stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sosiaalinen älykkyys
Määrittely helppoa, mittaaminen vaikeaa

Monet persoonallisuus- ja kykytestit kuitenkin selvästi mittaavat sosiaalista älykkyyttä, miten se sitten määritelläänkin. Kaikissa introversio-ekstraversiomittareissa on sosiaalisesti olennaista sisältöä. Bernreuter Personality Inventorysta Flanagan kehitti "sosiabilitettiasteikon" samoin Guilford Nebraska Personality Inventorysta. Wasburnilla oli yrityksiä samaan suuntaan. Gilliland ja Burke yrittelivät erilaisia sosiaalisen älykkyyden tai sosiabiliteetin mittoja, joihin tuli sisältyä sekä kyky tulla toimeen ihmisten kanssa että haluaa liikkua ihmisten seurassa.
Reed ja Weideman kehittivät sosiaalisten tilanteiden arviointitestin. Bureau of Public Personnel Administration esitteli 1930 luvun lopulla omaa alustavaa versiotaan. Noihin aikoihin suosituin sosiaalisen älykkyyden testi oli George Washingtonin yliopiston Test of Social Intelligence, jonka menestykselliseen kanssakäymiseen auttavat dimensiot ovat:
Sosiaalisten tilanteiden arviointi
Puhujan mielentilan arviointi
Inhimillisen käyttäytymisen havainnointi
Nimi- ja kasvomuisti
Huumorintaju
Tunneilmaisujen tunnistaminen
Sosiaalinen informaatio
Sosiaalisen älykkyyden varhaisten tutkimusten ja teorioiden kritiikki kohdistui lähinnä kahteen seikkaan, joista ei vieläkään ole päästy eroon:
Mittarit eivät korreloi muihin persoonallisuuden piirteisiin;
Mittarit korreloivat voimakkaasti abstraktiin älykkyyteen.
Tunneälystä sosiaaliseen älyyn

Daniel Goleman, tunneälyn käsitteen kehittäjä, etsiytyi menestyskirjansa jälkeen myös sosiaalisen älykkyyden piiriin. Hänen kirjansa Social Intelligence. The New Science of Human Relationships perustuu tutuksi tulleeseen tapaan neurologian ja genetiikan tutkimustuloksiin. Goleman ottaa heti alkuun kapean lähtökohdan sosiaalisen älykkyyden käsitteelle: hän edellyttää, että sosiaalista älykkyyttä ei voi käyttää väärin.
Goleman esittelee kirjassaan sosiaalisen älykkyyden ja tunneälyn eroja seuraavalla taulukolla.
Sosiaalinen älykkyys
välitön empatia
empatian tarkkuus
kuuntelu, virittyminen
sosiaalinen kognitio
Sosiaalinen helppous, vuorovaikutuksen hallinta
oikea ajoitus
esiintyminen
vaikuttaminen
välittäminen
Nykyiseen neurogeneettiseen suuntaukseen liittyen Goleman uskoo, että ihmisen keskushermosto on viritetty sosiaalisesti ja että (sosiaalinen) oppiminenkin tapahtuu solujen tasolla. Erityinen selittäjäkandidaatti on italialaisten neurologien 1980-luvulla keksimä, edelleen aika kiistanalainen teoria peilisoluista. Peilisolu on aivosolu, joka toimii samalla tekoa tehtäessä ja sellaista havaittaessa identtisellä tavalla. Ihminen pystyy juuri näiden solujen avulla asettumaan toisen ihmisen asemaan, imitoimaan, simuloimaan näkemäänsä. Mitä hyötyä tästä hypoteesista sitten on muuta kuin se, ettei selittämiseen tarvita psykologiaa, kasvatustiedettä, kommunikaatiotutkimusta tms. vaan kaiken selittää neurofysiologia. Kun näitä peilisoluja tuntui löytyvän (eli magneettilaitteet hälyttivät) puhekeskuksen lähettyviltä, ilmeisesti Occamin partaveitsi pakotti tutkijat olettamaan, että kieli on myös peilisolujen mahdollistamaa. Samat peilisolut hälyttävät silloinkin, kun esimerkiksi apina aikoo syödä banaanin, mutta eivät silloin kun apina vain siirtää banaania toiseen paikkaan.
Virtasalmen vaakuna

