stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
St. Georgen im Schwarzwald
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta St. Georgen im Schwarzwald Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkkosivut (saksaksi)
Art with free beer and sausages, Grässlinin perheen taidekokoelma Sankt Georgenissa (englanniksi, saksaksi)
Steel Warrior

| Steel Warrior Ironcross |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1984
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 39.58
 Levy-yhtiö: Finnlevy Karthago Records (2008)
Ironcrossin muut julkaisut
| Bloodhounds 1982 | Steel Warrior 1984 | Too Hot to Rock 1987 |
Steel Warrior on Ironcross-yhtyeen toinen albumi vuodelta 1984.
Kappaleet

A-puoli
The Time – 1.28
Steel Warrior – 3.47
Dancing Nowhere – 5.08
Highway – 4.02
Heat of the Night – 5.09
B-puoli
Get Down'n Get Away – 3.43
Shining Fire – 4.22
Turn Out the Lights – 5.00
Hot Stuff – 4.07
Not Good for Your Health – 3.49
Vuoden 2008 uusintapainoksen bonuskappaleet
Golden Lions
Fight for the Strangers
Rebels and Outlaws
Avalanche
Queen of the Night
Lady Luck
Kokoonpano

Esa "Gona" Leinonen - laulu
Ari Suomi - kitara
Pekka Nummela - basso
Esko "Eddy" Mänty-Sorvari - rummut
Kari Laihonen - kosketinsoitin
Aiheesta muualla

Steel Warrior Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Steel Warrior Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Sulkapallo kesäparalympialaisissa 2020

Sulkapallossa kilpaillaan Tokion paralympialaisissa 2020 ensimmäistä kertaa. Kilpailut käydään 2. – 6. syyskuuta 2020 Yoyogi National Stadiumilla. Sulkapallossa kilpaillaan 14 eri kilpailussa. Näistä miesten kilpailuja on seitsemän, naisten kuusi ja yksi sekanelinpeli. Yhteensä paralympialaisiin osallistuu 90 urheilijaa.
Karsinnat

Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa kaksinpeleihin pois lukien muutama poikkeus. Yhteensä yksi maa saa ilmoittaa korkeintaan 21 urheilijaa (11 miestä ja 10 naista) paralympialaisiin. 16 miesurheilijaa ja 28 naisurheilijaa valitaan nelinpelirankingin perusteella. 17 mies- ja 7 naisurheilijaa valitaan kaksinpelirankingin perusteella. Kaksi naisurheilijaa valitaan sekanelinpelirankingin perusteella siten, että kaksinpelirankingien kautta valittu miesurheilija saa parin sekanelinpeliin. 20 sulkapalloilijaa (13 miestä ja 7 naista) kutsutaan erikseen.
Mitaliyhteenveto

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Ei päättyneitä kilpailutapahtumia
| Yhteensä | Yhteensä | 14 | 14 | 14 | 42 |
Mitaliyhteenveto > Miehet

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Kaksinpeli WH1   tiedot: 
Kaksinpeli WH2   tiedot: 
Kaksinpeli SL3   tiedot: 
Kaksinpeli SL4   tiedot: 
Kaksinpeli SU5   tiedot: 
Kaksinpeli SS6   tiedot: 

Nelinpeli WH1-2   tiedot:
Mitaliyhteenveto > Naiset

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Kaksinpeli WH1   tiedot: 
Kaksinpeli WH2   tiedot: 
Kaksinpeli SL4   tiedot: 
Kaksinpeli SU5   tiedot: 

Nelinpeli WH1-2   tiedot: 
Nelinpeli SL3-SU5   tiedot:
Mitaliyhteenveto > Seka

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
Nelinpeli SL3-SU5  tiedot:
Susan Solomon

| Susan Solomon |
| --- | --- |
 Susan Solomon työpöytänsä ääressä 2004.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. tammikuuta 1956 (ikä 68) Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Illinois Institute of Technology   Kalifornian Berkeleyn yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Veronica Vaida
Instituutti:  NOAA   Massachusetts Institute of Technology
Tutkimusalue:  ilmakehäkemia
Tunnetut työt:  CFC-yhdisteiden vaikutus otsonikatoon
Palkinnot:  National Medal of Science (1999)   Blue Planet Prize (2004)   Crafoord-palkinto (2018)
Susan Solomon (s. 19. tammikuuta 1956 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ilmakehäkemisti ja klimatologi, joka todisti 1980-luvulla CFC-yhdisteiden vaikutuksen otsonikatoon.
Nuoruus ja opiskelu

