stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mirror’s Edge
Pelaaminen

Mirror’s Edgessä pelaaja ohjaa ensimmäisen persoonan näkökulmasta ketteräliikkeistä kuriiria, Faithia, joka suunnistaa läpi suurkaupungin hyppimällä katonharjojen välillä, juoksemalla pitkin seiniä ja tunkeutumalla rakennusten ilmastointikanaviin. Liiketekniikat perustuvat parkouriin ja free runningiin. Kameran kuvakulma liikkuu hahmon liikkeiden mukana: esimerkiksi juoksunopeuden kasvaessa kameran ylösalainen liike tihenee ja hahmon tehdessä kuperkeikan kamera seuraa mukana. Faithin raajojen ja vartalon näkyvyyttä käytetään liikevoiman ilmentämiseen. Käsivarsien heiluminen ja askelpituus kasvavat nopeuden mukaan, ja raajat ojentuvat pitkien hyppyjen aikana.
Pelaajan on pyrittävä säilyttämään Faithin liikevoima läpi fyysisesti vaihtelevien toimintojen, jotta liikekokonaisuudesta rakentuisi nopea ja saumattomasti jatkuva. Mikäli Faithilla ei ole tilannekohtaisesti vaadittua liikenopeutta, hän todennäköisesti putoaa kohdetta tavoitellessaan. Kontrollit on luotu yksinkertaisiksi tilannesidonnaisuudella; hyppypainikkeella voi loikkimisen ja esteiden yli kiipeämisen lisäksi juosta myös seiniä pitkin. Juoksusta tehty kyykkykomento puolestaan liu’uttaa hahmon esteiden ali, ja pitkän hypyn jälkeen painettuna se saa Faithin tekemään pehmeän laskun ukemilla. Kyykkypainiketta ilmassa painamalla sankaritar vetää jalat koukkuun ja pystyy hyppäämään korkeampien esteiden yli tai hiukan pitemmälle.
Peli sisältää ”Runner Vision” -näkötilan, joka värjää punaisella värillä pelin etenemisen kannalta merkittäviä ympäristön osia, kuten ovia ja putkia. Pelin edetessä vihjeet kuitenkin vähenevät, mutta pelaaja voi myös kytkeä ominaisuuden kokonaan pois päältä. Mirror’s Edgen graafinen tyyli pohjautuu puhtaiden päävärien käyttöön ja vaalean hohtavaan kaupunkiympäristöön. Toinen pelaajan avuksi kehitetty järjestelmä on aikaa hidastava ”Reaction Time”, jonka ansiosta liikerataansa voi suunnitella menettämättä liikkeenjatkuvuutta tai taktista etulyöntiasemaa.
Mirror’s Edgen pelattavuus keskittyy ensisijaisesti parhaan etenemisreitin löytämisen taistelun jäädessä sivurooliin. Faith voi käyttää aseita, mutta pelin voi myös läpäistä ampumatta yhtään vihollista. Vihollisia pystyy riisumaan aseista, mutta niissä on käytettävänä vain yksi lipas. Aseiden kantaminen hidastaa myös Faithin vauhtia. Tämä lisää strategisia elementtejä ketteryyden ja tulivoiman väliselle painottelulle.
Mirror’s Edgessä on perinteisen kampanjan lisäksi myös ”time attack” -pelimuoto, jossa pelaajan täytyy suorittaa erityistehtäviä mahdollisimman lyhyessä ajassa. Parhaimmat tulokset voi lähettää internetin tulostaulukoille, jonka kautta pelaajat voivat ladata haamu-uusintoja muiden suorituksista ja kisata niitä vastaan. Kentät aukeavat kampanjan läpäisemisen jälkeen. Tuottaja Tom Ferrerin mukaan aika-ajojen osuudet Mirror’s Edgessä ovat lyhyitä, ”jotta niitä voisi hioa ja tulla entistä nopeammaksi”.
Tarina > Asetelma

