stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Richard Willstätter

| Richard Willstätter |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. elokuuta 1872 Karlsruhe, Saksa
Kuollut: 3. elokuuta 1942 (69 vuotta) Muralto, Sveitsi
Kansalaisuus:   saksalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Münchenin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Alfred Einhorn  Adolf von Baeyer
Instituutti:  Münchenin yliopisto  ETH Zürich  Berliinin yliopisto Kaiser Wilhelm -instituutti
Tutkimusalue:  Kemia
Tunnetut työt:  Orgaaninen kemia
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1915)
Richard Martin Willstätter (13. elokuuta 1872 Karlsruhe – 3. elokuuta 1942 Muralto) oli saksalainen orgaaniseen kemiaan perehtynyt kemisti, joka tutki kasvien pigmenttien kemiallista rakennetta ja selvitti muun muassa lehtivihreän rakenteen. Kasvien pigmenttejä koskevista tutkimuksistaan hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1915.
Willstätter syntyi Karlsruhessa ja aloitti koulunkäyntinsä siellä, kunnes hänen perheensä muutti, minkä jälkeen hän jatkoi opiskelua Nürnbergissä. 18-vuotiaana hän pääsi Münchenin yliopistoon, jossa hän opiskeli kemiaa viidentoista vuoden ajan aluksi Adolf von Baeyerin oppilaana. Hän valmistui vuonna 1894 tohtoriksi väitöskirjansa aiheena kokaiinin rakenne. Willstätter jatkoi tutkimuksiaan toisiin alkaloideihin ja syntetisoi niitä useita. Vuonna 1896 hänet nimitettiin yliopiston lehtoriksi ja vuonna 1902 Professor extraordinariukseksi.
Vuonna 1905 hän siirtyi professoriksi Zürichin yliopistoon. Siellä hän selvitti lehtivihreän rakenteen. Vuonna 1912 hänestä tuli kemianprofessori Humboldt-yliopistoon Berliiniin ja Kaiser Wilhelm -instituutin johtaja. Tuolloin hän tutki kasvien ja hedelmien pigmenttejä. Vuonna 1916 hän palasi takaisin Müncheniin opettajansa von Bayerin seuraajaksi. 1920-luvun aikana Willstätter keksi entsyymireaktioiden mekanismin ja teki paljon töitä osoittaakseen, että entsyymit ovat kemiallisia aineita eivätkä biologisia organismeja. Vuonna 1924 Willstätterin ura loppui, kun hän antisemitismin vastaisena eleenä ilmoitti jäävänsä eläkkeelle.
Willstätter kieltäytyi ulkomaisista työtarjouksista ja pysyi Natsi-Saksassa kunnes pakeni natseja Sveitsiin Muraltoon vuonna 1938 ja eli siellä elämänsä loppuun asti. Hän kuoli sydäninfarktiin vuonna 1942.
Aiheesta muualla

