stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen urheilu 1987
Jalkapallo

Suomen miesten maajoukkue pelasi kymmenen maaottelua, joista viisi oli A-maajoukkueesta osittain erillisen olympiajoukkueen pelejä. Euroopan-mestaruuskilpailujen karsinnoissa Suomi hävisi huhtikuun alussa Wrexhamissa Walesille 4–0 ja saman kuun lopulla Helsingin olympiastadionilla Tanskalle 0–1. Karsintojen päätteeksi Suomi voitti syyskuussa Olympiastadionilla Tšekkoslovakian 3–0. Olympiakarsinnoissa Suomi voitti toukokuussa Porissa Itävallan 2–1 mutta hävisi kahdesti Tšekkoslovakialle sekä kerran Jugoslavialle ja Belgialle. Toukokuun lopulla Suomi pelasi Helsingin olympiastadionilla 37 018 katsojan läsnä ollessa Suomen Palloliiton 80-vuotisjuhlaottelun Brasiliaa vastaan ja hävisi 2–3. Martti Kuuselan pesti maajoukkueen päävalmentajana päättyi 9.9. pelattuun voitokkaaseen Tšekkoslovakia-otteluun, ja olympiajoukkueen valmentajana toiminut Jukka Vakkila valittiin 16.10. A-maajoukkueen seuraavaksi päävalmentajaksi.
Suomen naisten maajoukkue pelasi kesäkuussa Dublinissa Irlannin kanssa maalittoman tasapelin ja voitti elokuussa Turnovissa Tšekkoslovakian 0–5. Kaj Österbergin valmentama Suomi aloitti vuoden 1989 Euroopan-mestaruuskilpailujen karsinnat pelaamalla syyskuussa Keravalla Norjan kanssa tasan 3–3 ja häviämällä lokakuussa Kirkkonummella Englannille 1–2.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, hopeaa sai lahtelainen Kuusysi ja pronssille sijoittui Turun Palloseura.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, hopeaa sai helsinkiläinen Kaunis Nainen Futis ja pronssille sijoittui kolmas helsinkiläisseura Herttoniemen Toverit.
Jääkiekko

Maailmanmestaruuskilpailuissa 17.4.–3.5. Wienissä, Itävallassa Suomi sijoittui alkusarjan ja putoamissarjan jälkeen kahdeksasta joukkueesta viidenneksi. Länsi-Saksalle kärsityn tappion jälkeen Suomi teki vastalauseen saksalaispelaaja Miroslav Sikoran edustusoikeudesta. Kansainvälinen Jääkiekkoliitto hyväksyi aluksi Suomen vastalauseen mutta tapaus vietiin Wienin alioikeuteen ja lopulta Länsi-Saksa sai takaisin voittonsa ja Suomi jäi mitalisarjan ulkopuolelle. Alkusarjan tulosten perusteella jaettiin Euroopan-mestaruusmitalit ja Suomi sai EM-pronssin.
Kanada-cupissa 28.8.–15.9. Suomi sijoittui kuudenneksi hävittyään kaikki viisi otteluaan.
Jari Kurri voitti kolmannen kerran Stanley Cupin Edmonton Oilersin joukkueessa, johon kuuluivat myös Reijo Ruotsalainen ja Esa Tikkanen.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Tampereen Tappara, hopeaa sai Oulun Kärpät ja pronssille sijoittui Helsingin IFK.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran Tampereen Ilves, hopeaa sai Etelä-Vantaan Urheilijat ja pronssille sijoittui keravalainen Shakers.
Jääpallo

Maailmanmestaruuskilpailuissa 31.1.–8.2. Ruotsissa Suomi sijoittui viiden joukkueen turnauksessa hopealle hävittyään loppuottelussa isäntämaa Ruotsille 7–2.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti Helsingin IFK, joka voitti loppuottelussa Oulun Luistinseuran 3–1. Pronssille sijoittui Porvoon Akilles.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Helsingin IFK.
Karate

Naisten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 13.–15.2. Santanderissa, Espanjassa Sari Laine voitti kultaa alle 53-kiloisten sarjassa, jossa Sari Kauria sijoittui hopealle. Miesten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1.–3.5. Glasgow'ssa, Skotlannissa Janne Timonen voitti kultaa alle 65-kiloisten sarjassa.
Keilailu

Maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 3.–13.6. Talin keilahallissa, Helsingissä. Suomi saavutti kaksi hopea- ja kaksi pronssimitalia ja sijoittui kisojen mitalitilastossa kuudenneksi. Teemu Raatikainen, Tom Hahl ja Mikko Kaartinen saivat hopeaa triokilpailussa sekä Arvi Korhosen, Kari Jehkisen ja Olli Tiaisen kanssa joukkuekilpailussa. Hahl saavutti pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa ja all events -kilpailussa.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Helsingin NMKY, hopeaa sai Kotkan Työväen Palloilijat ja pronssille sijoittui Uudenkaupungin Urheilijat.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti lahtelainen Sampo-Basket, hopeaa sai helsinkiläinen Karhun Pojat ja pronssille sijoittui Turun Riento.
Käsipallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti viidennen peräkkäisen kerran karjaalainen BK-46, hopeaa sai Helsingin IFK ja pronssille sijoittui Pargas IF.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran helsinkiläinen Dicken, hopeaa sai Helsingin IFK ja pronssille sijoittui Åbo IFK.
Lentopallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Seinäjoen Maila-Jussit, hopeaa sai Varkauden Tarmo ja pronssille sijoittui turkulainen Loimu -79.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Vaasan Vasama, hopeaa sai Haukiputaan Heitto ja pronssille sijoittui kotkalainen Karhulan Veikot.
Moottoripyöräily

Motocrossin MM-sarjan alle 250-kuutioisten luokassa Pekka Vehkonen saavutti hopeaa. Alle 500-kuutioisten luokassa Kurt Ljungqvist sijoittui neljänneksi.
RR-ajon alle 125-kuutioisten MM-sarjassa Johnny Wickström sijoittui 11:nneksi.
Moottoriveneily

Offshore 1 litran luokan maailmanmestaruuden voittivat veljekset Juha ja Hannu Ylikorpi jo kolmannen kerran urallaan. Risto Kuisma voitti maailmanmestaruuden S-500-luokassa.
Nyrkkeily

Euroopan-mestaruuskilpailuissa 29.5.–7.6. Torinossa, Italiassa Jarmo Eskelinen saavutti pronssia alle 57-kiloisten sarjassa ja Esa Hukkanen alle 75-kiloisissa.
Paini

Maailmanmestaruuskilpailuissa 19.–29.8. Clermont-Ferrandissa, Ranskassa Jouko Salomäki voitti kultaa kreikkalais-roomalaisen painin alle 74-kiloisten sarjassa. Keijo Pehkonen saavutti pronssia alle 57-kiloisissa
Vapaapainin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1.–4.5. Veliko Tărnovossa, Bulgariassa Pekka Rauhala saavutti hopeaa alle 74-kiloisten sarjassa.
Kreikkalais-roomalaisen painin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 8.–10.5. Tampereella Keijo Pehkonen voitti kultaa alle 57-kiloisten sarjassa. Jouko Salomäki saavutti hopeaa alle 74-kiloisten sarjassa ja pronssille ylsivät Tapio Sipilä alle 68-kiloisissa ja Harri Koskela alle 90-kiloisissa.
Pesäpallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Seinäjoen Maila-Jussit, hopeaa sai Alajärven Ankkurit ja pronssille sijoittui Hyvinkään Tahko.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran Ikaalisten Tarmo, hopeaa sai liperiläinen Viinijärven Urheilijat ja pronssille sijoittui Vähänkyrön Viesti.
Naisten Itä–Länsi-ottelun 9.8. Helsingin olympiastadionilla voitti Itä juoksuin 3–2.
Miesten Itä–Länsi-ottelun 9.8. Helsingin olympiastadionilla voitti Itä juoksuin 7–5.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Maailmanmestaruuskilpailuissa 11.–21.2 Oberstdorfissa, Länsi-Saksassa Suomi saavutti kaksi kultamitalia ja kolme hopeaa. Suomi sijoittui mitalitilastossa kolmanneksi. Kultamitalisteja olivat Marjo Matikainen 5 kilometrin perinteisen tyylin hiihdossa sekä Suomen mäkihyppääjät joukkuekilpailussa, jossa mestarijoukkueeseen kuuluivat Matti Nykänen, Ari-Pekka Nikkola, Tuomo Ylipulli ja Pekka Suorsa. Normaalimäessä Matti Nykänen saavutti hopeaa. Aki Karvonen sai hopeaa 30 kilometrin perinteisen tyylin hiihdossa, jossa Harri Kirvesniemi sijoittui neljänneksi. Marjo Matikainen saavutti 10 kilometrin perinteisen tyylin hiihdossa hopeaa ja sijoittui 20 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa neljänneksi.
Keski-Euroopan mäkiviikolla 1986–1987 Tuomo Ylipulli voitti yhden hyppykierroksen mittaiseksi typistyneen Bischofshofenin osakilpailun ja sijoittui kokonaiskilpailussa 13:nneksi. Matti Nykänen lähetettiin mäkiviikon puolivälissä kotiin niskuroinnin ja sopeutumattomuuden vuoksi ja hän sai kahden viikon kilpailukiellon.
Maastohiihdon maailmancupin 1986–1987 naisten kokonaiskilpailun voitti Marjo Matikainen.
Purjehdus

