stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Persikkakirva
Aiheesta muualla

Laji.fi: Persikkakirva (Myzus persicae)
Suomen kirva-atlas (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Myzus persicae (englanniksi)
Aphid Species File (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Myzus persicae, the Green peach aphid (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Myzus persicae (green peach aphid) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q668208  Wikispecies: Myzus persicae  ADW: Myzus_persicae  AFD: Myzus_(Nectarosiphon)_persicae  BioLib: 102524  BOLD: 22246  BugGuide: 357062  EoL: 588681  EPPO: MYZUPE  Fauna Europaea: 55683  Fauna Europaea (new): fe78e256-2c19-4d1e-9c04-01a3ea7be425  GBIF: 2076179  iNaturalist: 243745  IRMNG: 11269864  ISC: 35642  ITIS: 200635  NatureServe: 2.908590  NCBI: 13164  NZOR: 3be85e88-36ab-463a-b2ab-d0093250e059  Observation.org: 158834  Open Tree of Life: 785522  PPE: myzus-persicae  WoRMS: 990733  Laji.fi: MX.52971
Pianokonsertto nro 21 (Mozart)

Wolfgang Amadeus Mozartin Pianokonsertto nro 21 C-duuri (KV 467) valmistui vuonna 1785. Siinä on kolme osaa:
Allegro maestoso
Andante
Allegro assai
Konsertto on saanut sen alkuperään liittymättömän lisänimen Elvira Madigan, koska sen Andante-osaa käytettiin Bo Widerbergin ohjaamassa kansainvälisesti menestyneessä ruotsalaiselokuvassa Elvira Madigan (1967).
Perttu Pertamo

Perttu Pertamo
Bertel (Perttu) Abraham Petrelius myöh. Pertamo (26. tammikuuta 1892 Helsinki – 17. joulukuuta 1956) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat arkkitehti Albert Petrelius ja Agnes Maria Rönnqvist. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Irma Inkeri Engelbergin kanssa.
Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1910 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1910–1915. Hän suoritti diplomitutkinnon 1. osan vuonna 1921 ja diplomi-insinööri tutkinnon Karlsruhen teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1923.
Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa Suomalaisen sotilaskäsikirjan toimitustyöhön. Hänet komennettiin Suomeen jääkäsien etukomennuskunnan mukana 8. joulukuuta 1917 aselaiva S/S Equityllä ja hän rantautui Apuskäriin Merikarvialle, mistä hän matkusti Helsinkiin saamaan Uudelta metsätoimistolta toimintaohjeita johtamalleen jääkärikomennuskunnalle.
Suomen sisällissota

Hänet määrättiin 23. joulukuuta 1917 Vimpelin sotakoulun Pokelankomppanian apulaispäälliköksi ja opettajaksi sekä 23. tammikuuta 1918 Vöyrin sotakoulun johtajaksi. Hän otti Vöyrin suojeluskunnan päällikkönä osaa venäläisten aseistariisumiseen Vähässäkyrössä ja johti Vöyrin sotakoulun pääosaa Oulun valtauksessa. Ennen valtausta Ruukissa käytiin neuvotteluita eversti Örnflyktin ja Oulun punaisten valitseman Yrjö Kallisen delegaation välillä. Mukana välittäjänä oli myös luutnantti Petrelius, salanimellä "Stenberg". Kallinen ja Pertamo ystävystyivät vuosikymmeniä myöhemmin.
Myöhemmin hän toimi Vöyrin sotakoulupataljoonan adjutanttina ja otti osaa Vaskiveden, Kurun, Muroleen, Teiskon, Sorilan, Messukylän ja Lapinniemen taisteluihin sekä Tampereen valloitukseen.
Sisällissodan jälkeinen aika

