stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Schipperke

| Schipperke |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Belgia
Määrä:  Suomessa rekisteröity 3 373
Rodun syntyaika:  1600-luku
Alkuperäinen käyttö:  pienjyrsijöiden tappaja
Nykyinen käyttö:  vahti-, seura- ja harrastuskoira
Elinikä:  12–14 vuotta
Muita nimityksiä:  laivakoira, laivis, sipu, skipi, skippe, sipukka
FCI-luokitus:  ryhmä 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat #83
Ulkonäkö
Paino:  3–9 kg (ihanne 4–7 kg)
Väritys:  musta
Schipperke, myös laivakoira, on pienikokoinen ja pystykorvainen belgialainen paimenkoira. Rodun historia voidaan määrittää 1600-luvulle asti. Schipperke kuuluu lammas- ja karjakoirille tarkoitettuun FCI-roturyhmään 1. Rodun alkuperäinen tehtävä oli pyydystää rottia laivoilla, nykyisin sitä pidetään harrastus-, seura- ja vahtikoirana.
Ulkonäkö

Yleisvaikutelmaltaan schipperke on pienikokoinen ja tiivisrakenteinen rotu. Rungon kuuluu olla mittasuhteiltaan neliömäinen, jolloin säkäkorkeus on sama kuin koiran pituus. Runko on tasapainoinen, lyhyt, leveä sekä vankka, mutta raajat ovat kevytluustoiset ja selvästi rungon alla. Rintakehän puolestaan kuuluu ulottua kyynärpäiden tasolle. Schipperkeillä ei ole virallista ihannesäkäkorkeutta, mutta sen tulee painaa kolmesta yhdeksään kiloa, tavoiteltu keskipaino on neljästä seitsemään kiloa. Korkeus vaihtelee 30 senttimetrin molemmin puolin.
Karvapeitteen väri saa Suomessa ja useimmissa muissa maissa olla ainoastaan musta, mutta esimerkiksi Englannissa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa myös kerma (creme) tai kellanruskea (fawn) on sallittu väri. Karva on rodulla tiheää ja suoraa. Sen tulee myös olla riittävän karheaa. Rodulle tyypillistä on myös, että karvat muodostavat koiralle selvästi erottuvan röyhelömäisen ”kaulurin” sekä reisien takasivuille kääntyvät ”housut”.
Schipperken pää on kiilanmuotoinen. Kuonon kuuluu olla selvästi alle puolet koko pään pituudesta. Kuono kapenee kirsua kohden, eikä se ole tylppä. Silmien kuuluu olla pienet, tummat ja mantelinmuotoiset sekä korvien ylöskiinnittyneet, täysin pystyt ja teräväkärkiset.
Suurimmalla osalla schipperkeistä on pitkä selän päälle kiertyvä häntä, mutta osa syntyy myös töpöhäntäisinä. Schipperke kuuluu rotuihin, joiden häntiä typistetään niissä maissa, joissa se on laillista. Suomessa tämä on kiellettyä.
Luonne ja käyttäytyminen

Schipperke on luonteeltaan erinomainen vahtikoira. Se on toimelias, ketterä, väsymätön sekä utelias ja jatkuvasti kiinnostunut ympäristöstään. Vahtiessaan se saattaa erittäin herkästi näykkiä, mutta sen ei kuitenkaan kuulu olla aggressiivinen. Schipperke kiintyy vahvasti omistajiinsa ja on epäluuloinen vieraita aikuisia kohtaan. Lapsille se on kuitenkin lempeä.
Alkuperä

Schipperken sekä belgianpaimenkoiran yhteinen kantarotu oli musta ja melko pienikokoinen paimenkoirarotu, jota kutsuttiin leuvenaariksi. Varhaisin löydetty maininta schipperkeistä on munkki Wenclasin muistiinpanoissa 1400-luvulta, jolloin niiden häntä jo typistettiin. Tarkemmin rodun alkuperä voidaan kuitenkin määrittää vain 1600-luvulle asti, ja 1690-luvulla se oli erityisen suosittu Brysselin Saint-Géryn alueella suutareiden ja rahvaan keskuudessa.
Ensimmäinen puhdasrotuinen schipperke rekisteröitiin Belgiassa vuonna 1882. Samana vuonna järjestettiin Spassa rodun ensimmäinen virallinen koiranäyttely. Schipperke nousi suurempaan suosioon, kun Belgian kuningatar Marie Henriette otti rodun edustajan lemmikikseen vuonna 1885. Suosio levisi pian myös Englantiin, minkä jälkeen se väheni rodun kotimaassa. Vuonna 1888 Belgiassa perustettiin schipperkejen rotuyhdistys, joka laati ensimmäisen rotumääritelmän. Ensimmäiset schipperket vietiin Yhdysvaltoihin vuonna 1889. Suomeen ensimmäiset schipperket tuotiin vuonna 1964, mutta ensimmäiset virallisesti rekisteröidyt 1965.
Alkuperä > Etymologia

