stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tsushima (saaristo)
Historia

Japanin ja Korean niemimaan välissä sijaitseva Tsushima lienee ollut koko historiansa ajan etnisesti lähinnä japanilainen. Saaristo on ollut kuitenkin eri vaikutteiden saapumisreitti alueiden välillä. Tsushiman kautta Japaniin saapuivat esimerkiksi pronssiesineet, riisinviljely, buddhalaisuus ja kiinalaiset kirjaimet. Paikallisia asukkaita häiritsivät saarten historian aikana usein japanilaiset ja korealaiset merirosvot. 1100-luvulta vuoteen 1862 Tsushima kuului Sō-suvun daimoiden läänityksiin. Mongolien Japaniin suuntautuneiden sotaretkien aikana vuosina 1274 ja 1281 monet paikalliset surmattiin. Sodat leimasivat myös vuosia 1592–1597, jolloin japanilaiset tekivät sotaretkiä Korean niemimaalle. Edo-kaudella Tsushima oli vain ajoittain Edoon matkanneiden lähetystöjen ja Busanin ohella ainut japanilaisiin nyt varautuneemmin suhtautuneiden korealaisten ja japanilaisten kohtauspaikka. Vuonna 1905 saarten pohjoispuolella käytiin Tsushiman meritaistelu Japanin ja Venäjän keisarikunnan laivastojen välillä. Venäläiset kärsivät taistelussa merkittävän tappion. Vuonna 2004 perustettiin koko Tsushiman käsittävä Tsushiman kaupunki.
Väestö

Tsushiman asukasluku oli vuonna 2000 yhteensä 41 230. Asukkaiden määrä on laskenut 1960-luvulta lähtien.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tsushima (saaristo) Wikimedia Commonsissa
Tsushiman leopardikissa.
Tyllit

| Tyllit |
| --- | --- |
 Aikuinen tylli (Charadrius hiaticula)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurmitsat Charadriidae
Suku::  Tyllit Charadrius  Linnaeus, 1758
Katso myös
   Tyllit Wikispeciesissä   Tyllit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyllit (Charadrius) on rantalintujen lahkoon ja kurmitsojen heimoon kuuluva lintusuku, jota tavataan pohjoisella pallonpuoliskolla.
Lajit

Tyllejä on 30 lajia:
Uudenseelanninkurmitsa (Charadrius obscurus)
Tylli (Charadrius hiaticula)
Kanadantylli (Charadrius semipalmatus)
Pitkänokkatylli (Charadrius placidus)
Pikkutylli (Charadrius dubius)
Paksunokkatylli (Charadrius wilsonia)
Amerikantylli (Charadrius vociferus)
Huilutylli (Charadrius melodus)
Madagaskarintylli (Charadrius thoracicus)
Afrikantylli (Charadrius pecuarius)
Sainthelenantylli (Charadrius sanctaehelenae)
Kolmivyötylli (Charadrius tricollaris)
Ruskonaamatylli (Charadrius forbesi)
Hietatylli (Charadrius marginatus)
Mustajalkatylli (Charadrius alexandrinus)
Vaaleatylli (Charadrius nivosus)
Jaavantylli (Charadrius javanicus)
Ruosteniskatylli (Charadrius ruficapillus)
Sundantylli (Charadrius peronii)
Ruskovyötylli (Charadrius pallidus)
Sepeltylli (Charadrius collaris)
Punantylli (Charadrius alticola)
Patagoniantylli (Charadrius falklandicus)
Uudenseelannintylli (Charadrius bicinctus)
Ylänkötylli (Charadrius mongolus)
Aavikkotylli (Charadrius leschenaultii)
Kaspiantylli (Charadrius asiaticus)
Gobintylli (Charadrius veredus)
Rusorintatylli (Charadrius modestus)
Preeriatylli (Charadrius montanus)
Twizzlers

Twizzlers-mansikkalakupötköjä.
Twizzlers on Yhdysvalloissa ja Kanadassa markkinoitava makeinen. Twizzlersin on kehittänyt Pennsylvanian Lancasterissa toimiva Y&S Candies.Inc., joka on nykyään The Hershey Companyn tytäryhtiö.
Historia

