stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gunhild

| Gunhild |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  1. marraskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Gulli, Gun, Gunilla, Gunnel, Gunnela, Gunni, Gunnil, Gunnila, Gunnilda, Hilde, Hilti 
Vastineita eri kielissä:  Gundehilde, Gundhild, Gunhilda, Gunhilde, Gunilda, Gunnhild, Hildegund 
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen nimi Gunnhildr
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gunhild on skandinaavislähtöinen naisen etunimi, joka tunnetaan Pohjoismaissa ja Saksassa. Se perustuu muinaisruotsin Gunnhildr-nimeen, joka koostuu kahdesta ’taistelua’, ’sotaa’ ja ’riitaa’ merkitsevästä sanasta (gunn ja hildr).
Suomessa Gunhild-nimi on ollut käytössä jo keskiajalla. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on vuoteen 2020 mennessä kirjattu 1 872 tämännimistä naista.
Nimipäivät

Gunhildilla on nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 1. marraskuuta ja Ruotsin almanakassa 30. tammikuuta.
Aikoinaan Gunhild-nimi esiintyi myös suomenkielisessä Luulajan almanakassa (1901–1918). Nimipäivänä oli Ruotsin mallin mukaan 30. tammikuuta.
Tunnettuja Gunhildeja

Gunhild Hoffmeister (s. 1944), entistä Itä-Saksaa edustanut keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti
Gunhild Kyle (1921–2016), ruotsalainen feministisen historiantutkimuksen professori
Gunhild Larking (s. 1936), ruotsalainen korkeushyppääjä
Gunhild Øyangen (s. 1947), norjalainen työväenpuolueen poliitikko
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Gunhild (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Tšekin filharmoninen orkesteri

Orkesterin kotisali on Vltava-joen rannalla sijaitseva Rudolfinum.
Tšekin filharmoninen orkesteri (tšek. Česká filharmonie) on Prahassa toimiva sinfoniaorkesteri.
Tšekin filharmoninen orkesteri aloitti toimintansa Tšekin kansallisoopperan orkesterina, mutta irtautui siitä vuonna 1901. Gustav Mahler johti vuonna 1908 Tšekin filharmonista orkesteria seitsemännen sinfoniansa kantaesityksessä.
Ylikapellimestarit

Ludvík Čelanský (1901–1903)
Vilém Zemánek (1903–1918)
Václav Talich (1919–1931; 1933–1941)
Rafael Kubelík (1942–1948)
Karel Ančerl (1950–1968)
Václav Neumann (1968–1989)
Jiří Bělohlávek (1990–1992)
Gerd Albrecht (1993–1996)
Vladimir Ashkenazy (1996–2003)
Zdeněk Mácal (2003–)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (tšekiksi), (englanniksi)
František Sláma Archives (Arkistoitu – Internet Archive)
Timo Heino

| Timo Heino |
| --- | --- |
 Timo Heino vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1962 Tampere
Taiteilija
Palkinnot
 Dukaattipalkinto (1990) 
Timo Heino (s. 1962 Tampere) on suomalainen kuvataiteilija. Heino valmistui vuonna 1989 Helsingin Kuvataideakatemiasta, jossa hän opiskeli maalausta ja kuvanveistoa. Hän on myös opettanut Kuvataideakatemiassa vuodesta 1998 lähtien, ja sitä ennen Helsingin Vapaassa taidekoulussa vuosina 1996-1998. Heino asuu ja työskentelee Helsingissä.
Teosten tyyli