Susan Solomon syntyi Chicagossa vuonna 1956. Hän kiinnostui tieteestä jo lapsena katseltuaan television tiedeohjelmia, kuten Meren salaisuuksia. High school -aikana Solomon sijoittui kolmanneksi kansallisessa tiedekilpailussa. Hänen projektinsa mittasi hapen määrää kaasuseoksissa.
Solomon opiskeli Illinois Institute of Technologyssä kemiaa ja suoritti 1977 alemman korkeakoulututkinnon. Hän jatkoi opintojaan Kalifornian Berkeleyn yliopistossa, mistä hän valmistui tohtoriksi vuonna 1981.
Ura

Valmistuttuaan Solomon pääsi tutkijaksi Yhdysvaltain valtameri- ja ilmakehävirasto NOAA:n aeronomialaboratorioon Boulderiin. Hänen tutkimuksensa suuntautui alkuun yläilmakehän otsonin tietokonemallintamiseen.
Vuonna 1985 ilmestyivät ensimmäiset raportit Etelämantereen päällä olevan otsonikerroksen nopeasta ohenemisesta. Otsonikadon syytä ei tiedetty, ja monet tieteilijät halusivat lähettää Antartikselle laitteita mittaamaan ilmakehän otsoni- ja typpidioksidipitoisuuksia. Solomon ilmottautui vapaaehtoiseksi, ja hän johti tutkimusmatkaa, joka oli Etelämantereella syksyllä 1986. Solomon uskoi, että CFC-yhdisteet olivat syynä otsonikatoon. Toisen tutkimusmatkansa Solomon teki vuonna 1987, jolloin hän keräsi ryhmineen tarpeeksi todistusaineistoa vahvistamaan, että CFC-yhdisteiden hajoaminen ilmakehässä aiheutti otsonikatoa.
Solomonin tutkimustyö suuntasi Etelämantereelta Arktikselle. Hänen tutkimuksensa pohjoisnavan otsonikerroksen aukosta, joka oli pienempi kuin Etelämantereella, on auttanut todistamaan, että tulivuoret voivat voimistaa CFC-yhdisteiden otsonikerrosta tuhoavaa vaikutusta.
Solomon jätti vuonna 2011 NOAA:n työskenneltyään siellä 30 vuoden ajan. Hän siirtyi Massachusetts Institute of Technologyn ilmakehäkemian ja klimatologian professoriksi.
Tunnustukset

Solomon on saanut useita tunnustuksia. Hänelle on annettu muun muassa vuonna 1999 National Medal of Science, vuonna 2004 Blue Planet Prize ja vuonna 2018 Crafoord-palkinto. Hän oli 36-vuotiaana nuorin nainen, joka on valittu National Academy of Sciencesiin, kun hänet hyväksyttiin sinne vuonna 1992.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Susan Solomon Wikimedia Commonsissa
Steelbath Suicide

| Steelbath Suicide Soilwork |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1998, Studio Fredman, Ruotsi
 Julkaistu: 20. toukokuuta 1998
 Tuottaja(t): Fredrik Nordström & Soilwork
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 36.08
 Levy-yhtiö: Listenable Records Century Media (2000)
Muut kannet

Soilworkin muut julkaisut
| In Dreams We Fall into the Eternal Lake 1997 | Steelbath Suicide 1998 | The Chainheart Machine 2000 |
Steelbath Suicide on ruotsalainen melodista death metallia soittavan Soilworkin ensimmäinen studioalbumi. Se eroaa muista albumeista hyvinkin aggressiivisilla extreme metal -vaikutteilla. Albumilla kuulee myös vivahteita black metallista. Steelbath Suicide julkaistiin vuonna 1998.
Kappaleet

Entering the Angel Diabolique – 2.25
Sadistic Lullabye – 2.55
My Need – 3.42
Skin After Skin – 3.27
Wings of Domain – 3.19
Steelbath Suicide – 2.54
In a Close Encounter – 2.52
Centro de Predominio – 2.06
Razorlives – 4.24
Demon in Veins – 3.43
The Aardvark Trail – 4.17
Sadistic Lullabye – 3.17 (Live)
Kokoonpano

