stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Madruzzo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Madruzzo Wikimedia Commonsissa
Trenton maakunta
Ala | Albiano | Aldeno | Altavalle | Altopiano della Vigolana | Amblar-Don | Andalo | Arco | Avio | Baselga di Pinè | Bedollo | Besenello | Bieno | Bleggio Superiore | Bocenago | Bondone | Borgo Chiese | Borgo Lares | Borgo Valsugana | Brentonico | Bresimo | Brez | Caderzone | Cagnò | Calceranica al Lago | Caldes | Caldonazzo | Calliano | Campitello di Fassa | Campodenno | Canal San Bovo | Canazei | Capriana | Carano | Carisolo | Carzano | Castel Condino | Castelfondo | Castel Ivano | Castello Tesino | Castello-Molina di Fiemme | Castelnuovo | Cavalese | Cavareno | Cavedago | Cavedine | Cavizzana | Cembra Lisignago | Cimone | Cinte Tesino | Cis | Civezzano | Cles | Cloz | Comano Terme | Commezzadura | Contà | Croviana | Daiano | Dambel | Denno | Dimaro Folgarida | Drena | Dro | Faedo | Fai della Paganella | Fiavè | Fierozzo | Folgaria | Fondo | Fornace | Frassilongo | Garniga Terme | Giovo | Giustino | Grigno | Imer | Isera | Lavarone | Lavis | Ledro | Levico Terme | Livo | Lona-Lases | Luserna | Madruzzo | Malosco | Malè | Massimeno | Mazzin | Mezzana | Mezzano | Mezzocorona | Mezzolombardo | Moena | Molveno | Mori | Nago-Torbole | Nave San Rocco | Nogaredo | Nomi | Novaledo | Ospedaletto | Ossana | Palù del Fersina | Panchià | Peio | Pellizzano | Pelugo | Pergine Valsugana | Pieve Tesino | Pieve di Bono-Prezzo | Pinzolo | Pomarolo | Porte di Rendena | Pozza di Fassa | Predaia | Predazzo | Primiero San Martino di Castrozza | Rabbi | Revò | Riva del Garda | Romallo | Romeno | Roncegno Terme | Ronchi Valsugana | Ronzo-Chienis | Ronzone | Rovereto | Roverè della Luna | Ruffrè-Mendola | Rumo | Sagron Mis | Samone | San Lorenzo Dorsino | San Michele all’Adige | Sant’Orsola Terme | Sanzeno | Sarnonico | Scurelle | Segonzano | Sella Giudicarie | Sfruz | Soraga | Sover | Spiazzo | Spormaggiore | Sporminore | Stenico | Storo | Strembo | Telve | Telve di Sopra | Tenna | Tenno | Terragnolo | Terzolas | Tesero | Tione di Trento | Ton | Torcegno | Trambileno | Trento | Tre Ville | Valdaone | Valfloriana | Vallarsa | Vallelaghi | Varena | Vermiglio | Vignola-Falesina | Vigo di Fassa | Villa Lagarina | Ville d’Anaunia | Volano | Zambana | Ziano di Fiemme
Marin tasavallan lippu

Marin tasavallan lippu
Marin tasavallan lippu vuosina 2006–2011
Marin tasavallan lippu vuosina 1992–2006
Marin tasavallan lippu on Venäjään kuuluvan Marin tasavallan tunnus. Nykyinen lippu on jo kolmas, ja sen Marin tasavallan parlamentti hyväksyi 1. heinäkuuta 2011. Siinä on valkoisella pohjalla karhuvaakuna ja tangonpuoleisessa reunassa punaruskea ornamenttikuvio.
Alkuperäinen lippu otettiin käyttöön 3. syyskuuta 1992, ja lipun myöhempi versio 30. marraskuuta 2006. Lipun mittasuhteet ovat 2:3. Tämä lippu on jaettu kolmeen vaakaraitaan väreiltään sininen, valkoinen ja tummanpunainen. Valkoinen raita on muita raitoja hieman korkeampi. Keskellä on marilainen ristikuvio.
Lipun keskellä olevalle kuviolle on useita tulkintoja:
arkaaisen maanviljelykulttuurin tyylitelty aurinko, hedelmällisyyden, elämän ja ikuisuuden lähde
kuvion punaruskea väri saattaa viitata vanhaan marien tarinaan, jonka mukaan elämä on peräisin ruskeasta savesta, jota ylijumala Kugu Jumo antoi veljelleen tämän uidessa alkumeressä
Marin tasavallan muodostavat neljä heimoa
Markku Tapio Katajisto

