stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maailman ruokaohjelma
Toiminta

WFP:n maailmanlaajuinen logistinen verkosto mahdollistaa ruoka-avun toimittamisen nälästä kärsiville tai nälänhätään ajautumassa oleville alueille ajoissa. WFP valmentaa yhteisöjä vastaamaan hätätilanteisiin joustavammin ja toipumaan kriiseistä nopeammin.
Järjestö jakaa ruoka-avustusta myös erilaisten kehitysprojektien puitteissa. Niiden avulla WFP pyrkii auttamaan jatkuvasti nälkää näkeviä pääsemään pois köyhyyden kierteestä ruoka-avustuksen keinoin. Vastaanottaessaan ruoka-avustusta perheet saavat tarvitsemaansa aikaa ja resursseja voidakseen keskittyä esimerkiksi koulutukseen, joka on hyvä keino ulos köyhyydestä.
Voimavaroja ruoalla –projektien tavoitteena on luoda yhteisöistä omavaraisia. Heikossa asemassa olevien tie pois köyhyysloukusta helpottuu, kun kaikki aika ja energia eivät mene ruoan hankkimiseen. Toimintaan osallistuvien yhteisöjen jäsenet saavat ravintoa vastineeksi työpanoksesta erilaisissa rakennusprojekteissa tai opetellessaan uusia hyödyllisiä taitoja koulutushankkeissa.
WFP pyrkii hankkimaan mahdollisimman suuren osan avustuksena käytettävistä elintarvikkeista avustusmaasta tai lähialueilta. Ruoka hankitaan ensisijaisesti paikallisilta viljelijöiltä. Tämä on järjestön mukaan toimiva ratkaisu kaikille osapuolille: Viljelijöillä on paremmat mahdollisuudet päästä mukaan markkinoihin ja WFP puolestaan pystyy tarjoamaan avustettaville olosuhteisiin soveltuvaa ruokaa nopeasti ja ympäristöllistä vaikutusta minimoiden. Samalla säästetään kuljetuskustannuksissa.
WFP:llä on asiantuntemusta eri aloilta, kuten ruokaturvan analysoinnista, ravitsemuksesta ja logistiikasta. Asiantuntemus auttaa WFP:tä löytämään parhaat ratkaisut nälän voittamiseksi. Järjestön palveluksessa on noin 14 900 henkeä, joista 93 % työskentelee apua vastaanottavissa maissa, syrjäisillä alueilla kaikkein köyhimpien parissa.
WFP tarjoaa palveluja koko humanitaariselle yhteisölle, mukaan lukien lentokuljetuksia YK:n humanitaarisen lentopalvelun avulla, joka lentää yli 250 kohteeseen ympäri maailman
WFP:n kouluruokaohjelma

WFP:n kouluruokaohjelmat tarjoavat koululaisille vähintään yhden aterian päivässä. Ruoka-annos sisältää välttämättömät ravintoaineet, jotka ovat tärkeitä lapsen fyysiselle ja henkiselle kehitykselle. Ruoka kannustaa koulunkäyntiin ja antaa koulutuksen lisäksi paremmat mahdollisuudet terveeseen elämään. Erityisesti tytöt hyötyvät WFP:n kouluruokaohjelmista, sillä monet vanhemmat päästävät heidät kouluun sen sijaan, että he jäisivät tekemään kotitöitä. Kouluruoka on pitkän aikavälin ase köyhyyttä vastaan.
Kouluruokailu toimii voimakkaana yhteiskunnallisena turvaverkkona lapsille ja heidän vanhemmilleen. Se voi parantaa elintasoa ja on sijoitus tulevaisuuteen ravinnon, terveystiedon ja tasa-arvon kautta. WFP:n kouluruoka kannustaa köyhiä perheitä lähettämään lapsensa, erityisesti tyttölapset, kouluun. Tämän johdosta kouluissa, joissa tarjotaan kouluruokaa, koulua käyvien lasten määrä on paljon korkeampi.
Kouluruokaohjelmat voivat myös auttaa olennaisesti ei nälkää -kehitystavoitteen saavuttamisessa ja maiden oman suoriutumiskyvyn kehittämisessä.
WFP:llä on ollut kouluruokaohjelmia kehittyvissä maissa jo lähes puolen vuosisadan ajan. Joka vuosi WFP tarjoaa kouluruokaa 20–25 miljoonalle lapselle yli 63 maassa, usein vaikeasti tavoitettavilla alueilla. Kouluruokaohjelmat ja kotiin vietävät ruoka-annokset toimivat kannustimena köyhimmille perheille, ja niiden avulla perheet voivat pitää lapset ennemmin koulussa kuin töissä tai kotona. WFP:n tavoitteena on, ettei yhdenkään lapsen tarvitse käydä koulua nälkäisenä.
Viimeisen 45 vuoden aikana yli 30 maata ovat jo kyenneet ottamaan WFP:n kouluruokaohjelmat omalle vastuulleen tai maksamaan WFP:lle niiden toteuttamisesta.
Ruoka-avun hankinta

