stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bradley Barcola

Bradley Barcola (s. 2. syyskuuta 2002 Lyon) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Paris Saint-Germainia. Hän pelasi Ranskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2024.
Barcola pelasi Olympique Lyonnais'n junioreissa vuodesta 2010. Hän nousi seuran edustusjoukkueeseen kaudella 2021–2022, jolloin hän pelasi 11 Ligue 1 -ottelua ja kaksi Eurooppa-liigan ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi 26 Ligue 1 -ottelua ja teki niissä viisi maalia, joista yksi oli 0–1-voittomaali vierasottelussa mestaruuden voittanutta Paris Saint-Germainia vastaan. Barcola siirtyi elokuussa 2023 Paris Saint-Germainiin. Hän pelasi kaudella 2023–2024 PSG:ssä 25 Ligue 1 -ottelua, joissa hän teki neljä maalia, ja kymmenen Mestarien liigan ottelua, joissa hän teki yhden maalin ensimmäisessä neljännesvälieräottelussa Real Sociedadia vastaan. Hän voitti PSG:ssä sekä liigamestaruuden että Ranskan cupin.
Barcola pelasi vuonna 2023 alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ranskan kaikki neljä ottelua ja teki alkulohkossa maalin Italiaa ja Sveitsiä vastaan. Hän pelasi Ranskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2024 ystävyysotteluissa Luxemburgia ja Kanadaa vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi avauskokoonpanossa viimeisessä alkulohko-ottelussa Puolaa vastaan sekä tuli vaihdosta kentälle puolivälierässä Portugalia ja välierässä Espanjaa vastaan. Hän teki Portugali-ottelun päättäneessä rangaistuspotkukilpailussa maalin joukkueensa neljäntenä laukojana. Barcola on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 11 A-maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia: syyskuussa 2024 Kansojen liigan ottelussa Italiaa ja lokakuussa 2024 Kansojen liigan ottelussa Israelia vastaan.
Bradley Barcolan veli Malcolm Barcola on pelannut maalivahtina Togon maajoukkueessa.
Partanen & Lamusuo

| Partanen & Lamusuo |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Toimitusjohtaja:  Heikki Lamusuo
Kotipaikka:  Kuopio
Toiminta-alue:  Muotoilu, taide ja arkkitehtuuri, julkiset taideteokset, huonekalut
Kotisivu:  https://pa-la.fi/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Partanen & Lamusuo Oy on vuonna 2009 perustettu kuopiolainen suunnittelu- ja arkkitehtitoimisto, jonka osakkaina ovat taiteilija Jaana Partanen ja arkkitehti Heikki Lamusuo. Kuopion alueen kauppakamariin kuuluva toimistoy on Arkkitehtitoimistojen liiton ATL:n jäsen. Valtakunnallisesti toimivan toimiston päätoimipaikka on Kuopiossa. Yritys on suunnitellut myös julkisia taideteoksia.
Vuonna 2019 Partanen & Lamusuo Oy perusti julkisiin ja yksityisiin tiloihin kalusteita valmistavan Paladin ja avasi Kuopion toriaukion laidalle esittelytilan (Palad Showroom).
Toimisto on tehnyt myös taiteen kaavan Kuopion Saaristokaupungille. Hanke valmistui vuonna 2007.
Suunnittelutöitä

Novapoliksen kiinteät rakenteet (2022)
Biorex Seinäjoen sisäarkkitehtuuri, (2021)
Tikkurilan kirkon julkisivutaiteen teokset, (2021)
Eksote, K-sairaala, laajennus/uudisrakennus, konsulttiryhmä Arkkitehtitoimisto Ovaskainen Oy / Partanen & Lamusuo Oy, Lappeenranta (2018)
Bio Rex Sveitsi, Hyvinkää, käyttötarkoituksen muutos ja laajennus (2017)
kylpylähotelli Järvisydän, Rantasalmi (2017)
Evoluutio, n. 1500 m² julkisivutaideteos, Kuopion yliopistollinen sairaala, Kaarisairaala (2015)
Kuopion lentoasema, Finavia, uudistus (2015)
RIISA - Suomen Ortodoksinen kirkkomuseo, peruskorjaus ja näyttelysuunnittelu, Kuopio (2015)
Päiväkoti Hiirulaisenkuja, hirsirakennus Terve Talo -kohde (RT 07-10805), Oulu (2014)
Shanghain maailmannäyttely Expo 2010, Suomen paviljongin näyttelyn suunnittelutyöryhmän jäsen (2010)
KYS, Puijon sairaalan pääaula-alueen ja näytteenoton uudistus, peruskorjaus ja laajennus, sekä kiinto- ja irtokalustesuunnittelu (2009)
Taiteen Kaava (taiteen ja kulttuurin yleissuunnitelma Saaristokaupunkiin) (2007)
Suunnittelutöitä > Valokuvia suunnittelutöistä