Willstätterin elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla
| n k Nobelin kemianpalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: van ’t Hoff  1902: H. E. Fischer  1903: Arrhenius  1904: Ramsay  1905: von Bayer  1906: Moissan  1907: Buchner  1908: Rutherford  1909: Ostwald  1910: Wallach  1911: M. Curie  1912: Grignard, Sabatier  1913: Werner  1914: Richards  1915: Willstätter  1918: Haber  1920: Nernst  1921: Soddy  1922: Aston  1923: Pregl  1925: Zsigmondy 
1926–1950:  1926: Svedberg  1927: Wieland  1928: Windaus  1929: Harden, von Euler-Chelpin  1930: H. Fischer  1931: Bosch, Bergius  1932: Langmuir  1934: Urey  1935: F. Joliot-Curie, I. Joliot-Curie  1936: Debye  1937: Haworth, Karrer  1938: Kuhn  1939: Butenandt, Ružička  1943: de Hevesy  1944: Hahn  1945: Virtanen  1946: Sumner, Northrop, Stanley  1947: Robinson  1948: Tiselius  1949: Giauque  1950: Alder, Diels 
1951–1975:  1951: McMillan, Seaborg  1952: Martin, Synge  1953: Staudinger  1954: Pauling  1955: du Vigneaud  1956: Hinshelwood, Semjonov  1957: Todd  1958: Sanger  1959: Heyrovský  1960: Libby  1961: Calvin  1962: Perutz, Kendrew  1963: Ziegler, Natta  1964: Hodgkin  1965: Woodward  1966: Mulliken  1967: Eigen, Norrish, Porter  1968: Onsager  1969: Barton, Hassel  1970: Leloir  1971: Herzberg  1972: Anfinsen, Moore, Stein  1973: E. O. Fischer, Wilkinson  1974: Flory  1975: Cornforth, Prelog 
1976–2000:  1976: Lipscomb  1977: Prigogine  1978: Mitchell  1979: Brown, Wittig  1980: Berg, Gilbert, Sanger  1981: Fukui, Hoffmann  1982: Klug  1983: Taube  1984: Merrifield  1985: Hauptman, Karle  1986: Herschbach, Lee, Polanyi  1987: Cram, Lehn, Pedersen  1988: Deisenhofer, Huber, Michel  1989: Altman, Cech  1990: Corey  1991: Ernst  1992: Marcus  1993: Mullis, Smith  1994: Olah  1995: Crutzen, Molina, Rowland  1996: Curl, Kroto, Smalley  1997: Boyer, Walker, Skou  1998: Kohn, Pople  1999: Zewail  2000: Heeger, MacDiarmid, Shirakawa 
2001–:  2001: Knowles, Noyori, Sharpless  2002: Fenn, Tanaka, Wüthrich  2003: Agre, MacKinnon  2004: Ciechanover, Hershko, Rose  2005: Grubbs, Schrock, Chauvin  2006: Kornberg  2007: Ertl  2008: Shimomura, Chalfie, Tsien  2009: Ramakrishnan, Steitz, Yonath  2010: Heck, Suzuki, Negishi  2011: Shechtman  2012: Lefkowitz, Kobilka  2013: Karplus, Levitt, Warshel  2014: Betzig, Hell, Moerner  2015: Lindahl, Modrich, Sancar  2016: Sauvage, Stoddart, Feringa  2017: Dubochet, Frank, Henderson  2018: Arnold, Smith, Winter  2019: Goodenough, Whittingham, Yoshino  2020: Charpentier, Doudna  2021: List, MacMillan  2022: Bertozzi, Meldal, Sharpless  2023: Bawendi, Brus, Jekimov  2024: Baker, Hassabis, Jumper 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  Leopoldina  Mathematics Genealogy Project  Scopus 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef
Joni Kauko

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 12. heinäkuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Turku, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 187 cm
Seura
Seura: Inter Kashi FC
Junioriseurat
0000–2002: TuNL
2002–2005: TPS
2006–2007: FC Inter
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2007 | VG-62 | 21 | (3) |
| 2008–2012 | FC Inter | 99 | (10) |
| 2008 | → Sinimustat | 16 | (7) |
| 2013 | FC Lahti | 9 | (0) |
| 2013–2015 | FSV Frankfurt | 48 | (3) |
| 2015–2016 | Energie Cottbus | 34 | (4) |
| 2016–2018 | Randers | 47 | (3) |
| 2018–2021 | Esbjerg | 91 | (22) |
| 2021–2024 | ATK Mohun Bagan | 24 | (5) |
Maajoukkue
| 2006 | Suomi U16 | 5 | (0) |
| 2008 | Suomi U18 | 11 | (0) |
| 2009 | Suomi U19 | 4 | (0) |
| 2009–2012 | Suomi U21 | 23 | (3) |
| 2012–2021 | Suomi | 28 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 31. elokuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. toukokuuta 2022.
Joni Kauko (s. 12. heinäkuuta 1990 Turku) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa intialaista Inter Kashia. Kauko on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura > Seurajoukkueet

