stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
FS Reine Blanche (1868)
Palvelus

Alus sijoitettiin valmistuttuaan Brestissä reserviin. Alus otettiin palvelukseen 20. heinäkuuta 1870 ja se teki Ranskan–Saksan sodan aikana partiomatkan Shetlantiin ennen kuin se palautettiin reserviin 20. syyskuuta. Alus palautettiin palvelukseen heinäkuussa 1871 kehityslaivueen 2. viirikön lippulaivaksi. Kantonin kapinan aikana Reine Blanche ja Thétis olivat sijoitettuna syys-lokakuussa 1873 Cartagenaan Espanjaan suojaamaan Ranskan kansalaisia. Alus palautettiin reserviin 1. helmikuuta 1876 ja se palautettiin palvelukseen huhtikuussa 1877.
Thétis törmäsi 3. heinäkuuta Reine Blancheen, joka joutui ajamaan matalikolle estääkseen uppoamisensa. Alus siirrettiin reserviin 1878, mistä se palautettiin palvelukseen 15. huhtikuuta 1879 Lähi-idän laivueeseen. Alus tulitti 5.-16. heinäkuuta 1881 Sfaxin satamaa Ranskan miehittäessä Tunisian. Alus nimitettiin Tyynenmeren laivueen lippulaivaksi 20. tammikuuta 1884 ja kontra-amiraali Franquet nosti lippunsa aluksella. Alus joutui kuitenkin palaamaan 22. toukokuuta 1884 Cherbourgiin kattiloiden loppuunpalamisen ja rungon heikon kunnon vuoksi. Alus poistettiin palveluksesta ja se poistettiin alusluettelosta 12. marraskuuta 1884.
Rautatiekadut

Rautatiekadut Mannerheimintieltä katsottuina, oikealla Pohjoinen, kauempana vasemmalla Eteläinen Rautatiekatu. Oikealla etualalla Sibelius-Akatemia (R-talo), vasemmalla Sokos Hotel Presidentti, entinen Valtion painatuskeskuksen talo, Kampintorni ja Pohjantalo.
Satamarata Antinkadun kohdalta länteen kuvattuna vuonna 2005.
Baana valmistui satamaradan paikalle vuonna 2012.
Rautatiekadut ovat kaksi vierekkäistä yhden­suuntaista katua Helsingin kanta­kaupungissa Kampin ja Etu-Töölön raja-alueella. Pohjoinen Rautatie­katu (ruots. Norra Järnvägsgatan) johtaa Mannerheimin­tieltä Eduskuntatalon vierestä Mechelinin­kadulle Leppäsuon alueelle. Hieman lyhempi Eteläinen Rautatie­katu (ruots. Södra Järnvägsgatan) taas alkaa Arkadian­kadun risteyksestä ja kaartuu länsipäässään päättyen Lapinlahdenkadulle.
Katujen välissä on pitkä jyrkkä­seinäinen kuilu, jossa muutamia metrejä kadun pinnan alapuolella kulki ennen Helsingin satamarata, mutta jossa nykyisin on jalankulun ja pyöräilyn väylä Baana. Kuilun yli johtaa poikkikatujen kohdalla useita siltoja. Baanalle johtaa kaduilta useita portaikkoja ja ramppeja.
Kaupunginosien raja

Kampin ja Etu-Töölön välinen raja kulkee Eduskuntatalon edustalta Runebergin­kadulle saakka Pohjoisen Rautatiekadun eteläreunaa pitkin. Runeberginkadun länsipuolella se poikkeaa kuitenkin Eteläiselle Rautatiekadulle ja jatkuu sitä ja sen eteläreunan suoraksi ajateltua jatketta pitkin Mechelininkadulle saakka.
Historia

