stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SB Vantaa

Salibandyseura Vantaa (lyh. SB Vantaa) on vantaalainen salibandyn erikoisseura. Sen toiminta-alueena ovat Länsi-Vantaalla Myyrmäen seutu sekä Kannisto ja Kartanonkoski. Seuran jäsenmäärä on noin 1 300 pelaajaa ja harrastajaa.
Myyrmäen urheilutalo toimii salibandyseuran kotihallina
SB Vantaan naisten edustusjoukkue pelaa 1. divisioonaa, miehet Suomisarjaa, sekä 2006-syntyneiden edustusjoukkue valtakunnallista SM-sarjaa.
Seurassa toimii sekä salibandyjoukkueita että salibandyn harrasteryhmiä. SB Vantaassa järjestetään myös vauvajumppia ja taaperojumppia sekä perhesählyä.
Salibandykouluissa nuorimmat pelaajat ovat viisivuotiaita, perhesählyyn aikuisen kanssa pääsevät kolmivuotiaat. Aikuisten salibandykoulut ja kuntosählyryhmät tarjoavat harrastusmahdollisuuden eri ikäisille aikuisille.
Toiminta on keskittynyt Länsi- ja Keski-Vantaalle. Edustusjoukkueet pelaavat kotipelinsä Myyrmäen urheilutalolla.
Historia

SB Vantaa on virallisesti perustettu vuonna 1991, mutta SB Vantaa -nimeä on käytetty 10. huhtikuuta 2000 lähtien. Seura sai alkunsa, kun Hämeenkylän Pyrintö ja Etelä-Vantaan Viikingit yhdistyivät tammikuussa 2000, minkä yhteydessä myös kaksi VFT Vantaan juniorijoukkuetta liittyi seuraan.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Naisten joukkuekortti salibandyliigan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Miesten joukkuekortti salibandyliigan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ruotsin Itämaa. Esihistoriasta Kustaa Vaasaan

| Ruotsin itämaa>  Esihistoriasta Kustaa Vaasaan.Sveriges Österland. Från forntiden till Gustav Vasa |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Kari Tarkiainen
Kieli:  ruotsi
Kustantaja:  Svenska litteratursällskapet i Finland
Julkaistu:  2008
Suomennos
Suomentaja:  Kari Tarkiainen
Kustantaja:  Svenska litteratursällskapet i Finland
Julkaistu:  2010
Sivumäärä:  331
ISBN:  978-951-583-212-2
Sarja: Suomen ruotsalainen historia
Seuraava:  Valtakunnanosa. Suurvalta ja valtakunnan hajoaminen 1560–1812
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ruotsin Itämaa. Esihistoriasta Kustaa Vaasaan (ruots. Sveriges Österland. Från forntiden till Gustav Vasa) on ensimmäinen osa Svenska litteratursällskapet i Finlandin julkaisemasta neliosaisesta teossarjasta Suomen ruotsalainen historia, jonka aiheena on ruotsalaisuus Suomen historiassa. Vuonna 2008 ruotsiksi ja vuonna 2010 suomeksi ilmestyneen kirjan on kirjoittanut ja suomentanut Kari Tarkiainen. Teossarjan toinen osa, Nils Erik Villstrandin kirjoittama Valtakunnanosa. Suurvalta ja valtakunnan hajoaminen 1560–1812 ilmestyi ruotsiksi vuonna 2010 ja suomeksi vuonna 2012.
Aiheesta muualla

Honkala, Juha: Kari Tarkiainen: Ruotsin Itämaa. Esihistoriasta Kustaa Vaasaan [Sweden’s Eastland. From prehistoric times to Gustav Vasa] Books from Finland.  18.4.2013. Viitattu 15.3.2014. (englanniksi)
Katermaa, Aino: Pohjanlahden itäpuolen keskiaika. Historiallinen aikakauskirja, 2011, nro 2, s. 223-225.  Artikkelin verkkoversio Recensio.netissä. Viitattu 15.3.2014.
Laakkonen, Heli: Suomi - Ruotsin Itämaa  16.7.2008. Suomen suurlähetystö, Tukholma. Viitattu 15.3.2014.
Lindgren, Klaus: Suomen ruotsalaisuuden alku on nyt kirjoissa ja kansissa Agricola. Suomen historiaverkko.  8.5.2013. Turun yliopisto. Viitattu 15.3.2014.
Mirkka Lappalainen: Mitä on Suomen ruotsalainen historia? (tilaajille) Helsingin sanomat 1.5.2008.
Saksan keisarikunnan osavaltiot

