stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ahti Vielma

Ahti Kalervo Vielma (s. 8. huhtikuuta 1941 Kittilä) on suomalainen poliitikko ja kirjailija. Hän oli kokoomuksen kansanedustajana Keski-Suomen vaalipiiristä vuosina 2003–2007. Vielma putosi eduskunnasta vuoden 2007 vaaleissa ja erosi kokoomuksesta maaliskuussa 2010.
Koulutukseltaan Vielma on diplomi-insinööri, hän on valmistunut Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1967. Vuosina 1973–1981 hän toimi Jämsän teknisenä johtajana ja vuosina 1981–2004 Jyväskylän apulaiskaupunginjohtajana.
Vielma on myös julkaissut runoja ja romaaneja. Hän on naimisissa Helena Vielman kanssa, ja heillä on kaksi lasta (Jouni s. 1964 ja Salla s. 1969).
Teokset

Pieni poika.  Jyväskylä:  Kopi-Jyvä, 1995.  ISBN 951-954-669-3
Rinnastuksia.  Jyväskylä:  Kopijyvä, 1996.  ISBN 952-509-203-8
Kaamoksen lapsi.  Jyväskylä:  Kopijyvä, 1997.  ISBN 952-509-206-2
Elämän viiva.  Jyväkylä:  Kopijyvä, 1998.  ISBN 952-509-213-5
Kolme kokoelmaa sekä uusia ajatelmia.  Jyväskylä:  Kopijyvä, 2000.  ISBN 952-509-254-2
Kolhoosien kuningas.  Jyväskylä:  Minerva, 2004.  ISBN 952-547-851-3
Jätkäporvarin päiväkirjasta.  Helsinki ; Jyväskylä:  Minerva, 2006.  ISBN 978-952-492-000-1
Kuuhullu.  Tampere:  Mediapinta, 2008.  ISBN 978-952-235-026-8
Raunioitten lapsi.  Tampere:  Mediapinta, 2009.  ISBN 978-952-235-053-4
Maan kiertolaiset.  Tampere:  Mediapinta, 2010.  ISBN 978-952-235-185-2
Jopokka.  Ranua:  Mäntykustannus, 2012.  ISBN 978-952-5712-75-9
Kaiju.  Joensuu:  Hai, 2013.  ISBN 978-952-5934-29-8
Herra Iso-Herra.  Rovaniemi:  Väylä, 2014.  ISBN 978-952-5823-73-8
Katse Aurinkoon. Väylä, 2015. ISBN 978-952-5823-87-5.
David Popper

David Popper
David Popper (18. kesäkuuta 1843 Praha, Böömi, Itävallan keisarikunta – 7. elokuuta 1913 Baden, Itävalta-Unkari) oli itävaltalainen (böömiläinen) sellisti ja säveltäjä. Hän syntyi ja opiskeli Prahassa. Popper esiintyi sellistinä ensimmäistä kertaa vuonna 1863. Vuodesta 1896 lähtien hän opetti musiikkia Budapestin konservatoriossa. Popper kuoli Badenissa.
Suurin osa Popperin sävellyksistä on sellolle. Hän sävelsi muun muassa neljä sellokonserttoa, requiem kolmelle sellolle ja orkesterille sekä pienimuotoisempia sellokappaleita.
Elämä

