stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itämeren jäätikkövirta
Geologisia muodostumia > Drumliineja ja muita kumpumoreeneja

Drumliinikentät ovat virtaavan Itämeren jäätikkövirran synnyttämiä kumpumoreenimuodostumia, joita tunnetaan ainakin Suomessa, Virossa, Latviassa, Liettuassa ja Puolassa. Ahvenanmaan keskiosiin on muodostunut noin sadan drumliinin kenttä, jonka muodostumat ovat enintään 20 metriä korkeita. Ahvenanmaan drumliinikentän pohjois-etelä- suuntaisten drumliinien lakialueilla on rantavalleja, joten ne ovat paljastuneet jäätikön alta suoraan veden alle. Ahvenanmaan ympäristön merialueilta saattaa löytyä lisää drumliineja. Lounais-Suomen vastasivun drumliinien kenttä sijaitsee Varsinais-Suomen ja Uudenmaan maakuntien rajalla. Kolmion muotoinen alue alkaa pohjoisessa Marttilasta ja leviää kaakkoon päin, Karjalta Dragsfjärdiin ulottuvalle, rannikolle asti. Punkalaitumen–Lopen drumliinikenttä sijaitsee pääasiassa Kanta-Hämeen maakunnassa, mutta siihen kuuluu myös alueita Satakunnasta ja Varsinais-Suomesta. Sen moreenimuodostumat ovat myös matalia. Toinen Salpausselkä jää kentän kaakkoispuolelle, mutta Kolmas Salpausselkä sijaitsee kentän keskikohdalla. Virossa sijaitsevat esimerkiksi Türin drumliinikenttä, Saadjärven drumliinikenttä ja Viron etelärajalla on Latvian kanssa yhteinen Burtnieksin drumliinikenttä. Keski-Latvian ja Keski-Liettuan alangoilla Riianlahden eteläpuolella on Riian jäätikkövirran synnyttämä laaja moreenimuodostumien alue, jossa on viisi moreenimuodostumien ryhmää. Länsipuolella sijaitsee Vadaksen moreenimuodostumakenttä, keskellä sijaitsevat Zemgalen moreenimuodostumakenttä ja Iecavan moreenimuodostumakenttä, ja itälaidalla ovat Madlienan moreenimuodostumakenttä ja Limbažin moreenimuodostumakenttä. Näille kaikille on yhteistä monivaiheinen muodostumisprosessi. Aluksi on syntynyt Rogen-moreeneja, niiden päälle drumliineja, jolloin Rogen-moreeneja on tuhoutunut, sitten on muodostunut juovamoreeneja, ja lopuksi on jäätikön reuna puskenut puskumoreeneja ja samalla on muodostunut harjujaksoja. Myös Puolassa on laaja Stargardin drumliinikenttä (engl. Stargard Drumlin Field), joka on muodostunut Odran virtauskielekkeen alla .
Suomessa Porin–Ahlaisten kumpumoreenikenttä sijaitsee Satakunnassa ja kenttä ulottuu Merikarvian ja Porin rannikolta sisämaahan Kokemäen ja Kiikoisten pohjoisosiin. Alue on jäänyt virtauskielekkeiden väliin hitaasti virtaavaksi alueeksi, jonne kulkeutuneet moreeniainekset ovat kerrostuneet paksuiksi kerrostumiksi. Alueen erikoisuus on pintakerroksen lohkareisuus, jossa vaikeakulkuisessa maastossa olevien lohkareiden läpimitta on useita metrejä. Kalvolan–Rengon kumpumoreenikenttä sijaitsee keskisessä Kanta-Hämeessä Tammelan, Lopen, Rengon, Hattulan ja Kalvolan kuntien alueella ja niiden lähiympäristössä. Alue jatkuu täältä Vammalan ja Punkalaitumen suuntaan. Kolmas Salpausselkä kulkee kentän kaakkoisosan yli.
Aiheesta muualla

