stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pekka Koskela (professori)
Ura

Koskela väitteli 1990 filosofian tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa. Väitöskirjan nimi oli Capacity Extension Domains ja sen ohjaajana oli professori Olli Martio. Sen jälkeen Koskela on toiminut eri tehtävissä Jyväskylän yliopiston matematiikan ja tilastotieteen laitoksella. Nykyisin hän toimii matematiikan professorina.
Matemaatikkona Koskelan pääasialliset tutkimusalueet ovat kvasikonformikuvaukset, äärellisen väännön kuvausten teoria ja analyysi metrisissä avaruuksissa. Hän on tutkinut myös erilaisia Sobolev-kuvauksia sekä Sobolev-tyypin epäyhtälöitä epäsäännöllisissä ympäristöissä.
Koskela teki huomattavimmat tieteelliset läpimurtonsa 1990-luvun lopussa ja 2000-luvun alussa, jolloin hän ratkaisi professori Juha Heinosen kanssa huomattavan avoimena olleen ongelman kvasikonformikuvausten teorian alueella. Hän loi Heinosen ja apulaisprofessori Piotr Hajlaszin kanssa pohjan uudelle matemaattiselle teorialle: analyysi metrisissä avaruuksissa. Hän on sittemmin jatkanut alan tutkimusta.
Vuosina 2010–2014 Koskela työskenteli Jyväskylän yliopistossa Suomen Akatemian nimittämänä määräaikaisena akatemiaprofessorina. Akatemiaprofessorina Koskela alkoi aiempien tutkimusalueidensa lisäksi tarkastella erilaisia äärellisen väännön kuvauksia. Äärellisen väännön kuvauksen teoria on nykyisin osa matematiikan perustutkimusta. Koskela on kehittänyt kyseisen alueen teoriaa tutkimusryhmänsä kanssa. Äärellisen väännön kuvauksen käytännön sovellutus on esimerkiksi aineen elastisuuden määrittäminen matemaattisten mallien avulla: lähtövaatimuksina malleissa ovat muun muassa massan häviämättömyyden periaate ja se, että muutoksessa ei saa syntyä reikiä tai halkeamia, eikä aine saa muutoksessa kulkea itsensä läpi. Koskela on tutkinut myös geometrisiä kaarevuuksia ja selvittänyt, miten niitä voi käyttää uusissa yhteyksissä.
Koskelalta julkaistiin vuosina 1990–2009 yhteensä 110 vertaisarvioitua tieteellistä artikkelia. Useat näistä ilmestyivät matematiikan tunnetuissa kansainvälisissä julkaisuissa.
Tunnustuksia ja luottamustoimia

Vuonna 2001 Koskela sai Väisälän palkinnon tieteellisistä ansioistaan matematiikan alalla. Vuodesta 2004 hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.
Tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi itsenäisyyspäivänä 2013 Koskelalle Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkin.
Teoksia

Pekka Koskela: Capacity Extension Domains (1990). Jyväskylän yliopisto. (Väitöskirja)
Aiheesta muualla

Professori Pekka Koskelan kotisivu, Jyväskylän yliopisto. (englanniksi)
Päivänloistot

| Päivänloistot |
| --- | --- |
 Päivänloisto.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit
Suku::  Päivänloistot Heliophila  L.
Katso myös
   Päivänloistot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Päivänloistot (Heliophila) on ristikukkaiskasveihin kuuluva kasvisuku, jonka on kuvannut Carl von Linné 1763. Suvussa on 81–96 lajia. Suomeksi nimetyt lajit ovat isopäivänloisto (Heliophila africana) ja silmäpäivänloisto eli päivänloisto (Heliophila coronopifolia). Kaikki päivänloistot kasvavat eteläisessä Afrikassa.
Päivänloistolajeja

