stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Kinks
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Kinks Wikimedia Commonsissa
The Kinks
|  Ray Davies  Dave Davies >  Mick Avory  John Dalton  Gordon John Edwards  Ian Gibbons  John Gosling  Mark Haley  Bob Henrit  Andy Pyle  Pete Quaife  Jim Rodford  |
| --- | --- |
Studioalbumit::  Kinks  Kinda Kinks  Kinks-Size  The Kink Kontroversy  Kinks Kinkdom  Face to Face  Something Else by The Kinks  The Kinks Are the Village Green Preservation Society  Arthur (Or the Decline and Fall of the British Empire)  Lola versus Powerman and the Moneygoround, Part One  Percy  Muswell Hillbillies  Everybody's in Show-Biz – Everybody's a Star  Preservation Act 1  Preservation Act 2  Soap Opera  Schoolboys in Disgrace  Sleepwalker  Misfits  Low Budget  Give the People What They Want  State of Confusion  Word of Mouth  Think Visual  UK Jive  Phobia 
Livealbumit::  Live at Kelvin Hall  One for the Road  Live: The Road  To the Bone 
Kokoelmia::  Greatest Hits!  Well Respected Kinks  Sunny Afternoon  Lola  Golden Hour of The Kinks  The Kink Kronikles  Kinks Greatest Hits  The Great Lost Kinks Album  The Kinks' Greatest – Celluloid Heroes  20 Golden Greats  Come Dancing with The Kinks  Lost & Found (1986–89)  The Singles Collection  The Ultimate Collection  Greatest Hits 1970–1986 
EP:t::  Kinksize Session  Kinksize Hits  Kwyet Kinks  Dedicated Kinks  Kinks  God’s Children  The Kinks Live EP  State of Confusion 
Ray ja Dave Daviesin lapsuuden- ja nuoruudenkoti Lontoon Muswell Hillissä.
The Kinks Tukholmassa tuntemattoman miehen kanssa syyskuussa 1965.
The Kinks vuonna 1966. Vasemmalta Ray Davies, Dave Davies, Mick Avory ja Pete Quaife.
The Kinks tv-esiintymisessä vuonna 1967.
Yhtye kuvattuna vuonna 1969 juuri ennen Arthur-rockoopperan julkaisua. Dave Davies, Ray Davies, John Dalton ja Mick Avory.
The Kinks 1970-luvun alussa. Vasemmalta John Gosling, Dave Davies, Mick Avory, John Dalton ja Ray Davies.
Ray Davies pukeutuneena Preservation-konseptialbumien päähahmoksi Mr. Flashiksi, joka kuvataan kyseisillä levyillä kapitalistisena vapaaherrana.
Ray Davies ja taustalaulajat Torontossa 1977.
Dave Davies 1979.
Ray Davies Brysselissä 1985.
Dave Davies vuonna 2002.
Porta fontinalis

