stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eva Biaudet
Poliittinen ura

Biaudet oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1989–1996 ja RKP:n varapuheenjohtaja 1990–1994. Biaudet palasi kaupunginvaltuustoon vuoden 2004 kunnallisvaaleissa, mutta jätti kaksi vuotta myöhemmin poliittiset tehtävänsä.
Biaudet oli ensimmäisen kerran kansanedustajana vuosina 1991–2006. Hän oli Lipposen II hallituksen peruspalveluministeri 15. huhtikuuta 1999 – 13. huhtikuuta 2000 ja 19. huhtikuuta 2002 – 16. huhtikuuta 2003. Vuonna 2006 Biaudet siirtyi Etyjin erityisedustajaksi ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi Jörn Donner. Biaudet valittiin uudestaan kansanedustajaksi vuoden 2015 vaaleissa.
30. elokuuta 2011 RKP esitteli Biaudet’n presidenttiehdokkaakseen vuoden 2012 vaaleihin. Vaaleissa hän sai 2,7 % äänistä sijoittuen seitsemänneksi.
Biaudet oli RKP:n pormestariehdokas ja nousi Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2017 kuntavaaleissa 3622 äänellä.
Poliittinen ura > Näkemyksiä

Biaudet on vaatinut seksin ostokieltoa. Hän on myös vaatinut vihapuheen rajoittamista, internetin keskustelupalstojen ylläpitäjien asettamista lailla vastuuseen palstojen sisällöstä ja lainsäädännön ulottamista myös yksityisten ihmisten välisiin suhteisiin, kuten epäasialliseen käytökseen ja häirintään.
Biaudet on suhtautunut kriittisesti RKP:n osallistumiseen Orpon hallitukseen ja perusti heinäkuun lopulla 2023 yhdessä muiden hallitusyhteistyöhön kriittisesti suhtautuvien RKP:läisten kanssa "verkoston", joka pyrkii herättämään puolueen sisällä keskustelua asiasta ja vaikuttamaan puoluejohtoon. Hallituksen luottamusäänestyksessä hän äänesti tyhjää ainoana hallituspuolueiden kansanedustajana.
Ura vähemmistövaltuutettuna

Vuonna 2010 Biaudet valittiin erivapaudella vähemmistövaltuutetuksi viiden vuoden määräajaksi. Häneltä puuttui virkaan vaadittava loppututkinto, mutta esittelijän, kansliapäällikkö Ritva Viljasen mukaan hänen kokemuksensa ja pätevyytensä ovat riittäviä. Valinta herätti loppututkinnon puutteen vuoksi runsaasti keskustelua. Valintaa on pidetty poliittisena virkanimityksenä. Valinnasta kanteli oikeuskanslerille muiden muassa Pakolaisneuvonta ry:n lakimies Husein Muhammed, mutta kantelut hylättiin. Biaudet’ta ei kuitenkaan voitu valita enää toiselle kaudelle poikkeusluvalla.
Kesäkuussa 2011 Yhdysvaltain ulkoministeriö palkitsi Biaudet’n ihmiskaupan vastaisesta työstä ja ongelmien nostamisesta esiin Suomessa.
Kunnianosoituksia