Turun Runosmäen kaupunginosasta kotoisin oleva Kauko on Turun Nappulaliigan ja Turun Palloseuran kasvatti, joka pelasi juniorina myös FC Interissä voittaen seurassa A-nuorten Suomen mestaruuden 2007. Marraskuussa 2007 Kauko teki kahden vuoden sopimuksen Interin kanssa ja debytoi Veikkausliigassa kesäkuussa 2008 IFK Mariehamnia vastaan. Kauko voitti Interissä Suomen mestaruuden 2008 ja Suomen Cupin 2009.
Tammikuussa 2013 Kauko teki vuoden pituisen sopimuksen FC Lahden kanssa, mutta hän siirtyi jo heinäkuussa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa pelaavaan FSV Frankfurtiin. Kesäkuussa 2015 Kauko siirtyi kahden vuoden sopimuksella Saksan 3. Ligan Energie Cottbusiin. Heinäkuussa 2016 hän teki kahden vuoden sopimuksen tanskalaisen Randers FC:n kanssa.
Vuodet 2018–2021 Kauko pelasi tanskalaisessa Esbjergissä, joista viimeisen kauden Tanskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Hänen kolmivuotinen sopimuksensa päättyi toukokuussa 2021. Kesäkuussa 2021 Kauko allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen Intian Superliigan ATK Mohun Baganin kanssa.
Ura > Maajoukkue

Kauko on edustanut Suomen U16-, U18-, U19- ja U21-maajoukkueita. A-maajoukkueessa hän debytoi tammikuussa 2012 Trinidad ja Tobagoa vastaan pelatussa harjoitusmaaottelussa. Saksan vuosiensa aikana Kauko sai maajoukkuekutsuja harvakseltaan, mutta nousi lopulta vakiokokoonpanoon syksyllä 2018 Kansojen liigan otteluissa. Kauko pelasi myös Suomen joukkueessa vuoden 2021 EM-kisoissa.
Saavutukset > FC Inter

Suomen mestaruus 2008
Suomen Cup 2009
Saavutukset > FC Lahti

Suomen liigacup 2013
Saavutukset > ATK Mohun Bagan

Intian Superliigan mestaruus 2022
Aiheesta muualla

Joni Kauko Soccerway-sivustolla
Keira Lundström

Keira Lundström (s. 2005) on Kirkkonummelta kotoisin oleva suomalainen laulaja.
Lundström osallistui The Voice of Finland -laulukilpailuun vuonna 2022 sijoittuen kolmanneksi (14,8 % äänistä). Helmikuussa 2023 hän osallistui UMK 2023 -kilpailuun esikoissinglellään ”No Business on the Dancefloor” ja sijoittui kolmanneksi.
Musiikkiinsa Lundström on kertonut saaneensa vaikutteita muun muassa BTS ja Stray Kids -yhtyeiden sekä Ariana Granden, Doja Catin ja Dua Lipan musiikista.
Lundström opiskelee Gymnasiet Grankulla Samskolassa Kauniaisissa.
Diskografia > Singlet

No Business on the Dancefloor
Bad Credit
Luettelo Suomen virallisen singlelistan ykkösistä vuonna 2024

Tämä on luettelo Suomen virallisen singlelistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2024.
Markus (laulaja)

