stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tulivuoren juurella (elokuva)

| Tulivuoren juurella> Under the Volcano |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Huston
Käsikirjoittaja:  Guy Gallo
Perustuu:  Malcolm Lowryn romaaniin
Tuottaja:  Michael Fitzgerald Wieland Schulz-Kiel Moritz Borman
Säveltäjä:  Alex North
Kuvaaja:  Gabriel Figueroa
Pääosat:  Albert Finney Jacqueline Bisset Anthony Andrews
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat, Meksiko
Tuotantoyhtiö:  Ithaca Enterprises, Corporación Nacional Cinematográfica y de los Trabajadores 1
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  1984
Kesto:  109 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tulivuoren juurella (Under the Volcano) on John Hustonin ohjaama yhdysvaltalais-meksikolainen draamaelokuva vuodelta 1984. Se perustuu Malcolm Lowryn samannimiseen, osin elämäkerralliseen romaaniin, jonka pohjalta käsikirjoituksen laati Guy Gallo. Elokuvan pääosissa näyttelevät Albert Finney, Jacqueline Bisset ja Anthony Andrews.
Elokuva kertoo alkoholisoituneesta Britannian konsulista (Finney) meksikolaisessa kaupungissa marraskuun alussa vietettävänä kuolleiden päivänä.
Cannesin elokuvajuhlilla Tulivuoren juurella asetettiin ehdolle Kultaisen palmun voittajaksi. Finney oli roolistaan ehdolla Oscar-palkinnon ja Golden Globen saajaksi. Myös Bisset sai Golden Globe -ehdokkuuden. Alex North oli Oscar-ehdokkaana elokuvan musiikista.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo Finneyn ”tukevan sooloilun” pitävän syöksykierretarinan sietokyvyn rajoissa. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa kolme tähteä neljästä.
Tulen alla

| Tulen alla> Under Fire |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Roger Spottiswoode
Käsikirjoittaja:   Clayton Frohman  Ron Shelton 
Tuottaja:  Jonathan Taplin
Säveltäjä:  Jerry Goldsmith
Kuvaaja:  John Alcott
Leikkaaja:   Mark Conte  John Bloom 
Pääosat:   Nick Nolte  Gene Hackman  Joanna Cassidy 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Orion Pictures
Levittäjä:  Orion Pictures Netflix
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 21. lokakuuta 1983  Suomi 23. joulukuuta 1983 
Kesto:  128 min
Alkuperäiskieli:   englanti  espanja 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tulen alla (Under Fire) on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut Roger Spottiswooden ohjaama elokuva, jossa pääosissa näyttelevät Nick Nolte, Gene Hackman ja Joanna Cassidy. Elokuva sai Oscar-palkintoehdokkuuden parhaasta alkuperäissävellyksestä ja Bafta-palkintoehdokkuuden parhaasta leikkauksesta.
Juoni

Russell Price on Kuvajournalisti ja sotakuvaaja, joka ei osaa ajatella muuta kuin valokuvaamista konfliktialueilla. Afrikasta hän siirtyy Nicaraguaan, jossa kuvaaja joutuu vastakkain omien moraalikäsitystensä kanssa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nick Nolte  | … |  Russell Price   |
|  Gene Hackman  | … |  Alex Grazier   |
|  Joanna Cassidy  | … |  Claire   |
|  Ed Harris  | … |  Oates   |
|  Jean-Louis Trintignant  | … |  Marcel Jazy   |
|  Richard Masur  | … |  Hub Kittle   |
|  René Enríquez  | … |  Presidentti Anastasio Somoza   |
|  Hamilton Camp  | … |  Regis   |
|  Alma Martínez  | … |  Isela   |
|  Eloy Casados  | … |  Pedro   |
|  Jenny Gago  | … |  Miss Panama   |
|  Jorge Zepeda  | … |  Rafael   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvaa tehokkaan sotamelskeen ja paikalistunnun värittämäksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Tumajyvänen