Nimitys schipperke tulee flaamin kielestä, ja se tarkoittaa "pikku kapteenia".
Terveys

Schipperke on terve rotu ihon, sisäelinten, raajojen ja luuston osalta, ja se voi elää jopa 18 vuotta. Schipperke ei kuulu Suomen Kennelliiton perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelmaan, joten jokaisen rekisteröidyn, puhdasrotuisen schipperkeyhdistelmän pennut rekisteröidään, vaikkei varmaa tietoa vanhempien terveydestä olisikaan. Virallisten terveystulosten vaatiminen jää siis ostajien tehtäväksi.
Yleisestä terveydestä huolimatta perinnöllisistä sairauksista epilepsiaa schipperkeillä esiintyy maailmanlaajuisesti. Vuonna 2005 tehdyn rodunsisäisen terveyskartoituksen tuloksen johdosta perustettiin Suomen Schipperkekerho ry:n kolmen hengen epilepsiaprojektiryhmä. Vuonna 2006 rotu otettiin mukaan myös Helsingin yliopiston koiragenetiikan tutkimusryhmän epilepsiaprojektiin. Vuoteen 2010 mennessä tutkimukseen oli kerätty näytteet yli 400 eri koiralta, joista noin sadan oli ilmoitettu sairastavan epilepsiaa.
Yleisyys

Suomessa on rekisteröity yhteensä 3 373 schipperkeä. Vuonna 2015 syntyneitä pentuja oli 103. 2010-luvulla schipperkejä on Suomessa rekisteröity vuosittain väliltä 102–159. Vuosien 2006 ja 2016 välillä 69 eri kenneliä on kasvattanut vähintään yhden rekisteröidyn pentueen. Tällä hetkellä rotu on elinvoimainen ja sen kanta monipuolinen. Schipperkejen kanssa harrastetaan nykyisin muun muassa koiranäyttelyitä, agilityä, tokoa ja koiratanssia.
Ulkomailla schipperkejä on nykyisin Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian ohella eniten Etelä-Afrikassa, missä rotu onkin yksi suosituimmista. Myös Kanadassa ja Etelä-Amerikan valtioissa rodun koirien määrä on kasvussa. Belgiassa rekisteröitiin vuonna 2008 91 ja Ranskassa 85 schipperkeä. Vuonna 2010 Ruotsissa rekisteröityjen määrä oli 109.
Englannissa schipperkejä rekisteröitiin 1980-luvulta 2000-luvun alkuun asti 80–160 koiraa vuodessa. Tämän jälkeen rekisteröintien määrä on laskenut huomattavasti. Vuosina 2000–2004 schipperkejä rekisteröitiin vielä keskimäärin 99 vuodessa. Vuosien 2010–2014 välillä luku oli enää 39 vuodessa.
Schipperken rotuyhdistys Yhdysvalloissa perustettiin vuonna 1929. Tästä eteenpäin rodun suosio on pysynyt tasaisena. Vuonna 2012 schipperke oli rekisteröintien määrässä mitattuna maan 98. suurin rotu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Schipperke Wikimedia Commonsissa
Sioux Falls Skyforce

| Sioux Falls Skyforce |
| --- | --- |
Liiga:  NBA Development League
Perustettu:  1989
Historia:  Sioux Falls Skyforce (1989–)
Areena:  Sanford Pentagon kapasiteetti 3 250
Kotipaikka:  Sioux Falls, Yhdysvallat
Värit:                     
Päävalmentaja:  Phil Weber
Kotisivu:  nba.com/dleague/siouxfalls/
Sioux Falls Skyforce on koripalloseura Etelä-Dakotan Sioux Fallsista. Se pelaa D-liigassa ja toimii NBA-seura Miami Heatin farmijoukkueena.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (englanniksi)
Jerry Sammalisto

| Jerry Sammalisto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. tammikuuta 1998 (ikä 26) Pori, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Jepperi, Jesu, Bilbo, Hattivatti, Gringe
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  192 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  Hermes
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  94
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  Ässät (SML) HC Gherdëina (AlpsHL) HK Brezno (Slovakia I)
Jerry Joonatan Sammalisto (s. 14. tammikuuta 1998 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Sammalisto laukoo oikealta.
Ura

