stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juhani Toro
Talvi- ja jatkosota

Toro osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 34:ssä ja osallistui sen mukana taisteluihin Suvilahdella, Ulismaistessa ja Kollaalla. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin pataljoonan komentajan apulaiseksi Jalkaväkirykmentti 35:n I pataljoonaan ja osallistui tässä joukossa taisteluihin Vieljärvellä, Kirvesjärvellä ja Hiisjärvellä. Hänet siirrettiin myöhemmin pois rintamajoukoista komppanianpäälliköksi ja Aliupseerikoulun johtajaksi Panssarintorjuntakoulutuskomppaniaan Hämeenlinnaan. Vuonna 1942 hänet vapautettiin palveluksesta ja hän toimi sen jälkeen Hurtti Ukon, Arpajaisyhdistyksen, Asevelilehden ja Suurarpa ry:n tarkastaja vuoteen 1948 saakka. Vuoden 1948 jälkeen hän toimi Muusikkojen liitto ry:n järjestösihteerinä ja toimistonhoitajana. Välirauhan aikana hän toimi myös aikakauslehti Asemiehen toimitussihteerinä vuosina 1940–1941. Sotien aikana hän toimi myös Sisäasiainministeriön Väestönsiirto-osaston tehtävissä Virossa ja Inkerinmaalla vuonna 1943 ja väestönsiirtoleirin päällikkönä Jokioisissa kesällä vuonna 1943. Hänet haudattiin Pieksämäelle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 28. toukokuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1921  Kapteeni 1940 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jatkosodan muistomitali  Karjalan vapaussodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Cabrera

Cabrera voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Cabrera, Baleaareihin kuuluva saari Välimerellä
Sukunimenä

Alfonso Antonio Portillo Cabrera (s. 1951), Guatemalan presidentti vuosina 2000–2004
Ángel Lulio Cabrera (1908–1999), espanjalais-argentiinalainen kasvitieteilijä
Delfo Cabrera (1919–1981), argentiinalainen kestävyysjuoksija
Leandro Cabrera (s. 1991), uruguaylainen jalkapalloilija
Lizette Cabrera (s. 1997), australialainen tennispelaaja
Lydia Cabrera (1900–1991), kuubalainen kirjailija ja etnologi
Manuel Estrada Cabrera (1857–1924), Guatemalan presidentti vuosina 1898–1920
Miguel Cabrera (s. 1983), venezuelalainen baseballpelaaja
Orlando Romero Cabrera (s. 1933), uruguaylainen katolinen piispa
Orvin Cabrera (1977–2010), hondurasilainen jalkapalloilija
Rodrigo Orlando Cabrera Cuéllar (1938–2022), elsalvadorilainen katolinen piispa
Ryan Cabrera (s. 1982), yhdysvaltalainen laulaja
Santiago Cabrera (s. 1978), chileläinen näyttelijä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Cabrera”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Paul Touvier

Paul Touvier (3. huhtikuuta 1915 – 17. heinäkuuta 1996) oli ranskalainen rautatieläinen ja liittyi toisen maailmansodan alkaessa Légion française des combattantsiin. Hän oli miehitetyssä Ranskassa yhteistoiminnassa natsien kanssa, ja hänet tuomittiin vuonna 1994 elinikäiseen vankeusrangaistukseen seitsemän juutalaisen määräämisestä teloitettavaksi vuonna 1944.
Guillermo del Toro

