Charlotta (Ruotsin kuningatar)
Perintö

Hedvig Elisabet Charlottan poliittinen merkitys herttuattarena ja kuningattarena voidaan ymmärtää monella tapaa. Pitkäaikaisena ja kaunopuheisena poliittisena kirjailijana hän toimi poliittisten tapahtumien ja persoonallisuuksien tulkkina. Omana aikanaan hän täytti aktiivisen emäntäroolin, jolla oli poliittisia vaikutuksia. Hänellä oli muun muassa suojelijarooli, joka jakoi virkoja ja tehtäviä hovissa sekä järjesteli korkeimman aateliston avioliittoja. Hedvig Elisabet Charlottalla oli myös keskeinen rooli tiedonkulussa, joka valmisteli poliittisia aloitteita, jotka yhdistivät Ruotsin hovin ulkomaihin. Hän oli muodollisen vallan mentori ja neuvonantaja. Hän valmisteli jatkuvasti poliittisia toimia, jotka eivät kuitenkaan toteutuneet tai tulleet jälkipolvien tietoon koska merkinnät niistä on poistettu.
Hedvig Elisabet Charlotta puolusti hoviyhteiskunnan perinteisiä arvoja, eli vahvaa kuningasvaltaa, heikkoja poliittisia instituutioita ja selkeitä yhteiskunnallisia eroja. Hänen mukaansa kuninkaan ja tämän perheen tulisi olla patriarkaalinen roolimalli ja vain toissijainen ​​aateliston harvainvallan, oligarkian hallinnossa. Tämä poliittinen näkemys oli yleinen yläluokan parissa 1700-luvun jälkipuoliskolla, mutta valtaistuimelle noustessaan vuonna 1809 Hedvig Eisabet Charlotta tuli yhä konservatiivisemmaksi, joidenkin poliittisten ryhmien mielestä jopa vanhanaikaiseksi. Ranskalaisen aatelittoman marsalkka Jean-Baptiste Bernadotten valinta oli vastoin hänen poliittista näkemystään, jolle oli ominaista voimakas viha Napoleonia kohtaan. Lisäksi se tuhosi hänen toivonsa saada toteuttaa poliittisia ideoitaan miehensä veljenpojan prinssi Gustafin kautta. Hedvig Elisabet Charlotta muutti lopulta suhtautumistaan ​​adoptiopoikaansa Karl Johaniin. Johtuiko se henkilökohtaisesta sympatiasta vai laskelmoinnista, on vaikea määritellä. Hän jäi leskeksi helmikuussa 1818 ja kuoli saman vuoden kesäkuussa.
Hedvig Elisabet Charlottan jäämistönä on erittäin suuri arkisto, joka nykyisin on jaettu Ruotsin Riksarkivetin eri kokoelmiin, joka on kirjoitettu pääosin ranskaksi. Päiväkirjat olivat se osa hänen tuotannostaan, jota hän itse korosti arvokkaimpana panoksenaan jälkipolville. Hän halusi välittää itsestään kuvan aikalaistapahtumien tarkkailijana, samalla kun hänen omaa osallistumistaan ​​poliittiseen peliin vähäteltiin. Nämä voidaan sen sijaan lukea hänen kirjeidensä kautta. Hänen omistamiensa kirjojen luetteloiden ja kirjanpitomateriaalien avulla voidaan luoda uudelleen hänen arkielämänsä ja suhteet palvelijoihin. Sophie von Fersenille osoitettuja kirjeitä on erittäin suuri kokoelma 1800-luvun vaihteeseen saakka, jolloin kirjeiden määrä pienenee. Myrskyisiltä ja poliittisesti ratkaisevilta vuosilta 1807–1814 Hedvig Elisabet Charlottan kirjoittamia kirjeitä ei ole juurikaan säilynyt. Päälähde ajalta kuningattarena on mittava kokoelma kirjeitä kälylle, prinsessa Sofia Albertinalle vuosina 1814–1817.
Kuningatar Charlotta oli pitkään kärsinyt tilapäisistä kovista vatsakivuista. Kesäkuun 19. päivänä 1818 hän oli illallisella adoptiopoikansa Karl Johanin luona Rosendalin linnassa. Myöhään illalla hän kärsi rajuista vatsakrampeista ja kuoli muutaman tunnin sisällä.