stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Breda M35

Italialaisvalmisteinen 20 mm:n ilmatorjuntatykki vuosimallia 1935.
Cannone-Mitragliera da 20/65 modello 35 (Breda) tai Breda M35 on italialaisen Breda-asetehtaan vuodesta 1935 valmistama ilmatorjuntaan tarkoitettu sarjatulta ampuva 20 mm:n tykki. Sitä valmistettiin Italiassa runsaasti ja se oli käytössä useilla toisen maailmansodan rintamilla muun muassa suomalaisten ja saksalaisten käytössä. Suomeen niitä hankittiin talvi- ja jatkosodan aikana yhteensä 92 kappaletta.
Tekniset tiedot

Kaliiperi: 20×138 mm B
Lähtönopeus: 830–850 m/s
Aseen koko pituus: 203 cm
Putken pituus: 130 cm
Aseen paino: 68,5 kg
It-jalustan paino: 300 kg
Syöttölevy: 12 patruunaa
Tulilajit: kerta/sarjatuli
Tykin varsinainen ase toimii kaasurekyylillä ja se pystyy automaattisen latauskoneistonsa avulla ampumaan myös sarjatulta. Ammusten syöttäminen tapahtuu syöttölevyjen avulla, kussakin syöttölevyssä voi olla 12 patruunaa. Tykillä on kolmihaarainen jalusta, joka on keskeltä pyörivä. Tykki on varustettu istuimella ja irrotettavilla ajopyörillä. Tykin siirtäminen on sen keveyden vuoksi mahdollista paitsi moottoriajoneuvolla myös hevosella. Tykin jalusta mahdollistaa sekä ilma- että suora-ammunnan (jälkimmäinen esim. maamaaliin).
Käyttö Suomessa

Talvisodan aikana Suomeen tilattiin kaikkiaan 48 kappaletta 20 mm:n Breda-tykkejä. Suomeen tykit saapuivat helmikuussa 1940, mutta rintamajoukoille niitä ei ehditty enää jakaa ennen sodan päättymistä. Myöhemmin (välirauhan ja jatkosodan aikana) aseita tilattiin lisää joitakin kymmeniä kappaleita, joista osa oli kiinteälavettisia laivoihin tapahtuvaa asennusta varten. Breda-tykkien melko suuresta lukumäärästä johtuen ne osallistuivat sangen näkyvästi sotatoimiin useilla jatkosodan rintamilla.
Sotien jälkeen Breda-tykit huollettiin ja varastoitiin. 1960-luvun alussa puolustusvoimien varastoissa tykkejä oli edelleen jäljellä 83 kappaletta ja vielä vuonna 1985 niitä oli varastoituna 76 asetta. Tämän jälkeen kymmenen näistä aseista jätettiin puolustusvoimien omiin kokoelmiin ja loput joko myytiin tai hävitettiin.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Werner Heisenberg

| Werner Heisenberg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. joulukuuta 1901 Würzburg, Saksan keisarikunta
Kuollut: 1. helmikuuta 1976 (74 vuotta) München, Länsi-Saksa
Kansalaisuus:  saksalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Münchenin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Arnold Sommerfeld
Instituutti:  Göttingenin yliopisto Kööpenhaminan yliopisto Leipzigin yliopisto Berliinin yliopisto St Andrewsin yliopisto Münchenin yliopisto
Oppilaat:  Felix Bloch  Edward Teller Rudolf Peierls Friedwardt Winterberg
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Heisenbergin epätarkkuusperiaate
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1932)
 Nimikirjoitus
Werner Karl Heisenberg (5. joulukuuta 1901 Würzburg, Saksan keisarikunta – 1. helmikuuta 1976 München, Länsi-Saksa) oli saksalainen fyysikko ja nobelisti, yksi kvanttimekaniikan kehittäjistä. Hän oli yksi merkittävimmistä 1900-luvulla tapahtuneeseen fysiikan käsityksien mullistukseen vaikuttaneista tutkijoista, erityisesti kehittämänsä epätarkkuusperiaatteen myötä. Heisenberg oli natsi-Saksan ydinenergiaohjelman johtaja, vaikka hänen työnsä luonne tässä ominaisuudessa on kiistanalainen.
Nuoruus ja opiskelu

