stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stari Grad (Kroatia)
Historia > Antiikki

Stari Gradin alueelta on todisteita illyyrialaisesta asutuksesta 500–400-luvuilta eaa. Syrakusan tyrannin Dionysios I:sen kreikkalaiset liittolaiset Paroksesta asuttivat Hvarin vuonna 385/384 eaa. ja perustivat nykyisen Stari Gradin paikalle Faroksen siirtokunnan. Kreikkalaiset rakensivat kaupunkinsa ympärille muurin. Samalla he jakoivat läheisen tasangon maanviljelystä varten suorakulmion muotoisiin maapalstoihin.
Syrakusan kaatuminen 300-luvun eaa. puolivälissä aiheutti Faroksen siirtokunnan itsenäistymisen. Roomalaiset tuhosivat kaupungin osittain 219 eaa. Se kuitenkin rakennettiin nopeasti uudelleen. Roomalaiset valtasivat kaupungin pian tämän jälkeen, ja siitä tuli merkittävä roomalainen sotilassatama, josta tehtiin mantereelle sotaretkiä illyyrialaisia ja dalmatialaisia vastaan. Roomalaisaikana kaupunki sai nimekseen Pharia, ja se sai municipiumin aseman Augustuksen ja Tiberiuksen aikana.
Historia > Myöhempi historia

Ensimmäiset merkit kristinuskosta nykyisestä Stari Gradista löytyy 400- ja 500-luvuilla. Siitä tuli hiippakunnan keskus 1100-luvulla. Venetsialaiset valloittivat kaupungin 1200-luvun puolivälissä ja hallitsivat sitä käytännössä keskeytyksettä vuoteen 1797.
Stari Gradin tasanko

Stari Gradin tasangolla on viljelty viinirypäleitä ja oliiveja katkeamatta 300-luvulta eaa. lähtien, noin 2400 vuoden ajan. Viljelmät liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2008. Viljelty tasanko on noin kuusi kilometriä pitkä ja kaksi kilometriä leveä. Kreikkalaiset siirtolaiset jakoivat maan noin 181 × 905 metrin palstoihin, jotka jaettiin edelleen 181 × 181 metrin pienempiin palstoihin. Palstoja rajasivat kivimuurit, joista osa on vain matalia rajamuureja, osa suurempia rakennelmia. Palstojen välissä on myös pieniä kivirakennelmia, joissa säilytettiin työkaluja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stari Grad Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut (kroatiaksi)
Stari Gradin turistikeskus (kroatiaksi) (englanniksi) (saksaksi) (ranskaksi)
Stari Gradin museo (Arkistoitu – Internet Archive) (kroatiaksi) (englanniksi)
Stari Gradin tasanko Unescon sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
Kroatian kaupungit
Bakar
Beli Manastir
Belišće
Benkovac
Bjelovar
Biograd na Moru
Buje
Buzet
Čabar
Čakovec
Čazma
Cres
Crikvenica
Đakovo
Daruvar
Delnice
Donja Stubica
Donji Miholjac
Drniš
Dubrovnik
Duga Resa
Dugo Selo
Đurđevac
Garešnica
Glina
Gospić
Grubišno Polje
Hrvatska Kostajnica
Hvar
Ilok
Imotski
Ivanec
Ivanić-Grad
Jastrebarsko
Karlovac
Kastav
Kaštela
Klanjec
Knin
Komiža
Koprivnica
Korčula
Kraljevica
Krapina
Križevci
Krk
Kutina
Labin
Lepoglava
Lipik
Ludbreg
Makarska
Mali Lošinj
Metković
Mursko Središće
Našice
Nin
Nova Gradiška
Novalja
Novi Marof
Novi Vinodolski
Novigrad
Novska
Obrovac
Ogulin
Omiš
Opatija
Opuzen
Orahovica
Oroslavje
Osijek
Otočac
Ozalj
Pag
Pakrac
Pazin
Petrinja
Pleternica
Ploče
Poreč
Požega
Pregrada
Prelog
Pula
Rab
Rijeka
Rovinj
Samobor
Senj
Šibenik
Sinj
Sisak
Skradin
Slatina
Slavonski Brod
Slunj
Solin
Split
Stari Grad
Supetar
Sveti Ivan Zelina
Trilj
Trogir
Umag
Valpovo
Varaždin
Varaždinske Toplice
Velika Gorica
Vinkovci
Virovitica
Vis
Vodice
Vodnjan
Vrbovec
Vrbovsko
Vrgorac
Vrlika
Vukovar
Zabok
Zadar
Zagreb
Zaprešić
Zlatar
Županja
Unescon maailmanperintökohteet Kroatiassa
Plitvicen kansallispuisto
Splitin historiallinen keskusta ja Diocletianuksen palatsi
Dubrovnikin vanha kaupunki
Eufrasiuksen basilika Porečissa
Trogirin historiallinen keskusta
Pyhän Jaakobin katedraali Šibenikissä
Stari Gradin tasanko
Stećakin hautakivet
Venetsian tasavallan linnoitteet Zadarissa ja Pyhän Nikolaoksen merilinnoitus
Kroatian alueen pyökkimetsät
Näkymä Stari Gradista.
Stari Gradin tasanko.
Serge Moscovici

