stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ginkaku-ji
Rakennukset ja puutarha

Ginkaku-jin pääportilta (総門, sōmon) johtaa keskiportille (中門, chūmon) noin 50 metriä pitkä kivi-, bambu- ja pensasaidoin reunustettu käytävä, joka erottaa ulkopuolisen profaanin maailman temppelin puutarhasta. Temppelin alue on verrattain pieni, ja sen alkuperäisistä Muromachi-kauden rakennuksista on säilynyt vain kaksi, puutarhan lammesta heijastuva hopeinen paviljonki ja Tōgū-dō-halli, jotka on molemmat valittu Japanin kansallisaarteiksi.
Hopeinen paviljonki eli varsinaisesti Kannon-halli (観音殿, Kannon-den) on kaksikerroksinen puurakennus, jonka julkisivut oli alun perin tarkoitus päällystää lehtihopealla samaan tapaan kuin Kinkaku-jin paviljonki on vuorattu kullalla. Ashikaga Yoshimasan kuoleman vuoksi suunnitelma ei kuitenkaan koskaan toteutunut. Paviljongin alempi kerros sai Yoshimasalta nimen Shinkū-den (心空殿) eli ’tyhjän mielen halli’, ylempi kerros taas Chōon-kaku (潮音閣) eli ’vuoroveden äänen paviljonki’. Kerrokset poikkeavat tyyliltään: alempi kerros on saanut vaikutteita asuinarkkitehtuurista, ylempi edustaa pikemminkin temppeliarkkitehtuuria. Merkittäviä vaikutteita paviljonki lienee saanut Saihō-jin temppelin Shari-den-hallilta. Paviljongissa säilytetään bodhisattva Kannonin patsasta, joka on temppelin palvonnan kohde. Katon huipulla on feenikslintua esittävä veistos. Tōgū-dō oli vuorostaan tarkoitettu Yoshimasan työhuoneeksi ja päivittäiseen uskonnonharjoitukseen (jibutsu-dō). Siellä palvottiin alun perin Amida-buddhaa. Sen itäosassa on Dōjinsai-niminen (同仁斎) huone, jota lienee käytetty Japanin ensimmäisenä neljän ja puolen tatamin teehuoneena.
Temppelin muita rakennuksia ovat Edo-kauden keskivaiheilla valmistunut päähalli eli hōjō, Rōseitei-huvila ja shoin eli luentohalli. Päähallissa palvotaan Śākyamuni-buddhan patsasta, ja siellä säilytetään myös Ikeno Taigan ja Yosa Busonin Edo-kaudella tekemiä maalauksia. Shoin-halli on rakennettu 1980-luvulla, mutta sen liukuovet on koristeltu Tomioka Tessain tussimaalauksin.
Ginkaku-jin puutarhaa on pidetty Sōamin tai Zen’amin suunnittelemana, ja hopeisen paviljongin tavoin se lienee saanut inspiraationsa Saihō-jiltä. Puutarhaan kuuluu Kinkyōchi-lammen (錦鏡池) ympärille rakennettu kävelypuutarha ja viereiselle vuorenrinteelle levittäytyvä zenpuutarha eli karesansui. Vuorilta valuva vesi putoaa lampeen Sengetsusen-vesiputouksessa (洗月泉). Puutarhan keskellä hopeisen paviljongin vieressä ovat raidalliseksi haravoitu hiekkakenttä Ginshadan (銀沙灘) ja Fujivuorta muistuttava katkaistu hiekkakartio eli Kōgetsudai (向月台). Ne on rakennettu alun perin Edo-kauden uudistuksissa. Kansanperinteen mukaan kartion tarkoituksena olisi luoda vaikutelma, että se pitelee kuuta Higashiyamavuoren huipulla, ja Ginshadan olisi tarkoitettu heijastamaan kuun valoa. Kaikki puutarhan kivet ja puut on nimetty. Siellä on myös pieni pyhäkkö Benzaitenille ja pyhäkkö Hachiman-kamille (八幡社, Hachiman-sha). Vuoren rinteellä sijaitsevat lisäksi teeveden ottoon tarkoitettu kaivo, Sōsen-tei-huvilan rauniot ja näköalapaikka.
Kuvia

