stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sam St. Laurent
Ura

St.Laurent pelasi junioriliiga QMJHL:n Chicoutimi Sagueneensin joukkueessa neljä kautta vuosina 1975–1979 ennen kuin solmi varaamattomana pelaajana NHL-sopimuksen Philadelphia Flyersiin kaudelle 1979–1980. Philadelphian organisaatiossa ei kuitenkaan auennut pelipaikkaa NHL:sta vaan hän pelasi AHL- ja IHL-sarjoissa. Syyskuussa 1984 New Jersey Devils hankki hänen oikeutensa myöhemmin määriteltävää korvausta vastaan. NHL-debyyttinsä St.Laurent teki vasta seuraavalla kaudella ja kirjautti heti ensimmäisessä NHL-ottelussaan nollapelin. New Jerseyssä NHL-otteluita kertyi kauden aikana vain neljä kappaletta ja seuraavan vuoden elokuussa Devils kauppasi hänet Detroit Red Wingsin organisaatioon vaihdossa Steve Richmondiin.
Kaudella 1986–1987 St. Laurent pelasi kuusi ottelua Detroitissa ja 25 ottelua AHL-farmiseura Adirondackissa. Keväällä 1989 St.Laurent voitti AHL:n Calder Cupin Adirondack Red Wingsin maalivahtina. Detroitin organisaatiossa St. Laurent pelasi neljän kauden aikana 30 NHL-ottelua, ennen kuin hänet myytiin rahalla New York Rangersiin. Rangersin organisaatiossa hän pelasi käytännössä vain yhden kauden. Kaudella 1990–1991 hänen tililleen kertyi 45 AHL-ottelua Binghampton Rangersin paidassa ja seuraavalla kaudella hän pelasi yhden erän AHL:ssa ja yhden ottelun Kanadan maajoukkueessa ennen kuin päätti uransa.
St. Laurent oli viimeinen NHL-maalivahti, joka käytti lasikuidusta valettua koko kasvot peittävää naamaria kypärän ja ristikon sijaan.
Saavutuksia

AHL Calder Cupin voitto Adirondack Red Wingsissä 1989
Jack Butterfield Memorial Trophy AHL:n pudotuspelien MVP:lle 1989
Aldege "Baz" Bastien Memorial Award AHL:n parhaalle maalivahdille 1986
Harry "Hap" Holmes Memorial Trophy AHL:n pienimmästä maalikeskiarvosta 1986 (yhdessä Karl Friesenin kanssa)
Valinta AHL:n II All Stars Teamiin 1985 ja 1986
Sarah Menezes

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sarah Menezes vuonna 2014. |  Sarah Menezes vuonna 2014. |  Sarah Menezes vuonna 2014. |  |
Maa:   Brasilia
Naisten judo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | 48 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tokio 2010 | 48 kg |  |
|  Pronssia | Pariisi 2011 | 48 kg |  |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2013 | 48 kg |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Pronssia | Guadalajara 2011 | 48 kg |  |
| Judon Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut  | Judon Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut  | Judon Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | San Salvador 2010 | 48 kg |  |
|  Kultaa | San Jose 2013 | 48 kg |  |
|  Kultaa | Edmonton 2015 | 48 kg |  |
|  Kultaa | Havanna 2016 | 48 kg |  |
|  Hopeaa | Montreal 2012 | 48 kg |  |
|  Hopeaa | Guayaquil 2014 | 48 kg |  |
|  Pronssia | Caguas 2005 | 44 kg |  |
|  Pronssia | Buenos Aires 2009 | 48 kg |  |
Sarah Gabrielle Cabral de Menezes (s. 26. maaliskuuta 1990 Teresina, Piauí) on brasilialainen judoka, 48 kg:n painoluokan olympiavoittaja.
Menezes sai Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa Caguasissa 2005 pronssia 44 kg:n sarjassa. Tämän jälkeen hän on kilpaillut 48 kg:n painoluokassa, jossa voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Bangkokissa 2008. Seuraavana vuonna hän sai pronssia Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa Buenos Airesissa, oli viides Rotterdamin MM-kilpailuissa ja voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Pariisissa.
Menezes voitti 2010 Pan-Amerikan-mestaruuden San Salvadorissa ja sai pronssia Tokion MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän sai pronssia sekä Pariisin MM-kilpailuissa että Guadalajaran Pan-Amerikan kisoissa. Hän sijoittui toiseksi Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa Montrealissa 2012.. Hän voitti olympiakultaa Lontoossa 2012 kukistettuaan 48-kiloisten loppuottelussa romanialaisen Alina Alexandra Dumitrun waza-arin ja yukon arvoisilla suorituksilla.
Menezes voitti 2013 Pan-Amerikan-mestaruuden San Josessa ja sai pronssia Rio de Janeiron MM-kilpailuissa. Hän sai Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa hopeaa Guayaquilissa 2014 sekä kultaa Edmontonissa 2015 ja Havannassa 2016. Hän sijoittui seitsemänneksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016.
Menezes on saavuttanut Masters-, Grand Prix- ja Grand Slam -kilpailuissa neljä turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja yksitoista kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hän on voittanut kolme turnausta, ollut kahdesti toinen ja kerran kolmas. Hän on voittanut kaksi Brasilian-mestaruutta, saanut sotilaiden maailmankisoista yhden kullan, hopean ja pronssin sekä sotilaiden MM-kilpailuista yhden hopean.
Sarah Morton

