stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saken Seifullin

Seifullin 1922.
Saken Seifullin (kaz. Сәкен (Сәдуақас) Сейфуллин, Säken (Säduaqas) Seifullin, 15. lokakuuta 1894 – 25. huhtikuuta 1938, Almaty) oli kazakstanilainen kirjailija ja nationalisti. Häntä pidetään maansa tunnetuimpana kirjailijana.
Seifullin opiskeli opettajaksi ja valmistui Omskin opettajaseminaarista vuonna 1916. Seminaarissa hän sai innostuksen radikaaleihin sosialistisiin ja nationalistisiin oppeihin. Hän myös julkaisi vuonna 1914 ensimmäiset runonsa, jossa heijastuvat Kazakstanin ihmisten kohtalo, köyhyys ja vanhanaikainen patriarkaalisuus. Vallankumousvuonna 1917 hän toimi Kazakstanissa bolševikkien riveissä. Toukokuun 1918 kapinoinnin seurauksena Akmolinskin punainen hallitus kaadettiin ja sen johtajat, mukaan lukien Seifullin, joutuivat valkokaartilaisten vangeiksi. Vuonna 1920, jolloin Kazakstanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta perustettiin, Seifullin valittiin Kazakstanin keskusvaalilautakunnan puheenjohtajaksi. Vuonna 1922 hänet nimitettiin tasavallan opetusvaliokunnan varajäseneksi ja Kazakstanin kansankomissaarien neuvoston puheenjohtajaksi.
Tehtävässään Seifullin puolusti kazakin oman kielen asemaa. Vuodesta 1927 pidätykseensä vuonna 1937 Seyfullin oli useiden yliopistojen rehtori, toimi sanomalehden päätoimittajana ja kirjallisuuslehden toimittajana. Hän loi Kazakstanin kirjailijayhdistyksen. Hänellä oli samaan aikaan voimia julkaista kaunokirjallisuutta ja tieteellisiä teoksia.
Vuonna 1937 Seifullin pidätettiin syytettynä porvarillisesta nationalismista. Hänet ammuttiin kansan vihollisena yhdellä NKVD:n Alma-Atan vankiloista.
Aiheesta muualla

Seifullinin kotimuseo. Yvision.kz.
Sakeuttamisaine

Sakeuttamisaine on elintarvikkeiden lisäaine, jonka tarkoitus on tehdä ohut nestemäinen tuote sakeammaksi. Sakeuttamisaineet ovat tavallisesti jauhoja ja tärkkelyksiä. Ne merkitään tuoteselosteisiin yleensä E-koodeilla.
Sakeuttamisaineita

natriumalginaatti (E 401) – Ruskeista merilevistä uutettava algiinihapon suola.
karrageeni (E 407) – Valmistetaan useista punalevistä.
johanneksenleipäpuujauhe (E 410) – Valmistetaan johanneksenleipäpuun siemenistä.
guarkumi (E 412) – Valmistetaan guar-kasvin siemenistä.
arabikumi (E 414) – Akasiapuun kuivattua mehua, josta käytetään myös nimeä Acacia-kumi.
ksantaanikumi (E 415) – Valmistetaan sokerista bakteerikäymisen avulla.
pektiini (E 440) – Uutetaan esimerkiksi appelsiinin tai sitruunan kuorista.
karboksimetyyliselluloosa (CMC) (E 466) – Valmistetaan selluloosasta ja etikasta.
muunnettu tärkkelys (E 1411, E 1412, E 1420, E 1422, E 1442) – Tärkkelys saadaan perunasta, vehnästä, maissista, riisistä tai tapiokasta.
Rover (jääkiekko)

