stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Simo Valakari
Valmennusura

Kaudella 2010 Valakari aloitti TPS:n reservijoukkue Åbo IFK:n päävalmentajana. Åbo IFK:ssa Valakari valmensi vain yhden kauden.
Vuoden 2010 lopulla Valakarin ilmoitettiin siirtyvän Käpylän Pallon juniorivalmentajaksi. KäPassa Valakari valmensi  menestyksekkäästi 1997- ja 1999-ikäluokkia ja voitti vuonna 1997 syntyneiden Kai Pahlman -turnauksen. Hänet valittiin poikajoukkueiden vuoden valmentajaksi 2012.
Syksyllä 2012 Valakari siirtyi Seinäjoen Jalkapallokerhon päävalmentajaksi tavoitteenaan nostaa joukkue Ykkösestä Veikkausliigaan viimeistään kaudelle 2015. Nousu onnistuikin heti Valakarin ensimmäisellä täydellä kaudella hänen valmentaessa SJK:n Ykkösen voittoon. Vuonna 2014 hän voitti SJK:n kanssa Veikkausliigan hopeaa ja Liigacupin sekä vuonna 2015 Suomen mestaruuden. Kauden 2015 päätteeksi Valakari valittiin vuoden valmentajaksi. 12. joulukuuta 2016 hänestä tuli Suomen jalkapallomaajoukkueen apuvalmentaja jatkaen samalla myös SJK:n valmentajana. SJK vapautti mestarivalmentajansa tehtävästään 17. helmikuuta 2017.
Valakarista tuli Norjan pääsarjan Tromsø IL:n päävalmentajan heinäkuussa 2017. Hän luotsasi seuran kausilla 2017 ja 2018 sarjan alemman keskikastin sijoille 10 ja 11. Kausi 2019 päättyi putoamiseen pääsarjasta maalieron turvin. Valakari jatkoi seuran päävalmentajana sarjaporrasta alempana, mutta lopulta riitautui seuran johdon kanssa ja sai potkut huhtikuussa 2020.
Kaudeksi 2021 Valakari siirtyi KuPSin päävalmentajaksi. Hän luotsasi joukkueen Veikkausliigassa toiseksi kausilla 2021 ja 2022. Molemmilla kausilla Valakari juhli KuPSin kanssa Suomen cupin voittoa. Kauden 2022 aikana virisivät huhut Valakarin siirtymisestä ulkomaille. Hän oli pitkään mukana Motherwellin valmentajan valintaprosessissa kesällä 2022, mutta jäi lopulta Kuopioon. Valakarin KuPS-pesti päättyi lopulta tammikuussa 2023, kun seura ilmoitti, että Valakarin sopimus on purettu yhteisymmärryksessä luottamuspulan vuoksi. Taustalla olivat Valakarin aikeet siirtyä valmentamaan ulkomaille.
Tammikuussa 2023 Valakari siirtyi valmentajaksi latvialaiseen FK Audaan vuoden sopimuksella. Kauden päätteeksi hän siirtyi Riga FC:n päävalmentajaksi.
Lokakuussa 2024 Valakari nimettiin Skotlannin pääsarjan St. Johnstone FC:n päävalmentajaksi kauden 2026-27 loppuun asti kestävällä sopimuksella. Valakarin debyytti skotlantilaisseurassa on viivästynyt työlupaongelmien vuoksi.
Valmennusura > Meriitit valmentajana

Kai Pahlman -turnauksen voitto (KäPa): 2012
Poikajoukkueiden vuoden valmentaja: 2012
Ykkösen mestaruus (SJK): 2013
Liigacupin voitto (SJK): 2014
SM-hopeaa (SJK): 2014
Suomen mestaruus (SJK): 2015
Vuoden jalkapallovalmentaja: 2015
SM-pronssia (SJK): 2016
Suomen Cup voitto (SJK): 2016
Suomen Cup voitto (KuPS): 2021, 2022
Yksityiselämä

Valakari on naimisissa Inkerin kanssa. Heillä on kolme poikaa. Simo Valakarin poika Onni Valakari pelaa Kyproksen liigan Pafos FC:ssä.
Jyri Komulainen

