stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Välimeren ruokavalio
Sisältö

Yhdysvaltalainen fysiologi ja tutkija Ancel Keys määritteli Välimeren ruokavalion 1960-luvulla ruokavalioksi, jossa käytetään paljon kasviöljyjä ja vähän tyydyttynyttä rasvaa. Keysin määritelmä ei perustunut tutkimustuloksiin, koska hän ei tutkinut Välimeren ruokavaliota, vaan tyytyi vertailemaan Välimeren maiden ja muiden maiden asukkaista kerättyjä terveystietoja keskenään.
Keysin määritelmää Välimeren ruokavaliosta laajennettiin myöhemmin siten, että se sisälsi määritelmän mukaan runsaasti kylmäpuristettua oliiviöljyä, viljaa, vihanneksia, hedelmiä, pähkinöitä ja papuja, kohtuullisessa määrin kalaa, lihaa, maitotuotteita ja punaviiniä sekä pieniä määriä kananmunia ja sokeroituja ruokia. Joidenkin määritelmien mukaan vilja nautitaan kokojyvätuotteiden muodossa. Välimeren ruokavalion määritelmissä esiintyy suurta vaihtelua etenkin viljatuotteiden kohdalla. Tieteellisissä tutkimuksissa käytettyjen määritelmien mukaan Välimeren ruokavalioon kuuluu päivittäin jopa kahdeksan annosta oliiviöljyä, 1–13 annosta viljatuotteita, 3–9 annosta vihanneksia sekä puolesta kahteen annosta hedelmiä.
Gion

Katu Gionissa
Gionia vuonna 1886
Gion (jap. 祇園 tai 祇をん) on historiallisesti merkittävä kaupunginosa Kiotossa, Japanissa. Gion tunnetaan varsinkin teattereistaan, perinteisistä ravintoloistaan, teehuoneistaan (ochaya) sekä geishoistaan. Gionin alueella sijaitsee kaksi kagaita eli geisha-aluetta, Gion Kōbu ja Gion Higashi. Gion Higashi on niistä pienempi.
Historia

Gionin alue on saanut nimensälähde? šintolaisesta Susanoo no Mikoton pyhäköstä, aiemmin nimeltään Gion, nykyisin Yasaka. Alueelle alettiin 1500-luvullalähde? perustaa majataloja ja tavernoja palvelemaan temppeliin saapuvia pyhiinvaeltajia. Tavernojen tarjoamasta viihteestä sai alkunsa alueen maine huvikorttelina.
Vuonna 1665 tai 1670 Gion sai virallisen luvan toimia kagaina sen jälkeen, kun alueen teehuoneiden tarjoilijattarien työnkuva oli vähitellen muuttunut geishojen kaltaiseksi viihdyttämiseksi. 1700-luvun puoliväliin mennessä Gionista oli tullut kaupungin suurin viihdekortteli. Vuonna 1881 Gion Higashi ja Gion Kobu erosivat eri geisha-alueiksi.
Alue

Gionin poikki kuljee etelä-pohjoinen-suunnassa Hanamikōji-katu, jonka eteläosassa sijaitsee 1600-luvulta peräisin olevia rakennuksia.  Alueen eteläosassa sijaitsee myös Gion Kōbu kaburenjō-teatteri. Eri puolilla Gionia on perinteisiä teehuoneita, joissa paikalliset maikot ja geikot viihdyttävät asiakkaita.
Geishat

