stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bengt Sæternes

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Bengt Henning Sæternes
Syntymäaika: 1. tammikuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Stavanger, Norja
Pituus: 187 cm
Seura
Seura:  Sandnes Ulf
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
:  Egersunds IK
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1991–1995 1996 1997 1998–2001 2002–2004 2004–2007 2007 2008–2010 2011 |  Egersunds IK   Viking FK   Odd Grenland   FK Bodø/Glimt  Club Brugge  SK Brann  Odense BK  Vålerenga IF  Viking FK | 82 (36) 6 (0) 24 (12) 113 (61) 40 (14) 61 (28) 9 (1) 78 (23) 21 (4) |
Maajoukkue
| 2002–2007 |  Norjan maajoukkue | 7 (0) |
Valmennusura
2012 2013–2014 2015–:  UD Vecindario (apuv.)  Egersunds FK  Sandnes Ulf
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Bengt Sæternes (s. 1. tammikuuta 1975 Egersund, Norja) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Kaudesta 2015 lähtien hän on toiminut Sandnes Ulfin päävalmentajana.
Ura pelaajana

Sæternes aloitti uransa Egersunds IK:ssa, jossa hän pelasi sekä junioreiden että aikuisten joukkueissa. Vuonna 1996 hän siirtyi Viking Stavangeriin, jossa peliaika jäi kuitenkin vähiin, ja Sæternes lähti koettamaan onneaan Odd Grenlandin riveihin. Myös siellä visiitti jäi yhden kauden mittaiseksi, ja vuonna 1998 Sæternes siirtyi Bodø/Glimtiin. Hyökkääjän ura lähti seurassa nousuun ja hän paukutti neljän kauden aikana 61 maalia pelaamissaan 113 ottelussa. Vuonna 2002 belgialaisseura Club Brugge osti hänet. Sæternes edusti Brüggeä vuoteen 2004 asti. Hän ehti voittaa seurassa Belgian mestaruuden, Belgian Cupin ja kaksi kertaa Belgian Supercupin. Henkilökohtainen saldo oli 40 liigaottelua, joissa 14 maalia. Belgian matkan jälkeen Sæternes palasi vuonna 2004 Norjaan SK Branniin. Bergeniläisseuran kanssa hän on voittanut Norjan Cupin debyyttikaudellaan 2004 ja Norjan liigamestaruuden Kaudella 2007.
Loppuvuodesta 2007 hän pelasi tanskalaisessa OB Odensessa josta siirtyi kaudeksi 2008 Vålerengaan. Kokenut hyökkääjä pelais Vålerengassa hyvin ja onnistui maalinteossa 23 kertaa kolmen kauden aikana. Hän siirtyi kaudeksi 2011 Vikingiin, jossa lopetti uransa 36-vuotiaana.
Norjan maajoukkueessa Sæternes on pelannut seitsemän ottelua.
Meriitit pelaajana

Belgian mestaruus: 2003
Belgian Cup: 2004
Belgian Supercup: 2002, 2003
Norjan mestaruus: 2007
Norjan Cup: 2004
Vuoden Tippeligaenin paras hyökkääjä 2002
Ura valmentajana

Sæternes aloitti valmennusuransa Espanjan Tercera Divisiónissa pelanneen UD Vecindarion apuvalmentajana kesällä 2012. Hänen visiittinsä Espanjassa jäi lyhyeksi ja marraskuussa 2012 hän teki valmennussopimuksen Egersunds IK:n kanssa. Hän luotsasi kasvattajaseuransa Norjan 2. divisioonassa toiseksi kaudella 2014, minkä jälkeen siirtyi Sandnes Ulfin päävalmentajaksi. Sæternesin debyyttikaudella seura sijoittui OBOS-ligaenissa seitsemänneksi eikä onnistunut nousemaan takaisin liigaan.
Bye Bye Bye