Tuma mikroskooppikuvassa, tumajyvänen näkyy tummempana alueena
Tumajyvänen eli nukleoli on tuman ribosomeja tuottava osa, joka muodostuu solunjakautumisen välivaiheen aikana. Tumajyväsiä on tuolloin vähintään yksi kappale ja ne erottuvat muuta tumaa tummempina alueina.
Tumajyvänen sisältää ribosomien rakenneosana toimivan RNA:n  geenit. Tuma voi sisältää 1–5 tumajyvästä. Suurimmassa osassa tumista on vähintään yksi tumajyvänen, jolla ei ole kalvoa. Tumajyvänen sisältää proteiineja, DNA:ta ja RNA:ta. Lisäksi siinä kootaan yhteen ribosomien eri aineosat. Suurin osa solun ribosomaalisesta RNA:sta valmistuu tumajyväsessä ja osa siitä liittyy valkuaisaineisiin. Tämän jälkeen niiden eri aineosat siirtyvät tumakotelon huokosten kautta solulimaan, missä niistä muodostuu ribosomeja. Tumajyvänen erottuu mikroskopiassa suuren RNA-pitoisuutensa takia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Solunetti: Tumajyvänen
Tulun kieli

Tulun kieli (tuluksi ತುಳು ಭಾಷೆ tuḷu bāṣe) on Intiassa Karnatakan eteläosassa ja Keralan rannikolla asuvien tulujen puhuma dravidakieli. Sillä on 1,6 miljoonaa puhujaa.
Tulu kuuluu dravidakielten eteläryhmään, mutta siinä on myös keskidravidalaisia piirteitä. Kieli jakautuu kahteen aluemurteeseen sekä brahmien ja muun väestön puhumiin sosiaalisiin murteisiin. Tulua kirjoitetaan kannadalaisella kirjaimistolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tulun kieli Wikimedia Commonsissa
Dravidakielet
badaga
brahui
gadaba
gondi
irula
kannada
kodagu
kolami
kota
kui
kurukh
kuvi
malajalam
malto
manda
muria
naiki
ollari
pardži
pengo
tamili
telugu
toda
tulu
Tultšyn

| Tultšyn (Тульчин) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Tultšyn
 Koordinaatit: 48.6734°N, 28.8562°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Vinnytsjan alue
Piiri:  Tultšynin piiri
Kunta (hromada):  Tultšyn
Maininta:  1607
Väkiluku (2021):  14 668
 
 tulchynska.gromada.org.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tultšyn (ukr. Тульчин) on kaupunki Vinnytsjan alueella Ukrainan keskiosassa. Kaupunki on maaseutuvaltaisen Tultšynin piirin (152 281 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 14 668 (2021).
Tultšyn sijaitsee maanteitse noin 82 kilometriä aluekeskus Vinnytsjasta etelään.
Kaupunki sijaitsee historiallisella Podolian seudulla. Ensimmäinen maininta paikkakunnasta löytyy vuoden 1607 kirjallisista dokumenteista; tuolloin se mainitaan Nestervarin kaupungin nimellä.
Tultšynin kaupunkia.
Katunäkymä keskustasta.
Tultšynin museo.
Uspenskin kirkko Tultšynissä.
Suvorovin ratsastajapatsas ja kirkko Tultšynissä.
Pototskin palatsi (kunnostettavana 2016).
Uudempi Pototskin palatsi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tultšyn Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area
Tulilinjalla

| Tulilinjalla> In the Line of Fire |
| --- | --- |
 Videojulkaisun kansikuva
Ohjaaja:  Wolfgang Petersen
Käsikirjoittaja:  Jeff Maguire
Tuottaja:  Jeff Apple Gail Katz
Säveltäjä:  Ennio Morricone
Kuvaaja:  John Bailey
Leikkaaja:  Anne V. Coates
Pääosat:  Clint Eastwood John Malkovich Rene Russo Dylan McDermott
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:   8. heinäkuuta 1993  1. lokakuuta 1993
Kesto:  128 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tulilinjalla (In the Line of Fire) on Wolfgang Petersenin ohjaama trilleri vuodelta 1993. Elokuvan pääosassa ovat salaisen palvelun agenttina Clint Eastwood ja salamurhaajana John Malkovich. Elokuva oli ehdolla kolmen Oscar-palkinnon saajaksi.
Juoni

