stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veronosoitus

Veronosoitus on aiemmin käytössä ollut ilmoitus maatilan maaverojen laskennassa käytettävästä veroperusteesta eli veroluvusta ja niistä verokappaleista eli veroparseleista, jotka oli verona suoritettava. Maaverot lakkautettiin Suomessa vuoden 1925 alusta ja samalla veronosoitus siirtyi historiaan.
Aluksi veronosoitukset vahvistettiin vuosittaisten maksuunpanojen yhteydessä. Myöhemmin ne alettiin merkitä maakirjoihin, jolloin niiden luonne muuttui pysyvämmäksi. Varhaisina aikoina verot suoritettiin monenlaisina luonnontuotteina ja monen perusteen mukaan. Vähitellen verotusta yksinkertaistettiin, mutta vasta 9. huhtikuuta 1840 annettu julistus sääti yhden veroluvun käyttöönotosta. Veroluvuksi tuli verorupla. Jokaisesta veroruplasta oli suoritettava 5. maaliskuuta 1841 annetun julistuksen mukaan rahaa 5–24 kopeekkaa, kolme kappaa jyviä (verojyvät tarkoittivat ruista ja ohraa), yksi kappa kauroja, kolme naulaa voita ja kaksi naulaa talia. Uuden 16. heinäkuuta 1886 annetun asetuksen mukaan verorupla tarkoitti 25 litraa jyviä (puolet rukiita ja puolet ohria), 10 litraa kauroja ja 1,17–1,45 markkaa rahaa.
Tom Pöysti

| Tom Pöysti |
| --- | --- |
 Tom Pöysti kotipihallaan Tammisaaressa toukokuussa 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tom Erik Pöysti
Syntynyt: 14. toukokuuta 1954 (ikä 70) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä, puhuja, kouluttaja, sparraaja, valmentaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1978–
Merkittävät roolit:  Ville "Nappula" Pienimäki (Vääpeli Körmy -elokuvat)
Palkinnot
 Telvis 1983 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Tom Erik Pöysti (s. 14. toukokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä ja puhuja-kouluttaja-sparraaja-valmentaja.
Puhujana

Julkisuuteen näyttelijänä noussut Pöysti hylkäsi näyttelijäntyön ja ryhtyi puhujaksi. Hänen mieluisimpia puheenaiheitaan ovat henki ja mielekkyys, yhteisöllisyys ja yhteisvastuu, arvot ja arvostaminen sekä mokaamisen ja ristiriitojen välttämättömyys.
Näyttelijänä

Näyttelijäperheen vesan – Lasse Pöystin ja Birgitta Ulfssonin pojan – oma näyttelijänura käynnistyi varsinaisesti Teatterikorkeakoulussa vuonna 1975. Seuraavat kymmenen vuotta kuluivat teatteri-, elokuva-, televisio- ja radioproduktioissa, pääasiassa kevyissä tai koomisissa rooleissa. Pöysti oli tosin näytellyt ensimmäisen elokuvaroolinsa jo 11-vuotiaana televisioelokuvassa Osteri ja helmi vuonna 1965.
Pöysti näytteli television viihdesarjoissa, elokuvissa, Uudessa Iloisessa Teatterissa ja myös musikaaleissa (Cats ja Pieni kauhukauppa) sekä Vääpeli Körmy -elokuvien vänrikki "Nappulana" oik. Pienimäki.
Vuonna 1985 julkisuuteen ja näyttelijäntyöhön väsähtänyt Pöysti lähti kiertämään maapalloa. Esiintyjäksi hän palasi 1990-luvun alussa. Vuonna 1995 Pöysti perusti kollegoidensa kanssa Komediateatteri Arenan Helsingin Hakaniemeen.
Henkisesti jälkeenjääneen rikollisen rooli Åke Lindmanin elokuvassa Harjunpää ja kiusantekijät (1993) sekä traagisen pankkiryöstäjän rooli Lauri Törhösen elokuvassa Mannen utan ansikte (1995) toivat yleisön eteen vakavamman Pöystin. Viimeisessä teatteriroolissaan (2000), Samuel Beckettin "Huomenna hän tulee" -tragikomediassa, hän näytteli ensimmäisen ja samalla ainoan kerran isänsä Lasse Pöystin kanssa. Tämän jälkeen Pöystiä ei ole juurikaan televisiossa eikä teattereissa nähty, mutta ääninäyttelijänä häntä on tämänkin jälkeen vielä kuultu, muun muassa elokuvissa Röllin sydän, Nemoa etsimässä ja Lehmäjengi.
Yksityiselämä

