stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alma
Tunnettuja Almoja

Alma Aarni (1884–1960), suomalainen kirjailija
Alma Ahlman (1880–1930), suomalainen laulaja ja näyttelijä
Alma del Banco (1862–1943), saksalainen taidemaalari
Alma Berglund (1874–1947), suomalainen näyttelijä
Alma Cogan (1932–1966), englantilainen laulajatar
Alma Engblom (1856–1926), suomalainen taidemaalari
Alma Fahlstrøm (1863–1946), tanskalainen näyttelijä ja ohjaaja
Alma Fohström (1856–1936), suomalainen oopperalaulaja
Alma Forstén (1858–1931), Marttaliiton johtohenkilö, Reitkallin puutarhakoulun perustaja
Alma Forstén (s. 2001), suomalainen jalkapalloilija
Alma Heikkilä (s. 1984), suomalainen kuvataiteilija
Alma Hildén (1873–1940), suomalainen kirjailija
Alma Hinding (1892–1981), tanskalainen elokuvanäyttelijä
Alma Hjelt (1853–1907), suomalainen fysioterapeutti, Suomen Naisyhdistyksen ensimmäinen sihteeri
Alma Hongell (1849–1935), suomalainen lastenkirjailija
Alma Hätönen (s. 1990), suomalainen radiojuontaja
Alma Jalava (1855–1922), suomalainen yhteiskunnallinen ja järjestövaikuttaja
Alma Jokinen (1882–1939), suomalainen poliitikko ja SDP:n kansanedustaja
Alma Juden (1854–1914), suomalainen taidemaalari
Alma Karlin (1899–1950), itävaltalainen matkakirjailija
Alma Kartano (1885–1953), kartanolaisuuden perustaja
Alma Koskinen (1872–1949), suomalainen kotiteollisuuden edistäjä
Alma Kuula, o.s. Silventoinen (1884–1941), suomalainen laulaja
Alma Laitila (s. 2004), suomalainen salibandyn pelaaja
Alma Lehmuskallio (s. 1979), suomalainen teatteriohjaaja
Alma Lund (1854–1932), suomalainen oopperalaulaja ja näyttelijä
Alma Mahler (1879–1964), itävaltalainen säveltäjä
Alma Mattila (1888–1973), suomalainen kirjailija
Alma-Sofia Miettinen, Alma (s. 1996), suomalainen laulaja-lauluntekijä
Alma Möller (s. 1961), Islannin valtionlääkäri
Alma Ostapeck (o.s. Kaukinen), Lady Ostapeck (1918–2017), amerikansuomalainen valokuvaaja
Alma Pihl (1888–1976), suomalainen kultaseppä ja suunnittelija
Alma Pöysti (s. 1981), suomalainen näyttelijä
Alma Raatikainen (1916–1978), suomalainen kirjailija
Alma Reville (1899–1982), brittiläis-yhdysvaltalainen apulaiselokuvaohjaaja, elokuvakäsikirjoittaja ja leikkaaja
Alma Richards (1890–1963), yhdysvaltalainen korkeushyppääjä
Alma Skog (1846–1939), suomalainen hovioikeudenneuvoksetar
Alma Suppanen (1858–1937), suomalainen kirjallisuuden kääntäjä
Alma Söderhjelm (1870–1949), Ranskan historian tutkija, Suomen ensimmäinen naisprofessori
Alma Zadić (s. 1984), itävaltalainen poliitikko ja ministeri.
Kuvitteellisia Almoja

Alma, kartanon neiti, päähenkilö Aleksis Kiven näytelmässä Alma
Alma, päähenkilö Jarmo Lampelan draamaelokuvassa Alma de Sant Pere
Alma Koskela, Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -romaanin hahmo, Koskelan vanha emäntä
Alma Nieminen (ruots. Alma Svensson), Vaahteramäen Eemelin äiti
Alma Rivera, kuusivuotias tyttö televisiosarjassa Alma's Way.
Guinea

