stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Merimetso

| Merimetso |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Suliformes
Heimo::  Merimetsot Phalacrocoracidae
Suku::  Merimetsot Phalacrocorax
Laji::  carbo
Kaksiosainen nimi
 Phalacrocorax carbo  (Linnaeus, 1758) 
   lisääntymisalue  vakinaisia esiintymiä  väliaikaisia muuttoreittejä  ei-lisääntyviä populaatioita
Katso myös
   Merimetso Wikispeciesissä   Merimetso Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Merimetso (Phalacrocorax carbo) on iso, musta lintulaji, joka kuuluu merimetsojen heimoon.
Koko ja ulkonäkö

Merimetso on iso, musta lintu, 77–94 cm pitkä ja sen siipien kärkiväli on 121–149 cm. Se painaa noin 2,2–3,6 kg. Sillä on pitkä ja paksu kaula, pitkä pyrstö ja voimakas nokka, joka tosin nuorella yksilöllä voi olla hämäävän kapea. Lennossa merimetso muistuttaa hanhia. Väritys on vanhoilla linnuilla kokomusta. Soidinpuvussa päähän tulee valkoista kuviointia ja reidelle suuri valkoinen laikku. Nuoret linnut ovat tummanruskeita, vatsa vaaleampi.
Merimetso on muuten hiljainen, mutta pesimäyhdyskunnassa se voi päästää syviä kurkkuääniä.
Merimetso on luonnonsuojelulailla rauhoitettu. Sen pesinnän häiritseminen on luonnonsuojelurikos. Vanhin suomalainen rengastettu merimetso on ollut vähintään 16 vuotta 4 kuukautta ja päivän vanha. Euroopan vanhin on ollut islantilainen, vähintään 32 vuotta ja kuukauden.
Levinneisyys

Merimetsot pesivät Euraasiassa, Afrikassa, Australiassa sekä Pohjois-Amerikan Atlantinpuoleisella rannikolla ja Grönlannin itärannikolla. Pohjoisimpana pesivät yksilöt muuttavat talveksi etelämmäksi.
Suomessa merimetso pesii länsi- ja etelärannikolla. Se palasi Suomen pesimälajiksi vuonna 1996. Ensimmäinen pesintä tapahtui Tammisaaren saaristossa, ja tämän jälkeen Suomen merimetsokanta on kasvanut vahvasti. Vuonna 2014 Suomessa arvioitiin pesivän noin 20 250 paria. Vuotta myöhemmin kannan arvioitiin kasvaneen viidenneksen eli n. 24 000 pariin. Ilmeisesti vuonna 2023 alkanut tulomuutto muista Itämeren maista on kasvattanut Suomen pesimäkantaa noin neljänneksellä melko vakaan jakson 2015–2022 jälkeen. Vuonna 2024 Suomesta löydettiin laskennoissa 31 950 merimetson pesää.
Suomeen ensimmäiset carbo-alalajin merimetsot saapuivat jääkauden jälkeen, noin 10 000 vuotta sitten. Merimetso pesi Suomessa vielä pari sataa vuotta sitten, kunnes se metsästettiin sukupuuttoon 1900-luvun alkuun mennessä.. Turun akatemian varhaisissa tutkielmissa 1700-luvulta merimetson mainitaan pesineen Suomen lounaissaaristossa.
Merimetsokannat ovat kasvaneet muualla Euroopassa, ja Suomen merimetsokantojen runsastuminen 2000-luvulla liittyy yleiseurooppalaiseen kannankehitykseen.
Merimetson luontaiseksi saalistajaksi on osoittautunut merikotka. Merikotkat ovat hyökänneet merimetson poikasten kimppuun. Keväältä 2010 Turun saaristossa raportoitiin tapauksia, joissa merikotkat surmasivat ja söivät aikuisia merimetsoja. Myös Ruotsissa ja Virossa on raportoitu merikotkakantojen vahvistumisesta ja merimetsoyhdyskuntien taantumisista.
Elinympäristö

