stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Snooker-pelin kulku

Snookeria pelataan suorakaiteen muotoisella, veralla päällystetyllä pöydällä, jonka sisämitat ovat 6 x 12 jalkaa (noin 1,83 m x 3,66 m). Pöydässä on kuusi pussia, yksi kussakin kulmassa ja kaksi pöydän pitkien sivujen keskellä. Pöydälle asetetaan 15 punaista palloa ja kuusi värillistä palloa kukin erikseen määrättyyn paikkaansa. Punaisten pallojen muodostama kolmio asetetaan pinkin ja mustan pallon väliin siten että kolmion kärki osoittaa pinkkiä palloa. Punaiset pallot tulee asettaa mahdollisimman lähelle pinkkiä kuitenkaan koskettamatta sitä.
Pallojen sijoittelu snooker-erän alussa
Peliä pelaa kaksi pelaajaa tai kaksi joukkuetta, jotka vuorotellen yrittävät pussittaa palloja lyömällä kepillään valkoista lyöntipalloa. Lyöntivuoronsa aluksi pelaajan on osuttava punaiseen palloon. Mikäli punainen pallo pussitetaan ja virhettä ei tapahdu, poistuu punainen pallo pelistä ja pelaaja saa siitä yhden pisteen. Tällöin hänen lyöntivuoronsa myös jatkuu, ja hänen on osuttava valitsemaansa väripalloon. Väripallon pussittamisesta saa pisteitä seuraavasti:
Keltainen: 2
Vihreä: 3
Ruskea: 4
Sininen: 5
Vaaleanpunainen: 6
Musta: 7
Jos pöydällä on jäljellä punaisia palloja, pussitettu väripallo palautetaan takaisin pöydälle alkuperäiselle pisteelleen. Pussitettuaan väripallon pelaajan tulee jälleen osua punaiseen palloon seuraavalla lyönnillään. Punaisia palloja ja väripalloja pussitetaan vuorotellen, kunnes punaisia palloja ei ole enää jäljellä, jolloin väripallot pussitetaan arvojärjestyksessä pienimmästä suurimpaan. Tällöin pelaajan on osuttava pöydän matala-arvoisimpaan palloon. Pelaajan lyöntivuoro päättyy kun hän ei pussita palloa tai tekee virheen. Pelaajan yhden lyöntivuoron aikana saamasta pistemäärästä käytetään nimitystä lyöntisarja tai breikki (engl. break) .
Jos pelaaja pussittaa samalla lyöntivuorolla kaikki 15 punaista palloa, jokaisen punaisen jälkeen mustan pallon ja lopuksi kaikki väripallot, on kyseessä arvostettu 147 pisteen maksimibreikki. Ammattilaisturnaustasolla näistä ja muista suurista, yli sadan pisteen lyöntisarjoista pidetään tilastoa  . Ammattilaissnookeria hallinnoi lajin kattojärjestö World Snooker Association (WSA) .
Pelin tarkoitus

Snooker-peli koostuu eristä tai freimeistä (engl. frame), joita on voitettava ennalta sovittu määrä. Yhden erän voittaa enemmän pisteitä kerännyt pelaaja tai joukkue. Pöydällä olevien pisteiden määrä riippuu pallojen lukumäärästä pöydällä. Lisäksi pelaaja saa pisteitä, jos vastustaja tekee virheen. Mikäli pelaaja katsoo vastustajan ohi kirimisen olevan käytännössä mahdotonta, on hyvien tapojen mukaista luovuttaa erä.
Aloituslyönti

Aloituslyönti suoritetaan pöytään merkityn puoliympyrän sisältä, jota kutsutaan myös D-alueeksi. Aloituslyönti on laillinen, mikäli pelaaja osuu valkoisella pallolla ensin punaiseen palloon, ja virhettä ei tapahdu. Huippusnookerissa aloituslyönnillä ei lähes koskaan koeteta pussittaa palloa, vaan se suoritetaan turvalyöntinä (engl. safety), jolloin valkoinen pallo koetetaan tyypillisesti saada takaisin lähtöpäätyyn mahdollisimman lähelle päätyvallia.
Virheet

