stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Champion
Musiikissa > Kappaleita

”Champion” (Ace Hoodin kappale), 2009
”Champion” (Agnes Carlssonin kappale), 2006
”Champion” (Kanye Westin kappale), 2007
Britannian kuninkaallinen laivasto

HMS Champion (1779), Porcupine-luokan 24-tykkinen kuudennen luokan alus
HMS Champion (1824), 18-tykkinen sluuppi
HMS Champion (1878), Comus-luokan potkurikorvetti
HMS Champion (1915), Calliope-luokan risteilijä
Muita merkityksiä

Champion, vuosina 1949–1955 valmistettu saksalainen automerkki
Champion, laskettelurinne Deer Valley Resortissa Park Cityssä Utahissa Yhdysvalloissa
Champion, digimonien taso.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Champion”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kalliopeukaloinen

| Kalliopeukaloinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukaloiset Troglodytidae
Suku::  Salpinctes
Laji::  obsoletus
Kaksiosainen nimi
 Salpinctes obsoletus  (Say, 1823) 

Katso myös
   Kalliopeukaloinen Wikispeciesissä   Kalliopeukaloinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kalliopeukaloinen (Salpinctes obsoletus) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kalliopeukaloista tavataan Kanadan eteläosista ja Yhdysvaltain länsiosista Keski-Amerikkaan ulottuvalla alueella ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 100 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Barry Unsworth

Barry Forster Unsworth (10. elokuuta 1930 Wingate, County Durham – 5. kesäkuuta 2012 Perugia, Italia) oli brittiläinen kirjailija, joka tunnetaan historiallisia aiheita käsittelevistä romaaneistaan. Hän julkaisi 14 romaania, joista on suomennettu Kivineitsyt (1985). Hän oli kolmesti Booker-palkintoehdokkaana ja voitti palkinnon 1992 romaanillaan Sacred Hunger.
Suomennettu romaani

Kivineitsyt.  ((Stone Virgin, 1986.) Suom. Aira Buffa)  WSOY, 1986.  ISBN 951-0-13801-0
Eupolis

| Eupolis> Εὔπολις |
| --- | --- |
 Eupoliin rintakuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 446/445 eaa. Ateena
Kuollut: n. 411 eaa.
Ammatti:  näytelmäkirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka (klassinen)
Aikakausi:  klassinen kausi
Tyylilajit:  komedia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eupolis (m.kreik. Εὔπολις, n. 446/445–411 eaa.) oli antiikin kreikkalainen komediakirjailija, joka edusti niin kutsuttua vanhaa komediaa. Hän oli kotoisin Ateenasta ja vaikutti peloponnesolaissodan aikaan.
Elämä

Eupolis oli Sosipoliin poika ja yksi merkittävimmistä vanhan komedian edustajista. Hänen sanotaan esittäneen ensimmäisen näytelmänsä 87. olympiadissa eli vuonna 429/428 eaa., kaksi vuotta ennen Aristofanesta, joka oli suunnilleen saman ikäinen. Tuolloin Eupolis oli vain 17-vuotias. Tämä ajoittaa hänen syntymänsä vuoteen 446/445 eaa.
Eupoliin kuoleman ajoittaminen on syntymää hankalampaa. Siitä kerrotaan, että Alkibiades olisi heitättänyt hänet mereen Sisilian sotaretken (415–413 eaa.) aikana, koska hän oli pilkannut tätä näytelmässään Värjärit (Baptai). Tarina ei kuitenkaan selvästikään pidä paikkaansa, ja saattaa olla Alkibiadeen vastustajien keksimä. Thukydides tai kukaan muukaan historioitsija ei mainitse tällaista, kun taas Cicero sanoo Eratostheneen maininneen, että Eupolis tuotti näytelmiä vielä sotaretken jälkeenkin. Lisäksi tunnetaan katkelma, jossa Eupolis kutsuu Aristarkhosta strategokseksi, ja tämä toimi kyseisessä virassa vuonna 412/411 eaa.
Sudan mukaan Eupolis olisikin kuollut myöhemmin Hellespontoksella, mikä viitannee Kynosseman taisteluun vuonna 411 eaa. tai Aigospotamoin taisteluun vuonna 405 eaa. Mahdollisesti kyseessä oli ensin mainittu taistelu, sillä hänen ei tiedetä esittäneen näytelmiä enää vuoden 412 eaa. jälkeen. Eupoliin kuolemasta on kuitenkin myös kokonaan muunlaisia versioita. Claudius Aelianuksen ja Johannes Tzetzeen mukaan hän olisi kuollut Aiginalla ja tullut myös haudatuksi sinne. Pausanias puolestaan sanoo nähneensä hänen hautansa Sikyonissa. Aelianus kertoo tarinan Eupoliin uskollisesta koirasta nimeltä Augeas sekä orjasta nimeltä Efialtes. Muutoin Eupoliin elämästä ei tiedetä käytännössä mitään.
Eupolis esitti Aristofaneen ja eräiden muiden komediakirjailijoiden tavoin osan näytelmistään toisen henkilön, Apollodoroksen, nimellä.
Näytelmät

