stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomalainen rekisterikilpi
Historiaa > Vanhat läänitunnukset

A: Helsinki
B: Helsinki (~1950–)
C: Diplomaattikilvet, myös sarjat CA, CB, CE Helsinki (viimeisissä kaksikirjaimisissa tunnuksissa noin 1960)
D: Perävaunu, 2012 alkaen.
E: Turun ja Porin lääni (~1950–)
F: Turun ja Porin lääni (viimeisissä kaksikirjaimisissa tunnuksissa noin 1960)
G: Kymen lääni (~1950–)
H: Hämeen lääni
I: Hämeen lääni (~1950–)
J: Käytetty sellaisissa autoissa, joissa rekisterikilvelle varattuun tilaan ei mahdu kolmea kirjainta ja kolmea numeroa
K: Kuopion lääni
L: Lapin lääni (1938–)
M: Mikkelin lääni
N: alkujaan Hämeen lääni (viimeisissä kaksikirjaimisissa tunnuksissa noin 1960); myöhemmin käytetty sellaisissa autoissa, joissa rekisterikilvelle varattuun tilaan ei mahdu kolmea kirjainta ja kolmea numeroa
O: Oulun lääni
P: Perävaunu
Q: Ei käytössä
R: Kymen lääni (~1950–)
S: Kuopion lääni (1950-luvun lopulla), myöhemmin Pohjois-Karjalan lääni (vuodesta 1960)
T: Turun ja Porin lääni
U: Uudenmaan lääni
V: Viipurin lääni (–1945), Vaasan lääni (1945–)
VA: Vaasan lääni (–1945)
W: Perävaunu, (~2000–)
X: Keski-Suomen lääni (~1960–)
Y: Vaasan lääni (~1950–)
Z: Uudenmaan lääni (~1950–)
ÅL: Ahvenanmaa
Historiaa > Suomen rekisterikilpien typografia

Ensimmäisissä suomalaisajoneuvojen rekisterikilvissä vuosina 1922–1930 oli käytössä valkoiset konstruktivististyyliset kirjaimet ja numerot mustalla pohjalla. Merkit olivat kapeita, lihavia ja kulmikkaita. Vuosina 1931–1934 olivat käytössä art deco -⁠vaikutteiset kapeat ja korkeat merkit, kunnes vuonna 1935 otettiin käyttöön vielä nykyisinkin käytössä oleva rekisterikilpifontti. Pääsyynä sen käyttöön oli parempi luettavuus kaukaa ja liikkuvasta ajoneuvosta. Kirjaintyypin suunnittelijaa ei tiedetä eikä alkuperäispiirroksia ole säilynyt. Arvellaan, että kirjaimet olisi piirretty virkatyönä Helsingin vankilan rekisterikilpipajassa. Nykyiset kirjainten mallipiirrokset ovat peräisin 1970-luvulta. Niissä kukin merkki on piirretty 1:1-kokoon 73 millimetrin korkuisiksi.
Eri ajoneuvojen rekisterikilpiä > Auton rekisterikilpi

Auton rekisterikilpeen on merkitty rekisteritunnus mustin merkein valkoiselle pohjalle. Auton rekisteritunnus koostuu yleensä kolmen kirjaimen ja kolminumeroisen (tai harvemmin 1–2-numeroisen) luvun yhdistelmästä. Kirjain- ja numerosarja on erotettu toisistaan väliviivalla. Varsinaisen rekisterinumeron lisäksi EU-kilven vasemmassa reunassa on sinisellä pohjalla EU-tunnus, jonka alapuolella on kansallisuustunnus FIN.
Vanhoissa autoissa voi olla edelleen kiinni niiden alun perin saamat mustapohjaiset rekisterikilvet. Mikäli autossa on valkopohjaiset kilvet, ne voi vaihtaa mustapohjaisiin, jos sillä aiemmin ollut rekisteritunnus on ollut mustapohjaisilla kilvillä, aiempaa tunnusta ei ole annettu toiselle ajoneuvolle ja tieto autolla aiemmin olleesta tunnuksesta löytyy Trafin tietojärjestelmästä.
Eri ajoneuvojen rekisterikilpiä > Moottoripyörän rekisterikilpi

