stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Konginkangas
Kylät ja osa-alueet

Konginkankaalla on kolme henkikirjakylää: Kalaniemi, Konginkangas ja Pyyrinlahti.
Konginkangas kuuluu Äänekosken kaupungin tilastollisessa osa-aluejaossa Konginkangas-nimiseen suuralueeseen, jossa vuonna 2013 oli 1 428 asukasta. Suuralue jakautuu kahteen tilastoalueeseen, jotka ovat Konginkankaan kirkonkylä ja Konginkankaan haja-asutusalue. Kirkonkylän tilastoalueeseen kuuluu vain samanniminen pienalue Konginkankaan kirkonkylä, jossa oli 514 asukasta. Haja-asutusalueesta muodostuva tilastoalue jakautuu neljään pienalueeseen:
Laajaranta-Liimattala 444 as.
Peräpohja-Riihilahti-Lapinniemi 205 as.
Räihä 121 as.
Kalaniemi 144 as.
Konginkankaan asukasluku on laskenut jonkin verran, sillä vuonna 2000 asukkaita oli 1 576 ja vuonna 2008 alueella asui 1 500 henkeä.
Tunnettuja konginkankaalaisia

Konginkangas on tunnettu elokuvaohjaaja Mikko Niskasen pitkäaikaisena asuinkuntana, jonne hän rakensi tukikohdakseen Käpykolon. Muita tunnettuja konginkankaalaisia ovat muiden muassa taiteilijat Eila Minkkinen ja Simo Hannula sekä Niskasen elokuvissa esiintyneet Sulo Hokkanen (Sulo Kokki) ja Ilmari Piilonen.
Tunnettuja konginkankaalaisia > Populaarikulttuurissa

Konginkangas mainitaan Juha Vainion sanoittamassa kappaleessa ”Hyvää huomenta Suomi” ja Juice Leskisen sanoittamassa kappaleessa ”Kun rumba loppuu”. Kumpikin maininta liittyy paikkakunnan sijaintiin nelostien varrella.
Ruokakulttuuri

Konginkankaan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla muikkutirri ja halakoperunat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konginkangas Wikimedia Commonsissa
Konginkankaan kylien kotisivut
| n k Keski-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Hankasalmi  Joutsa  Jyväskylä  Jämsä  Kannonkoski  Karstula  Keuruu  Kinnula  Kivijärvi  Konnevesi  Kyyjärvi  Laukaa  Luhanka  Multia  Muurame  Petäjävesi  Pihtipudas  Saarijärvi  Toivakka  Uurainen  Viitasaari  Äänekoski 
Entiset kunnat:  Jyväskylän maalaiskunta  Jämsänkoski  Konginkangas  Korpilahti  Koskenpää  Kuorevesi  Leivonmäki  Längelmäki (osa)  Pihlajavesi  Pylkönmäki  Sumiainen  Suolahti  Säynätsalo  Äänekosken maalaiskunta 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Konginkankaan kirkko.
Toisiotutka

Toisiotutka Neubrandenburgin (ICAO:ETNU) sotilaslentokentällä Saksassa/Länsi-Pommerissa. Toisiotutka käyttää  LVA-antennia.
Toisiotutkajärjestelmä (engl. secondary surveillance radar, SSR) on radiomajakka, joka  määrittelee kohteen etäisyyden radiomajakan lähettämän kyselypulssin ja lentokoneen toisiotutkavastaajan eli tutkamajakan lähettämän vastauksen aikaeron perusteella.
Toisiotutka tarvitsee kaksi osaa. Maa-asema (interrogaattori) koostuu pyörivästä tutka-antennista ja lähetin/vastaanotinyksiköstä. Se lähettää jatkuvasti kysymyspulsseja. Toinen osa on kohteessa (lentokoneessa) oleva toisiotutkavastaaja, transponderi (engl. transponder, sanoista transmitter ja responder), joka automaattisesti lähettää vastauspulssin. Toisiotutkan antenni on toisinaan asennettu ensiötutkan kanssa samaan pyörityskoneistoon.
Käyttötarkoitus

