stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
GP3 Italian Grand Prix 2010

|  GP3 Italian Grand Prix 2010 |
| --- | --- |
 8. osakilpailu 8 osakilpailusta kaudella 2010. 

Päivämäärä:  11. syyskuuta 2010
Sijainti:  Autodromo Nazionale Monza, Monza, Italia
Rata:  Moottorirata   5,793 km

Lauantain kilpailu
Pituus:  16 kierrosta
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Esteban Gutiérrez
Talli:  ART Grand Prix
Aika:  1.43,425
Nopein kierros
Kuljettaja:   Esteban Gutiérrez
Talli:  ART Grand Prix
Aika:  1.45,131
Palkintokoroke
Voittaja:   Esteban Gutiérrez  (ART Grand Prix)
Toinen:   Robert Wickens  (Status Grand Prix)
Kolmas:   Rio Haryanto  (Manor Racing)
Sunnuntain kilpailu
Pituus:  16 kierrosta
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:  {{{{{paalulta lähtijän maa genetiivissä2}}} lippu}} {{{paalulta lähtijä2}}}
Talli:  {{{paalulta lähtijän talli2}}}
Aika:  {{{paaluaika2}}}
Nopein kierros
Kuljettaja:   Leonardo Cordeiro
Talli:  MW Arden
Aika:  1.44,313
Palkintokoroke
Voittaja:   Robert Wickens  (Status Grand Prix)
Toinen:   Mirko Bortolotti  (Addax Team)
Kolmas:   Nico Müller  (Jenzer Motorsport)
GP3 Italian Grand Prix 2010 oli GP3-kauden 2010 kahdeksas ja viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 11.–12. syyskuuta Monzan moottoriradalla Italiassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Italian GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi ART Grand Prix -tallin kuljettaja Esteban Gutiérrez. Sunnuntain kilpailun voitti Status Grand Prix -tallin Robert Wickens.
Osakilpailut GP3-kaudella 2010
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Espanja |  Turkki |  Eurooppa |  Britannia |  Saksa |  Unkari |  Belgia |  Italia |
GP3-luokan Italian Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 |
Radat: Autodromo Nazionale Monza (2010–2018)
GP3 Euroopan Grand Prix

|  GP3 Euroopan Grand Prix |
| --- | --- |

Rata:  Valencian katurata
Sijainti:  Valencia, Espanja
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  5,473 km
Kilpailun pituus:  14 kierrosta,  km
Ensimmäinen tapahtuma:  2010
Viimeisin tapahtuma:  2012
Eniten voittoja
Kuljettajat:    Esteban Gutiérrez  Nico Müller  Adrian Quaife-Hobbs  James Calado  Mitch Evans  Patric Niederhauser (1) 
Tallit:  ART Grand Prix Jenzer Motorsport (2)
Viimeisin kilpailu (2012):
Voittaja:   Patric Niederhauser   (Jenzer Motorsport)
Voittoaika:  28.13,702
Toinen:   Daniel Abt   (Lotus GP)
Kolmas:   Matias Laine   (MW Arden)
Paalupaikka
Kuljettaja:   Mitch Evans   (MW Arden)
Paaluaika:  1.58,478
Nopein kierros
Kuljettaja:   António Félix da Costa   (Carlin)
Kierrosaika:  1.59,842 (kierroksella 14) 
GP3 Euroopan Grand Prix oli GP3-sarjan osakilpailu, joka ajettiin vuosina 2010–2012 Valencian katuradalla Espanjassa.
Voittajat

| Kausi | Lähtö | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | 1. lähtö |  Esteban Gutiérrez | ART Grand Prix | Raportti |
| 2010 | 2. lähtö |  Nico Müller | Jenzer Motorsport | Raportti |
| 2011 | 1. lähtö |  Adrian Quaife-Hobbs | Marussia Manor Racing | Raportti |
| 2011 | 2. lähtö |  James Calado | Lotus ART | Raportti |
| 2012 | 1. lähtö |  Mitch Evans | MW Arden | Raportti |
| 2012 | 2. lähtö |  Patric Niederhauser | Jenzer Motorsport | Raportti |
GP3-luokan Euroopan Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010-luku | 2010 • 2011 • 2012 |  |  |
Radat: Valencian katurata (2010–2012)
Box Delivery