Moottoripyörän rekisterikilvessä rekisteritunnus on myös mustilla merkeillä valkoisella pohjalla, mutta kirjaintyyppi on erilainen. Syksyyn 2008 saakka tunnukset koostuivat kahden tai kolmen kirjaimen ja enintään kolminumeroisen luvun yhdistelmästä, mutta sen jälkeen moottoripyörille on annettu rekisteritunnukseksi enintään kolminumeroinen luku ja 2–3 kirjainta. Moottoripyörän rekisterikilvessä kirjain- ja numerosarjat ovat kahdella eri rivillä. Mikäli kyseessä on EU-kilpi, ylimmälle riville mahtuu vain kaksi merkkiä.
Vuoteen 1974 asti moottoripyörien rekisteritunnus merkittiin valkoisilla merkeillä mustalle pohjalle. Mustapohjaisia kilpiä on sekä yksi- että kaksirivisinä. Moottoripyörälle voi yhä saada mustapohjaisen kilven, jos kyseessä on ennen vuotta 1974 käyttöönotettu moottoripyörä tai ennen vuotta 1972 käyttöönotettu, ulkomailta maahantuotu moottoripyörä. Myös museomoottoripyörien kilvet ovat mustapohjaisia.
Eri ajoneuvojen rekisterikilpiä > Mopon tai mopoauton rekisterikilpi

Mopon ja mopoauton rekisterikilvet ovat samanlaisia kuin moottoripyörän kilvet, mutta ne ovat kooltaan pienempiä, niiden kirjaintyyppi on sama kuin auton rekisterikilvissä ja niistä puuttuu EU-tunnus. Syksyllä 2008 näihin tehtiin sama muutos kuin moottoripyörän kilpiin.
Eri ajoneuvojen rekisterikilpiä > Moottorikelkan rekisterikilpi

Moottorikelkan rekisterikilvet ovat saman kokoisia kuin mopon rekisterikilvet, mutta niissä on keltainen pohja. Ylärivillä on enintään kolminumeroinen luku ja alarivillä 2-3 kirjainta.
Eri ajoneuvojen rekisterikilpiä > Perävaunun rekisterikilpi

Perävaunun rekisterikilpi on muuten samanlainen kuin auton rekisterikilpi, mutta tunnuksen ensimmäinen kirjain on aina D, P tai W.
Vanhemmissa kilvissä on kaksi kirjainta, joista ensimmäinen on P, sekä nelinumeroinen luku. Vanhempia tunnuksia on olemassa sekä valko- että mustapohjaisilla kilvillä.
Eri ajoneuvojen rekisterikilpiä > Diplomaattikilpi

Ulkovaltojen edustuston virka-autojen ja sen diplomaattiseen henkilökuntaan kuuluvien käytössä olevien autojen rekisterikilvissä on tunnus CD ja enintään neljä numeroa käsittävä tunnus. Edustuston ja sen henkilökuntaan kuuluvan henkilön muiden tulli- ja verovapaan autojen rekisterikilvissä on kirjain C ja enintään viisinumeroinen tunnus. Diplomaattikilvet ovat sinipohjaisia ja niiden tunnukset ovat valkoisella. Kilvissä ei ole EU-tunnusta.
Eri ajoneuvojen rekisterikilpiä > Traktorin ja moottorityökoneen rekisterikilpi

Traktorin ja moottorityökoneen rekisterikilvet ovat muuten saman mallisia kuin auton rekisterikilvet, mutta ne ovat keltapohjaisia ja niissä tulee numerosarja ennen kirjainsarjaa. Kilvissä ei ole EU-tunnusta. Vanhimmissa traktorin rekisterikilvissä on rekisteritunnus punaisilla merkeillä oranssilla pohjalla.
Kansallisuustarra