Serge Moscovici vuonna 2003, kun hän oli vastaanottamassa Balzanin palkintoa työstään sosiaalipsykologiassa.
Serge Moscovici (oik. Srul Herş Moscovici) (14. kesäkuuta 1925 Brăila, Romania – 15. marraskuuta 2014 Pariisi, Ranska) oli romanialaissyntyinen, Ranskassa elänyt sosiaalipsykologi ja yhteiskuntatieteilijä.
Tutkimukset

Moscovicin väitöskirja (La psychanalyse, son image, son public) hyväksyttiin Sorbonnen yliopistossa vuonna 1961 ja vuonna 1964 hänet valittiin École pratique des hautes étudesin sosiaalitieteiden osaston johtajaksi (1975 lähtien École des Hautes Études en Sciences Sociales (ÉHÉSS)).
Moscovicin tutkimuksissa painottuu sosiaalipsykologian yhteiskunnallisuus, jota on pidetty eurooppalaisen sosiaalipsykologian määrittävänä piirteenä erotuksena Yhdysvalloissa tehdylle tutkimukselle. Moscovici oli 1960-luvulta alkaen keskeinen tutkija ns. eurooppalaisen sosiaalipsykologian syntymisessä. Toisaalta hän itse työskenteli useaan otteeseen Yhdysvalloissa. Moscovicia pidetään erityisesti vähemmistöjen vaikutusta ja sosiaalisia representaatioita koskevan tutkimuksen uranuurtajana. Hän kehitti myös joukkopsykologiaa ja ryhmäpolarisaatiota koskevaa tutkimusta.
Moscovici oli kiinnostunut siitä, mikä saa aikaan muutoksen sosiaalisessa järjestelmässä. Vastoin aiempaa käsitystä hän osoitti, että määrätietoinen ja johdonmukaisesti mielipiteitään esittävä vähemmistö pystyi vaikuttamaan ryhmän päätöksentekoon ja toimintaan. Tutkimukset ovat osoittaneet, että enemmistön ja vähemmistön vaikutus on laadullisesti erilaista.
Väitöskirjassaan La psychanalyse, son image, son public (1961) Moscovici loi pohjan niin sanotulle sosiaalisten representaatioiden lähestymistavalle. Väitöskirjan innoittajana toimi halu tutkia sosiaalisen tiedon muotoja modernissa yhteiskunnassa. Sosiaalisten representaatioiden käsitteelliset juuret ovat sosiologi Émile Durkheimin kollektiivisten representaatioiden käsitteessä. Durkheimin tutkimissa perinteisissä yhteiskunnissa yhteisön jäsenet jakoivat kollektiivisina representaatioina myyttien, legendojen ja uskonnon kaltaisia käsityksiä. Moscovici keskittyi mielikuviin ja arkikäsityksiin, joita muodostetaan ja ylläpidetään alati muuttuvassa yhteiskunnassa. Hän määrittelee sosiaaliset representaatiot jaetuiksi arkiteorioiksi, jotka ovat arvojen, ideoiden ja käytäntöjen muodostamia. Sosiaalisten representaatioiden funktio on luoda sosiaalinen järjestys, joka mahdollistaa orientoitumisen maailmassa. Lisäksi ne mahdollistavat yhteisön jäsenten keskinäisen kommunikaation luomalla yhteisen koodiston, joka luokittelee ja nimeää sosiaalisen todellisuuden elementit. Sosiaalisten representaatioiden tutkimus on saanut suosiota Euroopan lisäksi erityisesti Etelä-Amerikassa.
Perhesuhteet

