stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Lennox
Teokset > Matematiikka

The Theory of Infinite Soluble Groups, John C. Lennox, University of Oxford, and Derek J. S. Robinson, University of Illinois, 2004. 458 pages. Clarendon Press, ISBN 0-19-850728-3 / ISBN 978-0-19-850728-4
Subnormal subgroups of groups, John C. Lennox and Stewart E. Stonehewer. Oxford : Clarendon, 1987. ISBN 019853552X / ISBN 9780198535522
Teokset > Tieteenfilosofia

God's Undertaker – Has Science buried God?, 192 pages. Lion UK (2007)
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
John Lennox's official website (englanniksi)
The Feed Trust (Arkistoitu – Internet Archive) – this has some of his Scripture exposition resources (englanniksi)
Fixed Point Foundation – features both debates and the Trinity College conversation with Richard Dawkins as well as both debates with Christopher Hitchens (englanniksi)
Interview with John Lennox by Tim Bearder, BBC Radio Oxford (Arkistoitu – Internet Archive), 2008-10-16. (englanniksi)
Premier Christian Radio (Arkistoitu – Internet Archive) Radio debate on "Are we alone in the Universe?" (englanniksi)
Lennox, John: As a scientist I'm certain Stephen Hawking is wrong. You can't explain the universe without God Daily Mail. Lennox vastaa Hawkingille (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat 2  Ruotsi  Japani  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef 
John Lennox (vas.) ja Christopher Hitchens väittelevät uskonnosta
Salahmin ruukki

Salahmin ruukki ja mylly Vieremällä; sillalta katsottuna.
Salahmin rautaruukki toimi Pohjois-Savossa Vieremällä Salahmin kylässä vuosina 1807–1908. Ruukki käytti raaka-aineenaan järvien pohjasta nostettua järvimalmia (limoniittia).
Aune Salama

Aune Ilona Salama (10. elokuuta 1908 Helsinki – 16. marraskuuta 1999 Jyväskylä) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kansanedustaja. Hän toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1966–1975. Hän oli kansanedustajana Keski-Suomen läänin vaalipiiristä.
Kivenveistäjä Alfred Konstantin Tuomisen ja Iida Seliina Vaikonpään tytär Aune kävi 4 luokkaa oppikoulua ja kauppakoulun. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista vuonna 1930. Hän suoritti myös kirjastonhoitajan tutkinnon. Samana vuonna hän meni naimisiin Heikki Salaman kanssa ja aloitti työt opettajana Uukuniemellä 1930−1940. Opettajan työt jatkuivat Karstulassa 1940–1946 ja Säynätsalossa 1946–1973.
Presidentin valitsijamies Salama oli 1968. Salamalla oli lukuisia muita luottamustoimia Säynätsalon kunnanvaltuustossa ja Keski-Suomen eri järjestöissä. Hän sai opetusneuvoksen arvonimen vuonna 1973.
Aiheesta muualla

.aspx Aune Salama Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Leopard 1

| Leopard 1 |
| --- | --- |
 Leopard 1 museossa Israelissa.
Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Saksa
Tekniset tiedot
Pituus:  
– putki edessä:  9,54 m
Leveys:  3,25 m
Korkeus:  2,61 m
Taistelupaino:  42 400 kg
Maksiminopeus:  
– tiellä:  65 km/h
Toimintasäde:  600 km
Pääase:  105 mm Royal Ordnance L7A3 L/52 -panssarivaunukanuuna  60 ammusta
Muu aseistus:  7,62 mm konekivääri 7,62 mm ilmatorjuntakonekivääri 2 kpl neljän savunheittimen patteria
Miehistö:  4; johtaja, ajaja, ampuja, lataaja
Leopard 1 on saksalaisen Krauss-Maffein suunnittelema ja valmistama taistelupanssarivaunu. Vaunun valmistus alkoi vuonna 1965. Sitä ennen vuonna 1963 oli Saksan asevoimat oli tehnyt tilauksen Leopard 1 -taistelupanssarivaunuista. Ensimmäiset vaunut toimitettiin Saksan maavoimille vuoden 1965 lopulla. Tuotanto jatkui vuoteen 1979. Myös italialainen OTO Melara on tehnyt Leopard 1 -panssareita Italian maavoimille. Leopard 1:n seuraaja on Leopard 2.
Kehitys