Elokuva kertoo salaisen palvelun agentista Frank Horriganista. Horrigan on työskennellyt agenttina monia vuosia ja nyt alkaa jo ikä painaa. Horrigania vaivaa myös monia vuosia sitten tapahtunut tragedia, sillä hän oli yksi Kennedyn henkivartijoista, kun tämä salamurhattiin. Horrigan saa vihjeen uudesta salamurhayrityksestä, Mitch Leary -niminen psykopaatti aikoo tappaa Yhdysvaltain presidentin. Leary tietää Horriganin heikkouden, ja hän alkaa soitella iltaisin Horriganille ja jättää tälle pieniä vihjeitä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clint Eastwood  | … |  Frank Horrigan   |
|  John Malkovich  | … |  Mitch Leary   |
|  Rene Russo  | … |  Lilly Raines   |
|  Dylan McDermott  | … |  Al D'Andrea   |
|  John Mahoney  | … |  Sam Campagna   |
|  Fred Thompson  | … |  Harry Sargent   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvaa onnistuneeksi, tiiviiksi ja huolella rakennetuksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Tulisiipitimali

| Tulisiipitimali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttutimalit Pellorneidae
Suku::  Kulmajuovatimalit Schoeniparus
Laji::  castaneceps
Kaksiosainen nimi
 Schoeniparus castaneceps  (Hodgson, 1837) 
Synonyymit
 Alcippe castaneceps 
Alalajit
 S. c. castaneceps  S. c. exul  S. c. soror  S. c. stepanyani 
Katso myös
   Tulisiipitimali Wikispeciesissä   Tulisiipitimali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tulisiipitimali (Schoeniparus castaneceps) on kerttutimaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö

Tulisiipitimali on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa 10–12 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Tulisiipitimalin päälaki on väriltään kastankanruskea ja siinä on valkoisia viiruja. Naama on valkoinen ja silmäkulma- ja viiksijuovat ovat mustat. Lajin vatsa on valkoinen ja kyljet oliivinvihreät. Linnun selkä on oliivinvihreä. Tulisiipitimalin siivissä on alalajista riippuen oranssia tai oranssinruskeaa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Tulisiipitimalin levinneisyys ulottuu Nepalista Thaimaahan ja Vietnamin ja lisäksi sitä tavataan Malesiasta. Lajin elinympäristöä ovat ainavihantien metsien keski- ja alakerrokset. Se liikkuu tyypillisesti muutaman kymmenen linnun parvina. Tulisiipitimalin ravintoa ovat selkärangattomat eläimet ja puiden mahla. Lajin pesimäkausi kestää tammikuulta kesäkuulle ja pesä on kuppimainen ja sijaitsee puussa tai pensaassa. Munia on 3-4 ja ne ovat valkoisia ja mustatäpläisiä.
Tuhkakaapuyökkönen

| Tuhkakaapuyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Aitoyökköset Noctuidae
Alaheimo::  Kaapuyökköset Cuculliinae
Suku::  Kaapuyökköset Cucullia
Laji::  lucifuga
Kaksiosainen nimi
 Cucullia lucifuga  (Denis & Schiffermüller, 1775) 
Katso myös
   Tuhkakaapuyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuhkakaapuyökkönen (Cucullia lucifuga) on kaapuyökkösiin lukeutuva, melko kookas, harmaa yöperhoslaji. Se on Suomessa harvinainen ja levinneisyydeltään vahvasti itäpainotteinen.
Koko ja ulkonäkö