Mirror’s Edgen tapahtumat sijoittuvat nimeämättömään suurkaupunkiin, jonka totalitaarinen hallinto valvoo kaikkea sähköistä viestintää. Hallinnon tavoitteena on vähentää rikollisuutta ja poistaa kaikki hallintoa vastustava toiminta. Kaupungin tulevassa pormestarinvaalissa ehdolla on kaupungin nykyinen pormestari Callaghan, jonka aikomuksena on säilyttää tiukka valvonta. Vastassaan hänellä on uusi ehdokas, Robert Pope, joka lupaa muutosta kaupungin elämään.
Pelissä ohjataan euraasialaista Faith Connorsia, kuriiria, jonka tehtävänä on kuljettaa kaupungissa viestejä, jotka muuten jäisivät hallinnon valvovan silmän alle. Kuriirit käyttävät kaupungissa liikkumiseen parkouria. Tavallisesti hallinto on jättänyt kuriirit rauhaan, mutta nyt se on tuntemattomasta syystä kriminalisoinut heidät ja haluaa saada heidät kiinni tavalla tai toisella. Kuriirien kriminalisoinnin takia Faithin kaksoissisko Kate on kidnapattu. Faithin tehtävänä on selvittää kidnappaaja ja paljastaa hallinnon salaisuudet.
Tarina > Juoni

Faith saa tietää ystävältänsä Celesteltä, että hänen sisarensa Kate on joutunut ongelmiin Popen toimistolla. Kun Faith saapuu paikalle, hän löytää sisarensa Popen ruumiin luota. Kate kertoo, että hänet on lavastettu syylliseksi Popen murhaan, ja pyytää Faithia selvittämään, mistä lavastus johtuu. Faith löytää Popen kädestä paperilapun, jossa lukee ”Icarus”. Toiselta juoksijalta, Jacknifelta, hän saa tietää, että turvallisuuspäällikkö Ropeburn saattaisi olla mukana Popen murhassa. Faith kuulustelee Ropeburnia, mutta ennen kuin hän ehtii paljastaa mitään, tuntematon salamurhaaja murhaa Ropeburnin.
Vailla muita lähteitä Faith tutkii turvallisuusyritystä, joka auttaa poliisia juoksijoiden kiinniottamisessa. Hän saa selville että yritys on kehittänyt ”Project Icarus” -ohjelman, jolla on tarkoitus harjoittaa ihmisiä parkourissa juoksijoiden jahtaamiseen. Todistusaineiston avulla Faith pääsee Ropeburnin tappajan jäljille ja päätyy satamaan. Hän saa selville että tappaja on Celeste, joka on vaihtanut puolta säästääkseen oman henkensä – hän suosittelee samaa Faithille. Poliisi saapuu paikalle, ja Celesten onnistuu karata.
Faith vapauttaa Katen poliisisaattueesta kaupungin keskellä. Hän palaa tukikohtaan ja huomaa, että sinne on hyökätty ja että hänen tukihenkilönsä Merc on kuolemaisillaan. Merc kertoo, että Kate on otettu uudestaan kiinni ja että häntä pidetään tällä hetkellä pormestari Callaghanin toimistolla. Faith saapuu toimistolle, tuhoaa palvelinhuoneen ja nousee sen jälkeen katolle, jossa Jacknife pitää Katea hallussaan aseen avulla. Jacknife paljastaa olevansa osa Project Icarusta ja että hänen tavoitteenaan oli houkutella juoksijat ulos piiloistaan. Hän yrittää viedä Katen helikopterilla pois, mutta Faith hyppää sisään ja potkaisee hänet ulos toiselta puolelta. Faith auttaa Katea pelastautumaan putoavasta helikopterista.
Lopputekstien aikana media kertoo, että Faithin toimet ovat vain tehostaneet Project Icarusta. Faith ja Kate ovat edelleen etsittyjä Popen murhasta. Koska palvelimet ovat alhaalla, väestöä kehotetaan välttämään sähköisiä viestintävälineitä.
Kehitys ja julkaisu > Markkinointi