Yleisnäkymä temppelialueelle
Tōgū-dō
Temppelin puutarhaa
Ginshadan ja kōgetsudai
Kirjallisuutta

Keene, Donald: Yoshimasa and the Silver Pavilion: The Creation of the Soul of Japan.  Columbia University Press, 2006.  ISBN 9780231130578.  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ginkaku-ji Wikimedia Commonsissa
Ginkaku-ji Shōkoku-jin temppelin internetsivuilla
Ginkaku-ji 1800-luvun lopulla
Tringa

Tringa voi tarkoittaa seuraavia:
Tringa, viklot, lintusuku
Tringa, Helsingin Seudun Lintutieteellinen Yhdistys Tringa, Uudenmaan lintuharrastajien yhdistys
Tringa, Tringa-yhdistyksen julkaisema lehti
Tringa, kunta Kayesin alueella Malissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tringa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hans-Peter Siefen

Hans-Peter Siefen on vuonna 1983 syntynyt keskisuomalainen yrittäjä, joka on toinen Nordic Business Group Oy:n perustajista. Nordic Business Groupin tytäryhtiöistä tunnetumpi Nordic Business Forum Oy järjestää mm. vuotuista Nordic Business Forum -seminaaria, Business Summit -seminaaria ja julkaisee Nordic Business Report -lehteä. Toinen tytäryhtiö, Nordic Business Investments Oy, toimii asuntosijoituskentällä. Siefen on Nordic Business Groupin hallituksen puheenjohtaja.
Nordic Business Forum valittiin vuonna 2011 vuoden Keskisuomalaiseksi markkinointiteoksi.
Siefen aloitti yrittämisen 19-vuotiaana vuonna 2003.
Aiheesta muualla

http://www.nbforum.fi
Half Hour of Power

| Half Hour Of Power Sum 41 |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 1999 & 2000
 Julkaistu: 27. kesäkuuta 2000
 Tuottaja(t): Greig Nori, Deryck Whibley
 Tyylilaji: hard rock  rock pop-punk
 Kesto: 29.55
 Levy-yhtiö: Big Rig Records
Sum 41 muut julkaisut
|   | Half Hour Of Power 2000 | All Killer No Filler 2001 |
Half Hour of Power on Sum 41 -yhtyeen  ensimmäinen studioalbumi. Big Rig Records julkaisi sen 27. kesäkuuta 2000.
Levyn kappaleen "Summer" suunniteltiin julkaistavan jokaisella Sum 41:n albumilla, mutta tämän levyn jälkeen se ilmestyi vain albumilla All Killer No Filler.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Sum 41
Grab the Devil by the Horns and Fuck Him Up the Ass – 1.06
Machine Gun – 2.29
What I Believe – 2.49
T.H.T. – 0.43
Makes No Difference – 3.10
Summer – 2.40
32 Ways to Die – 1.30
Second Chance for Max Headroom – 3.51
Dave's Possessed Hair / It's What We're All About – 3.47
Ride the Chariot to the Devil – 0.55
Another Time Around – 6.52
Singlet

Makes No Difference (2000)
It's What We're All About (2002)
Kokoonpano

Deryck Whibley – laulu, kitara
Dave Baksh – kitara
Jason McCaslin – basso
Steve Jocz – rummut
Muuta

Albumi kestää 30:00 minuuttia, siitä albumin nimi. Tosin "Another Time Around" -raidan jälkeen seuraa noin kolme minuuttia kestävä hiljaisuus.
"T.H.T." tulee sanoista "Tables Have Turned".
"It's What We're All About" -kappaleen viimeisen säkeistön esittää rap-artisti MC Shan.
"It's What We're All About" julkaistiin vuonna 2002 singlenä, mutta hieman muunneltuna ja pidennettynä. Se esiintyi myös Spider-Man -elokuvassa
"Grab the Devil" -kappaleen työnimi oli "Grab the Devil by the Horns and **** Hum Up It".
"Another Time Around" -kappaleen työnimi oli "Time Around".
Sum 41
| Deryck Whibley | Cone McCaslin | Steve Jocz> Tom Thacker | Mark Spicoluk | Marc Costanzo | Dave Baksh | Greig Nori |
| --- | --- |
Albumit::  Half Hour of Power | All Killer No Filler | Does This Look Infected? | Chuck | Underclass Hero | Screaming Bloody Murder | 13 Voices | Order In Decline | Heaven :x: Hell
Livealbumit, EP:t ja kokoelmat::  Motivation EP | Does This Look Infected Too? | Go Chuck Yourself/Happy Live Surprise
Videot ja DVD:t::  Introduction to Destruction | Cross Your T's and Gouge Your I's | Sake Bombs and Happy Endings | Bring The Noize! | Rocked: Sum 41 in Congo | Go Chuck Yourself/Happy Live Surprise
Hannes Veivo

