stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjois-Amerikan arkaainen kausi

Pohjois-Amerikasta löydetty varhainen kivikautinen, intiaanien tekemä arkaainen nuolenkärki.
Pohjois-Amerikan arkaainen kausi 8000–1000 eaa. oli intiaanikulttuurien jakso, jolloin liikkuvat kiertelevät ihmisryhmät metsästivät, kalastivat ja keräilivät luonnon antimia. Kausi alkoi, kun avointa maastoa suosinut jääkauden aikainen suurriista hävisi suurten alueiden metsittyessä ja ihmisen metsästyksen vuoksi. Näin suurriistan metsästykseen pohjautunut paleointiaanien elämäntapa muuttui pienriistan metsästykseksi. Vuosikierron mukainen elämäntapa jatkui. Useamman laisia eläimiä ja kasveja alettiin käyttää ravinnoksi. Arkaaisella jaksolla tapahtui työkaluvalikoimassa hienostumista. Joillain alueilla keräilyn merkitys kasvoi kauden keskivaiheilla. Joka tapauksessa väestö kasvoi, syntyi uusia heimoja, joiden erilaiset perinteet näkyivät lukuisina erityylisinä keihään- ja nuolenkärkinä.  Laajoilla alueilla tapahtui kauden edetessä päälliköiden mahdin kasvua. Kauppa levisi laajalle. Kausi päättyi maanviljelyn luoman kiinteän kyläasutuksen syntyyn. Se tapahtui eri alueilla hyvin eri aikoina suunnilleen välillä 3500–700 eaa. Kauden jälkeisiä eurooppalaisten tuloa edeltäneitä kulttuureja sanotaan jälkiarkaaisiksi. Arkaainen kausi tunnetaan yhä suhteellisen huonosti, vaikka aikakauteen liittyviä uusia löytöjä tehdään jatkuvasti.
Arkaainen kausi > Määritelmä

Arkaainen kausi oli Pohjois-Amerikassa pienriistan metsästyksen, kalastuksen ja kasvien keräilyn luonnehtima kausi paleointiaanien suurriistan metsästyksen ja jälkiarkaaisen maanviljelyn kausien välissä. Kauden lopussa syntyi kiinteä maanviljelyasutus..
Arkaainen kausi oli noin 8000/6000–1000 eaa. Arkaaiset intiaanit liikkuivat riistan perässä, mutta pysyivät paleointiaaneja enemmän paikoillaan. Vesistöjen läheisyys tarjosi mahdollisuuden kiinteämpään asutukseen, koska vesistä sai usein kalaa ravinnoksi. Jokien ja järvien lähellä oli tunkioita sisältäviä pysyviä asuinpaikkoja. Mutta yleisemmin 
metsästäjä-keräilijöiden elämä oli liikkuvaa eri kokoisina ryhminä vuodenaikojen tahdissa.
Väestön kasvuun liittyvä liikkuvuuden puute synnytti monia erilaisia heimoja, ja kulttuurierot näkyivät eri alueiden erityyppisissä, ajan mukana vaihtelevissa keihäänkärkityyleissä.
Arkaainen kausi > Ilmastonmuutos

Jääkauden aikainen suurriista kuoli osin sukupuuttoon jo ennen jääkauden loppua. Kun jääkauden lopulla ilmasto lämpeni, Pohjois-Amerikan monet aiemmin preeriana ja tundrana olleet alueet metsittyivät. Samaan aikaan jää vetäytyi Yhdysvaltain alueelta pohjoiseen ja koilliseen. Ilmasto, kasvillisuus ja eläimistö muuttuivat jääkauden lopusta sen jälkeisellä Watershed-ajalla. Monet suuret riistaeläimet kuolivat ehkä osin metsästyksen, osin ilmastonmuutosten takia noin 10 000 eaa. Näin ihmisille jäi metsästettäväksi vain pienempää riistaa. Vielä 8000 eaa. monilla alueilla maaperä oli nuorta ja kasvit ilmestyivät vetäytyvän jään jättämälle maalle. Näihin aikoihin ympäristönmuutos alkoi hidastua.
Ilmastokausissa alun anatermaaliselvennä oli viileä, kostea 7000–5000 eaa. altitermaaliselvennä enintään 5000–2500 eaa., huipussaan 4400 eaa. Nykyinen meditermaaliselvennä 2500 eaa. Ilmaston vaihteluihin saattaa osaltaan liittyä Clovis-kärkiä muistuttavien metsästäjien käyttämien peitsimäisten kärkien katoaminen 5000 eaa.
Preeria lienee ollut laajimmillaan holoseenin lämpimimmällä kaudella.
Arkaainen kausi > Työkalut ja tekniikka