WFP ostaa vuosittain yli 2 miljoonaa tonnia ruokaa. Vähintään kolme neljäsosaa ruoasta tulee globaalin etelän maista. Ostamalla ruokaa mahdollisimman läheltä säästämme aikaa ja rahaa kuljetuskustannuksissa ja tuemme paikallista taloutta. WFP vastaa ihmisten ruokatarpeisiin yhä useammin käteissiirroilla, joiden avulla auttamamme ihmiset voivat valita ja ostaa ruokansa paikallisesti.
Suuri osa ruoasta, jota WFP ostaa globaalin etelän maista, jaetaan joko samassa maassa tai naapurimaissa. Lähiseutuja suosimalla ruoan hankinnassa WFP tukee paikallista taloutta ja rohkaisee paikallisia tuottajia. Tämä suosii paikallista väestöä, olivatpa he avun tarpeessa tai eivät. Ostaminen lähiseuduilta mahdollistaa myös sen, että WFP pystyy toimimaan nopeasti ja rakentamaan ruokakorin paikallisten makujen mukaan sekä vähentämään kuljetukseen liittyviä ympäristöllisiä haittoja.
WFP kilpailuttaa alihankkijansa saadakseen ruokaa edullisesti ja vahvistaakseen toimintansa läpinäkyvyyttä. Hyödykkeisiin sekä niiden käsittelyyn ja kuljetuksiin liittyvät kustannukset lasketaan tarkasti.
WFP haluaa myös parantaa kestävää kehitystä ja ruoan riittävyyttä. Vuonna 2008 käynnistettiin lukuisia pilottihankkeita, joilla pyritään saamaan pienviljelijät markkinoille Afrikassa, Aasiassa ja latinalaisessa Amerikassa. Hanke tunnetaan nimellä Purchase for Progress eli P4P.
P4P-hankkeen avulla WFP tukee paikallisia markkinoita, jotta ne pystyisivät kestävämpään maataloustuotantoon ja vakiintuneeseen ruoantuotantoon.
WFP ostaa ruokaa pienituloisilta viljelijöiltä kohdemaissaan. Tämä pienentää viljelijöiden riskejä haavoittuvaisilla markkinoilla ja lisää heidän tulojaan sekä mahdollisuuksiaan investoida maataloustuotantoon.
Hallinto ja rahoitus

