stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin alueellinen laajeneminen
Alueliitokset > Töölön kylä vuosina 1643 ja 1644

Uuden kaupungin asukkaat halusivat kaupungin keskipisteeksi kivikirkon. Koska kaupungin tulot ja kruunun antamat avustukset eivät riittäneet edes puukirkon  rakentamiseen, piti jostain saada lisätuloja. Töölön kylässä olevan kruununtilan haltijan kuoltua heräsi ajatus saada tila kaupungin haltuun. Se olisi nimittäin oiva paikka tiiliruukille, sillä sen mailla oli hyvää savea ja riittävästi puuta tiilien polttoon.
Päätöksessään 20. marraskuuta 1643 kuningatar Kristiina myöntyi uuden Helsingin porvariston anomukseen. Hän lahjoitti tilan kaupungille, jotta kaupunki voi laittaa sen tiluksille "tiilenkuivausladon". Tiiliruukin tulot kaupungin oli käytettävä kirkon rakentamiseen. Tilaa hallitseva leski sai korvaukseksi koko elinaikansa vuosittain 16 tynnyriä viljaa. Vasta tällä lahjoituksella kaupunki sai haltuunsa kaupunkialueen maapohjan Vironniemellä.
Toinen puoli Töölön kylästä eli 27 kyynärää (veroluku) oli autiona. Kaupungin oikeuspormestari anoi hallitsijalta sitäkin aluetta kaupungille ja kuningatar myöntyi anomukseen 1644.
Kirkko ei ehtinyt pitkään palvella helsinkiläisiä, sillä 5. elokuuta 1654 se ja kolme neljäsosaa muusta kaupungista tuhoutui tulipalossa.
Ratsumestari Skytten kuoltua hänen hallinnassaan Helsingin pitäjässä olleiden tilojen verot siirtyivät kruunulle. Kruunu puolestaan luovutti verotulot Helsingin kaupungin menojen kattamiseen. Asiasta riideltiin pitkään perillisten kanssa ja se ratkesi syksyllä 1653. Helsinki sai maistraatin palkkatiloiksi, mutta ei siis omistukseensa, Pikku-Haapalahden, Hindersnäsin (Meilahden), Talin ja Lauttasaaren.
Suomenlinnan saaret kuuluivat vanhojen karttojen mukaan Töölön kylän tilusalueeseen ja sijaitsivat siis kaupungin rajapyykkien sisäpuolella. Koska saaret Helsingin edustalla olivat sotilaallisesti tärkeitä, alkoi kruunu rakentaa sinne valleja jo 1656. Kaupungin suojaksi ja laivaston tukikohdaksi tarkoitetun linnoituksen rakentaminen alkoi 1748. Helsinkiläisten mielestä Ruotsin kruunu anasti nämä saaret pakkotoimin ja sai ainoastaan hallintaoikeuden niihin määräämättömäksi ajaksi. Asia selkiytyi lopullisesti vuoden 1946 suuressa alueliitoksessa, jossa saarista tuli Helsingin kaupunginosa numero 52.
On hyvä muistaa, että ennen kaupungiksi kutsuttu yhdyskunta oli erilainen kuin nykyisin. Kaupunki nimittäin muodostui ennen 1873 kunnallishallinnon uudistusta kolmesta julkisoikeudellisesta yhdyskunnasta: 1) maaomaisuuden ja oikeuden hoidosta sekä järjestyksestä huolehtimisesta vastaavasta porvaristosta eli porvarisoikeuden saaneista kauppaa ja käsitöitä tekevistä kaupunkilaisista; 2) talonomistajista, jotka rahoittivat palotoimen, kadut ja tiet; 3) seurakunnasta, johon kuuluivat kaikki kaupunkilaiset ja joka kirkollisten asioiden lisäksi huolehti koulutoimesta ja köyhäinhoidosta.
Alueliitokset > Vuoden 1906 alueliitos