Toisen maailmansodan jälkeen geishojen määrä on ollut jatkuvassa laskussa koko Japanissa ja myös Gionissa. Samoin muut perinteiset japanilaiset taidemuodot ovat kärsineet hiipuvasta kävijäkunnasta. Gionissa oli 1920-luvulla 2 500 geishaa ja 106 maikoa. Toisen maailmansodan jälkeen 1948 jäljellä oli vielä 1 200 geishaa ja 160 maikoa, mutta vuonna 1999 enää 90 aikuista ja 22 harjoittelijana toimivaa geishaa.selvennälähde? Gion on säilynyt Kioton suurimpana geisha-alueena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gion Wikimedia Commonsissa
Geiko Gionin kadulla vuonna 2011.
Qt (kehitysympäristö)

| Qt |
| --- | --- |

 Qt Designer -työkalu käyttöliittymien suunnittelua varten
Kehittäjä:  Qt Group Qt Project
Kehityshistoria
Vakaa versio:  6.8.1 (2. joulukuuta 2024)
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  käyttöliittymäkirjasto, ohjelmointiympäristö
Alusta:  Android, Linux, iOS, OS X, QNX, Windows
Lisenssi:  GPL, LGPL,  kaupallinen
Aiheesta muualla
www.qt.io
Versiohallinta
Qt (lausutaan virallisesti kuten englannin kielen sana "cute") on alustariippumaton ohjelmistojen ja graafisten käyttöliittymien käyttöliittymäkirjasto ja ohjelmointiympäristö. Qt sisältää muiden muassa C++ -luokkakirjaston, omaa QML-kieltä käyttävän QtQuick-kirjaston ja alustariippumattoman ohjelmointiympäristön. Qt-ympäristöä käytetään myös tekstipohjaisten sekä palvelinohjelmistojen kehittämiseen.
Qt-ympäristö on vapaa ja avoimen lähdekoodin ohjelmisto ja se on saatavilla GPL- ja LGPL-lisensseillä sekä kaupallisella lisenssillä.
Qt:n tuotemerkin ja tekijänoikeudet omistaa Qt Group. Qt-ympäristöä kehittää Qt Groupin lisäksi Qt Project, joka on avoin joukko yksilöitä ja yrityksiä.
Huomattavia Qt:n avulla kehitettyjä ohjelmistoja ovat muun muassa KDE-ympäristö ja siihen liittyvät sovellusohjelmat. Muita ohjelmistoja ovat muiden muassa Google Earth, Skype, VirtualBox ja VLC media player.
Qt-kirjastossa on sisäänrakennettu tuki C++-ohjelmointikielelle, mutta Qt:iä voidaan käyttää myös muilla kielillä kuten esimerkiksi C# (Qyoto -kirjaston avulla), Java (Qt Jambi), Python (PyQt, PySide, PythonQt), Ruby (QtRuby) ja PHP (PHP-Qt).
Historia