WFP:tä hallinnoi johtokunta, joka koostuu 36 jäsenvaltion edustajasta. YK:n pääsihteeri ja YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO:n pääjohtaja nimittävät WFP:lle pääjohtajan viideksi vuodeksi kerrallaan.
Pääjohtaja vastaa järjestön hallinnosta ja sen ohjelmien, projektien ja muiden toimintojen täytäntöönpanosta. Pääjohtajan apuna toimii neljä apulaisjohtajaa, joilla kullakin on oma erityisalueensa. Vuonna 2017 WFP:n pääjohtajaksi valittiin David Beasley. WFP:n toimintasuunnitelma päivitetään joka neljäs vuosi.
Rahoittaakseen toimintansa WFP on täysin riippuvainen vapaaehtoisista lahjoituksista. Järjestön suurimpia lahjoittajia ovat valtiot, mutta lahjoituksia tulee myös yrityksiltä ja yksityishenkilöiltä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto Maailman ruokaohjelma.
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Dunant, Passy 1902: Ducommun, Gobat 1903: Cremer 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti 1905: Suttner 1906: Roosevelt 1907: Moneta, Renault 1908: Arnoldson, Bajer 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto 1911: Asser, Fried 1912: Root 1913: La Fontaine 1917: Punainen Risti 1919: Wilson 1920: Bourgeois 1921: Branting, Lange 1922: Nansen 1925: Chamberlain, Dawes
1926–1950:  1926: Briand, Stresemann 1927: Buisson, Quidde 1929: Kellogg 1930: Söderblom 1931: Addams, Butler 1933: Angell 1934: Henderson 1935: Ossietzky 1936: Lamas 1937: Cecil 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto 1944: Punainen Risti 1945: Hull 1946: Balch, Mott 1947: Kveekarit 1949: Boyd Orr
1951–1975:  1950: Bunche 1951: Jouhaux 1952: Schweitzer 1953: Marshall 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö 1957: Pearson 1958: Pire 1959: Noel‑Baker 1960: Lutuli 1961: Hammarskjöld 1962: Pauling 1963: Punainen Risti 1964: King 1965: Unicef 1968: Cassin 1969: Kansainvälinen työjärjestö 1970: Borlaug 1971: Brandt 1973: Kissinger, Lê 1974: MacBride, Satō 1975: Saharov
1976–2000:  1976: B. Williams, Corrigan 1977: Amnesty International 1978: Sadat, Begin 1979: Äiti Teresa 1980: Esquivel  1981: YK:n pakolaisapujärjestö 1982: Myrdal, García Robles 1983: Wałęsa 1984: Tutu 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan 1986: Wiesel 1987: Arias 1988: YK:n Rauhanturvaajat 1989: Dalai Lama 1990: Gorbatšov 1991: Suu Kyi 1992: Menchú 1993: Mandela, de Klerk 1994: Arafat, Peres, Rabin 1995: Pugwash-liike, Rotblat 1996: Belo, Ramos Horta 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams 1998: Hume, Trimble 1999: Lääkärit ilman rajoja 2000: Kim
2001–:  2001: YK, Annan 2002: Carter 2003: Ebadi 2004: Maathai 2005: IAEA, ElBaradei 2006: Yunus, Grameen Bank 2007: Gore, IPCC 2008: Ahtisaari 2009: Obama 2010: Liu 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman 2012: EU 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö 2014: Satyarthi, Yousafzai 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti 2016: Juan Manuel Santos 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons 2018: Murad, Mukwege 2019: Abiy 2020: Maailman ruokaohjelma 2021: Ressa, Muratov 2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties 2023: Mohammadi 2024: Nihon Hidankyō
Ruoka-apulähetyksiä Sudanissa.
WFP:n ruokavarasto Afganistanissa
Jokijärvi (Pieksämäki, Ristimäki)

| Jokijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°15′28″N, 26°54′55″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskujoki:  Niskakoskenjoki Niskajärveen 
Järvinumero:  14.936.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  112,8 m  
Pituus:  1,4 km  
Leveys:  670 m  
Rantaviiva:  4,392 km  
Pinta-ala:  38,149 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiJokijärvi 
Jokijärvi tai Jokijärvi-Lammus on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Niskakosken lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,4 kilometriä pitkä, 670 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 38 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 4,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Niskakoskenjoen valuma-alueeseen (14.936) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 112,8 metriä mpy.
Kari A. Killgast