Cyclone Taylor pelasi uransa aikana roverin roolissa.
Rover (suom. kulkija, vaeltaja) oli 1800-luvun lopulla ja varhain 1900-luvun alkupuolella jääkiekossa käytetty pelaaja, joka liikkui koko kentän alueella. Roveria käytettiin aikana, jolloin jääkiekossa kummallakin joukkueella oli seitsemän kenttäpelaajaa. Rover saattoi tarpeen mukaan toimia joko ylimääräisenä hyökkääjänä tai ylimääräisenä puolustajana.
Roverina pelasi useimmiten joukkueen nopein luistelija, tehokkain pisteidentekijä ja paras mailankäsittelijä. Oman joukkueen jäsenen joutuessa jäähylle rover otti jäähylle joutuneen joukkuetoverin pelipaikan. 1900-luvun alkupuolella muiden pelaajien tekniikan ja syöttökuvioiden kehittyessä joukkueiden yhteispeli parani, eivätkä joukkueet enää olleet samalla tavoin riippuvaisia yksittäisen pelaajan huipputaidoista pystyäkseen voittoihin, minkä seurauksena rover-pelipaikan suosio hiipui. Kun alun perin Nova Scotiassa kehitetty roverin pelipaikka jätettiin pois, kunkin joukkueen kenttäpelaajien määrä väheni kuuteen: oikeaan ja vasempaan puolustajaan, keskushyökkääjään, oikeaan ja vasempaan laitahyökkääjään sekä maalivahtiin. Näin päädyttiin siihen kokoonpanoon, jolla jääkiekkojoukkueet pelaavat nykyään.
National Hockey Association jätti roverin pois käytöstä kauden 1910–1911 jälkeen, ja National Hockey Leaguen perustamisen yhteydessä vuonna 1917 roverin roolia ei otettu mukaan. Roverin pelipaikka oli kuitenkin käytössä, kun jääkiekkoa pelattiin kesäolympialaisissa 1920 Belgian Antwerpenissä.
PCHA-liiga käytti NHL:stä poiketen roveria vielä 1920-luvulla. Sääntöerot PCHA:n ja NHL:n välillä sekä roverin käytön että muiden merkittävien yksityiskohtien suhteen aiheuttivat ongelmia, koska PCHA:n mestarijoukkueet haastoivat NHL-joukkueet Stanley Cupin voitosta. Niinpä esimerkiksi PCHA:n mestarin Vancouver Millionairesin pelatessa vuonna 1918 Stanley Cupista NHL-joukkue Toronto Arenasia vastaan finaalisarjan otteluissa käytettiin vuorotellen NHL:n ja PCHA:n sääntöjä. Toronto Arenasin voitettua Stanley Cupin PCHA:n presidentti Frank Patrick suostui NHL:ää edustaneen Frank Calderin kanssa käydyissä keskusteluissa siihen, että seuraavana vuonna Stanley Cup -finaalit pelattaisiin kuudella kenttäpelaajalla. Muutoksesta ei silti tullut virallista, ja vuonna 1919 käytettiin jälleen otteluittain vaihtuvia sääntöjä. Vuoden 1919 finaalisarja jouduttiin kuitenkin keskeyttämään espanjantaudin takia, eikä Stanley Cup -pokaalia jaettu.
Roverin roolissa pelannut Tom Hooper teki kolme maalia Montreal Wanderersia vastaan, kun Kenora Thistles voitti Stanley Cupin 1907. Muita tunnettuja roverina pelanneita jääkiekkoilijoita olivat muun muassa Ernie Russell, Cyclone Taylor, Frank McGee, Hobey Baker, Newsy Lalonde ja Si Griffis.
Aiheesta muualla

Hockey Hall of Fameen valitut roverit (englanniksi)
Pispalan työväentalo

| Pispalan työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Pispalanvaltatie 54
Sijainti:  Tampere
Koordinaatit:  61°30′29.5″N, 23°41′22.3″E
Valmistumisvuosi:  1905/1912
Purkuvuosi:  1962
Omistaja:  Pispalan Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tällä paikalla sijaitsi Pispalan työväentalo
Pispalan työväentalo oli Tampereen Pispalassa sijainnut työväentalo. Nykyään sen paikalla sijaitsee kerrostalo. Työväentalolla järjestettiin kokouksia, juhlia ja iltamia. Lisäksi siellä toimivat urheiluseura Pispalan Tarmo, Pispalan Työväen Sekakuoro, monet kerhot ja Pispalan Työväen Näyttämö.
Rakentaminen ja alkuperäinen käyttö