Ranskalainen poliitikko ja entinen europarlamentin jäsen Pierre Moscovici on Serge Moscovicin poika.
Julkaisuja

La psychanalyse, son image, son public, PUF, 1961/ new edition 1976 / Psychoanalysis. Its image, its public, Polity Press, 2008
Reconversion industrielle et changements sociaux. Un exemple: la chapellerie dans l'Aude, Armand Colin, 1961
L’expérience du mouvement. Jean-Baptiste Baliani, disciple et critique de Galilée, Hermann, 1967
Essai sur l’histoire humaine de la nature, Flammarion, 1968/1977
La société contre nature, UGE-Seuil, 1972 / Society against nature: the emergence of human societies. Hassocks, Harvester Press - Atlantic Highlands, N.J., Humanities Press, 1976
Hommes domestiques et hommes sauvages, Union Générale d’éditions, 1974
Social influence and social change, Academic Press, 1976
Psychologie des minorités actives, University Press of France, 1979
L'Age des foules: un traité historique de psychologie des masses, Fayard, 1981 / The age of the crowd: a historical treatise on mass psychology. Cambridge, Cambridge University Press, 1985
Changing conceptions of conspiracy (with C.F. Graumann), NY Springer, 1987
La Machine à faire les dieux, Fayard, 1988
La Machine à faire les dieux, Fayard, 1988 / The invention of society: psychological explanations for social phenomena, Cambridge, Polity Press, 1993
Chronique des années égarées: récit autobiographique, Stock, 1997
Social Representations: Explorations in Social Psychology (edited by Gerard Duveen), Polity Press, 2000
De la Nature. Pour penser l'écologie, Métailié, 2002
Réenchanter la nature (Interviews with Pascal Dibie), Aube, 2002
The Making of Modern Social Psychology (with Ivana Markova): The Hidden Story of How an International Social Science was Created (with Ivana Markova). Polity Press, 2006
Raison et cultures (edited by Nikos Kalampalikis). Editions de l'Ehess, 2012
Le scandale de la pensée sociale (edited by Nikos Kalampalikis). Editions de l'Ehess, 2013
Aiheesta muualla

Moscovicin muistokirjoitus Le Mondessa
Tuomilehto

Tuomilehto voi tarkoittaa seuraavia:
Tuomilehto, Luonnonperintösäätiön omistama luonnonsuojelualue Padasjoella
Tuomilehto, sukunimenä:
Jaakko Tuomilehto (s. 1946), suomalainen kansanterveystieteen professori
Lauri Tuomilehto (s. 1999), suomalainen pikajuoksija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tuomilehto”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tristan Gommendy

Tristan Gommendy vuonna 2002.
Tristan Gommendy (s. 4. tammikuuta 1980 Le Chesnay, Yvelines) on ranskalainen moottoriurheilija. Hän on kilpaillut Formula Renault ja Formula 3 -sarjoissa vuosina 1999–2003 ja 2005. Hän voitti F3-sarjan mestaruuden vuonna 2002. Samana vuonna hän voitti arvostetun Macaon GP:n. Vuonna 2004 Gommendy kilpaili World Series by Nissan -sarjassa. Vuonna 2006 Gommendy kilpaili GP2-sarjassa ja keräsi kuusi pistettä. Vuonna 2007 Gommendy kilpaili Champ Car -sarjassa. Vuosina 2008–2010 Gommendy kilpaili Superleague Formula -sarjassa ja voitti kaksi kilpailua. Gommendy on kilpaillut myös Le Mansin 24 tunnin ajossa vuosina 2003–2004 ja 2010.
GP2 -tulokset