Y&S Candies, Twizzlersien kehittäjä, on yksi Yhdysvaltain vanhimmista makeisvalmistajista. Yritys vakiintui vuonna 1845 nimellä Young & Smylie, joka muutettiin Y&S:ksi vuonna 1870. Kansallinen lakritsiyritys perustettiin vuonna 1902 kolmen yrityksen yhdistymisen myötä, jotka olivat Young & Smylie, S.V.&.L.P. Schudder ja H.W. Petherbridge. Vuonna 1908 Montrealiin avattiin tehdas, ja vuonna 1929 Twizzlers-tuotemerkki vakiintui. Yritys vaihtoi nimensä Y&S Candies Inc.:ksi vuonna 1968, ja se liittyi osaksi Hershey Foodsia vuonna 1977.
Vuodesta 1999 lähtien Twizzlersejä on valmistettu Memphisissä, Tennesseessä Y&S:n tehtaassa, jossa valmistetaan myös purukumia sekä muita makeisia. 1970-luvulta vuoteen 1999 asti Twizzlersejä valmistettiin Farmingtonissa, New Mexicossa, mutta sen valmistus siirrettiin Memphisiin nousevien kuljetuskustannuksien takia. Guinness World Recordsin mukaan historian pisin, 370 metrin mittainen ja 45 kilogramman painoinen, lakritsipötkö valmistettiin Y&S:n tehtaalla Lancasterissä, Pennsylvaniassa. Tämä ennätyksen rikkonut lakritsipötkö kirjattiin Guinness World Recordsiin 19. heinäkuuta 1998.
Käännös suomeksi
Tsushiman meritaistelu

Tsushiman meritaistelu oli Venäjän–Japanin sodan ratkaiseva taistelu. Se käytiin Venäjän ja Japanin laivastojen välillä 27.–28. toukokuuta 1905, kun Venäjän Itämeren laivaston alukset olivat kierrettyään Afrikan Hyväntoivonniemen ja Intian valtameren kautta saapuneet Korean ja Japanin väliseen Tsushimansalmeen. Itämeren laivaston alukset lähetettiin Port Arthurin laivastotukikohtaan saarroksiin jääneiden Tyynenmeren laivaston alusten tueksi. Port Arthur ehti kukistua ennen kuin Itämeren laivasto pääsi perille. Itse taistelu käytiin Tsushimansalmessa jonkin matkan päässä Tsushiman saaresta.
Venäjän laivasto menetti taistelussa uponneina seitsemän ja antautuneina neljä suurta alusta ja Japanin laivasto vain kolme torpedovenettä, 116 kaatunutta ja 538 haavoittunutta.
Taistelu

Venäläisalukset saapuivat Koreansalmeen yöllä 26.–27. toukokuuta. Ensimmäinen venäläiset havainnut japanilaisalus oli risteilijä Shinanomaru, joka huomasi kansainvälisen lain mukaisesti täysin valaistun venäläisen sairaala-aluksen. Tieto venäläisten saapumisesta sähkötettiin Tōgōlle. Venäläiset eivät havainneet puolestaan japanilaisia, vaan he jatkoivat kulkuaan tajuamatta japanilaisten olevan lähistöllä.
Tsushiman taistelu alkoi 27. toukokuuta 1905 kello 13.40 japanilaisten purjehtiessa venäläisen laivaston reitin poikki itä–länsi-suunnassa noin 40 kilometriä Tsushiman saaresta itään. Japanilaisten tehdessä manööverinsä uudelleen tällä kertaa länsi–itä-suunnassa Rožestvenski yritti ohittaa japanilaiset kulkien kohti koillista. Japanilaiset lähtivät takaa-ajoon ja venäläiset kirjasivat taistelun ensimmäiset osumat 7 000 metrin etäisyydelle japanilaisten lippulaiva Mikasaan kello 14.08. Japanilaiset avasivat tulen vasta 6 400 metrin etäisyydeltä. Venäläiset kärsivät ensimmäisen tappionsa Osljabjan upotessa kello 15.10. Japanilaiset ohittivat venäläiset alukset ja Rožestvenski kääntyi kohti pohjoista yrittäen purjehtia japanilaisten vanaveden poikki. Japanilaiset kääntyivät länteen venäläiset pysäyttääkseen, jolloin Rožestvenski kääntyi etelään. Venäläisten kolonna hajosi ja he menettivät vain 30 minuutin aikana kolme taistelulaivaa. Imperator Aleksandr III upposi kello 19.03, Borodino ja venäläisten lippulaiva Knjaz Suvorov kello 19.20. Rožestvenski pelastettiin lippulaivaltaan venäläisen hävittäjän kyytiin, jolla hän jäi myöhemmin vangiksi. Suurin osa venäläisten jäljelle jääneistä laivoista upotettiin tai kaapattiin yöllä 27. ja 28. toukokuuta. Nebogatov luovutti aamulla 28. toukokuuta viimeisen Borodino-aluksen, taistelulaiva Orjolin, ja kolme pienempää alusta japanilaisille noin 240 kilometrin päässä Tsushimasta pohjoiseen.
Seuraukset

