stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Masanori Yusa

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Masanori Yusa |  Masanori Yusa |  Masanori Yusa |  |
Miesten uinti
Maa:   Japani
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | 4×200 m vu-viesti |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | 4×200 m vu-viesti |  |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | 100 m vapaauinti |  |
Masanori Yusa (遊佐正憲 Yusa Masanori, 8. tammikuuta 1915 – 8. maaliskuuta 1975)  oli japanilainen uimari ja olympiavoittaja.
Yusa voitti kultamitalin Japanin viestijoukkueen toisen osuuden uimarina Los Angelesin 1932 olympiakisojen 4 x 200 metrin vapaauintiviestissä ja ensimmäisen osuuden uimarina Berliinin 1936 olympiakisojen samassa lajissa. Kummallakin kerralla Japanin joukkue ui maailmanennätyksen, jota se paransi kisojen välilläkin. Berliinin kisoissa Yusa sijoittui 100 metrin vapaauinnissa hopealle. Hän sivusi välierässä maanmiehensä Masaharu Taguchin alkuerässä uimaa olympiaennätystä 57,5, mutta finaalin voitti selvästi Unkarin Ferenc Csik.
Saavutukset

Olympiakultaa 4 x 200 metrin vapaauinnissa Los Angelesissa 1932 (aika 8.58,4 ME)
Olympiakultaa 4 x 200 metrin vapaauinnissa Berliinissä 1936 (aika 8.51,5 ME)
Olympiahopeaa 100 metrin vapaauinnissa Berliinissä 1936 (aika 57,9)
Luokkataistelu

”Kapitalistisen järjestelmän pyramidi”. Vuonna 1911 Industrial Worker -lehdessä ilmestynyt kuva, jolla edistettiin teollisuustyöntekijöiden ammattiyhdistysliiketoimintaa.
Luokkataistelu on marxilaisuuden mukaan eri yhteiskuntaluokkien välistä valtataistelua. Karl Marxin mukaan kapitalistisessa yhteiskunnassa porvariston eli omistavan luokan ja proletariaatin eli työtätekevän luokan välille syntyy luokkataistelu, jonka proletariaatti voittaa.
Marx selitti yhteiskunnan kehitystä luokkataistelun käsitteen kautta. Kautta historian erilaiset talousjärjestelmät olivat sisältäneet sekä omistavan luokan, että työtä tekevän riistetyn luokan. Näiden välinen valtakamppailu ja toisaalta aiempien tuotantojärjestelmien vanheneminen teknologian kehittyessä johti Marxin teorian mukaan historian kehittymiseen. Marxin mukaan hänen elinaikansa kapitalistinen yhteiskunta muodostui teollisia tuotantovälineitä hallinnoivasta porvarisluokasta, sekä tuotannolle työvoimansa tarjoavasta proletariaatista.
Luokkataistelun seurauksena syntyy proletariaatin diktatuuri ja luokaton yhteiskunta. Karl Marxin mukaan vallansiirrosta vallankumoukselliselle proletariaatille alkaa kapitalismia jatkumossa seuraava sosialismi.
Kuvaus

Karl Marx ja Friedrich Engels käyttivät termiä ensimmäisen kerran Kommunistisessa manifestissa, mutta eivät katsoneet olevansa ilmiön keksijöitä. He lainasivat ilmiön ranskalaisilta historioitsijoilta, jotka olivat kuvanneet ihmisrotujen välistä konfliktia. Marx omaksui ajatuksen luokkataistelusta ennen kaikkea utopistisen sosialismin suuntaukselta ja Henri de Saint-Simonin teorioista, joiden taustalla puolestaan olivat ranskalaisten historioitsijoiden näkemykset Ranskan suuresta vallankumouksesta. Marx kuitenkin poikkesi ranskalaisista historioitsijoista siinä, että hän näki luokkataistelun yhteiskunnallisen kehityksen keskeisenä voimana. Marxin mukaan koko ihmiskunnan historia oli luokkataistelujen historiaa, ja hänen mielestään historian dialektinen luonne ilmeni luokkataisteluna. Kapitalistisessa talousjärjestelmässä kaksi tärkeintä yhteiskuntaluokkaa olivat tuotantovälineiden omistajat eli porvaristo ja työläiset eli proletariaatti. Marxin mukaan kapitalistisessa yhteiskunnassa porvariston eli omistavan luokan ja proletariaatin eli työtätekevän luokan välille syntyy luokkataistelu, jonka proletariaatti voittaa. Luokkataistelun seurauksena syntyy proletariaatin diktatuuri ja luokaton yhteiskunta.
Kuvaus > Yhteiskuntaluokkien määrittely

