Jonathan Swift
Elämä > Poliittinen aktiivisuus

Vuosisadan vaihteessa Swift oli Berkeleyn lordin hovikappalaisena ja Dublinin lähellä sijaitsevan Laracorin pappina. Vuonna 1702 hän sai suoritettua Dublinin Trinity Collegessa teologian tohtorin tutkinnon (engl. Doctor of Divinity). Vuosikymmenen lopulla Swift oli Lontoossa lobbaamassa ehdotusta, joka poistaisi irlantilaispapeilta papeilta perittävän veron (engl. first fruits and twentieth parts), josta heidän englantilaiset virkaveljet olivat jo saaneet vapautuksen. Irlantiin Swift palasi vuonna 1709.
Poliittisesti Swift oli ollut aina syntymästään asti lähellä whigejä, mutta vaihtoi vuoden 1710 lopulla sitten toryjen puolelle. Syynä loikkaukseen olivat ensinnäkin whigien myötämielinen suhtautuminen nonkonformistikirkkoihin, joita Swift ei voinut sietää. Lisäksi whig-puolue ei puoltanut hänen papiksi vihkimistään Englannissa. Toryen päästyä hallitukseen Swiftistä tuli puolueen äänitorvi ja hän alkoi kirjoittaa tory-myönteiseen The Examiner -lehteen satiirisia kirjoituksia whig-puolueesta. Hän julkaisi myös muutamia poliittisia pamfletteja, joista huomattavin on hänen entiselle puolueelleen naureskeleva The Conduct of the Allies (1711), jossa Swift komentaa Englantia solmimaan rauhan ja Ranskaa vetäytymään Espanjan perimyssodasta, johon whigit olivat englantilaiset sotkeneet. The Conduct of the Allies johti osaltaan myös Englannin asevoimien ylipäällikön John Churchillin erottamiseen. Aiemmin Swiftin anonyymit pamfletit olivat johtaneet suositun astrologi John Partridgen uran päättymiseen.
Käydessään Irlannissa kesällä vuonna 1713 hänet nimitettiin palkkiona rauhan edistämisestä tuomiorovastiksi Pyhän Patrickin tuomiokirkkoon, missä virassa hän toimi koko loppuelämänsä. Swift palasi jo syksyllä Englantiin jatkamaan verolobbaustansa, tällä kertaa tuloksekkain seurauksin. Swift vetäytyi politiikasta pian, kun toryjen hallitus kaatui kuningatar Annan kuoleman jälkeen vuonna 1714. Vastentahtoisesti Swift palasi synnyinmaahansa ja St. Patrickin tuomiokirkkoon, mitä hän piti lähinnä maanpakona Englannista, jossa elivät hänen ystävänsä ja rakastettunsa Esther Vanhomrigh (Vanessa). Vanessa kuitenkin seurasi Swiftiä Dubliniin naimisiin pääsyn toivossa. Swiftin toinenkin rakastettu, Stella, eli myös Dublinissa, mikä laittoi Swiftin hankalaan valintatilanteeseen. Stella kuoli vuonna 1728 ja Swift säilytti hänen hiustupsuaan läpi elämänsä.
Pienen alakuloisen jakson jälkeen Swift purki energiaansa riimeihin, joista muotoutui vaikuttavia runoja. Yhtenä näistä oli Tohtori Swiftin kuolemasta, jossa Swift pohtii kyynisesti miten hänen ystävänsä suhtautuisivat hänen kuolemaansa. Tänä aikana hän sai julkaistuksi myös Gulliverin matkat (1726), ja lisäksi kuparikolikkokiistaa käsitelleen Verkakauppiaan kirjeet (1723) ja Vaatimattoman ehdotuksen (1729). Kaksi viimeisintä ovat osa Swiftin 1720-luvulla kirjoittamia Irlannin pamfletteja, joissa Swift ennakkoluulottomasti tarttuu yhteiskunnallisiin asioihin ja Irlannin kohtuuttomaan riippuvuuteen Englannista huumorin ja katkeran ironian keinoin. Esimerkiksi esseessään Vaatimaton ehdotus, joka estäisi Irlannin lapsia olemasta taakaksi vanhemmilleen tai maalleen Swift ehdottaa, että Irlannin köyhien lapset tulisi myydä rikkaamman väestönosan ruoaksi. Swift ei ollut tosissaan vaan protestoi kirjoituksessaan Irlantia pitkään vaivannutta nälänhätää ja kylmän rationaalisesti ajattelevia päättäjiä vastaan.