stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gregory David Roberts

| Gregory David Roberts> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1952 Melbourne, Victoria, Australia
Ammatti:  rikollinen, kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  Shantaram
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gregory (Greg) David Roberts (alkuperäinen nimi Gregory John Peter Smith; (s. 1952 Melbourne, Victoria, Australia) on australialainen kirjailija, jonka esikoisteos Shantaram oli menestys niin Australiassa kuin muuallakin maailmassa. Hän on entinen huumeriippuvainen ja tuomittu pankkiryöstäjä. Hän pakeni 1980 Pentridgen vankilasta Intiaan, missä hän asui kymmenen vuotta.
Elämä

Robertsin kerrotaan tulleen riippuvaiseksi heroiinista avioeron jälkeen, ja hän menetti pienen tyttärensä huoltajuuden. Yrityksistään rahoittaa huumeidenkäyttöä Roberts sai lempinimen "asuntolainarikollinen" ja "herrasmiesrikollinen", sillä hän ryösti vain sellaisia pankkeja, joilla oli riittävät vakuutukset, hän käytti liivipukua ja käyttäytyi aina kohteliaasti ja kiitteli ryöstöjä tehdessään.
Roberts uskoi tuolloin, että kohtelias käytös lieventäisi tekojen raakuutta, mutta myöhemmin hän on myöntänyt, että ihmiset antoivat hänelle rahat vain siksi, että he pelkäsivät.
Roberts pakeni Pentridgen vankilasta 1980. Hän jäi kiinni 1990 Frankfurtissa, kun hän yritti salakuljettaa maahan heroiinia. Hänet luovutettiin Australiaan, ja hän istui vankilassa vielä kuusi vuotta, josta kaksi eristyksessä. Robertsin mukaan hän pakeni sinä aikana toistamiseen, mutta palasi itse vankilaan. Hänen tarkoituksensa oli kärsiä tuomio loppuun, jotta hän voisi palata perheensä luo. Kärsiessään toista tuomiota vankilassa Australiassa hän alkoi kirjoittaa Shantaramia. Vartijat hävittivät käsikirjoituksen kaksi kertaa Robertsin kirjoittaessa sitä.
Kirjailijanura

Vankilasta vapauduttuaan Roberts pääsi vihdoin viimeistelemään ja julkaisemaan romaanin  Shantaram. Kirjan nimi, jonka hänen ystävänsä äiti antoi hänelle, tarkoittaa "rauhanmiestä" tai "Jumalan rauhan miestä".
Epäselvää on, kuinka paljon Shantaram perustuu tositapahtumiin tai on todellisuuden ja mielikuvituksen sekoitusta. Roberts on todennut kirjojensa Shantaram ja sen jatkon The Mountain Shadow suhteesta todellisuuteen:
»Jotkut tapahtumat elämästäni on kuvattu jokseenkin niin kuin ne tapahtuivat, ja toiset ovat keksittyä tarinaa, johon kokemukseni ovat olleet aiheena. Halusin kirjoittaa pari romaania, joissa käyttäisin aineksina omaa elämääni ja tutkisin teemoja, jotka minua kiinnostivat mutta niin, että kerronta lähenisi todellisuutta, silloin kun sillä on yhteys omiin kokemuksiini.