Toisiotutkan kehittely alkoi toisen maailmansodan aikoihin, oli tarve tunnistaa omat lentokoneet vihollisista: IFF (identification friend or foe), suomeksi omatunnuslaite. Samaa toisiotutkatekniikkaa käyttää edelleen moni laite kuten: DME, RACON, SART ja aktiivinen tutkaheijastin. Kielenkäyttöön, varsinkin ilmailussa, on kuitenkin vakiintunut SSR ja toisiotutka käsitteenä, jolla tarkoitetaan nimenomaan lennonjohtolaitetta.
Toisiotutkajärjestelmä muodostaa nykyisin siviililennonvarmistuksen perustan. Lennonjohto tunnistaa ilmassa liikkuvat ilma-alukset lennonjohdon niille antaman transponderikoodin perusteella. Lennonjohtojärjestelmä yhdistää koodiin lentosuunnitelman. Lentosuunnitelmassa kerrotaan lentokoneen lähtö ja määräkentät sekä noudatettava lentoreitti ja radiokutsu. Siksi lentokone näkyy tutkaseurannan laitteilla, ilmatilannetta esittävällä tietokoneen näytöllä, yksilöitynä merkkinä ja lennonjohtaja voi valvoa lennon sujumista. Jos lentokoneen transponderi kytketään pois päältä katoaa lentokone lennonjohdon toisiotutkan näytöltä. Ensiötutkalla se voi silti näkyä. Vikaantumisen varalta interrogaattorit ja transponderit on usein kahdennettu.
Toisiotutkan suorituskyky

Koska toisiotutkan transponderi vastaa interrogaattorin lähettämään pulssisarjaan, ei tarvita kohteesta heijastuvaa kaikua kuten ensiötutkalla. Toisiotukalle siis riittää kun maa-asema lähettää riittävän tehon, kilowatteja, jotta transponderi kuulee interrogaattorin pulssisarjan vastaanottimellaan. Transponderin puolestaan on oltava niin lähellä, että sen lähettämä radiosignaali on riittävän voimakas interrogaattorin vastaanottimelle. Molemmat signaalit siis etenevät ja vaimenevat vain yhden kerran maalin ja maa-aseman välisen matkan. Kun signaalin etenemisvaimennus on verrannollinen etäisyyden neliöön toisiotutkan suurin kantama on kääntäen verrannollinen etäisyyden toiseen potenssiin, eikä se riipu maalin koosta.
Ensiötutkalla täytyy lähettää niin paljon tehoa, megawatteja, että se heijastuessaan maalista vieläkin riittää tutkan vastaanottimelle. Signaali siis kulkee kaksi kertaa ja vaimenee kaksi kertaa saman vaimennuksen, joka on suoraan verrannollinen etäisyyden neliöön. Ensiötutkalla on siis suurin kantama tutkayhtälön mukaisesti kääntäen verrannollinen etäisyyden neljänteen potenssiin ja riippuu suuresti maalin koosta.
Näistä syistä toisiotutkalla on selvästi parempi ulottuvuus kuin ensiötutkalla. Kummallakin on rajoituksena aivan samalla tavalla maanpinnan kaarevuus. Maalin on siis oltava horisontin yläpuolella. Jos lentokoneen korkeus on 10 km se näkyy hyvin toisiotutkalla 500 km:n päästä. Ensiötutkalla se näkyy vain jos maalin heijastuspinata-ala on riittävän suuri. Toisaalta, ensiötutkalla näkyvät myös ne maalit joilla ei ole transponderia. Toisin kuin toisiotutka, ensiötutka voi myös olla yli horisontin näkevä OTH-tutka, jolla voi olla tuhansien kilometrien ulottuvuus.
Koska lentokoneita on samaan aikaan ilmassa monta myös transponderin vastauksia tulee niistä kaikista, ja myös interrogaattorin antennin sivukeilojen herättämänä. Jotta nämä tarpeettomat (sivukeilojen) vastaukset eivät täyttäisi laitteiden kapasiteettia ne täytyy eliminoida. Siksi nykyisin lähes kaikki toisiotutkat ovat monopulssitutkia (MSSR). Monopulssiperiaatteella on kaksi tarkoitusta. Tärkein on moninkertaisen transponderivastauksen ongelman poistaminen. Se tehdään interrogaattorin lähetyskoodaukseen liitetyn vertailupulssin avulla. Vertailupulssi lähetetään omalla pienellä antennillaan, jonka keilakuvio on ympärisäteilevä ja voimakkuus suurimman sivukeilan luokkaa, mutta pääkeilaa heikompi. Siten voidaan eritellä pääkeilasta ja sivukeilasta tulleet kyselypulssit, eikä transponderi vastaa sivukeilan pulssiin. Näin saadaan yhden kyselyn (yhden antennikierroksen) perusteella kaikki maalien paikat vain kerran. Vanhanmallinen toisiotutka vaati vähintään neljä vastausta lentokoneelta ennen kuin maa-asema hyväksyi lentokoneen vastauksen oikeaksi. Toinen tarkoitus on tarkan maalin suunnan määritys. Siinä toisiomonopulsitutka ei periaatteeltaan poikkea ensiötutkan vastaavasta ominaisuudesta.
Toisiotutkan suorituskyky > Ensiötutka