Evoluutio-julkisivutaideteos, KYS Kaarisairaala, 2015, Kuopio.
Ikuisuus, Tikkurilan kirkko, 2021, Vantaa.
Toivo, Tikkurilan kirkko, 2021, Vantaa.
Toivo, Tikkurilan kirkko, 2021, Vantaa.
Palkinnot ja tunnustukset

Kuopio-stipendi perustein ’’Kuopiolainen taide-, innovaatio- ja yritystoiminnan liitto, joka näkyy positiivisesti Kuopion kaupunkikuvassa,’’ Kuopion kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive), (2022)
Savolainen suoraviiva - muotoiluteko -tunnustus, Design Week Kuopio (2018)
Shanghai Expo 2010 maailmannäyttely, Suomen näyttelyn suunnittelukutsukilpailu, jaettu 1. palkinto (2009)
KYS Puijon sairaalan pääaulan arkkitehtuurikutsukilpailu, Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri, 1. palkinto (2008)
Aiheesta muualla

Arkkitehtitoimisto Partanen & Lamusuo Oy kotisivut
Saksan 3. jalkaväkidivisioona

| Kommandant von Frankfurt 3>  jalkaväkidivisioona 3. motorisoitu jalkaväkidivisioona |
| --- | --- |
 divisioonan tunnus
Toiminnassa:  1934–31. tammikuuta 1943
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Tukikohta:  Frankfurt
Sodat ja taistelut:  Puola Ranska Itärintama
Saksan 3. jalkaväkidivisioona (saks. 3. Infanterie-Division) oli Saksan armeijan divisioona toisen maailmansodan aikana. Yhtymä perustettiin lokakuussa 1934 Frankfurt an der Oderissa.
Divisioona taisteli sodan alussa Puolassa, Belgiassa ja Ranskassa. Operaatio Barbarossan alettua kesällä 1941 se taisteli itärintamalla, missä se eteni pohjoisen armeijaryhmän mukana kohti Leningradia ja taisteli keskustan armeijaryhmän mukana operaatio Taifuunissa kohti Moskovaa. Se taisteli myös etelän armeijaryhmässä ja antautui puna-armeijalle Stalingradissa Pauluksen 6. armeijan mukana tammikuussa 1943.
Perustaminen

Wehrkreis III perusti lokakuussa 1934 Frankfurt an der Oderissa divisioonan peitenimellä Kommandant von Frankfurtin. Nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 3. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 3. divisioonan 8. ja 9. preussilaisista jalkaväkirykmenteistä (saks. 8. Preußisches Infanterie-Regiment ja 9.Preußisches Infanterie-Regiment). Perustettaessa divisioonaan kuuluivat kolmipataljoonaiset jalkaväkirykmentit Frankfurt ja Crossen, nelipatteristoinen kenttätykistörykmentti Frankfurt/Oder, pioneeripataljoona Küstrin ja viestipataljoona Potsdam A. Divisioonan joukot numeroitiin 15. lokakuuta 1935, jolloin esikunta oli Frankfurtissa, ja divisioonaan kuuluivat kolmipataljoonaiset jalkaväkirykmentit 8, 29 ja 50, kolmipatteristoinen kenttätykistörykmentti 3 ja kaksipatteristoinen kenttätykistörykmentti 39. Lisäksi divisioonajoukkoina olivat tiedustelupataljoona 3, pioneeripataljoona 3, panssarintorjuntapataljoona 3 ja viestipataljoona 3.
Palvelus

