stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eeli Aalto
Aiheesta muualla

Eeli Aalto – 100 Kuvaa Oulusta – verkkonäyttely.
Eeli Aallon blogi.
Ylen Elävä arkisto: Tv-esseisti Eeli Aalto. (Sisältää mittavan paketin Aallon tv-elokuvia)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Latvia 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle 
Alavan kirkon julkisivun reliefit (1969).
Yleisradion ohjaaja Eeli Aalto Tampereen Keskustorilla vuonna 1967.
Argumentti

Argumentti (lat. arguo, väittää, osoittaa) on perusteltu väite tai mielipide jonkin asian puolesta tai sitä vastaan.
Argumentti voi myös olla:
looginen argumentti, perusteen ja johtopäätöksen sisältävä päättely
heuristinen argumentti, todistus, joka nojaa kokeellisiin tuloksiin
probabilistinen argumentti, mikä tahansa todistus, joka käyttää todennäköisyysteoriaa
poliittinen argumentti, logiikan käyttö retoriikan sijasta poliittisten ideoiden esittämisessä
suullinen argumentti, asianajajan pitämä suullinen esitys oikeudenkäynnissä
vasta-argumentti, jolla kumotaan argumentissa esitetty käsitys
Matematiikassa:
diagonaaliargumentti, eräs matemaattisen todistamisen tyyppi
kompleksiluvun vaihekulma
funktion argumentti
funktion tai metodin argumentti ohjelmoinnissa
Kirjallisuutta

Eemeren, Frans H. van & Grootendorst, Rob, Henkemans, Francisca Snoeck: Fundamentals of Argumentation Theory. A Handbook of Historical Backgrounds and Contemporary Developments.  Mahwah, New Jersey:  Lawrence Erlbaum Associates, 1996.  ISBN 0-8058-1861-8  (englanniksi)
Kakkuri-Knuuttila, Marja-Liisa & Heinlahti, Kaisa: Mitä on tutkimus? Argumentaatio ja tieteenfilosofia.  Helsinki:  Gaudeamus, 2006.  ISBN 951-662-932-6
Kakkuri-Knuuttila, Marja-Liisa (toim.): Argumentti ja kritiikki. Lukemisen, keskustelun ja vakuuttamisen taidot.  Helsinki:  Gaudeamus, 1998 (7. painos 2007).  ISBN 951-662-738-2
Siitonen, Arto & Halonen, Ilpo: Ajattelu ja argumentointi.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-21591-0
Aiheesta muualla

Argument. Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
5G

5G (fifth generation) tarkoittaa niin sanottua viidennen sukupolven datayhteyttä mobiilitekniikassa. 5G-tekniikassa voidaan käyttää noin kymmenkertaista tiedonsiirtonopeutta 4G:hen verrattuna, joten se sopii edeltäjäänsä paremmin myös kodin ainoaksi internetyhteydeksi. 5G-tekniikka mahdollistaa myös esineiden internetin laajenemisen itseohjautuviin robottiajoneuvoihin, terveydenhuollon automaattisiin valvontalaitteisiin ja edistyneeseen teollisuusautomaatioon. Myös virtuaalitodellisuuden kokeminen älypuhelimen avulla tulee mahdolliseksi 5G:n myötä.
5G-tekniikan on arveltu lisäksi kymmenkertaistavan langattoman laajakaistan nopeuden 10 gigabitin maksiminopeuteen. 5G:tä käyttäen on mobiiliyhteyksillä entistä helpompaa katsoa hyvätasoista tv-ohjelmaa ja teräviä 4096 × 2160 pikselin 4K-videoita. Tämä merkitsee sitä, että langattomasta laajakaistasta tulee kilpailukykyinen vaihtoehto kuparikaapelia pitkin kulkevalle internet-yhteydelle.
Monilla Suomen alueilla alkaa toimia vuonna 2019 tehokkaita, mikroaalto- ja millimetritaajuuksilla (SHF) eli 3,5–30 gigahertsin taajuudella toimivia 5G-tukiasemia. Uudet tukiasemat lähettävät aluksi 3,5 gigahertsin taajuista mikroaaltosäteilyä. Muutaman vuoden päästä aletaan käyttää todennäköisesti myös niin sanottuja millimetriaaltoja eli 26–28 gigahertsin taajuista mikroaaltosäteilyä. Millimetriaallot eivät kulje seinien läpi.
Suomen liikenne- ja viestintäministeriön alaisilla virastoilla on käynnissä 5G Momentum ekosysteemi -hanke, jonka tavoitteena on tehdä Suomesta 5G-teknologian kärkimaa. 5G-mobiiliverkot vaativat valokuituverkon laajamittaista lisäämistä. Tämä johtuu siitä, että tukiasemia tarvitaan enemmän, koska 5G-teknologiaan liittyvillä taajuuksilla on aiemmin käytössä olleita taajuuksia lyhyempi kantama. Samasta syystä on odotettavissa, etteivät 5G-verkot tule haja-asutusalueiden asukkaiden saataville ainakaan lähitulevaisuudessa.
Säteilyturvakeskuksen mukaan ei ole syytä epäillä 5G-verkkojen turvallisuutta. Niiden säteilyteho on samaa luokkaa kuin aiemmissa verkoissa, joissa niissäkin jopa tukiasemien lähellä asuvat saavat vain noin puoli prosenttia turvallisesta säteilytasosta.
Historiaa