Sarah Morton (s. 28. elokuuta 1998) on uusiseelantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Uuden-Seelannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä seitsemän ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. MM-kilpailuissa hän ei päässyt pelaamaan.
Morton edustaa seuratasolla Western Springsiä. Hänen pikkusiskonsa Rose Morton on myös jalkapalloilija.
Sanremon ralli 1979

|  Sanremon ralli 1979 |
| --- | --- |
 9. osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 1979. 
Ajankohta:  1. – 7. lokakuuta 1979
Pituus:  74 erikoiskoetta, 953 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Antonio Fassina    Maurizio Mannini
Toinen:   Walter Röhrl    Christian Geistdörfer
Kolmas:   Attilio Bettega    Maurizio Perissinot
Timo Salonen Datsun 160J:llä Sanremon rallissa 1979.
Sanremon ralli 1979 (viralliselta nimeltään 21. Rallye San Remo) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1979. Kilpailu järjestettiin 1. – 7. lokakuuta 1979. Kilpailu oli kauden yhdeksäs ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 953 kilometriä (suunniteltu pituus oli 962 kilometriä).
Kilpailuun ilmoittautui 72 autokuntaa, joista 67 lähti kilpailuun ja 26 pääsi maaliin.
Tulokset

| Sija> Yleiskilpailu | Kuljettaja> Yleiskilpailu | Kartanlukija> Yleiskilpailu | Auto> Yleiskilpailu | Aika> Yleiskilpailu | Ero> Yleiskilpailu | Yleiskilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Antonio Fassina |  Maurizio Mannini | Lancia Stratos HF | 12:37.17 | 0.0 |  |
| 2. |  Walter Röhrl |  Christian Geistdörfer | Fiat 131 Abarth | 12:41.31 | +4.14 |  |
| 3. |  Attilio Bettega |  Maurizio Perissinot | Fiat 131 Abarth | 12:55.59 | +18.42 |  |
| 4. |  Tony Pond |  Ian Grindrod | Talbot Sunbeam | 13:05.26 | +28.05 |  |
| 5. |  Dario Cerrato |  Luciano Guizzardi | Opel Ascona | 13:11.15 | +33.58 |  |
| 6. |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki | Fiat 131 Abarth | 13:18.00 | +40.43 |  |
| 7. |  Angelo Presotto |  Max Sghedoni | Ford Escort RS2000 | 13:26.16 | +48.57 |  |
| 8. |  Antonio Tognana |  Luciano Tedeschini | Opel Kadett GT/E | 13:46.40 | +1:09.21 |  |
| 9. |  "Nico" |  Giorgio Barban | Lancia Stratos HF | 14:06.56 | +1:29.39 |  |
| 10. |  Paolo Pasutti |  Rinaldo Danelutti | Porsche 911 | 14:14.25 | +1:37.08 |  |
Lähde:
Segré

| Segré |
| --- | --- |
 Oudonjoki  ja Sainte-Madeleinen kirkko
 vaakuna
 Segré
 Koordinaatit: 47°41′14″N, 0°52′15″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Pays de la Loire
Departementti:  Maine-et-Loire
Arrondissementti:  Segré
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  16,3 km²
Väkiluku (2013):  6 925
 – Väestötiheys:  425,9 as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Segré on entinen kunta läntisessä Ranskassa Maine-et-Loiren departementissa Pays de la Loiren alueella, jonka keskustaa halkoo Oudonjoki.
Kunta liittyi osaksi uutta Segré-en-Anjou Bleun kuntaa 15. joulukuuta 2016.
Nähtävyyksiä