Merimetson alalajit carbo ja maroccanus pesivät rannikoiden jyrkänteillä. Alalaji sinensis pesii rannikolla tai järvillä puissa, tai joskus ruovikossa tai maassa. Pesimäalueen välittömässä läheisyydessä sijaitseva puusto ja muu kasvillisuus kuolee merimetsojen ulostekuorman seurauksena. Merimetsojen siirtyessä uuteen pesimäpaikkaan luonto kuitenkin toipuu ulostekuormituksen vähennyttyä. Merimetso kalastelee niin merellä kuin lahdillakin, se voi lentää jopa kymmeniä kilometrejä sisämaan puolelle mikäli hyvä kalastuspaikka löytyy.
Lisääntyminen

Merimetso tekee pesänsä levästä tai risuista. Se munii 3-5 tai harvoin 1-6 munaa joita molemmat sukupuolet hautovat 28-31 päivää ja molemmat ruokkivat poikasia oksentamalla. Suomessa merimetso pesii yleensä maassa, levinneisyysalueensa muissa osissa sen sijaan yleensä puussa.
Merimetson lisääntymistä rajoittavat ihmisten laittomat vahingonteot ja merikotka.
Ravinto

Merimetso syö pääosin pieniä, runsaslajisia ja helposti saalistettavia kaloja. Joskus saaliiksi joutuu suuriakin kaloja, jopa ankeriaita. Merimetso ei kiinnitä huomiota kalan lajiin. Valtaosan ravinnosta on todettu olevan särkeä, kiiskeä, ahventa tai kivinilkkaa riippuen siitä, mitä ravintoa lähialueilta löytyy. Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen tutkimuksessa sen todettiin syövän runsaasti pientä kuhaa ja pieniä ahvenia paikassa, jossa näitä esiintyy runsaasti. Se voi olla sukelluksissa yli kaksi minuuttia, mutta silti se usein pysyttelee melko matalassa vedessä. Se syö myös äyriäisiä ja merissä eläviä matoja.
Haitat ihmiselle

Merimetson haitat johtuvat pääasiassa pesäkolonioiden hajuhaitoista sekä pyydysten, kuten verkkojen tuhoutumisesta. Merimetson vaikutukset kalastoon ovat kuitenkin mitättömiä. Merimetson ulosteet tuhoavat myös vähäisissä määrin merenrannan puustoa, mutta toisaalta ne luovat elinympäristöjä typensuosijakasveille, kun puut kuolevat ulosteiden vaikutuksesta.
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi: Merimetso (Arkistoitu – Internet Archive)
Ymparisto.fi: Merimetsoseuranta
Merimetso Lintukuva-verkkopalvelussa
Terhivuo, Juhani & Valste, Juha: Merimetso Phalacrocorax carbo pesivänä Perämerellä? - Lintumies 3-4.1974 s. 119-120. SLY.
LuontoPortti: Merimetso (Phalacrocorax carbo)
ITIS: Phalacrocorax carbo (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Phalacrocorax carbo:  Wikidata: Q25440  Wikispecies: Phalacrocorax carbo  ABA: grecor  AFD: Phalacrocorax_(Phalacrocorax)_carbo  Avibase: ACD40E8C3CC720BF  BioLib: 8384  BirdLife: 22696792  BirdLife-Australia: great-cormorant  BOLD: 10018  BOW: grecor  BTO: bob720  CoL: 4FQQC  eBird: grecor  EoL: 45511373  EPPO: PHLKCA  EURING: 720  Fauna Europaea: 96618  Fauna Europaea (new): 4d193ea0-b68c-495d-911b-f34fc8c79143  GBIF: 2481890  GNAB: great-cormorant  IBC: great-cormorant-phalacrocorax-carbo  iNaturalist: 4270  IRMNG: 10190429  ITIS: 174715  IUCN: 22696792  NatureServe: 2.102054  NBN: NBNSYS0000000004  NCBI: 9209  NZBO: black-shag  NZOR: c1885493-7dfe-4205-ada0-8b0e212eb1e9  Observation.org: 58  OBIS: 137179  Open Tree of Life: 969841  Paleobiology Database: 336370  Paleobiology Database: 336370  SeaLifeBase: 73559  TSA: 13409  WoRMS: 137179  Xeno-canto: Phalacrocorax-carbo  Laji.fi: MX.26043 
Pelecanus carbo:  Wikidata: Q109578315  GBIF: 7388664 
Merimetsokolonia Porin Enäjärvellä. Kyseessä on Suomen ensimmäinen järvellä ja sisämaassa tapahtunut onnistunut merimetsojen pesintä..
Merimetso saksalaisessa satamassa
Phalacrocorax carbo
Messene

