stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Särkilampi (Viitasaari, Ilmolahti)

| Särkilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Viitasaari
Koordinaatit:  62°58′37″N, 25°52′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen keskiosan alue (14.42)
Laskuoja:  oja Iso-Säyniäiseen 
Järvinumero:  14.421.1.026
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  109 m  
Pituus:  450 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,93 km  
Pinta-ala:  2,497 ha  
Tilavuus:  0.000007 km³ 
Keskisyvyys:  0,3 m  
Suurin syvyys:  0,8 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiSärkilampi 
Särkilampi  on Keski-Suomessa Viitasaarella  Ilmolahden lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 450 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 7 400 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,3 metriä ja suurin syvyys on 0,8 metriä. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen keskiosan alueella (14.42), jonka Keski-Keiteleen lähialueeseen (14.421) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 109 metriä mpy.
Särkilampi (Viitasaari, Viitakangas)

| Särkilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Viitasaari
Koordinaatit:  63°08′44″N, 25°49′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen keskiosan alue (14.42)
Laskuoja:  oja Keiteleeseen 
Järvinumero:  14.421.1.037
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  104 m  
Pituus:  160 m  
Leveys:  60 m  
Rantaviiva:  0,367 km  
Pinta-ala:  0,533 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSärkilampi 
Särkilampi  on Keski-Suomessa Viitasaarella  Viitakankaan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 160 metriä pitkä, 60 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 350 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen keskiosan alueella (14.42), jonka Keski-Keiteleen lähialueeseen (14.421) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 104 metriä mpy.
Taj Mahal Palace

| Taj Mahal Palace |
| --- | --- |

Osoite:  Taj Hotels Resorts and Palaces Oxford House 15/17 N.F. Road
Sijainti:  Mumbai, Intia
Koordinaatit:  18.922028°N, 72.833358°E
Rakennustyyppi:  hotelli–ravintola
Valmistumisvuosi:  1903
Suunnittelija:  Sitaram Khanderao Vaidya  Ashok Kumar  D. N. Mirza W. A. Chambers
Rakennuttaja:  Jamsetji Tata
Urakoitsija:  Khansaheb Sorabji Ruttonji Contractor
Omistaja:  Taj Hotels Resorts and Palaces
Huoneistoala:  565
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taj Mahal Palace on viktoriaanisista aikakautta edustava hotelli Mumbaissa Intiassa. Se on yksi Intian vanhimmista hotelleista.
Hotelli edustaa kahta erilaista arkkitehtuurin aikakautta. Vanha hotellirakennus edustaa ns. viktoriaanista tyylisuuntaa, johon on sekoitettu intialaista arkkitehtuurityyliä. Vanhan hotellirakennuksen vieressä sijaitseva moderni tornirakennus edustaa puolestaan modernia tyyliä.
Taj Mahal Palace -hotellin rakennutti intialainen suurliikemies Jamsetji Tata. Se avattiin 16. tammikuuta vuonna 1903. Tata päätti perustaa oman hotellin, joka olisi kaikille avoin. Siihen aikaa useimpiin siirtomaa-aikaisen Intian hotelleihin ei päästetty intialaisia, vaan ne olivat varattuja vain länsimaalaisille. Rakennuksen suunnittelivat intialaiset arkkitehdit Sitaram Khanderao Vaidya ja D. N. Mirza, mutta rakennustyön vei loppuun englantilainen insinööri W. A. Chambers.  Rakennustyöt maksoivat 42 100 000 rupiaa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hotelli toimi 600-paikkaisena sairaalana.
Hotellista tuli myöhemmin Brittiläisen imperiumin keulakuva Intiassa. Se on vieläkin yksi Mumbain arvostetuimmista hotelleista. Hotelli sijaitsee aivan kaupungin keskustassa sataman vieressä.
Hotellista löytyy monipuolisia ravintoloita, sekä intialaisia että länsimaalaisia. Hotellin Harbour Bar, joka avattiin vuonna 1933, oli Mumbain ensimmäinen alkoholioikeudet saanut ravintola. Hotellissa on 546 huonetta ja 50 sviittiä. Tunnetuin sviitti on presidenttisviitti, joka on yleensä varattu valtiovierailijalle. Hotellin omistaa nykyään Taj-hotelliketju. Hotellissa on vieraillut monia kuuluisuuksia, kuten Mick Jagger, Marianne Faithfull, Walesin prinssi Charles, The Beatles, Bill Clinton ja Jacqueline Onassis.
26. marraskuuta 2008 hotelli joutui terrori-iskujen kohteeksi.
Taj Mahal Palace -hotelli yöllä.
Suolamarssi