Uusia matkapuhelinsukupolvia on otettu käyttöön noin vuosikymmenen välein, alkaen ensimmäisestä sukupolvesta (NMT) vuonna 1981, aina neljänteen sukupolveen (LTE) saakka vuonna 2012. Euroopan komissio ilmoitti vuonna 2013 ohjaavansa 50 miljoonaa euroa 2020-luvulla käyttöön otettavan 5G-tekniikan kehittämiseen. Laajamittainen viidennen sukupolven matkapuhelinverkkojen kehittäminen ja tekniikan standardisoiminen käynnistyi keväällä 2014.
Yhdysvaltojen Sacramentossa, Houstonissa, Indianapolissa ja Los Angelesissa sijaitsevilla kokeilualueilla alettiin myydä lokakuussa 2018 5G-teknologiaa hyödyntäviä mobiililiittymiä, joiden markkinoita on tarkoitus laajentaa vuonna 2019.
Varhaisimmat verkot käyttivät 5G NR -tekniikkaa (New Radio), joka perustui aiemmalle LTE-tekniikalle. Uudempi tekniikka on 5G SA (standalone), jossa on parannuksia LTE-tekniikkaan nähden.
Historiaa > 5G-verkon rakentaminen Suomessa

Suomen ensimmäinen 5G:tä testannut tukiasema asennettiin toukokuussa 2018 Kirkkonummen Jorvaksessa sijaitsevan Ericssonin toimipisteen katolle. Sen avulla on testattu muun muassa beam tracking -tekniikkaa, jossa tukiasema seuraa liikkuvaa vastaanotinta niin sanotulla radiokeilalla. Maailman ensimmäiset kaupalliset 5G-tukiasemat pystytettiin kesäkuussa 2018 Tampereen rautatieasemalle sekä Tampereen keskusvirastotalon ja Elisan konttorin katoille. Syksyllä 2018 alettiin lähettää 3,4–3,8 gigahertsin mikroaaltosäteilyä koeluontoisesti muun muassa Espoon Otaniemessa, Helsingin keskustassa, Helsinki-Vantaan lentoasemalla, Oulun Ruskossa ja Vantaan Tikkurilassa.
Ylen ohjelmia lähettävä Digita alkoi testata pääkaupunkiseudulla keväällä 2019 korkeista HPHT-mastoista (High Power High Tower) lähetettäviä suuritehoisia eMBMS-televisiolähetyksiä.
Tammikuussa 2019 DNA avasi 5G-verkon Helsingin ydinkeskustaan. Verkkoa laajennetaan, kun 5G:tä tukevia päätelaitteita on yleisesti markkinoilla. DNA:lla pilotoi myös kiinteän 5G:n (Fixed Wireless Access -tekniikan) käyttöä Vantaalla. Turun Kupittaan ja yliopiston alueelle rakennetaan kevään 2019 aikana pohjoismaiden laajin 5G-verkko, jonka kantoalueella asuisi aluksi noin kolmannes turkulaisista. Hanke on osa Turun kaupungin ja Elisan kolmivuotista yhteishanketta, jossa on tarkoitus muun muassa kokeilla etäohjattavia robottibusseja sekä ottaa 5G käyttöön Turun kaupungin tietohallinnossa. Myös Tampereelle ja Jyväskylään on rakennettu 5G-verkkoja. Elisa julkaisi kartat 5G-peittoalueistaan toukokuun 2019 lopussa.
Kesäkuussa 2020 Elisa ilmoitti 5G-verkkonsa alueella asuvan yli miljoona suomalaista. DNA ilmoitti ylittäneensä miljoonan suomalaisen rajan syyskuussa. Lokakuussa Telia kertoi 5G-verkkonsa alueella asuvan 1,4 miljoonaa suomalaista. Elisa kertoi ylittäneensä kahden miljoonan suomalaisen rajan tammikuussa 2021. DNA ylitti kahden miljoonan suomalaisen rajan maaliskuussa 2021 ja Telia toukokuussa 2021. Elokuussa 2021 Elisa kertoi 5G-verkkonsa alueella asuvan yli 60 prosenttia suomalaisista eli noin 3,3 miljoonaa suomalaista. Telia kertoi 5G-verkkonsa ylittäneen kolmen miljoonan suomalaisen rajan marraskuussa 2021. Joulukuussa 2021 DNA kertoi 5G-verkkonsa kattavan yli 3,5 miljoonaa suomalaista. Elisa kertoi tammikuussa 2022 ylittäneensä neljän miljoonan suomalaisen rajan. Elokuussa 2022 Elisa kertoi 5G-verkkonsa alueella asuvan yli 80 prosenttia suomalaista eli noin 4,4 miljoonaa suomalaista. Syyskuussa 2022 DNA kertoi 5G-verkkonsa alueella asuvan noin 70 prosenttia suomalaista eli noin 3,8 miljoonaa suomalaista.
Terveysvaikutukset