Sammalisto on Porin Ässien kasvatti. Hän toimi kaudella 2014–2015 seuran B2-nuorten varakapteenina, kuten myös kaudella 2015–2016 Ässien B-nuorissa. Kauden 2016–2017 päätteeksi Sammalisto voitti A-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2017–2018 hän jakoi tehoilla 16+19=35 Ässien A-nuorten sisäisen pistepörssin toisen sijan Roman Žitnýn kanssa edellään vain Otto Kivenmäki.
Kaudella 2018–2019 Sammalisto debytoi Ässien SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä 14. joulukuuta 2018 Mikkelin Jukureita vastaan. Sammalisto merkittiin Ässien nelossentteriksi laidoilleen Juho Tommila ja Matias Varttinen. Hän sai ottelussa jääaikaa 8.02 minuuttia. Liigauransa avausmaalin Sammalisto teki neljännessä ottelussaan Tapaninpäivänä 26. joulukuuta 2018 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Kaikkiaan hän teki SM-liigassa kauden aikana 19 runkosarjaottelussa tehot 2+2=4.
Sammalisto siirtyi kaudeksi 2019–2020 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. Hänen tulokaskautensa toi siellä 46 runkosarjaottelussa tehot 8+17=25 ja neljässä Suomen Cupin ottelussa tehot 1+1=2. Joulukuussa 2019 Sammalisto kävi yhden ottelun verran lainalla Ässien SM-liigajoukkueessa. Heinäkuussa 2020 Sammalisto teki Hermeksen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Hän pelasi kaudella 2020–2021 kuitenkin vain kolme ottelua. Kaudella 2021–2022 Sammalisto ei pelannut otteluakaan. Hän on kertonut myöhemmin pelaamattomuuden syyksi mykoplasmainfektion.
Heinäkuussa 2022 Sammalisto siirtyi tryoutille monikansallisen Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue HC Gherdëinaan. Hän pelasi alkukaudella 2022–2023 kuusi ottelua tehden kaksi syöttöpistettä, kunnes syyskuun lopulla Sammaliston uutisoitiin jääneen ilman jatkosopimusta. Lokakuussa hän siirtyi Slovakian toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1. hokejová liga SR:n HK Breznoon. Sammalisto pelasi siellä terveydellistä syistä kuitenkin vain kaksi ottelua.
Kesäkuussa 2023 Sammalisto palasi kuukauden mittaisella tryout-sopimuksella Kokkolan Hermekseen. Syyskuussa hänen uutisoitiin saaneen joukkueeseen kauden 2023–2024 kattavan jatkosopimuksen. Heinäkuussa 2024 Sammalisto teki Hermeksen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Sioux Lookoutin lentoasema

Sioux Lookoutin lentoasema (engl. Sioux Lookout Airport) (IATA: YXL, ICAO: CYXL) on lentoasema Kanadassa, Ontarion provinssissa tietä pitkin noin neljä kilometriä koilliseen Sioux Lookoutin keskustasta. Kenttää ylläpitää Sioux Lookoutin kunta. Lentoonlähtöjä ja -laskuja oli vuonna 2009 yhteensä 28 942.
Sioux Lookoutin lentoasema valmistui vuonna 1933 ja oli aikanaan Pohjois-Amerikan toiseksi vilkkain rahtilentoasema, Chicagon ollessa ensimmäisellä sijalla. Lentoasemaa toimii edelleen tärkeänä solmukohtana pohjoisessa sijaitseville asutuksille ja kaivoksille.
Lentoaseman läheisyydessä sijaitsi vuosina 1953–1987 yksi Yhdysvaltain ilmavoimien Pohjois-Amerikan tutkavaroitusjäjestelmän asemista. Joka poistui viimein käytöstä ja purettiin heinäkuussa 1987.
Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Bearskin Airlines: Dryden, Kenora, Red Lake, Thunder Bay, Winnipeg
Wasaya Airways: Red Lake, Thunder Bay, Wunnumin Lake, Wapekeka, Kingfisher Lake, Cat Lake, Big Trout Lake
North Star Air: (tilauslentoja)
Shams-i Tabrizi