Rautatiekatujen nimet johtuvat katujen välissä vuosina 1894–2009 sijainneesta satamaradasta. Kun rata rakennettiin, se oli tältä osuudeltaan hieman varsinaisen rakennetun kaupunki­alueen ulkopuolella, kunnes Töölö rakennettiin 1900-luvun alkupuolella.
Vuonna 1883 laaditussa asema­kaava­ehdotuksessa nykyisten Rautatiekatujen kohdalle ehdotettiin leveää puistokatua, jonka nimeksi olisi tullut Kustaa Vaasan puistotie (Gustaf Wasa Allén). Myöhemmässä ehdotuksessa vuosilta 1899–1900 nimenä oli Satamaradankatu (Hamnbanegatan). Kun Töölön asemakaava vahvistettiin vuonna 1906, radan kummallekin puolelle merkityt kadut nimettiin Rautatiekaduiksi. Aluksi nimet kirjoitettiin Pohjois Rautatiekatu (ruots. Norra Jernvägsgatan) ja Etelä Rautatiekatu (ruots. Södra Jernvägsgatan), mutta vuonna 1909 ne muutettiin nykyiseen muotoonsa.
Runeberginkadun ja Malminkadun välinen osuus Eteläistä Rautatiekatua rakennettiin vasta 1980-luvulla samassa yhteydessä kuin viereinen asuinkorttelikin, niin sanottu Kampin kolmio. Aikaisemmin tällä alueella on sijainnut kaupungin varastorakennuksia sekä Runeberginkadun risteyksessä vuosina 1907–1967 suuri kaasukello. Alue oli varattu pysäköintiä varten nykyisen korttelin rakentamiseen saakka.
16. heinäkuuta 2002 Pohjoisella Rautatiekadulla räjähti autopommi. Satamarata purettiin vuonna 2009.
Liikenne

Arkadiankadun ja Runeberginkadun välisellä osuudella Rautatiekadut ovat yksisuuntaisia: Pohjoista Rautatiekatua pitkin ajetaan länteen, poispäin keskustasta, Eteläistä Rautatiekatua pitkin taas itään päin, kohti keskustaa. Pohjoisen Rautatiekadun molemmat päät eli osuudet Mannerheimintieltä Arkadiankadulle ja Runeberginkadulta Mechelininkadulle ovat kaksisuuntaisia.
Runeberginkadun ja Malminkadun välinen osuus Eteläistä Rautatiekatua on suljettu moottoriajoneuvoilta huolto- ja tontilleajoa lukuun ottamatta. Kadun kapea loppuosa Malminkadulta Lapinlahdenkadulle on yksisuuntainen Lapinlahdenkadulle päin.
Pohjoinen Rautatiekatu muodostaa osan viitoitettua liikenneväylää, joka johtaa keskustasta kantatielle 51 eli Länsiväylälle ja sitä pitkin Hankoon.
Eteläiseltä Rautatiekadulta etelään haarautuvien pienten katujen keskellä on ajorampit, jotka johtavat kadulta Kampin keskuksen linja-autoterminaaliin sekä alueella oleviin pysäköintihalleihin. Kaikki Kampin linja-autoterminaalista lähtevät ja sinne saapuvat kaukoliikenteen linja-autot kulkevat terminaalin läheisyydessä osan reitistään Rautatiekatuja pitkin. Lisäksi Rautatiekatuja pitkin kulkevat Jaakonkadun ja Mechelininkadun välisellä osuudella Helsingin sisäiset linjat 24 Kampista Seurasaareen ja 25 Kampista Pajamäkeen.
Katujen väliseen satamaradan kuiluun suunniteltiin alun perin liikenneväylää, joka olisi muodostanut osan Helsingin keskustatunnelista. Suunnitelman mukaan siltä olisi johtanut liittymärampit Runeberginkadun risteykseen. Lopulta kuiluun kuitenkin rakennettiin vuonna 2012 avattu jalankulun ja pyöräilyn väylä Baana.
Rakennuksia katujen varsilla