Yrityksen logo
Box Delivery on norjalainen Norjan valtion omistuksessa oleva lähettipalveluja tarjoava yritys. Se on Norjan postin tytäryhtiö, ja pohjoismaiden suurin. Box Delivery toimii Norjassa, Ruotsissa, Tanskassa ja Suomessa. Suomessa Box Delivery on ostanut Lähettiryhmän, Jw-Lähetit ja Fillarilähetit. Box Delivery toimittaa kaikkea kirjekuorista massiivisiin lavoihin. Suomessa Box Delivery on toiminut vuodesta 2005 lähtien.
Aiheesta muualla

Kansainvälisen yhtiön viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
yrityksen suomenkieliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Finlanders

| Finlanders |
| --- | --- |
 Finlanders esiintymässä lavatansseissa Yläneellä
Tiedot
Toiminnassa:  1984– 
Tyylilaji:  iskelmä
Kotipaikka:  Turku
Laulukieli:  suomi, englanti
Jäsenet:  Aarne Hartelin,  basso, laulu (1984–)  Pasi Ketola,  puhaltimet, kitara, laulu (2014–)  Juha Kangassalo,  rummut, laulu (2020–)  Juho Jokio,  kitara, laulu (2021–)  Mika Heinonen,  kosketinsoittimet, haitari, laulu (2023–) 
Entiset jäsenet:  Timo Pelander,  kitara, laulu (1996–2021)  Jussi Lammela,  rummut, laulu (1984–2020)  Kari Lehtomäki,  puhaltimet, laulu (1996–2020)  Tomi Oravala,  kosketinsoittimet, laulu, haitari (2006–2014)  Aku Toivonen,  piano, laulu (1991–2006)  Jussi Eriksson,  puhaltimet, kitara, laulu (1990–1996)  Esa Sihvola,  kosketinsoittimet, laulu (1990)  Arto Nuotio,  laulu (1984–1990)  Risto Pahlama,  kosketinsoittimet, laulu (1984–1990)  Lasse Paasikko,  kosketinsoittimet, haitari (1984–2023) 
Levy-yhtiö:  FLDR  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Finlanders on suomalainen iskelmäyhtye, joka perustettiin Turussa vuonna 1984. Nousu suuren yleisön suosioon tapahtui MTV:n TV-tanssien myötä kesällä 1986.
Finlandersin alkuperäisen kokoonpanon muodostivat laulaja Arto Nuotio, rumpali Jussi Lammela, basisti Aarne Hartelin, kosketinsoittaja Risto Pahlama sekä kosketinsoittaja ja haitaristi Lasse Paasikko. Nykyään yhtyettä johtaa sen ainoa alkuperäisjäsen, Aarne Hartelin.
Hartelinin lisäksi nykykokoonpanossa soittavat kitaristi Juho Jokio, saksofonisti Pasi Ketola, rumpali Juha Kangassalo, sekä kosketinsoittaja Mika Heinonen.
Yhtyeen suosio nousi huippuunsa 2000-luvulla, kun he julkaisivat albumin ’’Seikkailija’’. Se sisälsi balladin "Oikeesti", josta tuli iso hitti ja joka sai Iskelmä-gaalassa 2006 ’’Vuoden iskelmä’’ -palkinnon. Yhtyeelle luovutettiin samana vuonna myös ’’Pro Iskelmä’’ -tunnustus.
Finlanders on julkaissut mittavan uransa aikana yli 20 studioalbumia, joista kaksi on myynyt platinaa : ”Seikkailija” (2007) ja ”Juhlalevy 20v.” (2014), sekä kaksi kultaa : ”Anna jatkua yön” (2003) ja ”Mitä sulle kuuluu” (2009).
Suosituimpia yhtyeen kappaleita ovat muun muassa ’’Oikeesti’’, ’’Kaikki tytöt’’, ’’Hiljaiset sillat’’, ’’Enemmän kuin milloinkaan’’, ’’Anna jatkua yön’’.
Yhtyeen historiaa > Yhtyeen alkuvuodet (1984–1990)