Kunnialegioona (Ranska, 2008)
Riitta Uosukainen

| Riitta Uosukainen |
| --- | --- |
 Riitta Uosukainen heinäkuussa 2013.
Eduskunnan puhemies
 7.2.1994–23.3.1995 21.4.1995–23.3.1999 20.4.1999–18.3.2003  
Edeltäjä:  Ilkka Suominen Paavo Lipponen (I) Jukka Mikkola
Seuraaja:  Paavo Lipponen Anneli Jäätteenmäki
Suomen opetusministeri
 Ahon hallitus 26.4.1991–10.2.1994  
Edeltäjä:  Ole Norrback
Seuraaja:  Olli-Pekka Heinonen
Kansanedustaja
 26.3.1983–18.3.2003  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Kymen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1942 (ikä 82) Jääski
Arvonimi: filosofian kunniatohtori (1997) kauppatieteiden kunniatohtori (1999) valtioneuvos (2004)
Puoliso:  Toivo Uosukainen
Tiedot
Puolue:  Kokoomus
Koulutus:  filosofian lisensiaatti (1970)
Riitta Maria Uosukainen (o.s. Vainikka, s. 18. kesäkuuta 1942 Jääski) on suomalainen kokoomuksen pitkäaikainen kansanedustaja (1983–2003), opetusministeri 1991–1994 ja eduskunnan puhemies lähes yhtäjaksoisesti 1994–2003. Vuoden 2000 presidentinvaalissa Uosukainen oli kokoomuksen asettama presidenttiehdokas ja sai kolmanneksi eniten ääniä. Uosukainen jätti eduskunnan ja politiikan vuoden 2003 vaaleissa. Vuonna 2004 tasavallan presidentti myönsi hänelle valtioneuvoksen arvonimen.
Elämäkerta

Riitta Maria Uosukainen (o.s. Vainikka) syntyi Jääsken Pelkolan kylän Ensossa. Hän on esiintynyt usein Jääsken kansallispukuun pukeutuneena. Uosukaisen vanhemmat ovat sähköasentaja Reino Vainikka ja rouva Aune Ruohonen. Uosukainen oli naimisissa everstiluutnantti Toivo Verneri Uosukaisen kanssa vuodesta 1968. Toivo Uosukainen kuoli 28. joulukuuta 2021. Heillä on yksi lapsi, vuonna 1974 syntynyt Antti.
Uosukainen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1961. Sen jälkeen hän aloitti opinnot Helsingin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa, jossa hänen aineyhdistelmäänsä kuuluivat suomen kieli, kotimainen kirjallisuus, kansanrunous, kansatiede, kasvatustiede ja käytännöllinen filosofia. Humanististen tieteiden kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1964, filosofian kandidaatiksi vuonna 1969 ja filosofian lisensiaatiksi vuonna 1970. Hänen kotimaisen kirjallisuuden alaan kuuluvat pro gradu- ja lisensiaatintutkielmansa käsittelivät Minna Canthia vuosisadan lopun naisen kuvaajana. Opintoaikanaan hän toimi myös muun muassa kustannusosakeyhtiö Tammessa kustannusvirkailijana.
Uosukainen toimi Imatrankosken lukion suomen kielen lehtorina vuosina 1969–1983. Hän toimi myös Joensuun korkeakoulun suomen kielen didaktiikan väliaikaisena lehtorina vuosina 1976–1977 ja Kymen läänin äidinkielen lääninkouluttajana vuosina 1976–1983.
Elämäkerta > Poliittinen ura

Riitta Uosukainen valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan vuoden 1983 vaaleissa. Sen jälkeen hänet valittiin uudelleen kansanedustajaksi vaaleissa 1987, 1991, 1995 ja 1999. Hän edusti Kymen vaalipiiriä. Vuosien 1995 ja 1999 vaaleissa hän keräsi eniten henkilökohtaisia ääniä vaalipiirissään. Eduskunnassa hän oli jäsenenä suuressa valiokunnassa, sivistysvaliokunnassa ja puolustusvaliokunnassa.
Uosukainen toimi opetusministerinä Ahon hallituksessa vuosina 1991–1994. Hänen aikanaan vuonna 1992 opetusministeriö ehdotti lukukausimaksuja käyttöönotettavaksi yliopistoissa, lukioissa ja ammattikouluissa. Hän luopui tehtävästä vuonna 1994, kun hänet valittiin eduskunnan puhemieheksi. Tässä tehtävässä hän oli Suomen historian ensimmäinen nainen. Hänet valittiin puhemieheksi myös vaalien 1995 ja 1999 jälkeen.
Eduskunnan lisäksi Uosukainen toimi Imatran kaupunginvaltuustossa vuosina 1977–1992 ja oli vuosina 1981–1986 sen varapuheenjohtaja.
Presidentin valitsijamies Uosukainen oli presidentinvaaleissa 1982 ja 1988. Hän oli ehdokkaana vuoden 2000 presidentinvaaleissa, jossa hän sai ensimmäisellä kierroksella kolmanneksi eniten ääniä eikä siten päässyt toiselle kierrokselle.
Kunnianosoitukset