Pohjoinen Rautatiekatu alkaa Eduskuntatalon vierestä sen eteläpuolelta. Välittömästi Eduskuntatalon länsipuolella kadun varressa on Sibelius-Akatemian vuonna 1931 valmistunut R-talo, joka Eduskuntatalon peruskorjaustöiden aikana on eduskunnan käytössä. Hieman lännempänä kadun varrella on Luonnontieteellisen keskusmuseon rakennus, joka alun perin rakennettiin 1900-luvun alussa venäläiseksi kimnaasiksi.
Pohjoisen Rautatiekadun varrella on myös joukko 1910-luvulla rakennettuja jugendtyylisiä asuinrakennuksia. Fredrikinkadun kulmassa, osoitteessa Pohjoinen Rautatiekatu 21, on vuonna 1941 rakennettu Kauppa­korkea­koulun yli­oppilas­kunnan talo eli KY-talo ravintoloineen. Nykyisin talon omistaa rakennuskonserni NCC. KY-talon vieressä sijaitsee Hotelli Helka.
Pohjoisen Rautatiekadun länsiosa Runeberginkadulta Mechelininkadulle kulkee Leppäsuon alueen halki. Tällä osuudella sen varrella ei vielä 2000-luvun alussa ollut muita rakennuksia kuin kaksi huoltoasemaa. Nykyisin tämänkin osuuden varrella on moderneja asuintaloja. Aikaisemmin katu laskeutui tällä kohdin notkelmaan, mutta rakennustöiden yhteydessä se korotettiin suunnilleen samalle korkeudelle kuin kadun muutkin osuudet. Katu päättyy Mechelininkadulle, jonka toisella puolella on Hietaniemen hautausmaa. Välittömästi risteyksen eteläpuolella on Marian sairaalan alue.
Eteläisen Rautatiekadun varrella sijaitsevista rakennuksista suurimpia ovat  kokonaisen korttelin laajuiset Hotelli Presidentti sekä Tennispalatsi, jonka pääovi kuitenkin on korttelin toisella puolella, Salomonkadun puolella. Niiden välisessä korttelissa Rautatiekatujen puoleisessa päässä on entinen Valtion painatuskeskuksen rakennus. Tähän katuun ulottuu myös Autotalon korttelin pohjoisosa, jossa on kaksi tornimaista liiketaloa, Kampintorni ja entinen Pohja-yhtymän toimitalo, Pohjantalo.
Poikkikadut idästä länteen

Mannerheimintie
Eduskuntakatu, pohjoiseen, lyhyt umpikuja
Arkadiankatu, jonka risteyksestä Eteläinen rautatiekatu alkaa; samalta risteysalueelta alkavat Nervanderinkatu pohjoiseen (nykyisin katkaistu Rautatiekadun puoleisesta päästä ajoneuvoliikenteeltä) sekä Olavinkatu etelään (kadun keskellä ajoramppi Forumin pysäköintihalliin)
Antinkatu (etelään); kadun keskellä Kampin linja-autoterminaalin ajoramppi
Jaakonkatu (etelään)
Fredrikinkatu
Runeberginkatu
Malminkatu (Eteläiseltä Rautatiekadulta itäkaakkoon)
Lapinlahdenkatu (erkanee Pohjoiselta Rautatiekadulta itäkaakkoon; Eteläinen Rautatiekatu päättyy tälle kadulle)
Mechelininkatu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eteläinen Rautatiekatu Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pohjoinen Rautatiekatu Wikimedia Commonsissa
Rautatiekatujen länsiosaa Mechelininkadulta päin nähtynä 1950-luvulla. Oikealla ratakuilun takana kaasukello.
Luonnontieteellisen museon rakennus
Hotelli Helka ja KY-talo Pohjoisen Rautatiekadun varrella
Pohjoisen Rautatiekadun länsiosaa Runeberginkadun risteyksestä länteen
Autotalon kortteli Eteläisen Rautatiekadun puolelta. Vasemmalla Kampintorni, oikealla entinen Pohja-yhtymän pääkonttori.
Eteläisen Rautatiekadun länsiosaa. Oikealla Baanalle johtava ramppi.
Reina Regente (1887)