Pispalan Työväenyhdistys perustettiin 19. lokakuuta 1902. Aluksi yhdistys vuokrasi A. Jäppiseltä huoneuston lukutupaa ja kirjastoa varten.
Omaa taloa ryhdyttiin puuhaamaan jo vuonna 1903, ja sitä varten ostettiin Hatanpään maalla olleet rakennustontit 42–45. Talon vihkiäisjuhla pidettiin 29.–30. huhtikuuta 1905. Talo kuitenkin paloi jo 14. kesäkuuta 1910. Välittömästi ryhdyttiin puuhaamaan uutta taloa, jonka vihkiäisjuhla pidettiin elokuussa 1912. Työn urakoi rakentaja Wilho Lahtinen. Vuonna 1913 taloa kohennettiin: asennettiin sähkövalot, maalattiin ja numeroitiin penkit sekä hankittiin parvelle uudet penkit. Maaliskuussa 1915 päätettiin hankkia talolle biljardipeli, jolle varustettiin oma huone. Näyttämötoiminta oli alusta lähtien tärkeässä roolissa. Vappujuhlia vietettiin yhdessä tamperelaisten kanssa Pyynikillä, Termopyleen kentällä, mutta niitä jatkettiin vappuiltana omalla talolla.
Pispala kuului vuodesta 1921 Pirkkalan pitäjästä erotettuun Pohjois-Pirkkalaan, kunnes se liitettiin vuoden 1937 alusta Tampereeseen. Nämä kuntaliitokset vaikuttivat yhdistyksen toimintaan vaaleissa.
Omistuskiistat

Syyskuussa 1917 talo jouduttiin luovuttamaan venäläiselle sotaväelle muodollista 400 markan korvausta vastaan, ja sisällissodan jälkeen voittajat ottivat sen haltuunsa. Kun talo palautui takavarikosta, Pispalan Työväenyhdistyksen radikaalit jäsenet ajoivat läpi sääntömuutoksen, jolla työväenyhdistys muutettiin ”taloudelliseksi yhdistykseksi”, jonka keskeinen tehtävä oli Työväentalon ylläpitäminen. Sosiaalidemokraatit menettivät talon hallinnan, sillä he eivät enää tunteneet yhdistystä omakseen ja perustivat sen kilpailijaksi Pispalan sos.dem. Työväenyhdistys ry:n 25. huhtikuuta 1923.
työväentalon taloudellinen tilanne heikkeni 1920-luvun lopulla. Se suljettiin heinäkuussa 1930 viranomaisten määräyksestä, koska sitä pidettiin kommunistisena, ja kaikki talossa toimineet yhdistykset lakkautettiin lukuun ottamatta Pispalan Sos.dem. Työväenyhdistystä. Koko Pispalan Työväenyhdistyksen omaisuus määrättiin luovutettavaksi valtiolle. Yhdistys joutui etsimään muita kokoustiloja, teki yhteistyötä Tahmelan Työväenyhdistyksen kanssa ja piti kokouksia Tahmelan työväentalolla. Huhtikuussa 1932 Pispalan työväentaloa uhkasi konkurssi ja sitä pelastamaan perustettiin yksityisistä henkilöistä kokoonpantu O.Y. Pispalan Kannas, jonka onnistui lunastaa talo huutokaupassa. Pispalan Sos.dem. Työväenyhdistys vuokrasi taloa omaa toimintaansa varten. Vähitellen se jäi ainoaksi vuokralaiseksi. Vuonna 1933 perustettiin naisjaosto ja lastenosasto Riento sekä Pispalan Työväenjärjestöjen Näyttämö.
Lokakuussa 1939 Pispalan työväentalo otettiin ylimääräisiin kertausharjoituksiin kutsuttujen reserviläisten majoituspaikaksi. Joulukuussa talo luovutettiin takaisin, mutta kun sodan vuoksi oli tanssikielto ja miehiä rintamalla, talo jätettiin kylmilleen talveksi 1939–1940. Kesällä 1940 työväentalo oli taas sotaväen majoituskäytössä. Jatkosodan aikana työväentalo oli jälleen kylmillään. Kesällä 1943 se oli Inkeristä siirrettyjen pakolaisten sijoituspaikkana.
Sodan jälkeen työväentalo palautui jälleen alkuperäiseen käyttöön 1. helmikuuta 1945 lähtien ja omistusasia nousi jälleen esiin. Sekä sosialidemokraatit että kommunistit perustivat niin sanotut taloudelliset yhdistykset. Sosialidemokraattien taloudellisen yhdistyksen takana olivat Pispalan sos.dem. Työväenyhdistys, Pispalan sos.dem. Nuoriso-osasto sekä vuonna 1945 perustettu Pispalan sos.dem. Toveriseura. Niiden perustaman taloudellisen yhdistyksen nimeksi tuli Työväenyhdistys Taisto ry, ja tälle yhdistykselle Pispalan Kannas Oy myi Pispalan Työväentalon vuoden 1945 lopussa. Työväentalon hallinta siirtyi täten uudelleen sosialidemokraateille. Työväenyhdistys Taisto myi vuonna 1951 Työväentalon kiinteistön ja irtaimiston Tampereen Sos.dem. Kunnallisjärjestölle, joka otti vastatakseen yhdistyksen pankkilainat. Pispalan sos.dem. Työväenyhdistys jatkoi talossa toimintaansa vuokralaisena.
Purkaminen ja työväenyhdistyksen myöhempi toiminta