Venäläiset olivat menettäneet Tsushiman taistelussa koko taisteluun osallistuneen laivasto-osastonsa muutamaa alusta lukuun ottamatta. Panssaroitu pursi Almaz ja kaksi hävittäjää onnistuivat pääsemään perille Vladivostokiin, minkä lisäksi kontra-amiraali Enqvist sai vietyä risteilijät Auroran, Olegin ja Žemtšugin Manilaan, jossa ne joutuivat Yhdysvaltojen internoimiksi. Kaikki muut alukset upotettiin tai luovutettiin viholliselle. Japanilaisten upottamiin venäläisaluksiin lukeutui kuusi taistelulaivaa, yksi panssariristeilijä ja yksi panssarikansiristeilijä. Venäläiset upottivat lisäksi itse yhden taistelulaivan, kaksi panssariristeilijää ja yhden panssarikansiristeilijän. 16 muuta pienempää alusta oli uponnut tai päätynyt japanilaisten kaappaamaksi. Venäläisiä kaatuneita oli 4 830. Haavoittuneiden määrää ei tiedetä. Japanilaiset ottivat lisäksi 5 917 vankia. Sotaoikeus vapautti myöhemmin tajuttomana vangiksi jääneen Rožestvenskin. Nebogatov tuomittiin teloitettavaksi, mutta keisari Nikolai II armahti hänet.
Japanilaisten tappiot jäivät pieniksi. He menettivät kolme torpedovenettä ja kaksi panssarisotalaivaa vaurioitui. 116 japanilaista oli kaatunut ja 538 haavoittunut. Japanilaisia komentaneesta Tōgō Heihachirōsta tuli Horatio Nelsonin kaltainen sankarihahmo.
Tsushiman taistelu pakotti Venäjän rauhanneuvotteluihin Japanin kanssa. Yhdysvallat välitti neuvottelut, joiden pohjalta solmittiin vuonna 1905 Portsmouthin rauhansopimus. Venäjä menetti Japanille Sahalinin saaresta eteläosan ja vuokraamansa Liaodongin niemimaan Port Arthurin laivastotukikohdan kera. Venäjä menetti myös vaikutusvaltansa Mantšuriassa ja Japani sai toimia vapaasti Koreassa, joka liitettiin Japaniin vuonna 1910. Tsushiman taistelua on pidetty esimerkkinä yhden suuren taistelun strategian onnistumisesta. Ajatuksen oli esittänyt Alfred Thayer Mahan vuonna 1890 ilmestyneessä teoksessaan The Influence of Sea Power upon History. Japanissa USA:n välittämää rauhansopimusta pidettiin häväistyksenä, jossa Venäjän tappio jäi tunnustamatta ja Japanin mm. Port Arthurissa saavuttaman voiton hintana kärsimät valtavat miestappiot jäivät rauhansopimuksessa korvaamatta. Rauhansopimusta voidaan pitää edullisena Venäjälle. Japanin hyökkäystä Havaijille (Pearl Harborin satamaan) voidaan pitää seurauksena toisaalta USA:n välittämästä rauhansopimuksesta, jonka Japanissa nähtiin Port Arthurin uhrien ja sodan voiton mitätöimisenä ja Japania siten nöyryyttävänä ja toisaalta niin ikään USA:n suorittamasta Havaijin oman hallitsijan syrjäyttämisestä USA:n toimesta. Rauhansopimuksesta huolimatta Venäjä hyökkäsi Japaniin USA:n pommitettua Japania joukkotuhoasein (atomipommein) kahdesti ja valloitti Japanin pohjoisia saaria huomattavasti pidemmälle, kuin mitä USA:n julkisena tarkoituksena oli sallia. Tästä syystä pohjoisten saarien kysymys on yhä avoinna Venäjän ja Japanin välillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tsushiman meritaistelu Wikimedia Commonsissa
Tsushiman meritaistelu oli kirvelevä isku Venäjän valtioruumiiseen, Hakkapeliitta, 16.03.1937, nro 11, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Japanilaiset alukset purjehtivat kohti venäläisiä 27. toukokuuta.
Kartta taistelusta.
Taistelun aikana tuhoutunut tykki japanilaisella risteilijä Nisshinillä.
Taistelun vaurioita Manilassa internoidulla venäläisellä risteilijä Olegilla.
Together Alone

