stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
McIntoshin piirikunta (Georgia)
Väestö

Vuonna 2020 McIntoshin piirikunnan 10 975 asukkaasta valkoisia oli 64,8 %, mustia 32,0 %, aasialaisia 0,7 % ja alkuperäisasukkaita 0,7 %. Asukkaista 3,1 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 1,4 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta McIntoshin piirikunta (Georgia) Wikimedia Commonsissa
Marttisen miehet

Marttisen miehillä tarkoitetaan suomalaisten asekätkijöiden ryhmää, joka pakeni Suomesta Ruotsin kautta Yhdysvaltoihin ja liittyi aikanaan Yhdysvaltain armeijaan. Ryhmää kutsutaan "Marttisen miehiksi" johtajansa, Mannerheim-ristin ritarin sekä Suomen ja myöhemmin myös Yhdysvaltain armeijan everstin Alpo Marttisen mukaan. Viimeinen elossa ollut ryhmän jäsen Antero Aakkula kuoli 11. joulukuuta 2006.
Pako Ruotsiin

Asekätkentä eli Päämajan organisoima aseiden ja materiaalin hajavarastointi mahdollista sissisotaa varten alkoi paljastua kevään 1945 kuluessa. Keskeistä oli Oulussa tapahtunut kuljetusorganisaatioon kuuluneen miehen tekemä ilmianto valtiolliselle poliisille eli ns. Punaiselle Valpolle. 8. toukokuuta annettiin Oulun sotilaspiirin 2. ye-upseeria Aito Keravuorta koskeva etsintäkuulutus. Asekätkentäoperaation johtoon kuulunut Usko Sakari Haahti antoi Keravuorelle käskyn poistua maasta, minkä tämä 12. toukokuuta tekikin suunnaten kalastajaveneen viemänä Ruotsiin. Rantautuminen tapahtui Piitimessä. Keravuoren maasta poistumisen tarkoitus oli rajata paljastunut asekätkentä yhden sijaiskärsijän vastuulle.
Tämä ei kuitenkaan onnistunut, pidätyksiä seurasi ja asekätkentäorganisaation avainhenkilöille annettiin eri keinoin kehotuksia poistua maasta. Osa ehdittiin pidättää ja heidän pakomatkaansa sisältyikin esimerkiksi karkaamisia vankikuljetuksista.
Lauri Törni ei varsinaisesti kuulunut Marttisen miehiin, vaan liittyi USA:n armeijaan alkuperäisen kokoonpanon jälkeen, eikä hänellä ollut yhteyttä varsinaiseen asekätkentään.lähde tarkemmin? Hänet yleensä mainitaan kuitenkin samaan joukkoon kuuluvaksi.
Yhdysvaltain armeijassa palvelleet Marttisen miehet > Everstit

Alpo K. Marttinen
Antero Aakkula
Paavo Kairinen
Aito Keravuori
Kalle Keränen
Erkki Lahdenperä
Eino Lassila
Yhdysvaltain armeijassa palvelleet Marttisen miehet > Everstiluutantit

Olavi Alakulppi
Antero Havola
Erik Patojärvi
Arvo Vikström
Yhdysvaltain armeijassa palvelleet Marttisen miehet > Majurit

Pauli Nysten
Lauri Törni
Yhdysvaltain armeijassa palvelleet Marttisen miehet > Kapteenit

Juho Anttila
Onni Sinkko
Sulo Uitto
Toivo Saastamoinen
Yhdysvaltain armeijassa palvelleet Marttisen miehet > Kersantti

Vesa Järvinen
Yhdysvaltain armeijassa palvelleet Marttisen miehet > Korpraali

Olavi Pihala
Aiheesta muualla

Marttinens män hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Miesten Ykköspesis-kausi 2023

| --- | --- |
Järjestyksessä:  43
Joukkueita:  12
Runkosarja
Päiväys:  10. toukokuuta – 12. elokuuta
Voittaja:  Haminan Palloilijat
Pudotuspelit
Päiväys:  16. elokuuta – 27. elokuuta
Mestari:  Haminan Palloilijat
Sarjakarsinta
Putoaja(t):  Alavuden Peli-Veikot Loimaan Palloilijat
Muut sarjat
Ylempi sarja:  Superpesis
Alempi sarja:  Suomensarja
Naisten kausi:  Naisten Ykköspesis
   ← 2022  2024 →
Ykköspesis-kausi 2023 oli Suomen pesäpallon toiseksi korkeimman sarjatason Ykköspesiksen 43. kausi. Kauteen osallistui 12 joukkuetta.
Joukkueet

