Kantotuoli
Sedia gestatoria

Eräs kantotuolin muunnos oli paavin käyttämä kannettava valtaistuin, sedia gestatoria, jonka käytöstä on nykyisin luovuttu. Sen istuinosana oli silkkipäällysteinen käsinojallinen tuoli, jossa oli norsunluisia koristeupotuksia. Tuolin alustana oli suppedaneum, jonka molemmilla sivuilla oli kaksi kullattua rengasta. Näiden renkaiden läpi työnnettiin kaksi pitkää tankoa, joista 12 punaista virkapukua käyttävää miestä kantoivat valtaistuinta olkapäillään.
Aiemmin sedia gestatoriaa käytettiin paavillisissa juhlamenoissa. Muutaman päivän kuluttua valinnastaan paavi asettui Rooman piispaksi ja hänet kannettiin juhlakulkueessa Sikstuksen kappelista Pietarinkirkkoon. Paavin istuessa valtaistuimellaan hänen yllään oli kaapu, joka riippui hänen olkapäiltään ja laskeutui istuimen sivuille. Aluksi sedia gestatoriassa istuvan vastavalitun paavin edessä poltettiin kolme kertaa pellavamytty juhlamenojen ohjaajan lausuessa: ”Sancte Pater sic transit gloria mundi” (Pyhä Isä, niin katoaa maallinen loisto). Kulkueessa paavin molemmilla puolilla kannettiin suurta, valkoisista strutsinsulista valmistettua seremoniallista viuhkaa, flabellaa, muistuttamassa viuhkan muinaisesta liturgisesta käytöstä.
Valkoisista sulista tehtyä viuhkaa käytettiin myös Bysantissa vallan vertauskuvana. Kantotuolin käytön on arveltu periytyvän Bysantin keisarillisista juhlamenoista, mutta tapa lienee paljon varhaisempaa perua.Tavalla kantaa vastavalittu paavi kirkkoonsa on hyvin pitkät perinteet. Aiemmin joissakin maissa kannettiin vastavalittu piispakin kirkkoonsa. Tapaa voidaan verrata roomalaisten käyttämään sella curulisiin, jossa vastavalittu konsuli kannettiin kaupungin halki.
Paavin kantotuolin mainitsee kirjoituksissaan jo piispa Ennodius, joka kuoli vuonna 521. Paavi käytti tuoliaan aiemmin esimerkiksi vuosittaisilla veronkantomatkoillaan Napolin kuningaskuntaan ja muihin läänityksiinsä. Kantajat, sediarit, olivat aikoinaan Rooman yläluokkaan kuuluvia miehiä, joilla oli kunnia kuljettaa paavin kantotuolia paavin tehdessä retkiä Rooman ympäristöön.
Tapa käyttää kantotuolia paavin valintaan liittyvissä juhlamenoissa lienee alkanut 1500-luvun alussa. Nämä kantajat, kuusi edessä ja kuusi takana, kulkivat hyvin vakaasti, jotta valtaistuin kulkisi keikkumatta. Kantajiksi valittiin 24:stä 12 parhaassa ruumiillisessa kunnossa olevaa ja heidät järjestettiin pituusjärjestykseen niin, että lyhimmät olivat edessä, jotta portaissa kulku olisi sujuvaa.
Nykyisin näiden 24 paavillisen istuimen kantajan (sediari pontifici) tehtävänä on järjestellä juhlamenoja ja muita muodollisuuksia. Nykyisten kantajien perinteet alkavat vuoden 1378 tienoilta muinaisesta maallikkoveljeskunnasta, joka tunnettiin nimellä palafrenieri. Veljeskuntaan kuului uskonnolliseen lähetystyöhön osallistuneita käsityöläisiä. Vuosisatojen ajan tehtävä kulki perintönä isältä pojalle. Sediari pontifici on nykyisin pikemminkin kunniatehtävä, jonka haltijan ainoa kantotehtävä on paavin arkun kantaminen hänen hautajaisissaan.
1900-luvun paaveista sedia gestatoriaa käytti vielä Johannes XXIII (paavina 1958–1963), joka valitti tulevansa merisairaaksi sen kyydissä. Myös hänen seuraajansa Paavali VI (paavina 1963–1978) ja Johannes Paavali I (paavina 1978) käyttivät kantotuolia seremonioissa. Johannes Paavali I kieltäytyi aluksi kantotuolista, mutta Vatikaanin henkilökunta sai hänen mielensä muuttumaan. Hän käytti kantotuolia vain virkaanastujaisissaan käytännöllisistä syistä: väkijoukon oli helpompi nähdä hänet, kun hän oli muita korkeammalla. Johannes Paavali II (paavina 1978–2005) ei käyttänyt kantotuolia enää vaan siirtyi auton, paavimobiilin käyttäjäksi. Samoin teki hänen seuraajansa Benedictus XVI (paavina 2005–2013). Auton käyttämiseen vaikuttivat varmaankin turvallisuusseikatkin, sillä autoon voidaan asentaa luodinkestävät lasit. Paavit ilmeisesti halusivat myös välttää entisaikain mahtailevuutta huonosti nykyaikaan sopivana.