Yhdysvaltalainen Suomi College promovoi Uosukaisen vuonna 1997 filosofian kunniatohtoriksi ja Lappeenrannan teknillinen korkeakoulu promovoi hänet vuonna 1999 kauppatieteiden kunniatohtoriksi. Suomen puheopettajien liitto nimesi Uosukaisen Vuoden puhujaksi vuonna 1985. Tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi Uosukaiselle vuonna 2004 valtioneuvoksen arvonimen. Uosukainen on ensimmäinen valtioneuvoksen arvonimen saanut nainen ja järjestyksessä kahdeksas arvonimen saaja Suomen itsenäisyyden aikana. Harri Holkerin kuoltua vuonna 2011 Uosukainen oli ainoa elossa oleva valtioneuvos, kunnes Matti Vanhaselle myönnettiin valtioneuvoksen arvonimi vuonna 2024.
Riitta Uosukainen sai Suomalaisuuden liiton kunniajäsenyyden vuonna 2006.
Uosukaiselle myönnettiin kunniarestonomin arvonimi vuonna 1994. Tapaseura valitsi Uosukaisen Vuoden käyttäytyjäksi vuonna 2002. Mauri Sariola -seura ry. myönsi Riitta Uosukaiselle Helsingin kirjamessuilla 28. lokakuuta 2012 Vuoden Susikoski -arvonimen koskien vuotta 2013.
Kunniamerkit

Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta (Suomi, 2002)
Vapaudenristin ritarikunta (Suomi, 2015)
Sotilasansiomitali (Suomi, 1995)
Reserviläisliiton kultainen ansiomitali 1995
Pohjantähden ritarikunta (Ruotsi)
Valkoisen Tähden ritarikunta (Viro, 1995)
Marianmaan Ristin ritarikunta (Viro, 2001)
Islannin Haukan ritarikunta (Islanti)
Saksan ansioritarikunta (Saksa)
Julkaisut

Liehuva liekinvarsi.  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-20639-3
Nuijanisku pöytään: Hajamietteitä intohimosta, vallasta ja sivistyksestä.  Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19093-8
Yhdessä: Intohimosuhteesta hoivasuhteeksi.  Helsinki:  Tammi, 2020.  ISBN 978-952-04-1224-1
Paula Risikko