Virheellä tarkoitetaan tilannetta, jossa lyönti ei suju pelin sääntöjen mukaisesti. Virheestä hyvitetään vastustajaa 4–7 pisteellä riippuen tilanteesta, jossa virhe tapahtui. Virheestä hyvitetään normaalisti 4 pistettä, mutta jos virheeseen liittyy oleellisesti väripallo, jonka arvo on enemmän kuin 4 pistettä, virheestä hyvitetään väripallon arvoa vastaava määrä.
Tyypillisiä virheitä ovat:
valkoinen pallo pussitetaan
valkoinen pallo ei osu mihinkään palloon
valkoinen pallo osuu ensimmäisenä palloon, joka ei ole lyöntivuorossa
vääränvärinen pallo pussitetaan
jokin palloista pomppaa pois pöydältä
pelaaja osuu valkoiseen palloon jollakin muulla kuin kepin päällä
pelaaja koskettaa jotain muuta palloa kuin valkoista palloa
molemmat jalat ovat ilmassa
Virheen tapahduttua lyöntivuoroon tuleva pelaaja voi joko jatkaa itse tai käskeä virheen tehneen pelaajan lyömään uudestaan. Mikäli valkoinen pallo jää virheellisen lyönnin jälkeen paikkaan, josta yksikään lyöntivuorossa oleva pallo ei näy kokonaan siten, että olisi leikattavissa kummaltakin puolelta, on kyseessä vapaapallotilanne (freeball), jossa pelaaja voi halutessaan pussittaa minkä tahansa pallon, ja se lasketaan lyöntivuorossa olleen pallon arvoiseksi. Mikäli virhe katsotaan tahalliseksi, lyöntivuoroon tuleva pelaaja voi laittaa virheen tehneen pelaajan lyömään samasta paikasta uudelleen. Tällöin tuomari siirtää pallot takaisin paikoille, joissa ne olivat lyöntiä ennen.
Pelin nimi, snooker, tarkoittaa tilannetta, jossa lyöntipallolla ei ole suoraa reittiä kohdepalloon. Tällöin kohdepalloa on lyötävä joko vallin kautta tai kierrelyönnillä. Snookereilla, eli lyöntipallon "piilotuksilla", on myös mahdollista kerätä pisteitä. Tämä mahdollistaa sen, että häviöllä olevan pelaajan on mahdollista kiriä erää johtavan pelaajan ohi, vaikka pöydällä olisi pisteitä vähemmän kuin pelaajilla piste-eroa.
Sanastoa

| --- | --- |

cue: keppi
cue ball: valkoinen lyöntipallo, kivi
cue power, cueing action: lyöntipalloon aikaansaatu kierrevaikutus ja sen hallinta
foul: virhelyönti, virhe
snooker: tilanne, jossa lyöntipallolla ei ole suoraa reittiä kohdepalloon; snooker
foul and a miss: snooker-tilanteesta suoritettu virhelyönti, virhe ja missi
free ball: virhelyönnin jälkeisestä snooker-tilanteesta tuomittava vapaavalintainen kohdepallo, vapaapallo
break: lyöntisarja, lyöntivuoro, breikki
century break, century: yli 100 pisteen lyöntisarja, sadan breikki
maximum break, maximum, 147: maksimaalinen lyöntisarja (147 pistettä), maksimibreikki
theoretical maximum break, theoretical maximum: teoreettinen maksimaalinen lyöntisarja (155 pistettä)
frame: erä, freimi
decider frame, decider: viimeinen ja ratkaiseva erä, katkaisufreimi
Sportpark Berg & Bos

| Sportpark Berg & Bos |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Apeldoorn, Alankomaat
Koordinaatit:  52.209388°N, 5.929087°E
Avattu:  2002
Käyttäjät
 AGOVV Apeldoorn 
Katsojakapasiteetti
 2 500 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Sportpark Berg & Bos on monikäyttöinen stadion Apeldoornissa, Alankomaissa. Se avattiin vuonna 2002. Nykyään stadionia käytetään enimmäkseen jalkapallossa AGOVV Apeldoornin kotikenttänä. Stadionille mahtuu 2 500 ihmistä.
Solmiokolibrit

| Solmiokolibrit |
| --- | --- |
 Helmisolmiokolibri (oikealla) ja tuliharjakolibri (vasemmalla)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Solmiokolibrit Lophornis  Lesson, 1829
Katso myös
   Solmiokolibrit Wikispeciesissä   Solmiokolibrit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Solmiokolibrit (Lophornis) on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu kymmenen neotrooppisella alueella elävää lajia.
Solmiokolibrilajit