Arkaaisen intiaanikulttuurin tekniikka oli tyypillistä metsästäjä-keräilijöiden tekniikkaa, jota oli helpohko valmistaa luonnosta saatavista raaka-aineista. Arkaaiselle kaudelle oli ominaista työkalujen kehitys paremmin tarkoitukseen soveltuviksi. Työkaluvalikoima oli laaja ja riippui kulttuurialueesta, alueen tarjoamasta materiaalista ja tarpeista.
Kokeilemalla kehitettiin muun muassa keihäänheittimestä tehokkaampi metsästysase. Myöhemmällä arkaaisella kaudella kivipainoja liitettiin atlatliin sen tehon lisäämiseksi.
Kivikirves, jossa on uurrettu kanta varren kiinnitystä varten, ilmestyi Iowaan arkaaisella ajalla muun muassa Cherokee Seweriin.
Varhaisimmat kirveiden, veneiden, kudottujen vaatteiden ja korien jäänteet ovat arkaaiselta kaudelta.. Korien lisäksi ruokaa varastoitiin nahkapusseihin. Uusia ruoanvalmistus- ja säilytysmenetelmiä otettiin käyttöön. Varhaisimmat varmat todisteet kesystä koirasta Amerikassa ovat arkaaiselta ajalta. Keramiikkaa ei tunnettu, piippuja ja astioita tehtiin kivestä. Jousi ja nuoli saapuivat Aasiasta Kanadaan vasta kauden lopuilla noin 2500 eaa. leviten hitaasti etelään.
Kupari tunnettiin Suurten järvien alueella.
Yellowstonen kansallispuiston Abasaroka-vuorten alueella oli ensin pitkulaisia paleointiaanien kärkiä muistuttavia kärkiä ajoitusten mukaan noin 7300–6000 eaa. Tämän jälkeen tulivat täysin erilaiset pienemmät, kolmiomaiset kärjet 6000 eaa. alkaen. Ne pienenivät ja kapenivat noin 3500 eaa. alkaen. leveitä kärkiä oli tassaselvennä 900 eaa. alkaen, ja tarkasti muotoiltuja sekä veitsimäisiä että leveämpiä kolmiomaisia kärkiä noin 700 eaa. alkaen.
Arkaainen kausi > Maanviljely kiinteytti asutuksen kauden lopussa

Kauden edetessä alettiin yhä enemmän viljellä maata metsästyksen keräilyn rinnalla ja lopulta asua kiinteillä paikoilla ja rakentaa monumentaalisia kumpuja. Arkaainen kausi päättyi joillain alueilla jo välillä 3000–2000 eaa., toisilla 700 eaa. Väestö ja väestötiheys kasvoivat, ja intiaanit eivät voineet enää etsiä metsästysalueita laajoilta täysin asumattomilta seuduilta. Kiinteillä asuinpaikoilla alettiin käyttää raskaampia ja mutkikkaampia työkalujoukkoja, joita ei tarvinnut kuljettaa mukana, muun muassa raskaita jauhinkiviä. Liikkuvuus pieneni, epätasa-arvo eri ihmisten välillä kasvoi, ryhmäkoot olivat silti pieniä. Ehkä eri heimojen välisen vihamielisyyden vuoksi aiemmin kaukaa haettu materiaali otettiinkin nyt läheltä, ja esineet tehtiin huonolaatuisesta kivestä. Myöhemmällä arkaaisella kaudella kauppa taas laajeni. Arkaaiset intiaanit polttivat metsää peuran metsästyksen helpottamiseksi.
Alakaudet > Varhainen arkaainen 8 000 – 6 000 eaa.

