stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Patrik Hamrla
Ura > Seuraura

Hamrla on HC Zlínin kasvatti. Hän siirtyi seurasta kesken kauden 2019–2020, tammikuussa 2020 HC Karlovy Varyn U20-joukkueeseen. Hamrla pelasi siellä myös ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen Extraliga-ottelunsa vain 16-vuotiaana runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella 3. maaliskuuta 2020 vieraissa HC Vítkovicea vastaan. Hän pelasi vajaat puolet ottelusta ja torjui 16 kertaa, kunnes Vítkovice siirtyi ottelussa jo 5–0-johtoon ajassa 29.41, jolloin Hamrlan tilalle Karlovy Varyn maalinsuulle vaihdettiin Jan Bednář.
Maaliskuussa 2020 Hamrla teki HC Karlovy Varyn kanssa 2+1-vuotisen Extraliga-sopimuksen. Hän pelasi kaudella 2020–2021 Extraligassa kuudessa runkosarjaottelussa torjuen kaksi voittoa. Hamrla pelasi kauden aikana miesten pelejä myös yhteensä kuusi ottelua lainalla sarjatasoa alempana 1. česká hokejová ligan HC Baník Sokolovissa ja SK Kadaňissa.
Carolina Hurricanes varasi Hamrlan kolmannella kierroksella 83. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2021. Samana kesänä hänet varasi myös QMJHL-joukkue Rimouski Océanic 70. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa ja Waterloo Black Hawks 79. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa. Hamrla siirtyi kaudeksi 2021–2022 Océaniciin. Hän torjui 40 runkosarjaottelussa yhden nollapelin, kuten myös viidessä playoff-ottelussa. Kaudella 2022–2023 Hamrla torjui 44 runkosarjaottelussa kuusi nollapeliä.
Kaudeksi 2023–2024 Hamrla siirtyi 2+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Tampereen Ilvekseen. Hän lähti kauteen niin ikään joukkueen kolmosmaalivahtina Jonas Gunnarssonille ja Jakub Málekille. Hamrla aloitti kautensa lainalla Mestis-joukkue Kooveessa, jossa hän pelasi 21 runkosarjaottelua. Hamrla puki Ilveksen paidan kolmeen runkosarja- ja yhteen Mestarien liigan otteluun, mutta hän ei saanut kuitenkaan peliaikaa. Kauden jälkeen huhtikuussa 2024 Hamrlan sopimus Ilveksen kanssa purettiin yhteisymmärryksessä.
Ura > Maajoukkueura

Hamrla edusti Tšekkiä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän toimi kuitenkin koko turnauksen ajan joukkueensa kolmosmaalivahtina, eikä pukenut yhteenkään otteluun. Yhteensä Hamrla on pelannut kuusi poikien maaottelua.
Muuta

Hamrlan isä Robert pelasi omalla urallaan maalivahtina yhteensä 58 Extraliga-ottelua. Hän toimii nykyään 1. ligassa Berani Zlínin General Managerina ja omistaa 2. ligassa pelaavan Hokej Vyškovin joukkueen. Robertin isä ja Patrikin isoisä Vladislav Hamrla toimii Hokej Vyškovin GM:nä.
Hapankerma

Ranskankerma on eräs hapankermatuote. Kuvassa ranskankermaa ja hunajaa mansikoiden kera.
Hapankerma on kermasta hapattamalla valmistettu hapanmaitotuote. Hapankermatuotteita ovat esimerkiksi smetana, ranskankerma ja kermaviili.
Valmistus

Hapankerma valmistetaan hapattamalla kermaa tai kerman ja maidon seosta mesofiilisillä hapatteilla 20–30 asteessa enimmillään 24 tuntia. Erilaiset aromibakteerit tuovat hapankermaan erilaisia makuvivahteita. Hapatus tehdään tankissa tai myyntipakkauksessa. Jälkimmäisellä tavalla saadaan lohkeava ja epätasainen tuote, joka voidaan sekoittaa lusikalla tasaiseksi massaksi paketin avaamisen jälkeen. Hapankerma hapatetaan tavallisimmin maitohappobakteerihapatteilla, joskus lisäämällä kermaan pelkkää happoa.
Hapankerma homogenoidaan sitä voimakkaammin, mitä matalampi sen rasvapitoisuus on. Runsasrasvaisimmat hapankermat homogenoidaan joskus hyvin lievästi tai ei ollenkaan. Homogenoinnilla pyritään vaikuttamaan hapankermatuotteen proteiineihin ja lisäämään sen viskositeettia. Toisaalta homogenointi huonontaa hapankerman kuumennuksenkestävyyttä ruoanlaitossa.
Hapankerma pastöroidaan 90–95 asteessa. Kuumennuksen kesto voi olla vain joitain kymmeniä sekunteja, mikä on vähemmän kuin muissa hapanmaitotuotteissa. Joskus hapatettu kerma voidaan lisäksi jälkipastöroida esimerkiksi säilyvyyden parantamiseksi.
Hapankermatuote voidaan valmistaa kokonaan ilman lisäaineita. Lisäaineita käyttämällä tuotteen rakennetta voidaan muokata ja parantaa sen kuumuudenkestävyyttä, jotteivät sen proteiinit saostuisi kuumennettaessa.
Hapankermatuotteita

