stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pernod Ricard
Tuotteet > Strategiset paikalliset brändit

Ararat, brandy (Armenia)
Blenders Pride, intialainen viski
Kahlúa, kahvilikööri (Meksiko)
Wyborowa, vodka (Puola)
J.P. Wiser's, kanadalainen viski
Royal Stag, intialainen viski
Imperial Blue, intialainen viski
100 Pipers, skottiviski
Imperial, skottiviski
Passport Scotch, skottiviski
Clan Campbell, skottiviski
Seagram's Gin, gini (Kanada)
Ramazzotti, katkero (Italia)
Pastis 51 anisviina/pastis (Ranska)
Olmeca, tequila (Meksiko)
Tuotteet > Vain Suomessa myytävät tuotteet

Suomi Viina
Tapio Viina
Saunalahden Viina
Huttunen-viinit
Leo-viini
Lapponia-liköörit
Chymos-liköörit
Royal Salmiakki
Cafe-kahvilikööri
Marabello
Valdemar
Doris
Omistuspohja

Yhtiön omistus oli jakautunut vuonna 2018 seuraavasti:
Société Paul Ricard ja muut (15,0 %)
Hallitus, johto, työntekijät ja omat osakkeet (2,1 %)
Groupe Bruxelles Lambert (7,5 %)
Muut yksityiset osakkeenomistajat (3,8 %)
Yhdysvaltalaiset institutionaaliset sijoittajat (40,2 %)
Brittiläiset institutionaaliset sijoittajat (10,9 %)
Ranskalaiset institutionaaliset sijoittajat (9,0 %)
Muut institutionaaliset sijoittajat (11,5 %)
Aiheesta muualla

Pernod Ricard
Pernod Ricard Finland
Juomavinkki.fi, Pernod Ricardin markkinointisivusto
| n k  CAC 40 -indeksi |
| --- | --- |
 Air Liquide  Airbus  Alstom  ArcelorMittal  AXA  BNP Paribas  Bouygues  Capgemini  Carrefour  Crédit Agricole  Danone  Dassault Systèmes  Edenred  Engie  EssilorLuxottica  Eurofins Scientific  Hermès  Kering  L’Oréal  Legrand  LVMH  Michelin  Orange  Pernod Ricard  Publicis  Renault  Safran  Saint-Gobain  Sanofi  Schneider Electric  Société Générale  Stellantis  STMicroelectronics  Teleperformance  Thales Group  TotalEnergies  Unibail-Rodamco-Westfield  Veolia Environnement  Vinci  Vivendi 
Päivitetty: 4. tammikuuta 2024
| n k  Euronext 100 -indeksi |
| --- | --- |
 Anheuser-Busch InBev  Aéroports de Paris  Adyen  Ahold Delhaize  AIB Group  Air Liquide  Airbus  Aker BP  AkzoNobel  Alstom  ArcelorMittal  Argenx  ASM International  ASML Holding  AXA  Bank of Ireland  BioMérieux  BNP Paribas  Bouygues  Bureau Veritas  Campari Group  Capgemini  Carrefour  Crédit Agricole  D'Ieteren Group  Danone  Dassault Systèmes  DNB Bank  DSM  Edenred  Energias de Portugal  Eiffage  Enel  Engie  Eni  Equinor  Essilor International  Eurofins Scientific  Ferrari  Flutter Entertainment  Galp Energia  Groupe Bruxelles Lambert  Generali Group  Heineken  ING Groep  Intesa Sanpaolo  INWIT  Ipsen  Jerónimo Martins  KBC Groep  Kering  Kerry Group  Kingspan Group  KPN  Legrand  Mediobanca  Michelin  Moncler  Mowi  NN Group  Norsk Hydro  Orange  Pernod Ricard  Philips  Poste Italiane  Prosus  Prysmian Group  Publicis Groupe  Randstad Holding  Recordati  Renault  Ryanair Holding  Safran  Saint-Gobain  Sanofi  Schneider Electric  Shell  Smurfit Kappa  Snam  Société Générale  Sodexo  Solvay  Stellantis  STMicroelectronics  Syensqo  Telenor  Teleperformance  Tenaris  Terna Group  Thales  TotalEnergies  UCB Group  UMG  UniCredit  Veolia Environnement  Vinci  Vivendi  Wolters Kluwer  Worldline  Yara International 
Päivitetty: 4. tammikuuta 2024
| n k  Euro Stoxx 50 |
| --- | --- |
 Adidas  Adyen  Ahold Delhaize  Air Liquide  Airbus  Allianz  Anheuser-Busch InBev  ASML Holding  AXA  BBVA  BASF  Bayer  BMW  BNP Paribas  Danone  Deutsche Börse  Deutsche Telekom  DHL Group  Enel  Eni  EssilorLuxottica  Ferrari  Flutter Entertainment  Hermès  Iberdrola  Inditex  Infineon Technologies  ING Group  Intesa Sanpaolo  Kering  L'Oréal  LVMH  Mercedes-Benz  Munich Re  Nokia  Nordea  Pernod Ricard  Prosus  Safran  Saint-Gobain  Sanofi  Santander  SAP  Schneider Electric  Siemens  Stellantis  TotalEnergies  Vinci  UniCredit  Volkswagen 
Päivitetty: 18. syyskuuta 2023
Bobby Cannavale

