stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carl Stumpf
Teoksia

Verhältnis des Platonischen Gottes zur Idee des Guten (1869)
Über den psychologischen Ursprung der Raumvorstellung (1873)
Tonpsychologie, 2 osaa (1883–1890)
Psychologie und Erkenntnistheorie (1891)
Tafeln zur Geschichte der Philosophie (1896)
Die pseudo-aristotelischen Probleme der Musik (1897)
Eröffnungsrede des Präsidenten, Prof. Dr. Carl Stumpf, julkaisussa Dritter Internationaler Congreß für Psychologie im München vom 4.-7. August 1896, 1897
Der Entwicklungsgedanke in der gegenwärtigen Philosophie (1899)
Der Entwicklungsgedanke in der gegenwärtigen Philosophie (1900)
Tontabellen, julkaisussa Beiträge zur Akustik und Musikwissenschaft, Heft 3/1901, S. 139–146, Tafeln I-IX
Zur Einteilung der Wissenschaften (1906)
Erscheinungen und psychische Funktionen, julkaisussa Abhandlungen der Königlich Preußissischen Akademie der Wissenschaften. Philosophisch-historische Abhandlungen, IV (1906), S. 1–40 (2. painos 1907)
Die Wiedergeburt der Philosophie (1907)
Richtungen und Gegensätze in der heutigen Psychologie, julkaisussa Internationale Wochenschrift für Wissenschaft, Kunst und Technik. Beiträge der "Münchner Allgemeinen Zeitung" vom 19. Oktober 1907, S. 903–914
Vom ethischen Skeptizismus (1908)
Das Berliner Phonogrammarchiv, julkaisussa Internationale Wochenschrift für Wissenschaft, Kunst und Technik. Beilage der "Münchner Allgemeine Zeitung" vom 22. Februar 1908, S. 225–246
Philosophische Reden und Vorträge (1910)
Das psychologische Institut, teoksessa Lenz, M. (toim.): Geschichte der Königlichen Friedrich-Wilhelms-Universität zu Berlin, 3 osaa, (1910) S. 202–207
Konsonanz und Konkordanz, julkaisussa Vertreter deutscher Musikwissenschaft (toim.): Festschrift zum 90. Geburtstage Rocchus Freiherrn von Liliencron (1910), S. 329–349
Die Anfänge der Musik (1911)
Zum Gedächtnis Lotzes, julkaisussa Kant-Studien, XXII (1917), Heft 1–2, S. 1–26
Empfindung und Vorstellung (1918)
Erinnerungen an Franz Brentano, teoksessa Krause, O. (toim.) Franz Brentano. Zur Kenntnis seines Lebens und seiner Lehre (1919), S. 87–149
Phonetik und Ohrenheilkunde, julkaisussa Beiträge zur Anatomie. Physiologie, Pathologie und Therapie des Ohres, der Nase und des Halses, 22 (1925), S. 1–8
Die Sprachlaute. Experimentell-phonetische Untersuchungen. Nebst einem Anhang über Instrumentalklänge (1926)
Gefühl und Gefühlsempfindung (1928)
William James nach seinen Briefen. Leben – Charakter – Lehre (1928)
C. S. Selbstdarstellung, teoksessa Schmidt, Raymund (toim.) Die Philosophie der Gegenwart in Selbstdarstellungen, Bd. 5 (1924)
Erkenntnislehre, osa 1 (postuumi, 1939)
Erkenntnislehre, osa 2 (postuumi, 1940)
Schriften zur Psychologie (postuumi, 1997)
Aiheesta muualla

Carl Stumpfin omaelämäkerta, History of Psychology in Autobiography Vol. 1 (1930), p. 389–441, Yorkin yliopiston "Classics in the History of Psychology" (englanniksi)
Carl Stumpf, Virtual Laboratory of the Max Planck Institute for the History of Science (englanniksi)
Fisette, Denis: Carl Stumpf The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Carl Stumpf
Käännös suomeksi
Charles Einstein