Harry Harkimo saapui 9.5. yli kahdeksan kuukautta kestäneeltä maailmanympäripurjehdukseltaan maaliin ja sijoittui luokassaan kolmanneksi. Kaksi päivää myöhemmin maaliin tullut Pentti Salmi oli luokassaan viides.
Soutu

Maailmanmestaruuskilpailuissa 23.–30.8. Kööpenhaminassa, Tanskassa Pertti Karppinen saavutti yksikössä pronssia.
Suunnistus

Maailmanmestaruuskilpailuissa 1.–5.9. Gérardmerissä, Ranskassa Annariitta Kottonen sijoittui naisten kilpailussa neljänneksi ja Kari Sallinen miesten kisassa yhdeksänneksi. Suomi sijoittui molemmissa viesteissä neljänneksi.
Jukolan viestin 13.–14.6. Hollolassa voitti lohjalainen Hiidenkiertäjät. Venlojen viestissä uusikaupunkilainen Vakka-Rasti sijoittui toiseksi ja Helsingin NMKY kolmanneksi.
Voimanosto

Naisten maailmanmestaruuskilpailuissa 31.5.–1.6. Perthissä, Australiassa Anna-Liisa Prinkkala voitti kultaa alle 44-kiloisten sarjassa ja Vuokko Viitasaari alle 48-kiloisissa.
Miesten maailmanmestaruuskilpailuissa 13.–15.11. Fredrikstadissa, Norjassa Jarmo Virtanen voitti alle 75-kiloisten sarjassa uransa kolmannen maailmanmestaruuden.
Yleisurheilu

Maailmanmestaruuskilpailuissa 29.8.–6.9. Roomassa Seppo Räty voitti keihäänheitossa kultaa uuden keihäsmallin Suomen-ennätyksellä 83,54. Tuija Helander-Kuusisto sijoittui 400 metrin aitajuoksussa viidenneksi Suomen-ennätyksellä 54,62, Tiina Lillak keihäänheitossa kuudenneksi ja Sinikka Keskitalo maratonilla kahdeksanneksi. Martti Vainio keskeytti 10 000 metrin juoksun kuudennelta sijalta kierros ennen maalia toimitsijan väärän kierroslukemanäytön vuoksi ja Arto Bryggare selviytyi 110 metrin aitajuoksussa loppukilpailuun mutta ei pystynyt siinä juoksemaan loukkaantumisen vuoksi.
Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 21.–22.2. Liévinissä, Ranskassa Arto Bryggare voitti kultaa 60 metrin aitajuoksussa ja Ari Suhonen saavutti pronssia 800 metrin juoksussa. Jarmo Kärnä sijoittui pituushypyssä ja Sisko Markkanen 200 metrin juoksussa kuudenneksi. Asko Peltoniemi oli seiväshypyssä kahdeksas.
Suunnitelma XVII