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | iSport International | VALFEA Kesk. | VALSPR 11 | SMRFEA Kesk. | SMRSPR 17 | EURFEA 13 | EURSPR 12 | ESPFEA 5 | ESPSPR 5 | MONFEA Kesk. | GBRFEA   | GBRSPR   | FRAFEA   | FRASPR   | GERFEA   | GERSPR   | HUNFEA   | HUNSPR   | TURFEA   | TURSPR   | ITAFEA   | ITASPR   | 6 | 20. |
Norv Turner

Norv Turner vuonna 2011
Norval Eugene Turner (s. 17. toukokuuta 1952 Camp Lejeune, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja, joka toimii Cleveland Brownsin hyökkäyksen koordinaattorina. Hän on toiminut NFL:ssä San Diego Chargersin, Washington Redskinsin ja Oakland Raidersin päävalmentajana. Turner toimi 1990-luvun alussa Dallas Cowboysin hyökkäyksen koordinaattorina ja oli mukana voittamassa Super Bowlia vuosina 1992 ja 1993.
Lapsuus

Norv Turner varttui Pohjois-Kalifornian Martinezissa, hänen isänsä oli merijalkaväen kersantti, joka palveli maataan toisessa maailmansodassa sekä Korean sodassa. Norvalin ollessa kaksivuotias alkoholisoitunut isä jätti viisilapsisen perheen. Perhe joutui elämään sosiaalituen varassa ja Norval teki paljon töitä mm. lehdenjakana.
Ura pelaajana

Turner oli lahjakas pelinrakentaja amerikkalaisessa jalkapallossa ja sai stipendin Oregonin yliopistoon. Peliaika siellä oli kuitenkin tiukassa sillä aloittavana pelinrakentajan pelasi tuleva Hall of Fame-pelaaja Dan Fouts. Oregonin valmentajat näkivät Turnerissa lahjakkuutta valmentajan uralle ja peliuran jälkeen Turner jatkoi yliopistossa valmentajana.
Ura valmentajana

Turner nousi 1990-luvun alussa NFL:n arvostetuimipien hyökkäyksen koordinaattoreiden joukkoon johtaessaan Dallas Cowboysien hyökkäystä Jimmy Johnsonin alaisuudessa. Turner oli voittamassa Super Bowlia kausien 1992 ja 1993 päätteeksi. Washington Redskins palkkasi Turnerin päävalmentajakseen vuonna 1994. Turner alaisuudessa tulokset olivat keskikertaisia ja tie pudotuspeleihin avautui vasta viidennellä kaudella vuonna 1999. Kesken seuraavan kauden Turner sai potkut. Vuonna 2004 Oakland Raidersin omistaja Al Davis palkkasi Turnerin päävalmentajaksi. Hänen kaksi kauttaan Oaklandissa olivat vaikeita ja tuloksena oli 9 voittoa ja 23 tappiota.
Kaudeksi 2007 Turner palkattiin San Diego Chargersin peräsimeen. Hän seurasi Marty Schottenheimeria, jonka johdolla San Diego oli voittanut edellisellä kaudella 14 ottelua ja hävinnyt vain 2. Erimielisyydet toimitusjohtaja A.J. Smithin kanssa sekä huono pudotuspelimenestys johtivat kuitenkin potkuihin. Turner johdatti Chargersin pudotuspeleihin kolmella ensimmäisellä kaudellaan. Paikka Super Bowlissa jäi kuitenkin haaveeksi. Suurin pettymys tuli kaudella 2009, kun pudotuspelien ensimmäisessä ottelussa San Diego hävisi New York Jetsille kotonaan, vaikka takana oli erinomainen runkosarja. Tuon pelin jälkeen pudotuspelit ovat jääneet haaveeksi ja kausina 2010–2012 Chargersin otteita vaivasi epätasaisuus. Kauden 2012 päätteeksi Turner sai potkut.
Cleveland Browns palkkasi Turnerin hyökkäyksen koordinaattoriksi kaudelle 2013. Vuoden Browns-pestin jälkeen hän siirtyi Minnesota Vikingsin organisaatioon.
Perhe