Liinasolmiokolibri (Lophornis ornatus)
Korvasolmiokolibri (Lophornis gouldii)
Loistosolmiokolibri (Lophornis magnificus)
Guerreronsolmiokolibri (Lophornis brachylophus)
Helmisolmiokolibri (Lophornis delattrei)
Tuliharjakolibri (Lophornis stictolophus)
Juhlasolmiokolibri (Lophornis chalybeus)
Riikinkukkokolibri (Lophornis pavoninus)
Mustahaivenkolibri (Lophornis helenae)
Viherhaivenkolibri (Lophornis adorabilis)
Sentrifugi

Linko eli sentrifugi
Linko eli sentrifugi on erottelulaite, jolla nestepitoisesta seoksesta voidaan erottaa eritiheyksiset olomuotoalueet keskipakoisvoiman avulla. Laitteessa eri aineosia sisältävä seos saatetaan voimakkaaseen pyörimisliikkeeseen, jolloin painavimmat aineosat pyrkivät kertymään mahdollisimman etäälle pyörimisakselista. Menetelmää kutsutaan sentrifugoinniksi (linkoaminen) latinankielisen keskipakovoimaa tarkoittavan termin mukaan.
Tieteellinen ja teollinen käyttö

Laboratorioissa linkoja käytetään laajasti eri alueilla, muun muassa lääketieteessä veren osien erotteluun, biologiassa ja biokemiassa erottelemaan eri aineita niiden molekyylimassan mukaan sekä malminäytteiden erotteluun.
Linkoja, joiden pyörimisnopeus on yli 20 000 r/min, nimitetään ultrasentrifugeiksi. Laitteen keksi vuonna 1925 Theodor Svedberg, joka sai keksinnöstä Nobelin kemian palkinnon 1926. Ultrasentrifugi pystyy tuottamaan miljoonakertaisen painovoiman kiihtyvyyden, joka mahdollistaa makromolekyylien kerrostumisen tarkastelun. Ultrasentrifugi toimii joko nestevälitteisen tai paineilmakäyttöisen turbiinin periaatteella.
Gernot Zippe keksi toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitossa Zippe-tyyppisen lingon, jota voidaan käyttää uraanin U-238 ja U-235 isotooppien erottamiseen. Magneettikentän avulla painavampi U-238 vajoaa ulkoreunalle, ja rikastettu U-235 voidaan kerätä pinnalta.
Käyttö ilmailussa

Suurissa lingoissa pyöritetään myös ihmisiä esimerkiksi sotilaslentäjien tai avaruuslentäjien valinnassa ja heidän G-voimiensa kestokyvyn lisäämiseksi.
Yhdysvaltain ilmavoimilla on tällainen linko Holloman Air Force Base -tukikohdassa, jossa tehdään ilmailulääketieteen tutkimusta.
Miehitettyihin avaruusasemiin on kaavailtu sentrifugimaisia rakenteita, joilla asemalle saataisiin aikaan keinotekoinen painovoima. Toteutus on kuitenkin vielä kaukana.
Käyttö kotitalouksissa

Kotitalouksissa käytössä olevat pyykki- ja mehulingot toimivat samalla periaatteella.
NASAn Ames Research Centerin 20 G:n sentrifugi
Seymour Nebenzahl

