stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Narges Mohammadi
Aiheesta muualla

Instagramissa
Iran protests: Activist Narges Mohammadi details 'abuse' of detained women BBC News. (englanniksi)
The More They Lock Us Up, the Stronger We Become The New York Times. (englanniksi)
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
| --- | --- |
1901–1925: 1901: Dunant, Passy 1902: Ducommun, Gobat 1903: Cremer 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti 1905: Suttner 1906: Roosevelt 1907: Moneta, Renault 1908: Arnoldson, Bajer 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto 1911: Asser, Fried 1912: Root 1913: La Fontaine 1917: Punainen Risti 1919: Wilson 1920: Bourgeois 1921: Branting, Lange 1922: Nansen 1925: Chamberlain, Dawes
1926–1950: 1926: Briand, Stresemann 1927: Buisson, Quidde 1929: Kellogg 1930: Söderblom 1931: Addams, Butler 1933: Angell 1934: Henderson 1935: Ossietzky 1936: Lamas 1937: Cecil 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto 1944: Punainen Risti 1945: Hull 1946: Balch, Mott 1947: Kveekarit 1949: Boyd Orr
1951–1975: 1950: Bunche 1951: Jouhaux 1952: Schweitzer 1953: Marshall 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö 1957: Pearson 1958: Pire 1959: Noel‑Baker 1960: Lutuli 1961: Hammarskjöld 1962: Pauling 1963: Punainen Risti 1964: King 1965: Unicef 1968: Cassin 1969: Kansainvälinen työjärjestö 1970: Borlaug 1971: Brandt 1973: Kissinger, Lê 1974: MacBride, Satō 1975: Saharov
1976–2000: 1976: B. Williams, Corrigan 1977: Amnesty International 1978: Sadat, Begin 1979: Äiti Teresa 1980: Esquivel  1981: YK:n pakolaisapujärjestö 1982: Myrdal, García Robles 1983: Wałęsa 1984: Tutu 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan 1986: Wiesel 1987: Arias 1988: YK:n Rauhanturvaajat 1989: Dalai Lama 1990: Gorbatšov 1991: Suu Kyi 1992: Menchú 1993: Mandela, de Klerk 1994: Arafat, Peres, Rabin 1995: Pugwash-liike, Rotblat 1996: Belo, Ramos Horta 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams 1998: Hume, Trimble 1999: Lääkärit ilman rajoja 2000: Kim
2001–: 2001: YK, Annan 2002: Carter 2003: Ebadi 2004: Maathai 2005: IAEA, ElBaradei 2006: Yunus, Grameen Bank 2007: Gore, IPCC 2008: Ahtisaari 2009: Obama 2010: Liu 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman 2012: EU 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö 2014: Satyarthi, Yousafzai 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti 2016: Juan Manuel Santos 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons 2018: Murad, Mukwege 2019: Abiy 2020: Maailman ruokaohjelma 2021: Ressa, Muratov 2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties 2023: Mohammadi 2024: Nihon Hidankyō
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB  Yle 
Muut:  Hufvudstadsbladet
Rumiko Takahashi

| Rumiko Takahashi> 高橋留美子.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. lokakuuta 1957 (ikä 67) Niigata, Japani
Taiteilija
Kuuluisimpia töitä:  Ranma 1/2
Rumiko Takahashi (jap. 高橋留美子, s. 10. lokakuuta 1957, Niigata, Japani) on japanilainen mangataiteilija. Tuottelias Takahashi on erittäin suosittu kotimaassaan, ja hänen laajoja mangasarjojaan on julkaistu paljon myös Japanin ulkopuolella.
Hänen luomansa Ranma 1/2 oli keskeinen mangan läpimurrossa Eurooppaan.
Hän on yksi harvoja naisia, jotka tekevät ns. shōnen-mangaa. Lajityypin pääasiallinen kohdeyleisö ovat pojat ja nuoret miehet, mutta Takahashilla on paljon myös naispuolisia lukijoita.
Uran alku ja läpimurto

