stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uuno on numero yksi!
Sisältö

Sävellykset ja sovitukset Jaakko Salo, paitsi 15 säv. Serradel Narciso, 20 säv. amerikkalainen trad. sekä 1, 26 & 33, jotka ovat Heikki Laurilan kitaraimprovisaatioita. Sanoitukset Jukka Virtanen (2) & Jaakko Salo (35).
"Sinne meni elämäni onnellisin päivä" - 0:19
"Uuno Turhapuro" - 2:58 (tarinointi: Vesa-Matti Loiri)
"Professori Uuno D.G. Turhapuro" - 3:33
"Keskioluelle Veijo Esson Baariin" - 1:47
"Efekti Uunon kyntöhommiin" - 0:14
"Uuno Turhapuro muuttaa maalle (Kantri-Uuno)" - 1:58
"Yksityisetsivä Terävä" - 3:33
"Uuno Turhapuron poika" - 3:33
"Tuura" - 1:17
"Efekti - pää liikennemerkkiin" - 0:14
"Variksenpelätin" - 2:11
"Unelma" - 1:43
"Elisabetin uni" - 1:40
"Härkäjuhla" - 2:59
"Elisabet lähtee" - 0:31
"Uuno Epsanjassa" - 2:38
"Baletti" - 1:02
"Hurmaava pörröpää ja Rosita" - 0:47
"Muisti meni" - 3:20
"Pyöräretki" - 1:01
"Laiturilla" - 0:34
"Kauneushoitolassa" - 1:38
"Härskin veneet" - 2:28
"Uuno Turhapuron veli" - 3:27
"Tömisevä" (instr.) - 2:34
"Uuno parturoi" - 0:26
"Uuno Turhapuro - herra Helsingin herra" - 1:58
"Uuno Turhapuro armeijan leivissä" - 2:36
"Sörsselssön kampaajalla" - 2:18
"Rauhanturvaajat" - 0:54
"Kutsu kasinolle" - 1:03
"Liukuva lätkä ja pää edellä pusikkoon" - 2:32
"Uuno hiippailee kotiin" - 0:32
"Jääkaappi katoaa" - 0:56
"Soitto soi" - 2:33 (laulu: Vesa-Matti Loiri, Santeri Kinnunen ja naiskuoro)
"Hei hei" - 0:18
Tekijät

Kokoelman ideointi ja tuotanto: Juha Nikulainen
Analoginauha-arkiston digitointi: Diginord Oy
Musiikin koostaminen studiossa: Teropekka Virtanen / Inkfish
Digitaalinen masterointi: Mika Jussila / Finnvox
Kuvat elokuvista: Ere Kokkonen & Reija Virolainen (Spede-Yhtiöt) / SEA
Jaakko Salo -kuva: Warner Music Finland Oy:n kuva-arkisto, Scandia Musiikki
Ulkoasu: Antti Heikkinen / NGGD
Valentin Silaghi

| Valentin Silaghi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. elokuuta 1951 (ikä 73) Bobâlna, Clujin piirikunta, Romania
Kansalaisuus:  Romania
Nyrkkeilijä
Pituus:  182 cm
Paino:  75 kg
Painoluokka:  keskisarja
Valmentaja:  Ioan Botezan Constantin Dumitrescu ja Ion Dumitru
| Mitalit> Maa:   Romania.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Romania.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Romania.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Romania> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 1980 | 75 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Köln 1979 | 75 kg |  |
|  Pronssia | Tampere 1981 | 75 kg |  |
Valentin Silaghi (s. 19. huhtikuuta 1957, Bobâlna, Clujin piirikunta) on uransa päättänyt romanialainen nyrkkeilijä, joka nyrkkeili Romanian maajoukkueessa 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa. Hän saavutti olympiapronssia Moskovan olympialaisissa ja EM-hopeaa- ja pronssia. Uransa jälkeen hän on toiminut nyrkkeilyvalmentajana Saksassa.
Ura kansainvälisellä huipulla

