stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tapporaha

Tapporaha oli julkisista varoista maksettava palkkio suurpedon tai vahinkoeläimeksi määritellyn eläimen tappamisesta. Palkkiosta luovuttiin Suomessa vuonna 1975. Silloisen metsästyslain mukaan suden ja ahman tappamisesta sai 500, ketusta 20 ja hylkeestä 40 markkaa. Muista petoeläimistä ja riistalle vahingollisiksi määritellyistä petoeläimistäselvennä valtioneuvosto saattoi maksaa valtion tulo- ja menoarviossa osoitetun määrärahan puitteissa. Valtioneuvostolla oli joissakin tapauksissa mahdollisuus korottaa tapporaha kaksinkertaiseksi. Ketun tapporaha nostettiin 1950-luvun puolivälissä 1 000 markasta 2 000 markkaan, jolloin eläin oli lähellä kadota Suomesta kokonaan.
Tapporahaa oli maksettu jo 1800-luvulla. Pitäjänkokous Helsingin pitäjässä oli päättänyt vuonna 1820 maksaa tapporahaa petojen kaatajille, koska jahtivoudin johtamien yleisten jahtien järjestäminen oli osoittautunut epäonnistuneeksi keinoksi petoeläinten tuhoamisessa. Varsinkin sudet olivat aiheuttaneet vahinkoa paikallisille karjanomistajille. Kaadetusta karhusta oli pitäjänkokouksen päätöksen mukaan maksettava 40 ruplaa sekä kaadetusta sudesta tai ilveksestä 20 ruplaa. Tapporaha oli saatettu maksaa myös viljana, jolloin sudesta oli saanut yhden ruistynnyrin.
Tapporahan maksaminen karhusta lopetettiin vuonna 1953 ja ilveksestä vuonna 1962.
Ahman, ketun ja suden tapporahan maksoi sen paikkakunnan poliisimestari tai nimismies, jossa eläin oli tapettu. Hylkeen tapporahan maksoi sen paikkakunnan poliisipäällikkö, jossa palkkion hakija asui.
Ahmasta ja sudesta palkkio maksettiin sille, joka esitti eläimen kokonaisen nahan poliisilaitoksella. Ketusta oli esitettävä koko eläin tai nahka, jonka oikea etujalka oli nylkemätön kynsistä ranneniveleen saakka. Hylkeestä oli esitettävä alaleuka molempine luineen.
Vuonna 2016 nousi uutisiin, että susista maksetaan tapporahaa Venäjän Karjalassa metsästäjille. Venäjän valtio maksaa noin 50 euroa ja suomalaiset saman verran hännältä edellyttäen, että susi tulee Suomen puolelta Pohjois-Karjalasta.
The Runaways (vuoden 1965 elokuva)

| The Runaways |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Peter Savage
Perustuu:  Peter Raben kirja
Pääosat:  Peter Savage Jake La Motta
Kesto:  96 minuuttia
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
"The Runaways" on ensimmäinen elokuva, jonka on kirjoittanut, tuottanut ja ohjannut Peter Savage, "Raging Bullin" alkuperäinen luoja. Pääosissa Savage ja Jake La Motta, Peter Raben kirjasta, tämä on jännittävä, psykologinen tarina kahdesta ystävästä, jotka joutuvat tuhoon Italiassa toisen maailmansodan aikana. Toinen taistelee PTSD:tä vastaan, kun taas toinen pääsee paikalliseen rikollissyndikaattiin. Paikallinen italialainen kaunotar, jota esittää Teresa Pellati, joutuu eeppiseen taisteluun.
Talousarvio

Talousarvio eli budjetti (ruotsiksi budget) on yrityksen tai muun talousyksikön lyhyen tähtäimen taloussuunnitelma.
Budjettikausi eli varainhoitokausi on yleensä vuoden pituinen, mutta se ei aina vastaa kalenterivuotta. Myös yksityishenkilöt, kotitaloudet ja yritykset voivat tehdä budjetteja. Rahan varaamista tiettyihin tarkoituksiin kutsutaan budjetoinniksi.
Kansantaloustieteessä budjettirajoite on tulojen tai varallisuuden asettama rajoite kulutusmenoille tai muulle rahankäytölle.
Sanan alkuperästä