Guinean tasavalta eli Guinea on valtio Länsi-Afrikassa. Sen rajanaapureita ovat Sierra Leone, Liberia, Norsunluurannikko, Mali, Senegal ja Guinea-Bissau. Nimi ”Guinea” tulee Saharan berberien kielestä ja tarkoittaa ”mustien miesten maata”.
Guineassa on sademetsää, savannia, vuoristoa ja mangrovesoita. Sillä on hyvät mineraalivarat sekä potentiaalia vesivoiman ja maatalouden kehittämiseen. Epävakaiden olojen takia se on kuitenkin köyhä kehitysmaa. Guinea on entinen Ranskan siirtomaa ja itsenäistyi vuonna 1958. Maata hallitsi yli 25 vuotta Ahmed Sékou Touré, ja pian hänen jälkeensä 24 vuoden ajan Lansana Conté. Hänen kuolemansa jälkeen maassa on ollut useita vallankaappauksia.
Maantiede > Maastonmuodot ja kasvillisuusvyöhykkeet

Guinea voidaan jakaa neljään maastovyöhykkeeseen. Rannikolla on mangrovesoita ja ruohikkoisia alluviaalitasankoja. Alue on susujen kotimaata, ja siellä asuu myös muita pienempiä heimoja. Tärkeimmät kaupungit ovat pääkaupunki Conakry sekä bauksiittikaivoskaupungit Fria ja Kamsar.selvennä
Sisämaassa on Fouta Djallonin vuoristoalue. Alueella on niin viileää, että siellä voi kasvattaa perunaa. Monet Guinean joista saavat alkunsa tältä alueelta. Fulbet ovat suurin etninen ryhmä. Labé on alueen suurin kaupunki, Timbo oli alueen pääkaupunki ennen siirtomaa-aikaa.
Fouta Djallonin itäpuolella on Ylä-Guinean seutu. Se on savannia, jonka tasankoja halkovat jokilaaksot. Milo- ja Nigerjokia käytetään kasteluun ja kalastukseen sekä kulkuväylinä. Suurin etninen ryhmä on mandinkat. Siguiri ja Kankan ovat tämän alueen suurimmat kaupungit.
Eteläisin osa on metsäaluetta. Sademäärä on suuri, ja metsässä kasvaa mahonkia, tiikkiä ja eebenpuita. Näiden jalopuiden hyödyntäminen sekä maanviljelyn laajeneminen ovat johtaneet osittaiseen metsien hävitykseen. Alueella on myös muita luonnonvaroja kuten kultaa, timantteja ja rautamalmia. Suurimmat etniset ryhmät ovat guerzet, tomat ja kissit. 1990-luvulta alkaen alueelle on tulvinut pakolaisia Sierra Leonesta ja Liberiasta.
Maan korkein kohta, Mont Nimba, kohoaa 1 752 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Maantiede > Ilmasto

Guineassa vallitsee trooppinen ilmasto, jossa on kaksi vuodenaikaa: kuiva kausi kestää marraskuusta maaliskuuhun ja sadekausi huhtikuusta lokakuuhun. Eniten sataa kesäkuussa, jolloin pasaatien kohtaamisvyöhyke (ITCZ) kulkee Guinean yli. Sen väistyessä etelään marraskuussa alkaa puhaltaa kuiva harmattan-tuuli Saharasta.
Rannikolla Conakryssa sataa noin 4 800 millimetriä vuodessa, koillisen ylänköalueella vain 1 500 millimetriä.
Keskimääräinen ylin lämpötila on Conakryssa ylimmillään huhtikuussa 31,6 astetta, alimmillaan elokuussa 27,7 astetta. Kuukauden keskimääräinen alin lämpötila on ympäri vuoden 22–24 astetta.
Maantiede > Luonto ja luonnonsuojelu