| Bobby Cannavale |
| --- | --- |
 Bobby Cannavale Toronton elokuvajuhlilla vuonna 2024.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. toukokuuta 1970 (ikä 54)
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Robert M. ”Bobby” Cannavale (s. 3. toukokuuta 1970) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan varsinkin vuosina 1999–2001 esittämästään roolista televisiosarjassa Hädän hetkellä. Sen lisäksi hän on näytellyt muun muassa Vince D’Angeloa komediasarjassa Will ja Grace ja Gyp Rosettia draamasarjassa Boardwalk Empire. Vuodesta 2016 hän on esittänyt pääosaa HBO:n sarjassa Vinyl. Hänellä oli sivurooli Mr. Robotin kolmannella tuotantokaudella.
Cannavale syntyi Union Cityssä, New Jerseyssä. Isä on italialainen ja äiti kuubalainen. Näyttelijä oli vuoteen 2003 naimisissa Sidney Lumetin tyttären Jennyn kanssa. Pari sai yhteisen lapsen.
Cannavale on voittanut Emmy-palkinnon ja ollut ehdolla Tony-palkinnon saajaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bobby Cannavale Wikimedia Commonsissa
Bobby Cannavale Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Esko Helle

| Esko Antero Helle> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. toukokuuta 1938 Janakkala
Kuollut: 3. tammikuuta 2014 (75 vuotta) Hämeenlinna
Poliitikko
Puolue:  Vasemmistoliitto
Entiset puolueet:  SKDL
Asema:  kansanedustaja (1983–2003) kunnanvaltuutettu (1969-1973, 1977-2003)
Esko Antero Helle (28. toukokuuta 1938 Janakkala – 3. tammikuuta 2014 Hämeenlinna) oli suomalainen poliitikko ja valtiopäiväneuvos. Hän toimi Vasemmistoliiton ja Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana vuosina 1983–2003. Helle oli SKDL:n puheenjohtaja vuosina 1985–1988 ja eduskuntaryhmän puheenjohtaja 1988–1997.
Elämä ja ura

