stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Otto von Habsburg
Poliittinen ura

Otto von Habsburg toimi Kansainvälisen Paneurooppalaisen Unionin varapuheenjohtajana vuosina 1957–1973 ja puheenjohtajana  vuosina 1973–2004. Vuonna 1961 Espanjan valtionhoitaja, El Caudillo ja generalissimo Francisco Franco tarjosi Otto von Habsburgille Espanjan kruunua. Habsburg kieltäytyi kruunusta vedoten siihen, ettei Habsburg-suku ollut hallinnut kyseistä kruunua sitten 1600-luvun alun, ja suositteli kuninkaaksi sen sijaan Bourbon-suvun Juan Carlos de Borbónia.
Von Habsburg toimi Euroopan parlamentin jäsenenä (kristillissosiaali) vuosina 1979–1999. Euroopan parlamentissa Otto von Habsburg edusti rautaesiripun takana olleita Itä-Euroopan maita. Hänellä oli keskeinen rooli vuoden 1989 vallankumouksessa paneurooppalaisen piknikin järjestäjänä. Myöhemmin hän tuki vahvasti Itä-Euroopan maiden EU-jäsenyyttä. Tunnustettuna intellektuellina hän julkaisi useita politiikkaa ja historiaa käsitteleviä teoksia. Häntä on kuvailtu yhdeksi ”eurooppalaisen idean ja Euroopan integraation arkkitehdeista” yhdessä Robert Schumanin, Konrad Adenauerin ja Alcide De Gasperin kanssa.
Viimeiset vuodet ja hautajaiset

Sukulaisten mukaan arkkiherttua kuoli vuonna 2011 Starnbergjärvellä sijaitsevalla huvilallaan rauhallisesti. Arkkiherttuan viimeisen toiveen mukaisesti hänen ruumiinsa on haudattu Itävaltaan Keisarilliseen kryptaan, mutta hänen sydämensä haudattiin Pannonhalman benediktiiniluostariin, joka sijaitsee Unkarissa.
Yksityiselämä

Otto von Habsburgilla oli kaikkiaan neljän valtion kansalaisuus: syntyperäisesti Itävallan, Unkarin ja Kroatian sekä vuodesta 1978 Saksan. Hän haki Unkarin kansalaisuutensa palauttamista jo 1980-luvun lopulla, mutta sai sen vasta kommunistihallinnon romahdettua.
Arkkiherttuaa pidettiin huumorimiehenä: erään kertomuksen hän ihmetteli taksissa Wienin tavallista vilkkaampaa liikennettä. Taksikuski kertoi, että kaupungissa oli alkamassa jalkapallo-ottelu, ja arkkiherttuan kysyessä, ketkä siinä pelaavat, taksikuski vastasi "Itävalta–Unkari". Arkkiherttuan kerrotaan vastanneen tähän vitsikkäästi: "Ketä vastaan?"
Otto von Habsburgin (Itävallassa laillisesti Otto Habsburg-Lothringen) vanhin poika Karl Habsburg-Lothringen on itävaltalainen poliitikko.
Kunnianosoituksia > Itävaltalaiset

Kultainen talja
Pyhän Tapanin ritarikunta
Leopoldin ritarikunta
Lähde:
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunta (Italia)
Pyhän Januariuksen ritarikunta (Sisilia)
Pyhän Hubertin ritarikunta (Baijeri)
Baijerin ansioritarikunta (Baijeri)
Bundesverdienstkreuz (Saksa)
Kunnialegioona (Ranska)
Ordre de la Libération (Ranska)
Vapauden ritarikunta (Kosovo)
Kuningas Dmitar Zvonimirin ritarikunta (Kroatia, 1995)
Kolmen Tähden ritarikunta (Latvia)
Gediminaksen ritarikunta (Liettua)
Nassaun perheen kultaisen leijonan ritarikunta (Luxemburg)
Maltan ritarikunta
Ansiolegioona (Rhodesia)
Pyhän Agathan ritarikunta (San Marino)
Kaarle III:n ritarikunta (Espanja)
Unkarin ansioritarikunta (Unkari)
Pyhän Gregorius Suuren ritarikunta (Vatikaani)
Pyhän Sylvesterin ritarikunta (Vatikaani)
Marianmaan ristin ritarikunta (Viro, 1996)
Lähde:
Kunnianosoituksia > Muuta