Björn "Speed" Strid – laulu
Peter Wichers – kitara
Ludvig Svartz– kitara
Ola Flink – basso
Jimmy Persson – rummut
Carlos Del Olmo Holmberg – koskettimet, syntetisaattori ja musiikin ohjelmointi
Aiheesta muualla

Steelbath Suicide Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Steelbath Suicide Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Suomen kenttätykistö

Suomen puolustusvoimien 152 mm telakanuuna 152 TelaK 91 (venäläinen tyyppimerkintä 2S5)
Suomen puolustusvoimissa kenttätykistökoulutusta antavat Satakunnan Tykistörykmentti Niinisalossa, Karjalan Tykistörykmentti Vekaranjärvellä, Kainuun tykistörykmentti Kajaanissa sekä Jääkäritykistörykmentti Parolassa. Lisäksi kenttätykistön reserviupseereja koulutetaan Reserviupseerikoulussa Haminassa (Tuliasema- ja tulenjohtopatterit, Viestikomppania) ja Panssarikoulussa Parolassa. Upseerien kenttätykistökoulutus järjestetään Tykistökoulussa Niinisalossa. Jo lakkautettuja tykistöjoukkoja ovat Pohjois-Karjalan Patteristo niin ikään lakkautetussa Liperin Ylämyllyn varuskunnassa.
Yksi Suomen maavoimien näkyvimmistä erityispiirteistä on juuri tykistö, jonka numeromääräinen vahvuus on läntisen Euroopan suurin. Vuonna 2016 uutisoitiin, että osa tykistöstä oli aiemmin merivoimien alaisuudessa eikä niitä siksi tarvinnut ilmoittaa Etyjille. Vuoden 2015 alussa puolustusvoimissa tehtiin uudistus, jonka myötä materiaali siirrettiin logistiikkalaitoksen kirjanpitoon ja tykistön määrä nousi vuoden 2016 ilmoitukseen. Suomen puolustusvoimilla on 1 566 tykkiä (sisältäen raskaat kranaatinheittimet, kanuunat, haupitsit ja raketinheittimet). Saksalla on 202 tykkiä vähemmän, Ranskalla ja Britannialla on puolestaan yli 700 vähemmän. Venäjän tykistön vahvuus on 26 000, mikä yhdessä Suomen lukumääräisesti vahvojen maavoimien kanssa selittää Suomen tykistön koon.
Käyttö

Tykistö muodostaa maavoimien yhtymien tulivoiman rungon.
Tykistöjoukot toteuttavat tehtävänsä yleensä epäsuorin ammunnoin. Tarvittaessa useimmat yksiköt kykenevät myös suora-ammuntaan.
Tykistön tulta käytetään koko taistelualueen syvyydessä. Tulenkäytön painopiste luodaan ryhmittämällä tulenjohtovoima ja tuliyksiköt tarkoituksenmukaisesti sekä ampumatarvikkeiden käytöllä.
Pataljoonien kranaatinheitinkomppaniat tukevat painopistesuunnan komppanioiden taistelua. Vastaavasti prikaatin tykistöryhmän tärkein tehtävä on painopistesuunnan pataljoonien tukeminen.
Yhtymien raskaista patteristoista muodostetaan 2−4 patteristoa käsittävä tykistöryhmä, jonka tärkeimmät tehtävät ovat vastatykistötoiminta, muut operatiiviset tehtävät sekä painopistesuunnan prikaatin tukeminen. Erikoisampumatarvikkeina käytetään muun muassa pitkän kantaman kranaatteja ja kuorma-ammuksia.
Raketinheitinpatteria käytetään yleensä painopistesuunnassa vastatykistötoimintaan, muuhun operatiiviseen tulenkäyttöön sekä selustassa ja sivustoilla maahanlaskun torjuntaan. Ylijohdon maalitiedusteluyksiköitä käytetään yleensä yhtymän alaisuudessa painopistesuunnan maalien paikantamiseen ja tulenjohtoon. Yksiköiden osia, kuten paikantamistutkajaos voidaan alistaa painopistesuunnan prikaatille.
Ylijohdon maalitiedustelu palvelee myös syvälle ulottuvaa yleistiedustelua. Lisäksi useimmat tiedusteluyksiköt ovat tulenjohtokykyisiä.
Reservissä olevien yhtymien tykistön tehtäviä ovat maahanlaskujen torjunnan sekä selustan taistelujen tukeminen.
Susan Sontag

