stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
FC KTP
Historia > FC KTP

Joulukuussa 2013 FC KooTeePee ja Kotkan Työväen Palloilijat solmivat yhteistyösopimuksen, jonka myötä FC KooTeePee lyhensi nimensä FC KTP:ksi ja liittyi jäsenseuraksi Kotkan Työväen Palloilijoiden alaisuuteen. Samalla Kakkosessa pelannut Kotkan Työväen Palloilijat luopui sarjapaikastaan ja siirsi jalkapallotoimintansa FC KTP:n alaisuuteen, joka otti Kotkan Työväen Palloilijoiden logon käyttöönsä. Nimitystä FC KTP käytetään virallisissa asioissa, esimerkiksi seuran hallituksen tiedotteissa. Edustusjoukkueesta käytetään nimitystä KTP.
KTP sijoittui Ykkösessä kaudella 2014 toiseksi. Joukkue nousi kuitenkin täydennysmenettelyllä Veikkausliigaan kaudeksi 2015, koska FC Hongalle ei myönnetty liigalisenssiä.
KTP:n Veikkausliiga-kausi 2015 päättyi sarjasta putoamiseen, kun se hävisi liigakarsinnassa PK-35 Vantaalle yhteismaalein 2–3. Kauden 2016 päätteeksi KTP putosi Kakkoseen. Päävalmentajana toimi kausina 2013–2016 Sami Ristilä, jonka korvasi kesäkuussa 2016 Ossi Virta.
Kakkosen kaudella 2017 KTP voitti A-lohkon, mutta hävisi kaksiosaisessa nousukarsinnassa C-lohkon voittajalle AC Kajaanille yhteismaalein 3–6. Seuralle kuitenkin lopulta myönnettiin paikka Ykköseen, kun Oulun Palloseura ei täyttänyt lisenssin ehtoja. Kaudella 2018 seura sijoittui Ykkösessä Jari-Pekka Gummeruksen valmentamana seitsemänneksi. Kaudeksi 2019 seuran valmentajaksi palkattiin virolainen Argo Arbeiter, joka oli pelannut Kotkan TP:n joukkueessa Veikkausliigassa kausina 1999 ja 2000. KTP sijoittui kaudella 2019 neljänneksi. Kaudella 2020 KTP sijoittui Ykkösessä Arbeiterin valmentamana toiseksi ja voitti liigakarsinnan Turun Palloseuraa vastaan yhteistuloksella 1–1 vierasmaalisäännön perusteella nousten Veikkausliigaan. Veikkausliigan kaudella 2021 KTP jäi viimeiseksi ja putosi suoraan Ykköseen. Kauden 2022 päätteeksi KTP voitti Ykkösen runkosarjan ja nousi siten suoraan Veikkausliigaan kaudeksi 2023, mutta jäi jälleen viimeiseksi ja putosi suoraan Ykkösliigaan, nousten jälleen Veiikausliigaan kaudeksi 2025.
Seuratunnukset > Seuravaakunat

KTP:n perinteinen seuravaakuna on esiintynyt seuran historiassa erilaisina mukaelmina. Alkuperäisessä vaakunassa on kilven sisällä viisi vihreää pystyraitaa ja neljä valkoista pystyraitaa. Kilven yläreunaan on kirjailtu teksti KTP. Vuonna 2015 seura uudisti logoaan niin, että kilpeä kavennettiin ja vihreiden pystyraitojen määrä väheni neljään ja valkoisten pystyraitojen määrä kolmeen. Seuran mukaan seuravaakunan uudistamisessa pyrittiin selkeyttämään seuran visuaalista ilmettä. Seura on korostanut identiteetissään kotkalaisyhteisön ahtaajaperinteitä.
FC KooTeePeen logona toiminut Kotkanpoika (1999–2013)
KTP:n kilpivaakuna (2013–2015)
KTP:n nykyinen kilpivaakuna (2015–)
Seuratunnukset > Värit