Arkaaisen kauden alussa oli Pohjois-Amerikassa 2 000 vuoden ajan suurta biisonia, jota metsästettiin. Tällöin paleointiaanien kulttuuri käytännössä jatkui preerialla. Ihmiset liikkuivat 25-100 ihmisen  joukoissa vuosikierron mukana riistan ja keräiltävien kasvien perässä.
Arkaainen kausi alkoi Daltonin kulttuurin tyyppisinä ensimmäisinä varhaisarkaaisina kulttuureinaselvennä. Mississippin metsäisessä jokilaaksossa vallinnutta Daltonin kulttuurille oli ominaista leirin vaihto muutaman vuoden välein riistatilanteen mukaan sekä, ensimmäinen varmasti löydetty kirvesselvennä ja pienriistan metsästys. Itäisen metsämaan ja preerian varhaisarkaainen kulttuuri poikkesivat toisistaan. Kausi alkoi 10 000–8 000 vuotta sitten. Varhainen arkaainen oli kaakkoisessa Pohjois-Amerikassa 8 000–6 000 eaa., jääkauden Kanadan Laurentidin jäätikön lopullinen vetäytyminen. Samalla syntyi uusia alueellisia nuolenkärkityyppejä, kuten Palmer, Kirk ja LeCroy sekä suppeilla alueilla St. Albans, Kessell, Big Sandy ja Kanawah. Monien alueellisten nuolenkärkityyppien synty kertoo uusien heimojen synnystä ja ehkä väestönkasvustakin. Tältä kaudelta on löydetty muun muassa neuloja, ongenkoukkuja, keihäänheittopuita, kanootteja, vaatteenpalasia, lävistimiä, poria ja  hakkuuveitsiä. Ihmiset asuivat osan vuodesta paikallaan, osan vuodesta vaelsivat. Kaakkois-Yhdysvaltain myöhemmälle varhaisarkaaisella kaudelle 8800–8000 radiohiilivuottaselvennä sitten oli tyypillinen keihäänkärki, jonka kanta oli haarautuvaselvennä.
Itäisen metsämaan arkaainen oli kaudella melko yhtenäinen koko itäisen metsämaan alueella, Kehityssarja vei tällä kaudella Daltonin kärjistä Morrow Mountainiin. Kauden alun Hardawaysta on löydetty Daltonin eli Hardawayn kärkiä. Asutus keskittyi luultavasti jokien ympärille, joita pitkin ehkä vaelleltiin kesä- ja talvi-leirin välillä.
Alakaudet > Keskiarkaainen 6 000 – 3 000 eaa.

Monilla alueilla harjoitettiin metsästystä ja luonnonkasvien keräilyä, toisilla oli kalastus tärkeämpi. Kalastuksen ja muun vedestä saatavan ravinnon merkitys kasvoi. Ensimmäistä kertaa pyydystettiin suuria määriä äyriäisiä. Asutus oli monilla paikoilla tilapäistä ja liikkuvaa. Kiinteää asutusta oli silti paikoin, mistä kertovat valmistellut hautaukset ja varastot. Piikiven ja -liuskeen kauppaa harjoitettiin. Uusien intiaaniheimojen synty jatkui.
Keskiarkaaisen kauden keihäänkärjet eivät olleet niin viimeisteltyjä kuin aiempien kausien aikana Iowassa. Keskiarkaaisen kauden kärjet olivat yleensä pienempiä ja huonommin tehtyjä kuin paleointiaanien. Keskiarkaainen kärkien valmistukseen käytetty kivi oli paikallista eikä aina parasta mahdollista kärkien tekoon. Tämä kertoi paikoilleen asettuneista heimoista, jotka eivät käyneet kivikauppaa keskenään ja olivat ehkä keskenään vihamielisiä. Uusia nuolenkärkityyppejä olivat Stanly, Morrow Mountain, Levy, Eva, Benton, Cypress Creek, Arrendondo, White Springs, Sykes ja Newnan. Joidenkin työkalujen laatu koheni, muun muassa uritetut kirveet ilmestyivät keskisellä keskiarkaaisella kaudella.
Ilmasto muuttui kaudella, ja kuivui noin 5000 eaa. Ilmasto ja kasvillisuus olivat esimerkiksi Iowassa erilaisia kuin varhaisarkaaisella kaudella, ja Kosterissa kasvoi keräilyn merkitys..
Noin 7000 eaa. viljeltiin jo kurpitsaa  Itäisen Metsämaan alueella.
Myöhemmän ajan kummunrakentajien enemmän suosimat maakummut ilmestyivät keskiarkaaisella ajalla jo noin 4500–4000 eaa., ja varhaisimmat Labradorin kumpuhautaukset ovat ajalta 5600 eaa.. Watson Braken isot kummut ajoitetaan aikaan noin 3400 eaa. Noin 3 000 eaa. rakennettiin Lousianassa kumpuja.
Noin 4000 eaa. alkoi Tennesseessä näkyä merkkejä väestön kasvusta. Paikoin alkoi olla yhteiskunnallista epätasa-arvoa. Jotkut sivut olivat  yhteiskunnallisesti mahtavampia kuin toiset. Tämä näkyi hautausseremonioiden määrän kasvuna. Ylhäiset saivat kaupan kautta merestä simpukankuoria ja Suurten järvien kuparia.
Alakaudet > Myöhäisarkaainen