| Shams-i-Tabrīzī شمس تبریزی |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1185 Tabriz
Kuollut: 1248 (ikä 62–63 vuotta) Khoy
Kansalaisuus:  persialainen
Ammatti:  filosofi, mystikko
Shams-i Tabrizin hauta Khoyssa.
Shams-i-Tabrīzī (pers. ‏شمس تبریزی‎) tai 'Shams al-Din Mohammad' (1185–1248) oli persialainen mystikko, joka toimi Jalāl ad-Dīn Muhammad Rūmīn henkisenä ohjaajana.
Jin-Roh: Susiprikaati

| Jin-Roh: Susiprikaati> 人狼 Jinrō |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hiroyuki Okiura
Käsikirjoittaja:  Mamoru Oshii
Tuottaja:  Tsutomu Sugita, Hidekazu Terakawa
Säveltäjä:  Hajime Mizoguchi
Pääosat:  Yoshikatsu Fujiki, Sumi Mutō
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:  Bandai Visual
Levittäjä:  Yamato Video (käännä suomeksi) Crunchyroll
Ensi-ilta:  1998
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jin-Roh: Susiprikaati (jap. 人狼, Jinrō), (1998), on Hiroyuki Okiuran ohjaama anime-elokuva. Sen on käsikirjoittanut Mamoru Oshii, ja se pohjautuu hänen mangaansa Kenrō Densetsu.
Elokuva on itsenäinen jatko-osa kahdelle muulle Kenrō Densetsu -mangaan pohjautuvalle näytelmäelokuvalle, Akai Meganelle ja Kerberos ～StrayDog～ Jigoku no Bankenille, jotka Mamoru Oshii ohjasi itse. Koska kumpikaan elokuva ei menestynyt kovin hyvin, Bandai suostui tuottamaan elokuvan vain, jos Mamoru Oshii ei ohjaisi sitä. Niinpä Oshii valitsi tehtävään Okiuran, joka toimi pääanimoijana Ghost in the Shell -elokuvaa tehtäessä.
Juoni

Elokuvan päähenkilö on Kazuki Fuse, nuori Pääkaupungin poliisin terrorisminvastaisten Kerberos-eliittijoukkojen konstaapeli, joka jahtaa ryhmänsä kanssa terroristeja mellakoiden keskellä. Fuse joutuu kuitenkin vastakkain "Punahilkan", Sect-terroristiryhmän nuoren pommittajatytön, kanssa. Fuse koettaa saada tyttöä laskemaan pomminsa, mutta tämä räjäyttää itsensä. Suojavarusteisiin pukeutunut Fuse selviää aivotäräyksellä.
Fuse joutuu oikeuden eteen, koska hänellä oli käsky ampua kohtaamansa terroristit ennen kuin he voivat räjäyttää pommeja. Hänet määrätään takaisin koulutukseen. Samaan aikaan hän kohtaa Kein, Punahilkan siskon. Heidän välilleen kehittyy suhde.
Fusen ollessa koulutuksessa Kerberos ja sen "kilpailija" Julkisen turvallisuuden osasto ottavat yhteen, ja entinen Kerberoksen jäsen Henmi haluaa Pääkaupungin poliisin ja Julkisen turvallisuuden osaston kanssa yhteistyössä mustamaalata Kerberoksen. Kei paljastuu osaston jättämäksi syötiksi, jonka tehtävä oli houkutella Fuse yöllä museoon. Museossa hänen tuli antaa hänelle jotain — tarkoituksena on leimata Fuse, Kerberoksen luotettu jäsen, terroristiksi, joka ottaa vastaan pommeja Sectiltä Kein toimiessa lähettinä. Fuse kuitenkin huomaa museota vartioivat Julkisen turvallisuuden osaston agentit ja vie Kein pois sieltä agenttien saarron läpi.
Takaa-ajon jälkeen Fuse ja Kei päätyvät viemäreihin, missä salaperäiset miehet tuovat Fuselle täydellisen Kerberos-suojahaarniskan ja konekiväärin. Kein laukussa ollut lähetin opastaa agentit viemäreihin, mutta he eivät aavista joutuvansa ansaan. Fuse tappaa heidät armotta, ja viimeiseksi petturillisen Henmin. Fuse paljastuu salaperäisen Susiprikaatin jäseneksi. Tämän Kerberoksen alajaoston tehtävä on suojella itse Kerberosta kaikin keinoin.
Lopussa Fuse, Kei ja Susiprikaatin miehet saapuvat hylätylle romupihalle. Fusen on määrä tappaa Kei, mutta hän epäröi, koska on kaikesta huolimatta kiintynyt häneen. Hachiro Tohbe, Susiprikaatin johtaja, siteeraa Punahilkka-satua, jota Kei luki Fuselle: "Ja niin susi söi Punahilkan."
Irlantilainen tanssi

