stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Shadows
Diskografia > Albumit (UK)

| --- | --- |
 1961 The Shadows  (UK #1)  1962 Out Of The Shadows  (UK #1)  1963 Greatest Hits  (UK #2)  1964 Dance With The Shadows  (UK #2)  1965 The Sound Of The Shadows  (UK #4)  1965 More Hits  1966 Shadow Music  (UK #5)  1967 Jigsaw (UK #8)  1967 From Hank, Bruce, Brian And John  1968 Established 1958 (Cliff Richard & The Shadows)  1970 Shades Of Rock  (UK #30)  1974 Rockin' With Curly Leads  (UK #45)  1975 Specs Appeal  (UK #30)  1975 Live At The Paris Olympia  1976 Rarities  1977 20 Golden Greats  (UK #1)  1977 Tasty  1979 String Of Hits  (UK #1)  1980 Another String Of Hot Hits  (UK #16) :  1980 Change Of Address  (UK #17)  1981 Hits Right Up Your Street  (UK #15)  1982 Life In The Jungle/Live At Abbey Road (UK #24)  1983 XXV  (UK #34)  1984 Guardian Angel  (UK #98)  1986 Moonlight Shadows  (UK #6)  1987 Simply Shadows  (UK #11)  1989 Steppin' To The Shadows  (UK #11)  1989 At Their Very Best  (UK #12)  1990 Reflection  (UK #5)  1991 Themes And Dreams  (UK #21)  1993 Shadows In The Night - 16 Classic Tracks  (UK #22)  1994 The Best Of Hank Marvin And The Shadows  (UK #19)  1997 Play Andrew Lloyd Webber And Tim Rice  (UK #41)  1997 Very Best Of Hank Marvin And The Shadows - The First 40 Years  (UK #56)  1998 50 Golden Greats  (UK #35)  2004 Life Story  (UK #7)  2004 Final Tour 2004 (keikkatallenne 2CD+DVD)  2005 Final Collection
Diskografia > Singlet (UK)

The Shadowsin singlet
| --- | --- |
 Feelin' Fine (1959) (The Drifters)  Jet Black (1959) (The Drifters)  Saturday Dance (1959)  Apache (1960) (#1)  Man of Mystery (1960) (#5)  F.B.I. (1961) (#6)  The Frightened City (1961) (#3)  Kon Tiki (1961) (#1)  The Savage (1961) (#10)  Wonderful Land (1962) (#1)  Guitar Tango (1962) (#4)  Dance On (1962) (#1)  Foot Tapper (1963) (#1)  Atlantis (1963) (#2)  Shindig (1963) (#6)  Geronimo (1963) (#11)  Theme For Young Lovers (1964) (#12)  The Rise and Fall of Flingel Bunt (1964) (#5)  Rhythm and Greens (1964) (#5)  Genie With The Light Brown Lamp (1964) (#17)  Mary Anne (1965) (#17)  Stingray (1965) (#19)  Don't Make My Baby Blue (1965) (#10)  The War Lord (1965) (#18)  I Met A Girl (1966) (#22)  A Place In The Sun (1966) (#24)  The Dreams I Dream (1966)  Maroc 7 (1967) (#24) :  Dear Old Mrs. Bell (1968)  Slaughter On 10th Avenue (1969)  Turn Around And Touch Me (1973)  Let Me Be The One (1975) (#12)  Run Billy Run (1975)  It'll Be Me Babe (1976)  Another Night (1977)  Love Deluxe (1978)  Don't Cry For Me Argentina (1978) (#5)  Theme From 'The Deer Hunter' (1979) (#9)  Riders In The Sky (1980) (#12)  Heart of Glass (1980)  Equinoxe Part V (1980) (#45)  Mozart Forte (1980)  The Third Man (1981)  Telstar (1981)  Imagine/Woman (1981)  Treat Me Nice (1982)  Theme From Missing (1982)  Diamonds (1983)  Going Home (1983)  On A Night Like This (1984)  Moonlight Shadow (1986)  Dancing In The Dark (1986)  Eastenders/Howard's Way (1986)  Pulaski (1987)  Theme From The Snowman (1987)  Mountains of the Moon (1989)
Esiintymiset Suomessa

