stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rebecca Ferguson (näyttelijä)
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat> Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Strandvaskaren | Strandvaskaren | Amanda |  |
| 2010 | Lennart | Lennart | kotihoitaja | lyhytelokuva |
| 2010 | Puls | Puls | Linda | lyhytelokuva |
| 2011 | Irresistible | Irresistible | nainen | lyhytelokuva |
| 2011 | En enkel till Antibes | En enkel till Antibes | Maria |  |
| 2013 | Me ei olla enää me | Vi | Linda |  |
| 2014 | Hercules | Hercules | Ergenia |  |
| 2015 | Mission: Impossible – Rogue Nation | Mission: Impossible – Rogue Nation | Ilsa Faust |  |
| 2016 | Nainen junassa | The Girl on the Train | Anna Watson |  |
| 2016 | Florence | Florence Foster Jenkins | Kathleen |  |
| 2016 | Venäläinen vakooja | Despite the Falling Snow | Katya / Lauren |  |
| 2017 | Life | Life | Miranda North |  |
| 2017 | Lumiukko | The Snowman | Katrine Bratt |  |
| 2017 | The Greatest Showman | The Greatest Showman | Jenny Lind |  |
| 2018 | Mission: Impossible – Fallout | Mission: Impossible – Fallout | Ilsa Faust |  |
| 2018 | Little Match Girl | Little Match Girl | äiti | lyhytelokuva |
| 2019 | Men in Black: International | Men in Black: International | Riza Stavros |  |
| 2019 | The Kid Who Would Be King | The Kid Who Would Be King | Morgana |  |
| 2019 | Doctor Sleep | Doctor Sleep | Rose the Hat |  |
| 2020 | Cold Night | Cold Night | Jenny Sorensen | vuoden 2008 elokuva, joka julkaistiin vuonna 2020 |
| 2021 | Dyyni | Dune | Lady Jessica |  |
| 2021 | Reminiscence | Reminiscence | Mae |  |
| 2023 | Mission: Impossible – Dead Reckoning Part One | Mission: Impossible – Dead Reckoning Part One | Ilsa Faust |  |
| 2024 | Dyyni: Osa kaksi | Dune: Part Two | Lady Jessica |  |

| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999–2000 | Nya tider | Nya tider | Anna Gripenhielm | 54 jaksoa |
| 2002 | Ocean Ave. | Ocean Ave. | Chrissy Eriksson | Jakso: ”#1.5” |
| 2008 | Wallander | Wallander | Louise Fredman | Jakso: ”Väärillä jäljillä” |
| 2013 | Valkoinen kuningatar | The White Queen | Elisabet Woodville | päärooli; 10 jaksoa |
| 2013 | Der Kommissar und das Meer | Der Kommissar und das Meer | Jasmine Larsson | Jakso: ”Der Wolf im Schafspelz” |
| 2013 | The Vatican | The Vatican | Olivia Borghese | televisioelokuva |
| 2014 | The Red Tent | The Red Tent | Dinah | minisarja |
Aiheesta muualla

Rebecca Ferguson Elonetissä.
Rebecca Ferguson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Katrineholm

| Katrineholm |
| --- | --- |
 Katrineholmin rautatieasema.
 Katrineholm
 Koordinaatit: 58°59′44″N, 16°12′22″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Södermanlandin lääni
Maakunta:  Södermanland
Kunta:  Katrineholmin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  11,46 km²
Väkiluku:  21 993
 – Väestötiheys:  1 919,1 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Katrineholm on Katrineholmin kunnan keskustaajama Ruotsin Södermanlandissa. Taajamassa on asukkaita 22 037 (2009).
Historia

Seudulla on ollut löytöjen perusteella asutusta jo 6 000 vuotta sitten. Seudun läpi rakennettiin läntinen kantarata vuonna 1862. Siihen yhdistettiin 1866 itäinen kantarata. Ratojen solmukohtaan muodostunut taajama sai nimensä läheisen Cathrineholmin tilan mukaan. Kaupunkioikeudet se sai 1917.
Media