Qt:n kehityksen aloittivat Trolltechin Haavard Nord ja Eirik Chambe-Eng, jotka molemmat valmistuivat Trondheimin yliopistosta. 1990-luvun alussa he kehittivät ultraäänikuville tietokantaa, jonka piti toimia Unixilla, Macintoshilla ja Windowsissa. Tästä tarpeesta johtuen he aloittivat alustariippumattoman käyttöliittymäkehyksen kehityksen vuonna 1991. Vuonna 1993 heillä oli ydin ja he pystyivät tekemään omia widgetejä. Vuoden 1994 aikana he kehittivät siitä tuotetta ilman varsinaista rahoitusta. Nimeen Qt toimi insipiraationa Xt (X Toolkit) ja maaliskuussa 1994 perustetun yrityksen nimi oli aluksi Quasar Technologies, sitten Troll Tech ja myöhemmin Trolltech.
Qt:n ensimmäinen julkinen versio 0.90 julkaistiin 20. toukokuuta 1995. Alusta alkaen Qt on julkaistu sekä avoimella että kaupallisella lisenssillä.
Qt valittiin julkaisunsa aikaan 1996, tuolloin vain Linux-käyttöjärjestelmälle tarkoitetun KDE-työpöytäympäristön kehitysympäristöksi. Qt oli tuolloin saatavilla vapaasti vain "ei-kaupalliseen käyttöön", mikä sai GNU-projektin aloittamaan KDE:n kanssa kilpailevan GNOME-projektin. Qt julkaistiin myöhemmin vapaan lähdekoodin kriteerit täyttävällä GPL-lisenssilla ja maaliskuussa 2009 LGPL:llä, joten sitä voi käyttää vapaasti myös kaupallisissa ohjelmissa.
Nokia osti Trolltechin vuonna 2008. Maaliskuussa 2011 Ohjelmistoyhtiö Digia osti Nokialta Qt:n lisensointi- ja palveluliiketoiminnan. Nokia jatkoi Qt-teknologian kehittämistä, mutta Digia vastasi teknologian kaupallisesta lisensoinnista ja palveluliiketoiminnasta. Elokuussa 2012 julkistettiin, että Digia ostaa koko Qt-kehitysympäristön Nokialta. Kaupan myötä Digia vastasi kaikista Qt-teknologiaan liittyvistä toiminnoista, joista aiemmin on huolehtinut Nokia. Näitä ovat muun muassa tuotekehitys, sekä kaupallisen ja avoimen lähdekoodin lisensointi- ja palveluliiketoiminta, jonka Digia osti jo aikaisemmin maaliskuussa 2011. Kaupan merkittävimpänä tavoitteena on parantaa Digian asemaa Qt-ekosysteemissä ja laajentaa Qt-teknologian saatavuutta yhä useammalle alustalle.  Digia eriytti ensin Qt-liiketoiminnan kokonaan omistamaansa Qt Company tytäryhtiöön. Lopulta kaupankäynti Qt Groupin osakkeella alkoi Helsingin pörssin päälistalla 2. toukokuuta 2016.
Versiohistoria > Qt 6

Vuonna 2020 julkaistu Qt 6 vaatii C++17-yhteensopivan kääntäjän ja on siirtynyt CMake-käännösympäristöön. qmake-käännös on vielä tuettu Qt:ta käyttäville sovelluksille. Qt 6:ssa on tukea korkean DPI:n näytöille. Sovelluksen käyttämä koordinaattijärjestelmä on riippumaton fyysisestä laitteesta ja vasta varsinainen pikseleihin piirtäminen tehdään skaalauskertoimen kanssa.
Qt 6.6 lisäsi Wayland-ympäristössä mahdollisuuden säilyttää ohjelmat käynnissä istunnon käynnistyessä uudelleen. Aiemmin X11-ympäristössä palvelinohjelman kaatuminen aiheutti kesken olevan työn kadottamisen. Wayland-ympäristössä muistivaraukset tapahtuvat ohjelmissa, jolloin ne voivat jatkaa kadottamatta tietoja.
Tekniikka

Qt-kirjaston oliot välittävät tietoa toisilleen signaaleilla ja lovilla (engl. signals and slots). Ratkaisu on ollut käytössä toteutuksen ensijulkaisusta lähtien vuonna 1994. Menetelmän tavoite on korjata kaksi callback-funktioiden heikkoutta: parantamalla tyyppiturvallisuutta ja vähentää riippuuvuutta tiedosta mitä callback-funktiota käsittelijän on kutsuttava. Tekniikka toteuttaa havainnoitsija-suunnittelumallin. Vastaava toteutus on myös muun muassa Boost-kirjastossa.
Qt:ssa luokka voi toteuttaa yhden tai useampia signaaleja ja yhden tai useampia lovia. Signaalit voidaan kytkeä mihin tahansa haluttuun määrään lovia connect()-funktiolla. Lovi on kuin mikä tahansa luokan jäsenmetodi ja sitä voidaan kutsua suoraan, mutta se on määriteltävä loveksi avainsanalla.
Signaalilla ei ole omaa toteutusta. Signaalin lähettämistä kutsutaan emittoimiseksi (engl. emit).
Alustat