Virtasalmen vaakuna (1955–2003)
Virtasalmen vaakuna oli Virtasalmen kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa vanhaan virran ylittävään tieyhteyteen kunnan keskustassa.
Vaakunan selitys on ”kultakentässä musta, reunoihin ulottuva, yläpuolelta sakarakoron rajoittama, kaksikaarinen silta.” Vaakunan on suunnitellut Tapio Tikkanen, ja Virtasalmen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 20. joulukuuta 1954. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 15. huhtikuuta 1955.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2004, kun Virtasalmi, Pieksämäen maalaiskunta ja Jäppilä muodostivat Pieksänmaan kunnan.
Juha Virtanen (jääkiekkoilija, 1963)

| Juha Virtanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. heinäkuuta 1963 (ikä 61) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Pikkari
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  right
Pituus:  184 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1983–2001
Seurat:  HPK, TPS, TuTo, Jokerit
Juha Virtanen (s. 2. heinäkuuta 1963 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1983–2001 ja voitti neljä Suomen-mestaruutta. Suomen maajoukkueessa hän pelasi viisi maaottelua.
Virtanen edusti Hämeenlinnan Pallokerhoa vuosina 1982–1985, joista kauden 1983–1984 SM-liigassa. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi I-divisioonassa Turun Toverien joukkueessa ja siirtyi sitten Turun Palloseuraan, jonka riveissä hän voitti kuuden vuoden aikana neljä Suomen-mestaruutta. Viimeisellä TPS-kaudellaan hän pelasi lisäksi yhden ottelun I-divisioonassa TPS:n farmijoukkueessa Kiekko-67:ssä. Kaudella 1993–1994 hän oli nostamassa TuToa liigaan ja pysyi seurassa kaksi seuraavaakin kautta sen pelatessa liigaa. Kaudelle 1996–1997 Virtanen palasi HPK:hon, josta hän kesken kauden 1999–2000 siirtyi Helsingin Jokereihin. Hän lopetti liigauransa keväällä 2001 pelattuaan SM-liigan runkosarjassa 607 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 169 + 134 = 303 ja jäähymääränsä 558 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 65 ottelua, joissa hän teki 13 maalia, antoi 17 maalisyöttöä ja istui jäähyllä 79 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden TPS:ssä vuosina 1989, 1990, 1991 ja 1993 sekä saavutti SM-hopeaa Jokereissa vuonna 2000 ja SM-pronssia HPK:ssa vuosina 1997 ja 1999.
Virtanen pelasi viisi maaottelua kaudella 1990–1991.
Syyskuussa 2018 Varsinais-Suomen käräjäoikeus tuomitsi Virtasen kahden vuoden ehdottomaan vankeusrangaistukseen osallisuudesta kavallukseen niin sanotussa parkkimittarijutussa, jossa Virtanen ja kaksi muuta syytettyä kavalsivat pysäköintimaksukolikoita 1,3 miljoonan euron edestä. Hovioikeus kovensi rangaistuksen kahteen vuoteen ja kolmeen kuukauteen.
Sotaherrojen aikakausi

Sotaherrojen aikakausi (kiin. 軍閥時代, Jūnfá shídài) on Kiinan historian ajanjakso vuosina 1916–1928, jolloin Kiinan tasavallan keskushallinto hajosi ja maata hallitsi käytännössä useat sotaherrat.
Historia

