stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalevi Takkunen

Kalevi Antero Takkunen (30. tammikuuta 1927 Kiuruvesi – 10. maaliskuuta 1999 Kiuruvesi) oli suomalainen libristi ja taiteen keräilijä.
Takkusen vanhemmat olivat ratavartija Yrjö Edvart Takkunen ja Iida Saara Hyvönen. Takkunen kävi kirjakauppakoulun 1948. Hän oli ensin myymäläapulainen Haapamäen osuuskaupan kirjakaupassa ja sitten libristi Suomalaisessa kirjakaupassa 1949–1986, ensisijaisesti Helsingin Aleksanterinkadun myymälässä. "Somistajaprofessorina" tunnettu Takkunen uudisti somistamisen käytäntöjä niin, että sai kymmeniä kotimaisia ja kansainvälisiä somistamisen palkintoja.
Taiteen keräilyn Takkunen aloitti Ina Collianderin Sininen enkeli (1959) -nimisestä puupiirroksesta. Collianderin ohella hänen keräämänsä taidekokoema sisälsi muidenkin tiettyjen Takkusen "omien" taiteilijoiden teoksia. He olivat Pentti Kaskipuro, Tapani Raittila, Pentti Lumikangas, Simo Hannula, Erik Granfelt, Kain Tapper, Outi Heiskanen ja Eino Ahonen. Vuonna 1990 inventoitu kokoelma sisälsi kaikkiaan 759 teosta, grafiikkaa niistä oli 466, piirustuksia 241, akvarelleja 38 ja öljymaalauksia 14. Eniten kokoelmassa oli Pentti Kaskipuron teoksia. Inventoidun kokoelman pysyväksi sijoituspaikaksi tuli Rovaniemen taidemuseo.
Aiheesta muualla

Kalevi Takkunen Biografiasampo.
Piotr Figiel

Piotr Figielin hautakivi
Piotr Figiel (1940 Varsova – 22. joulukuuta 2011) oli puolalainen säveltäjä, lauluntekijä, laulaja ja urkuri.
Figiel syntyi Varsovassa, mutta saattoi musiikkiopintonsa loppuun Krakovassa. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli urkurina The Clivers -nimisessä yhtyeessä ja sävelsi samalla omaa musiikkiaan. Figiel teki monia lauluja tunnetuille puolalaisille näyttelijöille ja laulajille, joihin kuuluivat Anna Jantar, Ewa Bem, Urszula Sipińska, Maryla Rodowicz ja Andrzej Zaucha. Hän sävelsi myös musiikkia elokuviin, joiden joukossa on Marek Piwowskin Przepraszam, czy tu biją?.
Figiel perusti vuonna 1974 Piotr Figiel Ensembleksi nimetyn yhtyeen. Hän kuului tekijänoikeusjärjestö ZAiKS:ään ja sai sen myöntämän mitalin vuonna 2009.
Aiheesta muualla

Piotr Figiel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kalle Salminen

| Kalle Salminen |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 22.5.1907–31.7.1908  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Turun pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1863 Alastaro
Kuollut: 7. maaliskuuta 1939 (75 vuotta) Punkalaidun
Ammatti:  maalari
Kaarle (Kalle) Vihtori Salminen (25. syyskuuta 1863 Alastaro – 7. maaliskuuta 1939 Punkalaidun) oli suomalainen maalari ja poliitikko, joka toimi sosialidemokraattien kansanedustajana Suomen ensimmäisessä eduskunnassa vuosina 1907–1908.
Elämä ja ura

Salmisen vanhemmat olivat torppari Israel Davidinpoika ja Anna Katarina Juhantytär.[lähde? ] Hän työskenteli aluksi maataloustöissä ja maalarina, ja toimi myöhemmin kelloseppänä, valokuvaajana ja puhelinkeskuksen hoitajana kotipitäjässään Punkalaitumella. Salminen oli myös Punkalaitumen työväenyhdistyksen puheenjohtaja. Vuonna 1906 hän osallistui Tampereen ensimmäiseen yleiseen torpparikokoukseen sekä SDP:n Oulussa järjestettyyn puoluekokoukseen. Salminen valittiin kansanedustajaksi vuoden 1907 eduskuntavaaleissa Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä.
Salmisen puoliso oli Amanda Karolina Heikkilä, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1889.[lähde? ]
Piktorialismi