Eupoliin nimiin on laitettu eri lähteissä 14 tai 17 näytelmää. Säilyneitä näytelmien nimiä on enemmän, mutta osa niistä on hyvin kyseenalaisia. Eupolis voitti ensimmäisen palkinnon seitsemän kertaa. Eupoliin komediat vaikuttavat olleen kekseliäitä ja aiheet monipuolisia ja omaperäisiä. Hän toi näytelmien ydinosaan poliittista kritiikkiä, minkä muut komediakirjailijat usein esittivät parabasis-osioissa. Kirjallisessa tyylissään hänen sanotaan ohittaneen jopa Aristofaneen, kun taas pilailussa ja henkilöönkin käyvässä pilkanteossa hän jäljitteli Kratinosta.
Tunnetuimmat Eupoliin näytelmistä ovat Imartelijat (Kolakes), jossa hän pilkkasi Kalliasta, joka tuhlasi sofisteihin; Marikas, joka oli kirjoitettu Hyperbolosta, Kleonin seuraajaa vastaan; sekä Värjärit (Baptai), jonka kohteena oli Alkibiades. Viimeksimainitun näytelmän nimi, joka voisi suomentua myös ”Kastajat”, viittaa traakialaisen Kotys-jumalattaren pappeihin ja johonkin kulttitoimitukseen. Muita Eupoliin kohteita olivat muun muassa Sokrates, jota kohtaan Eupolis hyökkäsi kitkerämmin kuin Aristofanes Pilvissä, sekä Autolykos ja Melanthios ja jopa jotkut jo kuolleet, kuten Kimon. Autolykos ei ollut edes tehnyt mitään pahaa, vaan hänet tunnettiin lähinnä kauneudestaan ja voitostaan pankrationissa. Näytelmät Demokset (Demoi) ja Kaupungit (Poleis) olivat poliittisia ja käsittelivät kaupungin epätoivoista tilaa peloponnesolaissotien aikana.
Eupoliin ja Aristofaneen välit olivat läheiset paitsi kilpakumppaneina myös toistensa jäljittelijöinä. Lopulta Kratinos syytti Aristofanesta Eupoliin plagiarisoinnista, ja myös Eupolis yhtyi syytöksiin erityisesti koskien Aristofaneen Ritareita. Erityisesti Ritareiden viimeisen parabasiksen katsotaan olevan peräisin Eupoliilta. Aristofanes vastasi Pilvissä syyttäen Eupolista Ritareiden plagiarisoinnista näytelmässä Marikas. He tekivät toisiaan kohtana myös muita hyökkäyksiä.
Eupoliin komediat eivät ole säilyneet nykyaikaan katkelmia lukuun ottamatta. Näytelmistä tunnetaan nimiltä seuraavat:
| --- | --- |
 Asepalveluksesta vapautetut (Ἀστράτευτοι, Astrateutoi) eli Hermafrodiitit (Ἀνδρογύναι, Androgynai) (423/422 eaa.)  Autolykos (Αὐτόλυκος) (420 eaa.)  Demokset (Δήμοι, Dēmoi)  Dias (Δίας) (kyseenalainen)  Diaiton (Διαιτῶν, Diaitōn) (kyseenalainen)  Helootit (Εἵλωτες, Heilōtes)  Imartelijat (Κόλακες, Kolakes) (421 eaa.)  Kaupungit (Πόλεις, Poleis)  Kultainen sukukunta (Χρυσοῦν γένος, Khrysūn genos):  Lakonialaiset (Λάκωνες, Lakōnes) (?)  Marikas (Μαρικᾶς, Marikās) (421 eaa.)  Oikeudenhalventajat (Ὑβριστοδίκαι, Hybristodikai)  Prospaltalaiset (Προσπάλτιοι, Prospaltioi)  Taksiarkit (Ταξίαρχοι, Taksiarkhoi)  Uudenkuunjuhlat (Νουμηνίαι, Nūmēniai) (425 eaa.)  Varkaat (Κλοπαί, Klopai) (?)  Vuohet (Αἶγες, Aiges)  Värjärit(?) (Βάπται, Baptai) (416 eaa.)  Ystävät (Φίλοι, Filoi) (?)
Hefaistion mainitsee erityisen khoriambisen runomitan, jota kutsuttiin Eupoliin mitaksi, ja jota käyttivät myös jotkut keski- ja uuden komedian runoilijat.
Kirjallisuutta