Myöhäisarkaaista kautta luonnehtii maanviljely ja paikoillaan asuminen sekä laaja kauppa. Georgiaan ilmestyi Pohjois-Amerikan ensimmäinen keramiikka noin 2500 eaa.. Savannahjoen keihäänkärjet olivat taas vaihteeksi suurempia, mikä saattaa kertoa kaukaa tuodusta laadukkaasta piikivestä.
Green Riverista Kentuckysta on löydetty merkkejä puutarhaviljelystä. Noin 3000 eaa. asutusta siirtyi idässä  meren rannikolle.  Eteläisen Yhdysvaltain itärannikon alueella oli myöhäisarkaaisella kaudella osterinpyyntiä harjoittavien heimojen kiinteitä asutuspaikkoja. Atlantin rannikon harvinaisen runsaasti punaista okraväriä haudoissaan käyttänyt punamaalikulttuuri lopullisessa muodossaan myöhäisarkaainen. Poverty Pointiin liittyvä kulttuuri Mississippijoen laaksossa synnytti pysyviä kaupunkeja satelliittiyhteisöineen. Niinpä oli syntynyt mutkikkaita päällikkökuntia. Tähän kulttuuriin liittyi laaja kauppa. Haudoista on löydetty merkkejä sosiaalisesta eriarvoisuudesta. Myöhäisellä arkaaisella kaudella ilmestyi keramiikkaa eteläiselle Pohjois-Atlantin rannikolle; tämä keramiikka levisi länteen Alabamaan ja Mississippiin, ja etelään Floridaan.  Tämä oli tullut ekä etelä-amerikan arawak-intiaaneilta. Keramiikan leviämistä pidetään siirtymävaiheena vaeltelevista heimoista paikoilleen asuviin. Kaakossa alkoi kummunrakennus, joka jatkui seuraavilla Woodlandin ja Mississippin kausilla. Noin 1500 eaa.  osa irokeeseista vaeklsi stelään tullakseen cherokeiksi  Lounaassa myöhemmällä puebloalueella alettiin viljellä näihin aikoihin maissia.
Myöhäisarkaakine kausi jatkui noin vuoteen 1000 eaa.
Mikroteräperinne arkaaisella kaudella

Luoteisessa Pohjois-Amerikassa mikroteriä tuottanutta varhaista NAMANT-perinnettä ei pidetä intiaanien vaan pikemminkin ehkä eskimojen ja aleuttien varhaisten sukulaisten ylläpitämänä. Tämä perinne saapui Beringian alueelle paleointiaanien jälkeen.
NAMANT-perinne levisi etelään Alaskan jääkäytävää pitkin noin 7000 eaa.. Denalin kompleksin väestö kasvoi ja oli löydöistä päätellen suuri sillä karibunmetsätyksellä elävä väestö noin 8000 vuotta sitten mutta Denalin kompleksi hävisi noin 7500 vuotta sitten. Näihin aikoihin Alaskaankin levisivät arkaaiset muun muassa pitkulaisia keihäsmäisiä kärkiä tekevät perinteet etelästä. Mikroterät levisivät Kuningatar Charlotten saarille ja Brittiläiseen Kolumbiaan noin 7000 BP. Mikroteräperinne hävisi Alaskan niemimaan eteläkärjeltä ja Kodiakin saarelta noin 4000–3000 eaa., jolloin seudulle tuli suuria kaksipuolisia veitsiä tehnyt perinne. Etelämpänä mikroterät säilyivät pidempään kuin Arktiksessa. Mikroteriä oli luoteisen Pohjois-Amerikan rannikoilla ja sisämaassa WRST-alueella vielä 2200 BP eli hieman ennen ajanlaskun alkua. Tämä niin sanottu luoteinen mikroteräperinne säilyi Mckenziejoellakin suunnilleen ajanlaskun alkuun. Siihen oli sekoittunut arkaaiselle tyypillinen keihäsmäinen ja pohjoisarkaainen sivusta lovettu kärkiperinne.
Toisaalla Keski-Kanadassa intiaanit levittäytyivät etelästä luultavasti puurajan mukana Thelonjoelle asti. Lännempänä saapui 4000 eaa. Alaskaan etelästä "pohjoinen arkaainen" perinne. Pohjoiseen arkaaiseen liittyi kaksipuolisia lovettuja kärkiä ja myös mikroteriä. Ei tiedetä, keitä pohjoisen arkaaisen kulttuurin luojat olivat.
Kirjallisuutta