28. toukokuuta 1964, Linnanmäki, Helsinki
8. marraskuuta 1980, UKK-halli, Messukeskus, Helsinki
12. huhtikuuta 1983, Kulttuuritalo, Helsinki
17. huhtikuuta 2005, Katinkulta, Vuokatti
18. huhtikuuta 2005, Jäähalli, Helsinki
16. marraskuuta 2009, Hartwall Areena, Helsinki
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
The Shadows vuonna 2009 Brysselissä.
Hans Nielsen Hauge

| Hans Nielsen Hauge |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1771 Rolvsøy, Tune, Norja
Kuollut: 29. maaliskuuta 1824 (52 vuotta) Kristiania, Norja
Ammatti:  hengellinen johtaja, yrittäjä, sosiaalinen uudistaja ja kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aikakausi:  1700–1800-lukujen taite
Tyylilajit:  hengelliset kirjat
Esikoisteos:  Betragtning over Verdens Daarlighed, 1796
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hans Nielsen Haugen ainoa alkuperäinen muotokuva. Maalattu Kööpenhaminassa n. 1800.
Haugelaiset, Adolph Tidemandin (1848–1852) maalaus.
Hans Nielsen Haugen hautamuistomerkki Old Akerin kirkkotarhassa Oslossa
Oslon ulkopuolelle Bredtvetin kirkon luokse on pystytetty Hans Nielsen Haugen muistoksi obeliski.
Hans Nielsen Hauge (3. huhtikuuta 1771 – 29. maaliskuuta 1824) oli 1800-luvun norjalainen luterilainen maallikko, hengellinen johtaja, yrittäjä, sosiaalinen uudistaja ja kirjailija. Hän johti pietististä herätystä, joka tunnetaan haugelaisuutena. Haugen katsotaan myös vaikuttaneen Norjan varhaiseen teollistumiseen.
Elämäkerta

Hans Nielsen Hauge syntyi viidentenä kymmenlapsiseen perheeseen esi-isiltä perityllä Hauge på Rolvsøy -tilalla Østfoldin läänissä. Hänen isänsä oli Niels Mikkelsen Evenrød (1732–1813) ja äitinsä Maria Olsdatter Hauge (1735–1811).
Hän oli köyhä ja tavallinen nuori. Muutos tapahtui, kun hän sai hengellisen herätyksen 5. huhtikuuta 1796 ollessaan 25-vuotias. Kahden kuukauden sisällä hän perusti omaan yhteisöönsä herätysliikkeen, kirjoitti kirjan ja päätti ottaa työkseen lähetystehtävän. Hauge toimi 1797–1804 herätysliikkeen johtajana. Virallisesti maallikot eivät olisi saaneet saarnata, mutta Hauge kiersi silti ympäri maata ja perusti kristillisiä veljeskuntia. Hän pysyi seuraajineen Norjan kirkon yhteydessä huolimatta papiston vastustuksesta ja useista vankeustuomioista.
Hän kirjoitti sarjan kirjoja elämässään. 18 vuoden aikana hän julkaisi 33 kirjaa. Arvioidaan, että 100 000 norjalaista luki yhden tai useamman kirjan, mikä on suuri määrä, kun väestössä oli 900 000 enemmän tai vähemmän lukutaitoista henkilöä.
Seuraavien vuosien aikana Hauge kulki enimmäkseen jalkaisin suuressa osassa Norjaa. Hänellä oli lukemattomia herätyskokouksia, usein kirkonmenojen jälkeen. Uskonnollisen työnsä lisäksi hän tarjosi käytännön neuvoja ja rohkaisi uudisasuttamaan Pohjois-Norjaa. Häntä ja hänen seuraajiaan vainottiin, vaikka heidän opetuksensa olivat sopusoinnussa luterilaisen opin kanssa. Hän alkoi saarnata ”elävästä uskosta” Norjassa ja Tanskassa. Hän uskoi saaneensa kutsun julistaa pelastusvarmuutta muille mystisen kokemuksensa jälkeen. Siihen aikaan kiertävien saarnaajien uskonnolliset kokoukset pidettiin pastorin valvonnassa, mutta ne olivat laittomia, ja Hauge pidätettiin useita kertoja.
Hauge kohtasi suurta henkilökohtaista kärsimystä ja valtion vainoa. Hänet vangittiin peräti 14 kertaa vuosien 1794–1811 välillä, häntä syytettiin noituudesta ja aviorikoksesta sekä sanottiin rikkovan vuoden 1741 konventikkeliplakaatia. Sen mukaan norjalaisilla ei ole oikeutta uskonnolliseen kokoontumiseen ilman Norjan kirkon papin lupaa. Hänen vankila-aikansa vahingoitti hänen terveyttään ja johti ennenaikaiseen kuolemaan. Kun hänet vapautettiin vankilasta vuonna 1811, hän aloitti Bakkehaugenissa maanviljelijänä ja teollisuudenharjoittajana lähellä Kristianiaa (nykyistä Osloa).
Vuonna 1815 hän meni naimisiin Andrea Andersdatterin kanssa, joka kuoli synnytyksessä myöhemmin samana vuonna. Vuonna 1817 hän meni naimisiin Ingeborg Marie Olsdatterin (1791–1872) kanssa ja osti Bredtvetin tilan (nykyään Bredtvetin kirkon alue Oslossa), jossa hän sittemmin kuoli. Kolme neljästä lapsesta kuoli nuorena. Hänen pojastaan, Andreas Haugesta, tuli Norjan kirkon pappi ja tämä toimi myös Norjan parlamentin jäsenenä.
Haugelaisuus ja saavutukset