Ilmatilassa liikkuu suuri määrä lentokoneita ja erilaisia ilma-aluksia, joissa ei ole toisiotutkan tutkavastaajaa ja jotka siksi eivät näkyisi lennonjohdoissa, esimerkiksi useimmat harrasteilmailun koneet, kuumailmapallot ja lannoituskoneet. Siksi toisiotutkan lisänä usein on ensiötutka.
Ensiötutkajärjestelmissä kohteen etäisyys  määritetään tutkan lähettämän suurtehoisen sähkömagneettisen pulssin (megawatteja) ja kohteesta heijastuneen sähkömagneettisen pulssin (pikowatteja) aikaerona, suunta saadaan antennin suuntasynkrolta. Ensiötutka havaitsee kaikki kantamansa piirissä olevat kohteet, jotka siis ovat kyllin suuria ja riittävän korkealla eivätkä ole liian kaukana. Metallinen lentokone näkyy parhaiten, mutta purjekonekin näkyy vaikka on lasikuitua sillä se poikkeaa riittävästi ympäröivän ilman sähköisistä ominaisuuksista. Mehiläisparvikin saattaa näkyä jopa 80 km:n etäisyydeltä. Myös "tyhjästä" ilmasta saattaa tulla tutkakaikuja, koska ilmassa on turbulenssien aiheuttamia paikallisia tiheyseroja. Näitä häiriöiksi luokiteltavia maaleja operaattorit kutsuvat "enkeleiksi". Myös maamaalit (metsät mäet rakennukset) näkyvät ensiötutkassa ja kaiken tämän tarpeettoman informaation poistamiseksi joudutaan siihen rakentamaan paljon tekniikkaa. Toisiotutka ilmaisee vain tutkavastaajat, joten siltä tämä vaikeus puuttuu kokonaan.
Toisiotutkan monopulssitekniikkaa ja ensiötutkan monopulssitekniikkaa ei saa käsitteinä sekoittaa keskenään koska ne tarkoittavat eri asioita. Molemmilla on silloin kysymys tarkasta maalin suunnan mittaamisesta jakamalla antennin keila kahteen osaan monopulssiantennin avulla. Tutka lähettää yhden summakeilan ja vastaanotettaessa kuunnellaan kahta erotuskeilaa, jotka ovat erivaiheiset keskenään. Niitä vertaamalla voidaan määrittää maalin suunta hyvin tarkasti. Toisiotutkalla monopulssitekniikalla pyritään tarkan suunnan mittaamisen lisäksi eliminoimaan sivukeilamaalit, jotta lennonjohto ei täyttyisi harhamaaleilla.
Toisiotutkan toiminta