Pertamo määrättiin sisällissodan jälkeen Helsingissä uudelleen toimintansa aloittaneen Vöyrin sotakoulun päälliköksi. Hänet siirrettiin sotakoulusta 1. Divisioonan käytettäväksi 19. kesäkuuta 1918 ja määrättiin Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een ensin konekiväärikomppanian päälliköksi ja myöhemmin konekivääriupseeriksi rykmentin esikuntaan. Hänet komennettiin 14. syyskuuta 1918 alkaen opettajaksi Viipurin (Markovillan) upseerikokelaskursseille, josta hänet siirrettiin 25. huhtikuuta 1919 alkaen Suojeluskuntain yliesikunnan koulutusosaston päälliköksi, josta tehtävästä hän sai 25. heinäkuuta 1920 alkaen kahden vuoden opintoloman. Hän toimi opintolomansa aikana Malmin suojeluskunnan paikallispäällikkönä vuosina 1920–1921. Pertamo erosi armeijan palveluksesta 11. lokakuuta 1922. Hän astui 1. maaliskuuta 1924 Suojeluskuntain yliesikunnan palvelukseen, jossa hänet sijoitettiin radioupseeriksi. Yliesikunnasta hänet siirrettiin puolustusministeriön insinööriosastolle 6. toukokuuta 1925 ja puolustusministeriön radiolaboratorion johtajaksi vuoden 1926 alusta. Radiolaboratorion johtajan paikalta hänet nimitettiin sähkölaboratorion johtajaksi 1. toukokuuta 1927 alkaen.  Pertamo kirjoitti vuonna 1924 teoksen: Elektroniputki ja sen käytäntö radiotekniikassa.
Talvi- ja jatkosota sekä sotien jälkeinen aika

Pertamo osallistui talvisotaan puolustusministeriön Radiolaboratorion johtajana, missä tehtävässä hän jatkoi myös välirauhan aikana. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin Päämajan Viestikorjaamojen johtajaksi, missä tehtävässä hän toimi koko sodan ajan. Sotien jälkeen hän toimi Valtion Sähköpajan toimitusjohtajana vuoteen 1949 saakka, jonka jälkeen hän siirtyi Puolustuslaitoksen Santahaminan Tehtaan toimitusjohtajaksi ja oli tehtävässä vuoteen 1956 saakka. Hänet haudattiin Malmin hautausmaahan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer l. lokakuuta 1916  Gruppenführer 20. heinäkuuta 1917  Luntnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 15. huhtikuuta 1918  Majuri 16. toukokuuta 1925  Everstiluutnantti 6. heinäkuuta 1928  Eversti 1938 |     |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk. (1918 ja 1940)  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Rudolf Pflanz

Kapteeni Rudolf Pflanzin hautapaasi Ranskan Bourdonissa.
Rudolf "Rudi" Pflanz (1. heinäkuuta, 1914 – 31. heinäkuuta, 1942) oli saksalainen sotilaslentäjä ja hävittäjä-ässä joka keräsi 52 ilmavoittoa sekä sai Rautaristin ritariristin. Hän kohosi luutnantista yliluutnantiksi. Rudolf Pflanz taisteli länsirintamalla sekä muun toiminnan ohella, taisteluun Britanniasta, toimien majuri Helmut Wickin siipimiehenä. Tuolloinen luutnantti Pflanz pudotti brittiässä John Dundasin, joka samassa ilmataistelussa oli pudottanut majuri Wickin - kummatkin menehtyivät. Pflanz taisteli Messerschmitt Bf 109:n tyyppisillä hävittäjäkoneilla, ennen kaatumistaan Ranskan alueen yllä, jonka jälkeen hänet kohotettiin kapteeniksi. Hävittäjärykmentti JG 2:ssa "Richthofen" taistellut Pflanz oli ampunut alas huomattavan määrän (45 kpl) Supermarine Spitfire -tyyppisiä brittihävittäjiä, jotka olivat heidän ehdotonta parhaimmistoaan tuohon aikaan.
Myös ltn. R.Pflanz taisteli tämän tyyppisellä, eli Me-109 Bf E "Emil" -tyypin hävittäjäkoneella.
Käännös suomeksi
Bertel Pettersson