Termi "budjetti" juontuu ranskan kielen sanasta bougette ja se tarkoitti alun perin salkkua (eng. purse), jossa Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri toi valtion varainhoitoa koskevan suunnitelmansa parlamenttiin.
Ali- ja ylijäämä

Alijäämä tarkoittaa, että budjetin rahoitustavoitteista on jääty ja kirjanpito on miinuksella eli talous on tappiollista. Ylijäämä tarkoittaa, että budjetin rahoitusarvio on ylittynyt ja käytössä onkin odotettua enemmän varantoja. Toiminta on tällöin voitollista.
Suomen valtion budjetin laadinta

Suomessa valtion budjetin laadinta alkaa tammikuussa, kun ministeriöiden kehysehdotukset saapuvat valtiovarainministeriöön. Valtiovarainministeriössä kootaan seuraavia vuosia koskevat valtiontalouden kehykset, jotka hallitus hyväksyy maalis-huhtikuussa osana julkisen talouden suunnitelmaa. Valtiovarainministeriön kannanoton pohjalta valtiovarainministeri käy asianomaisten ministereiden kanssa ministeriöittäin neuvottelukierroksen. Neuvottelukierroksen jälkeen budjettia käydään läpi elokuussa budjettiriihessä, joka kestää nykyisin pari arkipäivää. Budjettiriihessä hallitus hyväksyy talousarvioesityksen sisällön. Valtiovarainministeriö viimeistelee hallituksen talousarvioesityksen, jonka jälkeen se esitellään valtioneuvoston yleisistunnolle. Eduskunta  saa ehdotuksen tarkasteltavakseen syysistuntokaudella ja hyväksyy talousarvion joulukuussa valtiovarainvaliokunnan mietinnön jälkeen. Lisätalousarvio annetaan tarvittaessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Visualisointi valtion budjetista
Valtiovarainministeriön Tutkibudjettia.fi-palvelu
Valtiovarainministeriö: Valtion budjetti
Teatteri Vanha Juko

Teatteri Vanha Juko on lahtelainen ammattiteatteriryhmä. Teatteri Vanha Juko aloitti toimintansa keväällä 1995 Vesijärvenkadulla entisen elokuvateatterin tiloissa. Sen perustivat näytelmäkirjailija Jari Juutinen, näyttelijät Ritva Sorvali ja Jukka Juolahti, teatteriohjaaja Mika Lehtinen, kuiskaaja/tarpeistonhoitaja Tuija Muhonen ja ääniteknikko Pekka Saarikko.
Teatteri Vanhan Jukon ohjelmisto koostuu omista tuotannoista, vierailuesityksistä ja klubeista. Juko tuottaa vuosittain kahdesta kolmeen ensi-iltaa. Viime vuosina suurin osa ensi-illoista on ollut yhteistuotantoja muiden teattereiden kanssa. Jukossa on vuosien varrella esitetty runsaasti kotimaisia kantaesityksiä kirjailijoilta kuten Jarmo Lampela, Juha Turkka, Petri Repo, Esko-Pekka Tiitinen, Sinikka Nopola, Mika Lehtinen, Kaj Chydenius, Jarkko Mikkola, Jukka Asikainen, Jari Juutinen, Raija-Sinikka Rantala, Lauri Maijala, Juha Luukkonen ja Ari-Pekka Lahti.
Vuosina 2013–2014 Juko teki yhteistyötä tamperelaisen Teatteri Telakan ja virolaisen Rakvere Teaterin kanssa. Projektissa tuotettiin kolme uutta esitystä kaikkien kolmen teatterin näyttelijöillä: Kullervo, Petroskoi ja Köök/Keittiö. Esitykset myös kiersivät kaikki kolme teatteria. Yhteistyö palkittiin 2013 näyttämötaiteen valtionpalkinnolla.
Keväällä 2015 teatteri aloitti Kuvapalatsin salissa, joka remontoitiin teatterikäyttöön.
Jukon henkilökunta

Esa-Matti Smolander, taiteellinen johtaja
Jaska Teuri, hallintojohtaja
Jenni Saario, teatterituottaja, hallituksen puheenjohtaja
Janne Louhelainen, ääniteknikko, salivastaava
Antti Haiko, valoteknikko
Maria Nissi, näyttelijä
Markus Karekallas, näyttelijä
Minja Koski, näyttelijä, hallituksen jäsen
Suvi Blick, näyttelijä
Annika Hartikka, näyttelijä
Hannu Salminen, näyttelijä
Sanna Virta, hallituksen jäsen
Matti Pöllänen, hallituksen jäsen
Edelliset taiteelliset johtajat
Linda Wallgren, taiteellinen johtaja (2016–2019)
Jussi Sorjanen, taiteellinen johtaja (2009–2015)
Lähde:
Palkinnot