Suunnitelma XVII ja Saksan Schlieffen-suunnitelma.
Suunnitelma XVII oli Ranskan ensimmäisessä maailmansodassa käyttämä sotasuunnitelma päävihollistaan Saksaa vastaan. Suunnitelma ennusti väärin Saksan aikeet eikä siten onnistunut vastaamaan sen hyökkäykseen.
Saksan–Ranskan sodan ja Ranskan kolmannen tasavallan perustamisen jälkeen Ranskan sotilasjohto laati 1870-luvulta alkaen säännöllisin väliajoin uuden sotasuunnitelman, jotka numeroitiin järjestyksessä. Viimeisin ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista valmistunut suunnitelma oli vuosina 1913–1914 laadittu seitsemästoista eli suunnitelma XVII.
Tausta

Ranskan varhaiset, 1870- ja 1880-luvuilla laaditut sotasuunnitelmat I–XII perustuivat lähinnä puolustukselle. Saksan tuleva hyökkäys pysäytettäisiin, minkä jälkeen ranskalaiset ryhtyisivät vastahyökkäykseen. Tämän suunnitelman pohjalta Saksan vastaiselle rajalle rakennettiin voimakas linnoitusverkko, johon jätettiin kuitenkin aukkoja saksalaisten hyökkäyksen ohjaamiseksi ranskalaisten haluamaan suuntaan. Tilanne kuitenkin muuttui, kun vuoden 1889 lainmuutos kasvatti Ranskan armeijan miesvahvuutta laajentamalla asevelvollisuutta ja kun vuonna 1892 solmittu Ranskan ja Venäjän liitto toi Ranskalle mahtavan liittolaisen Saksaa vastaan. Seuraavan kahden vuosikymmenen aikana laadittuihin sotasuunnitelmiin alettiin lisätä myös hyökkääviä elementtejä. Vuoden 1909 suunnitelma XVI:ssa joukot päätettiin sodan syttyessä keskittää muutamille alueille, joista niitä voitaisiin joustavasti lähettää vastahyökkäyksiin eri paikkoihin.
Hyökkäävää sotasuunnitelmaa kannattaneen niin sanotun à l’outrance -koulukunnan kannattajat kohosivat 1900-luvun alussa Ranskan armeijan ylimmän komennon enemmistöksi. Samoihin aikoihin Ranskan armeijan johto alkoi painottaa yhä voimakkaammin taistelutahdon ja uhrihengen kaltaisia psykologisia tekijöitä voiton avaimena. Kenraali Victor-Constant Michelin toimiessa lyhyen aikaa ylimmän sotaneuvoston puheenjohtajana vuonna 1911 Ranskan sotasuunnitelmiin lisättiin ensi kerran maininta siitä, että Saksa saattaisi hyökätä Ranskaan puolueettoman Belgian kautta. Liian puolustuksellisena pidetty Michel kuitenkin erotettiin jo saman vuoden aikana. Hänen tilalleen tuli kenraali Joseph Joffre, joka nimitettiin yhtä aikaa pääesikunnan päälliköksi ja ylimmän sotaneuvoston varapuheenjohtajaksi. Suunnitelma XVII laadittiin hänen johdollaan.
Suunnitelman sisältö

Suunnitelma XVII ennusti oikein Saksan hyökkäyksen Ranskaan Belgian kautta, mutta hyökkäyksen uskottiin tulevan Ardennien kautta eikä kauempaa pohjoisesta. Ardennien läpi hyökkäävien saksalaisten yhteydet olisivat alttiita ranskalaisten vastahyökkäykselle. Ranskalaisten suunnitelmana olikin välitön hyökkäys eikä vahva puolustus. Suunnitelman mukaan ranskalaisten ensimmäinen ja toinen armeija etenisivät Lorrainen kautta kohti Saarin aluetta, kun samaan aikaan kolmas ja viides armeija sijoitettaisiin Metzin ja Ardennien eteen valmiina hyökkäykseen Ardennien läpi tulevien saksalaisten pohjoista taustaa vastaan.
Suunnitelma perustui entistä voimakkaammin joukkojen keskittämiseen, minkä tarkoituksena oli jättää ylipäällikölle vapaat kädet erilaisiin operaatioihin. Tarkoituksena oli erityisesti mahdollistaa Ranskan nopea ensi-isku saksalaisten ollessa vielä etenemässä Belgian halki.
Suunnitelma käytännössä