Segrén nähtävyyksiä on vuonna 1838 valmistunut uusbysanttilainen Sainte-Madeleinen kirkko sekä 1500-luvulta peräsin oleva silta..
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Segré Wikimedia Commonsissa
Sarah McTernan

| Sarah McTernan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1994 (ikä 30) Scarriff, Irlanti
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2014–
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  laulu
Aiheesta muualla
sarahmcternan.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Sarah McTernan (s. 11. maaliskuuta 1994 Scarriff, Clare, Irlanti), on irlantilainen laulaja ja lauluntekijä. Hän nousi kuuluisuuteen vuonna 2015 sijoittuessaan kolmanneksi The Voice of Ireland -laulukilpailussa. McTernan edusti Irlantia kappaleella "22" vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa sijoittuen viimeiseksi 16 pisteellä.
Sakari Mäkinen

Sakari Mäkinen (s. 19. tammikuuta 1995) on suomalainen toisen polven lentopalloilija. Mäkinen debytoi kotimaisessa lentopalloliigassa kaudella 2012–2013 kasvattajaseuransa Vammalan Lentopallon riveissä. VaLePassa hän voitti yhden mestaruuden ja kaksi pronssia ennen siirtymistään Tampereen Isku-Volleyhin vuonna 2015. Iskussa Mäkinen nousi lentopalloliigan merkittävimpiin suomalaispelaajiin. Kotimaan kenttien lisäksi Mäkinen on pelannut Belgiassa ja Valko-Venäjällä. Kaudella 2020–2021 hänet nähdään VaLePassa.
Sastamalalainen Mäkinen kuului juniorivuosinaan ikäluokkansa nuorten lentopallomaajoukkueeseen, jonka riveissä hän pelasi vuonna 2013 sekä EM-kisat että MM-kisat. Hän toimi myös 1995-syntyneiden ikäluokan maajoukkuekapteenina. Hänet valittiin vuoden 2018 miesten MM-kisajoukkueeseen ja ennen MM-kisoja hän on pelannut 16 maaottelua.
Sakari Mäkisen isä on legendaarinen maajoukkuepassari Arto Mäkinen.
Ura