Storey, Ian Christopher: Eupolis, Poet of Old Comedy.  Oxford University Press, 2003.  ISBN 9780199259922
Taslima Nasrin

| Taslima Nasrin |
| --- | --- |
 Taslima Nasrin (2019)
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. elokuuta 1962 (ikä 62) Mymensingh,Itä-Pakistan (nykyinen Bangladesh)
Kansalaisuus:  Bangladesh/Ruotsi
Ammatti:  lääkäri, kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: bengali
Tuotannon kieli: englannin kieli,bengali
Tyylilajit:  kritiikki
Aiheet:  humanismi
Kirjallinen suuntaus: naistenoikeusliike, ihmisoikeudet, uskonvapaus
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Saharov-palkinto (1994) 
Aiheesta muualla
taslimanasrin.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Taslima Nasrin (bengaliksi তসলিমা নাসরিন, Tôslimā Nāsrin, arab. تسليمة نسرین‎, Taslīma Nasrīn; s. 25. elokuuta 1962) on maanpaossa Ruotsissa asuva Bangladeshista kotoisin oleva kirjailija, koulutukseltaan lääkäri. Hän on herättänyt huomiota voimakkailla kannanotoillaan hindujen ja muslimien uskonkiihkoa vastaan ja naisten oikeuksien puolustajana.
Nasrin on hartaasta muslimiperheestä. Hän valmistui lääkäriksi 1986 ja toimi gynekologina vuoteen 1994. Kirjallisen uransa hän aloitti runoilijana, ja ensimmäinen kokoelma Shikore Bipul Khudha ilmestyi 1986. Hän nousi julkisuuteen sanomalehti Khabarer Kagoj'ssa ilmestyneillä kolumneillaan, joissa hänen feminisminsä alkoi kiteytyä.
Nasrin on ollut maanpaossa Bangladeshista vuodesta 1994. Silloin ilmestyi hänen dokumenttiromaaninsa Häpeä (Lajja). Häntä uhkasi vankeustuomio, mutta kansainvälisen tukikampanjan vuoksi hän säästyi siltä. Vuonna 1994 hän siirtyi Ruotsiin ja sai maan kansalaisuuden. Vuonna 2005 hän muutti Intiaan Kalkuttaan, anoi maan kansalaisuutta, mutta ei saanut. Vuonna 2008 hän sai turvapaikan Ruotsista. Nasrinin asuinpaikka on salainen äärimuslimien tappouhkausten vuoksi. Hän joutui kohun vuoksi poistamaan kiistaa aiheuttaneita kohtia omaelämäkerrallisesta teoksestaan Dwikhandito (2003, 'Kahtiajaettu').
Suomennettu teos

Häpeä.  (Lajja, 1994.)  Helsinki:  Like, 1995.  ISBN 951-578-234-1
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kotisivut. (englanniksi)
Kirjat: Kielletty hedelmä maistuu (Arkistoitu – Internet Archive). Kumppani 9.9.1995.
Sanal Edamaruku: Taslima Nasreen ja Intian rationalistiyhdistys. Vapaa ajattelija.
Jan Erola: Fatwan varjossa (Arkistoitu – Internet Archive). Ylioppilaslehti 3.11.1995.
Arto Jokinen: Rasismi yhdistää ihmisiä. Aviisi 15/1995.
Taslima Nasrin raivostuttaa äärimuslimeja (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 8.10.1998.
Sole Lahtinen: Intian poliitikot pallottelevat kiistellyn kirjailijan kohtalolla (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 1.1.2008.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Demosthenes