Lääkäreiden kansainvälinen ympäristöjärjestö International Society of Doctors for Environment esitti vuonna 2018, että 5G-teknologian testaus Euroopassa pysäytettäisiin varovaisuusperiaatteen nimissä, kunnes sen sisältämät terveysriskit on selvitetty perusteellisesti ja ryhdytty väestön altistumista rajoittaviin toimiin. Tätä perusteltiin sillä, että tutkimukset olivat tuottaneet lisänäyttöä mikroaaltokenttien syöpävaarallisuudesta, minkä lisäksi oli saatu viitteitä siitä, että ne heikentävät lisääntymisterveyttä ja aiheuttavat neurologisia sekä aineenvaihdunnallisia sairauksia. Järjestö oli huolissaan etenkin 5G-teknologian lapsille, vanhuksille ja muille tavallista herkemmille väestöryhmille aiheuttamista terveysriskeistä.
Suomen säteilyturvakeskuksen mukaan 5G-verkkojen lähettämä säteily vastaa teholtaan aiempien sukupolvien verkkojen lähettämää, eikä edes myöhemmin käytettävien millimetriaaltojen turvallisuutta ei ole syytä epäillä. Jopa tukiasemien lähellä asuvat saavat säteilyä enintään noin puoli prosenttia sallitusta määrästä, ja tyypilliset suomalaiset vain kymmenestuhannesosan. Sisätilojen pienten tukiasemien säteilyteho on samaa luokkaa kuin matkapuhelinten. Eri sukupolvien (GSM, 3G, 4G) tukiasemat tuottavat samantasoisen altistuksen.
Maailman terveysjärjestö WHO toteaa kotisivuillaan, etteivät 0–300 GHz sähkömagneettisen säteilyn terveysvaikutuksista tehdyt metatutkimukset ole osoittaneet minkäänlaista yhteyttä terveyshaittoihin, kun altistus on jäänyt ICNIRP:in suositusarvojen alle. Myös kansainvälisen tekniikan alan järjestö IEEE:n vuonna 2019 julkaiseman tutkimuksen mukaan radiotaajuinen säteily alle 300 gigahertsin taajuuksilla ei aiheuta terveyshaittoja.selvennä
5G-verkon vaikutuksia voidaan hyvin verrata aikaisempiin 3G- ja 4G-verkkojen 2,5 GHz:n alueen terveysvaikutuksiin. Väestön terveyshaittojen merkittävää lisääntymistä ei ole havaittu huolimatta vuosikymmenien ajan jatkuneesta massiivisesta matkapuhelimien käytöstä.selvennä Lainsäädännön määrittämät säteilyn turvallisuusrajat ovat  lisäksi riippumattomia laitteisiin käytetystä teknisestä toteutuksesta ja suojaavat käyttäjää kunhan laitteet asennetaan oikein.
Terveysvaikutukset > Väitteet haitoista