Guinean rannikkoa reunustavat mangrovet, ja rannikkotasangolla kasvaa öljypalmuja. Sademetsässä kasvaa tiikkiä, mahonkia ja eebenpuuta. Savannialueiden ruoho kasvaa sadekaudella 1,5–3 metriä korkeaksi. Sen joukossa kasvaa lehtipuiden rykelmiä.
Afrikkalaista suurriistaa on Guineassa vain vähän. Hyeenat ja paviaanit ovat yleisiä, ja joitakin virtahepoja ja manaatteja elää joissa.
Guineassa on kaksi kansallispuistoa, Badiarin kansallispuisto ja Ylä-Nigerin kansallispuisto, joista jälkimmäinen jakautuu kahteen alueeseen. Ne kuuluvat myös Unescon Ihminen ja biosfääri -ohjelmaan samoin kuin Mont Nimba ja Massif du Ziama. Ramsarin sopimus kattaa 12 vesistö- ja kosteikkoaluetta.
Historia

Nykyisen Guinean alue on kuulunut moniin suuriin valtakuntiin 900-luvulta alkaen: Ghanan, Sosson, Malin ja Songhain valtioihin, jotka vuorollaan hallitsivat Saharan poikki kulkevia kauppareittejä.
Alue joutui Ranskan yliherruuden alaisuuteen 1800-luvun puolivälin aikoihin, ja vuonna 1891 siitä tehtiin erillinen siirtomaa, Ranskan Guinea, josta myöhemmin tuli osa Ranskan Länsi-Afrikkaa. Aluetta olivat vaatineet itselleen myös Iso-Britannia, Saksa ja Portugali, jotka kuitenkin olivat jo sitä ennen luopuneet vaatimuksistaan.
Guinea itsenäistyi vuonna 1958. Maan johti itsenäisyyteen ja sitä johti aina vuoteen 1984 sosialisti Ahmed Sékou Touré. Sékou Tourén kuoleman jälkeen vallan kaappasi armeijan esikuntapäällikkö Lansana Conté Diarra Traorén kanssa. Armeijan ”Kansallisen elvytyksen sotilaskomitea” vapautti poliittiset vangit ja houkutteli 200 000 Sékou Tourén aikana maasta paennutta palaamaan.
Aluksi pääministerinä toiminut Traoré yritti vallankaappausta Contéa vastaan heinäkuussa 1985 jouduttuaan alennetuksi opetusministeriksi. Kaappausyritys epäonnistui ja Traoré kumppaneineen teloitettiin.
Conté käänsi talouspolitiikan oikeistolaisemmaksi ja länsimielisemmäksi, mutta jatkoi autoritaarista hallintoa. Ylennettyään itsensä kenraaliksi hän kirjoitutti uuden perustuslain ja valitutti itsensä siviilipresidentiksi vuonna 1993. Hänet on valittu sittemmin uudelleen vuosina 1998 ja 2003. Conté oli loppuaikoinaan huonossa kunnossa ja kärsi diabeteksesta ja leukemiasta. Hän kuoli 22. joulukuuta 2008.
Noin kuuden tunnin kuluessa presidentin kuolemasta vallan kaappasi tuntematon asevoimien ryhmä ”Demokratian ja kehityksen kansallinen neuvosto” (Conseil National de la Démocratie et du Développement, CNDD), joka ilmoitti televisiolähetyksessä, että maan perustuslaki on kumottu ja hallitus hajotettu. Parlamentin puhemies Abubakar Sompare ja pääministeri Ahmed Tidiane Souaré kiistivät aluksi kaappauksen onnistumisen, mutta hallitus tunnusti 25. joulukuuta kapteeni Moussa Dadis Camaran johtaman neuvoston. Juntta lupasi järjestää vaalit kahden vuoden kuluessa.
Guinean turvallisuusjoukot ampuivat 28. syyskuuta 2009 Conakryssa 160 Moussa Dadis Camaran presidenttiehdokkaaksi asettumista vastustanutta. Tapahtuneen johdosta Afrikan unioni asetti pakotteita maan johdolle.
Dadis Camara joutui murhayrityksen kohteeksi 3. joulukuuta 2009, minkä jälkeen hänet lennätettiin hoitoon Marokkoon. Hänen poissa ollessaan johtoon nousi puolustusministerinä toiminut kenraali Sékouba Konaté, jolle Dadis Camara luovutti virallisesti vallan ”toipumisensa ajaksi” 15. tammikuuta 2010 Burkina Fason presidentin välittämänä solmitulla sopimuksella. Samalla luvattiin vaalit järjestettävän kuuden kuukauden sisällä.
Marraskuussa 2010 presidentiksi valittiin Alpha Condé. Hänet valittiin vuoden 2015 lokakuussa toiselle presidenttikaudelleen.
Politiikka