Saksan keisarikunta muodostui 26 pienemmän valtion yhdistyessä tammikuussa 1871 liittovaltioksi, johon kuului 26 osavaltiota sekä Elsass-Lothringenin valtakunnanmaa. Näistä 26 valtiosta tuli keisarikunnan osavaltioita. Vuonna 1876 osavaltioiden lukumäärä vähentyi kahteenkymmeneenviiteen, kun Saksi-Lauenburgin herttuakunta liitettiin Preussin kuningaskuntaan. Jokaisella osavaltiolla (saks. Staaten, tuon ajan virkasaksaksi Bundesstaaten) oli äänioikeus Bundesratissa, joka antoi niille edustuksen liittovaltion tasolla.
Useat näistä valtioista kuuluivat alun perin Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan, jonka hajottua ne saavuttivat itsenäisyyden, kun taas toiset muodostettiin vuonna 1815 Wienin kongressin jälkeen. Useimmat, kuten Baijeri ja Oldenburg, eivät olleet maantieteellisesti yhtenäisiä, vaan niillä oli useita historiallisten aluemuutosten tai hallitsijasukujen jakautumisten aiheuttamia enklaaveja ja eksklaaveja.
Luettelo osavaltioista

| Osavaltio | Osavaltio | Pääkaupunki |
| --- | --- | --- |
Kuningaskunnat (Königreiche)
|  | Preussi (Preußen) | Berliini |
|  | Baijeri (Bayern) | München |
|  | Saksi (Sachsen) | Dresden |
|  | Württemberg | Stuttgart |
Suurherttuakunnat (Großherzogtümer)
|  | Baden | Karlsruhe |
|  | Hessen | Darmstadt |
|  | Mecklenburg-Schwerin | Schwerin |
|  | Mecklenburg-Strelitz | Neustrelitz |
: Oldenburg
|  | Saksi-Weimar-Eisenach (Sachsen-Weimar-Eisenach) | Weimar |
Herttuakunnat (Herzogtümer)
|  | Anhalt | Dessau |
: Braunschweig
|  | Saksi-Altenburg (Sachsen-Altenburg) | Altenburg |
|  | Saksi-Coburg-Gotha (Sachsen-Coburg und Gotha) | Coburg |
|  | Saksi-Meiningen (Sachsen-Meiningen) | Meiningen |
|  | Saksi-Lauenburg (Sachsen-Lauenburg) (vuoteen 1876) | Lauenburg |
Ruhtinaskunnat (Fürstentümer)
|  | Lippe | Detmold |
|  | Reuss-Gera | Gera |
|  | Reuss-Greiz | Greiz |
|  | Schaumburg-Lippe | Bückeburg |
|  | Schwarzburg-Rudolstadt | Rudolstadt |
|  | Schwarzburg-Sondershausen | Sondershausen |
|  | Waldeck-Pyrmont (Waldeck und Pyrmont) | Arolsen |
Vapaat ja hansakaupungit (Freie und Hansestädte)
: Bremen
: Hampuri
: Lyypekki
Valtakunnanmaat (Reichsländer)
|  | Elsass-Lothringen | Straßburg |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: en:States of the German Empire & en:Template:Table of states in the German Empire
Saksan keisarikunnan osavaltiot. (Prussia=Preussi, Bavaria=Baijeri, Saxony=Saksi.)
Saksan keisarikunnan osavaltioiden, Elsass-Lothringenin valtakunnanmaan ja Preussin provinssien liput ja vaakunat.
Käännös suomeksi
Ruotsinsalmen ensimmäinen meritaistelu

Ruotsinsalmen ensimmäinen meritaistelu käytiin elokuussa 1789 nykyisen Kotkan edustalla Ruotsin ja Venäjän saaristolaivastojen välillä osana Kustaa III:n sotaa. Taistelu päättyi Ruotsin saaristolaivaston tappioon.
Taistelun lähtötilanne