Jussila, Antti: Suomen alueella tapahtuneen mannerjäätikön vetäytymisen visualisoiminen, Pro Gradu, 2017
Markku Koskenniemi

Markku Koskenniemi 1996.
Markku Koskenniemi (27. huhtikuuta 1942 Kolari – 21. tammikuuta 2022 Tampere) oli suomalainen yritysjohtaja ja valomainoksia valmistavan Tammerneon Oy:n perustaja.
Kolarin Sieppijärven kylästä kotoisin oleva Koskenniemi pääsi kansakoulusta 1957 ja teki sitten jonkin aikaa metsätöitä kotiseudullaan. Hän lähti 17-vuotiaana työnhakuun etelään ja pääsi asentajaksi helsinkiläiseen valomainoksia valmistavaan yritykseen. Koskenniemi perusti oman valomainoksia valmistavan yrityksensä Tammerneon Oy:n Tampereelle 1967. Samaan konserniin kuuluva Tamware valmistaa linja-auton ja junan ovia. Tamware on nykyisin konsernin emoyhtiö.
Koskenniemi sai yrittäjäneuvoksen arvonimen ja vuonna 1997 hänestä tuli Tampereen teknillisen korkeakoulun tekniikan kunniatohtori.
Markku-liitto valitsi vuonna 1999 Koskenniemen kolmanneksi vuoden Markuksi.
Kirjallisuutta

Seppälä, Raimo: Kettu-Kallan poika. Yrittäjä Markku Koskenniemi ammentaa ajattelumallinsa vanhasta Lapin arvomaailmasta.  Tampere:  Tammerneon, 1997.  ISBN 952-90-8882-5
Aiheesta muualla

Tammerneon Oy:n sivut
Jean Sibelius -viulukilpailu

Kuva vuoden 1965 arvonnoista. Kuvassa kilpailun sihteeri Leena Siukonen-Penttilä, puheenjohtaja Nils-Eric Ringbom ja viulisti Mariana Behrendt.
Kansainvälinen Jean Sibelius -viulukilpailu on yksi maailman arvostetuimmista viulukilpailuista. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1965 säveltäjä Jean Sibeliuksen satavuotisjuhlavuoden kunniaksi. Kilpailun järjestävät Sibelius-Seura ja Sibelius-Akatemia viiden vuoden välein Helsingissä. Kilpailu on avoin kaikkien kansallisuuksien viulisteille, jotka kilpailuvuonna täyttävät korkeintaan 30 vuotta. Kilpailu tuo voittajille maineen ja rahapalkinnon lisäksi konsertointimahdollisuuksia.
Kilpailu on kolmivaiheinen. Ensimmäiseltä kierrokselta enintään 20 soittajaa pääsee välieriin ja vuodesta 2010 alkaen kuusi edelleen finaaliin. Esimerkiksi vuonna 2005 kilpailuun pyrki yhteensä 175 soittajaa, joista 58 hyväksyttiin mukaan ja 52 osallistui itse kilpailuun. Kahdella ensimmäisellä kierroksella kilpailijat soittavat soolosonaatteja ja kamarimusiikkia pianon säestyksellä, finaalissa he soittavat kaksi viulukonserttoa sinfoniaorkesterin säestäminä. Kaikki soittavat finaalissa Sibeliuksen viulukonserton pakollisena ja toisen konserton he saavat valita annetusta listasta.
Vuoden 2020 tapahtuma lykättiin vuoteen 2022 koronapandemian vuoksi. Vuoden 2022 jälkeen seuraava kilpailu toteutetaan vuoden 2025 lopussa.
2022

Vuoden 2022 kilpailuun hyväksytyn kahden venäläisen viulistin osallistuminen kilpailuun evättiin Venäjän hyökättyä Ukrainaan ja raakuuksien paljastuttua. Kilpailuun oli valittu lähes 50 osallistujaa. Finaaliin pääsi kaksi ukrainalaista, Heorhi Moroz ja Dmytro Udovytšenko. Muut finalistit ovat Inmo Yang, Yesong Sophie Lee, Diana Adamjan ja Nathan Meltzer. Vuoden 2022 kilpailun voitti Inmo Yang.
Palkinnot