| Reina Regente |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J. & G. Thomson, Govan
Kölinlasku:  20. kesäkuuta 1886
Laskettu vesille:  24. helmikuuta 1887
Palveluskäyttöön:  1. tammikuuta 1888
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 9. maaliskuuta 1895
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 725 t
Pituus:  97,3 m
Leveys:  15,4 m
Syväys:  8,92 m
Nopeus:  20,5 solmua
Miehistöä:  420
Aseistus
Aseistus:  4 x Hontoria 20 cm M1883 -tykkiä 6 x Hontoria 12 cm/35 M1883 -tykkiä 6 x Nordenfelt 57/42 -tykkiä 2 x konekivääriä 5 x torpedoputkea
Reina Regente oli Espanjan laivaston vuonna 1887 vesillelaskettu Reina Regente -luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin J. & G. Thomsonilta, missä köli laskettiin 20. kesäkuuta 1886 telakkanumerolla 236. Alus laskettiin vesille 24. helmikuuta 1887 ja valmistui 1. tammikuuta 1888.
Palvelus

Alus lähti 9. maaliskuuta 1895 Cadizista Tangeriin Marokkoon. Cadizinlahdella alus joutui kovaan tuuleen ja rankkaan merenkäyntiin. Aluksen päällikkö Francisco Sanz de Andino määräsi aluksen palaamaan satamaan. Alus ei kuitenkaan päässyt satamaan vaan se upposi.
Regensdorf

| Regensdorf |
| --- | --- |
 Regensdorfin keskustaa.
 vaakuna

 Regensdorf
 Koordinaatit: 47°26′N, 8°28′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Zürichin kantoni
Hallintoalue (Bezirk):  Dielsdorfin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,62 km²
Korkeus:  422–615 m
Väkiluku (31.12.2018)  (vakinaiset asukkaat):  18 457
 – Väestötiheys:  1 262 as./km²
 
 www.regensdorf.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Regensdorf on kaupunki Pohjois-Sveitsissä Zürichin kantonissa. Siellä on runsaat 18 000 asukasta.
Sijainti

Regensdorf sijaitsee kumpuilevassa Mittellandissa Zürichin luoteispuolella.
Liikenne

Moottoritie A1 alittaa Regensdorfin Gubristin tunnelissa kunnan etelärajalla.
SBB:n rautatie Opfikonista Wettingeniin kulkee Regensdorfin kautta.
Tunnettuja regensdorfilaisia