Helle valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1958. Hän aloitti opinnot Helsingin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa vuonna 1961 ja toimi opiskeluaikanaan Akateemisessa Sosialistiseurassa. Helle valmistui hammaslääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1966 ja työskenteli hammaslääkärinä Hämeenkyrössä 1966–1973 sekä Janakkalassa 1973–1983. Hän oli naimisissa vuodesta 1965 Paula Helteen (os. Andreasén) kanssa ja heillä on kaksi tytärtä.
Politiikasta Helle kiinnostui jo koululaisena SKDL:ssä toimineen isänsä kautta. Hän oli SKDL:n ehdokas vuoden 1960 kunnallisvaaleissa. Eduskuntaan Helle nousi vuoden 1983 vaaleissa kuudennella yrittämällä Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän lukeutui SKDL:n sosialisteihin ja korosti liiton itsenäisyyttä SKP:stä. Helle oli SKDL:n puheenjohtaja vuosina 1985–1988, jolloin puolueen sisäiset ristiriidat kärjistyivät ja SKP:n vähemmistö erotettiin puolueesta sekä eduskuntaryhmästä. Hän kertoi myöhemmin, ettei viihtynyt tehtävässä.
Kansanedustajana Helle erikoistui ulkopolitiikkaan ja perustuslakiin. Helteestä tuli vasemmiston johtava hahmo valtiosäännön kysymyksissä. Hän otti usein kipakasti mutta aina korrektisti yhteen edustajatoverien ja presidenttien kanssa. Hän ajoi parlamentin vahvempaa asemaa ja presidenttivallan karsimista.
Helle kuului Janakkalan kunnanvaltuustoon yhtämittaisesti vuodesta 1977 kuolemaansa asti ja sitä ennen Hämeenkyrön valtuustoon 1969–1973. Presidentin valitsijamieheksi Helle valittiin SKDL:n listalta vaaleissa 1978 ja Liike 88:n listalta 1988.
Yksityiselämä

Helle harrasti historiaa, kirjallisuutta ja pyöräilyä. Lisäksi hän osallistui Iijokisoutuun vuosina 1983–2013 kahta kertaa lukuun ottamatta.lähde? Junamatkustamisenkin puolestapuhujana tunnettu Helle järjesti 75-vuotisjuhlakseen valtiosääntöseminaarin Turengin vanhalla asemalla.
Tammikuussa 2014 Helle kuoli 75-vuotiaana nopeasti edenneeseen syöpään hämeenlinnalaisessa saattohoitokodissa.
Aiheesta muualla

.aspx Esko Helle Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kalevi Kivistö | SKDL:n puheenjohtaja 1985–1988 | Seuraaja: Reijo Käkelä |
Kansandemokraattien kansanedustajat
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1983–1987 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Alppi  Astala  Helle  Hirvelä  Kautto  Kemppainen  Kivistö (1983–1985)  Koskenniemi  Kuoppa  Laaksonen  Laine  Leppänen  Liedes (1983–1985†)  Mustonen (1983, 1985–1987)  Männistö  Peltola (1985–1987)  Pursiainen  Rosnell  Saarto (1983–1986)  Salminen  Stenius-Kaukonen  Säilynoja  Söderström  Tennilä  Toiviainen  Turpeinen  Uitto (1986–1987)  Vepsäläinen  Vähäkangas 
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1987–1990 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (16):  Aho  Andersson  Apukka  Astala  Helle  Jokinen  Kemppainen  Laaksonen  Lahtinen  Leppänen  Männistö  Seppänen  Säilynoja  Uitto  Wahlström  Vähäkangas 
Vasemmistoliiton kansanedustajat
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1990–1991 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Aho  Andersson  Apukka  Astala  Helle  Jokinen  Kemppainen  Laaksonen  Laine  Lahtinen  Leppänen  Löyttyjärvi  Männistö  Seppänen  Stenius-Kaukonen  Säilynoja  Tennilä  Uitto  Wahlström  Vähäkangas 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1991–1995 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (19):  Aho  Andersson  Apukka  Astala  Helle  Korhonen  Laakso  Laaksonen  Laine  Leppänen  Ojala  Polvi  Polvinen  Rimmi  Seppänen  Stenius-Kaukonen  Tennilä  Wahlström  Vähäkangas 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1995–1999 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Andersson  Apukka (1995–1998)  Helle  Huotari  Huttu-Juntunen  Huutola (1998–1999)  Immonen  Korhonen  Laakso  Laine (1996–1999)  Laaksonen  Lapintie  Leppänen  Ojala (1995)  Polvi  Puhjo  Rimmi  Saarnio (1996–1999)  Seppänen (1995)  Tiusanen  Uotila  Wahlström  Vokkolainen 
Vasemmistoryhmä (2):  Kuoppa  Tennilä 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Helle  Huotari  Huutola  Immonen  Kangas  Korhonen  Kuoppa  Laakso  Lapintie  Ojala  Polvi (2001–2003)  Puhjo  Siimes  Stenius-Kaukonen  Syvärinen  Tennilä  Tiusanen  Uotila  Valpas  Vokkolainen (1999–2001†) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Eduskunta
Georg C. Ehrnrooth