Heliophila acuminata
Heliophila adpressa
Heliophila affinis
Heliophila africana
Heliophila alpina
Heliophila amplexicaulis
Heliophila arenaria
Heliophila arenosa
Heliophila brachycarpa
Heliophila brassicifolia
Heliophila bulbostyla
Heliophila callosa
Heliophila carnosa
Heliophila cedarbergensis
Heliophila cinerea
Heliophila collina
Heliophila concatenata
Heliophila cornellsbergia
Heliophila cornuta
Heliophila coronopifolia
Heliophila crithmifolia
Heliophila cuneata
Heliophila descurva
Heliophila deserticola
Heliophila diffusa
Heliophila digitata
Heliophila dregeana
Heliophila elata
Heliophila elongata
Heliophila ephemera
Heliophila esterhuyseniae
Heliophila eximia
Heliophila filicaulis
Heliophila gariepina
Heliophila glauca
Heliophila hurkana
Heliophila integrifolia
Heliophila juncea
Heliophila katbergensis
Heliophila laciniata
Heliophila lactea
Heliophila latisiliqua
Heliophila leptophylla
Heliophila linearis
Heliophila linoides
Heliophila macowaniana
Heliophila macra
Heliophila macrosperma
Heliophila meyeri
Heliophila minima
Heliophila monosperma
Heliophila namaquana
Heliophila namaquensis
Heliophila nubigena
Heliophila obibensis
Heliophila patens
Heliophila pectinata
Heliophila pendula
Heliophila pinnata
Heliophila polygaloides
Heliophila promontorii
Heliophila pubescens
Heliophila pusilla
Heliophila ramosissima
Heliophila refracta
Heliophila remotiflora
Heliophila rigidiuscula
Heliophila rimicola
Heliophila scandens
Heliophila schulzii
Heliophila scoparia
Heliophila seselifolia
Heliophila suavissima
Heliophila suborbicularis
Heliophila subulata
Heliophila tabularis
Heliopila tricuspidata
Heliophila trifurca
Heliophila tulbaghensis
Heliophila variabilis.
Peräjärvi (Iitti)

| Peräjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Iitti
Koordinaatit:  60°58′34″N, 26°11′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (14.12)
Laskuoja:  oja Kotojärveen 
Järvinumero:  14.125.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  80,6 m  
Pituus:  410 m  
Leveys:  170 m  
Rantaviiva:  0,912 km  
Pinta-ala:  3,791 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPeräjärvi 
Peräjärvi  on Päijät-Hämeessä Iitissä, Tapolassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,8 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Heikkolanjoen valuma-alueeseen (14.125) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 80,6 metriä mpy.
Padinki

Padinki tarkoittaa seuraavia:
Padinki, kylä Nivalassa
Padingin voimalaitos, vesivoimala Kalajoessa Padinginkoskessa
Padinginkoski, koski Kalajoessa, jossa on voimalaitos
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Padinki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Priargunskin piiri

Priargunskin piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla.
Priargunskin piiri (ven. Приаргунский район, Priargunski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1962 perustetun piirin pinta-ala on 5 100 neliökilometriä. Asukkaita on 25 600 henkeä (vuonna 2009).
Priargunskin piiri sijaitsee Taka-Baikalian kaakkoisosassa. Lounaassa se rajoittuu Krasnokamenskin, luoteessa Aleksandrovski Zavodin ja pohjoisessa Kalgan piireihin. Idässä Argun-joki erottaa sen Kiinasta.
Piiriin kuuluvat Priargunskin ja Klitškan kaupunkimaiset taajamat sekä 11 maalaiskuntaa: Byrka, Dosatui, Duroi, Molodjožnyi, Novotsuruhantui, Pogadajevo, Pogranitšnyi, Starotsuruhantui, Uruljungui, Ust-Tasurkai ja Zorgol. Hallinnollinen keskus on Priargunsk. Asutuskeskuksia on yhteensä 22.
Asukkaista suurin osa on venäläisiä. Lisäksi on burjaatteja, ukrainalaisia ja tataareja.
Priargunskissa on Tšitan ja Kiinan väliseltä rautatieltä Haranorin asemalla haarautuvan sivuradan pääteasema. Matkaa aluepiirin pääkaupunkiin on rautateitse 595 kilometriä.
Talous perustui 1990-luvun puoliväliin saakka kaivosteollisuuteen. Nykyään tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut lampaanhoitoon. Lisäksi on elintarviketeollisuutta.
Priargunskissa toimii kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Priargunskaja zarja. Seudulla on lukuisia arkeologisia muistomerkkejä. Niistä huomattavimmat ovat Hirhir-joen suulla sijaitsevat Tšingis-kaanin veljen Jötši Kasarin hallintokaupungin jäänteet.
Aiheesta muualla

