stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pertti Viinanen
Elämäkerta

Käytyään kansakoulun ja sen kaksivuotisen jatkokoulun Viinanen aloitti työelämässä aluksi metsätyömiehenä. Vuonna 1955 hän pääsi töihin ensin kärrääjäksi ja sitten trukinkuljettajaksi Enso-Gutzeitin Kaukopään tehtaille.
Viinasen ammattiyhdistysura alkoi vuonna 1963, kun hänet valittiin luottamusmieheksi, ja myöhemmin hänestä tuli Paperiliiton toimitsija ja palkkasihteeri. Vuonna 1976 Viinanen valittiin SAK:n johtoon sen kolmanneksi puheenjohtajaksi, ja 1981 hänestä tuli SAK:n puheenjohtaja Pekka Oivion jäätyä eläkkeelle. Kun Viinasen puheenjohtajakausi päättyi 1990, hän joutui käymään läpi vaikean sydämen ohitusleikkauksen. Viinanen palasi leikkauksen jälkeen työelämään ja toimi Eläketiedotustoimiston toimitusjohtajana 1991–2000, minkä jälkeen hän jäi eläkkeelle.
Viinanen kuoli lokakuussa 2012 Helsingin Terhokodissa. Hän sairasti kuollessaan syöpää.
Aiheesta muualla

Pertti Viinasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Viinanen, Pertti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Pekka Oivio | SAK:n puheenjohtaja 1981–1990 | Seuraaja: Lauri Ihalainen |
Messier 110

| Messier 110 |
| --- | --- |

Historia
Löytäjä:  Kenneth Glyn Jones
Löytöpäivä:  10. elokuuta 1773
Muut nimet:  M110, NGC 205
Ominaisuudet
Tyyppi:  elliptinen, kääpiösferoidigalaksi
Etäisyys:  n. 2,9 miljoonaa valovuotta
Massa:  3,6-15 miljardia auringon massaa
Koko:  17x10' kaariminuuttia
Havaitseminen
Tähdistö:  Andromeda
Rektaskensio:  0 h 40,4 min
Deklinaatio:  +41° 41'
Suhteellinen kirkkaus:  +8,5m
Messier 110 (tunnetaan myös nimellä NGC 205) on elliptinen galaksi Andromedan tähdistössä. Sen löysi Charles Messier 10. elokuuta vuonna 1773. Tuntemattomista syistä Charles Messier ei itse lisännyt M110 galaksia luetteloonsa, vaan sen teki Kenneth Glyn Jones vuonna 1966. M110 on Andromedan galaksin kiertolainen ja kuuluu paikalliseen galaksiryhmään. M110 on toiseksi kirkkain galaksi Andromedaa kiertävistä galakseista. M110 luokitellaan nykyisin usein myös kääpiösferoidigalaksiksi, mutta se on huomattavasti kirkkaampi kuin muut kääpiösferoidit. Galaksin arvioitu massa sijoittuu 3,6 ja 15 miljardin auringon massan väliin. M110 on suurin piirtein saman välimatkan päässä Maasta kuin Andromedan galaksi (M31) eli noin 2,9 miljoonan valovuoden päässä.
Pitahot

| Pitahot |
| --- | --- |
 Ruostevatsapitaho (Ochthoeca cinnamomeiventris)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Pitahot Ochthoeca  Cabanis, 1847
Synonyymit
 Silvicultrix 
Katso myös
   Pitahot Wikispeciesissä   Pitahot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pitahot (Ochthoeca) on tyrannien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 7 lajia.
Pitahoihin (Ochthoeca) kuuluvia lajeja

Isopitaho (Ochthoeca oenanthoides)
Piuranpitaho (Ochthoeca piurae)
Punarintapitaho (Ochthoeca rufipectoralis)
Ruostepitaho (Ochthoeca fumicolor)
Ruostevatsapitaho (Ochthoeca cinnamomeiventris)
Sitruunapitaho (Ochthoeca salvini)
Valkokulmapitaho (Ochthoeca leucophrys)
Aiheesta muualla