Gandhi suolamarssilla
Suolamarssi oli 12. maaliskuuta – 6. huhtikuuta 1930 Intiassa järjestetty väkivallaton mielenosoitus, jolla vastustettiin brittien asettamaa suolaveroa. Marssin aloitti Mahatma Gandhi ja siihen otti osaa arviolta 60 000 muuta ihmistä. He marssivat 380 kilometriä Sabarmati Ashramista, Ahmedabadista, Dandin kylään Gujaratiin Intian länsirannikolle . Rannalla marssijat keittivät merivedestä suolaa ja kieltäytyivät siten maksamasta brittihallinnon määräämää suolaveroa. Näin valtion kassaan aiheutettiin suuri vaje. Lopulta Gandhi ja tuhansia muita vangittiin. Suolamarssin ansiosta maailman huomio kiinnittyi Intiaan ja itsenäisyysliikkeestä uutisoitiin ensimmäistä kertaa laajasti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suolamarssi Wikimedia Commonsissa
Mohandas K. Gandhi: Hind Swaraj (PDF)  2005. Demokratiafoorumi.
Sussexinspanieli

| Sussexinspanieli |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Englanti,  Iso-Britannia
Määrä:  Suomessa rekisteröity 147
Alkuperäinen käyttö:  metsästyskoira
Nykyinen käyttö:  ylösajava ja noutava lintukoira
Muita nimityksiä:  sussexi, Sussex Spaniel, sussexi spanjel
FCI-luokitus:  ryhmä 8 Noutajat, ylösajavat koirat ja vesikoirat alaryhmä 2 Ylösajavat koirat #127
Ulkonäkö
Paino:  noin 23 kg
Säkäkorkeus:  ihannekorkeus: 38–41 cm
Sussexinspanieli (engl. Sussex Spaniel) on Britanniasta peräisin oleva koirarotu. Se on vankkarakenteinen ja toiminnanhaluinen koira. Sussexinspanieli on yksi rauhallisimmista spanieliroduista.
Luonne ja käyttäytyminen

Sussexinspanielin luonteen tulisi olla lempeä ja miellyttävä, se ei saa olla yhtään aggressiivinen. Rotu haukkuu helposti. Se on esimerkiksi ainoa haukkuen ylösajava spanieli. Sussexinspanielille tyypillisiä piirteitä ovat perheelle omistautuminen ja itsenäisyys. Metsästykoirana se on ylösajava ja noutava lintukoira, joka on tarkoitettu pääasiassa maatyöskentelyyn, kuten rodun kotimaassa Englannissa. Hyvän nenänsä ansiosta se tekee tarkkaa työtä, matalana ja vahvana koirana sen on helppo kulkea vaikeakulkuisessakin maastossa ryömien aluskasvillisuuden ali. Tarkan hajuaistinsa vuoksi se soveltuu hyvin jäljestäväksi koiraksi, jos sillä on taipumusta.
Historia

Sussexinspanieli on vanha englantilainen spanielirotu, joka on tunnettu itsenäisenä rotuna vuodesta 1795 lähtien. Tällöin herra Fuller Sussexin kreivikunnasta aloitti Rosehill Parkissa lähellä Hastingsia rodun määrätietoisen kasvatustyön. Hän jatkoi rodun kasvatusta yli 50 vuotta aina kuolemaansa asti vuoteen 1847.
Sussexien lukumäärä oli toisen maailmansodan jälkeen pienimmillään. Elossa oli vain kahdeksan koiraa, jotka kaikki olivat samassa rouva Freefin kennelissä. Hän kasvatti rotua lähes 50 vuotta kuolemaansa asti (1984) ja sai rodun säilymään, mutta rotu on ollut useaan otteeseen vaarassa hävitä, sillä se ei kuulu yleisön suosikkeihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sussexinspanieli Wikimedia Commonsissa
Rotumääritelmä, Suomen Kennelliitto, 22.9.2011 (pdf)
Sussexinspanieli
Talana