Piktorialismi oli laajalle levinnyt valokuvauksen suuntaus noin vuodesta 1885 1900-luvun alkuun. Piktorialistisissa valokuvissa jäljiteltiin kuvataiteellista vaikutelmaa ja sen muotokielelle oli ominaista pehmeäsävyisyys, hämyisyys ja epätarkkuus.
Piirteet

Piktorialismi jäljitteli maalaustaidetta ja etsausta. Piktorialismi korosti valokuvauksen esteettisiä ominaisuuksia yrittäessään perustaa taiteenalan, eikä vain mekaanista prosessia. Valokuvaa käsiteltiin tavallisesti kehitysprosessin aikana, jotta voitaisiin laajentaa sen ilmapiiriä ja tunteellista vaikutusta. Piktorialismi jäljitteli vallitsevia tyylejä maalaustaiteessa, pehmeä terävyys tuli impressionismista ja pyrkimys vahvaan muotoiluun ja abstrakteihin kuvioihin art nouveausta ja symbolismista.
Muotokuvauksessa huomio kiinnitettiin kuvattavan kasvoihin ja silmiin muun osan jäädessä pehmeästi epäteräväksi.
Historia

Englantilainen Henry Peach Robinson oli suuntauksen varhainen edustaja.  1800–1900-luvun vaihteessa edustajia olivat muun muassa yhdysvaltalaiset valokuvaajat Robert Demachy, Edward Steichen, Alfred Stieglitz ja Alvin Coburn.
Alfred Stieglitzin kirja Camera Work (1903–1917), toi esille piktorialismia.
Toinen valokuvauksen tyyli 1800-luvulla oli naturalismi, joka pyrki kuvaamaan todellisuutta suoraan ja ”oikein”.
Modernismin eri suuntausten tullessa ajankohtaiseksi 1900-luvun alkussa piktorialistinen kuvaus koettiin vanhanaikaiseksi.
Amerikkalainen valokuvaaja Sally Mann kertasi uudestaan piktorialistista tyyliä kirjassaan What Remains (2003).
Galleria

Henry Peach Robinson, Fading Away, 1858.
Alfred Stieglitz, Winter on Fifth Avenue, 1892.
Robert Demachy, Primavera, 1899.
Alfred Stieglitz, Flatiron Building, New York, 1903.
Edward Steichen, Flatiron Building, 1905.
Gertrude Käsebier, Alfred Steglitz, 1902.
Alvin Coburn, Keith Chesterton, 1905
Arthur S. Goss, Piktorialistien näyttelyjuliste, Toronto 1917.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pirjo Porkka, Fritz Englund: Utua ja poutaa, Piktorialismi, Suomen valokuvataiteen museo (Arkistoitu – Internet Archive)
Kahrila järv

| Kahrila järv |
| --- | --- |

Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Võrumaa
Kunnat:  Rõugen kunta
Koordinaatit:  57°45′32″N, 26°52′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Rõuge jõen valuma-alue
Laskujoki:  Rõuge jõgi Nursi veskijärveen 
Järvinumero:  VEE2139100
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  99,4 m  mpy. 
Rantaviiva:  5,542 km  
Pinta-ala:  40,3 ha  
Keskisyvyys:  5,3 m  
Suurin syvyys:  16,4 m  
Valuma-alue:  45,4 km²  
Saaria:  ei saaria 
 fiKahrila järv 
Kahrila järv  on Virossa Rõugen kunnassa Võrumaalla sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 40,3 hehtaaria ja se on 2,4 kilometriä pitkä ja 270 metriä leveä. Se sijaitsee syvässä viime jääkauden loppuvaiheessa syntyneeseen laaksoon, joka päättyy järven luoteispäässä. Järven rannat seuraavat laakson muotoja ja ympäristön peltomaat päättyvät järveen viettäviin rinteisiin, jotka kohoavat järven kaakkoispäässä 
45 metrin ja luoteispäässä 15 metrin korkeuteen. Rinteet ovat joko niittyjä tai rantametsää. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 5,3 metriä ja suurin syvyys 16,4 metriä. Siinä ei ole saaria. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0021 kuutiokilometriä eli 2,1 miljoonaa neliömetriä . Järveä ympäröivä asutus muodostaa pieniä kulmakuntia: Kahrila-Mustahamba, Kiidi, Raudsepä, Lauri, Simmuli ja Nursi. Tiet seuraava kumpaakin järven rantaa muutaman sadan metrin etäisyydellä. Järven rantaviivan pituus on 5,54 kilometriä.
Järven luokittelu ja luontoarvoja