Jyri Komulainen (s. 9. toukokuuta 1968 Pori) on suomalainen teologi, uskonnontutkija ja kirjailija. Hän on koulutukseltaan teologian tohtori sekä uskonnon ja historian aineenopettaja. Komulainen toimi uskonnondidaktiikan yliopistonlehtorina Helsingin yliopistossa vuosina 2004–2010, josta hän siirtyi teologisiin asiantuntija- ja hallintotehtäviin piispainkokouksen kansliaan. Siellä hän oli piispainkokouksen pääsihteeri. Vuodesta 2020 Jyri Komulainen toimii johtavana asiantuntijana Kirkon tutkimus ja koulutus -yksikössä.
Komulainen on kirjoittanut ja toimittanut useita artikkeleita ja kirjoja, muun muassa Luterilaisen Suomen loppu? (2009). Komulainen on tutkimustyössään perehtynyt uskontojen kohtaamisiin ja tutkinut kristinuskon suhdetta Etelä-Aasian uskontoihin. Komulainen kannatti suurmoskeijan rakentamista Helsinkiin.
Aiheesta muualla

Jyri Komulaisen sivusto
Tikkakosken mannekiini

Tikkakosken mannekiini on kuvaannollinen sanonta, jolla tarkoitetaan taitavaa konepistooliampujaa. Nimitys viittaa Tikkakosken valmistamaan Suomi-konepistooliin.lähde? Sanonnan keksijänä pidetään huumorintajustaan tunnettua alikersantti Viljam Pylkästä. Tällä tittelillä hän esitteli itsensä saksalaisille hänelle myönnetyn Rautaristin luovutustilaisuudessa.lähde?
Käsitettä ei tunnettu yleisesti jatkosodan aikana, vaan se vakiintui myöhemmin vuonna 1954 julkaistun Väinö Linnan teoksen Tuntematon sotilas myötä, jossa sitä käytettiin alikersantti Antero Rokan sanomana:
»Maanviljelijä Kannakselt. Nykyään Tikkakosken mannekiini.» 
(Antero Rokka esittelee itsensä pataljoonan komentajalle, majuri Sarastielle Väinö Linnan Tuntemattomassa Sotilaassa)
Alikersantti Väinö Linna kuului jatkosodan aikana samaan komppaniaan kuin Viljam Pylkäs, joka Linnan Pylkkäälle lähettämän kirjeen mukaan oli Antero Rokan esikuva.
Mauricio Funes

| Mauricio Funes |
| --- | --- |
 Mauricio Funes vuonna 2008.
El Salvadorin presidentti
 1. kesäkuuta 2009 –  1. kesäkuuta 2014  
Edeltäjä:  Antonio Saca
Seuraaja:  Salvador Sánchez Cerén
Henkilötiedot
Koko nimi:  Carlos Mauricio Funes Cartagena
Syntynyt: 18. lokakuuta 1959 San Salvador, El Salvador
Kuollut: 21. tammikuuta 2025 (65 vuotta) Managua, Nicaragua
Arvonimi: Hänen Ylhäisyytensä
Puoliso:  Vanda Pignato
Tiedot
Puolue:  FMLN
Mauricio Funes (18. lokakuuta 1959 – 21. tammikuuta 2025) oli elsalvadorilainen poliitikko, joka toimi El Salvadorin presidenttinä 2009–2014.
Funes valittiin presidentiksi vuoden 2009 presidentinvaaleissa. Hän oli vasemmistolaisen Frente Farabundo Martí para la Liberación Nacional (FMLN)-puolueen ehdokas.
Ennen politiikkaan siirtymistään Funes oli toimittaja. Hän isännöi televisiossa suosittua haastatteluohjelmaa. Hän kiinnostui politiikasta sisällissodan aikana haastatellessaan vasemmistolaisia kapinallisjohtajia.
Funes astui virkaan 1. kesäkuuta 2009. Ensimmäisenä toimenaan hän solmi uudelleen 50 vuotta poikki olleet suhteet Kuubaan.
Funes ryvettyi korruptioskandaalissa jäätyään kiinni miljoonien kavalluksesta ja pakeni vuonna 2014 Nicaraguaan. Tämä oli omiaan heikentämään luottamusta FMLN-puolueeseen.
Kustaala