Otto von Habsburg oli myös lukuisten kaupunkien kunniakansalainen. Näistä suurin osa sijaitsi entisen itävalta-Unkarin alueella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otto von Habsburg Wikimedia Commonsissa
Otto von Habsburg Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Muistot – Otto von Habsburg Helsingin Sanomat. 16.7.2011. Viitattu 2.10.2020.
Arkkiherttua muuttaa alaa, Kuva, 20.07.1938, nro 15, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Itävallan viimeiset päivät. Arkkiherttua Otto pyysi Schuschniggia luovuttamaan hänelle kanslerinviran. Kruununtavoittelijan kirje liittokanslerille, Helsingin Sanomat, 15.01.1939, nro 13, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  MEP-hakemisto  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Otto vanhempiensa kanssa Kaarlen kruunajaisten virallisissa valokuvissa Budapestissa.
MM-rallikausi 2012

MM-rallikausi 2012 oli rallin maailmanmestaruussarjan 40. kausi. Kausi alkoi Monte Carlon rallilla 17. tammikuuta ja päättyi Katalonian ralliin 11. marraskuuta. Ranskan rallissa mestaruutensa varmistaneen Sébastien Loebin vuodesta 2004 alkanut mestaruusputki jatkui katkeamattomana jo yhdeksättä vuotta, mutta tämä mestaruus jäi kuitenkin viimeiseksi, sillä tämä oli Loebin viimeinen täysi kausi. Mikko Hirvonen sijoittui sarjan toiseksi ja Jari-Matti Latvala sarjan kolmanneksi.
Mestaruudet

Vuonna 2012 mestaruuksia jaettiin seuraavissa sarjoissa ja luokissa:
FIA World Rally Championship for Drivers (WRC)
FIA World Rally Championship for Co-drivers (WRC)
FIA World Rally Championship for Manufacturers (WRC)
FIA Production car World Rally Championship for Drivers (PWRC)
FIA Production car World Rally Championship for Co-drivers (PWRC)
FIA Production car Cup for Drivers of 2WD Cars
FIA Super 2000 World Rally Championship for Drivers (SWRC)
FIA Super 2000 World Rally Championship for Co-drivers (SWRC)
WRC Academy Cup for Drivers
WRC Academy Cup for Co-drivers
PWRC-sarjan kilpailuissa oli erillinen luokitus kaksivetoisille autoille, joille myönnettiin kaksivetoisten pisteitä samalla kaavalla kuin muissa sarjoissa.
WRC Academy oli nuorille kuljettajille tarkoitettu sarja, joka kaudelle 2013 nimettiin uudelleen juniorisarjaksi (JWRC).
Kilpailukalenteri