Seymour Nebenzahl tai Seymour Nebenzal (22. heinäkuuta 1897 New York, Yhdysvallat – 23. syyskuuta 1961 München, Länsi-Saksa) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja.
Nebenzahl oli New Yorkissa syntynyt juutalainen, joka aloitti elokuvauransa Saksassa. Hän perusti ohjaaja Richard Oswaldin kanssa Nero-Filmin 1924. Saksassa Nebenzahl tuotti mm. Georg Wilhelm Pabstin elokuvat Pandoran lipas ja Kerjäläisooppera, Fritz Langin elokuvat M – kaupunki etsii murhaajaa ja Tri Mabusen testamentti sekä Paul Czinnerin Arianen. Natsien valtaan nousun jälkeen Nebenzahl karkasi Ranskaan ja Hollywoodiin 1939. Yhdysvalloissa hän käytti sukunimestään muotoa Nebenzal.
Nebenzalista tuli PRC:n sijoittaja ja tuottaja 1942. PRC:lle hän tuotti muun muassa Edgar G. Ulmerin elokuvan Elää vain kerran. Hänen huomatuimmat tuotantonsa olivat kuitenkin hänen omistuksessaan olleiden saksalaisten elokuvien uudelleenfilmatisoinnit. Nebenzal tuotti Kadonneen maailman uudelleen nimellä Atlantiksen houkutuslintu ja rikosdraaman M – kaupunki etsii murhaajaa nimellä M.
Valikoitu filmografia

Jalokivihuijarit (Sein größter Bluff, 1927)
Scampolo (1928)
Pandoran lipas (Die Büchse der Pandora, 1929)
Länsirintama (Westfront 1918, 1930)
M – kaupunki etsii murhaajaa (M, 1931)
Toveruus (Kameradschaft, 1931)
Kerjäläisooppera (Die 3 Groschen-Oper, 1931)
Kadonnut maailma (Die Herrin von Atlantis, 1932)
Tri Mabusen testamentti (Das Testament des Dr. Mabuse, 1933)
Pariisilaiselämää (La vie parisienne, 1936)
Mayerlingin murhenäytelmä (Mayerling, 1936)
Kadonneita tyttöjä (Cargaison blanche, 1937)
Elää vain kerran (Tomorrow We Live, 1942)
Vainooja (The Chase, 1946)
Rohkeita otteita (Whistle Stop, 1946)
Taivas vain tietää (Heaven Only Knows, 1947)
Atlantiksen houkutuslintu (Siren of Atlantis, 1949)
M (1951)
Anna Suh – tyttö Hong Kongista (Bis zum Ende aller Tage, 1961)
Aiheesta muualla

Seymour Nebenzahl Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Seymour Nebenzahl Elonetissä.
Seychellientuulihaukka

| Seychellientuulihaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Jalohaukkalinnut Falconiformes
Heimo::  Jalohaukat Falconidae
Suku::  Jalohaukat Falco
Laji::  araeus
Kaksiosainen nimi
 Falco araeus  Oberholser, 1917 
Katso myös
   Seychellientuulihaukka Wikispeciesissä   Seychellientuulihaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Seychellientuulihaukka (Falco araeus, myös Falco araea) on Seychelleillä esiintyvä pienikokoinen, uhanalainen jalohaukka.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 15–23 senttimetriä ja paino 73–87 grammaa. Naaras on koirasta kookkaampi. Se on pienin tuulihaukoista, vain kottaraisen kokoinen. Selkäpuoli on tiilenpunainen mustin viiruin ja mahapuoli vaalean punertava. Pää on harmaa, koivet ja nokka keltaiset. Naaras on hieman hailakamman värinen kuin koiras.
Esiintyminen

Seychellientuulihaukka on kotoperäinen Seychellien saariryhmässä Intian valtamerellä. Pääkaupunki Mahén tienoilla asuu noin 370 paria ja sen lähisaarilla 10–15 paria. Praslinin saarella elää neljä paria. Laji oli aikaisemmin yleinen, mutta erinäisten ihmistoimien takia sen kanta on nykyään vaarantunut.
Elinympäristö

Lajin alkuperäinen elinympäristö oli luonnontilainen ikivihreä ylänkömetsä. Nykyisin se pesii myös kookospalmuviljelmillä, hoitometsissä ja urbaaneilla avomailla.
Lisääntyminen

Lajin pesintä ajoittuu elo-lokakuulle. Pesä on kallionjyrkänteellä, puunkolossa tai rakennuksessa. Naaras munii kaksi tai kolme munaa, joita haudotaan noin 30 päivää. Poikaset jättävät pesän lentokykyisinä noin 38 päivän ikäisinä.
Ravinto

