stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sähkömagnetismi suhteellisuusteoriassa
Kenttien muunnokset inertiaalijärjestelmien välillä > Potentiaalit

Vastaavat muunnokset voidaan johtaa myös sähköiselle potenti­aalille φ ja magneettiselle potenti­aalille A:
missä  \scriptstyle A_{\parallel } magneettisen potentiaalin A vertailu­järjestelmien välisen suhteellisen nopeuden v suuntainen komponentti ja  \scriptstyle A_{\bot } sitä vastaan kohti­suora komponentti. Nämä muistuttavat muodoltaan muita Lorentzin muunnoksia kuten ajan ja sijainnin sekä energian ja liikemäärän välisiä, kun taas edellä esitetyt kenttä­voimakkuuksien ja vuon­tiheyksien muunnokset ovat hieman mutkikkaampia­kin. Nämä komponentit voidaan yhdistää seuraavasti:
Kenttien muunnokset inertiaalijärjestelmien välillä > Varaus- ja virrantiheys

Samaan tapaan voidaan varaus­tiheydelle ρ ja virran­tiheydelle J johtaa muunnokset,
Näiden komponentit voidaan yhdistää seuraavasti:
Kenttien muunnokset inertiaalijärjestelmien välillä > Epärelativistiset likiarvot

Kun vertailu­järjestelmien suhteellinen nopeus v on paljon pienempi kuin valon­nopeus c, on Lorentzin kerroin γ ≈ 1. Tällöin yhtälöt yksin­kertaistuvat muotoon:
niin että Maxwellin yhtälöissä ei ole tarpeen erottaa toisistaan paikka- ja aika­koordinaatteja.
Sähkön ja magnetismin yhteys

»Yhtä osaa liikkuvien varausten välisestä voimasta sanotaan magneettiseksi voimaksi. Todellisuudessa se on yksi näkökulma sähköiseen ilmiöön.» 
(Richard Feynman)
Sähkön ja magnetismin yhteys > Magnetismin johto sähköstatiikasta

Riippuu valitusta vertailu­järjestelmästä, onko jokin sähkö­magneettinen ilmiö katsottava sähkö­staattiseksi vai magneettiseksi.
Kuten edellä osoitettiin, magnetismi voidaankin johtaa sähkö­statiikasta, kun erityinen suhteellisuus­teoria ja varauksen invarianssi otetaan huomioon. Esimerkiksi Richard Feynmanin teoksessa The Feynman Lectures on Physics on tällä tavoin johdettu lauseke sille magneettiselle voimalle, jonka liikkuva varaus kohdistaa lähellä olevaan virta­johtimeen.
Sähkön ja magnetismin yhteys > Kenttät eri vertailujärjestelmissä

Edellä esitetyt muunnokset osoittavat, että mikä yhdessä vertailu­järjestelmässä havaitaan sähkö­kenttänä, saatetaan toisessa
vertailu­järjestelmässä havaita magneetti­kenttänä, ja päin­vastoin.. Tämä ilmaistaan usein sanomalla, että sähkö- ja magneettikentät ovat saman perusilmiön, sähkö­magneettisen kentän, eri puolia. Itse asiassa koko sähkö­magneettinen kenttä voidaan jäljempänä selitetyllä tavalla ilmaista yhdellä toisen kerta­luvun tensorilla, jota sanotaan sähkö­magneettiseksi tensoriksi.
Sähkön ja magnetismin yhteys > Liikkuvan magneetin ja johteen ongelma