Hapankermoista käytetään eri nimityksiä riippuen niiden rasvapitoisuudesta ja hapatekannoista.
Täysrasvaisessa hapankermassa on noin 42 prosenttia rasvaa. Suomessa 1960-luvulla markkinoille tullut kermaviili on vähärasvaista hapankermaa, jonka rasvaprosentti oli alun perin noin 12 % rasvaa, mutta nykyisin sen rasvapitoisuus vaihtelee Suomessa 2–10 prosentin välillä. Kermaviili valmistetaan pakkauksessa kypsyttämällä.
Venäläisen maitohappobakteerikannan avulla valmistetun smetanan rasvapitoisuus voi vaihdella 10:stä 70:een prosenttiin. Suomessa valmistettava smetana sisältää yleensä 40 % rasvaa. Smetana kypsytetään pakkauksessa, eikä lisäaineita käytetä.
Ranskalaisen maitohappobakteerikannan avulla valmistetun ranskankerman (crème fraîche) rasvapitoisuus vaihtelee Suomessa 12–28 prosentin välillä. Ranskankerma valmistetaan pienien purkkien sijaan suurissa astioissa. Se voidaan kypsyttää tankissa tai pakkauksessa.
Rømme on norjalainen hapankermatuote, jota ei homogenoida.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hapankerma Wikimedia Commonsissa
Juho Niukkanen

| Juho Niukkanen |
| --- | --- |

Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri
 Kallion II hallitus 31.12.1925 – 13.12.1926 Sunilan II hallitus 21.3.1931 – 14.12.1932  
Edeltäjä:  Kyösti Kallio Rolf Witting 
Seuraaja:  Wäinö Wuolijoki Eemil Linna
Valtiovarainministeri
 Sunilan I hallitus  17.12.1927 – 22.12.1928  Kallion IV hallitus  7.10.1936 – 12.3.1937  Kekkosen IV hallitus 9.7.1953 – 17.11.1953  
Edeltäjä:  Hannes Ryömä Hugo Relander Viljo Rantala
Seuraaja:  Hugo Relander Väinö Tanner Tuure Junnila
Puolustusministeri
 Kallion III hallitus 16.8.1929 – 4.7.1930 Cajanderin III hallitus  12.3.1937 – 1.12.1939 Rytin I hallitus  1.12.1939 – 27.3.1940  
Edeltäjä:  Aimo Kaarlo Cajander Arvi Oksala
Seuraaja:  Albin Manner Rudolf Walden
Toinen maatalousministeri
 Vennolan II hallitus 9.4.1921 – 2.6.1922 Kallion I hallitus 14.11.1922 – 18.1.1924  
Edeltäjä:  Eero Hahl A. K. Cajander
Seuraaja:  A. K. Cajander  –
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1888 Kirvu
Kuollut: 17. toukokuuta 1954 (65 vuotta) Helsinki
Ammatti:  maanviljelijä
Puoliso:  Viivi Hupli
Tiedot
Puolue:  Maalaisliitto
Puolustusministeri Niukkanen radiostudiossa 1930-luvulla.
Kyösti Kallio (vas.) ja Juho Niukkanen (oik.) 1920-luvulla.
Juhana (Juho) Niukkanen (27. heinäkuuta 1888 Kirvu – 17. toukokuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä ja poliitikko. Hän oli usean vuosikymmenen ajan Maalaisliiton tärkeimpiä johtomiehiä, moninkertainen ministeri ja yksi pitkäaikaisimmista kansanedustajista sekä yleensä yksi niin sanotun ensimmäisen tasavallan tärkeimmistä poliittisista vaikuttajista. Hän oli muun muassa puolustusministerinä talvisodan aikana. Niukkanen oli kansanedustajana vuosina 1917–1933 ja 1936–1954. Varsinkin Etelä-Karjalan maalaisliittolaiset pitivät häntä ”heimopäällikkönä”.
Raaputusjuttu ja valtakunnanoikeus