Markus (oikealta nimeltä Markku Leander Tranberg, 2. toukokuuta 1950 Ylitornio – tammikuu 2024) oli suomalainen laulaja ja kitaristi. Vuonna 1969 hän otti osaa Intro-lehden Iskelmäjahti-kilpailuun ja eteni Kemin osakilpailuvoiton kautta loppukilpailuun, jossa sijoittui toiseksi ja levytysura käynnistyi kappaleella "Viimeinen kevät".
Tranberg aloitti muusikon uransa 12-vuotiaana kotikylällään Ylitornion Kaulinrannalla. Hän vaikutti Finnpop Five -yhtyeessä ja oli pellolais-ylitorniolaisen Intro-yhtyeen ensimmäinen solisti, jonka paikan otti Tarja Ylitalo hänen muutettuaan etelään. Alkuperäiseen Introon kuuluivat Tranbergin lisäksi rumpali Heikki Vaaraniemi ja Ylitalon veljekset basisti Osmo ja hanuristi Tuomo.lähde?
Tranbergin varsinainen läpimurto tapahtui loppukesästä 1970, kun Simon & Garfunkelin tunnetuksi tekemä eteläamerikkalainen sävelmä "Vain kotka lentää aurinkoon" valloitti Tranbergin suomenkielisenä versiona radion Lista-ohjelman kärkipaikan ja sen lisäksi kolmanneksi äänestettiin singlen B-puoli, Toivo Kärjen-Juha Vainion ”Jos vielä oot vapaa”. Sovittaja oli Nacke Johansson. Single oli vuoden 1970 kuudenneksi myydyin.lähde?
Muutaman Finnlevy-singlen jälkeen Tranberg siirtyi Matti ja Teppo Ruohosen talliin ja levytti albumit Sydän yhtyi sydämeen ja Sain hyvän tunteen. Jälkimmäiselle tallennetulla kappaleella "Suoraan sydämeen" Tranberg osallistui vuonna 1985 Kevään Sävel -iskelmäkilpailuun.
1980-luvun lopulla Tranberg toimi muutaman vuoden Tulipunaruusut-yhtyeen solistina ja levytti albumin Kadotettu nuoruus. Keikkailu jatkui edelleen soolona ja kahdeksan vuotta Pispalan Sälli & Sinirytmi -yhtyeessä.
Tranberg asui vuosikymmeniä Tampereella. Vuonna 2001 hän levytti singlen, joka sisältää valssit ”Neidonryöstö” ja "Siuronsalmen Sanna”. Viimeksi hän vieraili studiossa vuonna 2010 ja teki Taivalkunta Beatissä soittaneen muusikon Jasu Mäntylän johdolla uuden version vanhasta kappaleestaan ”Jos vielä oot vapaa”.
Tranberg kuoli 73-vuotiaana pitkään sairastettuaan. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.
Diskografia

Sydän yhtyi sydämeen (1979)
Sain hyvän tunteen (1985)
20 suosikkia – Jos vielä oot vapaa (1996)
Aiheesta muualla

Markuksen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 2
Down by Law (yhtye)

| Down by Law> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1989–2003, 2008–
Tyylilaji:  punk rock
Kotipaikka:   Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Dave Smalley Sam Williams Hunter Oswald  John DiMambro
Entiset jäsenet:  Jaime Pina Dave Naz Ed Urlik Chris Bagarozzi Mark Phillips Pat Hoed Hunter Oswald John DiMambro Danny Westman Chris Lagerborg Milo Todesco Keith Davies Randall Helmstutler Kevin Coss Jack Criswell
Levy-yhtiö:  DC-Jam Records   Union Label Group   Epitaph Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Down by Law on yhdysvaltalainen punk rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1989. Yhtyeen perusti Dave Smalley, joka on yhtyeen ainoa pysyvä jäsen. Down by Law on julkaissut 11 studioalbumia. Yhtye ei koskaan saavuttanut suurta kaupallista menestystä, mutta vaikutusvaltaa yhtyeellä riitti. Useiden kokoonpanomuutosten jälkeen yhtye jäi tauolle vuonna 2003 ja teki comebackin vuonna 2008. Vuonna 2017 yhtye palasi 90-luvun kokoonpanoon ja julkaisi vuonna 2024 uusimman albuminsa Crazy Days
Jäsenet > Nykyiset

Dave Smalley - laulu, kitara  (1989-)
Sam Williams - kitara  (1994-)
Hunter Oswald - rummut (1993-1996, 2017–)
John DiMambro - basso (1994-1999, 2017–)
Jäsenet > Entiset