FC KTP:n seuravärit ovat vihreä ja valkoinen. Värit esiintyvät seuravaakunan lisäksi peliasuissa. Seuran kotipeliasussa on vihreävalkoraitainen pelipaita, mustat housut ja vihreät sukat. Vieraspeliasussa on vihreät paita ja housut sekä valkoiset sukat.
Pelaajat ja valmentajat > Nykyinen joukkue

Tilanne 27. toukokuuta 2024.
Pelaajat ja valmentajat > Valmentajat

Päävalmentaja: Jonas Nyholm
Valmentaja: Christian Sund
Pelaajat ja valmentajat > Entiset valmentajat

Pasi Rautiainen, 2001
Ismo Lius, 2002
Steven Polack, 2003
Janne Hyppönen, 2003–2006
Vesa Tauriainen, 2007
Tommi Kautonen, 2008
Simo Marttila, 2009
Jari-Pekka Gummerus, 2009
Janne Hyppönen, 2010–2012
Sami Ristilä, 2013–2016
Ossi Virta, 2016
Jari Rantanen, 2017
Jari-Pekka Gummerus, 2018
Argo Arbeiter, 2019–2021
Gabriel Garcia Xatart, 2021
Teemu Kankkunen, 2021
Jussi Leppälahti, 2022–2023
Juha Malinen, 2023
Tilastot > Sarjasijoitukset

| Kausi | Sarja | Sija | O | V | T | H | TM – PM | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Kakkonen (itälohko) | 1. | 22 | 17 | 5 | 0 | 87 – 11 | 56 |
| 2002 | Ykkönen (etelälohko) | 1. | 16 | 12 | 2 | 2 | 36 – 10 | 38 |
| 2002 | Karsintasarja | 6. | 7 | 2 | 2 | 3 | 8 – 11 | 9 |
| 2003 | Veikkausliiga | 13. | 26 | 6 | 4 | 16 | 28 – 53 | 22 |
| 2004 | Veikkausliiga | 9. | 26 | 8 | 8 | 10 | 28 – 28 | 32 |
| 2005 | Veikkausliiga | 8. | 26 | 9 | 6 | 11 | 35 – 42 | 33 |
| 2006 | Veikkausliiga | 11. | 24 | 8 | 3 | 13 | 26 – 44 | 27 |
| 2007 | Veikkausliiga | 12. | 26 | 7 | 5 | 14 | 27 – 38 | 26 |
| 2008 | Veikkausliiga | 14. | 26 | 1 | 5 | 20 | 14 – 57 | 8 |
| 2009 | Ykkönen | 5. | 26 | 11 | 6 | 9 | 23 – 21 | 39 |
| 2010 | Ykkönen | 7. | 26 | 10 | 5 | 11 | 28 – 24 | 35 |
| 2011 | Ykkönen | 6. | 24 | 13 | 2 | 9 | 37 – 26 | 41 |
| 2012 | Ykkönen | 7. | 27 | 10 | 5 | 12 | 30 – 33 | 35 |
| 2013 | Ykkönen | 3. | 27 | 12 | 9 | 6 | 35 – 29 | 45 |
| 2014 | Ykkönen | 2. | 27 | 15 | 5 | 7 | 57 – 33 | 50 |
| 2015 | Veikkausliiga | 11. | 33 | 7 | 11 | 15 | 27 – 44 | 32 |
| 2016 | Ykkönen | 9. | 27 | 6 | 10 | 11 | 47 – 50 | 28 |
| 2017 | Kakkonen (A-lohko) | 1. | 22 | 14 | 6 | 2 | 55 – 16 | 48 |
| 2018 | Ykkönen | 7. | 27 | 7 | 8 | 12 | 29 – 40 | 29 |
| 2019 | Ykkönen | 4. | 27 | 13 | 3 | 11 | 46 – 44 | 42 |
| 2020 | Ykkönen | 2. | 22 | 14 | 5 | 3 | 51 – 23 | 47 |
| 2021 | Veikkausliiga | 12. | 27 | 2 | 5 | 20 | 25 – 58 | 11 |
| 2022 | Ykkönen | 1. | 27 | 17 | 4 | 6 | 60 – 28 | 55 |
| 2023 | Veikkausliiga | 12. | 27 | 5 | 5 | 17 | 21 – 44 | 20 |
| 2024 | Ykkösliiga | 1. | 27 | 18 | 4 | 5 | 75 – 32 | 58 |
| 2025 | Veikkausliiga |  |  |  |  |  | – |  |
Tilastot > Saavutukset ja ennätykset