Markku Tapio Katajisto (s. 19. heinäkuuta 1948 Lapua) on itseoppinut suomalainen kuvataiteilija. Öljyväri- ja sekatekniikkatöissään hän on kuvannut mm. surrealistisia ja raamatullisia aiheita sekä erilaisia asetelmia.[lähde? ]
Katajisto on pitänyt satoja näyttelyitä kotimaassa ja ulkomailla.
Marcel Dionne

Marcel Dionne vuonna 1987.
Marcel Dionne (s. 3. elokuuta 1951 Drummondville, Quebec, Kanada) on kanadanranskalainen uransa jo päättänyt jääkiekkoilija. Keskushyökkääjä Dionne oli yksi maailman parhaista jääkiekkoilijoista 1970-luvulla. Detroit Red Wingsin varaama Dionne teki tulokkaiden piste-ennätyksen tekemällä 77 tehopistettä ensimmäisellä NHL-kaudellaan. Pienikokoinen Dionne oli taitava pelaaja ja 1970-luvun puolen välin tehokkaimpia maalintekijöitä NHL:ssa. NHL-otteluita hänelle kertyi yhteensä 1 348, maaleja 731 ja syöttöjä 1 040.
Dionne pelasi muutamia vuosia Detroit Red Wings -seurassa, minkä jälkeen hän solmi sopimuksen Los Angeles Kingsin kanssa. Dionne oli parhaimmillaan Kaliforniassa ja teki yli 50 maalia kaudessa kuutena kautena.
Marcel Dionne voitti ainoan Art Ross Trophy -palkintonsa vuonna 1980 jaettuaan pistepörssin voiton Wayne Gretzkyn kanssa. Hänet myös valittiin NHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen samalla kaudella (myös keväällä 1977). Dionne myytiin keväällä 1987 yhdessä Jeff Crossmanin kanssa New York Rangersiin. Hän vietti joukkueessa seuraavat kaksi ja puoli kautta. Dionne lopetti pelaamisen kauden 1988–1989 jälkeen. Hänet on valittu Hockey Hall of Famen jäseneksi 1992. Hän on Los Angeles Kingsin kaikkien aikojen toiseksi paras maalintekijä 530 maalilla, 757 syötöllä ja 1 307 tehopisteellä. Monet asiantuntijat pitävät Marcel Dionnea NHL:n parhaana pelaajana, joka ei koskaan ole voittanut Stanley Cupia.
Palkintoja ja saavutuksia

Kanadan joukkueessa Summit Series -otteluissa Neuvostoliittoa vastaan vuonna 1972
Lady Byng Trophy (1975 ja 1977)
Lester B. Pearson Award (1979 ja 1980)
jääkiekon maailmanmestaruuskisoissa 1978 (paras hyökkääjä), 1982
Art Ross Trophy (1980)
Hockey Hall of Fame 1992
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marcel Dionne Wikimedia Commonsissa
Marcel Dionne The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: John Bucyk Jean Ratelle | Lady Byng Trophyn voittaja 1975 1977 | Seuraaja: Jean Ratelle Butch Goring |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Bryan Trottier | Art Ross Trophyn voittaja 1980 | Seuraaja: Wayne Gretzky |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Guy Lafleur | Lester B. Pearson Awardin voittaja 1979, 1980 | Seuraaja: Mike Liut |
Maitohorsmat

| Maitohorsmat |
| --- | --- |
 Maitohorsma (Chamaenerion angustifolium)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Myrtales
Heimo::  Horsmakasvit Onagraceae
Suku::  Maitohorsmat Chamaenerion  Ség.
Katso myös
   Maitohorsmat Wikispeciesissä   Maitohorsmat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maitohorsmat (Chamaenerion) on suku horsmakasvien heimossa. Siihen kuuluvien lajien on aiemmin ajateltu kuuluvan horsmien eli hoikkahorsmien (Epilobium) sukuun. Ne ovat pystyjä ruohovartisia monivuotisia kasveja, joilla on maavarsi ja yleensä punertavat kukat. Kaikki lajit kasvavat pohjoisella pallonpuoliskolla. Useimmat lajit viihtyvät kosteilla paikoilla, mutta maitohorsma on poikkeus; se suosii palo- ja hakkuualueita.
Kuvaus

