stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anna Katharina Emmerich
Elämä

Emmerich syntyi köyhien mutta hurskaitten talonpoikaisvanhempien perheeseen. Hän toimi esimerkiksi ompelijattarena ja tunsi vetoa rukouselämään jo varhaisessa iässä. Emmerich halusi nunnaluostariin, mutta hänet torjuttiin toistuvasti johtuen tämän kyvyttömyydestä toimittaa myötäjäisiä. Lopulta vuonna 1802, kun hän oli 28-vuotias, hän astui augustiinolaisten konventtiin Agnetenbergissä Dülmenissä. Täällä hän tyytyi alhaiseen arvostukseen ekstaaseistaan huolimatta ja toimitti velvollisuutensa uskollisesti, vaikka olikin heikkokuntoinen. Luostarin tullessa suljetuksi vuonna 1812 Jérôme Bonaparten toimesta hän joutui hakemaan turvaa erään vanhan lesken talosta ja joutui seuraavana vuotena kokonaan vuoteenomaksi. Tänä aikana hänen kerrotaan vastaanottaneen stigmatan, minkä hän yritti epäonnistuneesti salata. Vuonna 1818 Jumalan kerrotaan vastanneen hänen rukoukseensa päästä eroon stigmatasta ja haavat hänen käsissään ja jaloissaan sulkeutuivat, vaikka muut niistä jäivät. Näihin aikoihin runoilija Clemens Brentano vieraili Emmerichin luona ja alkoi tallentaa hänen näkyjään. Vuonna 1833 Brentano julkaisi teoksen Das bittere Leiden unsers Herrn Jesu Christi. Myöhemmin julkaistiin myös kirjat Das Leben der hl. Jungfrau Maria ja kolmiosainen Das Leben unseres Herrn und Heilandes Jesu Christi. Emmerich kuoli 9. helmikuuta 1824 Dülmenissä.
Beatifikaatioprosessi

Vuonna 1892 Münsterin piispa avasi Emmerichin autuaaksijulistamisprosessin reilusti tämän kuoleman jälkeen. 15. toukokuuta 1899 mennessä 131 henkilöä oli antanut todistuksensa 70 sessiossa. Vuonna 1928 Rooma kuitenkin keskeytti Emmerichin autuaaksijulistamisprosessin, koska epäili tämän näkyjen tallentajan Klemens Brentanon sepittäneen Emmerichin nimiin kirjattua materiaalia. 31. tammikuuta 1973 saksalainen piispa Heinrich Tenhumberg anoi Emmerichin autaaksijulistamisen jatkamista ja 18. toukokuuta samana vuonna paavi Paavali VI suostui pyyntöön. 15. helmikuuta 1975 Emmerichin jäänteet vietiin dülmeniläiseen kirkkoon Holy Cross Church ja maaliskuussa 1979 saksalaiset piispat pyysivät paavi Johannes Paavali II:lta erityistä huomiota Emmerichin tapaukseen. Vuoden 1981 toukokuussa kirkko julkaisi toteamuksen, että "Jumalan palvelija A. K. Emmerichin tapaus avataan". 2. heinäkuuta 2003 Rooman kuuria julkaisi dekreetin ihmeestä ja paavi Johannes Paavali II julisti Emmerichin autuaaksi 3. lokakuuta 2004.
Neitsyt Marian talo