Kustaa III:n sodan toisena sotakesänä kuninkaan yhtenä tärkeänä tavoitteena oli valloittaa Haminan kaupunki yhteishyökkäyksellä maalta ja mereltä käsin. Tätä silmällä pitäen noin puolet Ruotsin saaristolaivastosta oli siirtynyt heinäkuun alussa 1789 odottamaan Ruotsinsalmeen, jonka kautta meni strategisesti tärkeä laivaväylä Haminaan. Ruotsin saaristolaivastoa johti yliamiraali Carl August Ehrensvärd. Taistelualuksia ruotsalaisilla oli vähintään 48 kappaletta.
Venäjän saaristolaivaston tavoitteena oli puolestaan tuhota ruotsalaisten laivasto Ruotsinsalmeen ja sen jälkeen tehdä maihinnousu Porvoon ja Loviisan välille, joka avaisi etenemistien Venäjän maajoukoille länteen. Venäjän saaristolaivastoa johti keisarinna Katariina II:n suosikki Nassau-Siegenin prinssi, amiraali Karl Heinrich Nikolaus Otto. Venäjän joukot oli jaettu kahteen eskaaderiin: Prinssin johtama venäläisten pääjoukko, noin 80 alusta, oli asettunut Haminan vesille. Ulompana rannikosta Haapasaaren luona järjestyi pienempi, noin 30 aluksen osasto, jota johti kontra-amiraalin Ivan Petrovitš Balle.
Venäläisten tarkoituksena oli hyökätä ruotsalaisten kimppuun 24.8.1789 kahdelta suunnalta, koillisesta ja etelästä. Ruotsalaisiin nähden venäläisillä oli lähes kaksinkertainen alus- ja miehistöylivoima, mutta ruotsalaiset alukset olivat tulivoimaisempia sekä nopeampia niin purjehdittaessa kuin soudettaessakin.
Kuningas Kustaa III vastusti pitkään Ruotsinsalmen selältä koilliseen Haminan suuntaan johtavien pikku salmien tukkimista upottein, jotta oman laivaston kulku Haminaa kohden ei vaikeutuisi. Kun suunnitelma hyökätä Haminaan lopulta peruttiin ja venäläisten hyökkäysuhka oli ilmeinen, saattoi Ehrensvärd aloittaa koillisten salmien tukkimisen 20.8.1789. Pääväylän tukkiminen jäi taistelua edeltävälle yölle ja vajaaksi. Tiutisen ja Majasaaren väliä ei suljettu lainkaan – ilmeisesti siksi, että salmen ei uskottu olevan purjehtuskelpoinen.
Taistelun lopputulos

Taistelu oli Ruotsin saaristolaivastolle kova tappio. Svartholmaan pääsi vetäytymään 32 taistelualusta. Taistelussa tuhoutui ja jäi venäläisten käsiin 14 taistelualusta, kaksi sairasalusta ja yli 20 kuljetusalusta. Miehistötappioista on olemassa erilaisia arvioita, mutta todennäköinen luku kaatuneina, vankeina ja vaikeasti haavoittuneina on noin 50 upseeria ja 1 300 miestä. Tiutisen saarella sijainnut ruotsalaisten, noin 500 potilaan sotilassairaala jäi myös venäläisten käsiin. Sairaalan ja sen potilaiden kohtalo oli karu: ruotsalaisten tullessa paikalle seuraavana kesänä sairasleiri löydettiin palaneena ja potilaat menehtyneinä. Tulipalon syttymissyystä tai sytyttäjästä ei ole tietoa.
Venäläisten miehistötappiot olivat 72 upseeria ja 1 051 miestä. Aluksista tuhoutui yksi tykkivene sekä kaksi tuhoutunutta ja yksi pahasti vaurioitunut barkassi. Lisäksi ruotsalaiset kaappasivat Mussalon länsipuolella huoltolotja HOBAЁn ja sen lastina olleet 820 puutaa ruisjauhoja.[lähde? ]
Taistelun seuraukset

Taistelua seuranneena talvena Ruotsi vahvisti kuumeisesti laivastoaan. Niinpä kesällä 1790 se pystyi Ruotsinsalmen toisessa meritaistelussa huomattavasti parempaan tulokseen.
Aiheesta muualla

Merikeskus Vellamo: Kartta-animaatio Ruotsinsalmen ensimmäisestä meritaistelusta
Kartta tapahtumapaikoista. Sinisellä Ruotsin joukot ja niiden perääntymisreitti, punaisella venäläiset joukot, niiden eteneminen koillisesta ja Ballen joukkojen isku ruotsalaisten selustaan.
Ruotsin Pommeri