| Joukkue | Paikkakunta | Kotistadion | Perustettu | Ykköseen |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Alavuden Peli-Veikot | Alavus | Monttu | 1953 | 2020 (Nousi) |
| Haminan Palloilijat | Hamina | Vallikenttä | 1928 | 2022 (Putosi) |
| Jyväskylän Kiri 2020 | Jyväskylä | Hippos | 1930 | 2023 (Nousi) |
| Jyväskylän Lohi | Jyväskylä | Koskenharju | 1924 | 2021 (Nousi) |
| Kankaanpään Maila | Kankaanpää | Kankaanpää Areena | 1958 | 2023 (putosi) |
| Kannuksen Ura | Kannus | Neoen Areena | 1968 | 2019 (Nousi) |
| Kouvolan Pallonlyöjät -2 | Kouvola | KSS Energia Areena | 1931 | 2022 (Nousi) |
| Loimaan Palloilijat Junioripesis | Loimaa | Loimaan pesäpallostadion | 1931 | 2020 (Nousi) |
| Oulun Lippo juniorit | Oulu | Mustapekka Stadion | 1955 | 2019 (Putosi) |
| Puijon Pesis | Kuopio | Osuma Areena | 1999 | 2010 (Putosi) |
| Seinäjoen Maila-Jussit | Seinäjoki | Unico Areena | 1926 | 2023 (Nousi) |
| Simon Kiri | Simo | Tuulivoima-areena | 1926 | 2019 (Nousi) |
Runkosarja

| Sij>  | Joukkue | O | V | VS | HS | H | TJ | PJ | JE | P | Karsinta tai putoaminen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Haminan Palloilijat | 24 | 10 | 9 | 2 | 3 | 224 | 135 | +89 | 50 | Pudotuspelit |
| 2 | Puijon Pesis | 24 | 8 | 9 | 4 | 3 | 148 | 92 | +56 | 46 | Pudotuspelit |
| 3 | Kankaanpään Maila | 24 | 11 | 6 | 0 | 7 | 195 | 122 | +73 | 45 | Pudotuspelit |
| 4 | Oulun Lippo | 24 | 9 | 6 | 5 | 4 | 184 | 149 | +35 | 44 | Pudotuspelit |
| 5 | Jyväskylän Lohi | 24 | 6 | 10 | 4 | 4 | 141 | 128 | +13 | 42 |  |
| 6 | Kannuksen Ura | 24 | 9 | 3 | 2 | 10 | 178 | 168 | +10 | 35 |  |
| 7 | Jyväskylän Kiri 2020 | 24 | 6 | 4 | 2 | 12 | 147 | 165 | −18 | 28 |  |
| 8 | Kouvolan Pallonlyöjät -2 | 24 | 3 | 6 | 7 | 8 | 171 | 180 | −9 | 28 |  |
| 9 | Seinäjoen Maila-Jussit | 24 | 6 | 4 | 2 | 12 | 142 | 168 | −26 | 28 | Putoamiskarsinta |
| 10 | Simon Kiri | 24 | 2 | 8 | 3 | 11 | 137 | 175 | −38 | 25 | Putoamiskarsinta |
| 11 | Alavuden Peli-Veikot | 24 | 1 | 4 | 6 | 13 | 101 | 177 | −76 | 17 | Putoamiskarsinta |
| 12 | Loimaan Palloilijat Junioripesis | 24 | 0 | 4 | 3 | 17 | 104 | 213 | −109 | 11 | Putoamiskarsinta |
Pudotuspelit > Turnauspuu

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelut | Loppuottelut |
 
|   |   |   |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  |  |  |
|   |  Haminan Palloilijat  |  2  |  |  |  |  |
|   |  Haminan Palloilijat  |  2  |  |  |   |   |
|   |  Oulun Lippo  |  1  |  |  |   |   |
|   |  Oulun Lippo  |  1  |  |  |  Haminan Palloilijat  |  3  |
|   |   |   |  |  |  Haminan Palloilijat  |  3  |
|   |   |   |  |  |  Kankaanpään Maila  |  0  |
|   |  Puijon Pesis  |  0  |  |  |  Kankaanpään Maila  |  0  |
|   |  Puijon Pesis  |  0  |  |  |  |  |
|   |  Kankaanpään Maila  |  2  |  |  |  |  |
|   |  Kankaanpään Maila  |  2  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Pesis.fi − Miesten Ykköspesiksen sarjajärjestelmä 2023
Mia Sahlberg