Jaime Pina - kitara  (1989)
Dave Naz - rummut, laulu  (1989-1993)
Ed Urlik - basso, laulu  (1989-1993)
Chris Bagarozzi - kitara, laulu  (1989-1993)
Mark Phillips - kitara, laulu  (1993-1994)
Pat Hoed - basso  (1993-1994)
Hunter Oswald - rummut, laulu  (1993-1996)
John DiMambro - basso  (1994-1997)
Danny Westman - rummut  (1996-1997)
Chris Lagerborg - rummut  (1997-1999)
Milo Todesco - rummut  (1999-2003)
Keith Davies - basso  (1999-2003)
Randall Helmstutler - basso  (2012)
Jack Criswell - rummut  (2008-2017)
Kevin Coss - basso  (2008-2012, 2012-2017)
Diskografia > Albumit

Down by Law (1991)
Blue (1992)
Punkrockacademyfightsong (1994)
All Scratched Up (1996)
Last of the Sharpshooters (1997)
Fly the Flag (1999)
Punkrockdays: The Best of Down by Law (2002)
Windwardtidesandwaywardsails (2003)
Champions At Heart (2012)
Revolution Time (2013)
All In (2018)
Quick Hits Live in the Studio (2019)
Lonely Town (2021)
Crazy Days (2024)
Käännös suomeksi
Rautianjärvi

| Rautianjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pori 
Koordinaatit:  61°39′05″N, 22°25′41″E
Järvinumero:  36.095.1.006 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  82  m 
 fiRautianjärvi 
Rautianjärvi on melko pieni Karvianjoen vesistöön kuuluva järvi. Se sijaitsee Rautiankankaalla nykyään Poriin kuuluvassa Laviassa Satakunnan maakunnassa. Järven läheisyydessä on luonnonsuojelualue. Kypäräjärvi saa vetensä läheisiltä vesijättömailta ja vaikeakulkuisilta soilta, ja laskee ojien kautta vetensä Suodenjokeen.  Rautianjärven korkeus on 82 mpy ja pinta-ala noin kuusi hehtaaria.
Osakepankki Ulkomaankauppaa varten

Osakepankki Ulkomaankauppaa varten (Ulkomaankauppapankki) oli Helsingissä 1920–1923 toiminut liikepankki.
Pankin yhtiöjärjestys vahvistettiin vuonna 1919. Toimintansa pankki aloitti 1920. Pankin osakkeenomistajia olivat mm.  Suomen Finanssiosakeyhtiö ja Investor AB Ruotsista.
Pankin menestys ei kuitenkaan ollut toivotunlainen. Pankin asiainhoito oli ollut uhkarohkeaa, ja pankki asetettiin suoritustilaan vuonna 1924. Helsingin Osakepankki otti vastatakseen pankin talletuksista ja veloista.
Pankin osake noteerattiin pörssissä vuosina 1922–1923.
Aiheesta muualla

Pörssitiedon netissä
Turun Osakepankki

Frithiof Strandellin suunnitteleman pääkonttorin torni
Turun Osakepankki - Åbo Aktiebank oli 1896 Turkuun perustettu liikepankki. Sen perustajien joukossa olivat muun muassa Rettigin suku ja veljekset Ernest ja Magnus Dahlström.  Pankin jugend-tyylinen Frithiof Strandellin suunnittelema pääkonttori valmistui Turun keskustaan Aurakatu 3:een vuonna 1907.  Turun Osakepankki toimi rahoittajana etenkin puunjalostusteollisuudessa ja Venäjän kaupassa.  Vuonna 1919 pankilla oli 7 sivukonttoria ja 87 miljoonan markan talletukset.
Åbo Aktiebank osoitti nimellään olevansa lähinnä ruotsinkielisten pankki. Suomenkielisen nimen Turun Osakepankki sai vuonna 1907.
Turun Osakepankin osakkeet noteerattiin Helsingin pörssissä vuosina 1912–1920.
Vuonna 1920 Turun Osakepankki yhdistyi Landtmannabankenin ja Vaasan Osake-Pankin kanssa Liittopankiksi. Uudelle pankille siirtyi Turun Osakepankista runsaasti heikkoja suurluottoja.
Aiheesta muualla