Sanomalehti Katrineholms-Kuriren ilmestyy kuudesti viikossa.lähde?
Väestönkehitys

| Katrineholmin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 19 134 | 19 134 |
| 1965 | 1965 |    | 21 934 | 21 934 |
| 1970 | 1970 |    | 22 616 | 22 616 |
| 1975 | 1975 |    | 22 884 | 22 884 |
| 1980 | 1980 |    | 21 876 | 21 876 |
| 1990 | 1990 |    | 21 664 | 21 664 |
| 1995 | 1995 |    | 21 746 | 21 746 |
| 2000 | 2000 |    | 21 329 | 21 329 |
| 2005 | 2005 |    | 21 386 | 21 386 |
| 2010 | 2010 |    | 21 993 | 21 993 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katrineholm Wikimedia Commonsissa
Katrineholms kommun
Katrineholms-Kuriren
Södermanlandin läänin kuntien keskustaajamat
Johan Portin

| Johan Portin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1961 (ikä 63) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä, urheilutoimittaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1989–
Johan Oskar Portin (s. 13. kesäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja urheilutoimittaja.
Ura

Portin syntyi oikeusneuvos Göran Portinin ja lastentarhanopettaja Ann-Mari Tengströmin perheeseen. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1985–1989. Portin on ohjannut muun muassa Wasa Teaterissa. Hän näytteli keskeisen miesosan Åke Lindmanin historiallisessa draamasarjassa Vihan päivät (1991).
Valtaosan urastaan Portin on tehnyt Yleisradion urheilujuontajana.
Eeva Joenpelto

| Eeva Joenpelto |
| --- | --- |
 1984
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1921 Sammatti
Kuollut: 28. tammikuuta 2004 (82 vuotta) Lohja
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Eeva Helle ja Eeva Autere 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eeva Elisabeth Joenpelto (vuodesta 1945 Hellemann; 17. kesäkuuta 1921 Sammatti – 28. tammikuuta 2004 Lohja) oli palkittu suomalainen kirjailija. Hän käytti myös salanimiä Eeva Helle ja Eeva Autere.
Joenpelto sai kuudesti valtion kirjallisuuspalkinnon ja Finlandia-palkinnon vuonna 1994. Hänelle myönnettiin vuonna 1968 Pro Finlandia-mitali.
Elämä > Nuoruus, opiskelu ja perhe

Eeva Joenpelto syntyi Sammatissa vuonna 1921. Hänen isänsä oli kauppias Johan Emil Joenpelto (ent. Werlander) ja äitinsä Anna Matilda Stenström. Perheen kolme ensimmäistä lasta oli kuollut ennen Eevan syntymää, joten hän kasvoi vuonna 1914 syntyneen Erkki-veljen kanssa.
Eeva aloitti kansakoulun Myllykylässä, mutta oppikoulun takia hän joutui lähtemään Lohjalle. Kotoa kouluun oli 16 kilometriä, eikä matkaa pystynyt kulkemaan päivittäin. Hän asui syksystä 1932 lähtien kouluviikot Lohjalla koulukortteereissa. Joenpellon opinnot sujuivat vaihtelevasti, mutta ylioppilaaksi hän valmistui keväällä 1940. Talvisota oli päättynyt edellisenä päivänä, eikä ylioppilaskirjoituksia ollut järjestetty.
Joenpelto muutti syksyllä 1940 Helsinkiin, missä hän opiskeli Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1940–1942. Joenpellon tarkoitus oli valmistua toimittajaksi, mutta opinnot jäivät kesken, sillä hän aloitti työnteon. Hän työskenteli ensin Ajan Suunnassa ja sitten Suurtalkoot-yhdistyksessä ja Nuoressa Voimassa.
Joenpelto tapasi sota-aikana tanskalaissyntyisen toimittajan Jarl Hellemanin. He menivät naimisiin tammikuussa 1945. Heidän esikoislapsensa, Jan Ilmari syntyi marraskuussa 1946. Kumpikin oli aloittanut tässä vaiheessa jo kirjallisen uransa. Esikoisteosten jälkeen Jarl Helleman keskittyi kustannusalaan, kun taas Joenpelto jatkoi kirjailijana.
Elämä > Ura