| Porta fontinalis |
| --- | --- |
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°53′39″N, 12°29′32″E
Rakennustyyppi:  portti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porta fontinalis oli antiikin aikainen portti Serviuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi Capitolium- ja Quirinalis-kukkuloiden välissä.
Porta fontinalis sijoitetaan Capitoliumin pohjoispään eli Arxin ja Quirinaliksen väliseen painaumaan. Portti sai nimensä, suomeksi ”Lähdeportti”, sen lähellä sijainneesta lähteestä (fons). Se sijaitsi Carcerin eli niin kutsutun Mamertiinien vankilan alapuolella. Porta fontinaliksesta lounaaseen sijaitsi Porta Carmentalis ja koilliseen Porta Sanqualis. Portille johti Clivus argentarius -katu, ja siltä sai alkunsa Via Flaminia.
Porta fontinalis tunnetaan vain kahdesta kirjallisesta lähteestä ja kolmesta piirtokirjoituksesta. Liviuksen mukaan vuonna 193 eaa. rakennettiin pylväshalli, Aemiliuksen portiikki (Porticus Aemilia), joka ulottui ”Porta fontinalikselta Marsin alttarille”. Mainitun Marsin alttarin (Ara Martis) tarkka sijainti on epäselvä, mutta se sijaitsi Campus Martiuksella Via latan länsipuolella. Siksi nykyisin yleisimmin hyväksytty näkemys on, että Porta fontinalis sijaitsi Capitoliumin koillissivulla, missä tie, myöhempi Via Flaminia, varmasti yhdisti Campuksen ja Forumin. Joskus portti on kuitenkin sijoitettu kauemmas länteen nykyisen Piazza Magnanapolin lähelle. Joskus se on puolestaan samastettu Porta Capenaan, mutta tämä on kiistanalaista.
Piirtokirjoitusten tekemät maininnat portista osoittavat, että se oli olemassa jossakin muodossa vielä keisarikaudella ja oli ilmeisesti tunnettu paikka.
Luettelo Pihtiputaan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Pihtiputaan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pihtiputaan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Elämänpuu  | Kylätalo Mäntypirtin piha, Elämänjärventie 339 (koordinaatit epävarmoja) | Elämäjärvi | 63.4771°N, 25.6641°E | Yhteisöllinen teos | 2016 |  |  |
| Kahdeksan surmanluotia | Pihtiputaan  kirkon kirkkotarha, Sallilantie 5 |  | 63.3701°N, 25.5699°E | Kananen, EskoEsko Kananen | 1970 |  |  |
| Keihäänheittäjä | Urheilukenttä |  | 63.3673°N, 25.5795°E | Rikula, NiiloNiilo Rikula | 1990 |  |  |
| Raivaajapatsas | Sallilan puisto |  | 63.3702°N, 25.5721°E | Räsänen, HeikkiHeikki Räsänen | 1987 |  |  |
| Rillankivi eli Kolmen läänin rajamerkki | Rillankiven luonnonsuojelualue |  | 63.4576°N, 26.1387°E |  |  |  |  |
| Sallilan tyttö | Terveyskeskuksen piha |  | 63.3707°N, 25.5773°E | Kananen, EskoEsko Kananen | 1993 |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki, Muurasjärvi | Reisjärventie 2943 |  | 63.5471°N, 25.2225°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1953 |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki, Pihtipudas | Pihtiputaan  kirkon sankarihautausmaa, Sallilantie 5 |  | 63.37°N, 25.5699°E | Kananen, EskoEsko Kananen | 1957 |  |  |
| Tahko Pihkalan patsas | Pihtiputaan kunnanviraston edessä, Keskustie 9 |  | 63.3696°N, 25.5755°E | Kananen, EskoEsko Kananen | 1989 (tai 1983) |  |  |
| Vapaussodan muistomerkki, Pihtipudas | Pihtiputaan  kirkon sankarihautausmaa, Sallilantie 5 |  | 63.37°N, 25.5696°E |  | 1922 |  |   |
Arctic Lapland Rally

|  Arctic Lapland Rally |
| --- | --- |
Sijainti:  Rovaniemi, Suomi
Ensimmäinen tapahtuma:  1966
Viimeisin tapahtuma:  2025
Eniten voittoja
Kuljettajat:   Juha Salo (6) 
Kimi Räikkönen vuonna 2010.
Arctic Lapland Rally (ennen Tunturiralli) on Suomessa, Rovaniemellä vuosittain järjestettävä rallin SM-sarjaan kuuluva kansallinen sekä kansainvälinen rallikilpailu. Rallin järjestäjänä toimii Rovaniemen Urheiluautoilijat ry. Ralli ajoittuu yleensä tammikuun viimeiseen viikonvaihteeseen. Arctic Lapland Rally on SM-sarjakauden ensimmäinen kilpailu. Ralli tunnetaan hyvin vaativana keliolosuhteista johtuen. Arctic Lapland Rally on käytännössä ainoa rallin SM-sarjaan kuuluva kilpailu, jossa ajetaan lumella sekä jäällä.
Historia