Mikäli EU-maahan rekisteröidyllä ajoneuvolla ajetaan EU-maiden ulkopuolella, siinä tulee olla kiinnitettynä kansallisuustarra. Ajoneuvossa, jossa ei ole EU-tunnuksella varustettua kilpeä, tulee olla kansallisuustarra myös muissa EU-maissa liikuttaessa.
Suomen kansallisuustarran tunnus on FIN. Tarra tulee kiinnittää ajoneuvoon näkyvälle paikalle, kuten takaluukkuun tai -ikkunaan niin, että rekisterikilpi on luettavissa ilman vaikeuksia. Auton rekisterikilven tuunaaminen esimerkiksi tarroilla on poliisin mukaan kiellettyä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rekisterikilvet – Trafi
Mustapohjaisia rekisterikilpiä käytettiin 1930- ja 1940-luvuilla parillisina vuosina rekisteröidyissä autoissa, sekä vuosina 1950–1972 rekisteröidyissä autoissa.
Ahvenanmaalle rekisteröidyn auton rekisterikilpi
Suomalainen moottoripyörän rekisterikilpi
Suomalainen diplomaattikilpi
Suomen Lyseoiden Urheilijat

Suomen Lyseoiden Urheilijat oli vuonna 1899 Ivar Wilskmanin perustama Suomen ensimmäinen koulu-urheilujärjestö. SLU:n toiminta lakkasi 1926, kun perustettiin Suomen Oppikoulujen Urheiluliitto, SOU. Työtä koululiikunnan hyväksi jatkaa nykyisin Koululiikuntaliitto, johon SOU sulautui 1973.
Yhdistykseen kuului lukuisia haaraosastoja Suomen oppikouluista, ja ne harrastivat moninaista urheilutoimintaa sekä keskinäisissä kilpailuissaan että eri lajiliittojen parissa. Viipurin SLU selviytyi muun muassa jääpallon SM-loppuotteluun kaudella 1912. Vielä samana vuonna joukkueen jäsenet perustivat jääpallossa erinomaisesti menestyneen Sudet -seuran.
Haaraosastoja

Sortavalan osasto 1900 - vuodesta 1915 Sortavalan lyseon Kilpaveikot
Joensuun osasto 1902 – Heikki Savolaisen seura vuoteen 1927, jolloin valmistui ylioppilaaksi Joensuun Lyseosta.
Porin osasto 11.11.1909 - vuodesta 1927 lähtien Porin Lyseon Kiri
Kokkolan osasto 1912 - vuonna 1921 toimintaa jatkamaan perustettiin Kokkolan Veikot.
Viipurin osasto 1899 - lopetti toimintansa 1903, mutta herätettiin uudelleen henkiin 25.10.1910
Suomen Filmiteollisuus

| Suomen Filmiteollisuus Oy (SF) |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1933
Lakkautettu:  1965
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Filmiteollisuuden äänittämön ohjauspöytä. Etualalla äänittäjä Kurt Vilja.
Suomen Filmiteollisuus Oy (SF) oli vuosina 1933–1965 toiminut suomalainen elokuvatuotantoyhtiö. Sen perusti Erkki Karu riitauduttuaan aiemman yhtiönsä Suomi-Filmin uudistuneen johdon kanssa. Elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja T. J. Särkkä oli Suomen Filmiteollisuuden keskeinen hahmo ja Karun kuoltua yhtiön toimitusjohtaja vuodesta 1935 aina sen toiminnan päättymiseen saakka. Suomen Filmiteollisuuden palveluksessa toimivat muiden muassa elokuvaohjaajat Armand Lohikoski, Edvin Laine, Matti Kassila ja Ville Salminen. Yhtiön tunnettuihin elokuviin kuuluu muun muassa Tuntematon sotilas. Suomen Filmiteollisuus julistettiin konkurssiin vuonna 1965.
Kahdenkymmenen katsotuimman kotimaisen elokuvan joukkoon mahtuu neljä SF-tuotantoa: Tuntematon sotilas (1955, sijalla yksi), Kulkurin valssi (1941, sijalla kaksi), Kaivopuiston kaunis Regina (1941, sijalla kuusi) ja Kaunis Veera (1950, sijalla kahdeksan).
Yhtiö rakennutti Helsingin Liisankadulle Suomen Pankin omistamiin entisiin tennishalleihin Pohjoismaiden suurimmat elokuvastudiot, joiden suunnittelusta vastasi Hannu Leminen. Ensimmäinen studioilla valmistunut elokuva oli Lemisen En ole kreivitär, jonka hän ohjasi ja lavasti.
Vuonna 2016 VLMedia Oy julkaisi DVD-boksin Suomen Filmiteollisuus: Täydellinen kokoelma, joka sisältää SF:n tuottamista elokuvista 232.
Konkurssi