Irlantilaistanssijat Pyhän Patrickin päivän paraatissa Fort Collinsissa, Coloradossa.
Irlantilainen tanssi on nimensä mukaisesti irlantilaista kansantanssia. Irlantilainen tanssi on yleisnimitys useille eri tanssilajeille ja -tyypeille, joita kuitenkin yhdistää vahva vuorovaikutus musiikkiin ja sen rytmiin.
Historiaa

Irlantilaiseen tanssimiseen on varsinaisesti viitattu ensimmäisen kerran 1600-luvulta säilyneissä kirjoituksissa. Jo silloin tuli ilmi eri maiden tanssien vaikutukset toisiinsa, mutta myös musiikin paikallisuus ja tanssin vauhdikkuus. Hovien muotisuuntaukset ja rahvaan tanssit heijastuivat toisiinsa, myös Irlannissa. Vanhempi väestö vastusti muutoksia, nuorison ollessa valmiimpi ottamaan uudet vaikutukset vastaan ja muokkaamaan ne osaksi paikallista tanssikulttuuria. Esimerkiksi 1800-luvulla muotiin tulleiden katrillien vaikutus näkyy irlantilaisissa muodostelmatansseissa.
Historiaa > Tanssimestarit

1700-luvulla Irlannissakin alkoi liikkua kiertäviä tanssimestareita ('Travelling Dance Master'), jotka tienasivat elantonsa ja majapaikkansa opettamalla tanssia paikallisille. Nämä tanssimestarit olivat usein hyvin koulutettuja, värikkäitä persoonia, ja muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta pääosin miehiä.
Tanssimestarit tarjosivat opetusta tanssin saralta, joko säestäen itse tai kiertävän muusikon kanssa. Mestarit saattoivat majoittua yhdessä paikassa tietyn aikaa, jatkan seuraavaan kylään. Ennen lähtöä järjestettiin kuitenkin usein yleiset tanssit.
Historiaa > Kulttuurinationalismin nousu

Kansallisuusaatteen nousun myötä perustettiin Irlantiin 1800-luvun lopulla iirin kielen liitto, Conradh na Gaeilge. Itsenäisyyden saavuttamisen jälkeen liitto ajoi vahvasti muunkin irlantilaisen kulttuurin edistämistä, mukaan lukien tanssia. Vahvasti toisistaan vaikutteita saaneita tansseja pyrittiin jakamaan irlantilaisiin ja ulkomaisiin, mikä herätti hyvin ristiriitaisia näkemyksiä liiton järjestämissä kilpailuissa, fèis (monikko fèiseanna).
1929 perustettu irlantilaisen tanssin komissio, An Coimisiún Le Rinncí Gaelacha (CLRG), perustettiin jatkamaan liiton aloittamaa työtä irlantilaisen tanssin määrittämisessä ja puhdistamisessa. Pitkälti muiden kuin irlantilaista tanssia ja/tai musiikkia tunteneiden ihmisten johtaman komission toimet johtivat alueellisten tyylien kieltämiseen, etenkin tanssikilpailuista, epäisänmaallisina ja supisti irlantilaiseen tanssiin liittynyttä kirjoa.
Komissio myös alkoi vaatia, että tanssikouluissa opetettaisiin vain heidän näkemyksiensä mukaisesti. Opetusta sai antaa vain rekisteröityneet opettajat ja iirinkielellä – joka ironisesti poissulki vanhempia tanssimestareita. Komissio julkaisi myös Ár Rincí Foirne nimisen kirjan, johon sisällytettiin komission näkemyksen mukaiset irlantilaiset tanssit. Kyseinen kirja toimii uudistettuina versioina edelleen irlantilaisen tanssin kilpailuissa céilí-tanssien arvostelupohjana.
Historiaa > Järjestäytymisen aikakausi