Ne eivät ole elämäkertoja vaan romaaneja, ja henkilöhahmot ja repliikit ovat keksittyjä. Minusta on aivan sama minkä verran siinä on totta minulle, tärkeää on miten totta ne ovat kaikille meille ihmisinä.»
Roberts on asunut Melbournessa, Saksassa ja Ranskassa, mutta hän palasi Mumbaihin (Bombay), jonne hän perusti hyväntekeväisyysjärjestön auttamaan köyhien terveydenhoidon rahoittamisessa. Hän pääsi myös yhteyteen tyttärensä kanssa. Hän kihlautui ja myöhemmin avioitui Françoise Sturdzan kanssa, joka on Heart for India Foundationin puheenjohtaja. Roberts on kirjoittanut alkuperäiskäsikirjoituksen Shantaramin elokuvasovitukseen, mutta elokuvahanke on ainakin toistaiseksi jäissä.
Roberts nimitettiin 2009 Zeitz Foundationin yhteisölähettilääksi. Lähettiläät pyrkivät lisäämään tietoisuutta ja luomaan toimintoja omilla alueillaan. Vuonna 2011 Roberts siirtyi tehtävästä syrjään muiden tehtävien aiheuttamien kiireiden vuoksi mutta avustaa Zeitz Foundationia edelleen niin sanotun ystävän asemassa.
Toinen romaani Vuoren varjo ilmestyi 13. lokakuuta 2015, ja sen kustantaja on Little Brown.
Palkinnot ja tunnustukset

2004 Ehdokkaana: Commonwealth Writers Prize, South East Asia and South Pacific Region: paras esikoisteos
2003 Ehdokkaana: Booksellers Choice Award
Suomennetut teokset

Shantaram.  (Shantaram)  Suomentanut Helene Bützow. Helsinki:  Siltala, 2010.  ISBN 978-952-234-034-4  – 2. p. Siltala, 2012 ISBN 978-952-234-111-2.
Vuoren varjo.  (The mountain shadow)  Suomentanut Helene Bützow. Helsinki:  Siltala, 2017.  ISBN 978-952-234-344-4
Aiheesta muualla

Shantaram-verkkosivusto, sisältää kirjaa koskevia huomautuksia sekä tietoa kirjoittajasta ja hänen ajattelustaan
Shantaram Tour -verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive) sisältää kuvia Prabhakar Kharesta ja muista kirjaan sisältyvistä todellisista henkilöistä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Leo Ylitalo

Leo Matias Ylitalo (s. 27. lokakuuta 1950lähde? Kuivaniemi) on Göteborgissa asuva ruotsinsuomalainen kirjailija. Ennen kirjailijan uraa hän on työskennellyt opettajana ja kulttuuritoimittajana.
Ylitalo oli kesätöissä Volvon kuorma-autotehtaalla Göteborgissa vuonna 1970 ja muutti pysyvästi Ruotsiin vuonna 1972. Työskenneltyään pari vuotta Tukholmassa hän palasi Göteborgiin, missä hän valmistui vuonna 1982 opettajaksi ja myöhemmin filosofian maisteriksi. Hän työskenteli keskiasteen opettajana Göteborgissa vuosina 1982–2016. Vuosina 2009–2012 hän toimi kulttuurilehti Sheriffin toimituskunnassa laatien muun muassa tunnettujen suomalaisten kirjailijoiden elämäkerta-artikkeleja.lähde?
Tuotanto

Ylitalon esikoisteos Sururisti (2016) sai Kaisa Vilhuinen -palkinnon vuonna 2017  ja nosti hänet yhdeksi ruotsinsuomalaisen kirjallisuuden eturivin tekijöistä. Esikoisteos on Ylitalon synnyinseudulle Pohjois-Pohjanmaalle sijoittuva avainromaani, jonka keskiössä ovat Matias-pojan kasvukivut lestadiolaisuuden leimaamassa kyläyhteisössä.
Romaaneissa Banaanitalo (2017), Kuningattaren kellonsoittaja (2019) ja Hyvästi häpeä (2021) Ylitalo kuvaa ruotsinsuomalaisten siirtolaisten vaiheita Tukholman seudulla ja Länsi-Ruotsissa eri vuosikymmeninä. Banaanitalo on osittain omaelämäkerrallinen teos, jossa sekoitetaan faktaa ja fiktiota. Romaani Niin katosi päivä (2023) on rakkaustarina, joka sijoittuu Ruotsin lisäksi Tanskaan, Filippiineille ja Thaimaahan.
Ylitalon romaanien aiheet ovat sangen traagisia, mutta kritiikissä on kiinnitetty huomiota kerrontaa keventävään huumoriin ja rohkeisiin eroottisiin kuvauksiin. Ylitalo on ilmoittanut kaunokirjallisiksi esikuvikseen suuret venäläiset klassikot.
Teokset