Yuan Shikai oli hallinnut Kiinaa itsevaltiaana vuodesta 1913 lähtien, ja hänen kuolemansa jätti maahan valtatyhjiön, jota tasavallan hallitus ei pystynyt täyttämään. Paikalliset sotaherrat ottivat haltuunsa maakunnat, nostivat omia veroja ja kävivät keskenään sotia. Merkittävimmät sotaherrojen ryhmittymät olivat Anhui, Zhili, Fengtian, Shanxi, Guominjun, Xibei San Ma, Xinjiang, Yunnan, Guanxi ja Sichuan. Guangdongin maakunta oli myös käytännössä itsenäinen.
Japani tuki sotaherroja pitääkseen Kiinan jakautuneena. Japani miehitti Shandongin saksalaisilta ensimmäisessä maailmansodassa ja sai pitää sen Versailles’n rauhassa, mikä katkeroitti kiinalaisia. Vuonna 1919 syntyi kansallismielinen Toukokuun neljännen päivän liike, joka vastusti sotaherroja ja Japania.
Maanpaossa olleen kansallispuolueen johtaja Sun Yatsen liittoutui vuonna 1923 kommunistisen puolueen kanssa tavoitteenaan yhdistää Kiina puolueiden sotilaallisten joukkojen avulla. Yatsen kuitenkin kuoli yllättäen vuonna 1925, ja Tšiang Kai-šek otti hänen paikkansa puoleen johdossa seuraavana vuonna. Vuosina 1926–1928 Tšiang Kai-šek valtasi laajoja alueita sotaherroilta ja perusti hallituksen Nanjingiin. Nanjingin hallinto tunnustettiin kansainvälisesti Kiinan lailliseksi hallitukseksi, ja maa alkoi yhdentyä.
Kiinan yhtenäisyys oli hyvin pinnallista. Kaikkia sotaherroja ei voitettu, ja paikoin sotaherrat jatkoivat hallintaansa keskushallinnon liittolaisina. Etenkin Etelä- ja Länsi-Kiina oli keskushallinnon ulottumattomissa. Kansallispuoleen ja kommunistisen puolueen liitto ei kestänyt kauaa, ja puoleet aloittivat sodan toisiaan vastaan vuonna 1927. Sodasta alkoi Kiinan sisällissota.
Vaikutukset

Sotaherrojen aikakausi muutti kiinalaista yhteiskuntaa. Aikakausi synnytti kiinalaisen kansallisaatteen. Eri etniset kiinalaiset ryhmät alettiin nähdä yhtenä joukkona, jota ulkomaalaiset uhkasivat. Aatteen pohjalta syntyi Toukokuun neljännen päivän liike, jota seurasi Uuden kulttuurin liike. Uuden kulttuurin liike pyrki muokkaamaan perinteisiä kiinalaisia arvoja ja tapoja. Tämä käynnisti kiinalaisen yhteiskunnan modernisaation. Kungfutselaisuuden etiikka ja etenkin siihen kuuluva hierarkkinen yhteiskuntamalli nähtiin vanhanaikaisena. Kiinan kirjakieli uudistettiin, ja sen merkistöä yksinkertaistetiin siten, että lukemaan ja kirjoittamaan pystyivät muutkin kuin eliitti.
Länsimainen tieteellinen maailmankuva nähtiin houkuttelevana, mutta sen tuomat materialismi, individualismi ja liberalismi hieman uhkaavina. Sen vuoksi jotkut oppineet katsoivat, että marxismi voisi olla vaihtoehto. Marxismi mahdollisti länsimaiden kritisoinnin, vaikka yhteiskuntarakenteet länsimaistuivat. Työväestö oli myös kasvanut Kiinassa huomattavasti etenkin rannikolla. Etenkin kommunistit uskoivat, että Kiinan heikko tila oli länsimaisen imperialismin syytä, eikä vastaavanlaisia tapoja kuuluisi tuoda osaksi kiinalaista yhteiskuntaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sotaherrojen aikakausi Wikimedia Commonsissa
Markku Sotarauta

Markku Juhani Sotarauta (s. 24. huhtikuuta 1963 Turku) on Tampereen yliopiston aluetieteen professori. Koulutukseltaan hän on hallintotieteiden tohtori. Hän toimii Tampereen yliopistossa alueellisen kehittämisen tutkimusyksikön (Sente) johtajana. Markku Sotarauta on kaupunki- ja aluekehittämisen asiantuntija, joka on tutkinut 2000-luvulla erityisesti johtajuutta. Hän on johtanut useita kansainvälisiä tutkimusprojekteja.
Professori Sotarauta on toiminut Tampereen yliopistossa johtamiskorkeakoulun sekä kauppa- ja hallintotieteiden tiedekunnan dekaanina ja yhdyskuntatieteiden laitoksen johtajana. Sotarauta oli Newcastlen yliopiston (UK) vieraileva professori 2008–2011. Hän on OP Tampereen hallituksen puheenjohtaja ja OP Ryhmän hallintoneuvoston varapuheenjohtaja.
Sotarauta sai 2011 yhdessä professori Sami Kurjen kanssa Artturi Leinosen palkinnon Etelä-Pohjanmaan hyväksi tehdystä kehittämistyöstä.lähde? Vuonna 1997 hän sai tulevaisuuspalkinnon väitöskirjastaan Kohti epäselvyyden hallintaa. Vuonna 2013 Sotaraudan johtama tieteellinen konferenssi sai Tampere Convention Bureaun vuoden parhaan konferenssin palkinnon.
Joitain viimeaikaisia julkaisuja

