stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kustaa Mikko Evä
Elämä > Yleislakon ja sisällissodan aika

Marraskuussa 1916 Evä nimitettiin Tampereen elintarvetoimikuntaan, jonka toiminnassa hän oli mukana Tampereen valtaukseen saakka, toimien lyhyen aikaa sen puheenjohtajanakin. Helmikuun vallankumouksen yhteydessä maaliskuussa 1917 Evä valittiin Tampereella perustettuun 17-jäseniseen Työväen johtavaan komiteaan. Marraskuun 1917 yleislakon yhteydessä Evä valittiin Työväen Vallankumouksellisen Keskusneuvoston elintarvikeosastoon sekä Tampereen työväen järjestyskaartin rykmentinkomentajaksi, josta tehtävästä hän kuitenkin erosi tammikuun 1918 alussa. Sisällissodan aikana hän toimi punaisten pohjoisen rintaman esikunnassa yhdessä Eino Rahjan, Aleksanteri Vasténin ja Tuomas Hyrskymurron kanssa. Tampereen taistelun aikana hän onnistui pakenemaan kaupungista ja siirtyi Neuvosto-Venäjälle. Evän pakenemisen tarkka ajankohta ei ole tiedossa, mutta hän oli poistunut Tampereelta jo viimeistään 24. maaliskuuta, jolloin Evää ei tavoitettu Pellavatehtaan työväen osuuskaupan hallituksen kokoukseen.
Elämä > Elämä Neuvostoliitossa

Elokuussa 1918 Evä oli Pietarissa mukana SKP:n perustavassa kokouksessa ja hänet valittiin myös puolueen ensimmäiseen keskuskomiteaan, jonka sihteerinä Evä toimi 1918–1921. Lokakuussa 1920 Evä haavoittui niin sanotussa Kuusisen klubin ammuskelussa. Myöhemmin hän työskenteli Leningradissa ilmestyneen Vapaus-lehden päätoimittajana, Kommunisti-lehden toimitussihteerinä sekä Kustannusliike Kirjan kirjallisen osaston johtajana. Lisäksi hän toimi Venäjän kommunistisen puolueen perustaman Pietarin läänikomitean suomalaisen osaston sihteerinä.
Evä kuoli Neuvostoliitossa vuonna 1927. Hieman aikaisemmin SKP:n keskuskomiteasta erotettu Eino Rahja piti hänen hautajaisissaan voimakkaasti puolueen johtoa kritisoineen puheen, jonka keskuskomitea puolestaan tuomitsi ”törkeänä ryhmäkuntalaisuutena”. Evän muistelmia sisällissodan ajalta on julkaistu Jukka Lehtosaaren toimittamassa teoksessa Punakaarti rintamalla, joka julkaistiin Leningradissa vuonna 1929.
Teoksia

Kosto Suomen köyhälistön pyöveleille : puhe Pietarin suomalaisten työläisten vallankumousjuhlassa 8 p:nä marrask. 1918. Suomalaisten kommunistien sarjajulkaisu n:o 28. Suom. kommunistisen puolueen keskuskomitea, Pietari 1918
Työväen diktatuuri Suomeen! : luento työväen diktatuurin hallituskoneistosta kommunistisilla agitaattorikursseilla Pietarissa 30 p. marrask. 1918. Suomalaisten kommunistien sarjajulkaisu n:o 37. Suom. kommunistisen puolueen keskuskomitea, Pietari 1918 Punakaarti rintamalla. s. 37–57. Marxists.org
Kuka loi Jumalan?. Kirja, Leningrad 1924
Maan lannoitus ja lannan hoito ; suomalaisten lähteiden mukaan K. M. Evä. Kirjan maatalouskirjoja n:o 8. Kirja, Leningrad 1927
Punainen tiedustelija. Kirja, Leningrad 1931
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kustaa Mikko Evä Wikimedia Commonsissa
K. M. Evä Marxists.org
Lena Rice