Ruotsin Pommeri (ruots. Svenska Pommern, saks. Schwedisch-Pommern) oli vuosina 1630–1815 Ruotsin hallinnassa ollut alue, joka käsitti nykyisessä Pohjois-Saksassa sijaitsevan Etu-Pommerin. Ruotsi sai Pommerin ruhtinaskunnan hallintaansa vuosien 1626–1629 Puolan sodan myötä. Myöhemmin kolmikymmenvuotisen sodan päättäneessä Westfalenin rauhassa Ruotsin haltuun tulivat vielä Etu-Pommeri, Rügenin, Usedomin ja Wolinin saaret sekä pieni kaistale Taka-Pommeria. Alueita ei liitetty varsinaisesti Ruotsiin, vaan ne säilyivät osana Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa. Hallitsijana toimivat kuitenkin Ruotsin hallitsijat valtakunnanruhtinaan arvonimellä.
Paikallista hallintoa johtivat kenraalikuvernöörit. Virassa toimivat muun muassa Johan Banér (1638–1641), Lennart Torstensson (1641–1646), Arvid Wittenberg (1655), Carl Gustaf Wrangel (1648–1650, 1657–1676), Nils Bielke (1687–1698) ja Johan August Sandels (1813–1814).
1700-luvun kuluessa Ruotsi menetti vähitellen hallinnassaan olleita alueita. Ruotsin Pommeri siirtyi Kielin rauhassa vuonna 1814 Tanskan hallintaan. Vuotta myöhemmin Wienin kongressissa se liitettiin Preussiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruotsin Pommeri Wikimedia Commonsissa
Riku Pelo

Riku Pelo (s. 1974) on suomalainen baritoni.
Koulutus

Helsingin ammattikorkeakoulu, laulupedagogi 2004
Sibelius-Akatemian oopperakoulutus Petteri Salomaan johdolla, musiikin maisteri 2009
Jyväskylän yliopisto, filosofian maisteri (musiikkikasvatus) 2009
Lauluopettajina toimineet mm. Matti Pelo, Raimo Laukka ja Tom Krause.
Laulukilpailumenestys

Kangasniemen laulukilpailun finalisti 2008
Timo Mustakallio -laulukilpailun finalisti 2006
Pentti Koskimies -laulukilpailun 3. sija 1999
Konserttiohjelmistossa

mm. Johannes-passio (Bach), Matteus-passio (Bach), Jouluoratorio (Bach), h-mollimessu (Bach), Requiem (Verdi), Te Deum (Charpentier), Requiem (Fauré), Requiem (Duruflé), Via crucis (Liszt), Jouluoratorio (Saint-Saëns), Triduum paschale (Kostiainen), Vigilia (Rautavaara).
Kiinnitykset

Radion Kamarikuoro 1999-2004
Savonlinnan Oopperajuhlakuoro 1997-2003
Lauluyhtye Virtuoso 2005-
Vierailut

Suomen Kansallisooppera
Savonlinnan Oopperajuhlat
Joensuun-, Kokkolan-, Kotkan-, Nivalan-, Oulun- ja Vaasan-oopperat
Åbo Svenska Teater
Ooppera Skaala
Tampereen Teatteri
Helsingin kaupunginteatteri
Musica nova Helsinki
Velho-ooppera
Oopperakammari
Helsingin yliopiston musiikkiseura
Roolit