Erimielisyyksien saattelemana merkittävä osa CLRG:n opettajista erosi organisaatiosta, ja perusti irlantilaisen tanssin opettajien liiton, An Comhdháil Múinteoirí Na Rince Gaelacha, vuonna 1969. Liitto pyrki pitämään elossa vanhoja tyylejä ja tansseja, sallien kaikkien osallistua kilpailuihin. Tähän avoimeen malliin (open platform) CLRG reagoi sulkemalla omat kilpailunsa muiden järjestöjen jäseniltä.
Myöhemmin, 1982, osa An Comhdháilin jäseniä perustivat uuden järjestön Cumann Rince Náisiúnta (CRN).
2002 perustettiin Cumann Rince Dea Mheasa (CRDM).
Euroopassa perustettu World Irish Dance Association (WIDA) on toiminut vuodesta 2004, tarjoten avoimia kilpailuja kaikille tanssijoille.
Historiaa > Riverdance

Usein irlantilainen tanssi liitetään tanssilajia tunnetuksi tehneeseen Riverdance-esitykseen, joka teki läpimurron vuonna 1994 Eurovision laulukilpailun väliaikanumerollaan. Esitys yhdisti irlantilaisen tanssin elementtejä ja toi muuten vähän ulkomaista huomiota saaneen tanssimuodon kansainväliseen huomioon.
Irlantilaisesta tanssista tuli hetkessä ilmiö, ja opetuksen kysyntä kasvoi räjähdysmäisesti. Tämä toi mukanaan itseoppineita opettajia, ja aiheutti paljon kritiikkiä mm. Irlannissa.
Irlantilainen tanssi Suomessa

Riverdance -ilmiö näkyi myös Suomessa ja johti siihen, että irlantilaisen tanssin opetuksen kysyntä kasvoi siellä missä sitä oli tarjolla. Suomalaista irlantilaisen tanssin harrastamista ei ole dokumentoitu kovin laajasti, mutta jatkuvaa opetusta on maassa ollut jo ennen vuotta 1994 .
Tällä hetkellä irlantilaisen tanssin opetusta Suomessa on isoimmissa kaupungeissa ja opetus keskittyy pitkälti fèis-tyyliin ja céilí-tansseihin. Kilpailevia tanssijoita on muutamia kymmeniä, harrastajien määrän liikkuessa arviolta noin sadassa.
Irlantilaisen tanssin Pohjoismaiden mestaruuskilpailut, Nordic Fèis, on järjestetty Suomessa viidesti. Edellisen kerran kilpailut järjestettiin Turussa vuonna 2015. Ensimmäiset CLRG:n alaiset kansainväliset Helsinki Fèis -kilpailut järjestettiin vuoden 2017 lokakuussa Espoon Kannusalissa.
Tanssin muodot ja suuntaukset

Irlantilainen tanssi oli ennen 1900-luvun alkua alueellisesti hyvin muokkautunutta. Tanssimestarien tyylit olivat erilaisia ja saattoivat muodostua heidän toimialueensa tyylilliseksi määrittäjäksi.
Paitsi että erot olivat maantieteellisiä, näkyivät erot myös tanssityylien painottumisessa maaseudulla ja kaupungeissa. Maaseuduilla tanssit liittyivät usein erilaisiin juhliin, kuten elonkorjuujuhliin, ja tätä perua myös set-dancing termin korvikkeena käytetään vielä nykyäänkin termiä country dancing. Tanssit järjestettiin usein yksityiskodeissa tai tien risteyksissä.
Vahvalla muuttoliikkeellä oli osittain vaikutusta myös kulttuurin säilymiselle, sillä esimerkiksi Yhdysvaltoihin muuttaneet siirtolaiset veivät sen hetkisen kulttuuriperimänsä uuteen maahan ja ylläpitivät sitä. Näin esimerkiksi tietyt alueelliset tanssilajit ja -tyylit säilyivät muuttumattomina, jotka saattoivat paluumuuttajien myötä palata alkusijoilleen.
Tanssin muodot ja suuntaukset > Set-dancing