Joenpellon esikoisromaani Seitsemän päivää ilmestyi salanimellä Eeva Helle vuonna 1946. Myös neljä vuotta myöhemmin ilmestynyt Tulee sittenkin päivä... julkaistiin salanimellä. Sen kirjoittajaksi ilmoitettiin Eeva Autere. Joenpelto itse piti kirjailijanuransa alkuna vuonna 1950 julkaistua teosta Kaakerholman kaupunki. Hän ei edes mielellään puhunut kahdesta ensimmäisestä teoksestaan. Kaakerholman kaupunki käsittelee köyhän länsisuomalaisen mäkikulman vaiheita ja nostaa esiin torpparinvaimon henkilönkuvan. Joenpelto keskittyi Kaakerholman kaupunkia seuranneissa pienoisromaaneissa yksittäisiin henkilöihin: Veljen varjo (1951) pohtii sodassa kaatuneen muistoa ja teoksessa Johannes vain (1952) päähenkilö joutuu aineen ja hengen varsin suomalaiseen vastakkainasetteluun.
Joenpellon ura lähti 1960-luvulla uusiin suuntiin, ja hän kirjoitti uusista aihealueista. Viisaat istuvat varjossa (1964) ja Halusit tai et (1969) ovat avioliittokuvauksia, ja Vesissä toinen silmä on puolestaan taiteilijaromaani. Joenpelto otti vuonna 1966 julkaistun romaanin Ritari metsien pimennosta päähenkilöksi omapäisen vanhan ihmisen. Teos kertoo iäkkäästä valtion virkamiehestä, jonka elämä ulottui suuriruhtinaskunnan ajasta vaaran vuosiin. Päähenkilö pohtii kirjassa Suomen ja Venäjän välejä myöntyvyydestä vastarintaan.
Joenpelto kirjoitti 1970-luvulla neljäosaisen Lohja-sarjan, joka toi hänelle sekä arvostelu- että myyntimenestystä. Lohja-sarjan ensimmäinen osa oli Vetää kaikista ovista (1974). Sitä seurasivat Kuin kekäle kädessä (1976), Sataa suolaista vettä (1978) ja Eteisiin ja kynnyksille (1980). Niissä Joenpelto kuvaa teollistuvan paikkakunnan elinkeinojen muutosta ja taloudellista kehitystä sekä yhteiskunnan eri kerroksia yhden tehdaskylän asukkaiden kautta. Sarja alkoi suoraan sisällissodan jatkotunnelmista mutta jatkui aina 1930-luvun alkupuolelle.
Joenpelto jatkoi uraansa ahkerasti edelleen 1980-luvulla. Hänen teoksiinsa tuli tässä vaiheessa hieman kirpeämpiä sävyjä. Elämän rouva, rouva Glad (1982) oli kolme avioliittoa eläneen naisen muotokuva ja samalla teos ihmisen itsekkyydestä. Rikas ja kunniallinen (1984) sijoittui puolestaan talousmaailmaan, mutta Jottei varjos haalistu (1986) oli jälleen kirjailijan kotiseudulla.
Tyyli ja tunnustukset

Joenpelto muistetaan eritoten 1970-luvun Lohja-sarjastaan. Häntä  on pidetty vahvojen naisten kuvaajana – leima, jota vastaan kirjailija itse usein pyristeli. Keskeinen arvo Joenpellon työssä ja elämässä oli kunniallisuus: ”Että oltaisiin ihmisiksi.” Joenpelto myös suomensi kirjallisuutta, muun muassa Enid Blytonin ensimmäisen Viisikko-kirjan Viisikko aarresaarella Lea Karvosen salanimellä. Hänen teoksiaan on käännetty ainakin ruotsiksi, norjaksi, tanskaksi, viroksi, venäjäksi, unkariksi, islanniksi, puolaksi, tšekiksi, romaniaksi ja englanniksi.
Joenpelto oli kirjailijoiden sananvapausjärjestö Suomen PENin puheenjohtaja vuosina 1964–1967. Hän toimi taiteilijaprofessorina vuosina 1980–1985.
Joenpelto oli 1945–1975 naimisissa kustannusyhtiö Tammen toimitusjohtajan Jarl Hellemannin kanssa. Heillä oli kaksi lasta. Esikoispoika Ilmari teki itsemurhan 28-vuotiaana pian vanhempiensa eron jälkeen, ja nuorempi poika Johannes kuoli syöpään vuonna 1997. Joenpelto testamenttasi Sammatissa sijaitsevan kotitalonsa kirjailijoiden käyttöön nimeään kantavaksi kirjailijakodiksi.
Eeva Joenpelto ja Jarl Hellemann olivat Sylvi ja Urho Kekkosen perheystäviä, ja Joenpelto oli Sylvi Kekkosen kirjallisen salongin vakiojäsen.
Vuonna 2021 Joenpelto sai syntymänsä satavuotisjuhlapäivän johdosta oman nimikkoaukionsa Lohjalle Laurentius-talon, pääkirjaston ja Lohjan Pyhän Laurin kirkon väliselle alueelle.
Romaanit