Mäkinen on Vammalan Lentopallon kasvatti, jonka riveissä hän myös pelasi kaikki juniorivuotensa. Toisin kuin ikäluokkansa muut kirkkaimmat lahjakkuudet, Mäkinen ei suorittanut Lentopalloliiton valmennuskeskuksen ja Kuortaneen urheilulukion alaisuudessa lukiota, vaan kävi Vammalan lukion Sastamalassa. Hän kuului silti ikäluokkansa maajoukkueryhmään.
Miesten lentopalloliigassa toisen polven lentopalloilija teki debyyttinsä 22.9.2012 Saimaa Volley-VaLePa-ottelussa. Avauskaudella Mäkisen peliaika VaLePassa oli kortilla ja hänet tavattiin nähdä lähinnä syöttövaihdoissa.  Ensimmäinen liigakausi päättyi SM-pronssiin. Mäkinen ei tosin esiintynyt pronssiotteluissa, sillä samanaikaisesti pelatut alle 19-vuotiaiden EM-kisat veivät voiton. Suomi oli kisoissa sensaatiomaisesti neljäs. Siihen saakka Suomen paras sijoitus nuorten EM-kisoista oli ollut seitsemäs sija.. Pronssiottelussa Suomi taipui niukasti erin 2-3 Belgialle. EM-menestyksellään Suomi lunasti paikan myös MM-kisoihin Meksikoon. EM-kisojen tavoin Mäkinen kantoi MM-kisoissa Suomen maajoukkueen kapteenin tehtävää. Suomi oli Meksikon MM-kisoissa 11.
Mäkinen jatkoi uraansa VaLePassa myös seuraavat kaudet voittaen liigakauden 2013–2014 päätteeksi Suomen mestaruuden ja kaudella 2015-16 pronssia sekä Suomen Cupin hopean. Mäkisen rooli VaLePassa kasvoi kausi kaudelta, mutta avausseitsikkoon hän ei vakiinnuttanut paikkaansa. VaLePan riveissä Mäkinen pelasi myös lentopallon eurocup-otteluissa.
Kaudeksi 2015–2016 Mäkinen teki sopimuksen VaLePan paikallisvastustaja Rantaperkiön Iskun kanssa. Mäkinen syy vaihtaa seuraa oli ennen kaikkea halu saada enemmän vastuuta. Yleispelaajana läpi uransa pelannut Mäkinen valittiin marraskuussa 2015 Mestaruusliigan kuukauden tähdistökenttään toiseksi yleispelaajaksi. Valinta oli erittäin vahvasti Iskussa alkukauden pelanneelle Mäkiselle uran ensimmäinen. Kaiken kaikkiaan Mäkinen pelasi upean kauden Iskussa. Kauden aikana liki 500 (487) pistettä iskenyt Mäkinen oli lentopalloliigan pistepörssissä kolmas.
Kaudella 2016–2017 Mäkinen oli runkosarjan pistepörssin nelonen Pielaveden Sammon Andrus Raadikin, Perungan Poikien Fredric Gustavssonin ja Hurrikaanin Mikko Oivasen jälkeen. Iskun paidassa vastuuta saanut Mäkinen kuului kevään 2017 siirtomarkkinoiden kuumimpiin suomalaisnimiin. Useiden liigaseurojen metsästämä Sakari Mäkinen teki lopulta sopimuksen belgialaisseuran Lindemans Aalstin kanssa kaudeksi 2017–2018. Belgiasta tie vei Valko-Venäjälle kaudeksi 2018-2019. Mäkisen kausi päättyi Valko-Venäjällä kuitenkin ennen aikojaan Shakhtior Soligorskin riveissä, kun seura käytännössä hylkäsi Mäkisen hankkimalla toisen ulkomaalaispelaajan hänen tilalleen kesken kauden. Mäkinen ei pelannut enää helmikuun 2019 alun jälkeen otteluakaan Shakhtior Soligorskin riveissä. Hän palasi Suomeen myöhemmin keväällä. Shakhtior Soligorsk voitti Mäkisen aikana Valko-Venäjän cupin ja selvittänyt tiensä sarjan finaaleihin. Pari vuotta Euroopassa riittivät suomalaiselle ja hän palasi kotimaiseen.
Saavutukset

SM-kulta 2015
SM-pronssi 2013, 2015
Alle 19-v EM-nelonen 2013
Alle 19-v MM-kisat 2013
Mestaruusliigan marraskuun liigatähdistössä 2015
Lentopalloliigan pistepörssin kolmas 2016
Lentopalloliigan pistepörssin neljäs 2017
Joukkueet

2012–2015 VaLePa
2015–2017 Isku
2017–2018 Lindemans Aalst
Ryūkyū kobujutsu

Ryūkyū kobujutsu (jap. 琉球古武術) eli Okinawan kobujutsu tai Okinawan kobudō tarkoittaa Riukiusaarilta peräisin olevia vanhoja asetekniikoita. Kobujutsu on läheisessä yhteydessä karateen, ja termi sisältääkin laajemmassa merkityksessään myös aseettomat puolustustaidot. Kobujutsulla ja karatella on yhtäläisyyksiä esimerkiksi kehon liikeperiaatteissa, ja osa karaten koulukunnista sisältää myös kobujutsun asetekniikoita.
Historia

