stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Platonismi
Historia > Varhainen platonismi

Platonin kuoltua vuonna 348 eaa. Akatemian johtajuus siirtyi Platonin veljenpojalle Speusippokselle. Häntä seurasivat Ksenokrates, Polemon, Krantor ja Krates. Platonia seuranneessa Akatemiassa Vanha Akatemia noudatti pitkälti Platonin oppeja ilman suuria lisäyksiä tai muutoksia. Myöhempään platonismiin alkoi kuitenkin liittyä dogmaattisuutta, jota Platon ja erityisesti hänen esikuvansa Sokrates olisivat vierastaneet.
Myöhemmin, Keskimmäisen Akatemian aikana, syntyi skeptinen reaktio dogmaattisuutta vastaan. Suuntausta kutsutaan akateemiseksi skeptisismiksi. Seurauksena Akatemia palasi dialektisuuteen. Keskimmäisen Akatemian perusti Arkesilaos saaden vaikutteita muun muassa Pyrrhonin skeptisismistä. Arkesilaos käytti filosofiansa mallina myös Platonin varhaisten dialogien Sokratesta, ja halusi ”lopettaa ratkaisujen tekemisen” (epokhē peri pantōn). Skeptisismin aika jatkui seuranneen, Karneadeen perustaman niin kutsutun Uuden Akatemian aikana. Kuten Sokrates, myöskään Keskimmäisen ja Uuden Akatemian johtajat eivät kirjoittaneet mitään. Dogmaattisten oppilausumien sijaan he korostivat dialektiikkaa ja antoivat keskustelujen osallistujien käyttää omaa järkeään. Keskimmäisen ja Uuden Akatemian soveltaman skeptisyyden todellisesta luonteesta on keskusteltu paljon, mutta se vaikuttaa syntyneen vastareaktiona stoalaisuuden vahvalle dogmaattisuudelle.
Historia > Keskiplatonismi

Keskiplatonismilla viitataan Platonin opetuksiin liittyviin oppijärjestelmiin, jotka vaikuttivat noin vuosien 130 eaa., Antiokhos Askalonlaisen syntymän, ja 204 jaa., Plotinoksen, uusplatonismin perustajan syntymän, välillä. Keskiplatonismin voidaan katsoa monissa kysymyksissä ennakoineen uusplatonismia.
Antiokhos, joka toimi Akatemian johdossa vuosina 79–78 eaa., halusi palauttaa Akatemian Platonin ja Vanhan Akatemian filosofien oppeihin. Todellisuudessa koulussa palattiin dogmaattisuuteen. Antiokhoksen keskeisiä opetuksia olivat, että platonilaiset ideat ovat ajatuksia jumalallisessa mielessä; sekä demiurgia (alempi luojajumala) ja maailmansielua (fyysinen maailma elävänä, sielullisena olentona) koskevat opit. Nämä opit tarjosivat kehyksen, jolle sekä muut keskiplatonistit että myöhemmät platonistit saattoivat perustaa ajattelunsa.
Koska Akatemia oli tuhottu vuonna 88 eaa., platonistinen oppi alkoi hajautua sekä maantieteellisesti että opillisesti. Monissa kysymyksissä platonismiin alkoi keskiplatonismin kaudella sekoittua vaikutteita toisaalta dogmaattisista aristotelismista ja stoalaisuudesta, toisaalta mystis-uskonnollisista pythagoralaisuudesta ja teosofiasta. Stoalaisten tavoin platonilaiset suhtautuivat negatiivisesti epikurolaisuuteen, mutta myös kyynikoihin.
Keskiplatonismi muodosti pohjan muun muassa Plutarkhoksen ja Ciceron filosofialle. Filon Aleksandrialainen, myöhempi keskiplatonisti, yhdisti stoalaista ja platonilaista filosofiaa juutalaisiin kirjoituksiin Septuagintan allegorisilla tulkinnoilla. Plutarkhos, Numenios ja Albinos (jota jotkut tutkijat pitävät samana henkilönä kuin Alkinoos) olivat keskiplatonilaisia, jotka omaksuivat Platonin Timaioksen kosmologian, sekä ajatukset Yhdestä ja Dyadista (kakseudesta), maailmansielusta, sielun eri osista, sekä Jumalan ja jumalien olemuksesta.
Historia > Uusplatonismi