Ensimmäisen kilpailun pääpalkinto vuonna 1965 oli 3 000 Yhdysvaltain dollaria. 
Vuonna 2015 ensimmäisen palkinnon arvo on 25 000 euroa, toinen palkinto 18 000 euroa ja kolmas palkinto 12 000 euroa. Muut finalistit saavat kukin 2 000 euron tunnustuspalkinnon. Kilpailuissa palkitaan myös paras Sibeliuksen viulukonserton tulkinta ja jaetaan muita erikoispalkintoja.
Palkinnot > Palkitut

| vuosi | nimi | maa | Sija |
| --- | --- | --- | --- |
| 1965 | Oleg Kagan |  Neuvostoliitto | 1. palkinto |
| 1965 | Joshua Epstein |  Israel | 2. palkinto |
| 1965 | Valeri Gradov |  Neuvostoliitto | 3. palkinto |
| 1970 | Liana Isakadze |  Neuvostoliitto | 1. palkinto |
| 1970 | Pavel Kogan |  Neuvostoliitto | 2. palkinto |
| 1970 | Otto Armin |  Kanada | 3. palkinto |
| 1975 | Yuval Yaron |  Israel | 1. palkinto |
| 1975 | Ilja Grubert |  Neuvostoliitto | 2. palkinto |
| 1975 | Eugen Sarbu |  Romania | 3. palkinto |
| 1980 | Viktoria Mullova |  Neuvostoliitto | 1. palkinto |
| 1980 | Sergei Stadler |  Neuvostoliitto | 2. palkinto |
| 1980 | Andres Cardenes |  Yhdysvallat | 3. palkinto |
| 1985 | Ilja Kaler |  Neuvostoliitto | 1. palkinto |
| 1985 | Leonidas Kavakos |  Kreikka | 2. palkinto |
| 1985 | Vilmos Szabadi |  Unkari | 3. palkinto |
| 1990 | Ei jaettu  |  | 1. palkinto |
| 1990 | Cristina Anghelescu |  Romania | 2. palkinto |
| 1990 | Sigrún Edfaldsdóttir |  Islanti | 3. palkinto |
| 1990 | Akiko Tanaka |  Japani | 3. palkinto |
| 1995 | Pekka Kuusisto |  Suomi | 1. palkinto |
| 1995 | Elisabeth Batiašvili |  Georgia | 2. palkinto |
| 1995 | Madoka Sato |  Japani | 3. palkinto |
| 1995 | Nikolaj Znaider |  Tanska | 3. palkinto |
| 2000 | Sergei Hatšatrjan |  Armenia | 1. palkinto |
| 2000 | Natsumi Tamai |  Japani | 2. palkinto |
| 2000 | Sayako Kusaka |  Japani | 3. palkinto |
| 2000 | Zhi-Jiong Wang |  Kiina  | 3. palkinto |
| 2005 | Alina Pogostkin |  Saksa | 1. palkinto |
| 2005 | Jiafeng Chen |  Kiina | 2. palkinto |
| 2005 | Hyun-Su Shin |  Etelä-Korea | 3. palkinto |
| 2005 | Wei Wen |  Kiina | 3. palkinto |
| 2010 | Nikita Borisoglebski |  Venäjä/ Belgia | 1. palkinto |
| 2010 | Petteri Iivonen |  Suomi | 2. palkinto |
| 2010 | Esther Yoo |  Yhdysvallat | 3. palkinto |
| 2015 | Christel Lee |  Yhdysvallat | 1. palkinto |
| 2015 | Emmanuel Tjeknavorian |  Itävalta | 2. palkinto |
| 2015 | Friederike Starkloff |  Saksa | 3. palkinto |
| 2022 | Inmo Yang |  Etelä-Korea | 1. palkinto |
| 2022 | Nathan Meltzer |  Yhdysvallat | 2. palkinto |
| 2022 | Dmytro Udovytšenko |  Ukraina | 3. palkinto |
Aiheesta muualla

