stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jäänmurtaja Wäinämöinen
Vanha nimi uudelleen käyttöön

Veteraanimurtaja hinattiin Tallinnaan, ja siellä se aivan ensimmäiseksi sai kylkiinsä vanhan nimensä Suur Tõll; sotalaivanharmaat kyljet, kansirakenteet ja savupiiput saivat saman tien entisen musta-keltaisen värityksensä.
Alusta alettiin heti Tallinnaan päästyä kunnostaa ajokuntoon. Vastaavaksi päälliköksi nimitettiin merikapteeni Olof Vaarmaa, jonka asiantuntemus olikin enemmän kuin tarpeen työn edistymisen kannalta. Samoin alus sai uuden henkilökunnan.
Eräs hauska yksityiskohta kalustosta on salongin alkuperäinen saksalainen piano. Se on säilynyt, koska se on rakennettu kiinteästi tilojen yhteyteen eikä sitä pystytty viemään pois purkamatta rakenteita. Eräs virolainen harrastaja teki toista vuotta työtä ja sai pianon takaisin alkuperäiseen kuntoonsa.
Suurimmat työkohteet ovat olleet kansien ja sisätilojen kunnostaminen. Kahdessa kattilassa voidaan pitää höyryä päällä ja peräkonetta voidaan pyörittää – ei tosin ajaa sillä, vaan alusta liikutellaan hinaajan voimin ainakin toistaiseksi. Koneiden ja kattiloiden täyskunnostus on suunnitelmissa, ja haaveena olik, että alus liikkuisi omin konein satavuotisjuhlassaan vuonna 2014.päivitettävä
Tammikuussa 1992 Suur Tõll otettiin virallisin juhlamenoin Viron vastaperustettuun laivarekisteriin, jossa se sai vertauskuvallisen numeron 1.
Vuonna 1994 alus vieraili Suomessa Kotkan Meripäivillä.
Suur Tõll on toukokuussa 2012 avatun Tallinnan merimuseon nähtävyys. Museossa on myös Eino von Bellin leijonalippu, joka hinattiin aluksen salkoon vuonna 1918.
Kirjallisuutta

Auvinen, Visa: Leijonalippu merellä.lähde tarkemmin?
Bell, Anders von: ”Volynetz expeditionen: En minnesbild av operation under frihetskriget våren 1918”, Helsingin pitäjä – Vantaa 2017.  (Päätoimittaja Jukka Hako. Vantaa-seuran vuosikirja, 49)  Vantaa:  Vantaa-Seura–Vandasällskapet, 2016.  ISSN 0358-6529  ISBN 978-952-67848-4-7
Laurell, Seppo: Höyrymurtajien aika.lähde tarkemmin?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jäänmurtaja Wäinämöinen Wikimedia Commonsissa
Volynetsin kaappaus maaliskuussa 1918. Radion kuulokuva 1938, Ylen Elävä arkisto.
Jäänmurtaja Väinämöisen eli "Volynetsin" valtaus 29. III. 1918, Kansan kuvalehti, 24.03.1933, nro 13, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jäänmurtaja "Volynetsin" valtaus. Tapauksesta kulunut tänään 20 vuotta, Helsingin Sanomat, 29.03.1938, nro 85, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen jäänmurtajat
| --- | --- |
Dieselsähköiset:  Sisu  Voima  Karhu  Murtaja  Sampo  Tarmo  Varma  Apu  Urho  Sisu  Otso  Kontio  Fennica  Nordica  Botnica  Polaris 
Höyrymurtajat:  Murtaja  Sampo  Apu  Tarmo  Wäinämöinen  Ilmarinen  Voima  Jääkarhu  Suursaari 
Nykyisin Suomen valtion käytössä olevat jäänmurtajat lihavoituna
Suojeluskuntalaisia Volynetsin kannella kaappauksen jälkeen.
Wäinämöinen Katajanokan rannassa vuonna 1922.
Kaatmojärvi

| Kaatmojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta
Kunnat:  Rauma
Koordinaatit:  61°05′07″N, 21°43′56″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Lapinjoen vesistö (33)
Valuma-alue:  Lapinjoen keskiosan alue (33.002)
Laskuoja:  Kaatmo-oja 
Järvinumero:  33.002.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  29,3 m 
Pituus:  250 m  
Leveys:  200 m  
Rantaviiva:  0,891 km 
Pinta-ala:  3,965 ha  
 fiKaatmojärvi 
Kaatmojärvi on Satakunnassa Raumalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Lapinjoen keskiosan alueeseen.
Maantiede