Finlanders-orkesterin perustivat vuonna 1984 turkulaiset muusikot Arto Nuotio (laulu), Jussi Lammela (rummut), Lasse Paasikko (koskettimet), Aarne Hartelin (basso) ja Risto Pahlama (koskettimet). Yhtye otti nimensä Lasse Paasikon kehittelemästä ideasta. Lasse oli opiskellut 1980-luvun alussa Kaliforniassa  tie- ja vesirakennusalaa ja oli kehitellyt ajatusta tulevan yhtyeen nimeksi, amerikkalaisten kutsuttua suomalaisia yleisesti ’’Finlandereiksi’’.
Finlanders julkaisi nopeasti perustamisensa jälkeen ensimmäisen äänitteensä ’’Finlanders esittää’’. Se koostui pääasiassa keikkaohjelmistossa olleista lauluista ja päivän hittien cover-versioista. Äänite sisälsi yhden oman sävellyksen: ’’Mikään ei voi meitä erottaa’’, joka oli yhtyeen basistin, Aarne Hartelinin ensimmäinen oma sävellys. Finlanders-yhtyeen toinen äänite oli vuonna 1986 ilmestynyt ’’Haavenainen’’, jonka sisältämästä ’’Kaikki tytöt’’ -kappaleesta muodostui orkesterin alkuaikojen suosituin laulu.
Finlanders-orkesteri nousi kansallisesti tunnetuksi MTV:n kiinnitettyä yhtyeen ’’Kesätanssit’’ -ohjelman orkesteriksi vuonna 1986. Orkesterilla oli 1980-luvun lopussa lukuisia televisioesiintymisiä. Muun muassa Raisiosta televisioitujen Seinäjoen Tangomarkkinoiden semifinaali-orkesterina Finlanders toimi vuodesta 1988 vuoteen 2005 asti. Yhtye toimi myös samaisina vuosina järjestettyjen Sinitaivas-konserttien orkesterina. Vuoden 1990 keväällä Arto Nuotio osallistui Seinäjoen Tangomarkkinoiden tangolaulukilpailuun ja ilmoitti jättävänsä Finlanders-orkesterin. Saman vuoden syksyllä myös Risto Pahlama jäi yhtyeestä.
Yhtyeen historiaa > Vuodet 1990–

Nuotion ja Pahlaman lähdön jälkeen yhtyeeseen saatiin Mistral-yhtyeessä soittanut kitaristi/saksofonisti Jussi Eriksson ja vähän myöhemmin muun muassa Bamperos-yhtyeessä ja Matti Eskon taustaorkesterissa soittanut Esa Sihvola. Esa Sihvola vieraili Finlanders-orkesterissa vain lyhyen aikaa ja hänen jälkeensä kosketinsoittajaksi tuli niin ikään Mistral-yhtyeessä vaikuttanut Aku Toivonen.
Toivosen mukaan tulon jälkeen Finlanders perusti toimintaansa hallinnoimaan osakeyhtiön ja alkoi rakentaa Raumalle omaa äänitysstudiota. Seuraavat vuodet olivat varsin hedelmällisiä yhtyeen noustua julkaisemansa oman levytystuotannon tuoman radiosoiton ja levymyynnin myötä suureen suosioon.
Jussi Eriksson lopetti keikkailun ja siirtyi yhtyeestä täysipäiväiseksi äänitysstudioinsinööriksi Finlanders Tuotanto Oy:n palvelukseen vuonna 1996. Hänen tilalleen tulivat trumpetisti Kari Lehtomäki Seitsemästä Seinähullusta Veljeksestä, sekä kitaristi Timo Pelander Tarja Lunnaksen yhtyeestä. Aku Toivosen jätettyä Finlanders-orkesterin vuonna 2006 astui hänen saappaisiinsa Tomi Oravala. Oravala siirtyi Finlandersista päätoimiseksi musiikinopettajaksi vuonna 2014. Hänen jälkeensä yhtyeen jäseneksi otettiin saksofonisti Pasi Ketola. Kesällä 2020 Kari Lehtomäki jäi orkesterista eläkkeelle ja samaan aikaan myös Jussi Lammela jätti yhtyeen. Jussin jälkeen rumpaliksi astui raumalaissyntyinen Juha Kangassalo. Heinäkuussa 2021 Timo Pelander jäi yhtyeestä ja hänen tontilleen astui kotkalaistaustainen Juho Jokio.
Yhtyeen kokoonpano koki tuoreimman muutoksen juhannuksen 2023 jälkeen, kun alkuperäisjäsen Lasse Paasikko jäi eläkkeelle 39 Finlanders-vuoden jälkeen. Paasikon tilalle kosketinsoittajaksi tuli Mika Heinonen.
Tunnustukset