| Messene> Μεσσήνη |
| --- | --- |
 Messenen Asklepieionin raunioita.
Sijainti
 Messene
Koordinaatit:  37°10′31″N, 21°55′13″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Archaía Messíni, Messíni, Messenia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  369 eaa.–360 jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Messenia
Aiheesta muualla
  Messene Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Messene (m.kreik. Μεσσήνη, Messēnē) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Messeniassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Messínin kunnassa lähellä Archaía Messínin Mavrommátin kylää, noin 16 kilometriä pohjoisluoteeseen nykyisestä Messínin kaupungista.
Messenen arkeologinen alue on vuodesta 2014 ehdolla lisättäväksi Unescon maailmanperintöluetteloon.
Historia

Messenen paikka on ollut asuttu viimeistään myöhäisellä neoliittisella kaudella tai varhaisella helladisella kaudella. Ensimmäisen paikalla olleen kaupungin nimi oli Ithome (Ἰθώμη). Noin 800–700-luvuilla eaa. läheiselle Ithomevuorelle perustettiin Zeus Ithomataksen kultti. Samoihin aikoihin rakennettiin alakaupunkiin heroon sekä Artemis Orthian ja Asklepioksen pyhäköt. Kaupunki taantui, kun Sparta liitti alueen itseensä vuosina 743–724 eaa. käydyn ensimmäisen messenialaissodan jälkeen, ja asukkaista tuli Spartan helootteja.
Messenen kaupungin perusti samalle paikalle thebalainen kenraali Epameinondas vuonna 369 eaa. sen jälkeen, kun Sparta oli hävinnyt Leuktran taistelun vuonna 371 eaa. Kerrotaan, että kaupunki olisi rakennettu 85 päivässä. Messenestä tuli Spartasta vapautuneen Messenian pääkaupunki. Kaupungissa järjestettiin muun muassa Ithomaia-kisat Zeuksen kunniaksi.
Suuri osa kaupungista tuhoutui ja hylättiin noin vuonna 360–370 jaa. Rooman valtakunnan taantumisen, barbaarien hyökkäysten ja maanjäristysten seurauksena. Paikalla on ollut asutusta bysanttilaisena aikana noin 900–1200-luvuilla.
Alueen arkeologiset kaivaukset on suorittanut Ateenan arkeologinen seura. Ne alkoivat vuonna 1895 Themistoklís Sofoúliksen johdolla. Ne jatkuivat vuosina 1909–1925 Geórgios Oikonómoksen ja vuosina 1957–1975 Anastásios Orlándoksen johdolla. Uusin kaivaus- ja entisöintiprojekti alkoi vuonna 1987 ja jatkuu edelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Messene Wikimedia Commonsissa
Stadion, taustalla Ithomevuori.
Asklepieioniin kuulunut odeion.
Arsinoen lähdekaivo.
Stadion pohjoispäästä nähtynä.
Kaupunginmuuria.
Metallioppi

Metallioppi on materiaalitieteiden osa-alue, jonka kohteina ovat metallien rakenne ja ominaisuudet. Tutkimusmenetelminä käytetään metallografiaa, ainettarikkomatonta ja ainettarikkovaa koestusta ja teoriaan sovelletaan kiinteän olomuodon fysiikkaa.
Mikrorakennetutkimus ja erityisesti metallien plastista käyttäytymistä ja lujuutta selittävä dislokaatioteoria kehittyi voimakkaasti 1970-luvulla, kun alettiin käyttää elektronimikroskooppia tutkimusvälineenä.
Tietotekniikan kehittymisen myötä on alettu soveltaa myös simulointitekniikoita, esimerkiksi muovaus- ja muokkaus tekniikoiden malleihin alkiomenetelmiä (FEM) ja metalliseosten faasitasapainopiirrosten laskentaan tunnettuja termodynaamisia ominaisuuksia hyödyntäviä malleja.
Metallioppi luo teoreettisen pohjan käytännön sovellusalueille kuten metallurgialle.
Metallioppi liittyy läheisesti moneen muuhun tekniikan alaan. Esimerkiksi murtumismekaniikkaa voidaan soveltaa sekä rakenteiden ja kone-elinten suunnittelussa että näiden vauriotapausten selvittämisessä. Haurasmurtuma on erittäin tärkeä ydinvoimalassa käytettävien hitsattujen teräsrakenteiden turvallisuuden varmistuksessa ja ilmiönä se tunnetaan hyvin metalliopin perusteella.
Oppikirjoja