Paras sijoitus Veikkausliigassa: kahdeksas, kaudella 2005
Eniten otteluita Veikkausliigassa: Vesa Helenius, 152
Eniten maaleja Veikkausliigassa: Kim Liljeqvist, 27
Eniten maaleja yhdellä kaudella Veikkausliigassa: Gábor Szilágyi, 13 kaudella 2003
Kotiottelun yleisöennätys: 4 215 katsojaa ottelussa Tornion Palloa vastaan kaudella 2004
Aiheesta muualla

FC KTP:n virallinen sivusto
| n k Veikkausliiga |
| --- | --- |
 Hallitseva mestari: KuPS
Joukkueet (2025):  AC Oulu  FC Haka  FC Inter  FF Jaro  Gnistan  HJK  IFK Mariehamn  Ilves  KTP  KuPS  SJK  VPS 
Tilastot ja palkinnot:  Vuoden pelaaja Vuoden maalivahti  Vuoden puolustaja  Vuoden keskikenttäpelaaja  Vuoden hyökkääjä  Vuoden tulokas  Vuoden valmentaja  Kuukauden pelaaja 
| n k Miesten jalkapallon TUL:n mestarit |
| --- | --- |
TUL:n jalkapallomestaruus:  1920: Kullervo  1921: Kullervo  1922: Kullervo  1923: Kullervo  1924: Kullervo  1925: Kullervo  1926: Töölön Vesa  1927: Jyry  1928: Kullervo  1929: TuWe  1930: Vesa  1931: ViTo  1932: TP-V  1933: TaTo  1934: TP-V  1935: Töölön Vesa  1936: Töölön Vesa  1937: KTP  1938: TP-V  1939: KTP  1940: TP-V  1941: keskeytettiin  1942: ei pelattu  1943: TP-V  1944: ei pelattu  1945: Kullervo  1946: TP-V  1947: KTP  1948: RTU  1949: KTP  1950: KTP  1951: KTP  1952: KTP  1953: Turun Pyrkivä  1954: Turun Pyrkivä  1955: Karihaaran Tenho 
TUL Cup:  1973: Into  1974: Turun Pyrkivä  1975: Turun Pyrkivä  1976: Into  1977: MiPK  1978: Turun Pyrkivä  1979: JyPK  1980: OTP  1981: KTP  1982: PPT  1983: KTI  1984: Elo  1985: PPT  1986: OTP  1987: PPT  1988: Elo  1989: OTP  1990: PPT  1991: OTP  1992: VanPa  1993: FC Jazz  1994: TP-V  1995: Ponnistus  1996: FC Jazz  1997: TP-V  1998: FC Jazz  1999: Kajaanin Haka  2000: PP-70  2001: PP-70  2002: FC Jazz  2003: PP-70  2004: KooTeePee  2005: KooTeePee  2006: Kiisot  2007: TP-V  2008: KTP  2009: Warkaus JK  2010: KooTeePee  2011: JyPK  2012: KooTeePee  2013: ei pelattu  2014: Sisu-Pallo  2015: ei pelattu  2016: TP-V  2017: Toejoen Veikot  2018: MiPK  2019: MiPK  2020: ei pelattu  2021: ei pelattu  2022: ToTe  2023: TP-V  2024: TP-V 
FC KTP – Ilves heinäkuussa 2014.
Arto Tolsa Areena
Musta käsi