Vuonna 1958 itsenäistyneen Guinean ensimmäiset vapaat presidentinvaalit järjestettiin 27. kesäkuuta 2010. Kukaan 24 ehdokkaasta ei saanut enemmistöä äänistä, joten vaali siirtyi toiselle kierrokselle, joka alun perin oli määrä järjestää 18. heinäkuuta. Päivää jouduttiin kuitenkin siirtämään vaalivilppiepäilyjen vuoksi. Toisella kierroksella 7. marraskuuta olivat vastakkain Alpha Condé ja Cellou Dalein Diallo. Condé julistettiin voittajaksi, mutta hänen vastaehdokkaansa kieltäytyi hyväksymästä tulosta ja vei asian oikeuteen. Korkein oikeus vahvisti vaalituloksen ja julisti presidentinvaalien voittajaksi Alpha Condén joulukuun alussa. Eri ehdokkaiden kannattajien yhteenotoissa kuoli useita.
Guineassa on yksikamarinen, 114-jäseninen parlamentti. Sotilasjuntta hajotti parlamentin vuosina 2008 ja 2010 ja asetti tilalle siirtymäkauden 155-jäsenisen kansanedustuslaitoksen. Vuodeksi 2010 luvattuja vaaleja siirrettiin useita kertoja ja ne järjestettiin lopulta syyskuussa 2013. Presidentti Condén puolue voitti. Kansainväliset tarkkailijat raportoivat epäselvyyksistä, ja oppositiopuolueet syyttivät hallitusta lopputuloksen vääristelystä, mutta korkein oikeus vahvisti tuloksen.
Politiikka > Vapauksien kehitys

Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Guinea ei ole vapaa maa. Sen asema heikkeni osittain vapaasta ei-vapaaseen, koska sotilaskomentajat ottivat vallan vallankaappauksella, syrjäyttäen presidentti Alpha Condén ja hajottaen parlamentin.
Guinea koki siirtymisen siviilihallintoon vuonna 2010 vuoden 2008 sotilasvallankaappauksen ja vuosikymmeniä jatkuneen autoritaarisen hallinnon jälkeen. Seuraavia vuosia leimasivat etninen jakautuminen, korruptio, toisinajattelijoiden tukahduttaminen ja turvallisuusjoukkojen siviilien hyväksikäyttö. Sotilaat käynnistivät uuden vallankaappauksen syyskuussa 2021, jolloin perustuslain täytäntöönpano keskeytettiin ja presidentti pidätettiin. Juntta vannoi johtavansa paluuta siviilihallintoon, mutta ei heti asettanut vaalien päivämäärää.
Heinäkuussa 2024 Guinean asianajajat aloittivat valtakunnallisen lakon protestoidakseen "mielivaltaisia" ja "salaisia ​​pidätyksiä" suorittavaa sotilashallintoa vastaan. Lakko oli merkki kasvavasta raivosta, joka johtui kahden demokraattisen vallan palauttamisen puolesta kampanjoineen aktivistin pidätyksestä.
Hallinnollinen jako