Karl Frei, telinevoimistelija.
Aiheesta muualla

Fortuna, Ursula: Regensdorf (Gemeinde) (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  23.12.2011. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Regensdorf Wikimedia Commonsissa
| n k Zürichin kantonin hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (saks. Bezirk) ja kunnat (162 kpl, 1.1.2019–)
 Affoltern: Aeugst am Albis • Affoltern am Albis • Bonstetten • Hausen am Albis • Hedingen • Kappel am Albis • Knonau • Maschwanden • Mettmenstetten • Obfelden • Ottenbach • Rifferswil • Stallikon • Wettswil-am-Albis
 Andelfingen: Adlikon • Andelfingen • Benken • Berg am Irchel • Buch am Irchel • Dachsen • Dorf • Feuerthalen  • Flaach • Flurlingen • Henggart • Humlikon • Kleinandelfingen • Laufen-Uhwiesen • Marthalen • Ossingen •  Rheinau • Stammheim • Thalheim an der Thur • Trüllikon • Truttikon • Volken
 Bülach: Bachenbülach • Bassersdorf • Bülach • Dietlikon • Eglisau • Embrach • Freienstein-Teufen • Glattfelden • Hochfelden • Höri • Hüntwangen • Kloten • Lufingen • Nürensdorf • Oberembrach • Opfikon • Rafz • Rorbas • Wallisellen • Wasterkingen •  Wil • Winkel
 Dielsdorf: Bachs • Boppelsen •  Buchs • Dällikon • Dänikon • Dielsdorf • Hüttikon • Neerach • Niederglatt • Niederhasli • Niederweningen • Oberglatt • Oberweningen • Otelfingen • Regensberg • Regensdorf • Rümlang • Schleinikon • Schöfflisdorf • Stadel  • Steinmaur • Weiach
 Dietikon: Aesch • Birmensdorf • Dietikon • Geroldswil • Oberengstringen • Oetwil an der Limmat • Schlieren • Uitikon • Unterengstringen • Urdorf • Weiningen
 Hinwil: Bäretswil • Bubikon • Dürnten • Fischenthal • Gossau • Grüningen • Hinwil • Rüti • Seegräben • Wald • Wetzikon
 Horgen: Adliswil • Horgen •  Kilchberg • Langnau am Albis • Oberrieden • Richterswil • Rüschlikon • Thalwil • Wädenswil
 Meilen: Erlenbach • Herrliberg • Hombrechtikon • Küsnacht • Männedorf • Meilen • Oetwil am See • Stäfa • Uetikon am See • Zollikon • Zumikon
 Pfäffikon: Bauma • Fehraltorf • Hittnau • Illnau-Effretikon •  Lindau • Pfäffikon • Russikon • Weisslingen • Wila • Wildberg
 Uster: Dübendorf •  Egg • Fällanden • Greifensee • Maur • Mönchaltorf • Schwerzenbach • Uster • Volketswil • Wangen-Brüttisellen
 Winterthur: Altikon • Brütten • Dägerlen • Dättlikon • Dinhard • Elgg • Ellikon an der Thur • Elsau • Hagenbuch • Hettlingen • Hofstetten • Neftenbach • Pfungen • Rickenbach • Schlatt • Seuzach • Turbenthal • Wiesendangen • Winterthur • Zell
 Zürich: Zürich
Rautatie

Sähköistämätön kaksiraiteinen rautatie Walesissa.
Sähköistetty suomalainen rautatie rataosalla Lahti–Kouvola.
Tammerkosken ylittävä rautatiesilta Tampereella.
Rautatie on liikenneväylä, jonka kulkualustana on yleensä kaksi rinnakkaista teräksistä kiskoa. Kiskot on useimmiten altapäin tuettu poikittaisilla ratapölkyillä, jotka lepäävät sepelistä tai sorasta tehdyllä tukikerroksella. Rautatieliikenteessä kuljetetaan junilla rahtia ja matkustajia, ja liikenne on yleensä aikataulunmukaista. Matkustaja- ja tavaraliikenteen lisäksi rautateillä liikennöivät ratatyökoneet.
Rautatie tarkoittaa koko raideliikenneväylää kaikkine siihen kuuluvine raiteineen, laitteineen ja järjestelmineen, kuten rautatieasemat, ratapihat, opastimet, sähköistys ja turvalaitteet. Raide tarkoittaa kahden kiskon ja pölkytyksen muodostamaa yksittäistä väylää, jolla voi kulkea vain yksi juna kerrallaan. Junat ohjautuvat itsestään kiskojen mukaan, ja raiteelta toiselle siirryttäessä junan on kuljettava vaihteiden kautta. Kiskojen välistä etäisyyttä kutsutaan raideleveydeksi.
Rata on hallinnollinen nimitys suunniteltavalle tai toteutettavalle rautatielle, joka valmistuttuaan yhdistää kaupunkeja, risteysasemia tai muita tärkeitä kohteita. Esimerkiksi suomalaisia ratoja ovat Vaasan rata (Tampere–Haapamäki–Vaasa), Savon rata (Kouvola–Kuopio) ja Lahden oikorata (Kerava–Lahti). Rataosat ovat rautatien osuuksia tiettyjen rautatien solmukohtien välillä. Ne voivat muodostua yhdestä tai useammasta raiteesta. Myös asemilla on yleensä useita rinnakkaisia raiteita, jolloin alueesta käytetään nimitystä ratapiha.
Historia > Suomessa