Suunnitelma XVII epäonnistui surkeasti vastaamaan saksalaisten Schlieffen-suunnitelmaan. Hyökkäyksen lopulta tullessa Saksan armeijan suuri voima osui ranskalaisten pohjoiseen siipeen. Myös Saksan sotilaallinen voima arvioitiin selvästi liian pieneksi. Ranska oletti Saksan käyttävän 63:a divisioonaa, kun todellisuudessa niitä oli 83. Laskuissa ei otettu huomioon ollenkaan Saksan reservijoukkoja, joiden taistelukyky aliarvioitiin. Ranskalaiset toteuttivat hyökkäyksensä Lorraineen, mutta saksalaisten kuudes ja seitsemäs armeija pysäyttivät sen Morhangen–Sarrebourgin taistelussa elokuussa 1914. Hyökkäys vaikutti kuitenkin Saksan Schlieffen-suunnitelmaan siten, että voitostaan rohkaistuneet saksalaiset toivat Lorraineen lisää joukkoja, joita piti alun perin käyttää muualla. Tämä oli ensimmäinen monesta alkuperäiseen Schlieffen-suunnitelmaan sodan alettua tehdyistä muutoksista, jotka johtivat lopulta saksalaisten hyökkäyksen epäonnistumiseen.
Joseph Joffre, hyökkäävän suunnitelman kannattaja ja Ranskan pääesikunnan päällikkö vuodesta 1911.
Şuşa

| Şuşa (Šuši) Շուշի |
| --- | --- |

 vaakuna
 Şuşa
 Koordinaatit: 39.7636°N, 46.7514°E 
Valtio:  Azerbaidžan
Piiri:  Šušin piiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,5 km²
Väkiluku (2013):  4 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Şuşa (arm. Շուշի, Šuši; ven. Шуша, Šuša) on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Karabahin vuoriharjanteen juurella 11 kilometriä Stepanakertista etelään. Kaupunki on Şuşan piirin keskus. Sen kautta kulkee Yevlaxin, Stepanakertin ja Nahitševanin välinen maantie. Asukkaita oli vuonna 2013 noin 4 300 henkeä (15 039 vuonna 1989). Azerbaidžanin tilastokeskuksen arvio väkiluvuksi (23 900 as., 2020 alussa) poikkesi huomattavasti paikallisesta arviosta.
Şuşa kuului 1990-luvun alun Vuoristo-Karabahin sodan jälkeen Vuoristo-Karabahin tasavaltaan, kunnes Azerbaidžanin joukot valtasivat sen takaisin marraskuussa vuoden 2020 sodan aikana.
Historia