Turnerilla ja hänen vaimollaan Nancylla on kolme lasta. Hänen veljensä Ron on pitkän linjan valmentaja, joka on toiminut apuvalmentajana ja koordinaattorina useissa NFL-joukkueissa sekä päävalmentajana Illinois'n yliopistossa sekä San Diegon osavaltionyliopistossa.
Norna-Gestrin tarina

Taiteilija Gunnar Vidar Forssellin (1859–1903) näkemys Norna-Gestrin kuolemasta.
Norna-Gestrin tarina (isl. Norna-Gests þáttr) on keskiaikainen islantilainen lyhytsaaga eli þáttr, jonka  alkuperäistä kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan niin kutsuttuihin muinaissaagoihin ja vanhaan germaaniseen sankariperinteeseen liittyvän sisältönsä perusteella tämän saagalajin vanhempiin edustajiin eli sankarisaagoihin (saks. Heldensagas), tai vaihtelevasti myös viikinkisaagoihin (saks. Wikingersagas). Tarinassa vanha, 300-vuotias mies nimeltä Norna-Gestr saapuu kuningas Olavi Tryggvenpojan luokse, viihdyttää hovia kertomalla tarinoita Skandinavian muinaisesta menneisyydestä sekä oman tarinansa siitä, miten hänen nornilta saamansa kynttilä, jonka palaessa loppuun Norna-Gestr kuolisi, on alkujaan sammutettu ja siksi taannut hänelle pitkän elämän. Olavi Tryggvenpojan luona Norna-Gestr vastaanottaa kristillisen kasteen ja antaa sitten kynttilänsä palaa loppuun.Norna-Gestrin tarinaa ei ole suomennettu.
Ajoitus ja käsikirjoitukset

Norna-Gestrin tarina on todennäköisesti kirjoitettu 1300-luvun alkupuolella. Tarinan pääkäsikirjoitukset ovat AM 6 fol (1300-l. lopulta) sekä Flateyjarbók (n. 1390), joissa tarina esiintyy Olavi Tryggvenpojan saagan (Óláfs saga Tryggvasonar) yhteydessä, sekä GkS 2845 4to (1400-l. lopulta).
Norna-Gestrin tarina lähteenä

Norna-Gestrin tarina pohjautuu vanhalle sankaritarinoiden perinteelle ja sivuaa samoja sisältöjä, joita käsitellään muissa muinaissaagoissa, esimerkiksi Ragnarr Karvahousun saagassa. Saagan kirjoittaja on oletettavasti käyttänyt lähteenään jotain Eddan sankarirunoutta sisältävää käsikirjoitusta ja esimerkiksi eddarunoja Brynhildrin Helin-matka (isl. Helreið Brynhildar) ja Reginnin runo (isl. Reginsmál). Kirjoittaja on myös tuntenut Sigurðr Fáfnirinsurmasta (isl. Fáfnisbani) kertovia runoja tai mahdollisesti nyt jo kadonneen Sigurðrista kertovan saagan (isl. *Sigurðar saga) sekä Proosa-Eddan.