| ”Bye Bye Bye” ’N Sync |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: No Strings Attached
 B-puoli: ”Could It Be You?”
 Äänitetty : Heinäkuu 1999 (Battery Studios, New York City, New York)
 Julkaistu: 11. tammikuuta 2000
 Formaatti: CD single, kasetti, 7" single
 Tuottaja(t): Kristian Lundin, Jake Schulze
 Tyylilaji: dancepop
 Kesto: 03.20
 Levy-yhtiö: Jive
'N Syncin muut singlet
| ”Music of My Heart” 1999 | ”Bye Bye Bye” 2000 | ”It's Gonna Be Me” 2000 |
Bye Bye Bye on yhdysvaltalaisen poikabändi ’N Syncin kappale heidän toiselta, No Strings Attached-studioalbumilta. Sen julkaisi Jive Records albumin ensimmäisenä singlenä 11. tammikuuta 2000. Se on ensimmäinen kappale albumilla. Kappaleen sanoittivat ja tuottivat Kristian Lundin ja Jake Schulze, vastaavan tuottajan ollessa Andreas Carlson. Kappaleen sanat kertovat romanttisen parisuhteen loppumisesta; sen on kerrottu olevan myös viittaus bändin eroon manageri Lou Pearlmanistä sekä levy-yhtiö RCA Recordsista. Kappale oli mukana myös Yhdysvaltain Now!-sarjan vuonna 2001 julkaistussa osassa Now That's What I Call Music! 6.
"Bye Bye Bye" oli kaupallinen menestys, saavuttaen Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan neljännen sijan sekä sijoituksen kymmenen parhaan joukossa lähes jokaisella saavutamallaan listalla. Kappale sai ehdokkuuden vuoden 2001 Grammy-palkintogaalassa kategoriassa "Vuoden levytys", mutta hävisi U2:n kappaleelle "Beautiful Day".
Käännös suomeksi
Bruce Harlan

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bruce Harlan |  Bruce Harlan |  Bruce Harlan |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten uimahypyt
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | 3 m ponnahduslauta |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | 10 m kerroshypyt |  |
Bruce Ira Harlan (2. tammikuuta 1926 Marple Newtown, Pennsylvania – 22. kesäkuuta 1959 Norwalk, Connecticut) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä. Hän edusti Yhdysvaltoja Lontoon kesäolympialaisissa 1948 saavuttaen kultaa 3 metrin ponnahduslaudassa ja hopeaa 10 metrin kerroshypyissä.
Bygdanytt

| Bygdanytt |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  paikallislehti
Kustantaja:  Polaris Media
Levikki:  4 718 (2023)
Perustettu:  1951
Kotikunta:  Bergen ja Osterøy
Ilmestymistiheys:  ti ja pe
Kieli:  norja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Bygdanytt on norjalainen vuonna 1951 perustettu paikallislehti, joka kattaa Arnan kaupunginosan Bergenissä ja Osterøyn kunnan. Lehti ilmestyy paperisena kahdesti viikossa. Vuodesta 2023 lehti on kuulunut Polaris Media -konserniin.
Carl Westergren

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Carl Westergren |  Carl Westergren |  Carl Westergren |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa |  Antwerpen 1920 |  75 kg |  |
|  Kultaa |  Pariisi 1924 |  82,5 kg |  |
|  Kultaa |  Los Angeles 1932 |  yli 87 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa |  Tukholma 1922 | 75 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa |  Milano 1925 | 82,5 kg |  |
|  Kultaa |  Tukholma 1930 | 87 kg |  |
|  Kultaa |  Praha 1931 | yli 87 kg |  |
|  Pronssia |  Helsinki 1933 | yli 87 kg |  |
Carl Westergren (13. lokakuuta 1895 Malmö – 5. elokuuta 1958 Malmö) oli ruotsalainen painija ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Carl Westergren oli ensimmäinen painija, joka voitti kolme olympiakultaa. Westergren saavutti olympiavoittonsa kolmessa eri kreikkalais-roomalaisen painin sarjassa. Ensimmäinen kultamitali tuli Antwerpenin 1920 kisoissa keskisarjassa (75 kg), toinen Pariisin 1924 kisoissa raskaassa keskisarjassa (82,5 kg) ja kolmas Los Angelesin 1932 kisoissa raskaassa sarjassa (yli 87 kg). Amsterdamin 1928 kisoissa Westergren hävisi raskaassa keskisarjassa ensimmäisen ottelunsa Suomen Onni Pelliselle ja jätti sitten koko kisat kesken. Pariisissa 1924 Westergren osallistui myös vapaapainiin ja sijoittui neljänneksi.
MM-kultaa Westergren voitti Tukholmassa 1922, ja sen jälkeen ei MM-kisoja hänen uransa aikana enää järjestettykään. EM-kultaa hän voitti kolmasti ja EM-pronssia kerran.
Westergren voitti urallaan yhteensä neljä Pohjoismaiden-mestaruutta. Hän voitti mestaruuden vuosina 1919 ja 1920 75 kg:n sarjassa ja vuosina 1923 ja 1925 alle 82,5 kg:n sarjassa.
Saavutuksia

Olympiakultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa Antwerpenissa 1920 (keskisarja), Pariisissa 1924 (raskas keskisarja) ja Los Angelesissa 1932 (raskas sarja)
Olympiakisoissa neljäs vapaapainissa Pariisissa 1924 (raskas keskisarja)
MM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa Tukholmassa 1922 (keskisarja).
EM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1925 ja 1930 (raskas keskisarja) sekä 1931 (raskas sarja)
PM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1919 ja 1920 (keskisarja) sekä 1923 ja 1924 (raskas keskisarja)
British Celanese

British Celanese oli vuonna 1916 perustettu englantilainen kemianalan yritys. Se säilyi itsenäisenä yrityksenä vuoteen 1957, jolloin siitä tuli Courtauldsin tytäryhtiö.
Historia

Henri ja Camille Dreyfus perustivat vuonna 1912 Sveitsiin Baseliin Cellonit Gesellschaft Dreyfus and Co -nimisen yrityksen. Britannian hallitus kutsui vuonna 1916 veljekset Britanniaan valmistamaan äskettäin kehitettyä selluloosa-asetaattiseostetta. British Cellulose and Chemical Manufacturing Co rekisteröitiin 18. maaliskuuta 1916. Vuonna 1923 yrityksen nimi muutettiin British Celanese Ltd:ksi.  Britannian hallitus patentoi Henri Dreyfusin kehittämän prosessin, joka alensi selluloosa-asetaatin tuotannossa tärkeän reagenssin etikkahappoanhydridin tuotantokustannuksia.
Henri Dreyfus kuoli vuonna 1944. Camille Dreyfus kuoli vuonna 1956.
Vuonna 1957 British Celanese siirtyi Courtauldsille. Clarifoilin tuotantoa lukuun ottamatta tehdas suljettiin 14. marraskuuta 2012.
Bruce Haslingden

Edward Bruce Haslingden (29. maaliskuuta 1923 – 17. huhtikuuta 2007) oli australialainen maastohiihtäjä.
Oslon olympialaisissa 1952 Haslingden osallistui 18 km:lle sijoittuen 75:nneksi eli toiseksi viimeiseksi maaliintulleeksi. 50 km:llä hän keskeytti.
Carlson Rezidor Hotel Group

Carlson Rezidorin messuosasto ITB Berlin -⁠messuilla 2014.
Carlson Rezidor Hotel Group (aik. Rezidor SAS) on Belgiassa ja Yhdysvalloissa päämajaansa pitävä, Tukholman pörssissä noteerattu hotelliyhtiö.  Se omistaa useita hotelliketjubrändejä ja hallinnoi niitä ympäri maailmaa. Yrityksen alkujuuret ovat lentoyhtiö SAS:n hotellitoiminnassa ja Curtois L. Carlsonin Yhdysvaltojen Minneapolisiin vuonna 1928 perustamassa Gold Bond -⁠yhtiössä. Siitä syntynyt Carlson Hotels Inc. on omistanut niukan enemmistön Carlson Rezidor Hotel Groupista.
Keväällä 2016 Carlson Hotels Inc., mukaan lukien Carlsonin 51 prosentin omistus Carlson Rezidor Hotel Groupissa, myytiin kiinalaiselle monialayritykselle HNA Tourism Group.
Carlson Residorin hotelliketjuja ovat Radisson Blu (Suomessa osa Sokos Hotelsia), muut Radisson Hotels & Resorts -⁠ryhmän hotellit, Arena Hotels, Art’otel, Country Inns & Suites, Park Plaza, Park Inn ja Quorvus Collection, vuoteen 2010 asti myös Regent Hotels.
Vuonna 2014 Carlson Rezidor Hotel Group sijoittui huonemäärältään (168 927 huonetta) maailman 10. suurimmaksi.
Aiheesta muualla