Valentin Silaghi saavutti vuonna 1974 maansa juniorimestaruuden ja aikuisena voitti vuosina 1978, 1980 ja 1981 Romanian keskisarjan nyrkkeilymestaruuden.
Silaghi nousi Romanian maajoukkueesen vuonna 1979, jolloin hän edusti maataan keskisarjassa Kölnin EM-kisoissa. Voitettuaan länsisaksalaisen ja sveitsiläisen vastustajansa hän kohtasi välierässä Unkarin László Pemin, jonka hän voitti selvästi pistein. Loppuottelussa hän hävisi Suomen Tarmo Uusivirralle ja tuloksena oli EM-hopeamitali. Seuraavan vuoden Moskovan olympiaturnauksessa Silaghi eteni välieriin voitoilla Guayanan ja Britannian edustajista. Britanniaa edusti tunnettu tuleva ammattinyrkkeilijä Mark Kaylor. Välierässä hän koki tappion Kuuban José Gómezille, joten hänestä tuli olympiapronssimitalisti. Seuraavan vuoden EM-kisoissa Tampereella Silaghi voitti ensin Unkarin János Rimóczin ja sen jälkeen Suomen Uusivirran keskeytyksellä 3. erässä Uusivirran silmäkulman auettua. Välierässä hän koki kuitenkin tappion Hollannin Pedro van Raamsdonkille, joten tuloksena oli EM-pronssi. Valentin Silaghi osallistui vielä vuoden 1982 MM-kisoihin Münchenissä, joissa hän koki tappion heti 1. kierroksella Kuuban Bernardo Comasille. MM-turnauksen jälkeen hän päätti uransa.
Ura valmentajana

Valentin Silaghi jäi Münchenin MM-kisojen jälkeen Länsi-Saksaan, jossa hän ryhtyi nyrkkeilyvalmentajaksi; aluksi Bayer Leverkusen -seurassa ja Länsi-Saksan nuorten maajoukkueen valmentajana. Silaghi auttoi Romaniasta vuonna 1987 paennutta nyrkkeilijä Mihai Leuta sopeutumaan Saksaan. Leu käytti Saksassa nyrkkeillessään ammattilaisena nimeä Michael Löwe ja nousi 1990-luvulla WBO-liiton maailmanmestariksi. Saksassa ollessaan Silaghi kävi valmentajakoulutuksen vuonna 1988 ja valittiin vuonna 1990 Saksan nyrkkeilymaajoukkueen valmentajaksi.
Silaghi työskenteli promoottorina Universum Box-Promotionin kanssa vuosina 2006–2010 ja uudelleen vuodesta 2017. Hän oli useita vuosia Kosovon albanialaista syntyperää olevan saksalaisen ammattilaisen Euroopan mestari Luan Krasniqin henkilökohtainen valmentaja. Vuodesta 2017 Silaghista tuli WBA-mestari Vincent Feigenbutzin henkilökohtainen valmentaja.
Vuonna 2016 synnyinkaupunki Cluj nimitti Silaghin kaupungin kunniakansalaiseksi.
Sterling-hopea

Sterling-hopeasta valmistettu astia
Sterling-hopea on metalliseos, joka sisältää 92,5 % hopeaa ja 7,5 % muuta metallia. Tavallisesti muu metalli on kupari. Sterling-hopea soveltuu hyvin korujen ja käyttöesineiden materiaaliksi, sillä puhdas hopea on liian pehmeää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sterling-hopea Wikimedia Commonsissa
Stefan Nimke

