stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elo (koira)
Ulkonäkö

Eloa jalostetaan enemmän luonnetta kuin ulkonäköä silmällä pitäen, minkä vuoksi ulkonäkö vaihtelee koirasta riippuen. Tästä huolimatta rotumääritelmä mainitsee säkäkorkeudeksi 46–60 cm ja painoksi 22–35 kg. Runko on hieman korkeuttaan pidempi ja normaalisti selän ylle kiertynyt häntä töyhtömäinen (tuuhea). Korvat ovat pystyt, pörröiset, eräälle toisistaan asettuneet ja kärjistään hieman pyöristyneet.
Rodusta on kaksi muunnosta: pitkä- (virallisesti sileä-) ja karkeakarvainen, joista molemmilla on tiheä pohjavilla. Kaikki värit sallitaan, mutta erityisen arvostettu on valkoinen joko ruskein, punaisin, mustin tai harmain merkein.
Alkuperä

Vuonna 1987 Marita ja Heinz Szobries risteyttivät eurasiereitaan vanhaenglanninlammaskoirien kanssa. He uskoivat että vaikka rodut olivat keskenään erittäin erilaisia, rotutyyppi ja rotujen kehityskaari olivat molemmilla samankaltaiset. Ne pennut joilla oli ainutlaatuisia piirteitä ja hyvä terveys valittiin jatkojalostukseen. Koska eurasiereja ei ollut riittävästi, risteytyksissä käytettiin myös chow chow'ta, samojedinkoiraa ja dalmatiankoiraa geenipohjan laajentamiseksi.
Jalostus on jatkunut ja pitkällä tähtäimellä se on keskittynyt sopivan luonteen säilyttämiseen perimässä. Nimi elo (alun perin eloschaboro) tulee kolmen rodun kirjaimista – eurasierin, vanhaenglanninlammaskoiran ja chow chow'n – ja sitä suojellaan Saksassa tavaramerkin avulla. Koirien jalostaminen elo-nimen alla sallitaan vain rodun perustajien myöntymyksestä.
Eloa jalostetaan pääasiallisesti luonnetta ja käytöstä silmällä pitäen, tarkoituksena luoda mahdollisimman hyvä perhelemmikki.
On olemassa myös niin kutsuttu Klein-Elo (pikku-elo) joka on jalostettu kiinanpalatsikoirasta ja erilaisista pienistä pystykorvista. Sitä kasvattavat samoin periaattein samat ihmiset.
Terveys

Kuten kaikilla lukumäärältään pienillä roduilla, elon pieni populaatiokoko kasvattaa sisäsiittoisuuden ja sen seuraamusten riskiä, sekä myös perinnöllisten sairauksien säännöllistä esiintymistä. Rodulla on herkkyyttä distichiaan, jossa sarveiskalvo saattaa vahingoittua. Jotta koira voidaan hyväksyä jalostukseen, se tulee silmätutkituttaa ja lonkkakuvauttaa.
Saksassa on tehty geneettinen tutkimus, jossa on laskettu kantarotujen geenien osuus, sisäsiittoisuuskerroin ja suhdekertoimet, sekä kuolleena syntyneiden yksilöiden osuus pentueissa. Tutkimus myös osoitti että 96,5 % eloista oli läheistä sukua keskenään. Rotu koostuu 48 % eurasierista, 23 % vanhaenglanninlammaskoirasta ja 10 % chow chow'sta. Sisäsiittoisuuskerroin on 12,04 %.
Merlsheimer

Eräs elo-kasvattaja risteytti koiriaan villakoiran kanssa ja antoi uudelle variaatiolle nimen merlsheimer. Se muistuttaa ulkonäöltään suuresti sekä sileäkarvaista eloa että eurasieria, ja luetaan pikemminkin designer-koiriin kuin varsinaiseksi roduksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elo on the Open Directory Project
Pitkäkarvainen muunnos
Karkeakarvainen muunnos
Karkea- ja pitkäkarvainen
Käännös suomeksi
Diahann Carroll