Divisioonassa suoritettiin liikekannallepano 1. elokuuta 1939 ja se liitettiin pohjoiseen armeijaryhmään. Se hyökkäsi Pommerista Puolaan 1. syyskuuta osana 4. armeijan II armeijakuntaa. Divisioona eteni Puolan käytävän poikki kohti Itä-Preussia, mistä se jatkoi Veikselin yli kohti Varsovaa. Sotatoimien päätyttyä divisioona siirrettiin lokakuussa länteen Eifeliin, jossa se aloitti rajan vartioinnin Luxemburgin vastaisella rajalla Ouren-Dasburgin alueella. Eifelissä divisioona kuului aluksi armeijaryhmä B:n 6. armeijan III armeijakuntaan, kunnes se siirrettiin armeijakunnan mukana marraskuussa armeijaryhmä A:n 12. armeijaan.
Palvelus > Länsirintamalla

Taistelun Ranskasta alkaessa divisioona ylitti 10. toukokuuta 1940 Luxemburgin rajan ja Maasin Nouzonvillessä. Divisioona eteni länteen Brunehameliin, jossa se kääntyi Aisnen suuntaisesti etelään. Se jatkoi etenemistä hyökkäyksen toisen vaiheen alkaessa 10. kesäkuuta, ja se osallistui Epoyen ja Masmesin taisteluihin. Sotatoimien päättyessä se oli Le Creusot’ssa. Syyskuussa divisioona siirrettiin rauhanajan kasarmeihinsa Saksaan.
Divisioona motorisoitiin syksyn aikana ja nimettiin 27. lokakuuta 3. motorisoiduksi jalkaväkidivisioonaksi. Organisaatiomuutoksen aikana jalkaväkirykmentti 50 siirrettiin 111. jalkaväkidivisioonaan. Muutoksen jälkeen siihen kuuluivat motorisoidut jalkaväkirykmentit 8 ja 29, motorisoitu kenttätykistörykmentti 3, 53. moottoripyöräpataljoona ja 53. tiedustelupataljoona.
Palvelus > Keskustan armeijaryhmä

Divisioona osallistui operaatio Taifuuniin liitettynä 4. panssariryhmän LVII motorisoituun armeijakuntaan, johon kuului myös 20. panssaridivisioona ja SS-divisioona Das Reich. Divisioona hyökkäsi 2. lokakuuta armeijakuntansa mukana toisessa portaassa 60 kilometriä leveällä kaistalla Varsovan valtatien ja Kirovin radan välissä Neuvostoliiton Brjanskin ja Reservirintaman väliseen saumaan. Armeijankomentaja Günther von Kluge määräsi 7. lokakuuta reservinä olleen armeijakunnan ryhmittymään Juhnovin alueelle Vjazman kaakkoispuolelle, josta sen tuli valmistautua hyökkäämään Medyniin. Tiedustelu piti aloittaa välittömästi alueelle saavuttua. Se taisteli 9. lokakuuta alkaen Medynin hallinnasta 13. lokakuuta saakka. Miatlevossa 22 kilometriä Medynistä lounaaseen olleen Izver-jokilinjan puolustajat olivat 17. panssariprikaatin komentajan alaisuudessa oleva tilapäisjoukko, joka oli muodostettu militiapataljoonan jäänteistä, läheisen lentokentän henkilöstöstä ja 122 millimetrin haupitsipatterista. Divisioonan kolme pataljoonaa menettivät taistelussa kukin yli sata miestä ja sitä tukenut 20. panssaridivisioonan rykmentti menetti kaikki komppanianpäällikkönsä.
Divisioona osallistui puna-armeijan talvihyökkäyksen torjuntaan 1941-1942. Maaliskuussa 1942 divisioonan tiedustelupataljoona lakkautettiin, jolloin sen miehistö sekä kalusto liitettiin 53. moottoripyöräpataljoonaan 1. ja 4. komppaniana. Lisäksi divisioonaan liitettiin 312. ilmatorjuntapatteristo.
Palvelus > Etelän armeijaryhmä

Kesällä 1942 divisioona siirrettiin osaksi etelän armeijaryhmää. Se osallistui Vjazman alueella käytyihin taisteluihin, Donin ylitykseen ja työntyi Volgalle. Elokuussa 1942 divisioona liitettiin osaksi Saksan 6. armeijaa, jonka mukana se joutui marraskuussa saarroksiin Stalingradissa. Stalingradin taistelun päättyessä divisioonan jäänteet antautuivat armeijan mukana puna-armeijalle 31. tammikuuta 1943.
Uudelleen perustaminen