Joulukuun 13. päivänä vuonna 1965 Suomen Filmiteollisuuden henkilökunnalle kerrottiin, että yhtiön toiminta oli päätetty lopettaa vuoden viimeisenä päivänä ja työt yhtiössä lopetetaan jo 15. päivänä joulukuuta. SF jätti konkurssihakemuksensa, joka hyväksyttiin, vaikka yhtiön varat olivat pesäluettelon mukaan velkoja suuremmat; SF:llä erotus oli 75 968 markkaa ja laboratoriosta vastanneella yhtiöllä 44 067 markkaa. Yhtäkään velkojaa ei ilmestynyt paikalle, kun SF:n konkurssipäätös julistettiin raastuvanoikeudessa.
Yhtiön kuvaus- ja valmistuskalustosta valtaosa myytiin Suomi-Filmille ja elokuvien teatterilevitysoikeudet Kinostolle. Elokuvien televisio-oikeudet oli Yleisradio hankkinut jo aikaisemmin ostamalla Elosalama Oy:n, joka sai SF:ltä televisiolevitysoikeudet kaikkiin vuoden 1961 loppuun mennessä tuotettuihin SF-elokuviin Elosalaman omistamia elokuvateattereita vastaan. Molemmat yhtiöt olivat T. J. Särkän johtamia.
Elokuvat > 1930-luku

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Meidän poikamme ilmassa – me maassa (1934)  Syntipukki (1935)  Roinilan talossa (1935)  Onnenpotku (1936)  Kaikenlaisia vieraita (1936)  Pohjalaisia (1936)  |  Asessorin naishuolet (1937)  Kuin uni ja varjo (1937)  Lapatossu (1937)  Kuriton sukupolvi (1937)  Tulitikkuja lainaamassa (1938)  Olenko minä tullut haaremiin (1938)  |  Syyllisiäkö? (1938)  Rykmentin murheenkryyni (1938)  Vieras mies tuli taloon (1938)  Nummisuutarit (1938)  Eteenpäin – elämään (1939)  Helmikuun manifesti (1939)  |  Halveksittu (1939)  Jumalan tuomio (1939)  Takki ja liivit pois! (1939)  Lapatossu ja Vinski Olympia-kuumeessa (1939)  Seitsemän veljestä (1939)  Pikku pelimanni (1939)  |
Elokuvat > 1940-luku