Suomen Kansallisoopperassa:
mm. Julius Caesar: Akillas (Händel), Ihmepoika A: Isä/Köksä (Hietala/Paleface), Leijonankesyttäjä: Poika / Herra Leonard von Voi (lastenooppera), Hölmöläiset-koululaisooppera: Matti (Linkola), Tohtori Akustiikka ja kadonnut ääni (lastenooppera), Kadoskissa: Sellovaara (lastenooppera).
Roolit muualla:
Savonlinnan Oopperajuhlat: Taikuri (Nora) Kani Koipeliinin kuperkeika, La Boheme: Marcello (Puccini), Don Pasquale: Malatesta (Donizetti), Viimeiset Kiusaukset: Seppä (Kokkonen), Neito tornissa: Fogden (Sibelius), Harrbådan neito: Pekka (S. Pohjola), Opera d’Alvilda in Åbo: Alfo (Badia), Dido ja Aeneas: Aeneas (Purcell), Don Giovanni: Leporello (Mozart), Così fan tutte: Guglielmo (Mozart), Lemmenjuoma: Belcore (Donizetti), Madama Butterfly: Sharpless (Puccini), Gianni Schicchi: Marco (Puccini), Savitri: Kuolema (Holst), Vanhapiika ja varas: Bob (Menotti), Fitness-kevytooppera: Tero (Lintinen), PULA! Ooppera Konikapinasta: Nuorukainen (Kuusisto), Den svarte munken: Kovrin (Nordgren), Messenius ja Lucia: Noviisi (Kortekangas), Käärme: Iso-Venne (Saastamoinen), The Rockland: Pekka Ahopelto (Linkola), Cherbourgin sateenvarjot: Guy (Cassard), Tuhkimo: Prinssi (Rodgers), My Fair Lady: Freddy (Loewe), Keisarin valssi: Aleksanteri I (Siikavire).
Levytyksiä

Messenius ja Lucia (Kortekangas)
Neljä levyä Virtuoso-yhtyeen kanssa
Songs of Travel - Lied-levy, Madrigal Opera (Glass)
Riku Pelo toimii aktiivisesti myös basistina erityisesti jazz-musiikin kentällä sekä sovittaa ja säveltää musiikkia eri kokoonpanoille.
Salazar

Salazar on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Abel Salazar (1889–1946), portugalilainen lääkäri, tutkija, professori ja taidemaalari
Antonio de Salazar (n. 1650–1715), espanjalais-meksikolaistunut säveltäjä
António de Oliveira Salazar (1889–1970), Portugalin pitkäaikainen pääministeri ja diktaattori
Edwin Salazar (s. 1991), kolumbialainen jalkapalloilija
Efrén Ramos Salazar (1939–2005), meksikolainen katolinen piispa
Eliseo Salazar (s. 1954), chileläinen autourheilija
Felipe Salazar Villagrana (s. 1940), meksikolainen katolinen piispa
Héctor Luis Palma Salazar (s. 1940), meksikolainen huumekauppias
Jaime Rodríguez Salazar (s. 1939), meksikolais-perulainen katolinen piispa
Jesús Rubén Salazar Gómez (s. 1942), kolumbialainen katolinen arkkipiispa
Ken Salazar (s. 1955), yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko
Manuel Salazar (s. 1961), venezuelalainen näyttelijä
Maria Elvira Salazar (s. 1961), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko
Rosa Salazar (s. 1985), yhdysvaltalainen näyttelijä
Tulio Botero Salazar (1904–1981), kolumbialainen katolinen arkkipiispa.
Kuvitteellisia henkilöitä

Armando Salazar, elokuvasarjassa Pirates of the Caribbean
Salazar Luihuinen, J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjasarjassa
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
SMB

SMB tarkoittaa seuraavia:
Server Message Block, levyjärjestelmä
Super Mario Bros., Nintendon videopeli
Super Meat Boy, indie-videopeli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”SMB”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Salavat

| Salavat |
| --- | --- |
 Kaupunginhallinnon rakennus
 lippu:  vaakuna
 Salavat
 Koordinaatit: 53°22′00″N, 55°56′00″E 
Valtio:   Venäjä
Tasavalta:   Baškortostan
Kaupunkipiirikunta:  Salavat
Perustettu:  1948
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Radik Buharmetov
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  100 km²
Korkeus:  156 m
Väkiluku (2010)  ():  156 095
 – Väestötiheys:  1 558 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
Postinumero:  453250
Suuntanumero(t):  +7 3476
 
 www.salavat.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salavat (ven. Салава́т, Salavat, baškiiriksi Салауат, Salauat) on yli 150 000 asukkaan kaupunki Venäjällä Baškortostanissa, 165 kilometriä tasavallan pääkaupungista Ufasta. Kaupunki sijaitsee Belajajoen laaksossa joen itäisellä rannalla. Salavat ei kuulu sitä ympäröivään Sterlitamakin piiriin vaan muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa.
Historia

