stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mäkihyppy
Harrastajat Suomessa

Suomessa mäkihypyn harrastajien määrä on vähentynyt jyrkästi viime vuosina.
Vuonna 2013 juniorihyppääjiä oli noin 350, mutta vuonna 2018 kilpailulisenssi oli enää 179:llä alle 18-vuotiaalla hyppääjällä.
Vuonna 2019 Suomessa oli 45 mäkihyppääjää, joilla oli Kansainvälisen hiihtoliiton eli FIS:n hyppylisenssi.
Vuonna 2018 kansallisen A-hyppylisenssin hankki 70 suomalaista, mutta miehistä vain 27 osallistui saman vuoden tammikuussa suur­mäen SM-kilpailuihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Näin hypätään mäkeä. Ylen Elävä arkisto.
Näkymä Planican lentomäen yläosasta.
Mäkihyppyä vuonna 1905.
Miro Omanin tyylinäyte vuodelta 1958.
Hans-Georg Aschenbachin tyylinäyte vuodelta 1973.
Robert Kranjec hyppäämässä V-tyylillä.
Bjørn Einar Romøren hyppäämässä H-tyylillä.
Harry Reunanen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 14. syyskuuta 1923
Syntymäpaikka: Rauma, Suomi
Kuolinaika: 13. tammikuuta 1979 (55 vuotta)
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1945–1949 |  RTU | 13 | (10) |
| 1950–1954 |  TPK | 36 | (17) |
| 1955 |  TuTo | 3 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 52 | (27) |
Maajoukkue
| 1947–1949 |  Suomi | 4 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Harry (Harri) Henrik Olavi Reunanen (14. syyskuuta 1923 Rauma – 13. tammikuuta 1979) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Reunanen edusti Mestaruussarjassa Rauman Työväen Urheilijoita 1948, Turun Pallokerhoa 1951-1952 ja Turun Tovereita 1955. Kaikkiaan hän pelasi neljän kauden aikana 52 pääsarjatason ottelua, joissa teki 27 maalia. Suomensarjassa hän teki neljässä kaudessa 43 maalia.
Suomen maajoukkueessa Reunanen pelasi vuosina 1947–1949 neljä maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Reunasen lempinimi oli ”Tankki”.
A-maaottelut

| Päivä | Paikkakunta | Vastustaja | Tulos | Maali |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 7.9.1947 | Helsinki |  Norja | 3-3 |  |
| 5.9.1948 | Oslo |  Norja | 0-2 |  |
| 19.9.1948 | Helsinki |  Ruotsi | 2-2 |  |
| 16.6.1949 | Helsinki |  Hollanti | 1-4 |  |
Retoriikka Aleksanterille

Retoriikka Aleksanterille (m.kreik. Ῥητορική πρὸς Ἀλέξανδρον, Rhētorikē pros Aleksandron; lat. Rhetorica ad Alexandrum) on Aristoteleen nimiin pantu retoriikkaa käsittelevä teos. Sitä ei tule sekoittaa Aristoteleen tunnetumpaan Retoriikka -nimiseen teokseen.
Historia

Retoriikka Aleksanterille muistuttaa huomattavasti Aristoteleen teoksia, mutta sen tekijää ei tunneta. Retoriikka ja Retoriikka Aleksanterille voivat olla kirjoitettu suunnilleen samaan aikaan, mutta jälkimmäinen jatkaa vanhempaa retorista perinnettä kuin Aristoteleen esittelemä. Joidenkin mielestä teos olisi kuitenkin huomattavasti myöhäisempää tuotantoa.
Yleisen näkemyksen mukaan teoksen on todennäköisesti kirjoittanut Anaksimenes Lampsakoslainen. Jotkut ovat kuitenkin esittäneet kirjoittajaksi Theodektestä tai Koraksia.
Sisältö