Työväentalo purettiin vuonna 1962 ja paikalle rakennettiin kerrostalo. Sen kellarikerroksesta saatiin kerhohuone, jossa toimintaa jatkettiin vuodesta 1965 lähtien. Pispalan Työväen Sekakuoro ja Pispalan Työväen Näyttämö joutuivat kuitenkin tilanpuutteen vuoksi lopettamaan toimintansa. Kesällä 1999 Pispalan sos.dem. Työväenyhdistys joutui luopumaan käyttöoikeudestaan Pispalan kerhohuoneeseen omistussuhteiden muuttuessa. Toimintaa on sen jälkeen ollut muun muassa Tampereen työväentalolla.
Ruben Östlund

| Ruben Östlund |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1974 Styrsö, Göteborg, Ruotsi
Ammatti:  elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja
Ohjaaja
Palkinnot
 Kultainen palmu (2017, 2022) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Claes Olle Ruben Östlund (13. huhtikuuta 1974 Styrsö, Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Östlund työskenteli 1990-luvulla hiihtokeskuksissa ja teki lasketteluelokuvia. Myöhemmin hän opiskeli elokuvan tekoa Göteborgin yliopiston elokuvakoulussa. Östlund kiittää, että koulussa kannustettiin etsimään omaa ääntä ja tuettiin ensisijaisesti taiteilijoita, mikä on ”erityistä nykypäivän kaupallisen elokuva-ajattelun keskellä”.
Östlundin elokuva Play (2011) perustui uutiseen, jossa kerrottiin kuinka somalipojat ryöstivät samanikäisiä poikia ruotsalaisessa kauppakeskuksessa. Östlund päätti tehdä siitä provokatiivisen elokuvan. Valmistumisvuonnaan 2011 se esitettiin Cannesissa ja herätti toimittajat kysymään, onko hän rasisti. Elokuva sai vuonna 2012 Guldbagge-palkinnon parhaasta ohjauksesta ja parhaasta kuvauksesta.
Östlund vieraili kesäkuussa 2012 Sodankylän elokuvajuhlilla, missä esitettiin hänen neljä pitkää elokuvaansa ja yksi lyhytelokuva.
Östlund on voittanut Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun kahdesti, vuonna 2017 elokuvallaan The Square ja 2022 elokuvallaan Triangle of Sadness.
Filmografia