Kari A. Kilgast (s. 16. joulukuuta 1978) on kotkalaisen Kreyskull -yhtyeen laulaja. Hän on laulanut kaikilla Kreyskull levyillä.
Killgastin innoittajia ja esikuvia ovat: Rob Halford, Ronnie James Dio, King Diamond, Ian Gillan, David Byron, David Coverdale, ja Alice Cooper
Kari Alapekkala

| Kari Alapekkala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. joulukuuta 1966 (ikä 57) Alatornio
Kansalaisuus:   Suomi
Raviohjastaja
Kotirata:   Laivakangas
Lisenssi:  A
Voittosumma:  2 150 485 €
Starttien määrä:  8 356
Voittoja:  1 036
1000. voitto:  2022
Tilastot päivitetty:  21.12.2022
Kari Alapekkala (s. 1. joulukuuta 1966 Alatornio) on suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän valmentaa hevosia Tornion Laivaniemessä.
Alapekkala innostui hevosista yläasteikäisenä, kun hänen isänsä valmensi hevosia kotona. Hän on tehnyt koko työuransa hevosten parissa. Alapekkala on työskennellyt pääasiassa Torniossa, jonka lisäksi hän on toiminut Tanskassa sekä Aki Antti-Roikon tallilla Ylivieskassa. Itsenäisenä yrittäjänä Alapekkala aloitti valmentamisen 1990-luvulla.
Alapekkala ajoi tuhannen voittonsa 26. tammikuuta 2022 Oulun Äimärautiolla Sweetmanin ohjastajana. Ensimmäisen voittonsa hän ajoi Lynda Scott -hevosella 20. lokakuuta 1985.
Alapekkalan suunnitelmissa on valmentaa ammattilaisena vuosi 2022 ja siirtyä sen jälkeen harrastajaksi. Vuonna 2022 Alapekkala kertoi, että on selkävaivojen vuoksi vähentänyt raveissa kiertämistä aiemmista vuosista.
Kalle Havas

Kalle Artturi Havas (9. tammikuuta 1898 Tampere – 24. joulukuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja taidemaalari.
Havaksen vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Kaarlo Edvard Henriksson, myöh. Havas ja Ida Havas. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1916–1917. Havas osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1921, 1922, 1923, 1925 sekä 1926–1930. Havas oli valokuvaajana useissa 1920-luvulla ja 1930-luvun alussa valmistuneissa Suomi-Filmi Oy:n elokuvissa. Havas asui 1920–1926 Vammalassa, jossa hänellä oli oma valokuvaamo. Havaksen valokuvanegatiiveja on Tyrvään seudun museon, Suomen valokuvataiteen museon ja Helsingin kaupunginmuseon kokoelmissa.
Havas oli naimisissa vuodesta 1925 valokuvaaja Impi Karin Ilolan kanssa. Heidän poikansa on arkkitehti Heikki Havas (s. 1926).
Aiheesta muualla

Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Kalle Havas
Kalle Havaksen valokuvia Finnassa
Jokijärvi (Pieksämäki, Vilhula)

| Jokijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°19′29″N, 26°59′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskujoki:  joki Ala-Siiliin 
Järvinumero:  14.935.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  117 m  
Pituus:  1 km  
Leveys:  260 m  
Rantaviiva:  3,59608 km  
Pinta-ala:  11,3623 ha  
Tilavuus:  0,00017243 km³ 
Keskisyvyys:  1,52 m  
Suurin syvyys:  4,18 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiJokijärvi 
Jokijärvi  on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Vilhulan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,0 kilometriä pitkä, 260 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 11,4 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 172 400 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,5 metriä ja suurin syvyys on 4,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 3,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Naarajärven valuma-alueeseen (14.935) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117 metriä mpy.
João Pereira

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: João Pedro da Silva Pereira
Syntymäaika: 25. helmikuuta 1984 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Lissabon, Portugali
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 172 cm
Paino: 66 kg
Seura
Seura: Trabzonspor
Pelinumero: 47
Junioriseurat
1990–1994: Domingos Sávio
1994–2003: Benfica
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003–2006 | Benfica | 58 | (4) |
| 2006 | → Gil Vicente (laina) | 14 | (0) |
| 2006–2007 | Gil Vicente | 25 | (1) |
| 2007–2009 | Braga | 67 | (2) |
| 2010–2012 | Sporting CP | 61 | (3) |
| 2012–2015 | Valencia | 55 | (0) |
| 2015 | Hannover 96 | 5 | (0) |
| 2015–2017 | Sporting CP | 28 | (0) |
| 2017– | Trabzonspor | 20 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 333 | (10) |
Maajoukkue
| 2004–2007 | Portugali U21 | 23 | (1) |
| 2010–2014 | Portugali | 40 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. syyskuuta 2017.
| Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Portugali> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ukraina/Puola 2012 |  |  |
João Pedro da Silva Pereira (s. 25. helmikuuta 1984 Lissabon, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.[lähde? ]
Seurajoukkueura