Pöysti asuu perheineen Raaseporissa Tammisaaressa ja hän on pitkän linjan lintuharrastaja. Hänen isänsä oli näyttelijä, ohjaaja ja teatterijohtaja Lasse Pöysti ja äitinsä näyttelijä Birgitta Ulfsson. Hänen veljensä Erik Pöysti on ohjaaja, hänellä on kaksi veljenlasta Alma Pöysti ja Oskar Pöysti.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1965 | Osteri ja helmi | Greeley |
| 1968 | Fysikerna | Linan lapsi |
| 1979 | Ruskan jälkeen | Simo Sammalsuo |
| 1979 | Ljubov Jarovaja |  |
| 1979 | HIFK–TPS | pastori |
| 1980 | Marraskuun kuvia | toimittajaharjoittelija Tauno Blom |
| 1981 | Sotamies Jokisen vihkiloma | sotamies Jokinen |
| 1982 | Huijaus | kylähullu |
| 1982 | 18 valokuvaa | nuori arkkitehti |
| 1982 | Kuningas jolla ei ollut sydäntä | prinssi |
| 1983 | Köyhyydestä kurjuuteen | Kake |
| 1984 | Dirty Story | röntgenlääkäri |
| 1986 | Pako pohjoiseen | Jens |
| 1990 | Joko taas on markkinat |  |
| 1990 | Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva | vänrikki Ville "Nappula" Pienimäki |
| 1991 | Vääpeli Körmy ja vetenalaiset vehkeet | vänrikki Nappula |
| 1992 | Mestari | kulttuuriministeri Kauno Mäkinen |
| 1992 | Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti | poliisi Katutyttö-kisassa |
| 1992 | Vääpeli Körmy ja etelän hetelmät | vänrikki Nappula |
| 1993 | Harjunpää ja kiusantekijät | Anttu |
| 1994 | Vääpeli Körmy – taisteluni | vänrikki Nappula |
| 1995 | Kasvoton mies | pankkiryöstäjä |
| 1997 | Vääpeli Körmy ja kahtesti laukeava | vänrikki Nappula |
| 1998 | Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies | venäläinen roisto #1 |
| 2000 | Hurmaava joukkoitsemurha | Onni Rellonen |
| 2000 | Tarkkis | opettaja |
| 2011 | Tarkastaja |  |
| 2014 | Kummeli V | Kalle Mörtfelt |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1978 | Elämänmeno | Jore |
| 1980, 1982 | Teatterituokio | Aulis / taksikuski |
| 1982 | Ollaan kuin kotonanne | monia rooleja |
| 1982 | Linnani on kotini |  |
| 1985–1986 | Huh hellettä! | Urpo Lehtonen |
| 1989 | Paha yskä – ja yhä pahenee | monia rooleja |
| 1992 | Mysteriet om det levende lig | Claes |
| 1994–1995 | Jäitä hattuun! | monia rooleja |
| 1995 | Akkaa päälle | juontaja |
| 1999 | Pieni pala Jumalaa | kirkkoherra |
| 1999 | Tunteen palo | luontokuvaaja Hepatiittis |
Aiheesta muualla

Puhujaesittely myspeaker.fi. Viitattu 20.2.2020.
Pöysti, Tom hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet  Uppslagsverket Finland
Jämtland

| Jämtlandin maakunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Pääalue:  Norlanti
Lääni:  Jämtlandin lääni, Västernorrlandin lääni ja Västerbottenin lääni
Pinta-ala:  
 – Maa:  34 219,0 km²
Väkiluku:  112 702
 – Väestötiheys:  3,3 as./km²
Symbolit:  
 – Maakuntakukka:  Ruskokirkiruoho
 – Maakuntaeläin:  Hirvi
 Väkiluvun ja maapinta-alan lähteenä Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluvun ajankohta 31.12.2011 ja maapinta-alan vuosi 1982. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ruskokirkiruoho on Jämtlandin maakuntakukka.
Hirvi on Jämtlandin maakuntaeläin.
Jämtland (joskus myös suom. Jämtlanti) on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Norlannin pääalueella. Jämtlandin pinta-ala on 34 219,0 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 112 702 asukasta, joten väestötiheys oli 3,3 asukasta neliökilometriä kohti.
Maakunta rajautuu Härjedalenin, Medelpadin, Ångermanlandin ja Lapin maakuntiin sekä Norjan valtioon.
Jämtlandin ainoa kaupunki on Östersund. Maakunnan korkein kohta on Storsylen, joka kohoaa 1 734 metriin. Suurin järvi on Storsjön.
Kunnat

