stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sõpruse Puiestee

| Sõpruse Puiestee |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2003–
Tyylilaji:  vaihtoehtorock
Kotipaikka:  Tallinna, Viro
Laulukieli:  viro
Jäsenet:  Allan Vainola, laulu, kitara   Merili Varik, laulu   Tõnis Veelmaa, koskettimet   Andrus Uutsalu, bassokitara   Villu Viirsalu, rummut   Steve Vanoni, saksofoni   Mait Vaik, sanoitus, elektroniikka  
Entiset jäsenet:  Kaupo Kaldmäe, koskettimet (2002–2007)  Alar Tammela, kitara (2002–2010)  Margus Tammela, koskettimet, elektroniikka (2007–2010)  Mart Süda, saksofoni (2002–2012) 
Levy-yhtiö:  Kulundpea Records, 2011   Pylades, 2003   Kaljukotkas, 2004  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sõpruse Puiestee on vuonna 2002 perustettu virolainen vaihtoehtorock-yhtye, jonka merkitys jäsentensä kautta yltää laajalle virolaisen rockin historiassa. Tallinnalaisen yhtyeen musiikissa pohjalla ovat Viron 1980-luvun punk-liike, elektroninen musiikki ja klassiset soittimet. Monien muiden virolaisten rockyhtyeiden tapaan kappaleiden sanoitukset pyrkivät olemaan lyyrisesti, eeppisesti ja runollisesti kunnianhimoisia. Runoilijat Marie Myrk ja Kristiina Ehin ovat tehneet joidenkin yhtyeen esittämien kappaleiden tekstit.
Sõpruse Puiesteen muusikot vaikuttavat edelleen tai ovat aiemmin vaikuttaneet useissa eri virolaisyhtyeissä, kuten Metro Luminal, Vennaskond, Agent M, Under Marié, Tuberkuloited, Alumiinium, Sinu Sädelev Sõber ja Unenäopüüdjad. Näiden erinäisten rinnakkaisten yhtyeprojektien ja muusikkopiirien kautta Sõpruse Puiesteen muusikoilla on ollut vaikutuksensa useisiin eri virolaisiin rockyhtyeisiin, kuten sittemmin lopettaneeseen tarttolaiseen Paha Pollyyn.
Yhtyeessä ovat vaikuttaneet säveltäjä Allan Vainola, sanoittaja Mait Vaik,  Andrus Uutsalu, Tõnis Veelmaa, Steve Vanoni,  Villu Viirsalu, Merili Varik, Mart Süda, Margus Tammela, Alar Tammela ja Kaupo Kaldmäe. Tähän mennessä neljä viimeksi mainittua ovat jättäneet yhtyeen. Debyyttilevyllä jäseniksi laskettiin myös Erki Kasemets, Pille Kallas, Jan Uuspõld ja Andres Rooväli, jota yhtye ensilevyllään kuvaili olemassaolonsa ideoijaksi ja identiteetiksi.
Tyyli

Yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto Mustale merele ilmestyi syksyllä 2003. Andres Rooväli kirjoitti sille esipuheen. Itse levy on omistettu Gösta Sundqvistin muistolle. Suomalaismuusikoista kiitoksensa sai myös Matti Inkinen. Levyn nimikkolaulu on omistettu Venäjän ja entisen Neuvostoliiton Mustanmeren-laivastolle, jossa myös moni virolainen neuvostoaikoina palveli. Tämän takia albumin kansivihon laivastohistorian oli kirjoittanut sotahistorioitsija Mati Õun. Kanteen on kuvattu tyylitelty panssarilaiva Potemkinin matruusi, johon myös nimikkolaulun tapaan hitiksi noussut 1905 viittaa. Levyllä kappaleesta on sekä virolainen että venäläinen versio.
Tietynlainen kristillinen, nimenomaan luterilainen, eetos hallitsi ensimmäistä levyä. Levyn takakansi siteerasi viroksi tunnetun protestanttisen teologin Karl Barthin teosta "Kirkon dogmatiikka". Mait Vaikin kirjoittaman ensiraidan Ma olen õnnelik, et ihimesed on nii ilusad ja head sanat on kirjoitettu eräänlaiseksi pieneksi uskontunnustukseksi. Samoin Sõpruse Puiestee ilmoitti levyssään tukevansa Viron evankelis-luterilaisen kirkon (EELK) kirkonrakennusprojektia Viimsissä.
Yhtye on ilmoittanut nettisivuillaan tahtovansa esittää kappaleillaan filosofis-eksistentialistisia kysymyksiä ihmisen elämästä ja maailmasta:
»Sõpruse puiestee kertoo kappaleissaan erilaisista ihmisistä, tapahtumista ja ajoista pyrkiessään kysymään "kuka minä olen, kuka sinä olet ja miksi me olemme?" "Koska mitä on elämä?" on yksi tärkeimmistä, itse asiassa kaikkein tärkein kysymys ja on naurettavaa, kuinka täydellisen voimattomia me olemme sitä pakenemaan. Voimme kyllä pettää itseämme, maskeerata elämämme illuusioksi, tiedon sanaksi ja sanan tavuiksi, mutta mitä paatuneimmiksi tulemme sitä surkeampia olemme ja niin meidän ilomme kuin surumme jäävät häiriötaajuudelle, jonka laajuus on verrattavissa puhelimen luurista tulevaan kohinaan. Ja vaikka tietäminen ja ymmärtäminen eivät varmastikaan ole elämän tarkoitus, vapaus olla kysyvä ja tiedonjanoinen on meille sallitua ja annettua, ja paeta voimme ainoastaan itseämme.» 
(Sõpruse Puiestee  )
Historia

Idea Sõpruse Puiesteen perustamisesta syntyi jo vuonna 1992. Andres Rooväli kehitteli eräässä Turun laitakaupungissa mielessään sisällöltään, tyyliltään, maailmankatsomukseltaan ja kokoonpanoltaan täydellistä yhtyettä. Vuosien musiikkiuran aikana tämä ajatus muotoitui ja kehittyi. Vaikka nimelle "Sõpruse Puiestee" (suom. Ystävyyden puistotie) voi löytää useita eri merkityksiä, on faktisesti kyseessä neuvostoaikainen kadunnimi, joka on käytössä edelleen Tallinnassa, Koerussa ja Tartossa. Logonaan yhtye käyttääkin Tallinnan kadunnimikylttiä.
Vuosina 2008–2009 yhtye piti luovan tauon, jonka aikana yhtye keskittyi lähinnä keikkoihin. Vuonna 2010 yhtye alkoi suunnitella uutta pitkäsoittoa ja sen yhteydessä kappaletta "Rahu, ainult rahu", joka lähetettiin Eesti laul-kilpailuun vuonna 2011 ja eteni aina semifinaaliin asti. Laulajan Allan Vainolan lisäksi kappaleessa oli Agent M-yhtyeen entinen solisti Merili Varik. Kaupo Kaldmäe (koskettimet) erosi yhtyeestä vuonna 2007, Alar Tammela (kitara) 2010 ja vuonna 2007 mukaan tullut Margus Tammela samaten vuonna 2010. Saksofonisti Mart Süda lähti pois 2012.
Yhtye on julkaissut kolme albumia ja yhden DVD:n. Vuonna 2006 Sõpruse Puiestee ylsi televisio-ohjelmassa "Viron musiikkipalkinto" toiselle sijalle.
Julkaisut

Albumit
"Mustale merele" (2003)
"XX sajandi lapsed" (2004)
"Oota mind ära" (2007)
"Planeetidegi vahel kehtib raskus" (2011)
Singlet
"Armastuse plaat" (Sõpruse Puiestee, CD MC) (2004)
"See aeg on kadunud" (Kulundpea, CD) (2007)
"Validool" (2007)
"Planeetidegi vahel kehtib raskus" (2010)
DVD
"ILY"
Musiikkivideot
1905
Ma olen õnnelik, et inimesed on nii ilusad ja head
Akna juuli (yhdessä Mart Arjukesen ja Kristjan Jaak Nuutin kanssa)
Krambid (yhdessä Mart Arjukesen ja Kristjan Jaak Nuutin kanssa)
Hüvasti Tallinn (yhdessä Mart Arjukesen ja Kristjan Jaak Nuutin kanssa)
XX sajandi lapsed
Kaotaja (Mart Arjukese, Sõpruse Puiestee)
Per Olov Enquist

