sisko Istanmäki (s. 1927), kirjailija
Sisko Kopiloff (s. 1961), keihäänheittäjä ja padel-urheilun uranuurtaja
Sisko Lahdensuo (s. 1941), korkeushyppääjä
Sisko Latvus, Sisko Pörsti (s. 1945), lasten- ja nuortenkirjailija
Sisko Loikkanen (s. 1953), diplomi-insinööri ja tiedetoimittaja
Sisko Marjamaa, toimitusjohtaja
Sisko Petäjä (1917–1980), kuvanveistäjä
Sisko Poikkipuoli (s. 1936), säveltäjä, laulaja ja sanoittaja
Sisko Ramsay, järjestöjohtaja, radiotoimittaja ja televisiojuontaja
Sisko Salava (1920–2014), toimittaja ja teatterikriitikko
Sisko Savonlahti (s. 1982), kirjailija
Sisko Valkama, oik. Valma Jaakkola (1931–1996), kirjailija
Sisko Wilkama (1893–1983), pedagogi
Fastback

Ford Mustang Fastback vuodelta 1968.
Fastback on auton korimalli, joka muotoilultaan muistuttaa liftbackia. Ero on siinä, että fastback-mallisessa autossa katto laskee perään saakka muodostamatta kuitenkaan kulmaa takaikkunan kanssa.
Suomen kielessä fastbackista puhutaan usein viistoperänä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fastback Wikimedia Commonsissa
Autojen korimallit
Brougham
Cabriolet
Phaeton
Roadster
Coupé
Coupé de ville
Combi coupé
Farmariauto
Fastback
Hatchback
Liftback
Landaulet
Limusiini
Sedan
Tila-auto
Tourer
Uudenkaupungin vanha kirkko

| Uudenkaupungin vanha kirkko Nystads gamla kyrka |
| --- | --- |
 Uudenkaupungin vanha kirkko.
Sijainti:  Alinenkatu 44, Uusikaupunki
Koordinaatit:  60°47′56.9″N, 021°24′16.6″E
Seurakunta:  Uudenkaupungin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1629
Materiaali:  kivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Uudenkaupungin vanha kirkko (ruots. Nystads gamla kyrka) on Uudessakaupungissa sijaitseva kirkko, joka on rakennettu vuosina 1623–1629. Se on muodoltaan pitkäkirkko, siinä oli alun perin muutama pieni ikkuna, maalattia eikä välikattoa.
Kirkkoa on varusteltu vähitellen, vuonna 1643 suurennettiin ikkunoita ja tehtiin välikatto. Hankintoihin kuului kaksi kirkonkelloa. Kirkossa olleille haudoille vaadittiin kalkkikivilaattoja tasaisen lattian saamiseksi. Kirkon toisesta päädystä tuli vuonna 1713 venäläisten viljavarasto, toista päätä käytettiin kirkkona. Uusi kolmiosainen välikatto rakennettiin vuonna 1735 ja sisustusta yhtenäistettiin ja kohennettiin. Kirkkoon hankittiin kyntteliköt ja se maalattiin sisältä.
Sakasti on rakennettu vuonna 1752 ja kellotapuli vuonna 1775. Kellotapulia käytettiin palontähystystornina vuoteen 1935 asti, ja sodan aikana sieltä käsin tehtiin ilmavalvontaa.
Koska kirkko ei ole koskaan palanut ja arvoesineetkin olivat kaupungin porvarien ja papiston mukana Ruotsissa Suuren Pohjan sodan aikana, kirkon esineistö on poikkeuksellisen hyvin säilynyttä, suurin osa on 1600-luvulta. Myös kirkko on hyvin säilynyt 1600-luvun kirkoksi, jossa on 1700-luvun puusisustus.
Sankarihaudat
Kun Uudenkaupungin uusi kirkko valmistui vuonna 1863, vanhasta vaille käyttöä jääneestä kirkosta tehtiin museo, ensin sakaristosta vuonna 1895 ja koko kirkosta vuonna 1904. Museo siirrettiin kirkosta pois omaan rakennukseen vuonna 1968, jonka jälkeen vanha kirkko restauroitiin vuosina 1970–1976. Kirkko vihittiin uudelleen käyttöön vuonna 1976, vihkijänä oli uusikaupunkilaissyntyinen silloinen arkkipiispa Martti Simojoki. Vanhassa kirkossa toimitetaan kaikki kesäjan kirkolliset toimitukset.
Kirkon vierellä on vanha hautausmaa, jolla oleva sankarihautausmaan muistomerkki on kuvanveistäjä Jussi Vikaisen pronssiveistos vuodelta 1952. Muutoin hautausmaalle ei ole haudattu vuoden 1848 jälkeen.
Vanha kirkko sijaitsee Uudenkaupungin puutalokorttelialueella, jonka Museovirasto on määritellyt yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Aiheesta muualla