Qt on julkaistu seuraaville alustoille:
Qt for Linux/X11 – X Window System (Unix / Linux)
Qt for Symbian – Symbian
Qt for Maemo – Maemo
Qt for Meego – Meego
Qt for Mac OS X – Apple Mac OS X
Qt for Embedded Linux – sulautetut Linux-pohjaiset käyttöjärjestelmät (kämmentietokoneet, älypuhelimet jne.)
Qt for Windows – Microsoft Windows
Qt for Windows CE – Microsoft Windows CE
Wayland-järjestelmää tuetaan vaihtoehtona X Window Systemille.
QNX on tuettu alusta.
VxWorks-tuki on kaupallisessa versiossa.
Lisäksi muun muassa Android-, Integrity-, webOS- ja Yocto-käyttöjärjestelmät ovat tuettuja Qt 6:ssa.
Qt Company on kertonut vuonna 2019 mikrokontrollereille suunnatusta Qt-versiosta.
Moduulit

Qt-luokkakirjasto sisältää seuraavat moduulit:
Qt Core Module – Qt:n perusluokat, IO, tapahtumien käsittely, säikeet, observer-suunnittelumallin toteutus, jne.
GUI Module – graafiseen käyttöliittymään liittyvät luokat (Widgets)
OpenGL Module – OpenGL-grafiikkaluokat
Qt Script Module – tuki komentosarjakielille
Networking Module – tietoverkkoihin liittyvät ohjelmointiluokat (TCP, HTTP, FTP, DNS jne.)
Database Module – tietokantaluokat (SQL, ODBC, DB2 jne.)
Qt WebKit Integration – tuki WWW-sivujen näyttämiseen WebKit-selainmoottorilla
Phonon Multimedia Framework – ääni- ja kuvatiedostojen mediasoitin
XML Module – XML-kirjasto (SAX ja DOM)
Unit Testing Framework – yksikkötestausjärjestelmä
Lisäksi Qt-ympäristö sisältää erilaisia ohjelmointiin sekä kansainvälistämiseen ja lokalisointiin tarkoitettuja työkaluja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Qt (Arkistoitu – Internet Archive)
Qt Commercial (Arkistoitu – Internet Archive)
Qt:n dokumentaatio (Arkistoitu – Internet Archive)
Digitoday: Nokia hakee vauhtia ohjelmistoihin Linux-yhtiöstä
Villi länsi

Buffalo Billin villin lännen show’n juliste noin vuodelta 1899.
Villi länsi (engl. Wild West) tarkoittaa Yhdysvaltojen länsiosassa sijainnutta aluetta 1800-luvun loppupuolella, jolloin siellä vallitsivat laittomat ja seikkailulliset olosuhteet. Nykyinen romantisoitu käsitys villistä lännestä perustuu vain osittain todellisuuteen. Villiin länteen on sijoitettu hyvin monia seikkailukirjoja ja -elokuvia sekä videopelejä.
Määritelmä

Yleensä villillä lännellä viitataan ”rajaseudun” (frontier) uudisasuttajien elämään ajanjaksolla, joka ulottui Yhdysvaltain sisällissodasta 1861–1865 vuoteen 1890. Rajaseudulla tarkoitettiin kiinteästi asutetun alueen ”rajan” länsipuolista aluetta, josta kuka tahansa saattoi ilmaiseksi vallata itselleen tietyn kokoisen vapaan maa-alueen. Rajaseutuun kuului nykyisiä Texasin, Kansasin, Oklahoman, Nebraskan sekä Pohjois- ja Etelä-Dakotan osavaltioita vastaava alue.
Historia > Eurooppalaisasutuksen leviäminen länteen ja rataverkoston rakentaminen