Tuhkakaapuyökkönen kuuluu yhdessä kellervä- (Cucullia lucifuga) ja savukaapuyökkösen (Cucullia lactucae) kanssa ryhmään, jonka aikuiset perhoset melko vaikeita määrittää lajilleen. Tuhkakaapuyökkösen etusiivet ovat pitkät, kapeat, melko pyöreäkärkiset, ulkosyrjästä selvästi pyöristyneet ja pohjaväriltään tumman sinertävän harmaat. Munuaistäplän lähellä voi joskus erottua hieman ruskeaa sävyä ja tumma kaari. Rengastäplän erottuu korkeintaan ääriviivana. Siiven takanurkassa on musta viiru. Takasiivet ovat naaraalla tumman harmaat, koiraalla selvästi vaaleammat. Takaruumiin tyvellä on selkäpuolella mustaa karvoitusta. Siipiväli 44–48 mm.
Toukka on nuorena puna-keltajuovainen, mutta muuttuu kasvaessaan täysin erinäköiseksi. Täysikasvuisena toukka on musta ja sen iholla on punaisia täplärivejä.
Levinneisyys ja lentoaika

Tuhkakaapuyökköstä esiintyy Pohjois-Euroopasta ja Keski-Euroopan vuoristoista Aasian pohjoisosien poikki Japaniin saakka. Suomessa se on harvinainen laji, jonka pääasiallinen nykyinen esiintymisalue sijaitsee sisämaassa Savon ja Karjalan alueilla. Lisäksi lännempänä etelärannikolla on erillinen esiintymä. Sen sijaan vanhoja havaintoja on sisämaasta laajemminkin. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta heinäkuun alkupuolelle huipun sijoittuessa kesäkuulle.
Elinympäristö ja elintavat

Lajin elinpaikkoja ovat metsäaukiot, puistot, puutarhat ja muut puoliavoimet ympäristöt. Tuhkakaapuyökköset lentävät yöllä ja käyvät kukilla mutta tulevat lähisukulaistensa tapaan vain harvoin valolle. Perhosia tavataan jokseenkin poikkeuksetta vain yksitellen. Toukat syövät öisin kukintoja ja piilottelevat päivisin. Kotelo talvehtii, joskus useamman kerran.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat mykerökukkaiset, etenkin ukonkeltanot (Hieracium) ja valvatit (Sonchus).
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Luonnontieteellinen keskusmuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1139650  BioLib: 53525  BOLD: 205557  CoL: 3297Z  EoL: 457568  EUNIS: 107  Fauna Europaea: 449317  Fauna Europaea (new): 2d99fd7a-9a99-437b-9f72-2771ad6d87ee  GBIF: 5109506  iNaturalist: 502859  LoB: 5133  MaBENA: CuculLucif  NCBI: 987917  Observation.org: 152880  Open Tree of Life: 837091  Laji.fi: MX.62502 
Täysikasvuinen tuhkakaapuyökkösen toukka.
Tuliumkloridi

| Tuliumkloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  (anhydraatti)1331-74-4 (heksahydraatti)13778-39-7 (heptahydraatti) 13537-18-3 (anhydraatti)1331-74-4 (heksahydraatti)13778-39-7 (heptahydraatti)
PubChem CID:  61643 ja 9882028
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  TmCl3
Moolimassa:  275,284 g/mol (anhydraatti) 383,38 g/mol (heksahydraatti) 401,399 g/mol (heptahydraatti)
Ulkomuoto:  Keltaisia kiteitä
Sulamispiste:  824 °C (1 097 K)
Kiehumispiste:  1 490 °C (1 760 K)
Tiheys:  3,98 g/cm3
Liukoisuus veteen:  liukenee veteen ja alkoholiin
  
Tuliumkloridi TmCl3 (tai tulium(III)kloridi, tuliumtrikloridi) on alkuaine tuliumin epäorgaaninen yhdiste kloorin kanssa, jossa kloori esiintyy hapetusluvulla −I ja tulium +III. Se on hygroskooppinen kiinteä aine joka muodostaa vaaleankeltaisia kiteitä, joiden kiderakenne on samankaltainen kuin yttrium(III)kloridilla (YCl3) tai alumiinikloridilla. Yhdiste liukenee veteen sekä alkoholiin ja sillä on myös ainakin kaksi kidevedellistä hydraattia: TmCl3·6H2O ja TmCl3·7H2O. Heptahydraatin kiteet voivat olla väriltään vihreitä.
Valmistus, reaktiot ja käyttö