| Kustaala> Gustavsro |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Kustaala korostettuna.  Vaasan alueellinen jako
Kaupunki:  Vaasa
Suurpiiri:  Kotirannan suuralue
Kaupunginosa nro:  21
Väkiluku:  1 841 (31.12.2015)
Postinumero(t):  65230
Lähialueet:  Kotiranta, Vetokannas, Metsäkallio
Kustaala (ruots. Gustavsro) on Vaasan 21. kaupunginosa ja osa-alue. Se sijaitsee noin kaksi kilometriä nykyisestä Vaasan keskustasta. Alueella on pääasiassa omakoti- ja rivitaloja. Kaupunginosan pohjoispuolella on teollisuusalue, jossa sijaitsi vuoden 2013 loppuun Kemiran paperikemikaalitehdas.
Viereisen Kotirannan tavoin Kustaala liitettiin Mustasaaresta kaupunkiin vuonna 1935, ja alueelle hyväksyttiin sen ensimmäinen asemakaava vuonna 1943. Alkuperäisessä kaavassa Kustaalaan suunniteltiin muun muassa puistikkomaisia katuja. Tämä ei kuitenkaan toteutunut ja nykyinen katuverkko on laajalti erilainen kuin ensimmäisessä kaavassa oltiin osoitettu.
Vaasan kaupunginhallinnon tilastoalueista Kustaalan pienalue kuuluu Kotirannan suuralueeseen.
Rakennuskanta

Kustaala on rakennuskannaltaan Kotirannan ja Vetokannaksen tapaista pientaloaluetta. Se on alkanut rakentua 1920-luvulla, ja on ilmeltään vaihtelevaa niin ajallisesti kuin tyylillisesti. Merkittävä osa Kustaalan taloista on valmistunut 1940-luvulle mennessä, mutta kaupunginosasta löytyy myös tämän ajan jälkeen rakennettuja rintamamiestaloja sekä puu- ja tiilitaloja. Kumpukadun itäpuolella on keskittymä 1970-luvulla rakennettuja matalia, tummatiilisiä taloja. 2000-luvun rakentamista edustavat Rusnarinkadun varrella sijaitsevat rakennukset, jotka ovat tyyliltään samanlaisia kuin samoihin aikoihin valmistuneet Metsäkallion kodit.
Palvelut

Kaupunginosan keskiössä Porvarinkadulla sijaitsee ruotsinkielinen yläkoulu Borgaregatans skola.
Väestö

Vuonna 2015 Kustaalan alueella oli 1 841 asukasta.
Kustaalan asukkaista äidinkielenään suomea puhui 61,4 %, ruotsia 26,9 % ja muita kieliä 11,7 % vuonna 2015. Alueen työvoimasta oli opiskelijoita 20,2 % ja työttömiä 10,1 % vuonna 2013.
Sanna Kekäläinen

Sanna Kekäläinen, koreografi-tanssija, taiteellinen johtaja Kekäläinen & Company
Sanna Kekäläinen (s. 23. tammikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen koreografi-tanssija sekä helsinkiläisen Kekäläinen & Companyn (K&C) taiteellinen johtaja ja perustaja.
Kekäläinen & Company perustettiin vuonna 1996, ja se toimi 1996–2001 nimellä Ruumiillisen Taiteen Teatteri. K&C vaalii tanssitaidetta älyllisenä taidemuotona ja hyödyntää tanssin poeettista ja poliittista potentiaalia. K&C työskentelee Kaapelitehtaalla Helsingissä Ruumiillisen taiteen teatterissa.
Kekäläisen teokset laajentavat käsitystä tanssiteoksesta yhdistäen filosofiaa, sukupuolen moninaisuutta, queer-teoriaa, feminismiä, tekstejä sekä konseptuaalista ajattelua vahvasti fyysiseen ja ainutlaatuiseen liikekieleen.
Taustaa