Karl Bertel Pettersson (28. elokuuta 1911 Pietarsaari – 1. syyskuuta 1988) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut pakinoitsija.
Teoksia

Pensionär Tomasson: kåserier. Författarnas andelslag 1975 ISBN 951-9157-22-0
Petoeläimet

| Petoeläimet |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora  Bowdich, 1821
Alalahkot
 Caniformia  Feliformia 
Katso myös
   Petoeläimet Wikispeciesissä   Petoeläimet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Petoeläimet (Carnivora) on nisäkäslahko, johon kuuluu noin 270 lajia. Suurin osa petoeläinten lahkon lajeista on lihansyöjiä, osa kaikkiruokaisia, kuten karhut, ja osa pääasiassa kasvinsyöjiä, kuten isopanda.
Nykyiset petoeläimet jakautuvat kahteen kehityslinjaan: koiramaisten petoeläinten Caniformia- ja kissamaisten Feliformia-alalahkoihin, joissa puolestaan on kaikkiaan 15 heimoa. Pussieläimiin kuuluvat pussipedot eivät kuulu sanan varsinaisessa merkityksessä petoeläimiin. Aikaisempi petoeläinten jako luokitteli ne alalahkoihin maapetoeläimet (Fissipedia) ja eväjalkaiset (Pinnipedia). Eväjalkaiset eli hylje-eläimet on nykyisin kolmen heimon luonnollinen mutta luokittelematon ryhmä Caniformia-alalahkon sisällä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Petoeläimet ovat levinneet kaikille suurimmille maa-alueille, pois lukien Australia, jossa tavataan vain mahdollisesti ihmisen tuomaa dingoa, ja kaikille valtamerille. Petoeläimiä elää lähes kaikenlaisissa maanpäällisissä ympäristöissä ja monissa vesiympäristöissä. Niitä tavataan metsissä, aavikoilla, vuorilla, ruohoalueilla, pensasaroilla, tundralla ja avoimella jäätiköllä. Vedessä eläviä lajeja tavataan makeavetisissä joissa ja järvissä sekä merenrannikoilla ja avoimella valtamerellä.
Alalahkot ja heimot

Koiraeläimet (Canidae)
Karhut (Ursidae)
Kultapandat (Ailuridae)
Puolikarhut (Procyonidae)
Haisunäädät (Mephitidae)
Näätäeläimet (Mustelidae)
Mursut (Odobenidae)
Korvahylkeet (Otariidae)
Hylkeet (Phocidae)
Madagaskarin petoeläimet (Eupleridae)
Kissaeläimet (Felidae)
Mangustit (Herpestidae)
Hyeenat (Hyaenidae)
Afrikanpalmunäädät (Nandiniidae)
Sivettieläimet (Viverridae)
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1984

Pesäpallon SM-sarja 1984. Alajärven Ankkurit voitti jälleen runkosarjan, mutta tälläkään kertaa rahkeet eivät mestaruuteen riittäneet. Jyväskyläläisjoukkueet ottivat kaksoisvoiton Kirin ja Hongikon voimin. Kirin mestaruus ratkesi joukkueen voitettua neljä ensimmäistä mitalisarjan kamppailuaan muiden pelatessa samalla sopivasti ristiin. Ennen viimeistä kierrosta kaikilla muilla joukkueilla oli vielä mahdollisuus hopeamitaliin. Hongikon selkeä voitto Kiteestä takasi hopeat sille ja samalla varmisti Kiteen jäämisen neljänneksi. Alajärven murskavoitto mestareista ei enää riittänyt kolmatta sijaa korkeammalle.
Suomen Cupin voitti Vaasan Maila voitettuaan finaalissa Kouvolan 9-4.
Palkinnot