Sururisti: romaani. Nordbooks (2016) ISBN 978-952-315-184-0
Banaanitalo: romaani. Nordbooks (2017) ISBN 978-952-315-315-8
Kuningattaren kellonsoittaja: romaani. Atrain & Nord (2019) ISBN 978-952-315-486-5
Hyvästi häpeä: romaani. Atrain & Nord (2021) ISBN 978-952-315-602-9
Niin katosi päivä: romaani. Atrain & Nord (2023) ISBN 978-952-315-706-4
Ylivertaisuusvinouma

Ylivertaisuusvinouma on kognitiivinen vinouma, jossa yksilö yliarvioi itsensä jossakin suhteessa kuten vaikkapa jonkin taidon hallinnassa. Lisäksi tyypillisesti mitä huonompi yksilö on kyseisessä taidossa sitä enemmän hän yliarvioi osaamistaan. Tämän voi katsoa johtuvan siitä, että kun yksilö ei hallitse taidon suorittamista, ei hän osaa myöskään arvioida osaamistasoa. Kyse on siis metakognitiivisesta vajavuudesta eli kyvyttömyydestä arvioida oikein omaa taitotasoaan. Aihetta tutkineen David Dunningin mukaan palautteen puute on eräs merkittävimmistä vääriin luuloihin johtavista tekijöistä.
Erityisesti tiedollisia taitoja koskeva ylivertaisuusvinouma tunnetaan myös nimellä Dunning–Kruger-vaikutus sitä tutkineiden psykologien David Dunningin ja Justin Krugerin mukaan. Dunning ja Kruger testasivat ihmisten käsitystä omasta huumorintajustaan, kielioppiosaamisestaan ja loogisesta päättelykyvystään.
Kirjallisuutta

Kruger, Justin & Dunning, David: Unskilled and Unaware of It: How Difficulties in Recognizing One's Own Incompetence Lead to Inflated Self-Assessments. (Arkistoitu – Internet Archive) Journal of Personality and Social Psychology 1999, Vol. 77, No. 6, s. 1121–1134.
Uschanov, Tommi: Suuri kaalihuijaus: Kirjoituksia yhteiskunnallisesta tietämättömyydestä. Teos 2010. ISBN 978-951-851-315-8.
Aiheesta muualla

Jarry, Jonathan: The Dunning-Kruger Effect Is Probably Not Real. McGill University 17.12.2020. (englanniksi)
Rivitalo

Englantilaisia rivitaloja.
Rivitalo 1950-luvun alusta Noran kunnassa Ruotsissa.
Rivitaloasutusta Jyväskylässä.
Rivitalo on kytketty pientalo, jossa on vähintään kolme rinnakkaista asuntoa. Asunnot on rakennettu kiinni toisiinsa. Rivitalon jokaisella huoneistolla on oma piha ja erillinen sisäänkäynti maantasosta. Rivitalossa asuinhuoneistojen tilat eivät sijaitse toistensa kanssa päällekkäin kuten kerrostalossa.
Rivitalon etuihin kuuluu se, että asuntojen kytkeminen yhteen tuo säästöjä rakennuskustannuksissa ja energiankulutuksessa. Rivitalo mahdollistaa myös tiiviin kaupunkirakenteen ja suuren asukastiheyden. Kuitenkin talo tarjoaa asukkaille oman reviirin lähes kuin omakotitalossa.
Hallintamuodot

Rivitalojen hallintomuotoja on useita: rivitalo voi olla asunto-osakeyhtiö, asumisoikeustalo tai vuokratalo.
Kerrosluku

Rivitalot ovat yleensä yksi- tai kaksikerroksisia, mutta talotyyppi ei sinänsä aseta rajoituksia kerrosluvulle.lähde?
Erityispiirteitä