Bergin kunta
Bräcken kunta
Dorotean kunta (osittain)
Krokomin kunta
Ragundan kunta
Strömsundin kunta
Ången kunta (Turingin alueen kylät)
Åren kunta
Östersundin kunta
Väestönkehitys

| Jämtlandin maakunnan väestönkehitys 1910–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1910 | 1910 |    | 104 899 | 104 899 |
| 1920 | 1920 |    | 117 054 | 117 054 |
| 1930 | 1930 |    | 118 482 | 118 482 |
| 1940 | 1940 |    | 121 124 | 121 124 |
| 1950 | 1950 |    | 127 262 | 127 262 |
| 1960 | 1960 |    | 125 168 | 125 168 |
| 1970 | 1970 |    | 112 857 | 112 857 |
| 1980 | 1980 |    | 116 125 | 116 125 |
| 1990 | 1990 |    | 118 254 | 118 254 |
| 2000 | 2000 |    | 114 012 | 114 012 |
| 2010 | 2010 |    | 112 941 | 112 941 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Lähdeviitteet ovat vuosiluvun perässä.
Väestönkehitys > Väestö lääneittäin

Jämtlandissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 112 702 asukasta, jotka jakaantuivat eri lääneihin seuraavasti:
| Lääni | Väkiluku (31> 12.2011) |  % |
| --- | --- | --- |
| Jämtlandin lääni | 112 523 | 99,8 |
| Västernorrlandin lääni | 179 | 0,2 |
| Västerbottenin lääni | 0 | 0,0 |
Kaikki läänit kuuluvat maakuntaan vain osittain.
Kulttuuri

Jämtlanninpystykorva on jalostettu Jämtlannissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
VisitSweden - Ruotsin matkailun virallinen verkkosivusto – Pohjois-Ruotsi (Arkistoitu – Internet Archive)
Jämtland Härjedalenin matkailusivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) (englanniksi) (saksaksi)
| n k Ruotsin maakunnat |
| --- | --- | --- |
| Götanmaa |  Blekinge  Bohuslän  Dalsland  Gotlanti  Halland  Itä-Götanmaa  Länsi-Götanmaa  Skåne  Småland  Öölanti  |  |
| Sveanmaa |  Närke  Södermanland  Taalainmaa  Uplanti  Värmlanti  Västmanland  |  |
| Norlanti |  Gästrikland  Hälsingland  Härjedalen  Jämtland  Lappi  Medelpad  Norrbotten  Västerbotten  Ångermanland  |  |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Jämtland – Kuntaluettelo on käännöstä.
Jämtlanninpystykorva
Käännös suomeksi
Veroäyri