Vaunun kehitystä alkoi marraskuussa 1956 korvaamaan Saksan maavoimien Yhdysvalloista hankitut M47 Patton ja M48 Patton -panssarivaunut, jotka alkoivat jäädä vanhentuneiksi T-55-vaunua vastaan.
Länsi-Euroopan unioni muodosti Finabel-ryhmän kehittämään uutta keskiraskasta panssarivaunua, jolla korvattaisiin yhdysvaltalaiset ja brittiläiset mallit. Länsi-Saksa liittyi siihen 1956 ja 27. lokakuuta 1956 Saksa ja Ranska allekirjoittivat laajamittaisen puolustusyhteistyösopimuksen Colomb-Bécharissa.
Projekti kariutui, kun Charles de Gaulle nousi Ranskan johtoon 1958. Hän päätti varustaa Ranskan ydinaseella, mutta kieltäytyi jakamasta niitä Saksalle, vaikka Saksan-Ranskan puolustusyhteistyö sitä koski. Tällöin Saksa vetäytyi yhteistyöstä ja päätti kehittää oman vaunun.
Uuden vaunun prototyyppejä kehittivät
Tiimi A, johon kuuluivat Porsche, Maschinenbau Kiel, Luther & Jordan ja Jung-Jungenthal
Tiimi B, johon kuuluivat Ruhrstahl, Rheinstahl-HANOMAG ja Henschel
Tiimi C, johon kuului Borgward
Ranskan puolustusministeriön ryhmä
Rheinmetall ja Wegmann huolehtivat tornin kehityksestä. Neljä prototyyppivaunua valmistettiin Saksassa ja yksi Ranskassa. Saksa maksoi kaikkien valmistuksen. A- ja B-ryhmän prototyyppien kokeiden perusteella, ne saivat rakentaa kakkosprototyypit. Ryhmä B ei saanut valmiiksi kuin kaksi vaunua kuudesta tilatusta. Borgward esitteli futuristisen suunnitelman, eikä saanut yhtään toimivaa vaunua rakennettua. Ranskalaista prototyyppiä, josta tuli AMX-30 ja saksalaisia malleja vertailtiin vielä elokuussa 1963 Mailly-le-Campissa Champagnessa. Saksalainen prototyyppi oli kuusi tonnia suuremmasta painostaan huolimatta kymmenyksen nopeampi ja kiihtyi huomattavasti nopeammin.
Uusi vaunu esiteltiin julkisesti 11. heinäkuuta 1963. Tällä välin Porsche oli jo aloittanut 50 kappaleen esisarjan valmistuksen perustuen Porschen Typ 814 -prototyyppiin.
Käyttö Suomessa

Suomen Puolustusvoimat teki 20. helmikuuta 2017 tilauspäätöksen, joka koski käytettyjä Leopard 1 -tyypin erikoispanssarivaunuja. Hankinnat toteutettiin vuosina 2018–2019. Vaunut on modernisoitu ja niitä on tarkoitus käyttää 2040-luvulle asti. Alankomaiden puolustusvoimilta tullaan käytettyinä ostamaan 16 vaunuyksikköä pioneeri- ja hinauskäyttöön, näistä kahdeksan varustettuina vinssillä, joka mahdollistaa evakuointi- ja huoltotoimenpiteet Leopard 2A6 -tyypin vaunuille. Hankinnan 6,1 miljoonan euron hintaa, muine oheistoimituksineen ja koulutuksineen yhteensä 8,2 miljoonaa euroa on luonnehdittu hyvin edulliseksi ostajaosapuolen näkökulmasta katsottuna. Uushankintoina tehtyinä vastaava rahasumma riittäisi vain 2–3 uuteen erikoisvaunuun.
Maat joissa käytössä

Australia
Belgia
Brasilia
Kanada
Tanska
Suomi
Saksa
Kreikka
Italia
Alankomaat
Norja
Turkki
Variaatiot

Leopard 1A1
Leopard 1A2
Leopard 1A3
Leopard 1A5
Leopard 1 AVLB (siltavaunu)
Leopard 1 ARV (evakuointivaunu)
Leopard 1 AEV (pioneerivaunu)
Leopard tulenjohto-versio
Gepard (ilmatorjunta)
Leopard 1
Leopard 1 Norjan armeijan käytössä.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1980–1981

