stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Soemu Toyoda

Soemu Toyoda vuonna 1940.
Soemu Toyoda (22. toukokuuta 1885 Ōitan prefektuuri, Japani – 22. syyskuuta 1957 Tokio, Japani) oli japanilainen amiraali, joka toimi toisen maailmansodan aikana Japanin yhdistetyn laivaston ylipäällikkönä vuosina 1944–1945 ja keisarillisen laivaston pääesikunnan päällikkönä toukokuusta lokakuuhun 1945.
Toyoda valmistui Japanin keisarillisesta laivastoakatemiasta vuonna 1905. Hän oli Japanin laivastoattaseana Lontoossa vuosina 1919–1922 ja myöhemmin muun muassa risteilijä Yuran ja taistelulaiva Hyūgan kapteenina. Toyoda toimi yhdistetyn laivaston esikuntapäällikkönä 1933–1935, 4. laivaston komentajana 1937–1938 ja 2. laivaston komentajana 1938–1939. Hän sai vuonna 1931 kontra-amiraalin, 1935 vara-amiraalin ja 1941 amiraalin arvon. Toyoda vastusti sodan aloittamista Yhdysvaltoja vastaan, vaikka olikin kiihkonationalisti. Tyynenmeren sodan puhjetessa vuonna 1941 hän oli Kuren laivastopiirin päällikkönä. Hänet nimitettiin marraskuussa 1942 ylimmän sotaneuvoston jäseneksi ja toukokuussa 1943 Yokosukan laivastopiirin päälliköksi.
Toyoda tuli yhdistetyn laivaston ylipäälliköksi toukokuun alussa 1944 edeltäjänsä Mineichi Kogan kuoltua lento-onnettomuudessa. Toyodan johdolla laivastolle laadittiin uusi strategia ”A-Go”, jonka lopputuloksena oli ratkaiseva tappio Filippiinienmeren taistelussa kesäkuussa 1944. Amerikkalaisten käynnistäessä lokakuussa 1944 maihinnousun Leyten saarelle Toyoda oli ilmaiskujen vuoksi jumissa Formosalla, josta käsin hän määräsi suuren vastahyökkäyksen, ”Shō-Gōn”. Seurauksena oli kuitenkin jälleen tappio Leytenlahden taistelussa. Toukokuussa 1945 Toyoda siirtyi laivaston pääesikunnan päälliköksi, missä tehtävässä hän oli sodan loppuun asti. Meriministeri Mitsumasa Yonai oli tukenut Toyodan nimitystä siinä toivossa, että tämä kannattaisi sodan lopettamista. Toyoda asettui kuitenkin ylimmässä sotaneuvostossa armeijan esikuntapäällikkö Yoshijirō Umezun ja sotaministeri Korechika Anamin rinnalle vastustamaan antautumista, koska piti Potsdamin julistuksen antautumisehtoja liian huonoina Japanille. Hän pysyi tällä kannalla vielä elokuussa 1945 Hiroshiman ja Nagasakin atomipommien jälkeenkin.
Toyoda erosi esikuntapäällikön tehtävistä lokakuussa 1945 ja vetäytyi kokonaan palveluksesta marraskuussa. Hän joutui lokakuussa 1948 sotaoikeuteen syytettynä sotarikoksista vihollisvankeja ja siviileitä kohtaan. Hänet kuitenkin todettiin syyttömäksi ja vapautettiin. Hän oli ainoa sotarikoksista syytetty japanilainen sotilasjohtaja, joka todettiin syyttömäksi kaikkiin syytekohtiin. Toyoda kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1957.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Soemu Toyoda Wikimedia Commonsissa
Saljut 6