Karaten ja kobudōn historia liittyy läheisesti toisiinsa. Niiden juuret ulottuvat useiden satojen vuosien päähän Ryūkyū–saarten kuningaskuntaan. Tuolloin kaupankäynti lähialueiden kanssa oli vilkasta, mikä edesauttoi taistelutaitojen kehittymistä. Japanilaisen Shimazu-klaanin noustua valtaan kuningaskunnassa määrättiin kaksi teräaseiden kanto – ja myyntikieltoa. Tämä vaikutti voimakkaasti aseettoman taistelutaidon kehittymiseen ja erilaisten arkipäiväisten työkalujen muokkautumiseen tehokkaiksi aseiksi. Yabiku Moden perusti Ryūkyū kobujutsu -yhdistyksen vuonna 1925. Hän pyrki välittämään tätä taitoa muille tutustumalla aseisiin. Shinken Taira oli Yabiku Modenin kuuluisin oppilas. Hän muokkasi mestareidensa katat, järjesti ne ja sai näin aikaan 40 uutta kobudo-kataa. Hän nimesi kunkin katan kehittäjämestarinsa mukaan, kuten Aburaja Yamaki ja Matsu Higa.
Tairan kuoltua hänen seuraajakseen tuli Japanin pääsaarilla Motokatsu Inoue ja Okinawalla Eisuke Akamine.
Okinawalainen Shinko Matayoshi (1888–1947) kuului rikkaaseen perheeseen, joka oli Okinawan kuninkaallista sukua. Sen takia hänen oli mahdollista harjoitella taistelutaitoja usean eri opettajan alaisuudessa. Hän teki lisäksi kaksi pitkää Kiinan matkaa, joiden aikana hän oppi useita kiinalaisia taistelutaitoja. Sensei Matayoshi harjoitteli mestari Shokuko Agenan ohjauksessa bōn, sain, ekun ja kaman käyttöä. Mestari Agena oli kotoisin Gushikawan seudulta Okinawalta. Opiskeltuaan Agenan johdolla Matayoshi lähti Chataniin (eräs alue Okinawalla) ja harjoitteli siellä mestari Irein johdolla nunchakun ja tonfan käyttöä. Mantsuriassa hän opetteli veitsen- ja lassonheittoa sekä ratsastusta. Shanghaissa häntä opetti mestari Kingai muun muassa seuraavissa aseissa: tinbei ja rochin, nunti, surujin. Näiden lisäksi hän harjoitteli vielä aseettomia taistelutaitoja.
Shinko poika oli Shinpo Matayoshi (1921–1997), joka jatkoi isänsä perinnettä ja opetti Okinawan Kobudoa laajalti ympäri maailmaa. Hän systematioi opetusta ja perusti legendaarisen Kodokan dojon Okinawalle 1976.
Okinawalla on useita vanhoja kobudōtyylejä. Valtaosa okinawalaisen kobudōn harrastajista kuuluu historiallisesti joko Matayoshin tai Tairan kobudōn.
Matayoshin kobuda pidetään Okinawalla vanhimpana ”kobudotyylinä” tai perintönä, joka on säilynyt nykypäivään asti. Se ja siitä periytyneet järjestöt ja yhdistykset ovat maailmanlaajuisesti suurimmat, joissa harjoitellaan Okinawan kuningaskunnan aikaisia aseellisia taistelutaitoja.
Seisho Itokazu (s. 1945) aloitti kobudoharjoittelun 20-vuotiaana. Hän harjoitteli Shimpon oppilaana yli 30 vuotta. Hän toimi Shinpon kuoltua Kodokan Dojon Kanchona (pääopettajana) kymmenen vuoden ajan. Itokazu Sensei perusti Matayoshi Kobudo Shinbukai -järjestön ja hänellä on Kobudossa 9. Danin vyö. Seisho aloitti karateharjoittelun isänsä Seiki Itokazun (10. Dan) oppilaana 11-vuotiaana. Hän toimii nykyään myös Kounan Ryu Karaten (Uechi ryu) pääopettajana ja hänellä on siinä 10. Dan vyöarvo.
Kobujutsun aseita

Bō
Sai
Tonfa
Nunchaku
Kama
Tekkō
Tinbe ja rochin
Surujin
Eiku
Tanbo
Hanbō
Jō
Tantō
Kobujutsu Suomessa

Suomessa kobujutsua harjoitellaan pääasiassa silloin kun tutustutaan tiettyihin karaten tyylisuuntiin. Lajia opetetaan myös itsenäisesti. Harjoittelijalta ei aina vaadita karatetaustaa, mutta yleensä edellytetään aiempaa kokemusta jostakin aseettomasta kamppailutaidosta.
Suomessa harjoitettavia kobudo / kobujutsu -suuntauksia ovat ainakin Matayoshi Kobudo (Shinbukai), Ryūkyū-kobujutsu (Yuishinkai-karate-jutsu), Kenshinryu Kai (Hayashi-ha Shito-ryu kai karate) ja Shorinji-ryu kobujutsu .
Aiheesta muualla