Kaatmojärven pinta-ala on 4,0 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 200 metriä. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 2 kilometriä pitkä Kaatmo-oja, joka laskee Kauklaistenjärveen. Järven rantaviiva on 900 metriä pitkä ja ranta on pääosin suota, joka rajautuu peltoon tai moreenimaastoon.
Luonto

Kaatmojärvessä viihtyy ainakin jokirapu, hauki ja ahven, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä suutari, joka on istutettu laji.
Greg McKegg

| Greg McKegg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1992 (ikä 32) St. Thomas, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  BK Mladá Boleslav
Sarja:  Tipsport Extraliga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  Toronto Marlies (AHL) Toronto Maple Leafs (NHL) Florida Panthers (NHL) Portland Pirates (AHL) Springfield Thunderbirds (AHL) Tampa Bay Lightning (NHL) Pittsburgh Penguins (NHL) Wilkes-Barre/Scranton Penguins (AHL) Carolina Hurricanes (NHL) Charlotte Checkers (AHL) Boston Bruins (NHL) Providence Bruins (AHL) New York Rangers (NHL) Hartford Wolf Pack (AHL) Bakersfield Condors (AHL)
NHL-varaus:  62. varaus, 2010 Toronto Maple Leafs
Greg McKegg (s. 17. kesäkuuta 1992) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Tšekin pääsarjassa Extraliga-joukkue BK Mladá Boleslavissa. Hänet varattiin Toronto Maple Leafsiin kolmannella kierroksella vuoden 2010 NHL:n varaustilaisuudessa.
Pelaajaura

McKegg pelasi vuosina 2008–2012 neljän kauden aikana korkeimmalla junioritasolla Ontario Hockey Leaguessa. Hän teki 125 maalia ja 145 syöttöpistettä eli yhteensä 270 tehopistettä saaden myös 143 rangaistusminuuttia pelaamissaan 262 ottelussa.
McKegg edusti Kanadan maajoukkuetta vuoden 2010 alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa ollen joukkueen johtavia pelaajia. Hän sai tililleen kuusi syöttöpistettä ja yhteensä seitsemän pistettä.
6. huhtikuuta 2011 Toronto Maple Leafs solmi McKeggin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen.
1. helmikuuta 2014 Toronto Maple Leafs kutsui McKeggin NHL-kokoonpanoon AHL-farmijoukkue Toronto Marliesista. McKegg otti Peter Hollandin paikan kokoonpanossa ja teki NHL-debyyttinsä samana iltana pelaten kolmen minuutin ja 43 sekunnin ajan. Ensimmäisessä ottelussaan hänelle kertyi kaksi taklausta, yksi laukaus maalia kohti sekä yksi voitto kuudesta aloituksesta. Toronto voitti ottelussa Ottawa Senatorsin lukemin 6–3.
19. kesäkuuta 2015 Toronto Maple Leafs kauppasi McKeggin Florida Panthersiin vaihdossa Zach Hymaniin ja mahdolliseen varauvuoroon vuoden 2017 varaustilaisuudessa.
Aiheesta muualla

Greg McKeggin pelaajaprofiili NHL.comissa (englanniksi)
Greg McKeggin tilastoja EliteProspects.comissa (englanniksi)
Greg McKeggin tilastoja The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Viljo Vesterinen

| Viljo Vesterinen |
| --- | --- |
 Vili Vesterinen vuonna 1932
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1907 Terijoki, Suomi
Kuollut: 18. toukokuuta 1961 (54 vuotta) Helsinki
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1921–1960
Tyylilajit:  viihdemusiikki
Soittimet:  harmonikka
Levy-yhtiöt:  Homocord/PSO, His Masters Voice/Fazer, Fenno, Parlophone, Odeon/PSO, Sonora, Bellacord-Electro, Sointu/Saaristokauppa Oy, Columbia/Levytukku, Kristall/Fazer, Mirva, Rytmi, Elektro/Decca/Fazer, Triola/Levytukku, Finlandia/PSO, Cupol
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Viljo ”Vili” Vesterinen (26. maaliskuuta 1907 Terijoki, Kivennapa – 18. toukokuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen harmonikansoittaja ja säveltäjä.
Tausta