Talana voi viitata seuraaviin:
Talana, kaupunki ja kunta Sardiniassa Italiassa
Talana, antiikin aikainen kaupunki Thessaliassa Kreikassa
Talana, kylä Etelä-Afrikassa, tunnettu toisen buurisodan taistelupaikkana
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Talana”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sävi

Sävin kesäistä maisemaa. Keskellä Sävijärvi.
Sävi on kylä Sastamalan kaupungissa entisen Suodenniemen kunnan pohjoisosassa. Etäisyys Kankaanpäähän on 28 km, Vammalaan 45 km ja Tampereelle lähes 70 km. Kylä sijaitsee Sävijärven länsirannalla. Kylä rajautuu idässä Lahdenperän ja Taipaleen kyliin, etelässä Mouhijärven Tuiskun ja Kittilän Lumiaistenmaan ulkopalstoihin, lännessä Porin rajaan ja pohjoisessa Peräkunnan kylään. Sävillä on luoteiskulmassaan lyhyt yhteinen raja myös Pyykoskenmaan kylän kanssa.
Sävin historiaa

Sävijärven seutu on asutettu jo varhain ja järven koillisrannalta on löydetty Suodenniemen vanhimmat tunnetut kivikautiset asuinpaikat, niin kutsutut Sävin Majamaa 1 ja Sävin Majamaa 2. Ne ovat peräisin ajalta noin 7500–7000 vuotta eaa. Myöhemmin asutus levisi alemmas Sävijoen varrelle, jonne muodostui Sävijoen laakson asutuskeskittymänä tunnettu kivikautinen asuinpaikka-alue.
Ennen 1800-luvun puolta väliä Sävin alue kuului suureen Märkätaipaleen kylään. Ilmeisesti 1500-luvulla Sävijärven rannalle syntyivät Sävijärven rannalle syntyivät Isosävin ja Vähäsävin kruununtilat sekä Mustapää alemmas Sävijoen varrelle. Mustapää nähtävästi siirtyi 1600-luvun puolivälin tienoilla itään Hämeenkyrön rajan läheisyyteen pois nykyisen Sävin kylän alueelta.
Suomen sodan aikana Sävin pohjoispuolella Ikaalisten pitäjän alueella tapahtui ns. Koirikuononahteen rahakuljetusryöstö, jossa alueen väestöstä koostunut miesjoukko ryösti venäläisen kuriirin, joka kuljetti Pohjanmaalle edenneiden venäläisjoukkojen palkkarahoja. Ryöstön kostotoimet ulottuivat myös Sävin kylään, jossa venäläiset tunkeutuivat Isosävin ja Vähäsävin taloihin ja ryöstivät sieltä irtaimistoa sekä asukkaita.
Sävistä muodostui itsenäinen kylä, kun Märkätaipale jaettiin Taipaleen, Lahdenperän, Peräkunnan ja Sävin kyliksi 1800-luvun puolivälin jälkeen. Sävin kylä muodostettiin paitsi Vähäsävin (RNo 4) ja Isosävin (RNo 5), myös Joensuun (RNo 14) ja Riihimaan (RNo 16) taloista. Nämä talot saivat nyt numeroikseen 1 (Isosävi), 2 (Vähäsävi), 3 (Joensuu eli Perttala) ja 4 (Riihimaa).
Sävi tänään

Sävijärven eläinlajistoon kuuluvat muun muassa majava ja kesäisin kaulushaikara. Sävissä toimii Sävin Pyrkijä niminen kyläyhdistys. Sävin Pyrkijä perustettiin alun perin urheiluseuraksi vuonna 1932. Nykyisin yhdistys järjestää erilaisia tapahtumia ja tilaisuuksia, hankkii kyläläisten käyttöön koneita ja laitteita sekä suorittaa kyläläisten edunvalvontaa sen ulkopuolella. Se myös ylläpitää tanssipaikkana tunnettua Sävin lavaa, jossa järjestetään vuosittain lukuisia tapahtumia.
Aiheesta muualla