DICE teki ennakkotilaustarjouksiin liittyvää yhteistyötä useiden eri myyjien kanssa. GameCrazysta tilanneet asiakkaat saivat kylkiäisenä Mirror’s Edge -teemaisen t-paidan ja koodin, jolla pystyi avaamaan pelin aika-ajo-ominaisuuden. Koodi sisältyi myös GameStopin tarjoukseen, jossa jaettiin pelistä tuttuja Runner Bag -laukkuja. Brittiläinen Game-jälleenmyyjä tarjosi niin ikään aiheeseen liittyviä t-paitoja, ja Electronic Artsin kotisivuilta pelin ostaneet saivat pelin logolla varustetun laukun.
DICE kertoi vuoden 2008 Comic-Con-tapahtumassa julkaisevansa Mirror’s Edge -aiheisen sarjakuvakirjan, joka luotaisiin DC Comicsin omistaman WildStorm-kustantamon avustuksella. Sarjakuvan piirroksista vastasi Matthew Dow Smith ja tarinan käsikirjoituksesta Rhianna Pratchett.
Kehitys ja julkaisu > Musiikki

Electronis Arts julkisti vuonna 2008 Mirror’s Edgen musiikkialbumin, joka sisälsi ruotsalaisen Lisa Miskovskyn esittämiä rinnakkaisversioita ”Still Alive” -kappaleesta. Laulujen säveltämiseen osallistui useita eri artisteja, kuten Solar Fields, Benny Benassi, Junkie XL, Paul van Dyk, Teddybears ja Armand van Helden. Vaikka ”Still Alive” on myös Portal-videopelin päätöskappaleen nimi, laulut eivät ole yhteyksissä toisiinsa. Albumi julkaistiin 11. marraskuuta 2008 nimikkeellä Still Alive – the Remixes. Toukokuussa ilmestyi myös Solar Fieldsistä tutun muusikon, Magnus Birgerssonin, säveltämä virallinen soundtrack, Mirror’s Edge Original Videogame Score.
Laajennukset ja jatko-osat

Electronic Arts ilmoitti joulukuussa 2008 kehittävänsä Mirror’s Edgeen seitsemää uutta aika-ajokenttää, jotka julkaistaisiin seuraavan kuun puolella. Owen O’Brienin mukaan liikkumisen vapaus ja ensimmäisen personaan kontrollit olivat olleet siihen mennessä pelin suosituin ominaisuus, joten he päättivät sisällyttää ne ladattavaan lisäsisältöön ”puhtaimmassa muodossaan”. Julkaisu viivästyi helmikuuhun asti, jolloin kahdeksan kenttää sisältävä Time Trial Map Pack ilmestyi ladattavaksi kaikille alustoille. PlayStation 3 sai yksinoikeudella myös yhdeksännen lisäkentän.
Pelistä luotiin myös sivustakuvattu Mirror’s Edge 2D -selainpeli, jonka kehitti Borne Games ja julkaisi Electronic Arts. Pelin idea on hyvin samankaltainen kuin esikuvallansa, ja se käyttää Bornen Fancy Pants Adventuresin muokattua pelimoottoria. Mirror’s Edge 2D:stä julkaistiin yhden kentän kattava beetatestaus 11. marraskuuta 2008, ja se laajeni kattamaan kolme kenttä seuraavan vuoden helmikuussa. Kehittäjän kotisivuilla kerrotaan, että ”täysiversio Mirror’s Edge 2D:stä on julkaistu, mutta olemme vielä beetavaiheessa”. 3D-grafiikalla sekä dynaamisilla kamerakulmilla toteutetut iPhone- ja iPod Touch -versiot julkistettiin joulukuun alussa 2009. Niiden oli määrä ilmestyä jo tammikuussa 2010, mutta julkaisu viivästettiin pidemmälle alkuvuoteen. IPad-versio saatiin kuitenkin markkinoille huhtikuun 1. päivä.
Owen O’Brien ehdotti vuonna 2008, että ”tarina jota kerromme tällä hetkellä, on ikään kuin kolmiosainen trilogia”. Videogamer.comin vuonna 2009 pitämässä haastattelussa EA Gamesin varapääjohtaja Patrick Söderlund varmisti, että Mirror’s Edgen jatko-osa olisi jo kehitteillä. DICE:n Karl-Magnus Trodesson kuitenkin kiisti väitteet, sillä yhtiö ei ollut virallisesti julkistanut projektia.
Vuonna 2013 EA ja DICE julkaisivat trailerin ja tiedon siitä, että Mirror’s Edge 2 on kehitteillä. Tarkkaa valmistumisaikaa ei kuitenkaan kerrottu julkisuuteen. Kesäkuussa 2015 Microsoft paljasti seuraavan pelin nimeksi Mirror’s Edge Catalyst. Peli on esiosa alkuperäiselle pelille ja sijoittuu avoimeen pelimaailmaan, Glass-nimiseen kaupunkiin.  Peli tulee käyttämään Frostbite 3 -pelimoottoria ja tarinan päähenkilönä on edelleen Faith.
Aiheesta muualla