Flateyjarbókissa ja käsikirjoituksessa AM 6 fol Norna-Gestrin tarina edeltää Helgi Þóririnpojan tarinaa. Sen tavoin Norna-Gestrin tarinan tavoitteena on ollut edistää kristillistä maailmankuvaa ja ylistää kristinuskoa ja sen saagassa esiintyvää personifioitumaa eli läntisen Skandinavian kristillistänyttä kuningas Olavi Tryggvenpoikaa. Kummassakin tarinassa pakana kertoo Olaville pakanallisista ajoista tai paikoista. Näissä tarinoissa keskiössä ei ole Olavin poliittinen toiminta, vaan hänen roolinsa uuden uskon opettajana ja puolestapuhujana.
Norna-Gestrin tarina suurvalta-ajan Ruotsissa

Norna-Gestrin tarinan tapahtumat keskittyvät Norna-Gestrin vierailun osalta kuningas Olavi Tryggvenpojan aikakaudelle eli historialliseen aikaan myyttisen ajan sijaan. Norna-Gestrin Olaville ja tämän hoville kertomat tarinat taas kuvaavat muinaista ja myyttistä menneisyyttä. Tällaisesta kaukaisesta ja myyttisestä menneisyydestä kertovat islantilaiset muinaissaagat, kuten Norna-Gestrin tarina, alkoivat 1600–1700-luvulla herättää kiinnostusta erityisesti suurvalta-ajan Ruotsissa. Niiden katsottiin olevan lähteitä, jotka voisivat kertoa jotain Ruotsin muinaisesta ja loistokkaasta menneisyydestä, josta muuten oli saatavilla hyvin vähän lähteitä. Tämän seurauksena muinaissaagoja käytettiin ilman asianmukaista lähdekritiikkiä myös suurvaltaideologian rakennusaineena ja propagandatarkoituksessa, huolimatta siitä, että osa aikalaistutkijoista suhtautui muinaissaagojen lähdearvoon epäillen jo tuolloin.



Norna-Gestrin tarinaa ei voida pitää lähteenä ajasta ja henkilöistä, joita se kuvaa. Suurvalta-ajan Ruotsissa kyseistä tarinaa käsiteltiin kuitenkin historiallisena lähteenä. Norna-Gestrin kertomat tarinat myyttisestä menneisyydestä sijoittuivat pääosin Itä-Skandinavian alueelle, nykyisen Tanskan ja Ruotsin alueelle, mikä aikaansai kiinnostuksen heräämisen. Tarinalla on sisältönsä puolesta myös yhteyksiä muihin ruotsalaisten oman historiansa kannalta merkittävinä pitämiin muinaissaagoihin, kuten Ragnarr Karvahousun saagaan sekä Völsungain saagaan. Koska ruotsalaiset eivät tuolloin enää ymmärtäneet muinaissaagojen kieltä, ilmestyi Norna-Gestrin tarina ruotsiksi käännettynä Eric Julius Björnerin teoksessa Nordiska Kämpa Dater vuonna 1737 (Stockholm).
Käännökset ja editiot

Guðbrandur Vigfússon & C. R. Unger (toim.). 1860–1868. Flateyjarbók, 1. Christiania: Malling, 346–359.
Norna-Gests þáttr. Teoksessa Guðni Jónsson (toim.). 1954. Fornaldar sögur Norðurlanda, 1. Akureyri: Íslendingasagnaútgáfan, 305–335.
Söguþáttr af Norna-Gesti. Teoksessa Rafn, C. C. (toim.) 1829–1830. Fornaldar sögur Nordrlanda, 1. Kaupmannahöfn: [s.n.], 311–342.
Sogu þattur af Norna-Gesti. Teoksessa Nordiska kämpa dater , käänt. & toim. Eric Julius Björner. Stockholm, 1737.
Aiheesta muualla

Norna-Gests þáttr muinaisislanniksi Heimskringla.no -sivustolla
Norna-Gests þáttr muinaisislanniksi Snerpa.is -sivustolla
Norna-Gests þáttr -bibliografia Stories for All Time: The Icelandic Fornaldarsögur -sivustolla
Norna-Gests þáttr englanniksi  Germanic Mythology -sivustolla
Tony MacAlpine