Takahashin ura lähti nousuun 1978, kun hän voitti kotimaassaan Shonen Sunday -lehden uusien sarjakuvataiteilijoiden kilpailun. Takahashi työskenteli ensin Kazuo Umezun apulaisena. Hänen ensimmäinen oma pitkä sarjansa oli Urusei yatsura, jonka julkaiseminen Shōnen Sundayssä alkoi 1978. Komediasarja kertoo nuoren miehen rakkaudesta avaruusolentoon. Urusei yatsurasta on tehty 195-osainen televisiosarja ja kuusi anime-elokuvaa, joista Beautiful Dreamer – Vastustamattomat olennot (1984) on julkaistu myös suomeksi tekstitettynä. Kaksi ensimmäistä elokuvaa on ohjannut Mamoru Oshii.
Kansainvälinen menestys

Laajimmin tunnettu lienee 38 taskukirjana julkaistu Ranma ½ -sarja. Se oli yksi keskeisistä sarjoista mangan läpimurrossa Eurooppaan. Sarja oli suosittu myös Yhdysvalloissa ja siitä tehty anime oli myös suosittu kansainvälisesti.
Komediallinen taistelusarja kertoo nuoresta miehestä nimeltä Ranma Saotome. Ranma on saanut kiinalaiseen taikalähteeseen pudotessaan kirouksen, jonka vuoksi hän muuttuu kylmän veden vaikutuksesta naiseksi. Kuuma vesi muuttaa hänet takaisin mieheksi. Sarjaa kuljettavat tästä syntyvät tilanteet sekä se, että Ranma on kihlattu Tendon perheen Akane-tyttärelle, mistä syntyy lisää sotkuja.
Tyyli

Takahashin sarjojen keskeisiä aineksia ovat fantasia, monenlaiset henkiolennot ja itämaisten taistelulajien mestarit. Tarinoita kuljettavat eteenpäin romantiikka sekä slapstick- ja tilannehuumori. Shōnen-mangalle tyypilliseen tapaan mieslukijoita "lahjotaan" ajoittain fanipalvelulla esimerkiksi kylpylöissä. Takahashia on kritisoitu sarjojen loppuratkaisujen epämääräisyydestä ja tarinan heikosta kuljetuksesta hahmojen ollessa sinänsä persoonallisia.
Hänen viimeisin pitkä sarjansa, keskiaikaiseen Japaniin sijoittuva fantasiatarina Inuyasha on 558 lukua pitkä. Sen viimeinen luku julkaistiin 2008. Pitkien sarjojen lisäksi Takahashi on julkaissut lukuisia lyhyitä töitä. Vuonna 2009 hän alkoi työstää uutta sarjaansa Rinne, jossa Sakura-niminen tyttö yhdessä Rinne-nimisen luokkatoverinsa kanssa auttavat kummituksia tuonpuoleiseen. Sarja on Takahashin tavalliseen tyyliin sekoitus toimintaa, huumoria ja romantiikkaa. Ensimmäinen osa ilmestyi Suomessa 2010. Sarjan suomentaminen kuitenkin lopetettiin osan 14 jälkeen kustantajan lopetettua mangapokkareiden suomentamisen.
Teokset

Urusei yatsura (うる星やつら, Shōnen Sunday, 1978—1987)
Maison Ikkoku (めぞん一刻, Big Comic Spirits, 1982—1987)
Ichi-pondo no fukuin (One Pound Gospel) (1ポンドの福音, Young Sunday, ilmestynyt epäsäännöllisin välein 1987—2007)
Ranma ½ (らんま1/2, Shōnen Sunday, 1987-1996, suomeksi julkaissut Egmont Kustannus 2003—2006)
Ningyo Series (Mermaid Saga) (人魚シリーズ, Shōnen Sunday, 1984—1994)
Inuyasha (犬夜叉, Shōnen Sunday, 1996-2008, suomeksi julkaissut Egmont 2005—2010)
Rumic World (kokoelma lyhyitä sarjoja)
Rumic Theater (kokoelma lyhyitä sarjoja)
Rinne (suomeksi Egmont 2010-2013 14 numeroa, kustantaja lopetti mangasarjojen julkaisemisen)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rumiko Takahashi   Anime News Networkissa (englanniksi)
Rumic World – laaja sivusto Takahashista ja hänen töistään (englanniksi)
Inu-Yasha official web (japaniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Hilda Borgström