Timo Heinon minimalistiseksi muotoiltu ilmaisu on esteettistä ja loppuun asti ajateltua. Pinnan alla piilee usein enemmän tai vähemmän erityisiä viittauksia sellaiseen, joka herättää inhoa tai huolta. Huoli suuntautuu usein ihmisen holtittomiin tekoihin ja  niiden seurauksiin.
Heino leikkii teoksissaan länsimaisen ajattelun mukaisilla vastakohtapareilla tuottamalla kontrasteja muun muassa teollisen ja luonnollisen, geometrisen ja orgaanisen, puhtaan ja likaisen, selkeän ja hämärän, kiiltävän ja karkean sekä menneen ja nykyisen rinnastuksilla. Teoksissa esiintyvät geometriset perusmuodot yhdistyvät materiaaleihin, jotka edustavat toisaalta orgaanista luontoa ja toisaalta teollista maailmaa. Teokset käsittelevät usein aiheiltaan suhdetta luontoon, teknologiaan ja moraaliin sekä sisältävät viittauksia poliittisiin ja uskonnollisiin teemoihin. Vastakohtien esiintymisestä huolimatta teoksissa ei ole niinkään kyse dualismista kuin rajakäynnistä länsimaiselle kulttuurille ominaisten luokitusten välillä. Eri kategorioihin kuuluvien elementtien yhdistäminen mahdollistaa niiden samanaikaisen tarkastelun yhtenä kokonaisuutena.
Luonnosta otettuja materiaaleja on työstetty niin, että synteettisen ja luonnollisen raja on hämärtynyt. Taulumaiset teokset vaikuttavat usein maalatuilta, mutta lähemmin tarkasteltuna maaliaineeksi paljastuu Duchampin tapaan pöly, turkis tai perunankuoret. Heino käyttää ja yhdistelee taiteessaan vaihtelevia ja yllättäviä materiaaleja, kuten terästä, kiiltäviä mustia tai värikkäitä muoveja, tiiltä, sekä myös karvaa, mehiläisvahaa, verta, pölyä ja ulosteita, joita ei kuitenkaan esitetä jätteinä. Esimerkiksi teos nimeltä Suklaamuotti vuodelta 1996 oli valmistettu koiran ulosteesta ja lehtikullasta. Heino haluaa taiteen kautta tarjota katsojalle kontaktin tabuiksi ja epäpuhtaiksi koettuihin materiaaleihin. Puhtaus ja kiinteät rajat ovat taiteilijan mukaan kulttuurillisia ihanteita, mutta samalla uutta luovan muutoksen esteitä. Teoksilla tuntuu olevan oma painovoimansa, oma outo auransa, joka vetää katsojan vieraaseen maailmaan, jonnekin sanallisten merkitysten tuolle puolen.
Teokset kokoelmissa ja julkiset teokset

Heinon taidetta on hankittu useiden tärkeiden suomalaisten moderniin ja nykytaiteeseen keskittyneiden taidemuseoiden kokoelmiin. Hänen teoksiaan on muun muassa Nykytaiteen museo Kiasman, Helsingin taidemuseon, Emma:n ja Sara Hildénin taidemuseon kokoelmissa, minkä lisäksi niitä on hankittu myös Euroopan keskuspankille Frankfurt am Mainiin.
Vuonna 1998 Helsingin kaupunki tilasi Timo Heinolta prosenttiperiaatteella rahoitetun teoksen Rastilan metroasemalle. Teos nimeltä Nonstop koostuu 16 teräslevystä, joista osa on peilimäisiksi kiillotettua ruostumatonta terästä, osa on maalattu automaalaustekniikalla kiiltävän mustaksi ja osa on eri vaiheessa ruostuvaa ja rapistuvaa terästä. Teoksen ruostuvien ja ruostumattomien pintojen rinnastuksella ympäristöteos kommentoi häviävän ja säilyvän välistä vuoropuhelua. Teoksen nimi viittaa myös sileiden pintojen heijastamaan loppumattomaan matkustajavirtaan. Töölön kirjastossa on 1994 valmistunut "Portaat". Oulun ympäristötalossa on vuonna 2003 valmistunut prosenttirahoitettu teos Hedelmöitys.
Tunnustukset

Timo Heinolle on myönnetty Suomen taideyhdistyksen Dukaattipalkinto (1990). ja  opetus- ja kulttuuriministeriön Nuoren taiteen Suomi-palkinto (1997). Heino nimettiin Ars Fennica ehdokkaaksi vuonna 2003.
Teoksia

Nonstop, 1998 Rastilan metroasemalla.
Veteen piirretty viiva, 2014, Kalasatama, Helsinki.
Kosmos, 2017, Leinelä, Koivukylä, Vantaa.
Aiheesta muualla

Timo Heinon kotisivut
Valtion taidemuseon kokoelmissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Galerie Anhava, tietoa taiteilijasta ja teoksista
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  DDB
Talinhuippu