Veroäyri on Suomen kunnallisverotuksessa aikaisemmin käytetty verotettavan tulon yksikkö. Verotettavat tulot laskettiin vero­äyreinä siten, että yhden markan tulo vastasi yhtä vero­äyriä.. Veroäyrin hinta osoitti, kuinka paljon kunnallis­veroa oli maksettava kutakin vero­äyriä kohti, ja se ilmoitettiin penneinä.  Ennen vuoden 1963 rahan­uudistusta yksi vero­äyri vastasi 100 markan (vanhan markan) tuloa, ja vero­äyrin hinta ilmoitettiin markkoina.  Vaikka veroäyrin hinta siis ilmoitettiin markkoina tai myöhemmin penneinä, se tarkoitti itse asiassa prosenttilukua, jonka mukainen osuus tuloista meni kunnallis­veroon.
Nykyisessä, vuonna 1995 vahvistetussa kunta­laissa ei enää käytetä termiä vero­äyri, vaan sen sijasta puhutaan kunnallis­vero­prosentista. Lopullisesti käsite vero­äyri poistettiin lain­säädännöstä, kun vero­lakeja vuoden 2002 alussa uudistettiin euroon siirtymisen vuoksi.
Ruud Gullit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Ruud Dil
Syntymäaika: 1. syyskuuta 1962 (ikä 62)
Syntymäpaikka: Amsterdam, Alankomaat
Pituus: 186 senttimetriä
Seura
Seura: -
Tehtävä: Päävalmentaja
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | Ottelut (Maalit) | Ottelut (Maalit) |
| 1979–1982 1982–1985 1985–1987 1987–1993 1993–1994 1994–1995 1995 1995–1998 |  Haarlem  Feyenoord  PSV   Milan   Sampdoria  Milan   Sampdoria   Chelsea | 91 (32) 85 (30) 68 (46) 117 (35) 31 (16) 8 (3) 22 (9) 49 (4) | 91 (32) 85 (30) 68 (46) 117 (35) 31 (16) 8 (3) 22 (9) 49 (4) |
Maajoukkue
| 1981–1994 |  Alankomaat | 66 (17) | 66 (17) |
Valmennusura
1996–1998 1998–1999 2004–2005 2007–2008 2011:  Chelsea   Newcastle United  Feyenoord  Los Angeles Galaxy  FK Terek Groznyi
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ruud Gullit (s. 1. syyskuuta 1962 Amsterdam) on hollantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän pelasi Alankomaiden maajoukkueessa 66 ottelua ja teki 17 maalia. Hän kuului Euroopan-mestaruuden vuonna 1988 voittaneen joukkueen tärkeimpiin pelaajiin. Seuratasolla hän pelasi muun muassa italialaisseura AC Milanissa sen menestyksekkäinä vuosina 1980- ja 1990-lukujen taitteessa.
Ura pelaajana

Gullitin pelaajaura ajoittui 1980- ja 1990-luvuille. Hänet tunnettiin luovuudestaan ja pelisilmästään sekä monipuolisuudestaan, jonka ansiosta hän pelasi urallaan useilla eri pelipaikoilla.
Suurimmat saavutukset pelaajaurallaan Gullit koki Alankomaiden maajoukkueen voittaessa Euroopan-mestaruuden vuonna 1988 ja seuraavina vuosina seurajoukkueensa Milanin hallitessa vuosia Euroopan Mestarien liigaa. Erityisesti hänen pelikumppaneinaan kunnostautuivat hänen maanmiehensä Marco van Basten ja Frank Rijkaard.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Euroopan mestaruus: 1988
Euroopan Cup: 1989, 1990
UEFA Super Cup: 1989, 1990
Intercontinental Cup: 1989, 1990
Alankomaiden mestaruus: 1984, 1986, 1987
KNVB-cup: 1984
Italian mestaruus: 1988, 1992, 1993
Coppa Italia: 1994
Italian supercup: 1988, 1992, 1994
Ura valmentajana

Gullitin valmennusura alkoi Chelsean pelaajavalmentajana toukokuussa 1996. Valmennusura alkoi menestyksekkäästi Chelsean voitettua FA Cupin 1997, Gullitista tuli näin ensimmäinen ei-brittiläinen valmentaja, joka juhli FA Cupin voittoa. Liigassa Chelsea sijoittui hienosti kuudenneksi. Kausi 1997–1998 lähti myös hyvin käyntiin ja lontoolaisseura taisteli kärkipaikoista. Helmikuussa 1998 Gullit sai kuitenkin potkut jouduttuaan erimielisyyksiin seurajohdon kanssa.
1998 Gullit siirtyi Newcastle Unitedin päävalmentajaksi. Jälleen ensimmäinen kausi toi paikan auringossa, kun Newcastle eteni FA Cupin loppuotteluun, jossa Manchester United kuitenkin vei pidemmän korren. Kausi 1999–2000 alkoi kehnosti ja Gullit joutui kannattajien epäsuosioon. Hän ei antanut joukkueen ikoneille Alan Shearerille ja kapteeni Robert Leelle mitään erityiskohtelua, mikä suututti kannattajat. Paikallisottelussa Sunderlandia vastaan Shearer jäi pois avauksesta. Kun Newcastle hävisi 2–1 kannattajien mitta tuli täyteen, huolimatta siitä, että Shearer tuli kentälle 1–1-tilanteessa. Gullit jätti tehtävänsä muutama päivä ottelun jälkeen.
Gullit palasi valmennustehtäviin kesällä 2004, kun hän seurasi Bert van Marwijkia Feyenoord Rotterdamin päävalmentajana. Gullit luotsasi joukkuetta yhden kauden ajana, tuloksena oli neljäs sija Eredivisiessä ja Gullit jätti tehtävänsä kauden jälkeen.
Sittemmin Gullit on vetänyt omaa keskusteluohjelmaa ja toiminut kommentaattorina jalkapallolähetyksissä. Valmennustehtäviin hän palasi marraskuussa 2007, kun hän korvasi Frank Yallopin Los Angeles Galaxyn päävalmentajana.
Gullitin pesti LA Galaxyssä jäi kuitenkin vain vajaan vuoden mittaiseksi hänen erottuaan tehtävistä elokuussa 2008 Galaxyn majaillessa MLS-liigassa vasta sijalla 11.
Tammikuussa 2011 Gullit palasi valmennustehtäviin Venäjän liigassa pelaavan FK Terek Groznyin päävalmentajana.  Hollantilaisen pesti päättyi kuitenkin lyhyeen, kun hän sai potkut kesäkuussa 2011. Terek Groznyin seurajohtaja Ramzan Gadyrovin mukaan Gullit ei saanut otetta joukkueestaan, eikä hän ollut kiinnostunut riittävästi seuran pelaamisesta.
Muuta