Viljo Vesterinen syntyi Joonas ja Aino (o.s. Hyttinen) Vesterisen perheeseen Terijoella Ollilan kylässä. Joonas Vesterinen oli ammatiltaan metsätyönjohtaja ja ”Vilkka”, jolla nimellä hänetselvennä tunnettiin lapsuus- ja nuoruusaikanaan, oli kolmilapsisen perheen kuopus. Vanhin veli Emil oli seitsemän ja keskimmäinen veli Rudolf viisi vuotta vanhempi. Joonas Vesterinen työskenteli puutavaran ostajana ja metsätöiden johtajana valtion hakkuualueilla. Perhe muutti Terijoelta Uudenkirkon pitäjään, Kuuterselän kylään Viljon ollessa neljä- tai viisivuotias.
Viljo Vesterinen kävi aluksi muutaman viikon kiertokoulua ja pääsi kahdeksanvuotiaana nelivuotiseen kansakouluun Kuuterselässä vuonna 1915. Ensimmäisen kosketuksensa harmonikkaan Vilkka sai läheisessä Kokin talossa, jossa oli Pietarista hankittu kaksirivinen harmonikka. Vilkka ja Kokin perheen poika soittivat instrumenttia vuorotellen, Vilkan saadessa ajan myötä soittimesta myös säveliä irti. Joonas Vesterinen hankki perheeseen ensimmäisen kaksirivisen harmonikan vaihtamalla sen venäläiseltä upseerilta peräisin olleeseen Nagant-revolveriin Hermanni Kirjavaiselta. Aluksi harmonikkaa yritti soittaa keskimmäinen veli Rudolf, joka kuitenkin kyllästyi soittimen hankaluuteen pian. Pistoolivaihtokaupan esilletulo johti myös ikävyyksiin sisällissodan aikana ja jälkiselvittelyissä, joista Joonas Vesterinen lopulta kuitenkin selviytyi vahingoittumattomana. Kaksirivisestä tuli nyt Viljo Vesterisen ensimmäinen soitin, jolla hän jo seuraavana kesänä soitti paikallisia piirileikki- ja kansanlauluja. Hänen kerrotaan oppineen soittamaan poikkeuksellisen nopeasti, ja niin pojasta tuli pian kylän juhliin ja nurkkatansseihin kysytty soittaja.
Kaksitoistavuotiaana Vilkalla oli kokemusta jo useista soittopaikoista, myös häistä. Isä ja opettaja pitivät kuitenkin pelimannin ammattia epämääräisenä. Joonas toivoi pojastaan harjoittelijaa kauppapuotiin, missä tämän piti oppia liikemiehen ammatin alkeita. Vilkka sai kuitenkin paljon huomiota ja ansaitsi soitollaan, mikä vahvisti hänen omaa toivomustaan soittajan ammattiin ryhtymisestä. Erimielisyydet isän kanssa kiristyivät, ja poika lähti saamansa selkäsaunan jälkeen kotoaan kaksirivisen kanssa vain 14-vuotiaana. Hän asui aluksi kummisetänsä luona Uudellakirkolla, ja kerättyään soittamalla rahaa matkalippuun hän matkusti muutaman viikon kuluttua Viipuriin, jossa hänen Rudolf-veljensä oli jo suorittamassa asepalvelusta. Vesterisen saatua sattumalta tapaamaltaan kivennapalaiselta Jooseppi Leskiseltä ensimmäisen asunnon tämän yläkerran hellahuoneesta, hänen muusikonuransa Viipurissa saattoi alkaa marraskuun alussa 1921.
Elämä ja ura