Viralliset kilpailusivut
Sibelius-Seura (Arkistoitu – Internet Archive)
YLE Elävä arkisto: Jean Sibelius -viulukilpailu 1965
YLE Elävä arkisto: Totuuden hetki – dokumentti Sibelius-viulukilpailuista
Kurikan Lakkitehdas

Kurikan Lakkitehdas oli suomalainen vuosina 1899–1977 Kurikassa toiminut vaatetusalan yritys, joka valmisti turkis- ja kangaslakkeja sekä vuodesta 1931 nahkakäsineitä.
Kurikan Lakkitehdas sai alkunsa 1899 kun kauppa-apulainen ja lakkivalmistaja Iisakki Luhtala (1880–1930) ja hänen vaimonsa Maria palkkasivat ensimmäisen ulkopuolisen työntekijän mukaan lakkienvalmistukseen. Luhtalat jatkoivat samana vuonna lopettaneen kauppias Iisakki Kurikan vuonna 1890 perustetun lakkitehtaan toimintaa. Lakkitehdas toimi aluksi useissa eri paikoissa, mutta 1906 Luhtalat ostivat yhdessä liikemies ja tehtailija Frans Isak Kurikan (1881–1943) kanssa Kurikan Koivistonkylästä Nenättömänluoman partaalta osan Iso-Koiviston tilasta Kurikan Lakkitehtaan toimipaikaksi. Vuonna 1913 valmistui alueelle lakkitehtaan ensimmäinen hirsirakenteinen tehdasrakennus ja 1914 yritykseen tuli mukaan F. I. Kurikan veli Jussi Kurikka ja samalla yritys muuttui osakeyhtiöksi Kurikan Lakkitehdas Oy. Vuonna 1918 osakkaita tuli lisää, heidän joukossaan kauppaneuvos Matti Arvola, mutta vuonna 1927 Iisakki Luhtala osti koko osakekannan itselleen. Vuonna 1924 lakkitehtaalle valmistui vielä toinen rakennusmestari Juho Kukkulan suunnittelema tehdasrakennus hanskapuolen tiloiksi.
Iisakki Luhtalan kuoltua 1930 hänen seuraajakseen tuli hänen vanhin poikansa Juho Luhtala (1900–1983). Vuonna 1938 valmistui tehdasalueelle vielä kolmas tehdasrakennus, arkkitehti Aarne Ervin suunnittelema funkkisrakennus, joka on hänen ensimmäisiä töitään oman suunnittelutoimistonsa puitteissa. Saman vuonna tehdas valmisti 340 000 lakkia ja 180 000 käsineparia. Kurikan Lakkitehdas oli Luhtaloitten perheyrityksenä aina vuoteen 1975 saakka ja se työllisti parhaimmillaan 1950-luvulla yli 300 ihmistä. Kurikan Lakkitehtaan tytäryhtiöitä olivat Kruununahka Oy, Kulo-Sauma Oy ja Kulo-Nahka Ky. Vuonna 1975 tehdas siirtyi kilpailevan yrityksen, Yrjö Isohellan omistaman Isohella Oy:n omistukseen ja 1977 Kurikan Lakkitehtaan tuotannollinen toiminta liitettiin Isohellan Teollisuus Ky:hyn, alkuperäisen yhtiön jäädessä kiinteistöjen ja koneiden omistajaksi. Lakkeja ja ulkoilupukineita valmistanut Isohella Oy meni konkurssiin vuonna 1986 ulkomaisen kilpailun seurauksena.
Vuonna 2022 uusimpaan, vuonna 1938 valmistuneeseen tehdasrakennukseen remontoitiin iso juhlasali, panimoravintola, panimo, myymälä ja museo-osasto. 1913 sekä 1924 valmistuneet tehdasrakennukset ovat toistaiseksi vielä remontoimatta ja kylmillään.
Dirschaun taistelu