Sävin kyläkortti, Sastaman Kylät ry
Sävin kylä Suodenniemen Topoteekissa
Sävin lava
AC (auto)

| AC Cars |
| --- | --- |

Perustettu:  1901
Puheenjohtaja:  David Conza
Kotisivu:  accars.eu
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
AC Cars Group Ltd., on brittiläinen autonvalmistaja ja yksi vanhimmista itsenäisistä autonvalmistajista Britanniassa. Yhtiön päämaja sijaitsee Surreyssä, Englannissa. AC aloitti toimintansa 1901 Weller Brothers -nimellä. Nimi vaihtui Autocarrier Ltd:ksi 1909, jolloin yritys myös alkoi käyttää AC-logoa. 1911 yritys muutti Thames Dittonille, Surreyihin, jossa sillä oli tehdas aina 1980-luvulle saakka. Yrityksen nykyinen omistaja on Alan Lubinsky, jonka johdolla AC nykyään valmistaa ”retrohenkisiä” kevytrakenteisia urheiluautoja pienissä erissä. Kaikki nykyiset mallit pohjautuvat AC:n 1960-luvulla myymään Cobra-malliin.
Historia > AC Autocarrier

AC:n ensimmäinen potentiaalinen automalli, 20- ja 10-hevosvoimaisilla moottoreillaan, esiteltiin Wellerin veljesten nimellä Crystal Palacen autonäyttelyssä vuonna 1903. Yrityksen finanssiavustaja John Portwine kuitenkin totesi, että auton tuotantokustannukset nousisivat liian korkeiksi ja auto jouduttiin suunnittelemaan uudestaan. Ratkaisu oli lopulta pieni, kolmipyöräinen (vain yksi pyörä takana), 648:n kuution ilmajäähdytteisellä, yksisylinterisellä moottorilla varustettu (n. 5,5 hevosvoimaa tuottava), kuljetukseen tarkoitettu ajoneuvo.
Auton tuotanto aloitettiin vuonna 1904 ja sitä jatkettiin aina vuoteen 1914 saakka, johon mennessä autoja oli valmistettu reilusti yli 1500 kappaletta. Auto nousi jonkin asteiseen suosioon Ison-Britannian kauppiaiden keskuudessa, sen suuren ”kuljetuslaatikon” ansiosta, ja myös Britannian armeija hankki Autocarriereitä käyttöönsä. Vuonna 2009 hyväkuntoinen AC Autocarrier huutokaupattiin Britanniassa 22 000 punnalla (noin 25 000 euroa).
Historia > AC Sociable

Autocarrierin suhteellisen suuren kysynnän johdosta AC esitteli mallista matkustajaystävällisemmän version vuonna 1907. Sen tuotanto lopetettiin yhdessä Autocarrierin kanssa vuonna 1914. Autossa oli sama 5,5 hevosvoimaa tuottava moottori kuin edellisessä mallissakin, mutta kuljetuslaatikko oli korvattu istuimilla, ja Sociable kuljetti mallista riippuen kaksi tai kolme henkilöä. Ilman matkustajia tämä takavetoinen pienauto painoi vain 380 kg. Kaiken kaikkiaan Sociablea valmistettiin noin 1800 kappaletta. Nykyään hyväkuntoisen yksilön arvo on yli 40 000 euroa.
Historia > AC Ten

Kahden edellisen mallin menestyksen johdosta oli AC:n rahatilanne huomattavasti kohentunut ja yrityksellä oli lopultakin varaa aloittaa ensimmäisen nelipyöräisen mallin valmistus. Ratkaisu oli kevyt ja urheilullinen AC Ten, jonka nelisylinterinen 1,1 litran vesijäähdytteinen moottori tilattiin Fivetiltä. Moottorin sai myös halutessaan 1,3-litraisena. Autocarrierin sekä Sociablen tuotanto lopetettiin nopeasti AC Tenin tultua markkinoille, mutta sitäkään ei koskaan ehditty tuottaa kuin noin 100 kappaletta, ennen kuin ensimmäinen maailmansota keskeytti tuotannon ja yhtiö keskittyi muutaman vuoden ajan pelkästään sotakaluston valmistamiseen.
Historia > Ensimmäisen maailmansodan jälkeiset vuodet sekä AC 12 hp ja AC Six