Artikkeleja tieteellisissä aikakauskirjoissa ja kokoomateoksissa
Sotarauta, M., & Grillitsch, M. (2023) Path tracing in the study of agency and structures: Methodological considerations. Progress in Human Geography, 47(1) 85-102
Beer, A., Sotarauta, M. & Bailey, D. (2023) Leading Change in Communities Experiencing Economic Transition: Place Leadership, Expectations, and Industry Closure. Journal of Change Management, https://doi.org/10.1080/14697017.2023.2164936
Sotarauta, M. (2023) Leading Post-industrial Urban and Regional Renewal. In Bratton, J. (ed). Organizational Leadership. Sage Publications.
Kurikka, H., Kolehmainen, J., Sotarauta, M., Nilsson, M. & Nielsen, H. (2022) Regional opportunity spaces – observations from Nordic regions. Regional Studies. https://doi.org/10.1080/00343404.2022.2107630
Sotarauta, M., Kurikka, H. & Kolehmainen, J. (2023) Change agency and path development in peripheral regions: from pulp production towards eco-industry in Lapland. European Planning Studies. 31(2), 348-371
Grillitsch, M., Sotarauta, M., Asheim, B. Fitjar, R.D., Haus-Reve, S., Kolehmainen, J., Kurikka, H., Lundquist, K.-J., Martynovich, M., Monteilhet, S., Nielsen, H., Nilsson, M., Rekers, J., Sopanen, S., & Stihl, L. (2022) Agency and Economic Change in Regions: Using Qualitative Comparative Analysis (QCA) to identify Routes to New Path Development. Regional Studies, DOI: 10.1080/00343404.2022.2053095
Sotarauta, M., Suvinen, N., Jolly, S. & Hansen, T. 2021. The many roles of change agency in the game of green path development in the North  European Urban and Regional Studies, 28 (2) 92-110
Grillitsch, M. & Sotarauta, M. 2020. Trinity of change agency, regional development paths and opportunity spaces Progress in Human Geography. 44(4) 704-723.
Kirjoja
Sotarauta, M. & Beer, A. (eds.) Handbook on City and Regional Leadership. 2-18. Cheltenham; Edward Elgar Publishing.
Beer, A., McKenzie, F., Blažek, J., Sotarauta, M. & Ayres, S. (2021) Every Place Matters: Towards Effective Place-Based Policy. Abingdon; Routledge
Sotarauta, M. 2016. Leadership and the city: Power, strategy and networks in the making of knowledge cities. Routledge; Abingdon, Oxon.
Sotarauta, M., Heinonen, T., Sorvisto, P. & Kolehmainen, J. (eds.) 2016. Innovation Ecosystems, Competencies and Leadership: Human Spare Parts and Venture Finance Ecosystems under Scrutiny. 30-46. Tekes Review 329/2016. Tekes; Helsinki.
Sotarauta, M., Horlings, L. & Liddle, J. (eds.) 2012. Leadership and Change in Sustainable Regional Development. Abingdon; Routledge
Sotarauta, M. (toim.) 2009. Itseuudistumisen kapasiteetti ja alueelliset innovaatiopolitiikat. Tekesin katsaus 263/2009. Tekes. Helsinki.
Mustikkamäki, N. & Sotarauta, M. (eds.) 2008. Innovaatioympäristön monet kasvot. Tampere University Press. Tampere.
Lester, R. & Sotarauta, M. (eds.) 2007. Innovation, Universities and the Competitiveness of Regions. Technology review, 214/2007. Tekes. Helsinki.
Sotarauta, M, 1996. Kohti epäselvyyden hallintaa: Pehmeä strategia 2000-luvun alun suunnittelun lähtökohtana. Acta Futura Fennica No 6. Finnpublishers. Jyväskylä.
(lähde: www.sotarauta.info)
Aiheesta muualla

Markku Sotaraudan kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  Scopus 
Muut:  IdRef
Saimi Virtanen