Lena Rice
Lena Rice (oik. Helena Bertha Grace Rice, s. 21. kesäkuuta 1866 – 21. kesäkuuta 1907) oli irlantilainen tennispelaaja. Hän on ainut Wimbledonin kaksinpelin voittanut irlantilainen naispelaaja. Rice pääsi loppuotteluun 1889, mutta hävisi. Voitto tuli kuitenkin vuonna 1890, jolloin hän kukisti finaalissa May Jacksin lukemin 6–4, 6–1.
Rice kuoli tuberkuloosiin 41-vuotissyntymäpäivänään.
Lena Petermann

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 6. helmikuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Cuxhaven, Saksa
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 176 cm
Seura
Seura: SC Freiburg
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009-12 | Hamburger SV | 31 | (5) |
| 2010 | Hamburger SV II | 1 | (0) |
| 2012-14 | UCF Knights | - | (-) |
| 2014- | SC Freiburg | 19 | (5) |
Maajoukkue
| 2015- | Saksa | 16 | (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. heinäkuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 4. toukokuuta 2018.
Lena Petermann (s. 2. helmikuuta 1994 Cuxhaven, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija. Hän edustaa seurajoukkuetasolla SC Freiburgia. Aikaisemmin urallaan hän on edustanut UCF Knightsia ja Hamburgeria. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa 16 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia, joista kaksi ensimmäistä MM-kilpailuissa 2015. Hän on voittanut alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2014.
Lentolehtinen

Lentolehtinen on laajaan jakeluun tarkoitettu suppea ja halpa painotuote, pienpainate, joita käytetään muun muassa tiedottamisen, mainonnan sekä poliittisen viestinnän ja propagandan välineenä. Lentolehtisestä käytetään myös sanaa lennäkki.
Toisen maailmansodan aikainen, Neuvostoliiton Suomeen levittämä lentolehtinen.
Lentolehtisten valmistajat ja jakelijat voivat olla valtioiden propagandakoneistoja, yksityisiä kansalaisia, poliittisia, uskonnollisia ja muita eturyhmiä tai kaupallisia organisaatioita. Niiden tarkoituksena voi olla niin tuote- tai palvelumainonta tai propaganda, kuten myös esimerkiksi uusien jäsenten värvääminen organisaatioihin tai vaalikampanjoiden yhteydessä äänestäjien hankkiminen.
Lentolehtisiä voidaan jakaa muun muassa yleisötilaisuuksissa ja tapahtumissa tai postitse. Ilmailun kehittymisestä lähtien lentolehtisiä on jaettu muiden jakelutapojen ohella myös pudottamalla niitä lentokoneista. Nimitys "lentolehtinen" (engl. flyer) on kuitenkin tätä jakelumuotoa vanhempi ja liittyy materiaalin nopeaan levittämiseen.
Toisen maailmansodan aikainen, Suomen Neuvostoliittoon levittämä lentolehtinen.
Historiallisten arkkiviisujen muoto ja jakelutapa muistuttavat lentolehtistä. Julkaisumuodon käyttö tunnetaan jo kirjapainon alkuajoilta, 1500-luvulta.
Luther, paavi ja Jean Calvin keskustelevat. Lentolehtinen vuodelta 1620.
Isovihan ajalta tunnetaan lentolehtinen, jonka otsikko suomeksi kuuluu: "Uusimmat kertomukset
Torniosta viimekuluneiden helmikuun 16 ja maaliskuun 16 päiviltä 1715".
Tietotekniikan kehittymisen myötä julkaisuohjelmat ja internet ovat luoneet uusia mahdollisuuksia tuottaa ja käyttää lentolehtisten kaltaisia tuotteita.
Kirjallisuutta

Lampivuo, Ritva: Kuva kävi sotaa : lentolehtiset tutkimuskohteena. Taide, 1975, nro 4, s. 30-35.  Helsinki:  Suomen taiteilijaseura. ISSN 0039-8977.
Pegg, Michael A.: A catalogue of German Reformation pamphlets (1516−1550) in libraries of France : and collective index for all catalogues of German Reformation pamphlets and Bibliotheca Lindesiana.  Baden-Baden:  Koerner, 2011.  ISBN 978-3-87320-727-1.  (englanniksi)
Lac de Guerlédan