Talin frisbeegolfpuisto Talinhuipulla
Talinhuippu on Helsingin ja Espoon rajalla sijaitseva täyttömaakumpu. Se on entinen Ison Huopalahden kaatopaikka, yksi Helsingin kaupungin “kolmesta suuresta kaatopaikasta”, joka oli käytössä 1963–79. Se sijaitsee toisaalta Talinrannan ja Talin golfkentän ja toisaalta Vermon raviradan välissä, Laajalahden pohjoisreunalla Tarvon saaresta ja Turunväylästä pohjoiseen. Talinhuipun korkein kohta on Helsingin puolella.
Historia

Ison Huopalahden kaatopaikka oli yksi Helsingin kolmesta suuresta kaatopaikasta. Muita suuria olivat Pasilan kaatopaikka (1949–1963, VR:n kaatopaikka vuoteen 1949 saakka) ja  Vuosaaren kaatopaikka (1966–1975 ja 1979–1988).
Ison Huopalahden kaatopaikka tuli Pasilan kaatopaikan sulkemisen jälkeen Helsingin pääkaatopaikaksi. Se sijaitsi Talin vedenpuhdistamon ja golfkentän lähellä Mätäjoen ja Monikonpuron välissä. Aiemmin se oli rantaniittyä, sitten poistettiin pintamaa ja jätetäyttö aloitettiin savimaan päälle. 1960-luvun lopulla kaatopaikkaa laajennettiin lahdelle. Louhetta ja rakennusjätettä käytettiin eristämään jätteet ja meri toisistaan. Suurin osa jätemassasta kertyi 1970-luvulla. Kaatopaikkaa jouduttiin täyttämään reilusti yli pohjan kestävyyden, koska vaihtoehtoa ei ollut. Kasa on painunut niin, että 1960-luvun jätteet ovat nykyään merenpinnan alapuolella. Jätettä kaatopaikalla on noin 3,5 miljoonaa kuutiometriä.
1960- ja 1970-luvuilla kaatopaikka ja sen ympärillä pyörivät lokkilaumat näkyivät Turunväylälle (silloinen Tarvontie).lähde?
Talinhuippu nykyisin

Talinhuipun alue näyttää nykyisin melko normaalilta täyttömaakukkulalta, ja puuston kasvun vuoksi sitä ei juuri voi erottaa luonnonkukkuloista. Näkymä Laajalahdelle on alkanut pusikoitua umpeen 2010-luvulla, kun kaatopaikalta on kaasunerittyminen loppunut eivätkä kaasut ole enää vuosiin estäneet kasvillisuutta rehevöitymästä. Jätteet aiheuttavat kuitenkin edelleen päästöjä mereen ja joissain kohdin vanhoja jätteitä on alkanut näkyä myös maan pinnalla. Alueen kunnostusta on suunniteltu vuosikausia. Kunnostuksen yhteydessä jätteet eristettäisiin vedenpitävällä kerroksella. Puita alueelle ei voisi kunnostuksen jälkeen istuttaa, koska eristekerros ei kestäisi puiden juuria.
Alueella on kuntopolkuja ja Vermon hevosurheiluun liittyviä teitä sekä Helsingin kaupungin omistama koirien koulutuskenttä, jota käyttää mm. Cane Corso Club Finland ry, Helsingin Palveluskoiraharrastajat ry sekä muut yhdistykset. Lisäksi siellä on frisbeegolfkenttä, jonka pituus on 1865 metriä ja jonka par-tulos on 58. Talvella Talin golfkentän alueella olevat hiihtoladut (6,5 km) ulottuvat Talinhuipulle ja sen yli.
Aiheesta muualla

Ison Huopalahden kaatopaikka (Arkistoitu – Internet Archive)
Alois Rašín

| Alois Rašín |
| --- | --- |
 Alois Rašín vuonna 1917.
Tšekkoslovakian valtiovarainministeri
 14.11 1918 – 8. heinäkuuta 1919  7. lokakuuta 1922 – 18. helmikuuta 1923  
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. lokakuuta 1867  Nechanice, Itävalta-Unkari
Kuollut: 18. helmikuuta 1923 (55 vuotta)  Praha, Tšekkoslovakia
Puoliso:  Karla Jánská
Alois Rašín (18. lokakuuta 1867 Nechanice, Itävalta-Unkari – 18. helmikuuta 1923 Praha, Tšekkoslovakia) oli tšekkoslovakialainen poliitikko, ekonomisti sekä yksi Tšekkoslovakian tasavallan perustajista. Hän toimi maan ensimmäisenä valtiovarainministerinä kahdessa hallituksessa ja oli mukana luomassa Tšekkoslovakian ensimmäistä perustuslakia sekä Tšekkoslovakian korunaa. Nuori anarkokommunisti Josef Šoupal ampui Rašínin 5. tammikuuta 1923. Rašín kuoli saamiinsa vammoihin reilun kuukauden jälkeen prahalaisessa sairaalassa.
Elämä