Kauden 2012 kilpailukalenteri julkaistiin 26. syyskuuta 2011.
| Nro | Ajankohta | Osakilpailu | Tukisarjat | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 17.–22. tammikuuta |  Monte Carlon ralli | SWRC PWRC | Raportti |
| 2. | 9.–12. helmikuuta |  Ruotsin ralli | SWRC | Raportti |
| 3. | 8.–11. maaliskuuta |  Meksikon ralli | PWRC | Raportti |
| 4. | 29. maaliskuuta–1. huhtikuuta |  Portugalin ralli | SWRC WRC Academy | Raportti |
| 5. | 27.–29. huhtikuuta |  Argentiinan ralli | PWRC | Raportti |
| 6. | 25.–27. toukokuuta |  Akropolis-ralli | PWRC WRC Academy | Raportti |
| 7. | 22.–24 heinäkuuta |  Uuden-Seelannin ralli | SWRC PWRC | Raportti |
| 8. | 2.–5. elokuuta |  Suomen ralli | SWRC WRC Academy | Raportti |
| 9. | 24.–26. elokuuta |  Saksan ralli | PWRC WRC Academy | Raportti |
| 10. | 13.–16. syyskuuta |  Walesin ralli | SWRC | Raportti |
| 11. | 4–7. lokakuuta |  Ranskan ralli | SWRC WRC Academy | Raportti |
| 12. | 18.–21. lokakuuta |  Sardinian ralli | PWRC | Raportti |
| 13. | 8.–11. marraskuuta |  Katalonian ralli | SWRC PWRC WRC Academy | Raportti |
PWRC- ja SWRC-sarjaan kuului kahdeksan kilpailua kauden kolmestatoista kilpailusta. Kuusi nimettyä kilpailua kahdeksasta laskettiin mestaruuspisteisiin PWRC-sarjassa ja seitsemän nimettyä kahdeksasta laskettiin SWRC-sarjan pisteisiin. Muista kilpailuista PWRC- ja SWRC-sarjojen kilpailijat eivät saaneet pisteitä eivätkä voineet vähentää kilpailijoiden saamia pisteitä.
Tulokset > Pistejärjestelmä

Kilpailun sijoituksesta myönnettiin pisteitä kymmennelle kärkisijalle. Power Stage -erikoiskokeesta myönnettiin pisteitä kolmelle nopeimmalle.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| Pisteet | 25 | 18 | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 2 | 1 |
| Power stage | 3 | 2 | 1 |  |  |  |  |  |  |  |
Karl Hilén

| Karl Hugo Konstantin Hilesmaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1886
Kuollut: 1961
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Venäjä  Suomi
Taistelut ja sodat:  Itärintama Savon rintama Varkauden taistelu Talvisota Jatkosota
Sotilasarvo:  Majuri
Joukko-osasto:  Venäjän keisarillinen armeija   44. Siperian tarkka-ampuja rykmentti   Suomen Tasavallan Vartiosto  Kajaanin sissirykmentti ErP 4 Sotavankien järjestelyleiri n:o 2
Karl Hugo Konstantin Hilesmaa (1886 – 1961) aiemmin Hilén oli suomalainen sotilas, joka kunnostautui yhteensä neljässä sodassa.
Ensimmäinen maailmansota

Hilén palveli Venäjän keisarillinen armeijassa Itärintamalla 8. armeijan, 44. Siperian tarkka-ampuja rykmentissä luutnanttina ja myöhemmin alikapteenina.
Sisällissota > Pohjanmaa