Charles Einstein (2. elokuuta 1928 Boston, Massachusetts – 7. maaliskuuta 2007 Michigan City, Indiana) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja erityisesti urheilutoimittaja. Hän kirjoitti muun muassa romaanin The Bloody Spur, johon Fritz Langin ohjaama elokuva Huulipunamurhaaja perustuu. Hänen isänsä oli koomikko Harry Parke, ja Albert Brooks on hänen velipuolensa.
Teokset

The Bloody Spur, romaani, Dell 1953; uusi painos nimellä While the City Sleeps (Dell D86, 1956)
Wiretap!, romaani, Dell First Edition, 1955
The Last Laugh, romaani, Dell, 1956
No Time at All, romaani, Simon & Schuster, 1957. Dell, 1958.
The Naked City (co) Dell First Editon A180, 1959. Kertomukset perustuvat Stirling Silliphantin televisiokäsikirjoituksiin.
“And a Merry Christmas to the Force on Patrol”
“Lady Bug, Lady Bug…”
Line of Duty
Meridian
Nickel Ride
The Other Face of Goodness
Susquehanna 7-8367
The Violent Circle
The Blackjack Hijack, romaani, Random House, 1976. Fawcett Crest,
Aiheesta muualla

Wallace Stroby: Charles Einstein 1926–2007
Chagny

Chagny voi tarkoittaa seuraavia:
Maantiede

Chagny, kunta Ranskassa Ardennesin departementissa
Chagny, kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Chagny”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Conidens samoensis

| Conidens samoensis> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Imurikalat Gobiesociformes
Heimo::  Imurit Gobiesocidae
Alaheimo::  Imurit Gobiesocinae
Suku::  Conidens
Laji::  samoensis
Kaksiosainen nimi
 Conidens samoensis  (Steindachner, 1906) 
Synonyymit
 Crepidogaster samoensis Steindachner, 1906  Aspasmagaster oro Jordan, 1927 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Conidens samoensis on imureihin (Gobiesocidae) kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Tyyneltämereltä. Laji elää korkeintaan kahdeksan metrin syvyisissä vesissä.
Chagny (Ardennes)

| Chagny |
| --- | --- |
 Yleiskuva kylästä
 Chagny
 Koordinaatit: 49°34′37″N, 4°42′22″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Grand Est
Departementti:  Ardennes
Arrondissementti:  Charleville-Mézières
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  13,4 km²
Väkiluku (2019):  182 
 – Väestötiheys:  13 as./km²
Kunnan numero:  08095
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Chagny on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 30 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista etelään.
Saint-Pierren kirkko
Vuonna 1768 Chagnyn asukkaat kirjoittivat Reimsin arkkipiispalle pyytäen suurempaa kirkkoa vanhan huonokuntoisen tilalle. Kuntalaiset sitoutuvat samalla osallistumaan taloudellisesti sen rakentamiseen. Saint-Pierren kirkon rakennustyöt tehtiin vuosina 1770-1780. Kunnassa on yksityinen maailmansotien museo Le Musée des deux Guerres Mondiales. Museossa on yli 50 000 esineen kokoelma sotilasajoneuvoista univormuihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chagny (Ardennes) Wikimedia Commonsissa
Chagain ydinkokeet

Chagain ydinkokeet eli Chagai-I  ja Chagai II olivat 6-7 ydinkokeen sarja Pakistanissa toukokuussa 1998. Ensimmäinen viiden kokeen sarja tehtiin 28. toukokuuta. Sitä seurasi yksi tai kaksi räjäytystä kaksi päivää myöhemmin.
Koe oli Pakistanin vastaus naapurimaansa Intian pari viikkoa aiempiin ydinkokeisiin.
Pakistanilaiset tekivät Ras Kohin alueella 28. toukokuuta 1998 2–3 ydinkoetta, jotka tuottivat yhteensä 4,6 Richterin maanjäristyksen. Räjähdys tapahtui noin kilometrin mittaisen tunnelin päässä, noin 185 m vuoren alla. Vuoren huippu järisi ja pöllysi. Pakistanilaiset väittivät räjähdystehoksi 18–40 kilotonnia. Ydinohjelman johtajan Abdul Qadeer Khanin mukaan tehtiin 5 ydinkoetta, joista suurin noin 35 kt ja muut pienempiä.
Kharanin alueella tehtiin 30. toukokuuta 1998 testi, jossa pakistanilaiset sanoivat räjäyttäneensä 18 kilotonnin pommin.
Yhdysvallat tuomitsi kokeet jyrkästi.
Aiheesta muualla