| Lac de Guerlédan |
| --- | --- |

Valtiot:   Ranska
Paikkakunta:  Saint-Aignan ja Sainte-Brigitte 
Koordinaatit:  48°12′15″N, 3°03′00″W
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Blavet
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  121  m 
Pinta-ala:  3,04 km²
Suurin syvyys:  40 m
 fiLac de Guerlédan 
Lac de Guerlédan on tekojärvi Ranskan Bretagnessa. Se on Bretagnen suurin järvi, ja se ulottuu Saint-Aignanin ja Sainte-Brigitten kuntien alueelle Morbihanin departementissa, sekä Mûr-de-Bretagnen, Caurelin ja Bon Repos sur Blavetin kuntien alueelle Ille-et-Vilainen departementissa.
Tekojärvi valmistui vuonna 1930, jolloin valmistui Blavetjoen pato Barrage de Guerlédan. Padon rakentaminen kesti 7 vuotta, ja sen korkeus on 45 metriä ja pituus 206 metriä. Voimalan teho on 15 megawattia. Järvi on 12 kilometriä pitkä. Tekojärven rakentaminen katkaisi Nantes-Brestin kanavan kahteen osaan, itäiseen ja läntiseen, sillä pato estää veneliikenteen. Vanhat kanavarakenteet jäivät tekojärven alle.
Järven itäpäässä olevan padon lähellä on kesäkuukausina auki oleva sähkömuseo Musée de l’Electricité at Saint-Aignan. Järven länsipäässä on 1100-luvulta peräisin olevan sisterssiläisluostari Abbaye Notre-Dame de Bon-Reposin rauniot.
Vuonna 2015 Guerlédan patoa korjattiin ja korjauksen ajaksi koko järvi tyhjennettiin. Edellisen kerran järvi tyhjennettiin vuonna 1985. Järven pohjassa, vanhassa jokiuomassa, näkyy vanhoja kanavarakenteita sekä sulkuvahdin mökkejä. Yhtään vakituista asutusta ei jäänyt tekojärven alle.
Kanavan rakenteita, 10. huhtikuuta 2015
Sulkuvahdin mökki, kesäkuu 2015
Barrage de Guerlédan, 6. syyskuuta 2015
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lac de Guerlédan Wikimedia Commonsissa
Lac de Guerlédan
Ledley King

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Ledley Brenton King
Syntymäaika: 12. lokakuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka:  Lontoo, Englanti
Pelipaikka: Keskuspuolustaja
Pituus: 188 cm
Seura
Seura: lopettanut
Pelinumero: 26
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1999–2012 |  Tottenham | 264 (10) |
Maajoukkue
| 2002-2010 |  Englanti | 21 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. heinäkuuta 2012.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 22. heinäkuuta 2012.
Ledley Brenton King (s. 12. lokakuuta 1980, Lontoo) on entinen englantilainen jalkapalloilija.. Hän toimii tällä hetkellä Valioliigan Tottenhamin lähettiläänä. Pelaajauralla hän oli joukkueensa kapteeni ja lukeutui myös Englannin maajoukkueen vakionimiin.
King pelasi yleensä keskuspuolustajana. Hän pystyi kuitenkin pelaamaan myös puolustavana keskikenttäpelaajana.
Tottenham

King liittyi Tottenhamin riveihin vuonna 1997. Hän on seuran oma kasvatti. Seuran edustusjoukkueessa hän debytoi 1. toukokuuta 1999 Liverpoolia vastaan. Urallaan King on yksi Tottenhamin tärkeimmistä pelaajista. Vuonna 2006 hän solmi seuran kanssa pitkän jatkosopimuksen. Uransa aikana Kingiä ovat vaivanneet lukuisat loukkaantumiset. 9. marraskuuta 2008 King pelasi uransa 250:n pelin Tottenhamille kaikki kilpailut mukaan laskien. Viimeisen sadan vuoden aikana Tottenhamissa on pystynyt samaan ennätykseen 56 muuta pelaajaa. Hän edusti Tottenhamin edustusjoukkuetta urallaan kaikkiaan 323 kertaa ja teki niissä 14 maalia. Hän voitti seurassa kaudella 2007-2008 Englannin liigacupin. Hän myös johdatti Tottenhamin ensimmäistä kertaa historiassa Mestarien liigaan kaudella 2009-2010.
King Englannin maajoukkueessa