ITIS: Ochthoeca (englanniksi)
Portugalin ralli 1988

|  Portugalin ralli 1988 |
| --- | --- |
 3. osakilpailu 13 osakilpailusta kaudella 1988. 
Ajankohta:  1. – 5. maaliskuuta 1988
Pituus:  37 erikoiskoetta, 588,90 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Massimo Biasion    Carlo Cassina  (Martini Lancia)
Toinen:   Alessandro Fiorio    Luigi Pirollo  (Jolly Club)
Kolmas:   Yves Loubet    Jean-Bernard Vieu  (Jolly Club)
Alessandro Fiorio sijoittui rallissa toiseksi.
Portugalin ralli 1988 (viralliselta nimeltään 22. Rallye de Portugal - Vinho do Porto) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1988. Kilpailu järjestettiin 1. – 5. maaliskuuta 1988 Estorilissa. Kilpailu oli kauden kolmas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 588,9 kilometriä.
Tulokset

| Sija> Yleiskilpailu | Kuljettaja> Yleiskilpailu | Kartanlukija> Yleiskilpailu | Auto> Yleiskilpailu | Aika> Yleiskilpailu | Ero> Yleiskilpailu | Yleiskilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Massimo Biasion |  Carlo Cassina | Lancia Delta Integrale | 6:44.01 | 0.0 |  |
| 2. |  Alessandro Fiorio |  Luigi Pirollo | Lancia Delta HF 4WD | 6:52.47 | +8.46 |  |
| 3. |  Yves Loubet |  Jean-Bernard Vieu | Lancia Delta HF 4WD | 6:53.23 | +9.22 |  |
| 4. |  Hannu Mikkola |  Christian Geistdörfer | Mazda 323 4WD | 6:54.45 | +10.44 |  |
| 5. |  Stig Blomqvist |  Benny Melander | Ford Sierra RS Cosworth | 6:55.39 | +11.38 |  |
| 6. |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki | Lancia Delta Integrale | 6:56.09 | +12.08 |  |
| 7. |  Erwin Weber |  Matthias Feltz | Volkswagen Golf GTI 16V | 7:07.45 | +23.44 |  |
| 8. |  Inverno Amaral |  Joaquim Neto | Renault 11 Turbo | 7:11.41 | +27.40 |  |
| 9. |  Carlos Bica |  Fernando Prata | Lancia Delta HF 4WD | 7:17.55 | +33.54 |  |
| 10. |  Jorge Recalde |  Jorge del Buono | Lancia Delta HF 4WD | 7:19.56 | +35.55 |  |
Lähde:
Petšora–Ilytšin luonnonpuisto

Petšora–Ilytšin luonnonpuisto tai Petšora–Ilytšin biosfäärialue (ven.  Печоро-Илычский заповедник, Печоро-Илычский Биосферный резерват ,  Petšoro-Ilytški zapovednik, Petšoro-Ilitški biosfernyi zapovednik) on laaja, 7213,2 neliökilometrin kokoinen biosfäärialueen tasoinen luonnonpuisto Venäjän Komin tasavallan kaakkoisosassa, Troitsko-Petšorskin piirissä. Alue on nimetty Petšorajoen ja sen oikeanpuoleisen sivuhaaran Ilytšin mukaan; joet toimivat osaltaan suojelualueen etelä- ja länsirajoina. Lännessä puisto rajoittuu Uralin huippuihin, jossa kulkee samalla Komin tasavallan ja maantieteellisen Euroopan itäraja. Luonnonpuisto muodostaa keskeisen osan vuonna 1995 UNESCOn maailmanperintöluetteloon hyväksyttyjä Komin aarniometsiä. Luonnonpuiston pohjoispuolella aarniometsäalue jatkuu laajana Jogyd van kansallispuistona.
Laiduntamiskokeilussa kasvatettuja hirviä
Luonnonpuisto on kaksiosainen:
Suurempi Uralin osa (Уральский): 7055,22 km2 laajuinen metsäosa Uralin länsipuolella ja -rinteellä.
Pienempi Jakšan osa (Якшинский): 158,00 km2 laajuinen alavampi alue Petšora-joen rannalla sijaitsevan Jakšan kylän lähistöllä.
Kulttuuridokumenttiin Suomensukuiset 30 päivässä liittyen Ville Haapasalo kävi toukokuussa 2012 kuvausryhmineen tutustumassa luonnonpuistoon ja sen nähtävyyksiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Petšora–Ilytšin luonnonpuiston kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi), (englanniksi) (pechora-reserve.ru)
UNESCO: Virgin Komi Forests (venäjäksi) (whc.unesco.org)
Matinharju