Kekäläinen opiskeli London Contemporary Dance Schoolissa 1980–1983 ja oli kausittain opiskelijana Theaterschool of Amsterdamissa vuosina 1983 ja 1985. Kekäläinen oli mukana perustamassa Zodiak Presents ry:tä (1986), joka toimii nykyään nimellä Zodiak – Uuden tanssin keskus. Kekäläisen kausi Zodiakissa kesti 1986–1996, ja hän loi sinä aikana yli 20 teosta.
Taiteellinen statement

Taiteilijana Kekäläinen ottaa kantaa maailman tilaan. Kekäläisen mielestä on järkyttävää huomata tämänhetkinen jako itään ja länteen, pohjoiseen ja etelään, rikkaisiin ja köyhiin, A- ja B-luokan kansalaisiin.
Kekäläinen on löytänyt tavan linkittää ruumiissa koetut yksityiset kokemukset laajempiin sosiaalisiin kokonaisuuksiin syvällisen tutkimuksen kautta. Esimerkkinä tästä tutkimuksesta toimii käsitys läheisyyden tärkeydestä fyysisenä kokemuksena, joka koskee niin yksilöä kuin valtioitakin. Läheisyyden vastakohtana on väkivalta; hyväksikäyttävä terrori, etninen puhdistus tai sotatila. Hänen painotuksensa on yhteisten ja jaettavien mahdollisuuksien löytämisessä erottelun ja eristämisen sijaan.
Kekäläisen taiteellisen työn yhtenä kantavana ajatuksena on ollut tutkia kuinka paljon informaatiota ja ajattelua liike voi ilmaista. Liike on hänen mielestään yhtä täsmällinen keino kommunikoida ja ilmaista kuin mikä tahansa muu kommunikaation muoto. Kekäläinen on kehittänyt metodin kirjoittaa tanssilla ja tanssissa, hän on myös tuonut kirjoitetun ja puhutun sanan osaksi nykytanssin konseptia. Feminismin, filosofian ja psykoanalyysin lähtökohdista Kekäläinen on luonut tapoja linkittää ruumiissa koetut yksityiset kokemukset laajempiin sosiaalisiin yhteyksiin.
Kekäläinen on pohtinut esitys-sanaa ja sen merkitystä. Esitystilanne tuo ihmiset yhteen, oli muoto sitten teatteri, tanssi tai jokin muu taidemuoto. Tämä on jo itsessään merkittävää ja näyttää olevan ihmisen arkaainen tarve. Jos esityksen tavoitteena on purkaa sisältönsä ja merkityksensä ja tarkastella tilannetta niin vuorovaikutuksellisesti kuin mahdollista, onko kyseessä silloin esitys vai enemminkin länsimainen rituaali?
Kekäläinen vastustaa markkinatalouden sanastoa, jota ilmenee yhä enemmän ja enemmän myös kulttuurin ja taiteen alueilla. Hän ei koe itseään palveluntarjoajana, vaan ehkä enemmän palvelijana. Kekäläistä motivoi lisääntyvä arvojen ja humanismin katoaminen, rahan merkityksen kasvaminen maailmassa ja taiteen kaupallistuminen sekä epätasa-arvon ja hyväksikäytön lisääntyminen. Kekäläistä onkin kuvattu feministisen eksistenssin promoottorina, provokaattorina, ongelmanasettelijana, tarkkailijana ja runoilijana.
Kekäläisen teosten tematiikka on kahlannut läpi sukupuolen moninaisuutta, häpeää, maailmanlaajuista eriarvoistumista, yhteisön suhtautumista mielenterveysongelmiin ja hulluuteen. Uusimmissa teoksissaan Kekäläinen & Company on syventynyt tutkimaan maapallon hälyttävää tilaa sekä ihmisen väistämätöntä pääroolia ekokatastrofiin suistumisessa.
Vuonna 2020 Kekäläinen aloitti antroposeenin aikakautta käsittelevän teossarjan, jonka ensimmäinen osa If I Would Lose My Voice kantaesitettiin Suomen Kansallisteatterissa. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun ns. vapaan kentän koreografi ryhmineen esiintyi Kansallisteatterin suurella näyttämöllä. Teossarjan toinen osa, Parvi – Flock, havainnoi antroposeenin ajan olentoja ja luontokappaleita ja se kantaesitettiin Suomen Kansallismuseossa.  Toisessa osassa Kekäläinen nosti keskiöön kokemuksen ryhmästä sekä äänen merkityksestä tiedon ja tunneviestien välittäjänä.
Taiteellinen merkitys

