stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hr. Ms. O 6
Palvelus

Ensimmäisessä maailmansodassa alus oli sijoitettuna Den Helderiin. Alus lähti 7. heinäkuuta 1920 Vlissingenistä Norjaan, jossa se vieraili Oddassa, Bergenissä, Gudvangenissa, Tretheimissä, Balholmenissa ja Karnsundissa. Alus palasi Veeren kautta Vlissingeniin 22. heinäkuuta.
Alus osallistui kesäkuussa 1923 professori F. A. Veningin gravitaatiomittauksiin Pohjanmerellä. Se poistettiin palveluksesta marraskuussa 1936.
O-Nitrobentsoehappo

| o-Nitrobentsoehappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-nitrobentsoehappo
CAS-numero:  552-16-9
PubChem CID:  11087
SMILES:  C1=CC=C(C(=C1)C(=O)O)[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H5NO4
Moolimassa:  167,12 g/mol
Sulamispiste:  147–148 °C
Tiheys:  1,575 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 7,85 g/l (25 °C)
o-Nitrobentsoehappo eli 2-nitrobentsoehappo (C7H5NO4) on bentsoehapon nitrattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä ja reagenssina analyyttisessä kemiassa. o-Nitrobentsoehappo on m- ja p-nitrobentsoehappojen isomeeri.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa o-nitrobentsoehappo on kellertäviä kiteitä. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. o-Nitrobentsoehappo on happona bentsoehappoa voimakkaampi ja sen pKa-arvo on 2,2. Yhdiste voidaan pelkistää vedyttämällä antraniilihapoksi.
Valmistus ja käyttö

o-Nitrobentsoehappoa voidaan valmistaa nitraamalla bentsoehappoa, mutta pääasiassa sitä valmistetaan o-nitrotolueenista hapettamalla typpihapon, kromihapon tai kaliumpermanganaatin avulla.
o-Nitrobentsoehappoa käytetään antraniilihapon, tuholaismyrkkyjen, o-nitrobentsoyylikloridin ja eräiden lääkkeiden kuten glafeniinin ja pirentsepiinin valmistamiseen. Sitä voidaan myös käyttää analyyttisessä kemiassa osoittamaan elohopeaionien tai neljänarvoisten metalli-ionien läsnäolo.
O-ryhmä

O-ryhmä oli Suomessa vuonna 1955 perustettu nuorista taloustieteilijöistä ja tutkijoista koostunut ryhmä, joka korosti  makrotaloudellista ja matemaattista lähestymistapaa kansantalouden ilmiöitä tutkittaessa. Ryhmä pyrki uudistamaan kansantaloustieteen opetusta, ja toisaalta herättämään yhteiskunnallista keskustelua makrotaloudellisen ajattelumallin hyväksymiseksi.
O-ryhmän kaikki jäsenet olivat kiinnostuneita talouspolitiikan teoriasta. Ryhmä uudisti suomalaista talouspoliittista keskustelua, sillä se toi esille sen, että ristiriitaisten päämäärien takana ovat aina avoimesti tai piilotetusti arvot ja poliittiset valinnat. O-ryhmä myös määritti talouspoliittisen keskustelun käsitteitä uraauurtavalla tavalla. Ryhmä vaikutti myös kansantulolaskentaa kehitettäessä.
Ryhmän jäsenet pyrkivät julkaisuissaan yhteistyöhön. 1950-luvun loppupuolella valmistui useita ryhmän jäsenten väitöskirjoja. Ryhmä arvosteli huonoiksi arvioimiaan alan väitöskirjoja julkisesti, ja esiintyi väitöstilaisuuksissa ylimääräisenä opponenttina. Ryhmä kokoontui vähintään kerran kuussa jonkun jäsenen kotiin. Kokouksissa pidettiin alustuksia taloustieteellisistä aiheista ja taloustieteilijöiden uusimmista ajatuksista.
O-ryhmän nimi sai alkunsa leikkimielisestä säännöstä, jonka mukaan jäsenen etunimen tai sukunimen olisi tullut päättyä o-kirjaimeen. Nimityksen otti käyttöön Olavi Niitamo, joka huomasi, että hänen ystävillään oli o-kirjaimia nimissään. Raimo Ilaskivi nimitti ryhmän ivallisesti "nollakerhoksi", kun muutama jäsen ilmaantui hänen väitöstilaisuuteensa ylimääräisiksi vastaväittäjiksi.
Jäsenet