Yleisesti ollaan sitä mieltä, että Hans Nielsen Haugella oli syvällinen vaikutus sekä maalliseen että uskonnolliseen historiaan Norjassa. Hauge-sanoma korosti sitä hengellisyyttä, jota hän tunsi Martti Lutherista lähtien. Hän johti karismaattisia kokouksia, ja hänen organisaationsa muuttui epäviralliseksi verkostoksi, joka monin tavoin kiisti kirkon valtion laitoksena. Tämän seurauksena häntä ja hänen seuraajiansa vainottiin eri tavoin. Hauge vangittiin useaan otteeseen, ja hän vietti yhteensä yhdeksän vuotta vankeudessa.
Ajan myötä haugelaisuus lisäsi vaikutusvaltaa koko maassa. Jotkut luvut kuvaavat tätä tosiasiaa. 1800-luvun loppupuolella Kristianiassa sijaitsevassa kirkossa normaalisti palvelukseen osallistui alle 20 ihmistä lähes 10 000:sta asukkaasta. Kristinusko Norjassa noudatti traditioita, ja etiikka (kristillisestä näkökulmasta) ja hengellinen elämä oli lähes olematonta. Ei ole liioiteltua sanoa, että hän elvytti uskoa laajasti Norjassa. Sekä miehet että naiset olivat keskeisessä asemassa tässä uudistumisessa. Haugelaisuuden ensimmäinen naispuolinen saarnaaja oli Sara Oust, joka oli aktiivinen vuodesta 1799.
Haugen teollisuussaavutuksina oli lukuisia tehtaita, joita hän perusti ympäri maata. Kaikki paitsi yksi katosivat teollisen vallankumouksen aikana, joka Norjassa tapahtui 1800-luvun puolivälissä. Vuonna 1809 hallitus vapautti tilapäisesti Haugen vankilasta, jotta hän pystyisi rakentamaan suolakauppoja helpottaakseen brittiläisen saarron aiheuttaman suolapulan. Hänen vaatimattomuutensa esti, ettei hänestä kuitenkaan tullut kapitalisti, ja hän luovutti kaiken, minkä hän oli perustanut ja inspiroinut muille – veljille ja ystäville. Äärimmäisen talouskriisin aikana, kun lähes kaikki vaurastuneet puuparonit ja rautatavaroiden omistajat joutuivat konkurssiin Napoleonin sodan vuoksi, hän osoitti vaurastumisen keinon kenelle tahansa aloitteellisuudellaan ja tämä johti Norjan kansantalouden uusiin nousuihin muutaman vuoden kuluttua kansallisen itsenäistymisen vuodesta 1814 lukien. Tässä asiassa Hauge oli vain yksi monista toimijoista, mutta hän oli yksi vaikutusvaltaisimmista – etenkin tavalla, jolla hän yhdisti taloutta ja kristillistä moraalia: tunnusmerkkejä olivat vaatimattomuus, rehellisyys ja kova työ.
Haugen vaikutukset