Dirschaun taistelu oli Puolan–Ruotsin sodan aikana käyty taistelu Kustaa II Aadolfin johtamien ruotsalaisten ja Stanisław Koniecpolskin johtamien puolalaisten joukkojen välillä 7.–8. elokuuta 1627. Taistelu päättyi ruotsalaisten voittoon.
Tausta

Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf oli saapunut vahvistuksien kera Itä-Preussiin toukokuussa 1627. Ruotsalaisia vastusti Puolan armeijaa komentanut Stanisław Koniecpolski, jonka joukot olivat kuitenkin määrällisesti alakynnessä. Ruotsalaiset olivat myös piirittäneet Danzigin satamakaupungin. Alivoimastaan huolimatta puolalaiset kääntyivät Koniecpolskin johdolla lopulta hyökkäyskannalle.
Taistelu

Dirschaun taistelu käytiin elokuun alussa 7.–8. elokuuta Dirchaun eli nykyisen Puolan Tczewin lähellä. Ruotsalaiset olivat ottaneet taktiikalleen tyypillisesti linnoitetut asemat ja Kustaa yritti saada puolalaisia hyökkäämään niitä vastaan suoraan. Koniecpolskin puolalaiset olivat kuitenkin hyvin varovaisia ja Koniecpolski päätti lopulta vetäytyä pois Dirschaun lähettyviltä. Puolalaisten vetäytyessä ruotsalaiset tekivät taistelutyylilleen epätavallisen ratsuväen rynnäkön Koniecpolskin perääntyviä husaareja vastaan. Puolalaisten vetäytyminen muuttui sekasorroksi ja ruotsalaiset voittivat taistelun.
Seuraukset

Koniecpolski oli menettänyt 80–100 ratsumiestään kaatuneena. Ruotsalaiset kärsivät vain pienet tappiot. Sen sijaan Kustaa Aadolf oli haavoittunut taistelussa jälleen kerran. Hänen olkapäähänsä ja niskaan oli tullut osuma musketista. Kustaa menetti haavojensa takia tunnon joistakin sormistaan, eikä pystynyt enää esimerkiksi pukeutumaan koko yläruumiin peittäneeseen haarniskaansa. Yhteenotot Itä-Preussissa hiljenivät joksikin aikaa Dirschaun taistelun jälkeen Koniecpolskin tyytyessä ahdistelemaan ruotsalaisten yksittäisiä varuskuntia ja tieyhteyksiä.
Kustaan Dirschaun taistelussa käyttämä asu Kuninkaallisen varuskammarin kokoelmissa.
Lombardia

| Lombardia |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
Valtio:  Italia
Maakuntia ja metropolikaupunkeja:  11 + 1
Kuntia:  1 530
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Milano
 – Presidentti:  Attilio Fontana
Pinta-ala:  23 864 km² (4.)
Väkiluku (31.12.2015):  10 008 349 (1.)
 – väestötiheys:  419 as./km²
BKT (2016):  367 mrd. € (1.) 
 – asukasta kohti:  36 600 € (2.) 
 
Alueen kotisivut
Lombardia (italiaksi ja lombardiksi Lombardia) on Pohjois-Italiassa sijaitseva hallinnollinen alue. Lombardiassa on 10 miljoonaa asukasta, ja se on Italian väekkäin alue. Alueen keskuspaikka on Milano. Hallinnollisesti Lombardia jakaantuu 12 maakuntatason alueeseen: 11 maakuntaan ja Milanon metropolikaupunkiin.
Historia