5G-teknologiaan kriittisesti suhtautuvat ovat sanoneet, että millimetrialueen taajuuksien terveysvaikutuksia ei ole testattu laajamittaisesti ja että 5G-verkon terveysvaikutuksista tarvitaan lisää tieteellistä tutkimusta. Myös on sanottu, että kokemusta on jo riittävästi.
Professorit Tapio Ala-Nissilä, Risto Ilmoniemi ja Juhani Knuuti sekä sähköturvallisuuden ryhmäpäällikkö Vesa Linja-aho totesivat radiotaajuista säteilyä hyödyntävät laitteet turvallisiksi. Eräs vastustaja oli hyvän tieteellisen tavan vastaisesti väittänyt tasokkaimpien lehtien, kuten Nature ja Lancet, julkaisseen artikkeleita terveysriskeistä, mutta oikeasti ne olivat esimerkiksi Naturen kustantajan "Scientific Reports" -lehdessä, professorit kirjoittavat. Siinäkin vain todettiin päänsärystä kärsivien usein käyttävän matkapuhelimia, ei, että matkapuhelin aiheuttaisi päänsärkyä. Vastustaja vetosi COSMOS-tutkimukseen, joka kuitenkin tukee radiotaajuuksien turvallisuutta.
Professorien mukaan liiallinen määrä ravintolisiä, melua tai sähkömagneettista säteilyä, kuten ultraviolettisäteilyä, on haitallista, mutta radiotaajuiselle säteilyllekin on turvarajat ja niitä valvotaan.
Terveysvaikutukset > Väitteet haitoista > Venäjän propaganda

Venäjän propagandana pidetty RT America -tv-kanava ("Russia Today") esittää väitteitä 5G-verkkojen vaarallisuudesta vastoin tieteellisiä tutkimuksia. Venäjällä Putin ja tiedeyhteisö päinvastoin ylistävät 5G-verkkoja.
Venäjän propaganda, kuten Sputnik ja RT, sekä eräät somekirjoittajat, väittävät myös, että koronaviruskriisi johtuisi muun muassa 5G-verkoista.
Ympäristövaikutukset

Energiankulutus 5G-tukiasemilla saattaa olla huomattavan suuri. Tekniikka kuitenkin paranee ja energiatalous saattaa parantua.
Millimetriaaltojen käyttö 5G-teknologiassa saattaa haitata sään ennustamista ja radioastronomiaa, jos sääsatelliittien tarvitsemaa 22 GHz:n taajuusaluetta ei suojata paremmin. Kyseessä on vesihöyryn säteilemä mikroaaltotaajuus, jota satelliitit eivät voi kunnolla mitata, jos 5G tekniikan laitteiden häiriösäteily on liian voimakas. Huoli koskee pahiten 22. marraskuuta 2019 ja 1. syyskuuta 2027 välistä aikaa, jolloin häiriösäteily saa kansainvälisen televiestintäliiton ITU:n päätöksen mukaan olla tukiasemilla -33 dBW (desibeliä alle watin tehon, eli n. 500 mikrowattia) ja päätelaitteilla –29 dBW (eli n. 1,3 milliwattia). Mainitun ajan jälkeen vastaavat tehot ovat –39 ja –35 dBW (n. 126 ja 316 mikrowattia).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nokia lähtee 5G-kotiverkkoihin, myös suomalaisoperaattorit kiinnostuneita
5G-verkon kattavuus CellMapper-palvelussa (englanniksi)
Oranssivoikeltano