Gullit muistetaan pelaajataitojensa lisäksi afrokampauksestaan. Tunnistettavan ulkonäkönsä ja ehkä myös mieleenpainuvan nimensä takia Gullitista tuli muista jalkapallon huippunimistä erottuva hahmo.
Gullit syntyi surinamelaista alkuperää olevan isänsä avioliiton ulkopuolella, joten virallisissa papereissa hän käyttää edelleen äitinsä sukunimeä Dil. Aloitellessaan pelaajauraansa hän kuitenkin otti käyttöönsä isänsä nimen, jolla hänet jalkapalloilijana tunnetaan. Gullitilla itsellään on takanaan kolme avioliittoa, joista on lapsia.
Gullit on tehnyt myös musiikkia, hän julkaisi vuonna 1984 singlen Not the Dancing Kind, sekä 1988 anti-apartheid -kappaleen South Africa reggaeyhtye Revelation Timen kanssa.
Hänen 2001 -syntynyt poikansa Maxim Gullit pelaa puolustajana Alankomaiden pääsarjassa SC Cambuurin joukkueessa.
Ilja Venäläinen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 27. syyskuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Espoo, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä/puolustaja
Pituus: 188 cm
Lempinimi: Niiralan kuningas
Junioriseurat
–1997: KuPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1998–2003 | KuPS | 141 | (42) |
| 2004 | Jaro | 21 | (5) |
| 2005–2006 | KooTeePee | 49 | (13) |
| 2007–2013 | KuPS | 183 | (56) |
| 2010 | → PK-37 (laina) | 1 | (2) |
| 2014-2020 | PuPa | 45 | (26) |
| 2020 | Kuopion Elo | 2 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 395 | (118) |
Maajoukkue
| 1996 | Suomi U15 | 10 | (3) |
| 1997–1998 | Suomi U18 | 14 | (3) |
| 1999 | Suomi U20 | 1 | (0) |
| 2000–2001 | Suomi U21 | 12 | (0) |
| 2011 | Suomi | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ilja Venäläinen (s. 27. syyskuuta 1980 Espoo, Suomi) on suomalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Saavutukset

SM-hopeaa 2010
Kakkosen voitto 1998
Ykkösen voitto 2000, 2007
Yksityiselämä

Venäläinen valmistui kauppatieteiden maisteriksi Itä-Suomen yliopistosta marraskuussa 2013. Pro gradu -tutkielmassaan hän käsitteli sitä, miten putkiremontin kustannukset näkyvät kuopiolaisten kerrostaloasuntojen hinnassa. Jalkapallouransa jälkeen hän siirtyi Verohallinnon palvelukseen verosihteeriksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilja Venäläinen Wikimedia Commonsissa
Venäläisen esittely Veikkausliigan sivuilla
Hälsingland