Hänen varmuutensa uskonnolliseen ja maalliseen vaikuttamiseen antoi äänen tavallisille ihmisille, jotka auttoivat suuresti Norjan vapaata ja demokraattista perinnettä.
Hänen luterilaiseen teologiaan sitoutumisensa elvytti yleismaailmallisen uskonnon käsitteen Norjassa. Norjan valtiokirkko myöntää, että Haugen vaikutuksesta usko on koettu henkilökohtaisena asiana.
Hänen matkansa synnyttivät valtakunnallisia verkostoja, joiden toiminta jatkuu Norjan poliittisessa järjestelmässä yleensäkin ja erityisesti puolueissa.
Hänen tukensa kansalaisille tuli tärkeäksi voimaksi teolliselle vallankumoukselle Norjassa.
Haugen perintö

Monet haugelaiset käynnistivät teollisia toimia, kuten tehtaita, telakoita, paperitehtaita, tekstiiliteollisuutta ja painatusta. Menestys toi heille vaurautta lyhyessä ajassa, mikä johtui haugelaisten keskittymisestä huolellisuuteen, taloudelliseen yritykseen ja säästävyyteen. Kolme jäsentä perustuslakia säätävässä Eidsvollissa kuului hänen liikkeensä.
Koska haugelaisten saarnaaminen oli samansuuntaista vuosikausia aikana, jolloin monet norjalaiset siirtyivät Amerikkaan, Haugen-liikkeen vaikutus luterilaisuuteen Amerikassa on ollut huomattava. Amerikkalaisessa luterilaisessa kirkossa oli Hauge-synodi, Eielsenin synodi ja luterilainen vapaakirkko, joilla kaikilla oli haugelaista vaikutusta. Hauge muistetaan vuosittain 29. maaliskuuta yhdysvaltalaisen evankelis-luterilaisen kirkon liturgisessa kalenterissa yhtenä kirkon uudistajana.
Hauge-instituutti

Hauge-instituutti (Haugeinstituttet) perustettiin vuonna 2005. Instituutti pyrkii lisäämään tietoisuutta Hans Nielsen Haugesta, hänen eettisestä ajattelustaan ja ajankohtaisuudestaan ja antamaan inspiraatiota liike- ja koulutusyhteisölle sekä yhteiskunnalle yleisesti. Hauge-instituutin ajatusten ja käytännön pohjalta keskitytään eettiseen ulottuvuuteen kolmella pääalueella: johtaminen, yrittäjyys, kauppa ja ympäristö. Hauge-instituutilla on useita ammattikumppaneita. Kaksi tärkeintä ovat Pyhän Olavin College Northfieldissa Minnesotassa ja Norjan kauppakorkeakoulu Bergenissä Norjassa.
Hans Nielsen Haugen teoksia

Betragtning over Verdens Daarlighed, 1796
Forsøg til en Afhandling om Guds Viisdom, 1796
De Enfoldiges Lære og Afmægtiges Styrke, 1798
De sande Christnes udvalgte Psalmebog, 1799
Den christelige Lære, forklaret over Epistlerne og Evangelierne, 1800
Forklaring over Loven og Evangelium, 1804
Om religiøse Følelser og deres Værd, 1817
Religeuse Sange, 1819
Huus-Postil, 1822
Udtog af Kirke-Historien, 1822
Hans Nielsen Hauges Testamente til sine Venner, 1821
Kirjallisuutta > Suomenkielisiä kirjoja Haugesta