Näyttämötaiteen valtionpalkinto yhteistyöstä Teatteri Telakan ja Rakveren Teatterin kanssa, 2013
Aiheesta muualla

Teatteri Vanhan Jukon kotisivu
Suomen tietokirjailijat

Suomen tietokirjailijat ry on Suomen suurin kirjailijajärjestö. Se edistää tietokirjallisuutta ja valvoo tieto- ja oppikirjailijoiden tekijänoikeudellisia ja taloudellisia etuja. Vuonna 2023 yhdistyksellä oli yli 3 300 jäsentä. Jäsenet ovat muun muassa yleisten tietokirjojen, oppimateriaalien, oppaiden, sanakirjojen ja tietokirja-artikkeleiden kirjoittajia ja edustavat asiantuntijoina useita eri aloja.
Suomen tietokirjailijat ry on valtakunnallinen yhdistys, jolla on toimintaa eri puolilla Suomea. Aluetoimikuntaan kuuluu 13 jäsentä, jotka vastaavat aluetoiminnasta, kuten jäsentilaisuuksista eri puolilla Suomea.
Yhdistyksen toiminta

Suomen tietokirjailijat ry perustettiin vuonna 1983, jolloin Tietokirjailijain Liitto ja Oppikirjantekijät ry yhdistyivät yhdeksi järjestöksi. Yhdistys edistää suomalaista tietokirjallisuutta, valvoo tietokirjailijoiden tekijänoikeudellisia ja taloudellisia etuja, tukee tietoteosten kirjoittajia sekä edistää jäsentensä ammattitaitoa ja -etiikkaa.
Yhdistyksen toimintaa johtaa kymmenhenkinen hallitus, jonka jäsenet valitaan kolmivuotiskausiksi syyskokouksessa. Yhdistyksen puheenjohtaja on matemaatikko Timo Tossavainen, joka valittiin toiselle kolmivuotiskaudelle vuonna 2023. Toiminnanjohtaja on Sanna Haanpää. Perustoimintaa hoitaa kuuden työntekijän toimisto: toiminnanjohtaja, juristi, järjestösihteeri, tapahtumatuottaja, tiedottaja ja viestintäpäällikkö. Taloudenhoitajana toimii toiminnanjohtaja, jonka tukena on talousvaliokunta. Yhdistyksen kevätkokous pidetään ennen toukokuun loppua ja syyskokous ennen marraskuun loppua.
Yhdistys antaa lausuntoja erityisesti opetus- ja kulttuuriministeriölle tieto- ja oppikirjailijoille tärkeistä kysymyksistä. Se myös seuraa kansainvälistä keskustelua tekijänoikeuksista ja osallistuu kansainväliseen yhteistyöhön. Yhdistys jakaa tietokirjailijoille apurahoja sekä järjestää koulutuksia ja tietokirjatapahtumia. Apurahat ja palkinnot rahoitetaan Kopioston keräämillä tekijänoikeuskorvauksilla.
Yhdistyksen verkkosivuilla on yli 600 asiantuntijan rekisteri, jonka kautta voi hakea esimerkiksi puhujaa, luennoitsijaa tai kirjoittajaa.
Palkinnot

Suomen tietokirjailijat ry myöntää vuosittain useita palkintoja. Palkinnoista suurin on Warelius-palkinto, joka myönnetään tietokirjailijalle, jolla on laaja ja korkealaatuinen tietoteostuotanto tai jolla on ollut merkittävä vaikutus suomalaiseen tietokirjallisuuteen. Tämä yhdistyksen merkittävin palkinto on nimetty Antero Wareliuksen (1821–1904) mukaan – häntä pidetään ensimmäisenä varsinaisena suomenkielisenä tietokirjailijana. Muut yhdistyksen jakamat palkinnot ovat Tietopöllö-palkinto, Tietokirjailijapalkinto sekä Oppikirjailijapalkinto. Lisäksi yhdistys rahoittaa Tietokirjallisuuden Finlandia-palkintoa ja J. A. Hollon palkintoa. Palkintolautakunta päättää yhdistyksen Warelius- ja Tietopöllö-palkinnon saajista. Muiden palkintojen saajista päättää hallitus.
Apurahat