Keväällä 1933 levisi julkisuuteen tieto, että toimiessaan vuosikymmentä aiemmin apulaismaatalousministerinä Kallion hallituksessa Niukkanen oli valtioneuvoston istunnossa 6. marraskuuta 1923 äänestänyt ministerien tuntuvan palkankorotuksen puolesta mutta jälkeenpäin eduskunnan valtiovarainvaliokunnalle toimitettiin kokouspöytäkirja, jonka mukaan hän olisikin äänestänyt sitä vastaan. Niukkasen väitettiin väärentäneen pöytäkirjan pelastaakseen kasvonsa palkankorotuksia vastustaneen Maalaisliiton eduskuntaryhmän edessä. Eduskunta oli myöhemmin hylännytkin esitetyt korotukset.
Lehdistö nimesi kohutapauksen raaputusjutuksi, sillä pöytäkirjan väärennöksen sanottiin tapahtuneen raaputtamalla siitä ratkaiseva kohta pois. Niukkasen mukaan paljastuksen lähteenä ollut toimittaja Väinö F. Johanson yritti mustamaalata häntä motiivinaan poliittinen kosto, sillä Johanson oli ollut Mäntsälän kapinan kannattaja. Syytöksiä tuki julkisuudessa myös alkuperäisten tapahtumien aikainen oikeusministeri Otto Åkesson, jonka motiivit saattoivat myös olla poliittiset. Koska väitetty asiakirjaväärennös oli rikos, juttu meni presidentti Svinhufvudin päätöksellä valtakunnanoikeuteen.
Oikeus käsitteli tapausta marraskuussa 1933 vain neljä päivää ja vapautti Niukkasen todisteiden puuttuessa, muttei myöskään julistanut häntä syyttömäksi. Sen sijaan Johansonia vastaan käymänsä kunnianloukkausoikeudenkäynnin Niukkanen hävisi, sillä Turun hovioikeuden mukaan syytökset olivat kuitenkin todennäköisesti paikkansapitäviä. Vapauttavasta tuomiosta huolimatta Niukkasen maine poliittisena kähmijänä lisääntyi, mutta se ei heikentänyt hänet suosiotaan karjalaisten parissa.
”Raaputusjuttu” oli ensimmäinen tähän mennessä neljästä kerrasta, kun valtakunnanoikeus on Suomessa kokoontunut.
Talvisota uran käännekohtana

Niukkanen oli avainhenkilö myös punamultayhteistyön käynnistämisessä vuonna 1937 ja Cajanderin III hallituksessa hän oli jälleen puolustusministerinä. Hallituksen alkuun nihkeä suhtautuminen puolustusmäärärahoihin katsottiin näin oikeiston silmissä myös Niukkasen syyksi, mutta syksyllä 1939 juuri hän oli yhdessä marsalkka Mannerheimin kanssa ajamassa varustelua pääministeri A. K. Cajanderin ja valtiovarainministeri Väinö Tannerin vielä epäillessä. Niukkasen uran dramaattisimman vaiheen muodosti toimiminen puolustusministerinä Rytin I hallituksessa talvisodan aikana. Historiankirjoihin on eritoten jäänyt se, että hän vastusti tiukasti viimeiseen asti Moskovan rauhansopimuksen hyväksymistä maaliskuussa 1940 yhdessä muiden maalaisliittolaisten kanssa. Karjalaisten johtaja ei suostunut hyväksymään Kannaksen luovuttamista, joka jätti myös hänen oman maatilansa rajan taakse.
Niukkanen vaati taistelun jatkamista ja avunpyyntöä länsivalloilta. Kun hallitus kuitenkin päätti asiassa toisin, Niukkanen jätti välittömästi eronpyyntönsä. Tämän itsepäisyyden vuoksi häntä ei enää otettu mukaan muihin sotavuosien hallituksiin. Niukkanen julkaisi vielä vuonna 1951 muistelmateoksen Talvisodan puolustusministeri kertoo, jossa pyrki todistelemaan olleensa tuolloin oikeassa. Hän oli edelleen sitä mieltä, että sotaa olisi kannattanut jatkaa. Hänen mukaansa Mannerheimin kuuluisa raportti joukkojen uupumuksesta ja rintaman luhistumisvaarasta oli liioitellun pessimistinen. Niukkanen perusteli näkemystään sillä, että oli sodan viimeisinä päivinä ja sen jälkeen hankkinut joiltain rintamakomentajilta optimistisempia lausuntoja.
Sotien jälkeen Niukkasen vaikutusvalta politiikassa väheni, mutta hän oli siirtokarjalaisten johtavana puhemiehenä edelleen merkittävä kansanedustaja. Hän siirtyi myös itse viljelemään uutta maatilaa Tuusulassa. Politiikan eturiviin Niukkanen palasi vielä kerran, valtiovarainministeriksi Urho Kekkosen maalaisliittovetoiseen vähemmistöhallitukseen vuonna 1953. Tuolloin hän valmisteli kuuluisan ”niukkasbudjetin”, jossa valtion menoja olisi kertaheitolla leikattu neljänneksellä. Budjetti teilattiin julkisuudessa ja eduskunnan käsittelyssä sen sisältämät 28 miljardin markan säästöt muuttuivat lopulta 3 miljardin markan menonlisäyksiksi. Niukkanen valittiin vielä seuraavana keväänä viimeisen kerran eduskuntaan, mutta hän kuoli pian vaalien jälkeen 65-vuotiaana.
Kirjallisuutta