Guinea on jaettu seitsemään hallintoalueeseen, jotka on nimetty hallinnollisen keskuskaupunkinsa mukaan. Lisäksi pääkaupunki Conakry muodostaa vastaavantasoisen kuvernoraatin. Kuhunkin hallintoalueeseen kuuluu 3–6 prefektuuria, jotka jakautuvat paikallistasolla edelleen enimmillään 14 aliprefektuuriin. Guinean tasavallassa prefektuureja on yhteensä 33 ja aliprefektuureja 305. Kussakin prefektuurissa on yksi kaupunkialue (ransk. commune urbaine), mutta pääkaupungin kuvernoraatissa kaupunkialueita on viisi.
Suluissa on esitetty kunkin alueen asukasluku 1. maaliskuuta 2014.
Bokén alue (1,083 miljoonaa asukasta)
Conakryn kuvernoraatti (1,661 milj.)
Faranahin alue (0,942 milj.)
Kankanin alue  (1,973 milj.)
Kindian alue  (1,561 milj.)
Labén alue (0,994 milj.)
Mamoun alue (0,731 milj.)
Nzérékorén alue  (1,578 milj.)
Väestö

Guinealaiset jakaantuvat etnisesti useaan ryhmään, joista tärkeimmät ovat fulbet (40 % väestöstä), mandinkat (30 %) ja susut (20 %). Fulbet asuvat pääasiassa vuoristoisella Fouta Djallonin alueella, mandinkat maan savanni- ja metsäalueella, susut taas pääosin rannikkoseudulla.
Guinealaisista on uskonnoltaan 85 prosenttia muslimeja, kahdeksan prosenttia kristittyjä ja seitsemän prosenttia animisteja.
Ranska on virallinen kieli. Paikallisia kieliä ovat pohjois-kissi, kpelle, maninka, fulani, susu ja toma.
Aikuisväestöstä 41 prosenttia on lukutaitoisia (2010), mikä on alle läntisen Afrikan keskiarvojen. Koulujärjestelmä koostuu kuusivuotisesta pakollisesta alakoulusta ja kuusivuotisesta yläkoulusta. Opetusta annetaan sekä ranskaksi että paikallisilla kielillä. Valtion hallinnassa on kaksi yliopistoa: Conakryn yliopisto ja Kankanin yliopisto.
Itsenäistymisestä asti hallitus on panostanut kansanterveyteen, ja vuosituhannen vaihtuessa lapsikuolleisuus oli pienentynyt puoleen itsenäisyyden alkuajoista. Laitteiden ja koulutetun henkilöstön puute haittaavat kuitenkin terveydenhuoltoa. Vuonna 2014 lapsikuolleisuus oli 55,24 tuhatta elävänä syntynyttä kohti eli maailman 30. huonoin. Äitiyskuolleisuus on yhä eräs maailman korkeimmista. Vuonna 2015 maassa menehtyi keskimäärin 679 äitiä 100 000 synnytystä kohden (maailman 11. suurin lukema).
HIV-positiivisia oli 1,7 prosenttia aikuisväestöstä vuonna 2012. Luku on maailman 28. suurin.
Vuosina 2014 ja 2015 Guineassa havaittiin tuhansia ebolatapauksia osana Länsi-Afrikan ebolaepidemiaa. Sittemmin tämä merkittävän osan siihen sairastuneista tappanut virustauti on saatu hallintaan eikä matkailijoita enää niin painokkaasti varoiteta ebolasta. Ebolavirusta voi yhä esiintyä esimerkiksi taudin sairastaneiden kehon nesteissä (silmissä, aivossa, selkäytimessä ja siemennesteessä). Myös eläinkontakteja (kuten lepakoita ja apinoita) ja raakaa tai vähän kypsennettyä lihaa sekä riistasta valmistettua ruokaa on syytä välttää.
Kulttuuri

