Qing-dynastia
Historia > Kapinoiden ja levottomuuksien 1800-luku > Toinen oopiumisota

Länsimaat onnistuivat hyötymään Taiping-kapinan aiheuttamasta sekasorrosta ja laajensivat vaikutusvaltaansa Kiinassa. Britit olivat tyytymättömiä ulkomaalaisvastaisten viranomaisten toimintaan, ja kun kiinalaiset vuonna 1857 Taiping-kapinan vielä ollessa käynnissä pidättivät kaksitoista kiinalaista merimiestä, aloittivat britit tällä verukkeella toisen oopiumisodan. Ranskalaiset liittyivät sotaan brittien rinnalle. Brittien ja ranskalaisten laivastot löivät Qing-armeijan ja dynastia suostui rauhansopimukseen vuonna 1859, mutta kiinalaiset eivät noudattaneet sitä ja sota jatkui. Toinen oopiumisota päättyi, kun britit ja ranskalaiset valloittivat Pekingin vuonna 1860 ja Qing-dynastia pakotettiin solmimaan rauhansopimus. Sopimuksen mukaan kiinalaiset joutuivat maksamaan suuret sotakorvaukset ja brittialueita Hongkongissa laajennettiin. Venäjä toimi rauhansopimuksessa sovittelevana osapuolena, ja korvaukseksi Venäjälle luovutettiin Mantšuriasta Amurjoen itäpuoliset alueet.
Toisen oopiumisodan jälkeisen rauhansopimuksen jälkeen Qing-dynastian ja länsivaltojen suhteet alkoivat parantua. Länsimaat vetäytyivät Pekingistä, ja myös Qing-hallinto alkoi omaksua näkemyksen, että länsimaat eivät olleet niinkään kiinnostuneita Kiinan valloituksesta vaan heitä kiinnosti kauppasuhteiden kehittäminen. Länsivallat taas katsoivat, että niille olisi edullista tukea länsimyönteiseksi muuttunutta Qing-dynastiaa, ja ne olivat suurena apuna Taiping-kapinan kukistamisessa. Oopiumisotien jälkeisenä aikakautena länsimaiset vaikutteet lisääntyivät ja kiinalaiset alkoivat omaksua länsimaista tekniikkaa. Tätä lyhyeksi jäänyttä rauhan aikaa on kutsuttu vuosina 1862–1874 hallinneen keisarin Tongzhin mukaan nimetyksi jälleenrakennuskaudeksi. Lapsena keisariksi nousseen Tongzhin sijasta todellista valtaa käytti tosin Ci Xi, kuolleen keisari Xianfengin leski ja istuvan keisarin äiti. Tongzhi kuoli 18-vuotiaana vuonna 1875. Hänellä ei ollut perillisiä, ja Ci Xi onnistui nostamaan valtaistuimelle toisen lapsikeisarin Guangxun, jolloin todellinen valta pysyi edelleen hänen käsissään.
Oopiumisotien jälkeisestä rauhan ajasta huolimatta Qing-valtakunnan sisäiset ja ulkoiset uhat eivät poistuneet. Maan länsiosissa kärsittiin nälänhätää, joka vaati noin 20 miljoonan ihmisen hengen. Venäjä uhkasi maata pohjoisessa. Etelässä Kiinaa uhkasivat ranskalaiset Vietnamin siirtomaastaan käsin, ja maiden välillä käytiin sota vuosina 1884–1885. Suurimmaksi ulkoiseksi uhaksi oli kuitenkin muodostunut nopeasti modernisoitunut Japani. Japani valloitti Taiwanin saaren vuonna 1874 ja Riukiusaaret vuonna 1879. Tämän jälkeen Japani suuntasi laajenemispyrkimyksensä Koreaan. Korea oli kiinalaisille tärkeä kiinalaisten ylivallan tunnustanut puskurivaltio Japanin ja Kiinan välissä. Kiinan valta-asema Koreassa oli kuitenkin ristiriidassa Japanin imperialististen pyrkimysten kanssa. Vuonna 1894 Japani käytti hyväkseen Koreaa hallinneen Joseon-dynastian sisäisiä levottomuuksia, ja Kiinan ja Japanin välille puhkesi sota, kun japanilaiset hyökkäsivät Koreassa Joseon-dynastian tueksi lähetettyjen kiinalaisjoukkojen kimppuun. Konflikti laajeni nopeasti, ja siitä tuli kiinalaisille katastrofi, sillä Japani tuhosi nopeasti kiinalaisten laivaston ja eteni sisämaahan valloittaen osia Mantšuriasta. Kiina oli pakotettu solmimaan Shimonosekin rauhansopimuksen, ja vain Ranskan, Saksan ja Venäjän väliintulo niin kutsutussa kolmoisinterventiossa esti japanilaisvallan laajenemisen Liaodongin niemimaalle asti. Japanille hävityn sodan jälkiseuraamuksina länsivallat perustivat Kiinaan uusia tukikohtia havaitessaan Qing-dynastian heikkouden.
Sodan päätyttyä Qing-keisari Guangxu tuli täysi-ikäiseksi ja sai vallan leskikeisarinna Ci Xiltä. Sotatappiota Japanille pidettiin häpeällisenä ja maan oppineisto vetosi keisariin uudistusten puolesta. Keisari perusti uudistusliikkeen, jota johtamaan nimettiin Kang Youwei. Tämän johdolla maassa oli tarkoitus toteuttaa sadan päivän uudistukset vuonna 1898, joiden mukaan maassa siirryttäisiin kohti perustuslaillista hallintoa ja toteutettaisiin hallinnollisia uudistuksia. Uudistukset eivät kuitenkaan käyneet Qing-hovin korkea-arvoisille virkamiehille, joiden valta-aseman ne olisivat vieneet. He kääntyivät leskikeisarinna Ci Xin puoleen ja määräsivät tämän nimissä keisarin kotiarestiin, missä hän eli loppuelämänsä. Uudistukset peruttiin ja uudistajia teloitettiin. Kang Youwein onnistui brittien avulla paeta Hongkongiin. Valta siirtyi jälleen leskikeisarinna Ci Xin käsiin. Tällä oli vallananastuksessa suurena apuna sotilasjohtaja Yuan Shikai.