| Guillermo del Toro |
| --- | --- |
 Guillermo del Toro vuonna 2017
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1964 (ikä 60) Guadalajara, Jalisco, Meksiko
Ammatti:  elokuvaohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja
Puoliso:  Lorenza Newton
Ohjaaja
Aktiivisena:  1984–
Tunnetuimmat ohjaukset:  Hellboy Pan’s Labyrinth Pacific Rim – Hyökkäys Maahan The Shape of Water
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Parhaan elokuvan Oscar  2017 The Shape of Water  Parhaan ohjauksen Oscar  2017 The Shape of Water  Parhaan ohjauksen Golden Globe  2017 The Shape of Water 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Guillermo del Toro (s. 9. lokakuuta 1964 Guadalajara, Jalisco) on meksikolainen kahdesti Oscar-palkittu elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja, joka on erikoistunut kauhufantasiaan. Hänen elokuvissaan käytetään usein runsaasti erikoisefektejä ja niissä esiintyy usein myyttien tai satujen hahmoja.
Del Toro ohjasi, käsikirjoitti ja tuotti fantasiaelokuvan Pan’s Labyrinth (2006), joka sai kuusi Oscar-ehdokkuutta ja voitti kolme. Hän voitti parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon elokuvasta The Shape of Water (2017), joka sai myös parhaan elokuvan palkinnon. Del Toro tunnetaan myös Yhdysvalloissa tuotetuista sarjakuviin perustuvista elokuvistaan, kuten Blade II sekä Hellboy ja Hellboy II: The Golden Army.
Elämä ja ura

Guillermo del Toro syntyi 9. lokakuuta 1964 Guadalajarassa Meksikossa. Hän kiinnostui jo nuorella iällä makaaberista. Lukiossa del Toro teki lyhytelokuvia ja kävi myöhemmin Centro de Investigación y Estudios Cinematográficos -elokuvakoulua. 1980-luvun puolivälissä del Toro perusti oman erikoisefektifirmansa nimeltä Necropia, joka teki efektejä Meksikon elokuvamarkkinoille.
Del Toron ensimmäinen pitkä elokuva oli espanjan- ja englanninkielinen Cronos (1993). Elokuva kertoo antiikkikauppiaasta, joka muuttuu vampyyriksi. Meksikon elokuva-akatemia palkitsi elokuvan kahdeksalla Ariel-palkinnolla. Del Toron toinen elokuva, Miramaxin tuottama Mimic – ääretön vaara (1997) kertoo New Yorkissa riehuvista jättiläisötököistä. Seuraava elokuva, Devil’s Backbone (2001) on vakava historiallinen kertomus lapsista Espanjan sisällissodassa.
Del Toro palasi kauhun pariin neljännellä elokuvallaan, sarjakuvaan perustuvalla vampyyritarinalla Blade II (2002), joka keräsi lipputuloina yli 150 miljoonaa dollaria. Myös elokuva Hellboy (2004) perustuu sarjakuvaan samoin kuin sen jatko-osa Hellboy II: The Golden Army (2008). Näiden välissä del Toro teki Espanjassa fantasiaelokuvan Pan’s Labyrinth (2006), joka tuotti yli 80 miljoonaa dollaria ja oli yksi vuoden katsotuimpia elokuvia myös Yhdysvalloissa. Elokuva sai kuusi Oscar-ehdokkuutta, joista yksi parhaasta vieraskielisestä elokuvasta, ja se voitti kolmessa kategoriassa.
Del Toron ilmoitettiin vuonna 2008 ohjaavan Peter Jacksonin tuottamat ja J. R. R. Tolkienin kirjaan pohjaavat Hobitti-elokuvat. Toukokuun lopussa 2010 del Toro kuitenkin ilmoitti jättävänsä ohjaajan pestin studioiden ongelmien viivästytettyä tuotantoa toistuvasti. Myös yhtenä käsikirjoittajista työskennellyt del Toro jatkoi projektissa käsikirjoituksen valmistumiseen saakka. Hän luonnehti ohjaajan roolista luopumista ”elämänsä vaikeimmaksi päätökseksi”.
Vuonna 2010 del Toro perusti visuaalisia efektejä tuottavan yhtiön nimeltä Mirada.
Del Toron seuraava elokuva, Pacific Rim – Hyökkäys Maahan (2013) on suuren budjetin elokuva, jossa jättimäiset robottisotilaat taistelevat jättiläishirviöitä vastaan. Crimson Peak (2015) on taiteellinen kauhuelokuva, joka kertoo kauhistusta aiheuttavasta talosta, jolla on muisti.
The Shape of Water (2017) on tumma fantasia-rakkaustarina. Elokuva voitti Venetsian elokuvajuhlien pääpalkinnon ja toi del Torolle parhaan ohjaajan Golden Globen. Elokuva oli vuonna 2018 ehdolla 13 Oscar-kategoriassa. Del Toro voitti elokuvasta parhaan ohjauksen Oscarin, ja elokuvalle myönnettiin myös parhaan elokuvan palkinto, jonka del Toro otti sen tuottajana vastaan.
Del Toro on ollut naimisissa Lorenza Newtonin kanssa vuodesta 1986, ja heillä on kaksi tytärtä. Del Toron isä kidnapattiin vuonna 1998 ja vapautettiin kaksi kuukautta myöhemmin lunnaita vastaan. Sen jälkeen del Toro muutti perheineen Yhdysvaltoihin.
Filmografia