| Hilda Borgström |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. lokakuuta 1871 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 2. tammikuuta 1953 (81 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Hilda Theresia Borgström (13. lokakuuta 1871 Tukholma, Ruotsi – 2. tammikuuta 1953 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä. Borgström oli oppilaana Ruotsin kuninkaallisen oopperan baletissa 1880–1887, L. Josephsonin oppilaskoulussa 1887–1888. Hän oli W. Rydbergin seurueessa 1888–1889, Stora teaternissa Göteborgissa 1889–1890, Axel Bosinin seurueessa 1890–1891; August Lindbergin seurueessa 1891–1893, Helsingissä Svenska teaternissa 1893–1894, Albert Ranftin seurueessa 1894–1900, Dramatenissa 1900–1912 ja sen jälkeen vierailijana. Hänen merkittäviä roolejaan olivat muun muassa Hilde näytelmässä Byggmästar Solness, Cyprienne näytelmässä Vi skiljas, Katarina näytelmässä Så tuktas en argbigga, Lucy näytelmässä Sällskap där man har tråkigt, Hélène näytelmässä Taifun, Maria näytelmässä Trettondagsafton, Franciska  näytelmässä Minna von Barnhelm, Lizzie näytelmässä Syndafloden, Annie näytelmässä Anatole. Hän sai Litteris et Artibus -mitalin.
Filmografia

1913 – Ingeborg Holm
1921 – Ajomies
1940 – Ett brott
1942 – Rid i natt!
1942 – Lågor i dunklet
1944 – Klockan på Rönneberga
1944 – Kejsarn av Portugallien
1945 – Kungliga patrasket
1946 – Driver dagg faller regn
1948 – Banketten
1949 – Flickan från tredje raden
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hilda Borgström Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Korea 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Mohsin kovuus

Mohsin kovuusasteikko on yksinkertainen tapa luokitella mineraalien kovuus. Sen kehitti vuonna 1822 saksalainen mineralogi Friedrich Mohs. Asteikko ei kuitenkaan ole tarkka, eikä suoraan verrannollinen mineraalin tai materiaalin todelliseen kovuuteen, vaan on lähinnä suuntaa antava. Kahden mineraalin välinen kovuus Mohsin asteikolla saattaa vaihdella suuresti, mutta mittaustulos on geologille riittävän tarkka silmämääräisesti pääteltäväksi. Tämä tekeekin Mohsin asteikosta yksinkertaisimman tavan määritellä mineraalin kovuus.
Perusasteikolla on kymmenen mineraalia, jotka on luokiteltu pehmeimmästä kovimpaan numeroin 1–10. Asteikolla kovempi mineraali naarmuttaa pehmeämpää, esimerkiksi kovuusasteikon sijalla 4 oleva mineraali pystyy naarmuttamaan helposti asteikon sijalla 3 olevaa mineraalia, mutta naarmuttaa vaikeasti asteikon sijalla 3,5 olevaa mineraalia.
Asteikko

Mohsin kovuusasteikolla on kymmenen perusmineraalia seuraavassa järjestyksessä:
| --- | --- |
Timantti: 10
Korundi: 9
Topaasi: 8
Kvartsi: 7
Maasälpä: 6
Apatiitti: 5
Fluoriitti: 4
Kalsiitti: 3
Kipsi: 2
Talkki: 1
Kynnen kovuus asteikolla on noin 2,5 (naarmuttaa kipsiä) ja puukon terän kovuus 5,5 (naarmuttaa heikosti apatiittia). Ikkunalasi taas sijoittuu asteikolla sijalle 6,5, ja kova kvartsilasi lähes sijalle 7, riippuen lasin koostumuksesta ja kvartsipitoisuudesta.
Timantilla puolestaan on absoluuttinen kovuus 10; se naarmuttaa kaikkia mahdollisia mineraaleja ja materiaaleja. Tämä pätee kuitenkin vain luonnossa; teollisesti on mahdollista valmistaa timanttiakin kovempia boorioksideja, jotka menevät Mohsin asteikon yli.
Kovuuden vaihtelu

Joillakin mineraaleilla kovuudet voivat myös vaihdella mineraalin laadun tai rakenteen mukaan. Esimerkiksi timantin hiontaan käytetään timanttipölyä, mutta sen kovuus vaihtelee suunnassa kiteen akseleihin nähden; kovuus on pienin pysty- ja poikkiakseleiden suuntaisesti, ja suurin 45° kulmassa akseleihin nähden. Tätä ominaisuutta käytetään hyväksi hionnassa.
Joillakin mineraaleilla kovuus voi vaihdella huomattavasti samassa kiteessä. Esimerkiksi pitkiä sälömäisiä kiteitä muodostavan kyaniitin kovuus on kiteen poikkiakselin suuntaisesti 6–7, mutta pituusakselin suuntaisesti vain 4,5. Tämä johtuu kyaniittikiteen rakenteesta ja sen sisäisistä molekylaarisista sidoksista.
Asteikko ja mineraalien todellinen kovuus