Seychellientuulihaukan pääravintoa ovat liskot mutta myös hyönteiset, pikkulinnut ja pikkujyrsijät.
Slovenian jääkiekkoliitto

| Slovenian jääkiekkoliitto |
| --- | --- |

Liittynyt IIHF:ään:  6. toukokuuta 1992
IIHF Ranking Miehet:  20. (2021)
IIHF Ranking Naiset:  23. (2021)
Presidentti:  Matjaž Rakovec
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Slovenian jääkiekkoliitto (sloveeniksi Hokejska zveza Slovenije (HZS),  liitto, joka vastaan Slovenian jääkiekosta. Liitto on ollut IIHF:n jäsen vuodesta 1992.
Maajoukkueet

Slovenian miesten jääkiekkomaajoukkue
Slovenian naisten jääkiekkomaajoukkue
Slovenian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
Slovenian alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
Sojuz MS-11

Sojuz MS-11 (ven. Союз МC-11) on Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento ISS-avaruusasemalle. Alus laukaistiin Sojuz FG -kantoraketilla 3. joulukuuta 2018 Baikonurin kosmodromilta Kazakstanista mukanaan kolme avaruuslentäjää ja rahtia asemalle. Aluksen miehistö kuuluu ISS:n Retkikunta 58:n miehistöön.
Alun perin lento oli tarkoitus laukaista 20. joulukuuta 2018, mutta edeltävän Sojuz MS-10:n lennon epäonnistuminen muutti suunnitelmia. Onnettomuustutkinnan perusteella ei ollut tarvetta suurempiin muutoksiin laitteistossa; vika paikallistettiin kokoonpanovaiheeseen. Täten lentoa voitiin aikaistaa paikkaamaan välistä jäänyttä lentoa.
Miehistö

Oleg Kononenko, Venäjän avaruusjärjestö, päällikkö
David Saint-Jacques, CSA
Anne McClain, NASA
Miehistö > Varamiehistö

Aleksandr Skvortsov, Venäjän avaruusjärjestö, päällikkö
Luca Parmitano, ESA
Andrew R. Morgan,  NASA
Aiheesta muualla

http://www.russianspaceweb.com/soyuz-ms-11.html
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Sojuz MS-10 | Sojuz-avaruuslento | Seuraaja: Sojuz MS-12 |
Shawn Drover

| Shawn Drover |
| --- | --- |
 Shawn Drover, Bukarest 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1966 (ikä 58) Montreal, Quebec, Kanada
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1993–
Tyylilajit:  heavy metal, thrash metal, progressiivinen metalli, power metal, heavy metal, death metal
Soittimet:  rummut, perkussiot, kitara
Yhtyeet:  Eidolon (1993–) Megadeth (2004–2014)
Aiheesta muualla
www.megadeth.com/home.php
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Shawn Drover (s. 5. toukokuuta 1966 Montreal, Quebec) on kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen rumpali joka soitti  thrash metal -yhtye Megadethissä. Hänet valittiin Nick Menzan tilalle Blackmail to Universe -kiertueella yhtyeen silloisen kitaristin, Shawnin veljen Glen Droverin mennessä hänen taidoistaan takuuseen Dave Mustainelle. Aiemmin Shawn on soittanut Eidolon-yhtyeessä yhdessä veljensä kanssa.
Yhtyealbumit

Eidolon
Sacred Shrine (1993)
Zero Hour (1996)
Seven Spirits (1997)
Nightmare World (2000)
Hallowed Apparition (2001)
Coma Nation (2002)
Apostles Of Defiance (2003)
The Parallel Otherworld (2006)
Megadeth
Arsenal of Megadeth (2006)
That One Night: Live in Buenos Aires (2007)
United Abominations (2007)
Endgame (2009)
Sudden Death (single) (2010)
Blood in the Water: Live in San Diego (2010)
Rust in Peace Live (2010)
Big Four of Thrash (2010)
TH1RT3EN (2011)
Super Collider (2013)
South Boston

South Bostonia
South Boston, tunnettu myös lempinimellä Southie, on kaupunginosa Bostonissa Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa.
1800-luvun puolivälissä South Bostoniin asettui suuri määrä katolilaisia amerikanirlantilaisia maahanmuuttajia, ja alueesta muodostui pitkäksi aikaa irlantilaiskortteli. Työnväenluokkaiselle alueelle kehittyi myös paha maine. 2000-luvun taitteessa South Boston alkoi kuitenkin keskiluokkaistumaan, ja kaupunginosaan on muuttanut paljon korkeakoulutettuja nuoria ja perheitä erilaisista etnisistä taustoista.
South Bostonin irlantilaishistoriasta muistuttaa yhä muun muassa vuosittain järjestettävä suuri Pyhän Patrikin päivän paraati, joka kerää osallistujia myös alueen ulkopuolelta.
Kuvia