| Oranssivoikeltano |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Voikeltanot Pilosella
Lajiryhmä::  Hiirenvoikeltanot Pilosella Cauligera -ryhmä
Laji::  aurantiaca
Kaksiosainen nimi
 Pilosella aurantiaca  (L.) F.W.Schultz & Sch.Bip. (coll.) 
Synonyymit
 Hieracium aurantiacum L. 
Katso myös
   Oranssivoikeltano Wikispeciesissä   Oranssivoikeltano Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oranssivoikeltano eli oranssikeltano (Pilosella aurantiaca) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon ja voikeltanoiden eli harakankeltanoiden (Pilosella) sukuun kuuluva kasvilaji. Apomiktisen lisääntymisen myötä oranssivoikeltano ei ole selvärajainen laji, vaan hieman toisistaan poikkeavien kasvien kokonaisuus. Oranssivoikeltanosta onkin erotettu myös useita eri alalajeja ja muunnoksia.
Oranssivoikeltanon mykeröt ovat monista muista suvun lajeista poiketen oranssit ja sitä käytetäänkin koristekasvina. Oranssivoikeltano onkin levinnyt Suomen luontoon erilaisille kuiville ja aurinkoisille kasvupaikoille ilmeisimmin koristekasvikäytön seurauksena.
Oranssivoikeltanoa käyttävät ravintokasvinaan ainakin äkämäpistiäislajit Aulacidea pilosellae ja Aulacidea subterminalis, kukkakärpäslajit Cheilosia psilophthalma ja Cheilosia urbana, kaksisiipislaji Noeeta pupillata sekä huopakeltanosulkanen (Oxyptilus pilosellae).
Alalajeja ja muunnoksia

iso-oranssikeltano (Pilosella aurantiaca subsp. aurantiaca var. aurantiaca)
liekkioranssikeltano (Pilosella aurantiaca subsp. aurantiaca var. blyttiana)
niittyoranssikeltano (Pilosella aurantiaca subsp. dimorpha)
silo-oranssikeltano (Pilosella aurantiaca subsp. decolorans var. pseudoblyttii)
viiruoranssikeltano (Pilosella aurantiaca subsp. decolorans var. decolorans)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Oranssivoikeltano (oranssikeltano) – Pilosella aurantiaca
Pohjolan kasvien pauloissa: Pilosella aurantiaca - oranssivoikeltano
Den virtuella floran: Rödfibbla (Pilosella aurantiaca) (ruotsiksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Pilosella aurantiaca (orange hawkweed) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Pilosella aurantiaca:  Wikidata: Q20757547  Wikispecies: Pilosella aurantiaca  AoFP: 1962  APNI: 217640  CoL: 77JWC  EoL: 843542  EUNIS: 154917  FoAO2: Pilosella aurantiaca  GBIF: 3122924  GRIN: 409972  iNaturalist: 711103  IPNI: 238000-1  NBN: NHMSYS0000461270  NCBI: 221188  NSWFlora: Pilosella~aurantiaca  NZOR: a2f2bb59-f1b3-4008-ae9b-7c85a6e6643e  Open Tree of Life: 285884  PFI: 6424  Plant List: gcc-129064  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:238000-1  RHS: 65455  Tropicos: 2730393  VASCAN: 3221  VicFlora: dddbfcc2-2376-488f-a96c-8bbb2bf23c0b  WFO: wfo-0000030068  WoRMS: 1110322  Laji.fi: MX.39963 
Hieracium aurantiacum:  Wikidata: Q159107  APNI: 116917  BioLib: 41764  Calflora: 4186  CoL: 3LLLJ  EPPO: HIEAU  EUNIS: 157024  FEIS: hieaur  FNA: 250006657  FoAO2: Hieracium aurantiacum  GBIF: 3136120  GISD: 1747  GRIN: 104345  iNaturalist: 55926  IPA: 4423  IPNI: 215171-1  IRMNG: 11278906  ISC: 27160  ITIS: 37697  MichiganFlora: 363  NatureServe: 2.131566  NSWFlora: Hieracium~aurantiacum  NZOR: f103e231-0d50-46b4-8ff8-dbf8b1d335cc  Open Tree of Life: 285884  PLANTS: HIAU  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:215171-1  Tropicos: 2723126  VicFlora: ffff4831-6059-429c-8b2b-6269c094a65c  WisFlora: 3848  WFO: wfo-0000059787  WoRMS: 1171212
Ritva Valkama

| Ritva Valkama |
| --- | --- |
 Ritva Valkama vuonna 1961.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. marraskuuta 1932 Jyväskylä
Kuollut: 8. toukokuuta 2020 (87 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Pertti Palo (1957–2010)
Näyttelijä
Palkinnot
 Pro Finlandia -mitali 1986   Ida Aalberg -mitali 1999 Teatteritaiteen valtionpalkinto 2000  Elämäntyöpalkinto 2018 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ritva Karin Valkama (oik. Valkama-Palo; 13. marraskuuta 1932 Jyväskylä – 8. toukokuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän ansioitui niin teatterilavoilla kuin televisiossakin.
Ura