| Susan Sontag |
| --- | --- |
 Susan Sontag vuonna 1979.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1933 New York
Kuollut: 28. joulukuuta 2004 (71 vuotta) New York
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija
Aiheesta muualla
www.susansontag.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Susan Sontagin hauta.
Susan Sontag, alun perin Rosenblatt, (16. tammikuuta 1933 – 28. joulukuuta 2004 New York) oli yhdysvaltalainen kirjailija, esseisti ja ihmisoikeusaktivisti.
Lapsuus

Susan Sontagin vanhemmat olivat turkiskauppiaita Kiinassa. Äiti kävi synnyttämässä Susanin New Yorkissa jättääkseen hänet sitten sukulaisille. Kun Susanin isä kuoli vuonna 1938, äiti muutti takaisin Yhdysvaltoihin, jossa hän yhdessä Susanin kanssa muutti Tucsoniin Arizonassa, koska Susan sairasti astmaa. Sieltä he muuttivat Los Angelesiin. Myöhemmin Susan otti isäpuolensa sukunimen Sontag.
Susan Sontag meni naimisiin sosiologi Philip Rieffin kanssa 17-vuotiaana. Heidän poikansa syntyi vuonna 1952. Kirjailija Benjamin Moser sai Pulizer-palkinnon Susan Sontagin elämäkerrasta (2019). Hän väitti, että Sontag oli huono äiti ja kohteli julmasti parisuhdekumppaneitaan.
Sontag oli erittäin vaikutusvaltainen intellektuelli, maan ”viimeinen suuri kirjailijatähti”, ”mytologisoitu nero”, Helsingin Sanomat kuvaa. Sontag kärsi eri syövän muodoista yli kolme vuosikymmentä ja kuoli 71-vuotiaana leukemiaan. 1980-luvulta lähtien hän eli parisuhteessa valokuvaaja Annie Leibovitzin kanssa.
Tunnustukset

Vuonna 2000 Sontag sai Yhdysvaltain arvostetuimman kirjallisuuspalkinnon National Book Awardin romaanistaan In America.
Suomennoksia

Sairaus vertauskuvana & Aids ja sen vertauskuvat.  ((Illness as Metaphor, 1978; AIDS and its Metaphors, 1988.) Suomentanut Osmo Saarinen. W. H. Audenin runosäkeet suomentanut Alice Martin)  Helsinki:  Love kirjat, 1991.  ISBN 951-8978-28-X.
Kirjallisuutta

Schreiber, Daniel: Susan Sontag. A Biography.  ((Susan Sontag. Geist und Glamour, 2007.) Translated from the German by David Dollenmeyer)  Evanston, Illinois:  Northwestern University Press, 2014.  ISBN 978-0-8101-2583-4.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Susan Sontag Wikimedia Commonsissa
Susan Sontagin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Stig Stenholm

| Stig Stenholm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. helmikuuta 1939 Oulu
Kuollut: 30. syyskuuta 2017 (78 vuotta) Espoo
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Teknillinen korkeakoulu Helsingin yliopisto Oxfordin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Dirk ter Haar
Instituutti:  Helsingin yliopisto Kuninkaallinen teknillinen korkeakoulu
Tutkimusalue:  laserspektroskopia kvanttioptiikka tieteenfilosofia
Tunnetut työt:  Foundations of Laser Spectroscopy
Stig Torsten Stenholm (26. helmikuuta 1939 Oulu – 30. syyskuuta 2017 Espoo) oli suomalainen teoreettinen fyysikko, jolle myönnettiin Suomen Akatemian professuuri.
Stenholm valmistui diplomi-insinööriksi Helsingin Teknillisestä Korkeakoulusta vuonna 1964 ja samana vuonna matematiikan maisteriksi Helsingin yliopistosta. Tekniikan lisensiaatin tutkinnon hän suoritti vuonna 1965 ja väitteli tohtoriksi Oxfordin yliopistossa vuonna 1967. Hän työskenteli fysiikan professorina Helsingin yliopistossa 1974–1980 sekä johti teoreettisen fysiikan tutkimuslaitosta 1980–1997. Hän edisti tutkimuksen kansainvälistymistä. Hän oli Suomen Akatemian tutkimusprofessori 1992–1997 ja Tukholman Kuninkaallisen teknillisen korkeakoulun professori 1997–2004. Hän oli myös Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen.
Suomen kemianteollisuus