Teos käsittää tervehdyksen ja neljä kirjaa. Ensimmäinen kirja käsittelee puhetaidon eri lajeja. Toinen kirja käsittelee puheen topiikkaa, todistamista ja tyyliä. Topiikkaan kuuluvat poliittisen, oikeudellisen ja esittävän puheen tyylilajit ja niiden käsittelemät aiheet. Tämä vastaa suoraan Aristoteleen Retoriikassa esittelemää puheiden jaottelua. Samoin todistamisen välineet, kuten esimerkkien hyödyntäminen, vastaa Retoriikkaa. Teos käsittelee kuitenkin myös Aristoteleelle vieraita asioita, kuten todistamista kidutuksen alaisena.
Tyyliä käsiteltäessä teos ottaa huomioon sellaisia asioita kuin ennakointi, postulaatti, toisto eli kertaaminen, ironia, sekä tekstin pituus ja selkeys. Kolmas kirja käsittelee puheen jaottelua ja järjestämistä. Teos päättyy huomautuksiin ihmisluonteista.
Kirjallisuutta

Aristotle: Rhetorica ad Alexandrum. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume XVI. Problems. Rhetorica ad Alexandrum. Loeb Classical Library 317)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99350-0  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Richard Réti

Richard Réti
Richard Réti (28. toukokuuta 1889 – 6. kesäkuuta 1929) oli itävaltaunkarilainen, myöhemmin tšekkoslovakialainen shakinpelaaja, shakkikirjailija ja shakkiongelmien luoja. Hän syntyi Pezinokissa, joka oli osa Itävalta-Unkaria.
Réti oli hypermodernistisen koulukunnan vakaa kannattaja ja käytti usein hypermodernistisia avauksia. Jälkipolvet tuntevat Rétin paitsi hänen nimeään kantavasta avausjärjestelmästä, kahdesta teoksesta: "pamfletista" Die neuen Ideen im Schachspiel (1922) ja postuumisti julkaistusta Die Meister des Schachbretts (1930). Molemmat on sittemmin suomennettu.
Teoksia

Richard Réti: Shakin uudet aatteet.  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Ajatus, 1983.  ISBN 951995578X
Richard Réti: Shakkilaudan mestareita.  (toim. ja kääntänyt Erkki Vänskä)  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Ajatus, 2001.  ISBN 9515660513
Aiheesta muualla

Richard Réti ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Aiheesta muualla > Merkittäviä pelejä

Richard Reti vs Akiba Rubinstein, Karlsbad 1923, 1-0 Tyypillinen Retin peli
Richard Reti vs Jose Raul Capablanca, New York 1924, 1-0 Kuuluisa voitto Capablancasta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Kroatia  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Natriumfosfaatti

| Natriumfosfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7601-54-9
PubChem CID:  24243 ja 517071
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Na3PO4
Moolimassa:  163,94
Ulkomuoto:  Värittömiä kiteitä
Sulamispiste:  73,2 °C (hajoaa) 
Tiheys:  1,620 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,5 g/100 ml (0 °C) 157 (70 °C)
   
Natriumfosfaatti eli natriumortofosfaatti tai trinatriumfosfaatti (Na3PO4) on natrium- ja fosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta käytetään puhdistusaineissa ja elintarvikkeissa lisäaineena.
Ominaisuudet

Natriumfosfaatti on valkoista tai väritöntä kiinteää ainetta, joka liukenee veteen ja liuokset ovat vahvasti emäksisiä. Kiteisenä se voi esiintyä useina kidevedellisinä muotoina, joita ovat muun muassa hemi-, heksa-, okta- ja dodekahydraatit. Natriumfosfaatille on tyypillistä muodostaa kaksoissuoloja muiden metalliyhdisteiden kanssa.
Valmistus

Natriumfosfaattia saadaan fosforihaposta neutraloimalla sitä riittävällä määrällä natriumhydroksidilla tai natriumkarbonaatilla. Myös natriumvetyfosfaatin ja natriumhydroksidin välistä reaktiota käytetään. Yhdistettä tuotetaan myös fosforihapon valmistuksessa syntyvän fosfaattipitoisen saostuman emäskäsittelyllä. Natriumfosfaatti myydään joko kiteisenä, hiutalemaisena aineena, joka voi olla kidevedellistä tai ruiskukuivattua.
Käyttö