Priargunskin piirin Taka-Baikalian aluepiirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Priargunskin piiri Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Aginskoje¹ • 
Aginskoje¹ • 
Akša • 
Aleksandrovski Zavod • 
Balei • 
Borzja • 
Duldurga¹ • 
Gazimurski Zavod • 
Gornyi • 
Hilok • 
Kalar • 
Kalga • 
Karymskoje • 
Krasnokamensk • 
Krasnyi Tšikoi • 
Kyra • 
Mogoitui¹ • 
Mogotša • 
Nertšinsk • 
Nertšinski Zavod • 
Olovjannaja • 
Onon • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
Priargunsk • 
Šelopugino • 
Šilka • 
Sretensk • 
Tšernyševsk • 
Tšita • 
Tšita • 
Tungir–Oljokma • 
Tungokotšen • 
Uljoty • 
Zabaikalsk
¹= kuuluu Agan Burjatian piirikuntaan
Raastuvankokous

Raastuvankokous oli Ruotsissa ja sitä myötä myös Suomessa keskiaikaisissa kaupunkilaeissa määrätty kokous, jossa kaupungin porvarit, myöhemmin äänivaltaiset asukkaat, päättivät pormestarin johtamina asioistansa. Jo 1600-luvulla sen olennaisin tehtävä oli luottamusmiesten valitseminen. Jos kaupungissa ei ollut valtuusmiehiä, pidettiin määräasioiden käsittelyä varten raastuvanoikeus kesä- tai joulukuussa ja muulloinkin, jos maistraatti katsoi raastuvankokouksen tarpeelliseksi tai kuvernööri päätti, että oli pidettävä raastuvankokous. Kaupungeissa, joissa oli valtuusmiehet, järjestettiin raastuvankokous, jossa valittiin kaupunginvaltuusmiehet, taksoitus- ja tarkastuslautakuntien jäsenet ja tilintarkastajat sekä määrättiin kerrallaan vähintään kolme- ja enintään viisivuotiseksi määräajaksi, kuinka suuri tulojen osa pidettiin vastaavana yhtä veroäyriä. Poikkeustapauksissa muutenkin voitiin järjestää raastuvankokouksia. Ajan myötä raastuvankokouksen merkitys pieneni. Vuoden 1917 kaupunkien kunnallislaissa määrättiin, että raastuvankokous pidettäisiin enää vain pormestarin, neuvosmiehen ja maistraatinsihteerin valitsemiseksi. Suomessa raastuvankokous lakkautettiin vuonna 1927.
Qikiqtarjuaqin lentoasema

Qikiqtarjuaqin lentoasema (engl. Qikiqtarjuaq Airport) (IATA: YVM, ICAO: CYVM) on lentoasema Kanadan Nunavutin territoriossa Qikiqtarjuaqin kylässä. Kenttää ylläpitää Nunavutin territorion hallinto. Lentoonlähtöjä ja -laskuja oli vuonna 2008 yhteensä 1 050.
Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Canadian North: Iqaluit, Pangnirtung
First Air: Iqaluit, Pangnirtung
Päivänkakkarat

| Päivänkakkarat |
| --- | --- |
 Ahopäivänkakkaran (Leucanthemum vulgare) kukinto.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Päivänkakkarat Leucanthemum  Mill.
Katso myös
   Päivänkakkarat Wikispeciesissä   Päivänkakkarat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Päivänkakkarat (Leucanthemum) on suku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu 48 lajia.
Päivänkakkaroiksi kutsutaan joskus myös muutamia, nykyisin pietaryrttien (Tanacetum) sukuun sijoitettuja lajeja, kuten reunuspäivänkakkara eli reunuspietaryrtti (Tanacetum parthenium) ja punapäivänkakkara eli punapietaryrtti (Tanacetum coccineum).
Lajeja ja risteymiä