Sotilaskomitea sai senaatilta tammikuussa 1918 rahaa aseellisen toiminnan aloittamiseen ja keskitti toimintansa Etelä-Pohjanmaalle, koska siellä oli valmiina vahvoja ja jo aseistettuja suojeluskuntia. Niiden komentajana toimi kenraali Paul von Gerich.
Senaatti perusti 6. tammikuuta Jalasjärvelle Suomen Tasavallan Vartioston, josta tuli näin Suomen ensimmäinen virallinen armeijan jalkaväkijoukko-osasto.  Sen komentajaksi määrättiin eversti Karl Emil Berg. Berg nimesi omaan esikuntaansa 44. Siperian tarkka-ampuja rykmentin alikapteeni Karl Hilénin, Henkikaartin Volhyanin rykmentin luutnantti William Helmanin, 157. Imeretian rykmentin alikapteeni Toivo Hämäläinen, luutnantti Arvi Pajunen, vänrikki Matti Toivonen ja vartioston talouspäälliköksi Viipurin poliisimestari everstiluutnantti Maximilian Spåre.
Vartioston ensimmäinen tehtävä oli riisua Ilmajoen venäläinen varuskunta aseista tammisunnuntaina. Aamupäivällä vartiosto matkusti 12 upseerin, 50 miehen ja 2 konekiväärin kanssa Ilmajoelle. Heidän apunaan oli 150 suojeluskuntalaista ja jääkäri vänrikki Yrjö Könni sekä agronomi Oiva Jääskeläinen. Piiritettyään venäläisen varuskunnan Berg neuvotteli venäläisten kanssa antautumisesta. Venäläiset upseerit halusivat neuvotella miehiensä kanssa ja neuvottelujen venyessä Ilmajoelle alkoi oli kasautunua päivän mittaan lisää suojeluskuntalaisia Jalasjärveltä. Seinäjoen vapautuksen jälkeen sieltä saatiin 100 kivääriä näiden aseistamiseen, mutta 100 jäi edelleen ilman aseita. Suojeluskuntalaisilla oli kuitenkin käytettävänään aiemmin saadut 800 käsikranaattia.
Ilmajoen 575 venäläistä antautuivatkin lopulta taisteluitta illalla 29. tammikuuta puolentoista vuorokauden piirityksen jälkeen. Sotasaaliiksi Venäjän armeijan 106. divisioonan tykistöprikaatilta saatiin mm. 200 hevosta, 600 kivääriä ja 6 kappaletta 76 K 02 tykkejä. Niillä ammuttiin Suomen tykistön ensimmäiset laukaukset 3. helmikuuta Oulun vapautuksen yhteydessä.
Sisällissota > Savon rintama

Helmikuussa Varkauden taistelussa alikapteeni Hilén johti konekiväärikomppaniaa. Taistelun jälkeen teloitettiin yli 80 punakaartilaista.
Sisällissota > Kajaanin sotilaspiiri

Maaliskuun alussa kapteeniksi ylennettynä hänet siirrettiin Kajaanin sotilaspiirin komentajaksi. Ensimmäinen teloitus Kajaanissa tapahtui kuukautta myöhemmin 18. maaliskuuta. Kajaanilainen metallimies Akseli Teittinen oli aseineen vangittu Savonlinnassa ja passitettu Kajaaniin. Kapteeni Hilén teloitutti hänet ilmeisesti esimerkkitapauksena, saatuaan muodollisen luvan Kuopion esikunnalta. Viikkoa myöhemmin jääkäriupseerien kouluttamassa asevelvollisten komppaniassa syttyi valkoisen Suomen ainoa kapina ennen rintamalle lähtöä. Satakunta miestä kieltäytyi nousemasta junaan. Joukko-osasto riisuttiin aseista, ja komppania komennettiin seminaarille, joka tuolloin toimi sissien koulutuskeskuksena. Kenttäoikeus tuomitsi pääkiihottajina kuolemaan neljä miestä. Sotkamolaiset talollisenpoika Kalle Korhonen, työmies Severus Hyvönen,  sahatyömies Kalle Heiskanen ja talollisenpoika Antti Leinonen Paltamosta ammuttiin 26. maaliskuuta. 13 muuta asevelvollista pidettiin vangittuna ja joukosta poistettu muutamia kymmeniä miehiä poliittisesti epäluotettavina, loput sissijääkäreiden komppaniasta lähtivät junalla ja rintamalle. Kapinan takia se myöhästyi hieman Tampereen vapautuksesta. Kajaanissa teloitettiin sodan aikana yhteensä yhdeksän miestä ja Leppävirralla neljä.
Kajaanin punaisten ampumiset päättyivät dramaattiseen sijaisteloitukseen, joka suututti ylipäällikkö Mannerheiminkin. Kapteeni Hilén joutui väliaikaisesti väistymään tehtävästään, vaikkei sotaoikeuteen joutunutkaan. Aseiden hallussapidon takia oli tuomittu kuolemaan myös sotkamolainen Emil Kemppainen ja kajaanilainen Leander Pekkonen. Heidän teloitustaan seuraamaan tuotiin 20. huhtikuuta vankilasta kahdeksan työväenyhdistyksen johtomiestä, mukana myös puheenjohtaja ja järjestökaartin päällikkö Kalle Niemi, työväentalon vahtimestari Santeri Kari ja Janne Myyryläinen. Kari ja Niemi ja muut vangitut johtomiehet olivat vedonneet vankilasta julkaistulla ilmoituksella kaartilaisiin, jotta kaartilaiset luovuttaisivat kätkemänsä aseensa.
Hilén halusi kuitenkin saada myös päälliköitä tilille ja kysyi, onko johtajissa miestä astumaan viattomampien tilalle. Kari astui esiin, ja Kemppainen pääsi pois. Sitten myös Niemi ilmoittautui, ja Pekkonen vapautui.
Sisällissota > Rajavalvonta