| Georg C>  Ehrnrooth |
| --- | --- |
 Georg C. Ehrnrooth syyskuussa 1963.
Kansanedustaja
 22.7.1958–23.3.1979 26.3.1983–20.3.1987  
Vaalipiiri:  Helsingin kaupungin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1926 Lahti
Kuollut: 17. lokakuuta 2010 (84 vuotta) Helsinki
Tiedot
Puolue:  RKP (1958–1973) SPK (1973–1979) POP (1983–1987)
Koulutus:  lakitieteen lisensiaatti (1954)
Georg Carl Casimir (Georg C.) Ehrnrooth (27. heinäkuuta 1926 Lahti – 17. lokakuuta 2010 Helsinki) oli suomenruotsalainen lakitieteen lisensiaatti, varatuomari ja asianajaja sekä kansanedustaja. Ehrnrooth oli Tuure Junnilan ja Veikko Vennamon ohella yksi Urho Kekkosen presidenttikauden tunnetuimmista oppositiopoliitikoista, jotka arvostelivat Kekkosen ulkopoliittista linjaa ja toimintatapoja, kommunismia ja Neuvostoliiton toimintaa. Ruotsalaista kansanpuoluetta (RKP) ja vuodesta 1973 lähtien Perustuslaillista kansanpuoluetta edustanut Ehrnrooth oli 1970-luvun lopulla Suomen oikeistolaisimpia julkisuudessa esiintyneitä poliitikkoja.
Ehrnrooth oli aluksi Ruotsalainen kansanpuolueen kansanedustaja ja kuului puolueen oikeistoon, mutta siirtyi vuoden 1973 lopulla Suomen Perustuslailliseen kansanpuolueeseen, jonka nimeksi tuli myöhemmin Perustuslaillinen oikeistopuolue. Hän johti puoluetta keväästä 1974 alkaen. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuutettu yhtäjaksoisesti 40 vuotta, vuosina 1956–1996.
Elämänvaiheet