| Diahann Carroll |
| --- | --- |
 Diahann Carroll vuonna 1976
Henkilötiedot
Koko nimi:  Carol Diahann Johnson
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1935  Bronx, New York
Kuollut: 4. lokakuuta 2019 (84 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Puoliso:  Monte Kay  (1956–1963) Fredde Glusman (1973–1973) Robert DeLeon (1975–1977) Vic Damone (1987–1996)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1954–2014
Merkittävät roolit:  Dominique Deveraux (Dynastia, Colbyt)
Palkinnot
 Tony-palkinto (paras naispääosan esittäjä musikaalissa, 1962); Golden Globe -palkinto (paras naispääosa musikaali- tai komediasarjassa, 1968) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Diahann Carroll (alk. Carol Diahann Johnson, 17. heinäkuuta 1935 Bronx, New York – 4. lokakuuta 2019 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja.
Ura

Pitkän uransa aikana Carroll esiintyi Broadwaylla ja näytteli lukuisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hänen ensimmäinen roolinsa oli elokuvassa Carmen Jones (1954). Parikymmentä vuotta myöhemmin hän esitti pääosaa elokuvassa Claudine (1974) ja sai roolityöstään Oscar-ehdokkuuden.
Carroll oli ensimmäinen tummaihoinen näyttelijätär, jolla oli oma viikoittainen televisiosarja (komediasarja Julia vuosina 1968–1971). Carroll muistetaan silti parhaiten 1980-luvun saippuasarjasta Dynastia, jossa hän esitti laulajadiiva Dominique Deveraux’ta. Carroll näytteli samaa roolia myös Dynastian sisarsarjassa Colbyt.
Carroll on saanut tähden Hollywoodin Walk of Famelle.
Ura > Elokuvat

| --- | --- |
 Carmen Jones (1954)  Porgy and Bess (1959)  Goodbye Again (1961)  Paris Blues (1961)  Hurry Sundown (1967)  The Split (1968)  Claudine (1974)  Sister, Sister (1982) :  The Five Heartbeats (1991)  Color Adjustment (1992, dokumentti)  Eve's Bayou (1997)  Over The River... Life of Lydia Maria Child, Abolitionist for Freedom (2008, dokumentti)  Tyler Perry Presents Peeples  (2013)  The Masked Saint (2014)
Ura > Televisio

| --- | --- |
 Chance of a Lifetime (1954)  The Red Skelton Hour (1954)  Peter Gunn (1960)  The Man in the Moon (1960)  The Garry Moore Show (1960)  Naked City (1962)  The Eleventh Hour (1963)  The Judy Garland Show (1964)  Frank Sinatra – A Man And His Music Television Special (1968)  Julia (1968–1971)  The Diahann Carroll Show (1976)  Lemmenlaiva (1977)  The Star Wars Holiday Special (1978)  Dynastia (1984–1987)  Colbyt (1985–1986)  From the Dead of Night (1989)  A Different World (1989–1993)  Murder in Black and White (1990) :  Sunday in Paris (1991)  Lonesome Dove: The Series (1994–1995)  A Perry Mason Mystery: The Case of the Lethal Lifestyle (1994)  The Sweetest Gift (1998)  Having Our Say: The Delany Sisters' First 100 Years (1999)  Jackie's Back (1999)  The Courage to Love (2000)  Sally Hemings: An American Scandal (2000)  Livin' for Love: The Natalie Cole Story (2000)  The Court (2002)  Soul Food (2003–2004)  Whoopi (2004)  Greyn anatomia (2006–2007)  Kovat kaulassa (2009–2014)  Diahann Carroll: The Lady. The Music. The Legend (2010)
Ura > Teatteri

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  House of Flowers (1954)  No Strings (1962)  Same Time, Next Year (1977)  |  Black Broadway (1979)  Agnes of God (1983)  Love Letters (1990)  |  Sunset Boulevard (1995)  Bubbling Brown Sugar (2004)  |
Ura > Levyt

| --- | --- |
 Diahann Carroll Sings Harold Arlen Songs (1957)  Best Beat Forward (1958)  The Persian Room Presents Diahann Carroll (1959)  Porgy and Bess (1959, yhdessä André Previn Trion kanssa)  Diahann Carroll and the André Previn Trio (1960)  Fun Life (1961)  Modern Jazz Quartet: The Comedy (1962) :  Showstopper! (1962)  The Fabulous Diahann Carroll (1963)  A You're Adorable: Love Songs for Children (1967)  Nobody Sees Me Cry (1967)  Diahann Carroll (1974)  A Tribute to Ethel Waters (1978)  The Time of My Life (1997)
Yksityiselämä