Sen enempää Emmerich kuin Brentanokaan ei ollut koskaan käynyt antiikin Efesoksen alueella, eikä kaupungin raunioitakaan ollut vielä kaivettu esiin tuohon aikaan. Kuitenkin kirjassa Das Leben der hl. Jungfrau Maria kuvaillaan rakennusta, jossa Neitsyt Maria olisi asunut viimeiset vuotensa maan päällä. Erään vanhan kristillisen perimätiedon mukaan hän olisi tuolloin asunut Efesoksessa.
Vuonna 1881 ranskalainen pappi, apotti Julien Gouyet käytti Emmerichin kirjaa apunaan löytääkseen talon Efesoksesta ja löysikin kaupungin ulkopuolelta rakennuksen, joka vastasi kirjassa annettua kuvausta yllättävän tarkoin. Se tunnetaan nykyisin Neitsyt Marian talona. Gouyeta ei aluksi otettu vakavasti, mutta Marie de Mandat-Grancey hyväksyi hänen väitteensä ja pysyi kannassaan, kunnes kaksi muutakin pappia kävi paikalla ja vahvisti löydön.
Pyhä istuin ei ole ottanut virallista kantaa siihen, onko kyseessä todella Neitsyt Marian viimeinen koti, mutta vuonna 1896 paavi Leo XIII kävi paikalla ja vuonna 1961 Pius XII julisti sen alustavasti pyhäksi paikaksi. Johannes XIII vahvisti julistuksen pysyväksi. Myöhemmin siellä ovat käyneet myös paavit Paavali VI vuonna 1967, Johannes Paavali II vuonna 1979 ja Benedictus XVI, ja he kunnioittivat rakennusta pyhäinjäännöksenä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna Katharina Emmerich Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  IdRef 
Niin kutsuttu Neitsyt Marian talo, nykyisin kappeli, Turkissa.
Jesper Christensen

| Jesper Christensen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1948 (ikä 76)  Kööpenhamina, Tanska
Näyttelijä
Aktiivisena:  1976–
Merkittävät roolit:  Tulkki Casino Royale 007 Quantum of Solace
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Jesper Christensen (s. 16. toukokuuta 1948, Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen näyttelijä.
Christensen on eurooppalaisten elokuvien veteraani, joka näyttelee nykyisin myös suurissa englanninkielisissä projekteissa, kuten elokuvassa Tulkki ja television minisarjassa Revelations. Christensen esitti mystisen Mr. Whiten roolia James Bond -elokuvissa Casino Royale (2006), 007 Quantum of Solace (2008) ja 007 Spectre (2015).
Kotimaassaan Christensen on voittanut neljä Bodil Awards -palkintoa, kolme parhaana näyttelijänä ja yhden parhaasta sivuosasta.
Osittainen filmografia

Strömer – jepari (1976)
Miksi meillä ei ole lasta? (1980)
Hip Hip Hurra (1987)
Dagens Donna (1990)
Valkoinen naarasleijona (1996)
Barbara (1997)
Kiinassa syödään koiria (1998)
Grev Axel (2001)
Onni onnettomuudessa (2002)
Arven (2003)
Tappo (2005)
Tulkki (2005)
Casino Royale (2006)
Liekki ja sitruuna (2008)
Ikuistetut hetket (2008)
007 Quantum of Solace (2008)
Nuori Victoria (2009)
The Debt (2010)
Melancholia (2011)
Julie (2011)
Menneen miehen maine (2012)
Nymphomaniac (2013)
007 Spectre (2015)
Aiheesta muualla

Jesper Christensenin virallinen sivusto (englanniksi)
Jesper Christensen Elonetissä.
Jesper Christensen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Ritva  Elonet
Owen Sound Attack