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (vir. keskmise karedusega kihistunud veega järv). Järvi luokitellaan limnologisesti kovavetiseksi järveksi ja eutrofiseksi järveksi (vir. kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on rehevöitynyt.
Järvi on yksi Rõugen järvialueen seitsemästä järvestä, joka sijaitsee viime jääkauden loppuvaiheessa syntyneessä jäätikköjokilaaksossa (vir. Rõuge ürgorg). Siinä virtaa nykyään Rõuge jõgi, jonka läpivirtausjärvi järvi on. Laakson kaikille järville yhteisiä ominaisuuksia ovat lähteiden runsaus, karbonaattipitoinen vesi ja rantojen vehmas luonto. Järvialue kuuluu osana Haanjan luontopuistoon.
Kahrila on kalastuksen kannalta hyvämaineinen järvi. Järvessä elää lahna, ahven, hauki, pasuri, sorva, salakka, kiiski, made, ruutana, ankerias, karppi, Coregonus maraenoides ja peledsiika. Järveen on istutettu siikaa. Ruutanista voi kasvaa parikiloisia yksilöitä.
Vesistösuhteita

Järveen tulee viiden ojan vedet ympäröiviltä pelloilta, joista Ennin oja putoaa Hinnin kanjonin läpi. Järven läpi virtaa Tõugjärvestä tuleva Rõuge jõgi, joka yhtyy alempana seitsemän kilometrin päässä Vagula järveen laskevaan Võhandun jõgeen. Valuma-alueen laajuus on 45,4 neliökilometriä. Rõuge jõgi on Võhandu jõen sivu-uoma. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Hinnin talo järven itärannalla
Näkymä koilliseen länsirannan Häiden talon rinteeltä
Näkymä Häidestä kaakkoon
Hinnin kanjoni on syntynyt Ennin ojan hiekkakivikallioon kovertamana
Kallioon on kielloista huolimatta hiomalla tai uurtamalla kirjoitettu tekstiä
Huomautuksia

↑  Tieto on peräisin vironkielisesta artikkelista et:Kahrila järv, mutta sitä ei ole voitu vahvistaa muista lähteistä.
↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
↑  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
Aiheesta muualla

Hinni kanjon (virolaisessa Wikipediassa)
Ernesto Revé

| Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Maa:   Kuuba> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sopot 2014 | kolmiloikka |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Pronssia | Toronto 2015 | kolmiloikka |  |
Ernesto Revé (s. 26. helmikuuta 1992) on kuubalainen kolmiloikkaaja.
Revé jäi ilman tulosta vuoden 2009 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuiden karsinnassa. Seuraavana vuonna hän voitti hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa tuloksella 16,47 metriä. 10. kesäkuuta 2011 Revé loikki Havannassa 17,40 metriä sivuten Pedro Pérezin alle 20-vuotiaiden Keski-Amerikan ja Karibian ennätystä.
Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 Revé sijoittui alun perin toiseksi halliennätyksellään 17,33, mutta hän nousi myöhemmin voittajaksi kun kilpailun alkuperäinen voittaja Ljukman Adams hylättiin dopingin takia. Pan-Amerikan kisoissa 2015 Revé sijoittui kolmanneksi.
Ennätyksensä 17,58 Revé hyppäsi Havannassa 7. helmikuuta 2014.
Leo Freisinger