Carroll oli naimisissa neljästi. Hänen isänsä vastusti ensimmäistä liittoa, koska aviomies, Monte Kay, oli vaaleaihoinen. Liitto ei kestänyt, mutta ystävyys kumppanien välillä säilyi. Carrollin toinen liitto sen sijaan päättyi myrskyisästi perheväkivallan vuoksi. Näyttelijä-laulajan kolmas mies Robert DeLeon puolestaan kuoli auto-onnettomuudessa kahden avioliittovuoden jälkeen. Carrollin neljäs avioliitto laulaja Vic Damonen kanssa kesti yhdeksän vuotta, ja sekin päättyi eroon.
Carroll oli sairastanut itse rintasyöpää, ja hän teki avustustyötä muiden rintasyöpäpotilaiden parissa. Hän muun muassa kiersi erilaisissa tapahtumissa kertomassa omasta taistelustaan sairautta vastaan.
Carroll kuoli 4. lokakuuta 2019 syöpään Los Angelesissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Diahann Carroll Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Diahann Carrollin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Antti Eklund

Antti-Mikael Eklund (s. 2. tammikuuta 1960 Turku) on suomalainen muotoilija, joka toimi Taideteollisen korkeakoulun professorina 1998–2003. Vuosina 2004–2006 hän toimi mainostoimisto SEK & Greyn design-johtajana.
Veen-vesipulloja.
Eklund valmistui arkkitehdiksi Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin osastolta vuonna 1988. Eklundin tuotantoa on Alessin ja Marimekon valikoimissa. Hänen suunnittelemansa VEEN-vesipullo on voittanut useita muotoilupalkintoja.
Aiheesta muualla

Eklund Design Oy
Innopropeller LLC (Arkistoitu – Internet Archive)
Eklund Art Factory (Arkistoitu – Internet Archive)
Ami Arvola

Aimo "Ami" Arvola (s. 1957 tai 1958) on suomalainen uransa lopettanut laulaja, joka levytti Fonovox-levy-yhtiölle yhden albumin ja singlen. Hän on kotoisin Kemijärveltä. Aimo Arvolan isä oli kirjailija ja opettaja Oiva Arvola.
Aimo Arvola on myöhemmin asunut puolisonsa Outin kanssa Rovaniemellä. Arvolan poika Antti Arvola on myös esiintynyt laulajana.
Diskografia

Ami Arvola (1977,  Discovox)
Aiheesta muualla

Ami Arvolan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Antti Einiö
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Popjuontaja Antti Einiö kokeili kykyjään rock-karjujana. Ylen Elävä arkisto.
Anthony Ekezia Ilonu

Anthony Ekezia Ilonu (13. marraskuuta 1937 – 17. kesäkuuta 2012) oli nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Umuahian hiippakuntaan 19. joulukuuta 1964 ja nimitettiin Okigwen hiippakunnan piispaksi 24. tammikuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Curis, jota avustivat Francis Arinze ja Anthony Gogo Nwedo.
Ilonu erosi tehtävistään hiippakuntansa johdossa 22. huhtikuuta 2006.
Alfred P. Sloan

| Alfred P>  Sloan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1875 New Haven, Connecticut, Yhdysvallat
Kuollut: 17. helmikuuta 1966 New York City, New York, Yhdysvallat
Alfred P. Sloan Time-lehden kannessa 27. joulukuuta 1926.
Alfred Pritchard Sloan, Jr. [sloʊn] oli amerikkalaisen autoteollisuuden merkkihenkilö. Hänet tunnetaan parhaiten toimestaan General Motorsin johtotehtävissä. Sloan työskenteli konsernin toimitusjohtajana ja puheenjohtajana yli neljännesvuosisadan ajan. GM:n ylimmässä johdossa Sloan luotsasi yhtiötä 1920-luvulta 1950-luvun puoliväliin ja kasvatti sen maailman suurimmaksi ajoneuvojen valmistajaksi. Kyseisenä aikakautena  autoteollisuus kehittyi jättiharppauksin ja ilmiöt kuten vuosittain vaihtuvat korimallit,brändääminen, teollinen design, ajoneuvosuunnittelu suhteessa aikakauden tyylivirtauksiin sekä suunniteltu vanheneminen, tulivat osaksi autojen suunnittelua ja valmistusta. Sloan ymmärsi ja näki asian myös niin päin, että autojen designilla voidaan vaikuttaa ihmisten elämäntyyliin ja rakennettuun ympäristöön.
Yleistä