Seitsemän päivää (1946), salanimellä Eeva Helle
Tulee sittenkin päivä... (1950), salanimellä Eeva Autere
Kaakerholman kaupunki (1950)
Veljen varjo (1951)
Johannes vain (1952)
Kivi palaa (1953)
Neito kulkee vetten päällä (1955)
Missä lintuset laulaa (1957)
Ralli (1959)
Syyskesä (1960)
Kipinöivät vuodet (1961)
Naisten kesken (1962)
Viisaat istuvat varjossa (1964)
Ritari metsien pimennosta (1966)
Halusit tai et (1969)
Vesissä toinen silmä (1971)
Vetää kaikista ovista (1974), Lohja-sarjan 1. osa
Kuin kekäle kädessä (1976), Lohja-sarjan 2. osa
Sataa suolaista vettä (1978), Lohja-sarjan 3. osa
Eteisiin ja kynnyksille (1980), Lohja-sarjan 4. osa
Elämän rouva, rouva Glad (1982)
Rikas ja kunniallinen (1984)
Jottei varjos haalistu (1986)
Ei ryppyä, ei tahraa (1989)
Avoin, hellä ja katumaton (1991)
Tuomari Müller, hieno mies (1994), Finlandia-palkinnolla palkittu.
Uskomattomia uhrauksia (2000)
Palkinnot ja kunnianosoitukset

Valtion kirjallisuuspalkinto (1952, 1956, 1962, 1970, 1975 ja 1983)
Aleksis Kiven palkinto (1967)
Valtion näytelmäkirjailijapalkinto (1968)
Pro Finlandia (1968)
MTV:n kulttuuripalkinto (1978)
Helsingin yliopiston kunniatohtori (1982)
WSOY:n tunnustuspalkinto (1983)
Suuren Suomalaisen Kirjakerhon palkinto (1986 ja 1989)
Varjo-Finlandia (1989 ja 1994)
Finlandia-palkinto (1994)
Suomen Leijonan ritarikunnan 1. luokan komentajamerkki (1995)
Kirjallisuutta

Ahola, Suvi: Mitä Eeva Joenpelto todella sanoi?  Helsinki:  WSOY, 2021.  ISBN 978-951-0-45202-8
Mahlamäki, Tiina: Kuinka elää ihmisiksi? Eeva Joenpellon kirjailijamuotokuva. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2009.  ISBN 978-952-222-133-9.
Mahlamäki, Tiina: Naisia kansalaisuuden kynnyksellä: Eeva Joenpellon Lohja-sarjan tulkinta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-759-1.
Ruuska, Helena: Eeva Joenpelto: Elämän kirjailija.  Helsinki:  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-40969-5
Aiheesta muualla

Dokumentti: Kirjailija Eeva Joenpelto Yle Areena
Eeva Joenpelto kertoo kirjailijantyöstään. Ylen Elävä arkisto.
Eeva Joenpelto ja opus miesten maailmasta. Ylen Elävä arkisto.
Elias-kirjailijat: Eeva Joenpelto. Vihdin kunnankirjasto.
Tiina Mahlamäki kirjoitti Eeva Joenpellon elämäkerran. Kirjastokaista-video.
Joenpelto, Eeva hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Eeva Joenpellon aukio Lohjalla.
Eeva Joenpelto ja Urho Kekkonen (vas.) itsenäisyyspäivänä 1958.
Eeva Joenpellon kirjailijatalo ja entinen kauppa Lohjan Myllykylällä.
Joe Manchin