Mikkilä, Timo: Talvisodan puolustusministeri Juho Niukkanen: Traumana Karjalan menetys.  Helsinki:  Edita, 2018.  ISBN 978-951-37-7457-8
Retuperän WBK

Retuperän WBK esiintymässä vappuna Havis Amandalla.
Retuperän WBK on Helsingissä vuonna 1933 perustettu teekkariorkesteri, jonka kotipaikkana on nykyään Espoon Otaniemi.
Yhtye parodioi 1900-luvun alkupuolella soittaneita vapaapalokuntien orkestereita. Yhtye konsertoi kahden vuoden välein Finlandia-talossa, jota yhtye nimittää Töölönlahden palokunnantaloksi. Tilaustapahtumissa yhtye esittää omalla tyylillään torviseitsikolle sovitettua tanssimusiikkia. Esitykseen kuuluvat musiikin lomassa pidettävät ”palopuheet”.
Sisäasiainministeriön pelastusosasto nimesi Retuperän Wapaapalokunnan laatuaan ensimmäiseksi ministeriön kunniasopimuspalokunnaksi vuonna 2009.
Palotorwi oli Retuperän WBK:n 1980-luvun alkupuoliskolla julkaisema vappulehti.
Kokoonpano

Retuperän WBK:n kokoonpano on vaihdellut historian aikana, mutta viime aikoina se on vakiintunut sisältämään konserttikokoonpanossaan seuraavat soittimet:
Klarinetti
Es-kornetti
Trumpetti
Käyrätorvi
Pasuuna
Baritonitorvi
Tuuba
Lyömäsoittimet
Retuperän WBK:n nykyinen kapellimestari käyttää nimeä Minna-Aria Häsling.
Diskografia

Retuperän WBK:n valioita, osa 1 (1966)
Retuperä Goes Crazy (1968)
RWBK (1972)
Retuperä konserttilavoilla (1973)
Walpurin välilevy (1983)
Palaa taas (1985)
Hyppy ja sirkustanssi (1993)
Elomme päivät (1997)
Retuperän 9. "Uudemmasta ranskalaisesta torvimusiikista" (2003)
RWBK Valioita, Sarja 10. "Kirkkaimmat lasihelmet" (2003)
Retusointia (2011)
Kuin äänilevyltä (2016)
Valittuja paloja (2024)
Näiden äänitteiden lisäksi Retuperän WBK on esiintynyt useilla muilla äänitteillä, muun muassa Ylioppilasteatterin näytelmän "Aristofanes: Rauha" -soundtrack-EP:llä, Varsovan jazzjamboreen 1969 parhaat -äänitteellä, sekä Martti Servon säestäjänä joululevyllä "Joulu Puussa".
Aiheesta muualla