Lindroos, Sulonen, Veistinen: Uudistettu Miekk-ojan METALLIOPPI.  Teknillisten tieteiden akatemia, Otava, 1986.  ISBN 951-666-216-1
Reinhold Messner

Reinhold Messner on yksi kaikkien aikojen maineikkaimmista vuorikiipeilijöistä.
Reinhold Andreas Messner (s. 17. syyskuuta 1944 Brixen, Etelä-Tiroli, Italia) on italiansaksalainen vuorikiipeilijä ja vihreä poliitikko. Messner kiipesi vuonna 1978 ensimmäisenä Mount Everestille ilman lisähappea. Hänestä tuli vuonna 1986 ensimmäinen kaikki neljätoista yli 8 000 metrin korkuista vuorta valloittanut henkilö.
Messner istui Euroopan parlamentissa Italiasta vuosina 1999–2004. Parlamenttiuransa jälkeen hän on perustanut vuoristoaiheisia museoita sekä Messner Mountain Foundation -säätiön.
Kirjallisuutta

Huipulle.  Kirjayhtymä, 1979.  ISBN 951-26-1679-3
Aiheesta muualla

Greatest Mountaineer, National Geographicin artikkeli, marraskuu 2006. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  MEP-hakemisto  Trove 
Muut:  IdRef
Metapontionlaisten aarrekammio

| Metapontionlaisten aarrekammio> Θησαυρὸς τῶν Μεταποντίων (Aarrekammio X) |
| --- | --- |
Sijainti:  Olympian arkeologinen alue, Archaía Olympía, Elis, Länsi-Kreikka, Kreikka
Koordinaatit:  37°38′21″N, 21°37′53″E
Rakennustyyppi:  aarrekammio
Valmistumisvuosi:  n. 575 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Olympian arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Metapontionlaisten aarrekammio (m.kreik. Θησαυρὸς τῶν Μεταποντίων, Thēsauros tōn Metapontiōn), tutkimuksessa myös Aarrekammio X, oli antiikin aikainen aarrekammio Olympiassa Kreikassa. Sen rakennutti Metapontionin kaupunki. Aarrekammion rauniot sijaitsevat Archaía Olympían kunnassa Olympian arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Metapontionlaisten aarrekammio rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 575 eaa. Se oli yksi Olympian lukuisista aarrekammioista, jotka oli rakennettu riviin pyhäkköalueen pohjoislaidalle Kronios-vuoren etelärinteeseen, Nymfaionin ja Stadionin välille. Metapontionlaisten aarrekammio oli näistä kymmenes lännestä ja kolmas idästä päin laskettuna. Sen länsipuolella sijaitsi Selinuslaisten aarrekammio ja itäpuolella Megaralaisten aarrekammio.
Aarrekammio edusti doorilaista tyyliä, ja koostui pelkästä cellasta ja pronaoksesta. Sen leveys oli noin 9,47 metriä ja pituus noin 13,95 metriä. Julkisivu oli etelään päin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metapontionlaisten aarrekammio Wikimedia Commonsissa
Metaniilihappo

| Metaniilihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-aminobentseenisulfonihappo
CAS-numero:  121-47-1
PubChem CID:  8474 ja 57867240
SMILES:  C1=CC(=CC(=C1)S(=O)(=O)O)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H7SNO3
Moolimassa:  173,196 g/mol
Sulamispiste:  340 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,69 g/cm3
Liukoisuus veteen:  17 g/l (20 °C)
Metaniilihappo (C6H7SNO3) on sulfonihappoihin ja aniliinijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muiden yhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa metaniilihappo on väritöntä tai punertavaa kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja vain niukasti eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin. Aine on heikko happo ja sen happovakio on 2·10-4. Metaniilihaposta tunnetaan lisäksi kidevedellinen hemihydraatti (C6H7SNO3·½H2O). Yhdiste ärsyttää useita elimiä.
Metaniilihapon valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa bentseenisulfonihappo nitrataan tai nitrobentseeni sulfonoidaan m-nitrosulfonihapoksi. Seuraava vaihe on nitroryhmän pelkistys raudan tai vedyn avulla.
Metaniilihaposta valmistetaan muun muassa m-aminofenolia, m-hydroksibentseenisulfonihappoa, sulfonamidilääkkeitä, optisia kirkasteita ja useita atsovärejä.
Metsepole