Uudenkaupungin vanha kirkko muuka.com-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Edvin Luotonen : 300-vuotias temppeli, Suomen Kuvalehti, 01.06.1929, nro 22, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Huomattavia suomalaisia kirkkorakennuksia
| --- | --- |
Tuomiokirkkoja:  Espoo • Helsinki • Kuopio • Lapua • Mikkeli • Oulu • Porvoo • Turku • Tampere
Katedraaleja:  Uspenskin katedraali • Pyhän Nikolaoksen katedraali • Pyhän Kolminaisuuden katedraali • Pyhän Henrikin katedraali
Paikkamäärältään suuria:  Kerimäki • Lapväärtti • Johanneksenkirkko • Nurmes • Keski-Porin kirkko • Heinävesi
Vanhoja puukirkkoja:  Ulrika Eleonoran kirkko • Muhos • Petäjäveden vanha kirkko • Sammatti • Sodankylän vanha kirkko • Uudenkaupungin vanha kirkko • Vöyrin puukirkko
Vanhoja kivikirkkoja:  Eckerö • Hammarland • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hollola • Jomala • Lemland • Nousiainen • Pernaja • Saltvik • Sund • Tyrvään Pyhän Olavin kirkko • Ulvila
Modernistisia:  Kannonkoski • Lakeuden Risti • Nakkila • Rajamäki • Temppeliaukion kirkko • Varkauden pääkirkko
Luovutettujen alueiden kirkkoja:  Sortavalan apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko • Kristuksen kirkastumisen katedraali • Viipurin tuomiokirkko • Viipurin vanha tuomiokirkko • Terijoen ortodoksinen kirkko
Flavio Tosi

| Flavio Tosi |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 1.7.2014–8.7.2014 16.7.2024–  
Ryhmä:  EPP-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1969 (ikä 55) Verona, Italia
Kansalaisuus:  italialainen
Tiedot
Puolue:  Forza Italia
Muut puolueet:  Pohjoisen liitto
Flavio Tosi (s. 18. kesäkuuta 1969 Verona, Italia) on italialainen poliitikko. Tosi edustaa Forza Italia-puoluetta. Tosi on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuussa 2014 ja uudelleen heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa keskusta-oikeistolaista EPP-ryhmää.
Karel Schummelketel

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Karel Schummelketel vuonna 1932. |  Karel Schummelketel vuonna 1932. |  Karel Schummelketel vuonna 1932. |  |
Maa:   Alankomaat
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
Miesten ratsastus
|  Hopeaa | Los Angeles 1932 | joukkue-kenttäratsastus |  |
Karel Johan Schummelketel (24. syyskuuta 1894 – 8. tammikuuta 1981 Harderwijk) oli alankomaalainen ratsastaja. Hän kilpaili vuoden 1932 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Lisäksi hän osallistui yksilökilpailuun sijoittuen kuudenneksi.
Mission 400 Plus

Mission 400 Plus on Porsche 997 -malliin perustuva superauto. Auto on rakennettu kolmen saksalaisen virityspajan (H&R, RS Tuning ja Jürgen Alzen Motorsport) yhteistyössä. Nimi tulee sen tavoitteesta saavuttaa maailmanennätys nopeimpana katulaillisena autona, käytännössä yli 400 km/h.
Moottorina autossa on Porschen 3,6-litrainen, jonka sylinteritilavuutta on kasvatettu 3,8 litraan. Tehoa siitä on saatu yli tuhat hevosvoimaa. Paremman aerodynamiikan saavuttamiseksi auton kattoa on jouduttu madaltamaan (75 mm). Vanteina ovat BBS:n 18-tuumaiset erikoisvanteet.
Nopeusennätystä oli tarkoitus tavoitella ensimmäisellä vuosipuoliskolla 2007 Narnon radalla Italiassa, minkä se onnistui tekemään. Auto oli myynnissä vuonna 2012 puolella miljoonalla eurolla.
Uponor