Alois Rašín syntyi keskiluokkaiseen perheeseen pienessä Nechanicen kaupungissa lähellä Hradec Královéa Itävalta-Unkariin kuuluneessa Böömissä. Hän valmistui lukiosta vuonna 1886 ja opiskeli lakia nykyisessä Kaarlen yliopistossa Prahassa vuodesta 1891.
Nuori Rašín liittyi nopeasti itävaltalaishallintoa vastustavien radikaaliopiskelijoiden toimintaan. Helmikuussa 1893 hänet tuomittiin kahden vuoden vankeusrangaistukseen piämästään keisarinvastaisesta puheesta, mutta hänet armahdettiin jo seuraavan vuoden marraskuussa. Rašín ei hyväksynyt armahdustaan ja lopulta hänet jouduttiin raahaamaan sellistään väkipakolla. 1890-luvun loppupuolella Rašín oli ensin mukana Kansallisen liberaalipuolueen toiminnassa kunnes vuonna 1899 hän liittyi Radikaaliin osavaltioiden oikeuspuolueeseen, jonka perustamisessa hän oli ollut mukana. 1900-luvun alussa Rašín vetäytyi pois politiikasta ja harjoitti lakimiehen ammattiaan muutaman vuoden ajan.
Rašín palasi takaisin valtakunnanpolitiikkaan vuonna 1907 kun hän liittyi uudelleen Kansallisen liberaalipuolueen jäseneksi. Samaan aikaan hän aloitti puolueen näkyvän päivälehden, Kansallisten uutisten toimittajana. Rašín nousi nopeasti puolueen johtoportaaseen ja vuonna 1910 Kansallisten uutisten päätoimittajaksi. Vuoden 1911 vaaleissa hänet valittiin Itävallan keisarillisen neuvoston jäseneksi.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Rašín liittyi monen muun tärkeän tšekkiläisen poliitikon kanssa Itävallanvastaisien Mafia-järjestön jäseneksi. Maan viranomaiset vangitsivat Rašínin kuitenkin jo vuonna 1915 ja hänet tuomittiin kuolemaan maanpetoksesta ja vieraan vallan hyväksi vakoilusta. Tammikuussa 1917 Itävallan uusi keisari Kaarle I muutti tuomion kymmeneksi vuodeksi vankeutta ja Rašín sai parlamentaarikon paikkansa takaisin. Itävallan keisarikunta oli tässä vaiheessa jo hajoamispisteessä, ja Rašín nousi yhdeksi tärkeimmistä Tšekkoslovakian valtion perustajista. Hän oli muun muassa vastuussa sen perustuslain ensimmäisen version kirjoittamisesta. Yhtenä Lokakuun miehistä, Rašín oli mukana julistamassa Tšekkoslovakian itsenäiseksi Prahassa 28. lokakuuta 1918.
Rašín valittiin maan ensimmäiseksi valtiovarainministeriksi marraskuussa ja tässä roolissa hän oli vastuussa Tšekkoslovakian korunan käyttöönotosta. Rašínin toimesta noin yksi kolmasosaa uuden valuutan valuuttavarannoista pidettiin poissa yleisestä kierrosta. Tällä pyrittiin hillitsemään sodan jälkeisessä Euroopassa riehunutta inflaatiota.
Rašín uusi parlamentaarikon paikkansa vuoden 1920 vaaleissa. Hän nousi Antonín Švehlan hallituksen valtionvarainministeriksi lokakuussa 1922. Tuolloin hänen korunaa vahvistaneet uudistuksensa kohtasivat suurta vastustusta erityisesti vasemmistopoliitikoilta.
Salamurha

