stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Serra de Tramuntana
Luonto

Alue voidaan jakaa viiteen ekosysteemiin. Rannikkovesissä on Posidonia-sukuisten kasvien hallitsemia niittyjä, joita halkovat vedenalaiset luolat ja niiden erikoistuneet eliöyhteistöt. Rannikkoympäristön kasvit kasvavat kallioilla. Rannikolla ja vuoristossa on myös macchia- ja garigue-kasvillisuutta, joissa kasvaa villiintyneitä oliiveja, katajoita ja tyräkkejä. Metsäympäristö on muodostunut rautatammimetsistä, jotka ovat säilyneet parhaiten luonnontilaisina ja joenvarsimetsistä ja mäntymetsiköistä. Lisäksi Serra de Tramuntanasta löytyy myös erikoistuneita ekosysteemejä luolissa, kosteikoilla ja vuorten huipuilla.
Historia

Ihmisasutus saapui Baleaareille noin 5000 eaa., mutta ensimmäiset löydetyt todisteet Serra de Tramuntanan asuttamisesta löytyy noin vuodelta 2500 eaa.  Serra de Tramuntana oli pitkään hyvin harvaan asuttua, ja vasta arabien vallattua Baleaarit 903 alkoi alue kehittyä. Muslimivallan aikana Serra de Tramuntanaan rakennettiin viljelypenkereitä ja kastelukanavia. Alueen väkiluku alkoi kasvaa selvästi 1300-luvulla, kun kristityt olivat vallanneet saaret ja kannustivat ihmisiä asuttamaan saarta. Oliivin viljely kasvoi voimakkaasti 1500-luvulla, ja oliiviöljyn tuottaminen oli saaren merkittävimpiä elinkeinoja 1600–1800-luvuilla.
Mallorcan luonto alkoi 1800-luvun puolivälissä houkutella saarelle monia eurooppalaisia aristokraatteja ja älymystöä, jotka asuivat erityisesti Serra de Tramuntan alueella. Itävallan arkkiherttua Ludwig Salvator ihastui vuoristoalueeseen ja hankki sieltä 16 maatilaa. Vuosisadan jälkipuoliskolla Espanja alkoi kehittää saaria ja Serra de Tramuntaankin rakennettiin teitä ja satamia. 1900-luvun alkuneljänneksellä tekstiiliteollisuuskeskukset Sóller ja Esporles saivat sähköt ja puhelinlinjat. Samaan aikaan myös turismi alkoi vaikuttaa alueella, ja 1960-luvulla se alkoi korvaamaan monin paikoin maanvilejyä pääelinkeinona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Serra de Tramuntana Wikimedia Commonsissa
Serra de Tramuntana Unescon sivuilla (englanniksi)
Serra de Tramuntanan kulttuuriympäristö Spain Is Culture -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Serra de Tramuntana - UNESCO World Heritage status 2010, Cultural Landscape (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Espanjassa
Alcalá de Henaresin yliopisto ja historiallinen ympäristö
Alhambra, Generalife ja Albayzín Granadassa
Altamiran luola
Antoni Gaudín työt
Aragonian mudéjar-arkkitehtuuri
Aranjuezin kulttuurimaisema
Atapuercan arkeologinen kohde
Ávilan vanhakaupunki
Barcelonan Sant Pau -sairaala ja katalonialainen musiikkipalatsi
Burgosin katedraali
Cáceresin vanhakaupunki
Catalanin romaaniset kirkot Vall de Boíssa
Côanlaakson ja Siega Verden esihistoriallinen kalliotaide (jaettu Portugalin kanssa)
Córdoban historiallinen keskusta
Cuencan linnoituskaupunki
Doñanan kansallispuisto
Elchen palmumetsä
Elohopean perintö: Almadén ja Idrija (jaettu Slovenian kanssa
Escorialin luostari
Garajonayn kansallispuisto
Ibizan biodiversiteetti ja kulttuuri
Itä-Espanjan kalliomaalaukset
La Lonja de la Seda de Valencia
Las Médulas
Lugon roomalainen muuri
Madinat al-Zahra
Méridan arkeologinen alue
Oviedon muistomerkit ja Asturian vanhan kuningaskunnan kirkot
Poblet-luostari
Monte Perdido (jaettu Ranskan kanssa)
Pyhiinvaellusreitti Santiago de Compostelaan
Salamancan vanhakaupunki
San Cristóbal de La Laguna
San Millánin Yuso- ja Suso-luostarit
Santa María de Guadalupe
Santiago de Compostela
Segovian vanhakaupunki ja akvedukti
Serra de Tramuntanan kulttuurimaisema
Sevillan katedraali, Alcázar ja Archivo de Indias
Tarracon arkeologinen kokonaisuus
Teiden kansallispuisto
Toledo
Úbedan ja Baezan renessanssimuistomerkit
Vizcayan silta
Vuoriston korkein kohta, Puig Major.
Vendelin kalmistot