Apurahoja yhdistys jakaa vuosittain yli kaksi miljoonaa euroa. Apurahoja myönnetään luovaan kirjalliseen työskentelyyn. Kevään apurahat ovat haettavissa maaliskuussa, syksyn apurahat syyskuussa. Lisäksi yhdistys myöntää apurahoja laitehankintaan, kirjahankkeeseen liittyvää matkaa ja koulutusta varten. Näitä voi hakea ympäri vuoden. Päätökset apurahan saajista valmistelee apurahatoimikunta, ja apurahoista päättää yhdistyksen hallitus. Kaikista yhdistyksen myöntämistä apurahoista on tehtävä selvitys  selvityslomakkeella.
Suomen tietokirjailijat ry on Kopioston ja Sanaston jäsenjärjestö. Yhdistyksen jakamat apurahat ja palkinnot on rahoitettu Kopioston keräämillä tekijänoikeuskorvauksilla.[lähde? ]
Jäseneksi liittyminen

Suomen tietokirjailijat ry:n  jäsenkriteerinä  on yksi tai useampi tietokirja, oppikirja tai muuten julkaistu tietoteos, joka vastaa laajuudeltaan noin 200 painosivua. Se voi olla yksin tai yhdessä julkaistu, mutta kyseisen sivumäärän tulee olla jäseneksi hakijan omaa tuotantoa. Jäseneksi voidaan hyväksyä tieto- tai oppikirjan tai tietokirja- tai oppikirjasarjan työryhmän jäsen. Lehtiartikkeleiden kirjoittaminen, kirjan toimittaminen ja valokuvaaminen eivät yksinään täytä jäsenehtoja. Yksityiskohtaiset jäsenkriteerit on määritelty yhdistyksen säännöissä.
Jäseneksi hyväksymisestä päättää yhdistyksen hallitus. Hakemuksia käsitellään kaikissa hallituksen kokouksissa paitsi vuoden viimeisessä kokouksessa joulukuussa.
Julkaisut

Suomen tietokirjailijat ry julkaisee tietokirjailijoita ja kirja-alaa käsitteleviä tutkimuksia, puheenvuoroja, oppaita ja yleisiä tietokirjoja. Kaikki julkaisut ovat vapaasti jaossa verkossa ja myös painettuina, niin kauan kuin painosta riittää.
Yhdistys julkaisee mm. lukuvinkkikatalogeja. Tietokirjoja kouluun! -katalogit on tehty helpottamaan ajankohtaisten ja laadukkaiden tietokirjojen löytämistä ja valitsemista. Katalogeissa esitellään lapsille tai nuorille soveltuvia tietokirjoja. Katalogit on suunnattu opetukseen, mutta vinkit sopivat kaikille. Tietokirjoja kouluun! -lukuvinkkejä alakouluun ja esiopetukseen -katalogi on ilmestynyt 2017 ja 2020. Tietokirjoja kouluun! Lukuvinkkejä yläkouluun ja lukioon -kirjakatalogit ovat ilmestyneet 2016 ja 2018.
Kirjallisuutta

Jokinen, Heikki: Tietokirjailijan eväät. Tekijänoikeus, sopimukset, apurahat.  (2. uudistettu painos)  Helsinki:  Suomen tietokirjailijat, 2010.  ISBN 978-952-67356-0-3.
Linko, Maaria: Asiantuntija vai julkkis? Tietokirjallisuus ja tietokirjailijat mediassa.  Helsinki:  Suomen tietokirjailijat, 2010.  ISBN 978-952-67356-1-0.
Hiidenmaa, Pirjo & Maasalo, Katri (toim.): He kirjoittavat öisin – mutta miksi? Tietokirjailijat kertovat. Suomen tietokirjailijat ry:n 25-vuotisantologia.  Helsinki:  Suomen tietokirjailijat, 2008.  ISBN 978-951-96737-9-0.
Hiidenmaa, Pirjo & Jussila, Raimo & Nissinen, Annika (toim.): Hyvä kirja.  Helsinki:  Suomen tietokirjailijat, 2006.  ISBN 951-96737-7-6.
Kalalahti, Mira: Asiantuntijakirjailijat. Suomen tietokirjailijoiden jäsentutkimus 2004.  Helsinki:  Suomen tietokirjailijat, 2004.  ISBN 951-96737-6-8.
Palmu, Pentti & Sinerma, Martti: Tiedon ja taidon arvot. Suomen tietokirjailijat ry. 1983–1993.  Espoo:  Suomen tietokirjailijat, 1993.  ISBN 951-96737-0-9.
Aiheesta muualla