Maa-asema lähettää kyselypurskeen, johon kohteessa oleva toisiotutkavastain (transponderi) vastaa lähettämällä vastauspurskeen. Maa-asema havaitsee vastauspurskeen datakehyksen ja tulkitsee sen sisällä olevat neljä oktaalinumeroa.
Lentokoneessa oleva lähetin toimii eri taajuudella kuin maa-asema ja tällä lentokoneen lähetinyksiköllä on 50 mikrosekuntia aikaa muotoilla vastaus. Maa-asema lähettää kyselypurskeen taajuudella 1 030 MHz ja ilma-aluksessa oleva vastaaja koodaa lähetyksen ja lähettää taajuudella 1 090 MHz vastauksen maa-asemalle.
Toisiotutkavastain

Toisiotutkavastain eli transponderi (engl. transponder, sanoista transmitter ja responder) eli tutkamajakka on lentokoneen signaalilähetin, jolla tutkakenttään saapunut kone automaattisesti lähettää tutkaa ylläpitävälle lennonjohdolle tai ilmavalvonnalle tunnisteen eli nelinumeroisen toisiotutkakoodin ja mahdollisesti lisätietoja.
PSR-tutkan monopulssiperiaate.
Cessna ARC RT-359A -transponderi (vaalea laatikko) ilmailu-VHF-radion alla vuoden 1970 mallin Grumman American AA-1 Yankee -lentokoneen ohjaamossa.
Walsinghamin Neitsyt Marian personaaliordinariaatti

| Walsinghamin Neitsyt Marian personaaliordinariaatti |
| --- | --- |
 Vaakuna
Kirkkokunta:  Katolinen kirkko
Seurakuntia:  35
Jäseniä:  3 500 (v. 2016)
Perustettu:  15. tammikuuta 2011
Piispa:  Keith Newton
Virallinen sivusto
Walsinghamin Neitsyt Marian personaaliordinariaatti on katolinen hiippakunta Isossa-Britanniassa. Se on katolisen kirkon sisällä toimiva erillinen rakenne entisille anglikaanisen kirkon jäsenille, jotka haluavat säilyttää osan aiemmista traditioistaan ja käytänteistään.
Organisaatio ja jäsenmäärä

Vuonna 2016 ordinariaattiin kuului 35 seurakuntaa, joissa oli yhteensä 3500 jäsentä. Pappeja oli 91.
Merja Kyllönen

| Merja Kyllönen |
| --- | --- |
 Kyllönen vuonna 2024
Euroopan parlamentin jäsen
 1.7.2014–2.7.2019 16.7.2024–  
Ryhmä:  GUE/NGL-ryhmä
Suomen liikenneministeri
 Kataisen hallitus 22.6.2011–4.4.2014  
Edeltäjä:  Anu Vehviläinen
Seuraaja:  Henna Virkkunen
Kansanedustaja
 21.3.2007–30.6.2014 2.7.2019–16.7.2024  
Ryhmä/puolue:  vasemmistoliiton eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Oulun vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1977 (ikä 48) Suomussalmi
Puoliso:  Mika Pihlajamaa
Tiedot
Puolue:  vasemmistoliitto
Koulutus:  bioanalyytikko (2000)
Merja Sinikka Kyllönen (s. 25. tammikuuta 1977 Suomussalmi) on suomalainen vasemmistoliittoa edustava poliitikko ja kansanedustaja. Hän on toiminut kansanedustajana vuosina 2007–2014 sekä uudelleen heinäkuusta 2019 alkaen, Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2014–2019 sekä Kataisen hallituksen liikenneministerinä vuosina 2011–2014. Kyllönen oli vasemmistoliiton presidenttiehdokas vuoden 2018 vaaleissa.
Tausta ja koulutus