Matinharjun eteläisin röykkiö.
Matinharju (aik. Viasvuori) on Harjavallan Hiittenharjulla sijaitseva muinaisjäännös, joka käsittää neljä Skandinavian pronssikauden hautaröykkiötä. Ne ovat aivan Hiittenharjun harjumuodostuman itäpään koillisrinteessä valtatie 2:n tuntumassa. Matinharjun röykkiöitä on pidetty ulkonäöltään poikkeuksellisen komeina ja 1800-luvulla niitä kutsuttiin "Pohjolan pyramideiksi".
Kuvaus

Varsinaisia hautaröykkiöitä on nykyään jäljellä kolme ja lisäksi paikalla on nähtävissä yksi röykkiön pohjakiveys. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan 15–18 metriä, mutta pohjakiveys on niitä pienempi, sen halkaisija on ainoastaan 5–6 metriä. Korkein röykkiöistä on nykyään noin 2,3 metrin korkuinen. Ne ovat aikaisemmin olleet ilmeisesti paljon korkeampia, mutta röykkiöt ovat aikojen kuluessa vaurioituneet pahoin. Niiden alapuolella on näkyvissä kaksi päällekkäistä Litorinameren rantavallia. Röykkiöt on aikoinaan rakennettu paikkaan, josta ne näkyivät muinaiselle merenlahdelle.
Alun perin hautaröykkiöitä oli ilmeisesti kahdeksan, joista kuusi on rakennettu suoraan linjaan. Kustaa Killisen tutustuessa niihin 1870-luvulla, oli yksi kuitenkin juuri hävitetty kivisillan rakennusaineiksi. Myös muut röykkiöt olivat tuolloin jo vaurioituneita, niistä oli otettu kiviä muun muassa navettoja ja muita maatalousrakennuksia varten. Röykkiöiden kiviä käytettiin vielä 1940-luvulla jatkosodan aikana lähelle rakennetun armeijan varikon tarpeisiin.
Matinharju historiantutkimuksessa

Aikaisemmin Viasvuoreksi kutsutun alueen röykkiöt mainitsi ensimmäisen kerran jo vuonna 1737 Satakuntaan tutkimusmatkan tehnyt ruotsalainen vuoritieteilijä Daniel Tilas, joka kutsui niitä kolme vuotta myöhemmin julkaistussa raportissaan "lapinhaudoiksi". Vuonna 1792 hautaröykkiöistä kerrotaan Turun Akatemian professorin P. A. Gaddin laatimassa Porin läänin mineraalihistoriassa. Hänen "lapinraunioiksi" nimeämänsä röykkiöt sijaitsivat tuolloin Kokemäenkartanosta Euraan johtaneen maantien molemmin puolin. Paikalliset asukkaat selittivät ne pakanuuden ajan ruhtinaiden ja päälliköiden haudoiksi. Ensimmäinen tunnettu kuva Matinharjun röykkiöistä on vuonna 1877 julkaistussa Kustaa Killisen kertomuksessa. Sama kuva sisältyy myös J. R. Aspelinin teokseen Muinaisjäännöksiä Suomen suvun asumusaloilta (1880).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matinharju Wikimedia Commonsissa
Kustaa Killisen piirustukseen perustuva kaiverrus Matinharjun röykkiöistä.
Portugalin ralli 1990