Werner Heisenberg syntyi vuonna 1901 Würzburgissa. Hänen vanhempansa olivat August ja Anna Heisenberg. Isä oli muinaiskreikan filologian ja Kreikan nykykirjallisuuden tutkija, josta tuli vuonna 1910 Münchenin yliopiston kreikkalaisen filologian professori.
Heisenberg piti nuorena matematiikasta ja teknisistä laitteista. Opettajat pitivät häntä lahjakkaana. Hän aloitti vuonna 1920 yliopisto-opinnot Münchenin yliopistosta. Hän julkaisi opiskeluaikana neljä tutkimusta fysiikasta opettajansa Arnold Sommerfeldin ohjaamana. Heisenberg valmistui 1923 tohtoriksi, vaikka hän melkein reputti suullisen kokeen.
Ura > Uusi kvanttimekaniikka

Heisenberg tutustui opiskeluaikanaan Niels Bohriin Göttingenissä. Hän aloitti Bohrin apulaisena Göttingenin yliopistossa jo vuonna 1922. Vietettyään pidemmän aikaa Kööpenhaminan yliopistossa Bohrin teoreettisen fysiikan instituutissa Heisenberg alkoi tutkia kvanttiteoriaa. Hän vastusti vallalla ollutta mallia, sillä sitä ei varsinaisesti pystynyt havainnoimaan.
Heisenberg kehitti uuden kvanttimekaanisen lähestymistavan. Hän löysi tavan esittää ja manipuloida ominaisuuksia, kuten sijaintia ja nopeutta. Max Born tunnisti Heisenbergin käyttämän matematiikan matriiseiksi. Heisenberg, Born ja Pascual Jordan julkaisivat marraskuussa 1925 tutkimuksen ”Zur Quantenmechanik II”, jota pidetään uuden kvanttimekaniikan perustamisdokumenttina. Julkaisussaan hän hylkäsi vanhat atomimallit ja esitteli havaittaviin suureisiin (esimerkiksi taajuus, amplitudi, polarisaatio) perustuvan matemaattisen mallin, jolla ko. suureet voidaan laskea matriiseilla.
Ura > Epätarkkuusperiaate ja Nobel

1920-luvulla kehitettiin muitakin kvanttimekaanisia kaavoja. Heisenberg palasi Bohrin instituuttiin, missä heidän välisistä keskusteluista syntyi Heisenbergin paperi ”Über den anschulichen Inhalt der quantentheoretischen Kinematik und Mechanik”, joka julkaistiin maaliskuussa 1927. Paperissa esitettiin niin sanottu epätarkkuusperiaate, jonka mukaan hiukkasen paikkaa ja nopeutta ei voida samanaikaisesti mitata mielivaltaisen tarkasti. Siitä tuli niin sanotun Kööpenhaminan tulkinnan perusta.
Heisenbergista tuli syksyllä 1927 Leipzigin yliopiston professori. Hän oli Saksan nuorin täysi professori. Heisenberg pyrki Leipzigissa löytämään kvanttikenttäteorian, joka voisi yhdistää kvanttimekaniikan ja suhteellisuusteorian. Hän työskenteli myös neutronin löytymisen jälkeen atomiytimen parissa. Hän kehitti varhaisen mallin protonin ja neutronin välisestä vuorovaikutuksesta. Malli edelsi myöhemmin löydettyä vahvaa vuorovaikutusta.
Heisenberg sai vuoden 1932 Nobelin fysiikanpalkinnon kvanttimekaniikan kehittämisestä. Palkinto myönnettiin hänelle vasta marraskuussa 1933 samalla kuin julkistettiin myös vuoden 1933 palkinnon saajat.
Ura > Aika kansallissosialistisessa Saksassa

Kansallissosialistien noustua valtaan vuonna 1933 monet Heisenbergin kollegoista ja oppilaista lähtivät maasta. Heisenberg ei ilmeisesti itse missään vaiheessa harkinnut vakavasti muuttoa ulkomaille, vaikka hän sai useita tarjouksia ulkomaalaisilta yliopistoilta. Häntä ilmeisesti ohjasi voimakas vastuuntunto ja kansallinen lojaalius.
Puolan valloituksen jälkeen 1939 Heisenberg värvättiin tutkimaan ydinenergian mahdollisuuksia. Hän nousi maan ydinohjelman johtohenkilöiksi ja vuonna 1942 Kaiser Wilhelm -instituutin fysiikan osaston johtajaksi. Hän vieraili luentomatkoilla muun muassa Tanskassa ja Alankomaissa.
Tanskassa Heisenberg keskusteli Bohrin kanssa ydinaseen rakentamisen mahdollisuudesta. Albert Speerille Heisenberg kertoi, että ydinpommia ei pystyisi rakentamaan ennen vuotta 1945 ja että rakentaminen vaatisi merkittävästi varoja ja työvoimia.
Heisenberg vangittiin 1945, ja hänet internoitiin monien muiden saksalaisfyysikkojen kanssa Englantiin. Heisenberg vapautettiin tammikuussa 1946.
Ura > Uran viimeiset vuodet