Saimi Maria Virtanen (os. Tarvainen, 3. tammikuuta 1906 Kuopio – 24. maaliskuuta 1970 Petroskoi) oli neuvostoliitonsuomalainen radiokuuluttaja, joka tunnettiin Suomessa ”Petroskoin Tiltuna”.
Saimi Virtanen syntyi työläisperheeseen. Hän meni töihin jo varhaisnuorena ja liittyi sosialistiseen nuorisoliikkeeseen. Saimi ja hänen miehensä Emil Virtanen siirtyivät vuonna 1930 Neuvostoliittoon, jossa Saimi työskenteli Petroskoin radion kuuluttajana
vuodesta 1931 lähtien.
Emil teloitettiin Stalinin vainoissa vuonna 1937 ja Saimi irtisanottiin radiosta. Hän palasi kuuluttajaksi talvisodan alettua ja tuli Suomessa tunnetuksi neuvostopropagandaa radiossa lukevana ”Petroskoin Tiltuna”.
Jatkosodan aikana Virtanen siirtyi ensin Karhumäkeen ja sitten Belomorskiin, jossa hän jatkoi työtään propagandalähetyksissä. Hän palasi Petroskoihin vuonna 1944.
Virtanen työskenteli Neuvosto-Karjalan radiossa yhteensä 25 vuoden ajan. Hän jäi sairauseläkkeelle vuonna 1956. Hänen tyttärensä Raili Virtanen työskenteli Moskovassa kirjallisuudentutkijana ja kääntäjänä.
Sormilla laskeminen

Jacob Leupoldin v. 1727 julkaisema kuva Beda Venerabiliksen kuvailemasta sormilla laskemisen menetelmästä. Kirjasta Barrow, John D.: Lukujen taivas, s. 80.
Sormilla laskeminen on tapa laskea kokonaislukuja. Suomessa pienet lapset laskevat usein sormilla ja satunnaisesti monet aikuisetkin. Tapa on kuitenkin maailmanlaajuinen ja sillä on tuhansien vuosien perinne. Euroopassa laskettiin yleisesti sormilla 1500-luvulle asti, jolloin menetelmä korvautui indo-arabialaisilla numeroilla laskemisella kynän ja paperin avulla.
Monet ihmiset pitävät sormilla laskemista alkeellisena tapana laskea, sillä sormilla voi laskea suoraan "vain kymmeneen". Laskemisen ammattilaisilla, kuten kauppiailla ja hallinnon virkamiehillä, oli vielä keskiajalla kehittyneet menetelmät laskea suuriakin lukuja. Vuonna 735 jaa. kuollut Beda Venerabilis esitti, miten käsillään ja sormillaan voi ilmaista suuria lukuja kuten esimerkiksi 10 000. Lisäämällä käsimerkkeihin eleitä pääsi Bedan menetelmällä satoihin tuhansiin. Tätä menetelmää käytettiin sekä lukujen näyttämiseen että niiden yhteenlaskemiseen.
Alkeellinen laskeminen

Yhdellä kädellä voi helposti laskea viiteen. Molemmilla käsillä voi helposti laskea kymmeneen ja jos hyödyntää varpaitaan, pääsee kahteenkymmeneen. Esimerkiksi Torres-saarten laskemiseen on otettu avuksi ranne, olkapää, otsa, nenä, ..., varpaat, nilkka,..., lantio,..., jne. saaden luvuksi 33.
Lukualuetta voi kasvattaa käyttämällä kertotaulua. Esimerkiksi kun viisi sormea on jo laskettu, merkitään viisi oikean käden etusormella. Vasemmalla lasketaan taas viisi seuraavaa lukua ja "tallennetaan" se oikean käden keskisormella. Näin jatkaen voi laskea 5 x 5 + 5 = 30.
Laskemalla oikealla kädellä luvut 1–4 sormilla ja "varastoimalla" luku 5 jättämällä peukalo pystyyn, voidaan jatkaa oikealla kädellä lukujen 6–9 laskemista oikean käden sormilla. Luku kymmenen näytetään vasemman käden etusormella. Vasen käsi menee sitten nyrkkiin ja jatkaa lukujen 11–19 laskemista ja ojennetuilla oikean käden etu- ja keskisormella näytetään 20. Näin voidaan jatkaa, kunnes kaikki 4 oikean käden sormea ovat pystyssä (40) ja korvata ne seuraavaksi peukalolla (50). Kun oikean käden peukalo on pystyssä, tarkoittavat ojennetut sormet lukuja 60–90. Yhdessä vasemman ja oikean käden sormilla voidaan esittää luvut 1–99.
Vielä laajempi lukualue saadaan, kun käytetään molempia käsiä laskemiseen ja kootaan täydet kymmenet maahan piirretyillä viivoilla. Tämä ei ole enää puhdasta sormilla laskemista. Eräs Pohjois-Amerikan intiaaniheimo käytti myös sormen välejä laskemiseen.
Alkeellinen laskeminen > Miten laskemimen alkaa?