Bull, Jacob B, Hans Nielsen Hauge, 1914
Hauge, Alfred, Hans Nielsen Hauge: Jumalan kiertolainen, 1951
Bull, Jacob B, Tunturimaan herättäjä, 1971
Saarnivaara, Uuras, He elivät Jumalan voimassa, 1975
Aiheesta muualla

The Life of Hans Nielsen Hauge (Arkistoitu – Internet Archive). Augsburg Now Fall 1997, Vol. 60, No. 1
Kroatian kieli

| Kroatia eli kroaatti |
| --- | --- |
 Kroatian puhuma-alue vaaleansinisellä vuonna 2006.
Oma nimi:  hrvatski
Tiedot
Alue:   Kroatia   Bosnia ja Hertsegovina  Serbia   Montenegro   Itävalta (Burgenland)
Virallinen kieli:   Kroatia  Bosnia ja Hertsegovina  Vojvodina (Serbia)  Euroopan unioni
Puhujia:  7 miljoonaa
Sija:  90
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielenhuolto:  Institut za hrvatski jezik i jezikoslovlje
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  baltoslaavilaiset kielet – slaavilaiset kielet – eteläslaavilaiset kielet – läntiset
Kielikoodit
ISO 639-1:  hr
ISO 639-2:  hrv
ISO 639-3:  hrv
 Ohje 
Kroatian kieli eli kroaatti on eteläslaavilaisten kielten läntiseen haaraan kuuluvan serbokroaatin kielen Kroatiassa käytettävä standardoitu muoto. Saman kielen muita standardeja ovat serbian kieli, bosnian kieli ja montenegron kieli. Kroatiaa puhuu äidinkielenään 5,6 miljoonaa ihmistä, joista 3,99 miljoonaa asuu Kroatiassa.
Luokittelu ja piirteet

Kroaatin kieli kuuluu slaavilaisten kielten eteläslaavilaiseen läntiseen haaraan. Kroaatin kirjallinen traditio on syntynyt latinalaisen kirjaimiston katolisen kulttuuritradition yhteydessä, kun taas serbia on pohjautunut kyrillisin kirjaimin kirjoitettuun kirkkoslaavin paikalliseen varianttiin ja serbialainen kirjallinen kulttuuri ortodoksiseen kulttuuritraditioon.
Kroatian kieli jakautuu kolmeen päämurteeseen: štokaaviin, kajkaaviin ja čakaaviin, joista kirjakieli perustuu štokaavin murteeseen, nimenomaan sen itähertsegovinalaiseen muotoon, joka valittiin kirjakielen perustaksi kun serbialle ja kroatialle kehitettiin yhteistä kirjakieltä 1850-luvulta lähtien.
Kajkaavi on laajasti maan pohjoisosissa puhuttu murre, joka muistuttaa sloveenia. Sen puhujien onkin helpompi ymmärtää sloveenia kuin kroatiaa. Sen nimi tulee mitä-pronominista kaj. Čakaavia puhutaan Adrianmeren rannikon saarilla ja Istriassa. Tämä murteen puhujien on vaikea ymmärtää štokaavia, lisäksi johtuen laajasta maantieteellisestä ulottuvuudesta ja eristäytyneisyydestä Välimeren saarille murteen sisäiset erot ovat pohjoisen ja etelän välillä suuria. Murre on saanut nimensä mitä-pronominin ča mukaan.
Štokaavissa on lisäksi kolme erillistä lausuntatapaa (izgovor), jotka johtuvat muinaisslaavilaisen jat-kirjaimella merkityn äänteen muuttumisesta. Ekaavissa (ekavica) jat on muuntunut e-äänteeksi, (i)jekaavissa (ijekavica) (i)je-äänteeksi ja ikaavissa (ikavica) i-äänteeksi, mistä näiden nimityksetkin tulevat. Kroatian kirjakieli perustuu ijekaavin ääntämiseen, kun ekaavi on leimallisesti serbialainen lausuntatapa. Ikaavia käytetään paikoin Kroatiassa, mutta ei kirjakielen asemassa.
Kroaatin kieli on pääpiirteissään säilyttänyt kantaslaavin sija- ja sukujärjestelmän. Siinä on seitsemän sijamuotoa (nominatiivi, vokatiivi, genetiivi, akkusatiivi, lokatiivi, datiivi ja instrumentaali) ja kolme sukua (maskuliini, feminiini ja neutri).
Fonologia