| Vendelin kalmistot> Vendel gravfelt.Sijainti |
| --- | --- |
 Vendelin kalmistot
Koordinaatit:  60°9′48.85″N, 17°36′4.05″E
Valtio:  Ruotsi
Historia
Tyyppi:  Kalmisto
Huippukausi:  Merovingi- ja Viikinkiaika
Valtakunta:  Ruotsi
Merkitys:  Laajassa kalmistossa poltto- ja ruumishautoja. Kuuluisat Vendelin venehautaukset.
Aiheesta muualla
  Vendelin kalmistot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vendelin kalmistot sijaitsevat Vendelin pitäjässä (ruots. socken) Tierpin kunnassa Uplannissa Ruotsissa. Vendelin kylän muinaismuistot hämmästyttivät suuresti ruotsalaisia arkeologeja 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa. Kylältä löytyy useita kalmistoja rautakaudelta ja keskiajalta, joista Vendelin kirkkomaan venehautaukset, jotka löydettiin 1881, ja Ottarin hautakumpu ovat kuuluisimmat. Harjun rinteet muodostavat Vendelin kirkolta pohjoiseen kilometrin verran Brunnbyhyn asti yhtenäisen hautavyöhykkeen.
Kylän nimeä käytettiin vendelkauden (ruots. vendeltiden, 550−800 jaa.) rautakautisena nimenä, mikä vastaa ajallisesti suomalaista merovingiaikaa. Aikakauden korujen koristelutyyliä kutsutaan vendeltyyliksi (ruots. vendelstilen).
Arkeologiset tutkimukset

Syksyllä 1880 laajennettiin Vendelin kirkkomaata ja muurin perustamistöissä havaittiin rautakautisen haudan jäännöksiä. Nämä löydöt herättivät valtion historiallisen museon (Statens Historiska Museum) huomion ja Riksantiqvarie päätti aloittaa kohteen tutkimukset. Amanuenssi Hjalmar Stolpe aloitti kaivaukset maaliskuussa 1881, jolloin tutkittiin ensimmäistä löydettyä venehautaa. Vuoteen 1883 mennessä hautoja löytyi yhteensä 11. Vuonna 1893 kaivettiin vielä 3 hautaa, jolloin löytyi hyvin rikas hautaus (hauta XII).
Hjalmar Stolpe, T. J. Arne ja O. von Friesen tutkivat Karbyn kumpuhautoja 1900-luvun alussa. Silloin tutkittiin yli 50 hautaa ja ne ajoitettiin viikinkiajalle. N. Åberg suoritti kaivaukset Hovgårdsbergissä vuosina 1930 ja 1931. Silloin tutkittiin osa noin 60 hautakummusta tai kivilatomuksia, joita alueella oli. Tune J. Arne kaivoi 1930−1931 kappelin läheltä ja Hovgårdsbegetin ympäristöissä. Syksyllä 1933 tutkittiin loput Bronnbyn haudoista, jotka olivat jäämässä tien oikaisun alle Hovgårdsbegetissa.
Kirkkomaan vene- ja kammiohaudat