Mineraalin todellinen kovuus voidaan mitata sklerometrilla eli kovuusmittarilla. Sklerometri laskee kovuuden naarmuttamalla näytettä timantilla puhtaassa suljetussa tilassa, ja mittaamalla naarmutusjäljen leveyden mikroskoopilla; mitä kapeampi naarmutusjälki on, sitä lähempänä mitattavan kappaleen kovuus on timanttia.
Kovuuskerroin on hyvin yksinkertainen: esimerkiksi kipsi (2) on kaksi kertaa niin kova kuin talkki (1), mutta apatiitti (5) on noin 2,3 kertaa niin kova kuin fluoriitti (4), ja timantti (10) neljä kertaa niin kova kuin korundi (9).
Seuraavassa taulukossa ovat kaikki kymmenen Mohsin asteikon perusmineraalia, niiden Mohsin kovuudet ja todelliset kovuuskertoimet.
| Kovuus | Mineraali | Kovuuskerroin | Kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Talkki (Mg3Si4O10(OH)2) | 1 |  |
| 2 | Kipsi (CaSO4 · 2H2O) | 2 |  |
| 3 | Kalsiitti (CaCO3) | 9 |  |
| 4 | Fluoriitti (CaF2) | 21 |  |
| 5 | Apatiitti (Ca5(PO4)3(OH-,Cl-,F-) | 48 |  |
| 6 | Maasälpä (KAlSi3O8) | 72 |  |
| 7 | Kvartsi (SiO2) | 100 |  |
| 8 | Topaasi (Al2SiO4(OH-,F-)2) | 200 |  |
| 9 | Korundi (Al2O3) | 400 |  |
| 10 | Timantti (C) | 1 500 |  |
Mohsin kovuuksia

Seuraavassa taulukossa on lueteltuna muutamia mineraaleja Mohsin kovuuksineen timantista alaspäin laskevassa järjestyksessä.
| Mineraali | Mohsin kovuus |
| --- | --- |
Timantti: 10
Rubiini: 9
Safiiri: 9
Krysoberylli: 8,5
Akvamariini: 7,5–8
Smaragdi: 7,5–8
Kordieriitti: 7–7,5
Kvartsi: 7
Zirkoni: 6,5–7,5
Ortoklaasi: 6–6,5
Rikkikiisu: 6–6,5
Turkoosi: 5–6
Apofylliitti: 4,5–5
Malakiitti: 3,5–4
Meripihka: 2–4
Uleksiitti: 2
Rikki: 1,5–2
Moniezia expansa

| Moniezia expansa> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Laakamadot Platyhelminthes
Luokka::  Heisimadot Cestoda
Alaluokka::  Eucestoda
Lahko::  Cyclophyllidea
Heimo::  Anoplocephalidae
Suku::  Moniezia
Laji::  expansa
Kaksiosainen nimi
 Moniezia expansa  (Rudolphi, 1820) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Moniezia expansa on ainoa Suomessa lampailla, vuohilla ja naudoilla esiintyvä suolistoheisimatolaji, mutta lampaalla ja vuohella tartunta on yleisempi kuin naudalla. Heisimadot elävät naudan, vuohen ja lampaan ohutsuolen limakalvoon kiinnittyneenä. Väli-isäntänään ne käyttävät punkkia. Tartunta on yleisempi nuorilla eläimillä kuin vanhemmilla. Tartunnan yleisyydessä on havaittu vuodenaikavaihtelua, jonka epäillään johtuvan punkkien suuremmasta esiintyvyydestä ja aktiivisuudesta kesällä.
Oireet

Moniezia expansa -tartunta aiheuttaa harvoin kliinisiä oireita, mutta pahimmillaan se voi aiheuttaa suolistotukoksen ja ripulia.
Monimaailmatulkinta