| Together Alone Anouk |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1996–1997
 Julkaistu: 15. lokakuuta 1997
 Tuottaja(t): Barry Hay, George Kooymans, John Sonneveld
 Tyylilaji: pop rock, alternative rock, post-grunge
 Kesto: 38.44
 Levy-yhtiö: BMG
Muut kannet
 Yhdysvaltain painoksen kansikuva
Listasijoitukset
  1.
Anoukin muut studioalbumit
|   | Together Alone 1997 | Urban Solitude 1999 |
Together Alone on Anoukin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Albumi julkaistiin myös Yhdysvalloissa 27. lokakuuta 1998.
Albumi nousi toisella listaviikollaan Alankomaissa MegaCharts-listan ensimmäiselle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 101 viikkoa.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittanut Pim Koopman.
Nobody’s Wife – 3.28
Together Alone – 4.09
It’s So Hard – 4.29
The Other Side of Me – 3.52
Pictures on Your Skin – 5.23
Sacrifice – 4.00
Fluid Conduction – 4.15
My Life – 2.48
It’s a Shame – 3.26
Time Is a Jailer – 4.06
Mood Indigo – 4.30
Kokoonpano

Anouk – laulu
Lex Bolderdijk – kitara
Frank Carillo – kitara
Michel van Schie – basso
Hans Eijkenaar – rummut
Tren van Enckevort – haitari
John Legrand – huuliharppu
Eddy Conard – lyömäsoittimet
George Kooymans – taustalaulu, kitara
Barry Hay – taustalaulu
Carlos Lake – basso (kappale ”Mood Indigo”)
Satindra Kalpoe – rummut (kappale ”Mood Indigo”)
Aiheesta muualla

Together Alone discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Tor Lundsten

Tor Erik Lundsten (16. helmikuuta 1926 Turku – 29. marraskuuta 1970 Turku) oli suomalainen kilpasoutaja.
Lundsten edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa kahdeksikkojen soudussa. Joukkue jäi alkuerässään viidenneksi ja karsiutui. Kotimaassaan hän edusti Turun Yliopiston Soutajia.
Koulutukseltaan Lundsten oli diplomi-insinööri.
Tor Nils Adolf Grotenfelt

Tor Nils Adolf Grotenfelt (25. maaliskuuta 1875 Joroinen – 13. joulukuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja valtiopäivämies.
Grotenfeltin vanhemmat olivat ylijohtaja, maanviljelysneuvos Nils Gustaf Maximilian Grotenfelt ja Maria von Wright ja puoliso vuodesta 1900 tukholmalainen Astrid Maria Ström. Grotenfelt tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1892 ja valmistui filosofian maisteriksi 1897. Hän toimi pankkialalla, Suomen Yhdyspankin palveluksessa vuodesta 1898, Suomen Teollisuuspankin johtajana vuodesta 1919 ja viimeksi Helsingin Osakepankin johtajana 1922–1938. Grotenfelt oli myös Porin kaupunginvaltuuston, Turun kaupunginvaltuuston ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Grotenfelt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Tor Krook

Tor Krook (14. toukokuuta 1893 Närpiö – 15. toukokuuta 1970 Kokkola) oli suomalainen teologi, Kaarlelan kirkkoherra vuodesta 1934. Hän oli Porvoon tuomiokapitulin asessori 1944–1950, Helsingin yliopiston kirkkohistorian dosentti 1932–1935. Hän on kirjoittanut elämäkertateokset Jonas Lagus (2 osaa, 1933–1935), Jonas Lagus. En österbottnisk väckelsehövding (1948) sekä Anders Chydenius (1952).
Tung Bui