Ryhmään kuuluivat:
Timo Helelä, Reino Hjerppe, Mauno Koivisto, Lauri Korpelainen,  Erkki Laatto, Jussi Linnamo, Jaakko Lassila, Olavi Niitamo, Jouko Paunio, Jaakko Railo ja Pentti Viita.
Myöhemmin useat ryhmän jäsenistä kohosivat merkittäviin yhteiskunnalliseen asemaan: jäsenistä tuli myöhemmin professoreita, keskusvirastojen ja pankkien pääjohtajia, ministereitä ja Koivistosta myös tasavallan presidentti.
Aiheesta muualla

Suvanto, Antti & Vesikansa, Jyrki (toim.): Modernismi taloustieteessä ja talouspolitiikassa. O-ryhmän kirjoituksia ja kirjoituksia O-ryhmästä.  Helsinki:  Gaudeamus, 2002.  ISBN 951-662-870-2
O-Nitroanisoli

| o-Nitroanisoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-metoksi-2-nitrobentseeni
CAS-numero:  91-23-6
PubChem CID:  7048
SMILES:  COC1=CC=CC=C1[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H7NO3
Moolimassa:  153,136 g/mol
Sulamispiste:  10,5 °C
Kiehumispiste:  276,8 °C
Tiheys:  1,254 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
o-Nitroanisoli eli 2-nitroanisoli (C7H7NO3) on nitrattuihin aromaattisiin yhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää valmistettaessa muun muassa väriaineita ja lääkkeitä. o-Nitroanisoli on m- ja p-nitroanisolien isomeeri.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa o-nitroanisoli on väritöntä tai hieman kellertävää nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. o-Nitroanisoli on myrkyllistä ja ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Aine voi aiheuttaa methemoglobiinin muodostumista vereen, mistä seurauksena on ihon muuttuminen sinertäväksi. Yhdiste voi olla karsinogeenista.
Valmistus ja käyttö

o-Nitroanisolia voidaan valmistaa nitraamalla anisolia, mutta tässä reaktiossa muodostuu huomattava määrä myös p-nitroanisolia. Selektiivisempi tapa on o-kloorinitrobentseenin reaktio emäksisessä metanoliliuoksessa. o-Nitroanisolista valmistetaan muita yhdisteitä kuten o-anisidiinia, atsovärejä ja lääkeaineita.
O-Jodoksibentsoehappo

| o-Jodoksibentsoehappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-hydroksi-1λ5,2-bentsjodoksoli-1,3-dioni-1-hydroksi-1λ3,2-bentsjodoksol-3(1H)-oni-1-oksidi
CAS-numero:  61717-82-6
PubChem CID:  339496
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C(=O)OI2(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H5IO4
Moolimassa:  280,01 g/mol
Sulamispiste:  233 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
o-Jodoksibentsoehappo eli 2-jodoksibentsoehappo tai IBX (C7H5IO4) on hypervalenttisiin jodiyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä ja sen johdannaisia voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä mietona ja selektiivisenä hapettimena.
Ominaisuudet

o-Jodoksibentsoehappo on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen liukenematon veteen ja useisiin orgaanisiin liuottimiin lukuun ottamatta dimetyylisulfoksidia. Yhdiste hajoaa räjähdyksenomaisesti kuumennettaessa sulamispisteeseensä. o-Jodoksibentsoehappo voi räjähtää myös iskun vaikutuksesta, mutta tämä voi johtua myös valmistuksessa jääneistä epäpuhtauksista. Aineen räjähdysherkkyyttä voidaan vähentää lisäämällä stabilisaattoreiksi bentsoehappoa ja isoftaalihappoa.
Valmistus ja käyttö