Divisioonan uudelleen muodostettiin 11. helmikuuta annetun käskyn mukaisesti Ranskassa 386. motorisoidusta jalkaväkidivisioonasta. Divisioona nimettiin 1. maaliskuuta 3. motorisoiduksi jalkaväkidivisioonaksi ja tästä divisioonasta muodostettiin 23. kesäkuuta 3. panssarikrenatööridivisioona 27. toukokuuta annetun käskyn mukaisesti.
Komentajat

Divisioonankomentajina olivat
kenraalimajuri Curt Haase perustaminen - 7. maaliskuuta 1936
kenraaliluutnantti Walter Petzel 7. maaliskuuta 1936 - 10. marraskuuta 1938
kenraaliluutnantti Walter Lichel 10. marraskuuta 1938 - 1. lokakuuta 1940
kenraaliluutnantti Paul Bader 1. lokakuuta 1940 - 25. toukokuuta 1941
kenraaliluutnantti Curt Jahn 25. toukokuuta 1941 - 1. huhtikuuta 1942
kenraalimajuri Helmuth Schlömer 1. huhtikuuta 1942 - 17. tammikuuta 1943
eversti Jobst Freiherr von Hanstein 18. tammikuuta - helmikuu 1943
divisioona antautui 31. tammikuuta 1943 puna-armeijalle ja se perustettiin uudelleen kuukautta myöhemmin.
kenraaliluutnantti Fritz-Hubert Graser uudelleen perustaminen - 23. kesäkuuta 1943
Ystävyyden kisat

| Ystävyyden kisat   Дружба-84 |
| --- | --- |

Isäntämaat:  Neuvostoliitto    Puola    Tšekkoslovakia    Bulgaria    Unkari    Itä-Saksa    Kuuba    Pohjois-Korea    Mongolia
Avajaiset: 18. elokuuta 1984
Päättäjäiset: 16. syyskuuta 1984
Tulen sytyttäjä: Viktor Markin
Stadion: Lužniki
Isäntämaat sinisellä ja osallistujamaat vihreällä ja sinisellä.
Ystävyyden kisat eli Družba-84-kilpailu oli kansainvälinen monen urheilulajin tapahtuma, joka pidettiin vuonna 1984 yhdeksässä eri maassa. Tapahtuman motto oli ”urheilua, ystävyyttä, rauhaa” (ven. спорт, дружба, мир).
Vuoden 1984 kisat

Ystävyyden kisat järjestivät Neuvostoliitto ja muut itäblokin maat vaihtoehtona vuoden 1984 kesäolympialaisille, joita ne olivat boikotoineet. Kilpailuun osallistui noin 2 300 urheilijaa melkein 50 maasta. Avajaisseremonia pidettiin Leninin keskusstadionin suurareenalla Moskovassa kuten vuoden 1980 kesäolympialaisissa. Suomen ainut mitali tuli kilpapurjehduksesta.
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Neuvostoliitto | 126 | 87 | 69 | 282 |
| 2 |  Itä-Saksa | 50 | 45 | 43 | 138 |
| 3 |  Bulgaria | 21 | 25 | 29 | 75 |
| 4 |  Kuuba | 15 | 11 | 12 | 38 |
| 5 |  Unkari | 10 | 17 | 24 | 51 |
| 6 |  Puola | 7 | 17 | 34 | 58 |
| 7 |  Pohjois-Korea | 5 | 5 | 10 | 20 |
| 8 |  Tšekkoslovakia | 2 | 18 | 28 | 48 |
| 9 |  Kiina | 2 | 1 | 4 | 7 |
| 10 |  Etiopia | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 11 |  Länsi-Saksa | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 12 |  Italia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 13 |  Japani | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 14 |  Mongolia | 0 | 2 | 5 | 7 |
| 15 |  Kanada | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 16 |  Venezuela | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 17 |  Suomi | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 |  Ruotsi | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 |  Zimbabwe | 0 | 0 | 1 | 1 |
Vuoden 2024 kisat

Venäjän oli tarkoitus järjestää Ystävyyden kisat syyskuussa 2024. Kisat kuitenkin siirrettiin ensin vuodelle 2025 ja lopulta joulukuussa 2024 päätettiin perua kokonaan.
Jonathan Clauss