Kyllönen varttui työläisperheessä ja sai vasemmistolaisen poliittisen virityksen jo lapsena. Kyllönen suoritti ylioppilastutkinnon Suomussalmen lukiossa 1996, bioanalyytikon tutkinnon Oulun seudun ammattikorkeakoulussa vuonna 2000 ja toimi ennen kansanedustajaksi valintaansa Suomussalmella laboratoriohoitajana ja apteekin teknisenä apulaisena.
Poliittinen ura

Kyllönen on istunut Suomussalmen kunnanvaltuustossa vuodesta 2000. Hänet valittiin uudelleen valtuustoon kunnallisvaaleissa 2004, jolloin hän sai kuntansa suurimman äänimäärän (399), ja jälleen vuosien 2008 ja 2012 vaaleissa. Vuosina 2004–2011 Kyllönen oli Kainuun maakuntavaltuuston ja Tradekan edustajiston jäsen.
Poliittinen ura > Kansanedustajana 2007–2014

Eduskuntavaaleissa 2007 Kyllönen nousi kansanedustajaksi Oulun vaalipiiristä saaden yli 7 000 ääntä. Vuonna 2009 hän pyrki vasemmistoliiton puheenjohtajaksi Martti Korhosen erottua tehtävästään puolueen eurovaalitappion jälkeen, mutta hävisi Paavo Arhinmäelle äänin 34–20. Kyllönen oli vasemmistoliiton eduskuntaryhmän toinen varapuheenjohtaja vuosina 2007–2011 ja hetken aikaa ensimmäinen varapuheenjohtaja vuonna 2011. Ensimmäisellä kaudellaan eduskunnassa Kyllönen oli maa- ja metsätalousvaliokunnan, työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan sekä kansliatoimikunnan jäsen.
Kyllönen valittiin toiselle kaudelleen vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Kesäkuussa 2011 Kataisen hallitusta muodostettaessa vasemmistoliitto sai kaksi ministeripaikkaa ja Kyllönen nimitettiin liikenneministeriksi Arhinmäen valittua kulttuuriministerin salkun.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Kyllönen keräsi 7 068 ääntä ja nousi jälleen kansanedustajaksi. Hän pyysi vapautusta edustajantoimesta heinäkuuhun 2019 saakka, jolloin hänen toimikautensa Euroopan parlamentissa päättyi.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Kyllönen sai 5 317 ääntä ja hänet valittiin neljännelle kaudelleen.
23. kesäkuuta 2021 Kyllönen sai puhemiesneuvostolta huomautuksen, koska sulki kansanedustaja Ano Turtiaisen mikrofonin kahdesti kesken puheen. Puhemiesneuvosto totesi yksimielisesti, ettei Kyllösen menettely täyttänyt kansanedustajalta edellytettävää vakaan ja arvokkaan käytöksen vaatimusta. Neljä kuukautta myöhemmin eli lokakuussa 2021 Kyllönen sanoi julkisuuteen, että hän ei kadu Turtiaisen mikrofonin sulkemista.
Poliittinen ura > Liikenneministerinä 2011–2014