Englannin maajoukkueessa King debytoi vuonna 2002. Hän ei onnistunut urallaan nousemaan vakituisesti joukkueen avauskokoonpanoon. King kuului Englannin joukkueeseen vuoden 2004 EM-kisoissa. Vuoden 2006 MM-kisat hän joutui jättämään väliin loukkaantumisen vuoksi. Fabio Capello kutsui Kingin maaliskuussa 2009 pitkästä aikaa Englannin jalkapallomaajoukkueeseen. Tottenhamin päävalmentaja Harry Redknapp ei ollut kuitenkaan lainkaan tyytyväinen Kingin maajoukkuekutsuun ja kutsui sitä hulluudeksi johtuen Kingin loukkaantumishistoriasta. King palasi takaisin Tottenhamiin ja kutsu peruuntui maajoukkueeseen. King kuului vielä Englannin maajoukkueeseen Vuoden 2010 maailmanmestaruuskilpailuissa. Kaikkiaan hän pelasi Englannin maajoukkueessa 21 kertaa.
Aiheesta muualla

Profiili Tottenhamin sivuilla (englanniksi)
Profiili FootballDatabase-tietokannassa (englanniksi)
Englannin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 James |
2 G. Neville |
3 A. Cole |
4 Gerrard |
5 Terry |
6 Campbell |
7 Beckham |
8 Scholes |
9 Rooney |
10 Owen |
11 Lampard |
12 Bridge |
13 Robinson |
14 P. Neville |
15 King |
16 Carragher |
17 Butt |
18 Hargreaves |
19 J. Cole |
20 Dyer |
21 Heskey |
22 Walker |
23 Vassell |
Valmentaja Eriksson
Englannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 James |
2 Johnson |
3 A. Cole |
4 Gerrard |
5 Dawson |
6 Terry |
7 Lennon |
8 Lampard |
9 Crouch |
10 Rooney |
11 J. Cole |
12 Green |
13 Warnock |
14 Barry |
15 Upson |
16 Milner |
17 Wright-Phillips |
18 Carragher |
19 Defoe |
20 King |
21 Heskey |
22 Carrick |
23 Hart |
Valmentaja Capello
Lac de Pannecière

| Lac de Pannecière |
| --- | --- |

Valtiot:   Ranska
Koordinaatit:  47°09′15″N, 3°53′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Yonne
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  320  m 
Pituus:  7,5  km
Leveys:  1  km 
Pinta-ala:  5,2 km²
Tilavuus:  82,5  hm3 
Suurin syvyys:  48  m 
 fiLac de Pannecière 
Lac de Pannecière on tekojärvi Ranskan Burgundi-Franche-Comtéssa. Se on Burgundin suurin järvi ja ulottuu Chaumardin, Montigny-en-Morvanin, Ouroux-en-Morvanin ja Corancyn kuntien alueelle.
Yonne on Pariisin läpi kulkevan Seinen sivujoki. Seine tulvii ajoittain Pariisin keskustassa, ja sitä haluttiin estää tekemällä patoaltaita joen yläjuoksulle. Vuonna 1936 alettiin rakentaa patoa Yonnejokeen Chaumardin kunnan alueelle. Rakennustyöt kuitenkin keskeytyivät sodan ajaksi. Lopulta pato, Barrage de Pannecière, valmistui vuonna 1950. Tekojärvi on nykyään huomattava matkailukohde.
Järvi on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Barrage de Pannecière
Pato ja järvi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lac de Pannecière Wikimedia Commonsissa
Lena Oberdorf