Jonathan Clauss (s. 25. syyskuuta 1992 Strasbourg) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan useimmiten oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa OGC Niceä. Hän on pelannut Ranskan A-maajoukkueessa vuodesta 2022.
Clauss pelasi RC Strasbourgin junioreissa. Aikuisuutensa ensimmäiset vuodet hän pelasi Saksan ja Ranskan alasarjoissa. Kaudella 2017–2018 hän edusti Ranskan Ligue 2:ssa Quevilly-Rouenia ja kaksi seuraavaa kautta Saksan 2. Bundesliigassa Arminia Bielefeldiä. Hän teki pääsarjadebyyttinsä Ranskan Ligue 1:ssä RC Lensin joukkueessa syyskuussa 2020. Hän pelasi kausina 2020–2022 Ligue 1:ssä 70 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Hän edusti kaudet 2022–2024 Olympique de Marseillea ja pelasi Ligue 1:ssä 61 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Hän pelasi Marseillen joukkueessa kuusi Mestarien liigan ottelua ja 12 Eurooppa-liigan ottelua, joista jälkimmäisissä hän teki kaksi maalia Marseillen yltäessä välieriin. Clauss siirtyi heinäkuussa 2024 OGC Niceen..
Clauss ei pelannut nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Ranskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2022 ystävyysotteluissa Norsunluurannikkoa ja Etelä-Afrikkaa vastaan. Hän kuului Ranskan joukkueeseen EM-kilpailuissa 2024 mutta ei päässyt turnauksessa kentälle. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 14 A-maaottelua, joissa hän on ollut seitsemän kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki maalin marraskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Gibraltaria ja kesäkuussa 2024 ystävyysottelussa Luxemburgia vastaan.
21. joulukuuta

21. joulukuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 355. päivä (356. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä kymmenen päivää. 21. joulukuuta on myös joinakin vuosina pohjoisella pallonpuoliskolla talvipäivänseisaus ja eteläisellä pallonpuoliskolla kesäpäivänseisaus. 21.12. on myös palindromi.
Muinaiset suomalaiset eivät viettäneet joulua minään määrättynä päivänä, vaan kolmen viikon pituinen joulunaika alkoi Tuomaan päivästä ja kesti Nuutin päivään eli 13. päivään tammikuuta, jolloin nuuttipukit kiersivät talosta taloon.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Tuomas, Tomi, Tommi, Tuomo
suomenruotsalainen kalenteri: Tomas, Tom, Tommy
ortodoksinen kalenteri: Juliani, Pietari, Petri, Pekka
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Duomis, Duommá
vanhemmissa kalentereissa: Thomas, Tuomas [apostoli]
Tapahtumia

69 – Vespasianus nousi Rooman valtaistuimelle. Hän oli viimeinen vuoden 69 neljästä keisarista ja hän päätti valtakunnan epävakauden kauden.
1879 – Henrik Ibsenin Nukkekoti ensiesitettiin Kööpenhaminassa Tanskan kuninkaallisessa teatterissa.
1913 – Arthur Wynnen ”word-cross”, maailman ensimmäinen ristisanatehtävä, julkaistiin New York World -sanomalehdessä.
1936 – Junkers Ju 88:n prototyypin ensilento.
1936 – Yrjö Väisälä löysi asteroidin 1407 Lindelöf.
1937 – Animaatioelokuvan Lumikki ja seitsemän kääpiötä ensiesitys Yhdysvalloissa.
1940 – Tasavallan presidentiksi tullut Risto Ryti antoi eduskunnassa juhlallisen vakuutuksen.
1944 – Kaikkiaan 18 suomalaista sotilasta nimitettiin kerralla Mannerheim-ristin ritareiksi.
1958 – Charles de Gaulle valittiin Ranskan presidentiksi.
1965 – Kaikkinaisen rotusyrjinnän poistamista koskeva kansainvälinen yleissopimus hyväksyttiin.
1968 – Apollo 8 laukaistiin matkaan.
1970 – F-14 Tomcatin ensilento.
1971 – Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto valitsi Kurt Waldheimin U Thantin seuraajaksi YK:n pääsihteerinä.
1987 – Matkustajalautta Doña Paz upposi törmättyään öljytankkeri Vector 1:n kanssa Tablasin salmessa Filippiineillä, 1 565 ihmistä sai surmansa.
1988 – Maailman suurimman lentokoneen Antonov An-225:n ensilento.
1988 – Terrorismi: Lockerbien pommi-isku Skotlannissa.
1995 – Palestiinan Länsirannalla sijaitsevan Betlehemin kaupungin hallinto siirtyi Israelilta Palestiinalaishallinnon käsiin.
2012 – Mayojen kalenteriin tuli täyteen 13 baktunia. Tapahtumaa myös spekuloitiin maailmanloppuna.
2012 – PSY:n kappale "Gangnam Style" ylitti miljardin katsojan rajan YouTubessa
2023 – Tšekin Prahassa tapahtui joukkoampuminen, jossa kuoli 15 ihmistä, tekijä mukaan lukien.
2112 – Palindromiminuutti koetaan kello 21.12
Kuolleita