Suomen ensimmäinen rautatie rakennettiin jo vuonna 1836 Taipaleen kanavan rakennustyömaalle lähellä Varkautta. Ensimmäinen henkilöliikenteen rautatie rakennettiin Helsingistä Hämeenlinnaan 1858–1862. Seuraavaksi valmistuivat rataosuudet Riihimäki–Pietari 1869–1870, Hyvinkää–Hanko 1873, Kerava–Porvoo 1874, Hämeenlinna–Tampere 1876 ja Turku–Toijala 1876. Savon rata avattiin vuonna 1889.
Liikennemuodot ja niiden ohjaus

Liikennettä rautateillä ohjataan opastimilla sekä radiopuhelimitse annettavilla suullisilla luvilla. Rautatieliikennepaikan eli yleiskielessä rautatieaseman sisäistä liikennettä nimitetään vaihtotyöksi, ja kahden liikennepaikan välistä liikennettä junaliikenteeksi riippumatta siitä, minkälainen yksikkö liikkuu.
Liikenneohjaaja huolehtii tarvittavan kulkutien muodostamisesta kääntämällä radan vaihteet, varmistamalla raiteiden käytön ja asettamalla opastimet vaadittavaan asentoon. Tässä työssä liikenneohjaajalla on yleensä käytössään turvalaitejärjestelmä, joka automaattisesti estää junaa tai vaihtotyöyksikköä joutumasta vaaralliselle, toiselle yksikölle varatulle raidealueelle.
Vaihtotyötä johtaa vaihtotyönjohtaja, ja sen suorittamiselle tulee olla liikenteenohjauksen lupa. Junan päällikkönä toimii veturinkuljettaja. Tavarajuna voi lähteä liikennepaikalta toiselle silloin, kun sillä on lähtölupa. Matkustajajunan lähtö edellyttää aikatauluaikaa, ja liikenneohjaajan annettua lähtöluvan kuljettajan on odotettava vielä konduktöörin antamaa ”valmis lähtöön” -opastetta.
Luokittelu

Rautatiet voidaan jakaa tärkeytensä ja käyttötarkoituksensa mukaan pääratoihin, yhdysratoihin eli poikkiratoihin, rinnakkaisratoihin, sivuratoihin ja pistoratoihin. Kaupunkirata on ainoastaan kaupungin lähiliikenteeseen käytetty rautatien osuus, jossa ei kulje kaukoliikennettä, kuten tavara- tai pikajunia. Metrorata on yleensä yleisestä rautatieliikenteestä täysin erillinen, suurten kaupunkien sisäiseen matkustajaliikenteeseen suunniteltu ja rakennettu rautatie. Metrorataa käyttävä liikennejärjestelmä on yleisnimeltään metro.
Maaston mukaan rautatiet voidaan jakaa tasanko-, mäkimaa-, vuoristo- ja vuoriratoihin. Rakenteen perustella erotetaan tartunta- eli adheesioradat ja hammasradat. Suurkaupunkien alueella kulkevat radat rakennetaan usein joko tunneleihin (maanalainen rata) tai maan pintaa ylemmäksi (ilmarata tai korkorata).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eri maiden rautatiekarttoja
Vaunut.org – Junakuvia ja havaintoja
Rautateiden satavuotismuisto, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 20.10.1929, nro 42, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Raideliikenne
| --- | --- |
Rautatieliikenne:   rautatie  juna  rautatieasema  rautatieliikennepaikka  rautatiekalusto 
Metroliikenne:   metro  metroasema 
Raitioliikenne:   raitiovaunu  duoraitiovaunu  pikaraitiotie  museoraitiotie 
Turvalaitteet:   asetinlaite  kampiasetinlaite  kankiasetinlaite  opastin  releasetinlaite  tietokoneasetinlaite  varmistuslukko- ja opastinturvalaitos 
Raideleveys:   kapea  normaali  leveä 
Suomessa:   rautatieliikenne  rataverkko  raitioliikenne  lähijunaliikenne  metroliikenne  kapearaiteiset rautatiet  yritykset: VR  Fenniarail  Operail 
Rautatieverkon tiheys Euroopassa vuonna 1896.
Höyryveturi Bridgnorthin rautatieasemalla Englannissa vuonna 1972.
Raideopastin Keravan rautatieasemalla.
Kerava–Lahti-oikoradan rakennustyömaa Mäntsälässä vuonna 2005.
Hannu Reime