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Serenaadi sotatorvella (1939) → ensi-iltaan 1940  Suotorpan tyttö (1940)  SF-paraati (1940)  Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (1940)  Lapseni on minun (1940)  Runon kuningas ja muuttolintu (1940)  Tavaratalo Lapatossu & Vinski (1940)  Yövartija vain... (1940)  Oi, kallis Suomenmaa (1940)  Kulkurin valssi (1941)  Perheen musta lammas (1941)  Jos oisi valtaa... (1941)  Suomisen perhe (1941)  Totinen torvensoittaja (1941)  Kaivopuiston kaunis Regina (1941)  Poikamies-pappa (1941)  Täysosuma (1941)  Onnellinen ministeri (1941)  Oi, aika vanha, kultainen...! (1942)  Onni pyörii (1942)  |  Avioliittoyhtiö (1942)  Uuteen elämään (1942)  August järjestää kaiken (1942)  Puck (1942)  Suomisen Ollin tempaus (1942)  Niin se on, poijaat! (1942)  Rantasuon raatajat (1942)  Katariina ja Munkkiniemen kreivi (1943)  Tyttö astuu elämään (1943)  Tuomari Martta (1943)  Nuoria ihmisiä (1943)  Hevoshuijari (1943)  Valkoiset ruusut (1943)  Yrjänän emännän synti (1943)  Synnitön lankeemus (1943)  Suomisen taiteilijat (1943)  Vaivaisukon morsian (1944)  Ballaadi (1944)  Suurin voitto (1944)  Nainen on valttia (1944)  |  Sylvi (1944)  Miesmalli (1944)  Anja, tule kotiin (1944)  Suomisen Olli rakastuu (1944)  Ristikon varjossa (1945)  Anna Liisa (1945)  Vain sinulle (1945)  Suomisen Olli yllättää (1945)  Nokea ja kultaa (1945)  En ole kreivitär (1945)  Nuoruus sumussa (1946)  Synnin jäljet (1946)  Kirkastuva sävel (1946)  Kuudes käsky (1947)  Hedelmätön puu (1947)  Kultamitalivaimo (1947)  Pikku-Matti maailmalla (1947)  Suomen suurkisat 1947 (1947)  Naiskohtaloita (1947)  Särkelä itte (1947)  |  Suopursu kukkii (1947)  Haaviston Leeni (1948)  Laitakaupungin laulu (1948)  Laulava sydän (1948)  Toukokuun taika (1948)  Onnen-Pekka (1948)  Irmeli, seitsentoistavuotias (1948)  Kalle Aaltosen morsian (1948)  Neljästoista vieras (1948)  Pontevat pommaripojat (1948) → ensi-iltaan 1949  Ruma Elsa (1949)  Prinsessa Ruusunen (1949)  Pikku pelimannista viulun kuninkaaksi (1949)  Serenaadiluutnantti (1949)  Aaltoska orkaniseeraa (1949)  Isäntä soittaa hanuria (1949)  Orpopojan valssi (1949) → ensi-iltaan 1950  Katupeilin takana (1949)  |
Elokuvat > 1950-luku