Timothy R. Pauketat, Diana DiPaolo Loren: North American Archaeology.  Blackwell Publishing Ltd, 2005, 2005.  ISBN 0-631-23184-6  (englanniksi) pbk, ISBN 0-631-23183-8 hbk
Brian M. Fagan: Ancient North America - The Archaeology of a continent (.  2. painos. London:  Thames and Hudson, 1995.  ISBN 0-500-27817-2  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pohjois-Amerikan arkaainen kausi Wikimedia Commonsissa
Southeastern Prehistory Archaic Period
The Forest People The Archaic Period, 8000 BC to 1000 BC (Arkistoitu – Internet Archive)
Esikolumbiaaniset intiaanikulttuurit
| --- | --- |
Yleistä:  Intiaanien alkuperä  Paleointiaanit  Amerikan historia 
Pohjois-Amerikka:  Pohjois-Amerikan intiaanit  Arkaainen kausi  Arkaaisen kulttuurin alueet  Jälkiarkaaiset kulttuurit  Kanadan kivikausi  Kanadan kilven arkaainen perinne  Alaskan varhaiset arktiset kulttuurit 
Keski-Amerikka:  Mesoamerikan intiaanikulttuurit  Mesoamerikan intiaanikulttuurien muotoutumisvaihe 
Etelä-Amerikka:  Etelä-Amerikan intiaanikulttuurit  Keski-Andien intiaanikulttuurit  Perun varhaiskeraaminen kausi  Pohjois-Andien intiaanikulttuurit  Ecuadorin intiaanikulttuurit  Kolumbian intiaanikulttuurit 
Varhaisarkaainen heittoaseen kärki.
Calf Creekin nuolenkärkii preerialta arkaaisen ajan loppupuolelta.
Polso (Tampere)

| Polso |
| --- | --- |
Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Pohjoinen suuralue
Suunnittelualue:  Terä
Polso on Tampereen kaupunginosa ja tilastoalue, joka kuuluu pohjoiseen suuralueeseen ja Terän suunnittelualueeseen. Se sijaitsee entisen Teiskon kunnan alueella. Murikka-opisto sijaitsee siellä. Tampereen keskustaan kertyy matkaa runsaat 30 kilometriä.
Polson kylä kuului 1500-luvulla Suur-Pirkkalan Keijärven neljänneskuntaan, johon kuului myös kolme taloa Kämmenniemestä. Polson yksinäistila mainittiin vuoden 1541 maakirjassa nimellä Polssu ja sen isäntänä oli vuonna 1551 Lasse Polssoj. Länsimurteissa sana polso on tarkoittanut isoa hirsikairaa. Polso tuli osaksi Tampereen kaupunkia, kun Teiskon kunta liitettiin siihen vuoden 1972 alussa, ja alueen asemakaava vahvistettiin pian kuntaliitoksen jälkeen.
Aiheesta muualla