Historiallisen materialismin mukaan luokat ovat sellaisia ihmisryhmiä, jotka eroavat toisistaan ennen kaikkea sen mukaan, mikä on niiden paikka suhteessa taloudelliseen tuotantoon. Luokat eroavat toisistaan myös sen mukaan, millä keinoin ja missä määrin ne saavat osansa yhteiskunnallisesta tulosta.
Virallinen oppikirja Marxismin-leninismin perusteet kertoo, että täydellisimmän määritelmän luokista antaa Vladimir Lenin, jonka mukaan luokiksi nimitetään suuria ihmisryhmiä, jotka eroavat toisistaan sen mukaan, 1) mikä on niiden paikka historiallisesti määräytyneessä yhteiskunnallisen tuotannon järjestelmässä, 2) mikä on niiden suhde tuotantovälineisiin ja 3) millä keinoin ne ja missä määrin ne saavat osansa yhteiskunnallisesta rikkaudesta. Luokat ovat ihmisryhmiä, joista toinen voi anastaa itselleen toisen työn tulokset niiden erilaisen aseman vuoksi.
Kuvaus > Vastakkaisuus eli antagonismi

Luokkataistelun synnyttää eri luokkien aseman vastakkaisuus yhteiskunnassa ja niiden etujen välinen ristiriita. Kommunistisen puolueen manifestissa sanotaan:
»Vapaa ja orja, patriisi ja plebeiji, paroni ja maaorja, ammattikuntamestari ja kisälli, lyhyesti sanoen sortaja ja sorrettu ovat aina olleet toistensa vastakohtia, käyneet keskeytymätöntä, milloin peitettyä, milloin avointa taistelua, mikä on päättynyt joka kerta koko yhteiskunnan vallankumoukselliseen uudistamiseen tai taistelevien luokkien yhteiseen häviöön.»
Luokkia sanotaan antagonistisiksi, jos niiden edut ovat vastakkaiset ja sovittamattomat. Antagonistisia luokkia ovat mm. orjanomistajat ja orjat.
Kulku kohti konfliktia > Tuotantovoimat ja tuotantosuhteet

Materialistinen historiankäsitys selittää yhteiskunnan kehityksen tuotantovoimien ja yhteiskunnassa vallitsevien tuotantosuhteiden (joista omistussuhteet ovat legalistinen muoto) vääjäämättömällä taipumuksella ajautua konfliktiin keskenään. Tuotantovoimat kehittyvät historian kuluessa jatkuvasti väestönkasvun ja ihmisten loputtomien tarpeiden myötävaikutuksesta. Tietynlaiset tuotantosuhteet vastaavat tiettyjä tuotantovoimien kehityksen astetta, mutta kun tuotantovoimat kehittyvät tästä asteesta ohitse, alkaa tulla yhteiskunnallisia ongelmia. Konfliktin kannalta oleellisia yhteiskunnassa vallitsevia suhteita ovat suhteet niiden välillä, jotka kontrolloivat tuotantovälineitä ja niiden jotka eivät. Näin ollen jännite tuotantovoimien ja tuotantosuhteiden välillä näyttäytyy yhteiskuntaluokkien välisenä konfliktina. Vallitseva luokka hallitsee olemassa olevaa tuotannonmuotoa, mutta kehittyvät tuotantovoimat lisäävät vallitsevaa luokkaa vastaan nousevan luokan voimia. "Koko tähänastisen yhteiskunnan historia on ollut luokkataistelujen historiaa."lähde?
Kulku kohti konfliktia > Fasismi rappioilmiönä

Marxilaisen yhteiskuntateorian mukaan fasismi on vastavallankumouksen muoto, mutta jokainen vastavallankumous tai taantumuksellinen diktatuuri ei ole fasismia. Kominternin työvaliokunnan tekemässä erittelyssä vuodelta 1923 sanotaan: ”Fasismi on tyypillinen rappioilmiö, kapitalistisen talouden lisääntyvän hajoamisen ja porvarillisen valtion rappeutumisen heijastuma.” Vuonna 1933 Kominternin työvaliokunta antoi seuraavan määritelmän fasismille: ”Fasismi on finanssipääoman kaikkein taantumuksellisimpien, kaikkein sovinistisimpien ja imperialistisimpien ainesten avoimesti terroristinen diktatuuri.”
Kulku kohti konfliktia > Tavoitteena vallansiirto proletariaatille