Tunturirallia on ajettu vuodesta 1966 lähtien. Ensimmäisen Tunturirallin voitti Kari O. Sohlberg.
Kilpailu on kuulunut rallin EM-sarjaan vuosina 1972-2003.
Vuonna 2021 Arctic Rally järjestettiin kaksi kertaa: SM-sarjan kilpailuna tammikuussa sekä MM-sarjan kilpailuna helmikuussa kun Ruotsin ralli peruuntui. Samana vuonna järjestettiin kaksi MM-kilpailua Suomessa, kun myös Jyväskylässä ajettiin MM-ralli syksyllä.
Vuonna 2023 ajettava rallin 58. kilpailu on viimeinen kerta kun ralli ajetaan tammikuussa ja vuodesta 2024 alkaen kilpailu ajetaan helmikuussa.
Ehdolla rallin MM-sarjaan

Arctic Lapland Rally oli ehdolla vuoden 2011 rallin maailmanmestaruussarjaan. Rallin MM-sarjaa promotoivan ISC:n toimitusjohtaja Simon Long ja hallituksen puheenjohtaja Neil Duncanson olivat katsomassa Rovaniemellä Arctic Lapland Rallyä tammikuussa 2010 ja he olivat päättämässä rallin MM-sarjaa vuodelle 2011. Mikäli Arctic Lapland Rally olisi valittu rallin MM-sarjaan olisi siitä tullut toinen Suomessa ajettava rallin MM-sarjan osakilpailu Suomen rallin lisäksi. On myös mahdollista, että rallin MM-sarjan osakilpailujen määrää kasvatettaisiin 12:sta 14:ään osakilpailuun, jolloin Arctic Lapland Rallyn mahdollisuudet MM-sarjaan paranisivat.
Arctic Lapland Rallyssä ajaneet F1-autoilijat

Leo Kinnunen
Keijo Rosberg
Jyrki Järvilehto
Mika Salo
Mika Häkkinen
Kimi Räikkönen
Heikki Kovalainen
Valtteri Bottas
Muuta

7. tammikuuta 2009 ilmestyneen Lapin Kansan verkkolehden mukaan Arctic Lapland Rallyyn yritettiin myös saada saksalainen seitsemänkertainen Formula Ykkösten maailmanmestari Michael Schumacher. Lopulta Schumacher ei kuitenkaan osallistunut Arctic Lapland Rallyyn.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arctic Lapland Rallyn viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Rallin SM-sarjan verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Bergenin satama

Bergenin sataman sijainti Norjassa.
Näkymä Bergeniin, kuvassa näkyy osa Bergenin satama-alueista
Bergenin satama (engl. Port of Bergen, LOCODE: NO BGO) on Norjan Bergenissa ja sen lähikunnissa sijaitseva suuri merisatama. Satamasta vastaa Bergenin satamahallinto (norj. Bergen og Omland havnevesen).
Tavaraliikenteen tonnimäärällä mitattuna se oli vuonna 2011 Norjan ja koko Pohjoismaiden suurin satama. Sataman kautta kulkeva tavaramäärä on kuitenkin pienentynyt merkittävästi edeltävänä kymmenvuotiskaudella. Vuoden 2012 ensimmäisen neljänneksen aikana satama käsitteli 11,8 miljoonaa tonnia rahtia, josta 10,8 miljoonaa tonnia oli nestebulkkia (eli maaöljyä tai vastaavaa).
Vuonna 2021 Norjan tilastokeskus kirjasi Bergenin (ja Omlandin) sataman kokonaisrahtimääräksi 67,2 tonnia, joka oli noin kolmannes kaikkien Norjan satamien kokonaisrahtimäärästä (225,8 tonnia, 2021). Bergenin satama oli vuotuiselta kokonaisrahtimäärältään suuruusluokkaa kolme kertaa toiseksi suurinta norjalaissatamaa (Narvikin satama]) suurempi.
Bergenin sataman vuosittainen rahtimäärä:
| vuosi | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| miljoonaa tonnia | 77,6 | 74,3 | 68,1 | 61,3 | 52,4 | 56,1 | 49,9 | 52,3 |
Sataman rahdista noin neljäsosa oli kotimaan tavaraliikennettä.
Bergenin sataman tilastoidusta rahtimäärästä merkittävän osan tuovat Statoilin tuotantolaitokset ja terminaalit, erityisesti Statoilin Morgonstadin öljynjalostamo öljysataamineen ja Sturen terminaali. Morgonstadin jalostamon kapasiteetti on lähes 12 miljoonaa raakaöljytonnia vuosittain. selvennä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bergenin satama Wikimedia Commonsissa
Sataman kotisivut (norjaksi) (englanniksi) (bergenhavn.no)
Statistics Norway: Maritime transport (englanniksi) (ssb.no)
Haugesundin satama