Doña Lupe (1985)
Geometria (1987)
Cronos (La Invención de Cronos, 1993)
Mimic – ääretön vaara (1997)
Devil’s Backbone (El espinazo del diablo, 2001)
Blade II (2002)
Hellboy (2004)
Pan’s Labyrinth (El laberinto del fauno, 2006)
Orpokoti (tuottaja, 2007)
Hellboy II: The Golden Army (2008)
Don’t Be Afraid of the Dark (2011)
Kung Fu Panda 2 (2011)
Saapasjalkakissa (2011)
Viisi legendaa (Rise of the Guardians, 2012)
Mama (tuottaja, 2013)
Pacific Rim – Hyökkäys Maahan (Pacific Rim, 2013)
The Strain (televisiosarja, 2014–2017)
Crimson Peak (2015)
The Shape of Water (2017)
Nightmare Alley (2021)
Guillermo del Toron Pinokkio (Guillermo del Toro’s Pinocchio, 2022)
Videopelit

Sundown (kehittäjänä; peruttu)
Hellboy: The Science of Evil (2008, kirjoittajana)
Insane (2013, ohjaajana, tuottajana, kirjoittajana; peruttu)
Silent Hills (2015, ohjaajana; peruttu)
Death Stranding (2019, hahmona)
Suomennetut romaanit

Toro, Guillermo del & Hogan, Chuck: Vitsaus: Ensimmäinen kirja.  ((The strain, 2009.) Suomentanut Risto Raitio. Vitsaus-trilogia 1)  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-4899-7
Toro, Guillermo del & Hogan, Chuck: Lankeemus: Toinen kirja.  ((The fall, 2010.) Suomentanut Jussi Karjalainen. Vitsaus-trilogia 2.)  Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-4900-0
Toro, Guillermo del & Hogan, Chuck: Yö Ikuinen: Kolmas Kirja. (The Night Eterna, 2011.l) Suomentanut Risto Raitio. Vitsaus-trilogia 3. Helsinki: Tammi, 2013. ISBN 978-951-31-7069-1
Toro, Guillermo del & Hogan, Chuck: Sieluttomat. (The Hollow Ones, 2020.) Suomentanut Juha Kare. Blackwoodin tapaukset -sarja, osa 1. Helsinki: Tammi, 2021. ISBN 978-952-04-2733-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guillermo del Toro Wikimedia Commonsissa
Guillermo del Toro Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Guillermo del Toro Elonetissä.
| n k Guillermo del Toron ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
 Cronos (1993)  Mimic – ääretön vaara (1997)  Devil’s Backbone (2001)  Blade II (2002)  Hellboy (2004)  Pan’s Labyrinth (2006)  Hellboy II: The Golden Army (2008)  Pacific Rim – Hyökkäys Maahan (2013)  Crimson Peak (2015)  The Shape of Water (2017) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Guillermo del Toron elokuvien budjetti ja tuotto.
Vilho Torniainen