| Saljut 6 |
| --- | --- |

COSPAR ID:  1977-097A
Tilastotietoja
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saljut 6 oli neuvostoliittolainen avaruusasema, joka oli toiminnassa vuodet 1977–1981.
Saljut 6 oli ensimmäinen avaruusasema, jossa oli kaksi telakointiporttia. Tämä mahdollisti aiempaa pitkäaikaisemman oleskelun avaruudessa. Sojuz-miehistökapselin ollessa telakoituneena asemaan, saattoi miehittämätön Progress-huoltoalus telakoitua toiseen.
Miehistöt

| Lento | Miehistö | Laukaisu | Menoalus | Paluu | Paluualus | Kesto |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Saljut 6 - EO-1  | Juri Romanenko, Georgi Gretško | 10. joulukuuta 1977 01:18:40 UTC | Sojuz 26 | 16. maaliskuuta 1978 11:18:47 UTC | Sojuz 27 | 96,42 vrk |
|  Saljut 6 - EP-1  | Vladimir Džanibekov, Oleg Makarov | 10. tammikuuta 1978 12:26:00 UTC | Sojuz 27 | 16. tammikuuta 1978 11:24:58 UTC | Sojuz 26 | 5,96 vrk |
|  Saljut 6 - EP-2  | Aleksei Gubarev, Vladimír Remek (Tšekkoslovakia) | 2. maaliskuuta 1978 15:28:00 UTC | Sojuz 28 | 10. maaliskuuta 1978 13:44:00 UTC | Sojuz 28 | 7,93 vrk |
|  Saljut 6 - EO-2  | Vladimir Kovaljonok, Aleksandr Ivantšenkov | 15. kesäkuuta 1978 20:16:45 UTC | Sojuz 29 | 2. marraskuuta 1978 11:04:17 UTC | Sojuz 31 | 139,62 vrk |
|  Saljut 6 - EP-3  | Pjotr Klimuk, Mirosław Hermaszewski (Puola) | 27. kesäkuuta 1978 15:27:21 UTC | Sojuz 30 | 5. heinäkuuta 1978 13:30:20 UTC | Sojuz 30 | 7,92 vrk |
|  Saljut 6 - EP-4  | Valeri Bykovski, Sigmund Jähn (DDR) | 26. elokuuta 1978 14:51:30 UTC | Sojuz 31 | 3. syyskuuta 1978 11:40:34 UTC | Sojuz 29 | 7,87 vrk |
|  Saljut 6 - EO-3  | Vladimir Ljahov, Valeri Rjumin | 25. helmikuuta 1979 11:53:49 UTC | Sojuz 32 | 19. elokuuta 1979 12:29:26 UTC | Sojuz 34 | 175,02 vrk |
|  Saljut 6 - EO-4  | Leonid Popov, Valeri Rjumin | 9. huhtikuuta 1980 13:38:22 UTC | Sojuz 35 | 11. lokakuuta 1980 09:49:57 UTC | Sojuz 37 | 184,84 vrk |
|  Saljut 6 - EP-5  | Valeri Kubasov, Bertalan Farkas (Unkari) | 26. toukokuuta 1980 18:20:39 UTC | Sojuz 36 | 3. kesäkuuta 1980 15:06:23 UTC | Sojuz 35 | 7,87 vrk |
|  Saljut 6 - EP-6  | Juri Malyšev, Vladimir Aksjonov | 5. kesäkuuta 1980 14:19:30 UTC | Sojuz T-2 | 9. kesäkuuta 1980 12:39:00 UTC | Sojuz T-2 | 3,93 vrk |
|  Saljut 6 - EP-7  | Viktor Gorbatko, Phạm Tuân (Vietnam) | 23. heinäkuuta 1980 18:33:03 UTC | Sojuz 37 | 31. heinäkuuta 1980 15:15:02 UTC | Sojuz 36 | 7,86 vrk |
|  Saljut 6 - EP-8  | Juri Romanenko, Arnaldo Méndez (Kuuba) | 18. syyskuuta 1980 19:11:03 UTC | Sojuz 38 | 26. syyskuuta 1980 15:54:27 UTC | Sojuz 38 | 7,86 vrk |
|  Saljut 6 - EO-5  | Leonid Kizim, Oleg Makarov Gennadi Strekalov | 27. marraskuuta 1980 14:18:28 UTC | Sojuz T-3 | 10. joulukuuta 1980 09:26:10 UTC | Sojuz T-3 | 12,80 vrk |
|  Saljut 6 - EO-6  | Vladimir Kovaljonok, Viktor Savinyh | 12. maaliskuuta 1981 19:00:11 UTC | Sojuz T-4 | 26. toukokuuta 1981 12:37:34 UTC | Sojuz T-4 | 74,73 vrk |
|  Saljut 6 - EP-9  | Vladimir Džanibekov, Žugderdemidijn Gurragtša (Mongolia) | 22. maaliskuuta 1981 14:58:55 UTC | Sojuz 39 | 30. maaliskuuta 1981 11:40:58 UTC | Sojuz 39 | 7,86 vrk |
|  Saljut 6 - EP-10  | Leonid Popov, Dumitru Prunariu (Romania) | 14. toukokuuta 1981 17:16:38 UTC | Sojuz 40 | 22. toukokuuta 1981 13:58:30 UTC | Sojuz 40 | 7,86 vrk |
Sabrosa