Ylipäällikkö Mannerheim määräsi 27.3.1918 kapteeni Hilénin järjestämään itärajan vartioinnin Kajaanin kihlakunnan korkeudella. Suomussalmen, Hyrynsalmen ja Kuhmoniemen suojeluskunnat vartioivat 350 miehen voimin Venäjän vastaista valtakunnan rajaa. Rajavartiostoihin sijoitettiin sekä vapaaehtoisia, että kutsunnoissa sotaväkeen määrättyjä asevelvollisia. Suojeluskuntien rajavartiostoilla oli liikkuvia partioita ja kenttävartioita rajanpinnassa sekä kasarmeja kauempana takalinjoilla.
Sisällissota > Taistelujen jälkeiset teloitukset

Vaikkei Hilén ollut itse monessakaan Kajaanin sissirykmentin toteuttamissa joukkoteloituksissa paikalla oli hän silti esimiesasemassa joukkoihin. Varkauden lisäksi rykmentti osallistui Viipurissa ja Haminassa satojen ihmisten teloituksiin ilman oikeudenkäyntiä.
Talvisota

Sotien välisenä aikana Hilén muutti nimensä Hiilesmaaksi. Hänet oli myös ylennetty majuriksi. Talvisodassa hän palveli Erillinen pataljoona 4:n huoltopäällikkönä. Liikkuvan pataljoonan talouspäällikkönä hän joutui useasti osallistumaan itsekin taisteluun. Karjalan kannaksella hän taisteli Ahijärvellä, Kyyrölässä, Hotakassa ja Ilveksessä. Helmikuussa 1940 hän haavoittui, eikä sen jälkeen enää osallistunut sotatoimiin.
Jatkosota

1941 Hiilesmaa määrättiin Sotavankien järjestelyleiri n:o 2 päälliköksi. Vankien huono kunto ja korkea kuolleisuus sekä niistä seurannut päämajan puuttuminen sotavankiasioihin lienevät olleen syynä useimpien ensimmäisen maailmansodan upseerien poistamiseen leirien johdosta. Hiilesmaa poistettiin vankileirin johdosta jo syksyllä 1941, kun muilla leireillä päälliköitä vaihdettiin vasta keväällä ja kesällä 1942.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  luutnantti  alikapteeni  kapteeni 1918  Majuri |   |  Vapaussodan muistomitali  Talvisodan muistomitali  Jatkosodan muistomitali |
Henkiparannus