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Lena Sophie Oberdorf
Syntymäaika: 19. joulukuuta 2001
Syntymäpaikka: Gevelsberg, Saksa, Saksa
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja, puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 174 cm
Seura
Seura:  VfL Wolfsburg
Pelinumero: 5
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018-2020 |  SGS Essen | 36 | (12) |
| 2020- |  VfL Wolfsburg | 37 | (9) |
Maajoukkue
| 2016-2017 |  Saksa U17 | 14 | (3) |
| 2018 |  Saksa U20 | 4 | (1) |
| 2019– |  Saksa | 33 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 8. marraskuuta 2022.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 8. marraskuuta 2022.
| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Saksa> Naisten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Englanti 2022 | Jalkapallo |  |
Lena Sophie Oberdorf (s. 19. joulukuuta 2001) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Saksan naisten maajoukkueessa elokuun 2022 loppuun mennessä 32 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Oberdorf esiintyi ensimmäisen kerran naisten maajoukkueessa huhtikuussa 2019 Ruotsia vastaan. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa yhdessä ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle kolmessa ottelussa. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi viisi ottelua ja saavutti hopeaa Englannille loppuottelussa kärsityn jatkoaikatappion jälkeen. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Oberdorf edusti kotimaassaan SGS Esseniä kausina 2018–2020 ja siirtyi sitten VfL Wolfsburgiin.
Lee Aaron

| Lee Aaron> Karen Lynn Greening |
| --- | --- |
 Lee Aaron vuonna 2017
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. heinäkuuta 1962 (ikä 62) Belleville, Kanada
Kansalaisuus:  Kanada
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  1979–
Tyylilajit:  hard rock, heavy metal, vaihtoehtorock, jazz
Levy-yhtiöt:  Attic 
Aiheesta muualla
www.leeaaron.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Lee Aaron (alk. Karen Lynn Greening; s. 21. heinäkuuta 1962 Belleville, Kanada) on kanadalainen laulaja-lauluntekijä. Hänet tunnettiin Kanadassa 1980-luvulla ”metallikuningattarena”, ja hänen hard rock- ja heavy metal -vaikutteiset albumit olivat suosittuja. Vuonna 1989 julkaistu Bodyrock myi Kanadassa tuplaplatinaa, mutta 1990-luvulla Aaron alkoi kyllästyä markkinoinnissa käytettyyn seksualisoituun imagoon ja siirtyi ensin omalle levymerkille ja sitten vaihtoehtorockin kautta jazziin. Aaron julkaisi vuonna 2016 ensimmäisen rockalbuminsa yli 20 vuoteen ja on sen jälkeen jatkanut edelleen rockmusiikin parissa.
Nuoruus ja uran alku

Karen Greening syntyi 1962 Ontarion Bellevillessä. Hän esiintyi jo varsin pienestä ja oli 5–17-vuotiaana mukana musikaaliteatterissa. Lukiossa hän esintyi koulun konserteissa ja jazzyhtyeissä.
Greening liitty vuonna 1979 Lee Aaron -nimiseen yhtyeeseen, missä hän soitti alkujaan koskettimia ja alttosaksofonia sekä lauloi harmonioita. Greeningistä tuli kuitenkin pian yhtyeen pääsolisti ja alkoi käyttää myös yhteen nimeä.
Sooloura > ”Metallikuningatar”

Aaron siirtyi soolouralle, ja hänen ensimmäinen albuminsa The Lee Aaron Project julkaistiin 1982. Se sai jonkin verran huomiota Kanadassa ja Britanniassa, mutta Aaronin läpimurto oli toinen albumi Metal Queen (1984), jonka nimikkokappaleesta tuli hitti. Albumin kannessa hän esiintyi miekka kantavana soturiprinsessana ja sai Kanadassa välittömästi mainetta metallikuningattarena, vaikka hän jätti miekka ja magia -teeman nopeasti taakseen. Metal Queenin julkaisun aikoihin ilmestyi myös Oui-lehden yläosattomat valokuvat. Kuvat oli otettu pari vuotta aikaisemmin, ja Aaron kertoi myöhemmin katuneensa alastonkuvia. Hän kertoi itse tehneensä päätöksen kuvista, mutta saaneensa myös kuvauksista virheellistä tietoa. Aaronin mukaan kuvien takia hän menetti uskottavuutensa useammaksi vuodeksi, sillä ne eivät liittyneet millään tavalla musiikkiin.
Metal Queenin jälkeen Aaron lähti Kanadan- ja Yhdysvaltain-kiertueelle ja julkaisi vuonna 1985 albumin Call of the Wild, jossa kitaristina ja toisena lauluntekijänä toimi John Albani, jonka kanssa Aaron oli aloittanut yhteistyön edellisen albumin yhteydessä. Aaron toimi albumin jälkeen lämppärinä monille tunnetuille yhtyeille, kuten Bon Joville. Aaronin seuraavat albumit, Lee Aaron (1987) ja Bodyrock (1989) olivat hänen menestyneimmät albumit. Bodyrock myi Kanadassa tuplaplatinaa, ja hän sai Juno-ehdokkuudet parhaana naisvokalistina ja parhaasta musiikkivideosta.
Aaronin viimeinen albumi Attic Recordsille oli vuonna 1991 julkaistu Some Girls Do, mutta sen jälkeen hän päätti sopimuksensa kyllästyneenä markkinoinnissa käytettyyn seksualisoituun imagoon. Aaron julkaisi kahdeksannen albuminsa Emotional Rain (1994) oman levy-yhtiönsä kautta. Siinä oli uusia vaikutteita vaihtoehtorockista, ja se oli Aaronin viimeinen yhteistyö John Albanin kanssa.
Sooloura > Uudet tyylit ja paluu rockiin