| Sabrosa |
| --- | --- |
 Sabrosan kaupunkikuvaa
 lippu:  vaakuna
 Sabrosa Portugalin kartalla
 Koordinaatit: 41°15′55″N, 7°34′41″W 
Valtio:  Portugali
Alue:  Norte
Ala-alue:  Douro
Piiri:  Vila Real
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Maria Helena Marques Pinto da Lapa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  157 km²
Väkiluku (2022):  5 584
 – Väestötiheys:  35,6 as./km²
 
 www.cm-sabrosa.pt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sabrosa on Portugalin kunta Vila Realin piirissä Norten hallintoalueella. Sen pinta-ala on 157 neliökilometriä ja väkiluku noin 5 584 (vuonna 2022). Kunnan väestötiheys on siten 35,6 asukasta neliökilometrillä.
Sabrosan pormestari on Maria Helena Marques Pinto da Lapa. Kunnan juhlapäivä on 8. syyskuuta.
Freguesiat

| --- | --- |
 Celeirós  Covas do Douro  Gouvinhas  Paços  Parada de Pinhão  Provesende, Gouvães do Douro e São Cristóvão do Douro :  Sabrosa  São Lourenço de Ribapinhão  São Martinho de Antas e Paradela de Guiães  Souto Maior  Torre do Pinhão  Vilarinho de São Romão
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sabrosa Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (portugaliksi)
Vila Realin piirin kunnat
Alijó
Boticas
Chaves
Mesão Frio
Mondim de Basto
Montalegre
Murça
Peso da Régua
Ribeira de Pena
Sabrosa
Santa Marta de Penaguião
Valpaços
Vila Pouca de Aguiar
Vila Real
Sinijuuret

| Sinijuuret |
| --- | --- |
 Lehtosinijuuri (Mercurialis perennis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Tyräkkikasvit Euphorbiaceae
Suku::  Sinijuuret Mercurialis  L.
Katso myös
   Sinijuuret Wikispeciesissä   Sinijuuret Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinijuuret (Mercurialis) ovat tyräkkikasveihin kuuluva pieni kasvisuku. Ne ovat ruohovartisia, monivuotisia kasveja, joilla on paksu maavarsi ja hyvin vaatimattomat kukat. Sinijuuret ovat myrkyllisiä. Sukuun kuuluu laskutavasta riippuen kahdeksasta kymmeneen eurooppalaista ja yksi aasialainen laji.
Kasvisuvun edustajista kasvaa Ahvenanmaalla sekä Etelä- ja Lounais-Suomessa harvinaisena esiintyvä lehtosinijuuri (Mercurialis perennis). Laji kukkii toukokuussa ja sen siemeniä levittävät muurahaiset. Toista kasvisuvun edustajaa eli rikkasinijuurta (Mercurialis annua) on löydetty satunnaisesti Suomesta vanhoilta satamien painolastialueilta sekä puutarhoista rikkaruohona.
Lajeja