Palattuaan Länsi-Saksaan (Saksan liittotasavalta) Heisenberg toimi monissa tieteellisen hallinnon rooleissa. Hän palasi Kaiser Wilhelm -instituuttiin, joka nimettiin kuitenkin pian Max Planck -instituutiksi. Heisenbergista tuli vuonna 1949 Länsi-Saksan tutkimusneuvoston ensimmäinen johtaja. Se liitettiin myöhemmin uudelleenperustettuun toiseen tutkimusorganisaatioon.
Heisenberg vaikutti merkittävästi Länsi-Saksan osallistumisessa eurooppalaisen CERN-tutkimuskeskuksen perustamiseen. Hän oli myös vuonna 1953 perustetun Alexander von Humboldt -säätiön ensimmäinen puheenjohtaja. Se auttoi ulkomaalaisia tutkijoita, jotta he pääsisivät tekemään tutkimustaan Länsi-Saksaan.
Heisenberg jatkoi myös omaa tutkimustyötään kvanttikenttäteorian parissa. Hän esitti 1958 yhtenäisen kenttäteorian. Se ei kuitenkaan saanut tukea tiedeyhteisöltä, etenkään kvarkkimallin ilmestymisen jälkeen 1960-luvulla. Heisenberg jatkoi tutkimustyötään vuoteen 1970, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Yksityiselämä

Heisenberg meni huhtikuussa 1937 naimisiin Elisabeth Schumacherin kanssa. He olivat tavanneet alle kolme kuukautta aikaisemmin. Heisenberg oli loistava pianisti, ja hän oli pitämässä konserttia ystävänsä talossa, missä hän tapasi tulevan vaimonsa.
Heisenbergit saivat seitsemän lasta. Martin ja Jochen Heisenbergista tuli myös luonnontieteilijöitä.
Kirjallisuutta

Fysiikka ja filosofia. Modernin tieteen vallankumous.  ((Physics and Philosophy. The Revolution in Modern Science, 1958.) Johdanto: F. S. C. Northrop)  Suomentanut Risto Vilkko. Helsinki:  Art House, 2000.  ISBN 951-884-258-2
Bremen (F207)

| Bremen |
| --- | --- |
 Bremen

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bremer Vulcan
Kölinlasku:  9. heinäkuuta 1979
Laskettu vesille:  27. syyskuuta 1979
Palveluskäyttöön:  7. toukokuuta 1982
Poistui palveluskäytöstä:  28. maaliskuuta 2014
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 600 t
Pituus:  130,50 m
Leveys:  14,60 m
Syväys:  6,30 m
Koneteho:  2 × MTU 20V956 TB92 -dieselmoottoria 8 140 kW 2 × GE LM2500 -kaasuturbiinia 30 000 kW
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  202+20 hengen lentomiehistö
Aseistus
Aseistus:  1 × OTO Melara 76 mm tykki 2 × Mauser MLG27 27 mm pikatykkiä 1 × 8 siilon ohjusjärjestelmä, 16 × Sea Sparrow -ilmatorjuntaohjusta 2 × Mk49 ohjusjärjestelmä, 21 × RAM-ohjus 2 × Harpoon-ohjusjärjestelmää, 8 ohjusta 2 ×  Mk 32 375 mm sukellusveneentorjuntaheitintä, 8 × DM4A1 tai Mk46 torpedoa 2 × Sea Lynx Mk.88A -helikopteria
Bremen (runkonumero F207) oli Saksan liittotasavallan laivaston ja yhdistyneen Saksan laivaston Bremen-luokan fregatti, joka otettiin palvelukseen 1982 ja poistettiin palveluksesta 2014.
Valmistus