|  Portugalin ralli 1990 |
| --- | --- |
 3. osakilpailu 13 osakilpailusta kaudella 1990. 
Ajankohta:  6. – 10. maaliskuuta 1990
Pituus:  39 erikoiskoetta, 544,20 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Massimo Biasion    Tiziano Siviero  (Martini Lancia)
Toinen:   Didier Auriol    Bernard Occelli  (Martini Lancia)
Kolmas:   Juha Kankkunen    Juha Piironen  (Martini Lancia)
Portugalin ralli 1990 (viralliselta nimeltään 24. Rallye de Portugal - Vinho do Porto) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1990. Kilpailu järjestettiin 6. – 10. maaliskuuta 1990. Kilpailun erikoiskokeiden yhteispituus oli 544,2 kilometriä (suunniteltu pituus oli 556,1 kilometriä). Kilpailun piti olla kauden kolmas, mutta se oli kauden toinen Ruotsin rallin peruunnuttua.
Tulokset

| Sija> Yleiskilpailu | Kuljettaja> Yleiskilpailu | Kartanlukija> Yleiskilpailu | Auto> Yleiskilpailu | Aika> Yleiskilpailu | Ero> Yleiskilpailu | Yleiskilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Massimo Biasion |  Tiziano Siviero | Lancia Delta HF Integrale 16v | 6:17.57 | 0.0 |  |
| 2. |  Didier Auriol |  Bernard Occelli | Lancia Delta HF Integrale 16v | 6:20.33 | +2.36 |  |
| 3. |  Juha Kankkunen |  Juha Piironen | Lancia Delta HF Integrale 16v | 6:23.08 | +5.11 |  |
| 4. |  Dario Cerrato |  Giuseppe Cerri | Lancia Delta HF Integrale 16v | 6:34.23 | +16.26 |  |
| 5. |  Carlos Bica |  Fernando Prata | Lancia Delta HF Integrale 16v | 6:45.24 | +27.27 |  |
| 6. |  Hannu Mikkola |  Arne Hertz | Mazda 323 4WD | 6:48.21 | +30.24 |  |
| 7. |  Jorge Recalde |  Martin Christie | Lancia Delta HF Integrale 16v | 6:53.01 | +35.04 |  |
| 8. |  Marc Duez |  Alain Lopes | Ford Sierra RS Cosworth | 6:54.11 | +36.14 |  |
| 9. |  Joaquim Santos |  Miguel Oliveira | Ford Sierra RS Cosworth | 6:55.14 | +37.17 |  |
| 10. |  Ronald Holzer |  Klaus Wendel | Lancia Delta Integrale | 6:59.57 | +42.00 |  |
Lähde:
Piinapenkki (albumi)

| Piinapenkki Jope Ruonansuu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1996
 Julkaistu: 1996
 Tuottaja(t): Risto Asikainen
 Tyylilaji: Huumori
 Kesto: 42.19
 Levy-yhtiö: Audiovox Records Oy
Listasijoitukset
  36.
Jope Ruonansuun muut julkaisut
| Washington Bar 1995 | Piinapenkki 1996 | Vara Mara 1997 |
Piinapenkki on Jope Ruonansuun vuonna 1996 julkaistu kahdeksas albumi.
Kappaleet