Leucanthemum adustum
Leucanthemum coronopifolium
Leucanthemum gaudinii
Leucanthemum ircutianum
Leucanthemum lacustre
Leucanthemum maximum
Leucanthemum pallens
ahopäivänkakkara eli päivänkakkara (Leucanthemum vulgare)
isopäivänkakkara (Leucanthemum × superbum) (lajien L. lacustre ja L. maximum risteymä)
Ahopäivänkakkaraa kasvaa Suomessa yleisenä melkein koko maassa. Isopäivänkakkaraa viljellään koristekasvina.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Päivänkakkarat (Leucanthemum)
ITIS: Leucanthemum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Leucanthemum (englanniksi)
Flora of China: Leucanthemum (englanniksi)
Padingin voimalaitos

Padingin voimalaitos on vesivoimala Nivalassa Kalajoen Padinginkoskessa. Se valmistui Kalajoen Sähkö Oy:n rakennuttamana 1979. Sen putouskorkeus on 4,3 metriä, teho 1 MW. Sen omistaa nykyisin Killin Voima Oy. Voimalaitoksen yhteydessä on säännöstelypato, jonka on rakennuttanut Vesihallitus.
Overhead

Overhead on suomalainen, Helsingistä kotoisin oleva progressiivista rockia soittava yhtye, jonka esikoisalbumi Zumanthum julkaistiin vuonna 2002. Kolme vuotta myöhemmin julkaistu Metaepitome saavutti jonkin verran kansainvälistäkin menestystä ja radiosoittoa. Yhtyeen nykyisenä levy-yhtiönä toimii Musea Records. Overhead on soittanut useilla eurooppalaisilla rockfestivaaleilla.
Jäsenet

Janne Katalkin: basso
Ville Sjöblom: rummut
Alex Keskitalo: laulu ja huilu
Jaakko Kettunen: kitara
Mikko Patama: koskettimet
Diskografia

Zumanthum (2002)
Metaepitome (2005)
And We're Not Here After All (2008)
Live After All (2009)
Of Sun And Moon (2012)
Haydenspark (2018)
Telepathic Minds (2023)
Qin

| Qin > 778 eaa.–206 eaa. |
| --- | --- |
   Qin ja sen naapurivaltiot noin 260 eaa. 
Valtiomuoto:  monarkia
Edeltäjä:  Zhou-dynastia
Seuraaja:  Qin-dynastia
Qin (Wade-Giles: Ch'in, myös Tsin) oli valtio Kiinassa kevättä ja syksyä- sekä taistelevien läänitysvaltioiden aikakausina vuosina 778 eaa.–206 eaa.
Lännessä sijainnut Qinin valtio oli alun perin sotilaallisesti ja taloudellisesti heikko ja aikaansa jäljessä, mutta uudistusten myötä siitä kehittyi kovalla kurilla johdettu voimakas valtio, joka voitti lopulta suuren Chu-valtionkin. Vuonna 247 eaa. valtion johtoon nousi Zheng, jonka johdolla Qinin joukot valtasivat Hanin, Zhaon, Wein, Chun, Yanin ja Qin vuoteen 221 eaa. mennessä. Tästä alkoi Qin-dynastian aika, jolloin Zheng hallitsi nimellä Qin Shi Huangdi.
Qin-valtio