International Okinawan Kobudo Association
Samuli Putron diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 8 |  |
| ↙EP:t | 1 |  |
| ↙Singlet | 22 |  |
| ↙Musiikkivideot | 9 |  |
Samuli Putro on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Ohessa Putron soolouran diskografia.
Studioalbumit

| Nimi | Julkaisu­tiedot | Albumi­lista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Elämä on juhla |  Julkaistu: 2009  Levy-yhtiö: Warner Music Finland / Evidence | 1  | 11 300 +  |
| Älä sammu aurinko |  Julkaistu: 2011  Levy-yhtiö: Kaiku Recordings | 4  |  |
| Tavalliset hautajaiset |  Julkaistu: 24. elokuuta 2012  Levy-yhtiö: Kaiku Recordings | 1  |  |
| Taite­kohdassa |  Julkaistu: 28. helmikuuta 2014  Levy-yhtiö: Kaiku Recordings | 2  |  |
| Valkoinen hetero |  Julkaistu: 24. helmikuuta 2017  Levy-yhtiö: Universal Music Group | 3  |  |
| Pienet rukoukset |  Julkaistu: 1. maaliskuuta 2019  Levy-yhtiö: Universal Music Group | 6  |  |
| Keskellä kesää |  Julkaistu: 19. helmikuuta 2021  Levy-yhtiö: Universal Music Group  Formaatti: CD, LP, digitaalinen | 4  |  |
| Ikävä mummoa |  Julkaistu: 3. maaliskuuta 2023  Levy-yhtiö: Universal Music Group  Formaatti: CD, LP, digitaalinen | 3  |  |
EP:t

| Nimi | Julkaisu­tiedot | Single­lista |
| --- | --- | --- |
| Täysi­kasvuinen |  Julkaistu: 2004  Levy-yhtiö: Warner Music Finland / Evidence | 12  |
Singlet

| Vuosi | Nimi | Listasijat> Single | Listasijat> Lataus | Listasijat> Radio | Listasijat> 50 hittiä | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | ”Avoin kirje”  (Näkä & Co, mukana Tumppi Varonen & Samuli Putro) | 2  | — | — | 41  | — |
| 2009 | ”Elämä on juhla” | — | — | — | — | Elämä on juhla |
| 2009 | ”Älä huuda mulle” | — | — | — | — | Elämä on juhla |
| 2009 | ”Mitäpä jos” | — | — | — | — | Elämä on juhla |
| 2010 | ”Minä rakastan sinua” | — | — | — | — | — |
| 2011 | ”Saaressa on aina sunnuntai” | — | — | — | — | Älä sammu aurinko |
| 2011 | ”Älä sammu aurinko” | — | — | — | — | Älä sammu aurinko |
| 2011 | ”Huono sängyssä” | — | — | — | — | Älä sammu aurinko |
| 2012 | ”Olet puolisoni nyt” | 12  | 6  | 5  | — | Tavalliset hautajaiset |
| 2012 | ”Tavalliset hautajaiset” | — | — | 5  | — | Tavalliset hautajaiset |
| 2013 | ”Anna nyt” | — | — | 17  | — | Tavalliset hautajaiset |
| 2014 | ”Kuka tahansa kelpaa” | — | — | 15  | — | Taite­kohdassa |
| 2014 | ”Milloin jätkät tulee” | — | — | 21  | — | Taite­kohdassa |
| 2014 | ”Älkää unohtako toisianne” | — | — | 33  | — | Taite­kohdassa |
| 2016 | ”Valkoinen hetero” | — | — | 43  | — | Valkoinen hetero |
| 2017 | ”Matka­muistot” | — | — | 31  | — | Valkoinen hetero |
| 2018 | ”Ilmasta tehtyjä” | — | — | 15  | — | Pienet rukoukset |
| 2020 | ”Kesän tyynet hetket” | — | — | — | — | Keskellä kesää |
| 2020 | ”Sydän hakkaa ahneesti” | — | — | 72  | — | Keskellä kesää |
| 2022 | ”Kakarat” | — | — | 50  | — | Ikävä mummoa |
| 2023 | ”Tanssi­lattialla on tungos” | — | — | 71  | — | Ikävä mummoa |
| 2024 | ”Osuma”  (Ellinoora & Samuli Putro) | 8  | — | 3  | — |  |

Listasijoitukset ovat Suomen viralliselta singlelistalta (Single Top 20), Suomen viralliselta latauslistalta (Top 30, vuodesta 2007 lähtien), Suomen Radiolistalta (Radio Top 100) ja Rumba-lehden 50 Hittiä -listalta (Rumba Top 50).
Musiikkivideot