| Owen Sound Attack |
| --- | --- |

Perustettu:  1968
Entiset nimet:  Guelph CMC's (1968–1972) Guelph Biltmore Madhatters (1972–1975) Guelph Platers (1975–1989) Owen Sound Platers (1989–2000) Owen Sound Attack (2000–) 
Kaupunki:   Owen Sound, Ontario
Kotiareena:  Harry Lumley Bayshore Community Centre
Sarjataso:  OHL
Konferenssi:  Läntinen
Divisioona:  Keskilänsi
Värit:                     
Toimitusjohtaja:   Dale DeGray
Päävalmentaja:   Greg Walters
Yhteistyöseurat:  Caledon Bombers (GOJHL)
Mestaruudet:  OHL (2011)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Owen Sound Attack on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Läntisen konferenssin Keskilänsidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Owen Sound Ontariossa.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 31 |  | Matthew Koprowski | L | 2007 | Komoka, Ontario, Kanada |
| 32 |  | Carter George | L | 2006 | Thunder Bay, Ontario, Kanada |
|   |  | Trenten Bennett | L | 2006 | Kitchener, Ontario, Kanada |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 2 |  | Braedyn Rogers | L | 2006 | Belleville, Ontario, Kanada |
| 3 |  | Mason Roy | L | 2008 | Campbellville, Ontario, Kanada |
| 28 |  | James Petrovski | L | 2005 | Mississauga, Ontario, Kanada |
|   |  | David Bedkowski | R | 2006 | Toronto, Ontario, Kanada |
|   |  | Max Bleicher | L | 2007 | Füssen, Saksa |
|   |  | Lenny Greenberg | R | 2005 | El Segundo, Kalifornia, Yhdysvallat |
|   |  | Alec Leonard | R | 2004 | Toronto, Ontario, Kanada |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 7 |  | Trent Gates | R | KH | 2007 | Burlington, Ontario, Kanada |
| 8 |  | Benjamin Cormier | L | KH | 2006 | Ottawa, Ontario, Kanada |
| 10 |  | Landen Hookey | R | OLH | 2004 | Sarnia, Ontario, Kanada |
| 15 |  | Michael Dec | L | KH | 2007 | Mississauga, Ontario, Kanada |
| 16 |  | Tomislav Brennan | L | KH | 2005 | Ottawa, Ontario, Kanada |
| 18 |  | Rafik Varosian | L | LH | 2007 | Tšugujevka, Venäjä |
| 29 |  | Bruce McDonald | L | VLH | 2004 | Ottawa, Ontario, Kanada |
| 37 |  | Antonio Tersigni | L | VLH | 2006 | Vaughan, Ontario, Kanada |
| 40 |  | Tristan Delisle | L | KH | 2007 | Cornwall, Ontario, Kanada |
|   |  | Declan Waddick | L | KH | 2005 | Lakeshore, Ontario, Kanada |
|   |  | Masen Wray | L | KH | 2006 | North Bay, Ontario, Kanada |
|   |  | Cole Zurawski | R | OLH | 2008 | Barrie, Ontario, Kanada |
Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Greg Walters
Apuvalmentaja: Jordan Hill
Apuvalmentaja: Sean Teakle
Maalivahtivalmentaja: Greg Redquest
Fysiikkavalmentaja: Andy Playter
Huoltopäällikkö: Andy Brown
Toimitusjohtaja: Dale DeGray
Pelaajakehitysjohtaja: Sean LaFortune
Kykyjenetsinnänjohtaja: Brian Teakle
Aiheesta muualla

Owen Sound Attackin verkkosivut (englanniksi)
Owen Sound Attackin EliteProspects sivut
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- |
| Itäinen | Keskinen | Keskilänsi | Läntinen |
| Belleville Bulls | Barrie Colts | Erie Otters | Flint Firebirds |
| Kingston Frontenacs | North Bay Battalion | Guelph Storm | Saginaw Spirit |
| Oshawa Generals | Mississauga Steelheads | Kitchener Rangers | Sarnia Sting |
| Ottawa 67's | Niagara IceDogs | London Knights | Sault Ste. Marie Greyhounds |
| Peterborough Petes | Sudbury Wolves | Owen Sound Attack | Windsor Spitfires |
Jiao Liuyang

| Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Kiina> Naisten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | 200 m perhosuinti |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | 200 m perhosuinti |  |
| Pitkän radan MM-kilpailut  | Pitkän radan MM-kilpailut  | Pitkän radan MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 2009 | 4 × 100 m sekauintiviesti |  |
|  Kultaa | Shanghai 2011 | 200 m perhosuinti |  |
|  Hopeaa | Shanghai 2011 | 4 × 100 m sekauintiviesti |  |
|  Pronssia | Rooma 2009 | 100 m perhosuinti |  |
| Lyhyen radan MM-kilpailut  | Lyhyen radan MM-kilpailut  | Lyhyen radan MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Istanbul 2012 | 50 m perhosuinti |  |
|  Hopeaa | Istanbul 2012 | 200 m perhosuinti |  |
Jiao Liuyang (kiin. 焦刘洋, 6. elokuuta 1991 Harbin, Heilongjiang) on kiinalainen uimari ja olympiavoittaja.
Jiao voitti Aasian-mestaruuden 200 metrin perhosuinnissa Singaporessa 2006 ajalla 2.08,54. Melbournen MM-kilpailuissa 2007 hän oli samassa lajissa neljäs.
Hän saavutti Pekingin olympialaisissa 2008 hopeaa 200 metrin perhosuinnissa ajalla 2.04,72, häviten vain maannaiselleen Liu Zigelle. Rooman MM-kilpailuissa 2009 Jiao voitti MM-kultaa 4 × 100 m sekauintiviestistä ja pronssia 100 metrin perhosuinnissa sekä oli viides 200 metrin perhosuinnissa. Kiinan joukkueen voittoaika sekauintiviestissä oli maailmanennätys 3.52,19.
Foshanin Aasian-mestaruuskilpailuissa 2009 Jiao sai kultaa 50 ja 100 metrin perhosuinneissa sekä hopeaa 200 metrin perhosuinnissa. Kantonin Aasian kisoissa 2010 hän voitti kultaa 100 ja 200 metrin perhosuinneissa sekä 4 × 100 metrin sekauinnissa.
Shanghain MM-kilpailuissa 2011 Jiao otti kotiyleisönsä edessä maailmanmestaruuden 200 metrin perhosuinnissa ajalla 2.05,55. Samoissa kilpailuissa hän saavutti myös hopeaa 4 × 100 m sekauintiviestistä, jonka alkuerissä hän ui.
Lontoon olympialaisissa 2012 Jiao voitti kultaa 200 metrin perhosuinnissa uudella olympiaennätysajalla 2.04,06. Istanbulin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2012 hän sai hopeaa 50 ja 200 metrin perhosuinneissa. Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 200 metrin perhosuinnissa kuudenneksi. Incheonin Aasian kisoissa 2014 hän voitti kultaa 200 metrin perhosuinnissa ajalla 2.07,56.
Lähteet ja huomautukset

↑  ui vain alkuerissä
↑  Jiao Liuyang sports-reference.com. Arkistoitu 29.8.2011. Viitattu 2.8.2012. (englanniksi)
1 2 3  JIAO, Liuyang swimrankings.net. Viitattu 11.4.2015. (englanniksi)
↑  Women's 4x 100m Medley Relay - Final omegatiming.com. Viitattu 2.8.2012. (englanniksi)
↑  Liuyang JIAO FINA. Viitattu 11.4.2015. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
↑  Swimming - Liu-Yang JIAO the-sports.org. Viitattu 11.4.2015. (englanniksi)
↑  Women's 200m Butterfly - Final omegatiming.com. Viitattu 2.8.2012. (englanniksi)
↑  Kiinalle jälleen kultaa olympia-altaasta yle.fi. Viitattu 2.8.2012. (suomeksi)
Naisten 200 metrin perhosuinnin olympiavoittajat
Naisten 200 metrin perhosuinnin pitkien ratojen maailmanmestarit
Kauko Kauppinen

Kauko Kalervo Kauppinen (12. tammikuuta 1940 Vihti – 27. maaliskuuta 2023) oli suomalainen koripalloilija.
Kauppinen kuului Suomen koripallomaajoukkueeseen, joka edusti maata Tokion olympialaisissa 1964. Suomessa 187 cm pitkä Kauppinen edusti Helsingin NMKY:tä.
HNMKY:ssä Kauppinen saavutti vuosina 1962 ja 1965 SM-pronssia ja vuosina 1956–1959 nuorten Suomen mestaruuden. Hän pelasi 35 maaottelua olympiapelit mukaan lukien.
Kauppinen oli ammatiltaan eläinlääkäri.
Jeremy Rifkin