Vesterinen opiskeli sellon- ja pianonsoittoa Viipurin musiikkiopistossa. Harmonikansoittajana hän oli itseoppinut, eikä hän tuntenut nuotteja ennen musiikkiopisto-opintojaan. Alkuaikoina Vili Vesterinen säesti eri muusikoita ja esiintyi 1920-luvun lopulla mm. kahviloissa ja säestäen sirkus- ja mykkäelokuvaesityksiä.
Vesterinen vaikutti Suomi Jazz Orkesterissa vuosina 1929–1931. Dallapé-orkesterissa hän työskenteli 1931–1938, jolloin hänestä tuli orkesterin keulakuva. Vuonna 1938 Vesterinen, Georg Malmstén, George de Godzinsky ja Eino Katajavuori lähtivät Dallapésta ja alkoivat kiertää Suomea omana ryhmänään, joka osoitti keräävänsä yleisöä siinä kuin kuuluisa orkesterikin.
Sota-aikana Vesterinen oli suosittu esiintyjä viihdytyskiertueilla ja Pallen (Reino Palmrothin) ideoimissa asemiesilloissa. Vuonna 1944 hän esiintyi Helsingin kaupunginorkesterin solistina, ja häntä pidetään konserttiharmonikan uranuurtajana Suomessa. 1940- ja 1950-luvuilla Vesterinen oli Suomen harmonikkamestaruuskilpailujen tuomariston jäsen. Hänen 50-vuotisjuhlakonserttinsa pidettiin Helsingin Messuhallissa 1957.
Vesterinen esiintyi myös muutamissa elokuvissa. Vuonna 1955 hänestä tehtiin osittain fiktiivinen elämäkertaelokuva Säkkijärven polkka.
Sotien jälkeen Vesterinen jatkoi uraansa yhtä ihailtuna soittajana kuin ennenkin, vaikka hänen esiintymistensä ulkoiset puitteet olivat huomattavasti entistä vaatimattomammat. Hän sai halvauskohtauksen keikkamatkalla Ylitorniolla marraskuussa 1950. Myöhemmin 1950-luvulla kohtaukset uusiutuivat ja johtivat siihen, että hän pystyi soittamaan enää harvoin. Halvauksen aiheuttajana pidetään yleisesti muusikon epäsäännöllistä elämänrytmiä, johon kuului alkoholi, tupakka ja epäterveellinen ruoka. Myötävaikuttavana tekijänä on saattanut olla 19-vuotiaana sairastettu keltatauti. Hän esiintyi viimeisen kerran huhtikuussa 1960, jolloin hän ei enää kyennyt juurikaan soittamaan, vaan Jorma Juselius ja Martti Jäppilä paikkasivat hänen soitto-osuutensa. Hän itse kävi lavalla vain näyttäytymässä yleisölle. Maaliskuussa 1961 sattunut viimeinen halvauskohtaus vei häneltä puhekyvyn, eikä hän enää palannut Kivelän sairaalasta, jossa hän oli hoidettavana.
Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle, kortteliin 26. samaan hautaan kuin vaimonsa Toini (1921–1991). Vuonna 1977 hänen muistokseen perustettiin Viljo Vesterinen -kilta. Vesterisen oppilaista tunnetuiksi myöhemmin tulivat muun muassa Esko Könönen ja Taito Vainio.
Palkinnot

Vesterinen saavutti Pohjoismaiden harmonikkamestaruuden neljä kertaa vuosina 1934, 1936, 1938 ja 1939 sekä toisen palkinnon Göteborgin kansainvälisissä harmonikkakilpailuissa 1934. Vuonna 1960 PSO-levy-yhtiö myönsi tärkeimmille solisteilleen ja muusikoilleen Vesteriselle, A. Aimolle, Martti Jäppilälle ja Georg Malmsténille "kultaiset äänilevyt". Tämä oli tunnustus siitä, että nämä neljä miestä olivat säveltämällä, sovittamalla ja tulkitsemalla luoneet suomalaisen iskelmän, vaikka mikään heidän yksittäinen äänitteensä ei ollut saavuttanut kultalevyyn oikeuttanutta myyntiä.
Levytykset

Ensimmäisen levytyksensä Vesterinen teki vuonna 1929 ja viimeiset vuonna 1953. Hyvin monessa lähteessä on mainittu, että ”Kulkurin kaiho” olisi äänitetty uudestaan 1959, mutta kaikki versiot ovat uusintajulkaisuja vuoden 1947 äänityksestä.lähde?
Vesterisen tunnetuimmaksi kappaleeksi on jäänyt vuonna 1939 levytetty "Säkkijärven polkka". Kappale ei ole Vesterisen oma, mutta hänen esityksensä on sen tunnetuin versio. "Säkkijärven polkka" tunnetaan erikoisessa käytössä jatkosodan ajalta: kappaletta soitettiin yli kolme kuukautta yhteen mittaan estämään vihollisen radiomiinojen laukaisu. Muita tunnettuja levytyksiä olivat "Metsäkukkia" (1931), "Hilpeä hanuri" (1936) ja "Valssi menneiltä ajoilta" (1939). 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa Vesterinen teki vielä useita levytyksiä Lasse Pihlajamaan kanssa, muiden muassa erittäin vaativat kappaleet "El Relicario" ja "Sinfoninen marssi" (1950). Viimeisen kerran hän vieraili levytysstudiossa vuonna 1953, kun Kauko Käyhkö lauloi hänen säestyksellään hänen säveltämänsä ja Aune Ala-Tuuhosen sanoittaman valssin "Soittajan kaipuu". Kaikkiaan levytyksiä on yli 130.
Perhe