Natriumfosfaatti on vahvasti emäksistä ja saippuoi rasvaa. Rasvan- ja lianirrotuskyvyn vuoksi sitä käytetään erityisesti teollisuuden käyttöön tarkoitetuissa puhdistusaineissa ja värinpoistoaineissa. Yhdistettä voidaan käyttää myös veden kovuuden vähentämiseen, koska se muodostaa kalsium- ja magnesiumionien kanssa niukkaliukoisia kalsium- ja magnesiumfosfaatteja. Elintarvikkeissa natriumfosfaattia käytetään hapettumisenesto- ja happamuudensäätöaineena. Sen ja natriumdivetyfosfaatin sekä natriumvetyfosfaatin E-koodi on E 339.
Aiheesta muualla

Natriumfosfaatin kansainvälinen kemikaalikortti
Rexi

Rexi (oik. Raimo Kero, s. 21. maaliskuuta 1948 Kälviä) on suomalainen muusikko. Rexi teki ensimmäisen julkisen keikkansa vuonna 1964. Hän soitteli eri rautalankabändeissä, kunnes pestautui vuonna 1966 Kari Keiskin yhtyeeseen kitaristiksi ja laulusolistiksi. Samaan aikaan Rexi työskenteli myyjänä kokkolalaisessa musiikkiliikkeessä. Myöhemmin hän perusti oman liikkeen, Rexin Musiikin.
Vuonna 1974 ilmestyi Rexin ensimmäinen, covereita sisältänyt albumi Parhaat, jonka julkaisi Jukka Kuoppamäen levy-yhtiö Satsanga. Ensimmäisen hittinsä Rexi sai vuonna 1977, jolloin hän pääsi Syksyn Sävel -kilpailuun kappaleella ”Puhtaat purjeet”, jonka oli säveltänyt ja sanoittanut Raul Reiman. Vaikka kappale sijoittautui vasta viidenneksi, se pysytteli vuoden verran Mitä Suomi soittaa -listalla. Heti perään julkaistiin samanniminen albumi, jolla on eri tyylilajeja edustavia kappaleita.
1980-luvun alkajaisiksi Rexiltä ilmestyi tanssikappaleita sisältävä albumi Katseet, jonka nimisävelmä on suomennos Art Garfunkelin levyttämästä kappaleesta ”Bright Eyes”. Albumin varsinaiseksi vetonaulaksi muodostui Raul Reimanin sävellys ”Pepita”.
Syksyllä 1984 Rexi sai ÄKT:n Emma-palkinnon Syksyn Sävel -ehdokkaastaan ”Kun sen aika on”, jonka sävelsi Veikko Samuli ja sanoitti Raul Reiman.
1980-luvulla Rexin taustayhtyeenä oli Napoleon-niminen kokoonpano. Kolmisen vuotta keikkailtuaan hän päätti vetäytyä julkisuudesta. Hän oli osakkaana Veikko Samulin levy-yhtiössä VIP Music ja pyöritti musiikkiliikkeensä ohella omaa RM-studiota, joka ensin toimi Kokkolassa ja myöhemmin Helsingissä. Näihin aikoihin hän sävelsi lauluja eri artisteille, joista esimerkkeinä ovat Kari Tapion levyttämät kappaleet ”Haavetango” ja ”Tyttö kuin taivaasta”.
1990-luvun alussa Rexi aloitti laulamisen uudelleen. Vuonna 1992 hän osallistui euroviisukarsintoihin säveltämällään kappaleella ”Ruskaa näin sinun silmissäsi” yhdessä Kaija Pohjolan kanssa. Huonosta sijoituksesta lannistumatta Rexi aloitti jälleen tiiviin keikkaputken.lähde?
Vuonna 1998 Rexi levytti albumillisen hengellisiä kappaleita, joista mainittakoon ”Merten mies”. Hänen tuoreinmilloin? levytyksensä on Raul Reimanin aiemmin julkaisemattomaan tekstiin pohjautuva ”Ikuiset lumet”, joka ilmestyi helmikuussa 2012. Samana vuonna ilmestyi myös Rexin ja Hannele Kalliokosken käsialaa oleva kappale ”Juna lähtee jo”.
Rexi on lisäksi toiminut myös sanoittajana, esimerkiksi suurin osa Rexin sanoituksista julkaistiin albumilla Siunaa Jeesus lastasi ja lisäksi. Souvarit-yhtyeelle hän teki joitakin kappaleita kuten ”Kairankulkija” ja ”Leikkivät aallot”. Rexin säveltämän ja Kari Tapion sanoittaman ”Haavetango”-kappaleen on levyttänyt Kari Tapion lisäksi myös Ensio Kaustinen ja Pekkaniskan Pojat.
Sittemmin Rexi on keskittynyt enemmän maalaamiseen, puusepäntöihin ja veneiden suunnitteluun mutta on keikkaillut silloin tällöin, esimerkiksi Raimo on esiintynyt jonkin verran Ruotsalon kyläjuhlissa.
Albumit