Demostheneen rintakuva Louvressa.
Demosthenes (m.kreik. Δημοσθένης, Dēmosthenēs; 383 eaa. – 322 eaa.) oli kreikkalainen valtiomies, joka luetaan kymmenen attikalaisen puhujan joukkoon. Hän oli Ateenan itsenäisyyden lämmin puolustaja Ateenaa uhannutta makedonialaista valtauspolitiikkaa vastaan. Hän koetti nostattaa niin sanotuilla filippolaisilla puheilla ateenalaiset taisteluun Makedoniaa vastaan.
Elämäkerta

Demostheneen isä oli asetehtailija ja omisti asepajan. Isä kuoli Demostheneen ollessa seitsemän vuoden ikäinen. Perintönä tullut omaisuus oli arvoltaan 15 talenttialähde?. Demostheneen oli kuitenkin täysi-ikäiseksi tultuaan vuonna 363 käytettävä puhelahjojaan yrittäessään saada isänsä perintöä itselleen. Tätä taitoa hän opiskeli Isaioksen oppilaana ja valmistui logografiksi eli oikeuspuheiden kirjoittajaksi.
Ennen taitavaksi puhujaksi tuloaan Demosthenes kärsi puhevioista. Hän harjoitteli legendan mukaan puhumista meren rannalla huutamalla aaltojen pauhun yli suu täynnä kiviä. Pitkällisen ja peräänantamattoman harjoituksen tuloksena puheviastaan aiemmin pilkatusta Demosthenesta tuli aikansa merkittävin puheiden pitäjä. Hän piti poliittisia puheita vuosina 351–340 eaa. Vuonna 351 hän aloitti niin sanotut filippiikit eli Makedonian kuningas Filippos II:n vastaiset, Makedonian taholta tulevasta lahjonnasta ja uhkaavasta sodanvaarasta varoittavat puheet. Vuonna 341 hänen puheensa auttoikin Ateenan sotapuolueen valtaan, Ateena solmi liiton Korintin ja muutamien muiden valtioiden kanssa, ja Makedoniaa vastaan aloitettiin sota vuonna 340. Tuloksena oli tappio Khaironeassa vuonna 338.
Demosthenes katsoi, että Ateenan lähettiläänä Makedoniassa toimiva Aiskhines olisi toiminut epärehellisesti ja nosti vuonna 344 oikeusjutun tätä vastaan. Syytetty vapautettiin niukalla äänienemmistöllä. Aiskhines pyrki kostoon: Demostheneelle ehdotettiin vuonna 336 kultaseppelettä hänen ansioistaan, mutta Aiskhines pyrki kumoamaan ehdotuksen ja tuomitsi puheessaan Demostheneen koko uran epäonnistuneeksi. Ratkaisu lykkäytyi vuoteen 330, jolloin Demosthenes sai seppeleensä ja Aiskhines karkotettiin maanpakoon.
Demosthenes tuomittiin lahjusten otosta, kun hänen oli väitetty auttaneen vangittua makedonialaista sotapäällikköä Harpalosta pakenemaan, ja hän joutui pakenemaan Aiginalle. Hänet kutsuttiin takaisin vuonna 323 eaa., mutta Makedonia vaati hänen luovuttamistaan tuomiolle. Hän surmasi itsensä myrkyllä välttyäkseen joutumasta makedonialaisten käsiin.
Merkitys

Demosthenesta pidetään antiikin suurimpana puhujana. Hänen puheistaan on säilynyt 60, joista ainakin 24 on alkuperältään epävarmoja (epäperäisiä). Lisäksi on 56 aitoa puhejohdantoa. Puheet osoittavat kirjoitettunakin, kuinka Demosthenes pystyi ilmaisemaan kiihkeää isänmaanrakkautta sekä kuvailemaan ihmisluonteita ja luonnonoloja. Esiintyjänä Demosthenes oli tulinen, intohimoinen, helposti kiihtyvä ja paljon elehtivä. Hänen kykynsä vaikuttaa yleisöön perustui siihen, että hän pani itsensä täysin likoon sen asian puolesta, jonka hän oli ottanut ajaakseen. Hän saattoi liikkua edestakaisin puhujalavalla, hiljentää tai korottaa ääntään, huutaa suoraa huutoa, vannoa, vakuuttaa tai itkeä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Demosthenes Wikimedia Commonsissa
Vapaasti ladattavia Demostheneen e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
Demosthenes-fragmentteja Oxyrhynchus Online. The Imaging Papyri Project, University of Oxford. (englanniksi) (muinaiskreikaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile 2  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef 
Demosthenes harjoittelee puhetaitoa. Jean-Jules-Antoine Lecomte du Nouÿ, 1870.
J. A. Baker