David Popper, prahalaisen kanttorin, Anselmus Popperin poika, opiskeli Prahan konservatoriossa sellonsoittoa Julius Goltermannin johdolla. Nuorena taiteilijana hän konsertoi Hans von Bülowin säestämänä. Vuonna 1863 hän lähti konserttikiertueelle Euroopan suurimpiin kaupunkeihin ja saavutti suuren suosion Saksassa, Sveitsissä, Unkarissa, Hollannissa ja Englannissa. Bülowin suosituksesta hänestä tuli herttua Friedrich Wilhelm Konstantin von Hohenzollernin löwenburgin kamariorkesterin jäsen.
Popper debytoi Wienissä vuonna 1867, minkä jälkeen hän toimi 1868–73 Wienin valtionoopperan orkesterin soolosellistinä ja oli Hellmesberger -jousikvarteton jäsen. 1872 hän meni naimisiin Sophie Menterin kanssa, joka oli Franz Lisztin oppilas. Erottuaan Wienin valtionooperasta Popper meni vaimonsa kanssa konserttikiertueille, kunnes he erosivat vuonna 1886. 1880-luvun puoleenväliin asti Popper matkusti paljon Euroopan sisällä; hän asui Lontoossa, Pariisissa, Pietarissa, Wienissä ja Berliissä ja oli hyvin suosittu korkeatasoisen soittonsa ansiosta. Vuonna 1882 hän oli kiertueella Espanjassa ja Portugalissa ranskalaisen viulustin, Émile Sauret'n kanssa.
Vuonna 1886 hänet kutsuttiin Unkarin Kuninkaallisen Konservatorion sellonsoiton- ja jousikvarteton opettajaksi. Siellä Popper perusti Hubay Jenőn kanssa kuuluisan jousikvarteton, joka vaikutti Unkarin musiikkielämään vuosikymmeniä. Vuosikausia säveltäjä itse myötävaikutti heidän Brahms-konsertteihinsa. Vuonna 1896 he esittivät Brahmsin c-molli -trion yhdessä. Brahms omisti Popperille sonaattinsa, jonka he esittivät yhdessä Budapestissä. Lisäksi Popper esiintyi useiden kamariyhtyeiden solistina ja myöhemmin myös Konservatorion orkesterin kapellimestarina.
David Popper toimi myös säveltäjänä. Hän sävelsi lähes 75 sellokappaletta ja lukuisia kappaleita myös muille soittimille.
Tunnetuimmat teokset > Sellokonsertot

d-molli, op. 8
e-molli, op. 24
G-duuri, op. 59
h-molli, op. 72
Tunnetuimmat teokset > Duot

Elfentanz, op. 39
Zweite Tarantella, op. 57
Tunnetuimmat teokset > Fantasiat

Fantasie über kleine russische Lieder, op. 43
Tunnetuimmat teokset > Laulut

Spinnlied, op. 55 Nr. 1
Wie einst in schöner'n Tagen, op. 64 Nr. 1
Wiegenlied, op. 64 Nr. 3
Tunnetuimmat teokset > Nokturnot

Nocturne Nr. 3, op. 42
Tunnetuimmat teokset > Rapsodiat

Ungarische Rhapsodie, op. 68
Tunnetuimmat teokset > Serenadit

Serenade, op. 54 Nr. 2
Tunnetuimmat teokset > Sarjat

Im Walde, op. 50
Tunnetuimmat teokset > Tanssit

Gavotte, Op. 76 No. 2
Mazurka, Op. 11, No. 3
Gnomentanz, Op. 50, No.2
Gavotte, Op. 23
Tunnetuimmat teokset > Orkesteriteokset

Rekviem, op. 66
Suite, op. 16
Caprice, Suite de 2 morceaux originaux, op. 74
Tunnetuimmat teokset > Teoksia sellolle ja pianolle

Polonaise de concert op.14
Sérenade orientale op. 18
Tarantelle op. 33
Spinnlied op. 55/1
Ungarische Rhapsodie op. 68
Tunnetuimmat teokset > Kadensseja sellokonserttoihin

Haydn, Saint-Saëns, Volkmann, Schumann, Molique
Tunnetuimmat teokset > Sovituksia sellolle ja pianolle

Chopinin, Tšaikovskin, Pergolesin, Schubertin ja Schumannin teoksista
Pedagogisia teoksia

Hohe Schule des Violoncell-Spiels, op. 73
Zehn mittelschwere grosse Etüden für Violoncell, op. 76
Kirjallisuutta

J. W. von Wasielewski, Das Violoncell und seine Geschichte, Leipzig 1889, 1925
Stephen De'ak, David Popper. Neptune City, N.J.: Paganiniana Pub., c1980. ISBN 0-87666-621-7
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Postmodernismi