Johanna Maria (Mia) Sahlberg (28. helmikuuta 1849 Yläne – 28. huhtikuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen tyttökoulun perustaja ja johtaja Helsingissä ja sairaalan johtaja Venäjällä.
Henkilöhistoria

Sahlbergin vanhemmat olivat yliopiston luonnonhistorian museon inspehtori Reinhold Ferdinand Sahlberg ja Christina Sofia Brusin. Hyönteistutkija Johan Reinhold Sahlberg oli hänen veljensä. Sahlberg kävi Heurlinin koulua Turussa 1859–1867 ja Svenska fortbildningsläroverketin 1868–1870. Matematiikan tutkinnon hän suoritti professori Lorenz Lindelöfille 1869 ja auskultoi Svenska normallyceumissa.
Sahlberg perusti Helsinkiin 1870 Emilia Backmanssonin kanssa tyttöjen yksityiskoulun, Sahlbergska skolanin. Hän oli koulun johtaja ja matematiikan ja uskonnon opettaja 1870–1889. Evankelisen sairashuoneen johtaja kreivi Pashkovin Vetoshkinon kartanossa Nižni Novgorodissa Keski-Venäjällä Sahlberg oli vuodesta 1889 vuoteen 1920, jolloin hänelle myönnettiin valtion eläke.
Julkaisuja

Herrens andra ankomst: bibelstudium hållet vid Lutherinstitutet sommaren 1927, 1927
Några söndagsskoletexter jämte förklaringar, 1929
Aiheesta muualla

Mia Sahlberg Biografiasampo.
Mitrofanin hautausmaa

Konstantin Tonin suunnittelema Mitrofan Voronežilaisen kirkko vuonna 1926.
Mitrofanin hautausmaa (ven. Митрофа́ньевское кла́дбище, Mitrofanjevskoje kladbištše) on entinen ortodoksinen ja suomalainen luterilainen hautausmaa Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsi kaupungin eteläosassa nykyisten Mitrofanjevskoje-maantien, Malaja Mitrofanjevskaja -kadun ja Taškentskaja-kadun rajaamalla alueella.
Vuosina 1830–1831 alueelle syntyi koleraepidemian uhrien hautausmaa. Vuonna 1835 sen lähelle perustettiin Mitrofanin ortodoksinen hautausmaa. 1800–1900-lukujen vaihteessa se oli Pietarin suurimpia hautapaikkoja. Vuosina 1839–1847 sinne rakennettiin Konstantin Tonin suunnittelema Mitrofan Voronežilaisen kirkko.
Vuonna 1845 ortodoksisen hautausmaan yhteyteen perustettiin Pietarin suomalaisen Pyhän Marian seurakunnan hautausmaa. Uutta hautausmaata tarvittiin, koska vainajien hautaaminen Volkovon ja Smolenskin luterilaisille hautausmaille oli vähävaraisille suomalaisille liian kallista. Lähellä sijainnut Tönttölän kylän hautausmaa oli puolestaan liian pieni ja joutui vuosittain kevättulvien alle. Mitrofanin suomalaiselle hautausmaalle haudattiin 1850-luvulta lähtien myös ruotsalaisia ja latvialaisia. Vuosina 1870–1871 sinne rakennettiin kivinen kappeli. Tunnetuin alueelle haudattu henkilö lienee kielentutkija Anders Sjögren. Suomalainen hautausmaa sijaitsi Malaja Mitrofanjevskaja -kadun kulmassa nykyisen numero 10:n kohdalla.
Ortodoksinen ja luterilainen hautausmaa suljettiin vuonna 1927, mutta sinne tehtiin uusia hautoja vielä 1930-luvulla ja varsinkin Leningradin piirityksen aikana. Mitrofan Voronežilaisen kirkko purettiin vuonna 1929. Hautamuistomerkit hävitettiin sodan jälkeen, ja myöhemmin paikkaa on käytetty varastoalueena ja kaatopaikkana. Mitään merkkejä Mitrofanin hautausmaasta ei enää ole näkyvissä. Sen eteläpuolella on kuitenkin säilynyt vanhauskoisten Gromovskojen hautausmaa.
Entinen hautausmaa kuuluu alueeseen, jolle suunnitellaan Izmailovskaja perspektiva -nimisen liike- ja asuinalueen rakentamista. Suunnitelmaa ovat vastustaneet mm. Pietarissa asuvat inkerinsuomalaiset, jotka ovat ehdottaneet alueen muuttamista puistoksi. Pietarin kaupunkirakentamisen neuvosto hyväksyi rakennussuunnitelman maaliskuussa 2009. Viranomaiset ovat ehdottaneet ratkaisua, johon sisältyy rakennustöiden yhteydessä löytyvien jäännösten kerääminen entistä Mitrofanin kirkkoa ympäröivälle hehtaarin suuruiselle alueelle. Kirkon paikalle aiotaan rakentaa tsasouna.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pietarin Mitrofanin yhdistys
Mitrofanin hautausmaa Googlen karttasivulla (venäjäksi)
Mitrofanin hautausmaalle omistettu Malaja Kolomna -lehden numero (venäjäksi)
Merkel