Georg C. Ehrnroothin vanhemmat olivat varatuomari Carl Johan Casimir Ehrnrooth ja Aina Hélène Louise Mannerheim. Hän kuului Ehrnroothin aatelissukuun ja hänen isänsä toimi useiden yritysten johtoelimissä, muun muassa Kymi Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Isoisä oli vuorineuvos Georg Ehrnrooth. Marsalkka C. G. E. Mannerheim oli Ehrnroothin kummisetä ja tämän äidin Aina Hélène Louise Mannerheimin setä.
Ehrnrooth syntyi Lahdessa, mutta varttui Helsingissä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverketistä vuonna 1944. Ehrnroothin kiinnostus politiikkaa kohtaan heräsi sotasyyllisyysoikeudenkäynnin yhteydessä, jolloin hän opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Ehrnroothin kokemus tavasta, jolla syytettyjä kohdeltiin, ja varsinkin oikeusministeri Urho Kekkosen toiminta tässä oikeudenkäynnissä vaikuttivat ratkaisevasti hänen poliittiseen heräämiseensä. Seuraavina vuosina Ehrnrooth ottikin ensimmäiset askeleet politiikassa osallistumalla nuorisopolitiikkaan ensin Ylioppilasoikeistossa ja myöhemmin RKP:n nuorisojärjestö Svensk Ungdoms Högerissä. Ehrnrooth valmistui lakitieteen kandidaatiksi ja lisensiaatiksi vuonna 1954, varatuomarin arvon hän sai jo vuonna 1952. Vuosina 1954–1958 hän työskenteli apulaisena Procopé & Hornborg -lakitoimistossa. Hän oli RKP:n oikeistosiiven pää-äänenkannattajan Appellin hallituksen jäsen vuodesta 1953.
Ehrnrooth nousi vuonna 1956 RKP:n listalta Helsingin kaupunginvaltuustoon. Vuoden 1956 kunnallisvaaleista tulikin suuntaa antava hänen myöhemmälle uralleen. Tästä piti huolen hänen kohdistamansa kritiikki Helsingin kaupunginhallituksen toteamusta vastaan, jonka mukaan kaupungilla ei ollut rahaa vanhusten asuntotuotantoa varten. Sen sijaan Helsingin kaupungilla oli varaa rakentaa apinalinna Korkeasaareen. Apinatalo-kommentin kautta Ehrnrooth sai julkisuutta ja tämä oli tavallaan yksi tärkeä tekijä hänen ensimmäisen vaalivoittonsa taustalla. Siitä lähtien Ehrnrooth oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen yhtäjaksoisesti vuoteen 1996 saakka.
Eduskuntaan Ehrnrooth nousi vuoden 1958 vaaleissa RKP:n listalta ja hän sijoittui henkilökohtaisella äänimäärällään koko maassa kolmanneksi, häviten ainoastaan Hertta Kuusiselle ja Väinö Tannerille.
Poliittiset linjaukset ja toiminta

Poliittiselta linjaltaan Ehrnrooth oli konservatiivis-oikeistolainen, mikä tarkoitti hänen kohdallaan erityisesti perustuslaillisuuden, isänmaallisuuden ja länsimaisen yhteiskuntajärjestelmän korostamista. Näiden arvojen vaaliminen teki hänestä sekä oikeistolaisen että vakaumuksellisen antikommunistin. Hänelle Neuvostoliitto ja kommunismi edustivat sitä, mikä Suomen kannalta oli vaarallista ja halveksittavaa. Sosiaalipoliittisissa kysymyksissä Ehrnrooth ei kuitenkaan ollut puhtaasti oikeistolainen ja tämän takia hänen sijoittamisensa tiettyyn kohtaan vasemmisto-oikeisto-akselilla ei ollut helppoa. Varsinkin vanhusten asioiden ajaminen kunnallisessa ja valtakunnallisessa politiikassa oli hänelle tärkeää. Jutta Zilliacus sanookin, että Ehrnroothilla oli ”sydän vasemmalla puolella” varsinkin vanhustenhuoltoon liittyvissä kysymyksissä.
Perustuslaillisuus muodosti tärkeän viitekehyksen Ehrnroothin poliittiselle toiminnalle. Tämän kautta voi myös ymmärtää Ehrnroothin vahvat kannanotot parlamentarismin ja kansanvaltaisuuden puolesta. Demokratian kannalta perustuslait ja niiden suojeleminen olivat Ehrnroothin mielestä ensisijaisen tärkeää, sillä vain laillisuus takaisi kansanvaltaisuuden. Ehrnroothin kohdalla perustuslaillisuuden korostamista ei voida pitää ihmeenä, olihan hänellä taustallaan sekä oikeustieteelliset opinnot että verenperintö. Hänen isoisänsä Carl Mannerheim oli autonomian ajan tunnetuimman perustuslaillisen Leo Mechelinin hengenheimolainen. Kotikieleltään ruotsinkielisen Ehrnroothin perustuslaillisuus sisälsikin samoja aineksia kuin Leo Mechelinin edustama suuntaus. Ehrnroothin ja Mechelinin perustuslaillisuudessa oli myös yhtäläisyyksiä, erityisesti idänpolitiikassa. Molemmat edustivat tiukkaa laillisuuslinjaa ja peräänantamattomuutta, mikä johti ristiriitoihin myöntyvyyslinjalaisten kanssa. Mechelinillä vastustajat olivat fennomaaneja, Ehrnroothilla äärivasemmisto ja K-linjalaiset.
Poliittiset linjaukset ja toiminta > Ongelmia RKP:n johdon kanssa

