Boris Berezovski
Henkilöhistoria

Berezovski opiskeli metsätaloutta ja matematiikkaa. Hän valmistui tohtoriksi 1983 ja liittyi tiedeakatemian jäseneksi 1991. Liiketoimintansa Berezovski aloitti perestroikan aikaan vuonna 1989 harjoittamalla valtion AvtoVAZ-tehtaan autojen (muun muassa Lada) jälleenmyyntiä laillisin mutta myös laittomin keinoin. Käytettyjen autojen kaupalla hän teki ensimmäisen miljoonansa.
1990-luvun alun villeinä vuosina monien liikemiesten tavoin myös Berezovski joutui venäläisten mafiaryhmien kanssa hankaluuksiin, sillä hänen uskottiin tehneen yhteistyötä vaikutusvaltaisen Moskovan tšetšeenimafian kanssa. Hänet yritettiin murhata monesti, esimerkiksi vuonna 1994 autopommilla.
Berezovski oli yksi presidentti Boris Jeltsin lähipiiriin kuuluneista liikemiehistä. Rahallisesta tuestaan hän sai palkkioksi jäsenyyden turvallisuusneuvostossa. Hän sai valtaa useissa entisissä valtionyhtiöissä, mukaan lukien AvtoVAZ, Aeroflot ja joitakin öljy-yhtiöitä, joista yksityistettiin Sibneft. Berezovski sai hallintaansa Venäjän suurimman tiedotusvälineimperiumin, muun muassa ORT-televisiokanavan ja Izvestija-sanomalehden. Niiden tuella oli merkittävä vaikutus Jeltsinin uudelleenvalintaan 1996.
Berezovski oli pääneuvottelija neuvoteltaessa vuoden 1994 rauhaa Tšetšeniaan. Hän toimi lyhyen aikaa IVY:n pääsihteerinä. Hänet valittiin duumaan 1999. Berezovski tuki Vladimir Putinin presidentinvaalikampanjaa 2000. Hän kuitenkin vastusti Putinin toista Tšetšenian sotaa, minkä jälkeen Putin aloitti hänen ja muiden oligarkkien liiketoimien tutkimisen. Viranomaiset syyttivät Berezovskia veronkierrosta ja kavalluksesta. Berezovskia syytettiin Venäjällä muun muassa laittomasta yritystoiminnasta ja rahanpesusta.
Berezovski erosi duumasta ja muutti Lontooseen. Hänelle myönnettiin vuonna 2003 poliittinen turvapaikka Britanniassa. Venäjän luovutusvaatimukset eivät tuottaneet tulosta.
Berezovskin media kritisoi Putinia voimakkaasti muun muassa sukellusvene Kurskin onnettomuuden hoidosta. Hallitus painosti Berezovskia luopumaan kahdesta valtakunnallisesta televisiokanavasta ja monista muista yrityksistään.
Berezovski syytti Venäjän turvallisuuspalvelua, FSB:tä ja Putinia pommi-iskuista 1999, jotka johtivat toiseen Tšetšenian sotaan.
Amerikkalainen journalisti Paul Klebnikov kirjoitti Berezovskin elämäkerran syyskuussa 2000. Kirjassa hän väitti, että Berezovskilla oli yhteyksiä tšetšeenimafiaan ja sotaherroihin. Klebnikov murhattiin marraskuussa 2004. Talouslehti Forbes on yhdistänyt Berezovskin nimen Klebnikovin murhaan.
Berezovski tuki myrkytettyä FSB:n agenttia Aleksandr Litvinenkoa rahallisesti. Väitetään, että juuri ennen Berezovskin maanpakoa Litvinenko olisi määrätty tappamaan hänet, mutta hän olisi kieltäytynyt, minkä vuoksi Berezovski olisi ollut kiitollisuudenvelassa.
Berezovski on kerskunut rahoittaneensa Ukrainan ”oranssin vallankumouksen”. Venäjän vaatimuksesta hän joutui brittien kuulusteltavaksi sanottuaan haastattelussa, että on suunnittelemassa vallankumousta Venäjällä.
Venäjän valtio syytti Berezovskia vallankaappauksen suunnittelemisesta keväällä 2007. Myöhemmin kesällä Moskovassa aloitettiin asiasta oikeudenkäynti. Syynä oli Guardian-lehdessä 13. huhtikuuta 2007 ollut haastattelu, jossa Berezovski sanoi, että Venäjän vallan vaihtumiseen tarvitaan voimankäyttöä.
Brasilialainen tuomari antoi vuonna 2007 Berezovskista pidätysmääräyksen rahanpesuun osallistumisesta.
Berezovskia kohtaan tehtiin Britannian sisäisen turvallisuuspalvelun virkailijoiden mukaan vuonna 2007 epäonnistunut murhayritys. Brittihallituslähteen mukaan tämä ilmentää FSB:n jatkuvaa valmiutta toimia läntisiä tahoja vastaan. Venäjän hallituksen kriitikkoja kohti tehdyt hengenvaaralliset hyökkäykset Britanniassa ovat sotkeneet maiden ulkopoliittiset suhteet.
Vuonna 2011 Berezovski kävi Britanniassa oikeutta Roman Abramovitšia vastaan. Berezovskin mukaan Abramovitš pakotti hänet myymään 43 prosenttia Sibneftistä ja osuutensa RUSALista alihintaan, ja hän vaatii 5,5 miljardia US-dollaria korvauksia. Abramovitš on todistanut, että Berezovski oli hänen ”kummisetänsä”, jolle hän maksoi poliittisesta suojelusta 1990-luvulla.