Maitohorsmat ovat pystyjä kasveja, joiden varret ovat yleensä haarautumattomia tai joidenkin niukkahaaraisia. Lehdet ovat yleensä kierteisesti ja ne ovat yleensä kapeita, harvoin soikeita. Kukinto on yksinkertainen tai hiukan haarautunut terttu. Yksittäisissä kukissa on neljä terälehteä, jotka ovat väriltään purppuranpunaisesta vaaleanpunaiseen, harvoin valkoisia. Terälehdet ovat erillisiä eivätkä kukat ole yhdisteräisiä kuten hoikkahorsmilla. Alemmat terälehdet ovat kapeampia kuin ylemmät, mikä tekee kukasta säteittäisesti epäsymmetrisen. Kukissa on kahdeksan suunnilleen yhtä suurta hedettä ja pitkä nelilohkoinen emi. Hedelmä on pitkä ja hoikka, neljällä liuskalla avautuva kota. Siementen toisessa päässä on lenninhaiven.
Taksonomia

Alexander N. Sennikov tarkasteli nimikkeistökysymyksiä vuonna 2011. Vaikka ennen Carl Linnaeusta, jo vuodesta 1561 alkaen, oli käytetty nimeä Chamaenerion, Linnaeus piti vuonna 1753 parempana Epilobiumia. Chamaenerion on johdettu kreikkalaisesta sanasta chamai (χαμαί), joka tarkoittaa "matalaa", "lähellä maata" ja nerionista (νήριον), oleanteri, Nerium oleander. Jotkut kirjoittajat jatkoivat Chamaenerionin (tai vaihtoehtoisen kirjoitusmuodon Chamaeneriumin) käyttöä, mutta tätä nimeä ei julkaistu laillisesti levien, sienten ja kasvien kansainvälisen nimikkeistön säännöstön (ICN) mukaisesti, kunnes Jean-François Séguier teki niin vuonna 1754. Jotkut myöhemmät kirjoittajat olettivat, että Séguierin antama nimi korvasi tarpeettomasti Linnaeuksen Epilobiumin, mutta Sennikov väittää, että ICN:n tiukka soveltaminen osoittaa sen olevan laillinen. Ludwig K.G. Pfeiffer käytti vuonna 1873 Chamaenerionia suppeammassa merkityksessä kuin Linnaeuksen Epilobium, ja nimitti tyyppilajiksi maitohorsman (Epilobium angustifolium L.). Täten hoikkahorsmista (Epilobium) erotetun suvun oikea nimi, joka sisältää Linnaeuksen Epilobium angustifolium -lajin, on Chamaenerion.
Vuonna 1818 Constantine Samuel Rafinesque käytti nimeä Chamerion ehdottaen sitä joko alasuvuksi tai suvuksi. Rafinesquella oli omat kasvitieteellisen nimikkeistön "säännöt", joiden mukaan geneeristen nimien lyhentäminen oli sopivaa. Hänen käyttämäänsä nimeä ei kuitenkaan voitu hyväksyä ICN: ssä, ennen kuin Josef Ludwig Holub julkaisi sen vuonna 1972. Holub nimitti tyyppilajiksi lajin Epilobium amenum Raf., mutta koska tämä laji sisältyy nyt Chamaenerion angustifoliumiin, Chamaenerionilla on etusija Chamerioniin nähden. Monet tahot, kuten Tropicos, GRIN Taxonomy for Plants, Smithsonianin luonnonhistorian museon Onagraceae -sivusto ja Global Biodiversity Information Facility, ovat hyväksyneet Sennikovin johtopäätökset. Jotkut aiemmin julkaistuista lähteistä, esimerkiksi Flora of China, jotka myös jakoivat Epilobium-suvun, käyttivät nimeä Chamerion.
Taksonomia > Fylogenia ja luokittelu

Vuonna 1994 horsmien 22 taksonin molekyylifylogeneettinen tutkimus sisälsi kolme lajia, jotka jotkut kasvitieteilijät ovat aiemmin määritelleet kuuluvaksi erilliseen Chamaenerion-sukuun, loppujen kuuluessa Epilobium-sukuun. Tulokset osoittivat, että Epilobium ja Chamaenerion olivat sisartaksoneita.
Taksonomia > Lajeja