1700-luvulla britit asuttivat Pohjois-Amerikan itärannikkoa, mutta jo Appalakkien takana alkoi intiaanien asuttama alue. Alue tuli Yhdysvaltojen omistukseen 1803, kun silloin Louisianaksi kutsuttu alue ostettiin Ranskalta. Mississipin ja Tyynen valtameren välinen alue oli eurooppalaisille täysin tuntematon ja kartoittamaton joitain hajanaisia kertomuksia lukuun ottamatta. Ensimmäisenä tutkimusretkikuntana aluetta lähti keväällä 1804 tutkimaan kahdeksi vuodeksi Lewisin ja Clarkin retkikunta. Merkittävää oli myös ensimmäisen uudisasukkaan Daniel Boonen (1734–1820) toiminta alueen tutkimisessa.
Historia > Rauhattomuuden aika

Lain valvonta tällä harvaan asutulla alueella oli hankalaa. Niinpä väkivaltarikollisuutta ja sen seurauksena myös oman käden oikeutta esiintyi suhteellisen paljon. Riitoja ja erimielisyyksiä ratkaistiin kaksintaisteluin, joita kuvataan usein elokuvissa, mutta väijytys oli yleisempi tapa tappaa vastustaja. Nimitys ”villi länsi” viittaa tähän rauhattomuuteen.
Alueella käytiin myös viimeiset intiaanisodat. Ajan merkittävimpiä intiaanipäälliköitä olivat Geronimo ja Istuva Härkä.
Historia > Rajaseudun sulkeminen

Hallitus julisti rajaseudun suljetuksi 1890, kun väestönlaskennan perusteella todettiin, ettei selvää kiinteän asutuksen rajaa enää ollut olemassa. Uusi rajaseutu (the last frontier) tosin avattiin Klondiken kultalöydön myötä Alaskaan vuonna 1896, ja sekin on toisinaan liitetty villin lännen käsitteeseen.lähde?
Jälkimaine

Villin lännen historia rikollisineen, revolverisankareineen, intiaaneineen ja karjapaimenineen on osa americanaa eli yhdysvaltalaista kansallisromantiikkaa. Villin lännen kuvaus eli western on kehittynyt kokonaiseksi elokuvan (”lännenelokuva”), kirjallisuuden ja sarjakuvan lajityypiksi. Westernien tapa kuvata villiä länttä on perustaltaan historiallinen, mutta usein mukana on runsaasti liioittelua, romantisointia ja muita kuvitteellisia aineksia.
Tyypillisiä villin lännen tarinoiden hahmoja ovat karjapaimenet, intiaanit, kullankaivajat, seriffit ja lainsuojattomat. Tapahtumapaikka on yleensä tomuinen kylä tai pikkukaupunki aavikolla, missä vesi, hevoset, karja, öljy tai kulta aiheuttavat kiistoja. Usein hahmot käyvät saluunassa, jossa kiistoja ratkotaan revolvereilla.
Tunnettuja lännensankareita

Villin lännen tunnetuimpia rikollisia ja muita pyssysankareita olivat esimerkiksi Billy the Kid, Daltonin veljekset, Doc Holliday, John Wesley Hardin, Jesse James ja Frank James, Butch Cassidy ja Sundance Kid.
Tunnetuimpia lainvalvoja olivat esimerkiksi Wyatt Earp, Bat Masterson, Wild Bill Hickok ja Roy Bean.
Muita kuuluisia villin lännen henkilöitä olivat esimerkiksi Buffalo Bill, Calamity Jane, Kit Carson, Davy Crockett ja Annie Oakley.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villi länsi Wikimedia Commonsissa
Rajaseudun osavaltiot Yhdysvaltain kartalla.
Tombstonen kaupungin perustaja Ed Schieffelin vuonna 1880 otetussa valokuvassa.
Intiaanipäällikkö Istuva Härkä
Lattianpesijät