o-Jodoksibentsoehappoa valmistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1893 hapettamalla o-jodibentsoehappoa kaliumbromaatin avulla rikkihapon läsnä ollessa. Sittemmin hapettimena on käytetty muun muassa klooria ja kaliumpermanganaattia. Näiden reagenssien ongelmana on, että muodostuvan tuotteen joukkoon jää lähtöaineita ja muita epäpuhtauksia, jotka lisäävät o-jodoksibentsoehapon räjähdysherkkyyttä. Tämän vuoksi aineen valmistamiseen käytetään nykyisin hapettimena kaliumperoksimonosulfaattia.
o-Jodoksibentsoehapon käytettävyyttä hapettimena orgaanisissa synteeseissä vaikeuttaa sen huonoliukoisuus useisiin orgaanisiin liuottimiin ja vasta vuonna 1994 havaittiin sen liukenevan dimetyylisulfoksidiin riittävän suuria määriä. Yhdiste hapettaa primääriset alkoholit aldehydeiksi eikä karboksyylihappoja muodostu ja sekundääriset alkoholit hapettuvat ketoneiksi. Aine on selektiivinen eikä hapeta useita muita mahdollisesti hapettuvia ryhmiä. o-Jodoksibentsoehappo on hyödyllinen reagenssi valmistettaessa α,β-tyydyttymättömiä aldehydejä ja ketoneja aldehydeistä tai ketoneista. Yhdistettä voidaan käyttää myös hapettamaan sulfideja sulfoksideiksi. Lisäksi yhdiste hapettaa naftaleenijohdannaiset orto-kinoneiksi ja yhdistettä voidaan käyttää myös viisiatomisen heterosyklisen renkaan muodostamiseen N-aryyliamideista, karbamaateista, tiokarbamaateista ja ureajohdannaisista. o-Jodoksibentsoehaposta voidaan valmistaa myös polymeereihin sidottuja johdannaisia, jotka on helppo erottaa reaktioseoksesta reaktion jälkeen ja käyttämällä sekundäärisenä hapettimena kaliummonoperoksisulfaattia tarvitaan o-jodoksibentsoehappoa vain katalyyttisiä määriä. Yhdiste reagoi etikkahappoanhydridin kanssa muodostaen Dess–Martin-perjodinaania. Ainetta voidaan käyttää myös valokuvauskemikaalina ja eräiden lääkeaineiden ja anhydridien pitoisuuden määrittämiseen fotometrisellä titrauksella.
Obvodnyi-kanava

Obvodnyi-kanava, Varsovan asema ja raittiusyhdistyksen kirkko 1900-luvun alussa. ”Saksalainen” nimi Sankt-Peterburg postikortin yläreunassa on ensimmäisen maailmansodan alettua vedetty yli ja tilalle on kirjoitettu uusi ”venäläinen” nimi Petrograd.
Obvodnyi-kanava (ven. Обво́дный кана́л, Obvodnyi kanal) on Nevan ja Suomenlahteen laskevan Jekateringofka-joen yhdistävä kanava Pietarin keskustan eteläosassa Venäjällä. Sen pituus on 8,08 kilometriä, leveys 21,3 metriä (itäpäässä enimmillään 42,6 metriä) ja suurin syvyys kolme metriä. Kanavaan laskevat Monastyrka ja Sutelanjoki (ven. Volkovka).
Kaupungin etelärajan muodostaneen kanavan rakentaminen alkoi vuosina 1769–1776. Lännestä päin kaivettu osuus yhdistettiin vuosina 1803–1804 Fontankaan Vvedenski-kanavalla, joka peitettiin vuosina 1967–1969. Obvodnyi-kanavan rakentamista jatkettiin vuosina 1804–1812, 1816–1821 ja 1829–1833. Vuonna 1821 nykyisen Ligovski-prospektin paikalle rakennettiin akvedukti, joka johti Liihan kanavan vedet Obvodnyi-kanavan yli kaupungin keskustaan. Valmis kanava avattiin laivaliikenteelle 25. lokakuuta 1833.
1900-luvun alkuun saakka Obvodnyi-kanava toimi laivaliikenteen väylänä, jonka rannoille rakennettiin suuri teollisuuslaitoksia. 1800-luvun loppupuolella kanavasta muodostui avoviemäri, johon tehtaat laskivat jätevetensä. Monet teollisuuslaitokset liittyvät Venäjän työväenliikkeen historiaan. Vuonna 1904 kanavan rannalla murhattiin sisäministeri Vjatšeslav Pleve. Obvodnyi-kanavan puhdistus ja syventäminen aloitettiin 1930-luvulla. Rantapenkereet saatiin valmiiksi 1960-luvulla.
Nykyään Obvodnyi-kanavan rantakatu on tärkeä liikenneväylä. Sen varrella sijaitsevat Pietarin linja-autoasema, Baltian ja Varsovan rautatieasemat sekä metroasema Baltijskaja. Kanavan ylittävät Moskovan ja Vitebskin asemien rautatielinjat sekä Obuhovskoi Oborony, Ligovski, Moskovski, Izmailovski, Lermontovski ja Staro-Petergofski -prospektit. Klassistisen arkkitehtuurin muistomerkkejä ovat Aleksanteri Nevskin luostarin akatemiarakennus (arkkitehti Luigi Rusca, 1817–1819) ja Izmailovon rykmentin elintarvikevarastot (Vasili Stasov, 1819–1821). Kanavan varrella on lukuisia 1800–1900-luvun alun teollisuusarkkitehtuurin muistomerkkejä: kehräämöitä, rautatievarikoita, viinatehtaita, Treugolnik-kumitehdas, kaasulaitos, sähkölaitos, viljavarasto ym. Konstruktivistisen arkkitehtuurin ja Stalinin ajan klassismin siirtymävaihetta edustaa Moskovan valtakadun kulmassa sijaitseva Frunzenski-tavaratalon rakennus (1934–1938).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Obvodnyi-kanava Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Odeinios