Chamaenerion sect. Chamaenerion
maitohorsma eli palomaitohorsma Chamaenerion angustifolium (L.) Scop. – Euraasia ja Pohjois-Amerikka
Chamaenerion conspersum (Hausskn.) Kitam. – Himalaja, Kiina
naalinhorsma Chamaenerion latifolium (L.) Sweet – Euraasia ja Pohjois-Amerikka
Chamaenerion speciosum (Decne.) Lodd. ex Steud. – Himalaja, Kiina
Chamaenerion sect. Rosmarinifolium
armenianmaitohorsma Chamaenerion colchicum (Albov) Steinb. – Kaukasus, Länsi-Aasia
etelänmaitohorsma Chamaenerion dodonaei (Vill.) Schur – Euraasia
Chamaenerion fleischeri (Hochst.) Fritsch – Euroopan Alpit
Chamaenerion stevenii Sosn. ex Grossh. – Kaukasus, Länsi-Aasia.
Maitohorsmia käyttävät ravintonaan tiettyjen perhosten toukat, mukaan lukien:
kääpiömittari (Gymnoscelis rufifasciata)
ehtooyökkönen (Naenia typica)
tunnusraitayökkönen (Orthosia gothica)
kilpiruuniyökkönen (Xestia c-nigrum)
Marsha Mason

| Marsha Mason |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1942 (ikä 82) St. Louis, Missouri, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Gary Campbell (1965–1970) Neil Simon (1973–1983)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1966–
Palkinnot
 Golden Globe 1974, 1978 
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Marsha Mason (s. 3. huhtikuuta 1942 St. Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa Broadwayllä 1960-luvulla, teki teatterin ohessa joitakin elokkuvia ja televisiorooleja, ja siirtyi 1970-luvun alussa San Francisco's American Conservatory Theatreen, missä hän esiintyi klassikkonäytelmissä enne varsinaista siirtymistään elokuva-alalle.
Hän on saanut neljä parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuutta rooleistaan elokuvissa Iltaloma (1973), Rakkaus ei sula sateessa (1977), Toinen luku (1979) ja Vain kun nauran (1981). Kahdesta edellä mainitusta hänet palkittiin Golden Globe -palkinnolla. Televisiossa hän on näytellyt muun muassa tilannekomediasarjassa Frasier (1997–1998), josta hän sai Emmy-ehdokkuuden.
Aiheesta muualla

Marsha Mason Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Marsha Mason
Käännös suomeksi
Marie-France Pisier

| Marie-France Pisier |
| --- | --- |
 Marie-France Pisier vuonna 1992.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1944 Đà Lạt, Vietnam
Kuollut: 24. huhtikuuta 2011 Saint-Cyr-sur-Mer, Var, Ranska
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Marie-France Pisier (10. toukokuuta 1944 Đà Lạt, Vietnam – 24. huhtikuuta 2011 Saint-Cyr-sur-Mer, Var, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä. Hänen ensiroolinsa oli  elokuvan Rakkautta 20-vuotiaana François Truffaut'n osuudessa "Antoine et Colette".
Muita Pisierin rooleja olivat muun muassa François Truffaut'n elokuvassa Rakkaus karkuteillä (1979 ja Luis Bunuelin elokuvassa Vapauden aave. Hän sai parhaan naissivuosan César-palkinnot vuosina 1976 (Jean-Charles Tacchellan ohjaus Hellyyden aika, 1975, ja André Téchinén ohjaus Ranskalaisia muistoja, 1975) ja 1977 (André Téchinén ohjaus Barocco, 1976). Hän siirtyi sittemmin Hollywoodiin, jossa hän näytteli pääosassa elokuvassa Sydänyön tuolla puolen.
Pisier löydettiin hukkuneena uima-altaasta. Hän syntyi Đà Lạtissa Vietnamissa, jossa hänen isänsä oli siirtomaahallinnon kuvernöörinä. Hänen veljensä, matemaatikko Gilles Pisier on Ranskan akatemian jäsen.
Aiheesta muualla

Marie-France Pisierin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Marie-France Pisier Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Marina (Iltola)