Merkel tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Sukunimi

Angela Merkel (s. 1954), Saksan liittokansleri
Alexander Merkel, alk. Александр Васильевич Меркель (s. 1992), saksalainen jalkapalloilija
Franz Josef Meinrad Merkel (s.1944), Brasiliassa toimiva saksalainen roomalaiskatolinen piispa
Garlieb Helwig Merkel (1769–1850), liivinmaalaissyntyinen saksankielinen yhteiskunnallinen kirjailija
Gustav Merkel (1827–1885), saksalainen urkuri ja säveltäjä
Harry Merkel (1918–1995), saksalainen Formula 1 -kuljettaja
Therese Merkel (Tess Merkel) (s. 1970), ruotsalainen pop-laulaja
Muita

Merkel, paikkakunta Yhdysvalloissa Texasissa
Merkel Motor Company, yhdysvaltalainen autonvalmistaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Merkel”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Eino Otto Kotiranta

Eino Otto Kotiranta (25. toukokuuta 1885 Jyväskylä – 25. marraskuuta 1954 Tampere) oli suomalainen toimittaja ja sosiaalidemokraattinen poliitikko.
Kotiranta kävi viisi luokkaa Jyväskylän lyseota. Hän oli perustamassa jyväskyläläistä Sorretun Voimaa vuonna 1906 ja toimi lehden avustajana. Kotiranta siirtyi vuonna 1908 lappeenrantalaisen Kansan Äänen toimitussihteeriksi ja työskenteli sen päätoimittajana vuoden 1912 loppuun saakka. Saatuan syytteen majesteettirikoksesta Kotiranta siirtyi Yhdysvaltoihin, jossa hän kuului Raivaaja-lehden toimitukseen.
Kotiranta palasi Suomeen vuonna 1920 liittyen turkulaisen Sosialistin toimitukseen. Hän oli lehden päätoimittajana ja toimitussihteerinä vuoteen 1924, jolloin hän siirtyi Pohjolan Työmiehen päätoimittajaksi Ouluun. Vuosina 1926–1952 Kotiranta työskenteli tamperelaisen Kansan Lehden toimituksessa.
Kotiranta liittyi sosiaalidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1904. Hän oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsen vuonna 1926 ja Pohjois-Pirkkalan kunnanvaltuuston puheenjohtaja vuosina 1931–1934. Kotiranta toimi SDP:n Hämeen läänin pohjoisen piirijärjestön puheenjohtajana ja oli kolmesti presidentin valitsijamiehenä. Hän kuului myös Suomen sosialidemokraattisen sanomalehtimiesliiton perustajajäseniin.
Eino Ojanen

Eino Ojanen (27. marraskuuta 1924 Helsinki – joulukuu 2010) oli suomalainen koripallovalmentaja. Ojanen pelasi pääsarjatasolla koripalloa, käsipalloa sekä pesäpalloa.
Ojanen voitti Karhun Poikien paidassa koripallon SM-pronssia. Hän edusti käsipallossa samaa seuraa ja voitti kolme SM-kultaa. Pesäpallossa Ojanen edusti Katajanokan Haukkoja, muttei voittanut SM-mitalia. Käsipallossa hän pelasi myös 13 maaottelua. Ojanen valmensi Suomen koripallomaajoukkuetta vuosina 1950–1955 lukuun ottamatta neljää ottelua vuonna 1952. Hänen aikanaan maajoukkue osallistui kolme kertaa EM-kilpailuihin.
Vuonna 2018 Ojanen nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen.
Mikrohedelmöitys