Lombardia sai nimensä langobardeista eli germaaniheimosta, joka hallitsi aluetta vuosina 568–744. Aiemmin Lombardia oli kuulunut muun muassa gooteille ja Rooman valtakuntaan.
Lombardia oli itsenäinen herttuakunta renessanssiajalla, mutta joutui sittemmin Ranskan haltuun. Ranska luovutti alueen Espanjalle, ja lopulta Espanjaa hallinneet Habsburgit luovuttivat sittemmin alueen Habsburgien itävaltalaiselle sukuhaaralle, joka hallitsi aluetta vuoteen 1859, joskin Napoleonin sodat aiheuttivat muutaman vuoden tauon habsburgilaisvaltaan 1800-luvun alussa. Vuonna 1859 Itävalta luovutti Lombardian Piemonte-Sardinian kuningaskunnalle, joka pian sulautui Italian kuningaskuntaan.
Maantiede

Lombardia jakautuu maantieteellisesti kahteen alueeseen: eteläinen osa on Pojoen hedelmällistä tasankoa ja pohjoinen vuoristoista järvialuetta.
Maantiede > Lombardian järvet

Järvistä suurin ja itäisin on Gardajärvi. Se sijaitsee Lombardian, Veneton sekä Trentino-Etelä-Tirolin alueiden rajalla. Gardajärveltä länteen ovat pienemmät Idrojärvi ja Iseojärvi. Seuraava järvi on Comojärvi. Tämän ylösalaisen Y-kirjaimen muotoisen järven itäisin haara on Leccojärvi. Tästä seuraavat järvet ovat Luganojärvi, josta suurin osa on Sveitsin puolella, sekä Varesejärvi. Järvistä läntisin on myös Sveitsin puolelle ulottuva Maggiorejärvi, joka sijaitsee Lombardian ja Piemonten rajalla.
Talous

Lombardia on Italian talouselämän keskus. Lombardian alueen bruttokansantuote on Italian alueista suurin (367 mrd. euroa vuonna 2016), runsaat 20 prosenttia koko maan kansantaloudesta. Alueella on huomattavaa maataloutta, joka tuottaa viljaa, rehua, hedelmiä ja viiniä. Tärkeä elinkeino alueella on myös matkailu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lombardia Wikimedia Commonsissa
| n k Italian alueet sekä maakunnat ja metropolikaupungit |
| --- | --- | --- |
| Abruzzo | Chieti • L’Aquila • Pescara • Teramo |  |
| Apulia | Bari • Barletta-Andria-Trani • Brindisi • Foggia • Lecce • Taranto |  |
| Aostanlaakso | Aoste |  |
| Basilicata | Matera • Potenza |  |
| Calabria | Catanzaro • Cosenza • Crotone • Reggio Calabria • Vibo Valentia |  |
| Campania | Avellino • Benevento • Caserta • Napoli • Salerno |  |
| Emilia-Romagna | Bologna • Ferrara • Forlì-Cesena • Modena • Parma • Piacenza • Ravenna • Reggio Emilia • Rimini |  |
| Friuli-Venezia Giulia | Gorizia • Pordenone • Trieste • Udine |  |
| Latium | Frosinone • Latina • Rieti • Rooma • Viterbo |  |
| Liguria | Genova • Imperia • La Spezia • Savona |  |
| Lombardia | Bergamo • Brescia • Como • Cremona • Lecco • Lodi • Mantova • Milano • Monza • Pavia • Sondrio • Varese |  |
| Marche | Ancona • Ascoli Piceno • Fermo • Macerata • Pesaro e Urbino |  |
| Molise | Campobasso • Isernia |  |
| Piemonte | Alessandria • Asti • Biella • Cuneo • Novara • Torino • Verbano-Cusio-Ossola • Vercelli |  |
| Sardinia | Cagliari • Etelä-Sardinia • Nuoro • Oristano • Sassari |  |
| Sisilia | Agrigento • Caltanissetta • Catania • Enna • Messina • Palermo • Ragusa • Syrakusa • Trapani |  |
| Toscana | Arezzo • Firenze • Grosseto • Livorno • Lucca • Massa-Carrara • Pisa • Pistoia • Prato • Siena |  |
| Trentino-Etelä-Tiroli | Etelä-Tiroli • Trento |  |
| Umbria | Perugia • Terni |  |
| Veneto | Belluno • Padova • Rovigo • Treviso • Venetsia • Verona • Vicenza |  |
Piz Zupo, Lombardian korkein vuori Berninan Alpeilla.
Loimaan uimahalli