Jeremy Rifkin.
Jeremy Rifkin (s. 1943, Denver, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen taloustieteen kandidaatti (B.S.) ja kansainvälisen kaupan asiantuntija. Rifkin on perustanut Taloudellisten suuntausten järjestön (The Foundation of Economic Trends), jonka johtajana hän toimii.
Rifkin tuli tunnetuksi varsinkin teoksestaan Työn loppu (The End of the Work, 1995), jossa hän esittää, että automatisaation myötä tietokoneet, robotit ynnä muut uudet huipputeknologian keksinnöt korvaavat ihmiset nopeaan tahtiin kaikilla aloilla. Työpaikat katoavat tuotannosta, vähittäismyynnistä, pankkialalta, kuljetuksista, maataloudesta ja julkishallinnosta. Uudet yhteiskunnan tukitoimin perustetut työpaikat ovat huonosti palkattuja ja määräaikaisia töitä. Ilman työtä jääville Rifkin suosittelee ns. kolmatta sektoria eli vapaaehtoistyötä erilaisissa hyväntekeväisyysjärjestöissä.
Rifkinin tuotannosta on suomennettu kaksi teosta. Työn loppu –teoksen alkusanat on kirjoittanut Martti Ahtisaari. Vuonna 1998 ilmestynyt Biotekniikan aika. Geenin valjastaminen ja uuden maailman luominen (The Biotech Century) käsittelee tulevaa vuosisataa geenitekniikan näkökulmasta.
Rifkinin mukaan koko länsimainen talousteoria on muuttumassa, koska materiaalisten hyödykkeiden sijaan kauppaa käydään vastaisuudessa yhä enemmän immateriaalisilla tuotteilla, kuten esimerkiksi tv-formaateilla. Myös arkipäiväisten tuotteiden markkinoimiseksi tarvitaan hyvä tarina ja brändi, jolloin tavarasta voidaan periä korkeampi hinta.
Arvostelua

Stephen Jay Gould kuvasi Rifkinin kirjaa Algeny (1983): "ovela epä-älyllisen propagandan rakennelma, joka on naamioitu tieteelliseksi"
Talous-Nobelilla palkitun professori Paul Krugmanin mukaan Rifkinin käsitys on liian pessimistinen, koska hän katsoo vain yksittäisten yritysten näkökulmia eikä huomaa, että yrityksen toiminnan tehostuminen johtaa uusien työpaikkojen syntymiseen muualle talouteen. Rifkinin ja muiden yleinen väärinkäsitys johtuu siitä, että tiedotusvälineet kertovat tehtaiden sulkemisista enemmän kuin uusien työpaikkojen syntymisestä. Näin ollen ainoa Rifkinin väite, jossa on perää, on se, että mikäli teollisuustyöläinen joutuu siirtymään palvelualalle, hänen palkkansa voi laskea, koska hänen osaamisensa sopii huonommin palveluihin.
Tuotanto

