Urheiluopistosäätiö
Historia > Pajulahden kehittäminen

Pajulahden urheiluopistoa kehitettiin monin tavoin. Se näkyi konkreettisesti erittäin vilkkaana rakentamisena. Ennen säätiöitymistä Pajulahteen oli saatu uusi opistotalo 1949, urheilukenttä 1950 sekä henkilökunnan asuinrakennukset 1950 ja 1951. Maapohjahalli eli nykyinen Nikula-halli otettiin käyttöön 1956. 1960-luvulla henkilökunnalle rakennettiin uusi asuinrakennus ja entinen muutettiin naisopiskelijoiden asunnoiksi. Vuosikymmenen lopulla laajennettiin urheiluhallia ja rakennettiin uutta lämpökeskusta. 1970-luvulla investoitiin rakennushankkeisiin merkittävästi. Suurin hanke oli vuonna 1977 valmistunut päärakennus, johon tuli myös iso palloiluhalli, uinnin opetusallas, voimailutiloja, opetus-, hallinto- ja toimistotiloja. Päärakennusta kaksi vuotta aiemmin oli rakennettu uusi urheilukenttä. Vuonna 1978 otettiin käyttöön uusi oppilasasuntola. Lisäksi vanha voimistelusali korvattiin uudella 1970-luvun lopulla. Samoihin aikoihin laajennettiin vuonna 1949 valmistunutta opistotaloa. Vilkas rakennusvaihe päättyi urheiluhallin eli Nikula-hallin uudistamiseen ja vanhimman oppilasasuntolan peruskorjaukseen vuonna 1980.
Liikunnanohjaajakoulutuksen uudistus lisäsi Pajulahden oppilasmääriä ja näin majoitustilaa tarvittiin lisää. Vuonna 1988 valmistui majoitusrakennus 44 vuodepaikalla. Samana vuonna saatiin päärakennuksen jatko-osa käyttöön, johon tulivat auditorio, uudet vastaanottotilat, kirjasto ja lisää toimistotilaa, mutta tämäkään ei vielä riittänyt. Vuoden 1988 aikana otettiin käyttöön uusi tennishalli. 1980-luvun lopulla rakennettiin valaistu kuntorata. Ulkoliikuntapaikoista urheilukenttä sai 1991 uuden ilmeen ja pelialue uusittiin hiekkatekonurmeksi.
Urheiluopistosäätiön panostukset eivät menneet hukkaan, sillä Pajulahti oli vuonna 1989 yksi niistä neljästä urheiluopistosta, jotka nimettiin valtakunnalliseksi valmennuskeskukseksi. Muut kolme olivat Kuortane, Vierumäki ja Vuokatti. Nimitys vankisti Pajulahden asemaa valtakunnallisena kilpa- ja huippu-urheiluopistona. Edessä oli myös iso hallinnollinen muutos. Vuonna 1991 Pajulahden opisto jaettiin neljään osaan: koulutus-, valmennus-, vapaa-aika- ja palvelukeskukseksi.
Laajat ja lukuisat rakennushankkeet olivat mahdollisia Urheiluopistosäätiön hyvällä taloudenhoidolla ja valtionavuilla. Opiston taloutta oli hoidettu osana Urheiluopistosäätiön taloutta Pajulahden siirryttyä säätiölle 1952. Pajulahden eri laajentamishankkeita suunniteltiin jo 1960-luvulla, mutta säätiö ei tuolloin uskaltanut lähteä laajamittaiseen rakentamiseen, kun samaan aikaan sitouduttiin Helsingin Urheilutalon rakentamiseen. Oma merkityksensä oli silläkin, että Pajulahden urheiluopistoa alusta saakka rehtorina johtanut aikaansaava Pentti Anttila siirtyi muihin tehtäviin. Lähinnä pelättiin säätiön tuloa tuottavan omaisuuden sitoutumista liikaa Pajulahteen, jolloin mahdollisuudet jatkossa tukea opiston toimintaa heikentyisivät. Laajat investoinnit siirtyivät 1970-luvulle, jolloin Anttilakin palasi takaisin rehtoriksi. Päärakennuksen laajennus liikuntatiloineen toteutettiin lopulta pääosin valtionavulla ja velkoja syövän inflaation turvin. Säätiön pääomapanostus oli suhteellisen pieni. Silti jouduttiin ottamaan lisää lainaa ja investoinnit rasittivat säätiön taloutta. Urheiluopistosäätiön oli 1970-luvun lopulla vuosittain katettava opiston alijäämää suurilla summilla. Vuonna 1979 tukirahat nousivat 610 000 markkaan (298 000 €). Tilanne alkoi korjaantua 1981, jolloin alijäämä supistui 350 000 markkaan.
Uusien investointien aiheuttama taloudellinen rasite kyettiin nopeasti kääntämään talouden hallinnaksi, kun kurssipäivät lisääntyivät ja kustannuskuri oli hyvä. Vuosina 1982–1987 opisto vastasi itse menoistaan ja säätiö pääsi maksamaan velkansa pois. Uusi rantasauna valmistui 1980-luvun puolivälissä. Uudessa tilanteessa oltiin vuonna 1988, jolloin valmistui useampi rakennushanke. Päärakennuksen laajennus ja uusi majoitusrakennus rahoitettiin pankkilainalla. Opiston alijäämä korot ja poistot mukaan lukien nousi vuonna 1988 jo 2,7 miljoonaan markkaan (700 000 €). Seuraavina vuosina tappioita kertyi yhteensä 3,5 miljoonaa markkaa. Kaiken päälle tuli 1990-luvun alun syvä lama, jonka vuoksi kurssivuorokausien määrä putosi reippaasti. Tilannetta helpotti säätiön omaisuuden kartunta lama-aikanakin. Silti Urheiluopistosäätiö ja Pajulahden johto oli pakotettu lujalla kädellä tasapainottamaan opiston taloutta. Pajulahden talouden perusteiden selvitystyö annettiin säätiön hallituksen jäsenelle Asko Puumalaiselle, joka esitti Pajulahden toimintojen yhtiöittämistä.