Kyllönen toimi liikenneministerinä kesäkuusta 2011 huhtikuuhun 2014, jolloin vasemmistoliitto erosi hallituksesta.
Ministerikaudellaan Kyllönen ehdotti maksutonta joukkoliikennettä alle 18-vuotiaille koko maassa. Hän perusteli ehdotustaan tarpeella vähentää yksityisautoilua ja vanhempien lapsille ja nuorille tarjoamia autokyytejä. Lisäksi hän ehdotti, että julkisten kulkuneuvojen saatavuuden tulisi vaikuttaa työmatkojen kilometrikorvausperusteisiin. Kyllönen ehdotti myös rattijuopumusrajan laskemista 0,5 promillesta 0,2 promilleen. Hän kannatti myös leikkauksia ylimpään poliisijohtoon pikemmin kuin liikkuvaan poliisiin.
Lokakuussa 2012 Kyllönen ja liikenne- ja viestintäministeriön kansliapäällikkö Harri Pursiainen vaativat Liikenneviraston pääjohtaja Juhani Tervalaa eroamaan. Kyllösen mukaan syynä oli se, ettei Tervala noudattanut ministerin ohjeistusta. Joidenkin tapausta lähellä olleiden mukaan kyseessä olisivat olleet lähinnä Liikenneviraston ja liikenne- ja viestintäministeriön ylimmän johdon väliset mielipide-erot, joissa ministeri Kyllönen on ollut toissijainen toimija. Tervala oli vastakkaisilla linjoilla Pursiaisen kanssa ja joutui lähtemään kuten toinenkin Pursiaisen kollega, Finavian pääjohtaja Samuli Haapasalo.
Marraskuussa 2012 sanomalehdet kertoivat Liikenneviraston höylänneen tienparannuksia pienemmiksi Kyllösen linjausten ja patistelujen mukaisesti. Helsingin Sanomien mukaan Kyllönen tällöin "ensin väisteli ja lopulta menetti malttinsa" sekä irtisanoutui asiasta. Lehden mukaan Kyllösen pitäisi vastata median esittämiin kysymyksiin "eikä piiloutua raivokohtausten tai irvistelyn taakse".
Vasemmistoliitto jättäytyi hallituksesta huhtikuussa 2014, minkä myötä Kyllönen luopui ministerin tehtävistä 4. huhtikuuta 2014.
Poliittinen ura > Europarlamentaarikkona 2014–2019

Vuoden 2014 eurovaaleissa Kyllönen valittiin Euroopan parlamenttiin vasemmistoliiton ainoana edustajana. Hän kuului parlamentissa GUE/NGL-ryhmään. Kyllönen oli liikenne- ja matkailuvaliokunnan (TRAN) jäsen ja ryhmänsä koordinaattori valiokunnassa. Hän oli myös ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan (ENVI) varajäsen.
Kyllönen on kertonut ymmärtävänsä Saksassa G20-kokouksen yhteydessä mieltä osoittaneita ihmisiä, koska he hänen mukaansa vastustavat ahneutta.
Huhtikuussa 2019 Kyllönen ilmoitti asettuvansa ehdokkaaksi vuoden 2019 europarlamenttivaaleihin. Samassa yhteydessä hän kuitenkin ilmoitti, että ei aio ottaa europarlamentaarikon paikkaa vastaan mikäli tulee valituksi. Kyllönen sai europarlamenttivaaleissa noin 23 300 ääntä, eivätkä ne riittäneet jatkokausimandaatin saamiseen.
Poliittinen ura > Presidenttiehdokas 2018