Vuonna 1906 liitettiin Helsinkiin maita Meilahtea, Käpylää ja Kumpulaa myöten. Jo vuonna 1899 huvilanomistajat Helsingin pitäjässä sijaitsevista Hermanninkaupungin ja Toukolan esikaupungeista lähettivät kirjeen läänin kuvernöörille, jotta heidän asuinalueelleen saataisiin parempi hallinto. He pyysivät, että joko esikaupungista muodostettaisiin taajaväkinen  maalaisyhdyskunta omine hallintoineen tai ne yhdistettäisiin Helsingin kaupunkiin. Kaupunginvaltuusto kannatti näiden Helsingin kaupungin omistaman Gumtähden kartanon maalla olevien esikaupunkien liittämistä kaupunkiin. Helsingin maalaiskunta ja  seurakunta puolestaan halusivat rahakorvauksen alueiden siirrosta, mitä kaupunki puolestaan vastusti.
Keisarillinen senaatti hylkäsi rahakorvaukset ja päätti 1903, että seuraavat alueet vuoden 1906 alusta yhdistetään Helsinkiin:
Gumtähden kartano, johon kuului Wiksbergin allodisäteritila N:o 1 Gumtähden kylässä ( 1 manttaalia) sekä sen yhteydessä olevan Kottbyn puoli verotaloa N:o 1 Kottbyn kylässä (1/4 manttaalia). Kaupunki oli ostanut nämä alueet 3. toukokuuta 1893.
Hindernäsin eli Meilansin yksinäinen verotalo (1/2 manttaalia), jonka kaupunki oli ostanut 29. maaliskuuta 1871. Kantatilan lisäksi alueeseen kuului Seurasaari, Eteläinen, Itäinen ja Läntinen Pukkisaari, osa Rajasaarta, osa Varissaarta, osa Morsianluotoa ja osa Porsassaarta.
Greijuksen kruununtalo N:o 3 Vähän Huopalahden kylässä (1/4 manttaalia) sekä siihen kuuluva kruunun ulkokylänmaa. Nämä oli lahjoitettu kaupungille kuninkaan kirjeellä 8. marraskuuta 1650.
Kruunun 1875 pakkolunastama Sörnäisten rangaistusvankilan alue
Kottbyn tilalla oleva valtionrautateiden alue.
Alueliitokset > Pasilan liitos vuonna 1912

Vähän Huopalahden kylässä olevan Böhlen maistraatintilan maille alettiin 1890-luvun lopulla rakentamaan asuntoja. Pasilan eli Fredriksbergin esikaupungiksi nimitetyn alueen asukkaat tekivät 1906 ensimmäisen aloitteen alueen liittämiseksi kaupunkiin. Vuonna 1908 Helsinki osti 67,86 hehtaarin alueen hallintaoikeuden itselleen. Kaupunkiin alue liitettiin 1. toukokuuta 1912.
Alueliitokset > Ruskeasuon ja Uusipellon liitos vuonna 1926

Turkuun johtavan viertotien itäpuolella olevalle Ruskeasuon 3,47 hehtaarin ja tien länsipuolella olevalle Uudenpellon 1,73 hehtaarin palstoille syntyi 1890-luvulta alkaen esikaupunkiasutusta. Vuoden 1906 alueliitoksessa nämä pienet alueet jäivät Helsingin kaupungin rajojen sisälle Helsingin maalaiskuntaan kuuluvina saarekkeina. Ensimmäisen kerran vuonna 1902 ehdotettu liitosajatus toteutui monen vuoden ja monen vaiheen jälkeen. Vuoden 1923 alusta Haagan kauppalaan kuuluneet alueet pakkolunastettiin ja liitettiin Helsinkiin vuoden 1926 alusta.
Alueliitokset > Merholmenin liitos vuonna 1927

Länsisataman laajennussuunnitelmien vuoksi Helsinki osti 1917 Huopalahden kunnassa sijaitsevan Drumsön kartanoon kuuluvan Merholmen-nimisen saaren (Salmisaaren) länsiosan (3,27 ha). Saaren itäosa (4,2 ha) kuului jo ennestään kaupunkiin. Lisäksi ostettiin 102 hehtaarin suuruinen vesialue. Vuoden 1927 alusta alue siirtyi Huopalahden kunnasta Helsinkiin.
Alueliitokset > Melkön liitos vuonna 1931

Huopalahden kunnan Lauttasaaren (Drumsö) kylässä sijaitseva Melkön tilan maavero kuului Helsingin kaupungille. Koska pääosa alueesta kuului Suomen sotalaitokselle, sai kaupunki vastineeksi tilan kalavedet ja osan saarista omikseen 13. elokuuta 1890. Ryssänkari (nyk. Rysäkari; Rysskär) pakkolunastettiin 1922 ja siirtyi puolustusvoimien haltuun. Tilan liittäminen kaupunkiin jäi keskeneräiseksi ja toteutui vasta vuoden 1931 alussa.
Alueliitokset > Santahaminan liitos