| Hannes Veivo |
| --- | --- |
 Hannes Veivo tulkitsee.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Abraham Johannes (Hannes) Veivo
Syntynyt: 28. lokakuuta 1907 Oulu, Suomi
Kuollut: 21. elokuuta 1974 (66 vuotta) Leningrad, Neuvostoliitto
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Abraham Johannes (Hannes) Veivo (28. lokakuuta 1907 Oulu – 21. elokuuta 1974 Leningrad, Neuvostoliitto) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän oli käytetyimpiä suomalaisen elokuvan sivuosien näyttelijöitä.
Ura

Veivon näyttelijänura alkoi 1920-luvun puolivälissä, ja vuosikymmenen vaihteessa hän kuului Oulun Työväen Näyttämön kantaviin voimiin. Veivo näytteli myös useissa muissa teattereissa, etenkin Koiton Näyttämöllä ja sen seuraajaksi perustetussa Helsingin kaupunginteatterissa. Vuonna 1932 hän levytti Columbia-levymerkille Berliinissä kymmenkunta iskelmää, joista tunnetuimmat ovat humppafoksi Orpo ja haikea siirtolaisvalssi Vieraalla maalla. Jatkosodan aikana Veivo palveli viihdytysjoukoissa.
Ensimmäisen elokuvaroolinsa Veivo teki vuonna 1934 ja esiintyi myöhemmin sivurooleissa yli sadassa elokuvassa. Suurimmat roolit olivat kadonneen Simo Hurtta -elokuvan Juho Nevalainen, Lumikki ja 7 jätkää -elokuvan Unelias, Lentävän kalakukon Kello-Kalle sekä Muhoksen Mimmin Hitsari-Heikki. Veivo muistetaan myös usean Pekka Puupää -elokuvan sivuosista. Veivon viimeinen rooli oli Risto Jarvan elokuvassa Yhden miehen sota, joka sai ensi-iltansa vain vuotta ennen Veivon kuolemaa. Peter von Bagh on luonnehtinut Veivoa näyttelijäksi, jolla on tutut ja rauhoittavat, sukulaisenomaiset kasvonpiirteet, muttei yhtään muistettavaa roolisuoritusta.
Hannes Veivo oli näyttelijä Raili Veivon isä.
Filmografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Minä ja ministeri (1934)  Meidän poikamme ilmassa – me maassa (1934)  Aktivistit (1939)  Seitsemän veljestä (1939)  Simo Hurtta (1940)  Kersantilleko Emma nauroi? (1940)  Onni pyörii (1942)  Niin se on, poijaat! (1942)  Salainen ase (1943)  Herra ja ylhäisyys (1944)  Ristikon varjossa (1945)  Pikku-Matti maailmalla (1947)  Ruusu ja kulkuri (1948)  Neljästoista vieras (1948)  Ruma Elsa (1949)  Professori Masa (1950)  Rovaniemen markkinoilla (1951)  Niskavuoren Heta (1952)  Muhoksen Mimmi (1952)  Komppanian neropatit (1952)  Varsovan laulu (1953)  Pekka Puupää (1953)  Me tulemme taas (1953)  Lentävä kalakukko (1953)  |  Lumikki ja 7 jätkää (1953)  Majuri maantieltä (1954)  Hei, rillumarei! (1954)  Niskavuoren Aarne (1954)  Pekka ja Pätkä lumimiehen jäljillä (1954)  Opri (1954)  Taikayö (1954)  Pekka ja Pätkä puistotäteinä (1955)  Pekka ja Pätkä pahassa pulassa (1955)  Tähtisilmä (1955)  Kukonlaulusta kukonlauluun (1955)  Nukkekauppias ja kaunis Lilith (1955)  Ryysyrannan Jooseppi (1955)  Juha (1956)  Yhteinen vaimomme (1956)  Vääpeli Mynkhausen (1957)  Pekka ja Pätkä ketjukolarissa (1957)  Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä (1957)  Miriam (1957)  Niskavuori taistelee (1957)  Sven Tuuva (1958)  Pekka ja Pätkä Suezilla (1958)  |  Pekka ja Pätkä miljonääreinä (1958)  Murheenkryynin poika (1958)  Asessorin naishuolet (1958)  Autuas eversti (1958)  Punainen viiva (1959)  Kovaa peliä Pohjolassa (1959)  Ei ruumiita makuuhuoneeseen (1959)  Opettajatar seikkailee (1960)  Oho, sanoi Eemeli (1960)  Molskis, sanoi Eemeli, molskis! (1960)  Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960)  Oksat pois... (1961)  Tulipunainen kyyhkynen (1961)  Minkkiturkki (1961)  Taape tähtenä (1962)  Pinsiön parooni (1962)  Tie pimeään (1962)  Pojat (1962)  Hän varasti elämän (1962)  Täällä alkaa seikkailu (1965)  Rakkaus alkaa aamuyöstä (1966)  Akseli ja Elina (1970)  Pohjantähti (1973)  Yhden miehen sota (1973)  |
Veivo 1930-luvun alussa.
Half & Half