Yhtiön sivusto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Carlson Rezidor Hotel Group
Käännös suomeksi
COVAX

COVAX eli COVID-19 Vaccines Global Access on maailmanlaajuinen aloite, jonka tavoitteena on COVID-19-rokotteiden tasapuolinen saatavuus.
COVAXia ohjaavat Gavi, Vaccine Alliance (aiemmin Global Alliance for Vaccines and Immunization, GAVI), Coalition for Epidemic Preparedness Innovations (CEPI) ja Maailman terveysjärjestö WHO. Se on yksi kolmesta pilarista COVID-19-työkalujen saatavuuden kiihdyttämössä (Access to COVID-19 Tools Accelerator), joka on WHO:n, Euroopan komission ja Ranskan hallituksen huhtikuussa 2020 käynnistämä aloite vastauksena COVID-19-pandemiaan. COVAX koordinoi kansainvälisiä resursseja, jotta COVID-19-testit, -hoitomuodot ja -rokotteet olisivat tasapuolisesti pieni- ja keskituloisissa maissa saatavilla.
Rokotekandidaatit

WHO hyväksyi 9. toukokuuta 2021 alkaen Pfizer-BioNTechin, Modernan, Sinopharm BBIBP-CorV:n, Oxford-AstraZenecan ja Johnson & Johnsonin rokotteet hätäkäyttöön. Näitä rokotteita voidaan jakaa osana COVAXia.
Monilla COVAXista hyötyvillä mailla on "rajalliset sääntelyvalmiudet", ja ne ovat riippuvaisia WHO:n luvista. Vuoden 2021 alkuun mennessä WHO tarkasteli 11 mahdollista COVID-19-rokotetta hätäkäyttöluetteloonsa (EUL). Ensimmäinen rokote, jonka WHO hyväksyi EUL:ään 31. joulukuuta 2020, oli Pfizer-BioNTech COVID-19-rokote. Pfizer-rokote on BioNTechin yhteistyössä yhdysvaltalaisen Pfizerin kanssa kehittämä RNA-rokote, jota myydään tuotemerkillä Comirnaty.
WHO totesi lehdistötiedotteessa 24. elokuuta 2020, että COVAXilla oli yhdeksän CEPI:n tukemaa rokotekandidaattia ja yhdeksän kokeilussa olevaa rokotekandidaattia, joten sillä oli maailman laajin valikoima COVID-19-rokotteita. Joulukuuhun 2020 mennessä COVAX oli saanut päätökseen neuvottelut muiden valmistajien kanssa, joiden ansiosta se sai käyttöönsä kaksi miljardia rokoteannosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta COVAX Wikimedia Commonsissa
List of participants in the COVAX Facility, Confirmations of intent to participate and AMC-Eligible economies
WHO information page about COVAX
GAVI page about COVAX
Rokotteet ja koronavirus (Arkistoitu – Internet Archive) THL
Euroopan komission koronavirusrokotteita koskeva strategia
Draft landscape of COVID-19 candidate vaccines WHO (englanniksi)
Bruce Johnstone

| Bruce Johnstone> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Etelä-Afrikka
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1962
Talli(t):  BRM
Kilpailuja:  1
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Etelä-Afrikan Grand Prix 1962
Viimeinen kilpailu:  Etelä-Afrikan Grand Prix 1962
Bruce Johnstone (oik. William Bruce Gordon Johnstone, 30. tammikuuta 1937 – 3. maaliskuuta 2022) oli eteläafrikkalainen BRM-tallin F1-kuljettaja. Hän osallistui ainoastaan yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1962 ja sijoittui yhdeksänneksi Etelä-Afrikan osakilpailussa.
Blondie