Mustan käden käyttämä kokardi
Musta käsi (serb. Црна рука, kroatiaksi Crna ruka), virallisesti Yhdistyminen tai kuolema (Уједињење или смрт, Ujedinjenje ili smrt), oli Serbiassa vuonna 1911 perustettu nationalistinen salaseura. Järjestön tarkoituksena oli liittää kaikki serbien asumat Itävalta-Unkarin  ja Osmanien valtakunnan alaisuudessa olleet alueet Serbiaan ja perustaa Suur-Serbia.
Mustaa kättä johti Serbian yleisesikunnan tiedustelutoimiston päällikkö, eversti Dragutin Dimitrijević, joka oli jo vuonna 1903 osallistunut upseerisalaliittoon, joka surmasi Serbian kuninkaan Aleksanteri I:n ja hänen puolisonsa Draga Mašinin. Järjestö pyrki myös vaikuttamaan hallituksen ulkopolitiikkaan, jossa se onnistuikin hyvin, kun sen toiminnan ansiosta Serbia osallistui vuosien 1912–1913 Balkanin sotiin, joissa Serbia sai huomattavia alueita haltuunsa.
Vuonna 1914 Gavrilo Princip murhasi Itävalta-Unkarin arkkiherttuan Frans Ferdinandin ja hänen vaimonsa Sophien. Tämä Sarajevon laukauksina tunnettu tapahtuma johti epäsuorasti ensimmäisen maailmansodan syttymiseen myöhemmin samana vuonna. Serbian hallitus suojeli pitkään Mustan käden johtoa, mutta vuonna 1917 heidät päätettiin eliminoida. Järjestön johtajia syytettiin prinssihallitsija Aleksanterin salamurhan suunnittelusta ja heidät todettiin näytösoikeudenkäynnissä syyllisiksi. Dimitrijević ja kaksi muuta teloitettiin Kreikan Salonikissa, jossa Serbian johto oli tuolloin maanpaossa. Syytteet olivat todennäköisesti tekaistuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Musta käsi Wikimedia Commonsissa
Kirkkonummen rautatieasema

Kirkkonummen rautatieasema (lyh. Kkn, ruots. Kyrkslätts järnvägsstation) on lähi- ja kaukojunien rautatieasema rantaradalla Kirkkonummella, Siuntion ja Tolsan asemien välissä. Kirkkonummi on U- ja L-lähijunien pääteasema, jossa myös H- ja Y-junat pysähtyvät. Asemalla pysähtyvät Helsinki – Turku/Turku satama kaukojunista IC 941, IC 943, IC 966, IC 986, IC 972 ja IC 974. Kirkkonummen rautatieasemalta lähtee päivittäin useampi linja-autovuoro Karjaalle, josta on yhteys Turkuun.
Välittömästi Kirkkonummen ratapihan jälkeen rantarata jatkuu Turun suuntaan yksiraiteisena, Helsingin suuntaan kaksiraiteisena.
Asema kuuluu Uudenmaan liiton inventoimiin kulttuuriympäristöihin. Asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Bruno Granholm samoin piirustuksin kuin Kauklahden rautatieasema Espoossa.  Se on rakennettu 1901–1903 ja sen lähellä on lisäksi tavaramakasiini, huoltorakennuksia ja työntekijän asunto. Aseman vieressä oli toinenkin työntekijän asunto, mutta se purettiin vuonna 2009, ja sen tilalle rakennettiin uusi tie sekä linja-autoasema.
Kirkkonummen rautatieasema jäi vuonna 1944 Moskovan välirauhansopimuksen nojalla Porkkalan vuokra-alueelle. Viimeinen suomalainen juna lähti asemalta 28. syyskuuta 1944 ja asema suljettiin suomalaiselta junaliikenteeltä virallisesti 3. lokakuuta samana vuonna. Neuvostoliiton miehitysaikana Kirkkonummi oli vuokra-alueen keskeinen liikennepaikka, ja tavara- ja sotilasliikenne Kirkkonummelta Pasilan kautta Leningradiin alkoi 4. marraskuuta 1944. Porkkalan palautuksen jälkeen Kirkkonummen rautatieasema avattiin suomalaisena liikennepaikkana jälleen toukokuun alussa 1956. Vuonna 1969 Kirkkonummesta tuli ensimmäisen sähköistetyn rataosan ja samalla rantaradan lähijunien pääteasema. Neuvostoliittolaisten miehitysaikana rakentamassa veturitallissa toimi veturikorjaamo 1980-luvun puoliväliin saakka; rakennus on sittemmin purettu. Asemalle rakennettiin alikulkutunneli vuonna 1988 ja samassa yhteydessä tavaramakasiini siirrettiin asemarakennuksen itäpuolelta sen länsipuolelle. Tavaraliikenne Kirkkonummen asemalla lopetettiin vuonna 2002, mutta matkustaja-asemana Kirkkonummi on edelleen tärkeä.
Aseman lipunmyynti lakkautettiin 2. elokuuta 2014, mutta asemalla on lippuautomaatti.
Junien lähtöraiteet

