Beerseba
Historia

Arkeologisten löytöjen mukaan Wadi Sabassa on harjoitettu maanviljelyä jo neoliittisella ja kalkoliittisella kaudella 5000–3500 eaa. Negevin ilmasto on aikanaan ollut leudompi, mikä on mahdollistanut ihmisasutuksen. Muinaisen Egyptin (1900–1200-luvulla eaa.) aikaisissa kirjoituksissa mainitaan alueella liikkuneen karavaaneja ryöstelleitä paimentolaisia. Näiltä ajoilta on myös peräisin Vanhan testamentin kertomukset, joissa kuningas Abimelek ja Aabraham solmivat liiton Beersebassa ja Aabraham löytää vettä karjalleen alueelta. Nimi Beerseba viitannee näin seitsemän karitsan kaivoon tai vaihtoehtoisesti valan kaivoon. 300-luvulla eaa. nabatealaiset olivat mahdollisesti laajentaneet kauppaverkostoaan eteläiseen Negeviin. Rooman valtakunta valtasi nabatealaisten kauppaverkot vuonna 106 jaa. ja roomalaiset liittivät Beerseban tiellä Hebroniin ja Jerusalemiin. Bysantin valtakunnan aikana Beersebassa oli oma hiippakuntansa, mutta arabivalloitusten jälkeen merkit pysyvistä rakennuksista paikalla katoavat.
Beerseba palaa historiankirjoihin vasta Osmanien valtakunnan vallattua alueen Egyptin mamelukeilta vuonna 1514. Osmanien valta aavikolla oli lähinnä muodollinen ja Negevin todellisia hallitsijoita olivat alueen beduiiniheimot, joille Beerseban alueella oli ilmeisesti jonkinlaista merkitystä. Vuonna 1841 Egyptin Ibrahim pašša ja osmanit sopivat Egyptin hallitsevan eteläistä pyhiinvaellusreittiä Siinain niemimaan läpi ja he hallitsivat näin Aqabaa ja Rafahia. Beersebasta tuli osmanien hallitsemaa raja-aluetta. Sen strateginen merkitys lisääntyi brittien vallattua Egyptin vuonna 1882. Osmanit pyrkivät nyt takaamaan paikallisten beduiinien uskollisuuden ja Beerseban piirikunta eli qada perustettiin vuonna 1900. Alkuperäisen kaupunkisuunnitelman loivat insinöörit Sa’id Effendi al-Nashashibi ja Effendi al-Nashashibi apunaan kaksi ulkomaalaista insinööriä. Vuosina 1900–1903 Beersebaan rakennettiin esimerkiksi parakit ja vuoden 1904 jälkeen valmistui moskeija ja koulu. Vuonna 1902 kaupungissa oli 300 asukasta. Vuonna 1906 valmistui puolestaan mylly ja suurmoskeija ja vuonna 1914 saksalaisten rakentama kapearaiteinen rautatie Jerusalemiin ja Jaffaan. Beduiineja kannustettiin asettumaan aloilleen esimerkiksi myöntämällä heille maata.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä brittien kenraali Edmund Allenby aloitti hyökkäyksensä Negevissä lokakuussa 1917. 31. lokakuuta hän valtasi Beerseban kuusi tuntia kestäneen taistelun jälkeen. Palestiinan brittiläinen mandaattialueen aikana Beerseba säilytti asemansa qadan pääkaupunkina ja beduiinien hallinnollisena keskuksena. Vuonna 1922 kaupungissa oli 2 500 asukasta ja heistä 235 kristittyjä, 98 juutalaisia ja 11 druuseja. Vuoteen 1945 mennessä asukasluku kasvoi lukemaan 5 570. Vuonna 1938 kapinoivat palestiinalaiset hyökkäsivät kaupunkiin polttaen monet sen hallinnollisista rakennuksista. Yhdistyneiden kansakuntien Palestiinan jakosuunnitelman mukaan Beerseba oli arabivaltion eteläisin kaupunki suurimman osan Negeviä päätyessä Israelille. Britit vetäytyivät kaupungista 14. toukokuuta 1948 ja kaupunki luovutettiin palestiinalaisille. Heidän valtaansa kesti kuitenkin vain pari kuukautta. Israelin puolustusvoimat valtasi kaupungin 21. lokakuuta 1948 ja arviolta 30 000 palestiinalaista kaupungista ja sen lähialueilta ajettiin pakolaisiksi. Sittemmin Yigal Allonin johtamat joukot käyttivät kaupunkia tukikohtanaan hyökkäyksissään egyptiläisiä joukkoja vastaan.
Israel alkoi asuttaa siirtolaisia Beersebaan helmikuussa 1949. Vuonna 1950 kaupungissa oli 5 000 asukasta ja vuonna 1952 se liitettiin sähkö- ja vesiverkkoon. Uudet maahanmuuttajat asutettiin niin sanottuun uuteen kaupunkiin, joka valmistui seuraavan vuosikymmenen aikana. Liikenne Eilatista lisääntyi 1900-luvun puolivälin jälkeen ja kaupungista tuli Negevin hallitseva kaupunki, joka on hyötynyt alueen kehityshankkeista. Kaupungista tuli kunta vuonna 1977.