Postmodernismi
Robert Venturi: , 1959–1964. Chestnut Hill, Pennsylvania.
Pääartikkelit
Postmoderni filosofia | Postmoderni taide | Postmodernismi (arkkitehtuuri) | Postmoderni kirjallisuus
Aiheet
Dekonstruktio | Kriittinen teoria | Memphis-ryhmä | Oulun  koulu
Tekijät
Jean Baudrillard | Pierre Bourdieu | Rosi Braidotti | | Gilles Deleuze | Jacques Derrida | Paul Feyerabend | Michael Graves | Hans Hollein | Philip Johnson | Emmanuel Lévinas | Jean-François Lyotard | Jarmo Mäkilä | Reima Pietilä | Kimmo Sarje | Ettore Sottsass | James Stirling
Diskurssianalyysi · Positivismi
Konfliktiteoria · Kriittinen teoria
Rakenteellinen funktionalismi
Sosiaalinen konstruktionismi
Émile Durkheim
Karl Marx · Max Weber
Julkinen sosiologia

Laki · Kasvatus
Poikkeavuus · Rikollisuus
Sosiaalinen verkosto
Stratifikaatio · Talous · Tiede
Tieto · Uskonto
Väestö · Yhteiskuntaluokka
Ympäristö · Armeija
Kaupunki
Habitus · Identiteetti · Normi
Jälkimoderni · Myöhäismoderni
Notkea moderni
Sosiaalinen pääoma · Valta
Postmodernismi (myös jälki- tai myöhäismodernismi) on 1900-luvun puolivälissä kehittynyt länsimainen aatesuuntaus, jonka keskeisiä piirteitä ovat jyrkkä skeptisyys niin sanottuja ”suuria kertomuksia” kohtaan sekä ontologinen subjektivismi. Postmodernissa ajattelussa kielletään ihmisestä riippumattoman todellisuuden sekä objektiivisen tiedon ja totuuden olemassaolo. Järkeä ja logiikkaa ei pidetä yleispätevinä, ja samoin ihmisen käyttäytymistä ja psykologiaa pidetään sosiaalisina konstruktioina eli sosiaalisen ympäristön tuotteina.
Postmodernismi vaikuttaa suuntauksena filosofiassa sekä taiteessa. Postmodernismin syntymiseen vaikutti teollistuneen yhteiskunnan muuttuminen toisen maailmansodan jälkeen. Populaarikulttuurin merkitys kasvoi, viestimet muuttuivat ja kulttuuri kansainvälistyi. Puhutaan myös postmodernista elämäntavasta, jossa kulutuksella ja viestintävälineillä on suuri merkitys ja ainekset eri suunnista sekoittuvat – kuten viihde ja korkeakulttuuri. Postmodernin yhteiskunnan on katsottu koostuvan yhä moninaisemmista ja alati vaihtuvista osakulttuureista.
Postmodernismi on monimerkityksinen ja kiistelty käsite. Eri aloilla ja eri teoreetikoilla moderni ja postmoderni tarkoittavat usein eri asioita. Etuliitteen post- tai jälki- sisältävä käsite postmodernismi tarkoittaa modernismin jälkeen tulevaa aikakautta tai tyyliä. Keskeistä on siis käsitys, että modernismista on siirretty uuteen kauteen. Postmodernismista alettiin keskustella 1960-luvulla Yhdysvalloissa kirjallisuuden tutkimuksessa. 1970-luvulla keskustelu postmodernismista siirtyi arkkitehtuurin ja sitten kuvataiteen aloille. Postmodernista filosofiasta alettiin keskustella 1970- ja 80-luvuilla.
Postmoderni taide