Kuuluisa esimerkki siitä, miten sähköiset ja magneettiset ilmiöt liittyvät toisiinsa eri vertailu­järjestelmistä, on "liikkuvan magneetin ja johteen ongelma", johon Einstein vuonna 1905 viittasi erityistä suhteellisuus­teoriaa käsitelleessä artikkelissaan.
Jos johde liikkuu tasaisella nopeudella paikoillaan olevan magneetin kentässä, siihen syntyy pyörre­virtoja, jotka saa aikaan johteen elektronei­hin kohdistuva magneettinen voima. Jos taas johde on levossa ja magneetti liikkuu, klassisen sähkö­magneettisen teorian mukaan johteeseen syntyvät täsmälleen samat pyörre­virrat, mutta nyt ne saakin aikaan muuttuvan magneetti­kentän indusoima sähkö­kenttä ja sen aiheuttama sähköinen voima. Vasta suhteellisuus­teoria osoitti, että kysymys on kummassakin tapauksessa todellisuudessa samasta ilmiöstä.
Kovariantti muotoilu tyhjiössä

Klassisen elektro­dynamiikan lait voidaan matemaattisesti kirjoittaa täysin kovariantissa muodossa. Seuraavassa se tehdään ainoastaan siinä muodossa, jossa lait pätevät tyhjiössä. Käytetään siis Maxwellin yhtälöiden mikro­skooppista muotoilua, jossa ei esiinny materiaalien makro­skooppisia ominaisuuksia kuten permit­tiivi­syyttä, ja lait ilmaistaan tässä SI-yksiköissä.
Tässä käytetään Einsteinin notaatiota ja Einsteinin summaussääntöä. Minkowskin metriselle tensorille η käytetään metrisiä etu­merkkejä (+ − − −).
Kovariantti muotoilu tyhjiössä > Kenttätensori ja nelivirta

Edellä esitetyt suhteellisuus­teoreettiset muunnokset siihen, että sähkö- ja magneetti­kentät voidaan yhdistää mate­maattiseksi objektiksi, jossa on kuusi komponenttia, anti­symmetriseksi toisen kerta­luvun tensoriksi tai bivektoriksi. Sitä sanotaan sähkö­magneettiseksi kenttä­tensoriksi, ja sille käytetään tavallisesti merkintää Fμν. Matriisimuodossa se on:
missä c on valonnopeus - luonnollisissa yksiköissä c = 1.
Sähkö- ja magneetti­kentät voidaan yhdistää anti­symmetriseksi tensoriksi toisinkin, korvaamalla suureet seuraavasti: E/c → B ja B → − E/c, jolloin saadaan duaalinen tensori Gμν.
Erityisessä suhteellisuus­teoriassa nämä molemmat muuntuvat Lorentzin muunnoksella seuraavasti:
missä Λαν on Lorentzin muunnos­tensori siirryttäessä vertailu­järjestelmästä toiseen. Samaa tensoria käytetään summauksessa kahteen kertaan.
Kenttien lähteet, varaus- ja virrantiheys, yhdistyvät myös nelivektoriksi
jota sanotaan neli­virraksi.
Kovariantti muotoilu tyhjiössä > Maxwellin yhtälöt tensorimuodossa