| Odeinios> Ὀδεινιός.Sijainti |
| --- | --- |
 Odeinios
Koordinaatit:  41°10′30″N, 40°36′14″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Pontinen Vähä-Aasia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Odeinios (m.kreik. Ὀδεινιός, lat. Odeinius, Odinius) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Pontisessa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Odeinios sijaitsi Vähän-Aasian pohjoisrannikolla Pontoksen eli Mustanmeren kaakkoisrannalla lähellä samannimistä jokea, joka on oletettavasti sama kuin periplus-kirjallisuudessa mainittu Adienos-joki. Seutu oli paikallisen Ekekheireis-heimon aluetta, ja vaikka kaupunki luetaan kreikkalaisten polisten joukkoon, se on voinut olla alun perin paikallisen väestön asutus.
O-Fenyleenidiamiini

| o-Fenyleenidiamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Bentseeni-1,2-diamiini
CAS-numero:  95-54-5
PubChem CID:  7243
SMILES:  C1=CC=C(C(=C1)N)N 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H8N2
Moolimassa:  108,144 g/mol
Sulamispiste:  103-104 °C 
Kiehumispiste:  256-258 °C 
Tiheys:  1,031 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,4 g/100 ml (35 °C) 
o-Fenyleenidiamiini (C6H8N2) on aromaattinen kaksi aminoryhmää sisältävä amiini. Ainetta käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa heterosyklisiä yhdisteitä. o-Fenyleenidiamiini on isomeerinen m-fenyleenidiamiinin ja p-fenyleenidiamiinin kanssa.
Valmistus

o-Fenyylidiamiinia valmistetaan pelkistämällä 2-nitroaniliinia eli o-nitroaniliinia. Pelkistäminen tapahtuu emäksisissä olosuhteissa sinkkijauheen ja etanolin seoksella. Syntynyt tuote puhdistetaan suolahapolla.
Käyttö

o-Fenyleenidiamiinia käytetään fungisidien, lääkkeiden, korroosionestoaineiden ja väriaineiden synteesissä. Lisäksi ainetta käytetään rikin poistamiseen malmeista. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä käytetään muun muassa valmistettaessa kvinoksaliineja.
Turvallisuus

o-Fenyleenidiamiini on silmien ja ihon ärsyyntymistä aiheuttava kemikaali. Aiheen hengittäminen tai nieleminen voi aiheuttaa ihon muuttumista väriltään siniseksi, huonovointisuutta, sekavuutta sekä kouristuksia tai tajuttomuuden. Veressä aine voi johtaa methemoglobiinin muodostumiseen. o-Fenyleenidiamiini voi olla karsinogeeninen eli syöpää aiheuttava yhdiste.
Hr. Ms. O 7