Kirkkomaan haudat sisälsivät 12 polttamatonta venehautausta ja 2 polttamatonta kammiohautausta. Muualla Vendelissä vainajat poltettiin, mutta nimenomaan tässä kalmistossa vainajat jätettiin polttamatta. Veneet olivat 7−10 metriä pitkiä, limiliitoksilla ja rautaniiteillä kootuissa veneissä. Useimmat haudat ryöstettiin jo muinaisina aikoina.
Kirkkomaan vene- ja kammiohaudat > Toiset kaivaukset

Toinen kaivaussessio käynnistyi vuonna 1893, jolloin löydettiin vielä kolme venehautaa: XII, XIII ja XIV.
Venehauta XII (numero 12) sisälsi muiden hauta-antimien lisäksi kypärän, joka oli säilynyt osittain. Kypärästä oli jäljellä kaksi kuviollista pronssinauhaa, jotka kulkivat pään yli ristiin: edestä taakse ja myös sivuilta ristiin yli. Kypärän muut osat niitattiin kiinni nauhoihin. Edestä kypärän takaosaan kulki pronssinen harjannekoriste.
Venehauta XIV (numero 14) oli rakas antimiltaan ja se tunnetaan ennallistetun kypäränsä vuoksi, koska se löydettiin lähes ehjänä. Kypärä muistutti roomalaisia kypäriä, vaikka sen niskasuojus oli irronnut. Korvia suojaavat läpät olivat sen sijaan säilyneet. Kypärän koristelut: tyylitelty lintu nenän suojana, eläinvartalot silmän kulmien suojana, vaakakoristeina ornamentit sotilasrivistönä ja ornamenttinauha, joka kulki päälaen yli ja sen kanssa ristiin punosornamenttia.
Haudan rakenne tunnetaan hyvin. Veneen perään oli sijoitettu rautapata, jonka tyyrpuurin puolelle ja veneen ulkopuolelle oli laskettu suuri koira, ja paapuurin puolelle ja veneen sisäpuolelle toinen koira sekä lampaan pää. Lampaan viereen oli laskettu ämpäri sekä naudan- ja sianpaisti. Nämä olivat ilmeisesti tarkoitettu eväiksi. Vainajan jäänteistä oli säilynyt vain muutama luu. Hänet oli aseteltu veneen keskelle sen pohjalle selälleen, pää keulaan päin. Keskivartalon ylle oli laskettu kilpi, jonka puuaineesta oli jäänyt hiekkaan ympyränmuotoinen tummentuma ja suuri keskikupura sekä muutama sidepanta. Aseina olivat keihäs, puukko ja miekka. Kypärän jäänteet olivat riittävän hyvin säilyneet rekonstruktion tekemistä varten. Veneen keulaan oli teurastettu vainajalle mukaan hevonen, joka jätettiin hautaan ratsastuskunnossa satuloituna. Aivan veneen keulasta löytyi pelinappula. Venehaudat X ja XIV kuuluvat 500−600-lukujen vaihteeseen.
Venehaudan XIII (numero 13) anti oli vaatimattomampi.
Venehaudasta XII löydetyn kypärän jäännöksistä tehty ennallistus.
Venehaudan XIV kypärän ennallistus vuoden 1950 ehdotuksen mukaan. Kypärä on inventoitu Statens Historiska Museumissa numerolla 9785.
Venehaudan XIV kypärä 1900-luvun alkupuolella tehdyn ennallistuksen mukainen ehdotus. Nykyään kypärästä on toisenlainen käsitys.
Kirkkomaan kumpuhaudat