Siittiötä ruiskutetaan munasolun sisään mikrohedelmöityksessä.
Mikrohedelmöitys eli ICSI (engl. intracytoplasmic sperm injection) on hedelmöityshoitomenetelmä, jossa yksittäinen siittiö ruiskutetaan ohuella putkella suoraan munasolun sisään. Mikrohedelmöitys on sovelias hoitokeino pariskunnille, joiden hedelmättömyys johtuu miehen siemennesteen laadusta. Siittiöitä saattaa olla vähän, tai niiden liikkuvuus tai morfologia voi olla huono.
Jos siemenneste ei sisällä lainkaan siittiöitä, munasolu voidaan yrittää hedelmöittää lisäkiveksestä, kiveksestä tai siemenjohtimesta imetyillä siittiöillä.
Mikrohedelmöitystekniikka kuvattiin ihmisellä ensimmäisen kerran vuonna 1988, mutta raskauksia saatiin aikaan vasta useita vuosia myöhemmin. Suomessa ensimmäiset mikrohedelmöityksen avulla alkunsa saaneet vauvat syntyivät vuonna 1993. Menetelmä lähti leviämään ympäri maailman etenkin vuoden 1994 loppupuolella.
Tekniikka ja tulokset

Siemennestettä tarkastellaan mikroskoopin alla, ja siittiö valitaan arvioiden sen hyvää muotoa ja liikkuvuutta. Munasolu pidetään maljalla paikallaan mikropipetillä. Siittiö imetään ohueen lasikapillaariin ja siirretään kypsän munasolun sisään mikroinjektiotekniikan avulla.
Mikrohedelmöityksen tulokset munasolun hedelmöittämisessä ovat olleet hyviä. Esimerkiksi kohtalaisen vaikeassa miehen spermaviassa tavallisen koeputkihedelmöityshoidon (IVF) hedelmöitysosuus on 26 % ja mikrohedelmöityshoidon 58 %.
Mitrastemon

| Mitrastemon |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Mitrastemonaceae
Suku::  Mitrastemon  Makino
Lajit
 Mitrastemon matudae  Mitrastemon yamamotoi 
Katso myös
   Mitrastemon Wikispeciesissä   Mitrastemon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mitrastemon on kaksi kasvilajia sisältävä loiskasvisuku ja Mitrastemonaceae-heimon ainoa suku. Molemmat lajit ovat pyökkikasvien (Fagaceae) endoparasiittisia juuriloisia, joilla ei ole lainkaan vartta tai lehtiä.
Mitrastemon-lajeja on kaksi, ja ne ovat maantieteellisesti täysin eriytyneitä. Mitrastemon matudae esiintyy Meksikossa Chiapasin osavaltiossa ja Mitrastemon yamamotoi Kaakkois-Aasiassa, Taiwanilla sekä Japanissa.
Mitrastemon-lajit elävät rihmamaisena kudoksena isäntäkasvin juurien sisällä. Ne kasvavat juuressa nilan ja jällen välissä kasvattaen poikittaisia rihmoja puuainekseen. Koko kasvista ainoastaan kukinnot kasvavat isännän ulkopuolelle. Kukinta-aikaan maan alta työntyvät kukat muodostavat maanpintaan usein isäntäkasvia ympäröiviä renkaita eräiden sienten (ks. sienikehä) tapaan. Kukkavarressa on muutamia kalpeita ja suomumaisia lehtiä, jotka suuntautuvat jyrkästi ylöspäin. Kukat tuottavat runsaasti mettä, jota kertyy myös kukkavarressa olevien lehtien hankoihin lisäten näin kasvin suosiota pölyttäjien keskuudessa. Kukinto on enimmäkseen hyönteispölytteinen, mutta Uudessa-Guineassa myös mettä syövien lintujen on raportoitu käyvän Mitrastemon-lajin kukilla ja jopa puolustavan ravinnonlähdettään. Hedelmä on marjamainen kapseli.
Aiheesta muualla