Marina (Iltola) (siviilinimeltään Maria Iltola, 2. joulukuuta 1930 Karkku, Salmi, Laatokan Karjala – 17. kesäkuuta 2012 Joensuu) oli suomalainen nunna ja Lintulan luostarin johtaja.
Nuoruudessaan Iltola kävi Kuopion tyttölyseon. Ylioppilaaksi valmistuttuaan hän opiskeli kansakoulunopettajaksi Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa. Vuosina 1968–1982 Iltola työskenteli Suomen ortodoksisen kirkollishallituksen palveluksessa notaarina.
Iltola oli lähetystyössä Keniassa 1977–1980. Siellä hänelle sattui vakava kolari, jonka toisena osapuolena oli kuorma-auto. Onnettomuudesta selviytyminen oli yksi merkittävä syy siihen, että Iltola liittyi Lintulan luostariin 1982. Hänestä tuli nunna vuonna 1988 nimellä Marina. Iltola valittiin luostarin johtajaksi 1998, kun edellinen igumenia Antonina oli kuollut.
Ollessaan paluumatkalla Ilomantsista Lintulaan 13. kesäkuuta 2012 Iltola joutui auto-onnettomuuteen ja loukkaantui vaikeasti. Hän oli hoidettavana Pohjois-Karjalan keskussairaalassa mutta kuoli onnettomuuden aiheuttamien vammojen vuoksi 17. kesäkuuta 2012.
Iltola siunattiin 21. kesäkuuta 2012 luostarin tiloissa. Iltolan siunasi haudan lepoon Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispa Leo. Ruumiinsiunauksen jälkeen Iltolan ruumis haudattiin luostarin kalmistoon.
Hänen seuraajakseen igumeniana valittiin 29. syyskuuta 2012 pidetyssä sisariston kokouksessa nunna Mikaela (Unelma Röpelinen).
Martti Ingman

Martti Johannes Ingman (1907–1989) oli suomalainen diplomaatti. Hän oli koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Vuosina 1956–1963 hän toimi ensin lähettiläänä, sitten suurlähettiläänä Rio de Janeirossa, Varsovassa 1963–1967 suurlähettiläänä, samoin Budapestissä 1969–1973. Hänen isänsä oli pääministeri ja arkkipiispa Lauri Ingman.
Makedonian kansanäänestys itsenäisyydestä 1991

Pohjois-Makedonian nykyinen lippu
Makedonian kansanäänestys itsenäisyydestä oli Pohjois-Makedoniassa eli tuolloisessa Makedonian tasavallassa 8. syyskuuta 1991 pidetty kansanäänestys siitä, pitäisikö alueen jäädä osaksi Jugoslavian sosialistista liittotasavaltaa vai itsenäistyä.[lähde? ] Kansanäänestys johti Makedonian tasavallan itsenäistymiseen.
Tulokset

Kansanäänestyksen tulokset olivat:
Puolesta: 1,079,308 (95.26%)
Vastaan: 39,639 (3.50%)
Hylätyt äänet: 13,648 (1.20%)
Martti Immonen

Martti Aukusti Immonen (8. heinäkuuta 1930 Turku – 16. tammikuuta 2007 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Immosen vanhemmat olivat muurari Kustaa Aadolf Immonen ja kutoja Katri Elviira Rauta ja puoliso vuodesta 1959 sairaanhoitaja Marja Helinä Laaksonen. Immonen tuli ylioppilaaksi Turun lyseosta 1951 ja valmistui diplomiekonomiksi Åbo Akademin kauppakorkeakoulusta 1954. Master of Science -tutkinnon liiketalouden alalta hän suoritti Columbian yliopistossa Yhdysvalloissa 1956. Immonen oli Turun Saippua Oy:n tuotepäällikkö 1956–1959, Vaasan Höyrymyllyn myyntijohtaja 1959–1967, Sanoman markkinointijohtaja 1967–1969, Oy Valitut Palat – Reader's Digest Ab:n toimitusjohtaja 1969–1987 ja hallituksen puheenjohtaja 1987–1990 sekä ruotsalaisen Reader's Digest Ab:n toimitusjohtaja 1989 ja belgialaisen Reader's Digestin toimitusjohtaja 1990. Hän oli myös NMKY:n aktiivi ja hänellä oli lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Immonen sai hopeamitalin painonnoston Suomen mestaruuskilpailuissa 1955 ja voitti useita akateemisia Suomen mestaruuksia jalkapallossa ja jääkiekossa. Sotilasarvoltaan hän oli reservin luutnantti. Immonen sai kauppaneuvoksen arvonimen 1989 ja Mainonnan monitaho -palkinnon 1986.
Marsha P. Johnson