Santahamina kuului Krimin sodasta lähtien Viaporin linnoitukseen. Suomen itsenäistyttyä maat siirtyivät Suomen valtion haltuun ja puolustusvoimien käyttöön. Valtioneuvosto päätti 22. joulukuuta 1924 liittää alueen Helsingin kaupunkiin. Kaupunginvaltuusto asetti liitokselle kuitenkin ehdon, ettei kaupungille saa koitua siitä kuluja. Siirto saattoi kirkollisessa suhteessa tapahtua vasta kun Helsingin pitäjän pappien palkanmaksu on turvattu. Hallinnollisesti ja oikeudellisesti siirto voi tapahtua vasta pappien palkka-asian ratkettua. Koska palkka-asia ei ratkennut, toteutui siirto Helsinkiin vasta suuressa alueliitoksessa 1946.
Alueliitokset > Uusien esikaupunkien liitokset

Varsinkin köyhemmän väestön asunto-olot Helsingissä olivat huonot 1900-luvun alussa. Koska asuntopulan vuoksi vuokrat olivat korkeat niin maaseudulta työhön kaupunkiin tullut muuttaja etsi itselleen asuinpaikan esikaupungista. Siellä ei ollut vesi-, viemäri-, kaasu- ja sähköjohtoja kuten kaupungissa, mutta siellä oli väljempi asunto ja puutarhapalsta sen vierellä. Myös varakkaampi väki alkoi muuttaa omakotitaloihin kaupungin lähelle kasvaviin esikaupunkeihin eli huvilakaupunkeihin. Syntyi myös monia yksityisiä yrityksiä, jotka ostivat maata, jakoivat sen omakotitonteiksi ja myivät tontit hyvällä voitolla.
Helsingin ja sen esikaupunkien väestönkasvu kääntyi vähenemiseksi vuosina 1917–1919. Tämän jälkeen väestömäärä jatkoi uudelleen kasvuaan. Esikaupunkien kasvamisen estämiseksi ja varatakseen maata kaupungin tulevalle kasvulle Helsinki aloitti vuonna 1917 laajat maanostot. Esikaupunkien kasvu siirtyi tämän vuoksi etäämmälle: Tapaninkylään, Leppävaaraan, Haagaan ja Oulunkylään.
Helsingin vuonna 1907 kunnallistettu sähkölaitos alkoi myydä sähköä myös kaupungin ulkopuolelle. Aluksi sähkövirtaa myytiin Oulunkylään ja Kulosaareen, sitten Haagaan ja Munkkiniemeen, ja vuosien mittaan sitä myytiin yhä laajemmalle. Näin alueet alkoivat vähitellen sitoutua kaupungin yhteyteen.
Asiaa edisti myös se, että talonpoikainen Helsingin maalaiskunnan väestö tunsi uudet asukkaat ja heidän alueensa itselleen vieraiksi. Uudet asuinalueet kaipasivat hallintonsa ja asioidensa järjestämistä. Vuonna 1894 saatiin voimaan oikeastaan ainoa merkittävämpi toimi uusilla alueilla eli terveydenhoitojärjestys. Se sisälsi määräyksiä puhtaanapidosta ja määräsi joka kylään vähintään yhden terveyskaitsijan.
Seuraava vaihe esikaupunkien olojen järjestämiseksi oli 1900-luvun alkuvuosina luoda uusi kunnallinen hallintomuoto. Näille alueille syntyi kaupunkien ja maalaiskuntien hallintojen välimuoto: ne julistettiin taajaväkisiksi yhdyskunniksi. Asukasmäärän yhä kasvaessa nähtiin tarpeelliseksi muodostaa esikaupungeista itsenäisiä kuntia. Näin syntyivät Huopalahden kunta (1920) ja siitä erotettu Haagan kauppala (1923) sekä Oulunkylän kunta (1921) ja Kulosaaren huvilakaupunki (1922). Samoihin aikoihin erotettiin myös Espoosta  Grankullan (Kauniainen) kauppala (1920).
Alueliitokset > Vuoden 1946 suuri alueliitos