Alus tilattiin 26. marraskuuta 1977 Bremer Vulcanilta, missä köli laskettiin 9. heinäkuuta 1979. Alus laskettiin vesille 27. syyskuuta ja otettiin palvelukseen 7. toukokuuta 1982.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 28. maaliskuuta 2014.
Andrew Breitbart

Andrew Breitbart puhumassa 2011.
Andrew James Breitbart (1. helmikuuta 1969 – 1. maaliskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen konservatiivinen kustantaja, kommentaattori The Washington Timesilla, kirjailija, televisio- ja radiopersoona erinäisissä uutisohjelmissa sekä toimittaja Drudge Report -verkkosivulla. Hän toimi tutkijana Arianna Huffingtonille ja auttoi luomaan The Huffington Postin varhaisen version, koska hän oli Huffingtonin läheinen ystävä.
Breitbart perusti vuonna 2007 Breitbart.comin, uutis- ja mielipideverkkosivuston. Hänellä oli keskeinen rooli Anthony Weinerin seksiviestiskandaalissa, Shirley Sherrodin erottamisessa ja kiistanalaisissa salakuvatuissa "ACORN 2009" -videoissa. Kommentaattorien kuten Nick Gillespien ja Conor Friedersdorfin mielestä Breitbart auttoi muuttamaan sitä, miten ihmiset kirjoittivat politiikasta.
Teokset

Andrew Breitbart & Mark Ebner: Hollywood, Interrupted: Insanity Chic in Babylon – The Case Against Celebrity.  Wiley, 2005.  ISBN 978-0-471-70624-3
Righteous Indignation: Excuse Me While I Save the World.  Grand Central Publishing, 2011.  ISBN 978-0-446-57282-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andrew Breitbart Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola
Britannicus

Britannicus ja hänen äitinsä Messalina.
Britannicus lapsena.
Tiberius Claudius Caesar Britannicus (12. helmikuuta 41 – 11. helmikuuta 55) oli Rooman keisarin Claudiuksen ja hänen kolmannen vaimonsa Messalinan poika. Hänet nimitettiin kruununperilliseksi heti syntyessään. Claudius oli tuolloin hallinnut alle kuukauden. Hänen nimensä oli alkujaan Tiberius Claudius Caesar Germanicus. Nimen Britannicus hän sai vuonna 43 Britannian valtauksen jälkeen. Claudius itse ei tätä kunnianimeä halunnut vaan antoi sen pojalleen.
Britannicuksen äiti Messalina kuoli vuonna 48 juoniteltuaan Claudiusta vastaan. Britannicus oli tällöin vielä lapsi ja Claudiuksen valta-asema oli heikko. Claudius meni naimisiin Augustuksen lapsenlapsen lapsen ja veljentyttärensä Agrippina nuoremman kanssa ja vuonna 50 adoptoi tämän pojan Neron, joka nimitettiin myös kruununperilliseksi. Britannicusta vanhempana Nero oli etusijalla perimyksessä.
Claudius kuoli 13. lokakuuta 54 ja Nero murhautti Britannicuksen 11. helmikuuta 55.
Bretagne (1766)

| Bretagne |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  10. kesäkuuta 1765
Laskettu vesille:  24. toukokuuta 1766
Palveluskäyttöön:  syyskuu 1767
Loppuvaihe:  romutettu 1796
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 600 t (standardi) 4 666 t (kuormattu)
Pituus:  60,42 m
Leveys:  16,24 m
Syväys:  7,96 m
Miehistöä:  1 058
Aseistus
Aseistus:  alakansi:30 x 36 naulan tykkiä keskikansi:32 x 24 naulan tykkiä yläkansi: 32 x 12 naulan tykkiä puolikansi: 16 x 6 naulan tykkiä
Bretagne oli Ranskan laivaston vuonna 1766 vesille laskettu kolmikantinen linjalaiva.
Valmistus

Antoine Groignardin suunnittelema alus tilattiin vuonna 1764 Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla. Työt kuitenkin keskeytettiin tammikuussa 1765, kun tilaus siirrettiin Brestiin. Aluksen valmistukseen käytetyt varat olivat bretagnelaisten lahja Ludvig XV:lle. Köli laskettiin 10. kesäkuuta 1765 ja alus laskettiin vesille 24. toukokuuta 1766. 100-tykkinen alus valmistui syyskuussa 1767, mutta se varustettiin uudelleen vuonna 1781 110-tykkiseksi. Aluksen pohja kuparoitiin maaliskuussa 1781 Brestissä ja se kuparoitiin uudelleen Brestissä toukokuusta heinäkuuhun 1786.
Palvelus