| Blondie |
| --- | --- |
 Blondie vuonna 1977.
Tiedot
Toiminnassa:  1976–1982, 1997–
Tyylilaji:  new wave, punk rock, poprock, disko, post-punk
Kotipaikka:   New York, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Debbie Harry, laulu (1975–1982,1997-)  Chris Stein, kitara (1975–1982,1997-)  Clem Burke, rummut (1975–1982,1997-)  Leigh Foxx, basso (2004–)  Tommy Kessler, kitara (2010-)  Matt Katz-Bohen, kosketinsoittimet (2008-) 
Entiset jäsenet:  Frank Infante, kitara (1977–1982)  Paul Carbonara, basso (2004–2010)  Nigel Harrison, basso (1977–1982)  Gary Valentine, basso (1975–1977)  Fred Smith, basso (1974–1975)  Billy O'Connor, rummut (1974–1975)  Kevin Patrick, kosketinsoittimet (2003–2007)  Jimmy Destri, kosketinsoittimet (1975–1982,1997-2003) 
Levy-yhtiö:  Sony BMG  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Blondie on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka oli suosituimmillaan 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa. Silloin Blondie oli yksi uuden aallon musiikin merkittävimmistä ja näkyvimmistä yhtyeistä.
Historia

Blondien perustivat New Yorkissa elokuussa 1974 Stilettoes-yhtyeen laulaja Debbie Harry ja kitaristi Chris Stein. Yhtyeen ensimmäisen pysyvän kokoonpanon täydensivät seuraavana vuonna liittyneet rumpali Clem Burke, basisti Gary Valentine ja kosketinsoittaja Jimmy Destri. Yhtye esiintyi New Yorkin rock-klubeilla kuten CBGB:ssä.
Blondie teki ensimmäisen levytyssopimuksensa independent-levy-yhtiö Private Stock Recordsin kanssa ja julkaisi esikoissinglensä ”X-Offender”. Esikoisalbumi Blondie julkaistiin joulukuussa 1976.
Blondien esikoisalbumi myi huonosti, mutta Chrysalis Records piti yhtyettä lupaavana ja osti sen levytyssopimuksen Private Stockilta puolella miljoonalla dollarilla. Chrysalis julkaisi elokuussa 1977 yhtyeen toisen albumin Plastic Letters. Samana kesänä Gary Valentine erosi yhtyeestä ja basistiksi tuli Frank Infante. Yhtyeeseen liittyi sen jälkeen vielä basisti Nigel Harrison, ja Infante siirtyi soittamaan kitaraa.
Blondien ensimmäinen listamenestys tuli Isosta-Britanniasta, kun Plastic Letters -albumi sekä singlet ”Denis” ja ”(I’m always Touched by Your) Presence, Dear” nousivat top-10:een. Maailmanmaineeseen Blondie nousi kolmannella albumillaan Parallel Lines (1978). Albumilta nousivat listoille singlet ”Picture This”, ”Hanging on the Telephone”, ”Sunday Girl”, ”One Way or Another” sekä ”Heart of Glass”, joka oli ykköshitti niin Britanniassa kuin Yhdysvalloissakin.
Blondien neljäs albumi Eat to the Beat (1979) tuotti singlehitit ”Dreaming”, ”Union City Blue” ja ”Atomic”, jotka nousivat korkealle etenkin Britannian listoilla. American Gigolo -elokuvan (1980) tunnuskappale, Giorgio Moroderin tuottama ”Call Me” nosti yhtyeen jälleen singlelistan ykköseksi Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Autoamerican -albumilta (1980) Yhdysvaltain listaykkösiksi nousivat singlet ”The Tide is High” ja ”Rapture”.
Varhaisen menestyksensä vuosina Blondie sai neljä listaykkössingleä ja yhteensä kahdeksan top-40-hittiä. Yhtye pyrki aina uudistumaan, ja sen musiikkityyli vaihtui punkista uuden aallon kautta diskoon, reggaehen ja rapiin.
Kitaristi Frank Infante haastoi yhtyeen oikeuteen Autoamericanin julkaisun jälkeen siitä, ettei se antanut hänen soittaa levyillä. Juttu sovittiin ja Infante jatkoi yhtyeessä. Jäsenet tekivät vuonna 1981 omia projektejaan, ja Harry julkaisi menestyksekkään sooloalbumin. Yhtyeen kuudes albumi The Hunter julkaistiin 1982. Se tuotti pari top-40-hittiä muttei myynyt odotetusti. Myös sitä seurannut kiertue epäonnistui.
Chris Steinin sairastuttua perinnölliseen ihosairauteen Blondie hajosi lokakuussa 1982. Harry jatkoi soolouraansa ja hoiti Steinia, joka lopulta toipuikin. Vuonna 1998 Blondie palasi yhteen kokoonpanolla Harry, Stein, Destri ja Burke. Seuraavana vuonna yhtye julkaisi albumin No Exit, jonka single ”Maria” nousi Britannian listaykköseksi. Seuraavan studioalbuminsa The Curse of Blondie yhtye julkaisi vuonna 2003. Vuonna 2006 Blondie nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen. Yhtye jatkaa uusien studioalbumien julkaisemista ja konsertointia edelleen.
Diskografia > Studioalbumit