Pereira on lissabonilaisen Benfican kasvatti. Hän pelasi ensi kerran edustusjoukkueessa 17. elokuuta 2003 ottelussa Boavistaa vastaan. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi yhteensä 25 sarjaottelua.[lähde? ]
Kauden 2004–2005 päätteeksi Benfica voitti maan pääsarjamestaruuden ja Pereira pelasi suurimman osan kauden otteluista. Uuden päävalmentajan Ronald Koemanin alaisuudessa Pereiran peliaika kuitenkin väheni, ja lopulta hänet myytiin kesällä 2006 Gil Vicenteen.
Kaudeksi 2007–2008 Pereira siirtyi Bragaan, jossa hänen pelipaikkansa oikeana laitapuolustajana vakiintui. Hänen ensimmäinen maalinsa joukkueessa syntyi 22. helmikuuta 2009 ottelussa Associação Naval 1º de Maioa vastaan[lähde? ].
22. joulukuuta 2009 Pereira teki sopimuksen Sporting Clube de Portugalin kanssa ja hänestä maksettiin kolmen miljoonan euron siirtokorvaus. Kaudella 2010–2011 hän pelasi sekä puolustajana että keskikenttäpelaajana. 30. huhtikuuta 2011 hän teki joukkueensa 2–1-voittomaalin ottelussa Portimonensea vastaan.[lähde? ]
24. toukokuuta 2012 Pereira siirtyi Valenciaan 3,6 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki joukkueen kanssa 3+1-vuotisen sopimuksen.
Maajoukkueura

Pereira sai ensimmäisen kutsun Portugalin maajoukkueeseen lokakuussa 2010 ja teki pelasi ensimmäisen kerran  8. lokakuuta 2010 pelatussa vuoden 2012 EM-karsintaottelussa Tanskaa vastaan.[lähde? ]
Saavutukset

Benfica
Primeira Liga: 2004–2005
Portugalin cup: 2003–2004
Supertaça Cândido de Oliveira: 2005
Sporting CP
Supertaça Cândido de Oliveira: 2015
Aiheesta muualla

João Pereiran tilastot Footballzz-sivustolla[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Pepe |
4 Veloso |
5 Coentrão |
6 Custódio |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 Almeida |
10 Quaresma |
11 Oliveira |
12 Patrício |
13 Costa |
14 Rolando |
15 Rúben Micael |
16 Meireles |
17 Nani |
18 Varela |
19 Lopes |
20 Viana |
21 Pereira |
22 Beto |
23 Postiga |
Valmentaja Bento
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Pepe |
4 Veloso |
5 Coentrão |
6 Carvalho |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 H. Almeida |
10 Vieirinha |
11 Éder |
12 Patrício |
13 Costa |
14 Neto |
15 Silva |
16 Meireles |
17 Nani |
18 Varela |
19 A. Almeida |
20 Amorim |
21 Pereira |
22 Beto |
23 Postiga |
Valmentaja Bento
Jussi Parviainen

Jussi Parviainen
Jussi Parviainen huhtikuussa 2011.
| --- | --- |
Syntynyt:  15. elokuuta 1955  (69 vuotta) 
Syntymänimi:  Jussi Tapani Parviainen 
Lapsi:  Onni Parviainen  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Jussi Tapani Parviainen (s. 15. elokuuta 1955 Kuhmo) on suomalainen näytelmäkirjailija, käsikirjoittaja, dramaturgi, ohjaaja ja tuottaja. Lapsuudessaan Parviainen osallistui Jehovan todistajien toimintaan. Suhde uskontoon on Parviaisen tuotannon toistuva teema. Jussi Parviainen on yrittäjäperheestä, hänen isänsä oli huonekalukauppias.
Ura