Sodan jälkeen AC Cars alkoi kehittää kahta automallia, ja 1922 yhtiön nimeksi vaihtui taas AC Cars Ltd. Kahden avoauton matalissa ja verrattain suoraviivaisissa koreissa ei ollut suurempia eroja ja molemmat sai sekä kaksi- että nelipaikkaisina, mutta 12 hp:n konepellin alta löytyi Anzanin kehittämä nelisylinterinen moottori, kun taas AC Six (josta julkaistiin versiot 16/40, 16/56 sekä 16/66) käytti John Wellerin itsensä kehittämää kuusisylinteristä moottoria. Lisäksi 16/66 käytti kolmea SU-kaasutinta. Molemmat moottorit olivat vesijäähdytteisiä, molempia valmistettiin 1,5- ja 2-litraisina ja molempien yhteydessä käytettiin kolminopeuksista voimansiirtoa. Wellerin moottoria valmistettiin aina vuoteen 1963 saakka, ja se on kaikkien aikojen toiseksi pisimpään sarjatuotannossa ollut moottori Volkswagenin bokserimoottorin jälkeen.
Näiden kahden auton sarjatuotanto aloitettiin 1920 ja sitä jatkettiin 12 hp:n osalta vuoteen 1927 saakka, kun taas Sixin tuotanto lopetettiin kahta vuotta myöhemmin. Kaiken kaikkiaan malleja ehdittiin yhteensä valmistaa noin 800 kappaletta.
Vuonna 1927 aikaisemmin yhtiölle työskennellyt Selwyn Edge osti talousvaikeuksiin joutuneen AC Carsin 135 000 punnalla ja listasi yhtiön uudelleen AC Ltd. -nimellä.
Historia > 1920-luvun autourheilumenestys

Ennen sotaa saavutetun hyvän maineen ansiosta myös autourheilijoiden saralla alettiin kiinnostua AC:n kalustosta ja lopulta sillä saavutettiinkin lukuisia voittoja. Kaikki alkoi siitä, kun S.C.H. ”Sammy” Davis osallistui Broklandsissa junioreiden 200 mailin kisaan alle 1500-kuutioisten luokassa. Laajaa menestystä saavutti J. A. Joyce vuosina 1923 ja 1924, joka voitti Brighton Speed Trials -kisan AC:lla. Vuonna 1924 T. G. Giller ajoi erikoisrakennetulla 2-litraisella AC:lla Montlhéryssä 1949,3 mailia 24 tunnissa, rikkoen maailmanennätyksen. Kaksi vuotta myöhemmin Victor A. Bruce otti voiton todella arvostetussa Monte Carlon rallissa ajaen kaksilitraista AC:tään. 1927 hän teki yhdessä vaimonsa Mildred Brucen kanssa kymmenen päivän ”endurance-ajon” ennätyksen Montléheryn kilparadalla. Pariskunnan autona toimi AC Six.
Historia > Vuosikymmenen vaihteen talousongelmat ja omistajanvaihdokset

1920-luvun loppupuolella AC:n liikevaihto ja autojen kysyntä putosivat kovaa vauhtia ja yritys ajautui lopulta, nimenomaan Selwyn Edgen omistuksessa, vapaaehtoiseen selvitystilaan vuonna 1929, jolloin myös automallit AC 12 hp ja AC Six tulivat tiensä päähän. Tuotanto keskeytettiin hetkeksi, mutta yrityksen pelastajaksi muotoutui Hurlockien perhe, joka harjoitti kannattavaa liiketoimintaa kuljetusalalla. William Hurlock käytti aluksi AC:n tiloja varastoina omaan tarpeeseensa ja pyöritti vain yrityksen huolto-osastoa. 
Vuonna 1930 hän kuitenkin vakuuttui, AC:n rakennettua hänelle auton kokeiltavaksi, ja myöntyi jatkamaan tuotantoa, mutta vain kokoamalla AC Six -mallia vanhoista ylijääneistä osista.
Joitakin muutoksia Hurlock kuitenkin teki. Hän muun muassa solmi sopimuksen Standard-yrityksen kanssa alustan toimittamisesta ja korvasi vanhentuneen kolminopeuksisen voimansiirron nelivaihteisella vaihdelaatikolla, joka rakennettiin osaksi moottoria. Tätä jatkettiin aina vuoteen 1933, mutta kokonaistuotantomääräksi jäi lopulta vain noin 50 kappaletta.
Historia > AC Six’in uudet versiot