| Uponor Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: UPONOR
ISIN:  FI0009002158
Perustettu:  1918
Toimitusjohtaja:  Michael Rauterkus
Puheenjohtaja:  Annika Paasikivi
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  talo-, yhdyskunta- ja ympäristötekniikan järjestelmät ja palvelut
Tuotteet:  lämmitys- jäähdytysjärjestelmät, käyttövesijärjestelmät, yhdyskuntatekniset putkijärjestelmät
Liikevaihto:   1,386 mrd. € (2022)
Liikevoitto:   153,7 milj. € (2022)
Henkilöstö:   4 214 (2022)
Kotisivu:  www.uponor.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uponor Oyj on suomalainen rakennusten sisäilmasto- ja putkijärjestelmiä toimittava yritys. Uponor toimii Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa, mutta sen ja sen tuotteita myydään yli 80 eri maassa. Pohjoismaissa Uponor on myös ympäristö- ja yhdyskuntatekniikan putkijärjestelmien toimittaja.
Uponorin osake oli noteerattuna Helsingin pörssissä 6. kesäkuuta 1988 − 29. huhtikuuta 2024. Helsingin pörssissä Uponor kuului suurten yhtiöiden Large Cap -luokkaan. Yhtiö kuuluu liikevaihdoltaan Suomen 60 suurimman yrityksen joukkoon.
Historia > Asko ja Upo 1918­­­­-1975

Konsernin emoyhtiön juuret ulottuvat vuoteen 1918, jolloin Aukusti Asko-Avonius perusti myöhemmin Asko-nimellä tunnetuksi tulleen puusepäntehtaan Lahteen. Askon sisaryhtiö Upo Osakeyhtiö perustettiin vuonna 1938 valmistamaan putkisänkyjä (hetekoita).
Tehtaan tuotanto laajeni metallituotteisiin ja kodinkoneisiin 1940- ja 1950-luvuilla. Vuodesta 1946 lähtien Upon valimossa tehtiin sotakorvaustuotantoa, hammaspyöriä sekä osia laivoihin ja koneisiin. Valurautaputkia alettiin valmistaa vuonna 1949, jääkappeja 1952 ja pesukoneita 1953. Valimolla tehtiin myös spriikeittimiä, viemäri- ja käyttövesiputkia, radiaattoreita ja hetekoita.
Nastolan Upo-tehtaan rakennuttajana toimi "Muovi-Kalle" Karl-Jan Govenius, tehtaan tekninen johtaja. Tehdas valmistui keväällä 1965, rakennustyöt olivat kestäneet vuoden. Muoviputkien, viemäriputkien ja putkenosien tuotanto käynnistettiin. Tehtaassa valmistettiin myös kulutustavaroita, kuten muovisia maitopusseja.
1970-luvun alussa tehtaassa valmistettiin muoviputkia, yhteitä eli putkien liitoskohtia, rakennustyömaatarvikkeita, turvakypäriä, lääkä- ja elintarviketeollisuuden pakkauskalvoja, kuljetuslaatikoita, juomakoreja ja kanistereita. Vuonna 1974 Govenius (tehtaanjohtaja 1968–1976) sai teollisuusneuvoksen arvonimen. Tehtaasta oli tullut muoviteollisuuden kärkiyritys Suomessa ja se työllisti yli tuhat työntekijää. Kymmenessä vuodessa tehtaan henkilöstö yli viisinkertaistui ja liikevaihto yli satakertaistui. Tehdas erikoistui yhteisiin. Vuosina 1974-1975 tehtaalla valmistettiin Askon muovisia huonekaluja, joita olivat muotoilleet Esko Pajamies ja Eero Aarnio. Huonekaluista jouduttiin luopumaan muun muassa öljykriisin seurauksena.
Historia > Asko-Upo 1976­–1981