Pelin viralliset kotisivut (englanniksi)
Mirror’s Edge MobyGamesissa (englanniksi)
Mirror's Edge Wiki (englanniksi)
Peli on kuvattu ensimmäisen persoonan näkökulmasta, ja Faithin kehonosia voi nähdä monissa eri tilanteissa.
Time Trial Map Packin kentät eroavat tyyliltään pääpelistä
Barvinkove

| Barvinkove Барвінкове |
| --- | --- |
 Talvinäkymä Barvinkoveen.
 lippu:  vaakuna
 Barvinkove
 Koordinaatit: 48.9122°N, 37.0242°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Piiri:  Izjumin piiri
Perustettu:  1651-1653
Kaupungiksi:  1938
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  19 km²
Väkiluku (2021)  ():  8 110
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Barvinkove (ukr. Барвінкове) on kaupunki Harkovan alueella Ukrainassa. Se sijaitsee Suh’yi Torets -joen varrella, maanteitse 180 kilometriä Harkovasta eteläkaakkoon. Kaupungissa on rautatieasema. Vuonna 2021 kaupungissa oli 8 110 asukasta. Vuonna 2023 väkiluku oli 2 600, valtaosin ukrainalaisia.
Varhaisesta asutuksesta todistavat seudulta löydetyt skyyttien ja petsenegien kiviset naisjohtajien figuurit. Slobodan (kyläyhteisön) perustivat atamaani Ivan Barvinkon johtamat kasakat 1651-1653, sen nykyinen nimi vuodelta 1653.
Paikkakunta oli vuodesta 1923 heinäkuun 2020 aluehallinnollista uudistustukseen saakka Barvinkoven piirin keskus. Uudistuksessa tämä piiri liitettiin osaksi aiemmasta laajennettua Izjumin piiriä. Kaupungin aseman se sai vuonna 1938.
Osana hyökkäyssotaansa Venäjä on kohdistanut kaupunkiin vihamielisyyksiä useina päivinä, esimerkiksi tulittamalla kaupunkia ilmasta ja ampumalla tykistötulta sinne muun muassa 29 maaliskuuta 2022.
Suh’yi Torets -jokea Barvinkovessa.
Kulttuuritalo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barvinkove Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Jääpallon SM-kilpailu 1909

| SM-kilpailu 1909 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  5
Ajankohta:  5. helmikuuta 1909 – 21. maaliskuuta 1909
Sarjajärjestelmä:  cup-kilpailu
Mestari:  Polyteknikkojen Urheiluseura
Toinen sija:  Helsingin IFK
  ← 1908 :  1910 → 
Suomen jääpallomestaruus ratkaistiin talvella 1909 cup-kilpailussa. Kilpailuun osallistui viisi joukkuetta, helsinkiläiset Polyteknikkojen Urheiluseura, Helsingin IFK ja Unitas, sekä viipurilaiset Reipas ja Viipurin IFK. Kiinnostusta SM-kilpailuihin osallistumiseen oli muuallakin kuin Helsingissä ja Viipurissa, mutta mestaruuskilpailujen kustannukset olivat monille seuroille osallistumisen esteenä.
SM-kilpailuissa PUS aloitti hallitsevana mestarina suoraan finaalissa, missä se sai vastaansa Helsingin IFK:n. PUS uusi mestaruutensa voittamalla ottelun maalein 6-4.
Alkuerät

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Helsingin IFK | 13–2 (5-0) | Sportklubben Unitas |
| Viipurin Reipas | 6–2 (6-1) | Viipurin IFK |
Välierä

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Viipurin Reipas | 3–7 | Helsingin IFK |
Reipas teki ottelusta protestin, mutta se ei aiheuttanut toimenpiteitä.
Loppuottelu