Globalsecurity chagai
FAS Chagai
When Mountains Move – The Story of Chagai (Arkistoitu – Internet Archive)
Carl Tanzler

| Carl Tanzler |
| --- | --- |
 Tanzler valokuvattuna vuonna 1940
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. helmikuuta 1877 Dresden, Saksan keisarikunta
Kuollut: 3. heinäkuuta 1952 (75 vuotta) Pasco, Florida, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  radiologi
Titteli:  kreivi (oma väite)
Lapset:  2
Carl Tanzler  (8. helmikuuta 1877 – 3. heinäkuuta 1952) oli amerikansaksalainen radiologi, joka tunnetaan parhaiten pakkomielteestään nuorta tuberkuloosiin kuollutta Elenaa kohtaan.
Tausta ja muutto Yhdysvaltoihin

Tanzler syntyi vuonna 1877. Saksalaisen vihkitodistuksen mukaan hänen nimensä oli Georg Karl Tänzle. Nimi Carl Tanzler on peräisin Tanzlerin naturalisaatiotodistuksesta, jonka hän sai tullessaan Yhdysvaltain kansalaiseksi.
Tanzlerilla oli vaimo ja kaksi lasta, ja perhe muutti Floridaan. Perheestä huolimatta Tanzler ei ollut onnellinen vaan piti sielunkumppaninaan mystistä tummahiuksistä naista, josta hän sai näkyjä. Tanzlerin mukaan hän oli saanut tästä ilmoituksen kuolleelta sukulaiseltaan kreivitär von Coselilta jo lapsuudessaan. Yhdysvalloissa Tanzler alkoikin esiintyä kreivin tittelillä, mutta hänellä ei todellisuudessa ollut aatelista sukutaustaa.
Yhdysvaltoihin muutettuaan Tanzler alkoi työskennellä radiologina Marine Hospital -sairaalassa, Floridassa. On epäselvää, millainen pätevyys Tanzlerilla oli.
Elenan hoitajana

Amerikankuubalainen Maria Elena Milagro de Hoyos, yleensä vain Elena, kirjattiin 22. huhtikuuta 1930 sairaalaan, jossa Tanzler työskenteli. Tanzlerin sanotaan tunnistaneen tämä välittömästi naiseksi, josta hänellä oli ollut näkyjä. Elenan diagnoosi oli tuberkuloosi. Huolimatta siitä, että tauti oli 1930-luvulla lähes aina kuolemaksi, Tanzler vannoi tekevänsä kaikkensa pelastaakseen Elenan.
Tanzler alkoi toimia Elenan "lääkärinä" ja tarjosi tälle kotitekoisia lääkkeitä ja salakuljetti sairaalan röntgenlaitteita Elenan luokse hoitaakseen tätä.
Elenan hoitajana > Elenan kuoleman jälkeen

Elena kuoli vuonna 1931. Tanzler pyysi Elenan vanhemmilta luvan rakentaa mausoleumin tälle, jotta pohjavesi ei pilaisi ruumista. Tanzler vieraili lähes joka yö mausoleumissa, jossa hän kävi keskusteluja Elenan ruumiin kanssa. Myöhemmin Tanzler päätti siirtää ruumiin pois haudasta ja viedä sen kotiinsa, jossa hän keskittyi sen palsamointiin: hän korvasi Elenan silmät lasipalloilla, ihon vahan ja silkin seoksella sekä valmisti peruukin Elenan hiuksista. Lisäksi hän täytti ruumiin räteillä, asensi luiden tueksi metallivaijereita ja käytti säilöntäaineita sekä parfyymejä estääkseen hajujen leviämisen. Tanzlerin kerrotaan myös asentaneen onton putken Elenan ruumiin vaginaan voidakseen harrastaa seksiä ruumiin kanssa.
Oikeudenkäynti ja viimeiset vuodet