Sloanin muistelmateos "My Years with General Motors", joka kirjoitettiin jo 1950-luvulla mutta julkaistiin ajantasaistettuna versiona vasta vuonna 1964, kertoo esimerkillisesti Sloanin näkemyksen ammattimaisesta johtamisesta ja siitä hienovaraisesti rakennetusta yhtiön hallintorakenteesta, jossa hän työskenteli. Tätä teosta pidettiin julkaisunsa jälkeen oman aikansa modernin johtamisen perusteoksena.
Sloan muistetaan rationaalisena, nerokkaana ja menestyksekkäänä johtajana, jonka aikana GM kasvoi maailman suurimpien yhtiöiden joukkoon ja pysyi siellä pitkään Sloanin kuoleman jälkeenkin. Toisaalta nuo samat ominaisuudet osoittavat, häntä arvostelleiden ihmisten mielestä, hänen olleen kylmä ja ahne rahavallan edustaja. Sloan oli kuitenkin suuri hyväntekeväisyyslahjoittaja sekä oppilaitosten perustaja, ja tämä piirre antaa viitteitä siihen että hän näki itsensä miehenä jolla on suuria kykyjä mutta niiden myötä myös vastuuta.
Sloan ja General Motorsin 1930- ja 40-lukujen johto joutui monikansallisena yhtiönä kohtaamaan monia ennenkokemattomia ongelmia. Näitä aiheuttivat 1930-luvun maailmanlaajuinen lama, eri valtioiden omat lainsäädännöt sekä erilaiset johtamis- ja työkulttuurit. Yhtiön johtoa kritisoitiin II maailmansodan jälkeen siitä, että se oli rikastunut varustamalla sekä Saksan asevoimia tytäryhtiönsä Adam Opel AG:n että brittejä Vauxhall Motorsin ja Bedford Vehiclesin toimesta.
Sloan on jäänyt autoteollisuuden historiaan ristiriitaisena henkilönä. Hän oli ammattijohtaja, joka loi suuryhtiön ja oli täysin vapaa kaikista "amerikkalaisen isänmaallisuuden" käsitteistä. Toisaalta hän lahjoitti suuria summia yhteiskunnallisiin hyväntekeväisyyskohteisiin ja perusti nimeään kantavan Alfred P. Sloan Foundation-säätiön, joka rahoittaa erilaisia tiede-, teknologia- ja taloustutkimusprojekteja, joiden tarkoitus on parantaa Yhdysvaltain kansalaisten elämänlaatua.
Anja Nissen

| Anja Nissen |
| --- | --- |
 Nissen vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. marraskuuta 1995 (ikä 28)
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, tanssija, näyttelijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2002–
Tyylilajit:  pop, R&B
Soittimet:  laulu
Levy-yhtiöt:  Universal Music Group
Aiheesta muualla
anjanissenmusic.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anja Nissen (s. 6. marraskuuta  1995) on tanskalais-australialainen laulaja, lauluntekijä, tanssija ja näyttelijä. Hän voitti Australian The Voice -kilpailun 3. tuotantokauden. Nissen allekirjoitti sopimuksen Universal Music Groupin kanssa ja kertoo saaneensa vaikutteita Patti LaBellesta, Aretha Franklinista, Celine Dionista, Mariah Careysta, Whitney Houstonista, Toni Braxtonista ja Stevie Wonderista. Vuonna 2015 hän toimi tukiesiintyjänä Olly Mursin Australian Never Been Better -kiertueen aikana.
Vuonna 2016 Nissen kilpaili Dansk Melodi Grand Prix 2016 -kilpailussa (Kilpailu, jossa valittiin Tanskan vuoden 2016 euroviisuedustaja ja -kappale) kappaleella "Never Alone". Hän tuli toiseksi 36% äänistä. Vuonna 2017 Nissen kilpaili Dansk Melodi Grand Prix 2017 -kilpailussa (Kilpailu, jossa valittiin Tanskan vuoden 2017 euroviisuedustaja ja -kappale) jonka hän voitti kappaleella "Where I Am" ja edusti näin Tanskaa vuoden 2017 Euroviisuissa Kiovassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtyeen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Anthony Fallah Borwah