Näiden tensorien avulla Maxwellin yhtälöt supistuvat muotoon:
{\begin{aligned}&{\frac {\partial F^{\alpha \beta }}{\partial x^{\alpha }}}=\mu _{0}J^{\beta }\\&{\frac {\partial G^{\alpha \beta }}{\partial x^{\alpha }}}=0\end{aligned}}
missä osittais­derivaatat voidaan kirjoittaa useilla eri tavoilla. Näistä yhtälöistä ensimmäinen vastaa sekä Gaussin lakia sähkö­kentille (aika­koordi­naatin β = 0 osalta) että Ampèren-Maxwellin lakia (paikka­koordi­naattien β = 1, 2, 3 osalta), toisin sanoen Maxwellin ensimmäistä ja neljättä yhtälöä. Toinen näistä yhtälöistä vastaa kahta muuta Maxwellin yhtälöistä, Gaussin lakia magneetti­kentille (koordi­naatin β = 0 osalta) ja Faradayn lakia (koordi­naattien β = 1, 2, 3 osalta).
Nämä tensori­yhtälöt ovat täysin kovariantteja siinä mielessä, että indeksien asemasta voidaan todeta yhtälöt kovarianteiksi. Tämä Maxwellin yhtälöiden lyhyt muoto kuvastaa monien fyysikoiden käsitystä, jonka mukaan fysiikan lait saadaan tensorien avulla yksin­kertaisempaan muotoon.
Yhtälöt voidaan muuntaa myös sellaiseen muotoon, että Fαβ:n sijasta niissä esiintyy Fαβ:
Tällöin jälkimmäinen yhtälö voidaan kirjoittaa Fαβ:n avulla seuraavasti:
missä  \epsilon ^{\alpha \beta \gamma \delta } on kovariantti Levi-Civita-symboli. Huomattava on, että tässä yhtälössä esiintyy indeksien syklinen permutaatio:
 {\begin{array}{rc}&\scriptstyle {\alpha \,\,\longrightarrow \,\,\beta }\\&\nwarrow _{\gamma }\swarrow \end{array}}.
Toinen kovariantti sähk­ömagneettinen suure on sähkömagneettinen jännitys-energiatensori, kovariantti toisen kerta­luvun tensori, johon sisältyvät Poyntingin vektori, Maxwellin jännitystensori ja sähkö­magneettinen energian­tiheys.
Kovariantti muotoilu tyhjiössä > Nelipotentiaali

Sähkömagneettinen kenttätensori voidaan kirjoittaa myös muotoon
missä
on nelipotentiaali ja
nelipaikkavektori.
Käyttämällä nelipotentiaalia Lorentzin vertailujärjestelmässä saadaan toinen täysin kovariantti muotoilu, jossa esiintyy vain yksi yhtälö, yleistys Bernhard Riemannin ja Arnold Sommerfeldin esittämästä Riemannin-Sommer­feldin yhtälöstä,
 tai Maxwellin yhtälöiden kovariantti muoto ):
missä  \Box  on d'Alembertin operaattori, Laplacen operaattorin vastine neli­vektoreille.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Classical electromagnetism and special relativity
Käännös suomeksi
Motorola 6800

| Motorola 6800> Perustietoja |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Motorola
Valmistaja:  Motorola
Julkaistu:  1974
Arkkitehtuuri ja luokitus
Osoiteavaruus:  16-bit
Motorola 6800 -mikroprosessori
Motorola 6800 oli Motorolan vuonna 1974 julkaisema 8-bittinen mikroprosessori, jossa oli 16-bittinen osoiteväylä. Prosessorilla oli aluksi kilpailijana Intel 8080 ja Intel 8008. Myöhemmin kilpailijoiksi tulivat muun muassa MOS 6502, RCA 1802, Zilog Z80 ja joukko muita prosessoreja.
1980-luvulla julkaistut 16- ja 32-bittiset prosessorit ohittivat 6800:n ja sen pääkäyttökohteiksi jäivät sulautetut järjestelmät. Prosessorille julkaistiin useita päivitysmalleja ja sen muunnoksia on edelleen käytössä.
Merkittävä käyttökohde 6800-sarjan suorittimelle oli TRS-80 Color Computer, joka oli TRS-80-sarjaan kuuluva malli. Sarjan suorittimia käytettiin myös muun muassa Dragon-kotitietokoneissa sekä Vectrex- ja APF-MP1000-pelikonsoleissa.
Suoritinta käytettiin myös kolikkopelilaitteissa. Motorola Exorset 30 oli ammattilaisille suunnattu tietokone, joka käytti 6809-suoritinta. Tektronix 4051 käytti 6800-sarjan prosessoria.
Muun muassa Fujitsu, Hitachi ja Thomson valmistivat suorittimesta klooneja. Muihin valmistajiin kuuluu Digital Core Design.
Suunnittelu ja arkkitehtuuri