Joissakin kulttuureissa laskeminen aloitetaan nyrkistä, jolloin sormia avataan laskemisen edistyessä. Toiset taas aloittavat avonaisella kädellä, jolloin laskettaessa sormia suljetaan yksitellen nyrkkiin.
Ykkönen eli aloitussormi voi olla vasemmassa tai oikeassa kädessä. Afrikan eri heimoilla se vaihtelee. Osa aloittaa vasemman käden pikkusormesta, toiset oikeasta etusormesta ja eräät harvat ryhmät oikeasta pikkusormesta. Peukalolla aloittavia ovat muun muassa inuitit, Väli-Amerikan ja eräät Amazonin viidakon alkuperäisheimot. Myös Pohjois-Saksassa, Pohjois-Ranskassa sekä Alankomaissa ja Belgiassa peukalolla aloittaminen on yleistä.
Alkeellinen laskeminen > Sormien ja käsien taivuttelu

Yleisin tapa lisätä lukuarvoa on taivuttaa koko sormi. Ilmaisuvoimaa voidaan vielä kasvattaa sallimalla sormille kolme asentoa: nyrkissä, puoliksi taivutettuna ja ojennettuna. Sormen kolmiarvoinen ilmaisu lisää lukujen esitystä arvaamattoman paljon, kun luvun esitystapaan luetaan mukaan myös sormien erityiset järjestykset.
Vaikutukset lukusanoihin

Antropologit ovat havainneet luonnonkansojen sanastossa merkittäviä eroavuuksia lukumäärien käsittelyssä. Esimerkiksi Australiassa eräällä aboriginaalien heimolla lukumääriä kuvasivat sanat "yksi" ja "monta". Kun kertoja esitti sanan monta, hän näytti sormilla montako hän tarkoitti.
Zuni-intiaanit käyttivät sanoja "yksi" ja "kaksi" sekä rakenteellista tapaa kuvailla muut luvut. Lukujen 1–20 nimet olivat samat kuin sormilaskennassa oleva tilanne. Esimerkiksi luku 3 oli há-i eli "jakava sormi", luku 4 oli a-wi-te eli "kaikki sormet pystyyn nostettuina paitsi yksi" ja 10 eli äs-tem-'thla eli "kaikki sormet". Dene-intiaanit laskivat seuraavasti. Luku yksi oli "loppupää taivutettu", jolloin pikkusormi taivutettiin puoliksi. Luku kaksi oli "sitä on taivutettu vielä kerran", jolloin oli vastaavasti myös nimetön taivutettuna. Luku viisi oli "käteni on lopussa".
Kuvaavia lukusanoja on jäänyt myös eurooppalaisiin kieliin. Esimerkiksi venäjän kielessä lukusana viisi on пять (eli translitteroinuna piat) ja toisaalta "ojennettua kättä" kutsutaan sanalla piast. Saksalainen sana kymmenen on zehn, jota etymologit ovat liittäneet vanhaan sanaan zehan eli "zwei hände" eli "kaksi kättä".
Binäärin käyttäminen sormilla laskiessa

Binäärisormijärjestelmässä jokainen sormi on numeron 2 eksponentti eli binääriluku. Luvun lukeminen tapahtuu laskemalla pystyssä olevien sormien summa.
| Sormi | Vasen käsi | Oikea käsi |
| --- | --- | --- |
| Peukalo | 2^0=1 | 2^5=32 |
| Etusormi | 2^1=2 | 2^6=64 |
| Keskisormi | 2^2=4 | 2^7=128 |
| Nimetön | 2^3=8 | 2^8=256 |
| Pikkusormi | 2^4=16 | 2^9=512 |

Kun halutaan näyttää luku 1, nostetaan vasemman käden peukalo pystyyn ja muut sormet jätetään alas. Kun näytetään luku 2, nostetaan vain vasemman käden etusormi ylös. Luku 9 näytetään vasemman käden peukalolla ja nimettömällä (9 = 8 + 1) ja luku 274 vasemman käden etusormella ja oikean käden pikkusormella ja nimettömällä (274 = 256 + 16 + 2).
Virtuoosi