| Tony MacAlpine |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. elokuuta 1960 (ikä 64) Springfield, Massachusetts, Yhdysvallat
Muusikko
Aktiivisena:  1984–
Tyylilajit:  Instrumentaalirock, neoklassinen metalli, heavy metal, progressiivinen metalli, fuusiojazz
Soittimet:  Kitara, kosketinsoittimet, piano
Yhtyeet:  M.A.R.S., Planet X, CAB, G3, Ring of Fire
Levy-yhtiöt:  Shrapnel, PolyGram, Favored Nations
Aiheesta muualla
www.tonymacalpine.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tony MacAlpine (s. 29. elokuuta 1960 Springfield, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hänet tunnetaan erityisesti instrumentaalimuusikkona, jonka tyylilajit vaihtelevat heavy metalista fuusiojazziin.
MacAlpine aloitti pianonsoiton jo viisivuotiaana. Kitaraa hän alkoi soittaa 12-vuotiaana. MacAlpine opiskeli klassista musiikkia konservatoriossa kotikaupungissaan Springfieldissä ja jatkoi myöhemmin musiikkiopintojaan Hartfordin yliopistossa.
Ensimmäisen sooloalbuminsa Edge of Insanity MacAlpine julkaisi vuonna 1985. Hänen soolotuotantonsa käsittää yhteensä 11 studioalbumia sekä yhden live-albumin ja kokoelmalevyn. Tyylilajiltaan ne luokitellaan nykyään lähinnä neoklassiseksi metalliksi.
Soolotuotantonsa lisäksi MacAlpine on soittanut useissa eri yhtyeissä ja projekteissa. Tunnetuimpia niistä ovat heavy rockin superyhtye M.A.R.S., progressiivista metallia esittänyt Planet X sekä fuusiojazz-yhtye CAB.
2000-luvulla hän on ollut mukana myös Joe Satrianin ja Steve Vain G3-kiertueilla sekä Yngwie Malmsteenin ex-laulajan Marc Boalsin Ring of Fire -kokoonpanossa.
Diskografia

Edge of Insanity (1986)
Maximum Security (1987)
Eyes of the World (1990)
Freedom to Fly (1992)
Madness (1993)
Premonition (1994)
Evolution (1995)
Violent Machine (1996)
Live Insanity (1997,  live)
Master of Paradise (1999)
Chromaticity (2001)
Collection: The Shrapnel Years (2006,  kokoelma)
Tony MacAlpine (2011)
Concrete Gardens (2015)
Project: Driver (1986)
Universe (2000)
Live from Oz (2002)
MoonBabies (2002)
CAB (2000)
CAB 2 (2001)
CAB 4 (2003)
Theatre de Marionnettes (2008)
Dreamtower (2003)
Burning Live in Tokyo (2004)
Lapse of Reality (2004)
Seven the Hardway (2010)
Tristan

Tristan ja Isolde Louis Rheadin kuvaamana
Tristan tai Tristram (kymriksi Drystan) oli kelttiläinen tarusankari ja yksi pyöreän pöydän ritareista. Yleensä Tristan kuvataan jaloksi ja oikeamieliseksi ritariksi, mutta hänen kuvauksensa vaihtelevat eri kirjoittajilla. Alkuperäisissä kelttiläisissä taruissa keskityttiin Tristanin ja Isolden (Iseult) rakkaustarinaan. 
Tarujen mukaan Tristanin äiti kuoli synnytykseen, ja nuorukaisena Tristan oli setänsä, Cornwallin kuningas Markin palveluksessa. Irlannin kuningas Anguish ja Mark sopivat, että Mark menisi naimisiin Irlannin kuninkaan tyttären Iseultin kanssa. Mark lähetti veljenpoikansa hakemaan morsiantaan. Matkalla Tristan ja Iseult rakastuivat kuitenkin toisiinsa. Lopulta he lähtivät pakomatkalle, ja joidenkin versioiden mukaan Mark löysi heidät myöhemmin ja surmasi Tristanin.
Tristan on myös Richard Wagnerin oopperan Tristan ja Isolde (Tristan und Isolde) päähenkilö. Oopperassa Tristan on tyypillinen traaginen sankari.
Aiheesta muualla

Tristan ja Isolde - Kirja Internet Archive'ssa.