Haugesundin sataman sijainti
Haugesundin satama (norj. Haugesund havn; LOCODE: NO HAU) on Norjan länsirannikolla sijaitsevassa Karmsundin salmen rannoilla Haugesundin ja Karmøyn kunnissa sijaitseva satama. Se kuului 2010-luvun lopulla vuotuiselta rahtimäärältään Norjan viiden suurimman kauppasataman joukkoon. Sataman toiminnasta vastaa Karmsund Havn IKS, joka on kuuden saman alueen kunnan (Haugesund, Karmøy, Tysvær, Bømlo, Sveio ja Bokn) omistama ylikunnallinen kuntayhtymä.
Haugesundin sataman nimellä tunnettuja Karmsund Havn -kuntayhtymän keskeisiä satamatoimintoja ovat:
Haugesundin rahtiterminaalit (Haugesund Cargo Terminals, Husøy / Karmøy), Länsi-Norjan tavaraliikenteen tärkeimpiä satamia, kansallinen kalastussatama
Haugesundin merenalais- ja offshoretoiminnan tukikohta (Haugesund Subsea- og Offshorebase, Killingøy / Haugesund), useiden erityisesti Norjan länsirannikon petrokemiallista teollisuutta palvelevien yritysten, niiden huoltoaluksien ja tukitoimintojen kotisatama
Haugesundin risteilyterminaali (Haugesund Cruise Terminal, Garpeskjær), risteilysatama Haugesundin kaupunkikeskustan lähistöllä
Haugesundin sataman vuotuinen rahtimäärä oli laskussa vuosina 2017-2021. Vuonna 2017 sataman vuotuinen rahtimäärä oli 12,0 miljoonaa tonnia, vuonna 2021 enää 8,3 miljoonaa tonnia. Vuoden 2021 rahtimäärä oli vajaa neljä prosenttia Norjan tilastokeskuksen listaamasta Norjan satamien vuosittaisesta yhteisrahtimäärästä (2021).
Haugesundin risteilyterminaalin eteläpuolella toimii kuivatelakka, jossa huolletaan ja rakennetaan laivoja muun muassa petrokemian teollisuudella ja monitoimikäyttöön.
Karmsund Havn -kuntayhtymä omistaa myös osuuden Karmøyn saarella sijaitsevasta Haugesundin lentoasemasta.
Aiheesta muualla

Haugesund Cargo Terminals (norjaksi) (karmsundhavn.no)
Porta Caelimontana

| Porta Caelimontana |
| --- | --- |
 Porta Caelimontanan myöhempi rakennusvaihe Dolabellan ja Silanuksen kaari.
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°53′08″N, 12°29′43″E
Rakennustyyppi:  portti
Valmistumisvuosi:  n. 350 eaa. / 10 jaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porta Caelimontana oli antiikin aikainen portti Serviuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi Caelius-kukkulalla muurin kaakkoissivulla. Nykyisin katsotaan, että Dolabellan ja Silanuksen kaari (lat. Arcus Dolabellae et Silani) on sen myöhempi uudelleenrakennusvaihe.
Porta Caelimontanan tarkempi sijainti oli pitkään epäselvä erityisesti suhteessa viereiseen Porta querquetulanaan, koska muurin tarkka linjaus alueella on epäselvä. Porta Caelimontana sijoitettiin aiemmin enemmän koilliseen lähelle nykyisten Via dei Santi Quattro ja Via Santo Stefano Rotondo -katujen risteystä, kun taas Porta querquetulana sijoitettiin siitä lounaaseen Dolabellan ja Silanuksen kaaren tienoille. Nykytutkimuksessa porttien katsotaan kuitenkin sijainneen toisin päin, ja Dolabellan ja Silanuksen kaaren sijaitsevan samalla paikalla kuin Porta Caelimontana. Porta Caelimontanasta lounaaseen sijaitsi Porta Capena.
Porta Caelimontana rakennettiin noin vuonna 350 eaa. Se sai nimensä Caeliuksesta (Caelius mons) ja toimi yhtenä Rooman kaupunginporteista. Portti rakennettiin uudelleen Dolabellan ja Silanuksen kaareksi vuonna 10 jaa. Usein se tunnetaan vain nimellä Dolabellan kaari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Porta Caelimontana Wikimedia Commonsissa
Libertas