Tammikuun viidennen päivän aamuna Rašín oli matkalla toimistolleen Prahan keskustassa kun 19-vuotias Josef Šoupal ampui häntä kaksi kertaa selkärankaan. Šoupal oli työskennellyt vakuutusvirkailijana, mutta kuului poliittisesti Prahan anarkokommunistiseen liikkeeseen. Rašín kuoli kuusi viikkoa myöhemmin saamiinsa vammoihin Podolíssa sijainneessa sairaalassa 18. helmikuuta.
Muistolaatta Rašínin ampumuspaikalla Prahan Žitná-kadulla.
Amazonianviirumuuranen

| Amazonianviirumuuranen |
| --- | --- |
 Amazonianviirumuurasnaaras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Muuraset Myrmotherula
Laji::  multostriata
Kaksiosainen nimi
 Myrmotherula multostriata  Sclater, 1858 

Katso myös
   Amazonianviirumuuranen Wikispeciesissä   Amazonianviirumuuranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amazonianviirumuuranen (Myrmotherula multostriata) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Amazonianviirumuurasta tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 6 140 000 km2. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Krasyliv

| Krasyliv Красилів |
| --- | --- |
 Krasylivin keskusaukiota.
 lippu:  vaakuna
 Krasyliv
 Koordinaatit: 49.6531°N, 26.9710°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Hmelnytskyin alue
Piiri:  H’melnytskyin piiri
Väkiluku (2021)  ():  18 754
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Krasyliv (ukr. Красилів) on kaupunki Ukrainan Hmelnytskyin alueen H’melnytskyin piirissä. Krasyliv sijaitsee noin 30 kilometriä alue- ja piirikeskus H’melnytskyistä pohjoiseen. Krasylivin itäosien kautta kulkee rautatie.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 18 754 asukasta vuoden 2021 alussa.
Krasyliv on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut H’melnytskyin piiriin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krasyliv Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat
Team TotalEnergies

Team TotalEnergies (UCI-tunnus TEN) on ranskalainen ammattilaispyöräilytalli, joka kilpailee UCI Pro Series -tasolla. Ranskalainen sähkön- ja kaasuntuottaja Direct Énergie tuli tallin pääsponsoriksi kaudelle 2016. Joukkueen aiempi pääsponsori oli autovuokrausyritys Europcar. Sitä ennen talli tunnettiin nimellä Bbox Bouygues Télécom. Se osallistui kauteen 2009 saakka UCI ProTour-sarjaan. Kaudelle 2010 UCI ei myöntänyt ProTour-lisenssiä, joten talli kilpaili seuraavat neljä vuotta UCI Professional Continental -tasolla, kunnes nousi World Tour -tasolle 2014. Kaudelle 2016 se putosi jälleen Professional Continental -tasolle.
Historia

Talli perustettiin vuonna 1984 nimellä "System U". Talli kuitenkin lopetti toimintansa heti seuraavana vuonna. Vuonna 1986 tallin johto vaihtui ja toiminta käynnistyi uudestaan. Urheilupäälliköksi (Directeur sportif) valittiin valmentaja Cyrille Guimard, joka toi talliin suojattinsa Laurent Fignon'in, joka oli lähellä voittoa vuoden 1989 Ranskan ympäriajossa. Pääsponsorin vaihduttua kaudeksi 1990 talli muutti nimekseen Castorama.
Vuonna 1992 Guimard nousi tallipäälliköksi ja Bernard Quilfen urheilupäälliköksi. Vuonna 1995 tallipäälliköksi valittiin entinen ammattipyöräilijä Jean-René Bernaudeau. Vuosiksi 1996–1999 talli vetäytyi ammattilaistasolta ja keskittyi kasvattamaan uusia ajajia. Bernaudeau ryhtyi luomaan Vendéen alueelle tasokasta amatööritason pyöräilytallia Vendée U'ta.
Historia > Nykyinen talli