Postmoderni taide on eri taiteenaloilla, varsinkin kuvataiteissa, arkkitehtuurissa, muotoilussa ja kirjallisuudessa, mutta myös musiikissa, elokuvassa ja teatterissa postmodernismin myötä syntynyt tyyli ja käsitteellinen teoria. Sitä luonnehtii yleinen epäluottamus aatteisiin ja melko vaikeasti määriteltävä suhde siihen, mihin taide perustuu.
Postmodernia taidetta alkoi muodostua 1960-luvulta alkaen. Sille on tyypillistä sekatyylisyys eli lainaukset ja pastissit sekä ironia, huumori ja leikkisyys. Erilaisille tulkinnoille jätetään tilaa. Taiteen prosessi ja uusien työskentelytapojen kokeilu korostuu. Yleistä on myös taiteiden välisten rajojen rikkominen. Installaatioon voi yhdistyä esimerkiksi performanssia, käsitetaidetta ja mediataidetta. Aiheet vaihtelevat suuresti, mutta yhtenä suuntauksena ovat olleet arkiset aiheet ja pinnallisuus. Tähän liittyen arkiesineitä on työstetty niin, että ne muuttuvat yleviksi, tai on huonomaalattu arkisia aiheita.
Tutkijoiden keskuudessa on erilaisia näkemyksiä siitä, missä vaiheessa postmodernismi alkoi todella lyödä läpi länsimaiden taidemaailmassa. Yleensä kuitenkin ajatellaan, että se tapahtui 1980-luvun alkupuolella. Tuona ajanjaksona modernistinen ihanne taiteesta absoluuttisena, ideaalina, puhtaana ja täydellisenä alkoi murentua, ja samoin alkoi romuttua näkemys taiteilijasta vakavahenkisenä ja yhteiskunnasta irrallaan olevana yksilönä.
Postmodernismi ei oikeastaan ole tyylisuuntaus, vaan pikemminkin tapa tehdä taidetta. Postmodernismi hylkää modernismin vakavuuden ja luo taidetta, joka usein rienaa modernin taiteen sääntöjä. Postmodernismille on tavallista, että se yhdistelee vapaasti korkeakulttuurin ja populaarikulttuurin aineksia, asettaa niitä uusiin yhteyksiin ja muuntelee niiden merkityksiä. Postmoderni taide heijastelee jälkiteollisen ja globalisoituneen kapitalistisen yhteiskunnan monimuotoisuutta sekä sen sosiaalista ja kulttuurista monipuolisuutta.
Postmoderni filosofia

Postmodernismi on yhdistetty etenkin ranskalaiseen filosofiaan. Keskeinen postmodernismin edustaja on Jean-François Lyotard Modernilla ja postmodernilla voidaan viitata esimerkiksi taloudellisiin, taiteellisiin tai kirjallisiin ilmiöihin. Lyotard kehitteli postmodernismin käsitettä yhdistämään näitä merkityksiä. Postmodernismi suhtautuu arvostelevasti valistuksen ja modernin ”hankkeisiin”. Lyotardin mukaan modernille ajalle ovat olleet ominaisia ”suuret kertomukset” esimerkiksi valistuksen tavoitteista ihmiskunnan vapauttamiseksi, ja nämä kertomukset ovat menettäneet vakuuttavuutensa. Postmodernistiseen keskusteluun liittyy muun muassa jälkistrukturalismi.
Postmodernismin arvostelijoiden mukaan monet postmodernistit hylkäävät ajattelun ja keskustelun järkiperäisyyden arvioinnin tunnusmerkit. Tämä johtaa heidän mukaansa siihen, että lopulta kuka tahansa voi sanoa tai tehdä mitä vain. Postmodernismin on väitetty johtavan vaaralliseen relativismiin, jossa totuus, järki ja moraali ovat kokonaan suhteellisia.
Postmoderni kirjallisuus

Postmoderni kirjallisuus on korostanut kirjallisen todellisuuden keinotekoisuutta muun muassa itsensä tiedostavan sepitteellisyyden eli metafiktion kautta. Kirjallisuudessa postmodernismia edustavat esimerkiksi Kurt Vonnegut, John Barth ja Donald Barthelme.
Kirjallisuutta