Alus nimettiin lokakuussa 1793 uudelleen Révolutionnaireksi. Alus vaurioitui pahoin kahakassa 28. toukokuuta 1794 ja se piti hinata Rochefortiin korjattavaksi. Alusta ei kuitenkaan koskaan palautettu palvelukseen. Alkuvuodesta 1796 aluksella todettiin lahoa ja se romutettiin Brestissä.
Brasilia olympialaisissa

Brasilia osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Antwerpenin 1920 kesäolympialaisissa, joissa se saavutti myös ensimmäiset olympiamitalinsa. Kaikkiaan maa on saavuttanut 129 olympiamitalia. Kaikkien aikojen mitalitilastossa Brasilia on parhaana eteläamerikkalaisena maana sijalla 37. Talviolympialaisissa maa ei ole saavuttanut mitalia.
Brasilia on saavuttanut olympiamitaleja 15 lajissa. Maan menestyksekkäin laji olympialaisissa on ollut purjehdus, jossa kaksi olympiakultaa ovat voittaneet Robert Scheidt Laser-luokassa sekä Torben Grael ja Marcelo Ferreira Star-luokassa. Neljäs brasilialainen kaksinkertainen olympiavoittaja on kolmiloikkaaja Adhemar Ferreira da Silva. Torben Grael on eniten olympiamitaleja voittanut brasilialaisurheilija viidellä olympiamitalillaan.
Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli ampuja Guilherme Paraense, joka voitti kaksintaisteluammunnan kultamitalin Antwerpenissa 1920.
Mitalit lajeittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Ammunta | 1 | 2 | 1 | 4 | 36 |
|  Jalkapallo | 1 | 5 | 2 | 8 | 7 |
|  Judo | 4 | 3 | 17 | 24 | 10 |
|  Koripallo | 0 | 1 | 4 | 5 | 10 |
|  Lentopallo | 5 | 4 | 2 | 11 | 2 |
|  Melonta | 0 | 2 | 1 | 3 | 34 |
|  Nykyaikainen viisiottelu | 0 | 0 | 1 | 1 | 23 |
|  Nyrkkeily | 2 | 2 | 4 | 8 | 28 |
|  Purjehdus | 8 | 3 | 8 | 19 | 11 |
|  Rantalentopallo | 3 | 7 | 3 | 13 | 2 |
|  Ratsastus | 1 | 0 | 2 | 3 | 20 |
|  Taekwondo | 0 | 0 | 2 | 2 | 35 |
|  Tennis | 0 | 0 | 1 | 1 | 31 |
|  Uinti | 1 | 4 | 10 | 15 | 31 |
|  Voimistelu | 2 | 3 | 1 | 6 | 29 |
|  Yleisurheilu | 5 | 3 | 11 | 19 | 34 |
| Yhteensä | 37 | 42 | 71 | 150 | 32 |
Lähteet:
Brasilian miesten lentopallomaajoukkue

| Brasilia |
| --- | --- |

Liitto:  Brasilian Lentopalloliitto
Maanosaliitto:  Etelä-Amerikan Lentopalloliitto
Kenttä:  Ginásio Nilson Nelson, Rio de Janeiro
Valmentaja:  Renan Dal Zotto
Kapteeni:  Bruno Rezende
FIVB-sijoitus:  1. sija (heinäkuu 2017)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Brasilian miesten lentopallomaajoukkue on etenkin 2000-luvulla menestynyt lentopallossa. Se on voittanut olympiakultaa vuosina 1992, 2004 ja 2016 sekä maailmanmestaruuden kolmissa peräkkäisissä kisoissa 2002, 2006 ja 2010. Maailmanliigan Brasilia on voittanut ennätykselliset yhdeksän kertaa. Kuuluisimpia pelaajia ovat maailman parhaimmaksi pelaajaksi arvostettu Gilberto Godoy Filho eli paremmin tunnettuna Giba sekä libero Sérgio ja passari Ricardo.
1900-luku