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1980–1981 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertainen sarja, jonka jälkeen kuusi parasta jatkoi mestaruuskamppailua kaksinkertaisessa jatkosarjassa ja lopuksi neljän parhaan pudotuspelein. Neljä heikointa jatkoi alemmassa jatkosarjassa. Mestaruuden voitti Pieksämäen NMKY.
Miesten SM-sarja > Runkosarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Loimu-79 Turku | 18 | 17 | 1 | 53-21 | 34 |
| Pieksämäen NMKY | 18 | 15 | 3 | 49-23 | 30 |
| Rantaperkiön Isku | 18 | 10 | 8 | 36-31 | 20 |
| Salon Viesti | 18 | 9 | 9 | 40-33 | 18 |
| Porin Pyrintö | 18 | 9 | 9 | 39-37 | 18 |
| Oulun Kisko | 18 | 8 | 10 | 31-38 | 16 |
| Lahden Kimmo | 18 | 7 | 11 | 36-41 | 14 |
| Kokkolan Tiikerit | 18 | 7 | 11 | 34-42 | 14 |
| Siilinjärven Lentopallo | 18 | 4 | 14 | 21-46 | 8 |
| Lautta-Pojat | 18 | 4 | 14 | 21-48 | 8 |
Miesten SM-sarja > Ylempi jatkosarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | Eräpisteet | Lähtöpisteet | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pieksämäen NMKY | 10 | 10 | 0 | 30-5 | 509-342 | 4 | 24 |
| Loimu-79 | 10 | 8 | 2 | 26-12 | 505-407 | 5 | 21 |
| Salon Viesti | 10 | 5 | 5 | 16-21 | 426-466 | 2 | 12 |
| Rantaperkiön Isku | 10 | 3 | 7 | 13-22 | 399-460 | 3 |   9 |
| Porin Pyrintö | 10 | 2 | 8 | 13-25 | 421-501 | 1 |   5 |
| Oulun Kisko | 10 | 2 | 8 | 12-25 | 414-498 | 0 |   4 |
Miesten SM-sarja > Alempi jatkosarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | Eräpisteet | Lähtöpisteet | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lahden Kimmo | 6 | 5 | 1 | 16-10 | 326-292 | 3 | 13 |
| Kokkolan Tiikerit | 6 | 4 | 2 | 16-8 | 324-271 | 2 | 10 |
| Lautta-Pojat | 6 | 2 | 4 | 11-4 | 290-327 | 0 |   4 |
| Siilinjärven Lentopallo | 6 | 1 | 5 | 6-16 | 257-307 | 1 |   3 |
Lautta-Pojat ja Siilinjärven Lentopallo putosivat sarjasta. Sarjaan nousivat Seinäjoen Maila-Jussit ja Poliisien Palloseura.
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit > Välierät

| Pieksämäen NMKY – Rantaperkiön Isku  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | PNMKY | Isku | 3–0 | 15-10 , 15-8 , 15-4 |
|  | Isku | PNMKY | 3–1 | 15-13 , 15-10 , 12-15 , 15-13 |
|  | PNMKY | Isku | 3–0 | 15-5 , 15-3 , 15-3 |
|  | Isku | PNMKY | 2–3 | 15-11 , 13-15 , 11-15 , 15-12 , 9-15 |
PNMKY loppuotteluun voitoin 3-1.
| Loimu-79 – Salon Viesti  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Loimu | Viesti | 3–0 | 16-14 , 15-12 , 15-11 |
|  | Viesti | Loimu | 2–3 | 15-10 , 10-15 , 8-15 , 16-14 , 13-15 |
|  | Loimu | Viesti | 3–0 | 15-9 , 15-5 , 15-10 |
Loimu loppuotteluun voitoin 3-0.
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit > Loppuottelut

| Pieksämäen NMKY – Loimu-79  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | PNMKY | Loimu | 3–0 | 15-7 , 15-11 , 15-6 |
|  | Loimu | PNMKY | 3–2 | 15-12 , 7-15 , 11-15 , 17-15 , 16-14 |
|  | PNMKY | Loimu | 3–0 | 15-2 , 15-8 , 15-9 |
|  | Loimu | PNMKY | 0–3 | 19-21 , 5-15 , 14-16 |
Pieksämäen NMKY Suomen mestari voitoin 3-1.
Mestarit: Jouko Juvonen, Reino Kosonen, Pekka Liukkonen, Olli Nenonen, Jouni Parkkali, Erkki Roivainen Matti Rotinen, Jukka Savio, Otto Sivonen, Jarmo Tikkanen, Ahti Toivanen. Valmentaja Reino Kosonen.
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit > Pronssiottelut

| Salon Viesti – Rantaperkiön Isku  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Viesti | Isku | 0–3 | 2-15 , 6-15 , 9-15 |
|  | Isku | Viesti | 3–0 | 15-6 , 15-8 , 15-5 |
Rantaperkiön Iskulle SM-pronssia voitoin 2-0.
Ida Salin