Vuonna 2009 Finlanders oli ehdolla Iskelmä Finlandia -palkinnon saajaksi. Finlanders oli yleisön suosikki ja sai 48 % annetuista äänistä. Yhtyeen jäsenet kertoivat, että tietenkin heitä harmitti Iskelmä Finlandian meno toisaalle, mutta yleisöpalkinto lämmitti yhtyettä hyvin paljon.
Samana vuonna Finlanders täytti 25 vuotta, ja juhlavuoden lokakuussa Finlanders teki Sinun Vuokses -konserttikiertueen. Vuonna 2010 Finlanders sai Viihteen Elämäntyö -palkinnon, jonka Jussi Lammela, Aarne Hartelin ja Kari Lehtomäki kävivät hakemassa Oulusta.
Tanssilavojen järjestäjät ovat äänestäneet Finlandersin useasti tanssijärjestäjien ykkössuosikiksi. Myös iltapäivälehti Ilta-Sanomien järjestämässä laajassa kyselyssä Finlanders äänestettiin tanssilavojen ykköseksi.
Vuonna 2014 Finlandersin "Oikeesti" äänestettiin kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi Suomalaiseksi rakkauslauluksi.
Erikoisohjelmat

Ihana Ilta -kiertue (2004) Televisioitu (2005) Yle tv2
Finlanders Live: Tervetuloa Finlanderssin keikalle dvd (2004)
Iloinen joulukonsertti -kiertue 2005- jatkuu edelleen (Televisioitu 2005) Yle tv2
Iloinen kevätkonsertti -kiertue (2007,2008)
Sinun Vuokses -konsertti-kiertue (2009,2010,2011)
Läähätän ja Läkähdyn 12 jaksoa (2010) (televisioitu) Yle tv2
Saanko luvan? Finlanders LIVE (2009) (televisioitu)
Kesäillan Valssi (Televisioitu) Useita kertoja Yle tv2
SuomiLOVE, 2. tuotantokausi, 6. jakso (Televisioitu 2015) Yle tv2
Saavutukset ja tunnustukset

Sinitaivas-konsertin orkesterina vuosina 1988-2005
Tangomarkkinoiden semifinaalin orkesterina vuosina 1992-2003
Kullervo Linna -palkinto 1994
10-vuotisjuhlakonsertti 1994
15-vuotisjuhlakonsertti 1999
AAA Certificate Finlanders Productions Oy:lle vuonna 2003
20-vuotisjuhlakonserttikiertue 2004
Vuoden Tanssittaja -kunniamaininta 2004
Seikkailija-levystä kultaa (yli 15 000 kpl myynnistä) vuonna 2006
Pro Iskelmä -palkinto vuonna 2006
"Oikeesti" Vuoden Iskelmäksi vuonna 2006
Seikkailija-levystä platinaa (yli 30 000 kappaleen myynnistä) vuonna 2007
Turun Tähden -tunnustus vuonna 2008
Mitä sulle kuuluu? -levystä kultaa (yli 15 000 kpl myynnistä) vuonna 2009
Tango Finlandia -palkinto 2009
Viihteen elämäntyö -palkinto (2010)
20 v. Juhlalevystä platinaa (yli 30 000 kpl myynnistä (2014)
30-vuotisjuhlakonsertti-kiertue (2014)
Iloinen Joulukonsertti-kiertue - 10 Vuotta iloista menoa (2014)
Tunnetuimpia kappaleita