Venehautojen länsipuolella, kirkkomaan reunalla Karbyssa, löytyi 51 kumpuhautaa. Stolpe tutki näistä 25 kpl. Niiden halkaisija oli yleensä 9−25 jalkaa ja korkeus 0,5−3,5 jalkaa. Joukossa oli mies- että naishautauksia. Ne ajoitettiin lähes kaikki viikinkiajalle. Kaikki hautaukset olivat polttohautauksia, joiden hauta-antimista voidaan esittää seuraavaa. Haudasta 4 löytyi pronssinen kaarisolki, rautaneula ja -puukko. Haudasta 14 löydettiin hautauurna, jossa oli palaneita luita, 4 helmeä, puukko, rauta-avain, rautainen kupurasolki ja rautaneula. Naisen haudassa 19 löydettiin lasihelmiä, luukamman katkelmia, saviruukku, pronssin palasia, pronssirengas ja palaneita. Miehen hauta numero 8 oli jo 600-luvulta ja sen halkaisija oli 25 jalkaa ja korkeus 2,3 jalkaa. Hautakummun pohjalla 3 tuumaa paksu polttokerros, joka oli halkaisijaltaan 2,5 jalkaa. Haudan keskellä oli hajonnut saviuurna. Hauta-antimina löytyi katkelma miekan pronssisesta väistimestä, joka oli 10,6 senttiä pitkä, pronssiset vyön koristelevyt vyön sekä puukon ponsi. Haudasta numero 11 löytyi uurnan sirpaleita, palaneita luita sekä 2 nuolenkärkeä, 2 aspia ja piipallo.
Polttokalmisto Hovgårdsbergissa

Hovgårdsbergin hautakummut olivat halkaisijaltaan noin 5−9 metriä ja 0,5−1 metriä korkeita. Kummun sisällä oli usein matala kivilatomus, jonka alla oli musta palaneen maan kerros, joka sisälsi hiiltä, soraa ja kiviä. Vainajan palaneet luut löytyivät palokerroksen joukosta, jossa oli myös palaneita linnun, koiran, lampaan tai vuohen luita. Satunnaisesti löytyi myös palamattomia hevosenhampaita. Roviolla on ilmeisesti poltettu myös orgaanista materiaalia, koska löytyi myös nauloja, niittejä, koukkuja, jne. esineiden osia. Miekkaan, kilpeen ja keihääseen liittyviä löydöksiä on vähän, mutta nuolenkärkiä, puukkoja sen sijaan löytyi. Hautaan lasketut esineet viittaavat kansainvaelluskaudelle eli noin 400−550 jaa. Tänä aikana Vendelissä ei harjoitettu vainajien polttamista veneissä ja se vaikuttaa olevan merkki 600-luvulla lisääntyneistä kontakteista etelä-germaanien kanssa. Hovgårdsbergin hautauksia jatkettiin tasaisesti koko merovingiajan ja viikinkiajalle 800-luvun alkuun saakka. Kalmiston tutkituista haudoista 600-luvulla tehdyt ovat kuitenkin enemmistönä.
Brunnbyn haudat