Pörssitiedon netissä
Tieksiö

| Tieksiö |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pori 
Koordinaatit:  61°42′07″N, 22°20′24″E
Järvinumero:  36.029.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  65  m 
 fiTieksiö 
Tieksiö on keskikokoinen vesijättöalue Satakunnassa. Järvi sijaitsee Pomarkun ja Porin rajalla eli aiemmilla Pomarkun, Noormarkun ja Lavian rajoilla.  Tieksiö kuuluu Karvianjoen vesistöön.
Varsinainen järvi oli ennen kuivatusta noin kolme kilometriä pitkä. Tieksiö tulvii keväisin ja syksyisin, mutta kesäisin vettä on vähän, se on tummaa ja haisee mudalle.
Pitkäjärvi (Pori)

| Pitkäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pori 
Koordinaatit:  61°38′37″N, 22°24′34″E
Järvinumero:  36.095.1.005 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  70  m 
 fiPitkäjärvi 
Pitkäjärvi on Karvianjoen vesistöön kuuluva keskikokoinen järvi Porin Laviassa Satakunnan maakunnassa. Järvi saa vetensä läheisestä Mulkkujärvestä sekä suoalueilta. Vetensä Pitkäjärvi laskee ojia pitkin Suodenjokeen. Pitkäjärven korkeus on 70 mpy  ja pinta-ala noin 14 hehtaaria .
Tammer Brands

| Tammer Brands Oy |
| --- | --- |
Perustaja:  Aulis Mäenpää
Toimitusjohtaja:  Zachary Mäenpää
Puheenjohtaja:  Markku Pelkonen
Kotipaikka:  Tampere
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  kuluttajatuotteet
Liikevaihto:  89 milj. € (2017)
Tilikauden tulos:  2,9 milj. € (2013)
Henkilöstö:  170
Omistaja:  Mäenpään perhe
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tammer Brands Oy, aiemmalta nimeltään Tammer-Tukku Oy, on vuonna 1954 perustettu suomalainen tukkuliike, joka tuo maahan ja jakelee sisustus-, talous-, puutarha- ja lahjatavaroita halpamyymäläketjuille, kaupan keskusliikkeille ja yksittäisille tavarataloille.
Tammer-Tukun perusti 1954 Aulis Mäenpää, ja yrityksen johdossa on nykyisin omistajaperheen kolmas sukupolvi. Tammer-Tukku vaihtoi nimensä Tammer Brandsiksi maaliskuussa 2019. Yritys toimi 1990-luvulle saakka Tampereella, mutta rakensi sitten uuden 20 000 neliömetrin keskusvaraston Hämeenlinnaan. Tampereen Nekalassa yrityksellä on 7 000 neliömetrin tuote-esittelytila, tuotesuunnitteluosasto ja omat valokuvausstudiot.
Tammer-Tukku harjoitti vuosikymmeniä myös vähittäiskauppaa kuluttajille Kantolan Löytöliiterissä joka lopetettiin vuonna 2007 ja Nekalan Löytöliiterissä, joka viime vuosinaan käytti nimeä Tammer Brands Outlet. Myymälässä aloitettiin loppuunmyynti lokakuussa 2021 ja se suljettiin vuodenvaihteen 2022 tienoilla. Tammerilla on jäljellä enää tehtaanmyymälä kauppakeskus Jumbossa.
Kirjallisuutta