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Stefan Nimke |  Stefan Nimke |  Stefan Nimke |  |
Maa:   Saksa
Miesten ratapyöräily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 | joukkuesprintti |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | 1 kilometrin aika-ajo |  |
|  Pronssia | Ateena 2004 | 1 kilometrin aika-ajo |  |
|  Pronssia | Peking 2008 | joukkuesprintti |  |
Stefan Nimke (s. 1. maaliskuuta 1978 Hagenow, Mecklenburg-Etu-Pommeri) on saksalainen ratapyöräilijä, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Nimke saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Perthin MM-kilpailuissa 1997, mistä hän sai 1 kilometrin aika-ajon pronssia. Seuraavissa MM-kilpailuissa 1998 Bordeaux'ssa hän saavutti joukkuesprintin pronssia. Seuraavan kauden MM-kilpailuissa Berliinissä hän sijoittui pronssille aika-ajossa ja joukkuesprintissä. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän saavutti hopeaa aika-ajossa. Vuonna 2001 hän voitti Euroopan-mestaruuden joukkuesprintissä. MM-kilpailuissa 2003 hän saavutti uransa ensimmäisen maailmanmestaruuden voittamalla kultaa aika-ajosta. Seuraavan vuoden Ateenan olympialaisissa hän saavutti uransa toistaiseksi ainoan olympiavoiton voittamalla joukkuesprintin kultaa Jens Fiedlerin ja René Wolffin kanssa. Samoissa kisoissa hän sijoittui kilometrin aika-ajossa pronssille. Seuraavien vuosien MM-kilpailuissa, 2005 Los Angelesissa ja 2006 Bordeaux'ssa, hän saavutti arvokisamitalit sijoituttuaan pronssille vuonna 2005 joukkuesprintissä ja vuonna 2006 henkilökohtaisessa sprintissä. Palman MM-kilpailuissa 2007 hän sai pronssia joukkuesprintissä. Pekingin olympialaisissa Nimke saavutti pronssia joukkuesprintissä Rene Endersin ja Maximilian Levyn kanssa. MM-kilpailuissa 2009 hän saavutti uransa toisen maailmanmestaruuden voittamalla kultaa aika-ajosta. Samoissa kisoissa hän saavutti pronssia joukkuesprintissä. Ballerupin MM-kilpailuissa 2010 hän voitti kultaa joukkuesprintissä. Hän voitti samana vuonna myös joukkuesprintin Euroopan-mestaruuden. Apeldoornin MM-kilpailuissa 2011 hän sai kultaa kilometrin aika-ajossa ja Ranskan hylkäyksen jälkeen myös joukkuesprintissä. Hän voitti 2011 myös joukkuesprintin Euroopan-mestaruuden. Melbournen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti kilometrin aika-ajon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Uuno Varjo

Uuno Johan Varjo, vuoteen 1934 Wahrman (7. maaliskuuta 1921 Lappee – 19. helmikuuta 1987) oli suomalainen maantieteilijä ja professori.
Henkilöhistoria

Varjon vanhemmat olivat asemamies Lennart Johan Varjo ja Helena Vesterinen ja puoliso vuodesta 1951  sairaanhoitaja Taimi Kontkanen, Varjo tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1942 ja valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1953 ja lisensiaatiksi 1956. Filosofian tohtoriksi hän väitteli siellä 1959.
Varjo oli Turun kaupungin ylimääräinen kartoittaja 1951–1953, Turun yliopiston maantieteen assistentti 1953–1960, dosentti 1959–1961 ja vt. apulaisprofessori 1957–1958. Oulun yliopiston maantieteen vt. professori hän oli 1959–1961 ja sitten professori, maantieteen laitoksen esimies 1959–1985 ja johtaja vuodesta 1985 sekä filosofisen tiedekunnan dekaani 1969–1972 ja luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani 1972–1975.
Varjolla oli myös useita oman alansa ja muita kotimaisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Hän oli muun muassa Turun yliopiston ylioppilaskunnan pääsihteeri 1948–1951 ja esimies 1953–1955, Oulun yliopiston ylioppilaskunnan inspehtori 1959–1961, Oulun kesäyliopiston rehtori 1967–1968, Kainuun kesäyliopiston rehtori 1968–1974, Presidentti Urho Kekkosen säätiön varapuheenjohtaja 1960–1970 ja Rajaseutuliiton puheenjohtaja 1974–1986.
Julkaisuja

Landschaft und Landwirtschaft im südwestlichen Finnland, 1956 (väitöskirja)
Nousiaisten Nummenkylän iänmääritysmenetelmä, 1958
Farming in Finland: Typology and Economics, 1977
Observations on the mapping of the village of Nummi in the parish of Nousiainen in 1786, 1986
Norden: Man and Environment, 1987 (toim. W. Tietzen kanssa).
Aiheesta muualla