Karl Marx on kuvitellut, että luokkataistelu ei ainoastaan vie toisilleen diametrisesti vastakkaisia yhteiskuntaluokkia konfliktin lopulliseen leimahdukseen, vaan että proletariaatti kykenee esittämään epävirallisen auktoriteetin edustamaan proletariaattia ja hoitamaan asianmukaisen laillisen vallansiirron porvaristolta vallankumoukselliselle proletariaatille. Karl Marxin mukaan tästä asianmukaisesta vallansiirrosta alkaa kapitalismia jatkumossa seuraava sosialismi.
Kulku kohti konfliktia > Pikkuporvariston asema

Marx näkee pikkuporvareista muodostuvan keskiluokan pitkälti kielteisessä valossa. Marxin mukaan pikkuporvarit ovat kapitalismin ja teollistumisen edetessä vajoamassa luokkahierarkiassa alaspäin, koska heidän suhteellisen pieni pääomansa ei kykene markkinataloudessa tehokkaasti kilpailemaan varsinaisten porvareiden pääomien kanssa. Esimerkiksi käsityöläisammattien harjoittajat eivät kykene kilpailemaan kapitalistien suuremmalla pääomalla rahoittaman massatuotannon kanssa. Reaktiona tähän pikkuporvarit eivät Marxin mukaan kuitenkaan siirry kannattamaan pääomien yhteisomistusta, johon kommunistit pyrkivät. Sen sijaan he pyrkivät hidastamaan talousjärjestelmän kehittymistä, jotta pikkuporvariston asema porvarisluokan alimpana kerroksena voisi säilyä myös jatkossa. Näin ollen Marx tulkitsee keskiluokan olevan kommunistista vallankumousta vastustava haitallinen voima.
Vasemmistolainen radikaaliliikehdintä

Vasemmistolaiset käyvät luokkataistelua muiden muassa luokkatietoisuutta herättämällä ja äärivasemmistoon sijoittuvat antifasistiset ja anarkistiset radikaaliliikehdinnät voivat olla myös väkivaltaisia. Luokkataistelu on erinäisissä sävyissään työväenluokan vallankumouksellista aktiivisuutta.
1900-luvun sosialistisessa ideologiassa luokkataistelun katsottiin tapahtuvan eri tavoin: taloudellisena taisteluna (elintason ja työehtojen parantaminen), ideologisena taisteluna (luokkatietoisuuden herättäminen) ja poliittisena taisteluna.
Luokkataistelu on keskeisessä asemassa myös anarkismissa, mutta marxilaisuuteen kuuluvan proletariaatin diktatuurin sijaan se tähtää kaikkien valtarakenteiden hävittämiseen.
Vuonna 2019 sisäministeriön mukaan Suomessa oli joillakin alueilla väkivaltaisten äärivasemmistolaisten ryhmien toimintaa, enimmäkseen anarkistien ja antifasistien. Radikaaliliikehdintä on ollut vähäistä ja sitä on ilmennyt pääsääntöisesti mielenosoitusten yhteydessä.
Militantit antifasistit vastustavat fasismia myös väkivaltaisin keinoin. Heidän katsotaan usein lähtevän luokkataistelun lähtökohdista ja pitävän fasismia työväenluokan vastaisena ideologiana. Historioitsija Dave Renton pitää tätä näkemystä kapeana. Hän väittää, että antifasisteille väkivalta ei ole osa aatetta, vaan hän kutsuu militantteja antifasisteja ”ammattilaisantifasisteiksi”.
Aiheesta muualla