South Bostonin katunäkymää
Taidemuseo Institute of Contemporary Art
Muraali, joka toivottaa tervetulleeksi sekä iirin että englannin kielellä
Pyhän Patrikin päivän juhlintaa
Shikokunkoira

| Shikokunkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Japani
Määrä:  Suomessa rekisteröity 75
Rodun syntyaika:  vanha
Alkuperäinen käyttö:  villisian metsästys
Nykyinen käyttö:  vahtikoira, metsästyskoira, seurakoira
Elinikä:  10–12 vuotta
Muita nimityksiä:  kochi-ken, shikoku ken, shikoku inu, shikoku, tosa ken
FCI-luokitus:  ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 5 Aasialaiset pystykorvat ja sukulaisrodut #319
Ulkonäkö
Paino:  15–25kg
Säkäkorkeus:  46–55 cm
Väritys:  seesami, musta seesami, punainen seesami, punainen ja black&tan
Shikokunkoira (jap. 四国犬, Shikoku-ken) on harvinainen japanilainen koirarotu, joka on kotoisin Shikokun saarelta. Se on levinnyt kotimaansa lisäksi muun muassa Kanadaan, Hollantiin ja Tanskaan. Myös Norjassa on nykyään muutamia rodun edustajia. Rotu on harvinainen jopa kotimaassaan ja lähes tuntematon kotimaansa ulkopuolella.
Ulkonäkö

Shikoku on yksi kuudesta japanilaisesta alkuperäisroduista ja kuuluu ns. shika inuihin, eli keskikokoisiin japanilaisiin pystykorviin. Rodulla on tunnusomaiset pystyt korvat ja joko selän päälle kiertynyt tai sirppimäinen häntä. Sen silmät ovat vinot ja lähellä toisiaan. Rodun silmiinpistävin piirre on karvapeite, jonka sävy voi olla joko seesami, musta seesami, punainen seesami, punainen tai black&tan. Kermanvärisiä koiria esiintyy myös, joskin tämä väri on harvinainen, eikä FCI tunnusta rodulle tätä väriä. Peitinkarva on melko karheaa ja suoraa, aluskarva pehmeää ja tiheää. Säkäkorkeus on uroksilla 52 cm ja nartuilla 49 cm; 3 cm vaihtelu molempiin suuntiin sallitaan.
Seesami
Punaseesami
Punainen
Luonne ja käyttäytyminen

Shikoku on sisätiloissa usein rauhallinen ja huomaamaton, mutta ulkona ja toiminnan äärellä sitkeä ja energinen, alkuperäinen metsästyskoira. Se on erittäin valpas ja omistajalleen uskollinen. Luonteeltaan se on haastava sekä itsenäinen, ja voi helposti pyrkiä perheen pomoksi. Shikoku on dominoiva, eikä se välttämättä tule toimeen muiden samaa sukupuolta olevien koirien kanssa, eivätkä edes vastakkaisen sukupuolen kanssa. Se on erittäin vahva, energinen, nopea ja kestävä, sekä vaatii paljon liikuntaa. Shikoku on oppivainen ja sillä on voimakas riistavietti. Sen liike on tasainen, ja nopea kuin sudella. Sekä sen liikkeet sopivat erinomaisesti juoksemaan vuorilla ja kukkuloilla saaliin perässä.
Alkuperä