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Freisinger vuonna 1934. |  Freisinger vuonna 1934. |  Freisinger vuonna 1934. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Garmisch-Partenk. 1936 | 500 m |  |
Leonhard ”Leo” Freisinger (7. helmikuuta 1916 Chicago, Illinois – 29. elokuuta 1985 Mission Viejo, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti.
Freisinger voitti 500 metrillä olympiapronssia Garmisch-Partenkirchenissä 1936. Hän sijoittui samoissa kisoissa 1 500 metrillä neljänneksi mutta ei kilpaillut kahdella muulla matkalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leo Freisinger Wikimedia Commonsissa
Leo Freisinger Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Jüri Arrak

Jüri Arrak, 2010.
Jüri Arrak (24. lokakuuta 1936 Tallinna, Viro – 16. lokakuuta 2022) oli virolainen kuvataiteilija, joka tunnetaan erityisesti maalauksista ja grafiikantöistä, mutta hän teki myös taidemetallia, mattoja ja installaatioita. Hänen töidensä tunnistettavia piirteiä olivat väkikontrastit, hahmojen ja tilan deformaatiot, huumori sekä yhteiskunnalliset aiheet.
Arrak valmistui Viron valtiollisesta taideoppilaitoksesta vuonna 1966. Hän oli opiskellut metallitaiteilijaksi, mutta taidemaalarina hän oli itseoppinut. Uransa alkuaikoina Arrak etsi omaa tyyliänsä eikä halunnut olla varsinaisesti uskollinen millekään suunnalle. Hän sai kuitenkin vaikutteita abstraktista taiteesta, surrealismista ja uusrealismista. Arrakin ensimmäinen yksityisnäyttely järjestettin vuonna 1970. Silloin hänen töissä näkyi yhtäläisyyksiä pop-taiteeseen. Hän käytti muun muassa kirkkaita värejä ja yksiulotteista kuvaa.
Arrakin ura siirtyi uuteen vaiheeseen vuonna 1976, jolloin Arrak luki Raamatun ja teki ensimmäiset vanhoista mestareista muistuttavat suuret teoksensa. Hänen teoksissaan näkyi tämän jälkeen paljon kristillistä symboliikkaa ja tarinoita. Linjan huipensi vuonna 1990 valmistunut Hallisten kirkon alttaritaulu.
Arrakin teoksiaan on Viron taidemuseossa, MoMAssa, Tretjakovin galleriassa, New Orleansin taidemuseossa ja Kölnissä Ludwigin taidemuseossa. Jüri Arrak on myös kuvittanut osan virolaisen folkmetal-yhtye Metsatöllin kansikuvista.
Palkinnot ja tunnustukset

Kristjan Raun palkinto, vuonna 1990
Aiheesta muualla

Jüri Arraku töid art.ee Kunstiserveris (Arkistoitu – Internet Archive)
Ants Juske: Jüri Arrak – kunstiajalugu, mütoloogia ja psühholoogia, Eesti Päevaleht, 18. oktoober 2008
Verni Leivak, Sädemete pilduja, Postimees, 20. detsember 2008
Luang Prabang (provinssi)

Provinssi korostettuna Laosin kartalla.
Louangphabang tai Louangphrabang eli Luang Prabang (laoksi ຫລວງພະບາງ) on provinssi Laosin pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 16 875 neliökilometriä. Vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan sen asukasluku oli noin 431 889. Provinssin pääkaupunki on nimeltään Louangphabang.
Louangphabang jakautuu yhteentoista hallinnolliseen alueeseen:
Chomphet (6–09)
Louangphrabang (6–01)
Nambak (6–05)
Nan (6–03)
Ngoi (6–06)
Pak Xeng (6–07)
Park Ou (6–04)
Phonxay (6–08)
Phoukhoune (6–11)
Viengkham (6–10)
Xieng Ngeun (6–02)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Laosin provinssit
Provinssit: Attapu | Bokeo | Bolikhamxai | Champasak | Houaphan | Khammouan | Loung Namtha | Luang Prabang | Oudomxai  | Phongsali | Salavan | Savannakhet | Vientiane | Xaignabouli | Xekong | Xieng Khouang
Kunnat: Vientiane
Erityisalueet: Xaisomboun
Kalle Salo

Kalle (Kaarlo Niilo) Salo (7. elokuuta 1917 Joroinen – 23. syyskuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen kääntäjä.
Suomennoksia