Tung Bui (s. 15. marraskuuta 1982 Thaimaa) on suomalainen sijaisnäyttelijä ja näyttelijä. Hänen molemmat vanhempansa ovat vietnamilaisia. Tung Bui on valmistunut vuonna 2006 kauppatieteiden maisteriksi. Buin tunnetuin televisiorooli lienee Noa Okadan rooli saippuasarjassa Salatut elämät; hänen roolihahmonsa tuli sarjaan 11. syyskuuta 2009 ja poistui sarjasta 18. tammikuuta 2010.
Muuta

Tung Builla on mustan vyön arvo karatessa. Lisäksi hän on Suomen Parkour Ry:n perustaja. Bui osaa puhua äidinkielensä suomen lisäksi englantia, vietnamia, ruotsia, saksaa sekä kiinaa.
Tung Buin sisko Phuong ”Funi” Puhakka (o.s. Bui) valittiin voittajaksi vuonna 2004 televisiosarjassa Miljonääri-Jussi ja hän on nykyään naimisissa uimahyppääjä Joona Puhakan kanssa.
Aiheesta muualla

Tung Buin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tung Bui Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tor Kumlin

Tor Erik Magnus Kumlin (2. tammikuuta 1915 Helsinki – 15. tammikuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Kumlinin vanhemmat olivat filosofian maisteri, lääketieteen lisensiaatti Ture Artur Kumlin ja Gunnel Mary Björklund ja puoliso vuodesta 1943 Brita Wilén. Kumlin tuli ylioppilaaksi Hangon lukiosta 1934, harjoitti opintoja Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa 1935–1939, mutta meni Kadettikouluun 1941. Ekonomiksi hän valmistui sotien jälkeen  Svenska handelshögskolanista 1949. Sotilaana Kumlin palveli komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 34:ssä 1941–1943, Panssaridivisioonassa 1943–1944 ja Panssarivaunupataljoonassa 1945. Saatuaan Saksassa kesällä 1943 koulutuksen Suomen tilaamien rynnäkkötykkien käytössä hän soti divisioonan Rynnäkkötykkipataljoonassa. Kumlin oli sotien jälkeen Itä-Suomen Autokeskus Oy:n palveluksessa, Sotevan palveluksessa 1945–1948, Oy R. Wilén Ab:n osastopäällikkö 1948–1954 ja yhtiön hallituksen puheenjohtaja 1954–1961 sekä Oy Veho Ab:n pitkäaikainen toimitusjohtaja 1954–1973. Hänellä oli myös liike-elämän luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Kumlin oli reservin majuri (1966). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1970.
Tom Lenk

Tom Lenk
Thomas Loren Lenk (16. kesäkuuta 1976, Westlake Village, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Andrew Wellsina televisiosarjassa Buffy, vampyyrintappaja (1997–2003).
Ura > Buffy & Angel

Lenk tunnetaan parhaiten roolistaan Andrew Wellsina televisiosarjassa Buffy, vampyyrintappaja. Hän esiintyi sarjassa sen kuudennen tuotantokauden jaksosta Vesihuuhtelu lähtien. Hän vieraili sarjassa kerran aikaisemminkin, sarjan viidennen tuotantokauden jaksossa Todellinen minä. Tällöin hän esitti vampyyri Cyrusia. Hän oli mukana sarjassa aina sen päättymiseen vuonna 2003 saakka. Lenk on myös vieraillut Andrewna Buffyn sisarsarjassa Angel sarjan viidennellä tuotantokaudella jaksossa Vampyyrintappaja.
Ura > Muuta

Buffyn ja Angelin lisäksi Lenk on vieraillut useissa muissa televisiosarjoissa. Hän on ollut mukana esimerkiksi televisiosarjoissa Joey, House ja Ensisilmäyksellä. Lenk on esiintynyt myös elokuvissa. Hänellä oli pienet roolit elokuvissa Date Movie (2006), Numero 23 (2007) ja Transformers (2007). Näyttelijän työn lisäksi Lenk toimii laulajana ja näytelmäkirjailijana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tom Lenk IMDb:ssä (englanniksi)
Viralliset sivut (englanniksi)
Lenk vuonna 2004
U-Bayou