Motorola 6800 -projekti alkoi  vuoden 1972 lopussa ja ensimmäiset toimivat piiri valmistuivat helmikuussa 1974. 6800 esiteltiin maaliskuussa 1974 vain kuukausi Intel 8080:n jälkeen. Kuitenkin 8080 saatiin sarjavalmistukseen jo keväällä, kun 6800:ta vaivaavien bugien ja tuotantovaikeuksien vuoksi valmistusalkoi vasta loppuvuodesta 1974.
Motorola 6800:n yhtenä suunnitteluperiaatteena oli, että suoritin toimi pelkällä +5 voltin virralla, kun kilpailevat piirit vaativat +5, -5 ja +12 voltin syötöt. Tekniikka ei ollut läheskään valmis, ja piiri oli suurikokoinen ja hidas. Alussa 6800:n ytimen koko oli 29 mm2 ja se pystyi 1 MHz:n nopeuteen, kun Intel 8080:n koko oli 20 mm2 ja kellotaajuus 2 MHz. Siitäkin huolimatta 6800:n arkkitehtuuria on pidetty parempana ja suunnittelua yksinkertaisena. Myöhemmin 6800 hävisi  MOS 6502:lle, jota hitaampi ja kalliimpi se oli. Yksi merkittävä piirre oli 6800:n dokumentaation taso. 700-sivuinen käyttöohjekirja sisälsi jopa kaavion kassakoneen toteuttamiseen.
6800 ei perustunut olemassa olevaan mikroprosessoriin, vaan oli suunniteltu puhtaalta pöydältä.
6800:ssa on vain kaksi 8-bittistä rekisteriä A ja B ja 16-bittinen indeksirekisteri IX. Kilpailijassa Intel 8080 oli suuri määrä rekistereitä, jotka voitiin yhdistää 16-bittisiksi ja lisäksi 16-bittiset lisäys ja vähennyskäskyt. Pieni rekisterien määrä hankaloittaa yksinkertaistenkin perusoperaatioiden tekemistä, kuten muistin kopiointia paikasta toiseen. Indeksirekisteriin on vuorotellen ladattava lähtö- ja kohdeosoite ja 16-bittisen muistiosoitteen käsittely on tehtävä kahdessa osassa.
Mallit

Motorola 6800
Motorola 6805 (68HC05)
DCD 68HC08
Motorola 6809
Motorola 68A09
6809:ssä on useimmista muista suosituista 8-bittisistä suorittimista poiketen muun muassa oma käsky kertolaskulle.
6809 lisäsi indeksoituja osoitusmoodeja ja muista parannuksia, kuten rajoittuneesti 16-bittistä datakäsittelyä.
6809 ei ollut objektikoodiyhteensopiva 6800:n kanssa, mutta se oli lähdekoodiyhteensopiva.
6802

6802 oli mikrokontrolleriversio 6800-prosessorista, jossa oli 128 tavua RAM-muistia ja sisäinen kello-oskillaattori. 6846 oli tälle oheispiiri, jossa oli ROM, I/O ja ajoitusominaisuudet, jolloin kokonainen järjestelmä voitiin rakentaa. 6808 oli 6802 ilman RAM-muistia.
6801 yhdisti sekä 6802:n että 6846:n yhdelle piirille. 6801 valmistettiin NMOS-prosessilla ja myöhemmin HMOS-prosessilla. 6801:ssä oli 35 000 transistoria.
6801 oli käytössä vuoden 1978 Cadillac Seville -autoissa käytetyssä TripMaster-optiossa ja sen myöhempiä päivitysversioita on käytetty myös autoissa. 68HC11, 68HC12 ja 68HC16 ovat yhä käytössä.
Kirjallisuutta