Kroaatin kielessä on 30 foneemia, joista 5 vokaalia ja 25 konsonanttia.
Fonologia > Konsonantit

|  |  | Labiaali | Alveodentaali | Palataali> norm. | Palataali> liudentunut | Velaari |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | Nasaali | m | n | ɲ |  |  |
| Klusiili | Klusiili | p | b | t | d |  |  | k | g |
| Affrikaatta | Affrikaatta |  | ts | dʑ | ʧ | ʤ | ʧʲ | ʤʲ |  |
| Frikatiivi | Frikatiivi | f | v | s | z | ʃ | ʒ |  | x ~ h |
| Approksimantti | keskinen |  |  | j |  |  |
| Approksimantti | lateraali |  | l | ʎ |  |  |
| Tremulantti | Tremulantti |  | r |  |  |  |
Äänteet [x] ja [h] ovat toistensa allofoneja ja molempia merkitään H-kirjaimella.
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puolisuppea | e |  | o |
| Avoin |  | a |  |
Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä pitkinä että lyhyinä.
Lähde:
Oikeinkirjoitus

Kirjoittaessa käytetään Ljudevit Gajin tekemää Jan Husin tšekin kielen kirjoitusjärjestelmään perustuvia latinalaisia ja pääasiassa olevia foneemisia aakkosia:
| A a | B b | C c | Č č | Ć ć | D d | Dž dž | Đ đ | E e | F f |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| [a] | [b] | [ts] | [tʃ] | [ʧʲ] | [d] | [dʒ] | [dʑ] | [e] | [f] |
| G g | H h | I i | J j | K k | L l | Lj lj | M m | N n | Nj nj |
| [g] | [x~h] | [i] | [j] | [k] | [l] | [ʎ] | [m] | [n] | [ɲ] |
| O o | P p | R r | S s | Š š | T t | U u | V v | Z z | Ž ž |
| [o] | [p] | [r] | [s] | [ʃ] | [t] | [u] | [v] | [z] | [ʒ] |
Kroaatissa esiintyy myös erityinen intonaatio eli sävelkulku, joka erottaa homografit toisistaan — vokaali voi siis olla joko pitkä tai lyhyt (aivan niin kuin suomen kielessä), ja kun vokaali painotetaan niin se lausutaan laskevalla tai nousevalla toonilla. Sanaintonaatioita on yhteensä neljä: lyhyt laskeva   ̏ (kaksoisgravis), lyhyt nouseva ` (gravis), pitkä laskeva ˘ (ylösalaisin käännetty breve eli lyhyysmerkki), ja pitkä nouseva ´ (akuutti). Painottamattomat pitkät vokaalit merkitään pituusmerkillä ¯, ja painottamattomia lyhyitä vokaaleja ei merkitä millään tarkkeella. Näitä tarkkeita ei kuitenkaan käytetä arkikirjoituksessa.
Kirjallisuutta