Vuonna 1976 Asko ja Upo fuusioituivat. Asko-Upo Oy:n tulos kääntyi laskuun ja vuonna 1978 se teki 100 miljoonan markan tappion. Rahoittajana toiminut Suomen Yhdyspankki otti päätösvallan yhtiöstä seuraavana vuonna ja aloitti saneerauksen vuonna 1980. Yhtiöstä myytiin muun muassa muovikalvotuotanto, Askon tavaratalot ja sahat.
Historia > Asko ja Uponor 1982-1999

Aiemmin nimillä Upo-Muovi ja Upo-Putki toiminut Asko Oyj:n tytäryhtiö sai vuonna 1982 nimen Oy Uponor Ab. Yhtiö toimi Suomessa, Ruotsissa ja Tanskassa. Yrityksiä ostettiin myös Irlannista, Englannista, Saksasta ja Norjasta. Vuonna 1986 Uponor osti Askolta Finlaysonin putkiliiketoiminnan, minkä myötä PVC-putkien lisäksi valikoimiin saatiin PE-putkia.
Vuonna 1988 Uponorin toiminta laajeni rakennusten lämminvesijärjestelmiin, kun se osti ruotsalaisen Wirsbo Bruks AB:n ja saksalaisen Hewing GmbH:n. Asko listautui Helsingin pörssiin.
1990-luvun alussa Uponor aloitti toimintansa Pohjois-Amerikassa. Asko-konserni päätti keskittyä Uponor-muoviputkiin. Kalusteliiketoiminta myytiin pääomasijoittaja Sponsor Capitalille. Vuonna 1998 Uponor osti enemmistön saksalaisesta Unicor Holding -yhtiöstä. Seuraavana vuonna Uponor kasvatti osuuttaan Unicorista noin 91 prosenttiin ja teki tarjouksen lopuista osakkeista.
Historia > Uponor 2000–2009

Vuonna 2000 Asko muutti nimensä pääliiketoimintansa mukaan Uponor Oy:ksi. Asko-tuotemerkillä myytiin ulkomaille kodinkoneita. Muoviputkien osuus liikevaihdosta oli noin 80 prosenttia. Yhtiön toimitusjohtajana toimi Jarmo Rytilahti.
Vuonna 2002 Uponor yhtenäisti brändejään ja Uponorin alabrändeiksi jäivät Ecoflex, Unipipe ja Wirsbo. Myös organisaatiota uudistettiin ja viidestä liiketoimintaryhmästä muodostettiin kolme: Housing Solutions Europe, Housing Solutions North America ja Infrastructure and Environment Europe. Amerikan kunnallistekniikkaan keskittynyt ryhmä myytiin ja myös kiinteistöomaisuutta vähennettiin.
Vuonna 2003 Rytilahden seuraajana toimitusjohtajana aloitti Jan Lång.
Joulukuussa 2004 Uponor myi loput suomalaiset kiinteistönsä sijoittajaryhmälle, johon kuului muun muassa Spondan toimitusjohtaja Kari Kolu. Osa Renorin (aiemmin Asko Kiinteistöt) omistamista kiinteistöistä oli tullut konserniin Askon ostettua Finlaysonin. Uponor myi myös osuutensa Satosta Varmalle.
Vuoteen 2005 mennessä Uponor oli myynyt kaikki muut kuin putkiin liittyvät liiketoimintansa. Sen päätuotteita olivat talotekniset paketit kuten nestekiertoiset lattialämmitys- ja käyttövesijärjestelmät sekä yhdyskuntatekniikan viemäröinti. Yhtiöllä oli 22 tehdasta.
Vuonna 2006 Uponor teki brändiuudistuksen ja päätti keskittyä PEXa-tyypin muoviputkiin.
Lokakuussa 2008 yhtiön toimitusjohtajana aloitti Jyri Luomakoski.
Historia > Uponor 2010–2019