Vasemmistoliiton puoluevaltuusto valitsi Kyllösen puolueen ehdokkaaksi vuoden 2018 presidentinvaaliin kokouksessaan Helsingissä lauantaina 18. maaliskuuta 2017.
Iltalehden ehdokastentissä Kyllönen kuvasi itseään ”rauhaa rakastavaksi sosialistiksi”. Vaaliohjelmassaan hän piti ilmastonmuutosta suurimpana turvallisuusuhkana.
Turvapaikanhakijoita Kyllönen ottaisi Suomeen nykyistä enemmän ja hän nostaisi kiintiöpakolaismäärän 1 000:sta 1 500 ihmiseen vuodessa. Kyllösen mielestä maahanmuuttokriittisen ajattelun tulee pohjautua tietoon, ja ”tänä päivänä se tieto, jonka pohjalta suomalaiset ovat lähteneet pelkäämään ja epäilemään, on aika hataraa”. STT:n haastattelussa Kyllönen sanoi, että on huolehdittava siitä, ettei vastakkainasettelu kantaväestön ja maahanmuuttajien välillä syvene. Turvapaikanhakijoiden ja sotapakolaisten sijaan hyvinvointiyhteiskunnan suurin uhka ovat Kyllösen mukaan veropakolaiset, koska suurin pakolaisjoukko taloudellisesti syntyy veropakolaisista. Veropakolaisuus maksaa Suomelle Kyllösen mukaan vuosittain 7–8 miljardia euroa, kun Sipilän hallituksen arvio on noin kolme miljardia euroa.
Kyllönen on arvostellut Suomen sotaharjoituksia. Kyllösen mukaan puolustusvoimien harjoittelu on ”ok”, mutta erityisesti Yhdysvaltojen ja Naton kanssa käyty ”syvenevä yhteistyö”  olisi Kyllösen mukaan pitänyt keskusteluttaa avoimemmin eduskunnassa, jotta kansalaiset olisivat paremmin tietoisia siitä, mitä se tarkoittaa ja mihin se on Suomea turvallisuuspoliittisesti viemässä. Suomi on Kyllösen mukaan lähempänä Natoa kuin koskaan, ja se on hänen mukaansa tehty hiljaisuudessa vastoin kansalaisten tahtoa, jonka mukaan sotilaallista liittoutumista ei haluta. Venäjää Kyllönen pitää mahdollisuutena, sillä Venäjä on ollut Suomelle aina hyvä rajanaapuri ja mahdollisuus sitä kautta, että keskinäisriippuvuutta niin taloudellisesti kuin toiminnallisesti kehittämällä Suomella on todella suuret taloudelliset mahdollisuudet.
Poliittinen ura > Kansanedustajana 2019–2024

Kyllönen palasi eduskuntaan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa saatuaan 7 088 ääntä ja tultuaan valituksi Oulun vaalipiiristä. Hän oli ehdolla myös reilu kuukausi järjestetyissä vuoden 2019 eurovaaleissa, mutta jäi ensimmäiselle varasijalle 23 310 äänellään.
Kyllönen valittiin jatkokaudelle eduskuntavaaleissa 2023 5 317 äänellään.
Presidentinvaalin 2024 toisella kierroksella Kyllönen tuki kokoomuksen Alexander Stubbia.
Poliittinen ura > Euparlamentaarikkona 2024-

Vuoden 2024 eurovaaleissa Kyllönen sai 27 051 ääntä ja tuli valituksi europarlamenttiin.
Tom (joki)

| Tom |
| --- | --- |
 Tomjoen valuma-alue (venäjäksi)
Alkulähde:  Abakanin selänne
Laskupaikka:  Ob
Maat:  Venäjä
Pituus:  827 km
Virtaama:  (Tomskin mittauspiste) 1067,5 m³/s
Valuma-alue:  62 000 km²
Tom (ven. Томь) on Obin 827 kilometriä pitkä sivujoki Länsi-Siperian kaakkoisosissa Venäjällä. Joen pääuoma saa alkunsa Hakassiasta Abakanin selänteeltä ja kulkee Kemerovon alueen halki Tomskin alueelle, jossa se yhtyy Obiin noin 50 kilometriä Tomskin pohjoispuolella (2677 kilometriä Obin suusta).
Tomjokea Tomskin kohdalla (2007)
Tomjokea Tomskin kohdalla (2011)
Tomjoen alajuoksu on navigoitavissa Mrassujoen haaraan saakka (643 km). Joen vuotuinen keskivirtaama on joen alajuoksulla Tomskissa 1067,5 m3/s. Alimmillaan virtaama on kevättalvella. Kevättulva osuu huhti-kesäkuulle; toukokuun keskivirtaama kohoaa Tomskissa keskimäärin yli 4700 kuutioon sekunnissa.
Tomin varrella olevista kaupungeista suurimmat ovat (yläjuoksulta alkaen):
Mežduretšensk,
Novokuznetsk,
Kemerovo ja
Tomsk.
Tomjoen kalliopiirrokset