Hannu Reime marraskuussa 2011.
Hannu Reime (s. 1944) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli Yleisradion ulkomaantoimituksessa vuodesta 1966 vuoteen 2007 asti. Hän on julkaissut kirjan Israelin ja Palestiinan kysymyksestä.
Ura

Reime on opiskellut kielitiedettä ja filosofiaa Helsingin yliopistossa. Reime aloitti uransa ”printtipoikana”, mutta eteni uutissähkeiden kirjoittajaksi ja uutisten lukijaksi ja siirtyi myöhemmin ulkomaantoimittajaksi. Toimittajana hän nosti Suomessa yleiseen tietoisuuteen muun muassa Itä-Timorin ongelman. Reimeen toimittajantyölle on ollut ominaista käsitellä ja esitellä uutiset tapahtumien yhteiskunnallista ja historiallista taustaa vasten. Myöhemmin urallaan hän kiinnostui maailman kielistä ja työsti niistä useita radiosarjoja ja kirjan. Reime sai vuonna 1998 Valtion tiedonjulkistamispalkinnon ja 2007 Kansanvalistusseuran palkinnon. Nykyään Reime on yksi kirjoittaja YLE:n viikoittaisissa kolumneissa.
Teokset

Israel/Palestiina. Kahden kansan luvattu maa.  Helsinki:  Like, Suomen rauhanpuolustajat, 2003.  ISBN 952-471-056-0  (uusittu painos vuonna 2011)
Ihmiskielen ihmeitä. Näkymiä kieleen, kieliin ja kulttuuriin.  Helsinki:  Into, 2017.  ISBN 952-264-816-7
Aiheesta muualla

Hannu Reimen kolumneja Tapani Laustin sivuilla.
Elävä arkisto | yle.fi - Hannu Reime.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Muut:  IdRef
RBMK

RBMK-reaktorin päällä näkyvät polttoainekanavien 350 kilogramman painoiset kannet, joiden kautta polttoainetta voidaan vaihtaa käytön aikana toisin kuin kevytvesireaktoreissa.
Grafiittihidasteinen kanavatyyppinen reaktori eli RBMK (ven. реактор большой мощности канальный, reaktor bolšoi moštšnosti kanalnyi) on Neuvostoliitossa rakennettu ja suunniteltu vesijäähdytteinen ja grafiittihidasteinen ydinreaktori.
RBMK on vanhin edelleen kaupallisessa käytössä oleva reaktorimalli. Ensimmäinen tuotannollinen grafiittihidasteinen ja kevytvesijäähdytteinen ydinreaktori kehitettiin 1950-luvun alussa Neuvostoliitossa. Se oli sata kilometriä Moskovan lounaispuolella sijaitsevaan Obninskin ydinvoimalaitokseen rakennettu, lämpöteholtaan 30 megawatin ja sähköteholtaan viiden megawatin AM-1 (lyh. ven. атом мирный, atom mirnyi, "rauhan atomi") -reaktori (LWGR, light-water-cooled graphite-moderated reactor). Reaktori käynnistettiin ensimmäisen kerran 6. toukokuuta 1954 kello 19.40 Moskovan aikaa. Voimala liitettiin sähköverkkoon 27. kesäkuuta 1954. Obninskin LWGR-reaktorin pohjalta laadittiin uusia reaktoriratkaisuja, ja se toimi esikuvana myös RBMK-reaktorille.
Reaktorin rakenne ja toiminta > Yleisesti