Koska usein rivitalot ovat pienimuotoisia, tehdään toisinaan osa huoltotöistä talkoina, vaikka tavallisesti näistä töistä huolehtii huoltoyhtiö. Suomen ensimmäinen rivitalo on Helsingin Kulosaaressa sijaitseva Ribbingshof.
Pikatalot

Varhainen suomalainen rivitalotyyppi oli ns. pikatalot, joita rakennettiin toisen maailmansodan jälkeen vallinneen asuntopulan helpottamiseksi. Ajatuksena oli rakentaa mahdollisimman paljon asuntoja mahdollisimman vähin kustannuksin. Asunnot olivat pieniä ja niissä oli vain aivan välttämättömät varusteet. Esimerkiksi Tampereelle rakennettiin 1940- ja 1950-luvuilla kolme kymmenen pikatalon ryhmää: kaksi ryhmää Kalevan kaupunginosaan ja kolmas Nekalaan. Kussakin talossa oli kuusi asuntoa, joista jokaisessa oli huone ja keittokomero. Siten yhdessä pikataloryhmässä oli yhteensä 60 asuntoa. Käyttövesi haettiin ulkoa yhteisestä vesipisteestä ja pyykinpesua varten oli yhteinen pesutupa. Tampereen pikatalot olivat koko olemassaolonsa ajan kaupungin omistuksessa. Kalevan pikatalot purettiin vuonna 1995 ja Nekalan talot 2009. Pirkanmaan maakuntamuseo vastusti talojen purkamista, koska niiden on katsottu edustavan erittäin harvinaista asumismuotoa.
Rivitalon kaltaisia talotyyppejä

Paritalo poikkeaa rivitalosta siten, että siinä on vain kaksi asuntoa.
Englantilaistyyppinen kaupunkirivitalo tai kaupunkipientalo poikkeaa rivitalosta siten, että siinä kukin asunto on eri tontilla. Rivitalon asunnot taas sijaitsevat samalla tontilla.
Ketjutalo on rivitalon tapainen talorivi, jossa huoneistoilla ei kuitenkaan yleensä ole yhteisiä väliseiniä.
Kirjallisuutta

Riitta Nikula: Suomalainen rivitalo. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014. ISBN 978-952-222-568-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rivitalo Wikimedia Commonsissa
Annikki Yrjänäinen

Annikki Yrjänäinen vuonna 1973.
Annikki Yrjänäinen (13. maaliskuuta 1928 Pieksämäki – 9. syyskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen lausuntataiteilija ja Sibelius-Akatemian lausunnan ja äänenkäytön lehtori.
Yrjänäinen opiskeli Helsingin yliopistossa ja tutustui L. Onervaan, jonka runotuotannosta hän teki laudaturtyönsä ja julkaisi useita haastatteluja. Hän toimi Ylioppilasteatterissa ja sai lausuntaopetusta Ture Juntulta. Vuonna 1956 hän suoritti logonomitutkinnon Suomen Puheopiston korkeakouluosastolla Kaarlo Marjasen johdolla.
Annikki Yrjänäinen esitti erityisen paljon L. Onervan tuotantoa. Ohjelmiston muina runoilijaniminä toistuivat Maria Jotuni, Uuno Kailas, V. A. Koskenniemi, Eino Leino, Lassi Nummi, Simo Puupponen eli Aapeli ja Sirkka Selja. Yrjänäisen tunnetuimpia lausuntailtoja olivat Neljä klassikkoa (1962) ja Suomalaisen naisen maailmasta (1975).
Teoksia

Yrjänäinen, Annikki: Kymmenen lyyrikkoa. Helsinki: Opintotoiminnan keskusliitto, 1977. ISBN 951-9195-11-4.
Onerva, L.:  Puoluepukarit ja geisha. Toim. Annikki Yrjänäinen. Helsinki: Tai-teos, 2002. ISBN 951-96727-9-6.
Matti Ylänne