Kekäläinen edustaa omaleimasta estetiikkaa ja on tehnyt useita taiteellisia avauksia suomalaisessa nykytaidekentässä. Filosofi Olli Ahlroos on kuvaillut Kekäläistä yhdeksi mielenkiintoisimmaksi, ellei jopa merkittävimmäksi nykytaiteilijaksi. Kriitikko Maria Säkö on teosarviossaan 18.8.2020 väittänyt, että harva tanssitaiteilija uskaltaa olla niin järkähtämättömän poliittinen kuin Sanna Kekäläinen.
Eurooppalainen Springback Magazine julkaisi keväällä 2019 painetun vuosikirjan, johon oli valittu Spring Forward -festivaalin verkkolehdessä julkaistuista artikkeleista kiinnostavimmat. Vuosikirjaan valittiin tutkija Riikka Laakson kirjoittama englanninkielinen artikkeli The Naked Stage of Sanna Kekäläinen, joka antoi tiiviin ja avartavan kuvauksen Sanna Kekäläisen taiteesta ja metodeista. Joulukuussa 2019 filosofialehti Hyperion: On the future of Aesthetics julkaisi kaksi laajaa artikkelia Kekäläisen taiteesta. Lehdessä oli englanninkielinen käännös filosofi Olli Ahlroosin artikkelista The Courage that Art Demands, joka alkujaan on julkaistu Tanz im August -festivaalin lehdessä 2017 sekä kirjassa Sielu, Ruumis ja Liha – Näkökulmia Sanna Kekäläisen työhön (2018). Lehdessä julkaistiin myös tutkija Riikka Laakson artikkeli The Routes of a Nymph: A Shaping Body in the Poetics of Sanna Kekäläinen.
Lyhyesti

Lukuisia esiintymisiä eri festivaaleilla ja teattereissa Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Residenssitaiteilijana WUKissa Wienissä, Itävallassa (TransEuropeHalles) kesällä 1998.
Tilattu Rekonstruktiosarja neljästä varhaisesta työstä Kiasma-teatteriin avajaisohjelmaksi vuonna 1998.
Goethe-instituutin asiantuntijavieraana Global Dance Festivalilla Düsseldorfissa kesällä 2002.
Residenssitaiteilijana Tukholman Dansens Husissa keväällä 2011.
Apurahoja ja palkintoja

1989 Valtion 1-vuotinen taiteilija-apuraha
1990 Valtion 3-vuotinen taiteilija-apuraha
1990 Tanssitaiteen valtion palkinto, Zodiak Presents
1994 Nuori Suomi -palkinto
1996 Valtion 3-vuotinen taiteilija-apuraha
1999 Valtion 5-vuotinen taiteilija-apuraha
2004 Valtion 1-vuotinen taiteilija-apuraha
2005 Valtion 5-vuotinen taiteilija-apuraha
2010 Valtion 5-vuotinen taiteilija-apuraha
2018 Valtion 5-vuotinen taiteilija-apuraha
Artikkelit ja kirjallisuus > Omia kirjoituksia

”Tanssin opiskelua Lontoossa.” Tanssi 3/1982.
"Esiintyminen – arvoitus." Askelmerkkejä tanssin historiasta, ruumiista ja sukupuolesta. Tanssin tutkimuksen vuosikirja nro 3. Toim. Päivi K. Pakkanen, Jaana Parviainen, Leena Rouhiainen, Annika Tudeer. Central Arts Council. 1999.
"Puolalainen nykytanssi nousee." Tanssi 3/2001.
"Nykyinen taidepolitiikka johtaa valmisvaate-tanssiin." Tanssi 1/2003
Tanssin tekijät – 35 näkökulmaa koreografin työhön. Toim. Hannele Jyrkkä, 2005
"Ehdotus sukupuolen esittämiseksi näyttämöllä." Mustekala 2/2015, 59. vsk.
Artikkelit ja kirjallisuus > Artikkeleita