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Polyteknikkojen Urheiluseura | 6–4 (4-1) | Helsingin IFK |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: Polyteknikkojen Urheiluseura
2.: Helsingin IFK
3.: Viipurin Reipas
4.-5.: Sportklubben Unitas
4.-5.: Viipurin IFK
Arvi Oinaala

Arvi Aarne Edvard Oinaala (5. maaliskuuta 1929 Riihimäki – 10. helmikuuta 2000 Loppi) oli suomalainen luokanopettaja ja radiotoimittaja.
Lopen Läyliäisten ala-asteen opettajana Arvi Oinaala tuli tunnetuksi innostamalla koululaisia erilaisiin taideharrastuksiin opetussuunnitelman ja lukujärjestyksen ulkopuolella, iltapäivätoimintana.
Radiotyön pariin Oinaala tuli 1960-luvun puolivälissä, jolloin Kouluradio tarvitsi ja koulutti itselleen ohjelma-avustajia. Oinaala oli erityisen innostunut kotikuntansa Lopen ja muun eteläisen Kanta-Hämeen asioiden esittelystä radio-ohjelmissaan.
Oinaala oli aktiivisesti mukana Lions-järjestön toiminnassa, muun muassa Lopen LC:n klubipresidenttinä 1971–1972.
Aiheesta muualla

Lasista taidetta, Arvi Oinaala haastattelee Helena Tynelliä ja Aimo Okkolinia Riihimäellä. Audio 25 min, Yle Areena.
Telkkä

| Telkkä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Telkät Bucephala
Laji::  clangula
Kaksiosainen nimi
 Bucephala clangula  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Telkkä Wikispeciesissä   Telkkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Telkkä (Bucephala clangula) on sorsien heimoon kuuluva pienehkö kokosukeltaja. Se on hieman sotkia suurempi, ja tunnistettavissa jo kaukaa kolmionmallisesta päästä. Usein se ui kaula syvällä hartioiden välissä. Lentoon telkkä nousee veden pinnalta kevyesti. Telkälle on tunnusomaista siipisulista lennossa kuuluva vinkuva ääni. Telkkä on kolopesijä, joka pesii luontaisesti palokärjen tekemään koloon, mutta se suosii myös ihmisten tekemiä pönttöjä. Telkkä on muutoin hiljainen muulloin kuin soidinaikana.
Suomen kansalliseepoksessa Kalevalassa maailma syntyy sotkan eli nykyisin telkkänä tunnetun linnun munista.
Nimi

Suomeksi telkkää on kutsuttu vanhastaan myös sotkaksi. 1900-luvulla vakiintuneessa linnunnimistössä sotka-nimitystä käytetään kuitenkin vain Aythya-suvun sorsalinnuista. Tieteellinen sukunimi Bucephala tulee kreikan sanasta boukephalos, joka tarkoittaa "häränpäistä". Bukefalos oli myös Aleksanteri Suuren hevosen nimi. Telkän tieteellinen lajinimi clangula on diminutiivi latinan sanasta "kaikua" (lat. clangere) ja viittaa linnun ääneen. Lönnrotin Suomalaisessa lintukirjassa (1861) nimeksi annetaan sotka,  kiljusiipi, vinkusiipi, viusuorsa?, telkkä, tälkkä ja sotkonen. Kiljusiipi ja vinkusiipi viittaavat telkän lentäessä kuuluvaan vinkuvaan havinaan. Telkkä mainitaan ensimmäisen kerran Daniel Jusleniuksen sanakirjassa 1745.
Koko ja ulkonäkö