Tanzler asui Elenan ruumiin kanssa kotonaan seitsemän vuotta ennen kuin jäi kiinni. Elenan sisko alkoi epäillä Tanzleria ja kävi tämän kotona, josta ruumis löytyi. Poliisi pidätti tämän, mutta oikeudessa todettiin, että haudanryöstö, josta Tanzler alun perin asetettiin syytteeseen, oli vanhentunut. Syytteet raukesivat ja Tanzler vapautettiin. Tapauksesta kirjoitettiin runsaasti, ja yleisö oli suurimmaksi osaksi Tanzlerin puolella.
Tanzler rakensi oikean kokoisen ja Elenan näköisen nuken, jonka kanssa hän eli aina kuolemaansa asti vuonna 1952.
Chalkoútsi

| Chalkoútsi Χαλκούτσι |
| --- | --- |
 Chalkoútsi
 Koordinaatit: 38°19′54″N, 23°44′4″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Attika
Alue:  Attika
Alueyksikkö:  Itä-Attika
Kunta:  Oropós
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  4913010103
Korkeus:  2 m
Väkiluku (2011):  2 094
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Chalkoútsi (kreik. Χαλκούτσι) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Oropóksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Se on osa Skála Oropoún kyläyhdyskuntaa. Kaupungin väkiluku on 2 094 (vuonna 2011).
Chalkoútsin pieni kaupunki sijaitsee Eteläisen Euboianlahden rannalla linnuntietä noin viisi kilometriä länteen Skála Oropoústa ja noin yhdeksän kilometriä itään Oinófytasta. Kaupungissa on pieni satama.
Aiemmin kaupunki kuului Oropíoin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Oropóksen kunnan Oropíoin kunnallisyksikköön.
Filetas Koslainen

| Filetas Koslainen> Φιλητᾶς ὁ Κῷος |
| --- | --- |
 Filetas lausuu runoa. Rodolfo Amoedo, 1887.
Henkilötiedot
Syntynyt: 300-luku eaa. Kos
Kuollut: 200-luku eaa.
Ammatti:  runoilija, grammaatikko
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  hellenistinen kausi
Kirjallinen suuntaus: elegiarunous, grammatiikka
Pääteokset:  Paignia, Demeter, Hermes, Atakta
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Filetas Koslainen (m.kreik. Φιλητᾶς ὁ Κῷος, Filētās ho Kōos, lat. Philetas Cous; 300/200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen runoilija ja grammaatikko, joka oli kotoisin Kosilta.
Elämä

Filetas oli Telefoksen poika ja kotoisin Kosin saarelta. Hän toimi aleksandrialaisen koulukunnan varhaisvuosina aikana, jolloin monet tutkijat sekä harjoittivat innokasta aiemman kirjallisuuden tutkimusta että kirjoittivat omaa runoutta. Sudan mukaan Filetas eli Filippos II:n ja Aleksanteri Suuren aikana, mutta tämä ilmaisu on löyhä ja epätarkka. Hänen nuoruutensa on voinut olla mainittujen kuninkaiden aikaa, mutta hänen kirjallinen toimintansa huippu sijoittui hellenistisen kauden alkuun Ptolemaios I:n ajalle. Tämä otti Filetaan poikansa Ptolemaios II:n opettajaksi. Filetaan kuolema on joskus ajoitettu noin vuoteen 290 eaa., mutta se on saattanut sijoittua hieman myöhemmäksi, sillä Eusebios Kesarealainen sanoo hänen olleen vuoteen 272 eaa. sijoittamansa Aratoksen aikalainen. Joka tapauksessa on selvää, että Filetas oli Hermesianaksin aikalainen, sillä tämä oli hänen ystäviään, ja myös Aleksanteri Aitolialaisen aikalainen. Filetas oli Theokritoksen ja Zenodotos Efesoslaisen opettaja jos ei muodollisesti niin ainakin esimerkillään ja vaikutuksellaan. Theokritos mainitsee hänet suoraan esikuvanaan, jota hän pyrki jäljittelemään.
Filetas vaikuttaa kärsineen ruumiillisesta heikkoudesta. Hän oli huomattavan laiha, ja joutui siksi komediakirjailijoiden pilkan kohteeksi. Nämä esittävät hänet pitämässä lyijypohjaisia kenkiä, jotta hän ei lentäisi pois tuulen mukana. Aelianus otti tämän kirjaimellisesti ja ihmetteli, että jos hän kerran oli liian heikko seisomaan tuulessa, kuinka hän jaksoi raahata lyijypohjaisia kenkiä jaloissaan. Lopulta Filetaan kerrotaan kuolleen murtuneena työkuormansa alle; kuolinsyy kuvataan seuraavassa epigrammissa:
»Ξεῖνε, Φιλητᾶς εἰμί: λόγων ὁ ψευδόμενός με
ὤλεσε καὶ νυκτῶν φροντίδες ἑσπέριοι.»
»Kseīne, Filētās eimi: logōn ho pseudomenos me
ōlese kai nyktōn frontides hesperioi.»
»Muukalainen, Filetas on nimeni: valheelliset väitteet
ja illasta yöhön pitkittyneet huolet mursivat minut.»
Hermesianaks kertoo, että koslaiset pystyttivät Filetaan kunniaksi pronssipatsaan, hänen osoitettuaan koko elämänsä kiintymystä kotisaareensa runoissaan.
Teokset > Elegia- ja heksametrirunous

