Asekätkentä
Operaatio

Aseiden hajasijoituksen syynä oli pelko Suomen miehityksestä. Valo Nihtilä oli upseereita sotakorkeakoulun taktiikan opettajana kouluttaessaan korostanut tulevaisuuteen orientoitumista ja erilaisiin vaihtoehtoihin varautumista. Näin toimivat suunnitelmia tekevät yleisesikunnat kaikkien maiden armeijoissa. Kun operaatiota alettiin suunnitella, meneillään ollut Romanian miehitys lisäsi osaltaan epävarmuutta.
Aseiden, myöhemmin muunkin tarvittavan materiaalin, hajasijoituksella piti turvata mahdollisuudet sissisodankäyntiin miehityksen tapahtuessa. Jos puolustauduttaisiin, taistelut siirtyisivät sisämaahan eikä väestöä voitaisi evakuoida. Sissitoimintaan tarvittaisiin nimenomaan kaikkialla maassa olevia varastoja sekä paikalliset olot tunteva johto.
Salaista hanketta johtivat Päämajan operatiivisen osaston päällikkö eversti Valo Nihtilä ja operatiivisen osaston maavoimatoimiston päällikkö everstiluutnantti Usko Sakari Haahti. Paikallistasolla aseiden hajavarastoinnista vastasivat jokaiseen 37 suojeluskuntapiiriin syys- ja lokakuun vaihteessa 1944 nimitetyt 2. yleisesikuntaupseerit; suojeluskuntapiirien 1. yleisesikuntaupseerit hoitivat rintamajoukkojen kotiuttamista. Kun suojeluskuntajärjestö lakkautettiin valvontakomission vaatimuksesta fasistisena järjestönä marraskuun alussa 1944, suojeluskuntapiirien tilalle tuli 27 sotilaspiiriä. Tämä aiheutti joidenkin hajavarastoinnissa mukana olleiden siirtoja muihin tehtäviin.
Haahti muodosti materiaalin kätkentää ja muuta siihen liittyvää toimintaa varten päämajaan erityisen johtoelimen, jossa hänen apulaisinaan toimivat jo alusta asti mukana ollut majuri Reino Arimo, majuri Arto Virkkunen sekä ratsumestari Pentti Salonen. Ase- ja ampumatarvikemateriaalista vastasivat johtoelimessä evl. Torsten Hiiskero apunaan majurit Jaakko Vuori ja Paavo Kairinen. Majuri Reino Lukkari vastasi pioneeriasioista ja majuri Risto Kare aluksi viestintäasioista ja myöhemmin majuri Pentti Vornanen. Yleishuollosta vastasi aluksi majuri Antero Havola, myöhemmin evl. Zachris Dunker. Kuljetusvälineet ja polttoaineet olivat majuri Seppo Airaksisen vastuulla, int-varusteista ja elintarvikeista vastasi majuri Veikko Autio sekä lääkintämateriaalista lääkintäeversti Pekka Somer.
Huolella koottu joukko upseereita entisine luotettuine alaisineen alkoi toimittaa rintamakäytöstä luovutettavia aseita varikoiden sijasta kätköihin. Heti ensi töikseen Haahti informoi operaatiosta Päämajan tiedusteluosaston päällikköä eversti Reino Hallamaata, koska aseiden hajavarastointi ei olisi voinut tapahtua niin salaisesti, etteikö Hallamaa olisi saanut siitä vihiä. Haahti ja Hallamaa sopivat, että hajavarastointi ja suojeluskuntapiireissä tapahtuva tiedustelu pidettäisiin täysin toisistaan erillään. Hallamaa puolestaan lupasi tiedottaa Haahdelle kaiken, mitä hänen tiedustelijansa saisivat selville suojeluskuntapiirien toiminnasta.
Kaiken kaikkiaan materiaalia oli tarkoitus varata noin 8 000 sotilaan varustamiseen, yhdelle pataljoonalle eli 900 miehelle kutakin suojeluskuntapiiriä kohti. Lopulta aseita oli suojeluskuntapiireissä noin 35 000 sotilaan käyttöön. Alkuperäinen aseiden hajavarastointisuunnitelma laajeni käsittämään aseiden ohella myös muita tarvikkeita ja varusteita, joiden käsittely organisoitiin omiksi ”linjoikseen”. Tällaisia linjoja olivat esimerkiksi pioneeri-, viesti- ja lääkintälinja.