Suomen tietokirjailijat ry:n verkkosivut
Telinevoimistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1957 (miehet)

Vuoden 1957 telinevoimistelun Euroopan-mestaruuskilpailut, jotka olivat järjestyksessään toiset, järjestettiin miesten osalta  Pariisissa Ranskassa 10.-11. huhtikuuta 1957. Kyseessä oli henkilökohtainen kilpailu eli yhteispisteet ja telinekohtaiset kilpailut. Osanottajia oli 35, jotka tulivat 20 maasta . Maata kohti osanottajia sai olla kaksi. Suomesta kisoihin osallistui yksi osanottaja, Olavi Leimuvirta, jonka sijoitus yhteispisteissä oli 12.
Naisille vastaavat kilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran ja kisapiakkana oli Romanian Bukarest.
Miehet (Pariisi) > Mitalistit

| Teline | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Moniottelu |  Joachim Blume | 57,400 |  Juri Titov | 56,850 |  Max Benker | 55,900 |
| Permanto |  William Thoresson | 19,55 |  Nick Stuart | 19,20 |  Herbert Schmidt | 19,10 |
| Hevonen |  Joachim Blume | 19,20 |  Max Benker | 19,00 |  Ivan Caklec | 18,60 |
| Renkaat |  Joachim Blume | 19,65 |  Juri Titov | 19,55 |  Kalevi Suoniemi | 19,45 |
| Hyppy |  Juri Titov | 19,15 |  Rajmund Csanyi | 18,85 |  William Thoresson | 18,80 |
| Nojapuut |  Jack Günthard  Joachim Blume | 19,15 | ei jaettu |  |  Max Benker | 19,10 |
| Rekki |  Jack Günthard | 19,55 |  Joachim Blume | 19,45 |  Juri Titov | 19,20 |
Miehet (Pariisi) > Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Espanja | 4 | 1 | 0 | 5 |
| 2. |  Sveitsi | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 3. |  Neuvostoliitto | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 4. |  Ruotsi | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 5. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5. |  Unkari | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7. |  Suomi | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7. |  Jugoslavia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7. |  Länsi-Saksa | 0 | 0 | 1 | 1 |
Tasavallan palatsi (Berliini)

| Tasavallan palatsi> Palast der Republik |
| --- | --- |
 Tasavallan palatsi vuonna 1977
Sijainti:  Berliini, Saksa
Rakennustyyppi:  parlamenttitalo
Valmistumisvuosi:  1976
Purkuvuosi:  2006–2008
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tasavallan palatsi (saks. Palast der Republik) oli vuosina 1976–2008 olemassaollut rakennus Berliinin keskustassa, Spreejoen varrella Schlossplatzin ja Lustgartenin välissä. Aikanaan Itä-Berliinin puolella sijainnut Tasavallan palatsi toimi pääasiallisesti Saksan demokraattisen tasavallan parlamentin, Volkskammerin, kokoontumispaikkana, mutta siellä oli myös kaksi suurta auditoriota, taidegallerioita, ravintoloita ja keilahalli.
Rakentaminen

Tasavallan palatsi rakennettiin vuosina 1973–1976 vanhan Hohenzollernien palatsin eli Berliinin kaupunkilinnan paikalle. Linna oli vaurioitunut toisessa maailmansodassa ja Saksan demokraattisen tasavallan viranomaiset olivat purkaneet sen vuonna 1950, koska sitä pidettiin preussilaisen militarismin symbolina. Tasavallan palatsin avajaisseremoniaa vietettiin 23. huhtikuuta 1976 ja rakennus avattiin yleisölle 25. huhtikuuta 1976. Rakennuksen tyyli edusti kansainvälistä modernismia, joka oli vallitseva tyyli tuolloisessa Saksan demokraattisessa tasavallassa. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Heinz Graffunder. Hänen apunaan oli työryhmä, johon kuuluivat Karl-Ernst Swora, Wolf-Rüdiger Eisentraut, Günter Kunert, Manfred Prasser ja Heinz Aust.
Rakennuksen pääaulassa oli 1 001 valaisinta, minkä takia se sai puoluejohtaja Erich Honeckeriin viittaavan lempinimen Erichs Lampenladen (”Erichin lamppukauppa”). Kaikkiaan talossa oli 50 000 hehkulamppua.
Asbestiongelmat ja purkaminen