| Joe Manchin |
| --- | --- |

Yhdysvaltain senaattori Länsi-Virginiasta
 2010-11-1515. marraskuuta 2010 – 2025-1-33. tammikuuta 2025  
Edeltäjä:  Carte Goodwin
Seuraaja:  Jim Justice
 Länsi-Virginian 34. kuvernööri
 17. tammikuuta 2005 – 15. marraskuuta 2010  
Edeltäjä:  Bob Wise
Seuraaja:  Earl Ray Tomblin
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. elokuuta 1947 (ikä 77)  Farmington, Länsi-Virginia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen
Ammatti:  poliitikko
Puoliso:  Gayle Conelly (vih. 1967)
Tiedot
Puolue:  demokraatit
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.manchin.senate.gov
Joseph "Joe" Manchin III (s. 24. elokuuta 1947 Farmington, Länsi-Virginia) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja entinen Länsi-Virginian senaattori. Hän aloitti Länsi-Virginian senaattorina Yhdysvaltain senaatissa vuonna 2010, jolloin hänet valittiin täytevaaleissa kesken virkakauden kuolleen Robert Byrdin tilalle. Hänet valittiin täydelle kaudelle vuonna 2012 ja hän tuli valituksi uudelleen vuonna 2018. Hän ei ollut enää ehdolla jatkokaudelle vuoden 2024 senaatin vaaleissa. Manchin toimi Yhdysvaltain senaatin energia- ja luonnonvaravaliokunnan puheenjohtajana 2021–2025.
Ennen Yhdysvaltain senaattia Manchin työskenteli pitkään Länsi-Virginian osavaltionpolitiikassa. Hän oli vuosina 1982–86 Länsi-Virginian kongressin alahuoneen kongressiedustaja ja tämän jälkeen 1986–96 saman kongressin ylähuoneen senaattori. Vuonna 1996 Manchin pyrki Länsi-Virginian kuvernööriksi, mutta hän hävisi demokraattien esivaaleissa Charlotte Prittille. Vuosina 2000–04 Manchin toimi Länsi-Virginian secretary of state -virassa. Vuonna 2004 Manchin pyrki jälleen osavaltionsa kuvernööriksi, tällä kertaa onnistuneesti. Hänet valittiin vuonna 2008 jatkokaudelle, joka jäi kuitenkin kesken Manchinin päästessä Yhdysvaltain senaattiin. Manchin valittiin uudestaan Yhdysvaltain senaattiin vuonna 2012 ja 2018.
Manchinia on pidetty konservatiivisena demokraattina, ja hän edustaa senaatissa yleisesti konservatiivista sekä republikaanipuolueen vahvasti hallitsemaa Länsi-Virginiaa. Hän on aikaisemmin toiminut hiiliyhtiöiden johdossa, ja hiili- sekä kaasuteollisuus ovat Länsi-Virginian merkittävimpiä työllistäjiä. Manchin vastusti useita presidentti Barack Obaman kauden demokraattien asettamia säädöksiä ja sääntelyä, jotka koskivat hiili- ja kaasuteollisuutta. Manchin on kritisoinut Yhdysvaltojen kuulumista Pariisin ilmastosopimukseen..
Kantatie 65

Kantatie 65 on Tampereelta Virroille Näsijärven länsipuolta kulkeva kantatie. Tien pituus on 95 kilometriä.
Kantatie 65 lähtee Tampereen Lielahdesta Paasikiventie-nimisenä Ylöjärvelle, jossa se sivuaa Helsingistä Vaasaan kulkevaa valtatietä 3. Ylöjärvellä tie kääntyy pohjoiseen ja kulkee Kuruun. Kurusta tie jatkuu edelleen Vaskiveden kylän kautta Virtain keskustan länsipuolelle, jossa se päättyy valtatie 23:een, joka kulkee Porista Virtain ja Jyväskylän kautta Joensuuhun.
Kantatie 65:tä Tampereella Ylöjärven suuntaan.
Kantatie 65 on kaksiajoratainen Tampereelta Ylöjärvelle asti, ja tämä osuus palveleekin erityisesti Tampereelta Vaasaan suuntautuvaa liikennettä. Osuus Ylöjärveltä entisen Viljakkalan kunnan rajalle on rakennettu 2000-luvulla ja tätä osuutta kutsutaankin nimellä Uusi Kuruntie. Sen sijaan osuus tästä pohjoiseen on kapea, mutkainen ja mäkinen.
Alkuperäinen kantatie 65 käsitti tieyhteyden valtateiden 8 ja 3 välille Porista Kankaanpään kautta Parkanoon. Uuden tien valmistuttua Parkanosta Jyväskylään myös tämä osuus liitettiin kantatie 65:een. Tieosuus on nykyisin osa valtatietä 23.
Reitti ja tieyhteydet