Porin titaanidioksiditehdas.
Kemiran tehdas Oulun Takalaanilassa.
Suomen kemianteollisuus on teollisuudenala Suomessa, johon kuuluvat esimerkiksi petrokemia (öljynjalostus), maatalouskemikaalit kuten lannoitteet ja torjunta-aineet, lääkeaineteollisuus, maaliteollisuus ja muoviteollisuus.
Vuonna 2014 Suomen ulkomaankaupan arvosta kemianteollisuuden osuus oli 23 prosenttia. Kemianteollisuus oli suurin yksittäinen vientisektori.  Kemianteollisuuden tuotannon arvo vuonna 2014 oli yhteensä noin 19,7 miljardia euroa, ja se vastasi noin neljänneksen Suomen teollisuuden kokonaistuotannosta.
Suomen suurimpia kemianteollisuuden yhtiöitä ovat öljynjalostaja Neste, rengasvalmistaja Nokian Renkaat ja muovivalmistaja Borealis Polymers. Kemirasta on yritysjärjestelyjen kautta irronnut osia kuten maalitehdas Tikkurila, maalin väriaineita valmistava CPS Color ja titaanidioksidia Porin tehtaassa tuottava Huntsman Corporation. Lannoitevalmistaja Kemira Growhow myytiin norjalaiselle Yaralle vuonna 2008.
Kemianteollisuus työllistää Suomessa noin 35 000 henkeä (v. 2014). Eniten työllistävät toimialat ovat muovituotteet, peruskemikaalit ja lääkkeet.
Aiheesta muualla

http://www.kemianteollisuus.fi/fi/
Siddheshwari Devi

Siddheshwari Devi (hindiksi सिद्धेश्वरी देवी; 1908 Benares – 1977) oli intialainen laulaja.
Devi menetti äitinsä parivuotiaana ja sai myöhemmän kasvatuksen sekä johdatuksen musiikkiin tädiltään, Rajeshwari Deviltä. Hän pääsi Siyaji Maharajin oppilaaksi, mutta suurimman osan musiikinopetuksestaan hän sai Bade Ramdasilta. Hänen muita opettajiaan olivat Rajab Ali Khan ja Inayat Khan. Devi tulkitsi khyalia, mutta myös muita musiikin muotoja, kuten thumri-laulutyyliä, jota pääsi myöhemmällä urallaan opettamaankin Shriram Bharatiya Kala Kendraan. Hän esiintyi aluksi Intian kaupungeissa ja niiden hoveissa, mutta eteni kansainväliselle uralle, joka vei hänet Lontooseen, Roomaan, Kabuliin ja Nepaliin. Hänen saamiensa palkintojen joukossa olivat Sangeet Natak Akademin palkinto (1966), Padma Shri (1966) ja kirjallisuuden kunniatohtorin arvo Kolkatan Rabindra Bharati -yliopistosta (1973).
Devin johdolla opiskelivat muiden muassa hänen tyttärensä Savita Devi sekä Rita Ganguly.
Mani Kaul ohjasi vuonna 1989 hindiksi Deviä käsittelevän elokuvan Siddheshwari.
Severi Liljeberg

| Severi Liljeberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Severi Liljeberg
Syntynyt: 22. helmikuuta 1994 (ikä 30) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä
Pituus:  176 cm
Paino:  76 kg
Nyk. joukkue:  Tampereen Pyrintö II
Sarja:  I-divisioona A
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2011– 2013, 2014:  Tampereen Pyrintö II → Tampereen Pyrintö
Severi Liljeberg (s. 22. helmikuuta 1994 Tampere) on suomalainen koripalloilija. Pelintekijänä pelaava Liljeberg on Tampereen Pyrinnön kasvatti. Hän on pelannut I-divisioona A:ssa seuran reservijoukkueessa ja on edustanut myös seuran edustusjoukkuetta Korisliigassa.
Pelaajaura