Per Jansson : Samuel Paldan : helsinkiläinen porvari. Otava 1946 (alkuteos Samuel Paldan, borgare i Helsingfors)
A. J. Cronin : Vihreät vuodet : romaani. Otava 1946, 4. painos 1947
Olof Enckell : Auringonlasku. Otava 1947 (alkuteos Solgedgång)
Albert Camus : Sivullinen. Otava 1947, 8. painos 1999, uusin painos 2010 (alkuteos L'etranger)
Rosamond Lehmann : Balladi ja lähde : romaani. Otava 1948 (alkuteos The ballad and the source)
Kansakuntien vaiheet : maailmanhistoria vanhasta ajasta nykypäiviin 1, Länsi-Aasia, Pohjois-Afrikka ; englannin- ja tanskankielisistä laitoksista suomeksi toim. Eino E. Suolahti, Antero Manninen ja Kalle Salo ; alkuteoksen Story of the nations on toim. Walter Hutchinson. WSOY 1950
Kansakuntien vaiheet : maailmanhistoria vanhasta ajasta nykypäiviin 2, Kreikka, Rooma, Italia ; englannin- ja tanskankielisistä laitoksista suomeksi toim. Eino E. Suolahti, Antero Manninen ja Kalle Salo ; alkuteoksen Story of the nations on toim. Walter Hutchinson. WSOY 1951
Kansakuntien vaiheet : maailmanhistoria vanhasta ajasta nykypäiviin 3, Länsi-Eurooppa ; englannin- ja tanskankielisistä laitoksista suomeksi toim. Eino E. Suolahti, Antero Manninen ja Kalle Salo ; alkuteoksen Story of the nations on toim. Walter Hutchinson. WSOY 1952
Kansakuntien vaiheet : maailmanhistoria vanhasta ajasta nykypäiviin 4, Keski- ja Pohjois-Eurooppa ; englannin- ja tanskankielisistä laitoksista suomeksi toim. Eino E. Suolahti, Antero Manninen ja Kalle Salo ; alkuteoksen Story of the nations on toim. Walter Hutchinson. WSOY 1952
Kansakuntien vaiheet : maailmanhistoria vanhasta ajasta nykypäiviin 5, Itä-Eurooppa, Aasia, Amerikka, Australia, Etelä-Afrikka ; englannin- ja tanskankielisistä laitoksista suomeksi toim. Eino E. Suolahti, Antero Manninen ja Kalle Salo ; alkuteoksen Story of the nations on toim. Walter Hutchinson. WSOY 1953
Claude Julian : Imperiumin kasvot. Otava 1970 (alkuteos L'empire américain)
Sebastian Haffner : Hitler : reunamerkintöjä. Otava 1982 (alkuteos Anmerkungen zu Hitler)
Stig Jägerskiöld : Mannerheim 1867-1951. Otava 1983, 4. painos 1993 (alkuteos Gustaf Mannerheim 1867-1951)
Jahn Otto Johansen : Suomi - mahdollisen taide ; norj. alkuteoksesta Finland - det muliges kunst suom. Kalle Salo. Otava 1983
Torsten Nygård : Päiväkirja Itä-Karjalasta 1941-1944 : akvarelleja, piirroksia, valokuvia ja kenttäpostikirjeitä Aunuksen kannakselta 1941-1944. Otava 1985 (alkuteos Antecknat 1941-1944)
Ingemar Hägglöf : Työrukkasena Ruotsin idänpolitiikassa. Otava 1985 (alkuteos Berätta för Joen)
Björn Landström : Omakuva . Otava 1987 (alkuteos Självporträtt)
Göran Schildt : Purjehdukseni Daphnella. Otava 1987 (alkuteos Farväl Daphne)
David Wise : Vakooja joka katosi. Otava 1989 (alkuteos The spy who got away)
Joe Kane : Andeilta Atlantille : melontaseikkailu Amazonilla. Otava 1990 (alkuteos Running the Amazon)
Ingemar Hägglöf : Kauppatorin päiväkirja. Otava 1991 (alkuteos Dagbok från Salutorget)
Järjestyshäiriön diskografia