Salavat perustettiin vuonna 1948 ja kaupunki siitä tuli 1954. Se perustettiin alun perin uuden raakaöljynjalostuskombinaatin rakentajien asuma-alueeksi, mutta kasvoi kuudessa vuodessa todelliseksi kaupungiksi, ja vuonna 1959 siellä oli jo 61 000 asukasta. Vuodesta 1995 väkiluku on pysynyt tasaisesti 155 000 tuntumassa.
Moskeija
Ruskolatikka

| Ruskolatikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Luteet Heteroptera
Osalahko::  Pentatomomorpha
Yläheimo::  Aradoidea
Heimo::  Latikat Aradidae
Suku::  Aradus
Laji::  obtectus
Kaksiosainen nimi
 Aradus obtectus  Vásárhelyi, 1988 
Synonyymit
 Aradus pictus 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruskolatikka, joskus myös rusolatikka (Aradus obtectus) on ludelaji. Sitä pidettiin aiemmin silmälläpidettävänä ikimetsien lajina, mutta se on osoittautunut varsin tavalliseksi lajiksi.
Ruskolatikka on 6–9 mm pitkä, litteä ja leveä lude. Se on väritykseltään melko tasaisen tummanruskea, joskin takaruumiin sivulla, jaokkeiden ulkoreunat ovat hieman vaaleammat. Tuntosarven kolmannen jaokkeen kärkiosa on selvästi muuta tuntosarvea vaaleampi.
Laji elää valoisissa mutta vanhoissa mäntymetsissä kantoja lahottavilla kääpäsienillä. Suomessa lajin levinneisyys painottuu selvästi Itä-Suomeen.
Aiheesta muualla

Global Biodiversity Information Facility: Luokittelu ja levinneisyyskartta (englanniksi)
SL-1

SL-1:n reaktoripaineastiaa siirretään pois rakennuksesta onnettomuuden jälkeen.
SL-1 eli Stationary Low-Power Reactor Number One oli Yhdysvaltain maavoimien rakentama kokeellinen 3 megawatin tehoinen pienikokoinen ydinreaktori, joka sijaitsi Idaho Fallsin lähellä Idahossa, National Reactor Testing Stationissa, joka oli osa Idaho National Laboratorya. Reaktorityyppi oli suunniteltu kaukaisten pohjoisten sotilastukikohtien lämmittämiseen ja sähkön tuottamiseen. Reaktorissa tapahtui ensimmäinen Yhdysvalloissa tapahtunut ydinonnettomuus. Se on toistaiseksi ainoa kuolonuhreja vaatinut ydinonnettomuus Yhdysvalloissa; onnettomuus johti kolmen ihmisen kuolemaan. Onnettomuus on luokiteltu INES 4 -tasoiseksi.
Onnettomuus

21. joulukuuta 1960 reaktori oli ajettu alas huoltoa varten. 3. tammikuuta 1961 reaktorissa kuitenkin tapahtui yllättävä nopea reaktio, joka johti höyryräjähdykseen. Syynä oli säätösauva, jota reaktorin päällä ollut työntekijä oli käsittelemässä: ilmeisesti sauvalla oli ollut taipumus juuttua ja työntekijä oli käsitellyt sitä väkivalloin; toimenpiteen tarkoitus oli vetää säätösauvaa pois reaktorista noin 3 tuumaa (7,6 cm), mutta sitä oli liikutettu arviolta 20 tuumaa (50 cm), joka aiheutti reaktion kiihtymisen liiallisesti ja reaktorisydämen lähellä olevan veden välittömään höyrystymiseen. Höyryräjähdys löi maassa olleet työntekijät (John A. Byrnes ja Richard Leroy McKinley) kumoon; reaktorin päällä ollut suojatulppa lävisti reaktorin päällä olleen työntekijän (Richard C. Legg) ja hän seivästyi räjähdyksen voimasta rakennuksen kattoon. McKinley oli työntekijöistä ainoa, joka oli vielä hengissä pelastustyöntekijöiden saapuessa. Vaikka kaikki kolme työntekijää altistuivat onnettomuudessa säteilylle, he kaikki kuolivat räjähdyksen aiheuttamien fyysisten vammojen takia. Ruumiit toimitettiin omaisille lyijyvuoratuissa arkuissa.
Vaikka reaktorilla ei ollut varsinaista nykyisen tyyppistä suojarakennusta, rakennus esti silti säteilyn leviämisen ympäristöön.
Onnettomuuden seurauksena reaktorityyppiä ei otettu laajemmalti käyttöön, ja turvamääräyksiä tiukennettiin niin, että yhden säätösauvan liiallinen poistaminen ei aiheuta vaaraa. Reaktorin jäännökset on haudattu lähelle onnettomuuspaikkaa.
Aiheesta muualla