Ehrnroothin taipumattomuus poliittisessa linjassaan ja tunteenomainen suhtautuminen poliittisiin kiistakysymyksiin aiheuttivat ongelmia RKP:n johdon ja Ehrnroothin välille. Vedenjakajana puolueen ja Ehrnroothin suhteissa voidaan pitää vuoden 1968 presidentinvaaleja, jolloin Ehrnrooth asettui tukemaan Kansallisen Kokoomuksen Matti Virkkusta, kun taas RKP:ssä katsottiin tärkeämmäksi varmistaa hallituskelpoisuus ja siten asettua Kekkosen taakse. 1970-luvulle tultaessa Ehrnrooth joutuikin yhä suurempiin ristiriitoihin RKP:ssä. Tähän vaikutti etenkin RKP:n oikeistosiiven hajoaminen ja Helsingin piirin siirtyminen kekkoslaisten hallintaan.
Lopulta RKP:n ja Ehrnroothin suhde tuli katkeamispisteeseen poikkeuslakia säädettäessä vuonna 1973. Ehrnrooth ei voinut hyväksyä Urho Kekkosen uudelleenvalitsemista poikkeuslailla kansan mielipidettä kuulematta. RKP:sta erottuaan Ehrnrooth perusti Suomen Perustuslaillisen Kansanpuolueen eli SPK:n, jonka nimeksi vaihdettiin myöhemmin Perustuslaillinen Oikeistopuolue (POP). Toinen SPK:n ensimmäisistä kansanedustajista oli kokoomuksesta samoihin aikoihin eronnut Salme Katajavuori, joka kuitenkin myöhemmin − kansanedustajauransa jo päätyttyä − palasi kokoomukseen. Vuonna 1977 SPK:n kansanedustajaksi tuli Kullervo Rainio, joka ajautui välirikkoon kokoomuksen johdon kanssa puolueen asetuttua Urho Kekkosen taakse vuoden 1978 presidentinvaaleissa. SPK asetti ehdokkaakseen Kekkos-kriittisen Ahti M. Salosen, joka puolestaan erotettiin asian vuoksi SDP:stä.
Poliittiset linjaukset ja toiminta > Kommunisminvastaisuus

Kommunisminvastaisuutta voidaan pitää tärkeänä osana Ehrnroothin poliittista asennoitumista. Tästä samasta kumpusi myös hänen Kekkos-vastaisuutensa. Vaaran vuosien aikana heränneet epäilyt Kekkosen isänmaallisuudesta ja kommunistisympatioista olivatkin hänen Kekkos-vastaisuutensa taustalla. Myönteistä suhdetta Kekkoseen ei voinut syntyä myöhemminkään, siitä pitivät huolen Kekkosen myöhempi toiminta muun muassa yöpakkaskriisin ja noottikriisin aikana. Vuoden 1956 presidentinvaalit ja kommunistien julkinen tuki Kekkoselle todistivat Ehrnroothille sen, mitä arvoja Kekkonen edusti.
Ehrnrooth tuli tunnetuksi voimakkaana persoonana, joka toimi ensisijaisesti äänestäjien antaman mandaatin mukaisesti – ei puoluepoliitikkona. Ehrnroothin puoluepolitiikasta riippumaton politikointi tuleekin nähdä osana hänen perustuslaillisuutta korostavaa näkemystään. RKP näyttikin olevan Ehrnroothille sopiva, sillä se tunnettiin puolueena, jossa "katto on korkealla". Toisaalta Ehrnroothin itsenäisen poliitikon linjassa piili tulevien ristiriitojen siemen, tarkoittihan se haluttomuutta toimia pelkästään puoluejohdon toiveiden mukaisesti. RKP:n ja Ehrnroothin välille ilmaantuikin ongelmia heti, kun puolueen toleranssi madaltui YYA-Suomen poliittisten yhdenmukaistumispaineiden myötä.
Säätiö