Besser + Bisser ja Henkselit – 0:43
Maksaloota – 3:06
Piinapenkki – 2:34
Enkeleitä toisillemme – 3:52
Besser + Bisser ja Peku – 0:46
Hylamansikki – 2:28
Besser + Bisser ja Mara – 0:38
Halvari lentokoneeseen – 3:04 (Alkuperäinen kappale: Eviva España)
Besser + Bisser ja Aarne – 0:36
Veronpunaiset ruusut – 2:25
Besser + Bisser ja Hannu – 0:53
Laila – 2:30
Besser + Bisser ja Mallukka – 0:47
Kolme presidenttiä – 2:31
Besser + Bisser ja Saha – 0:55
Pullosta helvettiin – 2:31
Besser + Bisser ja Esa – 0:57
Pyykkipojat – 1:43 (Alkuperäinen kappale: Les lavandiéres du Portugal)
Skooda – 2:12
Besser + Bisser ja Jukka – 0:55
Anoppi – 2:02
Pätmän – 2:42
Besser + Bisser ja Taksi – 0:42
Muusikot

Jope Ruonansuu – laulu, imitaatiot, huilu
Miri Miettinen – rummut
Juha Lanu – kitarat
Puppe Strandberg – basso
Heikki Keskinen – saksofoni
Antero Priha – trumpetti
Risto Asikainen – tuotanto, äänitys, miksaus, kitara, ohjelmointi, kosketinsoittimet
+
Pauli Saastamoinen – masterointi
Aiheesta muualla

Piinapenkki discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Jope Ruonansuu
| --- | --- |
Studioalbumit:   Matkiva kulkuri (1988)  Elvis-osasto (1992)  Täällä Washington (1992)  Politiikkaa ja erotiikkaa (1993)  Jope Ruonansuu presidentiksi (1993)  Kiikun kaakun (1994)  Washington Bar (1995)  Piinapenkki (1996)  Vara Mara (1997)  Neuroopan omistajat (1999)  Hauskaa joulua t: Jope (2000)  Lomakiertue (2001)  Työnnä kännykkä hanuriin (2002)  Finnshits (2003)  Tosi-CD (2004)  Me hirviöt (2006)  Tanssii läskien kanssa (2007)  Enkeleitä toisillemme – Herkimmät laulut (2008)  Kunnioittaen – Yhden miehen tribuutti (2009)  Naamakirja (2010)  Jopetusministeri (2011)  Veljekset kuin kyljykset (2012)  Jope Ruonansuu ja Porsaanperän pikkujoulut (2013)  Biisinmurtajat (2016) 
Kokoelmat:   Mix 1 (1995)  Naurettava 90-luku – 60 parasta naururaitaa (2000)  Jope Ruonansuu & Juha Laitila: American Office – Parhaat radiosketsit (2002)  Naura pois – 20 huumorihittiä (2002)  Kaikkien aikojen parhaat – Aattelepa ite (2009)  Sound Pack 12 (2010)  32 Jopeinta laulua (2014) 
Singlet:   Enska ja Hanski / Matkiva Kulkuri (1988)  Nyt lähtee läskit / Rantamiehen balladi (1991)  Hyppää pois / Ilman jarruja helvettiin (1991)  Pappi vaan joi (1995)  Enkeleitä toisillemme / Veronpunaiset ruusut (1996)  Mararock / Satasen laina (1997)  Kaikki menee kun sovittelee / Mattiesko Hytönen (1997, vedettiin pois ennen virallista myyntipäivää)  Soneranputsausjenkka (1999)  Umtsi-um (2002)  Annelin silmin / Stressmann (2003)  Aulis Gerlander / Haluan Aidoliksi (2004)  Yllytyshullu / Matti on numero yksi (2004)  Sua rakastan kuin hullu / Uu Pee Ämmät (2006)  Yhden miehen rivitanssi / Digitaalihumppa (2007)  Enkeleitä toisillemme – Äiti (promo, 2008)  Rahamaailma / Kerran jos toisenkin (2009)  Katsastusinssi Nauraa (2011)  Loirinuotiolla (2016) Luettelo Jope Ruonansuun kappaleista 
Filmografia:   Jope Ruonansuun filmografia  Jopet Show Jope Ite
Peugeot 108