Appignanesi, Richard ym.: Postmodernismi vasta-alkaville ja edistyville.  ((Postmodernism for beginners, 1998.) Suomentanut Raija Keni)  Helsinki:  Jalava, 1998.  ISBN 951-887-131-0
Bauman, Zygmunt: Postmodernin lumo.  (Suomentanut Jyrki Vainonen: Toimittaneet Pirkkoliisa Ahponen & Timo Cantell)  Tampere:  Vastapaino, 1996.  ISBN 951-768-002-3
Jameson, Fredric: Postmodernism, Or the Cultural Logic of Late Capitalism.  Duke University Press, 1991.  Teoksen verkkoversio (PDF) Viitattu 20.7.2016. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Kotkavirta, Jussi & Sironen, Esa (toim.): Moderni/postmoderni: Lähtökohtia keskusteluun.  (2. korjattu ja täydennetty painos (1. painos 1986))  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1989.  ISBN 951-9297-77-4
Lyotard, Jean-François: Tieto postmodernissa yhteiskunnassa.  ((La condition postmoderne, 1979.) Käännös: Leevi Lehto)  Tampere:  Vastapaino, 1985.  ISBN 951-9066-13-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Postmodernismi Wikimedia Commonsissa
Pyöriä, Pasi: Postmodernin postmortem: entä nyt kun postmodernikin on jo ajanut ohi? niin & näin 1/1999, 58–62.
| n k Kulttuurintutkimus |
| --- | --- |
 Dekonstruktio  Diskurssianalyysi  Jälkistrukturalismi  Kriittinen teoria  Kulttuuriantropologia  Kulttuurifilosofia  Kulttuurisosiologia  Semiotiikka  Strukturalismi 
 Alakulttuuri  Kulttuurievoluutio  Kulttuuriteollisuus  Populaarikulttuuri  Postmodernismi  Vastakulttuuri  Visuaalinen kulttuuri 
Terry Farrell, MI6-rakennus, 1994. Lontoo.
Jean-François Lyotard
Olli Viitasaari

Olli Sakari Viitasaari (s. 1950) on Lempäälän entinen kunnanjohtaja. Hän toimi Lempäälän kunnanjohtajana yli 20 vuotta, kunnes jäi eläkkeelle elokuun 2015 alusta. Tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi Viitasaarelle kunnallisneuvoksen arvonimen 24. toukokuuta 2013.
Vuonna 2014 Viitasaari valittiin Pirkanmaan jätehuollon hallitukseen. Hän suhtautuu kriittisesti kuntaliitoksiin.
Viitasaarta Lempäälän kunnanjohtajana seurasi Heidi Rämö.
Viikinkilaiva

Viikinkilaivan rekonstruktio
Viikinkilaiva on viikinkiaikana skandinaavisten kansojen rakentama laiva.
Viikinkilaivalle samoin kuin muille Itämeren piirissä rakennetuille puulaivoille on tyypillistä laidoituksena käytetty limilaudoitus eli limisaumoitus, jossa ylempi lautaa peittää osin alemman ja laudat on niitattu yhteen. Tämä menetelmä säilyi suurienkin laivojen rakenteessa keskiajalle saakka. Ero on selkeä Välimerellä tehtyihin veneisiin, kun näissä käytettiin tasasaumoja, joita toisinaan nimitetään myös puskusaumoiksi ja jossa laudat ovat samassa tasossa ja raot on tilkitty. Köli on myös ominainen viikinkien aluksille, joista on myös periytynyt termejä, kuten "tyyrpuuri" eli ohjausairon puoli, joka oli laivan perässä kulkusuunnassa oikealla puolella. Laivat olivat suhteellisen kapeita, pitkiä ja nopeakulkuisia. Laivoissa oli yleensä purjeet. Sotalaivoja myös soudettiin, ja soutajia oli useita kymmeniä yhdessä laivassa, pisimmissä jopa 60 penkkiä ja 120 soutajaa. Laivoja nimitettiin soutajien määrän mukaan: 20-penkkinen ja 40 soutajaa kuljettanut laiva oli "ledung". Sana tarkoittaa myös sotapalvelusta merellä ja maakuntien pakkoa asettaa laivoja kuninkaan käyttöön. Näistä sotalaivoista käytetään nimitystä "långskepp" (pitkävene).
Lähteistä

Viikinkilaivoista on säilynyt tietoja arkeologisina löytöinä, joista on saatu tarkkaa tietoa laivojen rakenteista. Näitä laivoja on myös kuvattu tuon ajan maalauksissa, joista on saatu tietoja esimerkiksi purjeista. Kirjoitetuissa lähteissä on tietoja erilaisista laivatyypeistä, niiden käytöstä ja koosta. Laivoista tehdyt rekonstruktiot kertovat niiden merenkulkuominaisuuksista.
Laivanrakennustekniikka