Retuperän WBK:n verkkosivut
Tiikkaja, Samuli: Kapellimestari käskee soittamaan ”oikein väärin”. Helsingin Sanomat.  20.3.2014.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz
Peter Šťastný

| Peter Šťastný |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. syyskuuta 1956 (ikä 68) Bratislava, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Slovakia  Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Bobby
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  88 kg
Sarja:  NHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1973–1995
Seurat:  St. Louis Blues New Jersey Devils Québec Nordiques
Hockey Hall of Fame
 1998 
| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.MM-kilpailut  | Maa:   Tšekkoslovakia>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Puola 1977 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Itävalta 1976 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Neuvostoliitto 1979 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Tšekkoslovakia 1978 | jääkiekko |  |
| Kanada-cup  | Kanada-cup  | Kanada-cup  |  |
|  Hopeaa | Kanada-cup 1976 | jääkiekko |  |
| Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Suomi 1976 | jääkiekko |  |
Maa:   Kanada
| Kanada-cup  | Kanada-cup  | Kanada-cup  |  |
|  Kultaa | Kanada-cup 1984 | jääkiekko |  |
Peter Šťastný (s. 18. syyskuuta 1956 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen poliitikko ja entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Šťastný on pelannut Tšekkoslovakian, Kanadan ja Slovakian jääkiekkomaajoukkueissa. Hän oli ensimmäinen eurooppalainen, joka teki urallaan yli 1000 pistettä NHL:ssä. Mainitun rajapyykin Šťastný saavutti 19. lokakuuta 1989. Hänen veljensä Anton ja Marián ovat myös olleet huipputason jääkiekkoilijoita.
Peter Šťastný pelasi Tšekkoslovakian joukkueessa vuoden 1980 olympiaturnauksessa Yhdysvaltain Lake Placidissa yhdessä veljiensä Marianin ja Antonin kanssa. Anton ja Peter loikkasivat turnauksen jälkeen Kanadaan, koska se oli tuohon aikaan ainoa mahdollisuus päästä sosialistisesta Tšekkoslovakiasta länteen ja NHL:ään. Kolmas veli Marian seurasi perässä vuoden myöhemmin. Peter pelasi vuoden 1984 Canada Cupissa uuden kotimaansa Kanadan paidassa, mikä aiheutti suurta närkästystä Tšekkoslovakiassa. Tämä oli mahdollista siksi, koska turnauksen järjestäjä oli NHL kansainvälisen jääkiekkoliiton sijaan. 1994 olympiaturnauksessa sekä 1995 B-ryhmän MM-turnauksessa Peter Šťastný edusti itsenäistynyttä Slovakiaa.
Peter Šťastnýn pojat Yan ja Paul ovat myös ammattilaisjääkiekkoilijoita ja edustaneet MM-kisoissa Yhdysvaltoja.
Šťastný istui Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2004–2014. Slovakiassa hänen puolueensa oli Slovakian demokraattinen ja kristillinen liitto – Demokraattinen puolue, ja europarlamentissa hän toimi Euroopan kansanpuolueen ryhmässä.
Saavutukset

jääkiekon nuorten euroopanmestaruuskisojen hopea 1975
jääkiekon maailmanmestaruuskisat 1976–1979
jääkiekon maailmanmestaruus 1976 ja 1977
Kanada cupin hopea 1976
talviolympialaiset 1980 ja 1994
Tilastot > Kansainvälinen ura

| Vuosi | Joukkue | Turnaus | O | M | S | Pist>  | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 |  Tšekkoslovakia | Nuorten EM-kisat | 5 | 3 | 1 | 4 | 4 |
| 1975 | Tšekkoslovakia | Nuorten MM-kisat |  | 4 | 0 | 4 |  |
| 1976 | Tšekkoslovakia | Nuorten MM-kisat | 4 | 1 | 1 | 2 | 0 |
|  1976 | Tšekkoslovakia |  MM-kisat | 9 | 8 | 4 | 12 | 0 |
| 1976 | Tšekkoslovakia | Kanada Cup | 5 | 0 | 4 | 4 | 2 |
|  1977 | Tšekkoslovakia | MM-kisat | 10 | 3 | 5 | 8 | 0 |
|  1978 | Tšekkoslovakia | MM-kisat | 10 | 5 | 6 | 11 | 7 |
|  1979 | Tšekkoslovakia | MM-kisat | 8 | 2 | 3 | 5 | 6 |
|  1980 | Tšekkoslovakia |  Olympialaiset | 6 | 7 | 7 | 14 | 6 |
| 1984 |  Kanada | Kanada Cup | 8 | 1 | 2 | 3 | 0 |
|  1994 |  Slovakia | Olympialaiset | 8 | 5 | 4 | 9 | 9 |
| 1995 | Slovakia | B-sarjan MM-kisat | 6 | 8 | 8 | 16 | 0 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peter Šťastný Wikimedia Commonsissa
Peter Šťastný Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ray Bourque | Calder Memorial Trophyn voittaja 1981 | Seuraaja: Dale Hawerchuk |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  MEP-hakemisto 
Peter Šťastný Nordiquesin alumniottelussa
Evhen Tsybulenko