| Per Olov Enquist |
| --- | --- |
 P. O. Enquist vuonna 2013
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. syyskuuta 1934 Hjoggböle, Västerbotten
Kuollut: 25. huhtikuuta 2020 (85 vuotta) Vaxholm, Uplanti
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Kirjailija
Salanimi: Peter Husberg
Äidinkieli: ruotsi
Aiheesta muualla
www.perolovenquist.nl
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Per Olov Enquist (23. syyskuuta 1934 Hjoggböle, Västerbotten – 25. huhtikuuta 2020 Vaxholm, Uplanti) oli ruotsalainen kirjailija. Hän on yksi menestyneimmistä ruotsalaiskirjailijoista maailmalla, muun muassa Saksassa ja Ranskassa. Enquist on saanut tuotannostaan lukuisia palkintoja, muun muassa August-palkinnon kaksi kertaa, 1999 ja 2008.
Enquistin tunnetuimpia teoksia ovat Livläkarens besök ja Boken om Blanche och Marie. Itävallan kirjallisuuspalkinnon myöntämisen yhteydessä kulttuuriministeri Claudia Schmied luonnehti hänen tuotantoaan:
»Täsmällisyys ja mestarillisuus ovat ominaisia Enquistin monipuoliselle ja monivivahteiselle kirjalliselle tuotannolle, joka tuntuu kirjoitetun hyvin vaivattomasti ja joka vie lukijan ainutlaatuisella tavalla mukaan kertomukseen, jonka hän välittää tavalla, johon kukaan muu ei pysty.”»
Enquist kirjoitti kirjan Bureån synnytyssairaalassa vaihtuneiden lapsien tarinan teoksessaan Kapteeni Nemon kirjasto. Yle TV1 esitti dokumentin Vaihtuneet vauvat, jossa myös Enquist kertoo oman tarinansa, koska yksi vaihtuneista lapsista oli hänen serkkunsa.lähde?
Teokset > Proosa

Kristallögat, 1961
Färdvägen, 1963
Magnetisörens femte vinter, 1964
Bröderna Casey (Leif Nylénin ja Torsten Ekbomin kanssa salanimellä Peter Husberg), 1964
Hess, 1966
Legionärerna. En bok om baltutlämningen, 1968
Sekonden, 1971
Katedralen i München, 1972
Berättelser från de inställda upprorens tid, 1974
Musikanternas uttåg, 1978
Från regnormarnas liv, 1981
Nedstörtad ängel, 1985
Kapten Nemos bibliotek, 1991
Kartritarna (esseekokoelma), 1992
Livläkarens besök, 1999
Lewis resa (Lewi Pethrusista),2001
De tre grottornas berg, 2003
Boken om Blanche och Marie, 2004
Ett annat liv (omaelämäkerta), 2008
Teokset > Näytelmät

Tribadernas natt, 1975
Chez Nous (Anders Ehnmarkin kanssa), 1976
Mannen på trottoaren (Anders Ehnmarkin kanssa), 1979
Till Fedra, 1980
Från regnormarnas liv, 1981
Protagoras sats. På spaning efter det politiska förnuftet (Anders Ehnmarkin kanssa), 1987
Bildmakarna, 1998
Teokset > Elokuvakäsikirjoitukset

Baltutlämningen, 1970
Pelle erövraren, 1987
August Strindberg ett liv (televisio), 1985
Hamsun, 1996
Teokset > Suomennetut teokset

Miehet ilman isänmaata, 1969
Ihmeparantajan viides talvi, 1972
Kevyt moukari, 1973
August Strindbergin elämä, 1985
Agitaattori, romaani, 1979
Suistunut enkeli, rakkausromaani, 1986
Hamsun, elokuvakertomus, 1997
Henkilääkäri, 2000
Kapteeni Nemon kirjasto, 1992
Kartanpiirtäjät, 1993
Matkamies, 2003
Kolmen luolan vuori, 2004
Blanche ja Marie, 2005
Kolmannen luolan salaisuus, 2011
Palkinnot ja tunnustukset