Tuliumkloridia voidaan valmistaa tuliumoksidista väkevän suolahapon avulla. Tuliumkloridi reagoi voimakkaiden emäksien vaikutuksesta takaisin tuliumoksidiksi. Tuliumkloridia on käytetty lähtöaineena joillekin NIR-infrapuna-alueen fotokatalyysia varten valmistetuille eksoottisille nanorakenteille.
Aiheesta muualla

PubChem: Thulium chloride (englanniksi)
Tulikuusio

| Tulikuusio |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Näivekasvit Orobanchaceae
Suku::  Kuusiot Pedicularis
Laji::  flammea
Kaksiosainen nimi
 Pedicularis flammea  L. 
Katso myös
   Tulikuusio Wikispeciesissä   Tulikuusio Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tulikuusio (Pedicularis flammea) on Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa arktisilla alueilla kasvava näivekasvi.
Ulkonäkö ja koko

Tulikuusio kasvaa 2–10 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on karvaton ja punaruskea. Lehdet ovat pariliuskaiset, tyvilehdet ovat suhteellisen suuret, varsilehdet pienet. Tulikuusion kukinto on tähkä, joka on kapea ja vähäkukkainen. Kukkien teriö on 10–12 millimetriä pitkä, väriltään keltainen, ylähuulesta ruskeanvioletti.
Levinneisyys

Tulikuusiota esiintyy Pohjois-Kanadassa, Grönlannin rannikoilla, Pohjoismaissa Islannissa ja harvinaisena Skandien pohjoisosassa Ruotsissa ja Norjassa.  Sitä ei tunneta Suomesta, lajia kasvaa silti Enontekiön Kilpisjärveltä katsottuna lähimmillä Norjan tuntureilla.
Aiheesta muualla

ITIS: Pedicularis flammea (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Pedicularis flammea (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q644829  Wikispecies: Pedicularis flammea  CoL: 768VX  EoL: 486605  EPPO: PEAFL  EUNIS: 182969  GBIF: 3171728  iNaturalist: 166239  IPNI: 807057-1  IRMNG: 10204297  ITIS: 504162  NatureServe: 2.143552  NCBI: 669766  Observation.org: 125376  Open Tree of Life: 559155  Panartic Flora: 810709  Plant List: kew-2542107  PLANTS: PEFL  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:807057-1  Tropicos: 29200142  VASCAN: 7049  WFO: wfo-0000470578
Richard Knill Freeman

Richard Knill Freemanin piirtämä Derbyn kaupunginmuseo ja kirjasto.
Richard Knill Freeman (1840−1904) oli brittiläinen arkkitehti, joka on piirtänyt monia Pohjois-Englannin julkisia rakennuksia.
Hän aloitti uransa Derbyssä 1860-luvun alussa ja muutti myöhemmin Boltoniin. Freeman sai monia tilauksia voittamalla arkktehtuurikilpailuja. Hän sai toteuttaa Derbyn kaupunginmuseon ja kirjaston, jotka valmistuivat 1879. Niiden jälkeen hänen maineensa kasvoi ja tilauksia alkoi tulla. Manchesterin hiippakunta myönsi hänelle virallisen aseman, ja Freemanista tuli kirkkoarkkitehtuurin arvostettu asiantuntija.
Freemanin tyyli on lähinnä uusgotiikkaa. Kaikkiaan Freeman työsti noin 140 rakennusta, joista 65 oli uustuotantoa ja loput vanhojen muutostöitä.
Freeman oli Manchesterin arkkitehtiseuran jäsen ja toimi seuran puheenjohtana vuosina 1890-1891.
Tuhmajoki

| Tuhmajoki |
| --- | --- |
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Mahlunjärven alue (14.62)
Pinta-ala:  noin 1 700 km²  
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Tuhmalampi
 :  62.7941°N, 24.9391°E
Laskupaikka:  Kalmarinselkä
 :  62.7828°N, 24.9725°E
Sivu-uomat:  Varsapuro, Humalapuro
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  131,7 m  
Laskukorkeus:  129,8 m  
Korkeusero:  1,9 m
Pituus:  2,3 km
Leveys:  25 – 180 m  
Kaltevuus:  0,83 m/km
Keskivirtaama:  13,6 m³/s  
Muuta
Tuhmajoki on Keski-Suomen Saarijärvellä virtaava noin kaksi kilometriä pitkä joki, alkaa Tuhmalammesta ja laskee Kalmarinselkään. Joki muodostaa Saarijärven reitin pääuoman keskijuoksun osuuden.
Joen kulku