Libertas (suomeksi vapaus) on roomalaisessa mytologiassa vapauden jumalatar ja vapauden ruumiillistuma. Libertas sai virallisen aseman yhtenä Rooman jumalattarista vuonna 238 eaa. Tuolloin legendaarinen kansantribuuni Tiberius Gracchus määräsi ensimmäisen Libertakselle pyhitetyn temppelinsä rakennettavaksi Rooman Aventinus-kukkulalle.
Vuosina 58-57 eaa. Libertakselle rakennettiin temppeli Rooman Palatinus-kukkulalle Publius Clodius Pulcherin päätöksellä. Temppeli rakennettiin maanpaossa olleen Ciceron talon entiselle paikalle, jotta kyseisellä tontilla olisi laitonta asua. Palattuaan Cicero onnistui perustelemaan päätöksen laittomaksi, minkä jälkeen hän sai tonttinsa takaisin ja tuhosi temppelin. Vuonna 46 eaa. senaatti päätti rakentaa Libertaksen temppelin uudelleen, mutta sen sijaan jumalattarelle rakennettiin pieni patsas Forum Romanumin eteen.
Libertaksen symbolit

Libertas liitettiin usein kartiomaiseen, suippenevaan Pilleus-päähineeseen (tunnetaan myöhemmin nimellä fyygialaismyssy). Antiikin Roomassa pilleus sai vapauslakin merkityksen Caesarin murhan jälkeen, kun sitä käytettiin Brutuksen lyöttämissä kolikoissa vapauden symbolina. Päähinettä käyttivät yleensä vapautetut orjat.
Libertas tunnistettiin myös hänen sauvastaan (vindicta tai festuca),, jota käytettiin seremoniallisesti Manumissio vindicta -riitissä (suom. "sauvalla vapaaksi"):
Libertas vallankumouksen symbolina

Vuoden 1789 Ranskan suuressa vallankumouksessa Libertas symbolisoi vallankumouksen henkeä. Vallankumouksessa vanha aateliston ja papiston valtaa ylläpitänyt sääty-yhteiskunta kaadettiin ja sen tilalle nousivat liberaalit vapauden ja järjen arvot. Vapautta ja järkeä kuvattiin naishahmoilla, ja toisinaan sama hahmo edusti molempia. Vallankumouksellisten pienempi äärivasemmistosiipi ihannoi sekin vapautta: sen vuonna 1793 harjoittamassa "järjen palvonnassa" Libertas syrjäytti Neitsyt Marian alttareilla.
Historian kuuluisin Libertasta kuvaava maalaus on Eugène Delacroix'n teos Vapaus johtaa kansaa, joka kuvaa vuoden 1830 vallankumousta.
Libertas vallankumouksen symbolina > Marianne, Columbia ja Liberty

Vallankumouksia symboloineesta Libertas-hahmosta muodostui Ranskassa vähitellen Marianne, hahmo, joka on valtion ruumiillistuma (vrt. Suomi-neito). Myös Yhdysvaltojen vastaava hahmo, Columbia ("USA-neito"), on Libertaksen henkilöitymä, ja Mariannen tavoin hänkin käytti useimmiten "vapaushattuna" tunnettua fryygialaismyssyä. Toinen yhdysvaltalaista kulttuuria edustava naishahmo on Liberty, jota kuvaa Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen muistomerkki Vapaudenpatsas. Yksityiset, Amerikan vapautta ihailevat ranskalaiset lahjoittivat sen Yhdysvaltain valtiolle vuonna 1886.
Rahat