Vuosien mittaan tehtiin monia liitosaloitteita, mutta osoittautui ainoaksi vaihtoehdoksi tehdä Helsingin ympäristön kunnallisen jaotuksen uudelleenjärjestely yhtenä kokonaisuutena. Vuonna 1928 asetettiin selvitysmies Yrjö Harvia tekemään ehdotus asiasta.
Helsingin suuri alueliitos toteutui vasta vuoden 1946 alussa, jolloin Helsinkiin liitettiin Helsingin maalaiskunnasta (nykyisestä Vantaasta) muun muassa Tali, Pakila, Tuomarinkylä, Suutarila, Pukinmäki, Malmi, Tapanila, Puistola, Viikki, Puotila, Mellunkylä, Herttoniemi, Herttoniemeen tuolloin kuulunut Roihuvuoren alue, Laajasalo ja Santahamina sekä osia Kaarelasta, Helsingin pitäjän kirkonkylästä ja Tikkurilasta. Lisäksi Helsinkiin liitettiin silloinen Haagan kauppala ja Huopalahden, Kulosaaren sekä Oulunkylän kunnat. Huopalahden kuntaan kuuluivat muun muassa Lauttasaari ja Munkkiniemi. Liitoksen seurauksena Helsinki sai 51 000 uutta asukasta ja kaupungin alue viisinkertaistui. Se oli vuoden 1946 alussa yli 160 neliökilometriä.
| vuosi | maa-alue | vesialue | yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1945 | 2 937 | 14 413 | 17 350 |
| [lisäys] | 13 564 | 10 549 | 24 113 |
| 1946 | 16 502 | 24 961 | 41 463 |
| 1966 | 18 122 | 26 688 | 44 810 |
| 2004 | 18 680 | 49 940 | 68 620 |
Alueliitokset > Vuosaaren liitos vuonna 1966

Helsingin kaupunki osti Vuosaareksi kutsutusta niemestä vuonna 1965 maata 350 hehtaaria. Alue haluttiin liittää Helsinkiin, koska sinne rakennettaviin taloihin muutti pääosin helsinkiläisiä, jotka kävivät töissä kaupungissa. Lisäksi alueelle suunnitellun hiilisataman haluttiin olevan kaupungin hallintoalueella. Helsingin mielestä sen ja Helsingin maalaiskunnan rajasta tulisi luonnollinen, jos tämä vain 200 metrin levyisen kannaksen kautta maalaiskuntaan yhdistyvä alue kuuluisi kaupunkiin. Alueliitos toteutuikin vuoden 1966 alussa, ja kaupungin pinta-ala kasvoi noin 15 neliökilometrillä.
Alueliitokset > Mustanniementien alue ja Alkärr 1982

Vuoden 1982 alussa tuli voimaan kaksi erillistä alueliitosta, joissa Vantaan Kuninkaalan kylästä siirrettiin tiloja Helsingin Puistolan osa-alueelle. Sirkkalanmäen lähellä sijaitsevat liitosalueet käsittävät Mustanniementien alueen, jossa on 20 tilaa, sekä erillisen Alkärr-nimisen tilan. Alueet sijaitsevat 300 metriä Kehä III:n eteläpuolella ja 800 metrin päässä Puistolan rautatieasemasta. Ne rajoittuvat etelässä Puistolan pientaloalueeseen.
Liitoksen syynä oli kaupunkirajan epätarkoituksenmukainen kulku. Alueiden asukkaat käyttivät niitä Helsingin kaupallisia ja julkisia palveluja, jotka olivat heille sallittuja. Muun muassa postiosoite oli Helsinki 75, ja lapset kävivät Helsingin kouluissa. Asukkaiden virka-asioiden hoitaminen ja terveyspalveluiden saaminen Vantaalla oli hyvin vaikeaa puuttuvien liikenneyhteyksien vuoksi. Alkärr oli Vantaalla ainoa kuluttaja, jolle Helsingin sähkölaitos johti sähkön. Näin oli tapahtunut vuodesta 1935 lähtien. Myös tilan vesi- ja viemärijohdot oli tarkoitus liittää Helsingin johtoverkkoihin. Vantaan ilmoitettua, ettei sillä ollut alueeseen nähden suunnitelmia, tilojen omistajat anoivat tilojen liittämistä Helsinkiin.
Aluemeri ja määräalan siirto