Şuşan perusti Karabahin kaanikunnan hallitsija Panah Khan. Vuonna 1752 perustettu kaupunki tunnettiin alun perin nimellä Panahabad. Kaanien ottaessa sittemmin yhteen Persian hallitsijoiden kanssa Şuşaa piiritettiin vuosina 1785 ja 1797. Persian šaahi Agha Muhammad Šah kuoli Şuşassa hieman jälkimmäisen piirityksen jälkeen. Seuraavan vuosisadan alussa Venäjän–Persian sodan aikana vuonna 1805 paikan valtasivat venäläiset ja sinne asetettiin venäläinen varuskunta. Koko kaanikunta liitettiin Venäjään vuonna 1822. Vuonna 1840 Şuşasta tuli Jelizavetpolin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvun ajan kaupungin porvariluokka kasvoi ja kaupunkiin rakennettiin kirkkoja, moskeijoita, leveitä katuja ja useita uusklassisia rakennuksia. Se tuli tunnetuksi Azerbaidžanin konservatoriona, sillä se tuotti useita muusikkoja ja säveltäjiä. Kaupungin merkitys väheni vuoden 1905 jälkeen, jolloin se kärsi suuria tuhoja kaupungin muslimien ja kristittyjen välisissä yhteenotoissa. Vielä suurempia tuhoja se kärsi vuonna 1920, jolloin Azerbaidžanin armeija tuhosi sen armenialaisen kaupunginosan. Kymmenisen vuotta myöhemmin kaupungissa vieraillut venäjänjuutalainen runoilija Osip Mandelštam kuvaili sitä aavekaupungiksi.
Vuodesta 1923 kaupunki kuului Vuoristo-Karabahin autonomiseen alueeseen. Stepanakertista tuli autonomisen alueen pääkaupunki ja Şuşasta kehittyi samalla alueen azeriväestön keskus. Vuoristo-Karabahin konfliktin kärjistyessä vuonna 1988 kaupunki oli yksinomaan azerien asuttama linnake armenialaisten autonomisen alueen sisällä. Sodan puhjettua armenialaiset valtasivat sen toukokuussa 1992 ja tuhosivat siitä suurimman osan. Sittemmin armenialaiset ovat tehneet kaupungissa joitakin korjauksia ja esimerkiksi sen armenialainen kirkko on jälleenrakennettu. Suuri osa kaupungista on kuitenkin edelleen tyhjillään, mukaan lukien sen kaksi moskeijaa. Kaupungin kohtalosta on tullut yksi tärkeimmistä Vuoristo-Karabahin konfliktin päättämistä koskevien neuvottelujen kiistakysymyksistä. Armenialaiset pelkäävät, että kaupungista muodostuisi jälleen azerien tukikohta, kun taas paenneet azerit eivät halua luopua vaatimuksistaan kaupungin suhteen.
Syyskuussa 2020 Vuoristo-Karabahin armenialaiset ilmoittivat aikeista siirtää tasavaltansa parlamentti Stepanakertista Şuşaan. Saman kuun lopussa uudelleen syttyneiden yhteenottojen jälkeen armenialaiset ovat syyttäneet azereja kaupungin tulituksesta. Vahinkoja kärsi lokakuussa esimerkiksi Ghazantšetsotsin katedraali. Marraskuussa Azerbaidžanin presidentti İlham Əliyev ilmoitti azerien vallanneen kaupungin. Armenialaiset kiistivät ensin tiedon mainiten taistelujen jatkuvan. Vuoristo-Karabahin hallinto vahvisti kuitenkin lopulta 9. marraskuuta kaupungin menetyksen.
Kaupunkikuva

Ennen Azerbaidžanin ja Armenian välistä sotaa Şuşassa oli silkki- ja pienteollisuutta. Se tunnettiin myös ikivanhana matonkudonnan keskuksena. Kaupungissa oli historiallinen museo ja säveltäjä Üzeyir Hacıbəyoville omistettu kotimuseo. Şuşa oli suosittu matkailukohde, jonka ympärillä sijaitsi parantoloita, lepokoteja ja pioneerileirejä. Nähtävyyksiin kuuluivat 1700-luvulla rakennetut linnat ja linnoituksen muurit sekä 1700–1800-lukujen koristeelliset asuintalot. Vuoristo-Karabahin sodan jälkeen monet rakennukset jäivät raunioiksi. Kaupungissa tehtiin sodan jälkeen eri rakennusten kunnostus- ja jälleenrakennustöitä. Kunnostettuihin rakennuksiin lukeutuvat esimerkiksi 1800-luvulla rakennetut Ghazantšetsotsin katedraali ja Yuxarı Gövhar Ağan moskeija.
Väestö

Vuoristo-Karabahin hallinnon mukaan Şuşan asukasluku oli vuonna 2013 noin 4 300. Kaupungissa asui yksinomaan armenialaisia. Kaikki azerit olivat paenneet Vuoristo-Karabahin sodan seurauksena. Ennen sotaa kaupunki oli alueen ainoa azerienemmistöinen kaupunki.  Vuonna 1989 sen asukasluku oli ollut noin 15 039. Azerbaidžanin tilastokeskuksen arvio väkiluvuksi vuoden 2020 alussa oli noin 23 900.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Şuşa Wikimedia Commonsissa
Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit
| --- | --- |
Piirikunnat:  Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək* • Şəki • Şəmkir • Şərur* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab
Kaupungit:  Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax
Tähdellä * merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
Kaupunkikuvaa Şuşassa, piirros vuodelta 1865.
Şuşan linnoituksia.
Ghazantšetsotsin katedraali.
Yuxarı Gövhar Ağan moskeija.
Ylöskvarkki