Valkama valmistui ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta vuonna 1951 ja näyttelijäksi Suomen Teatterikoulusta vuonna 1956. Ensimmäiset roolinsa Suomen Kansallisteatterissa hän teki jo opiskeluaikoina 1955–1956.
Vuonna 1979 alkanut Parempi myöhään... -televisiosarja teki Valkamasta koko kansan suosikin. Valkamaa ja hänen aisapariaan Pentti Siimestä luultiin ohjelman perusteella useasti aviopariksi.lähde? Valkama ja Siimes voittivat kolmena peräkkäisenä vuonna (1979–1981) Telvis-patsaat suosituimpina televisioesiintyjinä.
Vuonna 1985 Valkama nimitettiin Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön professoriksi, mutta hän jätti viiden vuoden määräaikaisen tehtävän jo vuonna 1987. Valkama toimi kuitenkin 1990-luvulle näyttelijäntyön lehtorina. Kesällä 1987 ja 1988 Valkama ohjasi Uuden Iloisen Teatterin kesärevyyt ja esiintyi niissä myös itse. Vuonna 1994 hän siirtyi eläkkeelle, mutta näytteli edelleen vierailijana eri teattereissa. Vuonna 1996 hänelle myönnettiin taiteilijaeläke ja vuonna 2000 teatteritaiteen valtionpalkinto ansiokkaasta näyttelijäntyöstä.
Ritva Valkama näytteli Helsingin Kaupunginteatterissa suosituissa näytelmissä Kvartetti (2002−2011) ja Elokuu (2009–). Viimeisen kerran Valkama esiintyi Helsingin Kaupunginteatterissa näytelmässä Ihmisen osa huhtikuussa 2013. Suomen Kansallisteatterissa Valkama teki vuonna 2000 Big Maman roolin näytelmässä Kissa kuumalla katolla.
Valkokankaalla Valkama nähtiin muun muassa elokuvissa Murheenkryynin poika, Virtaset ja Lahtiset, Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon, Liian iso keikka ja Uuno Turhapuron veli. Hän myös antoi äänensä eri piirroshahmoille muun muassa piirroselokuvissa Liisa Ihmemaassa, Dinosaurus, Sammakoiden ennustus ja Peppi Pitkätossu.
Yksityiselämä

Valkama oli kahden näyttelijän, Reino Valkaman ja Irja Nissisen tytär. Vuodesta 1957 hän oli naimisissa näyttelijä Pertti Palon (k. 2010) kanssa. 1960-luvulla pariskunnalle syntyi kolme tytärtä. Heistä Sanna-Kaisa Palo on näyttelijä. Maiju Palo toimii televisioalalla tuotantokoordinaattorina. Vanhin tytär Riitta-Mari asuu New Yorkissa. Näyttelijä Emmi Parviainen on puolestaan Sanna-Kaisa Palon tytär.
Teatterikiinnityksiä

Helsingin Kaupunginteatteri
Hämeenlinnan kaupunginteatteri
Lilla Teatern
Tampereen Teatteri
Uusi Iloinen Teatteri (1987–1988)
Televisio > Televisiosarjoja

Tapaus Ritva Valkama (1972) – useita rooleja
Mustat ja punaiset vuodet (1973)
Iltalintu (1976–1978) – useita rooleja
Parempi myöhään... (1979–1980) – useita rooleja
Reinikainen (1982) – omana itsenään
Ollaan kuin kotonanne (1982) – useita rooleja
Koettakaa vedellä, vastasi palopäällikkö (1983) – Tuulikki Järvelä
Musta tuntuu (1985) – Lilli Nygren
Joulukalenteri (1987 ja 1996) – Vaapukkalan postimestari Olga P. Postinen
Tiikerihai (1988) – useita rooleja
Sketsofrenia (1991) – useita rooleja
Hirveä juttu (1993)
Napaseutu (1994) – Alma Kujala
Akkulaturit (1995–1996) – useita rooleja
Ottaako sydämestä? (1995–1996) – Reetta
Mahdottoman tavallinen Jorma Laine (1996)
Verisiskot (1997)
Kaverille ei jätetä (1999)
Televisio > Televisio-ohjelmia