Vuonna 1932 tietyöt Hovgårdsbegetistä ja siitä 300 metriä koilliseen Brunnbyssä tuhosivat osia kalmistoja ja tämän vuoksi tuli Brunnbyssä tutkia 6 hautakumpua. Tätä kalmistoa tutkivat Jan Erik Anderbjörk ja Ingemar Atterman. Ennen kaivauksia on saatu talteen 10 karhunkynttä ja kupera pronssinappi. Hautojen kummut olivat 0,25−0,6 metriä korkeita ja halkaisijaltaan 3−8 metriä. Niihin oli kaikissa koottuna rovionpohja, josta jäi jäljelle tumma tuhkan ja hiilten värjäämä 0,1−0,25 metriä paksu likamaakerros. Kerroksen pinta-ala vaihteli 1−4 neliömetriä. Kahden haudan keskellä oli maakivi. Vainajan luut oli puhdistettu ja kerätty keraamiseen uurnaan, jonka sirpaleista voitiin joskus päätellä pohjan halkaisija. Uurnien pohjien halkaisijat olivat 15−18 senttimetriä. Kahdessa haudassa oli myös kivilatomus, jolla hauta-alue peitettiin ja vasta sitten täydennettiin loivalla maakummulla. Haudat 1, 3, 4 ja 5 voitiin ajoittaa 550−600 jaa. tai 600-luvulle.
Hauta 1 oli ryöstetty, mutta siitä huolimatta siitä löydettiin 12 uurnansirpaletta, 2 rautanaulaa, naskali ja pinsetit. Haudassa 2 uurna sijaitsi kummun keskellä ja siinä oli vielä palaneita luita. Haudasta 3 löytyi 3 polton pilaamaa lasihelmeä, 8-silmukkainen pronssinen käärmesolki, jollaisia valmistettiin Itämeren saarilla ja jollaisia tavataan myös suomalaisissa haudoissa, hajonnut saviuurna polttokerroksen länsireunassa. Haudan 4 antimet sisälsivät 8 niittiä tai naulaa, niitillinen vyönkoriste, luukampa ja saviuurnassa palaneita luita. Haussa 5 ei ollut saviuurnaa, vaan palaneet luut kerättiin keskuskiven kylkeen pikkukivistä ladotun taskuun, joka peitettiin laakakivellä. Rovion palokerroksesta löydettiin vyön pronssinen osa, rautapuukko, luukamman katkelma, 4 rautaniittiä ja hevosenhammas. Haudasta 6 löytyi luukamman katkelmia tukikiskolla ja 4 saviuurnan kappaletta.
Ottarin hautakumpu

Husbyssä sijaitseva Ottarin hautakumpu (ruots. Ottarshögen) on seudun suurimpia ja sitä on verrattu Uppsalan kuninkaanhautoihin. Se on pohjastaan halkaisijaltaan 40 metriä leveä ja 8 metriä korkea. Sitä on 1600-luvulla kutsuttu kansan suulla nimellä Ottars högen. Kaivauksissa löytyi rikas polttohautaus. Se ajoitettu vuosiin 500−550 jaa.
Aiheesta muualla

Isakson, Sven: Långhus på liden (pdf) (raportti)  2002. Tukholma, Ruotsi:  Arkeologiska Forskningslaboratoriet Stockholms universitet. Viitattu 31.7.2013. (ruotsiksi)
Upptäck Sveriges Historia: Båtgravarna vid Vendels kyrka (Arkistoitu – Internet Archive)
Välkommen till Vendels hembygdsförening: BÅTGRAVARNA I VENDEL (Arkistoitu – Internet Archive)
Visit Uppland: [Vendel http://visituppland.se/sv/VisitUppland/Vikingar/Vendel/ (Arkistoitu – Internet Archive)]
Historiska Museet: Esimerkki Vendelhautojen löydöistä
Svanberg, Fredrik: Aristokratin - Vendelhauta IX, (ruotsiksi)
Archaeology in Europe: Vendel Helmets (Arkistoitu – Internet Archive)
Arrhenius, Birgit: The Ancient Svearike, 2007, (englanniksi)
Nerman, Birger: Ynglingasagan i arkeologisk belysning. Fornvännen, 1917, 12. vsk, s. 226-261.  Tukholma, Ruotsi:  Riksantikvarieämbetet. ISSN 0015-7813  Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 3.7.2013. (ruotsiksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Lindqvist, Sune: Sköld och svärd ur Vendel I. Fornvännen, 1950, s. 265-280.  Tukholma, Ruotsi:  Riksantikvarieämbetet. ISSN 0015-7813  Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 1.7.2013. (ruotsiksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Ambrosiani, Björn: Gehänget i Vendel XII : debatt. Fornvännen, 1981, 76. vsk, s. 121-122.  Tukholma, Ruotsi:  Riksantikvarieämbetet. ISSN 0015-7813  Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 1.7.2013. (ruotsiksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Thunmark-Nylén, Lena: Betselbeslagen i Vendel XII - förslag till nytolkning. Fornvännen, 1981, 76. vsk, s. 1-7.  Tukholma, Ruotsi:  Riksantikvarieämbetet. ISSN 0015-7813  Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 1.7.2013. (ruotsiksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Lindqvist, Sune: Vendelhjälmarna i ny rekonstruktion. Fornvännen, 1950, 45. vsk, s. 1-24.  Tukholma, Ruotsi:  Riksantikvarieämbetet. ISSN 0015-7813  Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 26.3.2013. (ruotsiksi)
Persson, Nancy: ENEGGADE SVÄRD - från vendel och vikingatid (C-uppsats), 2003
Venehaudasta I löydettyjen katkelmien pohjalta tehty ennallistus kypärästä. Se on esillä Tukholmassa Statens Historiska Museumissa.
Syklitsiini