Vilho Torniainen (4. kesäkuuta 1897 Ristiina – 13. joulukuuta 1955) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Muutama vuosi myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen armeijan riveissä ryhmänjohtajana. Sisällissodan jälkeen hän loi armeijauransa viestijoukoissa ja osallistui talvi- ja jatkosotaan viestikomentajana rintamajoukoissa.
Perhe ja opinnot

Torniaisen vanhemmat olivat vaatturi Kalle Torniainen ja Ida Tukiainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Lyyli Koiviston kanssa.
Torniainen kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Mikkelin suomalaisessa lyseossa vuonna 1921 ja kahdeksannen lukan Helsingin suomalaisessa yksityislyseossa vuonna 1936. Hän suoritti jääkärialipäällystölle järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja tiedonantoupseerikurssin vuonna 1922 sekä Sotateknillisen koulun vuosina 1930–1932.
Jääkärikausi

Torniainen työskenteli alikonemestarina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 6. elokuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 5. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan 23. syyskuuta 1917. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa järjestetyille rautatienrakennuskurseille.
Suomen sisällissota

Torniainen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ryhmänjohtajaksi 1. jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 24. maaliskuuta 1918 Kuolajärven pataljoonan 2. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Kuivitsassa ja Kilislammella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Torniainen jäi sisällissodan jälkeen armeijan palvelukseen ja hän palveli joukkueenjohtajana Lapin ryhmän II pataljoonan 3. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 15. tammikuuta 1919 alkaen 3. divisioonan tiedonantovälinekomppaniaan ja edelleen 15. joulukuuta 1920 alkaen Kenttälennätinpataljoonaan. Kenttälennätinpataljoonassa hän toimi nuorempana upseerina eri komppanioissa vuosina 1921–1929. Hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1930 pataljoonan koulupajan johtajaksi, mistä hänet siirrettiin aliupseerikoulun johtajaksi 25. syyskuuta 1930 samalla joukko-osaston nimi muuttui Viestipataljoona 2:ksi. Torniainen nimitettiin Viestipataljoona 2:n 2. komppanian päälliköksi 1. heinäkuuta 1933, josta hän siirtyi 1. toukokuuta 1934 päälliköksi 4. komppaniaan kunnes 1. tammikuuta 1938 hänet nimitettiin Viestirykmentin aliupseerikoulun johtajaksi.
Talvi- ja jatkosota

Torniainen osallistui talvisotaan 11. divisioonan (myöhemmin 2. divisioona) viestikomentajana ja osallistui taisteluihin Keski-Kannaksella. Välirauhan aikana hänet siirrettiin Viestipataljoona 2:n komentajaksi ja edelleen Viestipataljoona l:n komentajaksi. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Viestipataljoona 11:n komentajaksi ja edelleen komentajaksi Viestipataljoona 1:een. Hän osallistui jatkosodan taisteluihin Korpiselkä–Tuulosjoki–Aunus–Syväri–Äänislinna-akselilla. Sotien jälkeen Torniainen siirrettiin viestiupseeriksi Kymenlaakson sotilaslääniin ja palveli tehtävässä vuoteen 1947 saakka. Vuonna 1947 hänet nimitettiin Viestirykmentin II pataljoonan komentajaksi, missä tehtävässä hän oli siihen saakka, kun erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1952.
Opetustoimi ja luottamustoimet

Torniainen toimi useita kertoja radio-, puhelin- ja viestialiupseerikurssien johtajana ja oli vuosina 1922 ja 1928 käytännöllisen viestipalveluksen valvojana viestiupseerikursseilla. Hän toimi opettajana Suojeluskuntain päällystökoulun viestikursseilla vuonna 1929 ja piti vuonna 1927 viestikurssit Lahden suojeluskunnassa. Torniainen toimi Kenttälennätinpataljoonan kunnianeuvoston varajäsenenä vuosina 1927–1928 ja Viestipataljoonan kunnianeuvoston varajäsenä vuonna 1935 ja jäsenenä vuonna 1937.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 1. lokakuuta 1918  Vääpeli 15. huhtikuuta 1920  Reservin vänrikki 15. kesäkuuta 1921  Vänrikki 4. tammikuuta 1922  Luutnantti 6. joulukuuta 1923  Kapteeni 28. helmikuuta 1930  Majuri 1940  Everstiluutnantti 1947 |     |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Toukokuun taika

