Kainuun historia
Itsenäisyyden ajan kehityslinjoja > Hankkeet oman läänin perustamiseksi

Pyrkimykset Kainuun erottamiseksi Oulun läänistä vilkastuivat heti olojen rauhoituttua sisällissodan jälkeen. Kajaanissa kesällä 1918 pidetty kihlakunnan edustajien kokous teki anomuksen oman läänin perustamisesta, mutta hanke joutui heti vastatuuleen, kun Oulun läänin maaherra asettui vastustamaan ehdotusta. Valtioneuvoston seuraavana vuonna asettama komitea, jonka tehtävänä oli pohtia uusia lääninjakoja ja maakunnallista itsehallintoa, tosin ehdotti Oulun läänin jakamista ”Keski-Pohjan” ja ”Peräpohjan” lääneihin, jolloin ensiksi mainittu olisi jakaantunut ”Oulun” ja ”Kajaanin maakuntiin”. Komitean ehdotukset jäivät kuitenkin toteutumatta.
Uudelleen läänin perustamishankkeisiin ryhdyttiin 1950-luvun alussa. Varsinkin vuonna 1952 perustetun ”Kainuun maakuntaliiton” piirissä oltiin aktiivisia. Liitto perustettiin maakunnan kuntien yhteistyöelimeksi ajamaan ja valvomaan niiden yhteisiä etuja. Sen enempää kainuulaisten kansanedustajien eduskunnassa kuin maakuntaliitonkaan piiristä tehdyt aloitteet eivät kuitenkaan johtaneet tulokseen. Väestöpohjaa ja taloudellisia resursseja pidettiin riittämättöminä. Asiaan palattiin vielä kerran 1970-luvun alussa. Myös kainuulaistaustaiseen presidentti Urho Kekkoseen vedottiin asiassa. Samoihin aikoihin istuneen väliportaan hallintokomitean ehdotuksen mukaisesti Mauno Koiviston hallitus tekikin periaatepäätöksen Satakunnan, Pirkanmaan ja Kainuun läänien perustamisesta, mutta hanke kariutui lopullisesti eduskunnassa tiukassa äänestyksessä valtiopäivillä 1986.
Vuonna 2005 Kainuussa aloitettiin kahdeksan vuotta kestänyt maakuntahallintokokeilu, jossa osa kuntien ja valtion tehtävistä siirrettiin maakuntahallinnolle. Ylintä toimivaltaa käytti Kainuun maakuntavaltuusto. Kainuun maakuntajohtajaksi valittiin maakuntavaltuustossa terveystieteiden tohtori Hannu Leskinen. Kokeilun jälkeen maakuntahallinnon tehtävät siirtyivät Kainuun liiton ja Kainuun sosiaali- ja terveydenhuollon kuntayhtymän hoidettaviksi. Ammatillinen koulutus ja lukiokoulutus siirtyivät takaisin kuntien hoidettaviksi. Vuoden 2013 alusta maakuntajohtajana aloitti FL Pentti Malinen.
Paltamon Autioniemestä löytynyt vuolukivestä veistetty karhunpää-nuija on tunnetuin Kainuusta peräisin oleva esihistoriallinen taide-esine. Kansallismuseossa säilytettävä 7000 vuotta vanha karhunpää on luultavimmin ollut rituaalikäytössä.
Pietari Brahen tilauksesta valmistettu kartta Kajaanin vapaaherrakunnan alueesta 1650-luvun alusta (karttapohjoinen vasemmalla).
Claes Claessonin kartta "Kajaaniporin läänistä" vuodelta 1650. Kainuun alue jakautui tällöin Paltamon ja Sotkamon pitäjiin.
Kajaanin kaupungin sinetti 1700-luvulta Petrus Mathesiuksen Pohjanmaata käsittelevästä väitöskirjasta (1734).
Eric Castrén kirjoitti väitöskirjansa ”Kajaanin läänistä” talousopin professori Pehr Kalmin johdolla.
Venäjän keisari Aleksanteri I tervehtii silloisen Paltamon Haapalankankaalla kainuulaista valtiopäivämies Henrik Tervosta. Kivipiirros on samalla vanhimpia maisemakuvia Kainuusta (teoksesta Sebastian Gripenberg, Berättelse om Kejsar Alexanders färd, 1828).
Kajaanin tervahovi 1900-luvun alussa (H. Renfors, Kainuun museo).
Samuli Paulaharjun Kainuu-kuvauksen kansilehti vuodelta 1922.
Kuhmolaisen Matokankaan torpan isäntä Renne Haverinen toimi monien Kainuun ja Vienan kävijöiden oppaana. Akseli Gallen-Kallelan piirros vuodelta 1890.
Suomussalmen taisteluista uutisoitiin näyttävästi sanomalehdissä.