Tampere
Epilä (vt 12)
Ylöjärvi
Keskustaajama (vt 3 E12)
Kuru (st 332, st 337)
Virrat
Makkaraoja (vt 23)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kantatie 65 Wikimedia Commonsissa
Matti Grönroosin sivu kantatiestä 65
Liittymät Tampereelta Virroille
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Nro | Km |   Nimi |   Tie |   Viitoitus |
 :   Paasikiventie (2+2)
|  |   |  | Vaitinaron liittymä |    Porintie     Paasikiventie | Pori, Rauma, Nokia, Pispala;   alkaa Keskusta |
|  |   |  | Epilänharju | Sellukatu | Harjuntausta |
|  |   |  | Lielahti | Lielahdenkatu | Lentävänniemi, Lielahti |
|  |  |  | Lamminpään eritasoliittymä | Myllypuronkatu | Lamminpää, Tesoma Pohtola, Ryydynpohja |
|  |  |  |  Tampereen ja Ylöjärven kunnanraja |  |  |
 :   Vaasantie (2+2)
|  |   |  | Teivo | Ilmarinjärventie Ravitie | Siivikkala Soppeenmäki, Ravirata |
|  |   |  | Ylöjärvi |   Kuruntie | Ylöjärvi |
|  |  |  | Elovainion eritasoliittymä |         Nokiantie     Vaasantie |  Helsinki, Nokia;   kääntyy Vaasa, Elovainio |
 :   Uusi-Kuruntie (1+1)
|  |   |  | Elovainion liittymä | Elovainiontie Hallitie | Elovainio Kirkonseutu, Jäähalli |
|  |  |   |  | Tampere–Seinäjoki-rata |  |
|  |  |  | Röhkön eritasoliittymä |   Viljakkalantie | Viljakkala, Takamaa |
|  |   |  | Riitaniittu | Sorvajärventie | Sorvajärvi Mutala |
|  |   |  | Huhkaankylä | Karhentie   Karhentie | Karhe Ylinen, Mutala |
|  |   |  | Kyrönlahti |   Kyrönlahdentie   Länsi-Teiskontie | Viljakkala, Karhe Länsi-Teisko |
 :   Poikeluksentie (1+1)
|  |   |   | Parkusjärvi |   Piuharintie | Länsi-Teisko |
|  |   |   | Poikelus |   Luhalahdentie | Luhalahti |
|  |   |   | Keinuvuori | Ristaniementie | Hankala |
|  |   |   | Sulku | Ristaniementie | Sulku |
|  |  |   |  | Vähä-Jakama |  |
|  |   |   | Lammasvuori |   Parkkuuntie | Parkkuu |
|  |   |   | Syvälänkylä | Olkitaipaleentie | Pappilankylä |
|  |   |  | Peippokylä | Niemikyläntie | Niemikylä |
|  |   |  | Kuru |   Luoteentie Virastotie | Parkano Keskusta |
 :   Virtaintie (1+1)
|  |   |  | Koskela |   Karjulantie Teknikontie | Ruovesi   |
|  |  |   |  | Keihäsjärvi |  |
|  |   |   | Kallio |   Riuttasentie | Kihniö, Itä-Aure |
|  |   |   | Mäensivu | Haukkajoentie |  Helvetinjärven kansallispuisto |
|  |  |  |  Ylöjärven ja Virtain kunnanraja |  |  |
 :   Vaskivedentie (1+1)
|  |   |   | Syvälä | Tiukantie | Koski |
|  |   |   | Vainionpää | Pihtisalmentie | Ruovesi, Pouru |
|  |   |  | Vaskivesi |   Havangantie | Vaskuu |
|  |   |   | Uusi-Jokela | Purrantie | Purra |
|  |   |   | Koronkylä |   Vaskuuntie | Vaskuu |
|  |  |   |  | Koronjoki |  |
|  |   |  | Härköskylä |  |  |
|  |  |   |  | Makkarakoski |  |
|  |  |  | Makkaraoja |   Palolammintie | Pori, Parkano;   päättyy Jyväskylä, Virrat |
Välimatkataulukko
| (km) | Tampere |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lielahti | 6 | Lielahti |  |  |  |
| Ylöjärvi | 14 | 8 | Ylöjärvi |  |  |
| Kuru | 55 | 49 | 41 | Kuru |  |
| Virrat (vt 23) | 103 | 97 | 89 | 48 | Virrat (vt 23) |
Kantatiet 40–98
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Chris Van Hollen