Kylässä Teiskossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Tampereen suuralueet, suunnittelualueet, tilastoalueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Keskustan suuralue: Amuri: Amuri A · Amuri B · Särkänniemi Kyttälä: Jussinkylä · Kyttälä A · Kyttälä B Petsamo: Petsamo Kaleva: Kaleva · Liisankallio · Kalevanrinne · Hakametsä Kalevanharju: Kalevanharju · Järvensivu · Vuohenoja Pyynikki: Pyynikki · Pyynikinrinne · Kaakinmaa Finlayson: Finlayson · Tammerkoski Nalkala-Ratina: Nalkala · Ratina Tammela: Osmonmäki · Tammela A · Tammela B · Tulli Tampella-Lapinniemi: Lapinniemi · Lappi · Tampella Kissanmaa: Kauppi · Kissanmaa · Uusikylä Niihama: Kaupinlaakso · Niihama
Koillinen suuralue: Messukylä : Ristinarkku · Aakkula · Messukylä Olkahinen: Kumpula · Tasanne · Olkahinen Leinola: Leinola · Holvasti Atala: Atala Pappila: Pappila Linnainmaa: Linnainmaa · Hankkio Ojala: Ojala Takahuhti: Takahuhti · Ruotula · Huikas Turtola: Turtola, Viiala Kämmenniemi: Kämmenniemi Nurmi-Sorila: Nurmi · Sorila · Aitoniemi Teisko: Polso · Terälahti · Velaatta · Viitapohja
Kaakkoinen suuralue: Kaukajärvi: Kaukajärvi · Lukonmäki · Annala · Haihara Hervanta pohjoinen: Hervanta luode · Hervanta koillinen Hervanta etelä: Hervanta lounas · Hervanta kaakko Rusko: Rusko Hervantajärvi: Hervantajärvi Vehmainen: Vehmainen Hallila: Hallila
Eteläinen suuralue: Härmälä: Härmälä · Rantaperkiö Koivistonkylä: Rautaharkko · Taatala · Koivistonkylä · Veisu · Korkinmäki · Nirva Peltolammi: Lakalaiva · Peltolammi · Multisilta · Sarankulma · Lahdesjärvi Hatanpää: Hatanpää Nekala: Viinikka · Nekala · Vihioja Muotiala: Jokipohja · Muotiala Vuores: Vuores
Läntinen suuralue: Epilä: Epilä · Epilänharju · Hyhky · Kaarila Haukiluoma: Haukiluoma · Lamminpää Ikuri: Ikuri Kalkku: Kalkku Myllypuro: Myllypuro Pispala: Ylä-Pispala · Tahmela · Ala-Pispala Rahola: Villilä · Rahola Tesoma: Ristimäki · Tesomajärvi Tohloppi: Tohloppi
Luoteinen suuralue: Lentävänniemi: Lentävänniemi Lielahti: Lielahti · Niemenranta · Hiedanranta · Santalahti Lintulampi: Niemi · Pohtola · Ryydynpohja · Lintulampi
Kaupunginosat jotka eivät ole tilastoalueita: Taraste
Angelo Poliziano

| Angelo Poliziano |
| --- | --- |
 Angelo Poliziano
Henkilötiedot
Syntynyt: 1454 Montepulciano
Kuollut: 1494 (39–40 vuotta) Firenze
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia, latina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Angelo Poliziano (1454 Montepulciano – 1494 Firenze) oli italialainen humanisti ja runoilija. Hän oli etevä tekstikriitikko. Vuonna 1478 hän julkaisi latinankielisen teoksen Pazzi-salaliitosta. Hänen paimennäytelmänsä Orfeo on ensimmäinen italiankielinen näytelmä ja tulkintojen mukaan kaikkein ensimmäinenkin ooppera. Poliziano kirjoitti runoja Medicien hovissa. Hänet tunnettiin sekä latinan- että italiankielisenä lyyrillisenä runoilijana.
Poliziano oli Lorenzo de' Medicin sihteeri ja hänen poikiensa opettaja. Hän toimi vuodesta 1480 Firenzen yliopiston puhetaidon opettajana. Hän käytti latinaa kirjoittaessaan tutkimuksiaan ja italian kieltä lyriikkaan. Hänen pastoraalinäytelmänsä Orfeo (1480) on ensimmäinen tunnettu ei-uskonnollinen näytelmä Italian kirjallisuudessa. Hänen runoissaan yhdistyvät kansaonmaiset ja antiikin runouden vaikutteet.
Suomennettuja runoja

Oi neidot, toukokuulla (I' mi trovai, fanciulle, un bel mattino), suom. Aale Tynni, teoksessa Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8
Stanzoja : I: 33–41 (Stanze: Libro I: 33–41 ), suom. Tyyni Tuulio, teoksessa Italian kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Tyyni Tuulio, Helsinki: WSOY 1945
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Angelo Poliziano Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM 2  SNAC  IdRef
Keravan Puusepäntehdas