Tourén hallintokaudella maan talous kurjistui alimmilleen, mutta monet pitävät häntä kansan yhdistäjänä. Tourén periaate suosia afrikkalaisia kieliä kasvatti niiden määrää, jotka osaavat lukea omaa kieltään. Koulutetun väestön venäjän- ja kiinantaito kertovat silloisista suhteista itäblokkiin. Talousvaikeuksien takia etniset ristiriidat ovat kasvaneet jälleen. Presidentti Contéa on syytetty oman etnisen ryhmänsä susujen suosimisesta. Myös pakolaisvirrat ovat herättäneet närää. Conté toivotti aluksi sierraleonelaiset pakolaiset tervetulleiksi, mutta asenteet muuttuivat kun Guinean omiin rajakaupunkeihin kohdistui hyökkäyksiä.
Guinean kaupunkiarkkitehtuurissa näkyy ranskalaisten siirtomaaisäntien ja itäblokin kauppakumppanien vaikutus. Maaseudulla ja pikkukaupungeissa eletään perinteisemmin. Kankanissa monet asuvat olkikattoisissa savimajoissa. Perheenjäsenten omat nukkumamajat aukeavat yhteiselle keskusalueelle, jossa syödään, laitetaan ruokaa ja seurustellaan. Tällainen rakenne sopii hyvin moniavioiseen kulttuuriin, joka on ominaista etenkin mandinkoille.
Päivän pääateria syödään yleensä keskellä päivää, ja se muodostuu hiilihydraattipitoisesta perusaineesta, kuten riisistä ja sen kanssa tarjottavasta kastikkeesta. Kastikkeessa on maapähkinöitä, okraa ja tomaattia ja toisinaan myös lihaa tai kalaa. Riisin sijasta voidaan tarjota hirssiä, durraa tai kassavaa. Ateria tarjotaan usein isosta yhteisestä kulhosta, johon kaikki ruokailijat pistävät lusikkansa. Suurissa perheissä voi olla yksi kulho miehille ja toinen naisille. Ruoassa on suhteessa vähän valkuaisaineita, ja monet lapset ja aikuiset kärsivät aliravitsemuksesta.
Kulttuuri > Urheilu

Guinean jalkapallomaajoukkue ei ole selviytynyt kertaakaan MM-kilpailujen lopputurnaukseen. Afrikan-mestaruuskilpailujen puolivälieriin Guinea on selviytynyt Tunisiassa 2004, Egyptissä 2006 ja Ghanassa 2008. Etiopian kisoissa 1976 Guinea saavutti hopeaa.
Olympialaisiin Guinea on osallistunut vuonna 1968 ja sitten säännöllisesti vuodesta 1984 alkaen. Maa ei ole saanut mitaleita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guinea Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Guinea Wikivoyagessa (englanniksi)
| n k Afrikan valtiot |
| --- | --- | --- |
|  Pohjois-Afrikka |  Algeria  Egypti  Libya  Marokko  Mauritania  Sudan  Tunisia  |  |
|  Länsi-Afrikka |  Benin  Burkina Faso  Gabon  Gambia  Ghana  Guinea  Guinea-Bissau  Kamerun  Kap Verde  Kongon tasavalta  Liberia  Mali  Norsunluurannikko  Niger  Nigeria  Päiväntasaajan Guinea  São Tomé ja Príncipe  Senegal  Sierra Leone  Togo  |  |
|  Keski-Afrikka |  Burundi  Keski-Afrikan tasavalta  Kongon demokraattinen tasavalta  Ruanda  Tšad  |  |
|  Itä-Afrikka |  Djibouti  Eritrea  Etelä-Sudan  Etiopia  Kenia  Seychellit  Somalia  Tansania  Uganda  |  |
|  Eteläinen Afrikka |  Angola  Botswana  Etelä-Afrikka  Komorit  Lesotho  Madagaskar  Malawi  Mauritius  Mosambik  Namibia  Swazimaa  Sambia  Zimbabwe  |  |
 Itsehallintoalueet: Länsi-Sahara kiistanalainen alue  Mayotte  Réunion  Saint Helena 
| n k Islamilainen yhteistyöjärjestö |
| --- | --- |
Jäsenet:  Afganistan  Albania  Algeria  Azerbaidžan  Bahrain  Bangladesh  Benin  Burkina Faso  Brunei  Djibouti  Egypti  Gabon  Gambia  Guinea  Guinea-Bissau  Guyana  Indonesia  Irak  Iran  Jemen  Jordania  Kamerun  Kazakstan  Kirgisia  Komorit  Kuwait  Libanon  Libya  Malediivit  Malesia  Mali  Marokko  Mauritania  Mosambik  Niger  Nigeria  Norsunluurannikko  Oman  Pakistan  Palestiina  Qatar  Saudi-Arabia  Senegal  Sierra Leone  Somalia  Sudan  Suriname  Tadžikistan  Togo  Turkki  Turkmenistan  Tunisia  Tšad  Uganda  Uzbekistan  Yhdistyneet arabiemiirikunnat 
Jäädytetty:  Syyria 
Tarkkailijat:  Bosnia ja Hertsegovina  Keski-Afrikka  Pohjois-Kypros  Venäjä  Thaimaa 
Guinean kartta.
Guinean yksityiskohtaisempi kartta.
Lapsia Fouta Djallonissa.
Simpanssi Mount Nimban luonnonsuojelualueella.
Kultakaivoksella työskentelevä nainen.
Baga Monchon -tanssijoita Guineassa.
Kylä Dabolan alueella.
Magnus Brostrup Landstad