Raiteelta 1 liikennöivät kaukojunat Turkuun sekä Y-junat Siuntioon, sekä lisäksi osa U- ja L-junista.
Raiteelta 2 liikennöivät Turusta tulevat kaukojunat ja Y-junat (sekä muutama U- ja L-juna) Helsinkiin sekä pari Y-junaa Siuntioon.
Raiteelta 3 liikennöi osa U- ja L-junista.
Pysähtyvät junat

H (Helsinki–Hanko)
Y (Helsinki–Siuntio)
U (Helsinki–Kirkkonummi)
L (Helsinki–Kirkkonummi-yöjuna)
Helsinki – Turku – Turun satama -kaukojunista S 943, IC 941, IC 966 S 966 ja IC 972
Suntio

Suntio Kosti Oksanen soittaa Tyyne Koivun kuolinkelloja Artjärvellä 1961.
Suntio, sakristaani, espanjalaisen kirjan kuvitusta, julk. 1851
Suntio on ammattinimike henkilölle, joka huolehtii kirkkorakennuksesta ja muista seurakunnan tiloista.
Suntion työhön kuuluvat myös kirkollisten toimitusten valmistelut ja joissakin tapauksissa toimistotyöt. Suntioita on yleensä yksi, mutta suuremmissa seurakunnissa useampia. Työtä tehdään yleensä seurakunnan tilaisuuksien mukaan, joten työ painottuu viikonloppuihin ja iltoihin.
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa suntiot työllistyvät seurakuntiin ja hautausmaille erilaisilla työnimikkeillä: suntio, seurakuntamestari, vahtimestari, hautausmaan työntekijä, talonmies-vahtimestari, vahtimestari-siivooja ja erityisammattimies. Työnimikkeiden kirjo kertoo työtehtävien monipuolisuudesta ja vaihtelevuudesta alueittain ja seurakunnittain. Yleensä suntio vastaa myös kirkonkellojen soitosta, kirkon valaistuksesta ja äänentoistojärjestelmästä sekä kerää kolehdin tai johtaa kolehdin keruuta. Joissakin seurakunnissa suntion työtehtävät rajoittuvat vain jumalanpalveluksiin ja kirkollisiin toimituksiin. Tällöin siivoojan, haudankaivajan, hautausmaanhoitajan ja vahtimestarin tehtäviä hoitaa oma työntekijänsä tai ne on yhdistetty erilliselle seurakuntamestarille. Työ edellyttää oma-aloitteisuutta ja järjestelmällisyyttä, vastuuntuntoa ja palvelualttiutta.
Vaikka työ on yleensä näkymätöntä, on suntion tehtävillä suora vaikutus seurakunnan tilaisuuksiin ja toimintaan. Jumalanpalvelusten ja kirkollisten toimitusten aikana hän hoitaa tehtäviään usein sakaristosta (esim. valaistus ja äänentoisto). Kirkollisten toimitusten vietossa hän ohjailee osallistujia omille paikolleen ja esimerkiksi hautausjumalanpalveluksessa ohjaa arkun kantajia.
Koulutus