Banac, Ivo. 1991. Hrvatsko jezično pitanje. Preveo s engleskoga Ivan Matković. Ed. T. Mastrović, K. Nemec, S. P. Novak, Z. Zima: Most / The Bridge. A Journal of Croatian Literature. Croatian Literature Series vol. 6. Zagreb: Mladost.
Baric, Tatjana. 2020. Dobar dan: Kroatiaa aikuisille. Helsinki: Oppian.
Franolic, Branko. 1980. A Short History of Literary Croatian. Paris: Nouvelles éditions latines.
Naylor, Kenneth. 1980. Serbo-Croatian. Ed. Alexander M. Schenker & Edward Stankiewicz. The Slavic Literary Languages. Yale Russian and East European Publications, No. 1. New Haven: Yale Concilium on International and Area Studies. s.65–83.
Nuorluoto, Juhani. 2003. Slaavien kirjalliset traditiot ja kirjakielet: Aatehistoriallisia taustoja, kielellisiä valintoja, identiteettien kehityksiä. Helsinki: Yliopistopaino.
Olin, Satu. 1998. O purizmu kod hrvata i u njihovoj jezičnoj praksi. Pro gradu -tutkielma. Slavistiikan ja baltologian laitos.
Aiheesta muualla

Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kroatian kieli Wikimedia Commonsissa
Learn-Croatian.com (englanniksi)
Slaavilaiset kielet
bosnia
bulgaria
interslaavi
kantaslaavi
kašubi
kirkkoslaavi
kroatia
makedonia
molisenkroatia
montenegro
muinaiskirkkoslaavi
polabi
puola
ruteeni
serbia
serbokroatia
sleesia
slovakki
sloveeni
slovintsi
sorbi
tšekki
ukraina
valkovenäjä
venäjä
Euroopan unionin viralliset kielet
bulgaria
englanti
espanja
hollanti
iiri
italia
kreikka
kroatia
latvia
liettua
malta
portugali
puola
ranska
romania
ruotsi
saksa
slovakki
sloveeni
suomi
tanska
tšekki
unkari
viro
Kroatian kieltä n. 1000–1100.
Kroatian kieltä n. 1380–1400.
Kartta kroatian murteista; čakaavi sinisellä, kajkaavi violetilla ja štokaavi vihreällä.
Jacob Marinsky

| Jacob Marinsky |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Jacob Akiba Marinsky
Syntynyt: 1918 Yhdysvallat
Kuollut: 1. syyskuuta 2005 (87 vuotta) Buffalo, New York, Yhdysvallat
Arvonimi: emeritusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kemia
    
Jacob Akiba Marinsky (1918–2005) oli yhdysvaltalainen kemisti. Hänet tunnetaan yhtenä alkuaine prometiumin löytäjistä.
Marinsky suoritti alemman korkeakoulututkinnon Buffalon yliopistossa ja tohtorin tutkinnon Massachusettsin teknillisessä instituutissa. Elämänsä loppuajat hän toimi Buffalon yliopiston emeritusprofessorina.
Toisen maailmansodan aikaan Marinsky työskenteli Manhattan-projektissa ja sen ohessa vuonna 1945 hän onnistui yhdessä Lawrence Glendeninin ja Charles Coryellin kanssa eristämään uuden alkuaineen, prometiumin. Kolmikko nimesi löytämänsä alkuaineen kreikkalaisen mytologian Prometheuksen mukaan prometiumiksi.
Marinsky vastusti atomipommin pudottamista Japaniin vuonna 1945 ja muutenkin hän kannatti aseista riisuntaa yleisen asevarustelun aikakautena.
Earth, Wind & Fire