Låt dom andra sköta kärleken (lyhytelokuva, 2001)
Familj igen (lyhytelokuva, 2002)
Gitarrmongot (2004)
Kohtaus nro 6882 elämästäni (Scen nr: 6882 ur mitt liv, lyhytelokuva, 2005)
Nattbad (lyhytelokuva, 2006)
De ofrivilliga (2008)
Händelse vid bank (lyhytelokuva, 2009)
Play (2011)
Turisti (2014)
The Square (2017)
Triangle of Sadness (2022)
Aiheesta muualla

Svensk Filmadatabas. (ruotsiksi) (englanniksi)
Salon uimahalli

Uimahallin sisäänkäynti.
Salon uimahalli on Salon urheilupuistossa sijaitseva uimahalli. Se rakennettiin alun perin 1970-luvulla, ja vuonna 2007 se uudistettiin ja laajennettiin perusteellisesti 8,4 miljoonan euron budjetilla Varsinais-Suomen toiseksi suurimmaksi uimahalliksi Turun Impivaaran jälkeen. Uudistuksen suunnitteli turkulainen arkkitehti Jarmo Saarinen, jonka toimisto on suunnitellut myös Raision ja Loimaan uimahallit.
Uimahallissa on kaksi 25 metrin allasta (vedenlämpö +27 °C) ja hyppytasot 1, 3 ja 5 m, lastenallas (+30 °C), lämpimät terapia- ja viihdealtaat (+30 °C) ja 31 metrin pituinen vesiliukumäki sekä kylmäallas (+7…8 °C). Rakennuksessa on myös kuntosali ja pieni liikuntasali.
Ennen vuoden 2007 remonttia Salon uimahallissa oli noin 100 000 kävijää vuodessa. Vuonna 2008 kävijöitä oli 214 000 ja vuonna 2015 runsaat 211 000. Kävijöistä on senioriliikuntakortin ansiosta yhä suurempi osa eläkeläisiä.
Uimahallin edustalla on Pekka Jylhän maalattu teräsveistos Ilo, halkaisijaltaan viisimetrinen värikäs rantapallo.
Sakeus Juuri-Oja

Karl (Kaarlo) Sakeus Juuri-Oja (sukunimi vuoteen 1906 Järvinen; 1. syyskuuta 1890 Helsinki – 28. elokuuta 1926 Fitchburg, Yhdysvallat) oli suomalainen teatterinjohtaja, näyttelijä, muusikko ja näytelmäkirjailija. Juuri-Ojan sukunimi esiintyy kirjoitettuna  myös muodoissa Juurioja ja Juuri-oja.
Juuri-Oja hankki elantonsa muusikkona ja näyttelijänä. Hänellä oli myös oma näytelmänvälitystoimisto ja hän toimi Lahteen 1914 perustetun Juttu-Tupa nimisen seuranäyttämöille ja näytelmäseurille tarkoitetun lehden toimittajana. Hän toimi vuodesta 1914 alkaen Lahden, Pietarsaaren ja Kuokkalan työväennäyttämöiden johtajana. Vuonna 1917 Juuri-Oja oli perustamassa Työväen Näyttämöiden Liittoa.
Suomen sisällissodan loppuvaiheissa Juuri-Oja pakeni Venäjälle yhdessä vaimonsa kanssa. Hän palasi Suomeen 1921 ja toimi Hämeenlinnan Työväen Näyttämön johtajana muutaman vuoden. Juuri-Oja muutti sitten Yhdysvaltoihin ja toimi siellä paikallisilla suomalaisnäyttämöillä.
Teoksia

Naamioimiskoulu : näyttelijöille ja vasta-alkajille, Zimmermann’in mukaan Sakeus Juuri-Oja. Tieto ja taito 38.   WSOY 1923
Siperian kauhu : tuokiokuva 3:ssa näytöksessä.     Kustannusliike Kirjasto, Hämeenlinna 1923
Runar Finnilä

Runar Valfrid Finnilä (5. elokuuta 1891 Vaasa – 6. joulukuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Elämä ja ura