Anthony Fallah Borwah (s. 3. lokakuuta 1966) on liberialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Monrovian arkkihiippakunnassa 15. syyskuuta 1996. Hän sai 21. maaliskuuta 2011 nimityksen Gbarngan hiippakunnan piispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lewis Zeigler, jota avustivat George Antonysamy ja Andrew Jagaye Karnley.
Borwah on Liberian yliopiston filosofian professori.
Antti Erkinjuntti

| Antti Erkinjuntti |
| --- | --- |
 Erkinjuntti edustamassa Suomen maajoukkuetta 15. joulukuuta 2016, Helsingin jäähallissa
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. toukokuuta 1986 (ikä 38) Rovaniemi, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Juntti
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  RoKi
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  74
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–
Aik. seurat:  Hokki (Mestis) TPS (SML) Tappara (SML) Pelicans (SML) SCL Tigers (NLA) Sport (SML) Dukla Michalovce (SloEL)
Antti Erkinjuntti (s. 30. toukokuuta 1986 Rovaniemi) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka edustaa Mestiksessä pelaavaa Rovaniemen Kiekkoa. Hän toimii joukkueen kapteenina. Erkinjuntti on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura

Erkinjuntti pelasi kaudella 2003–2004 Kärppien B-junioreiden SM-liigajoukkueessa. Kauden jälkeen Erkinjuntti teki paluun kasvattajaseuraansa Rovaniemen Kiekkoon ja saavutti kahden seuraavan kauden aikana yhteensä 70 ottelussa tehopisteet 28+59=87. Myöhemmin hänet nähtiin Kajaanin Hokin riveissä entisen valmentajansa Kai Suikkasen ohella. Suikkanen oli valmentanut Erkinjunttia jo Kärppien junioreissa ja Rovaniemen Kiekossa.
Jääkiekon Mestis-sarjassa Erkinjuntti onnistui kirjaamaan tulokkaalle hyvät tehopisteet 20+19=39. Näin siitä huolimatta, että hän pelasi pääasiassa kolmos- ja nelosketjuissa ja näissäkin puolustavassa roolissa. Palkinnoksi hänet äänestettiin vuoden tulokkaaksi ja valittiin ykköstähdistöön. Kauden päätteeksi Erkinjuntti allekirjoitti Turun Palloseuran kanssa yksivuotisen sopimuksen nousten näin SM-sarjatasolle perinteikkään TPS:n riveihin.
Kaudella 2007–2008 Erkinjuntti jatkoi hyviä esityksiään saavuttaen 40 ensimmäisessä ottelussa tehomerkinnät 8+11=19. Myös hänen roolinsa joukkueessa kasvoi, ja pelipaikkaa vaihdettiin joukkueessa alkukauden kolmoskentän laitahyökkääjästä kakkosketjun ylivoimahyökkääjäksi. Erkinjuntti pelasi kauden aikana TPS:ssä yhteensä 58 ottelua, joista keräsi kokonaispistemääräksi 9+16=25 pistettä. Jo juniorivuosilta tuttu Kai Suikkanen oli TPS:ssäkin Erkinjuntin valmentajana. Kaudella 2009–2010 Erkinjuntti voitti SM-kultaa. Erkinjuntti siirtyi huhtikuussa 2011 Tapparaan pelaamaan kaudeksi 2011–2012. Samalla kerralla Tapparaan siirtyivät myös Turun Palloseurassa pelanneet Sami Venäläinen ja kauden 2008–2009 maalikuninkuuden voittanut Jussi Makkonen. Erkinjuntti pelasi Tapparassa kauden 2014–2015 loppuun ja siirtyi hopeakauden jälkeen kaksivuotisella sopimuksella Lahden Pelicansiin.
Kaudeksi 2017–2018 Erkinjuntti siirtyi Sveitsin liigan SCL Tigersiin. Sopimus oli vuoden mittainen ja siihen sisältyi myös optio seuraavasta kaudesta.  Kaudeksi 2018–2019 hän palasi kuitenkin kolmen vuoden tauon jälkeen takaisin Tapparaan, missä hän pelasi yhden kauden.
Kesäkuussa 2019 Erkinjuntti solmi vuoden sopimuksen Vaasan Sportin kanssa. Antti Erkinjutti oli joukkueen kolmanneksi paras joukkuueen sisäisessä pistepörsissä. SM-Liigan runkosarjaa ei pelattu loppuun korona edidemian vuoksi ja pudostupelit myös peruttiin, minkä vuoksi mitaleja ei jaettu. Koronan vaikutus näkyi myös 2020-2021 kaudella, minkä vuoksi Euroopassa osa ilman sopimusta jäänyttä pelaajaa jättivät kauden kokonaan väliin. Antti Erkinjutti löysi uuden joukkueen vasta vuodenvaihteessa 2020-2021. Hän liittyi Slovakian pääsarjan HK Dukla Michalovce -joukkueeseen, jossa pelasi kauden loppuun ja edelleen seuraavalla kaudella.
Example