| Paula Risikko |
| --- | --- |
 Risikko vuonna 2023
Eduskunnan puhemies
 5.2.2018–16.4.2019  
Edeltäjä:  Maria Lohela
Seuraaja:  Antti Rinne
Suomen sisäministeri
 Sipilän hallitus 22.6.2016–5.2.2018  
Edeltäjä:  Petteri Orpo
Seuraaja:  Kai Mykkänen
Suomen liikenne- ja kuntaministeri
 Stubbin hallitus 24.6.2014–29.5.2015  
Edeltäjä:  Henna Virkkunen
Seuraaja:  Anne Berner (liikenne- ja viestintäministeri) Anu Vehviläinen (kunta- ja uudistusministeri)
Suomen sosiaali- ja terveysministeri
 Kataisen hallitus 22.6.2011–24.6.2014  
Edeltäjä:  Juha Rehula
Seuraaja:  Laura Räty
Suomen peruspalveluministeri
 Vanhasen II hallitus 19.4.2007–22.6.2010 Kiviniemen hallitus 22.6.2010–22.6.2011  
Edeltäjä:  Liisa Hyssälä
Seuraaja:  Maria Guzenina-Richardson
Kansanedustaja
 19.3.2003–  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Vaasan vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1960 (ikä 64) Ylihärmä
Asuinpaikka:  Seinäjoki
Puoliso:  Heikki Risikko (vih. 2000)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  terveystieteiden tohtori (1997)
Uskonto:  evankelis-luterilainen
Paula Sinikka Risikko (o.s. Pelttari, s. 4. kesäkuuta 1960 Ylihärmä) on suomalainen kokoomuslainen poliitikko. Hän on kansanedustaja ja ollut eduskunnan puhemies ja toiminut ministerinä viidessä eri hallituksessa. Hän on mukana myös Seinäjoen paikallispolitiikassa ja terveysalan järjestötoiminnassa.
Risikko toimi peruspalveluministerinä Vanhasen toisessa ja Kiviniemen hallituksissa vuosina 2007–2011, sosiaali- ja terveysministerinä Kataisen hallituksessa vuosina 2011–2014, liikenne- ja kuntaministerinä Stubbin hallituksessa vuosina 2014–2015 ja sisäministerinä Sipilän hallituksessa vuosina 2016–2018. Hän on johtanut eduskunnan sivistysvaliokuntaa vuodesta 2019 alkaen. Kansanedustajana hän on toiminut vuodesta 2003 edustaen Vaasan vaalipiiriä. Risikko on Seinäjoen kaupunginvaltuuston jäsen (2001–) ja entinen valtuuston 1. varapuheenjohtaja (2005–2008). Risikko on Suomen toiseksi pisimpään valtioneuvoston jäsenenä toiminut nainen. Häntä enemmän ministeripäiviä on naisista ainoastaan Sinikka Mönkäreellä. Risikko on syksystä 2021 alkaen toiminut Seinäjoen kaupunginhallituksen puheenjohtajana.
Risikko on ollut virka- ja työvapaalla Seinäjoen ammattikorkeakoulun vararehtorin tehtävästä vuodesta 2003. Hänet oli valittu tehtävään samana vuonna.
Tausta

Risikko kirjoitti ylioppilaaksi Härmän lukiosta vuonna 1979. Sairaanhoitajaksi hän valmistui vuonna 1983 ja erikoissairaanhoitajaksi vuonna 1985 Seinäjoen sairaanhoito-oppilaitoksesta. Vuonna 1987 hän valmistui sairaanhoidon opettajaksi Oulun sairaanhoito-oppilaitoksesta. Terveydenhuollon maisteri hänestä tuli 1990 Kuopion yliopistosta ja terveystieteiden tohtoriksi hän väitteli vuonna 1997 Tampereen yliopistosta. Hoitotieteen alalta valmistuneen väitöskirjan otsikkona oli Sairaanhoitajan työn nykyiset ja tulevaisuuden kvalifikaatiovaatimukset.
Poliittinen ura

Eduskuntaan Risikko valittiin ensimmäisen kerran vuoden 2003 vaaleissa.
Risikko toimi peruspalveluministerinä Vanhasen toisessa ja Kiviniemen hallituksissa vuosina 2007–2011, sosiaali- ja terveysministerinä Kataisen hallituksessa vuosina 2011–2014, liikenne- ja kuntaministerinä Stubbin hallituksessa vuosina 2014–2015 ja sisäministerinä Sipilän hallituksessa vuosina 2016–2018.
Toukokuussa 2014 Risikko ilmoitti tavoittelevansa kokoomuksen puheenjohtajan paikkaa Jyrki Kataisen jättäessä tehtävän kesän puoluekokouksessa. Risikko eteni puheenjohtajavaaleissa toiselle kierrokselle, mutta hävisi Alexander Stubbille äänin 349–500.
Risikko on vaikuttanut lukuisissa terveysalan järjestöissä, kuten Autismi- ja Aspergerliitossa, Suomen Syöpäyhdistyksen valtuuskunnassa, Diabetesliitossa, Suomen MS-liitossa, Reumasäätiössä sekä muun muassa Alfred Kordelinin säätiössä ja Suomen Unifem -järjestössä. Risikko on toiminut Naisten Valmiusliiton puheenjohtajana vuodesta 2021.
Tunnustukset