Puolisonsa Mary Ehrnroothin muistoksi Georg C. Ehrnrooth perusti vuonna 1987 lahjoitusvaroilla ruoansulatuselimistön tauteja ja silmätauteja tutkivan Mary ja Georg C. Ehrnroothin säätiön. Hän myös toimi säätiön hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa saakka ja testamenttasi koko omaisuutensa säätiölle.
Teokset

Ehrnrooth, Georg C.: Krokotiilien keskellä: Muistelmia kylmän sodan vuosikymmeniltä.  (Alkuteos: Simma med krokodilerna: En oliktänkare i Kekkonens republik)  Helsinki:  Schildts, 1999.  ISBN 951-50-1039-X
Aiheesta muualla

.aspx Georg C. Ehrnrooth Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Georg C. Ehrnrooth ja POP. Yle Elävä arkisto.
Kummisetäni ja Kekkonen. Michael Franckin TV-dokumentti (2020). Yle Areena.
Ehrnrooth, Georg C. hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Riku Keski-Rauska tietokirjailija Pekka Virkin vieraana Jälkisuomettumisen ruumiinavaus -ohjelmasarjassa, jossa he keskustelevat muun muassa Juha Vikatmaasta, Ilkka Suomisesta ja Georg C. Ehrnroothista ja Suomen ja Neuvostoliiton suhteista sarjan 6. jaksossa Oikeisto suomettumisen rattaissa, 6.11.2023.
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
RKP (13):  Aminoff (1960–1962)  Ehrnrooth  Högström  Jungarå  Korsbäck  Lindh  Meinander  Nordfors  Nordström  Procopé  Sundell  Tallgren (1961–1962)  Teir  Törngren (1958–1961†)  Österholm (1958–1960) 
Ahvenanmaa:  Andersson (1959–1962)  Larson (1958–1959†) 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1962–1966 |
| --- | --- |
RKP (13):  Ehrnrooth  Gestrin  Högström  Jungarå  Korsbäck  Laurén  Lindh  Nordfors  Sundell  Söderhjelm  Tallgren  Teir  Wickman 
Ahvenanmaa:  Andersson 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1966–1970 |
| --- | --- |
RKP (11):  Ehrnrooth  Gestrin  Granvik  Korsbäck  Kull  Melin  Nordström  Procopé  Tallgren  Teir  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Häggblom 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1970–1972 |
| --- | --- |
RKP (11):  Ehrnrooth  Gestrin  Granvik  Korsbäck  Melin  Procopé  Sigfrids  Stenbäck  Tallgren  Teir  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Häggblom 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1972–1975 |
| --- | --- |
RKP (9):  Ehrnrooth (1972–1973)  Gestrin  Granvik  Procopé  Sigfrids  Stenbäck  Tallgren  Teir  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Häggblom 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Uppslagsverket Finland 
Ehrnrooth (keskellä) eduskunnan kuppilassa vuonna 1969.
Raimo Ilaskivi, Harri Holkeri ja Ehrnrooth vuonna 1972.
Air Chinan lento 129