Sutinen, Virve: "Hysteria". Taide 2/1992.
Kantonen, Leea: "Hurmio". Taide 6/1994.
Brotherus, Hanna: "Ollako vai eikö olla? Myyttien raskaus." Tanssi 4/1995.
Sutinen, Virve: "Ruumiillisen taiteen 'ambitious bitch'." Tanssi 2/1997.
Sutinen, Virve: "The rise and falls of Physical Art Theatre." Tanssi 3/1997.
Tawast, Minna: "Sanna Kekäläinen uudistuneen vanhan edessä." Tanssi 3/1998.
"Physical Art Theatre. Faun. Studien über Hysterie." Finnish Dance in Focus 1999.
Laakkonen, Johanna: "The Harmony of Chaos: Sanna Kekäläinen." Finnish Dance in Focus 2001.
Saarakkala, Janne "Sanna Kekäläinen alastomana." Esitys 2/2010.
Salusjärvi, Aleksis: "Tanssissa korostuu naisen keho, liike ja vuorovaikutus." Kritiikin uutiset 4/2012.
Ahlroos, Olli. "Kysymyksiä taiteesta ja taiteilijaksi tulemisesta Sanna Kekäläiselle." Liikekieli.com 2016.
Järvi-Eskola, Aino. "Feministinen autobiografinen esitys tanssinäyttämöllä, esimerkkiteoksena Sanna Kekäläisen Puna - Red - Rouge." Helsingin yliopisto, Humanistinen tiedekunta 2015.
Kulomaa, Jaakko. "Electroacoustic techniques in sound design for contemporary dance. 4 works for Sanna Kekäläinen". Master's Thesis, Center for Music & Technology, UniArts 2024.
Artikkelit ja kirjallisuus > Kirjoja

Laakso, Riikka ym.: Sielu, ruumis ja liha – näkökulmia Sanna Kekäläisen työhön.  Helsinki:  Books on Demand GmbH, 2018.  ISBN 978-951-568-957-3
Aiheesta muualla

Kekäläinen & Companyn sivusto
Kekäläinen & Company Vimeossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle
Taoiseach

| Taoiseach |
| --- | --- |
 
 
 Nykyinen Micheál Martin 23. tammikuuta 2025 lähtien
Virka-asunto:  Steward's Lodge
Nimittäjä:  Irlannin presidentti
Kauden pituus:  Ei ole (Dáil Éireannin enemmistön luottamus)
Perustettu:  29. joulukuuta 1937
Ensimmäinen:  Éamon de Valera
Kotisivut:  www.taoiseach.ie
Taoiseach (artikkelin kanssa An Taoiseach, monikossa Taoisigh) on Irlannin hallituksen johtajan nimike vuodesta 1937. Nimike on käytännössä pääministeri. Hallituksen varapääministeriä kutsutaan tánaisteksi.
Nimike äännetään Iiriksi [t̪ˠiːʃəx] ja englanniksi [ˈtiːʃəx] tai [ˈtiːʃək].
Luettelo