Monimaailmatulkinta on kvanttimekaniikan tulkinta, joka puolustaa universaalin aaltofunktion objektiivisuutta, mutta kieltää aaltofunktion romahduksen, ja sisällyttäen sen että kaikki vaihtoehtoiset historiat ja tulevaisuudet ovat todellisia – jokainen edustaa todellista "maailmaa" tai ("universumia"). Se tunnetaan myös nimillä MWI (engl.  many-worlds interpretation), suhteellisten tilojen tulkinta, Everettin tulkinta, universaali aaltofunktioteoria, monimaailmatulkinta, tai vain monimaailma.
Väitöskirja

Suhteellisten tilojen tulkinta on alun perin lähtöisin Hugh Everettin väitöskirjasta vuodelta 1957. Myöhemmin 1960-luvulla Bryce DeWitt popularisoi tämän muotoilun ja uudelleennimesi sen monimaailmaksi.
Everettin väitöskirjan ohjaajana toimi John Wheeler, joka tuohon aikaan (ja loppuelämänsä) oli vankkumaton kööpenhaminalaisen koulukunnan kannattaja ja oli vahvasti sitoutunut kyseiseen tulkintaan. Wheeler pelkäsi, että Everettin ajatuksia ei arvostettaisi riittävästi. Siksi hän kirjoitti lyhyen artikkelin Everettin artikkelin rinnalle. Nämä artikkelit ilmestyivät Reviews of Modern Physics -aikakauskirjan perättäisillä sivuilla. Koska Wheelerin artikkeli selitti ja puolusti Everettin ideoita niin väkevästi, useat lukijat luulivat niiden sisältöä heidän yhteistyönsä tuloksiksi. Tästä syystä teoriaa kutsuttiin pitkään erheellisesti "Everettin-Wheelerin teoriaksi". Everettiä vastustanut fyysikko Bryce DeWitt, josta myöhemmin tuli monimaailmamallin kiihkeä kannattaja, loi yksityiskohtaisen teknisten vastaväitteiden sarjan teorialle, mutta Everett kumosi ne kaikki. Lopuksi DeWitt lisäsi, ettei yksinkertaisesti tuntenut "jakautuvansa" moniksi, erillisiksi kopioiksi aina, kun teki päätöksen (Monimaailmamallin mukaan mittaustapahtuma jakaa maailmankaikkeuden kahdeksi kopioksi). Tähän Everett kysyen vastasi samaan tapaan kuin Galileo Galilei inkvisitiokiistassa: "Tunnetko Maan liikkuvan?". Everett korosti, että kvanttimekaniikka selittää miksi näitä jakoja ei tunne samaan tapaan kuin Galilein hitauden teoria selittää sen, miksi emme tunne Maan liikkuvan. Vasta sitten DeWitt antoi periksi.
Monitorialus

USS Monitor
USS Monitorin rakennepiirros vuodelta 1862.
USS Monitorin tykkitorni.
USS Cheyenne (Monitor No. 10)
Monitorialus on panssarilaivan varhaistyyppi, jonka elinkaari ulottui Yhdysvaltain sisällissodasta toiseen maailmansotaan. Alusluokka on nimetty USS Monitorin mukaan.
Perustyypit

Monitorialukset, lyhyesti monitorit, jakaantuvat karkeasti kahteen tyyppiin: tykkialukset ja tornialukset.
Tykkialuksissa tykit on asennettu yhtenäisen panssarikuoren suojaan ja niitä käytettiin erillisistä tykkiporteista käsin. Tämän tyypin tunnetuin lienee lajissaan ensimmäinen, Konfederaation panssarilaiva CSS Virginia (alkujaan USS Merrimack). Tässä aluksessa ei aivan luotettu tykkeihin, vaan tärkeimpänä aseena pidettiin keulaan asennettua erityisvahvistettua puskuria, jolla saattoi upottaa muita aluksia. Tiettävästi puskuria käytettiin vain kerran, kun Virginia upotti korvetti USS Cumberlandin. Puskuri kuitenkin juuttui upotettavaan alukseen niin tiukasti, että panssarilaivan yrittäessä irtautua uhristaan puskuri irtosi siitä ja jäi korvetin sisuksiin. Cumberlandin saama vuoto oli niin paha, että se upposi noin puolessa tunnissa. Konfederaation muut tykkialukset käyttivät puskureitaan vaihtelevassa määrin koko sodan ajan, yleensä huonolla menestyksellä vähäisen konetehon takia.
Tykkialustyyppiä rakennettiin lopulta vähän, koska uudempi malli, tornialus, osoittautui huomattavan paljon käytännöllisemmäksi. Tässä aluksessa tykit asennettiin käännettävään tykkitorniin, jonka ansiosta alus saattoi ampua kaikkiin suuntiin, tykkialuksessa ampumakulma taas oli rajallinen, ja alusten koon kasvaessa torneja voitiin asentaa useampia.
Monitorit osoittautuivat kuitenkin hitaiksi ja heikoiksi merikelpoisuudeltaan, ja useita niistä tuhoutui myrskyissä. Tuhoutuneita on muun muassa USS Monitor, josta alustyyppi on saanut nimensä. Suomen vesillä tuhoutui venäläinen monitori Rusalka.
Mollweiden projektio