Queyssac, Daniel: Mikrotietokoneet, perusteet, 1. Jyväskylä:Infopress, 1979. ISBN 951-737-066-0
Parkkari, Vesa; Harju, Raimo: Mikrotietokoneet, EURO-6 käsikirja, 2. Jyväskylä:Infopress, 1979. ISBN 951-737-074-1
Parkkari, Vesa: Mikrotietokoneet, Ohjelmointi, 3. Jyväskylä:Infopress, 1980. ISBN 951-737-077-6
Nikkanen, Sakari; Törmälä, Sauli: m68 mikrotietokoneet ja kehitystuki. Jyväskylä:Infopress, 1979. ISBN 951-737-052-0
MC6809 Preliminary Programming Manual. Motorola Inc. 1979.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Motorola 6800 Wikimedia Commonsissa
MC6800 Microprocessor Applications Manual (PDF) (englanniksi)
Luettelo Motorolan valmistamista suorittimista
| --- | --- |
6800-sarja:  6801  6802  6805  6809  Hitachi 6309 
Motorola 68000 -sarja:  68000  68008  68010  68012  68020  68030  68040  68060 
Matematiikkasuorittimet: 68881/68882
Muistinhallintayksiköt:  68451  68851 
88000-sarja:  88100  88110 
PowerPC-sarja:  PPC 6XX  PPC 7XX  PPC 7XXX 
Digitaaliset signaaliprosessorit:  Motorola 56000 56001  56002  56004  56100  56300  56800  96002 
Mikrokontrollerit:  Motorola 68300 DragonBall  PowerQUICC
Onni Talas

| Onni Talas> Gratschoff |
| --- | --- |
 Onni Talas vuonna 1924
Oikeustoimituskunnan päällikkö
 27. marraskuuta 1917 – 27. marraskuuta 1918  
Seuraaja:  Karl Söderholm
Kansanedustaja
Vaalipiiri:  Kuopion läänin itäinen vaalipiiri 1.6.1909–31.3.1919  Viipurin läänin läntinen vaalipiiri 2.9.1927–20.10.1930
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1877 Lappeenranta
Kuollut: 3. toukokuuta 1958 (80 vuotta) Helsinki
Ammatti:  asianajaja
Tiedot
Puolue:  Nuorsuomalainen puolue
Muut puolueet:  Kansallinen Kokoomus
Onni Eugen Aleksander Talas (vuoteen 1895 Gratschoff; 15. kesäkuuta 1877 Lappeenranta – 3. toukokuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen professori, nuorsuomalaisten ja kokoomuksen kansanedustaja, senaattori ja diplomaatti. Hän oli Svinhufvudin senaatin eli itsenäisyyssenaatin viimeinen elossa ollut jäsen.
Elämä ja ura

Talaksen vanhemmat olivat kauppias Aleksander Tertullian Gratschoff ja Josefina Katharina Eugenia Wesander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 ja suoritti lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1901, sai varatuomarin arvon 1903 ja suoritti lakitieteen lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot 1905. Talas toimi aluksi asianajajana Lahdessa 1901–1904 ja sitten Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden apulaisena 1905–1923. Hän oli myöhemmin Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden vaihtuva professori 1925–1930 ja virkaylioikeuden jäsen 1926–1930.
Talas oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä vuosina 1909–1918. Kokoomuksen kansanedustajana hän oli 1918–1919 Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä ja 1927–1930 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Talas oli senaatin oikeustoimituskunnan päällikkönä 1917–1918 Svinhufvudin itsenäisyyssenaatissa ja Paasikiven I hallituksessa. Talas toimi myös Hessenin prinssi Friedrich Karlia Suomen kuninkaaksi pyytämässä käyneen lähetyskunnan puheenjohtajana.
Diplomaatin uralla Talas toimi Suomen asiainhoitajana Madridissa ja Lissabonissa 1919–1921 sekä Suomen lähettiläänä Kööpenhaminassa, Tanskassa 1930–1934, Budapestissä, Unkarissa 1931–1940, Wienissä, Itävallassa 1933–1938, Ankarassa, Turkissa, Belgradissa, Jugoslaviassa ja Sofiassa, Bulgariassa 1934–1940, Roomassa, Italiassa 1940–1944 ja Itsenäisessä Kroatian valtiossa 1941–1942.
Talas ei hyväksynyt Väinö Tannerin teoksessaan Kuinka se oikein tapahtui esittämiä näkemyksiä vuoden 1918 tapahtumista ja kirjoitti sen vastineeksi vuonna 1949 teoksen Ei se niin tapahtunut. Hän paheksui jyrkästi myös Oskari Tokoin armahtamista sisällissodan jälkeen langetetusta kuolemantuomiosta. Talaksen muistelmateos ilmestyi hänen leskensä Lemmikki Talaksen toimittamana vuonna 1960.
Teokset