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Järjestys | Taoiseach (syntynyt – kuollut) | Taoiseach (syntynyt – kuollut) | Virkakausi | Puolue |
| 1. |  | Éamon de Valera (1882–1975) | 29. joulukuuta 1937 – 18. helmikuuta 1948 | Fianna Fáil |
| 2. |  | John A. Costello (1891–1976) | 18. helmikuuta 1948 – 13. kesäkuuta 1951 | Fine Gael |
| 3. |  | Éamon de Valera (1882–1975) | 13. kesäkuuta 1951 – 2. kesäkuuta 1954 | Fianna Fáil |
| 4. |  | John A. Costello (1891–1976) | 2. kesäkuuta 1954 – 20. maaliskuuta 1957 | Fine Gael |
| 5. |  | Éamon de Valera (1882–1975) | 20. maaliskuuta 1957 – 23. kesäkuuta 1959 | Fianna Fáil |
| 6. |  | Seán Lemass (1899–1971) | 23. kesäkuuta 1959 – 10. marraskuuta 1966 | Fianna Fáil |
| 7. |  | Jack Lynch (1917–1999) | 10. marraskuuta 1966 – 14. maaliskuuta 1973 | Fianna Fáil |
| 8. |  | Liam Cosgrave (1920–2017) | 14. maaliskuuta 1973 – 5. heinäkuuta 1977 | Fine Gael |
| 9. |  | Jack Lynch (1917–1999) | 5. heinäkuuta 1977 – 11. joulukuuta 1979 | Fianna Fáil |
| 10. |  | Charles Haughey (1925–2006) | 11. joulukuuta 1979 – 30. kesäkuuta 1981 | Fianna Fáil |
| 11. |  | Garret FitzGerald (1926–2011) | 30. kesäkuuta 1981 – 9. maaliskuuta 1982 | Fine Gael |
| 12. |  | Charles Haughey (1925–2006) | 9. maaliskuuta 1982 – 14. joulukuuta 1982 | Fianna Fáil |
| 13. |  | Garret FitzGerald (1926–2011) | 14. joulukuuta 1982 – 10. maaliskuuta 1987 | Fine Gael |
| 14. |  | Charles Haughey (1925–2006) | 10. maaliskuuta 1987 – 11. helmikuuta 1992 | Fianna Fáil |
| 15. |  | Albert Reynolds (1932–2014) | 11. helmikuuta 1992 – 15. joulukuuta 1994 | Fianna Fáil |
| 16. |  | John Bruton (1947–2024) | 15. joulukuuta 1994 – 26. kesäkuuta 1997 | Fine Gael  |
| 17. |  | Bertie Ahern (s. 1951) | 26. kesäkuuta 1997 – 7. toukokuuta 2008 | Fianna Fáil |
| 18. |  | Brian Cowen (s. 1960) | 7. toukokuuta 2008 – 9. maaliskuuta 2011 | Fianna Fáil |
| 19. |  | Enda Kenny (s. 1951) | 9. maaliskuuta 2011 – 14. kesäkuuta 2017 | Fine Gael |
| 20. |  | Leo Varadkar (s. 1979) | 14. kesäkuuta 2017 –   27. kesäkuuta 2020 | Fine Gael |
| 21. |  | Micheál Martin (s. 1960) | 27. kesäkuuta 2020–17. joulukuuta 2022 | Fianna Fáil |
| 20. |  | Leo Varadkar (s. 1979) | 17. joulukuuta 2022 – 9. huhtikuuta 2024 | Fine Gael |
| 22. |  | Simon Harris (s. 1986) | 9. huhtikuuta 2024–23. tammikuuta 2025 | Fine Gael |
| 21. |  | Micheál Martin (s. 1960) | 23. tammikuuta 2025 | Fianna Fáil |
Tietosanakirja (1909)

| Tietosanakirja |
| --- | --- |
 Tietosanakirjan osat.
Kieli:  suomi
Genre:  tietosanakirja
Kustantaja:  Otava ja WSOY
Julkaistu:  1909–1922
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tietosanakirjan hakusana automobiili.
Tietosanakirjan vihreäkantinen versio.
Tietosanakirja on 11-osainen vuosina 1909–1922 julkaistu ensimmäinen varsinainen suomenkielinen tietosanakirja. Se sisältää yhteensä 66 000 hakusanaa.
Tietosanakirja tehtiin Otavan ja WSOY:n yhteistyönä. Ne perustivat sen julkaisijaksi Tietosanakirja-osakeyhtiön vuonna 1906. Suomen kielen sana tietosanakirja keksittiin tätä teosta varten.
Tietosanakirja