Kirjailijan muistoplakaati.
John Alec Baker (6. elokuuta 1926 – 26. joulukuuta 1987) oli englantilainen kirjailija ja lintuharrastaja.
J. A. Baker asui Chelmsfordissa, Essexissä. Hän pysyi tuntemattomana suurelle yleisölle, vaikka kirjoitti kaksi menestynyttä kirjaa, Muuttohaukka ja The Hill of Summer. Baker kokeili ainakin viittätoista eri ammattia, kunnes sattui näkemään muuttohaukan saalistamassa. Hän seurasi muuttohaukkojen elämää Itä-Englannin maaseudulla lähes kymmenen vuotta. Sitten hän sairastui ja kirjoitti havainnoistaan, tunteistaan, maisemasta ja luonnosta teoksen The Peregrine. Hän omisti kirjan vaimolleen. Teos palkittiin Duff Cooper Prize -palkinnolla. Toisen kirjan jälkeen hänestä ei enää kuultu mitään.
Uuden englanninkielisen laitoksen (2005) esipuheen kirjoitti Robert Macfarlane.
Teokset

Muuttohaukka, suom. Leena Lehto, WSOY, Porvoo, 1971.
The Hill of Summer, Harper & Row, 1969.
Phil Ball

Phil Ball (s. 1957 Vancouver, Kanada) on brittiläinen kirjailija ja kolumnisti.
Ball syntyi Kanadan Vancouverissa, mutta kasvoi Englannin Cleethorpesissa. Elettyään myös Perussa ja Omanissa hän asettui vuonna 1991 San Sebastiániin Espanjan Baskimaalle, jossa hän asuu puolisonsa ja kahden lapsensa kanssa. Hän on koulutukseltaan englannin kielen opettaja.
Jalkapallosta jo nuorena innostuneen Ballin ensimmäinen teos Morbo (2001) on kertomus espanjalaisen jalkapalloilun historiasta ja espanjalaisseurojen historiaan, kieleen ja politiikkaan perustuvista erityislaatuisista keskinäisistä suhteista. White Storm (2002) käy läpi kansainvälisen jalkapalloliiton jäsenlehden lukijoiden 1900-luvun parhaaksi seurajoukkueeksi valitseman Real Madridin satavuotisen historian ja An Englishman Abroad (2004) puolestaan kertoo jalkapalloilija David Beckhamin ensimmäisestä vuodesta Real Madridissa. Ensimmäistä kertaa jalkapalloilun ulkopuolelle Ball astui teoksellaan The Hapless Teacher’s Handbook (2006), joka on humoristinen omaelämäkerta hänen opettajanuransa alkuvuosista Englannissa.
Ball on myös kirjoittanut jalkapallokolumneja muun muassa When Saturday Comes-, The New York Times- ja Financial Times -lehtiin sekä ESPN Soccernet -verkkosivustolle.
Teokset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Few other ”outsiders” can claim to have such an in-depth knowledge of the Spanish game. | ” |
– FourFourTwo
Morbo: The Story of Spanish Football.  Lontoo:  WSC Books, 2001.  ISBN 0954013468
White Storm: The Story of Real Madrid.  Edinburgh:  Mainstream Publishing, 2002.  ISBN 1840187638
An Englishman Abroad: Beckham’s Spanish Adventure.  Lontoo:  Ebury Press, 2004.  ISBN 0091900824
The Hapless Teacher’s Handbook.  Lontoo:  Ebury Press, 2006.  ISBN 0091908973
Aiheesta muualla