Muutaman vuoden kokoamisen jälkeen Hurlock päätti lopultakin 1932 tuoda markkinoille uuden automallin, tosin sekin nimeltään AC Six, mutta nyt versioina 16/60, 16/70, 16/80 ja 16/90. Uusi malli oli sekä pidempi että leveämpi kuin alkuperäinen. Moottorina oli edelleen sama Wellerin kehittämä kuusisylinterinen, jota nyt sai ainoastaan kaksilitraisena, mutta kolmella eri vaihdelaatikolla. Lisäksi viimeisen version, eli 16/90:n, moottorin suorituskykyä lisäsi Arnoldin mekaaninen ahdin.
Tuotantoa pyöritettiin alle sadan auton vuosituotantomäärillä vuoteen 1940 saakka, jonka kesäkuussa yhtiö pakotettiin siirtymään täysin valmistamaan sotakalustoa toisen maailmansodan tarpeisiin. Tämä johti autotuotannon keskeyttämiseen muutaman vuoden ajaksi, sekä myös AC Six-mallin valmistuksen lopulliseen lopettamiseen. Kaiken kaikkiaan näitä myöhemmän mallin Sixejä ehdittiin valmistaa 618 kappaletta.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeiset vuodet

Toisen maailmansodan päätyttyä 1945 kesti AC:lla muutaman vuoden saada toiminta jälleen käyntiin. Talousvaikeudetkaan eivät vielä täysin olleet historiaa, joten kaivattiin kipeästi ostajien kiinnostuksen herättävä automalli.
AC:n vanhaa linjaa noudatti AC 2-litre, joka tuli tuotantoon 1947. Korin sai kaksi- tai neliovisena ja lisäksi avoautona, sedan-mallisena tai eräänlaisena pitkänä coupé-mallina. Autoa kuljetti edelleen AC:n oma kaksilitrainen, josta auto myös sai nimensä, mutta alusta vaihdettiin moderniin, sodan jälkeen kehitettyyn tyyppiin. Auto kiihtyi 0-100 km/h reilussa 20 sekunnissa, ja huippunopeus oli 130 km/h. Hintaa kertyi siihen aikaan vajaa 1300 puntaa, joka oli melko vähän kilpailijoihin verrattuna. AC 2-litre oli jokseenkin menestynyt malli, ja tuotannon loppuessa 1958 niitä oli valmistettu 1284 kappaletta.
Tämän lisäksi AC teki laajan sopimuksen Britannian hallituksen kanssa pienten, kolmipyöräisten, yksipaikkaisten ja todella kevyiden lasikuidusta valmistettavien ”invalidiautojen” tuotannosta. Mallin nimeksi tuli AC Acedes. Moottorina toimi BSA:lta tilattu 147 kuution yksisylinterinen kaksitahtimoottori. Auto oli monista, lähes identtisistä kilpailijoista huolimatta suuri menestys, ja autoja rakennettiin kaiken kaikkiaan lähes 6000 kappaletta, mistä oli suuri apu AC:n rahatilanteen kohottamisessa.
Historia > 1970- ja 1980-luku; AC:n hankalat vuodet