U-Bayou oli suomalainen zydeco- ja cajun-henkinen yhtye, joka toimi aktiivisesti 1990-luvun alkupuolella. Mukana olivat muun muassa Mikko Saarela, Tuomo Heikkola, Päivi Takala, Make Salama, Ari Taponen, Juha Sivonen, Honey Aaltonen ja Woude Voutilainen. Yhtyeeltä ilmestyi kaksi albumia, Tuu steppaamaan! (1991) ja Juupajuu tuu (1993). Voutilaisen ohella myös Heikkolalla oli päälaulusolistin tehtäviä. Yhtyeen ohjelmistossa oli sekä perinteisten laulujen suomennoksia että Voutilaisen, Heikkolan ja Saarelan sävellyksiä.
Tylldalenin kirkko

| Tylldalenin kirkko Tylldalen kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Tynset, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1736
Suunnittelija:  Karl Brandvold
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  230
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tylldalenin kirkko (norj. Tylldalen kirke) on Tynsetin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1736.
Kuvia

Kirkkosali
Alttari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tylldalenin kirkko Wikimedia Commonsissa
Tka3

| Tka3 |
| --- | --- |
 Tka3 n:o 301 museoituna Haapamäellä
Perustiedot
Tyyppi:  vaihtotyöratakuorma-auto
Liikennöitsijä:  Valtionrautatiet
Valmistaja:  Sisu
Lukumäärä:  45
Valmistusvuodet:  1965–1970
Hylätty:  viimeiset vuonna 2002
Museoitu:  279, 301
Numerointi:  261–305
Lempinimi:  Punatulkku
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  60 km/h
Paino:  15 t
Pituus:  7 500 mm
Pyörästö:  B
Pyörästön pituus:  4 000 mm
Suurin akselipaino:  7,5 t
Pyörän halkaisija:  750 mm ,261–270 mm,800 mmselvennä
Moottori:  Leyland 0.680 / 0.680PP
Moottorin teho:  150 hv (261–270), 170 hv
 Tka3-veturin ajopöytä
Tka3 on Valtionrautateiden antama sarjamerkintä Sisun valmistamille JA-7 -tyyppisille ratakuorma-autolle.
Historia

Kun 1950-luvulla valmistuneet Trr-raidetraktorit osoittautuivat liian heikkotehoisiksi niille asemille, joiden piti hoita usean liikennepaikan vaihtotyöt, päätti Valtionrautatiet 1960-luvun alussa tilata Suomen Autoteollisuudelta kymmenen sittemmin sarjamerkin Tka2 saanutta vaihtotyöratakuorma-autoa, jotka olivat valmistajan mallia JA-6SV. Näiden seuraajaksi tilattiin 1960-luvun alussa kymmen hieman samantyyppistä ratakuorma-autoa, jotka olivat valmistajan mallia JA-7SP. Ratakuorma-autot valmistuivat vuonna 1965. Vuosina 1968–1970 hankittiin vielä vähäisin muutoksin 35 ratakuorma-autoa, jotka olivat valmistajan mallia JA-7BP, JA-7BP II ja JA-7BP III. Kaikkiaan ratakuorma-autoja valmistettiin siis 45 kappaletta.
Historia > Numerointi

JA-7 -mallia olevat ratakuorma-autot saivat aluksi sarjamerkinnän Tka-Lko. Toukokuussa 1970, kun valmiina olivat Tka-Lko 1–43, vaihdettiin vetureiden numerointia. Jo valmistuneet 43 veturia saivat sarjamerkinnän Tka ja numerot 261–293. Tämän jälkeen valmistuneille vetureille annettiin suoraan sarjamerkki Tka ja numerot 294–305. Vuonna 1978, kun Tka-sarjan veturit jaettiin sarjoihin Tka1–Tka7, saivat Tka 261–305 sarjamerkin Tka3 numeroiden pysyessä ennallaan.
Historia > Käyttö ja hylkäys