Vuonna 2000 talli liittyi ammattilaistallien joukkoon ja muutti nimensä muotoon Bonjour. Tallin urheilupäällikkönä jatkoi Jean-René Bernaudeau. Vuonna 2003 talli vaihtoi nimekseen ensin Brioches La Boulangèrere ja sitten Bouygues Télécom. Joukkueen pääsponsorina oli tuolloin ranskalainen matkapuhelinoperaattori. Vendée U valmentaa edelleen nuorista ajajia ammattilaisiksi ja Team Europcarin ajajista merkittävä osa on entisiä Vendée U'n jäseniä.
2000-luvun alkuvuosina talli loi itselleen vahvan imagon nuorten lupaavien ajajien kasvattajana. Muun muassa Fabrice Salanson, Thomas Voeckler ja Sylvain Chavanel ovat ajaneet tallissa. Salansonin kuoleminen sydänkohtaukseen vuonna 2003 oli kova isku tallille. Tästä huolimatta Voeckler piti Ranskan ympäriajon johtajan keltaista paitaa 10 päivän ajan vuoden 2004 ympäriajossa. Voeckler piti samaan aikaan hallussaan myös Ranskan mestarin paitaa ja näin hänestä tulikin kansallinen sankari.
Viime vuosien merkittävimmät saavutukset ovat olleet Xavier Florencion voitto Clásica de San Sebastiánissa 2006, Voecklerin (2007) ja Pierrick Fédrigon (2008) voitot GP Ouest-France -kilpailussa, Anthony Charteaun mäkikirikilpailun voitto Ranskan ympäriajossa 2010, Pierre Rollandin nuorten kilpailun voitto Ranskan ympäriajossa 2011 ja Thomas Voecklerin mäkikirikilpailun voitto Ranskan ympäriajossa 2012. Vuoden 2011 Tourilla Voeckler piti toistamiseen kymmenen päivää kokonaiskilpailun johtajan keltaisa paitaa. Tallin ajajat ovat lisäksi saavuttaneet etappivoittoja suurissa ympäriajoissa.
Joukkueen kokoonpano > 2025

Lähde:UCI
| Joukkueen kokoonpano 2025> Ajaja | Joukkueen kokoonpano 2025> Syntymäaika | Joukkueen kokoonpano 2025> Maa | Joukkueen kokoonpano 2025> Edellinen joukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| Lucas Boniface | 24. lokakuuta 2000 |  Ranska | Vendée U (2023) |
| Thomas Bonnet | 13. syyskuuta 1998 |  Ranska | Vendée U (2022) |
| Rayan Boulahoite | 24. helmikuuta 2004 |  Ranska |  |
| Alexys Brunel | 10. lokakuuta 1998 |  Ranska | UAE Team Emirates (2022) |
| Mathieu Burgaudeau | 17. marraskuuta 1998 |  Ranska | Vendée U (2018) |
| Steff Cras | 13. helmikuuta 1996 |  Belgia | Lotto-Soudal (2022) |
| Florian Dauphin | 6. huhtikuuta 1999 |  Ranska | Arkéa-B&B Hôtels Continentale (2024) |
| Joris Delbove | 15. heinäkuuta 2000 |  Ranska | Saint Michel-Mavic-Auber 93 (2024) |
| Alexandre Delettre | 25. lokakuuta 1997 |  Ranska | Saint Michel-Mavic-Auber 93 (2024) |
| Fabien Doubey | 21. lokakuuta 1993 |  Ranska | Circus-Wanty Gobert (2020) |
| Sandy Dujardin | 29. toukokuuta 1997 |  Ranska | Vendée U (2021) |
| Thomas Gachignard | 17. elokuuta 2000 |  Ranska | Saint Michel-Mavic-Auber 93 (2023) |
| Fabien Grellier | 31. lokakuuta 1994 |  Ranska | Vendée U (2015) |
| Émilien Jeannière | 26. syyskuuta 1998 |  Ranska | Vendée U (2022) |
| Jordan Jegat | 7. kesäkuuta 1999 |  Ranska | CIC U Nantes Atlantique (2023) |
| Alan Jousseaume | 3. elokuuta 1998 |  Ranska | Vendée U (2021) |
| Pierre Latour | 12. lokakuuta 1993 |  Ranska | AG2R La Mondiale (2020) |
| Samuel Leroux | 27. marraskuuta 1994 |  Ranska | Van Rysel-Roubaix (2024) |
| Lorrenzo Manzin | 26. heinäkuuta 1994 |  Ranska | Vital Concept-B&B Hotels (2019) |
| Nicola Marcerou | 23. syyskuuta 2002 |  Ranska | Vendée U (2024) |
| Valentin Retailleau | 18. kesäkuuta 2000 |  Ranska | Decathlon-AG2R La Mondiale (2024) |
| Geoffrey Soupe | 22. maaliskuuta 1988 |  Ranska | Cofidis, Solutions Crédits (2019) |
| Jason Tesson | 9. tammikuuta 1998 |  Ranska | Saint Michel-Auber 93 (2022) |
| Anthony Turgis | 16. toukokuuta 1994 |  Ranska | Cofidis, Solutions Crédits (2018) |
| Baptiste Vadic | 14. huhtikuuta 2002 |  Ranska | Vendée U (2023) |
| Mattéo Vercher | 26. tammikuuta 2001 |  Ranska | Vendée U (2022) |