Telkkä on muita sotkalintuja hieman suurempi. Sen pituus on 42–50 cm ja siipien kärkiväli 65–80 cm. Paino on 0,5–1,1 kg. Telkän luonteenomainen lajipiirre on kolmiomainen pää. Otsa on jyrkkä ja nokka on lyhyt ja väriltään musta. Silmät ovat kirkkaankeltaiset, jotka erottuvat linnun pään värityksestä selvästi.
Telkkäkoiraan höyhenys on kaula- ja vatsapuolelta valkoinen. Selkä on musta ja hartiat mustavalkoiset. Koiraan pää on vihreän metallinkiiltoisen musta. Nokka on musta ja sen tyvessä on suuri valkea täplä. Lentävällä koiraalla erottuu mustien siipien laajalti valkoinen tyvipuolisko. Naarastelkän pää on suklaanruskea. Pää ei ole yhtä silmiinpistävän kulmikas kuin koiraalla, eikä naaraalla ole valkoista nokantyvitäplää. Naaras on yleisväritykseltään harmaanruskea, vatsapuoli on valkoinen. Kaularengas, joka usein erottuu epäselvästi, on vaalea. Keväällä naaraan ylänokan kärki on keltainen, mutta tämä tuntomerkki tummuu ja häviää kokonaan naaraan ryhdyttyä hautomaan. Lennossa erottuu samanlainen siipilaikku kuin koiraallakin, tämän lisäksi naaraalla erottuu kaksi siiven pitkittäisjuovaa. Siipilaikku erottuu myös uidessa. Koiras muistuttaa kesäpuvussaan naarasta, mutta sillä on enemmän valkoista siiven peitenhöyhenissä ja hartioilla ja pää on tummempi. Koiraan koivet ovat porkkananväriset, naaraan eivät ole yhtä kirkkaan väriset.
Telkänpoikasen paras tuntomerkki on poskien valkoinen alue. Poikasen selkäpuoli on musta ja vatsapuoli harmaa. Jalat ovat harmaat ja nokka musta. Linnun kasvaessa posket muuttuvat vähitellen harmaan kautta ruskeiksi. Nuoret linnut muistuttavat naarasta. Sukupuolten värierot alkavat erottua vasta talvehtimisalueella tapahtuvassa sulkasadossa. Harjaantuneempi silmä pystyy erottamaan sukupuolten värierot jo alkusyksyllä. Koiraalla näkyy hieman enemmän valkoista suljetulla siivellä. Värituntomerkkien ohella sukupuoli on mahdollista määrittää koon perusteella, koiras on naarasta kookkaampi. Vasta toisena talvena linnun aikuispuku on täydellinen.
Muista lajeista telkkää eniten muistuttaa sen sukulaislaji amerikantelkkä. Tämän lajin esiintymisalue ulottuu Pohjois-Amerikan länsirannikolle Alaskan ja Kalifornian pohjoisosien väliselle rannikolle, sekä Pohjois-Amerikan itärannikolla Saint Lawrencejoelta Kanadan itärannikkoa pitkin Islantiin ulottuvalla vyöhykkeellä. Manner-Euroopassa ja Venäjällä sekoittumisvaaraa ei ole. Telkän ja amerikantelkän väliset risteymät ovat mahdollisia. Telkkä saattaa toisinaan risteytyä myös uivelon kanssa. Syntyneet jälkeläiset muistuttavat ulkonäöltään enemmän uiveloa kuin telkkää. Koiraspuolisilla hybrideillä on mustat päänsivut ja lyhyt töyhtö.
Äänet

Telkille tunnusomaisin ja yleisin ääni on sen lentäessä kuuluva vinkuva havina. Ääni syntyy ilmavirran osuessa linnun sulkiin. Urosten lentoääni on voimakkaampi kuin naarailla.
Telkkä on tyypillisesti hiljainen muulloin kuin soidinaikana. Keväisin soidinaikana telkkäkoiraat pitävät kauas kantavaa narinaa. Ääni liittyy soidineleeseen, jossa koiras heilauttaa ensin päänsä taakse selkää vasten ja ojentaa kaulansa suoraksi. Naarastelkkä on soidinaikana hiljainen, mutta kilpailevan naaraan läsnäolo saa sen ääntelemään. Telkkänaaraan ääni on karkeaa ’’pra-pra-pra’’ -ääntä ja varoitusääni terävä ’’kriääk’’. Haudonnan loppuvaiheessa tai kun poikaset ovat jo kuoriutuneet, naaras saattaa ääntelehtiä voimakkaammin sen rauhaa uhkaaville häiriötekijöille. Kuoriutuneisiin poikasiinsa naaras pitää ääniyhteyttä pesäkolon ulkopuolella, houkutellakseen poikaset ulkomaailmaan. Poikasten ääni on kimeää piipitystä.
Levinneisyys