| Hälsinglandin maakunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Pääalue:  Norlanti
Lääni:  Gävleborgin lääni, Jämtlandin lääni ja Västernorrlandin lääni
Pinta-ala:  
 – Maa:  14 239,1 km²
Väkiluku:  129 221
 – Väestötiheys:  9,1 as./km²
Symbolit:  
 – Maakuntakukka:  Pellava
 – Maakuntaeläin:  Ilves
 Väkiluvun ja maapinta-alan lähteenä Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluvun ajankohta 31.12.2011 ja maapinta-alan vuosi 1982. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pellava on Hälsinglandin maakuntakukka.
Ilves on Hälsinglandin maakuntaeläin.
Hälsingland (joskus myös suom. Helsinglanti) on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Keski-Ruotsissa Norlannin pääalueella. Hälsinglandin pinta-ala on 14 239,1 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 129 221 asukasta, joten väestötiheys oli 9,1 asukasta neliökilometriä kohti. Prinsessa Madeleine on Hälsinglandin herttuatar.
Luonnonmaantieteellisesti ilmaistuna maakunta sijaitsee Pohjanlahden länsirannalla. Naapurimaakuntia ovat Gästrikland, Taalainmaa, Härjedalen ja Medelpad.
Maakunnan korkein kohta on Garpkölen, joka kohoaa 671 metrin korkeuteen. Suurin järvi on puolestaan Dellensjöarna, ja kaupungeista/taajamista suurin on Hudiksvall.
1600-luvulta asti on uskottu, että Suomen pääkaupunki Helsinki on saanut nimensä Hälsinglandin maakunnasta muuttaneiden keskiaikaisten uudisasukkaiden mukaan. Kuitenkin uudemman murretutkimuksen perusteella uudisasukkaat tulivat Uplannista ja sen lähiseuduilta.
Kunnat

Bollnäsin kunta
Hudiksvallin kunta
Härjedalenin kunta (vain Ytterhogdalin ja Ängersjön pitäjät)
Ljusdalin kunta (lukuun ottamatta Taalainmaahan kuuluvaa Hamran pitäjää)
Nordanstigin kunta
Ovanåkerin kunta
Sundsvallin kunta (vain pieni osa Attmarin pitäjästä)
Söderhamnin kunta
Väestönkehitys

| Hälsinglandin maakunnan väestönkehitys 1910–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1910 | 1910 |    | 152 570 | 152 570 |
| 1920 | 1920 |    | 158 895 | 158 895 |
| 1930 | 1930 |    | 167 441 | 167 441 |
| 1940 | 1940 |    | 157 932 | 157 932 |
| 1950 | 1950 |    | 156 318 | 156 318 |
| 1960 | 1960 |    | 154 595 | 154 595 |
| 1970 | 1970 |    | 144 972 | 144 972 |
| 1980 | 1980 |    | 145 609 | 145 609 |
| 1990 | 1990 |    | 143 781 | 143 781 |
| 2000 | 2000 |    | 135 310 | 135 310 |
| 2010 | 2010 |    | 129 871 | 129 871 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Lähdeviitteet ovat vuosiluvun perässä.
Väestönkehitys > Väestö lääneittäin

Hälsinglandissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 129 221 asukasta, jotka jakaantuivat eri lääneihin seuraavasti:
| Lääni | Väkiluku (31> 12.2011) |  % |
| --- | --- | --- |
| Gävleborgin lääni | 128 408 | 99,4 |
| Jämtlandin lääni | 813 | 0,6 |
Kaikki läänit kuuluvat maakuntaan vain osittain.
Kuvia

Enångerin vanha kirkko.
Ljusdalin seudun museo.
Söderhamnin kirkko.
Iggesundin ruukki.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
VisitSweden - Ruotsin matkailun virallinen verkkosivusto – Pohjois-Ruotsi (Arkistoitu – Internet Archive)
Hälsingegårdar
| n k Ruotsin maakunnat |
| --- | --- | --- |
| Götanmaa |  Blekinge  Bohuslän  Dalsland  Gotlanti  Halland  Itä-Götanmaa  Länsi-Götanmaa  Skåne  Småland  Öölanti  |  |
| Sveanmaa |  Närke  Södermanland  Taalainmaa  Uplanti  Värmlanti  Västmanland  |  |
| Norlanti |  Gästrikland  Hälsingland  Härjedalen  Jämtland  Lappi  Medelpad  Norrbotten  Västerbotten  Ångermanland  |  |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Hälsingland – Kuntaluettelo on käännöstä.
Käännös suomeksi
Suojoki