Guldbagge-palkinto parhaasta elokuvan käsikirjoituksesta 1966
Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto 1966
Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto 1969 teoksesta Legionärerna
Litteraturfrämjandetin suuri romaanipalkinto 1969
BMF-plaketten 1971
Aniara-palkinto 1976
Litteraturfrämjandetin suuri palkinto  1988
ABF:n kirjallisuuspalkinto 1992
Eyvind Johnsonin palkinto 1993
De Nio -säätiön suuri palkinto 1994
Ivar Lo-Johanssonin henkilökohtainen palkinto 1995
Selma Lagerlöfin säätiön kirjallisuuspalkinto 1997
August-palkinto 1999 teoksesta Livläkarens besök
BMF-plaketten 1999 teoksesta Livläkarens besök
Gerard Bonnierin palkinto 2002
Nelly Sachs -palkinto 2003
Independent Foreign Fiction -palkinto 2003 teoksesta Livläkarens besök
Saksalaisen Die Zeit -lehden kirjallisuuspalkinto Corine 2005 teoksesta Blanche ja Marie
August-palkinto 2008 teoksesta Ett annat liv
Iris-ryhmän äänikirjapalkinto 2009 parhaasta äänikirjasta Ett annat liv, jonka hän luki itse.
Ruotsin akatemian pohjoismainen palkinto 2010
Itävallan valtionpalkinto eurooppalaiselle kirjallisuudelle 2010
Kdice

Kdice on Internet-selaimessa pelattava strategiamoninpeli, jonka säännöt muistuttavat Risk-lautapelin vastaavia. Peli sai ideansa Dice Wars-yksinpeliversiosta, jossa pelaaja haastaa tietokoneohjatut vastustajat. Pelin ranking-järjestelmä perustuu ELO-järjestelmään, joka suunniteltiin alun perin shakkia varten.
Aiheesta muualla

Kdice
Kääpiövalas

| Kääpiövalas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Valaat Cetacea
Alalahko::  Hetulavalaat Mysticeti
Heimo::  Kääpiövalaat Neobalaenidae  Gray, 1873
Suku::  Caparea  Gray, 1864
Laji::  marginata
Kaksiosainen nimi
 Caperea marginata  Gray, 1864 
Synonyymit
 Balaena antipodarum Gray, 1864  Balaena marginata Gray, 1846  Caperea antipodarum Gray, 1866  Neobalaena marginata Gray, 1870 
 Kääpiövalaan levinneisyys
Katso myös
   Kääpiövalas Wikispeciesissä   Kääpiövalas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kääpiövalas (Caperea marginata) on eteläisellä pallonpuoliskolla elävä hetulavalaslaji. Se on niistä pienin ja sitä pidetään tavallisesti heimonsa ainoana lajina.
Koko ja ulkonäkö

Kääpiövalas on  5–6 metrin pituinen ja voi painaa 4,5 tonnia. Naaraat ovat koiraita suurempia. Selkä ja kyljet ovat tumman harmaita. Väritys tummenee valaan ikääntyessä. Vatsapuoli on valkoinen. Selkäevä kaartuu taaksepäin ja sijaitsee ruumiin takapuolella. Evät ovat pienet, kapeat ja pyöreähköt ja tummemmat kuin muu ruumis. Pyrstön keskellä on pieni lovi. Pää on pienehkö ja siinä on pieni sierainaukka. Yläleuka on silovalaiden tapaan kaareva. Kidassa on 210–230 hetulaa kummallakin puolella. Niiden pituus voi olla 69 senttiä ja ne ovat väritykseltään vaaleaneltaisia. Kääpiövalalaan hetulat ovat vahvemmat ja taipuisammat kuin muilla hetulavalailla. Kurkussa on kaksi uurretta, jotka laajentavat sitä hieman ruokailun aikana. Kylkiluita on enemman kuin millään muulla hetulavalaalla.
Kääpiövalas luokiteltiin aiemmin silovalaisiin, mutta kuuluu nykyään omaan heimoonsa, vaikka sillä on silovalaiden kanssa monia yhteisiä piirteitä kuten yläleuan kaarevuus.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kääpiövalasta tavataan eteläisen pallonpuoliskon lauhkeissa merialueilla Antarktiksen ympäristössä Tyynessä valtameressä ja Atlantissa. Kääpiövalaasta on vain muutamia varmennettuja havaintoja avomereltä. Kääpiövaltaita tiedetään kuitenkin rantautuneen Argentiinassa, Falklandinsaarilla, Chilessä, Namibiassa, Etelä-Afrikassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Niitä tavataan muun muassa Tasmanian, Etelä-Australian, Etelä-Afrikan ja Falklandinsaarten alueella. Kääpiövalaiden määrää ei tiedetä, ja niitä nähdään harvoin. Sen levinneisyysalue on kuitenkin laaja, eikä siihen kohdistu ihmisen aiheuttamia suuria uhkia ja toisaalta lajia tavataan satunnaisesti jopa 80 yksilön parvissa. Sitä pidetään siksi elinvoimaisena lajina. Lajin suurimpia uhkia lienevät ryöstökalastus ja elinympäristön muutokset..
Elintavat