| Vesihovi |
| --- | --- |
Osoite:  Kuusitie 1
Sijainti:  Loimaa
Rakennustyyppi:  Uimahalli
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Loimaan virkistysuimala Vesihovi on Loimaalla Hirvihovin liikuntakeskuksen yhteydessä sijaitseva uimahalli. Uimahallista löytyy iso uima-allas, vesiliukumäellä varustettu monitoimiallas, ulkoallas sekä pienten lasten allas.
Uimahallissa järjestetään myös vesijumpparyhmiä sekä lauantaisin järjestettäviä vauva- ja perheuintiryhmiä. Uimahallin yhteydessä on myös kahvila.
Tokion teknillinen yliopisto

| Tokion teknillinen yliopisto> 東京工業大学, Tōkyō kōgyō daigaku |
| --- | --- |
Perustettu:  1901 (kouluna 1881)
Lakkautettu:  2024
Tyyppi:  kansallinen yliopisto (jap. 国立大学, kokuritsu daigaku)
Henkilökunta:  1 141
Opiskelijoita:  10 036
Jatko-opiskelijoita:  5 096
Sijainti:  Tokio,  Japani
Kampus:  Ooyakama Suzukakedai Tamachi
Sivusto:  http://www.titech.ac.jp/
Tokion teknillinen yliopisto (jap. 東京工業大学, Tōkyō kōgyō daigaku) oli Tokiossa toimiva teknillinen yliopisto.
Se perustettiin vuonna 1881 ammattikouluna, 1890 siitä tuli teknillinen koulu ja 1901 teknillinen korkeakoulu.
Yliopisto toimi Tokiossa kolmella kampusalueella: Ōoyakaman, Suzukakedain ja Tamachin kampuksilla.
Oppilaitos pääsi vuonna 2010 Times Higher Educationin yliopistojen ranking-listalle (200 parasta)  toisena kahdesta  tokiolaisesta Tokion yliopiston ohella.
1. lokakuuta 2024 Tokion teknillinen yliopisto yhdistyi Tokion lääketieteellisen ja hammaslääketieteellisen yliopiston kanssa Tokion tiedeyliopistoksi.
Tunnettuja yliopistossa opiskelleita ja opettaneita

Hideki Shirakawa, Nobelin kemian palkinto vuonna 2000
Yoshinori Ōsumi, Nobel-palkinto lääketieteessä vuonna 2016
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tokion teknillinen yliopisto Wikimedia Commonsissa
Sabah

| Sabah> Malesian osavaltiot ja territoriot |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
 Koordinaatit: 5°15′N, 117°0′E 
Valtio:   Malesia
Hallinto:  
 – Pääkaupunki:  Kota Kinabalu
Väkiluku (2010):  3 117 405
 – väestötiheys:  42 as./km²
Kielet:  malaiji, kiina
Sabah on Malesian toiseksi suurin osavaltio. Se sijaitsee Itä-Malesiassa, Borneon saaren koillisosissa. Osavaltion pääkaupunki on Kota Kinabalu. Sabah rajoittuu lännessä Sarawakin osavaltioon ja etelässä Indonesialle kuuluvaan Kalimantaniin. Osavaltion pinta-ala on 73 631 neliökilometriä ja asukasluku noin 3 117 000. Osavaltion pääkaupunki on 300 000 asukkaan Kota Kinabalu.
Historia