Sarjan logo.
Half & Half on yhdysvaltalainen tilannekomedia, jota esitettiin yhdysvaltalaisella UPN-televisiokanavalla 23. syyskuuta 2002 – 15. toukokuuta 2006.
Näyttelijät > Päänäyttelijät

Rachel True
Essence Atkins
Telma Hopkins
Valarie Pettiford
Chico Benymon
Alec Mapa
Näyttelijät > Toistuvat näyttelijät

MC Lyte
Obba Babatundé
Joey Lawrence
Coby Bell
Keith Robinson
Michelle Williams
Penny Bae Bridges
Gabby Soleil
Yvette Nicole Brown
Louis Gossett, Jr.
Suzy Nakamura
Tuotantokaudet

| Tuotantokausi | Tuotantokausi | Jaksot | Aloitus | Lopetus | Katsojat (miljoonia) | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2002–2003 | 23 | 30. syyskuuta 2002 | 12. toukokuuta 2003 | 3.63 | #138 |
| 2 | 2003–2004 | 24 | 19. syyskuuta 2003 | 17. toukokuuta 2004 | 3.48 | #174 |
| 3 | 2004–2005 | 22 | 20. syyskuuta 2004 | 23. toukokuuta 2005 | 3.37 | #135 |
| 4 | 2005–2006 | 22 | 19. syyskuuta 2005 | 15. toukokuuta 2006 | 3.29 | #136 |
Aiheesta muualla

Half & Half Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Trine Rønning

Trine Rønning (vasen), Ingvild Stensland (oik).
Trine Bjerke Rønning (s. 14. kesäkuuta 1982) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa kesäkuun 2015 loppuun mennessä 155 maaottelua ja tehnyt niissä 22 maalia. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi lokakuussa 1999.
Rønning on edustanut Norjaa vuosien 2003, 2007, 2011 ja 2015 MM-kilpailuissa, vuoden 2008 olympialaisissa sekä vuosien 2001, 2005, 2009 ja 2013 EM-kilpailuissa. Vuosina 2005 ja 2013 Rønning saavutti EM-hopeaa.
Seuratasolla Rønning on vuodesta 2009 edustanut Stabækia.
Tringa (lehti)

| Tringa |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  jäsenlehti
Aihealue:  lintuharrastus
Kustantaja:  Helsingin Seudun Lintutieteellinen Yhdistys Tringa
ISSN:  ISSN 0356-0058
Levikki:  yli 2 000
Perustettu:  1974
Päätoimittaja:  Risto Nevanlinna
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  4/v
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Tringa
Tringa on Helsingin Seudun Lintutieteellisen Yhdistyksen Tringan julkaisema lehti. Se ilmestyy neljästi vuodessa ja sisältyy yhdistyksen jäsenmaksuun. Lehden päätoimittaja on Risto Nevanlinna
Tringa (Mali)