Aaron muodosti 1990-luvulla Sons of Freedom -yhtyeen jäsenten kanssa vaihtoehtorock-projektin 2preciious, jonka ainoa albumi julkaistiin 1996. Siinä Aaron anonymiteetin takia käytti alkuperäistä nimeään, Karen Lynn Greening. Aaron siirtyi 2000-luvun alussa rockista tyyliin, joka yhdisteli bluesia ja jazzia. Hän sai vaikutteita muun muassa Nina Simonen, Ella Fitzgeraldin ja Billie Holidayn musiikista. Uudella tyylillä hän julkaisi albumit Slick Chick (2000) ja Beautiful Things (2004). Hän esiintyi vuonna 2002 myös vancouverilaisen barokkioopperaseurueen kanssa Peter Hannanin oopperan 120 Songs for the Marquis de Sade ensi-illassa.
Aaron sai lapsen 2000-vuosikymmenen jälkimmäisellä puoliskolla ja keskittyi perhe-elämään. Aaron palasi vanhojen rock-hittiensä pariin esiinnyttyään hard rock -yhtye Heartin kanssa festivaaleilla. Aaron julkaisi 2016 albumin Fire and Gasoline, joka oli hänen ensimmäinen rockalbuminsa kahteen vuosikymmeneen. Hän jatkoi rockin parissa ja julkaisi 2018 albumin Diamond Baby Blues ja 2019 konserttitallenteen Power, Soul, Rock N’ Roll: Live in Germany.
Lee Aaron esiintymässä Torontossa 1987.
Lehtisaaret (Sysmä, Päijänne)

Lehtisaaret
| --- | --- |
Sijainti:  Sysmä Päijät-Häme Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  87,5 m 
Pinta-ala:  4,2 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lehtisaaret  on Päijänteen saariryhmä Päijät-Hämeessä Sysmässä. Osa sen saarista kuuluvat Päijänteen kansallispuistoon.
Maantietoa

Saariryhmä sijaitsee Virmailanselän itäosassa Paatsalon ja mantereen välissä. Niiden luoteispuolella on Kosiankuuransaari ja kaakkoispuolella Riuttasaari. Saarten taakse jää suojaan Säkilahti, mutta lyhin matka mantereelle Lehtisaarten pääsaaresta on Hiiliniemeen, jonne tulee 180 metriä matkaa. Saariryhmässä on 5–6 saarta, tulkinnasta riippuen, mikäli kaksi suurinta saarta pitää yhtenä saarena niiden välisen kapean kannaksen vuoksi. Kaksoissaari on 350 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,2 hehtaaria . Yksi luodoista on halkaisijaltaan 50 metriä, mutta muut luodot ovat pieniä. Kaksoissaaren itäinen saarenosa on korkeampi. Se kohoaa noin 9 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta. Saaret ovat autiot.
Luontoarvoja