Phil Ballin kolumniarkisto ESPN Soccernetissä[vanhentunut linkki] (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  SNAC  IdRef
Saltvik

| Saltvik |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°16′30″N, 020°03′40″E
Maakunta:  Ahvenanmaan maakunta
Seutukunta:  Ålands landsbygd
Kuntanumero:  736
Hallinnollinen keskus:  Nääs
Perustettu:  –
Pinta-ala ilman merialueita:  159,62 km² 273:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  1 166,87 km² 99:nneksi suurin 2022 
– maa:  152,25 km²
– sisävesi:  7,37 km²
– meri:  1 007,25 km²
Väkiluku:  1 778 267:nneksi suurin 31.8.2024 
– väestötiheys:  11,68 as./km² (31.8.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  16,4 %
– 15–64-v.:  57,9 %
– yli 64-v.:  25,7 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  3,9 %
– ruotsinkielisiä:  90,5 %
– muut:  5,6 %
Kunnallisvero:  18,50 % 7:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Ben-Erik Alm
www.saltvik.ax
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saltvik on Suomen kunta, joka sijaitsee Ahvenanmaan maakunnassa. Saltvikissa on 1 778 asukasta. Saltvikin pinta-ala on 1 166,87 km², josta 152,25 km² on maata, 7,37 km² sisävesialueita ja loput 1 007,25 km² merivesialueita. Saltvik on maapinta-alaltaan Ahvenanmaan laajin kunta. Saltvikin naapurikunnat ovat Finström, Geta, Kumlinge, Sund ja Vårdö.
Yleistä

Saltvik on yksikielisesti ruotsinkielinen ja 90,5 prosenttia sen asukkaista puhuu äidinkielenään ruotsia, mikä on eniten koko Suomessa. Kunnan vaakunan on suunnitellut Matts Dreijer, ja se on vahvistettu vuonna 1952.
Saltvikin kautta kulkee Maarianhaminan ja Sundin Prästön välinen päätie 2, joka ylittää Finströmin rajalla sijaitsevan Färjsundetin salmen vuonna 1937 valmistunutta Färjsundin siltaa pitkin. Kunnan länsiosaa sivuaa Finströmin Godbystä Getaan kulkeva päätie 4. Kunnan sisäisen liikenteen kannalta keskeinen on Haraldsbyn ja Ödkarbyn välinen tie 50.
Saltvikin suurimmat kylät ovat kirkon ympärillä sijaitseva Kvarnbo, joka on kunnan itäisen osan keskus, ja lähellä kunnan länsirajaa sijaitseva Ödkarby, jossa sijaitsee kunnantoimisto. Ålandsbankenilla oli konttori kummassakin kylässä. Saltvikissa toimii kaksi peruskoulua, toinen Rangsbyssa lähellä kirkkoa ja toinen Ödkarbyssa.
Saltvik, Finström ja Jomala muodostavat yhdessä Ahvenanmaan tärkeimmän maatalousalueen. Huomattavimpia maatiloja ovat olleet Germundön ja Hagan kartanot. Perunalastuistaan tunnettu Chips Abp Haraldsbyssä on Ahvenanmaan suurimpia teollisia työnantajia ja sen tehdashalli päätie 2:n varressa on yksi Ahvenanmaan suurimmista rakennuksista.
Saltvikin suurin kesätapahtuma on vuodesta 1999 lähtien pidetyt Viikinkimarkkinat, jotka järjestetään kirkon lähistöllä vuosittain heinäkuun viimeisenä viikonloppuna.
Saltvikissä on kaksi Venäjän federaation ja yksi Venäjän presidentin hallinnon eli käytännössä presidentti Vladimir Putinin omistama tontti. Maa-alueet päätyivät Venäjän omistukseen vuonna 1947, jolloin solmittiin Pariisin rauhansopimus ja saksalaisten omistukset Suomessa siirtyivät Neuvostoliitolle ja edelleen Venäjälle. Kirkon vieressä sijaitsevan tilan ja läheisen 10 hehtaarin rantatontin omisti silloin saksalaisen Albrecht Grüssnerin kanssa naimisiin mennyt suomalainen Anna-Greta Grüssner. 1850-luvulla rakennettu kartano on ollut tyhjillään jo 1950-luvulta saakka ja rakennus on pahasti ränsistynyt. Vuonna 2010 Venäjän omistukseen siirtyneestä rantatontista lohkottiin 1,78 ha alue Putinille. Molemmat rantatontit ovat edelleen rakentamattomia, eikä lohkomisenkaan syy ole selvinnyt suomalaisille. 24. lokakuuta 2024 ulosottolaitos päätti takavarikoida kaikki kolme Saltvikissa sijaitsevaa venäläisomisteista tonttia.
Luonto