Brasilian maajoukkue on pelannut maailmanmestaruuskilpailuissa tauoitta vuodesta 1956. Olympialaisissa joukkue on pelannut joka kerta siitä saakka, kun laji tuli kisojen ohjelmaan Tokiossa 1964. Ensi kerran joukkue nousi aivan maailman huipulle 1980-luvulla, jolloin se saavutti hopeaa sekä MM-kilpailuissa 1982 että kesäolympialaisissa 1984. Olympiakultaa se voitti Barcelonassa 1992 voittamalla loppuottelussa Alankomaat 3–0. Vuonna 1993 se voitti ensi kertaa maailmanliigan.
Vuodet 2000–2010

Vuonna 2000 Brasilia sijoittui olympialaisissa kuudenneksi. Vuonna 2001 Bernardo Rezende, paremmin tunnettuna nimellä Bernardinho, joka oli valmentanut kuusi vuotta Brasilian naisten maajoukkuetta, valittiin miesten maajoukkueen päävalmentajaksi. Ensimmäisellä Bernardinhon kaudella joukkue voitti maailmanliigan, Amerikan cupin ja Etelä-Amerikan mestaruuden. Vuonna 2002 Brasilia oli toinen maailmanliigassa hävittyään vain yhden pelin. Loppuottelussa Brasilia hävisi Venäjälle kotikentällään. Samalla kaudella Brasilia voitti historiansa ensimmäisen maailmanmestaruuden. Joukkueen tähti MM-kisoissa oli kapteeni Nalbert.
Vuoden 2003 maailmanliigan loppuottelussa Madridissa Brasilia voitti Serbia ja Montenegron niukasti 3–2. Sen jälkeen se hävisi Etelä-Amerikan kilpailuissa yllättäen Venezuelalle ja sijoittui pronssille. Vuonna 2004 Bernardinho johdatti Brasilian joukkueen neljänteen maailmanliigan mestaruuteen. Elokuussa Brasilia voitti Ateenassa toisen olympiakultansa. Olympialaisten loppuottelussa Brasilia voitti Italian 3–1.
Vuonna 2005 Brasilia voitti maailmanliigan loppuottelussa jälleen Serbia ja Montenegron. Tämän jälkeen joukkue tuli toiseksi Amerikan cupissa hävittyään loppuottelussa Yhdysvalloille. Sen jälkeen Brasilia voitti Etelä-Amerikan mestaruuden häviten turnauksessa vain yhden erän. Vuoden loppuhuipennuksi Bernardinhon valmentama joukkue voitti kansainvälisen turnauksen Japanissa. Vuonna 2006 Brasilia voitti neljännen kerran peräkkäin maailmanliigan. Brasilian kanssa samassa alkulohkossa pelasi myös Suomi, joka pystyi Brasiliassa pelatussa ottelussa voittamaan kaksi erää, mihin ei mikään muu vierasjoukkue Brasiliassa ollut pystynyt viiteen vuoteen. Kauden huipennukseksi Brasilia voitti maailmanmestaruuden Japanissa voittamalla loppuottelussa Puolan.
Vuonna 2007 Brasilia voitti jälleen maailmanliigan vaikka se hävisi lopputurnauksen ensimmäisen ottelunsa Bulgarialle ja ensimmäisen erän Venäjääkin vastaan. Lopulta Brasilia voitti Venäjän sekä alkulohkossa että loppuottelussa. Maailmanliigan voitto oli Brasilialle viides peräkkäinen ja kaikkiaan seitsemäs. Brasilia voitti myös Etelä-Amerikan mestaruuden, kun se voitti loppuottelussa maailmanliigassa kolmanneksi sijoittuneen Yhdysvallat 3–0. Brasilia voitti myös vuoden 2007 maailmancupin. Vuoden 2008 maailmanliigassa Brasilia esiintyi suvereenisti kunnes hävisi välierissä Yhdysvalloille ja pronssiottelussa Venäjälle. Olympialaisissa Brasilia eteni loppuotteluun mutta hävisi sen Yhdysvalloille erin 3–1.
Vuosina 2009 ja 2010 Brasilia voitti maailmanliigan. Vuosi 2010 toi sille myös maailmanmestaruuden, kun se voitti Italiassa pelattujen MM-kilpailujen loppuottelussa Kuuban 3–0. Kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Brasilian Murilo Endres.
2010-luku