INEEL Publication "Proving the Principle" (englanniksi)
Chapter 15 "The SL-1 Reactor"  9.5 MB PDF (englanniksi)
Chapter 16 "The Aftermath" 4.3 MB PDF (englanniksi)
SL-1 The Accident: Phases I and II (englanniksi) – Yhdysvaltain atomienergiakomission tuottama dokumenttielokuva onnettomuuden jälkeisistä toimista ja onnettomuustutkinnan alusta
Saint-Alban-Leysse

| Saint-Alban-Leysse |
| --- | --- |
 Näkymä kunnasta ja taustalla oleva Mont Peney
 Saint-Alban-Leysse
 Koordinaatit: 45°34′52″N, 5°57′31″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Isère
Arrondissementti:  Chambéry
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,4 km²
Väkiluku (2018):  6 146 
 – Väestötiheys:  731 as./km²
Kunnan numero:  73222
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saint-Alban-Leysse on kunta Itä-Ranskassa Isèren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee viisi kilometriä Chambérysta itään.
Kunta kuuluu Chambéryn kaupunkialueeseen, ja se on tärkeä teollinen ja kaupallinen keskus. Kunnassa järjestetään vuosittain kesäkuussa kaksi tärkeää festivaalia, leivontafestivaali Fête du four de Razerel ja paikallisten tuotteiden festivaali Fête du Terroir.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Alban-Leysse Wikimedia Commonsissa
Ruskolinnaorneero

| Ruskolinnaorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Linnaorneerot Pseudoseisura
Laji::  lophotes
Kaksiosainen nimi
 Pseudoseisura lophotes  (Reichenbach, 1853) 
Katso myös
   Ruskolinnaorneero Wikispeciesissä   Ruskolinnaorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskolinnaorneero, aikaisemmalta nimeltään ruskokatsalotti (Pseudoseisura lophotes) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Ruskolinnaorneeroa tavataan laajalla alueella Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
SMC

SMC voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Pieni Magellanin pilvi (engl. Small Magellanic Cloud), Linnunradan seuralaisgalaksi
SMC Lähiörotat, Helsinkiläinen rap-yhtye
Suzuki Motor Corporation, japanilainen monikansallinen yhtiö
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”SMC”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
SAVAK

| Sazeman-e Ettela'at va Amniyat-e Keshvar |
| --- | --- |

Perustettu:  1957
Lakkautettu:  1979
Toimiala:  tiedustelupalvelu
Päämaja:  Teheran
Toiminta-alue:   Iranin keisarikunta
Jäsenet:  4 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sazeman-e Ettelaat va Amniyat-e Keshvar (pers. سازمان اطلاعات و امنیت کشو. SAVAK (pers. ‏ساواک‎) oli Iranin keisarikunnan kansallinen tiedustelu- ja turvallisuusorganisaatio.
SAVAK perustettiin vuonna 1957. Se sai alkunsa Yhdysvaltojen keskustiedustelupalvelun CIAn ja Israelin tiedustelupalvelun Mossadin avustuksella. Sen ensimmäiseksi johtajaksi valittiin kenraali Teymur Bakhtiar ja häntä seurasi kenraali Hassan Pakravan. Jälkimmäinen teloitettiin myöhemmin islamilaisessa vallankumouksessa.
SAVAKilla oli käytännössä rajaton valta pidätyksiin ja tutkintaan. Sillä oli käytössä lukuisia pidätyskeskuksia, joissa se harjoitti epäinhimillisiä kuulustelumenetelmiä kuten kidutusta.
Vuonna 1979 islamilaisessa vallankumouksessa järjestön toiminta lakkasi ja suurin osa sen johtohenkilöistä teloitettiin. Sen seuraaja sai nimen SAVAMA Sazman-e Ettela'at va Amniat-e Melli-e Iran, myöhemmin Iranin tiedusteluministeriö.
Aiheesta muualla

FAS (Arkistoitu – Internet Archive)