| Tringa |
| --- | --- |
 Tringa
 Koordinaatit: 14°38′49″N, 10°45′4″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Kayesin alue
Piiri:  Yélimanén piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  640,3 km²
Väkiluku (2009):  12 500
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tringa on maalaiskunta Kayesin alueen Yélimanén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Maréna sijaitsee 80 kilometriä Yélimanésta etelään. Kunnassa on 12 500 ja keskuskylässä 2 900 asukasta (vuonna 2009).
Tringan kunnan pinta-ala on 640,3 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Yélimanén piirin Diafounou Goryn, Goryn, Guidimen ja Soumpoun, idässä Nioron piirin Sandarén, etelässä Bafoulabén piirin Diakonin ja lännessä Kayesin piirin Marintoumanian kuntiin.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pinnanmuodostusta leimaavat kyliä ympäröivät rikkonaiset ylängöt. Kasvillisuus on heinäsavannia, jolla kasvaa myös piikkipensaita ja pieniä puita. Tärkein vesistö on sadekauden jälkeen kuivuva Kolimbinén sivujoki Gari.
Kuntaan kuuluu neljä kylää: Maréna, Diakoné, Dialaka ja Lambatara. Asukkaista 90 prosenttia on soninkeja. Lisäksi on fulbeja, bambaroita ja tuaregeja. Puhutuin kieli on soninke ja vallitseva uskonto islam.
Kunnan läpi kulkee Bamakosta Kayesiin johtava maantie RN1. Etäisyys Kayesiin on 90 kilometriä. Yhteydet Yélimanéen ovat sadekaudella huonot.
Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely ja laiduntamiseen perustuva karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, maissi, riisi, maapähkinä ja lehmänpapu. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja vähäisessä määrin hevoset. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja.
Nuoriso pyrkii muuttamaan Ranskaan ja muihin maihin. Siirtolaiset auttavat perheitään ja rahoittavat yhteisiä hankkeita. Julkisiin palveluihin kuuluvat koulut, terveyskeskukset ja vesihuolto.
Tyler James Williams

Tyler James Williams vuonna 2012.
Tyler James Williams (s. 9. lokakuuta 1992 Westchester County, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli nuorta Chris Rockia vuosina 2005–2009 tehdyssä tilannekomediasarjassa Lapsuuteni luuserina (Everybody Hates Chris) ja sai roolistaan NAACP:n Image Awardin vuonna 2007 (sarjassa paras miespääosa komediasarjassa). Hän on näytellyt myös muun muassa Owenia draamakomediasarjassa Go On (2012–2013), päähenkilö Cyrus DeBargia Disney Channelin musikaalielokuvassa Let It Shine (2012) ja Noahia kauhudraamasarjassa The Walking Dead (2014–2015).
Williams aloitti näyttelemisen neljävuotiaana. Ensimmäisen televisioesiintymisensä hän teki vuonna 2000 lastensarjassa Seesamtie (Sesame Street). Hänellä on kaksi nuorempaa veljeä, Tyrel Jackson Williams ja Tylen Jacob Williams, jotka hekin ovat näyttelijöitä.
Aiheesta muualla

Tyler James Williams Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Harry Cohn