| --- | --- |


Syklitsiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
1-bentshydryyli-4-metyyli-piperatsiini
Tunnisteet
CAS-numero: 82-92-8
ATC-koodi: R06AE03
PubChem CID: 6726
DrugBank: APRD00061
Kemialliset tiedot
Kaava: C18H22N2 
Moolimassa: 266,381 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 80% suun kautta
Metabolia: Metaboloituu lievästi aktiiviseksi norsyklitsiiniksi
Puoliintumisaika: 20 tuntia
Ekskreetio: Hyvin vähäinen erittyminen virtsaan
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  A(AU) 
Reseptiluokitus:  itsehoitovalmiste (FI)  
Antotapa: Oraalinen, laskimoon (i.v.), lihakseen (i.m.)
Syklitsiini on antihistamiineihin kuuluva lääkeaine, jota käytetään matkapahoinvoinnin sekä muista syistä johtuvan pahoinvoinnin ja oksentelun hoitoon. Sitä myydään monessa maassa kauppanimellä Marzine, sekä muun muassa nimellä Marezine Yhdysvalloissa ja Valoid Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Syklitsiini on Suomessa ja monissa muissakin maissa saatavilla käsikauppavalmisteena tablettimuodossa. Lisäksi syklitsiiniä käytetään yhdessä kofeiinin ja ergotamiinin kanssa migreenin oireiden hoitoon, koska syklitsiini lievittää migreenikohtauksen aikaista pahoinvointia. Pahoinvoinnin ehkäisyn lisäksi sitä käytetään myös huimauslääkkeenä. Syklitsiinin vaikutukset perustuvat antihistamiinivaikutuksen lisäksi antikolinergiseen vaikutukseen.
Syklitsiiniä käytetään myös päihteenä, koska se saattaa tuottaa suurina annoksina esimerkiksi voimakkaita hallusinaatioita ja hyvänolontunteen. Helposti saatava aine on etenkin nuorten suosiossa, ja  se on eräs yleisistä alkoholin tai huumeiden kanssa sekakäytettävistä itsehoitolääkkeistä. Päihdyttävä vaikutus perustuu suurimmilta osin antikolinergiseen myrkytystilaan. Syklitsiini voi päihdekäytössä aiheuttaa riippuvuutta sekä toleranssin eli sietokyvyn kasvua, ja yliannostus voi johtaa kuolemaan.
Historia