Uuno Varjo Biografiasampo.
Valentin Serov

| Valentin Serov |
| --- | --- |
 Valentin Serov, Omakuva, 1880-luku
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. tammikuuta (7. tammikuuta) 1865 Pietari, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 5. joulukuuta (22. marraskuuta) 1911 Moskova, Venäjän keisarikunta
Kansalaisuus:  venäläinen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  realismi
Mir iskusstva 
 Taiteen maailma 1898–1924
Boris Kustodijev, 
, 1916–1920.
Johtajat
Aleksandr Benois | Sergei Djagilev
Venäläisiä taiteilijoita
Natan Altman | Léon Bakst | Isaak Levitan | Konstantin Korovin | Mihail Nesterov | Valentin Serov | Konstantin Somov | Mihail Vrubel
Suomalaisia taiteilijoita
Albert Edelfelt | Akseli Gallen-Kallela | Eero Järnefelt | Pekka Halonen | Ville Vallgren | Väinö Blomstedt | Magnus Enckell
Muuta
Ballets russes
Valentin Aleksandrovitš Serov (ven. Валенти́н Алекса́ндрович Серо́в; 19. tammikuuta (J: 7. tammikuuta) 1865 Pietari – 5. joulukuuta (J: 22. marraskuuta) 1911 Moskova) oli venäläinen taidemaalari.
Serov syntyi Pietarissa säveltäjä Aleksandr Serovin poikana. Hän opiskeli Ilja Repinin ja vuosina 1880–1885 Pietarin taideakatemiassa Pavel Tšistjakovin johdolla.
Serov tuli tunnetuksi muotokuvillaan. Hänen mallejaan olivat muiden muassa Pavel Tšistjakov, Konstantin Korovin, Isaak Levitan, Nikolai Leskov, Nikolai Rimski-Korsakov, Maria Jermolova, Tamara Karsavina ja Ida Rubinstein. Tunnettuja maalauksia ovat myös Tyttö ja persikat (1887) sekä Lapset (1899).
Serov, joka pääsi Pietarin taideakatemian täysjäseneksi vuonna 1903, jätti paikkansa vuonna 1905 protestina verisunnuntain tapahtumille. Serov oli peredvižnikkien eli kiertäviä taidenäyttelyitä järjestäneen Vaeltajat-taiteilijayhdistyksen jäsen. Hän kuoli sydänkouristukseen Moskovassa 46 vuoden ikäisenä.
Serov omisti 1900-luvun alussa Inon kylässä lähellä Terijoen rautatieasemaa sijainneen maatilan, jossa hänellä oli myös ateljee. Hän maalasi siellä joitakin maalaiselämää kuvanneita teoksia.
Valentin Serovin teoksia

Tyttö ja persikat, 1887.
Aleksandr Serov, 1887–1888.
Angelo Masini, 1890.
Nikolai Leskov, 1894.
Nikolai Rimski-Korsakov, 1898.
Talvella, 1898.
Sofia Mihailovna Botkina, 1899.
Lapset, 1899.
Taidemaalari
Isaak Levitan, 1893.
Näyttelijä
Maria Jermolova, 1905.
Anna Pavlova baletissa La Sylphide (Keiju), 1909
Ida Rubinstein, 1910.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valentin Serov Wikimedia Commonsissa
Stérnes (Iraklion)

| Stérnes Στέρνες |
| --- | --- |
 Stérnesin kylää.
 Stérnes
 Koordinaatit: 35°0′26″N, 25°5′16″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Iraklion
Kunta:  Górtyna
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  7104030701
Korkeus:  310 m
Väkiluku (2011):  321
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stérnes (kreik. Στέρνες) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Górtynan kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 321 (vuonna 2011).
Koudoumásin luostari (Moní Koudoumá).
Stérnesin kylä sijaitsee Kreetan eteläisissä keskiosissa Asteroúsia-vuorten pohjoispuolella noin 48 kilometriä etelään Iraklionin kaupungista. Se on rakennettu noin 310 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Varhaisin maininta kylästä on venetsialaisvallan ajalta vuodelta 1271. Kylä on saanut nimensä suuresta vesisäiliöstä (stérna), jonka arvellaan olevan peräisin roomalaiselta kaudelta.
Stérnes muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Στερνών, Topikí Koinótita Sternón), johon kuuluvat varsinaisen Stérnesin kylän lisäksi Ágios Nikólaoksen kylä sekä Koudoumásin luostari (Moní Koudoumá). Koko yhdyskunnan väkiluku on 327.
Aiemmin kylä kuului Kófinaksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Górtynan kunnan Kófinaksen kunnallisyksikköön.
Stefan Noesen