Tietosanakirjan toimitti Yrjö Wichmannin johtama toimituskunta. Ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1909, ja muut osat julkaistiin vuoden välein, poikkeuksena sisällissotavuosi 1918, jolloin ei ilmestynyt yhtään osaa. Sarjan 11. osa on täydennysosa, joka julkaistiin vuonna 1922. Sarjaa myytiin 16 000 kappaletta. Tietosanakirjan valmistuessa siinä oli hakusanoja 66 000 kappaletta.
Vaikka Tietosanakirja oli sisällöltään kansainvälinen, sen kaiken tiedon olivat seuloneet suomalaiset asiantuntijat. Teos oli merkittävä myös suomalaisen sanaston ja oikeinkirjoituksen vakiinnuttajana. Erityisesti vierasperäiset paikannimet ja lainasanat tuottivat työtä toimituksen käytössä olleille kieliasiantuntijoille. Runsas etymologinen tieto vanhenee osaltaan hitaasti.
Esko Häkli kirjoitti teoksessaan Tiedon taika, että huolellisesti tehty ensyklopedia säilyttää arvonsa ainakin luotettavana ja helppona lähteenä julkaisuhetkensä käsityksille eri asioista. Tietosanakirja oli lajinsa ensimmäinen ja se loi suomalaisen tietosanakirjaperinteen perustan.
Agathon Meurman oli jo vuosina 1883–1890 julkaissut vihkosarjana teoksen Sanakirja yleiseen sivistykseen kuuluvia tietoja varten, jota voidaan pitää aivan ensimmäisenä suomenkielisenä tietosanakirjana, mutta sen artikkelit olivat hyvin lyhyitä ja suuri osa sisällöstä vain vierasperäisten sivistyssanojen selityksiä. Tietosanakirja pyrittiin sen sijaan tekemään tieteelliselle pohjalle ja se sisältää myös kuvituksen.
Toimituskunnan jäsenet

Yrjö Wichmann, professori, toimituskunnan puheenjohtaja
Wäinö Bonsdorff, filosofian tohtori ja kauppaopiston opettaja (osa 1)
Jalmar Castrén, insinööri, Teknillisen korkeakoulun lehtori (osat 2–11)
Jaakko Forsman, filosofian tohtori, lehtori (osat 1–11)
Kustavi Grotenfelt, professori (osat 1–11)
Lauri Hendell, filosofian kandidaatti, toimitussihteeri (osat 1–9)
Edvard Hjelt, senaattori, yliopiston sijaiskansleri (osat 1–9)
Artturi Kannisto, dosentti, toimitussihteeri
Gustaf Melander, professori (osa 1)
Uno Saxén, filosofian tohtori, lehtori (osat 2–11)
E. N. Setälä, professori (osat 1–11)
J. A. Wecksell, filosofian maisteri (osat 1–4, 11)
Ilmari Välikangas, maisteri, toimitussihteeri (osat 5–11)
Aktiivisen toimituskunnan muodostivat Wichmann, Forsman, Hendell ja Wecksell sekä myöhemmin Välikangas.
Tietosanakirjan osat

Tietosanakirja. 1. osa, A–Confort.  Helsinki:  Tietosanakirja, 1909.  Internet Archive -linkki.
Tietosanakirja. 2. osa, Confrater–Haggai.  Helsinki:  Tietosanakirja, 1910.  Internet Archive -linkki.
Tietosanakirja. 3. osa, Haggard–Kaiverrus.  Helsinki:  Tietosanakirja, 1911.  Internet Archive -linkki.
Tietosanakirja. 4. osa, Kaivo–Kulttuurikieli.  Helsinki:  Tietosanakirja, 1912.  Internet Archive -linkki.
Tietosanakirja. 5. osa, Kulttuurisana–Mandingo.  Helsinki:  Tietosanakirja, 1913.  Internet Archive -linkki.
Tietosanakirja. 6. osa, Mandolini–Oulunsalo.  Helsinki:  Tietosanakirja, 1914.  Internet Archive -linkki.
Tietosanakirja. 7. osa, Oulun tuomiokunta–Ribes.  Helsinki:  Tietosanakirja, 1915.  Internet Archive -linkki.
Tietosanakirja. 8. osa, Ribot–Stambul.  Helsinki:  Tietosanakirja, 1916.  Internet Archive -linkki.
Tietosanakirja. 9. osa, Stambulov–Työaika.  Helsinki:  Tietosanakirja, 1917.  Internet Archive -linkki.
Tietosanakirja. 10. osa, Työehtosopimus–Öölanti.  Helsinki:  Tietosanakirja, 1919.  Internet Archive -linkki.
Tietosanakirja. 11. osa, Täydennysosa 1920–1922.  Helsinki:  Tietosanakirja, 1921–22.  Internet Archive -linkki.
Kirjallisuutta

Välimäki, Kaija: Tietosanakirja (1908–1922): julkaisu, levitys ja vastaanotto. Pro gradu -työ. Turun yliopisto, 1989. Tiivistelmä.