Ida Salin.
Ida Sofia Salin (o.s. Öflund; 29. huhtikuuta 1865 Vihti – 19. elokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja lahjoittaja.
Salin oli ensimmäisiä suomalaisia ammattikoulutuksen saaneita naispuutarhureita. Toimittuaan ammatissa kymmenen vuotta hän avioitui 1895 Wilhelm Salinin kanssa, joka oli perustanut nyörinpunomon Ab Wilh. Salins snörmakeri. Syksyllä 1899 Wilhelm Salin kuoli. Samana keväänä oli heidän pieni poikansa Sigurd Otto Wilhelm kuollut vain 5 kk ikäisenä. Ida ei saanut muita lapsia. Miehensä kuoltua hän otti yrityksen vastuulleen. Hän rakennutti Lauttasaareen huvilan Solvikstorp. Testamentissaan hän lahjoitti varoja hyväntekeväisyyteen. mm. yhdistyksille "De gamlas hem", "Blindhemmet", "Förengen för lyttas bistånd", "Gosahemmet vid Nylandsgatan" ja "Husmoderförbund". Merkittävimmän osan omaisuuttaan, muun muassa huvilan, hän lahjoitti Naisasialiitto Unionille käytettäväksi iäkkäiden sivistyneiden naisten kesäkotina. Hän lahjoitti myös varoja käytettäväksi kesäkodin ylläpitoon ja edellytti että Solvikstorp säilytetään sellaisena kun se luovutushetkellä on ilman että huvilaan tehdään merkittäviä muutoksia. Huvila nimettiin myöhemmin hänen mukaansa Villa Saliniksi, ja siitä tuli virkistyslomakoti "vanhoille sivistyneille naisille" ja myös koulutustila. Nyörinpunomosta kasvoi Ida Salinin aikana alallaan Suomen suurin. Hän toimi yrityksen johdossa kuolemaansa saakka. Yrityksen myymälä toimi Fabianinkadulla. Nyörinpunomon laitteita ja koneita ja työnäytteitä on lahjoitettu Helsingin kaupunginmuseolle. Niitä oli vuonna 2012 esillä helsinkiläisiä käsityöläisiä esittelevässä näyttelyssä Hakasalmen huvilassa.
Salinin vanhemmat olivat Gustaf Henrik Öflund ja Edla Sofia Skogster.lähde?
Kirjallisuutta

Made in Helsinki 1700–2012 – helsinkiläisen työn helmiä kolmelta vuosisadalta. Helsingin kaupunginmuseo 2011. ISBN 978-952-272-067-2
Ingström, Pia: Känslor äger rum. Schildts 2014. ISBN 978-951-52-3327-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Reino Leppänen

Reino Olavi Leppänen (17. toukokuuta 1919 Kiihtelysvaara – 26. tammikuuta 2013 Joensuu) oli suomalainen kirjailija.
Henkilöhistoria

Kiihtelysvaaralla syntynyt Leppänen asui Joensuussa. Hän oli jatkosodan aikana mukana Rukajärvellä toimineen Korven Radio -rintamaradion perustamisessa ja toiminnassa.  Leppänen sai Joensuu-palkinnon vuonna 1984.
Teoksia

Korven radio: Rukajärven rintamaradio ja muu mielalan huolto, 1987
Naisen tarina, 2005
Teoksia > Tekstit kokoomateoksissa

Korpisoturit kertovat, 1942
Sylillinen toista ihmistä: antologia, 1978
Rinki: 12 novellia, 1983
Aiheesta muualla

Uotila, Raija, 2013. Kuolleet: Reino Leppänen. Karjalainen, no. 54, 24.02.2013, s. 16.
Holger Salin