Filetas kirjoitti pääasiassa elegiarunoutta. Tällä alalla hänet arvioitiin antiikin aikana parhaaksi heti Kallimakhoksen jälkeen. Kallimakhoksesta ja muusta aleksandrialaisten kriitikoiden koulukunnasta hänet erotti vähempi opillinen pedanttisuus. Filetas ja Kallimakhos muodostivat tärkeimmän mallin roomalaiselle elegiarunoudelle. Propertius sanoo, että hän jäljitteli mieluummin Filetasta kuin Kallimakhosta.
Filetaan elegioiden pääaiheena oli rakkaus. Suuri osa niistä ylistää hänen rakastajatartaan Bittistä, jonka nimi esiintyy latinankielisillä kirjailijoilla muodossa Battis tai Batto; kreikaksi esiintyy joskus myös muoto Bitto. On todennäköistä, että Filetas kirjoitti kokonaisen runokokoelman Bittiksen ylistykseksi, ja tämä on sama kokoelma, jonka Johannes Stobaios tunsi nimellä Paignia (Παίγνια, ”Leikillinen”, ”Kepeä” tms.). Voidaan olettaa, että myös Stobaioksen lainaamat sekä Sudan mainitsemat Filetaan epigrammit olivat lähtöisin tästä kokoelmasta, vaikkakaan tästä ei ole täyttä varmuutta.
Stobaios lainaa myös kahta muuta Filetaan runoa, nimiltään Demeter (Δημήτηρ) ja Hermes (Ἑρμῆς). Niiden aiheet olivat mytologisia. Demeter oli Stobaioksen lainaaman kolmen katkelman perusteella kirjoitettu elegiamitassa, ja sen aiheena oli Demeterin valitus hänen menetettyään tyttärensä Persefonen. Hermeen alkuperäisestä nimestä ei ole täyttä varmuutta, eikä myöskään sen runomittaa tunneta. Stobaios lainaa runoa kolme kertaa, kerran kolmea säettä, toisen kerran samoin kolmea ja kolmannen kerran kahta säettä, jotka kaikki ovat heksametrissä. Strabon sen sijaan lainaa elegistä distikhonia Filetaan runosta en Hermeneia (ἐν Ἑρμενείᾳ), minkä useimmat kriitikot ovat tulkinneet virheelliseksi muodoksi nimestä en Hermē (ἐν Ἑρμῇ) tai en Hermē elegeia (ἐν Ἑρμῇ ἐλεγείᾳ). Erään ehdotuksen mukaan Hermes olisi ollut kokonaan heksametrimuodossa, ja Strabonin lainaama runo olisi joku kokonaan muu runo, jonka alkuperäisestä nimestä ei saa selvää. Hermeen aihe tulee ilmi Partheniokselta, joka antaa siitä tiivistelmän. Se kertoi Odysseuksen rakkausseikkailusta Polymelen kanssa Aioloksen saarella. Eustathioksen perusteella Filetaan nimiin on laitettu myös runo Naksiaka (Ναξιακά), mutta sen kirjoittajan oikeaksi nimeksi on osoitettu Filteas, ei Filetas.
Teokset > Muu runous