Kiinan hajottua monien paikallisten mahtimiesten hallittavaksi itäisen Zhou-dynastian aikoihin lännessä Wei-joen laaksossa sijainnut Qin oli syntyneistä valtioista kaikkein heikoin ja vähiten kehittynyt.[lähde? ] Vuoret suojasivat osaa maasta, jonka oli taisteltava xiongnu-kansaa vastaan. Alussa Qin kärsi tappioita taisteluissa muita kiinalaisvaltioita vastaan.
Qinillä oli vähiten feodaalista painolastia,selvennä ja sen johtajat alkoivat lujalla, ankarallakin kädellä uudistaa maataan. He tekivät siitä lujasti keskitetyn virkamiesvaltion, jossa perinnöllisyydellä ei ollut merkitystä. Kovalla kurilla saatiin mobilisoitua liikkeelle voimakkaita armeijoita, joiden avulla Kiina valloitettiin vähän yli sadan vuoden kuluessa. Shu ja Ba vallattiin jo 316 eaa. ja suurin osa Kiinan valtioista viimeisen yhdeksän vuoden sisään 230–221 eaa. Pahin vastustaja, Keltaisestajoesta etelään sijainnut Chu kukistui 223 eaa. ja idässä rannikolla ollut Qi 221 eaa.
Peräjärvi (Jämsä, Rumakulma)

| Peräjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°48′09″N, 25°09′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Nytkymenjokeen 
Järvinumero:  14.226.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  78,6 m  
Pituus:  320 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,692 km  
Pinta-ala:  1,888 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPeräjärvi 
Peräjärvi  on Keski-Suomessa Jämsässä Rumakulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alueeseen (14.226) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 78,6 metriä mpy.
Pierre Hébert

Pierre Hébert: Elämän virta, vuodelta 1855, Cour Carrée, Louvre, Pariisi.
Pierre Hébert (1804 Villabé - 1869 Pariisi) oli ranskalainen kuvanveistäjä. Hänen pojastaan Pierre-Eugène-Emile Héberistä  tuli myös kuvanveistäjä ja hänen tyttärestään Hélène Bertaux ´sta tuli kuvanveistäjä sekä naisten oikeuksien puolustaja.
Hébert opiskeli kuvanveistäjäksi Georges Jacquot`n oppilaana. Hänen töitään oli Pariisin Salongin näyttelyissä vuosina 1836- 1869.
Aiheesta muualla

https://catalogue.bnf.fr/ark:/12148/cb16561744w
https://agorha.inha.fr/inhaprod/ark:/54721/002133585
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Pöksynhaara

| Pöksynhaara |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°19′10″N, 24°35′01″E
Järvinumero:  81.057.1.065 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  79,7 m 
Rantaviiva:  1 km 
Pinta-ala:  0,0265 km² 
 fiMustalampi 
Pöksynhaara on noin kolmen hehtaarin laajuinen korpijärvi Nuuksion kansallispuistossa Espoon ja Vihdin rajalla. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Espoon osalta Velskolan kaupunginosassa. Sen naapurijärviä ovat Iso Majaslampi ja Pieni Majaslampi idässä. Saarijärvi sijaitsee noin kilometrin Pöksynhaarasta koilliseen ja Suolikas aivan Pöksynhaaran pohjoispuolella. Pöksynhaaran eteläpuolella sijaitsee Pikku Pöksynhaara -niminen lampi.
Pöksynhaaran rannat ovat osin soisia, osin kallioisia.
Vanhin tieto Pöksynhaara-nimestä on 1830-luvulta. Järvi on tunnettu myös nimillä Mustalampi ja Mustajärvi.
Aiheesta muualla