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Lauri Kämäri: Marxilainen luokkateoria – tutkielma historiallisen materialismin teoreettisista perusteista. Pro gradu -tutkielma. Tampereen yliopisto 2012 (PDF)
Mikko Yrjönsuuri

| Mikko Yrjönsuuri> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. helmikuuta 1964 (ikä 60) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Instituutti:  Jyväskylän yliopisto
Tutkimusalue:  filosofia
Mikko Yrjönsuuri (s. 1. helmikuuta 1964 Helsinki) on Jyväskylän yliopiston teoreettisen filosofian professori. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1994. Aiemmin Yrjönsuuri on opettanut Uppsalan yliopistossa sekä Helsingin yliopistossa.
Yrjönsuuri on käsitellyt teoksissaan tietoteoriaa, keskiaikaista logiikkaa sekä mielenfilosofiaa. Hän on johtanut René Descartesin teosten suomennostyöryhmää.
Mikko Yrjönsuuren isä oli kouluhallituksen ylijohtaja Yrjö Yrjönsuuri.
Teoksia

Obligationes: 14th Century Logic of Disputational Duties. Acta Philosophica Fennica 55 (1994)
Hyvän olemus: Johdatus etiikkaan.  Helsinki:  Kirjapaja, 1996 (5. painos 2002).  ISBN 951-625-376-8
Tiedon rajat: Johdatus tietoteoriaan.  (Työryhmä: Erkki Toivanen ja Jaana Yrjönsuuri)  Helsinki:  Kirjapaja, 1996 (5. painos 2002).  ISBN 951-625-374-1
Korkman, Petter & Yrjönsuuri, Mikko (toim.): Filosofian historian kehityslinjoja.  Helsinki:  Gaudeamus, 1999.  ISBN 951-662-708-0
Norms and Modes of Thinking in Descartes. Acta Philosophica Fennica 64 (yhdessä Tuomo Ahon kanssa) (1999)
Medieval Formal Logic: Consequences, obligations and insolubles. New Synthese Historical Library 49 (2001)
Heinämaa, Sara & Reuter, Martina & Yrjönsuuri, Mikko (toim.): Spiritus animalis: Kirjoituksia filosofian historiasta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2003.  ISBN 951-662-899-0
Roistovaltion raunioilla: Filosofinen arvio Irakin sodasta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2003.  ISBN 951-662-884-2
Onni ja sen viholliset.  (Lyhyt oppimäärä -sarja)  Helsinki:  Kirjastudio, 2005.  ISBN 952-482-014-5
Hyvän olemus: Johdatus etiikkaan.  (Uudistettu laitos)  Helsinki:  Kirjapaja, 2008.  ISBN 978-951-607-573-3
Aiheesta muualla

Mikko Yrjönsuuri, Jyväskylän yliopisto.
Mikko Yrjönsuuri, Mielen historian tutkimusyksikkö, Helsingin yliopisto. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  PhilPeople  zbMATH 
Muut:  IdRef
Michael Young

Michael Dunlop Young, Dartingtonin paroni (9. elokuuta 1915 – 14. tammikuuta 2002) oli brittiläinen sosiologi ja Labour-puolueen poliitikko. Tieteellisellä urallaan hän loi käsitteen meritokratia, jolla hän tarkoitti yhteiskuntaa, jossa tärkeisiin asemiin nousevat kyvykkäimmät ihmiset.
Nuoruus

Young syntyi Manchesterissa australialaisen viulistin ja musiikkikriitikon sekä irlantilaisen taidemaalarin ja näyttelijän perheeseen. Hän asui Australian Melbournessa kahdeksanvuotiaaksi asti ja palasi Englantiin vanhempiensa eron jälkeen. Hän opiskeli useissa kouluissa, kuten Devonissa toimineessa kokeellisessa oppilaitoksessa. Myöhemmin Young tuki tätä koulua sen varapuheenjohtajana. Hän opiskeli taloustiedettä London School of Economicsissa ja sai asianajajan oikeudet vuonna 1939.
Tieteellinen ja poliittinen ura