1375 – Giovanni Boccaccio, italialainen kirjailija ("Decamerone") (s. 1313)
1597 – Petrus Canisius, alankomaalainen jesuiitta (s. 1521)
1824 – James Parkinson, englantilainen lääkäri, geologi, paleontologi ja poliittinen aktivisti (kuvasi Parkinsonin taudin) (s. 1755)
1937 – Frank Billings Kellogg (”Frank B. Kellogg”), vuoden 1929 Nobelin rauhanpalkinnon saanut yhdysvaltalainen poliitikko ja valtiomies (s. 1856)
1940 – Francis Scott Key Fitzgerald (”F. Scott Fitzgerald”), yhdysvaltalainen kirjailija (Kultahattu) (s. 1896)
1945 – George Smith Patton, Jr. (”George S. Patton”), yhdysvaltalainen panssarikenraali (s. 1885)
1967 – Louis Washkansky, eteläafrikkalainen kauppias, ensimmäinen sydämensiirtopotilas (s. 1913)
1968 – Ulla Procopé, suomalainen muotoilija (s. 1921)
1970 – Chandrasekhara Raman, vuoden 1930 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut intialainen fyysikko (s. 1888)
1972 – Anders Ringbom, suomalainen kemisti ja professori (s. 1903)
1975 – Jacques Berlioz, ranskalainen eläintieteilijä (s. 1891)
1975 – Yrjö Raevuori, suomalainen kunnallispoliitikko, sukututkija ja historioitsija (s. 1889)
1977 – Walter Weiss, saksalainen kenraali (s. 1890)
1979 – Aulis Blomstedt, suomalainen arkkitehti (s. 1906)
1988 – Nikolaas Tinbergen, vuoden 1973 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut alankomaalainen etologi ja lintutieteilijä (s. 1907)
1991 – Hannes Häyrinen, suomalainen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja teatterinjohtaja (s. 1914)
1992 – Albert King, yhdysvaltalainen blues-kitaristi ja -laulaja (s. 1924)
1992 – Nathan Milstein, ukrainalaissyntyinen viulisti (s. 1903)
1996 – Abdus Salam, vuoden 1979 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut pakistanilainen fyysikko (k. 1926)
2006 – Saparmurat Nijazov, Turkmenistanin diktaattori 1985–2006 (s. 1940)
2009 – Harry Järv, suomalainen sotaveteraani, kirjailija ja kääntäjä (s. 1921)
2009 – Edwin G. Krebs, vuoden 1992 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut yhdysvaltalainen biokemisti (s. 1918)
2014 – Joe Cocker, brittiläinen laulaja (s. 1944)
2016 – Weston Noble, yhdysvaltalainen kuoronjohtaja (s. 1922)
2017 – Bruce McCandless II, yhdysvaltalainen astronautti (s. 1937)
2020 – Arnold Wolfendale, englantilainen tähtitieteilijä, Astronomer Royal 1999–2001 (s. 1927)
2020 – Leif Åberg, suomalainen organisaatioviestinnän professori (s. 1948)
2021 – George Arthur Sheltz, yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa (s. 1946)
2023 – Robert Solow, vuoden 1987 Nobelin taloustieteen palkinnon saanut yhdysvaltalainen ekonomisti (s. 1924)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |   Lyhyt tiivistelmä päivästä 21. joulukuuta: |  |
:   Pommi-iskussa kuolleiden muistomerkki Lockerbiessa. 1942 – Kiinan entinen presidentti Hu Jintao syntyi.  1948 – Yhdysvaltalainen näyttelijä Samuel L. Jackson syntyi.  1964 – Muusikko Jussi Hakulinen syntyi.  1965 – Kaikkinaisen rotusyrjinnän poistamista koskeva kansainvälinen yleissopimus hyväksyttiin.  1988 – Lentokone räjähti Lockerbien pommi-iskussa Skotlannissa. Asiasta tuomittiin libyalainen tiedustelu-upseeri.  2012 – PSY:n kappale ”Gangnam Style” ylitti YouTubessa ensimmäisenä miljardin katsojan rajan.
Adrien Rabiot