Keravan Puuseppätehdas Oy − Kervo Snickerifabriks Ab oli suomalainen Keravalla toiminut, vuonna 1908 perustettu huonekaluvalmistaja. Yrityksen puusepäntehdas sijaitsi nykyisen Keravan kaupungintalon paikalla. Yritys oli Stockmannin tytäryhtiö 1919–1985 ja se toimi Keravalla vuoteen 1987 saakka.
Kuuden Porvoosta tulleen puusepän perustama yritys tuli alkuaan tunnetuksi apteekkikalusteiden valmistajana. Yritys aloitti yhteistyön Stockmannin tavaratalon kanssa ja vuonna 1919 Stockmannista tuli yhtiön pääosakas. Stockmannin tavaratalon tiloissa Helsingissä toimi tehtaan huonekalujen muotoilusta vastannut piirustuskonttori, jota johti aluksi huonekaluarkkitehti ja myöhempi Suomen Messujen toimitusjohtaja Harry Röneholm ja hänen jälkeensä 1920-luvulla Werner West. 1950-luvulla huonekaluja suunniteltiin huonekaluosaston päällikön ja sisustusosastojen taiteellisen johtajan Olof Ottelinin johdolla.
Keravan Puusepäntehdas tuli erityisesti tunnetuksi uusasiallisista tummiksi petsatuista puuhuonekaluistaan. Yritys valmisti huonekaluja sekä yksityiskoteihin että julkisiin tiloihin.
Kirjallisuutta

Nykyaikaisia huonekaluja : Stockmannin piirustuskonttorin muotoilua - Keravan Puusepäntehtaan työtä; toimitus Leena karttunen, Heli Tiensuu ; kirjoittaja Leena Karttunen. Keravan museo, Kerava 2014 ISBN 9789518161014
Aiheesta muualla

Keravan Puuseppätehdas Oy - Kervo Kervo Snickerifabriks Ab:n tehdasrakennukset Puusepäntien (Aleksis Kiven tien, nyk. Paasikivenkatu) suunnasta vuonna 1927. Keravan museopalvelut (Finna)
Kansalliskirjasto : Keravan Puuseppätehdas Oy:n digitoituja pienpainatteita
Efraim Kemppainen

Efraim ja Maisie Kemppaisen hääkuva vuodelta 1918.
Efraim Adrian Kemppainen (21. joulukuuta 1888 Kittilä – 21. joulukuuta 1930) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat metsätarkastaja Adolf Kemppainen ja Agatha Charlotta Ingman. Hänet vihittiin avioliittoon 1918 Maisie Therese Vilhelmina Rosenbergin kanssa, josta hän erosi vuonna 1928 ja avioitui uudelleen vuonna 1930 Sigrid Ruth Gunhild Dahlbergin kanssa.
Opinnot

Kemppainen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1907 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1907–1914 ja suoritti alemman hallintotutkinnon vuonna 1914.
Jääkärikausi

Kemppainen työskenteli lääninkanslistina ja Koiviston piirin nimismiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 25. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Kemppainen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Kemppainen palveli sisällissodan jälkeen 7. komppanian päällikkönä 3. Jääkärirykmentissä, joka tunnettiin myöhemmin nimillä Jääkärirykmentti 3, Savon jääkärirykmentti 3 ja Uudenmaan rykmentti. Hänet siirrettiin 7. huhtikuuta 1919 komppanianpäälliköksi Pohjois-Savon rykmenttiin 7. komppaniaan. Pohjois-Savon rykmentissä hän hoiti 3. pataljoonan komentajan tehtäviä 1. tammikuuta - 16. kesäkuuta 1921 välisen ajan. Pataljoonan komentajaksi Kemppainen nimettiin 2. pataljoonaan 6. toukokuuta 1922. Armeijasta hän erosi 13. syyskuuta 1922 ja siirtyi Kauppalehden palvelukseen toimien myös Ähtärin nimismiehenä. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Lääninreviisori ja runoilija Eino Kemppainen, toimittaja-kirjailija Yrjö Kemppainen ja päätoimittaja Aarno Kemppainen olivat Efraim Kemppaisen veljiä.
Teoksia

Jalkaväkipartion johtaja: sotakokemuksiin perustuvia neuvoja ja ohjeita sekä liikunta- että asemasotaa varten; saksalaisen virallisen ohjekirjan mukaan Suomen oloihin sovittanut Kemppainen. Pohjolan kustannus, Oulu 1920