Tampereen Pyrinnön kasvatti Liljeberg edusti seuran nuorisojoukkueita. Kausilla 2008–2009 ja 2009–2010 hän pelasi B-nuorten SM-sarjassa ja kausilla 2009–2010, 2010–2011 ja 2011–2012 A-nuorten SM-sarjassa. Pyrintö voitti Liljebergin aikana useita nuorten SM-mitaleita: B-nuorissa pronssia 2009 ja hopeaa 2010 sekä A-nuorissa hopeaa 2011 ja pronssia 2012. B-poikien SM-sarjakaudella 2009–2010 Liljeberg ylsi keskiarvotilastojen kärkikolmikkoon runkosarjassa tehdyissä pisteissä ja vapaaheittojen sekä kolmen pisteen heittojen onnistumisprosenteissa.
Liljeberg debytoi miesten valtakunnallisissa sarjoissa Pyrinnön reservijoukkue Pyrintö II:n joukkueessa kaudella 2011–2012. Hän on pelannut siitä lähtien Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Hän teki ensiesiintymisensä Korisliigassa Pyrinnön edustusjoukkueessa kaudella 2012–2013, jolloin hän pelasi kahdessa runkosarjaottelussa ja teki 14 ja puolessa minuutissa Lappeenrannan NMKY:tä vastaan kahden pisteen korin, otti yhden hyökkäyspään levypallon ja antoi yhden koriinjohtaneen syötön. Lisäksi häntä rikottiin kahdesti. Kaudella 2012–2013 hän pelasi edustusjoukkueessa yhdessä runkosarjaottelussa alle minuutin ilman tilastomerkintöjä.
Liljeberg pelasi Suomen B-poikien maajoukkueessa 24 ottelua 8,8 pisteen keskiarvolla ja A-poikien maajoukkueessa 20 ottelua 3,4 pisteen keskiarvolla. Joukkueet eivät pelanneet Liljebergin aikana ikäluokkiensa arvokilpailuissa.
Tilastot > Runkosarja

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | 2P % | 3P % | 1P % | HL | PL | LEV | S | M | R | T | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012–2013 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 2 | 33,3 % | 0,0 % | – | 0,5 | – | 0,5 | 0,5 | – | – | – | 1,0 | 2 |
| 2014–2015 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 1 | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – |
| Yhteensä | Yhteensä | Korisliiga | 3 | 33,3 % | 0,0 % | – | 0,3 | – | 0,3 | 0,3 | – | – | – | 0,7 | 2 |
O = ottelut, 2p % = kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3p % = kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1p % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä
Selected Ambient Works 85–92

| Selected Ambient Works 85–92 Aphex Twin |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1985-1992
 Julkaistu: 12. helmikuuta 1992
 Tuottaja(t): Richard D. James
 Tyylilaji: ambient techno   IDM
 Kesto: 74.21
 Levy-yhtiö: Apollo Records
Aphex Twinin muut studioalbumit
|   | Selected Ambient Works 85–92 1992 | Selected Ambient Works Volume II 1994 |
Selected Ambient Works 85–92 on brittiläisen elektronisen musiikin artisti Aphex Twinin (oik. Richard David James) esikoisalbumi, joka julkaistiin alkuvuodesta 1992.
Selected Ambient Works 85–92 on saanut paljon positiivista palautetta sen minimaalisesta sekä tunnelmallisesta äänimaailmastaan, ja monet kriitikot pitävätkin sitä yhtenä parhaista IDM- ja ambient -levyistä. Albumi nousi kärkeen brittiläisten rock-kriitikoiden listatessa vuoden 1993 parhaita tanssimusiikkialbumeja.
Sisältö

Kaikki kappaleet ovat Aphex Twinin käsialaa.
Xtal – 4.54
Tha – 9.06
Pulsewidth – 3.46
Ageispolis – 5.23
i – 1.17
Green Calx – 6.05
Heliosphan – 4.51
We Are the Music Makers – 7.43
Schottkey 7th Path – 5.08
Ptolemy – 7.10
Hedphelym – 6.00
Delphium – 5.26
Actium – 7.23
Sperm