Jo yläpuolinen Tuhmalampi on kapea järvi, jonka koillispään kapeneva Kaihlalahti muuttuu 70–180 metriä leveäksi Tuhmajoeksi. Joen niskalla on vedenpinnan korkeus 131,7 metriä mpy. Sen rannat ovat vuorotellen Länsi-Kalmarin peltomaata ja metsämaata. Joen kaltevuus jyrkkenee 850 metrin jälkeen Tuhmakoskeksi, joka on kartan mukaan yli 400 metriä pitkä. Koski alkaa maantiesillan kohdalla. Kosken alla on vedenpinnan korkeus 130,6 metriä mpy. Kosken alla on kaksi saarta, jotka ovat pieniä luotoja. Joki mutkittelee alajuoksulla kolmesti ja samalla se kapenee. Kapeimmassa kohdassa on joki noin 25 metriä leveä. Joki laskee Kalmarinselän länsirantaan, jossa vedenpinnan korkeus on 129,8 metriä mpy. Joelle kertyy pudotusta 1,9 metriä.
Hydrologiaa

Tuhmajoki sijaitsee Kymijoen vesistössä (14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Mahlunjärven alueella (14.62), jonka Kalmarinselän alueeseen (14.623) se kuuluu. Joen valuma-alueen pinta-alaa ei ole tiedossa, mutta sen suuruus voidaan likimain arvioida. Kalmarinselän alueen (14.623) valuma-alue on 1 787,84 neliökilometriä. Siihen kuuluu kuitenkin Kalmarinselkä (7,05 km²), sen lähialueet ja Saukonpuron valuma-alue (14.628, 51,91 km²). Joen valuma-alue olisi nämä alueet pois lukien 1 728,88 neliökilometriä, joka sekin on liian suuri arvo. Valuma-alueen likiarvoksi voidaan ilmoittaa noin 1 700 neliökilometriä. Joen virtaama on Tuhmakosken Vesihallituksen vuonna 1977 julkaistun Koski-inventoinnin mukaan noin 13,6 kuutiometriä sekunnissa.
Historiaa

Vuonna 1977 julkaistussa Vesihallituksen Koski-inventoinnissa ilmoitetaan Tuhmakosken tietoja. Se on 120 metriä pitkä, 40 metriä leveä ja sen pudotus on 1,1 metriä. Koskessa on toiminut ainakin vesimylly.
Luontoarvoja

Joki sisältyy vuodesta 2016 alkaen valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin. Joen rantavyöhykkeitä on merkitty mukaan Saarijärven reitin Natura 2000- hankkeen suojelualueeseen (FI0900025, 1 534 hehtaaria), jolla pyritään suojelemaan joen rantoja. Suojeluun on otettu joen keskijuoksulta Tuhmakosken kummatkin rannat ja Hulamapuron suiston ympäristöä.
Huomioita

↑  Valuma-alueen pinta-alan suuruudelle ei ole käytettävissä virannomaisen arviota, joten sen likiarvo on päätelty kappaleessa Hydrologia. Tieto tulee korvata tarkemmalla arvolla, kun sellainen löytyy.
Riikka Karppinen (pesäpalloilija)