Shikoku on harvinaisin kuudesta japanilaisesta alkuperäisrodusta. Se muistuttaa sutta, ja legendan mukaan rodussa on suden verta, mutta tämä ei todennäköisesti ole totta. Uskomus on luultavasti syntynyt pääasiassa rodun ulkonäön vuoksi, sekä siksi että suden uskotaan selvinneen kauimmin Shikokun saarella.
Shikokun juuret ovat Japanissa muinoin esiintyneissä keskikokoisissa alkuperäisissä japanilaisissa koirissa (nk. Nihon Ken). Sen tehtävänä oli metsästää suurriistaa, pääasiassa villisikoja Kōchin prefektuurin vuoristossa, josta johtuen rotu säilyikin (metsästystaitojen takia). Se tunnetaankin joskus nimellä Kōchi-ken. Rodusta oli aiemmin kolme  muunnosta – awa, hongawa ja hata – jotka kaikki olivat saaneet nimensä kasvatusalueensa mukaan (Awan kaupunki). Hongawa oli niistä kaikkein puhtaimpana säilynyt. Suurin osa shikokuista on hata-hongawa -risteytyksiä. 
Shikoku nimitettiin Japanin kansallisaarteeksi vuonna 1937.
Shikoku Suomessa

Suomeen saapui ensimmäinen rodun yksilö vuosien 2011 ja 2012 vaihteessa ja toinen heti alkuvuodesta 2012, joista molemmat olivat alankomaalaisesta Van de Egmato -kennelistä. Vuonna 2016 syntyi ensimmäinen suomalainen pentue.
Aiheesta muualla

Akashima shikokut
Suomen Nihonken ry
Spital

Spital voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Spital am Semmering, kylä Itävallassa.
Spital, kylä itävaltalaisessa Weitran kunnassa
Hermann Josef Spital (1925-2007), saksalainen katolinen piispa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Spital”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Solmu (nopeusyksikkö)

Käsiloki
Solmu (lyhenne kn) nopeuden yksikkönä on meripeninkulma tunnissa.
Solmua käytetään edelleen merenkulussa sekä ilmailussa. Käytännöllinen likiarvoinen muunnos SI-järjestelmän mukaisiksi yksiköiksi on: 1 kn ≈ 0,5 m/s. Solmut on näin helppoa muuttaa metreiksi sekunnissa jakamalla lukema kahdella.
Solmun käyttö navigoinnissa on yhä perusteltua sillä se kertoo suoraan montako kaariminuuttia tunnissa sijainti kartalla muuttuu, mikäli kuljetaan pohjois-eteläsuunnassa.
1' (kaariminuutti) = 1 mpk
Nimen historiaa

Solmu nopeusyksikkönä on syntynyt entisaikojen nopeudenmittaustavan mukaan. Laivan perästä laskettiin mereen köysi, lokiliina, jonka päässä oli lokilevy. Lokilevy oli ympyräsektorin muotoinen ja sen kaarevalla sivulla oli lyijypainot jotka pitivät levyn pystysuorassa ja kellumassa kärki pinnan yläpuolella. Levyn tarkoitus oli pysyä mahdollisimman hyvin paikoillaan mittauksen ajan. Laivan kulkiessa eteenpäin lokiliina laskettiin vapaasti pois kelalta. Lokiliinan annettiin juosta veteen ennalta määrätyn ajan, samalla kun lokiliinaan tehtyjä merkkejä (solmuja) laskettiin. Kun aika oli kulunut loppuun, veteen juosseiden solmujen lukumäärä kertoi nopeuden suoraan solmuina. Lokilevy oli yhdestä tai kahdesta kulmastaan kiinnitetty pysyvästi liinaan, mutta vähintään yhdessä kulmassa oli puutappi, joka irtosi kolostaan, kun köyttä nykäistiin ja näin helpotti liinan takaisin keräämistä.
Solmun nimitys on peräisin solmuista, joita oli tehty lokiliinaan määrävälein. Solmujen välinen etäisyys oli yleensä 47 jalkaa ja 3 tuumaa (14,40 metriä). Ajanottoon käytettiin tällöin 28 sekunnin tiimalasia. Tällä tavalla saatiin suoraan laskettua nopeus, jota voitiin käyttää aluksen paikanmäärityksessä.
Koska solmun määritelmä on meripeninkulmia/tunti, sanonta "solmua tunnissa" on väärä ilmaus. Tästä seuraava yksikkö meripeninkulmia/tunti² olisi kiihtyvyyden mittayksikkö.
Ilmailuliikenteen termistöä

KTAS, "knots true airspeed", lentokoneen todellinen ilmanopeus
KIAS, "knots indicated airspeed", lentokoneen ilmanopeus koneen oman mittariston mukaan