Aikaisemmin suntion ammattitutkinto oli humanistisen ja kasvatusalan ammattitutkinto. Ammattitutkinto antoi jatko-opintokelpoisuuden vastaavan alan ammattikorkeakouluopintoihin. Suntion ammattitutkintoja järjestävät kristilliset opistot ympäri Suomen, kuten Helsingin kristillinen opisto eli Laajasalon opisto, Raudaskylän Kristillinen Opisto Ylivieskassa, Seurakuntaopisto Järvenpäässä, Jyväskylän kristillinen opisto ja Turun kristillinen opisto. Alueellisia kursseja järjestettiin myös seurakunnissa.
Nykyisin suntion ammattitutkintoa ei enää ole, vaan sen on korvannut seurakunta- ja hautauspalvelualan ammattitutkinto, joka on edelliseen verrattuna laajempi kokonaisuus. Seurakunta- ja hautauspalvelualan ammattitutkinto antaa valmiudet toimia myös hautaustoimiston palveluksessa. Suntioksi pystyy opiskelemaan myös monimuoto-opetuksena ja oppisopimuksella.
Aiheesta muualla

Suntion ammattitutkinnon kuvaus (Koulutusnetti)
Suntion ammatinkuvaus (Ammattinetti)
Kirkonpalvelija kirkon työn kokonaisuudessa (Kirkonpalvelijat ry)
Seurakunta- ja hautauspalvelualan ammattitutkinnon perusteet (Opetushallitus)
State Farm Stadium

| State Farm Stadium |
| --- | --- |


Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Glendale, Arizona
Koordinaatit:  33.529°N, 112.263°W
Rakennustyöt aloitettu:  Heinäkuu 2003
Avattu:  12. elokuuta 2006
Omistaja:  Arizona Sports and Tourism Authority
Kenttä:  Ruoho
Aiemmat nimet:  Cardinals Stadium   University of Phoenix Stadium
Käyttäjät
 Arizona Cardinals 
Katsojakapasiteetti
 63 400 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
State Farm Stadium on urheilustadion Glendalessa, Arizonassa. Pääsääntöisesti se toimii NFL-joukkue Arizona Cardinalsin kotistadionina.
Stadionin rakennustyöt aloitettiin heinäkuussa 2003. Ensimmäinen ottelu stadionilla pelattiin 12. elokuuta 2006, kun Cardinals kohtasi harjoitusottelussa Pittsburgh Steelersin. Jalkapallo-otteluissa stadionille mahtuu 63 400 katsojaa. Stadionilla on pelattu kaksi Super Bowlia: Super Bowl XLII (2008) ja Super Bowl XLIX (2015). Lisäksi sillä pelataan alustavasti vuoden 2023 Super Bowl LVII.
Kalevi Valli

Kalevi Johannes Valli (6. marraskuuta 1931 – 11. syyskuuta 2024) oli suomalainen fyysikko ja professori. Hän oli vuodesta 1970 Jyväskylän yliopiston kokeellisen ydinfysiikan professori ja tutki ydinspektroskopiaa ja alfahajoamista.
Jiřina Šiklová

Šiklová vuonna 2021.
Jiřina Šiklová (17. kesäkuuta 1935 Praha, Tšekkoslovakia – 22. toukokuuta 2021 Praha, Tšekki) oli tšekkiläinen sosiologi ja yksi Peruskirja 77:n allekirjoittajista.
Elämänkerta