Mercurialis annua – rikkasinijuuri
Mercurialis canariensis
Mercurialis corsica
Mercurialis elliptica
Mercurialis huetii
Mercurialis leiocarpa
Mercurialis longistipes
Mercurialis monoica
Mercurialis ovata
Mercurialis perennis – lehtosinijuuri
Mercurialis reverchonii
Mercurialis tomentosa
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Mercurialis
Funet: Sinijuuret (Mercurialis)
ITIS: Mercurialis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Mercurialis (englanniksi)
Flora of China: Mercurialis (englanniksi)
Rusorintamaluri

| Rusorintamaluri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tiaismalurit Acanthizidae
Suku::  Valkonaamamalurit Aphelocephala
Laji::  pectoralis
Kaksiosainen nimi
 Aphelocephala pectoralis  (Gould, 1871) 
Katso myös
   Rusorintamaluri Wikispeciesissä   Rusorintamaluri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rusorintamaluri (Aphelocephala pectoralis) on Australian eteläosassa endeemisenä esiintyvä tiaismalureihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan rusorintamaluri on noin 10 cm. Selästään laji on väritykseltään kastanjanruskea. Siipien sulat ja pyrstö ovat harmaat. Myös linnun päälaki on harmaa. Rusorintamalurin naama, kurkku ja vatsa ovat väritykseltään valkoiset. Rinnan poikki kulkee leveä kastanjanruskea raita. Kyljissä on punaruskeat laikut. Nokka on musta ja lyhyehkö. Rusorintamalurin voi sekoittaa ulkonäöltään mustavyömaluriin (Aphelocephala nigricincta), jolla on rinnassa kapeampi musta juova.
Levinneisyys ja elinympäristö

Rusorintamaluria tavataan Australiassa Etelä-Australian osavaltiossa. Lajin elinympäristöä ovat kuivat, kivikkoiset ja mäkiset alueet. Yleisin rusorintamaluri on rotkoissa, joissa on tiheää pensaikkoa. Kasvillisuus on tyypillisesti hyvin matalaa pensaikkoa ja ruohikkoa. Yksittäiset akasiapuut tarjoavat linnuille varjoa ja suojaa.
Rusorintamalurit elävät pieninä ryhminä usein yhdessä muiden valkonaamamalurien suvun lajien tai hietaviiriäistimalien (Cinclosoma cinnamomeum) kanssa. Lintu syö hyönteisiä ja siemeniä, joita se etsii maasta ja toisinaan myös pensaista.
Kanta ja uhat

Rusorintamalurikannan kooksi arvioidaan noin 6 000 yksilöä. Suurimmat uhat lajille on pensaikkoisen ja ruohikkoisen elinympäristön tuhoutuminen karjan laiduntamisen ja kaniinien vuoksi. Rusorintamalurille ovat tärkeitä erityisesti Maireana astrotricha -lajin muodostamat pensaikot. Myös opaalikaivosten toiminta on hävittänyt elinympäristöjä ja uhkina ovat myös maastopalot.
Seychellit kesäolympialaisissa 2016

Seychellit osallistui kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti kymmenen urheilijaa kuudessa lajissa. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi purjehtija Rodney Govinden.
Joukkue > Judo

Dominic Dugasse – miesten alle 100 kg
Joukkue > Nyrkkeily

Andrique Allisop – miesten kevytsarja
Joukkue > Painonnosto

Rick Confiance – miesten alle 62 kg
Joukkue > Purjehdus

Jean-Marc Gardette – miesten RS:X
Rodney Govinden – laser
Allan Julie – finnjolla
Joukkue > Uinti