| Hr> Ms. O 7 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Wilton-Fijenoord, Rotterdam
Kölinlasku:  12. toukokuuta 1914
Laskettu vesille:  22. heinäkuuta 1916
Palveluskäyttöön:  23. joulukuuta 1916
Poistui palveluskäytöstä:  21. marraskuuta 1939
Tekniset tiedot
Uppouma:  178,6 t (pinnalla) 209,3 t (sukellus)
Pituus:  34,24 m
Leveys:  3,9 m
Syväys:  2,88 m
Koneteho:  350 bhp (dieselmoottori) 210 bhp (sähkömoottori)
Nopeus:  11,5 solmua (pinnalla) 8,5 solmua (sukellus)
Miehistöä:  15
Aseistus
Aseistus:  3 × 18" torpedoputki
Hr. Ms. O 7 oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston vuonna 1916 palvelukseenotettu sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin 8. toukokuuta 1913 Maatschappij Fijenoordilta Rotterdamista ja sen köli laskettiin 12. toukokuuta 1914. Alus laskettiin vesille 22. heinäkuuta 1916 ja se otettiin palvelukseen 23. joulukuuta 1916.
Palvelus

Ruotsalainen SS Scania törmäsi alukseen 18. toukokuuta 1927 Texelin rannikolla Haakin majakkalaivan lähellä. Höyrylaivan saavuttua Zaandamiin keulapiikistä oli löytynyt vuoto ja keula oli hieman lytyssä. Sukellusveneen saamat vauriot eivät ole tiedossa.
Vuodesta 1935 lähtien alus oli koululaivana, kunnes se 21. marraskuuta tai joulukuuta 1939 poistettiin palveluksesta palveluskelvottomana ja vanhentuneena. Alus myytiin romutettavaksi.
Saksa valtasi Alankomaat 1940, jolloin alus vallattiin. Se oli kuitenkin pahoin vanhentunut eikä sillä ollut siten sotilaallista arvoa. Alus upposi 2. toukokuuta 1944 ankkuripaikalleen Den Helderissä. Sotatoimien päätyttyä alus nostettiin satama-altaasta ja se romutettiin.
O-Nitrotolueeni

| o-Nitrotolueeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-metyyli-2-nitrobentseeni
CAS-numero:  88-72-2
PubChem CID:  6944
SMILES:  CC1=CC=CC=C1[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H7NO2
Moolimassa:  137,136 g/mol
Sulamispiste:  -9,55 °C (α-muoto) -3,85 °C (β-muoto)
Kiehumispiste:  221,7 °C
Tiheys:  1,163 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,44 g/l (20 °C)
o-Nitrotolueeni eli 2-nitrotolueeni (C7H7NO2) on tolueenin nitrattu johdannainen. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineiden valmistuksessa. Yhdiste on m- ja p-nitrotolueenien isomeeri.
Ominaisuudet ja reaktioita

o-Nitrotolueeni on huoneenlämpötilassa keltaista nestettä. Yhdiste liukenee vain hyvin vähän veteen, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Yhdisteellä on kaksi eri kidemuotoa α- ja β-muodot, joilla on eri sulamispisteet. Metyyliryhmään orto-asemassa sijaitseva nitroryhmä lisää metyyliryhmän reaktiivisuutta. Yhdiste hapettuu helposti. Käytettäesä hapettimena mangaanidioksidia ja rikkihappoa muodostuu reaktion olosuhteista riippuen joko o-nitrobentsaldehydiä tai o-nitrobentsoehappoa. Typpihappo, kaliumpermanganaatti ja kaliumdikromaatti hapettavat yhdisteen o-nitrobentsoehapoksi. Yhdiste voidaan myös pelkistää. Jos pelkistimenä käytetään rautaa muodostuu o-toluidiinia. o-Nitrotolueenin nitraus johtaa 2,4-dinitrotolueeniin tai 2,6-dinitrotolueeniin ja klooraus o-nitrobentsyylikloridiin tai o-klooritolueeniin tai raudan läsnä ollessa 4-kloori-2-nitrotolueeniin tai 2-kloori-6-nitrotolueeniin.
Valmistus ja käyttö

o-Nitrotolueenia voidaan valmistaa joko panos- tai jatkuvatoimisissa reaktoreissa. Teollisesti yhdistettä valmistetaan nitraamalla tolueenia väkevän typpihapon ja rikkihapon seoksella. Näin muodostuu isomeerien seos, jossa o-nitrotolueenin osuus on tyypillisesti 60–65 %. Isomeerit erotetaan toisistaan alipainetislauksella ja kiteytyksellä. Yhdistettä voidaan valmistaa myös pelkistämällä 2,4-dinitrotolueenia ammoniumsulfidilla ja diatsotiointireaktiolla muodostuneesta yhdisteestä.
o-Nitrotolueenia käytetään atsovärien ja rikkivärien valmistuksessa tarvittavien kemikaalien, kuten o-toluidiinin, o-tolidiinin ja dinitrotolueenien valmistamiseen. Yhdisteestä voidaan valmistaa myös maatalouden käyttämiä kemikaaleja. o-Nitrotolueeni reagoi dietyylioksalaatin kanssa muodostaen indolijohdannaisia. Tätä reaktiota kutsutaan Reissertin indolisynteesiksi.
Hr. Ms. O 3