Kääpiövalaat liikkuvat yleensä yksin tai pareittain, mutta jopa 80 valaan ryhmiä on havaittu. Niiden elintavoista tiedetään kuitenkin hyvin vähän. Ei ole varmuutta elävätkö perheryhminä tai muista sosiaalisista piirteistä. Kääpiövalaat ovat nopeita ja vahvoja uimareita.
Kääpiövalaat syövät lähinnä krillejä ja hankajalkaisia, joita ne siivilöivät vedestä muiden hetulavalaiden tapaan.
Kääpiövalas naaraat synnyttävät yhden poikasen noin 11 kuukauden kantoajan jälkeen. Poikasen imetysajaksi on arvioitu 6–12 kuukautta. Synnytys tapahtuu luultavasti rantavesissä ja matalissa vesissä keväällä tai kesällä.
Luokittelu

Michelangelo Bisconti kuvasi vuonna 2012 Miocaperea pulchran,  uuden kääpiövalaslajin, jolloin kääpiövalas ei olisikaan heimonsa ainoa laji. Hän sijoitti tutkimuksessaan Neobalaenidae-heimon yhdessä silovalaiden kanssa yläheimoon Balaenoidea. Sen sijaan Fordycen ja Marxin (2013) kladististen tutkimusten mukaan nämä kaksi lajia kuuluvat aiemmin sukupuuttoon kuolleena pidettyyn heimoon Cetotheriidae.
Osijek-Baranja

Osijek-Baranja (Osječko-baranjska županija) on piirikunta Itä-Kroatiassa Slavonian suuralueella. Piirikunnan keskus on Osijek. Muita kaupunkeja piirikunnassa ovat Đakovo, Našice, Valpovo, Belišće ja Beli Manastir.
Piirikunnan keskus Osijek sijaitsee Drava-joen varrella, joka laskee Kroatian ja Serbian rajavaan Tonavaan.
Piirikunnassa asui vuoden 2018 arvion mukaan 275 056 asukasta. Vuosina 2011–2018 väkiluku laski 9,8 prosenttia. Osijek-Baranjan pinta-ala on 4 155 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Piirikunnan kotisivut
Juha-Pekka Haataja

| Juha-Pekka Haataja |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. lokakuuta 1982 (ikä 42) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Hade, J-P, Junnu,  Juna, Raataja
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–2020
Seurat:  Kärpät (SML) Lukko (SML) HIFK (SML) Atlant (KHL) MODO Hockey (SHL) KooKoo (SML)
Juha-Pekka Haataja (s. 31. lokakuuta 1982 Oulu) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, nykyään Haataja toimii Jyväskylän JYP:n apuvalmentajana. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Oulun Kärpissä, Rauman Lukossa, Helsingin IFK:ssa ja KooKoossa yhteensä 881 runkosarjaottelua tehopistein 256+326=582, 99 playoff-ottelua tehopistein 25+24=49 ja seitsemän playout-ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Hän on kauden 2019–2020 jälkeen SM-liigan kaikkien aikojen runkosarjan pistepörssissä yhdeksäntenä. Haataja teki runkosarjassa yhteensä 102 ylivoimamaalia, joilla hän johtaa SM-liigan kaikkien aikojen ylivoimamaalipörssiä.
Haataja voitti Suomenmestaruuden Kärpissä vuosina 2004 ja 2005 sekä HIFK:ssa vuonna 2011, SM-hopeaa Kärpissä vuonna 2003 sekä SM-pronssia Kärpissä vuonna 2006 ja HIFK:ssa vuonna 2018. Hän voitti Kärpissä kaudella 2012–2013 koko SM-liigan piste- ja maalipörssin tehoilla 28+31=59 ja Haataja valittiin samalla kaudella SM-liigan tähdistökentälliseen. Hän kuului yhteensä kuudella kaudella joukkueensa kapteenistoon sekä Kärpissä, KooKoossa että HIFK:ssa. Haataja pelasi urallaan myös vuoden KHL:ssä ja kahtena kautena Ruotsissa. Hän edusti myös Suomea MM-kilpailuissa vuonna 2013. Haataja laukoi oikealta.
Haataja toimi ennen JYP virkaansa pelaaja-agenttina 3Goals Promotion -agenttitoimistossa.
Ura > Seuraura > Uran alku Kärpissä