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Professori Masa (1950)  Isäpappa ja keltanokka (1950)  Köyhä laulaja (1950)  Tapahtui kaukana (1950)  Maija löytää sävelen (1950)  Tanssi yli hautojen (1950)  Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta (1950)  Katarina kaunis leski (1950)  Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin (1950)  Lakeuksien lukko (1951)  Vain laulajapoikia (1951)  Radio tekee murron (1951)  Kenraalin morsian (1951)  Rion yö (1951)  Neljä rakkautta (1951)  Rovaniemen markkinoilla (1951)  Pitkäjärveläiset (1951)  Vihaan sinua – rakas (1951)  Tytön huivi (1951)  Yhden yön hinta (1952)  Kuollut mies kummittelee (1952)  Mitäs me taiteilijat (1952)  Lännen lokarin veli (1952)  Tervetuloa aamukahville eli tottako toinenkin puoli? (1952)  On lautalla pienoinen kahvila (1952)  |  Komppanian neropatit (1952)  Kipparikvartetti (1952)  Muhoksen Mimmi (1952)  Niskavuoren Heta (1952)  Rantasalmen sulttaani (1953)  Varsovan laulu (1953)  Lentävä kalakukko (1953)  Pekka Puupää (1953)  Jälkeen syntiinlankeemuksen (1953)  Me tulemme taas (1953)  Se alkoi sateessa (1953)  Pekka Puupää kesälaitumilla (1953)  Tyttö kuunsillalta (1953)  Senni ja Savon sulttaani (1953)  Hilja – maitotyttö (1953)  Kunnioittaen (1954)  Hei, rillumarei! (1954)  Sininen viikko (1954)  Niskavuoren Aarne (1954)  Mä oksalla ylimmällä (1954)  Minä soitan sinulle illalla (1954)  Kasarmin tytär (1954)  Pekka ja Pätkä lumimiehen jäljillä (1954)  Kaksi vanhaa tukkijätkää (1954)  Hilmanpäivät (1954)  |  Taikayö (1954)  Majuri maantieltä (1954)  Opri (1954)  Onni etsii asuntoa (1955)  Pekka ja Pätkä puistotäteinä (1955)  Veteraanin voitto (1955)  Kiinni on ja pysyy eli Pekan ja Pätkän uusia seikkailuja (1955)  Rakas lurjus (1955)  Kukonlaulusta kukonlauluun (1955)  Isän vanha ja uusi (1955)  Nukkekauppias ja kaunis Lilith (1955)  Rakkaus kahleissa (1955)  Neiti talonmies (1955)  Pastori Jussilainen (1955)  Kaunis Kaarina (1955)  Pekka ja Pätkä pahassa pulassa (1955)  Tuntematon sotilas (1955)  Viisi vekkulia (1956)  Juha (1956) (ensimmäinen kotimainen kokoillan värielokuva, CinemaScope laajakangas)  Pikku Ilona ja hänen karitsansa (1957)  Risti ja liekki (1957)  Pekka ja Pätkä ketjukolarissa (1957)  Musta rakkaus (1957)  Vääpeli Mynkhausen (1957)  Rakas varkaani (1957)  |  Herra sotaministeri (1957)  Pekka ja Pätkä salapoliiseina (1957)  1918 – mies ja hänen omatuntonsa (1957)  Vihdoinkin hääyö (1957)  Miriam (1957)  Niskavuori taistelee (1957)  Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä (1957)  Äidittömät (1958)  Kahden ladun poikki (1958)  Pekka ja Pätkä Suezilla (1958)  Murheenkryynin poika (1958)  Pekka ja Pätkä miljonääreinä (1958)  Autuas eversti (1958)  Pieni luutatyttö (1958)  Verta käsissämme (1958)  Sven Tuuva (1958)  Kovaa peliä Pohjolassa (1959)  Ei ruumiita makuuhuoneeseen (1959)  Vatsa sisään, rinta ulos! (1959)  Yks’ tavallinen Virtanen (1959)  Pekka ja Pätkä mestarimaalareina (1959)  Kohtalo tekee siirron (1959)  Taas tapaamme Suomisen perheen (1959)  Avaruusraketilla rakkauteen (1959)  |
Elokuvat > 1960-luku

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lumisten metsien tyttö (1960)  Oho, sanoi Eemeli (1960)  Nina ja Erik (1960)  Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960)  Pekka ja Pätkä neekereinä (1960)  Skandaali tyttökoulussa (1960)  Kaks’ tavallista Lahtista (1960)  Kankkulan kaivolla (1960)  Komisario Palmun erehdys (1960)  |  Opettajatar seikkailee (1960)  Myöhästynyt hääyö (1960)  Molskis, sanoi Eemeli, molskis! (1960)  Tähtisumua (1961)  Minkkiturkki (1961)  Tulipunainen kyyhkynen (1961)  Toivelauluja (1961)  Olin nahjuksen vaimo (1961)  Tyttö ja hattu (1961)  |  Miljoonavaillinki (1961)  Oksat pois... (1961)  Kuu on vaarallinen (1961)  Kertokaa se hänelle... (1961)  Me (1961)  Älä nuolase... (1962)  Pikku suorasuu (1962)  Pinsiön parooni (1962)  Ei se mitään, sanoi Eemeli (1962)  |  Hän varasti elämän (1962)  Naiset, jotka minulle annoit (1962)  Kun tuomi kukkii (1962)  Pojat (1962)  Ihana seikkailu (1962)  Villin Pohjolan kulta (1963)  Jengi (1963)  Turkasen tenava! (1963)  Teerenpeliä (1963)  |
Kirjallisuutta