Laki maanvuokrasta maalla: kesäkuun 19 p:ltä 1902. WSOY, 1903
Kotipaikka-oikeus Suomen lain mukaan. 1905
Kunnan oikeus saada toiselta kunnalta korvausta antamastansa vaivaisavusta. Yrjö Weilin, 1905
Silmäys kotipaikka-oikeusteorioihin. Yrjö Weilin, 1905
Kaupunkien kunnallishallintoa koskeva lainsäädäntö ulkomailla. Suomen kunnallinen keskustoimisto, 1915
Utländsk lagstiftning angående städernas kommunalförvaltning. Kommunala centralbyrån i Finland, 1915
Kuningaslähetystön matkalta. Tekijä 1918
Suomen pakkolunastuslainsäädäntö, Osa 1. WSOY, 1924
Isä-Onni kertoo satuja. Kuvittanut Martti Sonkamo. Helsingissä: Otava, 1946
Ei se niin tapahtunut – vastaus Väinö Tannerille. 1949
Isä-Onnin uudet sadut. Kuvittanut Etel Raivio. Hämeenlinna: Karisto, 1950
Suomen itsenäistyminen ja Mannerheimin muistelmat. 1953
Muistelmia: Itsenäisyyssenaattorina ja lähettiläänä kymmenessä maassa. WSOY, 1960
Sami Tallberg

Sami Tallberg (s. 1976) on suomalainen keittiömestari, ravintoloitsija ja keittokirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti villiyrttien, sienten ja muun villiruoan puolestapuhujana eri puolilla maailmaa.
Elämä ja ura

Tallberg varttui yksinhuoltajaäidin poikana Helsingin Kampissa Lapinlahdenkadulla. Veljensä kanssa hän vietti iltapäivisin aikaa samassa talossa sijainneessa, reggaemusiikkiin erikoistuneessa Black Star -levyliikkeessä, jonka omistajasta Tero Kaskesta tuli hänelle eräänlainen isähahmo. Teini-iässä Tallberg pyöri muun muassa Lepakkoluolan musiikkipiireissä.
Peruskoulun jälkeen Tallberg opiskeli kokiksi Roihuvuoren ammattikoulussa, josta hänet ja Henri Alén lähetettiin vuonna 1995 kokkikilpailuihin Tšekin tasavaltaan. Tämän myötä ulkomailla työskentely ja asuminen alkoivat kiinnostaa. Kahta vuotta myöhemmin Tallberg ja Alén työskentelivät hotellissa Irlannin länsirannikolla. Tallbergin kokkiura lähti nousuun lontoolaisessa, kuuluisuuksien suosimassa The Ivy -ravintolassa, jossa hän eteni parin vuoden aikana työpisteeltä toiselle aina vaativampiin tehtäviin. Tallberg palasi Suomeen suorittamaan siviilipalvelusta ravintolakoulu Perhossa, jossa hän suoritti myös keittiömestarin tutkinnon ja työskentelikin jonkin aikaa. Pian The Ivy -aikojen kollega Des McDonald tarjosi 25-vuotiaalle Tallbergille töitä uudessa Rivington Grill Bar & Deli -ravintolassa Lontoon Shoreditchissä, jossa Tallberg johti keittiömestarina 12 hengen monikansallista kokkitiimiä. Myöhemmin Tallberg perusti Jali Wahlstenin kanssa Lontoon Sohoon Nordic Bakery -kahvilan.
Lontoon-vuosinaan Tallberg kiinnostui merikaalien myötä villiyrteistä ja muista luonnon antimista ja kirjoitti aiheesta Villiyrttikeittokirjan, josta on otettu toistakymmentä painosta ja tehty käännös englanniksi. Hän on luennoinut aiheesta parissa kymmenessä maassa.. Suomeen jälleen palattuaan hän työskenteli muun muassa ravintola Careliassa ja hotelli Kämpissä Helsingissä.
Vuonna 2012 Tallbergille myönnettiin villiyrttityöstään Suomi-palkinto. Muoto 2015 -gaalassa hän sai Vuoden ruokateko -palkinnon.
Tallberg on asunut 2020-luvun taitteesta alkaen perheineen Turun Ruissalossa ja on perustanut Söderlångvikin kartanoon Kemiönsaareen ravintolan nimeltä Ateljé Sami Tallberg.
Teoksia

