Garafíanpaimenkoira
Alkuperä

Garafíanpaimenkoira on saanut nimensä saaren pohjoisosassa sijaitsevasta Garafían kylästä, mistä se on levinnyt myös saaren muille alueille. Sen alkuperäinen tehtävä on ollut paimentaminen, jossa se onkin erityisen lahjakas, mutta nykyisin sillä on merkittävä asema seurakoirana. Se auttoi vuohilaumojen kaitsemisessa ja sopeutui saaren karuihin olosuhteisiin. Garafíanpaimenkoiralla on tiettyjä rotutyypillisiä piirteitä, jotka siirtyivät sukupolvelta toiselle ja osoittivat kannan olevan suhteellisen yhtenäinen ja kaikki erilaiset muunnokset kykenivät työhönsä. Vuosisatojen mittaan kestänyt valikoiva jalostus säilytti sen vuohien ja jyrkillä maaperillä viihtyneiden uuhilampaiden paimennus.
Garafíanpaimenkoiran historia ulottuu varhaisespanjalaiseen aikaan, vaikka jotkut uskovat muiden rotujen perimän vaikuttaneen sen nykyiseen olemukseen eurooppalaisten uudisasukkaiden tuotua saarelle omia koiriaan vuoden 1493 valloitusretkellään. Tämän teorian mukaan se olisi siis syntynyt uusien tulokkaiden ja Kanariansaarten alkuperäisten koirien välisten risteytysten seurauksena.
Sergio Suárez Benítezin mukaan kantarotuja oli kolme: La Palman alkuperäisrotu eli ns. "auaritanpaimenkoira", belgianpaimenkoira ja estrelanvuoristokoira. La Palman alkuperäisasukkailla auaritoilla oli vuohien ja lampaiden ajoon kehittynyt rotu, jota käytettiin myös vartiointiin. Rotu kuoli sittemmin sukupuuttoon, mutta sen perimä vaikuttaa yhä nykyisessä garafianpaimenkoirassa. Belgianpaimenkoira saapui saarelle 1500-luvun alussa Flanderista kotoisin olleiden sokerikauppiaiden mukana, ja estrelanvuoristokoiran saarelle toivat myöskin 1500-luvun alussa portugalilaiset ja galicialaiset uudisasukkaat. Belgianpaimenkoiralta perintönä on tullut sapelimuotoinen häntä ja sekä auaritojen koiralta että estrelanvuoristokoiralta vahvat raajat.
1970-luvulla garafianpaimenkoiraa risteytettiin saksanpaimenkoiran kanssa. Lopputuloksena oli kuitenkin huonohermoisia, levottomia yksilöitä, jotka purivat lampaita pakottaakseen ne liikkumaan - tämän vuoksi lampaat stressaantuivat niin, etteivät ne tuottaneet  maitoa. Muiden rotujen sekoituttua kantaan rotu melkein kuoli sukupuuttoon. Sen pelastamista varten perustettu työryhmä elvytti sen seuraavan vuosikymmenen aikana. Perättäiset risteytykset muiden paimenkoirien kanssa 60 vuoden ajan todistivat sen elvyttämisen välttämättömyyden. Rotu säilyi saarella valitsemalla muutama tyypillinen yksilö, josta kantaa alettiin luoda uudelleen. Sukupuuttouhan takia 80 vuodessa sille perustettiin suojeluryhmä, joka perusti nykyisen Don Antonio Manuel Diaz Rodriguezin johtaman Espanjan garafíanpaimenkoira-yhdistyksen. Siitä lähtien ollaan taisteltu rodun suojelemiseksi ja levittämiseksi.
Nykyisin garafíanpaimenkoira on kotiseudullaan erittäin yleinen. Se on esiintynyt viime vuosina La Palman ja Santa Cruz de Tenerifen kansainvälisissä ja kansallisissa näyttelyissä muiden Kanariansaarten alkuperäisrotujen lisäksi. La Palman eläinlääketieteellisen kunnan etnologian osasto on tutkinut sitä ja se esiintyi Espanjan alkuperäisroduille järjestetyssä tilaisuudessa Cordobassa maaliskuussa 1992. Rotuyhdistys teki merkittävää työtä sen suojelemiseksi ja levittämiseksi, kunnes se lopulta saavutti Espanjan kennelliiton virallisen hyväksynnän vuonna 2003.
Rodun tulevaisuus näyttää erittäin valoisalta ja kiinnostus sitä kohtaan on kasvussa. Se kiinnostaa sekä karjatilallisia että garafíanpaimenkoiran luonteen omaavaa seurakoiraa etsiviä ihmisiä.
Näyttelyssä sijoittunut yksilö.
Mustamaskinen yksilö näyttelykehän reunalla odottamassa vuoroaan.
Osalla rodunedustajista on taittokorvat, kuten kuvassa esiintyvällä 2-vuotiaalla uroksella.
Fawn yksilö.
Garafianpaimenkoiran pentuja.
Käännös suomeksi