Marsha P. Johnson, osa piirroksesta jossa kuvataan Gay Pride Paradea New Yorkissa vuonna 1973.
Marsha P. Johnson (syntymänimeltään Malcolm Michaels, Jr.; 24. elokuuta 1945 Elizabeth, New Jersey – 6. heinäkuuta 1992 New York City, New York) oli yhdysvaltalainen transsukupuolinen ihmisoikeusaktivisti, seksityöntekijä sekä drag queen. Hänet tunnetaan erityisesti roolistaan Stonewallin mellakoissa 1969 sekä aktivismistaan seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen, erityisesti transsukupuolisten, oikeuksien puolesta. Yhdessä Sylvia Riveran kanssa hän perusti järjestön nimeltä Street Transvestite Action Revolutionaries, lyhennettynä S.T.A.R..
Johnson toimi myös Andy Warholin mallina ja esiintyi drag-ryhmä Hot Peachesin kanssa. Hän oli varsinkin New Yorkin Greenwich Villagen seksityöläisten keskuudessa tunnettu hahmo. Elämänsä viimeiset vuodet Johnson toimi AIDS-aktivistina. Heinäkuussa 1992, pian pride-paraatin jälkeen Johnsonin ruumis löydettiin kellumasta Hudson-joessa. Kuolema todettiin poliisin toimesta alun perin itsemurhaksi, mutta sitä on pidetty todennäköisenä henkirikoksena. Uuden poliisitutkinnan myötä Johnsonin kuolinsyy on virallisesti määrittelemätön.
Aiheesta muualla

Johnson IMDb:ssa
Village Voice: The Drag of Politics 15.6.1979
"Marsha P. Johnson 'A Beloved Star!'" YouTubessa (pätkiä Johnsonin esityksistä)
Sylvia Rivera Reflects on the Spirit of Marsha P Johnson (ote Randy Wickerin haastattelusta 21.9.1995)
"Marsha P Johnson – People's Memorial" YouTubessa (Johnsonin ystävät muistelevat)
"Bennie Toney 1992" YouTubessa (Johnsonin ystävä kertoo haastattelussa nähneensä miehiä, jotka ahdistelivat Johnsonia)
Marcel Déat

Marcel Déat
Marcel Déat (7. maaliskuuta 1894 , Guèrigny, Ranska - 5. tammikuuta 1955, Torino Italia) oli ranskalainen poliitikko. Déat ryhtyi Saksan miehityksen aikana Vichyn Ranskan yhteistoimintahallinnossa  Pierre Lavalin hallituksen ministeriksi.
Lisää aiheesta

http://trove.nla.gov.au/newspaper/article/27937513
Marc Perrodon

Marc Perrodon.
| Mitalit> Maa:  Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:  Ranska> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | säilä, joukkuekilpailu |  |
Marc Marie Jean Perrodon (31. elokuuta 1878 Vendôme – 22. helmikuuta 1939 Beauvais) oli ranskalainen miekkailija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1908 Lontoossa, kesäolympialaisissa 1920 Antwerpenissä ja kesäolympialaisissa 1924 Pariisissa. Hän sai yhden olympiamitalin: hopeaa säilän joukkuekilpailussa Antwerpenissä.
Lunawood

| Oy Lunawood Ltd |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Love for the Forest
Osake:  Yksityinen osakeyhtiö
Perustettu:  1986 
Perustaja:  Aulis Kärkkäinen Olavi Kärkkäinen 
Toimitusjohtaja:  Arto Halonen 
Kotipaikka:  Lahti
Toimiala:  Muu rakennuspuusepäntuotteiden valmistus 
Tuotteet:  Lämpöpuu 
Liikevaihto:   49 milj. euroa (2019) 
Henkilöstö:  80 
Tytäryhtiöt:  Lunacomp Oy 
Kotisivu:  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oy Lunawood Ltd on suomalainen lämpöpuutuotteita valmistava yritys. Se työllistää noin 140 henkeä Iisalmen ja Kaskisten tuotantolaitoksilla, Lahden pääkonttorissa sekä vientimarkkinoilla. Yrityksen vuotuinen tuotantokapasiteetti on 160 000 m3, josta suurin osa menee vientiin. Lämpöpuutuotteet valmistetaan puuraaka-aineesta, joka on peräisin PEFC-sertifioidusta suomalaisesta metsästä.
Historia