Mollweiden projektion mukainen maailmankartta
Mollweiden projektio ja muotojen vääristymistä siinä kuvaavat Tissot’n indikaattorit.
Mollweiden projektio on lieriöprojektioista muokattu karttaprojektio, jota käytetään yleisesti maailmankartoissa ja myös tähti­kartoissa. Se tunnetaan myös nimillä Babinet’n projektio, homalo­grafinen projektio ja elliptinen projektio. Kuten sen täsmällisempi nimi Mollweiden oikea­pintainen projektio osoittaa, tämän projektion mukaisissa kartoissa eri alueiden pinta-alojen suhteet ovat oikeat, mutta kulmat ja alueiden muodot vääristyvät suuresti varsinkin kartan reunoilla. Mollweiden projektiota käytetään varsinkin sellaisissa kartoissa, joissa pinta-alojen oikeellisuutta pidetään tärkeämpänä kuin alueiden muotojen, esimerkiksi kartoissa, jotka kuvaavat jonkin asian jakautumista maapallon eri alueille.
Projektion julkaisi ensimmäisenä matemaatikko ja tähti­tieteilijä Karl Brandan Mollweide (1774-1825) Leipzigissa vuonna 1805. Yleisemmin tunnetuksi sen teki Jacques Babinet vuonna 1857, jolloin hän antoi sille nimen homalo­grafinen projektio. Tällä nimellä sitä käytettiin 1800-luvulla yleisesti tähtikartoissa.
Mollweiden projektion mukainen kartta ilmakehän freonipitoisuudesta merenpinnan tasolla Global Ocean Data Analysis Projectin mittaamana.
Matemaattinen määritelmä

Mollweiden projektiossa maanpinnan kohta, jonka leveysaste on  \phi  ja pituusaste eroaa sovitusta keski­meridiaanista kulman  \lambda  verran, kuvataan taso­pinnan pisteeseen (x,y), jonka koordinaatit ovat:
missä apukulma  \theta \, määritellään yhtälöllä
Yhtälö (1) voidaan ratkaista Newtonin menetelmällä, jolloin lauseke suppenee nopeasti muualla paitsi napojen läheisyydessä:
Jos φ = ±π/2, on myös θ = ±π/2. Tässä tapauksessa Newtonin menetelmän mukaista iteraatiota ei voida suorittaa, sillä se saattaa johtaa nollalla jakoon.
Ominaisuudet