Helsingillä ei ollut vahvistettua rajaa avomerta vasten, mikä haittasi poliisilaitoksen toimintaa eikä helsinkiläisillekään voitu laatia karttaa kalastusalueiden sijainnista. Käytännössä kaupungin raastuvanoikeus käsitteli ne rikosasiat, jotka tapahtuivat ulkomerellä kaupungin alueen eteläpuolella. Käsitellyt asiat liittyivät salakuljetukseen ja merivahinkoihin. Rajankäynti aavaa merta vasten pantiin vireille 11. elokuuta 1954. Turun maanjako-oikeus ratkaisikin asian, mutta maatalousministeriö valitti asiasta ja oikeuden päätös kumottiin, koska hallinnollisista rajoista määrää valtioneuvosto eikä maanjako-oikeus. Kesti aikansa ennen kuin valtioneuvosto päätti asiasta. Päätös, jossa kaupungin rajat määrättiin ulottumaan aluemeren ulkorajaan saakka tuli voimaan vuoden 1992 alussa. Lisää vesialuetta Helsinki sai hallintaansa 1995, kun Suomi laajensi aluemerensä neljästä meripeninkulmasta kahteentoista meripeninkulmaan.
Vuoden 1993 alussa siirrettiin pieni kiilamainen määräala Helsingistä Vantaan kaupunkiin. Syynä tähän oli se, että Vantaan sisäiset linja-autoreitit kulkivat tuon kiilan verran Helsingin puolella. Nyt koko Rajatorpantie on Vantaan alueella.
Täyttömaata mereltä

Ruoholahti rakennettiin 1910-luvulla uutta satamaa varten yhdistämällä Jätkäsaari, Hietasaari, Kellosaari, Saukko, Salmisaari (josta ennen käytettiin myös nimeä Tammasaari), Munkkisaari ja Hernesaari yhteen täyttömaalla. Saaret olivat tätä ennen olleet lähinnä huvilakäytössä. Nykyään niistä on jäljellä vain muutama kadunnimi.
Helsingin kantakaupunki 1900-luvun alussa ennen vuoden 1906 alueliitosta. Kaupungin alue loppuu Taka-Töölön ja Vallilan korkeudelle.
Sipoon ja Vantaan Helsinkiin liitetyt alueet
Wikiaineisto
Isaac Murphy

Isaac Murphy
Isaac Murphy (16. lokakuuta 1799 – 8. syyskuuta 1882) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko, joka toimi Arkansas'n kymmenentenä kuvernöörinä vuosina 1864–1868.
Murphy syntyi Pittsburghissa, Pennsylvaniassa, ja muutti vuonna 1830 Tennesseehen. Hän meni 31. heinäkuuta 1830 naimisiin Angelina Lockhartin kanssa. Pari muutti saamansa lapsen kanssa Arkansasiin vuonna 1834.
Unionin armeijan miehitettyä Arkansas'n pääkaupungin Little Rockin Murphy valittiin Pohjoisvaltioiden hallitseman Arkansas'n uudeksi kuvernööriksi huhtikuussa 1864. Arkansas'n edellinen kuvernööri, etelävaltioiden puolella ollut Harris Flanagin kuitenkin jatkoi yhä etelävaltioiden hallussa olleen Arkansas'n hallitsemista Washingtonin kaupungista käsin toukokuuhun 1965 saakka.
Murphyn seuraaja kuvernöörinä oli Powell Clayton. Murphy kuoli kotonaan Huntsvillessä 82-vuotiaana.
Isaac Peral (täsmennyssivu)

Isaac Peral voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Isaac Peral, espanjalainen insinööri ja sukellusveneiden suunnittelun pioneeri
Peral (1888), Isaac Peralin suunnittelema sukellusvene
Isaac Peral (A0)
Isaac Peral (C1), C-luokan sukellusvene
Isaac Peral (S32), ex -USS Ronquil
Isaac Peral -luokka
Isaac Peral (S81), Isaac Peral -luokan sukellusvene
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Isaac Peral”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Impulse (EP)

| Impulse Blindead |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 2008–2009 Gdynia, Puola
 Julkaistu: 17. huhtikuuta 2009
 Tyylilaji: sludge metal progressiivinen metalli
 Kesto: 31.29
 Levy-yhtiö: Foreshadow
Blindeadin muut julkaisut
| Autoscopia: Murder in Phazes 2008 | Impulse 2009 | Affliction XXIX II MXMVI 2010 |
Impulse on puolalaisen metalliyhtye Blindeadin EP-levy, joka on julkaistu vuonna 2009.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Nick Wolverine.
Impulse – 16.07
Between – 5.16
Distant Earths – 10.06
Kokoonpano