Jussi-voittajat 1959. Toinen vasemmalta Holger Salin.
Holger Aleksander Salin (20. toukokuuta 1911 Helsinki – 30. heinäkuuta 1983 Orivesi) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli kaikkiaan parissakymmenessä elokuvassa vuosina 1939–1961. Ensiesiintyminen valkokankaalla oli sivuosa Kalle Kaarnan isänmaallisessa elokuvassa Isoviha. Vuonna 1946 Salinilla oli sivuosa Martti-renkinä elokuvassa Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä. Salinin kestävimpiä näyttelijäntöitä on pääosa Matti Kassilan elokuvassa Punainen viiva (1959), josta hänelle myönnettiin Jussi-palkinto. Hänet nähdään myös muun muassa elokuvissa Kulkurin valssi (1941) ja Nummisuutarit (1957), jossa hän tulkitsee Nikon osan.
Kesällä 1941 Salin näytteli Särkelän isäntää Arvo Airamon kansannäytelmässä Huhu kiertää. Hänellä oli kiinnitys Tampereen Teatteriin vuosina 1942–1952 ja sen jälkeen Suomen Kansallisteatteriin 1952–1977. Vuonna 1953 hän oli Ruth Snellmanin, Eeva-Kaarina Volasen, Tarmo Mannin ja Matti Raninin mukana kiertueella, joka esitti Tennessee Williamsin Lasista eläintarhaa. Samuel Beckettin näytelmässä Huomenna hän tulee Salin tulkitsi Estragonia, suoritus sai kiitosta arvostelijoilta. Se mainittiin niukkaeleiseksi mutta vivahteikkaaksi. Inkeri Kilpisen kirjoittamassa ja Vilho Siivolan ohjaamassa näytelmässä Toinen maailma Salin näytteli päähenkilön (Pekka Autiovuori) vanhempaa työtoveria. Holger Salinille myönnettiin Pro Finlandia -palkinto vuonna 1963.
Holger Salin oli tanssitaiteilijoiden Klaus Salin, Alf Salin ja Iris Salin veli.
Salin on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Aiheesta muualla

Holger Salin Elonetissä.
| n k Parhaan miespääosan Jussit |
| --- | --- |
1944–1959:  Joel Rinne (1944)  Rauli Tuomi (1945)  Tauno Palo (1946)  Rauli Tuomi (1947)  Leif Wager (1948)  Martti Katajisto (1949)  Tauno Palo (1950)  Hannes Häyrinen (1951)  Tauno Palo (1952)  Kaarlo Halttunen (1953)  Sakari Jurkka (1954)  Heimo Lepistö (1955)  ei jaettu (1956)  ei jaettu (1957)  ei jaettu (1958)  Holger Salin (1959) 
1960–1979:  ei jaettu (1960)  ei jaettu (1961)  Helge Herala (1962)  Joel Rinne (1963)  Matti Oravisto (1964)  ei jaettu (1965)  Pekka Autiovuori (1966)  Jukka Sipilä (1967)  ei jaettu (1968)  Kalevi Kahra (1969)  Eero Melasniemi (1970)  Jussi Jurkka (1971)  Mikko Niskanen (1972)  ei jaettu (1973)  Aimo Saukko (1974)  ei jaettu (1975)  Vesa-Matti Loiri, Antti Litja (1976)  Erkki Pajala, Lasse Pöysti, Vilho Siivola (1977)  Martti Kainulainen, Toivo Mäkelä (1978)  ei jaettu (1979) 
1980–1999:  Lasse Pöysti (1980)  Martti Kainulainen, Pertti Palo (1981)  Hannu Lauri, Martti Pennanen (1982)  Vesa-Matti Loiri, Kari Väänänen (1983)  Paavo Pentikäinen (1984)  ei jaettu (1985)  Paavo Liski, Risto Tuorila (1986)  Lasse Pöysti (1987)  Hannu Lauri (1988)  Kari Sorvali (1989)  Taneli Mäkelä (1990)  Matti Pellonpää (1991)  Silu Seppälä (1992)  Paavo Pentikäinen (1993)  Hannu Kivioja (1994)  Juha Veijonen (1995)  ei jaettu (1996)  Jorma Tommila (1997)  Kari Heiskanen (1998)  Pertti Koivula (1999) 
2000–2019:  Martti Suosalo (2000)  Janne Reinikainen (2001)  Martti Suosalo (2002)  Sulevi Peltola (2003)  Mikko Leppilampi (2004)  Peter Franzén (2005)  Hannu-Pekka Björkman (2006)  Janne Virtanen (2007)  Tommi Korpela (2008)  Tommi Korpela (2009)  Heikki Nousiainen (2010)  Ville Virtanen (2011)  Joonas Saartamo (2012)  Eero Ritala (2013)  Eero Aho (2014)  Antti Litja (2015)  Tommi Korpela (2016)  Jarkko Lahti (2017)  Eero Aho (2018)  Hannu-Pekka Björkman (2019) 
2020–2039:  Pekka Strang (2020)  Shahab Hosseini (2021)  Petri Poikolainen (2022) 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1988–1989