| Stefan Noesen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. helmikuuta 1993 (ikä 31) Plano, Texas, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  Oikea laitahyökkääjä
Maila:  Oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  New Jersey Devils
Sarja:  NHL
Pelinumero:  23
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Norfolk Admirals (AHL) Anaheim Ducks (NHL) San Diego Gulls (AHL) New Jersey Devils (NHL) Pittsburgh Penguins (NHL) WBS Penguins (AHL)   San Jose Sharks (NHL)   San Jose Barracuda (AHL)   Toronto Maple Leafs (NHL)   Toronto Marlies (AHL)   Carolina Hurricanes (NHL)   Chicago Wolves (AHL)
NHL-varaus:  21. varaus, 2011 Ottawa Senators
Stefan Noesen (s. 12. helmikuuta 1993 Plano, Texas) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän edustaa NHL-seuraa New Jersey Devilsiä.
Noesen siirtyi heinäkuussa 2013 Anaheim Ducksiin kaupassa, jossa Anaheim Ducks sai Ottawa Senatorsin hyökkääjät Jakob Silfverbergin ja Noesenin, sekä ensimmäisen kierroksen varausoikeuden vuoden 2014 NHL:n varaustilaisuuteen, vaihdossa tähtihyökkääjä Bobby Ryaniin.
Ottawa Senators varasi Noesenin NHL:ään vuonna 2011 varausnumerolla 21.
Heinäkuussa 2024 Noesen teki vapaana agenttina New Jersey Devilsin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 8,25 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Aiheesta muualla

2011 prospects: Stefan Noesen sees stars in his past, present, and future hockeysfuture.com. Viitattu 30.6.2011. (englanniksi)
Ducks Acquire Silfverberg, Noesen and a First-Round Selection in the 2014 NHL Entry Draft From Ottawa in Exchange For Ryan ducks.nhl.com. Viitattu 7.7.2013. (englanniksi)
↑  New Jersey Devils sign F Stefan Noesen to three-year contract Sportsnet.ca. Viitattu 1.7.2024. (englanniksi)
Stănilești

| Stănilești |
| --- | --- |
 Stănileștin kylän keskustaa syksyllä 2012.

 Koordinaatit: 46°37′06″N, 28°10′17″E 
Valtio:  Romania
Piirikunta:  Vaslui
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunnan alueella
Väkiluku (2007):  5 852
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stănilești on noin 5 800 asukkaan kunta Romaniassa. Se kuuluu Vasluin piirikuntaan. Kuntaan kuuluvat Stănileștin kylän lisäksi kylät Bogdana-Voloseni, Budu Cantemir, Chersăcosu, Gura Văii, Pogănești ja Săratu.
Kylän alueella käytiin Prutin taistelu osana Venäjän–Turkin sotaa 1710–1711.
Prutjokea Stănileștin kohdalla.
Stężyca

Stężyca on muuan muassa seuraavien Puolan paikkakuntien nimi:
Stężyca, kunta Pommerin voivodikunnassa
Stężyca, kylä Pommerin voivodikunnassa
Stężyca, kunta Lublinin voivodikunnassa
Stężyca, kylä Lublinin voivodikunnassa
Stężyca, kylä Ison-Puolan voivodikunnassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Stężyca”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Turrican

| Turrican |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Rainbow Arts ja Factor 5
Julkaisija:  Rainbow Arts ja Accolade
Suunnittelija:  Manfred Trenz
Säveltäjä:  Chris Hülsbeck
Pelisarja:  Turrican
Julkaistu:  1990
Lajityyppi:  science fiction, shoot ’em up ja tieteisfiktiopeli (en)
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  USK 6 
Alusta:  Commodore 64, Amiga, Atari ST, Sega Mega Drive
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Turrican on kotitietokoneilla ja konsoleilla menestynyt ampumapelisarja, jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1990 Commodore 64:lle. Pelin kehitti C64-ohjelmointipiireissä kunnostautunut ja The Great Giana Sistersiin grafiikkaa tehnyt Manfred Trenz, joka koko sarjan kehittämisen lisäksi ohjelmoi itse Turrican 1:n ja Turrican II:n Commodore 64:lle.
Turricania voi parhaiten kuvailla Konamin Contran ja Nintendon Metroidin risteytyksenä, jossa yhdistellään suuria yksityiskohtaisia tasoja nopeaan ja näyttävään toimintaan. Pelissä ylimääräisenä haasteena oli myös löytää jokaisessa tasossa olevat salaiset huoneet ja oikoreitit.
Turricanit tunnetaan myös korkeatasoisesta pelimusiikistaan. Tunnetuin näistä on ehkäpä Turrican II:n Amiga-version pelimusiikki, jonka sävelsi Chris Hülsbeck.
Pelit > Turrican