Viikinkiretket tulivat mahdollisiksi laivanrakennustekniikan kehittyessä. Maston ja airojen yhdistelmä oli viikinkialusten salaisuus. Viikinkiveneiden masto voitiin helposti laskea alas tuulen vastuksen vähentämiseksi sekä vakauden lisäämiseksi, kun alusta soudettiin tai kun oli tarpeen pitää matalaa profiilia yllätyshyökkäykseen ryhdyttäessä.
Viikinkien pitkät veneet kehittyivät viikinkiaikaa edeltävinä vuosisatoina. Hjortspring-veneestä ennen ajanlaskun alkua varsinaiseen pitkäveneeseen noin vuonna 800 on nähtävissä selkeä linja. Viikinkiveneiden selkäranka oli pitkä köli, joka leikattiin yhdestä suorasta puunrungosta. Kölin avulla vene pystyi nousemaan tuuleen. Laivojen kevyt rakenne ja matala syväys tukivat niiden käyttöä maihinnousuun ja hyökkäyssotaan. Viikingit saattoivat nousta maihin loiville rannoille, ja laivoista päästiin nopeasti rantautumaan. Tilanteen mukaan laivaa voitiin soutaa myös taaksepäin. Kevyinä aluksia voitiin siirtää maakannasten yli.
Veneiden kaaret muotoiltiin oksista, jotka olivat valmiiksi halutun muotoisia. Tavoitteena oli notkeus ja taipuisuus. Kylkilaudat veistettiin ohuiksi suurinta mahdollista joustavuutta silmällä pitäen, koska alusten runkojen tuli purjehtia kevyesti aalloilla eikä taistella niitä vastaan. Reilunkokoisen sota-aluksen rakennukseen käytettiin noin tusina tammea. Pohjoisemmassa, missä tammea ei kasvanut, käytettiin mäntyä. Limisaumainen laidoitus oli helppo tiivistää. Airojen aukot voitiin peittää kovassa merenkäynnissä estämään veden tulo sisään. Penkkien puuttumisen vuoksi soutajat ovat ilmeisesti istuneet merimieskirstuillaan. Peräsinairo oli kulkusuunnassa oikealla puolella ohjattavissa oikealla kädellä, josta nimityskin "tyyrpuuri".
Koska viikingit hautasivat mahtimiehiään, rikkaita naisia ja miehiä laivoissa, muutamia laivoja on säilynyt. Tällaisia ovat norjalaiset Osebergin laiva ja Gokstadin laiva.
Purjehduksesta

Viikingit tekivät matkansa purjelaivoilla, joita voitiin myös soutaa. Avomerellä käytettiin suurta suorakulmaista purjetta, jokivesiä ja rannikkoa pitkin kuljettiin soutamalla, jolloin masto kaadettiin.
Tyypillinen viikinkien sota-alus oli noin 30 metriä pitkä ja siihen mahtui 32 soutajaa. Kuitenkin saagojen mukaan rakennettiin jopa yli 50-metrisiä sota-aluksia. Vene tehtiin tammesta, jos sitä vain oli saatavilla. Se oli matala ja vakaa, ja sillä pystyi rantautumaan helposti. Joettomien taipaleiden yli veneet siirrettiin vetämällä tai kantamalla hankainreikiin työnnettyjen airojen avulla. Tosin osa arkeologeista epäilee viimeksi mainittua, sillä käytännön kokeissa se on osoittautunut hankalaksi.
Valtaosa viikinkien retkistä tehtiin rannikkoa seuraillen. Maamerkkejä tarkkailemalla saattoi selvittää, kuinka pitkälle oli edetty. Rannikkoa pitkin tehdyillä retkillä tilaa vievää ruokaa ei tarvinnut lastata, sillä tarvittava ravinto saatiin rannikon pysähdyspaikoista. Matkat Atlantin yli Islantiin ja Grönlantiin olivat huomattavasti haasteellisempia, koska merellä oltiin useita päiviä ja öitä. Ruoaksi viikingit söivät pitkillä retkillä kuivattua kalaa tai lihaa ja hapattamatonta leipää. Nahkaleileistä he joivat vettä, maitoa tai olutta.
Aavoilla merillä viikingeillä oli omat suuntimis- ja matkanmittauskeinonsa. Vaikka monia teorioita on esitetty siitä, kuinka viikingit navigoivat aavalla merellä, teorioiden tueksi ei ole löydetty arkeologista todistusaineistoa mistään navigointivälineistä. On luultavaa, että he selvisivät auringon ja Pohjantähden asemaa seuraamalla, sekä tarkkailemalla luontoa, aaltoja, tuulta, lintuja ja meren kaloja. Linnut ja valaat esiintyivät rannikkojen läheisyydessä, sekä aallot muodostuivat eri tavalla merenpohjan kohotessa rannikkoa lähestyttäessä. Kokenut purjehtija osasi myös tarkkailla taivaanrannassa näkyvää jääkenttien heijastusta.
Kokeilut nykyaikana tehdyillä viikinkialusten kopioilla ovat osoittaneet, että aluksilla voi nelikulmaisen purjeen ja soutajien avulla saavuttaa yli 15 solmun (28 km/h) nopeuden hyvissä olosuhteissa, ja pitkiä matkoja kuljettaessa voitiin edetä 200 km tai enemmänkin 24 tunnissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viikinkilaiva Wikimedia Commonsissa
Piirros viikinkilaivasta.
Viikinkilaiva Oslossa
Gokstadin laivan keula
Viivästys