Mitrastemon matudae (kuva)
Mitrastemon yamamotoi (kuva)
Emilio Colombo

| Emilio Colombo |
| --- | --- |

Italian pääministeri
 6. elokuuta 1970 – 17. helmikuuta 1972  
Presidentti:  Giuseppe Saragat Giovanni Leone
Edeltäjä:  Mariano Rumor
Seuraaja:  Giulio Andreotti
Euroopan parlamentin puhemies
 1977 – 1979  
Edeltäjä:  Georges Spénale
Seuraaja:  Simone Veil
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1920 Potenza
Kuollut: 24. kesäkuuta 2013 (93 vuotta) Rooma
Tiedot
Puolue:  Italian kristillisdemokraattinen puolue
Aiheesta muualla
www.emiliocolombo.it
Emilio Colombo (11. huhtikuuta 1920 Potenza – 24. kesäkuuta 2013 Rooma) oli italialainen diplomaatti ja poliitikko. Hän kuului kristillisdemokraattiseen puolueeseen.
Potenzassa syntynyt Colombo oli koulutukseltaan lakimies. Hän oli merkittävä vaikuttaja kotimaansa politiikassa, jossa nousi lopulta pääministeriksi asti, mutta oli aktiivinen myös Euroopan politiikassa. Hän toimi vuosina 1977–1979 Euroopan parlamentin puhemiehenä.
Colombo toimi Italian pääministerinä vuosina 1970–1972. Myöhemmin hän oli muun muassa kahteen otteeseen ulkoministerinä.
Presidentti Carlo Azeglio Ciampi nimitti Colombon elinikäiseksi senaattoriksi vuonna 2003.
Colombo herätti aikanaan kohua ilmoittamalla käyttävänsä säännöllisesti kokaiinia "terapeuttisiin tarkoituksiin".
Emmanuel Chedal

Emmanuel Chedal Zakopanessa 2008.
Emmanuel Chedal (s. 15. tammikuuta 1983 Moutiers, Ranska) on ranskalainen entinen mäkihyppääjä. Hän asuu Brides-Les-Bains'ssa ja edustaa SC Courchevel -seuraa.
Chedal kilpaili arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Lahden MM-kisoissa 2001. Hän sijoittui 18:nneksi lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa 2004 ja Liberecin MM-kisojen 2009 suurmäessä. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli suurmäessä kolmastoista ja saman talven lentomäen MM-kisoissa Planicassa neljästoista.
Maailmancupissa Chedal sijoittui ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan kahdeksas Willingenissä kaudella 2003–2004. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan kolmas Lillehammerissa joulukuussa 2009. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli parhaimmillaan viidestoista kaudella 2009–2010.
Chedal ilmoitti tammikuussa 2013 lopettavansa uransa.
Mika’ela Fisher

| Mika'ela Fisher |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt:  München, Saksa
Ammatti:  näyttelijä, malli
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Mika’ela Fisher (myös muodossa Mika Ela Fisher tai Mikaela Fisher) on saksalainen näyttelijä ja malli.
Näyttelijänä Fisher on saanut tunnustusta roolistaan Guillaume Canet’n ​​elokuvassa Ei sanaakaan (2006).
Filmografia

Home Cinema (2005)
Ei sanaakaan (Ne le dis à personne, 2006)
Everyone Is Beautiful John Galliano Show  (2006)
Lisa (2008)
Kaiken se kestää  (Anything for Her, 2008)
The Lost Door (2009)
Boro in the Box (2011)
Out of Fashion: Maison Martin Margiela (2011)
The Naked Leading the Blind (2012)
Die Tapferen Haende im Chaos der Zeit (2013)
Colt 45 (2014)
Victory’s Short (2014)
Entre deux mondes  (2014)
Männin (2015)
Odile dans la vallée (2017)
The Women Collection (2017)
L'architecte textile (2017)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mika’ela Fisher Wikimedia Commonsissa
Mika’ela Fisher Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Fisherin viralliset verkkosivut
Egil Johansen (suunnistaja)

Egil Ivar Johansen (s. 18. elokuuta 1954) on norjalainen suunnistaja.
Johansen voitti suunnistuksen maailmanmestaruuden henkilökohtaisella matkalla 1976 ja 1978. Jälkimmäisenä vuonna hän voitti kultaa myös viestissä Norjan joukkueen kolmannen osuuden suunnistajana. Tampereen MM-kisoissa 1979 Johansen sai hopeaa hävittyään 21-vuotiaalle maanmiehelleen Øyvin Thonille 1.10 minuuttia.
Jukolan viestin Johansen voitti 1988. Hän edusti tuolloin Bækkelagets SK -seuraa.
Saavutukset