2009 – Elämä on juhla (ohjannut Aleksi Salmenperä)
2010 – Minä rakastan sinua (Freetime Machos -dokumenttielokuvasta, ohj. Mika Ronkainen)
2011 – Älä sammu aurinko (ohj. Jaani Kivinen, Pete Eklund)
2011 – Huono sängyssä (ohj. Pete Veijalainen)
2013 – Anna nyt (ohj. Jaani Kivinen, Pete Eklund)
2014 – Älkää unohtako toisianne (uusi sovitus, ohj. Jemina Jokisalo)
2014 – Milloin jätkät tulee (ohj. Pete Eklund)
2014 – Kuka tahansa kelpaa (uusi sovitus; ohj. Konsta Väänänen, Susanna Kuparinen)
2021 – Tyttäreni (ohj. Aki Roukala)
Salamancan lentoasema

Salamancan lentoasema (esp. Aeropuerto de Salamanca) (IATA: SLM, ICAO: LESA) sijaitsee Malacánin sotilasalueella noin 15 kilometriä Salamancasta Machacónin, Calvarrasa de Abajon ja Villagonzalon
de Tormesin kuntien välissä. Sitä käyttävät Air Nostrum ja Air Europa, jotka lentävät sieltä Málagaan ja Palma de Mallorcaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salamancan lentoasema Wikimedia Commonsissa
Espanjan lentoasemat
A Coruña
Albacete
Alicante
Almería
Asturia
Badajoz
Barcelona
Bilbao
Burgos
Castellón
Castellón-Costa Azahar
Ciudad Real
Córdoba
El Hierro
Fuerteventura
Girona
Granada
Huesca
Ibiza
Jerez
La Gomera
La Palma
La Seu d'Urgell
Lanzarote
Gran Canaria
León
Lleida
Logroño
Madrid-Barajas
Madrid-Cuatro Vientos
Madrid-Torrejón
Málaga
Melilla
Menorca
Murcia
Palma de Mallorca
Son Bonet
Pamplona
Reus
Sabadell
Salamanca
San Sebastián
Santander
Santiago de Compostela
Sevilla
Teneriffa pohjoinen
Teneriffa etelä
Valencia
Valladolid
Vigo
Vitoria
Zaragoza
Ryže

| Ryže Рыжье |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Venäjä
Alue:  Pihkovan alue
Piiri:  Krasnogorodskin piiri
Koordinaatit:  56°41′06″N, 28°19′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Sinjajan valuma-alue
Laskujoki:  pintavalunta Sinjajaan
Järvinumero:  01030000111102000026776
Mittaustietoja
Pituus:  1,9 km 
Leveys:  1 km 
Pinta-ala:  1,09 km² 
Tilavuus:  0,003 km³ 
Keskisyvyys:  2,7 m 
Suurin syvyys:  4 m 
Valuma-alue:  29 km² 
Saaria:  ei saaria
 fiRyže 
Ryže  eli Ryžee tai myös Pokrovskoje (ven. Рыжье, Рыжее, Покровское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Krasnogorodskin piirissä.
Maantietoa

Järvi on 1,9 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,09 neliökilometriä eli 109 hehtaaria. Saareton järvi sijaitsee suoalueen keskellä eikä sinne tule tietä. Lähin asutus on kahdessa kolmen kilometrin päässä sijaitsevissa kylissä Ruškovo (Рушково) ja Ryžnevo (Рыжнево). Suurempaan Pokrovskojeen (Покровское) kylään on matkaa neljä kilometriä. Järven laskuojan pääuomaan on matkaa kaksi kilometriä.
Luontoarvoja

Suojärvenä sen pohja on mutainen ja sen rannat ovat turvepitoista kelluvaa hetteikköä. Järvessä elää ainakin hauki, ahven, pasuri ja ruutana, sekä joitakin Rutilus-suvun kalalajeja.
Vesistösuhteita

Ryže sijaitsee Sinjajan valuma-alueella. Sinjaja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven suoalue on ojittamatta, joten järveen ei laske ojia eikä ilmakuvien perusteella sillä ole laskuojaakaan. Se sijaitsee kuitenkin Sinjajan pääuoman lähialueella. Järven valuma-alueen kooksi ilmoitetaan on 29 neliökilometriä.
Huomautuksia

1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Google Earth-karttapalvelusta käyttäen  järven koordinaatteja.
↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyydellä.
1 2  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Рыжье, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
Käännös suomeksi