| --- | --- |
 "Kaikki tytöt" (1986, uusintalevytys 2020)  "Sinulle vain"  (1984)  "Gimme Dat Ding" (1986, uusintalevytys 1994)  "Rannalle, sannalle" (1994)  "Humppamies" (1997)  "Sadetanssi" (1997)  "Sininen ilta" (1997)  "Hiljaiset sillat" (1999, uusintalevytys 2020)  "Näsäboogie" (1999)  "Anna jatkua yön" (2001)  "Amor" (2001)  "Et kai luule" (2002)  "Ihana ilta" (2003)  "Kultakutri" (2003)  "Marie, Marie" (2003) :  "Enemmän kuin milloinkaan" (2004)  "Seikkailija" (2005)  "En" (2005)  "Oikeesti" (2005)  "Oikeesti" (joulu)" (2006)  "Mitä sulle kuuluu?" (2007)  "Taas tässä kävi näin" (2007)  "Uskon ja luotan" (2007)  "Sinun vuokses" (2009)  "Valon toit" (2009)  "Tyhmä äijä" (2009)  "Pelimies" (2009)  "Kipu" (2014)  "Samanlaiset" (2014)  "Kesä 92" (2014)  "Päätyyn asti" (2022)
Diskografia

| --- | --- |
 Finlanders esittää (1985)  Haavenainen (1986)  Finlanders (1987)  Bamboleo (1988)  Painu lähemmäksi kultasein (1990)  Huviretki (1992)  Käy tanssimaan (1994)  Yli tuhannen virran (1995)  Finlanders tanssittaa (1997)  Finlanders tanssittaa '98 (1998)  Vähän enemmän (1999)  Anna jatkua yön (myynyt kultaa) (2001)  Kauneinta häämusiikkia (2002)  Et kai luule (2003) :  Finlanders 20-vuotisjuhlalevy (myynyt platinaa) (2014)  Finlanders "20 vuotta tien päällä" Finlanders Live  Seikkailija (myynyt platinaa)  (2005)  Mitä sulle kuuluu? (myynyt kultaa)(2007)  Joulun rauhaa (joululevy, 2008)  Sinun vuokses (2009)  Saanko Luvan (2009) Dvd-julkaisu Finlanders Live  Iloinen Joulusoitto vol 1 (Finlanders & Seitsemän Seinähullua Veljestä) (joululevy, 2011)  Iloinen Joulusoitto vol 2  Finlanders & Seitsemän Seinähullua Veljestä (2013)  Finlanders 30 vuotta  Se On Elämää (2014)  Se On Elämää-pitkäsoitto Kuukauden Levy (toukokuu) (2014)  Finlanders Kauneinta Häämusiikkia vol 2    (2014)  Finlanders parhaat vol 2 (2014)  Finlanders 2020 (2020)
Diskografia > Kokoelmat

20 suosikkia – Bamboleo (1997)
Finlanders Parhaat '92-'97 (1997)
Finlanders Parhaat 2 1985-2001 (2001)
Finlanders (Oikeesti) parhaat (2010)
Yhtyeen nykyinen kokoonpano

Aarne Hartelin – basso / laulu
Pasi Ketola – saksofonit / trumpetti / klarinetti / kitara / laulu
Juha Kangassalo – rummut / laulu
Juho Jokio – kitara / laulu
Mika Heinonen – harmonikka / kosketinsoittimet / laulu
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivut
Finlanders ohjelmatoimiston sivuilla
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Finlanders Wikimedia Commonsissa
Blood Drive