| Julkaisut |
| --- | --- | --- |
| ↙Studioalbumit | 4 |  |
| ↙EP:t | 1 |  |
| ↙Singlet | 11 |  |
| ↙B-puolet | 10  |  |
| ↙Musiikkivideot | 4 |  |
Tämä artikkeli on suomalaisen rock-popyhtye Järjestyshäiriön diskografiasta.
Albumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Tuhlatut päivät, valvotut yöt |  Julkaistu: 23. helmikuuta 2005  Formaatti: CD  Levy-yhtiö: Spinefarm Records | – | – |
| Takapihojen rocktähdet |  Julkaistu: 15. marraskuuta 2006  Formaatti: CD / Digitaalinen  Levy-yhtiö: Levy-yhtiö | – | – |
| Takapihojen rocktähdet+ |  Julkaistu: Syksy 2007  Formaatti: USB  Levy-yhtiö: Levy-yhtiö | – | – |
| Lopullinen ratkaisu |  Julkaistu: 20. toukokuuta 2009  Formaatti: CD / Digitaalinen  Levy-yhtiö: Warner Music Finland | – | – |
| Yöjuttu |  Julkaistu: 20. helmikuuta 2015  Formaatti: CD / Digitaalinen  Levy-yhtiö: Warner Music Finland | – | – |
EP:t

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Singlelista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Kunnes toisin todistetaan |  Julkaistu: 2004  Formaatti: CD  Levy-yhtiö: Stay Free Underground | #9  | – |
Singlet

| Vuosi | Single | Latauslista | Singlelista | Radiolista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | ”Levoton” | – | – | – | Tuhlatut päivät, valvotut yöt |
| 2005 | ”John Doe” | – | 18  | – | Tuhlatut päivät, valvotut yöt |
| 2006 | ”Lähiön lapset” | – | 17  | – | Takapihojen rocktähdet |
| 2006 | ”Tahtoisin” | – | – | – | Takapihojen rocktähdet |
| 2007 | ”Jos et mua saa” | 2  | 12  | – | Takapihojen rocktähdet |
| 2009 | ”Karkuri” | 1  | 1  | – | Lopullinen ratkaisu |
| 2009 | ”Täynnä voimaa” | 13  | 16  | – | Lopullinen ratkaisu |
| 2009 | ”Muuri” | – | – | – | Lopullinen ratkaisu |
| 2014 | ”Rantakatu” | – | – | 48  | Yöjuttu |
| 2015 | ”Särkyneiden sydänten kulmilla” | – | – | 83  | Yöjuttu |
| 2015 | ”Sydän palaa hiljaa” | – | – | – | Yöjuttu |
Musiikkivideot

Tahtoisin (2006)
Karkuri (2009 – ohj. Jesse Hietanen)
Rantakatu (2014)
Särkyneiden sydänten kulmilla (2015)
Felix Otto Dessoff

Felix Otto Dessoff
Felix Otto Dessoff (14. tammikuuta 1835 Leipzig – 28. lokakuuta 1892 Frankfurt) oli saksalainen kapellimestari, pianisti ja säveltäjä.
Dessoff pääsi Leipzigin konservatorioon vuonna 1851. Hän opiskeli siellä pianonsoittoa Ignaz Moschelesin ja Louis Plaidyn, sävellystä Moritz Hauptmannin sekä orkesterinjohtoa Julius Rietzin johdolla. Tämän jälkeen hän työskenteli kapellimestarina Aachenissa, Altenburgissa, Chemnitzissä, Düsseldorfissa, Kasselissa ja Magdeburgissa. 7. syyskuuta 1859 Dessoff teki Wienissä hyvin menestyksekkään esiintymisen vierailevana kapellimestarina johtamalla Gioacchino Rossinin Wilhelm Tellin; vuoden 1860 alusta hän pääsi toimimaan hovioopperan kapellimestarina. Marraskuussa 1860 hän pääsi myös filharmonisten konserttien johtoon. Vuonna 1861 Dessoff aloitti Gesellschaft der Musikfreunden konservatorion sävellysluokan johtamisen. Hänen opiskelijoihinsa kuuluivat Robert Fuchs, Joseph Hellmesberger nuorempi, Heinrich von Herzogenberg, Richard Heuberger, Felix Mottl, Arthur Nikisch ja Ernst von Schuch.
Vuonna 1875 Dessoff lähti Wienistä hovikapellimestariksi Karlsruheen. Vuodesta 1880 kuolemaansa hän toimi Frankfurtin teatterin pääkapellimestarina. Dessoff oli Johannes Brahmsin ystävä ja teki monesti musiikillista yhteistyötä tämän kanssa. Hän johti Brahmsin ensimmäisen sinfonian kantaesityksen. Dessoffin omaan sävellystuotantoon kuuluu kamarimusiikkia, pianoteoksia ja yksinlauluja.
Dessoff meni vuonna 1861 naimisiin näyttelijänä työskennelleen Friederiken (1841–1907) kanssa. Margarete-tyttärestä (1874–1944) tuli kuoronjohtaja.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Ernesto Mascheroni