Vili Vesterinen oli avioliitossa Toini Vesterisen (1921–1991) kanssa. Vesterisen lapsenlapsi on Vesterinen Yhtyeineen -bändin laulaja Tero Vesterinen.
Kokoelmia

Viljo Vesterinen – Pohjoismaiden harmonikkamestari 1 (Finlandia PSOP 1, 1963)
Viljo Vesterinen – Pohjoismaiden harmonikkamestari 2 (Finlandia PSOP 25, 1967)
Viljo Vesterinen 3 (Finlandia PSOP 77, 1971)
Viljo Vesterinen: Säkkijärven polkka (Rytmi RILP 7048, 1969)
Viljo Vesterinen – Vili (Helmi HLP 626–627, MCD 26, 1989)
Viljo Vesterinen: 20 suosikkia – Säkkijärven polkka (Finnlevy 3984-22506-2, 1996)
Viljo Vesterinen 1929–1953 Vol. 1 (Artie Music, 2007)
Aiheesta muualla

Viljo Vesterinen Pomus.netin tietokannassa
Viljo Vesterisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Viljo Vesterisen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Metsäkukkia and Valssi menneiltä ajoilta by Viljo Vesterinen, and Lasse Pihlajamaa, 1950. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Haitari-kuningas, Seura, 23.06.1937, nro 25, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana
Ruokalusikka

Ruokalusikka.
Ruokalusikka on suurehko lusikka, jota käytetään muun muassa keiton ja puuron syömiseen.
Mittalusikoita. Ruokalusikka (15 ml) kolmantena oikealta.
Ruokalusikka (lyhenne rkl) on myös ruoanlaitossa käytetty tilavuuden mittayksikkö, kooltaan 15 millilitraa, mikä vastaa kolmea 5 millilitran teelusikkaa. Seitsemän ruokalusikkaa on siten noin yksi desilitra.
Syömiseen tarkoitettujen ruokalusikoiden tilavuudet voivat poiketa paljonkin ruokalusikan virallisesta koosta. Esimerkiksi Helsingin Sanomien vuonna 2009 tekemän testin tuloksena oli, että pienimpään ruokalusikkaan mahtui 8 grammaa suolaa ja suurimpaan melkein kolme kertaa enemmän.
Ruoka-ainesten mittauskäyttöön on olemassa myös erityisiä mittalusikoita. Vuoden 2009 testissä havaittiin myös, että mittalusikoiden tilavuus oli pahimmillaan 60 prosenttia liian suuri.
FCAA American Football

| FCAA American Football |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi FCAA American Football 2025 

Laji:  Amerikkalainen jalkapallo
Maa(t):   Suomi
Perustettu:  2024
Edeltäjä:  Amerikkalaisen jalkapallon korkeakoulusarja
Joukkueita:  8
FCAA American Football on suomalainen FCAA:n järjesttämä amerikkalaisen jalkapallon korkeakoulusarja. Amerikkalainen jalkapallo on FCAA:n toinen laji; ensimmäinen on jääkiekko FCAA Hockey -sarjassa.
Joulukuussa 2024 Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liitto (SAJL) julkaisi tiedotteen, jossa se linjasi yhteistyöstä FCAA:n kanssa ja siitä, kuinka FCAA järjestäisi Amerikkalaisen jalkapallon korkeakoulusarjan vuonna 2025.
Sarjan ensimmäiselle kaudelle otettiin kaikki kahdeksan joukkuetta, jotka olivat pelanneet Amerikkalaisen jalkapallon korkeakoulusarjassa vuonna 2024.
Osallistuvat joukkueet

| Joukkue | Koulu | Kaupunki |
| --- | --- | --- |
| Aalto Predators | Aalto-yliopisto | Espoo |
| Beaver Hunters | Turun yliopisto | Turku |
| Wasa Dogs | Vaasan yliopisto ja ammattikorkeakoulu | Vaasa |
| Hawks Joensuu | Itä-Suomen yliopisto ja Karelia-ammattikorkeakoulu | Joensuu |
| Black Knights NDU | Maanpuolustuskorkeakoulu | Helsinki |
| Tampere Mahti Cocks | Tampereen yliopisto ja ammattikorkeakoulu | Tampere |
| Riemu Rhinos | Jyväskylän yliopisto ja ammattikorkeakoulu | Jyväskylä |
| Lappeenranta Wildmen | Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto LUT ja LAB-ammattikorkeakoulu | Lappeenranta |
Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2000

Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2000 pelattiin Sveitsissä Klotenissa ja Weinfeldenissa 14.–24. huhtikuuta 2000. Järjestyksessään maailmanmestaruuskisat olivat toiset. Mestaruuden voitti Suomi, joka voitti loppuottelussa Venäjän maalein 3–1. Pronssia saavutti Ruotsi, joka voitti isäntämaa Sveitsin pronssiottelussa lukemin 7–1.
Putoamissarja

| Joukkue | O | V | H | T | TM | PM | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Saksa | 3 | 2 | 0 | 1 | 17 | 5 | 5 |
|  Yhdysvallat | 3 | 2 | 1 | 0 | 16 | 4 | 4 |
|  Ukraina | 3 | 1 | 1 | 1 | 12 | 13 | 3 |
|  Valko-Venäjä | 3 | 0 | 3 | 0 | 4 | 27 | 0 |
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Puolivälierät | Puolivälierät | Puolivälierät |   |   | Välierät | Välierät | Välierät |   |   | Loppuottelu | Loppuottelu | Loppuottelu |
 
|   |  |  |  |   |   | B1 |   Venäjä | 4 |   |  |  |  |  |
|   | A2 |   Sveitsi | 3 |   |   | A2 |   Sveitsi | 1 |   |   |  |  |  |
|   | B3 |   Slovakia | 0 |   |   |   |   |   |   |   | B1 |   Venäjä | 1 |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | B2 |   Suomi | 3 |
|   |  |  |  |   |   | A1 |   Ruotsi | 2 |   |   |  |  |  |
|   | B2 |   Suomi | 3 |   |   | B2 |   Suomi | 4 |   |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
|   | A3 |   Tšekki | 0 |   |  |  |  |  |  |  | A1 |   Ruotsi | 7 |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | A2 |   Sveitsi | 1 |
Ottelujen alkamisajat ovat paikallisia aikoja.
Pudotuspelit > Puolivälierät

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 21.4. |  Sveitsi | 3-0 |  Slovakia | Kloten |  |
15:30: 
| 15:30 | (0-0, 1-0, 2-0)  | (0-0, 1-0, 2-0)  | (0-0, 1-0, 2-0)  | Yleisömäärä: 3 177 |  |
| 15:30 |  |  |      | Yleisömäärä: 3 177 |  |
15:30: 
15:30: 
15:30: 
15:30: 
15:30: 
15:30: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 21.4. |  Suomi | 3-0 |  Tšekki | Kloten |  |
19:30: 
| 19:30 | (1-0, 0-0, 2-0)  | (1-0, 0-0, 2-0)  | (1-0, 0-0, 2-0)  | Yleisömäärä: 968 |  |
| 19:30 |  Tuomo Ruutu − 18:40 Janne Jokila − 41:52 Tuomo Ruutu − 46:41 |  1-0 2-0 3-0 |       | Yleisömäärä: 968 |  |
19:30: 
19:30: 
19:30: 
19:30: 
19:30: 
19:30:
Pudotuspelit > Sijoituspeli 5. sijasta

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 24.4. |  Slovakia | 4-3 vl. |  Tšekki | Weinfelden |  |
12:00: 
| 12:00 | (0-0, 3-3, 0-0, 0-0, 1-0)  | (0-0, 3-3, 0-0, 0-0, 1-0)  | (0-0, 3-3, 0-0, 0-0, 1-0)  |  |  |
| 12:00 |  |  |      |  |  |
12:00: 
12:00: 
12:00: 
12:00: 
12:00: 
12:00:
Pudotuspelit > Välierät