| Evhen Tsybulenko |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. lokakuuta 1972 (ikä 52) Simferopol, Ukraina
Kansalaisuus:  Viro
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kiovan kansallinen yliopisto (LL.M. 1996, Ph.D. 2000)
Instituutti:  Tallinnan teknillinen yliopisto
Tutkimusalue:  Kansainvälinen humanitaarinen oikeus ja ihmisoikeudet
Evhen Tsybulenko (ukr. Євген Цибуленко, s. 21. lokakuuta 1972 Simfernopol, Ukraina) on ukrainalaissyntyinen virolainen oikeustieteilijä. Tsybulenko on oikeustieteen professori Tallinnan teknillisen yliopistossa, ja hän on yliopiston oikeustieteiden laitoksen ihmisoikeusinstituutin perustaja.
Ura

Tsybulenko suoritti oikeustieteen maisterin tutkinnon (LL.M.) Kiovan kansallisessa yliopistossa vuonna 1996 ja väitteli oikeutieteen tohtoriksi (Ph.D.) vuonna 2000. Tsybulenko on toiminut vuodesta 2005 lähtien Tallinnan teknillisen yliopiston oikeustieteen professorina keskittyen erityisesti kansainväliseen humanitääriseen oikeuteen sekä ihmisoikeuksiin.
Tsybulenko on julkaissut yli 40 tieteellistä kirjaa ja artikkelia sekä yli 200 muuta teosta ukrainaksi, englanniksi sekä venäjäksi. Hänen artikkeleitaan ja haastattelujaan on käännetty muun muassa suomeksi, ranskaksi ja arabiaksi. Tsybulenko on osallistunut myös lakien valmistelutyöhön muun muassa Punaisen Ristin tunnusten suojelua koskevien lakiluonnosten valmisteluun Ukrainassa sekä ollut valmistelemassa aloitetta Viron parlamentille Ukrainan sodan määrittelemiseksi kansanmurhaksi.
Poliittiset näkemykset

Tsybulenko on esittänyt vuosien varrella vahvoja poliittisia mielipiteitä. Hän mm. nimennyt kommunismin rikolliseksi ideologiaksi ja katsoo vuosina 1932–1933 tapahtuneen holodomorin olleen ukrainalaisten kansanmurha. Viron politiikassa Tsybulenko on tukenut oikeistolaista politiikkaa ja kritisoinut Viron keskustapuoluetta.
Tsybulenko on arvostellut Venäjän federaatiota kiivaasti. Hän on kehottanut blogissaan kapinoimaan Venäjän viranomaisia vastaan. Tämä on johtanut muun muassa Venäjän ja Valko-Venäjän suurlähetystöjen protestiin, jossa nämä kehottivat venäjämielisiä vaatimaan Tsybulenkon kansalaisuuden pois ottamista. Venäjälle Tsybulenkolla on ollut maahantulokielto vuodesta 2018.
Yksityiselämä

Tsybulenkon isä oli ukrainalainen kenraalimajuri Mykola Tsybulenko.
Evhen Tsybulenko on Viron kansalainen. Hän sai kansalaisuuden vuonna 2009 erityisten ansioiden johdosta.
Uinti kesäolympialaisissa 1952 – miesten 400 metrin vapaauinti

| Uinti  Kesäolympialaisissa 1952  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Vapaauinti
| 100 m | miehet |   | naiset |  |
| 400 m | miehet |   | naiset |  |
| 1500 m | miehet |  |  |  |
Selkäuinti
| 100 m | miehet |   | naiset |  |
Rintauinti
| 200 m | miehet |   | naiset |  |
Vapaauintiviesti
| 4 x 100 m |  |   | naiset |  |
| 4 x 200 m | miehet |   |  |  |
Miesten 400 metrin vapaauintiin Helsingin olympiakisoissa osallistui 51 uimaria 29 eri maasta. Kilpailu suoritettiin kolmessa vaiheessa. Alkueristä selvisi 24 nopeinta välieriin ja välierien kahdeksan parasta finaaliin. Kilpailu käytiin 28. -30. heinäkuuta Helsingin uimastadionilla.
Uinti kesäolympialaisissa 1952 – miesten 100 metrin vapaauinti