Mollweiden projektio on pseudo­sylindrinen projektio, jossa päiväntasaaja on vaakasuora viiva. Se on kohtisuorassa tiettyä, kartan keskikohdan kautta kulkevaa pituuspiiriä vastaan, jonka pituus on puolet päiväntasaajan pituudesta.  Leveys­piirien väli­matkat kartalla pienenevät napoja kohti mentäessä, kun taas pituus­piirit leikkaavat päivän­tasaajan tasaisin välein. Pituus­piirit 90 astetta keskipituuspiirin itä- ja länsipuolella muodostavat täydellisen ympyrän, ja koko maapalloa esittää ellipsin muotoinen alue, jonka pituus on kaksi kertaa niin suuri kuin leveys. Pinta-alojen suhde ellipsin sekä minkä tahansa kahden leveys­piirin välillä on sama kuin vastaavien pinta-alojen suhde maapallolla, mutta alueiden muodot vääristyvät varsinkin kartan reunojen läheisyydessä, joskaan eivät niin paljon kuin sinusoidaalisessa projektiossa.
Muotojen vääristymistä voidaan vähentää käyttämällä projektion lohkottua muunnosta. Sinusoidaalisessa lohkotussa Mollweiden projektiossa ei ole yhtä keski­pituus­piiriä vaan useita keskipituuspiirin tavoin käsiteltyjä pituus­piirin puolikkaita, jotka kohtaavat päivän­tasaajan suorassa kulmassa, vuorotellen kummaltakin puolelta. Täten maan pinta jakautuu lohkoihin.  Sitä vastoin yhdensuuntaisesti lohkotussa Mollweiden projektiossa käytetään useita erillisiä keski­pituus­piirejä, jolloin maan pinta jakautuu useampaan ellipsiin, jotka sivuavat toisiaan päivän­tasaajalla. Harvemmin projektiota käytetään vino­asentoisena siten, että muotojen vääristymät keskittyvät valtameriin, jolloin manteret pysyvät paremmin oikean muotoisina.
Mollweiden projektion pohjalta on kehitetty useita muita kartta­projektioita kuten Gooden homolosini­projektio, van der Grintenin projektio ja Boggsin eumorfinen projektio.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Java-appletti, jolla voidaan tutkia pinta-alan, etäisyyksien ja kulmien vääristymistä Mollweiden projektiossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Mollweide Projection Mathworldissa
Montana (Sveitsi)

| Montana |
| --- | --- |
 Montanaa.
 vaakuna
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Valais
Kunta:  Crans-Montana
Itsenäinen kunta 31.12.2016 asti:  
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,9 km²
Korkeus:  1 495 m
Väkiluku (2009):  2 269
 – Väestötiheys:  463 as./km²
 
 www.montana.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Montana on entinen kunta Sveitsissä, Valais’n kantonin ranskankielisessä osassa. Se sijaitsee Rhônen laakson pohjoisella rinteellä, 500–1 800 metrin korkeudessa.
Vuoden 2017 alusta alkaen Montana on ollut osa Crans-Montanan kuntaa. Vuoden 2009 lopussa kunnan väkiluku oli 2 269.  Kunnan pinta-ala oli 4,9 km².
Maailman pisin funikulaari (kiskoköysirata) Sierrestä (taustalla) Montanan Vermalan kylään nousee 4 191 metrin matkalla 927 metriä
Alueen pääelinkeino on matkailu. Montanaan on maantie- ja funikulaariyhteys Sierrestä .
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Montana Sveitsin historiallisessa tietosanakirjassa (saksaksi)
Monmouthin arkeologinen seura

Monmouthin arkeologinen seura on amatööri- ja ammatillisten arkeologien seura, joka kannustaa arkeologisten esineiden ja paikkojen säilyttämistä, sekä suorittaa ja julkaisee arkeologisia tutkimuksia Monmouthin alueella, Walesissä.
Historia

Seuran perusti poikakoulun opettaja Arthur Sockett, Monmouth Schoolilla; siksi jäsenyys rajoittui alun perin poikiin.
Vuonna 1986 seura osallistui protestiin Monmouthin kaupungissa, kun ilmeni että suunnittelijat olivat löytäneet ja tuhonneet tärkeitä arkeologisia jäänteitä. Seuran jäsenet ennakoivat että lisää vahinkoa oli tulossa ja paikallinen valtuusto oli osallisena. Yhdestä arkeologista tehtiin MBE osastaan työssä.
Seura toteutti suurimman pitkään kestäneen urbaanin kaivannon Isossa-Britanniassa, 22–24 Monnow Streetillä, Monmouthissa vuosina 1990–2000. Löydetyt esineet olivat Mesoliittiselta kaudelta nykypäivään asti. Esineisiin lukeutui muun muassa kolikoita, keramiikkaa, luita ja lasia. Kaivauksissa löydettiin keskiaikaisen linnan puolustusoja, ja lähellä sijaitseva likakaivo, Roomalainen hauta jossa on kivimerkki, ja mahdollisia todisteita rakennuksesta Monnow Streetin varrella pimeältä keskiajalta.
Nykyinen Monmouth arkeologisen seuran puheenjohtaja on Stephen Clarke. Jäseniin kuuluvat Stuart Wilson, Arthur Sockett ja Dave Jemmett.
Seura voitti Pitt Rivers Awardin vuonna 1988 ja Silver Trowel Awardin arkeologian suurimmasta aloitteesta.
Seuran säännöt toteavat edelleen jäsenmaksuksi 5 šillinkiä.