| Air Chinan lento 129 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskone vuonna 1997.
Yhteenveto
Päivämäärä:  15. huhtikuuta 2002
Onnettomuustyyppi:  miehistön virhe, törmäys maastoon
Tapahtumapaikka:  Dotdae-vuori, Gimhae, Etelä-Korea
 :  35°13′57.7″N, 128°55′40.8″E
Lähtöpaikka:  Pekingin kansainvälinen lentoasema, Peking, Kiina
Määränpää:  Gimhaen kansainvälinen lentoasema, Busan, Etelä-Korea
Kuolleita:  129
Loukkaantuneita:  37
Eloonjääneitä:  37
Lentokone
Konetyyppi:  Boeing 767-2J6ER
Lentoyhtiö:  Air China
Rekisteritunnus:  B-2552
Matkustajia:  155
Miehistöä:  11
Air Chinan lento 129  oli Air Chinan reittilento Pekingistä, Kiinasta Busaniin, Etelä-Koreaan. Lennolla 15. huhtikuuta 2002 käytetty Boeing 767-200ER törmäsi Dodtae-vuoren rinteeseen viiden kilometrin päässä Busanin Gimhaen kansainväliseltä lentoasemalta. Onnettomuuslennolla oli 155 matkustajaa ja 11 miehistön jäsentä, joista kaikkiaan 129 kuoli onnettomuudessa. onnettomuudesta selvisi hengissä 36 matkustajaa ja koneen kapteeni.
Tapahtumat

Lento 129 lähti Pekingistä kello 8.37 paikallista aikaa, ja matkalentovaihe sujui ongelmitta. Toinen perämies otti yhteyden Gimhaen lähestymislennonjohtoon kello 11.06. Lennonjohtaja antoi lennolle luvan laskeutua 6 000 jalan korkeudelle ja ilmoitti käytössä olevaksi kiitotieksi 36L, jolle lennolla 129 oli suora lähestymisreitti. Kolme minuuttia myöhemmin lennonjohtaja kertoi kuitenkin tuulen kääntyneen niin, että käyttöön tulikin vastakkaiseen suuntaan kulkeva kiitotie 18R. Sille laskeutuakseen miehistön oli ensin lähestyttävä kiitotietä 36L, lennettävä sen yli ja käännyttävä ympäri. Kukaan lentäjistä ei ollut aiemmin tehnyt tällaista lähestymistä Busanissa.
Miehistö aloitti kello 11.17 ILS-lähestymisen kiitotielle 36R, ja heille annettiin lupa laskeutua 700 jalan korkeudelle. Miehistö laski laskutelineet ja -siivekkeet. Lähestymislennonjohtaja ohjeisti heitä ottamaan yhteyden Busanin lennonjohtoon ja tekemään kaarroksen lännen kautta. Kapteenin ohjeiden mukaisesti perämies sammutti autopilotin ja käänsi konetta vasemmalle, minkä jälkeen autopilotti käynnistettiin uudelleen. Miehistö ohitti kiitotien pään kello 11.20.02 ja alkoi ottaa aikaa paluukäännöksen alkuun.
Kapteeni otti koneen ohjaukseensa kello 11.20.17 ja sanoi aloittavansa käännöksen takaisin kohti kiitotietä. Hän aloitti hitaan, laajan käännöksen, ja perämies alkoi hoputtaa häntä kääntämään konetta nopeammin. Kapteeni sammutti autopilotin kello 11.20.32 ja käänsi konetta jyrkemmin oikealle, mutta heikon näkyvyyden vuoksi miehistö ei saanut näköyhteyttä kiitotiehen. Perämies neuvoi kapteenia keskeyttämään lähestymisen, mutta tämä ei reagoinut. Kello 11.21.15 hän käski kapteenia tekemään ylösvedon. Koneen nokka nousi 11 astetta ylöspäin, mutta moottoritehoja ei lisätty. Kaksi sekuntia myöhemmin kone törmäsi vuoreen 4,6 kilometrin päässä lentoasemalta.