Matti Ylänne, sukunimi vuoteen 1919 Ylärakkola (11. elokuuta 1884 – 18. heinäkuuta 1943) oli suomalainen taidemaalari.
Matti Ylänne opiskeli maalaustaidetta Pratt-instituutissa New Yorkissa vuosina 1916–1920. Palattuaan 1920 takaisin Suomeen hän asettui asumaan kotikyläänsä Vahvialan Rakkolaan. Ylänteellä oli taidenäyttelyjä useilla eri paikkakunnilla Suomessa. Hän otti osaa Vahvialan sivistysrientoihin ja suojeluskuntatyöhön. Hänellä oli myös kunnallisia ja seurakunnallisia luottamustoimia Vahvialassa.
Kirjallisuutta

Matti Ylänteen elämä ja taide 18.8.1884-18.7.1943; toimittaneet Pirjo Taimisto ja Marja Laine ; kuvaus Kirsti Kulmala ym. Vahviala-seura ry, Iitti 2018 ISBN 978-952-94-0279-3
Aiheesta muualla

Vahviala, kolme miestä pihamaalla gramofonin äärellä; kunnankirjuri Juho Suuronen, taiteilija Matti Ylänne ja kauppias Emil Suuronen, Wiipuri-museon kokoelma, Lappeenrannan museot (Finna)
Vahviala, taiteilija Matti Ylänne Huotarista omassa talossaan, Wiipuri-museon kokoelma, Lappeenrannan museot (Finna)
Margaret Yorke

| Margaret Yorke> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. tammikuuta 1924 Compton, Surrey, Britannia
Kuollut: 17. marraskuuta 2012
Kansalaisuus:  britti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheet:  rikos
Esikoisteos:  Summer Flight
Palkinnot
 Cartier Diamond Dagger 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Margaret Yorke, oik. Margaret Beda Nicholson, (30. tammikuuta 1924 Compton, Surrey, Britannia – 17. marraskuuta 2012) oli brittiläinen dekkarikirjailija. Hän kirjoitti runsaat 40 teosta, joista on suomennettu kolme.
Britanniassa syntynyt Yorke vietti lapsuutensa Irlannissa. Hän palasi Britanniaan 1937 ja asui sittemmin kuolemaansa saakka Buckinghamshiressa Long Crendonissa.
Suomennetut teokset

Hämärän lyhyet hetket (alkuteos: The small hours of the morning, 1975), suom. Pirjo Latvala, WSOY, 1979 ISBN 951-0-09228-2 Sapo-sarja 237
Sovintouhri (alkuteos: Speak for the dead, 1988), suom. Kaarina Turtia. Otava, 1989 ISBN 951-1-10902-2 Crime Club
Tulikoe! (alkuteos: The scent of fear, 1980), suom. Kaarina Turtia. Otava, 1991 ISBN 951-1-10920-0 Crime Club
Uudenvuodenaatto, teoksessa: Murha Agathan malliin, toim. Tim Heald, suom. Pasi Junila. Hyvinkää: Book Studio 1996 Sarja: Jännityksen mestarit ISBN 951-611-806-2
Charlotte Mary Yonge

| Charlotte Mary Yonge |
| --- | --- |
 Charlotte Mary Yonge 35-vuotiaana.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. elokuuta 1823 Otterbourne, Hampshire, Englanti
Kuollut: 24. maaliskuuta 1901 (77 vuotta) Otterbourne, Hampshire, Englanti
Uskonnollinen kanta:  Englannin kirkko
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Charlotte Mary Yonge (11. elokuuta 1823 Otterbourne, Hampshire, Englanti – 24. maaliskuuta 1901 Otterbourne, Hampshire, Englanti) oli englantilainen kirjailija, joka kirjoitti Englannin kirkon piirissä. Hänen kirjansa vahvistivat Oxfordin liikkeen vaikutusvaltaa. Hänen laaja tuotantonsa on pääasiassa loppuunmyyty.
Kirjailijantyönsä ohella Yonge oli vuosikymmeniä toimittajana tytöille suunnatussa lehdessä The Monthly Packet, johon hän kirjoitti uskonnollisia kirjoitelmia ja muotokuvia historiallisista henkilöistä.
Yongen kirjat olivat aikansa bestsellereitä. Hän kuvaa niissä viktoriaanista elämää, ja niiden henkilöhahmot ovat hyvin eläviä. Hänen elämäntyönsä on tulossa yhä enemmän akateemisen tutkimuksen kohteeksi.
Tunnetuin hänen teoksistaan  on The Heir of Redclyffe, jota on edelleen saatavana. Teoksista on suomennettu kahteen kertaan The Little Duke (Pikku herttua).
Younge sai kotiopetusta isältään latinassa, kreikassa, ranskassa, Eukleiden matematiikan alkeissa ja algebrassa. Isän opetus oli ankaraa.
Yongen henkinen opastaja oli Oxford-liikkeessä vaikuttanut John Keble.
Suomennoksia