Nick – laulu
Havoc – kitara
Deadman – kitara
Konrad – rummut
Zvierzak – basso
Aiheesta muualla

Impulse (EP) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Impulse (EP) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Härkälampi (Perho, Kuusjärvi)

| Härkälampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Pohjanmaa
Kunnat:  Perho
Koordinaatit:  63°15′29″N, 24°42′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Isojoen–Jääjoen valuma-alue (14.45)
Laskuoja:  oja Pajupuroon 
Järvinumero:  14.454.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  187,6 m  
Pituus:  290 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,628 km  
Pinta-ala:  1,519 ha  
Tilavuus:  0.000011 km³ 
Keskisyvyys:  0,72 m  
Suurin syvyys:  1,7 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiHärkälampi 
Härkälampi  on Keski-Pohjanmaalla Perhossa  Kuusjärven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 290 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lammen tilavuudeksi on saatu 11 000 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,7 metriä ja suurin syvyys on 1,7 metriä. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Isojoen–Jääjoen valuma-alueella (14.45), jonka Alajoen valuma-alueeseen (14.454) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 187,6 metriä mpy.
Ibrahim Petrovitš Gannibal
Aiheesta muualla

Kui Tallinna valitses mustanahaline mees Toimittaja Jaak Jusken blogi (viroksi)
Impulse Tracker

| Impulse Tracker |
| --- | --- |
 Impulse Tracker v2.14
Luoja:  Jeffrey Lim
Kehityshistoria
Vakaa versio:  2.14
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  musiikkiohjelmisto
Alusta:  DOS
Lisenssi:  BSD-lisenssi ja ilmaisohjelma
Impulse Tracker on australialaisen Jeffrey Limin kehittämä tracker-ohjelmisto DOS:ille. Sillä on yhtäläisyyksiä Scream Trackerin kanssa monelta osin, kuten efektien, toiminnallisuuden ja käyttöliittymän osalta. Viimeisin versio, 2.14 patch 5, julkaistiin 8. huhtikuuta 1999.
Ominaisuudet

Impulse Tracker tukee oman IT-formaattinsa lisäksi ProTrackerin MOD-, MTM- ja Fast Trackerin XM-formaatteja. Ohjelma tukee enimmillään 256 kanavaa, vaihtelevia patternien pituuksia, 16-bittisiä sampleja, instrumenttien äänenvoimakkuusvaippoja sekä ping pong -looppeja. Versio 2:ssa on ominaisuutena myös panorointi- ja äänenkorkeusvaipat. Nämä kaikki ominaisuudet löytyivät jo Fast Trackeristakin. Merkittävin Impulse Trackerin ominaisuus on NNA:t. (New Note Actions) Niiden ansiosta ohjelma kykenee toistamaan useita ääninäytteitä päällekkäin samalla kanavalla. Nämä komennot määräävät, miten jo valmiiksi soiva nuotti käyttäytyy, kun se kohtaa uuden nuotin samalla kanavalla. NNA:ita ovat:
Cut:  Uusi instrumentti korvaa aikaisemman.
Continue:  Aikaisempi instrumentti jatkaa sointiaan noudattaen sen ADSR-käyrää.
Off: Aikaisempi instrumentti aloittaa ADSR-käyränsä päästövaiheen.
Fade: Aikaisempi instrumentti häivyttyy määrätyllä nopeudella noudattamatta sen ADSR-käyrää.
Kloonit

Ohjelmasta on julkaistu avoimen lähdekoodin klooni nimellä Schism Tracker.
Aiheesta muualla

Impulse Trackerin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Impulse Tracker 2.14 Pouetissa
Coco Chanel & Igor Stravinsky

| Coco Chanel & Igor Stravinsky |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jan Kounen
Käsikirjoittaja:  Jan Kounen Chris Greenhalgh
Perustuu:  Coco and Igor -romaaniin
Tuottaja:   Chris Bolzli  Claudie Ossard 
Säveltäjä:  Gabriel Yared
Kuvaaja:  David Ungaro
Leikkaaja:  Anny Danché
Pääosat:   Anna Mouglalis  Mads Mikkelsen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:   Eurowide Film Production  Hexagon Pictures 
Levittäjä:  Sony Pictures Classics Netflix
Ensi-ilta:  2009
Kesto:  115 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Tuotto:  5 753 490 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Coco Chanel & Igor Stravinsky on ranskalainen Jan Kounenin ohjaama elokuva, joka kertoo muotisuunnittelija Coco Chanelin ja säveltäjä Igor Stravinskyn suhteesta. Se oli vuonna 2009 Cannesin filmifestivaalin päätöselokuva.
Tuotanto