| Peugeot 108 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekki
Valmistaja:  Peugeot
Konserni:  Groupe PSA
Valmistusvuodet:  2014–2021
Korimalli:  3-ovinen hatchback 5-ovinen hatchback
Luokka:  A-segmentti
Edeltäjä:  Peugeot 107
Teknisesti samankaltaisia:  Citroën C1 II Toyota Aygo II
Tekniset tiedot
Moottori:  R3
Iskutilavuus:  1,0–1,2 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen robotti
Peugeot 108 on Peugeot’n vuosina 2014–2021 valmistama A-segmentin automalli, joka korvasi Peugeot 107:n. Se on kehitetty edeltäjänsä tavoin PSA-konsernin ja Toyotan välisessä yhteistyössä. Sitä valmistettiin yhdessä sisarmalliensa Citroën C1:n ja Toyota Aygon kanssa Tšekin Kolínissa PSA-konsernin ja Toyotan puoliksi omistamalla tehtaalla.
Viisiovinen Peugeot 108
Vuoden 2014 Euro NCAP -kolaritestistä 108 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
108 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2014. Moottoreina ovat kolmesylinteriset 1,0- (69 hv) ja 1,2-litraiset (82 hv) bensiinimoottorit, joista pienempi on Toyotan ja suurempi PSA-konsernin kehittämä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peugeot 108 Wikimedia Commonsissa
Peugeot’n automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:   108  208  301  308  408  508  2008  3008  5008  Rifter  Traveller 
Nykyiset hyötyajoneuvot:   Partner  Expert  Boxer  Pick Up  Landtrek 
Entiset mallit:   104  106  107  1007  201  202  203  204  205  206  207  301  302  304  305  306  307  309  401  402  403  404  405  406  407  504  505  601  604  605  607  806  807  4007  4008  Bipper  RCZ  Hoggar  iOn  D3  D4  J5  J7  J9
Messier 11

| Messier 11 |
| --- | --- |
 Messier 11 on avoin tähtijoukko
Historia
Löytäjä:  Gottfried Kirch
Löytöpäivä:  1681
Muut nimet:  M11, NGC 6705
Ominaisuudet
Tyyppi:  Avoin tähtijoukko
Etäisyys:  n. 6 000 valovuotta
Massa:  ?
Koko:  n. 14 kaariminuuttia (')
Ikä:  n. 250 miljoonaa vuotta
Tähtien lukumäärä:  n. 2 900
Absoluuttinen kirkkaus:  ?
Havaitseminen
Tähdistö:  Kilpi
Rektaskensio:  18  51 min;6 s
Deklinaatio:  -6° 16'
Suhteellinen kirkkaus:  +6,3
Messier 11 (tai NGC 6705) on avoin tähtijoukko Kilven tähdistössä. Kohdetta sanotaan Villihanhijoukoksi. Kohteen löysi Gottfried Kirch vuonna 1681. Kohde on yksi runsastähtisimmistä ja tiiveimmistä avoimista tähtijoukoista. Kohteessa on yhteensä noin 2900 tähteä, joista noin 500 on kirkkaampia kuin 14 (visuaalinen magnitudi). Kirkkain tähti on magnitudiltaan 8, joten pienelläkin kaukoputkella kohteesta voi erottaa yksittäisiä tähtiä. Itse kohteen suhteellinen kirkkaus on 6,3, joten se on mahdollista nähdä myös paljain silmin.
M11:n iäksi on arvioitu noin 250 miljoonaa vuotta, ja se on noin 6 000 valovuoden päässä aurinkokunnastamme, ja se etääntyy meistä  22 km/s nopeudella.
Charles Messier lisäsi kohteen luetteloonsa 30. toukokuuta 1764.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Messier 11 Wikimedia Commonsissa
Messier 11: Wild Duck Cluster Messier Objects.  11.3.2015. Viitattu 14.3.2021. (englanniksi)
Plotner, Tammy: Messier 11 (M11) – The Wild Duck Cluster Universetoday.  11.4.2016. Viitattu 14.3.2021. (englanniksi)
Dobbie, P. et al.: Wild cosmic ducks ESA/Hubble  & NASA.  25.3.2019. Viitattu 14.3.2021. (englanniksi)
| --- | --- |
Tähdet:  α Sct, β Sct, ζ Sct, γ Sct, δ Sct, η Sct, ε Sct, R Sct, Struve 2325, PSR 1829-10
Eksoplaneetat: 
Messierin luettelo
Megan Bozek