Magnus Brostrup Landstad
Magnus Brostrup Landstad (7. lokakuuta 1802 Måsøy – 8. lokakuuta 1880 Kristiania) oli norjalainen pappi, virsirunoilija ja kansanperinteen kerääjä.
Landstad suoritti teologian kandidaatin tutkinnon 1827 ja toimi pappina useissa eri paikoissa, kuten Seljord, Fredrikshald ja Sandar. Landstad tunnetaan erityisesti virsirunoilijana ja kansanperinteen kerääjänä.
Hän oli perehtynyt hyvin norjalai­siin kansanlauluihin ja kokosi kansanperinnettä, muistiinpanoja, kertomuksia ja kansanlauluja. Hänen kokoelmansa oli aikanaan suurin norjalaisen kansanperinteen kokoelma.
Reformaatiosta saakka virallisena kielenä ja myös jumalanpalveluskielenä Norjassa oli tanska. Landstad halu­si palauttaa norjan myös kirkon kieleksi. Erityisesti hän oli kiinnostunut reformaationajan virsistä ja halusi kohottaa norjan kielen takaisin eläväksi jumalanpalveluskieleksi tanskan asemasta.
Häntä pyydettiin vuonna 1852 laatimaan virsikirja Norjan kirkkoa varten ja se valmistui 1868 sekä uudistettuna 1924. Se oli ensimmäinen norjalainen virsikirja, ja oli käytössä vuoteen 1926. Kirja tunnetaan nimellä Landstadin virsikirja. Landstad kirjoitti itse 65 virttä. Norjan kirkon virsikirjassa on 14 hänen kirjoittamaansa ja 30 hänen kääntämäänsä tai muokkaamaansa virttä.
Landstadin virsiä suomeksi

Ruotsin kirkon virsikirja
321 "Jo juhlia taivaassa valmistetaan" ("De mange skal komme fra øst og fra vest",  suom. Anna-Maija Raittila 1996)
424 "Nyt vielä virren kohotan" ("Jeg løfter opp til Gud min sang", suom. William Snell 1966, muk. Anna-Maija Raittila 1969, uud. suom. Pekka Kivekäs 1997)
631 "Käyn Jeesukseen turvaten nukkumaan" ("Jeg vet meg en søvn i Jesu navn", suom. William Snell 1968, uud. suom. Niilo Rauhala 2000)
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja
423 "Katseesi nosta yli maan" ("Oppløft ditt syn, du kristensjel", suom. Pauli Vaalas 1951, uud. Jaakko Haavio 1961)
444 "On yksi Isä meillä" ("En Gud og alles Fader", Bernhard Severin Ingemann 1843 Igennem nat og trængsel -virren mukaan norj. Magnus Brostrup Landstad 1863, ruots. Edvard Evers 1902, suom. Per Boreman 1942, Anna-Maija Raittila 1984)
827 "Jo juhlia taivaassa valmistetaan" ("De mange skal komme fra øst og fra vest",  suom. Anna-Maija Raittila 1996)
Thomas Kingo