| Toukokuun taika |
| --- | --- |
 Elokuvajuliste vuodelta 1948
Ohjaaja:  Ville Salminen
Käsikirjoittaja:  Toivo Särkkä (1944) Ville Salminen (1948)
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Heikki Aaltoila
Kuvaaja:  Kalle Peronkoski
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Ville Salminen
Pääosat:  Eeva-Kaarina Volanen Ekke Hämäläinen Hillevi Lagerstam Elsa Turakainen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Ensi-ilta:  9. heinäkuuta 1948
Kesto:  82 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Toukokuun taika on Ville Salmisen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1948. Elokuva on hänen viides ohjauksensa.
Elokuva kuvattiin vuoden 1948 touko–kesäkuussa. Tarina rakentuu ajalleen tyypillisesti väärinkäsityksille ja luokkaeroille. Elokuvan pääpari kohtaa toisensa auto-onnettomuudessa: Mannekiini Tuija Suvi (Eeva-Kaarina Volanen) on matkalla viemään pukua kauppaneuvoksettaren tyttärelle, mutta joutuu kolariin ja sen myötä muusikko Asko Karin (Ekke Hämäläinen) kelkkaan. Asko luulee Tuijaa kauppaneuvoksettaren tyttäreksi ja kutsuu hänet ravintolaan, kumpikin pyrkii esiintymään vauraampana kuin onkaan. Vähitellen lemmen laineet alkavat liplatella Askon ja Tuijan välillä.
Särkän laatima käsikirjoitus perustuu ulkomaiseen aiheeseen. Elokuvan sivuosissa näyttelevät muun muassa Ossi Elstelä, Kaarlo Halttunen ja Matti Oravisto. Kuvaussihteeri Aira Samulin vilahtaa elokuvassa Volasen sijaisena kohdassa, jossa Tuija ajaa Askon kanssa pölyävällä maantiellä lehmälauman keskelle. Elokuva esitettiin televisiossa ensi kerran 23. toukokuuta 1964. Se on julkaistu DVD:nä.
Arvostelut

Aikalaisarvioissa Uuden Suomen kriitikko kirjoitti elokuvasta: "Toukokuun taika ei pyydä olla muuta kuin puolentoista tunnin hupia ja rattoa. - - Koko juttu on vallan naiivi ja viaton, eikä suinkaan vaadi katsojaltaan mitään älyllisiä voimainponnistuksia. Siinä on koko ajan jotain reipasta ja sympaattista, mikä varmaankin on suurelta osaltaan Ville Salmisen kiinnostuneen ohjauksen ansiota." Helsingin Sanomien kriitikon mielestä elokuvasta puuttui keveys ja sen tahti oli liian hidas.
Myöhemmän televisioesityksen yhteydessä elokuvan käsikirjoitusta on pidetty valjuna ja itse elokuvan peruskosketusta naiivina ja sievistelevänä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eeva-Kaarina Volanen  | … |  Tuija Suvi    |
|  Ekke Hämäläinen  | … |  Asko Kari    |
|  Hillevi Lagerstam  | … |  Pirjo Mela    |
|  Elsa Turakainen  | … |  kauppaneuvoksetar Adlerfeldt    |
|  Mirjami Kuosmanen  | … |  Dusinka    |
|  Hilkka Kinnunen  | … |  Lillan Adlerfeldt    |
|  Aino-Inkeri Notkola  | … |  tohtorinna-mummi    |
|  Thure Bahne  | … |  johtaja Nikander nuorempi    |
|  Ossi Elstelä  | … |  muusikko    |
|  Sven Relander  | … |  kauppaneuvos Severus Adlerfeldt    |
|  Kaarlo Halttunen  | … |  tavaratalon osastopäällikkö    |
|  Joel Asikainen  | … |  Uuno, muusikko    |
|  Matti Oravisto  | … |  Axel    |
|  Veikko Linna  | … |  autonkuljettaja Johansson    |
|  Inari Koponen  | … |  mannekiini    |
|  Lahja Vilén  | … |  mannekiini    |
|  Osmo Harkimo  | … |  tavaratalon somistaja    |
|  Urho Lahti  | … |  Ritzin hovimestari   |
Tom of Finland