Libertaksen kuva tai nimi on esiintynyt monissa kolikoissa ja seteleissä. Galban hallintokauden Roomassa Libertas kuvattiin "Kansan vapaus" -nimisissä kolikoissa. Ainakin kaksi yksityistä pankkia on seteleissään kuvannut Libertasta. Sveitsin viiden, kymmenen ja 20 Rappenin kolikoissa on niin ikään Libertaksen kuva.
Vapaus johtaa kansaa, Eugène Delacroix (1830), juhlistaa heinäkuun vallankumousta (Louvre).
Libertas on kuvattu monien maiden kolikoissa, kuten näissä rappeneissa (Sveitsin frangin kolikot).
Baskerville

Baskerville
Baskerville on John Baskervillen vuonna 1756 suunnittelema siirtymäkauden antiikvakirjaintyyppi. Baskerville on melko leveä ja avoin kirjaintyyppi, mikä tekee siitä helppolukuisen. Se soveltuukin parhaiten kirjojen ja muiden painotuotteiden leipätekstiin.
John Baskerville ei säästellyt vaivojaan luodakseen täydellisen kirjaintyypin. Hän valmisti syvänmustaa mustetta ja käytti sileää paperia, jolle piirsi kirjainten muodot. Baskerville hyödynsi kirjaintyypin suunnittelussa pitkää kokemustaan kalligrafiasta ja kivenhakkauksesta. John Handy leikkasi kirjakkeiden muotit Baskervillen mallipiirustusten pohjalta. Kirjaintyypin alkuperäisiä muotteja ja matriiseja säilytetään Cambridgen yliopistopainossa.
Vaahteraliigan kausi 1986

| Vaahteraliigan kausi 1986 |
| --- | --- |
Järjestyksessä:  7.
Joukkueita:  10
Runkosarja
Voittaja:  Helsinki Roosters
Pudotuspelit
Päiväys:  –
Mestari:  Helsinki Roosters
Hopeaa:  FT Scotch
Pronssia:  East City Giants
Palkitut
 ← 1985 :  1987 →
Vaahteraliigan kausi 1986 oli Vaahteraliigan seitsemäs kausi. Liigan runkosarjassa kymmenen joukkueutta pelasi yksinkertaisen sarjan, jonka neljä parasta etenivät pudotuspeleihin. Mestaruuden voitti Helsinki Roosters, jolle mestaruus oli seurahistorian kolmas.
Viime kauden kaksi viimeistä joukkuetta Turku Trojans ja Oulu Northern Lights ehtivät jo pudota I-divisioonaan, mutta liigaa päätettiin laajentaa keväällä 1986 ja joukkueet täten jäivät Vaahteraliigaan. I-divisioonasta sarjaan nousivat Jyväskylä Rangers ja Kerava Bulldogs.
Runkosarja

|   | OT | V | T | H | TE | PÄ | MS | PTS |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Roosters | 9 | 8 | 0 | 1 | 325 | 76 | +249 | 16 |
| FT Scotch | 9 | 8 | 0 | 1 | 297 | 112 | +185 | 16 |
| East City Giants | 9 | 8 | 0 | 1 | 261 | 116 | +145 | 16 |
| Colts | 9 | 6 | 0 | 3 | 191 | 122 | +69 | 12 |
| TAFT | 9 | 4 | 1 | 4 | 207 | 201 | +6 | 9 |
| Trojans | 9 | 3 | 1 | 5 | 176 | 154 | +22 | 7 |
| Rangers | 9 | 3 | 0 | 6 | 129 | 237 | -108 | 6 |
| Rocks | 9 | 2 | 0 | 7 | 136 | 157 | -21 | 4 |
| Northern Lights | 9 | 2 | 0 | 7 | 80 | 278 | -198 | 4 |
| Bulldogs | 9 | 0 | 0 | 9 | 45 | 394 | -349 | 0 |
Porta collina