Thomas Kingo
Thomas Hansen Kingo (15. joulukuuta 1634 Slangerup – 14. lokakuuta 1703 Odense) oli tanskalainen pappi, Odensen piispa Fynin hiippakunnassa, virsirunoilija ja virsikirjan julkaisija.
Elämäkerta

Kingo valmistui teologian kandidaatiksi 1658 ja toimi kotiopettajana muutaman vuoden ajan, ennen kuin hänet nimitettiin Slangerupin kirkkoherraksi. 1677 hänet nimitettiin Fynin hiippakunnan piispaksi ja aateloitiin 1683.
Jo Slangerupissa alkoi hänen virsirunoilijan ura. 1674 hän julkaisi virsikokoelman Aandeligt Sjungekor, jossa oli aamu- ja iltavirsiä sekä katumusvirsiä. Piispaksi hänet nimitettiin hänen virsityönsä ansioiden takia. Hän oli aikansa merkittävin tanskalainen runoilija – laajemminkin ottaen barokkirunouden kaikkein huomattavimpia edustajia. Toinen kokoelma hänen virsiään ilmestyi 1681 ja kaksi vuotta myöhemmin hän sai kuninkaalta tehtäväksi valmistella uuden virsikirjan. Siihen kului kuusi vuotta. Hänen valmistelemansa ”talvipuolen virsikirja”, jossa oli kirkkovuoden virret adventista pääsiäiseen, valmistui 1689. Kingon virsikirjaehdotuksessa oli 267 virttä, joista hän oli kirjoittanut puolet. Sitä ei kuitenkaan hyväksytty käyttöön. Kingon katsottiin menneen liian pitkälle muokatessaan vanhoja virsiä. Roskilden tuomiorovasti Søren Jonaesøn sai nyt tehtäväkseen valmistella uuden virsikirjaehdotuksen. Hänen ehdotuksensa, joka valmistui 1693, ei vuorostaan sisältänyt yhtään Kingon virttä, eikä sitäkään hyväksytty. Uusi ehdotus valmistui 1696, jonka valmisteli Kööpenhaminan papeista koottu komitea, ja se lopulta hyväksyttiin 1699 (Den Forordnede Ny Kirke-Psalme-Bog), oli siinä 86 Kingon virttä ja se tunnettiin Kingon virsikirjana. Kingo lienee ollut työn taustalla, jopa niin, että komitea olisi ollut hänen ehdottamansa. Hän ehti itse käyttää sitä neljä vuotta ennen kuolemaansa. Kirjasta tuli pitkä-ikäinen, sillä viimeiset sitä käyttäneet seurakunnat luopuivat siitä vasta 1960-luvulla.
Hans Adolf Brorsonin ja Nikolai Frederik Severin Grundtvigin ohella Kingoa pidetään yhtenä Tanskan kolmesta suuresta virsirunoilijasta. Tanskan kirkon virsikirjassa vuodelta 2002 on peräti 82 Kingon kirjoittamaa virttä. Vain Grundtvigin virsiä on enemmän.
Virsiä suomeksi

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa
204 Herra Jeesus, Hengelläsi (Herre Jesus, kom at røre, suom. Jaakko Haavio 1937),
926 Piirrä, Jeesus, sydämeeni 1. säkeistö (Skriv dig, Jesus, på mit hjerte Tanskan kirkon virsikirja, virsi 208)
Ruotsin kirkon virsikirjassa
68 Jumalaan, Isään uskomme (Enhver, som tror og bliver døbt, suom. Pekka Kivekäs 1995)
269 Riemu ja murhe ja tappio, voitto (Sorrig og glæde de vandre til hobe, suom. Per Boreman, Lauri Pohjanpää 1946, uud. suom. Pekka Kivekäs 1995)
448 Kuule, taivas Jumalamme (Hører til, I høje Himle, suom. Niilo Rauhala 1996),
493 Idästä kohottaa taas päivä tultaan (Nu rinder solen op af østerlide’, suom. Aale Tynni 1957, uud. Anna-Maija Raittila 2000)
Hengellisiä lauluja ja virsiä
18 Oi ihmislapset iloitkaa
Kingon virsikirja