Mattigronroos.fi: Pöksynhaara
Padilla

Padilla on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Alex Padilla (s. 1973), yhdysvaltalainen poliitikko
Anthony Padilla (s. 1987), yhdysvaltalainen koomikko ja Smosh-kollektiivin perustaja
Daniel Padilla (s. 1995), filippiiniläinen näyttelijä
Felipe Padilla Cardona (s. 1945), meksikolainen roomalaiskatolinen piispa
Francisco Raúl Villalobos Padilla (1921–2022), meksikolainen roomalaiskatolinen piispa
José Guadalupe Padilla Lozano (1920–2013), meksikolainen roomalaiskatolinen piispa
Juana Azurduy de Padilla (1780–1862), bolivialainen vapaustaistelija
Luis Padilla Nervo (1894–1985), meksikolainen poliitikko, suurlähettiläs ja Meksikon ulkoministeri 1952–1958
Osvaldo Padilla (s. 1942), filippiiniläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa
Tulio Luis Ramírez Padilla (s. 1960), venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa
Wenceslao Selga Padilla (1949–2018), filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Radiourheilu

Radiourheilu on itäeurooppalaista alkuperää oleva käsite, jota käytetään kuvaamaan mitä tahansa kilpailuhenkistä radioamatööritoimintaa. Yleisimmässä merkityksessään se on siis synonyymi radioamatöörien kilpailuille, joissa yritetään saada kaksisuuntainen yhteys mahdollisimman moneen toiseen amatööriradioasemaan sovittuja ehtoja noudattaen. Termiä voidaan kuitenkin käyttää myös esimerkiksi suunnistuksesta, jossa yhdistetään radiotekniikkaa perinteiseen suunnistukseen.
Radiourheilu oli aikaisemmin Neuvostoliiton ja nykyisin Venäjän federaation nuorisokasvatuksen muoto. Siinä vähintään 14 vuotta täyttäneille opetetaan radioliikennettä. Opituilla taidoilla järjestetään kilpailuja. Radiourheiluseurat liittyvät DOSAAF:n seuraajan, ROSTO:n organisaatioon.
Profeetankukat

| Profeetankukat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Boraginales
Heimo::  Lemmikkikasvit
Suku::  Profeetankukat Arnebia  Forssk.
Katso myös
   Profeetankukat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Profeetankukat (Arnebia) on lemmikkikasvien suku, jossa on 38 lajia. Niitä esiintyy alkuperäisenä Länsi- ja Keski-Aasiassa, Kaukasiassa, Etelä-Venäjällä, Kreikassa ja Afrikan pohjoisosassa. Sukuun kuuluu yksivuotinen keltakukkainen pikkuprofeetankukka (Arnebia decumbens). Toinen suomeksi nimetty profeetankukka on monivuotinen, koristekasvina viljelty isoprofeetankukka eli profeetankukka (Arnebia pulchra eli Huynhia pulchra), joka on kotoisin Turkista, Iranista ja Kaukasiasta. Laji viedään nykyisin kaksilajiseen Huynhia-sukuun.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Arnebia
Raasuli

Raasuli (ven. Орехово, Orehovo) on Venäjällä Sosnovon (ent. Rautu) kunnassa sijaitseva kylä. Se kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin. Raasulin kautta kulkee Pietari–Hiitola-rata ja kylässä on myös seisake.
Raasuli sijaitsee korkealla harjanteella, josta avautuu maisema aina Laatokalle saakka. Ennen Suomen itsenäistymistä kylä sijaitsi aivan Venäjän keisarikunnan ja Suomen suuriruhtinaskunnan rajalla. Raasulista on matkaa Sosnovon keskustaan noin yhdeksän ja Pietariin noin 70 kilometriä.
Nimen alkuperä ja uudelleennimeäminen

Kylän nimi Raasuli on muunnettu Novgorodin sanasta ”rassolschik”, joka tarkoitti kalakauppaa tai kalan jälleenmyyjää.
Kun Karjalankannaksen taajamien nimeämiskampanja käynnistyi vuosina 1947–1948, Leningradin Komsomolskin tehtaan tytäryhtiön työntekijät hyväksyivät kokouksessaan päätöslauselman Raasulin kylän uudelleennimeämisestä Orekhovoksi. Tämän jälkeen sekä Raasulin rautatieasema että sen lähistöllä sijaitseva kylä nimettiin uudelleen. Uuden nimen valintaperustetta ei tiedetä, mutta sen epäillään liittyvän kylän lähellä kasvaneisiin pähkinäpensaisiin Nimenmuutos vahvistettiin Venäjän SFNT:n asevoimien puhemiehistön asetuksella 13. tammikuuta 1949.
Pelicano (1871)