| Lattianpesijät |
| --- | --- |

Nimi:  Lattianpesijät
Tekijä:  Juho Rissanen
Valmistumisvuosi:  1908
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  160,50  cm
Leveys:  110,50  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneum, Suomi
Lattianpesijät on taiteilija Juho Rissasen öljyvärimaalaus, 160,5×110,5 cm, vuodelta 1908. Työ kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Lattianpesijät kuuluu Juho Rissasen vuoden 1908 suurehkoihin kansankuvaus töihin. Se maalattiin Nilsiässä Heikkilän talossa, todennäköisesti jo vuonna 1907. Rissanen asui Heikkilän isossa maalaistalossa kaikkiaan kaksi vuotta. Maalauksessa malleina ovat alushameisillaan nilsiäläiset Anna Kainulainen edessä ja Erikka Lipponen taempana. Noina aikoina maalaistuvissa oli maalaamattomat lattiat, jotka puhdistettiin vedellä ja hiekalla puhtaan valkoisiksi. Pesun jälkeen ne kuivattiin luutuilla. Isoissa tuvissa pesijöitä saattoi olla useita ja he kulkivat tällöin säännöllisenä rintamana tuvan laidasta laitaan. Juho Rissanen ikuisti lattianpesijät patsasmaisiksi vahvarakenteisiksi naisiksi. Heissä on sanottu olevan ikuista kuin vanhojen jumalattarien kiveen veistettyä olemusta.
Lattianpesijät oli mukana Rissasen Pariisin Syyssalongin- töissä vuonna 1908. Täällä esittämiensä kolmentoista vesiväri- ja öljymaalauksen avulla Rissanen pääsi Syyssalongin jäsenistöön yhdessä kahdeksan muun suomalaistaiteilijan kanssa. Tämä toi hänellekin oikeuden asettaa sinne jatkossa töitä ilman juryä. Ulkolainen, eikä suomalainenkaan lehdistö ei kuitenkaan täysin ymmärtänyt Rissasen töitä tuona vuonna. Niitä mainittiin koviksi, raskasliikkeisiksi, karkean realistisiksi, symbolisia ihmishahmoja (ei liikkuvia) sisällään pitäviksi, yksitoikkoisiksi. Toisaalta kirjoitettiin, että niissä oli persoonallisuutta, suurta tyyliä, koskettavuutta, erään kirjoittajan mukaan niitä oli "lopulta vaikea saada mielestä pois". Syyssalongin pääsihteeri Etienne Avenard antoi näistä uusista teoksista positiivisen arvion, mutta toivoi silti lisää väriä taiteilijan seuraaviin töihin.
Muita tuona vuonna Pariisin Syyssalongissa olleita Rissasen töitä olivat: Ruumiinpesijät, Seulojatar, Rauta kaulassa, Pajassa, Lepäävä Seppä, kaksi Paja- tutkielmaa, Sepän pää, kaksi henkilötutkielmaa Nilsiän alttaritaulumaalausta verten, Kuppari sekä tutkielma Lapsuuden muisto. Rissanen oli ollut vuonna 1900 Pariisissa mukana Pariisin maailmannäyttelyssä Suomen paviljongissa viidellä teoksella sekä kansainvälisessä Grand Palais des Champs-Èlysèessä Venäjän osastossa. Maailmannäyttely oli ollut tuolloin Rissaselle menestys, jossa "hienostuneet ranskalaiset kilvan ihailivat nuorta Rissastamme" Eino Leinon mukaan. Nyt vuoden 1908- töistä kuului useammanlaisia lausuntoja.
Aiheesta muualla

Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Lattianpesijät.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Mukōjima

Ushijima-jinjan šintolainen pyhäkkö
Mukōjima
Mukōjima (jap. 向島) on Tokion kaupunginosa Sumidan erillisalueella. Se sijaitsee erillisalueen luoteisosassa Sumidajoen itärannalla Tokyo Skytreen pohjoispuolella. Edo-kaudella Mukōjima tunnettiin luonnonkauneudestaan, ja nykyäänkin alueella on säilynyt useita pyhäköitä, temppeleitä ja viheralueita, jotka tekevät siitä suositun virkistyskohteen. Kaupunginosassa on asuinkortteleiden lisäksi pienteollisuutta.
Mukōjiman kaupunginosan pinta-ala on 0,83 neliökilometriä, ja se jakautuu viiteen osa-alueeseen, jotka on numeroitu Mukōjima 1-chōme–Mukōjima 5-chōme. Niissä on yhteensä 16 996 asukasta (joulukuussa 2023). Kaupunginosan väestötiheys on siten noin 20 500 asukasta neliökilometrillä.
Historia