Blondie (1976)
Plastic Letters (1977)
Parallel Lines (1978)
Eat to the Beat (1979)
Autoamerican (1980)
The Hunter (1982)
No Exit (1999)
The Curse of Blondie (2003)
Panic of Girls (2011)
Ghosts of Download (2014)
Pollinator (2017)
Kirjallisuutta

Porter, Dick ja Needs, Kris: Blondie — Mustaa valkoisella.  Suomentanut J. Sarainen. Minerva, 2018.  ISBN 9523126024.  (suomeksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtyeen viralliset sivut (englanniksi)
Chapelon

| Chapelon |
| --- | --- |
 Notre Damen kirkko
 vaakuna
 Chapelon
 Koordinaatit: 48°02′16″N, 2°34′45″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Centre-Val de Loire
Departementti:  Loiret
Arrondissementti:  Montargis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,5 km²
Väkiluku (2020):  252 
 – Väestötiheys:  38 as./km²
Kunnan numero:  45078
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Chapelon on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 15 kilometriä Montargisin kaupungista luoteeseen.
Kalvaarioryhmä
Notre Damen kirkko on alkujaan rakennettu 1100-luvulla, jolta ajalta ovat peräisin kirkon laiva ja apsis. Kirkko kunnostettiin vuonna 1877. Kirkon vieressä olevalla aukiolla on kalvaarioryhmä, joka listattu historiallisten monumenttien luetteloon. Se on peräisin 1600-luvulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chapelon Wikimedia Commonsissa
Bunny Ragnerstam

| Bunny Ragnerstam> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1944 (ikä 79–80) Eskilstuna, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Bunny Ragnerstam (s. 1944 Eskilstuna, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja kääntäjä. Kiinnostuttuaan yhteiskunnallisista kysymyksistä hän alkoi tutkia Kristianstadin työväenliikkeen historiaa. Siitä hän sai herätteen kirjoittaa romaanisarjan Ruotsin teollistumisesta 1800-luvulla, ja niissä teoksissa hän on hyödyntänyt tutkimuksiaan. Hän on kirjoittanut myös omaelämäkerrallisen romaanisarjan. Romaani Slutet på ett sekel kertoo vuosista 1960–1982, vaiheesta Ruotsin historiassa, jolloin kaikki tuntui mahdolliselta. Mord, min själ ja Mord mördare mördast ovat rikosromaaneja.
Teokset

Innan dagen gryr, 1974
Uppbrottets timme, 1975
Vredens dag, 1977
Skall jorden bliva vår, 1978
Brottet som kom bort, 1972
En svensk tragedi , 1980
Uppkomlingen, 1980
Ett prima liv, 1983
En värld att vinna, 1983
Konsten att skriva en samhällsroman, 1983
Sök reda på, ta vara på, levandegör (Gunnar Sillénin kanssa), 1984
När far blev sjuk, 1985
Arbetare i rörelse, 1986
Orons år, 1990
Slutet på ett sekel, 1998
Mord, min själ, 2004
Mord mördare mördast, 2011
Charles Cousin-Montauban