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 22.4. |  Ruotsi | 2-4 |  Suomi | Kloten |  |
15:30: 
| 15:30 | (1-0, 1-2, 0-2)  | (1-0, 1-2, 0-2)  | (1-0, 1-2, 0-2)  | Yleisömäärä: 864 |  |
| 15:30 |  Andreas Jungbeck − 04:38 Per Helmersson − 28:52 |  1-0 2-0 2-1 2-2 2-3 2-4 |    30:54 − Harri Suutarinen 32:33 − Tero Määttä 54:45 − Tuomas Pihlman 59:32 − Tero Määttä     | Yleisömäärä: 864 |  |
15:30: 
15:30: 
15:30: 
15:30: 
15:30: 
15:30: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 22.4. |  Venäjä | 4-1 |  Sveitsi | Kloten |  |
19:30: 
| 19:30 | (0-0, 0-1, 4-0)  | (0-0, 0-1, 4-0)  | (0-0, 0-1, 4-0)  | Yleisömäärä: 4 131 |  |
| 19:30 |  |  |      | Yleisömäärä: 4 131 |  |
19:30: 
19:30: 
19:30: 
19:30: 
19:30: 
19:30:
Pudotuspelit > Pronssiottelu

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 24.4. |  Ruotsi | 7-1 |  Sveitsi | Kloten |  |
12:00: 
| 12:00 | (3-1, 4-0, 0-0)  | (3-1, 4-0, 0-0)  | (3-1, 4-0, 0-0)  | Yleisömäärä: 3 633 |  |
| 12:00 |  |  |      | Yleisömäärä: 3 633 |  |
12:00: 
12:00: 
12:00: 
12:00: 
12:00: 
12:00:
Pudotuspelit > Loppuottelu

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 24.4. |  Venäjä | 1-3 |  Suomi | Kloten |  |
16:00: 
| 16:00 | (0-1, 1-1, 0-1)  | (0-1, 1-1, 0-1)  | (0-1, 1-1, 0-1)  | Yleisömäärä: 3 288 |  |
| 16:00 |   Ruslan Zainullin − 30:43 |  0-1 1-1 1-2 1-3 |  17:12 − Mikko Kankaanperä  33:38 − Markus Seikola 42:31 − Mikko Kankaanperä     | Yleisömäärä: 3 288 |  |
16:00: 
16:00: 
16:00: 
16:00: 
16:00: 
16:00:
Tilastot > Pistepörssi

| Pelaaja | O | M | S | Pts | +/− | JM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Jegor Schastin | 6 | 7 | 4 | 11 | +10 | 4 |
|  Sven Helfenstein | 7 | 5 | 6 | 11 | +3 | 2 |
|  Jens Karlsson | 6 | 5 | 4 | 9 | +7 | 20 |
|  Marián Gáborík | 6 | 6 | 2 | 8 | +3 | 12 |
|  Tuomo Ruutu | 7 | 6 | 2 | 8 | +2 | 0 |
|  Martin Samuelsson | 6 | 3 | 5 | 8 | +6 | 6 |
|  Alexander Svitov | 6 | 3 | 5 | 8 | +10 | 8 |
|  Janne Jokila | 7 | 3 | 5 | 8 | +5 | 8 |
|  Pavel Vorobiev | 6 | 2 | 6 | 8 | +4 | 10 |
|  Thibaut Monnet | 7 | 4 | 3 | 7 | +1 | 6 |

O = Pelatut ottelut; M = Maalit; S = Syötöt; Pts = Pisteet; +/− = Plus/miinus; RM = Rangaistusminuutit
Palkinnot > IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat

Paras maalivahti:  Kari Lehtonen
Paras puolustaja:  Magnus Hedlund
Paras hyökkääjä:  Jegor Schastin
Sijoitukset

Valko-Venäjä putosi 1. divisioonaan vuodeksi 2001.
Keijo Hietikko

Keijo Hietikko (s. 19. toukokuuta 1993) on Jalasjärveltä kotoisin oleva suomalainen laulaja, joka valittiin vuoden 2022 tangokuninkaaksi Seinäjoen tangomarkkinoilla. Vuodesta 2025 alkaen Hietikko on keikkaillut yhdessä Lakia-orkesterinsa kanssa. Hietikko on opiskellut teurastajaksi ja toiminut tässä ammatissa Atrian Kauhajoen tehtaalla. Hän on myös opiskellut autonasentajaksi. Hän on seurustellut avovaimonsa kanssa yläasteikäisestä saakka ja heillä on kaksi lasta, kaksospojat. Hietikko oli Perussuomalaisten ehdokkaana Jalasjärven kunnanvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2012, mutta ei tullut valituksi.
Hietikko on myös vuoden 2017 Suomen IskelmäMestari-laulukilpailun voittaja.