Ruotsinsalmen toinen meritaistelu
Taistelun iltapäivä

Ruotsin kuningas Kustaa III oli taistelun alkaessa ollut esikuntineen päällystökaleeri Seraphimerordenissa, josta hän siirtyi Stendigkin komentamaan hämeenmaa Styrnbjörniin etulinjaan. Taistelun lähestyessä kuningas kuintenkin turvallisuussyistä siirtyi keskustan taistelulinjan taakse kuninkaalliselle Amadis-sluupille. Siltä käsin Kustaa III vieraili eri taisteluosastoissa kannustamassa ja käskemässä joukkojaan. Iltapäivällä kuningas siirtyi seuraamaan taistelua Kuusisen saareen, josta oli helpompi havainnoida taistelun tapahtumia. Saaresta kuninkaan käskyt soudettiin nopeasti taistelurintamalle.
Puolen päivän jälkeen venäläisiä kaleereita ajautui oikeaan sivustaan lähemmäksi Santakareja. Vastaavasti ruotsalaisia kaleereja siirtyi Ruotsin keskustan ja vasemman siiven saumakohtaan. Karien vuoksi kummankaan osapuolen kaleerit eivät voineet siirtyä pidemmälle. Karit haittasivat myös Hjelmstiernan ja von der Palenin tykkipursien liikkeitä, joskin joissakin kohdin ne muodostivat osapuolten väliin tulikatveita. Venäläisten raskaiden alusten vasen siipi joutui Törningin ja Stedingikn prikaatien ristituleen, ja venäläisten ruuhkainen oikea siipi oli Hjelmstiernan ja lähelle siirtyneiden kaleerien tulituksen alla. Oli syntynyt ajan meritaisteluihin liittyvä tyypillinen tilanne, jossa molemmin puolin ammuttiin hellittämättä tuntikausia ja toivottiin oman tulen olevan vihollista tehokkaampaa.
Santakarien suojissa ollut Hjelmstiernan prikaati sai vahvistuksia Saksalaisesta prikaatista. Taistelun ollessa pysähtyneenä paikoilleen Lehmäsaaran pohjoispuolella Hjelmstierna päätti yrittää venäläisten saarrostusta kiertämällä Lehmäsaari. Saatuaan suunnitelmalleen luvan kuninkaalta, hän lähetti puolet prikaatinsa tykkipursista ja -jollista soutamaan Lehmäsaaren ja Kuutsalon välisestä salmesta etelään päin. Alusten tarkoituksena oli yllättää venäläiset hyökkäämällä heidän selustaansa. Noin kello 15 aikaan Hjelmstiernan joukot saavuttivat Lehmäsaaren eteläkärjen. Joukot eivät ilmeisesti ehtineet kuitenkaan soutaa saaren ympäri ennen kuin taistelussa tapahtui ratkaiseva käänne.
Venäläiset olivat havainneet Lehmäsaarta kiertävät ruotsalaiset. Von der Palen komensi laivueen ajamaan saarrostusta yrittävä ruotsalaisosasto pois. Taistelulinjan oikeasta siivestä taaksepäin soutavat alukset huomattiin Venäjän vasemman siiven aluksissa. Ruotsalaisia vastaan alakynteen joutuneessa Slizovin osastossa taaksepäin soutavat alukset tulkittiin yleiseksi vetäytymiskäskyksi, ja osaston alukset lähtivät vetäytymään kohti Viikaria. Törning käytti tilaisuutta hyväkseen ja onnistui kello 16 maissa kiertämään tykkipursillaan Venäjän keskustan alusten taakse.
Viimeistään tässä vaiheessa Venäjän oikeassa siivessä puolestaan tulkittiin Slizovin alusten vetäytymisen johtuvan yleisestä vetäytymissignaalista. Von der Palenin tykkipurret ja pienemmät kaikit lähtivät soutamaan Lehmäsaaren vieritse etelään päin. Näin Venäjän keskustassa olevat suuret purjealukset ja kaleerit jäivät sekavassa rykelmässä yksin taistelemaan ruotsalaisia vastaan. Keskeltä niitä tulittivat Stedingkin isot ruostasalaisalukset ja sivuilta lähestyivät tulittaen Törningin ja Hjelmstiernan tykkipurret.
Venäläisalukset saivat sekasorrossa yhä enemmän osumia. Jossain vaiheessa iltapäivää Nassau-Siegen antoi kaleereille vetäytymiskäskyn, mutta soutu kovaan vastatuuleen ei onnistunut, eikä eteneminen sujuinut edes varppaamalla. Yhä useampi de Littan osaston kaleereista alkoi upota tai ajautua Lehmäsaaren rannoille ja karikoille. Osa kaleereista ajautui jopa Hjelmstiernan tykkipursien taakse.
Venäjän keskustan isot alukset kestivät ruotsalaisten tulituksessa kaleereita paremmin ja pystyivät taistelemaan. Ruotsin taistelulinjassa uusimaa-luokan saaristofregatti Ingeborg sai useita osumia ja alus alkoi vuotaa. Kello 18 aikaan miehistön oli katkaistava ankuritouvi ja vetäydyttävä linjasta kohti Kotkansaarta, jonka luona alus myöhemmin upposi matalaan. Reservissä odottanut turunmaa Norden siirtyi uponneen aluksen tilalle.