Pikku Herttua eli Rikhard Pelkäämätön (The Little Duke: Richard the Fearless, 1905). kirjoittanut Miss Yonge, suomentanut Uuno Helve. Porvoo: Werner Söderström, 1897 - (Nuorison seikkailukirjasto 2.).
Pikku herttua: historiallinen romaani keskiajalta (The Little Duke: Richard the Fearless, 1905). Charlotte M. Yonge, kuvittanut Dora Curtis, englanninkielestä suom. Hertta Enqvist. Hämeenlinna: Karisto, 1927. - (Kariston nuorisonkirjoja 74.).
Karisto, 1938. - (10 mkan nuorisonsarja 12.).
Karisto, 1989. ISBN 951-23-2646-9.
Mosab Hassan Yousef

Mosab Hassan Yousef vuonna 2019.
Mosab Hassan Yousef (arabiaksi: مصعب حسن يوسف ,s. 1978 Ramallah) on palestiinalainen vakooja, joka on auttanut Israelia Hamasin vastaisessa työssä.
Elämäkerta

Mosab Hassan Yousef on yhden Länsirannan Hamas-johtajan Hassan Yousefin poika. Israelin turvallisuuspalvelu Shin Betin agentit pidättivät hänet vuonna 1996. Niihin aikoihin Shin Bet värväsi hänet vakoojaksi ja hänet vapautettiin vankilasta vuonna 1997.
Vakoojan työssä Yousefia pidettiin yhtenä Shin Betin luotettavimmista lähteistä Hamasin johtoportaassa, minkä vuoksi häntä kutsuttiin "vihreäksi prinssiksi" viittauksena islamistiryhmän lipun väriin ja sukulaissuhteeseen Hamas-liikkeen perustajaan. Tiedustelutiedot, joita hän toimitti Israelille, johtivat useiden terroristisolujen paljastumiseen ja estivät kymmeniä itsemurhaiskuja ja salamurhayrityksiä israelilaiskohteisiin.
Vuonna 1999 Mosab kääntyi kristityksi. Hän pakeni Länsirannalta vuonna 2007, jonka jälkeen hän on elänyt Kaliforniassa. Hänen omaelämäkertansa on julkaistu nimellä "Son of Hamas: A Gripping Account of Terror, Betrayal, Political Intrigue, and Unthinkable Choices" (ISBN 1414333072), ja sen on kirjoittanut Ron Brackin.
Yrityskauppa