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1988-1989 pelattiin kymmenen joukkueen runkosarja, josta neljä parasta jatkoi loppusarjaan. Muut joukkueet jatkoivat alemmassa jatkosarjassa taistelua sarjapaikoista, joita seuraavalle kaudelle oli tarjolla vain kahdeksan.
Miesten SM-sarja > Runkosarja

| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Varkauden Tarmo | 18 | 16 | 2 | 51 | 18 | 32 |
| 2 | Rantaperkiön Isku | 18 | 13 | 5 | 44 | 23 | 26 |
| 3 | Raision Loimu | 18 | 12 | 6 | 42 | 23 | 24 |
| 4 | KuPS-Volley | 18 | 12 | 6 | 42 | 23 | 24 |
| 5 | Poliisien Palloseura | 18 | 10 | 8 | 36 | 26 | 20 |
| 6 | Lahden Kimmo | 18 | 8 | 10 | 30 | 31 | 16 |
| 7 | Etelä-Kuopion Ilves | 18 | 7 | 11 | 26 | 39 | 14 |
| 8 | Hesa | 18 | 6 | 12 | 23 | 43 | 12 |
| 9 | Vammalan Lentopallo | 18 | 4 | 14 | 17 | 45 |   8 |
| 10 | Seinäjoen Maila-Jussit | 18 | 2 | 16 | 11 | 50 |   4 |
Miesten SM-sarja > Jatkosarja

Jatkosarjaan annettiin lähtöpisteitä runkosarjan perusteella 4-2-1-0.
| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Lähtöpisteet | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Varkauden Tarmo | 6 | 6 | 0 | 18 | 5 | 4 | 16 |
| 2 | Rantaperkiön Isku | 6 | 3 | 3 | 11 | 9 | 2 |   8 |
| 3 | Raision Loimu | 6 | 3 | 3 | 11 | 11 | 1 |   7 |
| 4 | KuPS-Volley | 6 | 0 | 6 | 3 | 18 | 0 |   0 |
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit

| Välierät  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Varkauden Tarmo | KuPS-Volley | 3–0 | 3-2 , 3-1 , 3-0 |
|  | Rantaperkiön Isku | Raision Loimu | 3–2 | 0-3 , 3-2 , 3-0 , 1-3 , 3-0 |
Voittajat loppuotteluun, hävinneet pronssiotteluun
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit > Loppuottelut

| Varkauden Tarmo – Rantaperkiön Isku  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Tarmo | Isku | 3–0 |  |
|  | Isku | Tarmo | 1–3 |  |
| 2. maaliskuuta | Tarmo | Isku | 3–0 | 15-10 , 15-1 , 15-9 |
Varkauden Tarmo Suomen mestari voitoin 3-0.
Mestarit: Sakari Hassinen, Matti Hämäläinen, Petteri Häyrinen, Sergei Ivanov, Sami Juvonen, Risto Kovanen, Pekka Liukkonen, Reijo Sorvoja, Lasse Vuori. Valmentaja: Reino Kosonen.
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit > Pronssiottelut

| Loimu -79 – KuPS-Volley  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Loimu | KuPS | 3–1 |  |
|  | KuPS | Loimu | 3–0 |  |
|  | Loimu | KuPS | 0–3 |  |
KuPS-Volleylle SM-pronssia voitoin 2-1.
Miesten SM-sarja > Alempi jatkosarja