Cohn vuonna 1938.
Harry Cohn (23. heinäkuuta 1891 New York, New York Yhdysvallat – 27. helmikuuta 1958 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja ja Columbia Picturesin johtaja.
Vuonna 1920 Harry Cohn perusti veljensä Jackin ja Joe Brandtin kanssa CBC-tuotantoyhtiön. Yritys tunnettiin alkuaikoina todella pienistä tuotantobudjeteista. Vuonna 1924 he muuttivat CBC:n nimeksi Columbia Picturesin, ja vuonna 1929 Cohnin veljekset ostivat Brandtin ulos yrityksestä. Jatkossa Jack Cohn vastasi myynnistä ja jakelusta, kun Harry tuotti elokuvat.
Harry Cohn valitsi nuoren Frank Capran ohjaamaan vuoden 1928 draamakomedian That Certain Thing. Columbia Picturesin ja Capran yhteistyö jatkui tämän jälkeen hedelmällisenä. Capran ohjaama Tapahtui eräänä yönä (1934) nosti Columbian merkittävimpien elokuvayhtiöiden joukkoon. Samoihin aikoihin Harry taisteli yrityksessä vallasta veljensä kanssa. Harry Cohn nousi lopulta Columbia Picturesin presidentiksi ja tuotantojohtajaksi. Kenelläkään muulla yritysjohtajalla ei ollut aiemmin ollut samaa asemaa.
Harry Cohn toi 1940- ja 1950-lukujen aikana useita merkittäviä näyttelijöitä ja ohjaajia Columbialle. Yrityksen alaisuudessa näyttelijät Rita Hayworth, Jack Lemmon, Glenn Ford ja Kim Novak nousivat tähteyteen ja Cohn palkkasi Columbian elokuvaohjaajaksi huippunimiä, kuten George Cukorin, Howard Hawksin, Nicholas Rayn, Otto Premingerin ja Orson Wellesin. Columbia kukoisti Cohnin johdossa 1950-luvulla, ja se tuotti tuona aikaina esimerkiksi klassikkoelokuvat Täältä ikuisuuteen, Alaston satama, Kwai-joen silta ja Erään murhan anatomia. Cohn oli Columbian johdossa aina kuolemaansa asti.
Cohn tunnettiin itsevaltaisena ja pahasuisena johtajana. Häntä kutsuttiinkin "Hollywoodin julmimmaksi mieheksi".
Aiheesta muualla

Harry Cohn Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hanne Borchsenius

| Hanne Borchsenius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1935 Frederiksberg
Kuollut: 19. maaliskuuta 2012 (76 vuotta)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Hanne Borchsenius (30. marraskuuta 1935 Frederiksberg – 19. maaliskuuta 2012) oli tanskalainen näyttelijä. Hänen puolisonsa oli näyttelijä Axel Strøbye.
Borchsenius opiskeli Tanskan kuninkaallisen teatterin oppilaskoulussa 1957–1960. Hän näytteli 32 elokuvassa vuosina 1956–1988.
Filmografia (valikoima)

Tyttö keinussa – Jytte Borgen 1988
Freddie ja tyttökopla – Diana 1966
Ensi-ilta helvetissä – Ulla Smith 1964
Pukin poika sotapolulla – Sekretær Frk. Severinsen 1964
Ei lempeä leikin vuoksi – Anna Gormsen 1963
Tyttö, poika ja rakkaus – Laura Lublinski 1962
Nuorta leikkiä – oppilas 1956
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hanne Borchsenius Wikimedia Commonsissa
Turkey in the Straw

| ”Turkey in the Straw” |
| --- | --- |
Säveltäjä:  tuntematon
Sanoittaja:  Dan Bryant (1861)
Julkaistu:  1830-luku
Kieli:  englanti
Tyylilaji:  kansanlaulu
Turkey in the Straw on yhdysvaltalainen kansanlaulu. Sävelmä oli suosittu 1830-luvulla ja on edelleen pidetty.
Esittäjä The United States Air Force Strings
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
”Turkey in the Straw’n” alkuperä on todennäköisesti ”Old Zip Coon” -nimisessä sävelmässä, jonka varhaisin partituuri on vuodelta 1834. Sanotaan, että ”Turkey in the Straw” on lainattu siitä. Useiden varhaisten partituurien mukaan George Washington Dixon esitti ”Zip Coonin” ensimmäisen kerran, mutta kilpaileva minstrel show -esiintyjä Bob Farrell väitti myös esittäneensä sen ensimmäisenä.
Joidenkin lähteiden mukaan ”Turkey in the Straw” on peräisin 1800-luvun alusta, mutta väitteen tueksi ei ole esitetty todisteita.
Kendall Whaling -museon mukaan sävelmän sanat on kirjoittanut minstrel show -esiintyjä Dan Bryant (Daniel Webster O’Brien) vuonna 1861. ”Turkey in the Straw” oli yleinen minstrel show -esityksissä.
Haitin vallankumous

Haitin vallankumous oli orjien vallankumous Ranskan siirtokunta Saint-Dominguella vuosien 1791 ja 1804 välillä. Verisen vallankumouksen päätteeksi Saint-Domingue itsenäistyi nimellä Haiti 1. tammikuuta 1804 Amerikan toisena valtiona Yhdysvaltojen jälkeen.
Vallankumous oli maailman historian ensimmäinen, ja toistaiseksi ainoa, onnistunut orjakapina. Sen myötä Haitista tuli myös maailman historian ensimmäinen valtio, jonka ovat perustaneet entiset orjat.
Tausta