1973, How to Commit Revolution American Style: Bicentennial Declaration, with John Rossen, Lyle Stuart Inc., 0-8184-0041-2
1975, Common Sense II: The Case Against Corporate Tyranny, Bantam Books, OCLC 123151709
1977, Own Your Own Job: Economic Democracy for Working Americans, 978-0-553-10487-5
1977, Who Should Play God? The Artificial Creation of Life and What it Means for the Future of the Human Race, with Ted Howard, Dell Publishing Co., 0-440-19504-7
1978, The North Will Rise Again: Pensions, Politics and Power in the 1980s, with Randy Barber, Beacon Press, 0-8070-4787-2
1979, The Emerging Order: God in the Age of Scarcity, with Ted Howard, Putnam, 978-0-399-12319-1
1980, Entropy: A New World View, with Ted Howard (afterword by Nicholas Georgescu-Roegen), Viking Press, 0-670-29717-8
1983, Algeny: A New Word—A New World, in collaboration with Nicanor Perlas, Viking Press, 0-670-10885-5
1985, Declaration of a Heretic, Routledge and Kegan Paul, 978-0710207104
1987, Time Wars: The Primary Conflict In Human History, Henry Holt & Co, 0-8050-0377-0
1990, The Green Lifestyle Handbook: 1001 Ways to Heal the Earth (edited by Rifkin), Henry Holt & Co, 0-8050-1369-5
1991, Biosphere Politics: A New Consciousness for a New Century, Crown, 0-517-57746-1
1992, Beyond Beef: The Rise and Fall of the Cattle Culture, E. P. Dutton, 0-525-93420-0
1992, Voting Green: Your Complete Environmental Guide to Making Political Choices In The 90s, with Carol Grunewald Rifkin, Main Street Books, 0-385-41917-1
1995, The End of Work: The Decline of the Global Labor Force and the Dawn of the Post-Market Era, Putnam Publishing Group, 0-87477-779-8
1998, The Biotech Century: Harnessing the Gene and Remaking the World, J P Tarcher, 0-87477-909-X
2000, The Age Of Access: The New Culture of Hypercapitalism, Where All of Life is a Paid-For Experience, Putnam Publishing Group, 1-58542-018-2
2002, The Hydrogen Economy: The Creation of the Worldwide Energy Web and the Redistribution of Power on Earth, Jeremy P. Tarcher, 1-58542-193-6
2004, The European Dream: How Europe's Vision of the Future is Quietly Eclipsing the American Dream, Jeremy P. Tarcher, 1-58542-345-9
2010, The Empathic Civilization: The Race to Global Consciousness In a World In Crisis, Jeremy P. Tarcher, 1-58542-765-9
2011, The Third Industrial Revolution: How Lateral Power is Transforming Energy, the Economy, and the World, Palgrave Macmillan, 978-0-230-11521-7
2014, The Zero Marginal Cost Society: The internet of things, the collaborative commons, and the eclipse of capitalism, Palgrave Macmillan, 978-1-137-27846-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jeremy Rifkin kävi Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive)
Mitä vikaa tässä kuvassa?[vanhentunut linkki]
Maailmanlopusta utopiaan (Arkistoitu – Internet Archive)
Tarjoaako kolmas sektori työtä[vanhentunut linkki]
Geeniteknologia - unelma vai painajainen?[vanhentunut linkki]
The Foundation of Economic Trends (Arkistoitu – Internet Archive)
Rifkinin kirjoituksia englanniksi
An Afternoon with Jeremy Rifkin
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Jesse Ahonen (jääkiekkoilija)

| Jesse Ahonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1997 (ikä 27) Lahti, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  SaPKo
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  7
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  Peliitat (Mestis) Pelicans (SML) KOOVEE (Mestis) Iitti Hockey (III-div.) HC Giants (S-S)
Jesse Henrik Ahonen (s. 15. heinäkuuta 1997 Lahti) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhossa.
Ura

Ahonen on Pelicansin kasvatti ja pelasi seurassa koko junioriuransa ajan, mutta hän piipahti myös Vierumäki Unitedin B-nuorten Suomi-sarjajoukkueessa kaudella 2013–2014.
Kaudella 2016–2017 Ahonen debytoi Pelicansin SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi kaksi ottelua. Ahonen sai tililleen ensimmäisen liigaottelunsa 22. lokakuuta 2016 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Hänet merkittiin Pelicansin seitsemänneksi puolustajaksi ja Ahonen jäi lopulta ilman peliaikaa. Toisessa ottelussaan 12. marraskuuta 2016 vieraissa KooKoota vastaan hän sai ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa, mutta Ahonen merkittiin taas seitsemänneksi puolustajaksi ja hänelle kertyi peliaikaa kaikkiaan vain 53 sekuntia. Suurimman osan kaudestaan Ahonen pelasi kuitenkin lainalla Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa, jossa hän pelasi 27 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua tehden kaksi syöttöpistettä.
Ahonen siirtyi kaudeksi 2017–2018 Venäjän nuorten sarja MHL:n kiinalaiseen tulokasjoukkueeseen KRS Junioriin. Elokuussa 2017 hän teki vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen KHL-sopimuksen joukkueen emoseuran Kunlun Red Starin kanssa.
Kaudeksi 2018–2019 Jätit vahvistuvat Sarjan jatkuessa Ahonen palasi vuoden mittaisella sopimuksella Peliittoihin. Hän pelasi alkukaudella myös neljä ottelua lainalla Pelicansin SM-liigajoukkueessa, kunnes joulukuussa 2018 Ahonen siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue KOOVEE:n riveihin.
Ahonen oli kauden 2019–2020 kokonaan pelaamatta. Kauden 2020–2021 hän aloitti III-divisioonajoukkue Iitti Hockeyssa, josta Ahonen siirtyi helmikuussa 2021 loppukaudeksi Suomi-sarjajoukkue HC Giantsiin. Kaudeksi 2021–2022 hän palasi Mestikseen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Savonlinnan Pallokerhoon.
Muuta