Šiklová syntyi silmälääkärin ja opettajan perheeseen Prahan Uudessakaupungissa vuonna 1935. Hän valmistui lukiosta vuonna 1953, minkä jälkeen hän opiskeli historiaa ja filosofiaa Kaarlen yliopiston filosofisessa tiedekunnassa, ja puolusti kandidaattiväitöskirjaansa NMKY:n historia Tšekkoslovakiassa 1918–1939 vuonna 1965. Šiklován puolusti keväällä 1969 habilitaatiotutkielmaansa Opiskelijaliike Tšekin tasavallassa – uusi vasemmistoliike Euroopassa 1967–1969, mutta siitä ei  kuitenkaan myönnetty hänelle dosentuuria. 1960-luvun puolivälissä Šiklová oli mukana perustamassa yliopiston sosiologian laitosta.
Šiklová liittyi valtaapitäneeseen Tšekkoslovakian kommunistiseen puolueeseen vuonna 1956, jossa hän kuuului sen uudistusmielisiin jäseniin. Myöhemmin hän kertoi haastattelussa uskoneensa, että tilanne puolueen sisällä oli tuolloin muuttumassa, kun Josif Stalinin hirmuteot ja keskitysleirien olemassaolo tunnustettiin.
Prahan kevään aikana Šiklová jatkoi uudistusmielisten kommunistien tukemista. Tšekkoslovakian miehitystä protestoineet opiskelijalakkojen jälkeen Šiklová erosi puolueesta, ja hän aktivoitui maanalaisessa toisinajattelijaliikkeessä. Näihin aikoihin hänet myös erotettiin yliopistosta. Seuraavien vuosikymmenten aikana Šiklová kuljetti huomattavan määrän samizdat-kirjallisuutta Tšekkoslovakiaan ja sieltä ulkomaille. Šikloválla oli siis merkittävä rooli maan toisinajattelijapiireissä. Tästä huolimatta hän ei allekirjoittanut Peruskirja 77:ää heti, sillä uskoi sen herättävän epätoivottua huomiota. Varovaisuudesta huolimatta Šiklová pidätettiin salakuljetukseen liittyen kahdesti, ja hän kärsi vankeusrangaistukset vuosina 1981–1982 ja 1988 –1989. Peruskirja 77:n allekirjoittajien joukkoon Šiklová liittyi lopulta vuonna 1989.
Normalisaation aikana Šiklová työskenteli ensin siivoojana, ja sen jälkeen pitkään Prahan Thomayerin sairaalan geriatrian osastolla. Ystäviensä avustuksella hän pystyi työnsä ohessa jatkamaan akateemisten julkaisujen kirjoittamista, mutta joita ei kuitenkaan voitu julkaista hänen omalla nimellään. Samettivallankumouksen jälkeen Šiklová palasi yliopistomaailmaan, ja hän oli mukana perustamassa Kaarlen yliopiston sosiaalityön laitosta ja sukupuolentutkimuksen keskusta sekä sen kirjastoa.
Šiklová kuoli Prahassa 22. toukokuuta 2021 86-vuotiaana.
Kunnianosoitukset

Vuonna 1999 Tšekin presidentti Václav Havel myönsi Šikloválle ensimmäisen luokan ansiomitalin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jiřina Šiklová Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  Scopus 
Muut:  IdRef
Kardymovo

| Kardymovo Карды́мово |
| --- | --- |
 Smolenskin alueen sijainti Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Kardymovo
 Koordinaatit: 54.8913°N, 32.4362°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Smolenskin alue
Piiri:  Kardymovon piiri
Väkiluku (2010)  ():  2 522
Postinumero:  215850
Suuntanumero(t):  +7 48167
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kardymovo (ven. Карды́мово) on kaupunkityyppinen taajama ja Kardymovon piirin keskus Smolenskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Smolenskista 25 kilometriä itään. Taajama on myös Smolenskista itään johtavan Venäjän rautateiden päärataverkostoon kuuluvan radan varrella; taajamassa on rautatieasema (Kardymovo).
Vuonna 2010 taajamassa asui 2 522 ja koko piirissä 6 319 henkeä.
Aiheesta muualla