Juuri ennen Saksan jälleenyhdistymistä lokakuussa 1990 rakennus todettiin runsaan asbestin takia terveydelle haitalliseksi ja se suljettiin yleisöltä 19. syyskuuta.[lähde? ] Talon rakenteissa oli kaikkiaan 5 000 tonnia paloeristeeksi tarkoitettua asbestia, joka rakennevirheen seurauksena oli murentunut ja levinnyt asbestipölynä ilmanvaihdon kautta talon sisäilmaan. Vuosia kestänyt asbestin poistaminen Tasavallan palatsin rakenteista aloitettiin vuonna 1997 ja se tuli maksamaan kymmeniä miljoonia. Vuoteen 2003 mennessä kaikki asbesti oli poistettu sisä- ja ulkoverhoilun mukana, ja rakennus oli valmis purettavaksi. Rakennuksen runko avattiin kävijöille kesällä 2003, ja rakennusta käytettiin seuraavana vuonna erilaisten näyttelyiden ja konserttien pitämiseen.
Marraskuussa 2003 Saksan liittopäivät päättivät purkaa rakennuksen ja jättää alueen pysäköintikäyttöön, kunnes kaupunkilinnan jälleenrakentaminen saadaan rahoitettua. Purkaminen aloitettiin 6. helmikuuta 2006 ja se kesti vuoden 2008 lopulle saakka. Kansalaisliike vastusti purkamista. Vuonna 2007 Saksan liittopäivät päättivät, että paikalle rakennetaan kopio vuonna 1950 puretusta linnasta, vuonna 2020 valmistunut Humboldt-Forum.
Purkutöiden yhteydessä vuonna 2008 havaittiin vetiseen suomaahan liittynyt ongelma. Rakennuksen painon poistaminen olisi voinut saada sen pohjana olleen betonialtaan liikkumaan pohjaveden paineesta ja vaikuttaa myös muihin lähellä olleisiin arvorakennuksiin. Tämän välttämiseksi betonialtaaseen rahdattiin painoksi 100 000 tonnia hiekkaa sitä mukaa kun purkutyöt etenivät. Kuninkaanlinnan jälleenrakentamisen yhteydessä hiekka on vastaavasti siirrettävä vähän kerrallaan pois. Berliiniläiset antoivat näille vastoinkäymisille nimityksen ”Erichin viimeinen kosto”.
Kuvagalleria

Osin purettu Tasavallan palatsi vuonna 2003
Tasavallan palatsi sisältä vuonna 2003, sen jälkeen kun asbesti ja sisäverhoilu oli poistettu
2008
Lokakuussa 2008
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tasavallan palatsi (Berliini) Wikimedia Commonsissa
Kuvia tasavallan palatsista (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Sivusto palatsista (englanniksi)
Tasavallan palatsi Marx-Engels-Platzilta 1989
Dempsey Wilson

Dempsey Wilson (11. maaliskuuta 1927 Los Angeles, Kalifornia – 23. huhtikuuta 1971 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun neljä kertaa kausilla 1958, 1960–1961 ja 1963. Hän oli parhaimmillaan 11. vuoden 1963 kilpailussa. Wilson kilpaili myös USAC-sarjoissa vuosina 1956, 1958–1965 ja 1968–1969. Hän oli parhaimmillaan kahdeksas vuonna 1960 Milwaukeella. Kilpailujen ulkopuolella Wilson omisti yrityksen nimeltä "Dempsey Wilson Racing Cams", joka kunnosi autojen etuosia. Hän kuoli kotonaan Los Angelesissa.
Telinevoimistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1959 (miehet)