| Pelicano |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Caracca
Laskettu vesille:  1871
Tekniset tiedot
Uppouma:  145 t
Pituus:  34,21 m
Leveys:  6,46 m
Syväys:  2,34 m
Koneteho:  160 ihp
Nopeus:  8solmua
Miehistöä:  48
Aseistus
Aseistus:  1 × MRL 120 mm -tykki 1 × konekivääri
Pelicano (ex-Caiman) oli Espanjan laivaston vuonna 1871 valmistettu puurunkoinen Pelicano-luokan tykkivene.
Palvelus

Alus palveli aluksi todennäköisesti Espanjan aluevesillä, mutta sen jälkeen urasta on vain vähän tietoja lukuun ottamatta palvelusta Fernado-Pon alueella.
Pelson vankila

Pelson vankila Vaalan kunnan Pelson kylässä kuuluu Pohjois-Suomen aluevankilaan. Vankila aloitti toimintansa varavankilana 1935. Siitä tuli keskusvankila 1983 ja nimeltään pelkkä Pelson vankila 2001.
Historiaa

Vankilan alue on entistä Pelsonsuota. Laajan suon kuivattamista suunniteltiin jo 1800-luvun alussa, mutta kuivatus aloitettiin vasta 1857. Ensin  kuivatettiin noin 60 000 tynnyrinalaa eli 30 000 hehtaaria, josta suota oli yli puolet. Pelson varavankilan perustamispäätös tehtiin 13. syyskuuta 1935. Silloisen Säräisniemen pitäjän Veneheiton kylän alueelle sijoitetun varavankilan toiminta alkoi päätöksestä jo viikon päästä  eli 20. syyskuuta 1935.
Perustettuun laitokseen kuuluvaa upottavaa suoaluetta Honkisaaressa, missä vankila yhä sijaitsee, oli 6 600 hehtaaria eikä alueella ollut minkäänlaisia teitä. Ensimmäiseksi sinne saapui Sukevan vankilasta kaksitoista vankia vartijoineen.  Henkilökunta ja vangit majoittuivat aluksi ympäristön taloihin, latoihin ja jopa navetoihin. Sota-aikana Pelsolla ja sen yhteydessä olleilla siirtoleireillä työskenteli myös sotavankeja, enimmillään heitä oli vuonna 1941 1300. Yhteensä 133 kuollutta sotavankia on haudattu Vaalan Vesalan hautausmaalle.
Pelsonsuon kuivatus ja raivaaminen noin 1 600 hehtaarin laajuiseksi viljelysalueeksi kesti kolmisenkymmentä vuotta. Kuokkimallakin tehtiin noin 900 hehtaaria peltoa.  Aluksi vankeja oli alle sata, mutta lukumäärä kasvoi niin, että Honkisaaren ohella perustettiin Lintukummun ja Vesalan vankiosastot, jotka myöhemmin lakkautettiin. Asutukseen raivatusta alasta luovutettiin yli tuhat hehtaaria ja siitä muodostettiin yhteensä 49 yksityistä maatilaa. Laajimmillaan Pelson kylän alueella asuikin 1950-luvun ja 1960-luvun vaihteessa 745 henkilöä, syksyllä 2008 enää 140. Keskusvankilaksi Pelso muuttui vuoden 1983 alussa ja sen nimeksi tuli Pelson vankila vuoden 2001 alussa.
Helmikuussa 2004 Pelson vankilassa tapahtui yksi Suomen historian verisimmistä vankilapaoista, kun kaksi vankia surmasivat vanginvartijan ja yrittivät surmata kirveskurssin opettajan. Vangit pakenivat opettajalta varastamallaan autolla, ja heidät otettiin kiinni saman päivän aikana. Molemmat tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.