Nimi Mukōjima (’saari toisella puolella’) on peräisin siitä, että Asakusasta katsottuna Sumidajoen vastarannalla vaikutti kohoavan saari. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla alue oli Edon esikaupunkia. Historiallisesti siihen kuului myös Higashi-Mukōjiman (’itä-Mukōjima’) kaupunginosa; nämä alueet on tunnettu myös yhteisnimellä Bokutō (墨東, ’Sumidajoen itäpuoli’). Vielä Edo-kauden alkuvaiheilla Mukōjimassa oli riisipeltoja ja haukkametsästysalueita. 1700-luvun alkupuolella shōgun Tokugawa Yoshimune käski istuttaa Sumidajoen rantapenkereille kirsikkapuita, minkä jälkeen alue tuli tunnetuksi kirsikankukkien katselupaikkana, ja sinne sijoittui ravintoloita ja teehuoneita. Myöhemmin 1800-luvun alussa Higashi-Mukōjimaan perustettiin Mukōjima-hyakkaenin puutarha, joka nousi kirjailijoiden ja taiteilijoiden suosioon. Kaupunginosaan syntyi myös epävirallisia punaisten lyhtyjen alueita.
Ennen toista maailmansotaa perustettiin suhteellisen lyhytikäiseksi jäänyt Mukōjima-kun suuralue. Vuonna 1947 se liitettiin yhteen Honjo-kun suuralueen kanssa ja muodostettiin Sumidan erillisalue.
Kaupunkikuva ja rakennukset

Mukōjima sijaitsee Sumidajoen itärannalla Asakusan kaupunginosan itäpuolella. Etelässä kaupunginosa rajautuu Kita-Jukkengawa-nimiseen jokeen. Naapurikaupunginosia ovat pohjoisessa Tsutsumidōri ja Higashi-Mukōjima, idässä Oshiage, etelässä Narihira ja Azumabashi sekä lännessä Sumidajoen vastarannalla Hanakawado, Asakusa ja Imado. Sumidajoen yli Asakusan puolelle johtavat Kototoibashi- ja Sakurabashi-sillat.
Mukōjimassa on asuinkortteleita ja pienteollisuutta, kuten metallien työstöä ja lelujen valmistusta. Toisin kuin Sumidan ruutukaavaan rakennetut eteläosat, Mukōjiman kaupunkirakenne on orgaanisesti syntynyt, ja alue onkin tiheään rakennettu. Kaupunginosan eteläosassa joen rannalla sijaitsee Sumidan puisto. Alueella on säilynyt useita šintolaisia pyhäkköjä ja buddhalaisia temppeleitä, ja se tunnetaankin muun muassa seitsemälle Shichifukujin-kamille omistetusta pyhiinvaelluksesta. Alueen pyhäköihin kuuluvat Mimeguri-jinja ja Sumidan puiston yhteydessä sijaitseva Ushijima-jinja. Merkittävimpiä temppeleitä ovat Chōmei-ji ja Kōfuku-ji.
Kirsikankukkia Sumidan puistossa
Hiroshigen puupiirros Akiba-jinjan alueelta, 1857
Honjon lukio
Chōmei-jin buddhalainen temppeli
Liikenne