| Hr> Ms. O 3 |
| --- | --- |
 Hr. Ms. O 3

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Koninklijke Maatschappij De Schelde, Vlissingen
Kölinlasku:  31. joulukuuta 1910
Laskettu vesille:  30. heinäkuuta 1912
Palveluskäyttöön:  11. helmikuuta 1913
Poistui palveluskäytöstä:  1932
Tekniset tiedot
Uppouma:  130 t (pinnalla) 150 t (sukellus)
Pituus:  31,1 m
Leveys:  3,1 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  2 × MAN 6-sylinteristä dieselmoottoria 350 bhp 1 × sähkömoottori 200 bhp
Nopeus:  11 solmua (pinnalla) 8,5 solmua (sukellus)
Miehistöä:  10
Aseistus
Aseistus:  2 × 450 mm torpedoputki
Hr. Ms. O 3 oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston vuonna 1913 palvelukseenotettu O 2 -luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin 18. maaliskuuta 1910 Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 31. joulukuuta. Alus laskettiin vesille 30. heinäkuuta 1912 ja se oli koeajoissa 9. lokakuuta-4. marraskuuta. Aluksella tapahtui 1. marraskuuta akustossa räjähdys, joka tuhosi 58 kennoa 60:stä. Aluksen palvelukseenotto viivästyi räjähdysvaurioiden korjaamiseksi ja se otettiin palvelukseen vasta 11. helmikuuta 1913.
Palvelus

Ensimmäisessä maailmansodassa Alankomaat oli puolueeton ja alus oli sijoitettu Vlissingeniin. Kuningatar Wilhelmina vieraili aluksella 13. syyskuuta 1914 Den Helderissä. Vierailun aikana purjehdittiin sataman edustalla ja sukellettiin.
Alus oli torpedoammunnoissa Texelin edustalla 9. toukokuuta - 15. heinäkuuta 1919. Se poistettiin palveluksesta vuonna 1923.
Océan-luokka (ironclad)

| Océan-luokka |
| --- | --- |
 Piirros luokan aseistuksesta ja suojasta

Tekniset tiedot
Uppouma:  7 749 t
Pituus:  86,2 m
Leveys:  17,52 m
Syväys:  9,09 m
Koneteho:  3 780–4 180 ihp
Nopeus:  13 solmua
Miehistöä:  750–778
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 240 mm tykkiä 4 × 194 mm tykkiä 4 × 164 mm tykkiä
Océan-luokka oli Ranskan laivaston kolmen vuosina 1865–1875 valmistetun puurunkoisen aluksen muodostama panssarifregattiluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmistui | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Océan | Arsenal de Brest | heinäkuu 1865 | 15. lokakuuta 1868 | 21. heinäkuuta 1870 | 1894 |
| Marengo | Arsenal de Toulon | heinäkuu 1865 | 4. joulukuuta 1869 | 1872 | 1896 |
| Suffren | Arsenal de Cherbourg | heinäkuu 1866 | 26. joulukuuta 1872 | 1. maaliskuuta 1876 | 1897 |
Nuutajärvi (järvi)

| Nuutajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Urjala
Koordinaatit:  61°02′06″N, 23°27′26″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarpianjoen valuma-alue (35.28)
Laskujoki:  Nuutajoki
Järvinumero:  35.287.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  99,8  m 
Rantaviiva:  10,8 km
Pinta-ala:  1,9314 km2 
Tilavuus:  0,004 km³
Keskisyvyys:  1,8 m
Suurin syvyys:  2,3 m
 fiNuutajärvi 
Nuutajärvi (ruots. Notsjö) on järvi Urjalan kunnan eteläosassa, Pirkanmaan maakunnassa. Järven pinta-ala on 1,91 km2, keskisyvyys 1,8 metriä ja suurin syvyys 2,3 metriä. Järven rantaviivan pituus on yhteensä noin 11 km.
Nuutajärvi laskee Nuutajokeen ja sitä kautta edelleen Urjalan keskiosassa sijaitsevaan Rutajärveen, joka edelleen laskee Tarpianjokeen laskevaan Kortejärveen. Järven rannat ovat pääosin pehmeät mutta osin kiviset, ja sen pohja on mutainen.
Kuormitus