Risikko on nimitetty hallintotieteiden kunniatohtoriksi Vaasan yliopistossa vuonna 2011 sekä lääketieteen kunniatohtoriksi Tampereen yliopistossa vuonna 2012.
Yksityiselämä

Risikko on ollut naimisissa entisen Pohjanmaan Kokoomuksen toiminnanjohtajan Heikki Risikon kanssa vuodesta 2000. Heikki Risikko on Etelä-Pohjanmaan Yrittäjien toimitusjohtaja. Heillä on vuonna 2006 Kiinasta adoptoitu tytär. Perhe asuu Seinäjoella.
Teuvan rautatieasema

Teuvan rautatieasema (Östermark) (lyh. Tuv, ratakm 497,5) on rautatieasema Suomen rataverkkoon kuuluvalla Suupohjan rataosalla eli välillä Seinäjoki–Kaskinen. Thure Hellströmin suunnittelema jugendtyylinen asema sijaitsee Teuvan kirkonkylässä. Nykyään rakennus on yksityisomistuksessa. Ensimmäinen juna saapui Teuvalle elokuussa 1911, ja väliaikainen liikenne välillä Seinäjoki–Perälä aloitettiin 15. marraskuuta 1911. Ensimmäinen asemapäällikkö 1913–1937 oli Eliel Lyden (s. 1877 Kodisjoki, k. 1954 Teuva). Hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta oli piirtäjä Erkki Tanttu.
Teuva sai aikanaan myös toisen aseman, Perälän risteysaseman.
Henkilöliikenne välillä Seinäjoki–Kristiinankaupunki lakkautettiin 25. toukokuuta 1968.
F. E. Sillanpään lukio

| F>  E. Sillanpään lukio |
| --- | --- |
Sijainti:  Ristamäentie 13, 39100 Hämeenkyrö
Koordinaatit:  61.6499°N, 23.1876°E
Tyyppi:  suomenkielinen lukio
Rehtori:  Merja Heinäaho
Oppilaita:  117 (2023)
Verkkosivut
F. E. Sillanpään lukio on Hämeenkyrön kunnan kirkonkylässä toimiva suomenkielinen lukio.
Vuonna 2023 F. E. Sillanpään lukiossa opiskeli 117 lukiolaista.
Aiheesta muualla

F. E. Sillanpään lukiossa (suomeksi) (fesillanpaanlukiossa.com)
Pikkukudu

| Pikkukudu |
| --- | --- |
 Uros
Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Alaheimo::  Naudat Bovinae
Suku::  Metsäantiloopit Tragelaphus
Laji::  imberbis
Kaksiosainen nimi
 Tragelaphus imberbis  Blyth, 1869) 
Katso myös
   Pikkukudu Wikispeciesissä   Pikkukudu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkukudu (Tragelaphus imberbis) on Afrikassa elävä nautojen alaheimon sorkkaeläinlaji.
Tuntomerkit

Pikkukudu on siro ja solakka antilooppi, jolla on 11-15 hyvin selvää pystyä kylkijuovaa harmaanruskeassa turkissaan. Uroksella on koko selän pituudelle ulottuva harja, naarailla se on vain hartioiden alueella. Uroksen sarvet kasvavat jopa 90 sentin pituisiksi. Paino vaihtelee pikkukudulla 90–100 kiloon ja ruumiin pituus 160–175 senttimetriin. Eläimen säkäkorkeus on 95–105 senttiä ja sen hännän pituus on 30–40 senttiä.
Levinneisyys

Pikkukudun levinneisyys ulottuu Etiopiaan, Etelä-Somaliaan, Sudanin eteläosiin, Itä-Ugandaan, koko Keniaan ja Koillis-Tansaniaan. Lajin elinympäristö on akasiasavannia, mutta se ei elä kovin avoimilla seuduilla, vaan puolikuivilla pensaikkoalueilla. Siellä turkin väristä ja juovikkuudesta on etua eläimen sulautumiseen ympäristöön. Todellisuudessa pikkukudu tarvitseekin hyvän suojavärin, sillä lajilla on runsaasti vihollisia. Aikuinen kudu sopii saaliiksi leopardille, leijonalle, hyeenalle ja hyeenakoiralle. Nuoria yksilöitä saalistavat myös servaali, karakali, paviaani ja suuret käärmeet.
Ravinto