Vuoden 1959 telinevoimistelun Euroopan-mestaruuskilpailut, jotka olivat järjestyksessään kolmannet, järjestettiin miesten osalta Kööpenhaminassa Tanskassa 18. lokakuuta 1959. Kyseessä oli henkilökohtainen kilpailu eli yhteispisteet ja telinekohtaiset kilpailut. Osanottajia oli 39, jotka tulivat 22 maasta . Maata kohti osanottajia sai olla kaksi. Suomesta kisoihin osallistuivat Otto Kestola ja Eugen Ekman. Heistä Kestola sijoittui 6-ottelussa seitsemänneksi ja Ekman yhdeksänneksi.
Miehet (Kööpenhamina) > Mitalistit

| Teline | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Moniottelu |  Juri Titov | 57,850 |  Pavel Stolbov | 56,300 |  Philipp Fürst | 55,450 |
| Permanto |  Ernst Fivian | 19,20 |  William Thoresson | 19,15 |  Juri Titov | 18,90 |
| Hevonen |  Juri Titov | 19,25 |  Eugen Ekman | 18,85 |  Philipp Fürst | 18,80 |
| Renkaat |  Juri Titov | 19,60 |  Pavel Stolbov | 19,50 |  Velik Kaptsatchov  Otto Kestola | 19,25 |
| Hyppy |  Juri Titov  William Thoresson | 19,30 | ei jaettu |  |  Ernst Fivian | 19,10 |
| Nojapuut |  Juri Titov | 19,15 |  Ferdinand Danis | 19,10 |  Pavel Stolbov | 18,80 |
| Rekki |  Pavel Stolbov | 19,55 |  Juri Titov | 19,35 |  Jean Cronstedt  Otto Kestola | 19,05 |
Miehet (Kööpenhamina) > Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Neuvostoliitto | 6 | 3 | 2 | 11 |
| 2. |  Ruotsi | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3. |  Sveitsi | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 4. |  Suomi | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 5. |  Tšekkoslovakia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6. |  Länsi-Saksa | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 7. |  Bulgaria | 0 | 0 | 1 | 1 |
Denis Genreau

Denis Genreau tammikuussa 2022.
Denis Genreau (s. 21. toukokuuta 1999 Pariisi, Ranska) on australialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 175-senttimetrinen. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Toulousea.
Genreau aloitti liigauransa Australiassa Melbourne Cityn joukkueessa. Hän oli kauden 2018–2019 lainalla alankomaalaisessa PEC Zwollen joukkueessa ja pelasi kymmenen Eredivisien ottelua. Kesällä 2020 hän vaihtoi kotimaassaan seuraa Macarthuriin. Elokuussa 2021 hän siirtyi synnyinmaahansa Ranskaan Toulousen joukkueeseen. Hän pelasi kaudella 2021–2022 Ligue 2:ssa 34 ottelua, joista 20 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä kaksi maalia. Kaudeksi 2022–2023 Toulouse nousi Ligue 1:een.
Genreau pelasi Tokion olympialaisissa kesällä 2021 Australian kaikki kolme ottelua avauskokoonpanossa. Hän pelasi Australian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2021 MM-karsintaottelussa Taiwania vastaan. Hän on pelannut elokuun 2022 loppuun mennessä kolme A-maaottelua, joista kaksi ottelua avauskokoonpanossa.
Genreau syntyi Ranskassa mutta hänen vanhempansa olivat häämatkallaan ihastuneet Australiaan ja niinpä perhe sitten muutti sinne asumaan.
Denis Giraudet

| Denis Giraudet> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. joulukuuta 1955 (ikä 68)
WRC-ura
Kilpailuja:  189
Voittoja:  5
Palkintosijoja:  25
Erikoiskoevoittoja:  145
Ensimmäinen kilpailu:  Monte Carlo -ralli 1981
Ensimmäinen voitto:  Suomen ralli 1993
Viimeinen voitto:  Katalonian ralli 2001
Viimeinen kilpailu:  Monte Carlo -ralli 2019
Denis Giraudet (s. 16. joulukuuta 1955, Lorette, Rhône-Alpes) on ranskalainen kartanlukija, joka on osallistunut 189 rallin MM-sarjan kilpailuun. Giraudet aloitti uransa vuonna 1977 ja hän on toiminut kartanlukijana muun muassa Didier Auriolille, Philippe Bugalskille ja François Chatriot'lle.
Curbishley

Curbishley voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Alan Curbishley, jalkapallomanageri
Allison Curbishley, yleisurheilija
Bill Curbishley, musiikkituottaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.