Mukōjiman etelärajalla kulkee Tōbu-rautateiden Isesaki-linja, joka pysähtyy Tokyo Skytreen rautatieasemalla kaupunginosan kaakkoispuolella.
Sumidajoen rantaa kulkee Tokion pääkaupunkimoottoritien 6. linja. Lisäksi kaupunginosan läpi kulkee muun muassa Mito-kaidō-tie eli Japanin valtatie 6, joka johtaa Tokiosta koilliseen Ibarakin prefektuurin suuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mukōjima Wikimedia Commonsissa
| n k Sumidan erillisalue |
| --- | --- | --- |
| Honjon alue |  Azumabashi  Chitose  Higashi-Komagata  Honjo  Ishiwara  Kamezawa  Kikukawa  Kinshi  Kōtōbashi  Midori  Mukōjima  Narihira  Oshiage*  Ryōgoku  Taihei  Tatekawa  Yokoami  Yokokawa  |  |
| Mukōjiman alue |  Bunka  Higashi-Mukōjima  Higashi-Sumida  Kyōjima  Oshiage*  Sumida  Tachibana  Tsutsumidōri  Yahiro  |  |
*osa alueesta
Mika Orasmaa

Mika Orasmaa Jussi-gaalassa 2011.
Mika Orasmaa (s. 1976 Valkeala) on suomalainen elokuvaaja. Hänet on palkittu parhaan kuvauksen Jussilla elokuvista Joulutarina ja Rare Exports.
Filmografia > Elokuvat

Skene (2004), kuvaaja
Kadonneen kung fun metsästäjät (2004), kuvaaja
Riot-On! (2004), kuvaaja, piirrokset, still-kuvat
Gourmet Club (2006), kuvaaja
Fakiiri (2006), tuottaja, kuvaaja
Pyromania (2006), kuvaaja
Joulutarina (2007), kuvaaja
Suurin ja kaunein (2008), kuvaaja
Play God (2010), kuvaaja
Rare Exports (2010), kuvaaja
Rat King (2012), kuvaaja
Iron Sky (2012), kuvaaja
8-pallo, kuvaaja
Lomasankarit (2014), kuvaaja
Tuntematon sotilas (2017), kuvaaja
Takaisin valoon (2018), kuvaaja
Iron Sky: The Coming Race (2019), kuvaaja
Sorjonen: Muraalimurhat (2021), kuvaaja
Omerta 6/12 (2021), kuvaaja
Vinski ja näkymättömyyspulveri (2021), kuvaaja
There’s Something in the Barn (2023), kuvaaja
Filmografia > TV-sarjat

The Dark Side of Porn (2006), kuvaaja
Lemmenleikit (2008), kuvaaja
Uutishuone (2009), kuvaaja
Nymfit (2014), kuvaaja
Ihon alla (2015), kuvaaja
Sorjonen (2016−2019), kuvaaja
Maailma liekeissä (2019), kuvaaja
Cobra (2020), kuvaaja
Aiheesta muualla

Mika Orasmaa Elonetissä.
Mika Orasmaa Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Academic Search

Academic Search on julkaisutietokanta, joka käsittää monta tieteenalaa, muun muassa alat fysiikka, kemia, biologia, lääketiede ja humanistisia tieteitä. Tietokantaa voi selata verkon kautta ja sitä ylläpitää EBSCO Publishing. Tietokannasta on useita eri versioita. Niistä Academic Search Premier -hakemisto käsittää yli 8 450 julkaisusarjaa, joista yli 4 500 on maksusta selattavissa tietokannan kautta kokonaisuudessaan.
Aiheesta muualla

Academic Search Premier - EBSCOhost Database Subject List (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Etyylivinyylieetteri

| Etyylivinyylieetteri |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Etenoksietaani
CAS-numero:  109-92-2
PubChem CID:  8023
SMILES:  CCOC=C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H8O
Moolimassa:  72,104 g/mol
Sulamispiste:  -115,8 °C
Kiehumispiste:  35,7 °C
Tiheys:  0,7589 g/cm3
Liukoisuus veteen:  7,8 g/l (25 °C)
Etyylivinyylieetteri (C4H8O) on tyydyttymättömiin eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään esimerkiksi polymeerien ja muiden orgaanisten yhdisteiden valmistukseen.