Pikkukudun ravintoon kuuluu pensaiden ja puiden lehdet. Mikäli vettä on tarjolla, ne käyvät juomassa säännöllisesti.
Lisääntyminen

Naaraan kantoaika on noin 220 vuorokautta ja se synnyttää tavallisesti vain yhden poikasen.
Malmön yliopisto

| Malmön yliopisto> Malmö universitet |
| --- | --- |

 engl. Malmö University 
Motto:  Där mångfald gör skillnad
Perustettu:  1998 / 2018
Tyyppi:  julkinen
Rehtori:  Kerstin Tham
Henkilökunta:  1 602 (2012)
Opiskelijoita:  12 393 (FTE, 2012)
Sijainti:  Malmö,  Ruotsi
Sivusto:  mau.se
Niagara, yksi Malmön yliopiston rakennuksista.
Malmön yliopisto (ruots. Malmö universitet) on yliopisto Malmön kaupungissa, Etelä-Ruotsissa. Se muodostettiin 1. heinäkuuta vuonna 1998. Se on nykyisin Ruotsin kahdeksanneksi suurin oppilaitos, ja se koostuu kuudesta eri tiedekunnasta. Yliopistolla on noin 24 000 oppilasta, ja se työllistää noin 1 602 ihmistä.
Malmön korkeakoulu (Malmö högskola) -nimi muuttui 1. tammikuuta 2018 Malmön yliopistoksi (Malmö universitet).
Aiheesta muualla

Malmön yliopiston viralliset Internet-sivut (ruotsiksi) (englanniksi)
| n k Ruotsin yliopistot ja korkeakoulut |
| --- | --- |
Yliopistot:  Chalmers  Göteborg  Karlstad  Karoliininen instituutti  Keski-Ruotsi  Kuninkaallinen teknillinen  Linköping  Linné  Luulajan teknillinen  Lund  Maatalousyliopisto  Malmö  Tukholma  Uumaja  Uppsala  Örebro 
Korkeakoulut:  Blekingen teknillinen  Borås  GIH  Gävle  Halmstad  Kristianstad  Konstfack  Kuninkaallinen taidekorkeakoulu  Maailman merenkulkuyliopisto  Mälarinlaakso  Ruotsin maanpuolustuskorkeakoulu  Södertörn  Taalainmaa  Tukholman draamakorkeakoulu  Tukholman kauppakorkeakoulu  Tukholman kuninkaallinen musiikkikorkeakoulu  Tukholman taideyliopisto  Väst
Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä

| Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä Socialdemokratiska riksdagsgruppen |
| --- | --- |
 
  
 
Asema:  Oppositio
Perustettu:  22. toukokuuta 1907
Jäsenpuolueet:  Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Puheenjohtaja:  Tytti Tuppurainen
Vaalipiiri:  Suomen valtiopäivät
Varapuheenjohtajat:   Kim Berg  Piritta Rantanen 
Pääsihteeri:  Kari Anttila
Edustus:  43 / 200
Kotisivu:  www.eduskunta.fi/fi/kansanedustajat/eduskuntaryhmat/sosialidemokraattinen_eduskuntaryhma
Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä (sd) on Suomen sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajien muodostama yhteistyöelin eduskunnassa. Eduskuntaryhmä on toiminut ensimmäisistä valtiopäivistä 1907 lähtien.
Vuoden 2023 eduskuntavaalien jälkeen ryhmään kuuluu 43 kansanedustajaa.
Ryhmän puheenjohtaja: Tytti Tuppurainen, Oulun vaalipiiri
I varapuheenjohtaja: Kim Berg, Vaasan vaalipiiri
II varapuheenjohtaja: Piritta Rantanen, Keski-Suomen vaalipiiri
Valiokuntapaikat 2023–