Laine, Kimmo, Santakari, Minna, Seitajärvi, Juha & Hupaniittu, Outi (toim.): Unelmatehdas Liisankadulla: Suomen Filmiteollisuus Oy:n tarina. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura; Kansallinen audiovisuaalinen instituutti, 2019. ISBN 978-951-858-059-4.
Aiheesta muualla

Jari Sedergren: Filmiriita 1941-1944 – Lähikuva 3/1995
Kaarninen, Pekka: Suomalainen unelmatehdas. Kirja-arvostelu teoksesta: Laine, Kimmo, Santakari, Minna, Seitajärvi, Juha & Hupaniittu, Outi (toim.): Unelmatehdas Liisankadulla. Suomen Filmiteollisuus Oy:n tarina. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2019. (Agricolan arvostelut 4.6.2019)
Vähäjoki (Rusko)

| Vähäjoki |
| --- | --- |
 Vähäjokea Mäkkyläntien sillalta joulukuussa 2018
Alkulähde:  Moisio, Turku
Laskupaikka:  Ruskonjoki
Maat:  Suomi
Alkulähteen korkeus:  noin 37,5 m
Vähäjoki on Ruskolla sijaitseva Ruskonjoen sivujoki, joka laskee Turun Moision kaupunginosan ja Turun lentoaseman suunnalta Ruskon kirkonkylän läpi Ruskonjokeen.
Vähäjoen myllypatoon rakennettiin luonnonmukainen kalatie syksyllä 2008. Myllypadon alapuolelle on perustettu myös maatalouden vesiensuojelua edistäviä kosteikkoja.
Vähäjoen mylly on ollut turbiinimylly. Myllyrakennus ja siihen johtava betoninen vesiputki ovat paikallaan, mutta mylly ei ole ollut käytössä pitkään aikaan ja rakennus on pahoin ränsistynyt. Pato on korjattu 1994.
Aiheesta muualla

Kuva Vähäjoen kalatiestä[vanhentunut linkki]
Kuva Vähäjoen myllystä
Suomen Kuvalehti

| Suomen Kuvalehti |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Kustantaja:  Otavamedia
Julkaisija:  Otavamedia
ISSN:  ISSN 0039-5552
Levikki:   77 267 (LT 2015)
Perustettu:  1916
Päätoimittaja:  Matti Kalliokoski
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  210 x 280 mm 
Ilmestymistiheys:  49 kertaa vuodessa joista 3 on kaksoisnumeroita
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Suomen Kuvalehti (lyhenne SK) on Otavamedian julkaisema perjantaisin ilmestyvä suomalainen aikakauslehti. Lehti käsittelee ajankohtaisia kotimaan ja ulkomaan tapahtumia, yhteiskunnallisia asioita, talouden ja politiikan aiheita, kulttuuri-ilmiöitä sekä tiedettä. Lehden päätoimittaja on Matti Kalliokoski. Toimittajiin kuuluvat muun muassa Aurora Rämö, Leena Sharma ja Robert Sundman.
Lehdessä julkaistaan vakituisesti sarjakuvaa Helmi ja Heikki. Lehden Jyviä ja akanoita -palstalla, jonka aloitti Sakari Virkkunen vuonna 1958, julkaistaan muissa lehdissä ilmestyneitä hauskoja ilmauksia ("jyviä") ja kielellisiä kömmähdyksiä ("akanoita").
Historia