| Palkinto | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden pesäpalloilija | Kalevi Luoma | Jyväskylän Kiri |
| Vuoden lukkari | Mauri Pyhälahti | Seinäjoen Maila-Jussit |
| Lyöjäkuningas | Leo Haukkala | Alajärven Ankkurit |
| Kärkilyöjä | Kalevi Luoma | Jyväskylän Kiri |
| Etenijäkuningas | Kari Kuusiniemi | Hongikon Ns:n Urheilijat |
| Tehopelaaja | Leo Haukkala | Alajärven Ankkurit |
| Vuoden naispesäpalloilija | Jaana Jouhikainen | Roihuvuoren Roihu |
| Vuoden naislukkari | Anitta Sandberg |  |
| Lyöjäkuningatar | Marita Karhunen | Mansen pp |
| Kärkilyöjä | Irma Mäenpää | Mansen pp |
| Etenijäkuningatar | Merja Laine | Hyvinkään Tahko |
| Tehopelaaja | Marita Karhunen | Mansen pp |
| vuoden tuomari | Jaakko Hirvonen |  |
| Fair Play -joukkue |  | Sotkamon Jymy |
| Kunnon Jätkä | Heikki Laine |  |
| Johtokunnan pytty | Tapio Rauhamäki |  |
| Vuoden pelinjohtaja | Aulis Väisänen |  |
| Itä-Länsi paras pelaaja | Hannu Litmanen |  |
Stilijan Petrov

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 5. heinäkuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Montana, Bulgaria
Pelipaikka: Keskikenttä
Pituus: 180 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1998–1999 | TsSKA Sofia | 38 | (3) |
| 1999–2006 | Celtic | 228 | (55) |
| 2006–2012 | Aston Villa | 185 | (9) |
Maajoukkue
| 1998–2012 | Bulgaria | 106 | (8) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Stilijan Petrov (bulg. Стилиян Петров, s. 5. heinäkuuta 1979 Montana, Bulgaria) on entinen bulgarialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Petrov aloitti jalkapalloilun kotikuntansa seurassa PFK Montanassa, josta Dimităr Penev houkutteli hänet 18-vuotiaana TsSKA Sofiaan. TsSKA:ssa hän saavutti vuonna 1999 Bulgarian cupin mestaruuden. Myöhemmin samana vuonna hän siirtyi skotlantilaiseen Celticiin, jossa hän seitsemän pelaamansa kauden aikana voitti muun muassa neljä Skotlannin mestaruutta ja pääsi UEFA-cupin finaaliin. Petrov siirtyi entisen Celtic-luotsin Martin O’Neillin tavoin Aston Villaan kesällä 2006.
Bulgarian maajoukkueessa Petrov pelasi vuosina 1998–2012 yhteensä 106 maaottelua. Hän toimi joukkueen kapteenina vuoden 2004 EM-kilpailuissa.
Vuonna 2005 julkaistiin Petrovin omaelämäkerta You Can Call Me Stan (ISBN 1845961218), jonka hän kirjoitti yhdessä Sunday Mailin urheilutoimittajan Mark Guidin kanssa.
30. maaliskuuta 2012 Petrovin uutisoitiin sairastavan leukemiaa. Päivää myöhemmin hän ilmoitti päättävänsä pelaajauransa ja keskittyvänsä vain taisteluun syöpää vastaan.
Aiheesta muualla

Stilijan Petrovin esittely Aston Villan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Persiantasku

| Persiantasku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Oenanthe
Laji::  chrysopygia
Kaksiosainen nimi
 Oenanthe chrysopygia  (de Filippi), 1863) 
Katso myös
   Persiantasku Wikispeciesissä   Persiantasku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Persiantasku (Oenanthe chrysopygia) on kivitaskun Keski-Aasiassa elävä sukulainen. Laji erotettiin punaperätaskusta (Oenanthe xanthoprymna) vuonna 2003.
Tuntomerkit