Filetaalta on säilynyt myös sellaisia runojen katkelmia, joiden alkuperäistä paikkaa ei tunneta. Näihin lukeutuu joitakin jambisäkeitä, jotka on laitettu virheellisesti hänen nimiinsä, kun myöhemmät lähteet ovat sekoittaneet Fil- alkuisia nimiä toisiinsa. Filetaan on samoin virheellisesti katsottu kirjoittaneen bukolista runoutta sillä perustella, että Theokritos kehuu hänen runojaan kauniiksi, ja myös Moskhos mainitsee hänet.
Teokset > Muut teokset

Runojen lisäksi Filetas kirjoitti proosamuodossa grammatiikasta ja tekstikritiikistä. Hän oli yksi Homeroksen kommentaattoreista, ja vaikuttaa käsitelleen tätä varsin vapaamuotoisesti sekä kritiikissään että eksegetiikassaan. Tässä hänen oppilaansa Zenodotos seurasi häntä. Aristarkhos Samothrakelainen kirjoitti teoksen Filetasta vastaan.
Filetaan merkittävin grammatiikan alan teos oli kuitenkin teos, jota Athenaios lainaa usein nimellä Atakta (Ἄτακτα), ja josta esiintyy myös nimityksiä Ataktoi glōssai (Ἅτακτοι γλῶσσαι) tai vain Glōssai (Γλῶσσαι). Teoksen merkittävyys jo syntyessään tulee ilmi siitäkin, että komediakirjailija Straton laittaa yhden henkilöhahmoistaan viittaamaan siihen, sekä siitä, että siihen viittaavat myös Hermesianaks sekä Krates Malloslainen epigrammissaan Euforionista. Teoksesta ei ole säilynyt muuta kuin hajanaisia sananselityksiä, joista käy ilmi, että Filetas käsitteli muun muassa sanojen erilaisia muotoja eri murteissa. On mahdollista, että teos oli kokoelma, joka piti sisällään kaikki Filetaan grammatiikan alan kirjoitukset, mukaan lukien kirjoitukset Homeroksesta.
Kirjallisuutta

Bachius (Bach), Nicolaus: Philetae Coi, Hermesianactis Colophonii, atque Phanoclis Reliquiae.  (8vo)  In Libraria Gebaueria, 1829.  Teoksen verkkoversio.
Kayser, C. P.: Philetae Coi Fragmenta, quae reperiuntur.  (8vo)  Gottingen:  Typis Barmeierianis, 1793.  Teoksen verkkoversio.
Schneidewin, Friedrich Wilhelm: Delectus poesis Graecorum elegiacae, iambicae, melicae, s. 142–147.  (Volume I)  Gottingae Apud Vendenhoeck et Ruprecht, 1838.  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Filetas Koslainen Wikimedia Commonsissa
Papyruskatkelma, jossa korostettuna lainaus Filetaalta. Oksyrhynkhoksen papyrukset (POxy) XX, 2260, sarake i.
Carrie (romaani)

| Carrie |
| --- | --- |

Kirjailija:  Stephen King
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu
Kustantaja:  Doubleday
Julkaistu:  1974
Sivumäärä:  199
ISBN:  978-0-385-08695-0
Suomennos
Suomentaja:  Tuula Saarikoski
Kansitaiteilija:  Kaarina Hanström
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1987
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  206
ISBN:  951-30-6513-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Carrie on kauhukirjailija Stephen Kingin esikoisromaani, joka ilmestyi Yhdysvalloissa vuonna 1974. Suomeksi kirja ilmestyi Tuula Saarikosken suomentamana vuonna 1987. Kirjassa hyödynnetään tekaistuja asiakirjoja kuvattaessa syrjityn Carrie Whiten tarinaa. Tytön elämä muuttuu radikaalisti, kun hän huomaa omistavansa telekineettisiä voimia.
King heitti käsikirjoituksen ensin roskiin, koska piti sitä niin huonona, mutta hänen vaimonsa pelasti sen ja käski Kingin lähettää sen kustantajalle. Lopulta teos hyväksyttiin Doubledayn toimesta julkaistavaksi 1500 dollarin ennakkomaksulla, ja romaani julkaistiin 5. huhtikuuta 1974 noin 30000 kopion voimin. Kirjasta tuli heti menestys.
Juoni