Jatkosarjaan annettiin lähtöpisteitä runkosarjan perusteella 5-4-3-2-1-0.
| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Lähtöpisteet | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Etelä-Kuopion Ilves | 10 | 8 | 2 | 28 | 15 | 3 | 19 |
| 2 | Poliisien Palloseura | 10 | 6 | 4 | 23 | 18 | 5 | 17 |
| 3 | Lahden Kimmo | 10 | 5 | 5 | 21 | 18 | 4 | 14 |
| 4 | Hesa | 10 | 4 | 6 | 19 | 24 | 2 | 10 |
| 5 | Seinäjoen Maila-Jussit | 10 | 5 | 5 | 20 | 24 | 0 | 10 |
| 6 | Vammalan Lentopallo | 10 | 2 | 8 | 15 | 27 | 1 |   5 |
| Uusinta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Hesa | Seinäjoen Maila-Jussit | 4–3 | 1-3 , 3-0 |
Hesa selvisi karsintoihin
Vammalan Lentopallo ja Seinäjoen Maila-Jussit putosivat suoraan ykkössarjaan.
| Karsintaottelut  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Hesa | Vaasan Vasama | 3–1 | 0-3 , 3-1 , 3-1 , 3-0 |
|  | Lahden Kimmo | Perttelin Peikot | 3–0 | 3-0 , 3-0 , 3-2 |
Kimmo ja Hesa säilyivät SM-sarjassa
Leppälovimittari

| Leppälovimittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lovimittarit Ennominae
Suku::  Ennomos
Laji::  alniarius
Kaksiosainen nimi
 Ennomos alniarius  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Ennomos alniaria 
Katso myös
   Leppälovimittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leppälovimittari (Ennomos alniarius) on kellertävä, loppukesän ja syksyn mittariperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Leppälovimittari on yksi monista kuollutta lehteä jäljittelevistä perhosista. Se eroaa kuitenkin selvästi muista samankaltaisista lajeista keskiruumin räikeänkeltaisen karvoituksen perustella. Siipien pohjaväri on kellanruskea, ja etusiiven poikki kulkee kaksi tummanruskeaa poikkiviirua, takasiivessä viiruja on yksi. Viirujen väliin jää tumma, siiven poikki suuntautuva keskitäplä, joka on takasiivessä melko laaja ja sulautuu usein poikkiviiruun. Siivillä on lisäksi pienempien tummanruskeiden pisteiden muodostamaa kirjailua, ja siipien ulkosyrjä on selvästi mutkitteleva ja muuta siipeä tummempi. Siipiväli on 36–43 mm.
Lepäävä perhonen pitää siipiään päiväperhosmaisesti koholla ruumiin yläpuolella, ei kuitenkaan aivan yhdessä, mikä voimistaa vaikutelmaa käpristyneestä lehdestä.
Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyydeltään eurooppalainen perhonen, joka esiintyy idässä Kaukasukselle asti. Suomessa leppälovimittari on sukunsa selvästi yleisin laji, ja sitä tavataan rannikkoa pitkin Oulun korkeudelle saakka, mutta sisämaassa levinneisyys jää etelään. Perhoset aloittavat lentonsa elokuun keskivaiheilla ja lento jatkuu syyskuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat

Leppälovimittari on lehtimetsien, metsänreunojen, puistojen ja puutarhojen laji, joka voi olla paikoitellen hyvinkin runsaslukuinen. Perhoset lentävät yöllä ja koiras tulee helposti valolle. Naaras ei ilmeisesti juuri liiku ja niitä tavataan harvoin. Täysikasvuisena toukka koteloituu yhteensitomiensa lehtien väliin. Muna on talvehtiva elämänvaihe.
Ravintokasvi

Toukka elää pääasiassa lepillä (Alnus), mutta syö myös muita lehtipuita.
Lemun taistelu

Lemun taistelu oli kaksipäiväinen Suomen sodan taistelu, joka alkoi kenraalimajuri Ernst von Vegesackin johtamien ruotsalaisjoukkojen maihinnousulla Kaarinan Lemunniemeen 19. kesäkuuta 1808 (J: 7. kesäkuuta) kello 21. Venäläisiä joukkoja johti kenraaliluutnantti Karl Gustav Baggovut. Taisteluun osallistui noin 2 800 ruotsalaista ja suurin osa Turun lähiympäristössä olleista 3 600 venäläissotilaasta. Tappiot olivat ruotsalaisilla 217 miestä ja venäläisillä 298 miestä.