Linnun pituus on noin 14,5 cm ja siipien kärkiväli noin 26 cm. Höyhenpuvultaan se muistuttaa punaperätaskua, mutta on väritykseltään himmeämpi, eikä sillä ole mustaa naamassa eikä kurkussa. Naaras on koirasta hieman himmeämpi.
Esiintyminen

Persiantasku elää Kaukasukselta Afganistaniin ja Länsi-Pakistaniin. Pääosa kannasta elää entisen Neuvostoliiton alueella. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Punaisenmeren rannikoilla sekä Eritreassa ja Sudanissa, eikä sitä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Persiantasku asuu vuoristojen karuilla, paljailla kivikko- ja kalliorinteillä aina neljän kilometrin korkeuteen saakka. Talvehtimisseuduilla se viihtyy kuivilla pensaikkoisilla seuduilla.
Lisääntyminen

Persiantasku tekee pesänsä maakoloon, kiven alle, rakennuksen onkaloon, tai joskus vanhaan mehiläissyöjän pesään. Naaras munii neljästä kuuteen munaa, joita se hautoo 13 päivää. Molemmat emot ruokkivat ja hoitavat poikasia. Pesii tavallisesti kahdesti kesän aikana. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.
Ravinto

Laji on pääasiassa hyönteissyöjä, jolle kelpaavat myös muut selkärangattomat.
Aiheesta muualla

Oriental BirdImages (Kuva) (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q769528  Wikispecies: Oenanthe chrysopygia  ARKive: oenanthe-chrysopygia  BirdLife: 22734803  BOW: retwhe2  CoL: 48X6F  eBird: retwhe2  EURING: 11521  GBIF: 5788868  ITIS: 916352  IUCN: 22734803  NCBI: 391719  Observation.org: 194955  Open Tree of Life: 936546  Xeno-canto: Oenanthe-chrysopygia
Valistus

Valistus oli eurooppalainen aatevirtaus, joka korosti muun muassa järjen ja tiedon merkitystä. Valistus alkoi 1600-luvun lopun Ranskassa, teki läpimurtonsa 1730-luvulla, saavutti huippukautensa 1760-luvulla ja 1770-luvun alussa ja alkoi sen jälkeen heiketä. Valistus pyrki järkeen nojautuen perusteellisiin uudistuksiin kulttuurin ja yhteiskuntaelämän aloilla.
Valistaa on vanhentunut sana, joka tarkoitti samaa kuin valaista. Kun ihmisiä valistetaan, heille  tarjotaan tiedon valoa.
Liikkeen tunnettuja ensimmäisiä ajattelijoita olivat John Locke ja Thomas Hobbes, jotka kirjoittivat monia pakkovaltoja vastustavia kirjoituksia jo 1600-luvulla. Heidän yhteiskuntasopimukselliset teoriansa sekä ihmiskäsityksensä eivät kuitenkaan olleet tyypillisiä sille, mitä useimmiten pidetään valistusaikana. Valistusajan viimeiseen aaltoon kuuluivat muun muassa ajattelijat Voltaire, Immanuel Kant, Anders Chydenius, Adam Smith, Thomas Jefferson, Jeremy Bentham ja Johann Wolfgang von Goethe.
Valistusajattelijat korostivat järkeä mystiikan edellä, tiedettä ja uudistuksia uskomusten ja konservatismin sijaan, markkinatalouden merkantilismin edelle ja ihmisoikeudet valtion mielivallan edelle. Poikkeuksen teki lähinnä vain Jean-Jacques Rousseau, joka hänkin kuitenkin kannatti demokratiaa. Valistusajattelijat vaativat tasa-arvoa lain edessä sääty­eri­oikeuksien sijaan.
Liberalismi syntyi valistusaikana, ja muun muassa Locke, Kant, Chydenius, Smith, Voltaire, Jefferson ja David Hume tunnetaan sen isinä. Liike tarjosi myös puitteet Amerikan ja Ranskan vallankumouksille sekä kapitalismin nousulle. Aikakauden taidetta määrittivät barokki- ja galanttimusiikkityylit sekä uusklassinen arkkitehtuuri.
Oppi ja tavoitteet > Valistunut itsevaltius