| Charles Cousin-Montauban |
| --- | --- |

Ranskan pääministeri
 9. elokuuta 1870–4. syyskuuta 1870  
Monarkki:  Napoleon III
Edeltäjä:  Émile Ollivier
Seuraaja:  Louis Jules Trochu
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1796 Pariisi, Ranska
Kuollut: 8. tammikuuta 1878 (81 vuotta) Versailles, Ranska
Tiedot
 Nimikirjoitus
Charles Guillaume Marie Apollinaire Antoine Cousin-Montauban, Palikaon kreivi (24. kesäkuuta 1796 Pariisi – 8. tammikuuta 1878 Versailles) oli ranskalainen kenraali, joka toimi Ranskan toisen keisarikunnan viimeisenä pääministerinä Ranskan–Saksan sodan aikana elo–syyskuussa 1870.
Cousin-Montauban liittyi Ranskan armeijaan vuonna 1814 ja osallistui vuoden 1823 Espanjan-sotaretkeen. Vuosina 1831–1857 hän palveli Algeriassa ja yleni 1847 everstiksi, 1851 prikaatinkenraaliksi ja 1855 divisioonankenraaliksi, minkä jälkeen hän oli Oranin alueen kuvernöörinä. Cousin-Montauban oli pari vuotta divisioonankomentajana Ranskassa, kunnes vuoden 1859 lopussa hänet valittiin komentamaan ranskalaista armeijaa, joka yhdessä brittijoukkojen kanssa lähti sotaretkelle Kiinaan. Brittien tuella hän löi kiinalaiset 21. syyskuuta Palikaon taistelussa lähellä Pekingiä ja eteni pääkaupunkiin 12. lokakuuta. Kiinan johto joutui pakon edessä taipumaa rauhaan 25. lokakuuta. Cousin-Montaubanin joukot osallistuivat myös kansainvälistä paheksuntaa herättäneeseen Pekingin kesäpalatsin ryöstöön. Häntä pidettiin kuitenkin Ranskassa sankarina, ja kotimaahan palattuaan hän sai monia kunnianosoituksia. Joulukuussa 1860 hänet nimitettiin senaattoriksi ja 1862 keisari Napoleon III antoi hänelle Palikaon kreivin arvon. Sen jälkeen hän toimi armeijakunnan komentajana.
Ranskan–Saksan sodan sytyttyä vuonna 1870 Palikao kutsuttiin Ranskan sotaministeriksi ja 9. elokuuta sijaishallitsijana toiminut keisarinna Eugénie nimitti hänet pääministeriksi eronneen Émile Ollivierin tilalle. Hänen pääministerikautensa jäi alle kuukauden mittaiseksi. Palikao ryhtyi järjestämään uusia armeijakuntia Ranskan ja Pariisin puolustamiseksi, aluksi suurella menestyksellä. Hän oli myös johtavana henkilönä laatimassa suunnitelmaa, jonka mukaisesti Patrice MacMahonin komentama armeija lähti vapauttamaan Metziin saarroksiin jääneitä F. A. Bazainen joukkoja. Ponnistelut valuivat kuitenkin hukkaan Ranskan joukkojen kärsittyä katastrofaalisen tappion Sedanin taistelussa 1.–2. syyskuuta. Keisarin jäätyä vangiksi Palikaolle ehdotettiin diktaattoriksi ryhtymistä, mutta hän kieltäytyi ja pakeni 4. syyskuuta puhjenneen vallankumouksen myötä Belgiaan.
Palikao palasi sodan jälkeen vuonna 1871 Ranskaan, ja puolusti itseään kansalliskokouksen asettaman tutkintakomitean edessä. Puolustuksekseen hän julkaisi myös samana vuonna kirjan Un Ministre de la guerre de vingt-quatre jours.
Charles Courant

| Mitalit> Maa:    Sveitsi.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:    Sveitsi.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:    Sveitsi.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Maa:    Sveitsi> Miesten vapaapaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | alle 82,5 kg |  |
|  Pronssia | Pariisi 1924 | alle 82,5 kg |  |
Charles Courant (14. huhtikuuta 1896 – 26. kesäkuuta 1982) oli sveitsiläinen vapaapainija.
Courant voitti hopeaa vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä alle 82,5 kilon sarjasta. Neljä vuotta myöhemmin Pariisin olympiakentillä  hän saavutti samasta sarjasta pronssia.
Brandon DeFazio

| Brandon DeFazio |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. syyskuuta 1988 (ikä 36) Oakville, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Faz
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  90 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  Wheeling Nailers (ECHL) Wilkes-Barre/Scranton Penguins (AHL) Bridgeport Sound Tigers (AHL) Utica Comets (AHL) Vancouver Canucks (NHL) Providence Bruins (AHL) Texas Stars (AHL) Kunlun Red Star (KHL) Lukko (SML) HC Kometa Brno (ČEL) ERC Ingolstadt (DEL) Schwenninger Wild Wings (DEL)
Brandon DeFazio (s. 13. syyskuuta 1988 Oakville, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.