MM-kultaa henkilökohtaisella matkalla 1976 ja 1978
MM-kultaa viestissä 1978
MM-hopeaa henkilökohtaisella matkalla 1979
MM-hopeaa viestissä 1976
Jukolan viestin voitto 1988
Mike, Lu & Og

| Mike, Lu & Og |
| --- | --- |
Tyyli:  Animaatio
Kestoaika:  22 min
Luoja(t):  Chuck Swenson
Pääosissa:  Nika Frost Nancy Cartwright Dee Bradley Baker S. Scott Bullock Corey Burton Martin Rayner Kath Soucie
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Cartoon Network
Esitetty:  12. marraskuuta 1999 – 27. toukokuuta 2001
Jaksoja:  26
Tuotanto
Tuottaja(t):  Mikhail Shindel Charles Swenson Igor Gelashvili Vladimir Horunzhy Artem Vadiliev Monique Beatty
Ohjaaja(t):  Elena Rogova Aleksandr Tatarskiy
Tuotantoyhtiö(t):  Kinofilm Studios
Palkinnot
Ehdokkuudet:  Young Artist (2000)
Aiheesta muualla
IMDb 
Mike, Lu & Og on yhdysvaltalainen animaatiosarja, jonka loi Chuck Swenson ja sen tuotti venäläinen Kinofilm Studios. Sarja kertoi tytöstä nimeltä Michelene, joka tunnetaan lyhyemmin nimellä Mike. Hän on ulkomaalainen vaihto-oppilas Manhattanin koululta, joka jumittuu saarelle, jossa Mike tutustuu saaren prinsessaan Luhun ja hänen kaveriinsa Ogiin. Heidän seikkailuun seurataan yhteensä 26 jakson verran, jotka esitettiin alun perin vuosien 1999–2001 aikana Cartoon Networkilla.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nika Frost  | … |  Mike Mavinsky   |
|  Nancy Cartwright  | … |  Lu   |
|  Dee Bradley Baker  | … |  Og, vuohi   |
|  S. Scott Bullock  | … |  Wendell, sivuäänet   |
|  Corey Burton  | … |  Old Queeks, Bos'n   |
|  Martin Rayner  | … |  Alfred, Spiney, Mate   |
|  Kath Soucie  | … |  Margery, The Pig   |
|  Brian George  | … |  Kapteeni   |
|  Alison Larkin  | … |  Hermione   |
|  Jim Ward  | … |  sivuäänet   |
|  Charles Adler  | … |  sivuäänet   |
Aiheesta muualla

TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Mika Ritalahti

| Mika Ritalahti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. joulukuuta 1963 (ikä 60) Rauma
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  elokuvatuottaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Mika Ritalahti (s. 20. joulukuuta 1963 Rauma) on suomalainen elokuvatuottaja. Ritalahti on valmistunut Taideteollisesta korkeakoulusta Taiteen maisteriksi ja Diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta.
Ritalahti perusti 1994 Silva Mysterium -tuotantoyhtiön yhdessä veljensä Niko Ritalahden kanssa.
Ritalahti opetti elokuvatuotantoa Taideteollisessa korkeakoulussa ensin lehtorina 2004–2005, sittemmin Elokuva- ja TV-tuotannon vt. professorina vuosina 2006–2007 ja määräaikaisena professorina vuosina 2008–2012, jolloin Taideteollinen korkeakoulu yhdistyi Aalto Yliopistoksi Kauppakorkeakoulun ja Teknillisen korkeakoulun kanssa. Ritalahti toimi dekaanina vuosina 2008–2009 Taideteollisessa korkeakoulussa.
Hän on Euroopan elokuva-akatemian äänestävä jäsen. Vuonna 1997 Ritalahti sai Parhaan Elokuvan Jussi-palkinnon tuottamastaan Sairaan kaunis maailma -elokuvasta (ohjaus Jarmo Lampela). Samana vuonna hänet valittiin vuoden elokuvatuottajaksi.
Ritalahden tuottama elokuva Pahanhautoja sai maailman ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla 2022. Elokuva on myyty ympäri maailman.
Filmografia > Tuottajana

Routasydän (1993)
Jäänmurtaja (1997)
Sairaan kaunis maailma (1997)
Thomas (2008)
Maata meren alla (2009)
Kaiken se kestää (2017)
Diva of Finland (2019)
Pahanhautoja (2022)
Aiheesta muualla

Mika Ritalahti Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mika Ritalahti Elonetissä.