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 3. huhtikuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Saint-Maurice, Ranska
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 189 cm
Seura
Seura: Olympique de Marseille
Junioriseurat
2001–2003: US Créteil-Lusitanos
2003–2004: Alfortville
2004–2008: US Créteil-Lusitanos
2008: Manchester City
2009–2010: Pau FC
2010–2012: Paris Saint-Germain
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2012–2019 | Paris Saint-Germain | 150 | (13) |
| 2013 | → Toulouse | 13 | (1) |
| 2019–2024 | Juventus | 157 | (18) |
| 2024– | Marseille | 10 | (1) |
Maajoukkue
| 2011–2012 | Ranska U17 | 5 | (0) |
| 2012 | Ranska U18 | 1 | (0) |
| 2012–2013 | Ranska U19 | 20 | (4) |
| 2014 | Ranska U20 | 6 | (0) |
| 2013–2016 | Ranska U21 | 17 | (1) |
| 2016– | Ranska | 50 | (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. joulukuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. joulukuuta 2024.
| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Qatar 2022 | Jalkapallo |  |
Adrien Rabiot (s. 3. huhtikuuta 1995 Saint-Maurice) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1 -seura Marseillea. Vasenjalkainen Rabiot on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Rabiot edusti nuorten tasolla viittä seuraa; US Créteil-Lusitanosia kolmeen otteeseen, Alfortvilleä, muutaman kuukauden Manchester Cityä, Pau FC:tä sekä Paris Saint-Germainia. PSG:n kanssa Rabiot teki ammattilaissopimuksen heinäkuussa 2012. Hän debytoi seuran paidassa Ligue 1:ssä elokuussa 2012 Bordeaux'ta vastaan. Mestareiden liigassa Rabiot teki debyyttinsä marraskuussa 2012 lohkovaiheen ottelussa Dinamo Zagrebia vastaan. Kevätkauden kaudesta 2012–2013 Rabiot vietti lainalla niin ikään Ligue 1:ssä pelanneessa Toulouse FC:ssä, jossa hän teki 13 ottelussa yhden osuman. Kauden päätteeksi Rabiot juhli Ligue 1:n mestaruutta PSG:n kanssa. Tämän jälkeen hän on voittanut Ranskan mestaruuden myös vuosina 2014, 2015, 2016, 2018 ja 2019. Ranskan cupin hän voitti 2015–2018 ja liigacupin 2014–2018. Hän pelasi PSG:ssä seitsemän kauden aikana kaikkiaan 150 Ligue 1 -ottelua ja teki niissä 13 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 36 ottelua ja teki niissä neljä maalia, joista kolme kaudella 2015–2016.
Rabiot edusti Paris Saint-Germainia vuoteen 2019 saakka. Hän siirtyi kesällä 2019 italialaisseura Juventukseen. Ensimmäisellä Italian-kaudellaan hän voitti liigamestaruuden ja toisella Italian cupin. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 28 Serie A -ottelua ja teki niissä yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi Serie A:ssa 34 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Serie A:ssa 32 ottelua. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 32 Italian pääsarjaottelua ja teki yhden kauden maaliennätyksensä: kahdeksan maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 31 Serie A -ottelua ja teki niissä viisi maalia. Juventuksen voittamassa Italian cupissa hän pelasi neljä ottelua, muun muassa molemmat välierät ja loppuottelun.
Rabiot pelasi Juventuksessa Mestarien liigassa 24 ottelua ja teki kolme maalia: maaliskuussa 2021 toisessa neljännesvälierässä FC Portoa vastaan hän teki jatkoaikamaalin, mikä ei kuitenkaan riittänyt joukkueelle jatkopaikkaan, ja syksyllä 2022 hän teki alkulohkossa kaksi maalia kotiottelussa Maccabi Haifaa vastaan. Eurooppa-liigassa pelaamissaan kahdeksassa ottelussa hän teki yhden maalin.
Rabiot solmi syyskuussa 2024 sopimuksen ranskalaisseura Olympique de Marseillen kanssa.