Piirin sivusto (venäjäksi) (kardymovo.ru)
Kongressi-Puola

Puolan kuningaskunta (puol. Królestwo Polskie, ven. ца́рство По́льское, Tsarstvo Polskoje), epävirallisesti Kongressi-Puola (puol. Królestwo Kongresowe, ven. Конгрессовая Польша, Kongressovaya Pol’sha), oli Wienin kongressissa vuonna 1815 Napoleonin sotien päätteeksi perustettu Venäjän keisarin alainen epäitsenäinen valtiomuodostelma vuosina 1814–1915. Tämä kuningaskunta on Puolan kaikkiaan viidestä historiallisesta kuningaskunnasta järjestyksessä toinen. Näistä kuningaskunnista tämä on toinen epäitsenäinen.
Puolan kuningaskunnalla oli vuoden 1831 kapinaan saakka Suomen suuriruhtinaskuntaa vahvempi autonomia, koska maalla oli säännöllisesti kokoontuvat valtiopäivät sekä oma armeija.
Kongressi-Puolan korkein hallintoviranomainen ei ollut enää venäläinen varakuningas, vaan Venäjän keisari suoraan personaaliunionissa aina vuoteen 1867, ja sen jälkeen se oli erikoishallinnollinenselvennä maakunta. Puolan toisen Venäjän vastaisen kapinan jälkeen vuonna 1867 siitä tuli perustuslaillisesti Venäjän keisarikuntaan kuuluva maakunta. Puolan sulauttamisesta elimelliseksi osaksi Venäjän keisarikuntaa vuodesta 1905 alkaen seurasi, että puolalaisilla oli myös pieni valtiopäiväedustus Venäjän valtakunnanduumassa.
Kongressi-Puolan alkuvaihe

Kongressi-Puola perustettiin Wienin kongressissa Napoleonin puolella sotineen Varsovan herttuakunnan pohjalle. Puola oli tällöin jaettu sen kolmelle naapurivaltiolle: Venäjälle, Itävallalle ja Preussille. Kongressi-Puola oli alueellisesti hieman Varsovan herttuakuntaa pienempi ja sen hallitsijana oli Venäjän keisari.
Puolalla oli aluksi Suomen suuriruhtinaskuntaa laajempi autonomia, koska sillä oli muun muassa itsenäinen sotalaitos, joka käytti 1/3–2/5 alueella perityistä veroista. Se oli palkka-armeija, jolla oli 30 000 sotilasta. Armeijan lippuna oli Puolan lippu, univormut puolalaiset sekä komentokielenä puola.
Puolan kuningaskunta ajautui ristiriitoihin Venäjän kanssa vuonna 1820, kun Puolan valtiopäivälaitos sejm kieltäytyi hyväksymästä hallitsijan, Venäjän keisari Aleksanteri I:n esittämiä lakeja.selvennä Aleksanteri I vastasi tähän lykkäämällä sejmin koolle kutsumista vuoteen 1825.
Puolalaisten Venäjän vastainen oppositio ryhmittyi aluksi vapaamuurariliikkeeseen, jonka Aleksanteri I kielsi vuonna 1821 koko Venäjän keisarikunnassa ja siihen kuuluvilla alueilla. Tämän jälkeen majuri Walerian Łukasiński perusti Kansallisen vapaamuurariliikkeen (Wolnomularstwo Narodowe), jonka tarkoituksena oli itsenäistää Puolan kuningaskunta Venäjän keisarikunnasta täysin. Liike paljastui ja Lukasinski vangittiin. Wolnomularstwo Narodowen työtä jatkoi uusi oppositioliike, eversti Seweryn Krzyżanowskin johtama isänmaallinen seura (Towarzystwo Patriotyczne). Tämänkin seuran jäsenet vangittiin. Koska Puolan oppositio oli ollut yhteydessä dekabristeihin, Aleksanteri I:n veli Nikolai I suhtautui keisariksi noustuaan koko Puolaan epäluuloisesti. Hän määräsi vuonna 1827 Towarzystwo Patriotycznen jäsenet vangittaviksi, mihin sejm ei suostunut. Nikolai I julisti puolalaisen tuomioistuimen päätöksen mitättömäksi, ja karkotti vangitut salaliittolaiset kahleissa Siperiaan.
Vuonna 1829 kolmas salaseura suunnitteli Nikolai I:n murhaamista hänen Puolan-vierailunsa ja Puolan kuninkaaksi kruunaamisensa aikana. Puolalaisten upseereiden suunnitellessa attentaatteja ja itsenäisyystaistelua Venäjää vastaan, Suomessa oltiin lojaaleja. Suomalainen kapteeni Johan Munck oli valvonut viiden dekabristijohtajan teloitusta Pietari-Paavalin linnoituksessa.