Henkiparannus tarkoittaa uskonnollisia menetelmiä, joilla yritetään parantaa fyysisiä ja henkisiä sairauksia. Henkiparantamista on harjoitettu monessa uskonnossa erilaisin menetelmin, joskus parantajan avulla, joskus rituaalein, ajatuksin tai elämäntapamuutoksin. Henkiparannusta ei ole pystytty tieteen keinoin todentamaan. Siksi sen katsotaan olevan uskomuslääkintää.
Jotkut uskovaiset pitävät sairauksia joidenkin olentojen aiheuttamina. Afrikan perinteisissä uskonnoissa sairaus katsotaan toisten ihmisten tekojen aiheuttamaksi, eli noituudeksi. Joidenkin kansojen mukaan sairaus johtuu riivauksesta, ja myös Jeesus toimi Uuden testamentin mukaan demonien ulos manaajana. Joidenkin Pohjois-Amerikan intiaanien mukaan ruumiilliset sairaudet ovat riivauksen syytä ja henkiset sairaudet sielun ruumiista poistumisen syytä. Joissakin uskonnoissa sairauksien katsotaan olevan Jumalan aiheuttamia, ja esimerkiksi Vanhassa testamentissa on kuvauksia Jumalan aiheuttamista taudeista. Aasialaisissa uskonnoissa on yleistä uskoa sairauksien aiheutuvan jostain ei-inhimillisestä tekijästä, kuten luonnon harmonian häiriytymisestä, kehon epätasapainotilasta tai huonosta karmasta.
Uskontotieteilijä Mircea Eliaden mukaan uskonnolliset ihmiset pitävät sairautta häiriönä maailmankaikkeudessa. Tämä häiriö tulee korjata uudistumalla ja luomisella. Henkiparantaja voi siis parantaessaan esimerkiksi lausua luomiskertomuksen, tai potilas voidaan asettaa rituaalissa sikiöasentoon, joka edustaa paluuta kohtuun ja uudelleensyntymää.
Uskonnollisia menetelmiä on käytetty eri uskonnoissa parantamiseen hyvin monipuolisesti. Joissain kulttuureissa šamaanit ovat erikoistuneet parantamiseen ajamalla ulos sairautta aiheuttavat henget. Joskus šamaani matkustaa henkien maailmaan taistellakseen henkien kanssa. Pohjoisamerikkalaiset šamaanit saattavat poistaa potilaan kehosta vieraita esineitä.
Kristinuskossa Jeesuksen katsotaan välittäneen parantamisen kyvyn opetuslapsilleen. Vuosisatojen myötä henkiparannuksen merkitys kristinuskossa väheni, mutta 1800- ja 1900-luvulla Pohjois-Amerikassa henkiparannuksen suosio elpyi jälleen. Paranemisihmeet kuuluvat olennaisena osana armolahjoja korostavien karismaattisten suuntien oppeihin. Tunnettujen helluntailaisten ja karismaattisten parantajien joukkoon lukeutuu Niilo Yli-Vainio. Henkiparantajina toimivat myös jotkut meediot, kuten Rosemary Altea ja Suomessa Johanna Broman.
Parantajien ohella henkiparannusta on harjoitettu myös rituaalien ja elämäntapamuutosten kautta. Uskoessaan sairautensa johtuvan esi-isien vihasta, potilas voi tarjota esi-isilleen lepytysuhrin. Katolisuudessa ja ortodoksikristillisyydessä pappi voi voidella sairaan ihmisen öljyllä. Antiikin Välimeren kulttuureissa sairaat saattoivat yöpyä Asklepios-jumalan temppelissä parantuakseen. Taolaisuuden mukaan ihmisen kuuluu elää harmoniassa luonnollisen järjestyksen kanssa. Jotkin pohjoisamerikkalaiset uususkonnolliset liikkeet pitävät myönteistä ajattelua parantamista edistävänä.
Joissain paikoissa, kuten katolisen kirkon suositussa pyhiinvaelluspaikassa Lourdesissa, väitetään tapahtuvan erityisen paljon paranemisihmeitä.
Kirjallisuutta