Yrityskauppa tarkoittaa järjestelyä, jossa yritys ostaa toisen yrityksen liikeomaisuus (substanssi) tai sen osakkeet tai osuudet (omistuskauppa). Yrityskauppa-sanan asemesta voidaan käyttää sanaa yritysosto, jolloin tarkastellaan asiaa ostajan kannalta. MBO (management buyout) on yrityskauppatilanne, jossa ostajana on yrityksen toimiva johto. Yrityskaupalla voidaan tarkoittaa myös yrityksen omistaman yksittäisen liiketoimintayksikön, esimerkiksi ravintolan,lähde tarkemmin? kauppaa.
Maailman suurin yrityskauppa tehtiin, kun AOL osti vuonna 2000 Time Warnerin 186,2 miljardilla dollarilla. Suomen suurin yrityskauppa tehtiin, kun energiayhtiö Fortum vuonna 2015 myi Ruotsin sähkönsiirtoliiketoimintansa 6,6 miljardilla eurolla. Kun Nokia osti Alcatel-Lucentin, kyseessä oli Suomen historian ylivoimaisesti suurin yrityskauppa, jossa kauppasumma on 15,6 miljardia euroa.tarkistettava
Suomalaisen yrityksen myyminen ulkomaille hyödyttää yleensä Suomea, koska ulkomaisessa omistuksessa olevat yhtiöt ovat tuottavampia ja yrityksen myyminen tuo maahan johtamisosaamista ja tutkimuksen ja kehityksen osaamista. Myyjät myös usein käyttävät myyntitulojaan uuden yritystoiminnan perustamiseen.
Yrityskauppa Suomessa

Suomen kilpailulaissa yrityskaupalla tarkoitetaan
kirjanpitolaissa tarkoitetun määräysvallan tai vastaavan tosiasiallisen määräysvallan hankkimista (määräysvalta);
elinkeinonharjoittajan koko liiketoiminnan tai sen osan hankkimista;
sulautumista; sekä
sellaisen yhteisyrityksen perustamista, joka huolehtii pysyvästi kaikista itsenäiselle yritykselle kuuluvista tehtävistä.
Omistuskauppa on oikeudelliselta luonteeltaan irtaimen omaisuuden kauppa, mutta kauppalaissa ei ole erityisiä säännöksiä yrityskaupoista.
Ristiina

| Ristiina Kristina> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Mikkeli |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  61°30′25″N, 027°15′20″E
Maakunta:  Etelä-Savon maakunta
Seutukunta:  Mikkelin seutukunta
Kuntanumero:  696
Hallinnollinen keskus:  Ristiinan kirkonkylä
Perustettu:  1649
Liitetty:  2013
– liitoskunnat:  Mikkeli Suomenniemi Ristiina
– syntynyt kunta:  Mikkeli
Pinta-ala:  742,02 km²  (1.1.2012)
– maa:  566,15 km²
– sisävesi:  175,87 km²
Väkiluku:  4 856   (31.12.2012)
– väestötiheys:  8,58 as./km² (31.12.2012)
Vuonna 1775 valmistunut Ristiinan kirkko.
Pellosniemessä sijaitseva Pelloksen vaneritehdas
Martan baarin terassi alkukesän päivänä.
Ristiina (ruots. Kristina) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Etelä-Savon maakunnassa. Ristiina liittyi osaksi Mikkeliä vuonna 2013. Kunnassa asui lakkautushetkellä 4 856 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 742,02 km2, josta 175,87 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 8,58 asukasta/km2.
Ristiinan koulukeskus
Hirviä, ihmishahmoja ja vene Astuvansalmen Kalliomaalauksissa.
Ristiinan naapurikuntia olivat Hirvensalmi, Mikkeli, Mäntyharju, Puumala ja Suomenniemi.
M-s Roope-Saimaa Astuvansalmessa Saimaan Yövedellä
Historia