| Example |
| --- | --- |
 Example vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1982 (ikä 42) Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, rap-artisti
Muusikko
Taiteilijanimi:  Example 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2004–
Tyylilajit:  vaihtoehto hip hop, house, eurodance, UK garage, dubstep, dance, trance
Soittimet:  laulu, syntetisaattori
Levy-yhtiöt:  The Chats (2004–2006) The Beats (2006–2007) Data Records (2008–) Mercury Records (2012–)
Aiheesta muualla
www.trythisforexample.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Elliot John Gleave (s. 20. kesäkuuta 1982 Lontoo, Englanti), taiteilijanimeltään Example, on brittiläinen laulaja-lauluntekijä ja rap-artisti. Hän esiintyi Suomessa 4. huhtikuuta 2012 Helsingin Nosturissa  sekä Weekend-festivaaleilla 16. elokuuta 2013 ja Turun Ruisrockissa 2014.
Examplella on Aspergerin oireyhtymä.
Diskografia > Studioalbumit

What We Made (2007)
Won't Go Quietly (2010)
Playing in the Shadows (2011)
The Evolution of Man (2012)
Live Life Living (2014)
Diskografia > Remixalbumit

We Didn't Invent the Remix (2006)
What We Almost Made (2008)
The Credit Munch (2009)
The Big Dog Blog Mix (2010)
Diskografia > Mixtapet