Riikka Karppinen (s. 19. marraskuuta 1991 Kajaani) on suomalainen pesäpalloilija. Hänen kasvattajaseuransa on Vuokatin Veto ja nykyisin hän edustaa Kajaanin Pallokerhoa. Ammatiltaan Karppinen on hiihdonopettaja. Karppinen on pesäpallon suomenmestari vuodelta 2016 Jyväskylän Kirittärien riveistä.
Superpesiksen runkosarjassa Karppinen on pelannut kaikkiaan 116 ottelua, joissa on lyönyt 3+57 ja tuonut 70 juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän on kerännyt pelaamissaan runkosarjan otteluissa 446. Superpesiksen pudotuspeleissä Karppinen on pelannut 19 ottelua, joissa on lyönyt kaksi ja tuonut 5 juoksua. Lisäksi hän on pelaamissaan pudotuspelien otteluissa kerännyt tililleen 56 kärkilyöntipistettä.
Karjaan Iso Pappila

| Karjaan Iso Pappila> Karis Stora Prästgård |
| --- | --- |
 Pappila vuonna 1989.
Sijainti:  Karjaa, Raasepori, Uusimaa
Rakennustyyppi:  Pappila
Valmistumisvuosi:  1795
Rakennuttaja:  Karjaan seurakunta
Omistaja:  Raaseporin seurakuntayhtymä
Tyylisuunta:  Kustavilaisuus
Runkorakenne:  Hirsi
Julkisivumateriaali:  Laudoitus
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karjaan iso pappila (ruots. Karis Stora Prästgård) on Raaseporissa Uudellamaalla sijaitseva vanha pappila. Karjaan ison pappilan nykyinen päärakennus rakennettiin vuosina 1792–1795. Rakennuksen omistaa Raaseporin seurakuntayhtymä ja sitä käytetään Karis-Pojo svenska församlingin toiminnassa. Rakennusta ei käytetä enää kirkkoherran virka-asuntona.
Karjaan Iso Pappila kuuluu osaksi kansallisesti merkittävää Karjaan kirkon rakennettua kulttuuriympäristöä. Alue on Museoviraston suojelema.
Historia

Karjaan Iso Pappila edustaa tyypillistä kustavilaista herraskartanon tyyliä keskisalilla. Päärakennuksessa on mansardikatto ja rakennusta ympäröi pieni puistoalue. Nykyisen ulkoasunsa pappila sai 1900-luvun alussa kun matalat lisäsiivet rakennettiin.
Pappilan muihin rakennuksiin lukeutuu esimerkiksi erillinen asuinrakennus ja vilja-aitta 1700–1800-lukujen vaihteesta. Läheinen pitäjäntupa on valmistunut vuonna 1876.
Vuonna 2017 Yle Västnyland kertoi, että pappilaan asennetaan maalämpö. Ennen rakennus oli lämmennyt öljyllä, mutta lämmitysjärjestelmä tarvitsi uusimista, jonka takia Raaseporin seurakuntayhtymä päätti vaihtaa lämmitysmuodoksi maalämmön.
Yrjö Tuhkunen

Yrjö Väinö Antero Tuhkunen (19. kesäkuuta 1897 Helsinki – 13. kesäkuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen pääsarjatason jääpalloilija 1920-luvulla ja 1930-luvun alussa. Ammatiltaan hän oli voimistelunopettaja, mutta oli vuosia Sanoma Oy:n palveluksessa urheilutoimittajana Helsingin Sanomissa ja Iltasanomissa.
Ura jääpalloilijana

Yrjö "Tuhku" Tuhkunen liittyi Helsingin Normaalilyseon oppilaana  Helsingin Jalkapalloklubiin (HJK). Valmistuttuaan ylioppilaaksi hän opiskeli Helsingin yliopistossa voimistelunopettajaksi. Vuonna 1920 hän suoritti asepalveluksen Viipurissa ja pelasi sen kauden Viipurin Susissa - silloin vielä VBJS voittaen ensimmäisen jääpallon Suomen mestaruutensa keväällä 1920. Pelipaikka Tuhkusella oli keskikenttä ja tukimies. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Helsinkiin HJK:n riveihin ja oli voittamassa toista Suomen mestaruutta; nyt HJK riveissä. "Tuhku" sai jatkoa mestaruuksilleen HJK:ssa jatkoa vuosina 1923, 1924 ja 1928 eli kaikkiaan viisi mestaruutta.