Metsepolen sijainti kartalla.
Metsepole (liiviksi Mõtsa Pūol) on historiallinen Liivinmaalla sijainnut maakunta, jota asuttivat liiviläiset. Alue sijaitsee Latvian pohjoisosassa. Metsepolen nimi juontuu liivinkielen sanasta, joka tarkoittaa "paikkaa metsässä" tai "metsän puolelle". Seutu oli melko harvaan asutettua. Kalparitaristo valtasi alueen 1206 ja käännytti alueen liiviläiset kristinuskoon. Kalparitaristo taisteli alueella virolaisten päällikköä Lembitua vastaan. 1255 alue siirtyi Riian arkkihiippakunnan alaisuuteen. Metsepolen alueesta tuli tärkeä kauppareitti Väinäjoen hyvien kulkuyhteyksien takia.
Metodologia

Metodologia (< kreik. μεθοδολογία) eli menetelmäoppi on tieteenfilosofian osa-alue, joka tutkii tieteellistä menetelmää. Metodologia sisältää ne tavat ja keinot, joilla tieteellistä tietoa tavoitellaan, hankitaan, muodostetaan ja perustellaan.
Metodologiaan kuuluu johonkin oppialaan tai tutkimukseen liittyvien filosofisten oletusten ja perusteiden tutkiminen suhteessa tieteelliseen menetelmään. Tämän vuoksi tieteelliset julkaisut sisältävät usein ensimmäisenä tutkijoiden käyttämää metodologiaa käsittelevän luvun. Se ei esittele ainoastaan käytettyjä menetelmiä, vaan usein myös tutkijoiden ontologisia ja tietoteoreettisia näkemyksiä.
Tutkimus tiettyä menetelmää käyttäen edellyttää, että tutkija on perehtynyt kyseiseen menetelmään ja siihen kuuluviin käytäntöihin. Tutkimuksen onnistuminen edellyttää myös tutkimuskohteeseen liittyvien lähtökohtien selvittämistä. Tutkimustyötä pitää pystyä arvioimaan sen ollessa käynnissä. Tutkimuksen tulokset täytyy olla ulkopuolisten tahojen arvioitavissa. Lisäksi on tutkimusta on tehtävä yleiset tieteeseen kohdistetut odotukset huomioon ottaen. Tieteellisen tutkimuksen pyrkimykset ja päämäärät riippuvat tutkimuksta vaativista seikoista.
Esimerkiksi luonnontieteissä pyritään täsmällisiin teorioihin, kun taas ihmistä esimerkiksi psykologisena tai sosiaalisena olentona tutkittaessa ovat pääasiallisena huomion kohteena kulloinkin vallitsevat tapahtumat ja ilmiöt. Näin ollen luonnontieteellisessä tutkimuksessa ovat tärkeässä asemassa idealisointi ja rationalisointi. Kun ihmistä tutkitaan muuna kuin biologisena olentona, nämä asiat eivät ole juuri ollenkaan olennaisia.
Kirjallisuutta

Kumar, Ranjit: Research methodology: a step-by-step guide for beginners.  SAGE, 2005.  ISBN 141291194X
Varto, Juha: Laadullisen tutkimuksen metodologia.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1992.  ISBN 951-26-3784-7
Mestarit (elokuva)