Sabah on historiallinen osa Brunein sulttaanikuntaa. Nykyinen Sabah käsittää alueen, joka oli 1800-luvun lopussa muodostunut brittiläinen protektoraatti Pohjois-Borneo. Pohjois-Borneo muodostettiin 1880-luvulla kun britannialaiset hankkivat alueluovutuksia aluetta tuolloin hallinneilta Brunein ja Sulun sulttaanikunnilta. Alueen alkuperäisväestö ei hyväksynyt ulkomaalaisten valtaa ja brittihallintoa vastaan nousi kapinoita. Kansannousua johti Mat Salleh, jota pidetään Sabahin historiassa yhtenä maan kansallissankareista. Mat Salleh itse sai surmansa vuonna 1900. 1910-luvulla nousseet uudet kapinat vaikuttivat siihen, että brittiläiset ottivat alueen päätöksentekoon mukaan paikallisia 1920–1930-luvuilla.
Toisen maailmansodan jälkeen Sabahista tehtiin brittien Pohjois-Borneon kruununsiirtomaa. Vuonna 1957 Malaijan liittovaltio itsenäistyi Britanniasta ja vuonna 1963 Borneolla sijainneet Sabah ja Sarawak liittyivät Malaijan pääministerin Tunku Abdul Rahmanin ehdottamaan valtioliittoon yhdessä Singaporen kanssa. Borneon pohjoisten alueiden liittäminen Malesiaan laukaisi myös levottomuuksia, sillä Indonesia ja Filippiinit eivät hyväksyneet Sabahin ja Sarawakin liittämistä Malesiaan. Filippiinit katsoi että Sabah oli historiallinen osa Filippiinejä, sillä aluetta oli aiemmin hallinnut Filippiineihin kuuluva Sulun sulttaanikunta. Indonesia taas halusi pitää maat omassa vaikutuspiirissään. Malesian perustamisesta seurasi Indonesian ja Malesian välinen konfrontaatio. Levottomuudet saatiin lopulta kukistettua Brittiläisen Kansainyhteisön tuella.
Maantiede

Sabahia ympäröivät Etelä-Kiinan meri, Sulunmeri ja Celebesinmeri. Etelässä alue rajoittuu Sarawakiin ja Indonesiaan. Osavaltion pinta-alasta suuri osa on trooppista sademetsää. Metsäluonto on monin paikoin tuhoutunut laajoista hakkuista johtuen. Jäljellä on kuitenkin laajoja metsäalueita, jotka asuttavat uhanalaisia eläinlajeja, kuten borneonorankeja ja monia muita apinalajeja, sekä äärimmäisen uhanalaisia sumatransarvikuonoja.
Osavaltion sisämaa on vuoristoista ja Banjaran Crocker -vuoristo jakaa osavaltion kahtia. Sabahissa sijaitsevassa Kinabalun kansallispuistossa sijaitsee Kaakkois-Aasian korkein vuori, 4 095 metriä korkea Kinabalu. Sabahissa sijaitsee myös Malesian ainoa toimiva tulivuori, Bombalai. Sen edellistä purkautimisajankohtaa ei tiedetä varmasti, mutta todennäköisesti edellinen purkaus on tapahtunut noin 27 000 vuotta sitten.  Osavaltion pisin joki on 560 km pitkä Kinabatangan.
Väestö

Sabahin väestö on etniseltä taustaltaan monimuotoinen ja alueella asuu monia heimoja. Suurin väestöryhmä ovat kadazan-dusunit, joita on 25% Sabahin väestöstä. Bajauväestöä on 10% ja murutväestöä 5%, Brunein malaijeja 5%, muuta malaijiväestöä 20% ja kiinalaisia 9%.
Politiikka

Naapuriosavaltio Sarawakin tavoin Sabah ei ole sulttaanikunta, kuten Malakan niemimaalla sijaitsevat Malesian osavaltiot, vaan alueen johdossa on kuvernööri, jonka maan kuningas nimittää virkaansa nelivuotiskaudeksi.
Mount Kinabalu on Malesian korkein vuori.
Hayabusa (luotain)

Hayabusa keräämässä näytteitä asteroidin pinnasta.
Hayabusa (jap. はやぶさ, ”muuttohaukka”) on Japanin avaruusjärjestön JAXAn avaruusluotain, joka toi asteroidi 25143 Itokawalta näytteen Maahan. 2014 laukaistu Hayabusa 2 on jatkoa sille.