| Blood Drive |
| --- | --- |

Tyyli:   toiminta  eksploitaatio 
Kestoaika:  43 minuuttia
Luoja(t):  James Roland
Pääosissa:   Alan Ritchson  Christina Ochoa  Thomas Dominique  Marama Corlett  Colin Cunningham 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Syfy
Esitetty:  14. kesäkuuta 2017 – 6. syyskuuta 2017
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  13
Tuotanto
Tuottaja(t):   Mark Wheeler  Janace Tashjian  Terry Gould 
Vastaava(t) tuottaja(t):   Fredrik Malmberg  John Hlavin  David Straiton 
Ohjaaja(t):   David Straiton  Meera Menon  Lin Oeding  Roel Reiné  James Roday  Gregg Simon 
Käsikirjoittaja(t):  James Roland
Säveltäjä(t):  Michael Gatt
Leikkaaja(t):  Kristina Hamilton-Grobler
Kuvaaja(t):  Yaron Levy
Tuotantoyhtiö(t):   Strong & Dobbs Productions  Universal Cable Productions 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Blood Drive (aikaisemmin nimellä Midnight Grindhouse Presents Blood Drive) on yhdysvaltalainen scifisarja. Sitä esitettiin kesällä 2017 Syfyn kanavalla yhden kauden verran.
Sarjan luonut James Roland kertoi syyskuussa 2017 että sarja jää yhden kauden mittaiseksi.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat dystooppiseen tulevaisuuteen vuonna 1999, jolloin Amerikka on jakautunut kahtia energiakriisin johdosta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Alan Ritchson   | … |   Arthur Bailey   |
|   Christina Ochoa   | … |   Grace D'Argento   |
|   Thomas Dominique   | … |   Christopher Carpenter   |
|   Marama Corlett   | … |   Aki   |
|   Colin Cunningham   | … |   Julian Slink   |
Tuotanto

Heinäkuussa 2015 Syfy teki nk. direct-to-series tilauksen haluten suoraan 13. jaksoa. Sarjan kuvauspaikkana toimi Kapkaupunki Etelä-Afrikassa.
Aiheesta muualla

Blood Drive SyFyn sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Blood Drive Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Gare de Lyon

Gare de Lyon Pariisissa.
Gare de Lyon on rautatieasema Ranskan pääkaupungissa Pariisissa. Se on nimetty Lyonin kaupungin mukaan, jonka varrella useat asemalta lähtevät kaukojunat pysähtyvät. Ranskan valtion rautatieyhtiön SNCF:n junat suuntaavat asemalta eteläiseen ja itäiseen Ranskaan. Asemalla on myös paikallisjuna- ja RER-liikennettä. Sitä palvelee samanniminen metroasema.
Rautatieasema valmistui vuonna 1847 välisenä aikana arkkitehti Marius Toudoiren suunnitelmien pohjalta. Sitä uudistettiin 1900-luvun vaihteessa. Nykyisin rautatieaseman läpi kulkee vuosittain noin 83 miljoonaa matkustajaa. Mm. Mr. Bean lomailee -elokuvassa on Gare de Lyon esiintynyt kuvauspaikkana.
Aseman sisätiloja.
Gare d’Austerlitz

Gare d’Austerlitz Pariisissa.
Gare d’Austerlitz on rautatieasema Ranskan pääkaupungissa Pariisissa. Se sijaitsee Seinen vasemmalla rannalla, Pariisin kaakkoisosassa. Rautatieaseman läpi kulkee vuosittain noin 25 miljoonaa matkustajaa. Se on avattu vuonna 1840. Vuosina 1865–1868 sitä laajennettiin arkkitehti Pierre-Louis Renaudin suunnitelmien pohjalta.
Rautatieasema on nimetty nykyään Tšekin tasavallan alueella sijaitsevan Austerlitzin mukaan, jossa Napoleonin ranskalaiset joukot kukistivat venäläisten ja itävaltalaisten yhdistetyn armeijan vuonna 1805 (Austerlitzin taistelu).
Bertil Albertsson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bertil Albertsson |  Bertil Albertsson |  Bertil Albertsson |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | 10 000 metriä |  |
Bertil Albertsson (1. syyskuuta 1921 – 3. maaliskuuta 2008) oli ruotsalainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti.
Albertsson saavutti 10 000 metrin juoksussa olympiapronssia Lontoossa 1948 ajalla 30.53,6. Hän hävisi Emil Zátopekille 54 sekuntia ja Alain Mimounille 6,2 sekuntia. Samoissa kisoissa hän sijoittui 5 000 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 14.39,0. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän keskeytti 10 000 metrillä ja sijoittui 5 000 metrillä kymmenenneksi ajalla 15.02,2.
Berthé Aïssata Bengaly