Puhtaat purjeet (Blue Master, 1977)
Parhaat (Satsanga, 1978)
Katseet (CBS, 1980)
Esmeralda (CBS, 1981)
Parasta maailmassa (VIP Music, 1983)
Tinasotilas (Selecta, 1994)
Rexi (Selecta, 1995)
Soi kesätuuli sydämessäin (Selecta, 1996
Siunaa Jeesus lastasi (Prisma, 1998)
20 suosikkia - Puhtaat purjeet (Fazer 2002, kokoelma)
Revmatonísia

| --- | --- |
Muut nimet:  Rematónisa (Ρεματόνησα)
Sijainti:  36°47′19″N, 24°35′11″E, Kímolos Mílos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,0028 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Revmatonísia (kreik. Ρευματονήσια, myös Rematónisa, Ρεματόνησα) on kolmen pienen Kreikan saaren ryhmä, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja jonka saaret sijaitsevat Kímoloksen saaren itärannikon edustalla. Saaret ovat asumattomia. Hallinnollisesti Revmatonísian saaret kuuluvat Kímoloksen kuntaan, Míloksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saaret

Saariryhmän saaret ovat:
|  | Sijainti | Pinta-ala (km²) (n> ) |
| --- | --- | --- |
| 1 | 36°47′17.6″N, 24°35′13.5″E | 0,0014 |
| 2 | 36°47′20.8″N, 24°35′09.4″E | 0,0008 |
| 3 | 36°47′17.6″N, 24°35′10.2″E | 0,0006 |
FS Revanche (1865)

| Revanche |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Toulon
Kölinlasku:  maaliskuu 1861
Laskettu vesille:  28. joulukuuta 1865
Palveluskäyttöön:  1. toukokuuta 1867
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1893
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 900-6 000 t
Pituus:  80,72 m
Leveys:  17 m
Syväys:  7,7-8,4 m
Koneteho:  3 050-3 600 ihp
Nopeus:  13-14,5 solmua
Miehistöä:  579-594
Aseistus
Aseistus:  30 × 164 mm Mle1858-60 BL -tykkiä
Revanche oli Ranskan laivaston vuonna 1865 vesillelaskettu Provence-luokan panssarifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin maaliskuussa 1861. Alus laskettiin vesille 28. joulukuuta 1865 ja se otettiin palvelukseen 1. toukokuuta 1867.
Palvelus

Saksan–Ranskan sodassa alus oli Ranskan Pohjanmeren laivastossa.
Alus oli vuosina 1889-1891 liitettynä Toulonin laivastoaseman majoitusasemaan Provencaleen ja se oli vuonna 1892 Algerissa liikkuvien puolustusjoukkojen (ransk. Défense mobile) esikunta-aluksena. Alus poistettiin alusluettelosta 10. tammikuuta 1893 ja se romutettiin vielä samana vuonna.
Retsina

| Retsína Ρετσίνα |
| --- | --- |
 Kourtáki-retsínaa.
Tyyppi:  pihkalla maustettu viini
Alkoholiprosentti:  11–12 %
Alkuperä:  Kreikka
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Retsína (kreik. ρετσίνα) on perinteinen kreikkalainen pihkalla maustettu viini. Se on suojeltu, ja sitä saa valmistaa ainoastaan Kreikassa tietyillä alueilla. Retsína luokitellaan pöytäviineihin.
Historia