|  |
| --- | --- |
Suuri valiokunta:: Elisa Gebhard, Timo Harakka, Kimmo Kiljunen, Jani Kokko, Helena Marttila, Matias Mäkynen
Perustuslakivaliokunta:: Paula Werning, Johannes Koskinen, Johanna Ojala-Niemelä, Ville Skinnari
Ulkoasiainvaliokunta:: Johannes Koskinen (puheenjohtaja), Antti Lindtman, Tytti Tuppurainen
Valtiovarainvaliokunta:: Seppo Eskelinen, Suna Kymäläinen, Aki Lindén, Joona Räsänen, Pia Viitanen
Hallintovaliokunta:: Eveliina Heinäluoma, Saku Nikkanen, Eemeli Peltonen, Paula Werning
Lakivaliokunta:: Elisa Gebhard, Pia Hiltunen, Eemeli Peltonen, Juha Viitala
Liikenne- ja viestintävaliokunta:: Marko Asell, Seppo Eskelinen, Anna-Kristiina Mikkonen, Pinja Perholehto
Maa- ja metsätalousvaliokunta:: Piritta Rantanen, Timo Suhonen, Helena Marttila
Puolustusvaliokunta:: Mika Kari, Jani Kokko, Riitta Mäkinen, Tuula Väätäinen
Sivistysvaliokunta:: Tuula Haatainen (puheenjohtaja), Eeva-Johanna Eloranta, Pia Hiltunen, Nasima Razmyar
Sosiaali- ja terveysvaliokunta:: Krista Kiuru (puheenjohtaja), Kim Berg, Ville Merinen, Ilmari Nurminen
Talousvaliokunta:: Lotta Hamari, Miapetra Kumpula-Natri, Matias Mäkynen, Juha Viitala
Tarkastusvaliokunta:: Johanna Ojala-Niemelä (puheenjohtaja), Aki Lindén, Ville Merinen
Tiedusteluvalvontavaliokunta:: Mika Kari, Tuula Väätäinen
Työelämä- ja tasa-arvovaliokunta:: Lauri Lyly, Niina Malm, Piritta Rantanen, Timo Suhonen
Tulevaisuusvaliokunta:: Eeva-Johanna Eloranta, Timo Harakka, Lotta Hamari, Niina Malm
Ympäristövaliokunta:: Marko Asell, Eveliina Heinäluoma, Johan Kvarnström, Pinja Perholehto
Puheenjohtajat

| --- | --- |
 Edvard Valpas-Hänninen 1907−1908  Artturi Sivenius 1908  Yrjö Mäkelin 1908−1909  Oskari Tokoi 1909−1911, 1914−1917  Kullervo Manner 1911–1914  Jussi Lumivuokko 1917  Jussi Vuoristo 1917  Jaakko Mäki 1917−1918  Väinö Tanner 1919–1926, 1930–1937, 1940–1945, 1951–1954  Kalle Myllymäki 1926−1927  Rieti Itkonen 1927–1928  Hannes Ryömä 1928–1929  Kaarlo Harvala 1929  Johan Fredrik Aalto 1929–1930  Mauno Pekkala 1937−1940  Oskari Reinikainen 1944–1945  Onni Peltonen 1945, 1947−1948, 1954  Yrjö Kallinen 1945–1946  Alpo Lumme 1946–1947  Väinö Hakkila 1948–1951 :  Väinö Leskinen 1951−1952  Gunnar Henriksson 1954–1962  Rafael Paasio 1962–1965  Veikko Kokkola 1965–1967  Veikko Helle 1967–1970  Kalervo Haapasalo 1970, 1972–1973  Esko Niskanen 1970–1972  Paavo Tiilikainen 1973–1975  Matti Ahde 1975–1982  Olli Helminen 1982–1985  Pertti Paasio 1985–1987, 1996  Pertti Hietala 1987–1991  Antti Kalliomäki 1991–1995, 1999–2003  Matti Puhakka 1995–1996  Erkki Tuomioja 1996–1999  Jouni Backman 2003–2007, 2011–2015  Tarja Filatov 2007–2010  Eero Heinäluoma 2010–2011  Antti Lindtman 2015–2023  Tytti Tuppurainen 2023–
Kansanedustajat