Carrie on 16-vuotias fundamentalistisuskovaisen äidin tytär, jota kiusataan koulussa. Carrien ensimmäiset kuukautiset alkavat liikuntatunnin jälkeen suihkussa. Carrie ei tiedä mitään kuukautisista ja menee tolaltaan, kun toiset tytöt alkavat pilkata ja heitellä häntä terveyssiteillä ja tamponeilla. Suihkutilasta lähtiessään Carrie saa sähkölampun räjähtämään ja kotimatkalla ohiajavan pikkupojan pyörän kaatumaan. Carrie tajuaa ensimmäisen kerran telekineettiset kykynsä, ja alkaa harjoitella niiden käyttämistä liikuttelemalla tavaroita huoneessaan. Kyvyillään Carrie pystyy myös pelottelemaan äitiään, eikä äiti saa tyttöön enää samanlaista otetta kuin ennen.
Carrieta kiusannut Sue Snell alkaa tuntea katumusta ja haluaa hyvittää tekonsa jotenkin. Sue pyytää poikaystäväänsä Tommya kysymään Carrieta parikseen kevättanssiaisiin, johon Tommy suostuu. Carrie epäilee koululaisten suunnittelevan jotain hänen päänsä menoksi, mutta suostuu kuitenkin Tommyn pariksi. Muut lukiolaiset eivät hyväksy asiaa, ja Chris suunnittelee poikaystävänsä Billyn kanssa Carrien nolaamista: he päättävät kaataa ämpärillisen sianverta Carrien päälle koulun juhlissa.
Kevättanssiaiset alkavat hyvin, Carrie ja Tommy valitaan tanssiaisten kuninkaaksi ja kuningattareksi. Sianveriämpärit, jotka ovat kiinni juhlasalin katossa, kaatuvat Carrien ja Tommyn päälle juuri kun kruunaminen on tapahtunut. Juhlijat alkavat nauraa, ja Carrie menee tolaltaan. Hän lähtee juhlista ja päättää kostaa. Telekineettisillä kyvyillään Carrie sulkee koulun ovet, laukaisee sprinklerit ja hajottaa voimajohdot. Koko koulu palaa ja osa oppilaista kuolee. Matkalla kotiin Carrie hajottaa muun muassa palopostit ja bensiiniaseman. Puoli kaupunkia lentää ilmaan kaasusäiliöiden räjähtäessä. Kotiin päästyään Carrien äiti uhkaa tappaa tytön, mutta Carrie pysähdyttää hänen sydämensä ja lähtee pois. Lopulta Sue löytää hänet puolikuolleena. Lyhyen telepaattisen keskustelun jälkeen Carrie kuolee.
Elokuvasovitukset

Brian De Palma ohjasi romaaniin perustuvan elokuvasovituksen vuonna 1976. Sen pääosaa näytteli Sissy Spacek, sivurooleissa olivat Amy Irving, William Katt, Betty Buckley, Piper Laurie, Nancy Allen ja John Travolta. Elokuva oli pitkään Suomessa kiellettyjen elokuvien listalla ja esitettiin vasta vuonna 1991.
Carrie -elokuvalle tehtiin vuonna 1999 Katt Shean ohjaama jatko-osa nimellä Carrie 2 – raivo, jolla ei ole juonellisesti paljoakaan tekemistä edellisen osan kanssa, vaan se kertoo vuorostaan yliluonnollisia voimia omaavasta Carrien ”sisarpuolesta” nimeltään Rachel Lang, jota esittää elokuvassa Emily Bergl.
Vuonna 2002 tehtiin romaaniin perustuva televisioelokuva, jonka ohjauksesta vastasi David Carson. Televisioelokuvassa näytteli pääosassa Angela Bettis ja sivurooleissa Patricia Clarkson, Rena Sofer, Kandyse McClure ja Emilie de Ravin.
Vuonna 2013 sai ensi-iltansa Kimberly Peircen ohjaama elokuvasovitus Carriesta. Carrien roolissa näytteli Chloë Moretz ja Carrien äitiä Margaretia tulkitsi Julianne Moore.