Adam Viktora – miesten 50 m vapaauinti
Alexus Laird – naisten 100 m selkäuinti
| Urheilija | Matka | Alkuerät> Aika | Alkuerät> Sija | Välierät> Aika | Välierät> Sija | Loppukilpailu> Aika | Loppukilpailu> Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alexus Laird | Naisten 100 m selkäuinti | 1.03,33 | 27. | Ei edennyt | Ei edennyt | Ei edennyt | Ei edennyt |
Joukkue > Yleisurheilu

Ned Azemia – miesten 400 m aidat
Lissa Labiche – naisten korkeushyppy
Salakuljettajan laulu

| Salakuljettajan laulu |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Lasse Pöysti
Käsikirjoittaja:  Kaarlo Nuorvala
Tuottaja:  Mauno Mäkelä
Säveltäjä:  George de Godzinsky
Kuvaaja:  Unto Kumpulainen
Leikkaaja:  Nils Holm
Lavastaja:  Erkki Siitonen
Pääosat:  Tapio Rautavaara Assi Nortia
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Fennada-Filmi
Ensi-ilta:  1952
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  Suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Salakuljettajan laulu on suomalainen elokuva vuodelta 1952. Elokuva on Lasse Pöystin kolmas ohjaustyö. Elokuvan aiheen taustana on Suomen sodanjälkeisen ajan säännöstely. Sillä pyrittiin estämään maan taloudelle tärkeän ulkomaanvaluutan hupeneminen toisarvoisten kulutushyödykkeiden, kuten kahvin ja nailonsukkien, ostoon.
Elokuvan ensi-ilta oli 7. marraskuuta 1952 Helsingissä Rexissä ja Tuulensuussa.
Juoni

Tarina sijoittuu 1950-luvun alun Tornionjokilaaksoon, jossa kukoistaa vireä salakuljetustoiminta. Se oli sitä harjoittaville tuottoisaa ja helpotti kansan kahvihampaan kolotusta. Tapio Rautavaaran esittämä tullietsivä soluttautuu salakuljetusliigaan, joka harjoitti toimintaansa viihdytyskiertueen suojassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tapio Rautavaara  | … |  Tapio, tullimies   |
|  Assi Nortia  | … |  tanssijatar Leila Laine   |
|  Marjatta Pokela  | … |  Marjatta Pokela   |
|  Martti Pokela  | … |  Martti Pokela   |
|  Oke Tuuri  | … |  Salmi   |
|  Joel Asikainen  | … |  Mikko   |
|  Eero Leväluoma  | … |  Jyrki, vahtimestari   |
|  Ossi Elstelä  | … |  salakuljetusliigan apulaispomo   |
|  Sasu Haapanen  | … |  pomo   |
|  Pentti Irjala  | … |  tullivirkailija   |
|  Eino Katajavuori  | … |  tullihallituksen virkamiehiä   |
|  Eino Kaipainen  | … |  tullihallituksen virkamiehiä   |
|  Eine Laine  | … |  Tapion äiti   |
|  Leo Riuttu  | … |  autonkuljettaja   |
|  Börje Lampenius  | … |     |
|  Sakari Jurkka  | … |  etsivä Jokinen   |
|  Mauri Jaakkola  | … |  salakuljettaja   |
|  Matti Aulos  | … |  Lipponen   |
|  Matti Lehtelä  | … |  salakuljettaja   |
|  Irja Viherpuu  | … |     |
|  Kauko Vuorensola  | … |     |
|  Heikki Packalén  | … |     |
|  Rauha Puntti  | … |     |
|  Eino Jurkka  | … |     |
|  Anton Soini  | … |     |
|  Harri Sinijärvi  | … |     |
|  Otto Noro  | … |  tornionjokilaaksolaiset   |
|  Heimo Lepistö  | … |  tornionjokilaaksolaiset   |
|  Pirkko Raitio  | … |     |
|  Kaarlo Orjanne  | … |     |
|  Kaarlo Saarnio  | … |     |
|  Veikko Sorsakivi  | … |     |
|  Uljas Kandolin  | … |  tullimies   |
|  Jalmari Parikka  | … |  salakuljettaja   |
|  Irja Kuusla  | … |  tornionjokilaaksolainen   |
Arviot