Young työskenteli Labour-puolueen palveluksessa vuodesta 1945. Vuonna 1952 hän aloitti tohtoriopinnot London School of Economicsissa. Tutkiessaan asunto- ja paikallispolitiikkaa Itä-Lontoossa hän ajautui arvostelemaan paikallisten työväenpuolueen poliitikkojen toimintaa. Tieteellisesti hän julkaisi Peter Willmotin kanssa tutkimuksen perheen ja sukulaisuuden merkityksestä Itä-Lontoossa. Vuonna 1957 Young auttoi kuluttajaliitto Consumers Associationin perustamisessa ja oli mukana kuluttajaliikkeeessä, avoimessa yliopistossa ja avoimessa taidekoulussa. Hän perusti Language Linen, puhelinkäännöspalvelun, joka on suunniteltu auttamaan ei-englanninkielisiä pääsemään julkisiin palveluihin. Hän rahoitti erilaisia ​​tutkimusprojekteja ja oli mukana perustamassa sosiaalisen yritystoiminnan liikettä vuonna 1997.  Näitä hankkeita on sittemmin nimitetty sosiaalisiksi innovaatioiksi.
Young loi käsitteen meritokratia vuonna 1958. Hänen kuvailemassaan meritokraattisessa yhteiskunnassa eivät vastuullisiin tehtäviin nouse varakkaimmat tai yläluokkaiset ihmiset, vaan terävimmät ja tunnollisimmat. Kunkin yksilön meriitit olivat Youngin mukaan hänen älykkyysosamääränsä ja näkemänsä vaivan summa, M = Ä + V. Toisaalta Young liitti termiin sarkasmia ja negatiivisia konnotaatioita eikä hyväksynyt termin käyttöä ihanneyhteiskunnan kuvaamisessa.
Vuonna 1978 Young sai Dartingtonin paronin arvon.
Kirjallisuus

Young, Michael, Meritokratian nousu 1870-2033 : Tutkielma koulutuksesta ja tasa-arvosta. Weilin + Göösin kirjasto 7. Helsinki 1967 (alkuteos The Rise of the Meritocracy).
Yttrium(III)

| Yttriumkloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10361-92-9
PubChem CID:  66318 ja 10198055
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  YCl3
Moolimassa:  195,264 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoisia kiteitä
Sulamispiste:  721 °C (994 K)
Kiehumispiste:  1 510 °C (1 780 K)
Tiheys:  2,61 g/cm3
Liukoisuus veteen:  82 g/100 mL
Yttrium(III)kloridi YCl3 (tai yttriumkloridi, yttriumtrikloridi) on alkuaine yttriumin epäorgaaninen yhdiste kloorin kanssa. Yhdisteessä kloori esiintyy hapetusluvulla -I ja yttrium +III. Yhdiste on hygroskooppista kiinteää ainetta, joka muodostaa valkoisia kiteitä, joiden monokliininen kiderakenne on samankaltainen kuin alumiinikloridilla. Yhdiste liukenee hyvin veteen sekä alkoholiin ja sillä on anhydraatin lisäksi ainakin yksi kidevedellinen hydraatti: YCl3(H2O)6.
Valmistus, reaktiot ja käyttö

Yttriumkloridia voidaan valmistaa yttriumoksidista ammoniumkloridin avulla reaktiolla, jonka välituote hajoaa lämmitettäessä:
Heksahydraattia voidaan valmistaa käsittelemällä yttriumoksidia vetykloridiliuoksella. Sitä lämmitettäessä ei saada kuitenkaan anhydraattista muotoa, vaan yttriumoksikloridia.
Yttriumkloridia käytetään joissain erikoislaseissa ja -keramiikassa.
Aiheesta muualla

PubChem: Yttrium chloride (englanniksi)
Ympäristöpolitiikka

Ympäristöpolitiikka on ympäristön tilaan vaikuttava politiikan ala. Ympäristöpolitiikkaan liittyvät paikalliset ja maailmanlaajuiset ympäristökysymykset ja kansainväliset, valtiolliset ja kunnalliset sopimukset ja ohjauskeinot, keskustelu, tutkimus ja rahoitus. Ympäristöpolitiikkaan vaikuttavat puolueet, rahoittajat, asukkaat, yhteisöt, yhdistykset, kansalaisliikkeet ja media. Ympäristöpolitiikka vaikuttaa biodiversiteettiin eli luonnon monimuotoisuuteen ja kansanterveyteen.
Historia