Lunawood Oy Ltd on veljesten Aulis ja Olavi Kärkkäisen 1986 perustama yritys. Lunawood aloitti pienenä perheyrityksenä vain yhdeksän työntekijän voimin lämpöpuun tuotannon vuonna 2001. Veljekset Aulis ja Olavi Kärkkäinen viimeistelivät pitkän yrittäjäuransa luomalla Lunawood-brändin ennen jäämistään eläkkeelle 2010. Tuolloin Lunawoodin pääomistajaksi vaihtui Capman Oyj:n hallinnoimat rahastot. Pääomistajan lisäksi Lunawoodilla oli tuolloin useita pienosakkaita. Vuoden 2019 lopussa Accent Equity 2017 L.P sijoitusrahasto osti Lunawoodin tukeakseen sen kansainvälistä kasvua.
Nykyhetki

Lunawood on kasvanut viime vuosina nopeaan tahtiin. Yrityksen tuotteita viedään noin kuuteenkymmeneen maahan. Vuonna 2007 Lunawood oli Kauppalehti Option Kasvuyritysten Top 100 -listan ensimmäisellä sijalla. Vuonna 2019 Lunawood valittiin Kasvu Open kilpailun voittajaksi. Vuonna 2020 Kauppalehti myönsi Lunawoodille Kestomenestyjä 2016-2020 -sertifikaatin.
Pääomasijoittaja Accent Equity 2017 L.P. sijoitusrahasto teki 29.12.2019 sopimuksen Lunaholder Oy:n osakkeiden ostamisesta CapManilta ja muilta vähemmistöosakkailta. Yrityksen johdon avainhenkilöt jatkavat edelleen vähemmistöosakkaina.
Yrityksen johto ja myynti sijaitsevat Lahdessa. Tehtaat sijaitsevat Iisalmessa, Kaskisissa ja Hammaslahdessa lähellä Joensuuta.
Lämpöpuu

Puun lämpömodifiointi parantaa puun ominaisuuksia laajentaen näin sen käyttömahdollisuuksia[lähde? ]. Lämpökäsittelyn ansioista puun sään- ja lahonkestävyys sekä mitta- ja muotopysyvyys paranevat olennaisesti[lähde? ]. Käyttökohteita ovat mm. terassit, ulkoverhoukset ja sisustus.
Lämpöpuukomposiitti TWPC

Lunawood lämpöpuukomposiitin tiheys on noin kolminkertainen verrattuna suomalaisen männyn tiheyteen ja tästä määrästä 2/3 on lämpöpuukuitua ja 1/5 CIRCO®-polypropeenikierrätysmuovia. Korkea puukuitupitoisuus ja lämpöpuun luontainen elämättömyys tekevät lämpöpuukomposiitista mitta- ja muotopysyvän vuosikymmeniksi eteenpäin.[lähde? ]
Lämpöpuukuitu saadaan yhtiön lämpöpuutuotantoprosessin sivutuotteena. Luna TWPC on myrkytön ja PVC-vapaa tuote, joka on valmistettu 85% uusioraaka-aineesta[lähde? ]. Rakennusjätteen ylijäämän voi polttaa puun tavoin tai hävittää energiajätteen mukana.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Oy Lunawood Ltd
Lämpöpuuyhdistys ry
Lunawood Oy:n YouTube-kanava
Marc Platt

Marc Platt on seuraavien henkilöiden nimi:
Marc Platt, brittiläinen kirjailija
Marc Platt, yhdysvaltalainen tanssija
Marc E. Platt, yhdysvaltalainen tuottaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Marc Platt”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Manoj Bajpai

| Manoj Bajpai |
| --- | --- |
 Manoj Bajpai vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1969 (ikä 55) Belwa, Bihar, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Neha (vih. 2006)
Lapset:  1
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Manoj Bajpayee
Aktiivisena:  1994–
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Manoj Bajpai tai Manoj Bajpayee (s. 23. huhtikuuta 1969 Belwa, Bihar, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee pääasiassa hindinkielisissä elokuvissa. Hän on voittanut kolme National Film Awards -palkintoa ja neljä Filmfare Awards -palkintoa. Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 2019.
Valikoitu filmografia

Bandit Queen (1996)
Satya (1998)
Zubeidaa (2001)
Fiza (2000)
LOC Kargil (2003)
Veer-Zaara (2004)
Vedam (2010)
Raajneeti (2010)
Gangs of Wasseypur – Part 1 (2012)
Shootout at Wadala (2013)