Aikalaiskriitikkojen arviot olivat vaisuja: "Filmi on auttamattoman pitkäveteinen. Se vaikuttaa yhtä harrastelijamaiselta kuin päähenkilöidenkin esitykset." Myöhempi kriitikko pitää tarinaa keinotekoisena.
Aiheesta muualla

Salakuljettajan laulu Elonet.
Salaksjärvi

| Salaksjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Sysmä
Koordinaatit:  61°31′31″N, 25°44′13″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Kuustolampeen 
Järvinumero:  14.221.1.290
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  85,7 m  
Pituus:  800 m  
Leveys:  430 m  
Rantaviiva:  6,158 km  
Pinta-ala:  22,764 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSalaksjärvi 
Salaksjärvi  on Päijät-Hämeessä Sysmässä kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 23 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 6,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 85,7 metriä mpy.
Aiheesta muualla

Häkkinen, Hanna & Raunio, Janne: Hartolan, Heinolan ja Sysmän vesistötutkimukset vuonna 2009 (PDF) (tutkimusraportti 120/2010) Kymijoen vesi ja ympäristö ry. Viitattu 27.10.2022.
(14.2)
Sad

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Sad tai SAD voi tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:
ṣād (ص), arabialainen kirjain
Sad (suura)
kaamosmasennus (engl. seasonal affective disorder, SAD)
skitsoaffektiivinen häiriö (engl. schizoaffective disorder, SAD)
sosiaalisten tilanteiden pelko (engl. social anxiety disorder, SAD)
SAD (ruots. Huvudstadsregionens samarbetsdelegation), YTV (Pääkaupunkiseudun yhteistyövaltuuskunta)
Sad Niskanen, suomalainen koripalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sad”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Salakkalammi

| Salakkalammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°37′01″N, 24°54′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pääskylänjoen valuma-alue (35.76)
Laskujoki:  oja Pukarajärveen 
Järvinumero:  35.764.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  129,3 m  
Rantaviiva:  0,954 km  
Pinta-ala:  3,65 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSalakkalammi 
Salakkalammi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Päijälän Leppäkosken koillispuolella sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,7 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Pukarajärven eteläpuolella metsäisellä suolla. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja sen rannat ovat suomaata. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä ja lampi on autio.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pukarajärven alueeseen (35.764) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 129,3 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme suo-ojaa. Sen laskuoja lähtee lammen pohjoispäästä ja se laskee 400 metrin päässä Pukarajärven Salakkapohjan lahteen. Laskuojalla on pudotusta 10,1 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Salakkalammia ei ollut merkitty, mutta lammelta 900 metriä lounaaseen sijaitseva Kutujärvi oli merkitty nimellä Salakkajärvi.
Vuoden 1965 peruskartassa lammen pohjoisrannalla oli pelto ja lammesta johti vain laskuoja. Vuoteen 1986 mennessä pelto oli metsittynyt ja lampeen oli johdettu kolme ojaa.
Siniliejukana

| Siniliejukana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Sulttaanikanat Porphyrio
Laji::  martinica
Kaksiosainen nimi
 Porphyrio martinica  (Linné, 1766) 
Synonyymit
 Porphyrula martinica 
Katso myös
   Siniliejukana Wikispeciesissä   Siniliejukana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siniliejukana (Porphyrio martinica) on amerikkalainen rantakana. Sen elinympäristö käsittää Yhdysvaltain itärannikon Marylandista ja Delawaresta etelään, paikoin myös sisämaassa, Meksikon Tyynenmeren rannikon Nayaritista etelään läpi Keski-Amerikan ja Länsi-Intian saariston, ja Etelä-Amerikan aina Argentiinan pohjoisosiin ja Perun eteäosiin. Pohjoisimmat populaatiot ovat muuttolintuja, ja ne talvehtivat Teksasissa ja Floridassa. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Martiniquelta vuonna 1766.
Slitwrist Ecstasy