| Mestarit> The Mighty Ducks |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Stephen Herek
Käsikirjoittaja:  Steven Brill
Tuottaja:  Jon Avnet Jordan Kerner
Säveltäjä:  David Newman
Kuvaaja:  Thomas Del Ruth
Leikkaaja:  Larry Brock John F. Link
Tuotantosuunnittelija:  Randy Ser
Pääosat:  Emilio Estevez Joss Ackland Lane Smith Joshua Jackson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures Avnet–Kerner Productions Touchwood Pacific Partners
Levittäjä:  Buena Vista Pictures
Ensi-ilta:   1992-10-022. lokakuuta 1992 (Yhdysvallat)  1993-07-022. heinäkuuta 1993 (Suomi)  
Kesto:  104 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  14 miljoonaa $
Tuotto:  50,8 miljoonaa $
Seuraaja:  Mestarit 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mestarit (videona nimillä Champions – Mestarit ja Mestarit – kiekkokaukalon kauhut, engl. The Mighty Ducks) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut Walt Disney Picturesin elokuva. Elokuvan aiheena on jääkiekko, ja sen mukaan nimettiin myöhemmin NHL-joukkue Mighty Ducks of Anaheim. Elokuva on saanut kaksi jatko osaa, Mestarit 2 (1994) ja Mestarit 3 (1996). Elokuvien jälkeen tehtiin vielä animaatiosarja Mighty Ducks: The Animated Series, jota esitettiin 1996–1997. Elokuvien tarinaa jatkava televisiosarja The Mighty Ducks: Game Changers alkoi Disney+ -palvelussa 26. maaliskuuta 2021.
Juoni

Gordon Bombay (Estevez) on uransa huipulla oleva puolustusasianajaja, joka vapauttaa työkseen syyttettyjä, usein jopa syyllisiä, rankalta tuomiolta. Moraalia hän ei tunne, vaan raha on tärkeintä. Gordon ei pidä jääkiekosta saatikka lapsista, mutta viinasta kyllä. Hän käryää usein rattijuopumuksista ja joutuu yhdyskuntapalveluun. Hän joutuu palaamaan vanhaan kotikaupunkiinsa valmentamaan hyljeksittyä lasten jääkiekkojoukkuetta. Pian alkaa kiekkopeli sujua ja myös Gordon alkaa nauttia elämästä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Emilio Estevez  | … |  Gordon Bombay   |
|  Joss Ackland  | … |  Hans   |
|  Lane Smith  | … |  valmentaja Jack Reilly   |
|  Joshua Jackson  | … |  Charlie Conway   |
|  Shaun Weiss  | … |  Goldberg   |
|  Jeffrey Nordling  | … |  Coach Orion   |
|  David Selby  | … |  Dean Buckley   |
|  Heidi Kling  | … |  Casey   |
|  Elden Ryan Ratliff  | … |  Fulton   |
|  Vincent A.Larusso  | … |  Banks   |
|  Matt Doherty  | … |  Averman   |
|  Garette Ratliff Henson  | … |  Guy   |
|  Marguerite Moreau  | … |  Connie   |
|  Michael Cudlitz  | … |  Cole   |
|  Christopher Orr  | … |  Rick   |
|  Aaron Lohr  | … |  Portman   |
|  Ty O'Neal  | … |  Dwayne   |
|  Kenan Thompson  | … |  Russ   |
|  Mike Vitar  | … |  Luis   |
|  Colombe Jacobsen  | … |  Julie   |
|  Justin Wong  | … |  Ken   |
|  Scott Whyte  | … |  Scott   |
|  Margot Finley  | … |  Linda   |
|  Lynn Phillip Seibel  | … |  Tom Riley   |
|  Benjamin Salisbury  | … |  Josh   |
|  Eliza Coyle  | … |  Angela Delany   |
|  James Craven  | … |  Mr. Barber   |
|  Claudia Wilkins  | … |  Mrs. Madigan   |
|  Melissa Keller  | … |  Mindy   |
|  Samantha Harris  | … |  Cindy   |
|  Jack White  | … |  Coach Wilson   |
Meskaliinikaktus

| Meskaliinikaktus |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Suku::  Meskaliinikaktukset Lophophora
Laji::  williamsii
Kaksiosainen nimi
 Lophophora williamsii  (Lem. ex Salm-Dyck) Coult. 
Katso myös
   Meskaliinikaktus Wikispeciesissä   Meskaliinikaktus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Meskaliinikaktus eli rusomeskaliinikaktus eli myrkkykaktus (Lophophora williamsii) on kaktuskasveihin (Cactaceae) kuuluva kasvi. Sen nahuatlinkielinen nimi peyotl tarkoittaa kaktusta. Laji tunnetaan monissa kielissä espanjankielisellä nimellään, esp. peyote.
Tuntomerkit