Lähde:  ProCyclingStats
Aiheesta muualla

Tallin viralliset kotisivut (ranskaksi)
| n k UCI Professional Continental |
| --- | --- |
Joukkueet:  Androni Giocattoli-Sidermec  Bardiani-CSF  Bora-Argon 18  Caja Rural-Seguros RGA  CCC Sprandi Polkowice  Cofidis, Solutions Crédits  Delko-Marseille Provence-KTM  Direct Énergie  Drapac Professional Cycling  Fortuneo-Vital Concept  Funvic Soul Cycles-Carrefour  Gazprom-RusVelo  Nippo-Vini Fantini  ONE Pro Cycling  Roompot Oranje Peloton  Southeast-Venezuela  Stölting Service Group  Team Novo Nordisk  Team Roth  Topsport Vlaanderen-Baloise  UnitedHealthcare Pro Cycling Team  Verva ActiveJet  Wanty-Groupe Gobert 
Sarjat:  UCI World Tour 2016  UCI Africa Tour 2016  UCI America Tour 2016  UCI Asia Tour 2016  UCI Europe Tour 2016  UCI Oceania Tour 2016 
Ranskalainen Pierrick Fédrigo kilpailemassa vuoden 2005 Ranskan ympäriajossa.
Bolivianmuuranen

| Bolivianmuuranen> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Muuraset Myrmotherula
Laji::  grisea
Kaksiosainen nimi
 Myrmotherula grisea  Carriker, 1935 

Katso myös
   Bolivianmuuranen Wikispeciesissä   Bolivianmuuranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Bolivianmuuranen (Myrmotherula grisea) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Bolivianmuurasta tavataan Boliviassa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 186 000 km2. Vuonna 2008 lajin kannaksi arvioitiin 70 000–80 000 yksilöä. Laji luokiteltiin vielä vuonna 2004 vaarantuneeksi ja 2008 silmälläpidettäväksi, mutta tutkimusten mukaan se on runsaslukuisempi ja laajemmalle levinnyt kuin aiemmin uskottiin ja vuodesta 2012 se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Sitä uhkaa kuitenkin edelleen elinympäristöjen tuhoutuminen.
Harmaalakkimuuranen

| Harmaalakkimuuranen |
| --- | --- |
 Harmaalakkimuuraskoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Muuraset Myrmotherula
Laji::  minor
Kaksiosainen nimi
 Myrmotherula minor  Salvadori, 1864 

Katso myös
   Harmaalakkimuuranen Wikispeciesissä   Harmaalakkimuuranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaalakkimuuranen (Myrmotherula minor) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Harmaalakkimuurasta tavataan Brasilian kaakkoisosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 189 000 km2. Sen kokonaiskannaksi on arvioitu 3 500–15 000 yksilöä, joista sukukypsiä 2 500–9 999 yksilöä. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Keigo Higashino

| Keigo Higashino> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. helmikuuta 1958 (ikä 66) Ikuno-ku
Kansalaisuus:  Japani
Kirjailija
Äidinkieli: japani
Tyylilajit:  Dekkari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Keigo Higashino (東野 圭吾, Higashino Keigo) on japanilainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti rikoskirjoistaan. Keigo Higashino on kirjoittanut lukuisia dekkareita, romaaneja ja lastenkirjoja. Hän on Japanin luetuimpia kirjailijoita, ja hänen kirjojaan on käännetty useille kielille. Kirjojen pohjalta on tehty myös useita elokuvia ja tv-sarjoja.