| ”Slitwrist Ecstasy” Shade Empire |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Intoxicate O.S.
 Julkaistu: 10. toukokuuta 2006
 Tuottaja(t): S. Jämsén
 Tyylilaji: death metal industrial metal
 Kesto: 07.31
 Levy-yhtiö: Dynamic Arts Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 3.
Slitwrist Ecstasy on suomalaisen death/industrial metal -yhtye Shade Empiren single, joka on julkaistu vuonna 2006.
Kappale nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 3.
Kappaleet

Slitwrist Ecstasy – 3.26
Rat in a Maze – 4.05 (Area 51 Remix)
Kokoonpano

Juha Harju – laulu
Janne Niiranen – kitarat
Juha Sirkkiä – kitarat
Olli Savolainen – kosketinsoitin
Eero Mantere – bassokitara
EpiDemic – rummut
Aiheesta muualla

Albumi Slitwrist Ecstasy Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Shade Empire
| Juha Harju • Janne Niiranen • Juha Sirkkiä • Olli Savolainen • Eero Mantere • Erno RäsänenAntti Makkonen • Tero Liimatainen |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Sinthetic • Intoxicate O.S. • Zero Nexus • Omega Arcane • Poetry of the Ill-Minded • Sunholy
Singlet:  Slitwrist Ecstasy
Demot:  Throne of Eternal Night • Daemon • Essence of Pain
Ruuhijärven koulu

Ruuhijärven koulu on Nastolassa sijaitseva entinen kyläkoulu. Koulu paloi pahoin tulipalossa huhtikuussa 2012. Heinäkuussa 2015 koulua ryhdyttiin kunnostamaan.
SEAT 133

| SEAT 133 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Argentiina  Egypti  Espanja
Valmistaja:  SEAT
Valmistusvuodet:  1974–1982
Muut nimet:  Fiat 133
Korimalli:  2-ovinen sedan
Luokka:  B-segmentti
Edeltäjä:  SEAT 600
Seuraaja:  SEAT Panda
Teknisesti samankaltaisia:  Fiat 126 Fiat 850
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  0,8–0,9 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali
SEAT 133 on SEATin vuosina 1974–1982 valmistama pieni takamoottorinen henkilöautomalli, joka korvasi SEAT 600:n. Auton tekniikka perustui SEAT 850:een, mutta koriltaan se muistutti Fiat 126- ja 127-malleja. Monilla markkinoilla mallia myytiin Fiat-merkkisenä. 133:n seuraajaksi tuli SEAT Panda.
Fiat 133
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SEAT 133 Wikimedia Commonsissa
SEATin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:   Arona  Ateca  Ibiza  León  Tarraco 
Entiset mallit:   124  124 Sport  127  128  131  132  133  600/800  850  1200 Sport  1400  1430  1500  Alhambra  Altea  Arosa  Córdoba  Exeo  Fura  Inca  Málaga  Marbella  Mii  Panda  Ritmo  Ronda  Toledo
Sacura

| Sacura |
| --- | --- |
 Sacura margaritacea
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Koruahvenet Anthiinae
Suku::  Sacura  Jordan & Richardson, 1910
Katso myös
   Sacura Wikispeciesissä   Sacura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sacura on meriahventen (Serranidae) heimoon kuuluva kalasuku. Sen tyyppilaji on Sacura margaritaceus. Sacura-lajeja tavataan indopasifisella merialueella. Sukuun luetaan seuraavat viisi lajia:
Sacura boulengeri (Heemstra, 1973)
Sacura margaritacea (Hilgendorf, 1879)
Sacura parva Heemstra & Randall, 1979
Sacura sanguinea Motomura, Yoshida & Vilasri, 2017
Sacura speciosa Heemstra & Randall, 1979