| ylöskvarkki |
| --- | --- |

Symboli:  u
Rakenne:  Alkeishiukkanen
Perhe:  Fermioni
Sukupolvi:  Ensimmäinen
Vuorovaikutus:  Painovoima Sähkömagneettinen Vahva vuorovaikutus Heikko vuorovaikutus
Antihiukkanen:  ylös-antikvarkki
Löydetty teoreettisesti:  Murray Gell-Mann ja George Zweig (1964)
Löydetty:  SLAC (1968)
Hajoaa hiukkaseksi:  Vakaa
Sähkövaraus:  +⅔ e 
Värivaraus:  on
Spin:  ½
Ylöskvarkki (engl. up-quark) eli up-kvarkki, u-kvarkki on alkeishiukkanen ja yksi kuudesta kvarkkityypistä. Muut tyypit ovat (suluissa vaihtoehtoisia nimiä):
alaskvarkki (d-kvarkki, down-kvarkki)
lumokvarkki (c-kvarkki, charm-kvarkki)
outokvarkki (s-kvarkki, strange-kvarkki)
huippukvarkki (t-kvarkki, truth- tai top-kvarkki, tosikvarkki)
pohjakvarkki (b-kvarkki, beauty- tai bottom-kvarkki, kauniskvarkki)
Ylöskvarkin massa on kaikista kvarkeista pienin. Sen antihiukkanen on ylös-antikvarkki.
Kuten kaikkien kvarkkien, ylöskvarkkien spin on 1/2 ja baryoniluku 1/3. Sen isospin I3 on +1/2 ja sähkövaraus +2/3e. Ylöskvarkki kuuluu samaan kvarkkiduplettiin alaskvarkin kanssa.
Ylöskvarkki kuuluu kolmen "alkuperäisen" kvarkin ryhmään. Tämä kolmikko ennustettiin selittämään hadronien rakenne vuonna 1964. Ylöskvarkit muodostavat yhdessä alaskvarkkien kanssa protonit, joiden rakenteena on kaksi ylöskvarkkia ja yksi alaskvarkki sekä neutronit, joissa puolestaan on kaksi alaskvarkkia ja yksi ylöskvarkki. Se esiintyy rakennusosana myös monissa lyhytikäisissä hiukkasissa.
Ylöskvarkkien massa on pienin kaikista kvarkeista (1,7–3,3 MeV), mikä tekee niistä lähes massattomia ja siksi myös helpoimpia havaita kokeellisesti. Alaskvarkit ovat ylöskvarkkien kanssa lähes samaa massaluokkaa (4,1–5,8 MeV). Muut kvarkkityypit ovat kymmeniä tai jopa tuhansia kertoja näitä kvarkkeja massiivisempia.
You Send Me

You Send Me on Sam Cooken tekemä kappale, joka nousi hänen itsensä laulamana Yhdysvaltain listaykköseksi lokakuussa 1957. Se oli samalla Cooken ensimmäinen Top 10 –hitti. Kappale oli ensin äänitetty Specialty-levymerkille, mutta tyylinvaihdoksen myötä Cooke siirtyi Keenin artistiksi. Single oli tämän levy-yhtiön kolmas ja Yhdysvaltain 1950-luvun Top 250 –tilastossa se oli sijalla 85. Cooken seuraavat singlet, "Only Sixteen" ja "Wonderful World" menestyivät myös hyvin.
Yläluostarin kirkko

Petsamon yläluostari 1940
Yläluostarin kirkko (храм Сретения Господня) oli Petsamon luostarin pääkirkko Petsamon Yläluostarilla Suomelle vuosina 1920-1944 kuuluneella alueella. Kirkon vanhin osa oli rakennettu vuonna 1707. Kirkkoa laajennettiin vuonna 1891 ja suuri peruskorjaus valmistui 1896. Kirkossa oli runsaasti pyhiä esineitä ja maalauksia.
Aiheesta muualla

Kuva Yläluostarin kirkosta (Arkistoitu – Internet Archive)