| Touko Laaksonen |
| --- | --- |
 Touko Laaksonen vuonna 1959.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1920 Kaarina
Kuollut: 7. marraskuuta 1991 (71 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Salanimi:  Tom of Finland
Ala:  kuvataide, sarjakuva
Palkinnot
 Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
tomoffinlandfoundation.org
Touko Valio Laaksonen (8. toukokuuta 1920 Kaarina – 7. marraskuuta 1991 Helsinki), taiteilijanimeltään Tom of Finland, oli suomalainen homoeroottinen kuvataiteilija ja sarjakuvapiirtäjä, jonka tuotanto vaikutti merkittävästi 1900-luvun lopun homokulttuuriin. Tom of Finland on kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia kuvataiteilijoita.tarvitaan parempi lähde Laaksosen taiteilijanimi tulee peitenimestä, jonka homoille suunnatun yhdysvaltalaisen  Physique Pictorial -kehonrakentajalehden julkaisija Bob Mizer antoi julkaistessaan vuonna 1957 Laaksosen hänelle lähettämiä piirroksia. Laaksonen ei itse olisi halunnut nimimerkkiinsä mitään viitettä Suomeen, hän oli signeerannut ja jatkossakin signeerasi teoksensa nimellä Tom, mutta Mizer ei suostunut enää muuttamaan jo julkaistua nimimerkkiä. Tom of Finlandin piirroshahmot merimiehistä, moottoripyöräilijöistä, tukkijätkistä ja nahkaan pukeutuneista miehistä loivat uudenlaisen kuvan maskuliinisesta homomiehestä. Muun muassa Village Peoplen jäsenet ja Freddie Mercury ottivat piirroksista innoitusta ulkoiseen olemukseensa.
Lapsuus ja nuoruus

Laaksonen vietti lapsuutensa Kaarinassa, ja hänellä oli neljä sisarusta: täyssisarukset Kaija ja Hely, ja lisäksi Pentti ja Salme hänen isänsä aiemmasta liitosta. Laaksosen molemmat vanhemmat, isä Edvin Laaksonen ja äiti Suoma Laaksonen (o.s. Ritalahti), työskentelivät opettajina, ja perhe asui Ristimäen koulurakennuksen yhteydessä.  Laaksosilla oli kesäpaikka Kakskerrassa.
Laaksonen kirjoitti ylioppilaaksi Turussa ja muutti vuonna 1939 Helsinkiin opiskellakseen mainontaa. Vapaa-ajallaan hän piirsi eroottisia piirustuksia, mutta piti ne piilossa ja lopulta myös tuhosi ne liityttyään armeijaan helmikuussa 1940. Jatkosodassa luutnantin arvoon noussut Laaksonen toimi tulenjohtajana Helsingin ilmatorjuntarykmentissä, ja hänelle myönnettiin ansioistaan Vapaudenristi. Myöhemmin Laaksonen kertoi kiinnostuksensa univormuihin heränneen nimenomaan armeijassa ja varsinkin saksalaissotilaiden asujen myötä. ”Teoksissani ei ole poliittista kannanottoa eikä ideologiaa. Mietin piirtäessäni ainoastaan kuvaa itsessään. Natsifilosofia, rasismi ja kaikki se, inhottaa minua, mutta piirsin heitä silti – heillä oli seksikkäimmät univormut.” Sodan päätyttyä Laaksonen palasi takaisin opintojensa pariin.
Laaksosen varhaisia töitä pidetään romanttisempina ja pehmeämpinä verrattuna hänen myöhempään tuotantoonsa. Hänen kuvissaan esiintyi tuolloin lähinnä keskiluokkaisia miehiä, kun taas hänen tunnetuimmat hahmonsa ovat moottoripyöräilijöitä, tukkijätkiä ja muita maskuliinisuutta edustavia miehiä. Kuvat eivät olleet myöskään niin dramaattisia kuin hänen myöhemmät teoksensa: hahmot eivät olleet korostetun lihaksikkaita eivätkä poseeraukset eroottisia.
Ura