Nykyinen Haiti oli 1700-luvulla Ranskan siirtomaa Saint-Domingue. Saint-Domingue oli siirtomaakaudellaan yksi Karibian alueen tuottoisimmista alueista. Se oli tuolloin maailman suurin sokerintuottaja. Sokeriruokoplantaasien lisäksi alueella kasvatettiin puuvillaa, kahvia ja indigoa. Ranskan siirtomaakaupasta Saint-Domingue kattoi puolet ja sen kauppa oli kolmanneksen suurempi kuin koko Ison-Britannian Länsi-Intian siirtokuntien kauppa. Tuotanto Saint-Dominguessa perustui etenkin orjuudelle. Orjakaupan kautta siirtokuntaan oli tuotu suuria määriä orjia Afrikasta. Sadassa vuodessa orjia tuotiin enemmän kuin koko Espanjan hallitsemalle alueelle kolmessasadassa vuodessa. Samalla elinolosuhteet Saint-Dominguen plantaaseilla olivat orjille huonommat kuin muualla ja keskimääräinen elinikä oli alhaisempi.
Saint-Dominguella asui vuonna 1789 noin 30 000 valkoista ja 25 000 vapaata värillistä (ransk. gents de couleur). Varakkaimmat värilliset omistivat itse orjia ja plantaaseja, vaikkakin sosiaalisella nousulla oli myös rajoitteita. Valkoiset olivat jakautuneet suurtilallisiin (grands blancs) ja pieniin valkoisiin (petit blancs). Orjia oli noin 500 000. Orjien kuolleisuus oli suuri, joten suurin osa heistä oli syntynyt Afrikassa ja vuosittain alueelle tuotiin 40 000 uutta orjaa.
Ranskan vallankumous alkoi vuonna 1789. Yhteiskunnan horjuminen tuntui myös Saint-Dominguen siirtokunnassa. Tunnuslause vapaus, veljeys ja tasa-arvo herätti kannatusta etenkin siirtokunnan köyhemmän ja keskiluokan valkoisten keskuudessa, mutta aatteet levisivät myös vapaiden värillisten keskuuteen. Luokat halusivat tasa-arvoa ja sosiaalisia uudistuksia, kun taas samat ryhmät olivat edelleen orjuuden säilyttämisen kannalla. Pariisin kansalliskokous antoi äänioikeuden värillisille edellyttäen kuitenkin että he olivat syntyneet vapaille vanhemmille. Kesällä 1791 Saint-Dominguessa käytiin kahakoita vallankumouksen vastustajien ja kannattajien välillä. Osapuolia oli monia, keskenään kahakoivat pienet ja suuret valkoiset, tilalliset ja kaupunkilaiset ja niin edelleen. Samalla suuri osa Ranskan armeijasta oli palannut kotimaahan vallankumouksen pyörteissä.
Vallankumous > Orjakapina

Elokuussa 1791 alkoi orjien kapina Cap Françaisissa eli nykyisessä Cap Haïtienissa siirtokunnan pohjoisrannikolla. Vain keihäillä, seipäillä ja työkaluilla aseistautuneet orjat polttivat muutamassa kuukaudessa kolmesataa plantaasia ja surmasivat 2 000 valkoista. Kapinointi keskittyi vielä tällöin siirtokunnan pohjoisosiin. Valkoiset hallitsivat eteläistä provinssia, värilliset tilanomistajat läntistä provinssia, ja Port-au-Princeä pitivät hallussaan tasavaltaa kannattavat pienet valkoiset. Vuonna 1792 Ranskan vallankumoukselliset lähettivät Saint-Dominguelle 7 000 sotilasta komentajanaan komissaari Léger-Félicité Sonthonax. Ranskalaisten sotilaiden huvetessa malariaan ja keltakuumeeseen Sonthonax alkoi käyttää vapaiden värillisten muodostamia joukkoja ja hallitsi siirtokuntaa yksinvaltiaan ottein. Rojalisteina pidettyjä valkoisia vainottiin. Monet tilanomistajat pyrkivät saamaan Ison-Britannian puuttumaan tilanteeseen.