Tunnettuja virtuooseja:
Ylärivi vas. lukien: Frédéric Chopin, Niccolò Paganini, Franz Liszt, Luigi Boccherini.
 Alarivi: Arthur Rubinstein, Sergei Rahmaninov, Yo-Yo Ma, Itzhak Perlman.
Virtuoosi on musiikissa teknisesti poikkeuksellisen taiturimainen esiintyjä: soittaja, laulaja tai kapellimestari. Sanan alkuperä juontaa italian termistä virtuoso, mikä tarkoitti perin pohjin koulutettua muusikkoa, erityisesti säveltäjää tai musiikin teoreetikkoa 1500- ja 1600-luvuilla. Virtuooseiksi alettiin kutsua erityisen taidokkaita soitin- ja laulusolisteja 1700-luvulla, jolloin ooppera ja soitinkonsertto olivat suosittuja musiikkimuotoja.
Musiikkiharrastuksen levittyä myös porvariston keskuuteen 1800-luvulla erityisesti resitaalien yleistyessä virtuoosimaisia muusikkoja tarvittiin enemmän ja nimitys yleistyi. Termille alkoi samalla tulla myös negatiivista sävyä, koska sillä saatettiin viitata myös teknisesti taitavaan, mutta samalla musiikillisesti köyhään ja yleisöä kosiskelevaan esitystapaan. Nykyisin sanaa käytetään usein silti myös esiintyjistä, joiden tekninen osaaminen loistaa yhdessä vahvan musiikillisen tulkintakyvyn kanssa.
Visan tietäjä

Näkymä Painiolle Somerniemen kirkkorannasta. Vesanojan kylä on kuvassa etualalla näkyvän saaren takana.
Visan tietäjä on somerolaisessa kansanperinteessä esiintyvä tietäjä ja ennustaja Somerniemen Vesanojan kylästä. Hänen kerrotaan ennustaneen, että Somerolla taistellaan vielä niin kovin, että tukki kierii veressä Someron Joensuussa. Tietäjän kerrotaan kävelleen Vesanojalta Painiojärven poikki Somerniemen kirkkoon vettä pitkin kuivin jaloin ja kirkossa nähneen, miten piru kirjoittaa kirkossa nukkuvien nimiä veriseen hevosenvuotaan. Kun vuota tuli nimistä täyteen, piru venytti sitä hampaillaan saadakseen nimet mahtumaan, mutta ote kirposi ja piru löi päänsä seinään. Tällöin Visan tietäjältä pääsi nauru. Tämä ei kuitenkaan olisi kannattanut, sillä kun tietäjä palasi kirkosta järveä myöten kotiinsa, hänen jalkansa vajosivat veteen jo ensin nilkkaa, sitten polvea myöten.
Sotades (savenvalaja)

| Sotades> Σωτάδης |
| --- | --- |
 Krokotiili sieppaa afrikkalaisen pojan. Sotadeen valama ja Sotades-maalarin koristelema rhyton, n. 460–450 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 400-luku eaa.
Kuollut: 400-luku eaa.
Ammatti:  savenvalaja
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 460–450 eaa.
Taidesuuntaus:  punakuviokeramiikka
Sotades (m.kreik. Σωτάδης, Sōtadēs) oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa klassisella kaudella noin vuosina 460–450 eaa.
Sotadeen tekemistä vaaseista on säilynyt muun muassa juomamaljoja ja rhytoneita. Yhdessä vaasissa on hänen signeerauksensa. Sotadeen vaaseja maalasi muun muassa hänestä nimensä saanut niin kutsuttu Sotades-maalari. Joskus heidät on nähty samana henkilönä.
Teoksia

Pässinpäinen rhyton, n. 470–460 eaa.
Pässinpäinen rhyton, n. 470–460 eaa.
Kirjallisuutta

Hoffmann, Herbert: Sotades: symbols of immortality on Greek vases.  Oxford:  Clarendon Press, 1997.  ISBN 0-19-815061-X
Sota Jenkinsin korvasta

Jenkinsin korvan sota (engl. The War of Jenkins' Ear, esp. Guerra del Asiento) oli Britannian ja Espanjan välinen siirtomaasotana käyty konflikti, joka puhkesi 1739. Vuodesta 1742 sota jatkui Euroopassa osana laajempaa konfliktia, Aachenin rauhaan 1748 päättynyttä Itävallan perimyssotaa.