| Megan Bozek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1991 Buffalo Grove, Illinois, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  173 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Markham Thunder
Sarja:  CWHL
Pelinumero:  9
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–
| Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:  Yhdysvallat> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sotši 2014 |  Jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 2013 | Jääkiekko |  |
|  Kultaa | Kanada 2016 | Jääkiekko |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2017 | Jääkiekko |  |
|  Kultaa | Suomi 2019 | Jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 2012 | Jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Kanada 2021 | Jääkiekko |  |
| U18-MM-kilpailut  | U18-MM-kilpailut  | U18-MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saksa 2009 | Jääkiekko |  |
Megan Bozek (s. 27. maaliskuuta 1991 Buffalo Grove, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja. Hän asuu Buffalo Grovessa, Illinoisissa. Bozek on olympiahopeamitalisti vuodelta 2014 sekä nelinkertainen naisten jääkiekon maailmanmestari vuosilta 2013, 2016, 2017 ja 2019. Olympiaturnauksessa hänet valittiin tähdistökentälliseen.
Messier 109

| Messier 109 |
| --- | --- |

Historia
Löytäjä:  Pierre Méchain
Löytöpäivä:  1781
Muut nimet:  M109, NGC 3992
Ominaisuudet
Tyyppi:  sauvaspiraaligalaksi
Etäisyys:  55 miljoonaa valovuotta
Koko:  7x4 kaariminuuttia
Havaitseminen
Tähdistö:  Iso karhu
Suhteellinen kirkkaus:  +9,8m
Messier 109 on melko himmeä sauvaspiraaligalaksi Iso karhun tähdistössä 55 miljoonan valovuoden päässä. Sen löysi ensimmäisenä Pierre Méchain 12. maaliskuuta 1781 ja Charles Messier luetteloi sen alustavasti muistiinpanoihinsa ilman sijaintia numerolla 99 vuonna 1783. "Viralliseen" Messierin luetteloon se lisättiin yhdessä M108:n kanssa vasta 1953.
Aiheesta muualla

Messier 109 (englanniksi)
| --- | --- |
Tähdet:  ε UMa, α UMa, η UMa, Mizar, β UMa, γ UMa, ψ UMa, μ UMa, ι UMa, θ UMa, δ UMa, ο UMa, λ UMa, ν UMa, κ UMa, 23 UMa, χ UMa, υ UMa, ξ UMa A, ζ UMa B, Alcor, ξ UMa B, 15 UMa, 26 UMa, 24 UMa, φ UMa, π2 UMa, 83 UMa, ω UMa, τ UMa, τ UMa, ρ UMa, 55 UMa, σ2 UMa, 18 UMa, 36 UMa, 78 UMa, 56 UMa, 46 UMa, 47 UMa, 49 UMa, 15 LMi, 44 Lyn, 38 UMa, 44 UMa, σ1 UMa, 27 UMa, 37 UMa, 16 UMa, 67 UMa, 31 UMa, 17 UMa, 57 UMa, 61 UMa, 55 Cam, 74 UMa, 41 Lyn, 82 UMa, 2 UMa, T UMa, 70 UMa, 59 UMa, 6 UMa, 42 UMa, 81 UMa, π1 UMa, 43 UMa, 73 UMa, 84 UMa, 86 UMa, 5 UMa, 57 Cam, 47 LMi, 62 UMa, 32 UMa, 22 UMa, 39 UMa, 71 UMa, 66 UMa, 58 UMa, 51 UMa, 76 UMa, 75 UMa, 60 UMa, 37 Lyn, U UMa, 1 CVn, 35 UMa, 41 UMa, 68 UMa, Groombridge 1830, 56 Cam, 28 UMa, 65 UMa, 14 LMi, 65 UMa, 72 UMa, 40 UMa, Lalande 21185, W UMa, Winnecke 4, SZ UMa, R UMa, CF UMa, WX UMa
Eksoplaneetat:  47 UMa b, 47 UMa c
Messierin luettelo
Persialainen