Vuonna 2010 Uponorin tärkeimpiä tuotteita olivat sisäilmastoinnin, lattialämmityksen, ilmavaihdon ja käyttövesijärjestelmien tuotteet.
Maaliskuussa 2011 Uponor osti enemmistöosuuden saksalaisesta Zent-Frengeristä, joka oli erikoistunut lämmitys-, jäähdytys- ja maalämpöratkaisuihin.
Tammikuussa 2012 Uponor myi Rettigille Hewing-yhtiön Saksasta.
Alkuvuonna 2013 Kilpailuvirasto esti Uponorin ja sen kilpailijan KWH Groupin suunnitelmat yhdistää yhdyskuntaputkien tuotanto ja markkinointi yhteiseen Uponor Infra Oy:öön.Markkinaoikeus kuitenkin hyväksyi yhteisyrityksen perustamisen toukokuussa ja Uponor Infra Oy aloitti toimintansa heinäkuussa.
Marraskuussa 2015 Uponor osti Delta Systemtechnikin ja KaMo-ryhmän Saksasta.
Toukokuussa 2016 Uponor perusti Belkin Internationalin kanssa kaksi yhteisyritystä, toisen Yhdysvaltoihin ja toisen Eurooppaan. Phyn-yhteisyritys keskittyi veden kulutuksen vähentämiseen liittyviin tuotteisiin. Uponorin osuus yrityksistä oli 37,5 prosenttia.
Vuonna 2018 satavuotisjuhlaansa viettänyt yritys myi rakennustuotteita asuntoihin, teollisuuteen, liikkeisiin, julkisille toimijoille sekä kunnallistekniikan ja ympäristön rakentamiseen tarvittavia tuotteita.
Uponor vetäytyi Aasiasta vuonna 2019. Yhtiöllä oli ollut tuotantolaitos Kiinassa ja myyntitoimistot Etelä-Koreassa, Hongkongissa ja Malesiassa, joissa oli yhteensä noin 80 työntekijää.
Historia > Uponor 2020–

Toukokuussa 2021 Luomakosken seuraajaksi toimitusjohtajana valittiin saksalaisen Grohen toimitusjohtaja Michael Rauterkus. Elokuussa Uponor ilmoitti ostavansa komponenttivalmistaja Capricornin Puolasta ja myyvänsä osuutensa Phynistä.
Ukrainan sodan alettua vuonna 2022 Uponor keskeytti tuonnin ja viennin Venäjälle, jossa sillä oli tuotantolaitos.
Huhtikuussa 2023 belgialainen Aliaxis teki ensimmäisen ostotarjouksen Uponorista. Toukokuussa se korotti tarjoustaan 1,9 miljardin euroon, mutta Uponor hylkäsi sen. Seuraavassa kuussa sveitsiläinen Georg Fischer (GF)-teollisuusyhtiö tarjosi Uponorista 2,1 miljardia euroa. Tätä tarjousta Uponorin hallitus suositteli osakkeenomistajia hyväksymään. GF on perustettu vuonna 1802 ja sillä on yli 15 000 työntekijää 34 maassa. Vuonna 2022 yhtiön liikevaihto oli 4,1 miljardia euroa.
Organisaatio

Vuonna 2018 Uponorilla oli noin 4000 työntekijää 30 maassa, lähinnä Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Yhtiöllä on tehdas Nastolassa Lahdessa.
Uponorilla ja sen kilpailijalla KWH Groupilla on yhteisyritys Uponor Infra Oy. Kesällä 2013 Uponor omisti yhtiöstä 55 prosenttia.
Organisaatio > Omistajat

Uponor Oyj:n suurimmat rekisteröidyt osakkeenomistajat (30.6.2023):
Skandinaviska Enskilda Banken Ab 39%
Oras Invest Oy (Paasikiven suvun sijoitusyhtiö) 26 %
Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varma 4 %
Citibank Europe 3%
Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen 3 %
Hallintarekisteröityjen omistus yhtiössä oli 43,31 %
Liiketoiminta