Runar Finnilä oli liikemies ja harrastajavalokuvaaja Ernst Finnilän poika. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta arkkitehdiksi vuonna 1915, oman toimiston hän perusti seuraavana vuonna. Hän teki lukuisia opintomatkoja Pohjois- ja Keski-Eurooppaan Italiaa myöten. Finnilällä oli merkittäviä suhteita suomalaisen liikemaailman huipulle, joiden ansiosta hän sai suunnitellakseen usein teollisuuslaitoksia ja pankkirakennuksia. Hän toimi erinäisten teollisuuslaitosten johtokunnissa sekä vuodesta 1931 Turun Verkatehtaan ja vuodesta 1940 Silferberg & Weckselin Yhdistettyjen Hattutehtaiden sekä Hattuteollisuus Oy:n toimitusjohtajana.
Runar Finnilän toimistossa suunniteltiin muun muassa Suomen Sokerin tehtaat Helsinkiin, Turkuun ja Vaasaan. Lisäksi Finnilä suunnitteli pankkirakennuksia muun muassa Pohjoismaiden Yhdyspankille sekä Helsingin Osakepankille. Poriin hän suunnitteli Finlaysonin konttorirakennuksen, joka valmistui 1935. Sortavalaan kohosi vuonna 1936 Finnilän käsialaa oleva pitkänomainen kulmarakennus Helsingin Osakepankille. Hänen maineikkaisiin töihinsä lukeutuu niin ikään Savonlinnan ravintola-hotelli Tott kuin myös helsinkiläiset asuinrakennukset Tehtaankatu 6 (Château Finnilä), Puistokatu 11 b, Merikatu 7, Raatimiehenkatu 3 sekä Fabianinkatu 6. Finnilä oli mukana myös suunnittelemassa Ruskeasuon siirtolapuutarhaa Helsingissä. Edelleen hänen käsialaansa on pursiseura HSS:n kerhorakennus Helsingin Liuskasaaressa. Finnilä toimi myös 50-luvulla seuran kommodoorina.
Finnilän piirustusten luultiin kadonneen, kunnes kesällä 1988 sattumoisin löydettiin 23 kansiota hänen töitään Ehrensvärdintie 3:sta.
Finnilän suunnittelema Helsingin Osakepankin talo (1929) Tampereen Hämeenkadulla.
Rudi Gunn

Rudi Gunn on henkilöhahmo Clive Cusslerin kirjoissa. Gunn on entinen Yhdysvaltain laivaston komentaja, joka toimii NUMAnselvennä apulaisjohtajana. Hän on pienikokoinen voimakkaita silmälaseja käyttävä älykkötyyppi, sellainen, jota kukaan ei yleensä huomaa saati varo millään lailla. Monessa pahassa paikassa Gunn kuitenkin aivotyönsä avulla kääntää lähes toivottoman tilanteen edukseen. Hahmo on kirjoissa se järjen ääni, joka monesti rauhoittaa kuumapäiset sankarit oikeilla hetkillä. Kirjassa Merenpinta nousee Gunn on NUMAn vt. johtaja. Vuoden 2005 Sahara-elokuvassa hahmoa esittää Rainn Wilson.
Sabine Völker

Sabine Völker
Sabine Völker (s. 11. toukokuuta 1973 Erfurt) on saksalainen pikaluistelija. Hän aloitti luisteluharrastuksen vuonna 1979 ja pääsi vuonna 1986 urheilupainotteiseen kouluun. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi vuonna 1992 hän aloitti liiketalouden opinnot Erfurtin ammattikorkeakoulussa.
Völker menestyi talviolympialaisissa 2002 ja 2006. Pian Torinon kisojen jälkeen kesäkuussa 2006 hän ilmoitti lopettavansa kilpailu-uran.
Saavutukset

Talviolympialaiset 2002, Salt Lake City
Hopeaa (1 000 m)
Hopeaa (1 500 m)
Pronssia (2 × 500 m)
Talviolympialaiset 2006, Torino
Kultaa (joukkuetakaa-ajo)
Matkakohtaiset MM-kilpailut
Kultaa joukkuetakaa-ajo 2005
Hopeaa 500 m 1997
Hopeaa 1 000 m 2001
Sprinttimaailmanmestaruuskilpailut
Hopeaa 1998
Pronssia 1999 ja 2005
Ennätykset