| Persialainen |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa::   Persia
Rodun syntyaika::  1500-luku
Rodun lyhenne::  PER
Kategoria::  I
Ulkonäkö ja terveys
Turkki::  pitkä
Väritys::  satoja erilaisia
Silmät::  siniset, ruskeat
Paino::  3,5–7 kg
Elinikä::  10–18 vuotta
Rotumääritelmä
Persialainen on kotikissarotu, joka tunnetaan pitkäkarvaisuudestaan ja lyhyestä kuonostaan.
Historia

Yllä: sininen persialainen, Westminsterin kissanäyttelyn voittaja vuonna 1899 
Alla:hopeinen persialainen, joka voitti useita kissanäyttelyitä vuonna 1902
Pitkäkarvaisen persialaiskissarodun alkuperä on epäselvä, mutta nimensä mukaisesti se on ilmeisesti kotoisin Persiasta eli nykyisen Iranin alueelta. On myös mahdollista, että se periytyy Turkin angorakissoista. Persialaiskissat näytetään tunnetun jo 1500-luvulla, ja Eurooppaan niitä on tuotu 1600-luvulla. Erityisen suosittu rodusta tuli Englannissa kuningatar Viktorian aikaan. 1800- ja 1900-luvun taitteessa kissanäyttelyistä tuli Ison-Britannian yläluokan hupia, ja persialaiset olivat tällöin suosituin rotu. Vielä vuonna 2018 persialainen oli CFA:n neljänneksi suosituin kissarotu. Suomessa persialaisen suosio on laskenut nopeasti. Vielä vuonna 2010 persialaisia rekisteröitiin vuosittain yli 200, mutta määrä on pudonnut vuoteen 2020 mennessä 60 rekisteröityyn pentuun.
Ulkonäkö ja luonne

Persialaisen luonne on rauhallinen, hiljainen mutta seurallinen. Se suvaitsee reviirilleen muita kissarotuja paremmin uuden kissatulokkaan.
Persialainen on yksi maailman vanhimmista kissaroduista, ja se on myös kautta maailman tunnetuin. Se eroaa ulkonäöllisesti pitkän turkkinsa ja kasvojensa muodon takia niin paljon muista roduista, että se on helposti tunnistettavissa. Persialaisella on lyhyt, tukeva ruumis sekä pyöreä naama ja pää, lyhyet paksut jalat sekä suuret, ulkonevat pyöreät silmät. Korvat ovat pienet. Persialaisen silkkinen, pitkä ja pehmeä turkki on kaksitasoinen. Sillä on pitkä aluskarva ja karheampi peitinkarva, joka voi olla jopa 12 senttiä pitkä. Jalat ovat matalat ja paksut, tassut vankat. Häntä on lyhyt ja tuuhea.
Persialaisen turkki tarvitsee päivittäistä harjausta pysyäkseen takuttomana. Liian takkuuntuneet kissat voidaan viedä eläinlääkäriin takkujen poistoon nukutuksessa.
Persialaisia on hyväksytty yli 300 eri väriä. Väriryhmiä ovat muun muassa yksiväriset, valkolaikut, tabbyt, hopeat, savut ja naamiovärit. Hyväksyttyjä silmän värejä ovat oranssit, siniset ja vihreät. Lisäksi valkoisille persialaisille hyväksytään eriväriset silmät, jolloin toinen silmistä on sininen ja toinen oranssi. Silmän väritys on riippuvainen kissan  värityksestä, joten tietyn värisillä kissoilla voi olla vain tietyn väriset silmät. Persialaisen lyhytkarvainen versio on exotic.