Kaikki eduskuntaryhmään vuodesta 1907 lähtien kuuluneet kansanedustajat on lueteltu artikkelissa Luettelo kansanedustajista.
Aiheesta muualla

Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
| n k Suomen eduskunnan eduskuntaryhmät |
| --- | --- |
Valtioneuvosto (109):  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä (48)  Perussuomalaisten eduskuntaryhmä (46)  Ruotsalainen eduskuntaryhmä (10)  Kristillisdemokraattinen eduskuntaryhmä (5) 
Oppositio (91):  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä (43)  Keskustan eduskuntaryhmä (22)  Vihreä eduskuntaryhmä (13)  Vasemmistoliiton eduskuntaryhmä (11)  Liike Nyt -eduskuntaryhmä (1)  Eduskuntaryhmä Timo Vornanen (1)
Pohjoisten metsien äänet

| Pohjoisten metsien äänet |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Markku Lehmuskallio
Käsikirjoittaja:  Markku Lehmuskallio
Kuvaaja:  Markku Lehmuskallio
Leikkaaja:  Juho Gartz
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Filmisyndikaatti Ilkka Lehtonen Ky
Kesto:  14 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pohjoisten metsien äänet on luontodokumentti vuodelta 1973 jonka ohjasi Markku Lehmuskallio. Elokuvan tilasi ulkoministeriö.
Palkinnot

Parhaan lyhytelokuvan Jussi 1974
Jaettu 1. palkinto Tampereen elokuvajuhlien luontoelokuvien sarjassa 1974
Palkinto Ostravan Eko Film Festivalilla 1975
Ty Dolla Sign

| Ty Dolla Sign |
| --- | --- |
 Ty Dolla Sign vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tyrone William Griffin, Jr.
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1982 (ikä 42) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja lauluntekijä multi-instrumentalisti tuottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Ty Dolla $ign ja Ty$ 
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  R&B rap
Soittimet:  kitara, kosketinsoitin, sampleri, bassokitara, rumpusetti ja syntetisaattori 
Levy-yhtiöt:  Atlantic Taylor Gang
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ty Dolla Sign (tyyliteltynä Ty Dolla $ign tai Ty$), oikealta nimeltään Tyrone William Griffin, Jr. (s. 13. huhtikuuta 1982 Los Angeles, Kalifornia), on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, multi-instrumentalisti ja tuottaja. Hänen musiikkinsa on tyyliltään räppiä ja R&B:tä. Griffin on tunnettu etenkin vierailuistaan muiden artistien kappaleilla. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Kanye Westin kanssa tämän The Life of Pablo -albumilla ja Draken kanssa albumilla Scorpion. Griffinin esikoisalbumi Free TC julkaistiin vuonna 2015.
Griffin tuli tunnetuksi vierailtuaan YG:n läpimurtokappaleella ”Toot It and Boot It”, jonka hän myös tuotti. Kappale nousi Billboard Hot 100 -listalle vuonna 2010. Hän solmi levytyssopimuksen Atlantic Recordsin kanssa vuonna 2012 ja Wiz Khalifan omistaman Taylor Gang Recordsin kanssa seuraavana vuonna. Hän teki oman läpimurtonsa kappaleellaan ”Paranoid”, joka nousi kolmenkymmenen parhaan joukkoon Yhdysvaltain singlelistalla.
Diskografia > Studioalbumit

Ty $ (2014)
Free TC (2015)
Beach House 3 (2017)
Featuring Ty Dolla Sign (2020)
Cheers to the best memories  (2021)
VULTURES 1 (mukana Kanye West) (2024)
VULTURES 2 (mukana Kanye West) (2024)
VULTURES 3 (mukana Kanye West) (2024)
Aiheesta muualla

Kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Muut:  Europeana