Telkkä on pohjoisen havumetsävyöhykkeen lintu. Telkästä tavataan kahta alalajia: Euroopassa pesivä Bucephala clangula clangula ja Pohjois-Amerikassa pesivä Bucephala clangula americana. Näistä amerikkalaiset telkät ovat hieman eurooppalaisia lajitovereitaan suurempia. Telkän Amerikassa elävää alalajia ei pidä sekoittaa amerikantelkkään, joka on oma lajinsa. Lajien elintavat myös eroavat toisistaan; siinä missä telkkä on puhdas kolopesijälintu, amerikantelkkä kelpuuttaa pesäpaikakseen myös muiden lintujen hylätyt risupesät, kalliokolot ja pensaiden alustat.
Telkän maailmanlaajuinen pesimäalue ulottuu Pohjois-Euroopasta Siperian yli Alaskaan ja Kanadaan. Pohjois-Amerikassa sen pesimäalueen eteläraja ulottuu Kalliovuorten pohjoisosiin ja Isojenjärvien alueelle. Pohjois-Amerikassa tihein telkkäkanta pesii Kanadan luoteisosassa.
Euroopassa telkän eteläisimmät populaatiot pesivät Pohjois-Saksassa ja Puolassa sekä parina pienenä erillisesiintymänä Keski-Euroopan järvillä. Pohjoismaissa telkkää tavataan kaikkialla muualla paitsi Islannissa, missä pesii sen sukulaislaji amerikantelkkä. Euroopan tihein telkkäkanta pesii Suomessa. Euroopan telkkäkannasta noin 40 prosenttia pesii Suomessa, missä se pesii koko maassa, lukuun ottamatta puuttomia tunturiseutuja ja ulkosaaristoa. Suomen parimäärä 170 000–220 000 on pysynyt melko vakaana viime vuosikymmenet. Koko Euroopan parimääräksi arvioidaan (2015) 489 000–623 000 pesivää paria, mikä vastaa 977 000–1,25 miljoonaa aikuista yksilöä. Venäjällä pesiviä pareja on 100 000–1 miljoona. Koko maailman telkkäpopulaatioksi on arvioitu 2,7–4,7 miljoonaa yksilöä.
Elintavat > Elinympäristö

Telkän vaatimukset elinympäristön suhteen ovat hyvin väljät; se viihtyy kaikenlaisissa vesistöissä. Telkkä kelpuuttaa pesimäpaikakseen yhtä hyvin syrjäisen erämaalammen kuin tiheästi rakennetun rantakaistaleen. Tärkeintä on, että lähistöllä on tilava puunkolo tai pönttö pesäpaikaksi. Ulkosaaristossa ja puuttomilla tunturialueilla telkkä on kuitenkin pesivänä harvinainen. Suosituimpia pesimäpaikkoja ovat kaislikkoiset ja ruohostoiset, matalat järvet sekä suvannot ja lahdelmat.
Elintavat > Muutto ja talvehdinta

Ensimmäiset telkät ilmestyvät sulapaikoille maaliskuun alussa. Päämuutto tapahtuu huhti-toukokuun vaihteessa. Pohjoisimpaan Lappiin ne ovat saapuneet toukokuun puoliväliin mennessä. Syysmuutto alkaa jo alkukesällä, jolloin koiraat kerääntyvät pieniksi parviksi sisämaan järville. Keski-Suomen korkeudella on harvinaista nähdä koirastelkkää enää juhannuksen aikoihin. Koiraat suuntaavat merelle sulkimaan vietettyään sisämaassa pari kuukautta.
Naaraista syysmuuton aloittavat ensin vanhat pesineet linnut. Ensimmäiset jättävät poikasensa kesäkuun lopulla ja suuntaavat sisämaasta kohti merialueita. Myöhäisemmätkään ensipesijät tai pesinnässään epäonnistuneet naaraat eivät ole enää sisämaassa elokuun lopulla.
Pohjois-Euroopan telkkien talvehtimisalueet ovat Itämeren eteläosissa ja Pohjanlahden rannikolla. Telkkä myös saattaa jäädä pohjoisille seuduille sulapaikoille talvehtimaan. Venäjän kanta muuttaa Keski-Eurooppaan ja Välimeren ja Mustanmeren rannikolle. Pohjois-Amerikassa useimmat linnut talvehtivat Tyynenmeren ja Atlantin rannikolla, mutta myös sisämaassa Etelä-Kanadasta Meksikoon.