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 500 m | 37,57 | Salt Lake City | 14. helmikuuta 2002 |
| 1 000 m  | 1.13,96 | Salt Lake City | 17. helmikuuta 2002 |
| 1 500 m | 1.54,57 | Salt Lake City | 20. marraskuuta 2005 |
| 3 000 m | 4.10,31 | Erfurt | 10. lokakuuta 2005 |
Rudi Fink

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 | 57 kg |  |
Rudi Fink (s. 6. heinäkuuta 1958 Cottbus) on itäsaksalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja. Hänen seuransa oli ASK Vorwärts Frankfurt.
Fink voitti olympiakultaa Moskovan olympialaisissa 1980 höyhensarjassa. Fink voitti loppuottelussa kuubalaisen Adolfo Hortan tuomaripistein 4–1.
Itä-Saksan-mestaruuden Fink voitti höyhensarjassa vuosina 1977, 1979 ja 1980.
Polkupyörän ketjut

Polkupyörän ketju
Polkupyörän ketju siirtää voiman polkimilta pyörälle. Ketjut tehdään yleensä teräksestä.[lähde? ] Titaaniketjut ovat teräksestä valmistettuja kevyemmät, mutta maksavat enemmän.
Rakenne ja toiminta

Perinteinen polkupyörän ketju kostuu tapeista, rullista ja sivulevyistä. Sivulevyt pitävät ketjun kasassa ja toimivat vetovoiman välittäjänä samalla, kun tapit pitävät sivulevyt kiinni toisissaan ja toimivat rullien akselina. Kun ketju kohtaa rattaan, rulla pyörähtää ja löytää paikkansa ratasta vasten. Rattaan ja ketjun kontaktin aikana rullan ja rattaan välillä ei tapahdu liikettä tai se on korkeintaan minimaalista.
Hyötysuhde

Ketjut siirtävät voiman tehokkaasti, 81–98,6 %. Tutkimuksen perusteella ketjujen voitelulla ei ollut tähän erityisen paljon vaikutusta, sen sijaan ketjujen kireydellä oli hyötysuhdetta kasvattava vaikutus.
Huolto

Perussääntö on että likaista ketjua ei saa voidella koska silloin voiteluaine lähinnä siirtää hiovat partikkelit ketjua kuluttamaan. Ketjut tulisi pyyhkiä kuiviksi sen jälkeen kun voiteluaine on ehtinyt siirtyä.selvennä[lähde? ]
Nestemäiset voiteluaineet tunkeutuvat lenkkien sisäpuolelle, eivätkä ne häviä helposti, mutta ne houkuttelevat nopeasti likaa. "Kuivat" voiteluaineet, jotka sisältävät usein vahaa tai teflonia, kulkeutuvat haihtuvan liuottimen mukana ja pysyvät puhtaampina käytössä. Ketjun pitkän käyttöiän perussääntö on, että likaista ketjua ei saa koskaan voidella, sillä se huuhtoo hiukkasia teloihin.
Kuluminen

Ketjun kuluminen, väärinymmärretysti, venyminen on huomioitava laajamittaisemmassa pyöräilyssä, mutta ketjumitalla voi tarkistaa onko suositeltavaa vaihtaa ketju.selvennä
Vaihtoehdot