Haataja on Oulun Kärppien kasvatti. Hän voitti joukkueessa B-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2000. Kaudella 2000–2001 Haataja sijoittui 28 maalilla A-nuorten SM-liigan maalipörssissä kuudenneksi. Kaudella 2001–2002 hän voitti Kärppien A-nuorten sisäisen syöttöpörssin ja jakoi tehoilla 16+20=36 joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Tomi Mustosen kanssa. Haataja teki samalla kaudella myös SM-liigadebyyttinsä pelaten yhteensä 15 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua, tehden neljä maalia. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 4. lokakuuta 2001 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan ja teki samassa ottelussa myös ensimmäisen liigamaalinsa. Huhtikuussa 2002 Haataja teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa.
Ensimmäisellä kokonaisella SM-liigakaudellaan 2002–2003 Haataja pelasi runkosarjan kaikissa 56 ottelussa tehden 10 tehopistettä (4+6). Hän voitti liigassa hopeaa keväällä 2003. Kaudella 2003–2004 Haatajan runkosarjaa lyhensi hieman lokakuussa 2003 tullut polvivamma. Hän voitti Suomenmestaruuden keväällä 2004. Saman vuoden toukokuussa Haataja teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa. Keväällä 2005 hän voitti toisen Suomenmestaruutensa ja keväällä 2006 SM-pronssia.
Ura > Seuraura > Siirto Lukkoon ja läpimurto SM-liigassa

Huhtikuussa 2006 Haataja teki kaksivuotisen sopimuksen Rauman Lukon kanssa. Samalla joukkueeseen siirtyivät myös Kärpistä tutut joukkuetoverit Pekka Saarenheimo ja Henrik Juntunen. Haataja ja Saarenheimo muodostivat Lukossa hyökkäysketjun Shayne Toporowskin kanssa ja pidensivät sopimuksiaan vuodella kevääseen 2009 saakka tammikuussa 2007. Haatajalle kausi oli todellinen läpimurto, sillä hän sijoittui 59:llä tehopisteellä (27+32) koko SM-liigan pistepörssissä kolmanneksi Espoo Blues Martin Kariyan ja joukkuetoverinsa Josef Strakan jälkeen. Haataja sijoittui samalle sijalle myös maalipörssissä Jokereiden Jani Ridan ja Kärppien Mika Pyörälän jälkeen. Hänen toinen Lukko-kautensa 2006–2007 päättyi kuitenkin jo joulukuussa 2007 jalkavammaan, kun Bluesin Erkki Rajamäki kaatui hänen jalkansa päälle Haatajan mennessä vaihtoaitioon. Hänen kautensa jäi 33 runkosarjaottelun mittaiseksi.
Kausi 2008–2009 oli Haatajalle taas ehjä ja hän voitti 50:llä tehopisteellään (24+26) Lukon sisäisen pistepörssin. Haataja oli myös koko SM-liigan toiseksi paras maalintekijä HIFK:n Ilkka Pikkaraisen, Kärppien Jonas Anderssonin sekä JYPin Jarkko Immosen ja Tuomas Pihlmanin kanssa. Hänet valittiin SM-liigan syyskuun 2008 parhaaksi pelaajaksi.
Ura > Seuraura > Mestariksi Helsingin IFK:ssa