| Porta collina |
| --- | --- |
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°54′26″N, 12°29′55″E
Rakennustyyppi:  portti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porta collina oli antiikin aikainen portti Serviuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se oli muurien pohjoisin portti ja sijaitsi Quirinalis-kukkulalla.
Piirros Porta collinasta vuodelta 1820.
Porta collina sijaitsi Serviuksen muurin maavallilla (agger) vahvistetun osuuden pohjoispäässä. Siitä lounaaseen sijaitsi Porta Quirinalis ja eteläkaakkoon Porta Viminalis. Sen paikka on nykyisellä Via 20 Settembre -kadulla lähellä Italian valtiovarainministeriön rakennusta. Portille tuli Alta semita -katu, joka haarautui heti portin jälkeen pohjoiseen suuntautuneeksi Via Salariaksi ja koilliseen suuntautuneeksi Via Nomentanaksi.
Portin nimen katsotaan usein tulleen Quirinaliksen nimen (Quirinalis collis) sanasta collis, ”kukkula”. Toisen näkemyksen mukaan se olisi kuitenkin tullut kaupungin vanhan aluejaon regio Collinasta, joka käsitti Quirinaliksen lisäksi myös Viminaliksen, ja sai nimensä siitä, että kumpaankin viitattiin nimellä collis. Kummassakin tapauksessa portin nimi voidaan kääntää ”Kukkulaportiksi”.  Portti suojasi kaupungin pohjoista sisääntuloa, ja oli historiassa usein hyökkäysten kohteena. Portissa oli kaksi pitkää kadun suuntaisesti kulkenutta muuria ja kummallakin puolella tornit.
Portin jäänteet löydettiin vuonna 1872 valtiovarainministeriön koilliskulman alta ja niitä tutkittiin uudelleen vuonna 1996.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Porta collina Wikimedia Commonsissa
Vesikansan työväentalo

| Vesikansan työväentalo> Kalliolan työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Vesikansa, Hollola
Valmistumisvuosi:  1947 (ensimmäinen talo) 1948 (toinen talo)
Tuhoutui:  1947 (ensimmäinen talo)
Rakennuttaja:  Vesikansan Työväenyhdistys ry
Omistaja:  Vesikansan Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  ranko
Julkisivumateriaali:  mineriittilevy
Kerrosluku:  1
Kerrosala:  235 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vesikansan työväentalo eli Kalliolan työväentalo on Hollolan Vesikansassa sijaitseva työväentalo.
Historiaa

Vesikansan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1902 Hollolan ensimmäisenä työväenyhdistyksenä. Mukaan liittyi perustavassa kokouksessa 22 henkeä. Yhdistyksen toiminta oli etenkin sisällissodan aikaan, sen jälkeen sekä 1930-luvun alun Lapuan liikkeen aikaan vaikeaa. Sotien jälkeen yhdistys liittyi SKDL:n organisaatioon.
Talo rakennettiin talkootyönä vuonna 1946. Sodan jälkeisissä oloissa tarvikkeista, kuten nauloista, oli pulaa, mutta talo saatiin kuitenkin valmiiksi. Keväällä 1947 yhdistys pääsi muuttamaan omaa taloon, mutta saman vuoden juhannusaattona se tuhoutui tulipalossa. Palo oli ilmeisesti tuhopoltto. Talo kuitenkin rakennettiin uudelleen, ja se valmistui tammikuussa 1948. 1950-luvun alkupuolella yhdistyksen jäsenmäärä oli noin 150.
Talo on Hollolan Vesikansan työväenyhdistyksen käytössä.
Rakennus

Talo on yksikerroksinen, rankorakenteinen ja pinta-alaltaan 235 m². Se oli alun perin vuorattu laudalla, mutta vuonna 1964 sen ulkoseiniin laitettiin mineriittilevyt. Väriltään talo on harmaa. Pärekatto vaihdettiin peltikattoon vuonna 1960. Kattotyö tehtiin talkoilla.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä kahden huoneen ja keittiön asunto. Alkuperäinen lämmitys oli puulla, vuodesta 1977 lähtien sähköllä. Vesijohto tuli taloon vuonna 1974 ja viemäröinti 1977.
Toimintaa työväentalolla

Oma talo vilkastutti yhdistyksen toimintaa, ja siellä päästiin järjestämään muun muassa opintokerhoja. Vuonna 1982 talo oli Vesikansan työväenyhdistys ry:n käytössä, ja sitä myös vuokrattiin ulkopuolisille. Siellä järjestettiin kokouksia ja urheiluharjoituksia.