Sperm-yhtyeen Mattijuhani Koponen lukee omaa runoaan YK:n päivänä 24. lokakuuta 1968 Natsalla.
Sperm tai The Sperm oli Mattijuhani Koposen ja Pekka Airaksisen vuonna 1967 perustama underground-yhtye. Se hämmensi eri taiteiden rajoja, käytti useita medioita ja oli useiden tekijäpolvien edelläkävijä. Teatraalisista esityksistä tunnetun yhtyeen maine on kuitenkin perustunut lähinnä kuulopuheisiin ja muistelijoiden mielikuviin.
Yleistä

Yhtyeen sanotaan olleen sähkökitaroita manipuloineen Airaksisen studioprojekti, jossa hän käytti ensimmäisillä levyillä hyväksi myös “äänteleviä ihmisolioita”, joiden rooleissa olivat Koponen, Pekka Yrjänä Hiltunen ja sodanvastaisia runoja lukenut yhdysvaltalainen Bill Coldwell.
Yhtye hyödynsi keksijä Erkki Kurenniemen projektia varten rakentamaa kokeellista sähkösoitinta, ”Seksofonia”, eräänlaista alkeellista musiikkikonetta, joka mittasi soittajansa käsien ihon sähkönjohtavuuden muutoksia ja muutti ne syntetisaattorin avulla ääneksi.
Spermin tavoite oli nimensä mukaisesti toimia osana 1960-luvun seksuaalista vallankumousta, ja omalta osaltaan se johtikin myöhemmin muun muassa M. A. Nummisen Sähkökvartetti-projektiin. Spermiä ja Kurenniemen musiikkilaitteita pidetään suomalaisen elektronisen musiikin pioneereina.
Olemassaolonsa aikana yhtye julkaisi yhden EP-levyn sekä Shh!-nimisen LP:n, joista molemmat ovat muodostuneet arvokkaiksi keräilyharvinaisuuksiksi. Myöhemmin yhtyeen vanhaa tuotantoa on julkaistu CD-ajassa Siboneyn kustantamilla Arktinen hysteria (2001) ja Psychedelic Phinland (2006) -kokoelmilla sekä saman kustantajan julkaisemalla Pekka Airaksisen kokoelmalla Madam I’m Adam (2003). Vuonna 2018 Svart Records julkaisi yhtyeen 50-vuotisjuhlajulkaisun, jossa on monia aiemmin julkaisemattomia äänityksiä sekä Jukka Lindforsin 70-sivuinen essee.
Jäseniä

Pekka Airaksinen
Markus Heikkerö
Antero Helander
P. Y. Hiltunen
Mattijuhani Koponen
J. O. Mallander
Peter Widén
Nikke Nikamo
Emu Lehtinen
Diskografia

3rd Erection (1968, EP-levy Eteenpäin!)
Shh! (1970,  O Records)
Sperm: 50th Erection I: Collected Works 1967–1971 (Svart Musik, 2018)
Aiheesta muualla

Sperm-haku. YLEn Elävä arkisto.
Suur-Merijoen lentokenttä

| Suur-Merijoen lentokenttä> Seleznjovon lentokenttä |
| --- | --- |
 Suur-Merijoen lentokenttä vuonna 1938.
IATA-koodi:  –
ICAO-koodi:  –
Sijainti:   Tienhaara
Koordinaatit:  60.739647°N, 028.609428°E
Valmistumisvuosi:  1929
Suljettu:  1990-luvun alku
Liikenneyhteydet
Tärkein keskus ja etäisyys:  Viipuri – 10 km
Suur-Merijoen lentokenttä (myöh. Seleznjovon lentokenttä, ven. аэродром Селезнево, myös Viipurin lentokenttä) on vuonna 1929 Viipurin maalaiskuntaan perustettu lentokenttä. Se toimi suomalaisena sotilaslentokenttänä talvisodan loppuun saakka ja myöhemmin Neuvostoliiton aikana lentomekaanikkojen koulutuskenttänä, kunnes toiminta 1990-luvun alussa lakkautettiin. Suur-Merijokea käytettiin 1930-luvun lopulla myös siviili-ilmailuun, kun se toimi Viipurin lentokenttänä. Nykyään alue kuuluu Seleznjovon eli Tienhaaran kuntaan.