Ahonen valmistui ylioppilaaksi Lahden lyseon lukiosta keväällä 2016.
2040-luku

| --- | --- |
Vuosisadat: 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku · 2200-luku
Vuosikymmenet: 1990-luku · 2000-luku · 2010-luku · 2020-luku · 2030-luku · 2040-luku 2050-luku · 2060-luku · 2070-luku · 2080-luku · 2090-luku · 2100-luku
Vuodet: 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009 2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019 2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025 · 2026 · 2027 · 2028 · 2029 2030 · 2031 · 2032 · 2033 · 2034 · 2035 · 2036 · 2037 · 2038 · 2039 2040 · 2041 · 2042 · 2043 · 2044 · 2045 · 2046 · 2047 · 2048 · 2049 2050 · 2051 · 2052 · 2053 · 2054 · 2055 · 2056 · 2057 · 2058 · 2059 2060 · 2061 · 2062 · 2063 · 2064 · 2065 · 2066 · 2067 · 2068 · 2069 2070 · 2071 · 2072 · 2073 · 2074 · 2075 · 2076 · 2077 · 2078 · 2079 2080 · 2081 · 2082 · 2083 · 2084 · 2085 · 2086 · 2087 · 2088 · 2089 2090 · 2091 · 2092 · 2093 · 2094 · 2095 · 2096 · 2097 · 2098 · 2099 2100 · 2101 · 2102 · 2103 · 2104 · 2105 · 2106 · 2107 · 2108 · 2109
2040-luku on tuleva vuosikymmen, joka alkaa 1. tammikuuta 2040 ja päättyy 31. joulukuuta 2049. Vuosikymmen on 2000-luvun viides vuosikymmen.
Maailman väestö

Maailman väestönkasvun on ennustettu jatkuvan. YK:n 2020-luvun alun ennusteen mukaan vuoteen 2050 mennessä Saharan eteläpuolisen Afrikan väestö kaksinkertaistuu.
Joidenkin arvioiden mukaan elinympäristöjen heikentyminen ja ilmastonmuutos voivat johtaa 50–700 miljoonan ihmisen pakolaisuuteen vuoteen 2050 mennessä.
Ennustettuja ja suunniteltuja tapahtumia > 2044

Asteroidi 2004 FH ohittaa Maan.
Ennustettuja ja suunniteltuja tapahtumia > 2045

Suomen liikenteen on suunniteltu olevan nollapäästöistä vuoteen 2045 mennessä.
12. elokuuta täydellinen auringonpimennys näkyy Kaliforniasta Floridaan ulottuvalla alueella.
2045 Initiative -hankkeen tutkijoiden mukaan ihminen saavuttaa ikuisen elämän.
Ennustettuja ja suunniteltuja tapahtumia > 2047

Hongkongin suvereniteetin siirron yhteydessä 50 vuodeksi taattu autonomia päättyy.
Ennustettuja ja suunniteltuja tapahtumia > 2048

Vuosiluku voidaan kirjoittaa 2:n potenssina: 211.
Ennustettuja ja suunniteltuja tapahtumia > 2049

Macaon suvereniteetin siirron yhteydessä 50 vuodeksi taattu autonomia päättyy.
1. lokakuuta – Kiinan kansantasavallan perustamisen 100-vuotispäivä.