Ristiina kuuluu Savon vanhimpiin asutusalueisiin, vaikkei se olekaan Savon vanhimpia pitäjiä. Kivikaudenaikaisia asuinpaikkoja on nimittäin löydetty muun muassa Hartikkalan kylästä ja kalliomaalauksia Astuvansalmesta ja Uittamonsalmesta. Useat maalaukset kertovat esihistoriallisen pyyntiväen asettumista paikkakunnalle.
Keskiajan ajan, Pähkinäsaaren rauhasta vuoteen 1534 asti Ristiinankin alueen asioita hoidettiin Viipurista.
Seuraavan sadan vuoden ajan (1534–1634) Ristiina kuului Savonlinnan linnalääniin ja Olavinlinnan voudin alaisuuteen. Tällöin oli Pellosniemen pitäjäkin olemassa.
1634 päättyi linnaläänien aika ja uusiksi hallintopiireiksi tulivat läänit, hallinnon keskuspaikoiksi lääninhallitukset ja niiden esimiehiksi taas maaherrat.
1634–1721 Ristiina kuului siis Viipurin ja Savonlinnan lääniin, jonka keskus sijaitsi Viipurissa.
1721–1747 Ristiina kuului Savonlinnan ja Kymenkartanon lääniin. Tämän hallintopaikkana oli Lappeenranta.
1747–1775 Kymenkartanon ja Savon lääniin, keskuspaikkana Loviisa.
1775–1831 Kymenkartanon lääniin, hallintopaikka Heinola.
Vuodesta 1831 Ristiina kuului Mikkelin lääniin, jonka hallintokeskus oli ensin Heinolassa ja vuodesta 1843 Mikkelin kaupungissa.
Vuodesta 1997 Ristiina kuului Itä-Suomen lääniin. Tämänkin läänin pääkaupunkina oli Mikkeli. Läänijaosta luovuttiin kokonaan vuoden 2010 alusta.
Historia > 1600-luku

Vuonna 1608 alkoi Ristiinassa läänitysaika. Aluksi osa Ristiinan taloista kuului Menschik/Mentzer Baranoffin läänityksen alaisuuteen. Hänen kuoltuaan 1625 läänitys periytyi hänen pojalleen, majuri, myöhemmin eversti, maaneuvos Klaus Johan Baranoffille. Tämän hallussa läänitys oli Ristiinan perustamisen aikoina.
28.4.1626 myönnettiin Ristiinan alueelta uusi läänitys. Norrköpingin päätöksen ehdoilla Pellosniemen pitäjän Pellosniemen neljänneskunnan Taipaleen kymmeneskunnan läänin sai Berendt Taube von Maydel. Hän kuitenkin myi läänityksensä maanneuvos Hans Wrangelille. Hänenkään hallussaan läänitys ei ollut kauan.
Vuonna 1646 Wrangel kuninkaalta luvan saatua myi läänityksen Gerhard Löwelle. Kauppa vahvistettiin tammikuussa 1651. Hänellä läänitys oli Ristiinaa perustettaessa. 1640-luvulla läänitetty alue laajeni moninkertaiseksi Suomen kenraalikuvernöörin, Pietari Brahen saamien läänitysten ansiosta lähde?.
19.9.1640 Pietari Brahelle myönnettiin Suur-Savon kihlakunnasta Pellosniemen neljänneskunnasta 272 1/12 veromarkan suuruinen läänitys. Tämäkin läänitys annettiin Norrköpingin päätöksen ehdoilla, mutta sitä muutettiin niin, että jos Pietari kuolisi ilman miespuolista perillistä, läänitys periytyisi hänen veljenpojalleen.
12.5.1645 Brahen Suur-Savossa oleva läänitys laajeni lähes kaksinkertaiseksi eli 479 3/8 veromarkan suuruiseksi. Tämän lisäksi läänitys käsitti nyt kyliin kuuluvat autiotilatkin lähde?. Kreivi Pietari Brahe otti Ristiinan savolaisläänityksensä hallintopaikaksi ja rakensi sinne Brahenlinnaksi kutsutun kartanon. Nykyään tästä rakennelmasta on jäljellä vain ympärysmuuri Linnanmäen harjanteella.
Ristiina kuului ennen Savilahteen, eli Mikkelin kirkkopitäjään, mutta Pietari Brahen päätöksellä se vuonna 1649 erotettiin itsenäiseksi Kristiinan seurakunnaksi ja nimettiin kreivin vaimon mukaan. Kansa ei nimeä osannut lausua, ja sen suussa pitäjän nimi vääntyi savolaisittain Ristiinaksi.lähde? Vuodesta 1901 se on ollut kunnan ja seurakunnan virallinen nimi.