Monet valistusajattelijat hyväksyivät myös itse­valtiuden, jos se oli valistunutta. Tekemällään yhteiskuntasopimuksella ihmiset saattoivat rajoittaa oikeuksiaan luovuttamalla osan niistä hallitsijan käyttöön. Varhaista demokratiaa edusti Rousseau, joka vaati hallitsijan tilalle välitöntä kansanvaltaa ja alistumista enemmistön päätöksiin. Montesquieu vaati valtiovallan jakamista kolmeen osaan, lainsäädäntövaltaan, toimeenpanovaltaan ja tuomiovaltaan. Lait piti säätää tai oikeammin tutkimalla palauttaa luonnonoikeuden mukaisiksi. Valistuksen vaatimuksia alettiinkin vähitellen toteuttaa eri maiden lainsäädännöissä. Alettiin vaatia kidutuksen ja orjuuden poistamista. Vankiloiden ja mielisairaaloiden oloja alettiin parantaa.
Oppi ja tavoitteet > Kasvatus

Erityisen syvällisesti valistus vaikutti kasvatukseen. Vaadittiin havaintoon ja kokemukseen perustuvaa opetusta, ammattikouluja ja käytännön harjoittelua, koulutuksen ulottamista alempiin yhteiskuntaryhmiin ja naisiin sekä aikuisten jatko-opetusta. Rousseau kokosi osittain näitä näkemyksiä teokseensa Émile. Rousseau kuitenkin keskittyi lähinnä pojan kasvattamiseen mieheksi ja ”kansalaiseksi”. Käytännössä valistuksen kasvatusajatuksia alkoi toteuttaa Johann Heinrich Pestalozzi.
Oppi ja tavoitteet > Talous ja omistus

Myös talouden alalla syntyi uusia ajatuksia. Kun valtiovalta oli rajoittanut vapaata kilpailua edellisellä vuosisadalla, valistus kannatti vapaata markkinataloutta. Uudet näkemykset kokosi skotlantilainen Adam Smith kirjaansa Kansojen varallisuus. Hänen taloudellista ajattelutapaansa kutsutaan liberalismiksi, joskin sen loivat muut ennen häntä.
Valistusaatteiden piirissä omaisuutta pidettiin yleensä luonnollisena oikeutena. Vuosisadan loppupuolella ranskalainen François-Noël Babeuf vaati omaisuuden poistamista. Anarkismin (valtiottomuuden) ensimmäisiin edustajiin kuulunut William Godwin halusi poistaa valtion lisäksi omaisuuden ja avioliiton. Antoine Condorcet uskoi ihmiskunnan saavuttaneen täysi-ikäisyyden ja rajattoman edistyksen asteen. Historioitsijat tutkivat kulttuurien rappion syitä. Erityisen kuuluisaksi tuli Edward Gibbonin teos Rooman valtakunnan rappio ja tuho.
Oppi ja tavoitteet > Uskontokritiikki

1700-luvun valistusajattelu arvioi uskontoa hyödyllisyyden ja moraalin perusteltavuuden mukaisesti. Valistus edellytti, että olisi olemassa jokin universaali sisällöllinen luonnollinen teologia, joka tavoitetaan järjellä. Ranskassa valistusajattelu sai jyrkästi katolisen kirkon vastaisen sävyn. Erityisesti ensyklopedistien ryhmä vaati katolisen kirkon korvaamista heidän ihanteiden mukaisella kristinuskon tulkinnalla tai uudella uskonnolla. Deistisen käsityksen omaksunut Voltaire kampanjoi katolisen kirkon edustamaa kristinuskon muotoa vastaan. Jean-Jacques Rousseau hahmotteli teoksessaan kaikille sopivaa ja kaikkia velvoittavaa kansalaisuskontoa. Rousseaun mukaan syntiä oli ainoastaan suvaitsemattomuus.
Historia > Tausta