Wessman, Erkki: Eivät kauppiaan päivät kirjassa ole : kertomus Aulis Mäenpään elämästä.  Tammer-Tukku 1998.
Wessman, Erkki: Tukkukaupan töissä : ihmisten ääniä Tammer-Tukun viideltä ensimmäiseltä vuosikymmeneltä : Tammer-Tukku Oy vuodesta 1954.  Tammer-Tukku 2004.
Simo Salminen

| Simo Salminen |
| --- | --- |
 Simo Salminen toukokuussa 2010
Henkilötiedot
Koko nimi:  Simo Veli Atte Salminen
Syntynyt: 8. marraskuuta 1932 Vanaja, Suomi
Kuollut: 2. syyskuuta 2015 (82 vuotta) Salo, Suomi
Ammatti:  koomikko, näyttelijä, laulaja
Puoliso:  Marita Kokko (1963–1989)   Päivi Ilmolahti (1998–2000)
Lapset:  Sanna Parviainen (o.s. Salminen)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1960–2004
Merkittävät roolit:   ”restauroija”  Lumilinna  näyttelijä Spede-ohjelmissa  ”Sörsselssön”  Uuno Turhapuro  ”Tonto”  Hirttämättömät 
Palkinnot
  1966 Parhaan miespuolisen tv-esiintyjän Telvis  2002 Erikois-Venla  2004 Viihdetaiteen mestari  (Esiintyvät Taiteilijat ry:n myöntämä arvonimi)  2014 Kultainen Venla (elämäntyöpalkinto)  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Simo Veli Atte Salminen (8. marraskuuta 1932 Vanaja – 2. syyskuuta 2015 Salo) oli suomalainen koomikko, näyttelijä ja laulaja, joka tunnettiin myös akrobaattina, lasitaiteilijana, kuvanveistäjänä ja leipurina sekä uima- ja pellehyppääjänä.
Salminen oli Suomen monipuolisimpia viihdetaiteilijoita. Hänet muistetaan muun muassa menestyksekkäästä urastaan huumorilaulajana sekä vuosikymmeniä kestäneestä urastaan televisio- ja elokuvanäyttelijänä ennen kaikkea Spede Pasasen rinnalla. Hänen tunnetuin roolihahmonsa on Sörsselssön, jota Salminen näytteli yhtä lukuun ottamatta kaikissa Uuno Turhapuro -elokuvissa, joskin nimi vaihteli alkuaikoina ollen Jaska, Lettunen ja Lörssön ennen vakiintumistaan. Hän esitti miespääosan Lumilinna-lyhytelokuvassa, joka voitti Montreux'n Kultaisen ruusun vuonna 1965. Salminen työskenteli pitkään myös teatterinäyttelijänä.
Varsinaiselta ammatiltaan Salminen oli kondiittorimestari. Hän toimi myös kuvanveistäjänä ja lasitaiteilijana. Alkuperäinen Venla-patsas oli hänen luomuksensa.
Ura > Pellehyppääjä ja akrobaatti

Salminen aloitti uransa 1950-luvulla uima- ja pellehyppääjänä. Hänen ansioitaan uimahypyissä olivat suomenmestaruus suorista hypyistä sekä kaksi suomen- ja yksi pohjoismaidenmestaruutta pellehypyistä ja neljäs sija lajin ensimmäisistä EM-kisoista. Hän oli Uimahyppääjien kerho Härvelin varapuheenjohtaja ja hyppäsi taiteilijanimellä Liukas Lätkä. Salmisen bravuurinumero oli nimeltään ”vetelä vanukas” eli hyppy kymmenestä metristä vatsalleen, jonka hän esitti ensimmäisen kerran pohjoismaisissa pellehyppykisoissa 1957. Salminen ei ollut harjoitellut temppua kertaakaan käytännössä ennen kisasuoritusta. Salminen oli myös akrobaatti ja esiintyi trampoliinilla Erkki Sammaleen kanssa Dos Pompolinos -nimisenä duona muutaman vuoden ajan 1950-luvun loppupuolelta lähtien.
Esiintymisuransa alkuvaiheessa Salminen oli mukana Tesvision Rullaportaissa ja Sirkus Papukaijassa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuonna 1960 Eemeli-elokuvassa Molskis, sanoi Eemeli, molskis!, jonka loppuosassa Eemeli sähläilee Uimastadionin pellehyppykilpailuissa. Salmisen lisäksi mukana on iso joukko tuon ajan parhaimpia kotimaisia ja ruotsalaisia pellehyppääjiä. Lisäksi Salminen oli Leo Jokelan stunttina elokuvassa Pikku Pietarin piha (1961). Salminen on kertonut lapsena ihailleensa sirkusklovneja, joiden ilmeettömästä ja sanattomasta komiikasta hän imi vaikutteita, jotka ovat nähtävissä hänen myöhemmissä suorituksissaan koomikkona. Hän mainitsi suurimmaksi esikuvakseen espanjalaisen sirkusklovnin Charlie Rivelin.
Ura > Leipuri