Fruan tuotannon loputtua 1973 meni AC:lla useita vuosia ennen kuin se sai uuden automallin sarjatuotantoon. Luksusautojen kysyntä oli pohjalukemissa 1970-luvulla, joten Hurlock halusi valmistaa pienemmän urheiluauton. Keskimoottoriset autot olivat nousseet vahvasti esille 1970-luvun alkupuolella, ja vuonna 1972 AC esitteli oman prototyyppinsä, Austin Maxin moottorilla varustetun Diabolon. Projekti kuitenkin kaatui, kun Austin ei suostunut valmistamaan moottoreita AC:lle, ja uusi 3000ME-niminen urheiluauto Fordin 3-litraisella Essex V6-moottorilla esiteltiin jo 1973 Lontoon autonäyttelyssä. Alku oli lupaava, mutta autoa ei saatu sarjatuotantoon aivan odotetussa ajassa. Autoja haluttiin valmistaa viikossa yli kymmenen kappaletta median käyttöön, vaikka auto oli vielä kaukana tuotannon vaatimasta laadusta. Kehitys- ja suunnittelutyö saatiin päätökseen 1976, mutta auto ei läpäissyt törmäystestiä. Alusta rakennettiin uudestaan ja auto selvitti testit, joten tuotannon aloittamiselle saatiin lupa. Monista eri syistä johtuen tuotannon aloittamispäivää jouduttiin kerta toisensa jälkeen siirtämään, ja ensimmäinen auto ilmestyi markkinoille vasta 1979, ilmoittautuen suoraan kilpailuun Lotus Espritin kanssa. Suunnitteilla ollut 250 auton vuosituotanto jäi kaukaiseksi haaveksi, johtuen osittain siitä, että 3000ME julkaistiin laajan öljykriisin aikaan eikä menekki ollut lainkaan odotettua. Kun 71 autoa oli myyty, tuotanto keskeytettiin Derek Hurlockin vakavien sairauksien ja yrityksen surkean menestyksen takia.
1984 automerkki ja autotuotanto lisensoitiin uudelle yritykselle, joka rekisteröitiin nimellä AC (Scotland) plc. Yritystä johti David McDonald, ja se siirsi heti ensi töikseen kaiken tuotannon Hillingtoniin, Glasgow’hon. Täällä valmistettiin vielä 30 autoa lisää ja rakennettiin kaksi potentiaalista prototyyppiä uusia malleja kehitettäessä, mutta yritys oli joutunut niin huonoon tilaan, ettei edes omistusten myyminen enää auttanut vaan se jouduttiin myymään kokonaan pois.
Yritys pilkottiin osakkeenomistajien ja automerkin välillä, joista jälkimmäisen osti itselleen Autokraft, etunenässä Brian Angliss.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yrityksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
AC Heritage
www.ACAutomotive.info - AC Cars (Arkistoitu – Internet Archive)
AC Cars 3wheelers.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
AC 12/24 Royal Roadster vuodelta 1924.
AC Six vuodelta 1927.
AC Six 16/80:n kilpaversio noin vuodelta 1936
AC 2-litre noin vuodelta 1955
Kaksipaikkainen AC Ace vuodelta 1958.
AC Aceca vuodelta 1956.
AC Greyhound Sedan 1962
AC Cobra
AC Frua (AC 428)
AC 3000ME noin vuodelta 1976.
Omien replica-jäljitelmien rakentaminen etenkin Cobra-mallista on suosittua, sillä alkuperäisten autojen hinnat ovat todella korkeita
AC Cobra CRS
Shelby AC Cobra 427
Shelby AC Cobra 289 FIA 2004-2006
Strombosiaceae

| Strombosiaceae |
| --- | --- |
 Scorodocarpus bornensis -lajin nuori kasvi ja vanhemman runko
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Ylälahko::  Santalanae
Lahko::  Santalales
Heimo::  Strombosiaceae  Tiegh.
Suvut
 Diogoa  Engomegoma  Scorodocarpus  Strombosia – ruotolehdet  Strombosiopsis  Tetrastylidium 
Katso myös
   Strombosiaceae Wikispeciesissä   Strombosiaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Strombosiaceae on pieni trooppinen puuvartiskasviheimo koppisiemenisten Santalales-lahkossa ja on siten santelikasvien sukulainen.
Tuntomerkit

Lehdet ovat kierteisesti tai kahdessa rivissä. Kukat sijaitsevat ryhmissä ja ovat 4–5-lukuisia. Terävastaiset heteet ovat kasvaneet kiinni terälehtiin, suvussa Scorodocarpus on kymmenen hedettä. Yhdislehtinen sikiäin on tavallisesti kehänpäällinen, vartalo lyhyt tai pitkä. Siemenessä on tärkkelyspitoinen endospermi.
Levinneisyys

Heimo kasvaa hajanaisesti tropiikissa.
Luokittelu

Strombosiaceae käsittää kuusi sukua ja 18 lajia. Heimo voidaan myös yhdistää Olacaceae-heimoon.
Aiheesta muualla

Leinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/Coulaceae.gif
Taitouinti kesäolympialaisissa 2004

Ateenan kesäolympialaisten 2004 taitouintikilpailut pidettiin Ateenan olympiavesiurheilukeskuksessa. Kilpailijoita oli yhteensä 104 ja lajeja kaksi: naisten pariuinti ja joukkuekilpailu.