Valistuksen pohjana oli optimistinen ajatus, että ihmisen oli mahdollista suunnitelmallisesti järjestää elinolojaan. Tämän ajattelutavan mahdollisena taustatekijänä voidaan pitää uskonsotien jälkeisen ajan olojen vakiintumista ja elintason nousua Länsi-Euroopassa. Siihen vaikuttivat myös keskusvallan merkityksen kasvu ja yhteiskunnan organisoituminen sekä siirtomaakaupan kasvu. Valistukselle olennaista oli myös kriittisyys, jolle loi edellytyksiä löytöretket, kolonialismi ja tutkimusmatkat, jotka antoivat mahdollisuuden verrata eurooppalaista kulttuuria ja yhteiskuntaa muihin.
Historia > Tausta > Valistuksen edeltäjiä 1600-luvulla

Englantilaisen Francis Baconin mukaan kaikki tieto perustuu yksinomaan kokemukseen. Hollantilainen Hugo Grotius korosti luonnonoikeutta vastakohtana tahtoon perustuvalle oikeudelle. Käsityksestä, että kaikkialla oli alun perin vallinnut ihmisten luonnosta johtuva luonnonoikeus, muodostui perusta valistuksen yhteiskunnallisille opeille. Ranskalainen René Descartes korosti epäilyä kaiken inhimillisen tiedon lähtökohtana. Englantilaisen Thomas Hobbesin materialismi vaikutti voimakkaasti valistusajan materialisteihin. Materialistien mukaan aine oli ensisijainen ja ajattelu oli jotakin, jota tapahtuu aineessa. Englantilaisen John Locken ajattelu korosti aistihavaintojen ja itsehavaintojen merkitystä tiedon lähteenä. Locken mukaan ihmisellä ei ole mitään synnynnäisiä ajatuksia, vaan tieto syntyy kokemuksen ja havaintojen avulla.
Myös 1600-luvun ”oppineet libertiinit” (les libertins érudits) olivat eräänlaisia valistuksen edeltäjiä. Libertiinit eivät kuitenkaan pyrkineet muuttamaan yhteiskuntaa ja toimimaan julkisesti. Merkittävimpiä libertiinejä olivat La Mothe le Vayer ja Pierre Gassendi. Näiden lisäksi esityötä valistukselle teki skeptikkofilosofi Pierre Bayle.
Historia > Tausta > Uuden tiedon vaikutus kulttuuriin

Aikaisemmin Euroopassa tunnettu maailmanhistoria oli ollut Lähi-idän ja Euroopan historiaa. Marco Polon kertomukset olivat jo vuosisatoja aikaisemmin tehneet tunnetuiksi Kiinan ja Intian kulttuureja. Niin sanotut löytöretket toivat Eurooppaan valtavan määrän tietoa eurooppalaisille vieraista kulttuureista ja uskonnoista. Muut kulttuurit olivat erilaisia kuin Euroopan kulttuuri. Antiikin tutkimus oli osoittanut, että antiikin ei-kristityt pystyivät elämään hyveellisesti. Nyt löytöretket osoittivat, että myös muiden uskontojen kannattajat elivät hyveellisesti. Tämä heikensi kristinuskon valta-asemaa ja oli omiaan vahvistamaan deismiä ja ateismia. Johdonmukaisinta ateismia edustivat ranskalaiset materialistit, kuten paroni Holbach ja Denis Diderot. Ateistista ajattelua esitteli yksityiskohtaisesti Holbachin teos Le Bons-Sens (1772, englanniksi Good Sense: or Natural Ideas Opposed to Supernatural), kansantajuistettu laitos kaksiosaisesta Système de la nature -teoksesta.