RBMK-reaktoreiden merkittävä rakenteellinen ero muihin vesijäähdytteisiin reaktoreihin (PWR ja BWR) on sen fyysinen hidastin- ja jäähdytysaineen erottaminen kevytveteen ja grafiittiharkkoihin sekä yhtenäisen suuren paineastian korvaaminen erillisillä pystysuuntaisilla putkikanavilla, joihin polttoainesauvat ja säätösauvat on sijoitettu. Kanavatyyppinen rakenne mahdollistaa useimmista muista ydinreaktoreista poiketen polttoainesauvojen vaihtamisen uusiin reaktorin ollessa käynnissä, sillä yksittäinen kanava voidaan sulkea polttoainesauvan vaihdon ajaksi. Kevytveden käyttö jäähdytyksessä ja grafiittihidastinaine mahdollistavat matalarikasteisen uraanin käytön reaktorissa. Nämä ominaisuudet toisaalta tekivät reaktorista epävakaan matalalla fissioteholla, koska fissiohajoamisen seurauksena syntyvä ”reaktorimyrkkynä” tunnettu ksenon-135 ei häviä tarpeeksi nopeasti. Lisäksi RBMK-reaktorin positiivinen takaisinkytkentä eli jäähdytinveden kiehumisesta aiheutuva fissiotehon kasvu oli merkittävä osatekijä Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuudessa.
Reaktorin rakenne ja toiminta > Reaktoriastia, hidastinaine ja säteilysuojaus

Reaktorimonttu on valmistettu vahvistetusta betonista, ja se on 21,6 m leveä, 21,6 m syvä sekä 25,5 m korkea. Sylinterinmuotoinen, seinäpaksuudeltaan 16 mm paksu, halkaisijaltaan 14,52-metrinen ja 9,75 metriä korkea teräksinen reaktoriastia on sijoitettu monttuun ristinmuotoisen metallikannakkeen päälle. Reaktoriydin koostuu päällekkäin ladotuista grafiittiharkoista, joiden läpi kulkee pystysuuntainen halkaisijaltaan 11,4 cm oleva kanava. Grafiittiharkon mitat ovat leveydeltään 25 cm ja syvyydeltään 25 cm. Harkkojen korkeus vaihtelee 20 ja 60 senttimetrin välillä, koska harkot on ladottu reaktoriin limittäin sivusuuntaisen tuennan vuoksi (vrt. pystysuuntainen tiiliseinä). Reaktorin sisäinen helium-typpi-kaasukehä pitää reaktoriytimen inerttinä ja auttaa lämmönsiirrossa grafiitilta jäähdytyskanaville. Grafiittihidasteiden yhteisleveys on 14 metriä ja korkeus 8 metriä. Lämpölaajenemisesta aiheutuvien vaurioiden estämiseksi reaktoriastiassa on liikuntasauma. Grafiitin maksimilämpötila oli 730 °C.
Käyttö

RBMK-tyyppisiä eli grafiittihidasteisia kiehutusvesireaktoreita on  yhä käytössä kaikkiaan 8 kpl (2022) kolmessa eri voimalaitoksessa, kaikki nykyisen Venäjän alueella. Voimalaitoksia oli myös nykyisten Ukrainan ja Liettuan tasavaltojen alueella. (Katso taulukko alla.) Myös Tšernobylin ydinvoimalaitoksen reaktorit edustivat kyseistä reaktorityyppiä.
Suomea lähimmät toiminnassa olevat RBMK-voimalat ovat Leningradin ydinvoimala (2 laitosta) Sosnovyi Borissa Pietarista länteen sekä Smolenskin ydinvoimalaitos Desnogorskissa. (3 laitosta) Liettuan Ignalinan ydinvoimalan viimeinen käytössä ollut reaktori (kaksi 1 450 megawatin yksikköä) ajettiin alas joulukuussa 2009 (Kuolan ydinvoimalassa käytetään VVER-reaktoreita).
Kyky tuottaa ydinasemateriaalia

RBMK-reaktorissa voidaan tuottaa ydinaseisiin tarvittavaa plutoniumia. Sähkön tuotantoon rakennetuilla laitoksilla tämä ei kuitenkaan ole ensisijainen tarkoitus.lähde?