Uponorin ydinliiketoiminta muodostuu vesi- ja sisäilmajärjestelmistä. Vuonna 2022 yli puolet sen liikevaihdosta tuli käyttövesijärjestelmistä. Lisäksi yhtiö teki tuotteita asuinrakennusten lattialämmitykseen ja -viilennykseen. Yhtiön uusimpia tuotteita ovat uusiutuvista materiaaleista tehdyt putket.
Uponorin liiketoiminta koostuu kolmesta päätuoteryhmästä, jotka ovat sisäilmastojärjestelmät, käyttövesijärjestelmät ja yhdyskuntatekniikka. Konsernin liiketoiminta on puolestaan jaettu kolmeen segmenttiin, jotka ovat Euroopan talotekniikka, Pohjois-Amerikan talotekniikka ja Uponor Infra.lähde?
Uponorin sisäilmastoratkaisuihin kuuluvat lämmitys-, viilennys- ja ilmanvaihtoratkaisut uudisrakentamiseen ja saneeraukseen. Uponorin järjestelmiin kuuluvat myös energianjakeluverkostot. Käyttövesijärjestelmiin kuuluvat rakennusten juomavesi- ja muut putkistot, mukaan lukien lämpöpattereiden liitännät muovi- tai komposiittiputkilla. Uponorin yhdyskuntatekniset ratkaisut puolestaan tähtäävät käyttö- ja viemärivesien johtamiseen ympäristöä vahingoittamatta sekä kaupungeissa että haja-asutusalueilla.lähde?
Kirjallisuutta

Mikkonen, Isto: Yrittäjyys, omistajuus, kansainvälisyys. Uponor Oyj 90 vuotta.  Uponor, 2008.  ISBN 978-952-92-4174-3  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Uponor Suomi
Uponor Group (englanniksi)
Uponorin kotipaikka on Helsingissä, mutta konsernin pääkonttorin tilat sijaitsevat Vantaan Veromiehessä, aivan Kehä III:n pohjoispuolella.
Archer (tykkijärjestelmä)

| ARCHER-tykkijärjestelmä |
| --- | --- |
 ARCHER ajettuna tuliasemaan
Aseen tyyppi:  Telatykki
Alkuperämaa:   Ruotsi Norja
Palvelushistoria
Valtion käytössä:  Ruotsi, Norja, Ukraina
Valmistushistoria
Suunniteltu:  1995
Valmistajat:  BAE Systems AB
Valmistusvuodet:  2008 -
Tekniset tiedot
Paino:  30 tonnia
Pituus:  14,1 metriä
Leveys:  3 metriä
Korkeus:  3,3, metriä
Miehistö:  Neljä henkeä (ajaja sekä kolme aseen käyttäjää)
Kaliiperi:  155 mm
Tulinopeus:  8–9 laukausta minuutissa
Maksimikantama:  30–60 kilometriä
Pääaseistus:  Bofors FH-77B -tykki
Moottori:  Volvo diesel-moottori
Teho:  340 hevosvoimaa
Toimintasäde:  Noin 500 kilometriä
Huippunopeus:  70 km/h
ARCHER (tunnetaan myös nimellä Artillerisystem 08) on BAE Systems Boforsin kehittämä itseliikkuva haupitsi. Ase koostuu automatisoidusta Bofors FH-77B -tykistä ja LEMUR-kauko-ohjausjärjestelmästä, jotka on asennettu Volvon valmistaman dumpperin alustalle. Järjestelmään kuuluu myös ammustäydennyksestä vastaava ajoneuvo sekä tukiajoneuvo. ARCHER-tykkijärjestelmä on suunniteltu käyttämään Raytheonin ja BAE Systems Boforsin kehittämää M982 Excalibur -tykistöammusta, joka mahdollistaa tykille jopa 60 kilometrin kantaman. Tykkijärjestelmää käyttää nelihenkinen miehistö ja kauko-ohjauksen ansiosta miehistö voi ampua tykillä poistumatta ohjaamosta.
ARCHER-tykkijärjestelmän ensimmäinen versio suunniteltiin vuonna 1995. Kehittelyn perusteella vuonna 2004 telatykistä rakennettiin kaksi prototyyppiä, joista saatujen kokemusten perusteella Ruotsin armeija tilasi vuonna 2008 ensimmäiset seitsemän telatykkiä ja Norjan armeija yhden. Vuonna 2009 sekä Norjan että Ruotsin armeijat tilasivat kumpikin vielä 24 tykin lisäsarjan. Lisäksi kuuden muun valtion armeijat harkitsevat ARCHER:in hankkimista kalustoonsa.
Käyttäjävaltiot

Valtiot jotka ovat tilanneet ARCHER-tykkijärjestelmän:
Ruotsi
Norja
Ukraina
Valtiot jotka harkitsevat tilaamista:
Australia
Kroatia
Kanada
Tanska
Italia
Intia
ARCHER tykkijärjestelmä tuliasemassa.
Käännös suomeksi