Ernesto Mascheroni (21. marraskuuta 1907 Montevideo, Uruguay – 3. heinäkuuta 1984) oli uruguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hänellä oli myös Italian kansalaisuus.
Mascheroni edusti urallaan River Platea 1923–1934, Ambrosiana-Interiä 1934–1936 ja Peñarolia 1936–1940. Hän voitti jälkimmäisen kanssa kolmesti Uruguayn Primera Divisiónin kausilla 1931–1932, 1936–1937 ja 1937–1938. Hän pelasi urallaan yhteensä 63 liigaottelua ja teki niissä neljä maalia.
Mascheroni pelasi urallaan sekä Uruguayn että Italian maajoukkueissa. Hän voitti Uruguayn kanssa vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailut. Hän pelasi ottelussa yhteensä kolme täysimittaista ottelua.
Lentorykmentti

lennosto
lentorykmentti
laivue
lentue
parvi
pari tai partio
Lentorykmentti on ilmavoimien sotilasyksikkö. Tavallisesti lentorykmenttiin kuuluu kahdesta neljään laivuetta sekä niiden miehistöt ja kenttähenkilöstöt. Lentorykmentit kuuluivat Suomessa suoraan Ilmavoimien esikunnan alaisuuteen. 1. tammikuuta 1952 Suomen ilmavoimissa lentorykmentit muutettiin lennostoiksi.
Pazzi-salaliitto

Salaliittolaiset murhasivat Giuliano de’ Medicin Firenzen tuomiokirkossa.
Pazzi-salaliitto oli 26. huhtikuuta 1478 toteutettu epäonnistunut salaliitto, jonka tarkoituksena oli syöstä Medicien mahtisuku vallasta Firenzessä. Se oli vakavin ja dramaattisin Medicien poliittisten vastustajien toimi. Salaliittoa johtivat firenzeläisen Pazzin suvun jäsenet sekä paavi Sixtus IV:n veljenpoika Girolamo Riario.
Tausta

Kaiken taustalla oli paavin ja Medicien välinen valtataistelu. Pazzien pankki oli onnistunut viemään paavien raha-asioiden hoidon Medicien pankilta. Paavi Sixtus IV, hänen veljenpoikansa Riario ja Pisan arkkipiispa Francesco Salviati tukivat Medicien pahimpia kilpailijoita, Pazzien sukua, ja muodostivat lopulta salaliiton heidän kanssaan. Medicit puolestaan pyrkivät estämään paavin vallan vakiinnuttamisen Romagnassa. Firenzen johtaja Lorenzo de’ Medici oli lisäksi kieltäytynyt tunnustamasta Pisan arkkipiispaa Francesco Salviatia. Salaliittolaiset päättivät murhata veljekset Lorenzo ja Giuliano de’ Medicin Firenzen tuomiokirkossa pääsiäismessun aikana 26. huhtikuuta 1478. Samaan aikaan arkkipiispa Salviatin oli määrä ottaa haltuunsa signoria, kaupunginhallitus. Salaliitto koki kuitenkin pahan vastoinkäymisen, kun Lorenzon murhaajaksi palkattu kokenut kondottieeri Giovambattista da Montesecco perääntyi hankkeesta viime hetkellä. Hänen tilalleen hankittiin kaksi pappia.