Toinen tapa siirtää voimaa polkupyörissä on hihnaveto. Ketjuun verrattuna hihnaveto on huoltovapaa ja pitkäikäinen eikä se ole yhtä sottaisa. Hiilikuituvahvisteisten hihnojen väitetään pysyvän mitoissaan venymättä. Kuitenkin polkupyörissä käytettävät ketjuvaihteet edellyttävät ketjun sivuttaissuuntaista liikettä rattaalta toiselle, mikä ei ole mahdollista hihnavedolla. Tämä rajaa hihnavetoa käyttävät polkupyörät yksivaihteisiin, napavaihdetta käyttäviin tai vaihdelaatikolla varustettuihin tyyppeihin. Hihnan asennus ei ole yhtä suoraviivaista kuin ketjun kohdalla. Katkaisu ja liittäminen eivät onnistu kotikonstein, vaan hihnat tulevat tehtaalta määrämittaisena. Rungon takahaarukan rakenteen on oltava tietynlainen tai sitten rungossa on oltava avattava liitoskohta asennusta varten, mikä asettaa runkosuunnittelulle ja pyörävalmistajalle lisävaatimuksia. Hihnan ja niille sopivien rattaiden hinta on myös korkeampi verrattuna vastaaviin ketjuvetoa käyttäviin komponentteihin.
1 ulkolevy, 2 sisälevy, 3 tappi, 4 holkki, 5 rulla
Ketjun katkaisin
Ketjumitta
Ketjunsuoja
SOS (täsmennyssivu)

Kirjainyhdistelmä SOS voi viitata johonkin seuraavista:
SOS, kansainvälinen hätämerkki
Somalian šillinki, jonka valuuttatunnus on SOS
Sophisticated Operating System, Apple III -tietokoneen käyttöjärjestelmä
SHARE Operating System, IBM:n 704-, 709-, 7090- ja 7094-sarjan suurtietokoneiden käyttöjärjestelmä
Science on a Sphere, NOAA:n kehittämä pallonmuotoinen projektiojärjestelmä
sosialisti, sosialistinen, lyhenne sos.
sosiaalinen, lyhenne sos.
Hätämerkin mukaan nimettyjä

SOS-Lapsikylä, kansainvälinen lastenoikeusjärjestö
SOS-kriisikeskus, Suomen Mielenterveysseuran kriisiapukeskus Länsi-Pasilassa
SOS, Enid Blytonin kirjasarja
S.O.S., Joseph Connollyn romaani vuodelta 2001
S.O.S., brittiläinen mykkäelokuva vuodelta 1928
"S.O.S.", Lost-sarjan 2. tuotantokauden jakso
Hätämerkin mukaan nimettyjä > Musiikkituotteita

SOS, La Bouchen kolmas studioalbumi ja sen kolmas kappale
$O$, Die Antwoordin debyyttialbumi
"SOS", hittisingle Abban kolmannelta studioalbumilta
"SOS", Elena Patrokloun kappale, Kyproksen edustaja Eurovision laulukilpailussa 1991
SOS, Evelinan albumi
"SOS", single Rihannan toiselta studioalbumilta
"S.O.S.", kappale ABC:n Beauty Stab -albumilta
"S.O.S", Indilan kappale
"S.O.S.", single Jonas Brothersin toiselta studioalbumilta
"S.O.S.", single Ola Svenssonin Good Enough -albumilta
"S.O.S.", single Stratovariuksen seitsemänneltä albumilta
"S.O.S.", single Dr. Bombayn ensimmäiseltä albumilta
"S.O.S. (Anything but Love)", kappale Apocalyptican kuudennelta studioalbumilta
"S.O.S. (Let the Music Play)", single Jordin Sparksin Battlefield-albumilta
"S.O.S. (Too Bad)", single Aerosmithin toiselta albumilta
"S.O.S.", kappale Chroma Keyn ensimmäiseltä albumilta
"S.O.S.", kappale Good Charlotten kolmannelta albumilta
"SOS", kappale Take Thatin Progress-albumilta
"Same Ol' Situation (S.O.S.)", kappale Mötley Crüen viidenneltä albumilta
SOS, SZA:n albumi
Runar Idefelt

| Runar Idelfelt |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. tammikuuta 1892 Helsinki
Kuollut: 18. heinäkuuta 1951 Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Danilo (Iloinen leski) Simeoni (Seitsemän veljestä)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Runar Gustaf Johannes Idefelt (4. tammikuuta 1892 Helsinki – 18. heinäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänen alaansa olivat lähinnä koomilliset roolit opereteissa sekä ensirakastajan tehtävät.