Alkuperäiseltä ammatiltaan Salminen oli kondiittorimestari. Hän työskenteli sokerileipuri-tuotesuunnittelijana Colombia Oy:n leipomossa. Kondiittorin uransa hän oli aloittanut jo 15-vuotiaana Vikströmin leipomossa. Tiivistynyt tahti televisio-ohjelmien, elokuvien ja keikkailun parissa johti siihen, että Salminen lopetti työt Colombialla 1967. Hän ehti toimia leipurina 20 vuotta.
Ura > Musiikillinen ura

Vuonna 1966 Salminen aloitti levylaulajan uran levyttämällä protestilauluja parodioivan ”Rotestilaulun”. Kappale syntyi Pasasen kotona Simon ja Speden katsellessa televisiosta protestilauluohjelmaa, josta Salminen sai idean "Rotestilauluun". Pasanen kirjoitti muistiin Salmisen keksimän sanoituksen, johon hän itse teki lisäyksiä. Kyseinen kappale oli pitkään Salmisen keikkojen bravuurinumero. Levy oli kesän kovimpia myyntimenestyksiä ja pysytteli levymyyntilistan kärkipaikoilla useita viikkoja.
Vuoden loppupuolella levytetty ”Keltainen jäänsärkijä” oli käännösversio Beatlesin ”Yellow Submarinesta” ja myi Suomessa paremmin kuin alkuperäisversio. Alkuvuodesta 1968 Salminen levytti kaikkein suurimman menestyslevynsä ”Pornolaulu”, joka oli maaliskuussa Suomen levylistojen ykkönen ja pysyi kymmenen kärjessä yli kolme kuukautta. Laulun sanat olivat Jukka Virtasen. Simon viimeinen listamenestys oli 1969 levytetty ”Suurena miehenä”. Muita tuon aikakauden levytyksiä olivat muun muassa ”Minä olen paakari”, ”Alle lujaa”, ”Tenkka-tenkka-poo”. 1970-luvun puolivälissä Salminen julkaisi kaksi albumia, ja 1987 hän teki yhdessä Spede Pasasen kanssa singlen ”Hartikainen ja Sörsselssön”. Hän kierteli esittämässä laulujaan esimerkiksi iltamissa ja keikoilla. Aluksi Simo esiintyi yhdessä Speden kanssa, mutta Spede kyllästyi nopeasti varsinkin ravintolakeikkoihin ja pitkiin ajomatkoihin, joten hän jätti keikkailun.
Vuonna 2006 Salminen teki laulajanuransa viimeiseksi tarkoitetun albumin nimeltä Melkein viimeistä huutoa, mutta levy-yhtiön mentyä konkurssiin levy julkaistiin vasta loppuvuodesta 2009. Sen levittämisestä vastaa Salmisen tueksi perustettu Facebook-ryhmä.
Simo on oman soolotuotantonsa lisäksi toiminut lauluntekijänä myös muutamille artisteille kuten Lasse Hoikalle ja Anneli Mattilalle.