Järvi on ruskeavetinen, ja veden laatu on ollut suurimmaksi osaksi maatalouden aiheuttaman hajakuormituksen takia varsin huono. Järvi on melko voimakkaasti rehevöitynyt ja sen vesissä on esiintynyt hapen vajausta ja myrkyllisiä sinileväkukintoja. Järven samean veden laatu on yleisluokaltaan välttävä, mutta ravinteiden suuren määrän vuoksi sen voisi luokitella huonoksikin.
Nuutajärven taajaman jätevedet johdetaan Urjalan vedenpuhdistamoon siirtoviemärillä. Taajaman jätevedet eivät siten vaikuta Nuutajärven veden laatuun, mutta myös Rutajärvi, johon Nuutajoki laskee, on rehevöitynyt ja samentunut osittain Nuutajärvestä Nuutajoen kautta tulevan huonolaatuisen veden takia.
Nuutajärvi kuuluu Ala-Satakunnan viljelyseutuun, ja peltopinta-alaa on järven valuma-alueella yhteensä noin 1850 ha. Kevätvalunnan aikana pelloilta laskee järveen jopa noin puolet sen vesimäärästä, eli vajaat 2 miljoonaa kuutiometriä.
Vesistösuhteet > Nuutajärven valuma-alue

Järven länsiosaan laskee Mustanoja, joka saa alkunsa Vähästä ja Isosta Mustajärvestä sekä Valajärvestä.
Järven itäosaan laskee valumavedet laajalta alueelta kokoava Ihanajoki. Sen päähaaran latvajärviä ovat Kivijärvi Urjalassa sekä Vähäjärvi ja Matkunjärvi Urjalan ja Forssan, aiemmin Koijärven rajalla. Ihanajokeen lähellä sen suuta Urjalan Menosissa yhtyvät lännestä Kaakkosuolta alunsa saava Kallensillanoja ja idästä  Särkijärvestä alkunsa saava Särkänoja eli Kokonoja.
Nuutajärven valuma-alueella sijaitsevat Kaakkossuon, Kivijärvien, Pirttilahden, Palkkisuon 1 ja 2 sekä Pesämäen luonnonsuojelualueet.
Nuutajärven oma valuma-alue on lähes kokonaan Urjalan kunnan alueella.
Vesistösuhteet > Alapuolinen vesistö

Nuutajärvi, Rutajärvi ja Kortejärvi muodostavat valuma-alueineen yhteensä noin  232 km2 suuruisen alueen. Vesistön vedet kulkeutuvat valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan ja Natura 2000-verkostoon kuuluvasta Kortejärvestä Honkolanjokea myöten Tarpianjokeen, josta edelleen Vanajaveden-Pyhäjärven reitin kautta Kokemäenjoen vesistöön.
Rutajärveen laskee vielä idästä Kokonjärven, Lahmajärven ja Hirsjärven muodostama järviketju.
Muuta

Nuutajärven rannoilla on vielä merkittäviä rakentamattomia rantakaava-alueita, ja vapaa-ajan asutusta on toistaiseksi melko vähän.. Järven etelärannalla on muinaislinnaksi nimetty Nuutajärven linnavuori.
Luettelo pikkuplaneetoista: 343001–344000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
343001:stä ja päättyen 344000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Oboro (1899)

| Oboro / 朧 |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow Shipbuilders, Poplar
Kölinlasku:  1. tammikuuta 1899
Laskettu vesille:  5. lokakuuta 1899
Palveluskäyttöön:  1. marraskuuta 1899
Poistui palveluskäytöstä:  21. kesäkuuta 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  420 t (kuormattu)
Pituus:  68,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,2 m
Syväys:  1,57 m
Koneteho:  6 000 ihp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  55
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykki 5 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18″ torpedoputkea
Oboro (jap. 朧) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1899 vesillelaskettu Ikazuchi-luokan torpedovenehävittäjä, joka poistettiin palveluksesta 21. kesäkuuta 1921.