Set dancing tai country dancing on saanut vahvoja vaikutteita 1800-luvun katrilleista (quadrille). Nimi on lyhennys lauseesta set of quadrilles, viitaten tanssin rakenteeseen. Myös termejä full-set tai half-set käytettiin.
Set-dancet muodostivat ison osan maaseudun sosiaalisista tansseista, ja niissäkin näkyy alueelliset erot eri tanssien muodossa. Puhutaan eri seteistä, joita on kirjattu esimerkiksi Toss the Feathers – Irish Set Dancing -nimiseen kirjaan 61 kappaletta.
Tanssin muodot ja suuntaukset > Sean nós

Sean nós (vanha tyyli) on myöhemmällä ajalla nimensä saanut tanssimisen muoto, joka on perkussiivista, lähellä lattiaa tapahtuvaa tanssia. Irlantilaisista tansseista tämä edustaa eniten improvisoivaa, vartalon ja kädet vapauttavaa tanssia.
Etevän sean nós tanssijan on oletettu pystyvän tanssimaan "lautasen päällä rikkomatta sitä". Tämä heijastuu nykyaikaankin tanssijoiden liikkuessa suhteellisen vähän verrattuna modernimpiin tyyleihin.
Tämä tanssimuoto on kasvattanut suosiotaan 2000-luvun alusta ja opetuksen tarjonta on kasvanut etenkin Irlannissa. Tämä on näkynyt myös sean nós -kilpailujen kasvaneena suosiona niin osallistujien kuin katsojien kannalta. Mestaruuskilpailut (Oireachtas) myös lähetetään kansallisena televisiolähetyksenä.
Tanssin muodot ja suuntaukset > Moderni irlantilainen tanssi

Moderni irlantilainen tanssi on näyttävämpää ja liikkuvampaa kuin edeltäjänsä. Ajankohdallisesti voitaneen olettaa moderninen irlantilaisen tanssin kehittyneen 1900-luvun alun muodosta.
Modernille irlantilaiselle tanssille on tyypillistä korkeilla varpailla oleva tanssiasento, jossa ylävartalo on ryhdikkäästi kannatettuna kädet sivuilla ja jalat ovat ojennettuina. Tanssi on hyvin tekniikkapainotteista, jalkojen ollessa ristissä ja aukikierrossa. Baletilla on ollut vaikutusta moderniin irlantilaiseen tanssiin, tuoden mukanaan tiettyjä liikkeitä ja liikesarjoja.
Tämä tanssimuoto on myös ainoa, joka voidaan jakaa pehmeisiin ja koviin tansseihin käytettyjen jalkineiden mukaisesti. Pehmeillä jalkineille tanssitaan single jig, light jig, slip jig ja light reel -tanssit. Kovilla kengillä tanssitaan hornpipe, heavy jig ja heavy reel (myös treble jig ja treble reel).
Muita
Perinteisesti miehet eivät ole tanssineet slip jig tansseja, mutta etenkin Manner-Euroopan kilpailuissa on näkynyt useampien miesten osallistuvan tällä tanssilla. Vastaavasti myös vain miehistä koostuvien ryhmä- tai muodostelmatanssien osallistuminen kilpailuihin on jopa sääntöjen puitteissa estetty.
Tanssin muodot ja suuntaukset > Moderni irlantilainen tanssi > Fèis style

Irlantilaisen tanssin komission myötä opetus siirtyi vahvasti toistamaan tiettyä alueellista tyyliä, jota nykyisin kutsutaan myös fèis-tyyliksi. Tämä tyyli on CLRG:n vahvan organisaation myötä laajimmiten opetettu ja harrastettu muoto nykyaikaista, kilpailullista irlantilaista tanssia.
Vahva kilpailukulttuuri on vienyt lajia aina vain näyttävämpään, fyysisempään ja teknisempään muotoon. Tanssijoiden esiintymisasut yksilökilpailuissa, ns. sooloasut, ovat herättäneet paitsi huomiota, myös keskustelua itsensä esiintuomisesta. Kilpailuja järjestävät organisaatiot ovat joutuneet puuttumaan säännöin tiettyihin asioihin, kuten nuorten tanssijoiden meikkaamiseen.
Tanssin muodot ja suuntaukset > Moderni irlantilainen tanssi > Festival style

Etenkin Pohjois-Irlannissa on säilynyt toinen modernin irlantilaisen tanssin muoto, festival style. Tälle tyylisuuntaukselle on ominaista selkeästi hitaampi tempo sekä hillitymmät asut ja ilmeet. Festival style-suuntauksessa on nähtävissä myös enemmän 2-3 hengen kuviotansseja.