Kaksi saarta, kaksoissaari ja suurin pikkusaari, muodostavat luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).
Kärsämösulkanen

| Kärsämösulkanen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Sulkaperhosmaiset Pterophoroidea
Heimo::  Sulkaperhoset Pterophoridae
Alaheimo::  Pterophorinae
Suku::  Gillmeria
Laji::  pallidactyla
Kaksiosainen nimi
 Gillmeria pallidactyla  (Haworth, 1811) 
Katso myös
   Kärsämösulkanen Wikispeciesissä   Kärsämösulkanen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kärsämösulkanen (Gillmeria pallidactyla) on erittäin yleinen sulkaperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Kärsämösulkanen on verraten leveäsiipinen, kellanruskea sulkaperhonen, jonka kapeiden etusiipien etureunassa, lähellä kärkeä, on kolmiomainen valkoinen laikku. Lisäksi siiven keskiosassa ja takareunassa on sumeat, valkoiset laikut. Siiven etureuna on tummemman ruskea ulompaan valkoiseen laikkuun saakka. Takasiivet ovat tumman harmaanruskeat, samoin niiden reunaripset takimmaisen lohkon vaaleita ripsiä lukuun ottamatta. Pään etuosassa on selkeä, eteenpäin suuntautunut suomutupsu, jonka leveys vastaa silmän leveyttä. Lisäksi palpit ovat pitkät ja eteenpäin suuntautuneet. Tuntosarvet ovat harmaan ja kellertävän kirjavat ja noin puolet etusiiven pituudesta. Raajat ovat harmaanvalkoiset, ja takimmainen raajapari on jokseenkin yksivärinen. Takimmaisen raajaparin kaksi kannusparia ovat keskenään yhtä pitkät. Siipiväli on 23–27 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Kärsämösulkanen on levinneisyydeltään holarktinen laji, jota tavataan Euroopassa, Aasian pohjoisosissa sekä Pohjois-Amerikassa. Suomessa laji on erittäin yleinen ja sitä tavataan pohjoisinta Lappia myöten. Perhoset ovat lennossa kesäkuun loppupuoliskolta elokuulle.
Elinympäristö ja elintavat

Kärsämösulkasta tavataan avoimilla, kuivilla, hiekkapohjaisilla paikoilla, tyypillisesti niityillä ja joutomailla. Perhoset lepäilevät päivisin kasvillisuuden joukossa, mutta lennähtävät häirittynä lyhyitä matkoja päivälläkin. Lento alkaa iltahämärässä ja perhosia tulee myös valolle. Toukat elävät ja talvehtivat ravintokasvin varren sisällä ja koteloituvat lehden alapinnalle.
Ravintokasvi

Toukka elää eri kärsämölajeilla (Achillea) sekä pietaryrtillä (Tanacetum vulgare).
Aiheesta muualla

Lepidoptera.pl[vanhentunut linkki]
Microlepidoptera.nl (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)
Linnunkaalit

| Linnunkaalit |
| --- | --- |
 Linnunkaali (Lapsana communis)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Sikurikasvit Cichorioideae
Suku::  Linnunkaalit Lapsana  L.
Katso myös
   Linnunkaalit Wikispeciesissä   Linnunkaalit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Linnunkaalit (Lapsana) on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti 1–9 lajia. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä.
Sukuun kuuluvia lajeja ja alalajeja

Linnunkaali (Lapsana communis )
Keltalinnunkaali (Lapsana communis subsp. communis)
Kultalinnunkaali (Lapsana communis subsp. intermedia)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Linnunkaalit (Lapsana)
Suomen Lajitietokeskus: Linnunkaalit – Lapsana
Funet: Linnunkaalit (Lapsana)
United States Department of Agriculture (USDA): Lapsana (englanniksi)
Flora of North America: Lapsana (englanniksi)
Lexi Lehtonen

Hannu "Lexi" Lehtonen (27. toukokuuta 1955 – 15. maaliskuuta 2013) oli suomalainen toimittaja, urheiluselostaja ja kilpamoottoripyöräilijä.
Lehtonen ajoi 1980-luvulla Road Racingiä ja siirtyi sen jälkeen freelance-toimittajaksi. Hän kirjoitti muun muassa MP Maailma -lehteen sekä toimi kymmenen vuoden ajan moottoriurheiluselostajana Eurosport-kanavalla. Vuonna 2005 ilmestyi Lehtosen kirjoittama Oy Otto Brandt Ab:n historiikki Otto Brandtin tie – Otto Brandts väg, joka valiittiin myöhemmin Vuoden urheilukirjaksi.