Mestari Patelin (1985)
Maitoa, maitoa! (1987, UIT-revyyn televisiotaltiointi)
Kanavanvaihtaja (1988, UIT-revyyn televisiotaltiointi)
Venla-Gaala 1990 (1991, juontajana)
Haluatko ministeriksi? (2001, TV1:n vappuohjelma)
Elokuvia

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1954 | Olemme kaikki syyllisiä | Leenan huonetoveri |
| 1955 | Isän vanha ja uusi | 2. piirtäjätyttö arkkitehtitoimistossa |
| 1955 | Villi Pohjola | ilotyttö |
| 1957 | Vihdoinkin hääyö... |  |
| 1958 | Murheenkryynin poika | keittäjätär |
| 1959 | Vatsa sisään, rinta ulos! | keittäjätär |
| 1959 | Virtaset ja Lahtiset | Tuula Virtanen |
| 1962 | Juurakon Hulda (uudempi tv-versio) | Hulda Juurakko |
| 1964 | Punta vaadittaessa (tv-elokuva) | nainen |
| 1975 | Rakastunut rampa | Mimmi "von" Rumfelt |
| 1977 | Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon | Kreetta Tuura |
| 1977 | Viimeinen savotta | Kestilä, kunnalliskodin kylvettäjätär |
| 1977 | Metsästys joulun alla | Polven emäntä |
| 1978 | Piilopirtti | Oili Kukkola |
| 1979 | Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti | Emma Takinainen, trokari |
| 1980 | Tulitikkuja lainaamassa | Miina |
| 1986 | Liian iso keikka | Konstaapeli Eevariitta Raitakari |
| 1989 | Anni tahtoo äidin | isoäiti |
| 1994 | Uuno Turhapuron veli | Signe Karkama |
| 1995 | Ihmeelliset kyyneleet (Petri tårar) | piispa |
Äänirooleja

Liisa Ihmemaassa (1951) – Herttakuningatar
Peppi Pitkätossu (1997) – rouva Rissanen
Dinosaurus (2000) – Eema
Sammakoiden ennustus (2003) – Elise
Aiheesta muualla

Ritva Valkaman uran vaiheita. Yle Elävä arkisto.
Valkama, Ritva hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Ritva Valkama 1950-luvulla Teatterikoulun pikkujouluissa.
Laajavuori

Laajavuoren laskettelurinne talvella.
Laajavuoren metsät hyppyrin nokan tasolta kuvattuna. Alhaalla näkyy Tuomiojärvi ja sen takaa Jyväskylän keskusta.
Laajavuori on mäki Jyväskylässä Kortepohjan asuinalueen vieressä. Alue on vain muutaman kilometrin päässä kaupungin keskustasta, ja siellä on laskettelu- ja vapaa-aikakeskus: Laajavuoren hiihtokeskus eli Hiihtokeskus Laajis. Laajavuoren lähellä on Vuorilampi-niminen pieni lampi. Mäki kohoaa Laajavuoren hyppyrimäkien ja hissien yläasemien välissä lähes 227 metrin korkeuteen.
Historia

Laajavuori on ollut yksi Struven ketjun mittauspisteistä vuodelta 1834. Mittauspisteen merkkejä ei ole enää näkyvissä, lähin näkyvä piste on noin viisi kilometriä etelämpänä Myllyjärvellä sijaitseva Roninmäki.
Jyväskylän päättäjät suunnittelivat alueelle hiihtokeskusta vuodesta 1954 alkaen. Sen rakentaminen alkoi vuonna 1961. Ensimmäinen laskettelurinne (nykyinen kilparinne) avattiin 13. tammikuuta 1963. Hissin pituus oli 250 metriä, ja nousu maksoi ensimmäisenä talvena 30 penniä. Murtomaahiihtäjien tukikohtana oli Jyväskylän Hiihtoseuran maja. Suurempi ”kansanrinne” avattiin laskettelijoiden käyttöön vuonna 1966. Hyppyrimäki valmistui 1965 ja se nimettiin Matti Nykäsen mäeksi 22. helmikuuta 1988. Laajavuoren rallipolulla ajettiin vuosittain Suomen rallin erikoiskoe vuosina 1972–1996.
Jyväskylän kaupunki myi laskettelukeskuksen ja vuokrasi sen alueet yksityisille yrityksille vuonna 2011.