Pelisarjan ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1990 Commodore 64:lle. Peli sai hurjan vastaanoton, johtuen teknisestä toteutuksestaan ja ennen kaikkea hienosta pelimusiikistaan. Turricanin kehitti Manfred Trenz ja sen julkaisi Rainbow Arts. Myöhemmän Amiga-version laati Factor 5.
Peli julkaistiin myös Atari ST:lle, CDTV:lle, Sega Mega Drivelle, Nintendo Game Boylle, PC Enginelle, ZX Spectrumille ja Amstrad CPC:lle.
Pelit > Turrican II

Alkuperäisen pelin suosion siivittämänä Turrican II julkaistiin vuonna 1991. Pelin Amiga-versio valmistui ennen C64-versiota, mutta pelin kehittäjä Manfred Trenzin mukaan C64-versio oli pelin alkuperäistoteutus. Turrican II nähdään usein pelisarjan parhaana. Sen grafiikka on jonkin verran kehittyneempää kuin ensimmäisen osan. Lisäksi siinä on mukana pitkä avaruusalus-osio, joka muodostaa pelin neljännen maailman.
Turrican II julkaistiin CDTV:lle, Atari ST:lle, PC:lle, Amstrad CPC:lle ja ZX Spectrumille.
Accolade tehtaili pelistä käännöstä Segan Mega Drivelle ja Nintendon SNES:lle ja Game Boylle, mutta pelin myöhäisessä kehitysvaiheessa yhtiö hankki itselleen lisenssin Jean Claude Van Dammen elokuvaan Täydellinen sotilas ja Accolade päätti muuttaa pelin grafiikat vastaaviksi. Futuristiset maisemat vaihtuivat tavanomaisiin tankkeihin ja merijalkaväkeen. Pelistä julkaistiin vain Mega Drive ja Game Boy -versiot.
Pelit > Turrican III

Turrican III julkaistiin vuonna 1993 Amigalle ja Mega Drivelle (nimellä Mega Turrican). Peli muutti pelimekaniikkaa suoraviivaisempaan suuntaan ja ennen laajat kentät supistuivat usein putkimaisiksi. Ainoana uudistuksena oli pelaajan käytössä oleva tarttumaköysi. Grafiikka oli hieman rujompaa. Hülsbeck vastasi edelleen musiikista.
Pelit > Super Turrican 1 & 2

Super Turrican -pelit olivat Factor 5:n Super Nintendolle kehittämiä versiota. Super Turricanin pelimekaniikka oli lähellä Turrican II:n vastaavaa, mutta pelin tasot ovat erilaisia.
Super Turrican 2 taas oli toimintapainotteisempi ja käytti vuolaasti Super Nintendon "Mode 7" -tehosteita, mutta alkuperäisissä Turricaneista nähtyjen suurten tasojen kustannuksella.
Pelisarjan kehittäjä Manfred Trenz julkaisi NES:lle Super Turrican -pelin vuonna 1992, mutta yhteyttä näillä peleillä ei ollut.
Aiheesta muualla

Turrican Amiga Longplay at Recorded Amiga Games (Arkistoitu – Internet Archive)
Turrican 2 Amiga Longplay at Recorded Amiga Games (Arkistoitu – Internet Archive)
Turrican 3 Amiga Longplay at Recorded Amiga Games (Arkistoitu – Internet Archive)
Turrican SETA kattava fanisivusto
Turrican (C64)
Turrican II (Amiga)
Mega Turrican (Mega Drive)
Työväenliike

Työväenliike on yhteisnimitys poliittisesta työväenliikkeestä, ammattiyhdistysliikkeestä ja osuustoimintaliikkeestä. Työväenliikkeen mukaan tavoitteita ovat työläisten elinolojen puolustaminen ja parantaminen. Suomessa työväenliikkeen toiminta alkoi työnantajien ja sivistyneistön aloitteesta. Suomen työväenliikkeen varhaishistoriaan kuului lisäksi niin sanottu wrightiläinen työväenliike.
Wrightiläinen työväenliike