Retsína on syntynyt, kun viinin säilyvyyttä on haluttu parantaa lisäämällä siihen pihkaa. Menetelmä on peräisin jo antiikin ajalta, jolloin viinejä maustettiin pihkan lisäksi myös monella muulla tavalla. Paitsi säilyvyyden ja maun vuoksi pihkaa käytettiin myös viiniastioiden sinetöimiseen ilmatiiviisti. Nimi retsína on peräisin antiikin aikaisesta nimityksestä rhētinitēs oinos (ῥητινίτης οἶνος, ”pihkanmakuinen viini”).
Nykyisin retsínaa tuotetaan tarkoituksella, ei enää välttämättömyyden pakosta. Retsína lienee parhaiten tunnettu kreikkalainen perinteinen viini. Sen maine on usein peittänyt muiden kreikkalaisten viinien maineen, eikä sitä ole aina arvostettu muissa maissa. Retsína sopii kuitenkin hyvin yhteen perinteisen kreikkalaisen keittiön ruokien kanssa.
Tuotanto

Retsínan valmistuksessa käytetty pihka on yleensä alepponmännyn (Pinus halepensis) pihkaa. Se lisätään viiniin käymisprosessin aikana. Aiemmin pihkaa saatettiin lisätä jopa 7,5 kg 100 litraan viiniä, mutta nykyään sallitaan korkeintaan 1 kg pihkaa 100 litrassa viiniä. Pihka poistetaan, kun se on jättänyt arominsa viiniin. Retsína perustuu yleensä valkoviiniin, mutta se voi olla myös roseeviiniä. Tärkeimmät retsínan valmistuksessa käytetyt viinirypälelajikkeet ovat Savvatianó, Rodítis ja Asýrtiko.
Retsínaa tuotetaan ennen kaikkea Keski-Kreikassa erityisesti Attikan alueella sekä Boiotiassa ja Euboialla. Retsínalla on yhdessä Verntéan kanssa perinteisen viinin (Onomasía katá Parádosi) suojattu asema, mikä on EU:n suojatun maantieteellisen merkinnän (SMM) alaryhmä kreikkalaisessa viiniluokittelussa. Tuotantoalueittain on suojattu seuraavien alueiden ja paikkakuntien nimeä kantava retsína:
Attika
Kropía (Koropí), Markópoulo, Mégara, Mesógeia, Paianía (Liópesi), Pallíni, Pikérmi ja Spáta
Boiotia
Thíva
Euboia
Chalkída, Giáltra ja Kárystos
Lisäksi paikallista retsínaa tuotetaan eri puolilla maata. Nimisuojauksesta johtuen muita samankaltaisia viinejä eri maissa voidaan kutsua pihkalla maustetuiksi viineiksi mutta ei retsínaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Retsína Wikimedia Commonsissa
Lasilliset retsínaa.
Malamatína-retsínaa.
HMS Revenge (1892)

| HMS Revenge |
| --- | --- |
 HMS Revenge

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Palmers Shipbuilding and Iron Company, Jarrow
Kölinlasku:  12. helmikuuta 1891
Laskettu vesille:  3. marraskuuta 1892
Palveluskäyttöön:  maaliskuu 1894
Poistui palveluskäytöstä:  lokakuu 1915
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi joulukuussa 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  14 150 t
Pituus:  125,12 m
Leveys:  22,86 m
Syväys:  8,38 m
Nopeus:  17,5 solmua
Miehistöä:  712
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 13,5" -tykkiä 10 × QF 6" -tykkiä 16 × QF 6 naulan tykkiä 12 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 7 × 18" torpedoputkea
HMS Revenge oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1892 vesillelaskettu Royal Sovereign -luokan toisen luokan predreadnought-taistelulaiva. Alus nimettiin elokuussa 1915 HMS Redoubtableksi, jotta nimi vapautuisi uudelle alukselle.
Valmistus

Alus tilattiin Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Jarrowista ja sen köli laskettiin 12. helmikuuta 1891. Alus laskettiin vesille 3. marraskuuta 1892 ja se valmistui maaliskuussa 1894.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1919.
Retkikeitin