Tomjoen oikealta rannalta on löydetty useita satoja esihistoriallisen ajan kalliopiirroksia, jotka on pääosin luotu hiekkakiveen. Löytöpaikkoja on useita ja ne sijaitsevat noin 30 kilometrin osuudella Kemerovon ja sen alapuolisen Jurgan kaupungin välillä. Löytöpaikoista tunnetuin on jo vuonna 1721 kuvattu Tomskaja Pisanitsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tom (joki) Wikimedia Commonsissa
Tom at Tomsk (englanniksi) (R-ArcticNet)
Tom at Kemerovo (englanniksi) (R-ArcticNet)
Tom at Tom At Novokuznetsk (englanniksi) (R-ArcticNet)
Aaro Tolsa

Aaro Tolsa Rovaniemellä Teollisuus­seutujen evankelioimis­seuran talon Rovalan edessä henkilö­kuntineen vuonna 1926.
Aaro Johannes Tolsa (9. tammikuuta 1895 Vehkalahti – 31. heinäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen pappi, joka teki työtä Lapin metsätyömiesten keskuudessa 1920- ja 1930-luvuilla.
Henkilöhistoria

Aaro Tolsan vanhemmat olivat muurari Topias Tolsa ja Maria Helenius ja puoliso vuodesta 1919 Hanna Kuokkanen. Tolsa pääsi ylioppilaaksi 1916 ja hänet vihittiin papiksi 1919. Hän toimi setlementtityötä varten perustetun Teollisuusseutujen evankelioimisseuran pappina Rovaniemellä 1923–1932 ja oli sen jälkeen Rovaniemen vapaa-opiston johtaja 1932–1942. Viimeksi Tolsa oli Kristillis-yhteiskunnallisen työkeskusliiton matkasihteeri 1942–1949 ja liiton pääsihteeri 1949–1951. Uransa alussa Suomenniemen ja Joensuun seurakunnissa ja sitten Suursaaressa pappina työskennellyt Tolsa teki elämäntyönsä pääosin Peräpohjolassa ja Lapissa ja julkaisi myös aihetta käsitteleviä kirjoja muutamien uskonnollisten teosten ohella.
Teoksia

Tukkilaiset tulevat: Kristillis-yhteiskunnallinen sanoma Pohjolan kiveliöihin 1922–1937. Työkeskusten kustannus Oy 1937
Kansa uuden elämän ovella: Rohkaisun ja toivon ajatuksia vaikeuksien aikana. Työkeskusten kustannus Oy 1942
Ristinmerkistä – ristinmerkkiin. Suomen aseveljien liitto 1942
Mene ja tee: Ajatuksia Jeesuksen pelastussanomasta raamatun valossa.  1943
Lisää meille uskoa! Työkeskusten kustannus Oy 1945
Ihmisen nälkää: Pappina Pohjolassa ilman kirkkoa ja saarnatuolia. WSOY 1945
Kirjallisuutta

Nieminen, Saul: Revontulten pappi: Aaro Tolsan elämäntarina.  Weilin+Göös 1980. ISBN 951-35-2330-6
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Luettelo Euroopan separatistiliikkeistä

Eurooppa
Luettelo Euroopan separatistiliikkeistä keskittyy nykypäivän liikkeisiin.
Belgia

Flanderi punaisella, Vallonia vihreällä
Espanja

Katalonia punaisella, Baskimaa vihreällä
Espanja > Baskimaa

Separatistijärjestö Eta pyrki edistämään itsenäisen valtion perustamista terrorin keinoin vuosina 1959–2018. Baskimaa koostuu seitsemästä alueesta, joista Espanjalle kuuluu neljä: Gipuzkoa, Álava, Biskaja sekä Navarra. Espanjaan kuuluvilla Baskimaan alueilla elää 2,8 miljoonaa ihmistä, mikä on noin 6 % Espanjan väestöstä.