Miettinen, Matti A.: Uskonnolliset ihmeparantumiset lääketieteellis-psykologisesta näkökulmasta.  (Väitöskirja, Tampereen yliopisto. Kirkon tutkimuskeskus. Sarja A, nro 51)  Tampere:  Kirkon tutkimuskeskus, 1990.  ISBN 951-693-143-X
Hirsilä, Markus & Maanselkä, Vesa: Herra tekee ihmeitä ilman määrää – kahden helluntailaisen selvitystyö nykyajan ihmeparantumiskertomuksista. 2006.
Sammy Hagar

| Sammy Hagar |
| --- | --- |
 Sammy Hagar esiintymässä vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Samuel Roy Hagar
Syntynyt: 13. lokakuuta 1947 (ikä 77)
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Red Rocker
Aktiivisena:  1973–
Tyylilajit:  hard rock ja heavy metal
Soittimet:  sähkökitara
Yhtyeet:  Van Halen, Montrose, Chickenfoot (nykyinen)
Levy-yhtiöt:  Warner Bros.
Aiheesta muualla
www.redrocker.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Samuel Roy ”Sammy” Hagar (s. 13. lokakuuta 1947 Monterey, Kalifornia), tunnetaan myös nimellä ”Red Rocker”, on yhdysvaltalainen rockmuusikko. Hänet tunnetaan Van Halenin laulajana ja soolokappaleistaan ”I Can't Drive 55”, ”There's Only One Way To Rock”, ”Eagles Fly”, ”Winner Takes It All” ja ”Give to Live”. Kaksi hänen soolouransa singleä (Give to Live ja Little White Lie) on yltänyt Mainstream Rock -listan ykköseksi yhteensä kahdeksaksi viikoksi. Kolme hänen soololevyistään on myynyt platinaa Yhdysvalloissa.
Alkuajat (1973–1985)

Hagar tuli tunnetuksi Montrosen vahvana laulajana. Montroseen hän liittyi vuonna 1973. Hän teki kaksi studioalbumia Montrosen kanssa. Tunnetuin hitti Montrosen ajalta lienee Bad Motor Scooter.
Vuonna 1976 Hagar siirtyi soolouralle. Samana vuonna julkaistiin hänen ensimmäinen sooloalbuminsa Nine on a Ten Scale. Pian Hagar saavutti suosiota muun muassa 1977 kultalevyyn oikeuttavan määrän myyneen Sammy Hagar lp:n, joka sisälsi hitin ”Red”. Vuosien 1977–1980 välisenä aikana julkaistiin viisi Sammy Hagarin nimeä kantamaa studioalbumia ja yksi livealbumi (All Night Long).
Menestystä tuli vuonna 1981 yli miljoona kappaletta Yhdysvalloissa myydyn Standing Hampton albumin myötä, joka sisälsi neljä suurta hittiä Heavy Metal, I'll Fall In Love Again, There's Only One Way To Rock ja cover-kappale Piece of My Heart. Menestystä jatkoivat platinaa myyneet albumit Three Lock Box (1982) ja VOA (1984), joista nousi tunnettuja soolokappaleita kuten, Your Love Is Driving Me Crazy, Three Lock Box, VOA ja ehkä Hagarin kuuluisin kappale ”I Can't Drive 55”, josta tehtiin tunnettu musiikkivideo, jossa Hagar ajaa poliiseja pakoon Ferrari 512 BB:lla. Tunnettujen kappaleiden kuten ”There's Only One Way To Rock” ja ”I Can't Drive 55” takia Hagar alettiin tuntea nimellä ”Red Rocker”.
"Van Hagar"