Kevätuhri-jakson musiikin esitti Berliinin filharmonikot Simon Rattlen johdolla. Vatslav Nižinskin baletin rekonstruoi koreografi Dominique Brun.
Chanelin muotitalo auttoi elokuvantekijöitä antamalla arkistonsa käyttöön ja lainaamalla Chanelin mallina Ranskassa toimineelle näyttelijä Anna Mouglalisille useita alkuperäisiä asuja. Kounen sai vapaasti kuvata Coco Chanelin Rue Gamboninin asunnossa. Karl Lagerfeld suunnitteli Mouglalisille Chanel-henkisen uuden asun Kevätuhrin ensi-iltakohtausta varten.
Juoni

Nuoren venäläisen säveltäjän Igor Stravinskyn uutuusbaletin Kevätuhri ensi-ilta Pariisin Théâtre des Champs-Élysées'ssä vuonna 1913 päättyy skandaalinkäryisesti buuauksiin ja ulosmarsseihin. Muotisuunnittelija Coco Chanel istuu yleisön joukossa ja panee merkille Stravinskyn avantgardistisen sävelkielen. Stravinskyn urakehitys pysähtyy ja lokakuun vallankumous tekee venäläisestä maattoman.
Muutamia vuosia myöhemmin muodinluojan ja musiikintekijän tiet kohtaavat. Uransa huipulle kohonnut Chanel kutsuu säveltäjän perheineen Pariisin ulkopuolella Garchesissa sijaitsevaan suureen kartanoonsa. Chanel tarjoaa säveltäjälle taloaan työskentelykäyttöön. Ennen pitkää muusikon ja mesenaatin välille syttyy rakkaus, joka muuttuu kolmiodraamaksi, kun Stravinskyn vaimo saa tietää asiasta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mads Mikkelsen  | … |  Igor Stravinsky   |
|  Anna Mouglalis  | … |  Coco Chanel   |
|  Jelena Morozova  | … |  Catherine Stravinsky   |
|  Natacha Lindinger  | … |  Misia Sert   |
|  Grigori Manoukov  | … |  Sergei Djagilev   |
|  Rasha Bukvic  | … |  Suuriruhtinas Dmitri   |
|  Erick Demarestz  | … |  Lääkäri   |
|  Nicolas Vaude  | … |  Ernest Beaux   |
|  Anatole Taubman  | … |  Boy Capel   |
|  Maxime Danielou  | … |  Theodore   |
|  Sophie Hasson  | … |  Ludmila   |
|  Nikita Ponomarenko  | … |  Sulima   |
|  Clara Guelblum  | … |  Milene   |
|  Olivier Claverie  | … |  Joseph   |
|  Catherine Davenier  | … |  Marie   |
|  Marek Kossakowski  | … |  Vatslav Nižinski   |
|  Jérôme Pillement  | … |  Pierre Monteux   |
|  David Tomaszewski  | … |  1. viulisti   |
|  Marek Tomaszewski  | … |  Pianisti   |
|  Anton Yakovlev  | … |  Pjotr   |
|  Irina Vavilova  | … |  The Governess   |
|  Julie Farenc Deramond  | … |  Julie (myyjä)   |
|  Emy Levy ja Sarah Jérôme  | … |  myyjättäriä   |
|  Tina Sportolaro  | … |  Beaux’n sihteeri    |
|  Michel Ruhl  | … |  Paroni   |
|  Pierre Chidyvar, Agnès Vikouloff ja Sacha Vikouloff  | … |  Venäläisiä muusikoita   |
|  David Baschung  | … |  Lääkäri   |
Vastaanotto

Nyt-liitteessä kolme kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 2,0.
Nyt-liitteen kriitikot valitsivat elokuvan vuoden 2009 kymmenen parhaan filmin joukkoon.
Aiheesta muualla

Coco Chanel & Igor Stravinsky page at the official 2009 Cannes Film Festival website
Coco Chanel & Igor Stravinsky in 3 words