The Very Best Of Example (2003-2009) (2010)
Diskografia > Singlet

"I Don't Want To" (2007)
"So Many Roads" (2007)
"Me & Mandy" (2008)
"Watch the Sun Come Up" (2009)
"Won't Go Quietly" (2010)
"Kickstarts" (2010)
"Last Ones Standing" (2010)
"Two Lives" (2010)
"Changed the Way You Kiss Me" (2011)
"Stay Awake" (2011)
"Natural Disaster" (Laidback Luke vs. Example) (2011)
"Midnight Run" (2011)
"Say Nothing" (2012)
"Close Enemies" (2012)
"We'll Be Coming Back" (2012)
"Perfect Replacement" (2013)
"All the Wrong Places" (2014)
"Kids Again" (2014)
"One More Day (Stay with Me)" (2014)
"10 Million People" (2014)
"Whisky Story" (2015)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Example Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Anthony Ervin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Anthony Ervin vuonna 2016. |  Anthony Ervin vuonna 2016. |  Anthony Ervin vuonna 2016. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | 50 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | 50 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
| MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Fukuoka 2001 | 50 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Fukuoka 2001 | 100 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Barcelona 2013 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
| MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Kultaa | Istanbul 2012 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
|  Kultaa | Istanbul 2012 | 4×100 m sekauintiviesti |  |
|  Pronssia | Istanbul 2012 | 50 m vapaauinti |  |
Anthony Lee Ervin (s. 26. toukokuuta 1981 Burbank, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uimari ja 50 metrin vapaauinnin olympiavoittaja vuosilta 2000 ja 2016.
Ervin voitti 50 metrin vapaauinnin olympiakultaa kesäolympialaisissa 2000, Australian Sydneyssä, jakaen kullan saman ajan 21,98 uineen Gary Hallin kanssa. Hän voitti myös olympiahopeaa samoissa kilpailuissa miesten 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä.
Toukokuussa 2005 Ervin myi Sydneyn kultamitalinsa eBay-internethuutokaupassa 17 100 Yhdysvaltojen dollarin hintaan. Myynnin tuoton hän lahjoitti UNICEFille, vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristyksen uhreja varten.
Ervinillä oli kymmenen kuukauden ajan hallussaan 50 metrin vapaauinnin maailmanennätys lyhyellä radalla. Hän rikkoi Mark Fosterin vanhan ME-ajan 23. maaliskuuta 2000, Minneapolisissa. Foster kaappasi ennätyksen uudelleen itselleen tammikuussa 2001.
Ervin voitti Fukuokan MM-kilpailuissa 2001 kultaa 50 metrin vapaauinnissa ajalla 22,09 ja 100 metrin vapaauinnissa ajalla 48,33. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 50 metrin vapaauinnissa viidenneksi. Saman vuoden Istanbulin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän sai kultaa 4×100 metrin vapaauintiviestissä ja sekauintiviesteissä, jonka alkuerissä hän ui, sekä pronssia 50 metrin vapaauinnissa.
Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 Ervin saavutti hopeaa 4×100 metrin vapaauintiviestissä.
2016 Rion olympialaisissa 35-vuotias Erwin ui 50 metrin vapaauinnissa olympiakultaa 16 vuoden tauon jälkeen ajalla 21,40. Hän sai kultaa myös 4×100 metrin vapaauintiviestissä, jonka alkuerässä hän ui.
Aphrodisiac

| Aphrodisiac> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Elefthería Eleftheríou
Levy-yhtiö:  Universal Music Greece
Kesto:  2:59
Tyylilaji:  laïkó, tanssipop
Julkaistu:  5.3.2012
Säveltäjä(t):  Dimítris Stássos, Mikaela Stenström, Dajana Lööf
Sanoittaja(t):  Dimítris Stássos, Mikaela Stenström, Dajana Lööf
Euroviisutiedot
Vuosi:  2012
Maa:  Kreikka
Kieli:  englanti
Sijoitus:  17.
Pisteet:  64
Sijoitus semifinaalissa:  4.
Pisteet semifinaalissa:  116
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
Aphrodisiac on kreikkalais-kyproslaisen laulaja Elefthería Eleftheríoun esittämä kappale, jolla hän edusti Kreikkaa Eurovision laulukilpailussa 2012. Kappale valittiin Kreikan edustuskappaleeksi sen voitettua kreikkalaisen Ellinikós Telikós 2012 -laulukilpailun 12. maaliskuuta 2012. Kappale kilpaili 22. toukokuuta Eurovision laulukilpailun ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui neljänneksi ja pääsi finaaliin. 26. toukokuuta pidetyssä finaalissa kappale sijoittui 17:nneksi. Kyseessä oli ensimmäinen kerta sitten vuoden 2003, kun Kreikka sijoittui kilpailussa kärkikymmenikön ulkopuolelle. Pelkällä puhelinäänestyksellä kappale olisi sijoittunut yhdeksänneksi ja pelkällä raatiäänestyksellä 18:nneksi.
Listasijoitukset

| Lista (2012) | Korkein sijoitus |
| --- | --- |
Belgia (Ultratip Flanders): 24
Belgia (Ultratip Wallonia): 38
Irlanti (IRMA): 89
Itävalta (Ö3 Austria Top 40): 56
Kreikka (Billboard): 4
Ruotsi (Digilistan): 27
Saksa (Official German Charts): 77
Yhdistynyt kuningaskunta (Official Chart Company): 167