Berthé Aïssata Bengaly (20. toukokuuta 1957 Koutiala – 31. toukokuuta 2024) oli malilainen ravitsemustieteilijä ja poliitikko.
Aïssata Bengaly kävi katolisen koulun Koutialassa ja valmistui ylioppilaaksi Bamakon Notre Dame du Niger -lyseosta. Hän suoritti maisterintutkinnot kemiasta Bamakon opettajakorkeakoulussa vuonna 1985 ja ravitsemustieteestä Tulanen yliopistossa vuonna 1995. Bengaly työskenteli tutkijana Bamakon Institut d’économie ruralessa ja Texas A&M Universityssa. Hänet tunnetaan Deliken-durrakeksien kehittäjänä.
Bengaly toimi Malin nais-, lapsi- ja perheministerinä vuosina 2002–2005 ja käsityö- ja matkailuministerinä vuosina 2013–2015. Toisen ministerikautensa jälkeen hän palasi ravitsemustieteellisiin tutkimuksiinsa. Bengaly oli Union pour la démocratie et le développementin naisjärjestön puheenjohtaja ja puolueen toimeenpanevan komitean jäsen.
Brian Law

Brian John Taylor Law (s. 14. huhtikuuta 1943 Lontoo) on brittiläissyntyinen, vuonna 1965 Kanadaan muuttanut kapellimestari, kuoronjohtaja, urkuri ja cembalisti. Hänestä tuli Kanadaan muutettuaan Ottawan anglikaanisen St. Matthew's -kirkon mies- ja poikakuoron johtaja (1965–1980). Vuosina 1965–1987 hän johti Cantata Singers of Ottawa -kamarikuoroa, ja vuonna 1967 hänestä tuli Ottawa Choral Societyn kuoronjohtaja. Vuonna 1971 hänet valittiin Ontarion nuorisokuoron ensimmäiseksi kuoronjohtajaksi.
Kapellimestarina Law aloitti uransa Ottawan nuoriso-orkesterin johtajana vuonna 1971. Sittemmin hän perusti barokkikokoonpanon Thirteen Strings. Law on luonut uraa oopperassakin vuodesta 1970 lähtien. Hän on työskennellyt muun muassa Montrealin oopperassa. Vuonna 1991 hänet nimitettiin Uudessa-Seelannissa Christchurchin kaupunginkuoron johtoon.
Gare de Lille-Europe

| Lille-Europe |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  50°38′19.7″N, 3°4′31.13″E
Osoite:  1, Place François Mitterrand 59777 Euralille
Kunta:  Lille
Avattu:  1994
Liikenne
Käyttäjiä (v.):  7 000 000 (2005)
Kaukoliikenne:  TGV, Eurostar
Paikallisjunat:  kyllä
Vaihtoyhteydet:  metro
Asemarakennus
Valmistunut:  1993
Ratapiha
Raiteisto:  6 laituriraidetta
Aiheesta muualla
 Wikimedia Commons 
Gare de Lille-Europe on rautatieasema Lillen keskustassa Ranskassa. Asemalta liikennöivät pääasiassa Eurostar- ja TGV-suurnopeusjunat, mutta myös joitakin paikallisjunia. Aseman kautta kulkevat TGV-junien pääteasema on pääasiassa Calais, kun Lilleen päättyvät linjat käyttävät läheistä Flandresin asemaa.
Lille-Europe rakennettiin vuonna 1993 Ison-Britannian, Ranskan ja Belgian välisen suurnopeusliikenteen kauttakulkuasemaksi.
Aseman kautta kulkee Lillen metron linja 2.
Box 13