Ympäristökysymykset saivat maailmanlaajuisesti laajaa julkisuutta Rachel Carsonin Yhdysvalloissa julkaisemasta kirjasta Äänetön kevät vuonna 1962. Carson havaitsi ja todisti vesibiologina, että silloin keksitty ja yleisesti käytetty DDT tappoi lintuja ja kaloja. Hän kirjoitti asiasta tieteellisesti ja laajalle yleisölle ja vetosi teollisuuteen kemikaalin käytön rajoittamiseksi. DDT:n käyttöä on sittemmin rajoitettu kansainvälisin ympäristösopimuksin ja kemikaalien käytön eduista ja haitoista on tehty maailmanlaajuisesti tutkimusta ja ympäristöpolitiikkaa.lähde?
Britannian hiiliteollisuuden 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa käyttämät puhdistustekniikat olivat nykypäivään verrattuna tehottomia. Hiiltä käytettiin laajasti lämmittämiseen ja energianlähteenä. Hiilen epäpuhtaudet aiheuttivat Britanniassa laajan kansanterveydellisen ongelman keuhkosairauksien lisääntymisenä ja väestön eliniän laskuna. Tilannetta on verrattu tämän päivän Aasian ja Kiinan hiilenkäyttöön.lähde?
Suomi

Suomen ympäristöhallinto muodostuu ympäristöministeriöstä, Suomen ympäristökeskuksesta (Syke) ja alueellisista ympäristökeskuksista. Suomen ympäristölainsäädäntöä uudistettiin Euroopan unioniin liittymisen johdosta noin vuonna 2000 vastaamaan yhteisön lainsäädäntöä. Tavoitteena oli vähentää hajanaisuutta.
Suomen ympäristölainsäädäntöön sisältyy muun muassa vesilaki, ilmansuojelulaki, maankäyttö- ja rakennuslaki, naapuruussuhdelaki, melulaki, ympäristövahinkolaki, öljyvahinkolaki, maa-aineslaki, kaivoslaki, ydinvastuulaki, jätelaki, kemikaalilaki ja ilmastolaki.
Ympäristöpolitiikkaan ja lainsäädäntöön vaikuttavat myös media, elinkeinoelämä ja kansalaisliikkeet kuten esimerkiksi Suomen luonnonsuojeluliitto.
Euroopan unioni

Euroopan unioni säätää ympäristödirektiivejä ja asetuksia. Ne ovat osa kaikkien EU-maiden ympäristölainsäädäntöä. Euroopan vihrean kehityksen ohjelma (eng. The European Green Deal) on esimerkki EU:n ympäristöpoliitikasta. Ohjelman tavoitteena on, että Eurooppa olisi ilmastoneutraali vuoteen 2050 mennessä.
Kansainväliset sopimukset

Monet ympäristöön liittyvät kysymykset eivät rajoitu kansallisiin rajoihin. Kansainvälisiin ympäristösopimuksiin sisältyy:
CFC-yhdisteitä rajoittava Montrealin pöytäkirja 1987
Ramsarin sopimus kosteikkojen ja vesialueiden suojelusta 1971
Unescon Kulttuuri- ja luonnonperintösopimus 1972
Biodiversiteettisopimus luonnon monimuotoisuuden säilyttämiseksi 1992
Ympäristöpolitiikan tutkimus

Ympäristöpolitiikka myös on yliopistollinen oppiaine ja tutkimusala. Suomessa se on oppiaineena esimerkiksi Tampereen yliopistossa, Helsingin yliopistossa ja Itä-Suomen yliopistossa. Ympäristöpolitiikan tutkijoina ja opettajina ovat Suomessa toimineet muiden muassa ekologi Yrjö Haila sekä sosiologi ja maaseutututkija Pertti Rannikko.lähde?
Ympäristöpolitiikkaa tutkii Suomessa myös muun muassa Valtion taloudellinen tutkimuskeskus (VTT) sekä Sitra.
Aiheesta muualla

Räikkä, Juha: Väestöteorian ongelma. niin & näin 3/2000, 26–32.
Euroopan vihrean kehityksen ohjelma - Euroopan neuvosto
Yokosuka MXY7

| Yokosuka MXY7 |
| --- | --- |
 Yokosuka MXY7 vuonna 1945 Yontan lentokentällä, Okinawalla.
Tyyppi:  kamikazelentokone
Alkuperämaa:   Japanin keisarikunta
Valmistaja:  Yokosuka
Ensilento:  lokakuu 1944 (moottoroimaton) marraskuu 1944 (moottoroitu)
Esitelty:  1945
Poistettu käytöstä:  1945
Pääkäyttäjät:  Keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat
Valmistusmäärä:  852 
Ōkan ohjaamo.
Yokosuka MXY7 (tunnettu nimellä Ōka (jap. 桜花, ’kirsikankukka’, liittoutuneiden raportointinimi Baka (jap. ”idiootti”)) oli japanilainen, kamikazekäyttöön suunniteltu, rakettimoottorein varustettu itsemurhalentokone. Koneen suunnitteli lentoinsinööri, kapteeni Niki.
Lentävä pommi