| Earth, Wind & Fire |
| --- | --- |
 Earth, Wind & Fire esiintymässä vuonna 2009.
Tiedot
Toiminnassa:  1969–
Tyylilaji:  R&B, soul, funk, disco, jazz, rock
Kotipaikka:  Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Verdine White Philip Bailey Ralph Johnson Reggie Young Gary Bias B. David Whitworth Myron McKinley John Paris Bobby Burns. Jr Greg "G-Mo" Moore Kim Johnson Morris O' Connor Philip Bailey Jr.
Entiset jäsenet:  Maurice White (k. 2016) Larry Dunn Al McKay Yackov Ben Israel Sherry Scott Alexander Thomas Chester Washington Don Whitehead Leslie Drayton Michael Beal Wade Flemons Jessica Cleaves Roland Bautista Ronnie Laws Andrew Woolfolk Johnny Graham Fred White Beloyd Taylor Gary L. Morgan Rahmlee Michael Davis Don Myrick Michael Harris Louis Satterfield Raymond Lee Brown Sheldon Reynolds Sonny Emory Vance Taylor Dick Smith Fred Ravel Morris Pleasure David Romero Mike McKnight Robert Brookins Gordon Campbell Daniel de los Reyes Bobby Gonzales John Johnson Vadim Zilberstein Krystal Bailey Jeff Bowen Cory Grover
Levy-yhtiö:  Warner Bros. Records   Columbia Records   Sanctuary Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Earth, Wind & Fire on 1970-luvulla suosionsa huipulla ollut yhdysvaltalainen R&B-yhtye. Earth, Wind & Fire on yksi historian menestyneimmistä yhtyeistä. Sen albumeja on myyty maailmanlaajuisesti yli 100 miljoonaa kappaletta.
Yhtyeen musiikissa näkyvät 1970-luvun R&B:n elementit, soul, funk ja disko.
Yhtyeen ensimmäinen vuonna 1971 julkaistu albumi, yhtyeen itsensä mukaan nimetty Earth, Wind & Fire, on sen arvostetuimpia julkaisuja. Levy edustaa tyyliltään Sly Stone -vaikutteista, mutta vahvempaan torvisektioon perustuvaa funkia. Ensilevy ei kuitenkaan vielä menestynyt erityisen hyvin kaupallisesti.
Uusia albumeja ilmestyi joka vuosi, ja erityisesti vuoden 1975 levyä That's the Way of the World on pidetty yhtenä yhtyeen uran kohokohdista. Siinä soundit ovat jo debyyttilevyä selvästi pehmeämmät ja levystä noin puolet on balladimateriaalia. Levystä I Am (1979) alkaen yhtye on voimakkaasti jo diskon puolella.
Tunnetuimpia listoilla menestyneitä kappaleita yhtyeeltä ovat esimerkiksi ”Shining Star”, ”September”, ”Let's Groove”, ”Fantasy”, ”Boogie Wonderland”, ”Sing a Song”, ”That's the Way of the World” ja ”After the Love Has Gone”. Yhtyeen funkhitteihin kuuluvat esimerkiksi ”Mighty, Mighty”, ”Getaway”, ”Saturday Night”, ”Jupiter” ja ”Serpentine Fire”.
Diskografia > Studioalbumit

1971 - Earth, Wind & Fire
1972 - The Need of Love
1972 - Last Days and Time
1973 -	Head to the Sky
1974 -	Open Our Eyes
1975 - That's the Way of the World
1976 -	Spirit
1977 -	All 'n All
1979 -	I Am
1980 -	Faces
1981 -	Raise!
1983 -	Powerlight
1987 -	Touch the World
1990 -	Heritage
1993 -	Millennium
1997 -	In the Name of Love
2003 -	The Promise
2005 -	Illumination
2013 -	Now, Then & Forever
2014 - Holiday
Diskografia > Livealbumit

1975 - Gratitude
1996 - Greatest Hits Live
2002 - That's the Way of the World: Alive in 75
2002 - Live in Rio
Diskografia > Kokoelmat

1974 - Another Time
1978 -	The Best of Earth, Wind & Fire, Vol. 1
1986 -	The Collection
1988 -	The Best of Earth, Wind & Fire, Vol. 2
1992 -	The Eternal Dance
1992 - The Very Best of Earth, Wind & Fire
1996 -	Elements of Love: Ballads
1996 -  Boogie Wonderland: The Very Best of Earth, Wind & Fire
1998 -	Greatest Hits
1999 -	The Ultimate Collection
2002 -	The Essential Earth, Wind & Fire
2004 -	Love Songs
2006 - Beautiful Ballads
2008 -	Playlist: The Very Best of Earth, Wind & Fire
2009 -	The Music of Earth, Wind & Fire
2010 -	The Greatest Hits
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (englanniksi)
Viralliset fanisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)