Box 13 oli syndikoitu jännityskuunnelmasarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa 1948–1949. Sarjan päätähtenä oli Alan Ladd, joka esitti Dan Holidayta, entistä lehtimiestä, nykyistä jännityskirjailijaa.
Sarjan tuotti Alan Laddin ja Bernie Joslinin yhteisomistama Mayfair Productions. Ensimmäinen jakso lähetettiin länsirannikolla 15. maaliskuuta 1948 ja viimeinen 7. maaliskuuta 1949. Itärannikolla ensilähetys tapahtui 22. elokuuta 1948 ja viimeinen jakso lähetettiin 14. elokuuta 1949. Vaikka sarja oli ensisijaisesti tarkoitettu syndikointiin, lähetykset tapahtuivat Mutual Broadcasting Systemin verkon kautta.
Kaikissa sarjan jaksoissa oli sama näyttelijäkaarti. Dan Hollidayn sihteeriä esitti Sylvia Picker ja poliisikomisario Kingiä Edmund MacDonald. Vaihtuvissa rooleissa toimivat Betty Lou Gerson, Frank Lovejoy, Lurene Tuttle, Alan Reed, Luis Van Rooten ja John Beal. Sarjan ohjaajana oli Vern Carstensen ja tuottajana Richard Sanville. Sanville toimi myös sarjan kuuluttajana.
Aiheesta muualla

Box 13:n jaksoja kuunneltavissa/ladattavissa Internet Archivessa
Luettelo Box 13:n jaksoista
Brian Lentz

Brian Pavia Lentz (s. 29. helmikuuta 1968 Glostrup) on tanskalainen entinen nyrkkeilijä. Hän edusti seuratasolla kööpenhaminalaista IK99:ä.
Lentz sijoittui EM-kilpailuissa 1991 alle 75-kiloisten sarjan viidenneksi. Hän kilpaili samassa painoluokassa myös Barcelonan olympialaisissa 1992, joissa hän putosi toisen kierroksen jälkeen ja oli jaetulla yhdeksännellä sijalla. Lentz oli vuonna 1996 jälleen EM-kisojen viides, tällä kertaa alle 81-kiloisissa.
Bowenia serrulata

| Bowenia serrulata |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Paljassiemeniset Pinophyta
Luokka::  Cycadopsida
Lahko::  Käpypalmut Cycadales
Heimo::  Saniaiskävykkikasvit Stangeriaceae
Suku::  Kuvernöörinkävykit Bowenia
Laji::  serrulata
Kaksiosainen nimi
 Bowenia serrulata  (W.Bull) Chamb. 
Katso myös
   Bowenia serrulata Wikispeciesissä   Bowenia serrulata Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Bowenia serrulata on kuvernöörinkävykkien sukuun ja saniaiskävykkikasvien heimoon kuuluva kasvilaji, joka tunnetaan englanniksi nimellä Byfield fern. Lajin kaksinkertaisesti parilehdykkäiset maanalaisesta varresta kasvavat lehdet saavat kasvin muistuttamaan saniaista. Kasvi ei kuitenkaan ulkonäöstään ja nimestään (engl. fern, saniainen) huolimatta kuulu saniaisiin, vaan käpypalmuihin. Laji kasvaa endeemisenä Australian Byfieldissä ja sen ympäristössä.
Ulkonäkö ja koko

Bowenia serrulata -lajin maanalainen varsi muistuttaa mukulaa. Lehdet kasvavat varren yläosassa ja koostuvat 7–30 sahalaitaisesta lehdykästä; tästä tulee myös kasvin tieteellinen nimi.
Hedekävyt ovat munanmuotoisia, noin 5 senttimetrin pituisia ja 2,5 senttimetrin levyisiä. Emikävyt ovat enintään 15 senttimetrin pituisia. Niistä kypsyvät siemenet ovat noin 4,5 senttimetrin pituisia ja mehukkaan siemenvaipan ympäröimiä. Kasvi suosii hyönteispölytystä; tärkein pölyttäjä on kärsäkkäiden heimoon kuuluva Miltotranes-suku.
Kuvia

Käännös suomeksi