| Suojoki, Suoju Шуя, Šuja |
| --- | --- |
 Suojoen suu ennen Vahatjärveä.
Alkulähde:  Suojärvi  62°13′51″N, 32°27′41″E
Laskupaikka:  Lohmoijärvi  61°52′43″N, 34°17′42″E
Maat:  Venäjä
Pituus:  194 km
Alkulähteen korkeus:  137 m
Virtaama:  90,2 m³/s
Valuma-alue:  10 100 km²
 Äänisen ja Syvärin valuma-alue.
Suojoki eli Suoju(joki) (ven. Шу́я, Šuja) on Äänisen valuma-alueeseen kuuluva joki Karjalan tasavallan Suojärven, Prääsän ja Äänisenrannan piireissä Venäjällä. Sen pituus on 194 kilometriä, valuma-alueen laajuus 10 100 neliökilometriä ja keskivirtaama 11 kilometrin päässä joen suusta 90,2 kuutiometriä sekunnissa.
Suojoki saa alkunsa Suojärven koillisosasta 137 metriä merenpinnan yläpuolella. Se virtaa Sotjärven ja Vahatjärven kautta kohti itää ja laskee Äänisen kanssa yhteydessä olevaan Lohmoijärveen 33 metrin korkeudessa. Valuma-alueeltaan suurimmat lisäjoet ovat yläjuoksulta lukien Torasjoki (1 830 km²), Pyhäjoki (234 km²), Sotjärveen laskeva Mikkilänjoki (238 km²), Säämäjärvestä Vahatjärveen laskeva Säpsäjoki (1 810 km²), toinen Pyhäjoki (734 km²), Kutismonjoki (275 km²), Tšalna (520 km²), Vilga (142 km²) ja Ukšjärvestä tuleva kapeikko (419 km²).
Suojoen kaltevuus on 0,536 ‰ ja virtausnopeus 0,3–0,5 metriä sekunnissa. Siinä on yli kolmekymmentä virtapaikkaa ja koskea, joiden putouskorkeus on enimmillään 1,5 metriä. Joen leveys on yleensä 70–100 metriä ja koskien kohdalla 20–40 metriä. Pohja on hiekkaa, soraa ja paikoin kivikkoa. Vesi on ruskeaa ja hyvin vähämineraalista.
Suojoen valuma-alueesta 70 % on metsää, 18 % suota ja 11 % järviä. Se saa pääosan virtaamastaan kevään sulamisvesistä. Joki jäätyy marras-joulukuussa ja vapautuu jäistä huhtikuun lopussa. Kevättulva päättyy kesäkuussa ja vesi on alimmillaan heinä-elokuussa. Järvien ja soiden ansiosta vedenkorkeuden vaihtelu on harvoin yli puolitoista tai kaksi metriä. Lohmoijärven ja Äänisen pinnan ollessa korkealla joen virtaus kääntyy alajuoksulla usein Ukšjärveen.
Suojoen kalalajeja ovat sterletti, hauki, särki, säyne, ahven, kiiski, lahna, made, muikku, kuha, siika, taimen, nieriä, kuore, harjus, monni ja ankerias. Järvilohi, joka oli kadonnut vuosikymmeniä sitten, palasi jokeen 1990-luvulla.
Suojoen yläjuoksulla sijaitsee suomalaisten vuonna 1936 rakentama pienitehoinen Ignoilan vesivoimalaitos. Puutavaran uitto jokea pitkin päättyi 1960-luvulla. Suojoki on helpon tavoitettavuutensa, koskiensa, kalaisuutensa ja kauniin luontonsa ansiosta suosittu retkeilykohde. Sen lähellä sijaitsevat Petroskoin ja Suojärven kaupungit sekä Ignoilan, Sotkan, Matroosan, Tšalnan ja Suojun taajamat. Joen yläjuoksu kuuluu Suomen talvi- ja jatkosodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamaan alueeseen.
Kantakirja

Kantakirja on rekisteri tiettyjen kotieläinten jalostukseen hyväksytyistä yksilöistä. Näitä kotieläimiä ovat naudat, siat, lampaat, vuohet ja hevoseläimet. Evira hyväksyy hakemuksesta julkisoikeudellisen tai yksityisoikeudellisen yhteisön rodun kantakirjaa pitäväksi yhteisöksi, mikäli se täyttää tietyt edellytykset.