Pieni kompakti kaasukeitin
Keitin, jossa on erillinen jalka ja tuulisuoja
Kaasupoltin vie yleensä vähän tilaa ja on trangiaa keveämpi.
Paineistettua bensiiniä polttava retkikuntakeitin.
Retkikeitin on retkellä mukana kuljetettava laite, jolla ruokaa voi valmistaa tai lämmittää. Yhdistelmä koostuu usein polttimesta ja ruoan valmistus-/lämmittämisastian tukijalasta. Retkikeitintä pidetään yhtenä retkeilijän tärkeimmistä varusteista. Sitä saa jokamiehen oikeuksien nojalla käyttää kaikkialla ilman maanomistajan lupaa. Yksi Suomessa tunnettu retkikeitinsarjamerkki on Trangia.
Keittimen valintaan vaikuttavat sen käyttöolosuhteet ja -tarve. Sulan maan aikana tehtävillä retkillä pärjätään hyvin joko kaasu- tai sprii­keittimillä, mutta talviolosuhteissa, varsinkin jos majoitutaan yksinomaan ulos (teltta, laavu, loue), tarvitaan jo paineella toimivia tehokkaampia keittimiä. Hyvä retkikeitin menee pieneen tilaan, se on kevyt, vakaa ja kestävä, se on helppo huoltaa sekä siinä on hyvä tuulensuoja. Usean eri polttoaineen käyttömahdollisuus on myös hyvä ominaisuus.
Koska retkikeitin yleensä kannetaan mukana, retkikeittimen on tarkoitus olla mahdollisimman kevyt. Myös keittoastioiden on tarkoitus olla kevyitä. Keveytensä ansiosta tulevat kysymykseen alumiiniset keittoastiat. Usein näkee käytettävän myös ohuita teräsastioita ja varsinkin teflonpintaisia teräskattiloita. Keittimiä käytettäessä on suositeltavin pyöreä kattila, koska sillä hyödynnetään parhaiten keittimen lämpö.
Erilaisia rakenteita

Paineistetut ja paineettomat polttoaineet
Polttoaineen esilämmitys
Purettavat ja/tai kasaan menevät retkikeitinsarjat
Polttoaineet

Tyypillisesti retkikeittimien polttimet on suunniteltu tietylle polttoaineelle, mutta osa keittimistä on säädettävissä useammalle polttoaineelle. Tyypillinen monipolttoainekeitin pystyy käyttämään bensiiniä, valopetrolia ja alkoholia, osa pystyy myös käyttämään kaasua.
Retkeilijän kannalta tärkein polttoaineiden ominaisuuksista on leimahduspiste, jolla tarkoitetaan sitä alinta lämpötilaa, jossa nesteen pinnasta normaali-ilmanpaineessa erottuu niin paljon höyryä, että se muodostaa syttyvän höyry-ilmaseoksen, kun se saa liekkikosketuksen. Valopetroolilla se on +30 °C – +55 °C, bensiinillä –25 °C – –40 °C, butaanilla –60 °C, propaanilla –104 °C ja spriipohjaisilla polttoaineilla +1 °C – +14 °C.
Kaasut ovat lämpöarvoltaan ja käyttömukavuudeltaan hyviä polttoaineita retkeilyssä, mutta niiden negatiivinen puoli on korkea höyrystymislämpötila (kiehumispiste). Butaanin höyrystymislämpötila normaalissa ilmanpaineessa on 0, isobutaanin –10 ja propaanin –43 celsius­astetta. Paineen laskiessa myös höyrystymislämpötila laskee, ja kaasukeittimet ovat suosittuja myös kylmissä vuoristo-olosuhteissa. Kylmänkestävimpiä kaasuja ovat sekoitekaasut. Sekoitekaasut, joissa propaanin osuus on luokkaa 70 %, ovat osoittautuneet parhaiksi. Sekoitekaasupullojen butaani ei tule ulos pullosta pakkasilla, ja jos propaanin osuus nousee, painepullon kestävyys joutuu koetukselle. Retkikeittimessä on hyvä olla esilämmitysputki polttoaineelle, jossa neste saadaan höyrystymään kaasuksi keittimen omalla liekillä. Bensiinin ominaisuudet riittävät kovillekin pakkasille. Retkeillessä talvella on myös muistettava, että polttoaineen kulutus nousee, kun lämpötila laskee. Polttoaineen menekkiin vaikuttavat myös polttoaineen tekniset ominaisuudet.
Kaasu: butaani tai propaani
Sprii
Bensiini
Petroli
Polttoöljy
Retkikeittimien valmistajia