Chris Van Hollen
Christopher "Chris" Van Hollen, Jr. (s. 10. tammikuuta 1959) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja toinen Marylandin osavaltion senaattoreista Yhdysvaltain senaatissa. Hän kuuluu varsin harvoihin Yhdysvaltain kongressissa istuviin ulkomailla syntyneisiin henkilöihin.
Hollen syntyi Karachissa, Pakistanissa, ja on elänyt Yhdysvaltain ja Pakistanin lisäksi Turkissa, Sri Lankalla ja Intiassa. Hänen isänsä työskenteli Yhdysvaltain ulkoministeriön palveluksessa. Van Hollen on valmistunut Harvardin ja Georgetownin yliopistoista.
Hollen istui vuosina 1991–1995 Marylandin edustajainhuoneessa ja sen jälkeen vuoteen 2003 Marylandin senaatissa. Yhdysvaltain edustajainhuoneessa hän edusti Marylandia vuosina 2003–2017 ja vuodesta 2017 lähtien hän on istunut Yhdysvaltain senaatissa.
Hän asuu vaimonsa Katherinen sekä kolmen lapsensa – Annan, Nicholaksen ja Alexanderin – kanssa Marylandin Kensingtonissa.
Oskar Vuollet

| Oskar Vuollet> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. joulukuuta 2005 (ikä 19) Skellefteå, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  Skellefteå AIK
Sarja:  SHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
NHL-varaus:  133. varaus, 2024 Carolina Hurricanes
Oskar Vuollet (s. 3. joulukuuta 2005 Skellefteå, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on keskushyökkääjä tai vasen laitahyökkääjä. Vuollet edustaa SHL-joukkue Skellefteå AIK:ta. Hänellä on sopimus joukkueen kanssa kauden 2025–2026 loppuun saakka.
Vuolteen kasvattajaseura on Clemensnäs HC. NHL-joukkue Carolina Hurricanes varasi hänet viidennellä kierroksella 133. varausvuorolla vuoden 2024 NHL:n varaustilaisuudessa. Vuollet on pelannut 22 SHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt neljä maalia ja yhden syötön eli yhteensä viisi tehopistettä. Vuollet on pelannut neljä SHL:n pudotuspelien ottelua ilman tehopisteitä. Uran tilastot päivitetty 5. lokakuuta 2024.
Dayer Quintana

| Dayer Quintana |
| --- | --- |
 Dayer Quintana De Pannen kolmen päivän ajossa 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Dayer Uberney Quintana Rojas
Syntynyt: 10. elokuuta 1992 (ikä 32)
Kansalaisuus:  Kolumbia
Pyöräilijä
Pituus:  167 cm
Paino:  58 kg
Joukkue:  Colombia Pacto por el Deporte
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  mäkiajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2013 2023:  Lizarte Colombia Pacto por el Deporte
Ammattilaisjoukkue(et)
2014–2018 2019 2020−2022:  Team Movistar Neri Sottoli–Selle Italia–KTM Arkéa-Samsic
Suurimmat voitot
 Tour de San Luis 2016 
 Tiedot päivitetty: 5. tammikuuta 2025 
Dayer Uberney Quintana Rojas (s. 10. elokuuta 1992 Cómbita, Boyacá) on kolumbialainen maantiepyöräilijä. Myös hänen isoveljensä Nairo Quintana on ammattipyöräilijä.
Quintana aloitti ammattilaisuransa 2014, ja edusti vuoteen 2018 Movistar Teamia. Kaudella 2019 hän ajoi Neri Sottoli–Selle Italia–KTM -tallissa, vuosina 2020–2022 Arkéa-Samsicissa ja kaudella 2023 Colombia Pacto por el Deporte -amatöörijoukkueessa.
Quinatana voitti kolmannen etapin Itävallan ympäriajossa 2014. Hän voitti Tour de San Luis -etappikilpailun 2016. Hän voitti Colombia Oro y Paz -kilpailun kuudennen etapin 2018.
Langelandin Belt

Langelandin Belt (tanskaksi Langelandsbæltet) on Tanskan saarten, Langelandin ja Lollandin, välissä sijaitseva salmi joka yhdistää Ison-Beltin pohjoisessa ja Fehmarnin Beltin etelässä. Se on yksi vähäisemmistä Tanskan salmista, pituudeltaan 55 km ja leveydeltään 12 km.
Salmi on n. 30 metriä syvä Langelandin itärannikon edustalla, ja siinä kulkee laivaväylä. Sen poikki on lauttayhteys Langelandin Spodsbjergistä Lollandin Tårsiin. Ylitys kestää n. 45 minuuttia.