Meskaliinikaktukset ovat pieniä, pyöreitä, säteittäissymmetrisiä kaktuksia. Niiden väri on vihreä. Piikit ovat erikoistuneet pieniksi ja pallomaisiksi tai karvamaisiksi. Kukan väri on valkoinen, kellertävä tai punainen. Kasvi vaatii yli kymmenen vuotta kukkiakseen.
Esiintyminen

Meskaliinikaktus kasvaa kotoperäisenä kuivilla alueilla Yhdysvaltain Texasin lounaisosista keskiseen Meksikoon.
Historiaa

Meksikon intiaanit tunsivat myrkkykaktukset viimeistään 300 eaa. Heidän parissaan oli seremonioita, joissa myrkkykaktus liitettiin ennustamiseen, parantamiseen ja peleihin. Koska kaktus kasvaa vaikeissa olosuhteissa, sen keräämiseen liittyi pyhiinvaellusta. Meksikossa kaktusseremonioita harjoittavat huichol-, cora-, yaqui- ja tarahumariheimot. Noissa seremonioissa myrkkykaktus liittyy ennustamiseen, parantamiseen ja tiettyihin peleihin. Huicholit keräävät kaktukset sadekauden lopulla syksyllä, ja koska heimo asuu kaukana kaktuksen kasvupaikoista muodostuu metsästyksestä eräänlainen pyhiinvaellustapahtuma. Metsästys sisältää erilaisia rituaaleja, kuten ripittäytymisen seksuaalielämän suhteen sekä rituaalitansseja.
Inkvisitio julisti myrkkykaktuksen käytön laittomaksi vuonna 1620, ja vuonna 1760 inkvisitio rinnasti sen kannibalismin harjoittamiseen.
1800-luvun lopulla myrkkykaktus levittäytyi Yhdysvaltoihin, jossa useat intiaaniheimot alkoivat käyttää sitä pyhänä päihteenä seremonioissaan. Pian yli 50 pohjoisamerikkalaista heimoa käytti myrkkykaktusta. Native American Church perustettiin vuonna 1918 myrkkykaktuksen laillisuuden turvaamiseksi. Myrkkykaktus ja meskaliini kuitenkin julistettiin laittomiksi Yhdysvalloissa vuonna 1968.
Nykyaikaisen psykofarmakologian isäksi mainittu Louis Lewin sai myrkkykaktuksen käsiinsä 1800-luvun lopulla. Vuonna 1896 Arthur Heffter eristi kasvista psykoaktiivisen aineen, jonka hän nimesi meskaliiniksi mescalero-intiaanien mukaan. Vuonna 1927 tohtori Kurt Bringer julkaisi massiivisen tutkielman myrkkykaktuksesta, Der Meskalinrausch.
Myrkkykaktus päihteenä

Myrkkykaktuksen alkaloideista on noin puolet meskaliinia; muita ovat mm. pellotiini, anhaloniidi ja lofoforniini (jälkimmäinen on myrkyllistä). Aito meskaliinisulfa sulaa 35–36 °C:ssa ja on valkoista, annos 200–600 mg. Raaka meskaliini on ruskeaa, annos 0,7–1,7 g. Itse kaktusta nautitaan tuoreena (50–200 g), keitettynä, tai sitä poltetaan.lähde?
Myrkkykaktus maistuu karvaalta. Intiaanit pitävät "Isä Peyotea" voimallisena lääkkeenä: myrkkykaktuksen onkin todettu toimivan antibioottina useita bakteereita vastaan.
Myrkkykaktus nostaa verenpainetta ja lämpöä, ja aivojen hapenottokyky hidastuu, mistä Aldous Huxleyn mukaan seuraa nautinnollinen antautumisen tunne. Myrkkykaktus tuottaa aistiharhoja ja ajan kulun vääristymiä. Alkoholia kannattaa kaktuksen yhteydessä välttää.
Muun muassa Carlos Castanedan kirjoissa myrkkykaktusten käyttö nähdään tärkeänä osana kirjoissa kuvattua šamanismia.
Kirjallisuutta

Piippo, Sinikka & Salo, Ulla: ”Meskaliinikaktus, peyote”, Mielen ja rakkauden kasvit, s. 250-253.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-28943-4