Kone oli rakennettu puusta ja keveistä, vähän jalostetuista metalleista, joten kouluttamattoman tehdastyövoiman oli helppo valmistaa sitä suuriakin määriä. Kone oli hyvin yksinkertainen; sillä oli lyhyet siivet, pieni ohjaamo ja yksinkertaiset ohjainlaitteet. Muista kamikazekoneista poiketen Ōkalle ei annettu mahdollisuutta palata kotiin. Muille kamikazekoneille annettiin tarpeeksi polttoainetta kotimatkaa varten, sillä oli mahdollista, etteivät koneet löytäisi sopivaa kohdetta. Ohkan oli kuitenkin käytännössä mahdotonta palata takaisin, koska koneessa ei ollut lainkaan laskutelineitä.
Ōka laukaistiin joko lavetilta maasta tai pudotettiin Mitsubishi G4M2 ”Betty” -pommikoneesta.
Sodan jälkeen Yokosukan laivastovarikolta löydettiin Ōkan edelleen kehitetty malli, jossa oli kuuden kiinteäpolttoaineisen raketin lisäksi kaksi saksalaisperäistä Walther-rakettimoottoria. Tämä konetyyppi olisi pystynyt nousemaan itsenäisesti kiitotieltä ja sen toimintasäde olisi ollut pidempi. Prototyyppi jäi ainoaksi ilmeisesti resurssipulan johdosta.
Palveluskäyttö ja sotilaalliset saavutukset

Japanilaiset ehtivät rakentaa 775 itsemurhapommia, joista kovinkaan moni ei koskaan ehtinyt käyttöön. Huhtikuun ensimmäisenä päivänä vuonna 1945 Ōka-pommit vaurioittivat taistelulaiva West Virginiaa. Yksitoista päivää myöhemmin Ōkat upottivat hävittäjä Mannert L. Abelen Okinawan edustalla. Ōkat eivät kuitenkaan koskaan saavuttaneet suurta menestystä, sillä vaikka niiden oma nopeus tekikin niistä vaikeita kohteita ilmatorjunnalle, ja ne olivat helppoja ohjattavia, ei niille löytynyt tarpeeksi nopeaa kantajakonetta – keskiraskaat ”Bettyt” olivat auttamattomasti liian hitaita.
Sodanjälkeiseten amerikkalaisten dokumenttien mukaan Ōkat osuivat sodan aikana kaiken kaikkiaan kuuteen amerikkalaiseen sotalaivaan, mutta vain yksi niistä, hävittäjä USS Mannert L. Abele (DD-733) upposi, ja toinen, hävittäjä, USS Hugh W. Hadley (DD-774) vaurioitui korjauskelvottomaksi. lähde?
Palveluskäyttö ja sotilaalliset saavutukset > Nimen alkuperä

Sana ōka, joka tarkoittaa kirsikankukkaa, on hyvin runollista kieltä ja yleisesti japanissa käytetään sanaa ”sakura-no-hana”. Ensimmäisen tavun makroni ilmaisee, että o ääntyy pitkänä (ooka). Anglosaksisessa kirjallisuudessa käytetään usein muotoa Ohka, mutta se on suomalaisittain virheellinen muoto: suomessa pitäisi käyttää joko muotoja ōka tai ooka.
Tekniset tiedot (Type 11)

Siipien kärkiväli: 5,12 metriä
Pituus: 6,07 metriä
Korkeus: 1,16 metriä
Siipipinta-ala: 6,0 m²
Tyhjäpaino: 440 kg
Lentopaino: 2 140 kg
Moottori: Kolme Type 4 Mk1 M20 -rakettia, joilla oli yhteensä 800 kilogramman työntövoima
Lentomatka: 37 kilometriä
Nopeus: 927 kilometriä tunnissa
Aseistus: Yksi 1 200 kilogramman taistelukärki (räjähdelataus).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yokosuka MXY7 Wikimedia Commonsissa
Ōka pudotetaan G4M2 ”Betty” -pommikoneesta.
Kaksipaikkaisia MXY7 K-1 Kai -harjoituskoneita.