Villiyrttikeittokirja, Readme, 2010. Valokuvat Tommi Anttonen ja Jouko Lehmuskallio. ISBN 978-952-220-234-5.
Mäti : helmiä lautasella. Viestintä Tarmio, 2012. Yhdessä Janne Tarmion kanssa, valokuvat Tarmio ja Tommi Anttonen, piirrokset Gösta Sundman. ISBN 978-952-67784-1-9.
Koivunmahlaa & kaviaaria. Readme, 2013. Valokuvat Liisa Valonen. ISBN 978-952-220-532-2.
Villiä & valloittavaa : suomalaisen nykykeittiön helmiä. Jyväskylä : Kirjakaari, 2013. 3. painos 2015. Valokuvat Tommi Anttonen ja Liisa Valonen. ISBN 978-952-5969-37-5.
Hedelmäistä : herkkuja hedelmistä. Viestintä Tarmio, 2013. Yhdessä Janne Tarmion kanssa, valokuvat Tarmio ja Tommi Anttonen. ISBN 978-952-67784-3-3.
Villiä vegeä. Readme, 2015. Yhdessä Katariina Vuoren kanssa, valokuvat Tommi Anttonen. ISBN 978-952-220-979-5.
Makuparit. Readme, 2016. Valokuvat Tommi Anttonen. ISBN 978-952-220-815-6.
Villi jouluvegaani. Into, 2016. Valokuvat Tommi Anttonen ja Sanna Peurakoski. ISBN 978-952-264-688-0.
Villi cityvegaani. Into, 2016. Valokuvat Sanna Peurakoski. ISBN 978-952-264-748-1.
Villisienikeittokirja. Readme, 2018. Yhdessä Lasse Kososen kanssa, valokuvat Olga Poppius, kuvitukset Sofia Pusa. ISBN 978-952-321-461-3.
Villisienet : tunnistusopas. Readme, 2019. Yhdessä Lasse Kososen kanssa, valokuvat Kosonen, kuvitukset Sofia Pusa. ISBN 978-952-321-946-5.
Aiheesta muualla

Sami Tallbergin verkkosivusto
Lähiluonnossa odottaa ilmainen vihreä supermarket, Sami Tallbergin tekstihaastattelu, Yle 2017.
Kuusi kuvaa palkitun keittiömestarin ja kirjailija Sami Tallbergin elämästä, audio 41 min, Yle Areena 2023.
Into the wild: 'Everyman's right' to forage in Finland, Sami Tallberg BBC:n World’s Table -sarjassa, video 5 min, BBC 2024. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Muut:  IdRef
Moskovan rauhansopimus (1940)

Neuvostoliitolle luovutetut alueet Moskovan rauhansopimuksessa 1940.
Moskovan rauha oli Suomen ja Neuvostoliiton 12. maaliskuuta 1940 välillä solmittu rauhansopimus, joka päätti talvisodan. Rauha astui voimaan 13. maaliskuuta, kun Suomen joukot olivat murtumassa ja Neuvostoliiton joukot jo lähentelivät Viipuria. Neuvostoliiton halukkuutta rauhaan lisäsi Ranskan ja Ison-Britannian lupaama sotilaallinen apu Suomelle.
Rauhanehdot