Saltvik sijaitsee Ahvenanmantereen pohjoisosassa, mutta kunnan alueeseen kuuluu myös useita saaria mantereen koillispuolella. Näistä suurimpia ovat Boxö, Ryssö, Norrö ja Sommarö. Naapurikuntien tavoin myös Saltvikissa on useita syvälle kunnan sisäosiin työntyviä kapeita merenlahtia. Kunnan pohjoisosassa on lisäksi useita pikkujärviä.
Saltvikin luonto on varsin vaihtelevaa. Pohjoisosa on pääasiassa kumpuilevaa metsäseutua, kun taas eteläosa on enimmäkseen rehevää tasankoa. Kunnan alueella sijaitsee toisaalta Ahvenanmaan korkein maastonkohta, Orrdalsklint (129 m mpy.), ja toisaalta Ahvenanmaan suurin viljelysaukea Hagaslätten, jonka pinta-ala on yli 3,5 neliökilometriä. Orrdalsklint ei ole muodostunut yhtä suosituksi käyntikohteeksi kuin Getan vuoret, koska se on vaikeammin tavoitettavissa ja vuorella kasvava puusto rajoittaa näköalaa. Saltvikin pohjoisosan vuorilla ja kallioilla esiintyy erittäin runsas sammal- ja jäkälälajisto. Strömman kylän lähistöllä sijaitsevan Kasbergin laella (116 m mpy.) on Ahvenanmaan laajin pirunpelto, meriveden muinoin paljaaksi huuhtelema kivikko.
Historiaa

Saltvikissa on ollut tilapäistä asutusta jo niin sanotulla kampakeraamisella kaudella noin 3000 vuotta ennen ajanlaskun alkua; nämä asukkaat olivat idästä tulleita hylkeenpyytäjiä. Asutus vakiintui vasta rautakaudella noin 500-luvulla ajanlaskun alkamisen jälkeen, jolloin alueelle saapui uusia asukkaita Ruotsista. Varhaiskeskiajalla Saltvikista kehittyi sijaintinsa ansiosta Ahvenanmaan ensimmäinen kauppa- ja hallintokeskus ja siellä pidettiin kaikki maakunnan keskiaikaiset maapäivät. Vuodelta 1571 peräisin olevan hopeaveroluettelon mukaan Saltvikissa oli 105 talonpoikaa.
Saltvikin eteläosan halki on kulkenut historiallinen, vuosina 1638–1910 käytössä ollut niin kutsuttu Suuri Postitie. Päätie 2:n uuden linjauksen valmistuttua vanha postitien reitti on pääosin jäänyt yksityistieksi ja se on merkitty puisin kilometripaaluin.
Saltvikiin perustettiin Ahvenanmaan ensimmäinen säästöpankki jo vuonna 1854. Hagan kartanon lähistöllä aloitti toimintansa Saltvikin ensimmäinen kansakoulu vuonna 1876.
Saltvikin seurakunnan tiedetään olleen itsenäinen jo vuonna 1322. Saltvikin kirkon edustalla on vanhan kauppa- ja käräjäpaikan muistomerkki.
Saltvikin kirkonkylän Kvarnbon alueelta löytyi vuonna 2014 ilmakuvan perusteella nuorempaan rautakauteen ajoittuva mahtitalo, jonka arkeologiset kaivaukset on aloitettu.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Saltvikin väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 1 564 | 1 564 |
| 1985 | 1985 |    | 1 564 | 1 564 |
| 1990 | 1990 |    | 1 634 | 1 634 |
| 1995 | 1995 |    | 1 636 | 1 636 |
| 2000 | 2000 |    | 1 679 | 1 679 |
| 2005 | 2005 |    | 1 739 | 1 739 |
| 2010 | 2010 |    | 1 802 | 1 802 |
| 2015 | 2015 |    | 1 829 | 1 829 |
| 2020 | 2020 |    | 1 846 | 1 846 |
Lähde: Tilastokeskus.
Hallinto

Saltvikin kunannvaltuustossa istuu 15 kunnanvaltuutettua. Vuoden 2023 kuntavaaleissa valtuutetuista kahdeksan valittiin  keskustan listalta, kolme sitoutumattoman kokoomuksen listalta, kolme liberaalien listalta ja yksi maltillisten listalta.