Brasilia sijoittui vuonna 2011 maailmanliigassa toiseksi ja maailmancupissa kolmanneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 Brasilia sai hopeaa hävittyään loppuottelussa Venäjälle 3–2. Vuosien 2013 ja 2014 maailmanliigassa Brasilia oli toinen. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa Brasilia päätyi hopealle hävittyään loppuottelussa isäntämaa Puolalle 1–3.
Vuonna 2016 Brasilia sijoittui maailmanliigassa toiseksi.. Saman vuoden olympialaisissa kotimaansa Rio de Janeirossa se voitti kultaa kaatamalla loppuottelussa Italian 3–0. Vuoden 2016 päätteeksi 16 vuotta maajoukkueen valmentajana toiminut Bernardo Rezende jätti tehtävänsä ja tilalleen tuli Renan Dal Zotto. Vuoden 2017 maailmanliigassa Brasilia oli jälleen toinen hävittyään loppuottelussa Ranskalle 2–3. MM-kilpailuissa 2018 Brasilia saavutti hopeaa hävittyään loppuottelussa Puolalle 0–3. MM-kilpailuissa 2022 Brasilia saavutti pronssia.
Guido Brignone

Guido Brignone vuonna 1930.
Guido Brignone (6. joulukuuta 1886 Milano – 6. maaliskuuta 1959 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Näyttelijäperheeseen syntynyt Brignone aloitti elokuvauransa vuonna 1913. Hän toimi aluksi näyttelijänä Film d’Arte Italianalla ja työskenteli seuraavalla vuosikymmenellä ohjaajana kaikilla suurilla italialaisstudioilla. Brignone ohjasi muun muassa joukon Maciste-elokuvia, joista tunnetuin on Maciste Helvetissä (Maciste all’Inferno, 1926). Italian elokuvateollisuuden lamavuosina Brignone työskenteli Ranskassa ja Saksassa ja palasi äänielokuvan kauden alkaessa Stefano Pittalugan uudistamalle Cines-studiolle.
Brignone ohjasi uransa aikana yli 30 eri tyylilajeja edustavaa elokuvaa. Niistä suosituin oli kuuluisan tenorin Tito Schipan tähdittämä melodraama Vivere (1937). Toisen maailmansodan jälkeen Brignone teki muun muassa musiikkielokuvia sekä napolilaismelodraamoja. Hänen viimeinen ohjaustyönsä oli peplum-elokuva Nel segno di Roma (1959).
Aiheesta muualla

Elonet: Guido Brignone
Internet Movie Database: Guido Brignone (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Bretagne (D655)

| Bretagne |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  DCNS
Kölinlasku:  lokakuu 2013
Laskettu vesille:  16. syyskuuta 2016
Palveluskäyttöön:  20. helmikuuta 2019
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 000 t
Pituus:  142 m
Leveys:  20 m
Syväys:  5 m
Koneteho:  34 000 kW
Nopeus:  27+ solmua
Aseistus
Aseistus:  1 x Otobreda 76 mm 2 x 20 mm modèle F2 Exocet MM40 1 x MBDA Aster SCALP Naval MU90 1 x helikopteri
Bretagne (runkonumero D655) on Ranskan laivaston 20. helmikuuta 2019 palvelukseen otettu Aquitaine-luokan monitoimifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin DCNS:ltä, missä köli laskettiin lokakuussa 2013. Alus laskettiin vesille 16. syyskuuta 2016 ja otettiin palvelukseen 20. helmikuuta 2019.
Palvelus

Alus on palveluksessa.
Briljanttisininen FCF

| Briljanttisininen FCF |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dinatrium-2-[[4-[etyyli-[(3-sulfonaattofenyyli)metyyli]amino]fenyyli]-[4-[etyyli-[(3-sulfonaattofenyyli)metyyli]atsaniumylideeni]sykloheksa-2,5-dien-1-ylideeni]metyyli]bentseenisulfonaatti
CAS-numero:  3844-45-9
PubChem CID:  137345951 ja 58779747 19700, 137345951 ja 58779747
SMILES:  CCN(CC1=CC(=CC=C1)S(=O)(=O)[O-])C2=CC=C(C=C2)C(=C3C=CC(=[N+](CC) CC4=CC(=CC=C4)S(=O)(=O)[O-])C=C3)C5=CC=CC=C5S(=O)(=O)[O-].[Na+].[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C37H34S3N2O9Na2
Moolimassa:  792,852 g/mol
Sulamispiste:  283 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Briljanttisininen FCF (C37H34S3N2O9Na2) on triaryylimetaanijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa elintarvikkeiden värjäämiseen. Yhdisteen E-koodi on E133.