Suomen tasavallan presidentti Kyösti Kallio nimesi rauhanneuvotteluvaltuuskuntaan pääministeri Risto Rytin, ministeri ja valtioneuvos J. K. Paasikiven, kenraali Rudolf Waldenin sekä professori Väinö Voionmaan. Valtuuskunta lähti illalla 6. maaliskuuta 1940 Tukholmaan ja edelleen seuraavana päivänä Riian kautta Moskovaan. Neuvostoliiton neuvottelijoita johtivat ulkoministeri Vjatšeslav Molotov sekä Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) Leningradin piirin pääsihteeri ja NKP:n politbyroon jäsen, kenraalieversti Andrei Ždanov. Neuvostoliiton johtaja Josif Stalin ei saapunut neuvottelupöytään suomalaisten toiveista huolimatta. Rauhasta ei varsinaisesti neuvoteltu, vaan Neuvostoliitto saneli ehdot. Suomalaisten kannalta ahdistavat neuvottelut kestivät kuitenkin viisi päivää. 11. maaliskuuta Suomen hallitus päätti hyväksyä Neuvostoliiton esittämät rauhanehdot. Rauhanehdot olivat Suomelle raskaat runsaine alueluovutuksineen. Suomi menetti 35 000 km² eli kahdeksan prosenttia alueestaan ja joutui uudelleensijoittamaan yli 400 000 luovutetuilta alueilta lähtemään joutunutta evakkoa. Suomen ulkoministeri Väinö Tanner julkisti rauhansopimuksen ehdot radiopuheessa 13. maaliskuuta kello 12, tunnin kuluttua sopimuksen voimaanastumisesta. Myös useat sanomalehdet julkaisivat päivän aikana rauhansopimusta käsitteleviä erikoistiedotteita. Puolustusvoimien ylipäällikkö marsalkka Mannerheim antoi päiväkäskyssään 14. maaliskuuta tunnustuksen suomalaisille sotilaille.
Rauhansopimuksen hyväksyminen johti sopimuksen solmimista vastustaneiden maalaisliittolaisten opetusministeri Uuno Hannulan ja puolustusministeri Juho Niukkasen välittömään eroon hallituksesta. Eduskunnan ulkoasiainvaliokunnassa sopimuksen hyväksymistä olivat vastustaneet Maalaisliiton Urho Kekkonen ja Kalle Kämäräinen, Isänmaallisen kansanliikkeen Kaarlo Kares ja Kansallisen kokoomuksen Jaakko Ikola. Eduskunta ratifioi sopimuksen salaisessa istunnossa 15. maaliskuuta äänin 145−3 (9 tyhjää, 42 poissa). Valtioneuvos J. K. Paasikivi ja professori Väinö Voionmaa vaihtoivat rauhansopimuksen ratifioimisasiakirjat Moskovan Kremlissä 20. maaliskuuta. Rauhansopimuksen mukainen Suomen uusi itäraja saatiin merkityksi maastoon 16. lokakuuta 1940.
Luovutettuihin alueisiin kuuluivat:
Karjalankannas (muun muassa Viipurin ja Käkisalmen kaupungit)
Laatokan Karjala (muun muassa Sortavalan kaupunki)
Osia Sallasta ja Kuusamosta eli Sallan–Kuusamon alue
Suomen hallitsema osa Kalastajasaarentoa Petsamosta
Suomenlahden ulkosaaret: Suursaari, Tytärsaari, Lavansaari ja Seiskari
Muita rauhanehtoja olivat muun muassa:
Hangon vuokraaminen Neuvostoliitolle laivastotukikohdaksi seuraaviksi 30 vuodeksi
Menetettyjen alueiden taloudellisten laitosten palauttaminen (koneet ynnä muut)
Liittoutumattomuus Neuvostoliittoa vastaan