Vuonna 1956 Laaksonen lähetti piirustuksiaan yhdysvaltalaislehteen Physique Pictorial, joka julkaisi kuvat nimimerkillä ”Tom of Finland”. Tämä noudatti lehden yleisiä nimikonventioita: muita taiteilijoita olivat muun muassa ”Bruce of Los Angeles” ja ”Spartan of Hollywood”. Yksi Laaksosen tukkijätkäkuvista päätyi lehden kanteen asti. Laaksonen valitsi taiteeseensa tietoisesti maskuliinisia miestyyppejä: tukkijätkäperinnettä ihailtiin Suomessa miehekkäänä, ja moottoripyöräily nähtiin toisen maailmansodan jälkeisessä maailmassa kapinana yhteiskunnan normeja kohtaan. Tällaiset voimakkaat miesmallit eivät olleet aikaisemmin kuuluneet näkemykseen stereotyyppisestä homomiehestä.
Vapaa-ajalla kehitetty piirrostyyli alkoi heijastua päivätyöhön mainostoimistossa (McCann Helsinki), missä Touko aloitti vuonna 1958 luovana johtajana. Kun Touko piirsi Philipsin mainosta varten kuvan perheestä, asiakas ei hyväksynyt sitä. Perheen isä oli liian seksikäs.
1970-lukuun asti Laaksosen työt päätyivät pitkälti yksityisille keräilijöille ja olivat lähinnä niiden nähtävissä, jotka olivat tekemisissä homopornografian tai siihen liittyvien alakulttuureiden kanssa. Rikoslain muuttumisen myötä Laaksosenkin teokset päätyivät lähemmäs valtavirtaa. Vuonna 1973 hän piti ensimmäisen näyttelynsä hampurilaisessa pornokaupassa. Se oli menestys, ja Laaksonen ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi ja alkoi julkaista muun muassa eroottisia sarjakuvakirjoja. Samana vuonna hän lopetti päivätyönsä Helsingissä sijaitsevassa kansainvälisessä mainostoimistossa (McCann Helsinki). 1970-luvulla myös Laaksosen taide muuttui: hänen piirroksistaan tuli entistä fotorealistisempia eli valokuvamaisempia. Suuri osa Laaksosen teoksista perustuu valokuviin, mutta hän korosti hahmojensa maskuliinisia piirteitä, kuten leukaa, lihaksia ja sukupuolielintä. Laaksonen kuvasi itse suuren osan hyödyntämistään valokuvista.
Laaksonen piirsi myös useita sarjakuvia, muun muassa Kake-sarjaa. Viiksekäs Kake on hänen tunnetuin yksittäinen hahmonsa.
Vuonna 1979 Laaksonen ja ystävä ja liikekumppani Durk Dehner perustivat Tom of Finland Companyn, ja vuonna 1984 Tom of Finland -säätiö alkoi kerätä, tallettaa ja esitellä homoeroottista taidetta.
Vuonna 1989 Tom of Finlandin töitä oli esillä New Yorkissa New Museumissa. Suomen ensimmäinen Tom of Finland -näyttely oli Muu-galleriassa vuonna 1990, vuosi ennen Laaksosen kuolemaa. Vuonna 1990 hänelle myönnettiin Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu. Viimeinen Tom of Finlandin elinaikana pidetty näyttely oli Amos Andersonin taidemuseon sarjakuvanäyttely vuonna 1991. Laaksonen kuoli keuhkoahtaumatautiin 71-vuotiaana Helsingissä marraskuussa 1991.