Ensimmäinen Suomen Kuvalehti -nimeä käyttänyt lehti ilmestyi vuosina 1872–1880 ja toinen vuosina 1893–1894.
Nykyinen Suomen Kuvalehti alkoi ilmestyä vuonna 1916, ja siihen yhdistyi Kansan Kuvalehti vuonna 1934. Ensimmäisenä päätoimittajana vuonna 1916 toimi Matti Kivekäs, joka sai myöhemmin surmansa Suomen sisällissodassa valkoisten puolella.
Suomen Kuvalehti järjesti vuonna 1929 ajan rotuoppien innoittamana suomalaisen naistyypin puhdasta edustajaa etsivät kauneuskisat. Kallonmittaustakin sisältäneen kisan voittajaksi kruunattiin Irma Carberg.
Suomen Kuvalehti on jakanut vuosittain vuodesta 1975 alkaen journalistipalkinnon ”vaikuttavasta journalistisesta toiminnasta tai merkittävistä kansallisia tai yhteiskunnallisia kysymyksiä käsittelevistä kirjoituksista tai ohjelmista mediassa”. Palkintosumma on 10 000 euroa.
Syyskuussa 2010 lehti alkoi ilmestyä myös iPad-laitteille suunnattuna verkkolehtenä. Joulukuussa 2013 lehti uudisti toimintaansa, ja sen verkkoversio muuttui osin maksulliseksi. Vuonna 2016 lisättiin näköislehtiarkistoon lehden kaikki vanhat numerot digitoituina näköislehtinä.
Lehden toimitus sijaitsi alun perin Otavan toimitalossa osoitteessa Uudenmaankatu 10. Vuonna 1934 alkaneen monivaiheisen kierroksen jälkeen toimitus palasi vuonna 2024 Uudenmaankadulle.
Vuodesta 2024 lehden leipätekstin kirjaintyyppi on Schick Toikka -toimiston suunnittelema SK Items, joka on muokattu versio saman toimiston Items-tyypistä.
Päätoimittajat

Matti Kivekäs 1916–1918
L. M. Viherjuuri 1918–1936
Ilmari Turja 1936–1951
Ensio Rislakki 1952–1960
Leo Tujunen 1961–1974
Jouko Tyyri 1974
Mikko Pohtola 1974–1986
Pekka Hyvärinen 1987–1992
Martti Backman 1993–1996
Tapani Ruokanen 1996–2014
Ville Pernaa 2014–2019
Matti Kalliokoski 2020–.
Aiheesta muualla

Suomen Kuvalehti
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Muut:  IdRef 
Lehden toimituskuntaa 1960-luvun alussa. Vasemmalta Sakari Virkkunen, Seija Mäki, Leo Tujunen, Heikki Brotherus, Maija Dahlgren, Juhani Hausmann, Juha Tanttu, Eila Jokela, Pirkko Kolbe, Mirja Wilenius, Irene Tiittanen ja Rauni Vornanen.
Suomen euroviisukarsinta 1989

| Eurovision laulukilpailu 1989>  Suomen euroviisukarsinta |
| --- | --- |

Päivämäärä:  4. helmikuuta
Tapahtumapaikka:  Kulttuuritalo, Helsinki
Juontaja(t):  Tarja Koskela
Kapellimestari:  Ossi Runne
Valintamenetelmä:  Asiantuntijaraati
Kilpailumenetelmä:  Kutsukilpailu ja avoin sävellyskilpailu
Voittaja:  Anneli Saaristo ”La dolce vita”
Suomi Eurovision laulukilpailussa 
 ◄ 1988  1990 ► 
Suomen euroviisukarsinta 1989 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1989 Eurovision laulukilpailuun. Aiemmin Suomen karsinta oli järjestetty aina joko kutsukilpailuna tai avoimena sävellyskilpailuna, mutta tällä kertaa kokeiltiin niiden yhdistelmää. Yleisradio kutsui kilpailuun kymmenen säveltäjää, joista seitsemän suostui. Lisäksi pidettiin avoin kilpailu, johon lähetettiin 217 kappaletta, joista kolme parasta valittiin karsinnan finaaliin.
Finaali pidettiin lauantaina 4. helmikuuta Kulttuuritalolla Helsingissä ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.20–20.30. Finaalin vierailevana tähtenä sekä aloitus- että väliaikanumerossa nähtiin tuolloin suosionsa huipulla ollut italialainen laulaja Sabrina, ja jotkut kritisoivat järjestäjiä siitä, että etukäteen oli mainostettu lähinnä vierailevaa tähteä eikä kilpailijoita. Voittajan valitsi 11-henkinen asiantuntijaraati. Finaalia seurasi televisiosta 1 568 000 katsojaa.