Wrightiläinen työväenliike oli 1800-luvun lopulla Suomessa toiminut sosiaaliliberaali yhteiskunnallinen liike, joka pyrki neutraloimaan työväestön radikalisoitumista pyrkimällä edistämään heidän asemaansa yhteisellä järjestäytymisellä työnantajien kanssa. Se tuli Suomeen Ruotsin mallin mukaisena vuosina 1886–1894. Wrightiläinen työväenliike oli käytännössä työnantajan tai kapitalistin johtamaa toimintaa, jolla yritettiin vaimentaa työläisten omaa aktiivisuutta ja hillitä kumouksellisen sosialistisen työväenliikkeen etenemistä. Sillä oli usein eettisesti hyvät tarkoitusperät, ja sen avulla voitiin edistää esimerkiksi työläisten terveyttä ja hyvinvointia. Myöhempi työväenliike on voimakkaasti arvostellut wrightiläisyyttä, koska se ei kunnioittanut työväenluokan omia toimintaoikeuksia. Wrightiläisestä työväenliikkeestä on käytetty toisinaan myös nimitystä porvarillinen työväenliike. Wrightiläisen työväenliikkeen lähisukulainen on hyväntekeväisyys.
Ammatillinen työväenliike

Ammatillinen työväenliike on työläisten omasta toimintatarpeesta lähtevä liike, joka pyrkii puolustamaan ja saavuttamaan maan työläisten toimintaoikeuksia ilman omistavan luokan holhousta. Tätä vastaa nykyään kehittyneissä maissa ammattiyhdistysliike, joka on kuitenkin monin tavoin sidoksissa poliittiseen työväenliikkeeseen.
Poliittinen työväenliike

Poliittinen työväenliike on kehittynyt oivalluksesta, jonka mukaan työläisten etuja ja oikeuksia kannattaa ajaa myös julkisen vallan, lähinnä valtion tasolla. Poliittinen työväenliike on jakautunut pääpiirteissään kahteen suuntaukseen, jotka ovat sosiaalidemokratia ja kommunismi. Edellisen peruspilareina on ajaa työväestön etuja porvarillisen yhteiskunnan oloissa ja pyrkimys muuttaa yhteiskuntaa sosialistisemmaksi demokraattisesti. Jälkimmäisen mukaan on pyrittävä välittömän työväestön etujen ajamisen ohella proletariaatin vallankumoukseen, jossa niin tuotantovälineet kuin valtiovaltakin siirtyvät - lopulta maailmanlaajuisesti - työväenluokalle. Neuvostoliiton romahtaminen aiheutti tämän suuntauksen kannattajien keskuudessa paljon hämmennystä. Nykyisin vallitseva käsitys on, että valta ei ollut Neuvostoliitossa työväestöllä vaan NKP:n eliitillä.
Kirjallisuutta

Santonen, Arvo: Kansainvälinen: Utopioita ja vallankumouksia – työväenliike vuoteen 1945.  (Osa 1)  Espoo:  Weilin+Göös, 1989.  ISBN 951-35-4211-4.
Santonen, Arvo: Kansainvälinen: Työväenliike hyvinvointiyhteiskunnassa.  (Osa 2)  Espoo:  Weilin+Göös, 1989.  ISBN 951-35-4211-4.
Santonen, Arvo: Kansainvälinen: Työväenliike Aasiassa, Afrikassa ja Latinalaisessa Amerikassa.  (Osa 3)  Espoo:  Weilin+Göös, 1989.  ISBN 951-35-4211-4.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kautto, Hanna: Ammattiyhdistysliike työväen edunvalvojana  2004. Jyväskylän yliopisto, yhteiskuntatieteellinen tiedekunta.
”Kapitalistisen järjestelmän pyramidi”. Industrial Worker -lehden aineistoa vuodelta 1911.
Stjärnsund

| Stjärnsund |
| --- | --- |

 Stjärnsund
 Koordinaatit: 60°25′56″N, 16°12′45″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Taalainmaan lääni
Maakunta:  Taalainmaa
Kunta:  Hedemoran kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,51 km²
Väkiluku:  161
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stjärnsund on taajama Hedemoran kunnassa Taalainmaan läänissä ja Taalainmaan historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 161 asukasta.