Kaudeksi 2009–2010 Haataja siirtyi yksivuotisella sopimuksella Helsingin IFK:hon. Syyskuussa 2009 hän sai käsivamman, joka lyhensi Haatajan runkosarjaa noin puolellatoista kuukaudella. Hän teki runkosarjassa 16 maalia, joilla Haataja oli HIFK:n kolmanneksi paras maalintekijä. Hän jakoi neljällä maalillaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Petteri Wirtasen kanssa kevään 2010 pudotuspeleissä. Maaliskuussa 2010 Haataja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen HIFK:n kanssa. Kaudella 2010–2011 hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies ja maalintekijä tehden 38 pistettä (16+22). Haataja jakoi koko kevään 2011 pudotuspelien pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Mikael Granlundin kanssa 16:lla tehopisteellä (8+8). Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Ura > Seuraura > Paluu Kärppiin

Haataja palasi Kärppiin kaudeksi 2011–2012 2+1+1+1-vuotisella sopimuksella. Tämä tarkoittaa, että kahden kauden jälkeen hän voi käyttää sopimuksesta vuoden option. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Haataja pelasi maaleitta 26. marraskuuta 2011 asti, kunnes hän teki kauden avausmaalinsa Tapparaa vastaan muodostaessaan Kärppien ykkösketjun Jari Viuhkolan ja Ivan Humlin kanssa. Haataja vakiinnutti ketjussa roolinsa ja hän teki tammikuun 2012 kolmessatoista ottelussa kaksitoista maalia sekä kaksi syöttöpistettä. Haataja valittiin SM-liigan tammikuun kuukauden pelaajaksi. Hän teki kauden aikana kaikkiaan tehopisteet 24+16=40, ollen joukkueensa paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Ivan Humlin jälkeen. Hän jakoi koko SM-liigan maalipörssin toisen sijan HIFK:n Ville Peltosen, KalPan Sakari Salmisen ja Pelicansin Ryan Laschin kanssa. Haataja oli Kärppien paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies myös kevään 2012 pudotuspeleissä tehoilla 4+2=6. Hän onnistui tekemään kypärätempun puolivälierien neljännessä ottelussa Pelicansia vastaan.
Alkukaudella 2012–2013 Haataja muodosti Ivan Humlin kanssa tehokkaan tutkaparin ja teki kauden ensimmäisestä ottelustaan vähintään pisteen per ottelu, kunnes putki katkesi kauden 14. otteluun. Tuohon mennessä hän oli tehnyt jo myös 12 maalia. Haataja oli tehnyt Karjala-turnaukseen asti mennessä 20 ottelussa tehot 14+12=26 ja johti SM-liigan maaottelutauolle lähtiessä liigan piste- ja maalipörssiä tehoilla 14+12=26. Haataja sai Karjala-turnauksessa paikan Suomen joukkueesta, jonne hän palasi takaisin kolmen kauden jälkeen. Haataja teki ennen maaottelutaukoa myös kolmen vuoden jatkosopimuksen Kärppien kanssa ja valittiin SM-liigan lokakuun 2012 kuukauden pelaajaksi. Yhteispeli Humlin kanssa sujui hyvin; Haataja pelasi kaikki runkosarjan 60 ottelua ja voitti lopulta koko runkosarjan piste- (Veli-Pekka Ketola -palkinto) ja maalipörssin (Aarne Honkavaara -palkinto) tehopistein 28+31=59. Hänet valittiin kauden päätteeksi SM-liigan tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2013–2014 Haataja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KHL-seura Atlantiin. Hän teki 42 runkosarjaottelussa häneen kohdistuneisiin odotuksiin nähden varsin vaatimattomat 14 tehopistettä. Lisäksi Atlantilla oli vaikeuksia maksaa Haatajan palkkaa. Heinäkuussa 2014 seura purki hänen sopimuksensa. Seuraavana päivänä hänen kerrottiin palaavan kaksivuotisella sopimuksella Kärppiin. Haatajan kesäharjoittelu ei kuitenkaan onnistunut toivotunlaisesti ja hänen liikkeensä ei riittänyt tilanteisiin odotetulla tavalla. Haataja jäi lopulta Kärppien päävalmentaja Lauri Marjamäen "koirankoppiin", eli ei saanut peliaikaa vaikka oli rosterissa. Hän ei mahtunut sopimuksensa viimeisillä hetkillä joukkueen kokoonpanoon. Haataja teki 32 pelaamassaan ottelussa tehot 7+11=18, kunnes hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä tammikuussa 2015.