Syklitsiini kehitettiin Burroughs Wellcome -yhtiön (nykyään Glaxo Smith Kline) Yhdysvaltain osastolla monia antihistamiineja käsittäneiden tutkimusten yhteydessä. Syklitsiini todettiin kliinisesti erittäin tehokkaaksi ja samalla pitkävaikutteiseksi lääkkeeksi pahoinvoinnin ja oksentelun ehkäisyssä. Yhtiö antoi aineelle – tai tarkemmin sanottuna syklitsiinin hydrokloridimuodolle, jossa se useimmiten esiintyy – englanninkieliseksi nimeksi "marezine hydrochloride" ja aloitti lääkkeen myynnin Yhdysvalloissa vuonna 1953 kauppanimellä Marezine. Myynti aloitettiin myös Ranskassa vuonna 1965 nimellä Marzine.
Syklitsiini saavutti julkisuutta, kun NASA valitsi sen avaruuspahoinvoinnin ehkäisykeinoksi ensimmäiselle miehitetylle kuulennolle. Syklitsiini levisi sittemmin yleiseksi pahoinvoinnin ehkäisylääkkeeksi muihin länsimaihin. Sitä saa nykyäänkin monissa maissa ilman reseptiä, koska se on ollut hyvin siedetty. Lääkeainetta on kuitenkin tutkittu suhteellisen vähän.
Käyttö

Syklitsiiniä käytetään aikuisten ja vähintään 12-vuotiaiden lasten pahoinvoinnin ja oksentelun ehkäisyyn ja hoitoon esimerkiksi matkapahoinvoinnissa sekä lääkkeiden aiheuttamassa pahoinvoinnissa. Sitä käytetään myös Ménièren taudin hoitoon ja muiden syiden aiheuttamissa sisäkorvan labyrintin oireissa. Tableteissa aine on yleensä hydrokloridimuodossa (syklitsiinihydrokloridi, C18H22N2HCl).
Syklitsiiniä saa monessa maassa matkapahoinvoinnin ja muista syistä johtuvan pahoinvoinnin sekä oksentelun hoitoon ilman lääkemääräystä. Esimerkiksi Suomessa sitä saa ilman reseptiä 5 x 50 mg tabletin pakkauksissa kauppanimellä Marzine, jota ovat tuoneet markkinoille lääkefirmat McNeil ja Johnson & Johnson. Yhdysvalloissa sitä saa muun muassa kauppanimellä Marezine ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa nimellä Valoid. Monissa valmisteissa tabletit merkitään koodilla T4A. Itsehoitovalmisteiden annostus on yksi tabletti (50 mg) 1–3 kertaa päivässä. Matkapahoinvoinnin torjumiseksi lääke otetaan 1–2 tuntia ennen matkalle lähtöä. Vaikutus kestää noin 4 tuntia.
Syklitsiiniä käytetään lihakseen (i.m.) tai laskimoon (i.v.) injisoituna erilaisten lääketieteellisten operaatioiden, kuten nukutusten, yhteydessä esiintyvän oksentelun ehkäisyssä. Annostus on tällöin korkeintaan 150 mg päivässä, ja lääke on usein laktaattisuolamuodossa. Vatsaontelon tähystysleikkausten jälkeiseen pahoinvointiin ja oksenteluun syklitsiini on laskimoon annettuna yleensä tehokas lääke, mutta leikkauksissa, joissa käytettiin nukutusaineina propofolia tai isofluraania, siitä ei ollut apua, kun taas metoklopramidilla ja ondansetronilla oksentamisen riski saatiin vähennettyä puoleen. Syklitsiiniä käytetään jonkin verran vaikean raskaudenaikaisen pahoinvoinnin hoitoon laskimoon annettuna. Syklitsiini kumoaa tehokkaasti pienten morfiiniannosten emeettistä eli oksentelua aiheuttavaa vaikutusta, mutta kerta-annoksen vaikutus kestää vähemmän aikaa kuin morfiinin emeettinen vaikutus. Suuriin morfiiniannoksiin syklitsiini tehoaa huonosti.
Käyttö > Teho ja vertailu skopolamiiniin