Tka3-ratakuorma-autoja käytettiin useilla liikennepaikoilla kevyeen vaihtotyöhön, mutta junapainojen kasvaessa niidenkin teho jäi alhaiseksi. Ne olivat myös niin kevyitä, että ne löivät helposti ympäri varsinkin liukkaalla kelillä. Vetureiden suurehkon nopeuden ansiosta niitä käytettiin jonkin verran myös linja-ajossa. Tka3-sarjan hylkäys alkoi 1980-luvulla ja viimeiset yksilöt poistettiin käytöstä vuonna 2002. Veturit 279 ja 301 ovat Haapamäen museoveturiyhdistyksellä museoituina.
Tekniset tiedot

Tka3-sarjan ratakuorma-autoissa oli keskiohjaamo, ja sen molemmin puolin konesuojat. Etummaisen konesuojan alla oli moottori apulaitteineen ja takimmaisessa betonipaino riittävän kitkapainon aikaansaamiseksi. Ohjaamossa oli ajopöydät molempiin suuntiin. Käynti ohjaamoon tapahtui konesuojien sivuilla olleilta leveiltä käyntisilloilta. JA-7 -mallisissa ratakuorma-autoissa ohjaamon etuikkunat oli kallistettu eteenpäin heijastusvalojen ehkäisemiseksi. Osa yksilöistä oli varustettu Otso-vaihtotyökytkimin.
Moottorina oli Leylandin 6-sylinterinen, nelitahtinen dieselmoottori, jonka tyyppi vaihteli valmistussarjoittain. Vetureissa oli vääntömomenttimuuntajan kanssa yhteenrakennettu yhdistetty vaihde-, suunnanvaihto- ja jakolaatikko. Vaihteita oli neljä molempiin suuntiin. Vetureissa oli kaikkiin pyöriin vaikuttava paineilmajarru sekä junajarrun venttiili.
Tekniset tiedot > Valmistusvuodet (nrot)

1965 Tka 261–270 (Tka-Lko 11–20)
1968 Tka 271–280 (Tka-Lko 21–30)
1969 Tka 281–290 (Tka-Lko 31–40)
1970 Tka 291–305 (Tka-Lko 41–43)
Tekniset tiedot > Moottori ja voimansiirto

Päämoottori:
Tka 261–270: Leyland 0.680 (150 hv / 2000 r/min)
Tka 271–305: Leyland 0.680PP (170 hv / 2000 r/min)
6-sylinterinen, 4-tahtinen dieselmoottori
Sylinterin halkaisija 127 mm, iskun pituus 146 mm
Polttoainetila: 300–310 litraa
Vaihteisto
Sisu 4WG65-II tai 4PW-45H1, hydraulismekaaninen
Vaihteistossa neljä vaihdetta molempiin suuntiin
Tylochromis regani

| Tylochromis regani> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kirjoahvenkalat Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Tylochromis
Laji::  regani
Kaksiosainen nimi
 Tylochromis regani  Stiassny, 1989 
Katso myös
   Tylochromis regani Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tylochromis regani on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Se on saanut nimensä iktyologi Charles Tate Reganin mukaan.
Koko ja ulkonäkö

Tylochromis regani voi kasvaa enintään 27,5 senttimetrin mittaiseksi. Lajilla on kylkiviivallaan 37–40 suomua. Selkäevässään sillä on 14–15 piikkiruotoa ja 14–16 pehmeää ruotoa. Peräevässä on kolme piikkiruotoa ja 7–9 pehmeää ruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Tylochromis regania tavataan Sambiassa sekä Kongon demokraattisessa tasavallassa Mwerujärvessä ja Upembajärvessä sekä Lualaba-, Lufira,- Luvua- ja Luapula-joissa. Laji käyttää ravinnokseen pääasiassa kasveja ja hyönteisten toukkia. Naaras hautoo mätimunia suussaan.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut Tylochromis reganin silmälläpidettäväksi lajiksi. Luapula-joella lajia uhkaa pohjanuotilla tapahtuva liikakalastus.
Tulta ja hunajaa

| Tulta ja hunajaa Gasoline Girls And Petrol Boys |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1989
 Julkaistu: 1989
 Tuottaja(t): Hannu Leiden ja Heikki Silvennoinen
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 73.29
 Levy-yhtiö: Rockadillo
Gasoline Girls And Petrol Boysin muut julkaisut
| Rakkaudella tehty 1988 | Tulta ja hunajaa 1989 | Seikkailu G-duurissa 1990 |
Tulta ja hunajaa on suomalaisen Gasoline Girls And Petrol Boysin studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1989.