Vuonna 1985 Hagar esiintyi ensimmäisen kerran suosion huipulla olleen Van Halen -yhtyeen kitaristin Eddie Van Halenin kanssa Farm Aid -konsertissa Illinoisissa, jossa he esittivät ikimuistoisesti Led Zeppelin -coverin ”Rock and Roll”. Pian tämän esiintymisen jälkeen 1980-luvun kuuluisimpiin yhtyeisiin kuulunut Van Halen tarjosi hänelle paikkaa yhtyeestä eronneen David Lee Rothin korvaajana. Van Haleniin Hagar liittyi vuonna 1985. Tämä siivitti Hagarin välittömästi miljoonien yhdysvaltalaisten suosikkilaulajaksi. Vaikka Van Halenin suosio laantui hieman Hagarin tulon jälkeen, syntyi silti todella upeita raskaamman rockin kappaleita. Samalla Hagar toi yhtyeeseen myös herkkyyttä ja jatkoi myös David Lee Rothin energisyyttä, kuten esimerkiksi kappaleet ”Not Enough”, ”Why Can’t This Be Love”, ”When It’s Love”, ”Love Walks In” ja ”Dreams” osoittavat.
Vuonna 1987 julkaistiin Hagarin jo kymmenes sooloalbumi I Never Said Goodbye, jossa bassoa soitti Van Halenin kitaristi Eddie Van Halen. Hiteiksi albumilta nousi Give to Live ja livehitti Eagles Fly, jonka Hagar esitti usein myös Van Halenin kanssa keikkaillessa.
"Van Hagar" > Ero Van Halenista

Hagar ehti tehdä neljä studioalbumia ja yhden livealbumin Van Halenin laulajana, kunnes ura yhtyeessä kariutui vuonna 1996 erimielisyyksiin Eddie Van Halenin kanssa. Juorut kertovat, että Hagar oli Havaijilla vaimonsa kanssa, kun Eddie halusi hänet studioon. Kun Hagar ei ilmestynyt paikalle, hänet erotettiin yhtyeestä. Tämä antoi mahdollisuuden soolouralle, vaihtelevalla menestyksellä. Riidat Eddie Van Halenin kanssa on sittemmin saatu sovittua, ja Hagar palasi yhtyeeseen vuoden 2004 alkupuolella, mutta erosi taas 2006. Hagar on soittanut yhteiskeikkoja Van Halenin entisen basistin ja hyvän ystävänsä Michael Anthonyn kanssa vuodesta 2004 lähtien.
Vuonna 2007 Hagar myi 80 % Cabo Wabo -tequilamerkistään Gruppo Camparille ja ansaitsi 80 miljoonaa dollaria. Samana vuonna Cabo Wabo oli Yhdysvaltojen toiseksi eniten myynyt tequilamerkki.
"Van Hagar" > Chickenfoot

Vuonna 2008 Hagar perusti yhdessä Van Halenin Michael Anthonyn (basso), sooloartisti Joe Satrianin (kitara) ja Red Hot Chili Peppersin Chad Smithn (rummut) kanssa hard rock-superyhtye Chickenfootin.
Live-esiintymiset

Hagarin Live-esiintymiset olivat aivan omaa luokkaansa, sillä yleensä pelkkä lava ei riittänyt. Hän kiipesi usein jonnekin korkealle esimerkiksi erilaisiin lavastustelineihin. Esimerkkinä Van Halen - Live Without a Net DVD:ltä, kappaleet I Can't drive 55 ja Ain’t Talkin’ ’Bout Love. Hagar myös teki suuria hyppyjä lavalla edestakaisin juosten ja samalla laulaen.
Albumit > Montrose

Montrose (1973)
Paper Money (1974)
Albumit > Sooloura

Nine On A Ten Scale (1976)
Sammy Hagar (1977)
Musical Chairs (1977)
All Night Long (1978)
Street Machine (1979)
Danger Zone (1979)
Loud & Clear (1980)
Standing Hampton (1981) Platinaa Yhdysvalloissa
Rematch(1982)
Three Lock Box (1982) Platinaa Yhdysvalloissa
Live 1980 (1983)
VOA (1984) Platinaa Yhdysvalloissa
I Never Said Goodbye (1987)
Red Hot (1992)
Unboxed (1994)
Anthology (1995)
Marching To Mars (1997)
Red Voodoo (1999)
Best Of Sammy Hagar (1999)
Ten 13 (2000)
Not 4 Sale (2001)
Classic Masters (2002)
Live: Hallelujah (2003)
The Essential Red Collection (2004)
Livin' It Up! (2006)
Live: Hallelujah (2003)
The Essential Red Collection (2004)
Livin' It Up! (2006)