| Uinti  Kesäolympialaisissa 1952  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Vapaauinti
| 100 m | miehet |   | naiset |  |
| 400 m | miehet |   | naiset |  |
| 1500 m | miehet |  |  |  |
Selkäuinti
| 100 m | miehet |   | naiset |  |
Rintauinti
| 200 m | miehet |   | naiset |  |
Vapaauintiviesti
| 4 x 100 m |  |   | naiset |  |
| 4 x 200 m | miehet |   |  |  |
Miesten 100 metrin vapaauintiin Helsingin olympiakisoissa osallistui 61 uimaria 33 eri maasta. Kilpailu suoritettiin kolmessa vaiheessa. Alkueristä selvisi 24 nopeinta välieriin ja välierien kahdeksan parasta finaaliin. Kilpailu käytiin 26. -27. heinäkuuta Helsingin uimastadionilla.
Florian Grillitsch

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 7. elokuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Neunkirchen, Itävalta
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 187 cm 
Paino: 77 kg 
Seura
Seura: TSG 1899 Hoffenheim
Junioriseurat
2001–2008: SVSF Pottschach
2008–2013: SKN St. Pölten
2013–2014: Werder Bremen
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013–2015 | Werder Bremen II | 36 | (10) |
| 2015–2017 | Werder Bremen | 48 | (3) |
| 2017–2022 | Hoffenheim | 130 | (3) |
| 2022–2023 | Ajax | 10 | (0) |
| 2023– | Hoffenheim | 30 | (1) |
Maajoukkue
| 2011 | Itävalta U17 | 4 | (2) |
| 2012–2013 | Itävalta U18 | 5 | (2) |
| 2013–2014 | Itävalta U19 | 11 | (7) |
| 2015 | Itävalta U20 | 5 | (2) |
| 2014–2016 | Itävalta U21 | 9 | (3) |
| 2017– | Itävalta | 50 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 22. joulukuuta 2024.
Florian Grillitsch (s. 7. elokuuta 1995 Neunkirchen, Itävalta) on itävaltalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on keskikentän keskellä. Grillitsch on edustanut Saksan Bundesliigassa Werder Bremeniä ja Hoffenheimia. Syyskuussa 2022 hän teki sopimuksen Alankomaiden Eredivisiessä pelaavan Ajaxin kanssa mutta palasi sieltä yhden kauden jälkeen Hoffenheimiin.
Grillitsch muutti kesällä 2013 Itävallasta Saksaan ja siirtyi Werder Bremenin junioreihin. Vuosina 2015–2017 hän edusti seuraa 48:ssa Bundesliigan ottelussa tehden kolme maalia. Kesällä 2017 Grillitsch siirtyi 1899 Hoffenheimiin. Hän on kauden 2023–2024 loppuun mennessä pelannut seurassa 160 ottelua Bundesliigassa, kuusi Mestarien liigassa ja kymmenen Eurooppa-liigassa. Bundesliigassa hän on tehnyt neljä maalia, Eurooppa-liigassa kolme ja Mestarien liigassa yhden. Ajaxissa hän pelasi kymmenen Eredivisie-ottelua ja viisi Mestarien liigan ottelua.
Grillitsch pelasi kolme ottelua ja teki kaksi maalia alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2014. Hän pelasi kolme ottelua myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2015. Ensimmäisen ottelunsa Itävallan A-maajoukkueessa hän pelasi 28. maaliskuuta 2017, kun Itävalta pelasi kotonaan 1–1-tasapeliin päättyneen ystävyysottelun Suomea vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Luxemburgia vastaan maaliskuussa 2018. Hän on vuoden 2024 loppuun mennessä pelannut 50 A-maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän on pelannut 13 MM- ja seitsemän EM-karsintaottelua. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi kaksi alkulohko-ottelua, joista toisen avauskokoonpanossa, ja neljännesvälieräottelun, myöskin avauksessa. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi kolme alkulohko-ottelua avauskokoonpanossa ja tuli tappiollisessa neljännesvälieräottelussa vaihdosta kentälle.