Viivästys tarkoittaa sopimusoikeudessa sellaista suoritushäiriötä, jossa suoritusta ei tehdä sopimuksessa sovittuna aikana tai suoritus jätetään kokonaan tekemättä. Ennakkoviivästykseksi kutsutaan viivästystä, jossa jo ennen suoritushetkeä voidaan päätellä, että suoritus jää oikeaan aikaan tekemättä. Rahasuorituksessaan viivästynyt sopijapuoli joutuu yleensä maksamaan viivästyskorkoa toiselle osapuolelle. Rakennusurakan urakkasopimukseen sisältyy usein viivästymissakko, joka tarkoittaa urakan tilaajalle työn viivästymisen vuoksi maksettavaa rahamääräistä vahingonkorvausta. Se lasketaan yleensä sovitun prosentin mukaan urakkasummasta.
Viivästykseen liittyviä määräyksiä on etenkin kauppalaissa (355/1987). Laissa viivästymisiä ovat kaikki viivästykset riippumatta niiden syystä. Vastapuolen viivästys voi johtaa useaan mahdolliseen tilanteeseen.
Omasta suorituksesta saa pidättyä (10 ja 42 §).
Vastapuoli voidaan velvoittaa suoritukseen (22, 52 ja 53 §).
Sopimuksen saa purkaa (25, 26 ja 54–56 §).
Vastapuolella ei ole suoritusvelvollisuutta esteen tai liikavaikeuden vuoksi (23 §).
Vastapuolen velvollisuus on maksaa vahingonkorvausta tai vastapuoli vapautuu siitä, koska hänellä on hyväksyttävä este (27 ja 57 §).
Janne Vihu

Johan (Janne) Edvard Vihu ent. Gröhn (3. kesäkuuta 1897 Kemin maalaiskunta – 10. elokuuta 1952) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Misse-joella Saksan itärintamalla vuonna 1916. Jatkosodan aikana hän palveli miinaan ajaneessa panssarilaiva Ilmarisella.
Perhetausta

Vihun vanhemmat olivat maanviljelijä Aali Gröhn ja Ida Jarkko. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Anna Sofia Tiiran kanssa, josta hän erosi vuonna 1942 ja avioitui toisen kerran Hilma Elina Ojannon kanssa, josta hän erosi jo vuonna 1945 ja avioitui vielä kolmannenkin kerran vuonna 1946 pakkaaja Helmi Emilia Kortmanin kanssa.
Opinnot

Vihu kävi kansakoulun. Heän suoritti asemestarikurssin ensimmäisen jakson vuonna 1922 ja erikoismestarien asekurssin ensimmäisen jakson vuonna 1936.
Jääkärikausi

Vihu työskenteli maanviljelijänä Kemin Alapaakkolassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 21. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet 25. marraskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja lähetettiin Altonan työosastoon, mistä hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 1. elokuuta 1917.