Syklitsiini ehkäisee matkapahoinvointia melko tehokkaasti jo 15 mg kerta-annoksena – suositus on 50 mg:n kerta-annos – ja annoskoon pienentäminen voikin näin ollen ehkäistä haitallisia sivuvaikutuksia. Samantapaisia johtopäätöksiä saatiin annoksia vertailleessa tutkimuksessa myös skopolamiinista, joka vaikuttaa syklitsiinin tavoin muskariinireseptoria salpaavana antikolinerginä.
Skopolamiini todettiin samalla syklitsiiniä selvästi tehokkaammaksi ja sivuvaikutuksiltaan lievemmäksi lääkkeeksi matkapahoinvointiin, kun käytettiin tyypillistä annosta huomattavasti pienempiä skopolamiiniannoksia. Syklitsiini annettiin 15–100 mg:n annoksina, joista yksikään ei vähentänyt pahoinvoinnin ja oksentamisen riskiä 0,7 mg skopolamiiniannoksen tasoisesti. Arvioiden mukaan syklitsiiniä tarvittaisiin 400 mg eli 8 kertaa normaaliannos, jotta antiemeettinen vaikutus vastaisi 0,7 mg:aa skopolamiinia. Näin suurten annosten sivuvaikutukset kasvaisivat suhteettomiksi. Skopolamiini on kliinisessä käytössä matkapahoinvoinnin ja merisairauden hoidossa, mutta sitä ei useimmissa maissa saa ilman lääkemääräystä.
Käyttö > Yhdistelmävalmisteet ja edulliset yhteisvaikutukset > Vertipam-valmiste

Vertipam on Ménièren taudin sekä eri syistä johtuvan jatkuvan huimauksen hoidossa toisinaan käytettävä yhdistelmälääke, jossa on syklitsiinin lisäksi diatsepaamia ja nikotiinihappoa. Kaikki kolme ainetta lievittävät huimausta tai siihen liittyviä oireita. Diatsepaami on hermostoa yleisesti lamaavan välittäjäaineen GABA:n toimintaa tehostava, bentsodiatsepiineihin kuuluva aine, jonka tarkoitus on rauhoittaa mahdollista keskushermoston kiihtymystä ja lievittää lihasjännitystä. Nikotiinihappo laajentaa verisuonia ja parantaa sisäkorvan verenkiertoa. Lääkkeen annostus on potilaskohtaista ja tapahtuu lääkärin ohjeen mukaan. Vertipamia valmisti Suomessa lääketehdas Orion. Yhdessä Vertipam-tabletissa on syklitsiiniä 50 mg, nikotiinihappoa 50 mg ja diatsepaamia 2 mg, ja sen yleisin annostus on yksi tabletti 1–3 kertaa päivässä.
Valmisteen käytön estäviä syitä ovat muun muassa lihasheikkoutta aiheuttava myasthenia gravis -sairaus, vaikea hengitysvajaus, vaikea uniapnea tai vaikea maksan vajaatoiminta. Lisäksi valmiste voi aiheuttaa yhteisvaikutuksia muun muassa joidenkin antibioottien ja masennuslääkkeiden kanssa. Alkoholi saattaa voimistaa sen vaikutuksia huomattavasti. Valmistetta ei suositella käytettäväksi raskauden aikana tai imetyksen yhteydessä.
Toisin kuin ainoastaan syklitsiiniä vaikuttavana aineena sisältävät valmisteet, yhdistelmävalmiste voi aiheuttaa merkittävää väsymystä sekä häiritä tarkkaavaisuutta liikenteessä ja muissa tarkkuutta vaativissa tehtävissä. Se voi aiheuttaa kasvoille ja rintaan punastumisaallon, mikä kuitenkin on vain merkki lääkkeen toimimisesta ja menee nopeasti ohi. Muita mahdollisia haittavaikutuksia ovat pahoinvointi, näköhäiriöt, vatsakipu, ummetus ja ripuli, joita voi esiintyä etenkin suurilla annoksilla. Jatkuvaa käyttöä ei suositella diatsepaamin takia, koska sillä on muidenkin bentsodiatsepiinien tavoin huomattavasti haittavaikutuksia.
Diatsepaami
Nikotiinihappo