Trangia
Campingaz
Coleman
Primus
MSR
GoGas
Aiheesta muualla

Partiowiki: Keittimet
Retkikeitin (Arkistoitu – Internet Archive)
Lamppujen ja keittimien keräily
Valeri Rezantsev

Valeri Rezantsev (s. 1947) on Neuvostoliittoa edustanut entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja
Rezantsev voitti olympiakultaa 90 kilon sarjassa Münchenissä 1972, jossa hän ensimmäisellä kierroksella paini tasapelin Romanian Nicolae Negutin kanssa mutta voitti loput vastustajansa. Montrealissa 1976 hän voitti toisen kultamitalinsa. Myös MM-kisoissa hän oli lyömätön vuodesta 1970 alkaen. Euroopan mestaruuden hän voitti kolmasti.
Saavutuksia

Olympiakultaa 1972 ja 1976 (sarja 90 kg)
MM-kultaa 1970–71 ja 1973–75 (sarja 90 kg)
EM-kultaa 1970, 1973 ja 1974 (sarja 90 kg)
Retvizan (1900)

| Retvizan |
| --- | --- |
 Retvizan

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Cramp and Sons, Philadelphia
Kölinlasku:  29. heinäkuuta 1899
Laskettu vesille:  23. lokakuuta 1900
Palveluskäyttöön:  23. maaliskuuta 1902
Poistui palveluskäytöstä:  vallattu 2. tammikuuta 1905
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 912 t
Pituus:  117,9 m
Leveys:  22,0 m
Syväys:  7,6 m
Koneteho:  16 000 ihp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  28 upseeria ja 722 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  4 × 305 mm tykkiä kaksoistorneissa 12 × 152 mm tykkiä 20 × 76 mm tykkiä 24 × 47 mm tykkiä 6 × 37 mm tykkiä 6 × 381 mm torpedoputkea
Retvizan (ven. Ретвизан) oli Yhdysvalloissa vuonna 1902 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston pre-dreadnought-taistelulaiva. Japani valtasi aluksen Venäjän–Japanin sodassa liittäen sen laivastoonsa nimellä Hizen. Palveltuaan ensimmäisessä maailmansodassa alus upotettiin maalilaivana 1924.
Valmistus

Alus tilattiin 2. toukokuuta 1898 William Cramp and Sonsilta Philadelphiasta, missä köli laskettiin 29. heinäkuuta 1899 telakkanumerolla 300. Alus laskettiin vesille 23. lokakuuta 1900 ja valmistui 23. maaliskuuta 1902.
Aluksen aseistus toimitettiin Obuhovin tehtaalta Pietarista Yhdysvaltoihin asennettavaksi.
Palvelus

Alus sijoitettiin palvelukseen otettaessa Port Arthuriin Venäjän Tyynenmeren laivastoon, jonka mukana se osallistui 1904–1905 Venäjän–Japanin sotaan vuosina. Alukseen osui 9. helmikuuta 1904 torpedo satamaan tehdyssä yllätyshyökkäyksessä, ja se jouduttiin ajamaan matalikolle uppoamisen estämiseksi. Alus korjattiin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Keltaisenmeren taistelussa 10. elokuuta alus joutui vetäytymään takaisin satamaan, jossa japanilaisten haupitsit upottivat sen satama-altaaseen. Port Arthurin antauduttua tammikuussa 1905 japanilaisille, japanilaiset nostivat ja kunnostivat aluksen. Se liitettiin vuonna 1908 keisarillisen Japanin laivastoon nimellä Hizen (jap. 肥前).
Palvelus > Hizen

Japani liittyi 1914 ensimmäiseen maailmansotaan julistamalla sodan Saksalle. Hizen oli tuolloin Sasebossa. Alus lähetettiin heikkojen brittiosastojen tueksi Brittiläiseen Kolumbiaan, mutta se määrättiin kesken matkan Havaijille saatuaan tiedon Saksan keisarikunnan laivaston tykkiveneen liikkeistä alueella. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä alus osallistui japanilaisjoukkojen siirtoihin Siperiaan.
Alus riisuttiin aseista vuoden 1922 Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti. Alus upotettiin maalilaivana vuonna 1924.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Knjaz Potjomkin-Tavritšeski | Venäjän keisarikunnan laivaston taistelulaivat | Seuraaja: Tsesarevitš |