Jussi Parviainen opiskeli 1970-luvun alkupuolella körttihenkisessä Kainuun Opistossa Paltamossa. Hän aloitti opinnot Teatterikorkeakoulussa dramaturgilinjalla 1977. Hänen merkittävimmät kirjoittamansa näytelmät ovat vuonna 1982 Ylioppilasteatterissa esitetty Diletantti; Jumalan rakastaja, jonka ensi-ilta Ryhmäteatterissa oli 16.2.1984, sekä Valtakunta, jonka ensi-ilta Intiimiteatterissa oli 18.9.1985. Teokset ovat luonteeltaan avainnäytelmiäselvennä ja kertovat Juska Paarma -nimisestä hahmosta.
Parviainen toimi Teatterikorkeakoulussa elokuusta 1984–21.10.1988 dramaturgian vt. lehtorina Jouko Turkan ollessa aluksi näyttelijätyön ja sittemmin dramaturgian professori. Jumalan teatteri -nimeä käyttäneen Teatterikorkeakoulun opiskelijaryhmän esitys Oulun kaupunginteatterissa 17. tammikuuta 1987 johti keskusteluun Teatterikorkeakoulun opetuksesta. Opetusministeri Gustav Björkstrand esitti Jouko Turkan ja Jussi Parviaisen irtisanomista. Parviainen irtisanoutui. Myöhemmin hän on arvioinut selkkauksen pilanneen teatteriuransa.
Parviainen on toiminut myös esiintymiskonsulttina ja bloggaajana sekä tuottanut ohjelmia ja kirjoittanut sketsejä televisiolle. Pekka Lehto ohjasi vuonna 1990 Parviaisen avioeroa käsittelevän dokumentaarisen elokuvan Yksinteoin. Sen kävi elokuvateattereissa näkemässä 8 000 katsojaa.
Maria Roihan kirjoittama elämäkertateos Jussi Parviainen – Jumalan rakastaja julkaistiin maaliskuussa 2018.
Yksityiselämä

Jussi Parviainen on ollut naimisissa neljä kertaa ja hän on neljän lapsen isä. Ensimmäinen poika Janne on suhteesta kansankorkeakoulun opiskeluajalta. Hänen ensimmäinen aviovaimonsa oli näyttelijä Riitta Havukainen 1979–1981. Toinen vaimo 1985–1989 oli näyttelijä Sanna-Kaisa Palo, jonka kanssa Parviaisella on kaksi lasta, Emmi ja Onni Parviainen, molemmat näyttelijöitä. Kolmas vaimo vuodesta 2000 oli urheilija Satu Ruotsalainen, jonka kanssa Parviaisella on vuonna 2001 syntynyt tytär Peppi. Pari erosi vuonna 2004.
Neljäs vaimo oli Parviaista 36 vuotta nuorempi 19-vuotias Saana Uimonen, jonka kanssa avioliitto kesti vain kaksi viikkoa elokuussa 2011. He olivat tavanneet alle kuukausi aikaisemmin, kun Parviainen etsi sosiaalisesta mediasta päähenkilöä elokuvaansa "Kelpaanko teille". Uimonen oli osallistunut Miss Helsinki -kauneuskisaan.
Vuonna 2013 Parviainen pahoinpideltiin sairaalakuntoon. Hän kärsi pahoinpitelyn jälkeen muisti- ja tasapaino-ongelmista. Vuonna 2015 Parviainen jäi työkyvyttömyyseläkkeelle ja hän on ollut vanhuuseläkkeellä vuodesta 2019 lähtien.
Parviainen sai elokuussa 2019 viiden kuukauden ehdollisen tuomion ex-puolisonsa pahoinpitelystä ja ampuma-aserikoksesta.
Vuonna 2020 Parviainen pääsi pääosin vuosina 2001–2006 syntyneen 400 000 euron velan velkajärjestelyyn.
Teokset

| --- | --- |
 Näytelmiä Diletantti 1982  Jumalan rakastaja 1984 (ensi-ilta 16.2.1984)  Valtakunta 1985 (ensi-ilta 18.9.1985)  Akka 1986  Rikas 1987  Sänky 1987  Nouseva luokka 1988  Suojelusenkeli 1992  Moniminä eli Kuolematon 1994 Elokuvat Harmagedon, 1985  Yksinteoin, 1990  Yksinteoin 2, 2011 Kuunnelmia Selvänäkijä 1991  Pimeyden rakenne 1992  Armo 2015 :  Muuta radiotuotantoa Radiomonologien sarja Yle Puheelle 2017 Tv-tuotantoa Yökyö-peli (MTV:n viihdeohjelmasarja) 1984–1985  Luonteita (henkilökuvasarja) 1988  Aaveita ja valkoisia valheita (tv-draamasarja) 1988  Konstan Pylkkerö (tv-draamasarja) 1993  Tsa Tsa Tsaa (sketsiviihdesarja) 1993–1994  Uimakoulu (tv-sketsiviihdesarja) 1995  Rakkauden tanssi (tv-sarja) 1997  Turkka & Turkka (talk-show) 1997–1998  Jukka Puotilat Show (imitaatio- ja sketsiviihdesarja) 1998  Elina, mitä mä teen (tv-musikaalisarja) 1999  Kultajukka (imitaatio- ja sketsiviihdesarja) 1999  Kultajukka ja kumppanit (imitaatio- ja sketsiviihdesarja) 2000  Itse valtiaat (tv-viihdeohjelmasarja) 2002
Teokset > Kirja

Parviainen, Jussi: Hybris: dramaturgian filosofia.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-30369-0.
Kirjallisuutta

Ala-Kyyny, Juuso & Vesikko, Antti: ”Huutoja lasitalosta”, Jussi Parviaisen näytelmien Harmagedon - erään maailman loppu, Yksinteoin ja Yksinteoin 2 filmatisoinnit. Filmihullu 1/2016.
Ojatalo, Juha: ”Jussi Parviainen lataa: 'Haulikko on jonkinlainen metafora'”. Filmihullu 1/2016.
Roiha, Maria: Jussi Parviainen: Jumalan rakastaja.  Helsinki:  Tammi, 2018.  ISBN 978-951-31-9194-8.
Aiheesta muualla

Jussi Parviainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Jussi Parviaisen metodi
Jussi Parviaisen näytelmät Näytelmäluettelossa
John Seigenthaler

John Lawrence Seigenthaler
John Lawrence Seigenthaler (27. heinäkuuta 1927 Nashville, Tennessee – 11. heinäkuuta 2014 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen toimittaja, kirjailija ja poliittinen vaikuttaja.
Seigenthaler pestautui vuonna 1949 The Tennessean -sanomalehteen, josta jäi eläkkeelle vuonna 1991. Hän työskenteli myös USA Today -lehden toimituksellisena johtajana vuosina 1982–1991 sekä oli mukana The American Society of Newspaper Editors -järjestön johtoryhmässä ja 1988–1989 myös järjestön presidenttinä.
Hän avioitui Dolores Watsonin kanssa vuonna 1955. Pariskunnan ainoa lapsi on John Seigenthaler, Jr., joka toimii NBC-televisiokanavan uutisankkurina. Isä-Seigenthalerin veli Thomas Seigenthaler perusti Seigenthaler Public Relations -yhtiön.
Varhaisvuodet

Seigenthaler syntyi Nashvillessä, Tennesseessä kahdeksanlapsisen perheen esikoisena. Hän opiskeli Father Ryan High Schoolissa ja palveli Yhdysvaltain armeijan ilmavoimissa vuosina 1946–1949. Armeijasta kotiuduttuaan Seigenthaler pestautui The Tennessean -sanomalehden toimittajaksi.
Seigenthaler kohosi kuuluisuuteen ratkaisemalla oman salapoliisityönsä avulla kadonneen varakkaan liikemiehen arvoituksen, mistä hänelle myönnettiin National Headliner Award -palkinto. Vajaata vuotta myöhemmin Seigenthaler pääsi taas otsikoihin estämällä itsemurhaa yrittäneen miehen hyppäämästä jokeen. Heinäkuussa 1956 Seigenthaler aloitti taistelun suuren ammattijärjestön paikallisosaston korruptoituneisuutta vastaan. Hänen artikkelisarjansa johti lopulta rikossyytteiden nostamiseen.