Uusplatonismi syntyi 200-luvulla keskiplatonismista. Aikakaudelle oli ominaista yhden Totuuden etsiminen ja hahmottaminen. Siksi eri filosofisia ajatuksia pyrittiin harmonisoimaan. Voidaan sanoa, että uusplatonismiin ovat vaikuttaneet kaikki antiikin suuret filosofiset koulukunnat, erityisesti platonismi, aristotelismi ja stoalaisuus. Uusplatonismin alkuunpanijana voidaan pitää Ammonios Sakkasta, ja sen merkittävimpänä edustajana ja varsinaisena oppi-isänä Plotinosta.
Merkittäviä myöhempiä uusplatonikkoja olivat muun muassa Porfyrios, Proklos, Iamblikhos, Hypatia sekä Damaskios, joka oli uusplatonismin viimeinen opettaja Ateenassa. Käytännössä koko loppuvaiheen Platonin Akatemia oli uusplatoninen, ja uusplatonikot toimivat koulun johdossa sen viimeisinä vuosina. Uusplatonilaiset filosofit kirjoittivat lukuisia kommentaareja Platonin teoksiin.
Uusplatonismin voi katsoa edustavan platonismin luonnollista jatkumoa vanhasta platonismista ja keskiplatonismista, eikä radikaalisti syntynyttä uutta haaraa — jo keskiplatonismi sisälsi monia uusplatonismin varsinaisesti tunnetuksi tekemiä painotuksia.
Historia > Platonismi keskiajalla

Kristinuskon saavutettua merkittävän aseman monet kristityt saivat vaikutteita keski- ja uusplatonismista. Platonilaisiin kuuluvat muun muassa kirkkoisät Origenes ja Augustinus. Merkittävin ja vaikutusvaltaisin kristitty uusplatonikko oli 400-luvulla vaikuttanut kirjoittaja, joka tunnetaan nimellä Pseudo-Dionysios Areopagita. Hänen teoksensa ovat olleet merkittäviä sekä itäiselle että läntiselle kristinuskolle ja vaikuttivat laajalti ajatteluun keskiajalla. Johannes Scotus Eriugenan 800-luvun käännös eräästä hänen teoksestaan oli laajalti käytössä.
Keskiajan skolastiikassa pyrittiin yhdistämään antiikin Kreikan ajattelua kristinuskoon ja Raamattuun. Aluksi skolastikot yrittivät tulkita kristinuskoa platonismin valossa, mutta painopiste siirtyi myöhemmin aristotelismiin. Tämä näkyi myös keskiajan universaalikiistan kehityksessä, jossa käsiterealismista siirryttiin kohti konseptualismia. Platonin opetusten tulkitsemista vaikeutti se, ettei oppineilla ollut pääsyä Platonin teoksiin joitakin poikkeuksia, kuten Timaioksen osia, lukuun ottamatta. Platon tunnettiinkin enimmäkseen Aristoteleen välityksellä. Hänen kirjoituksensa eivät kuitenkaan antaneet Platonin opetuksista täysin oikeaa kuvaa.
Platonin teokset esiteltiin uudelleen länteen Bysantin kukistumisen jälkeen, kun bysanttilaiset filosofit pakenivat länteen. Eräs merkittävimpiä tässä työssä oli Georgios Gemistos Plethon.
Historia > Platonismi uudella ajalla

Renessanssin ajan Italiassa uusplatonismin herättivät henkiin muun muassa Marsilio Ficino, Medicit ja Sandro Botticelli. Vasta 1700- ja 1800-luvuilla Platonin ajattelua alettiin tulkita puhtaalta pöydältä Platonin omista dialogeista käsin ilman vuosisatojen aikana syntyneitä tulkintatraditioita. Muun muassa Thomas Taylor kirjoitti laajalti platonismista ja käänsi lähes koko Platonin tuotannon englanniksi.
Uusplatonismi on vaikuttanut myös joihinkin nykyisiin kristittyihin teologeihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Balaguer, Mark: Platonism in Metaphysics The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Linnebo, Øystein: Platonism in the Philosophy of Mathematics The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Moore, Edward: Middle Platonism The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Moore, Edward: Neoplatonism The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Turner, William: Plato and Platonism Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Platon.
Filon Aleksandrialainen edusti keskiplatonismia.
Uusplatonismin oppi-isä Plotinos.
Marsilio Ficino edusti renessanssiajan uusplatonismia.
Suorasiipiset

| Suorasiipiset |
| --- | --- |
 Patanga japonica -heinäsirkkalaji
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Suorasiipiset Orthoptera  Latreille, 1793
Suomessa esiintyvät heimot
 Hepokatit Tettigoniidae  Hyppysirkat Rhaphidophoridae  Sirkat Gryllidae  Okasirkat Tetrigidae  Heinäsirkat Acrididae 
Katso myös
   Suorasiipiset Wikispeciesissä   Suorasiipiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suorasiipiset (Orthoptera) on hyönteisten lahko, johon kuuluvat muun muassa sirkat, heinäsirkat ja hepokatit. Lahkon useimmille jäsenille on yhteistä voimakkaat hyppyjalat takaraajoina. Lahkoon kuuluu yli 20 000 lajia,  joista Suomessa tavataan säännöllisesti 28.
Erään heinäsirkkalajin kuusivaiheinen muodonmuutos
Suorasiipiset käyvät läpi epätäydellisen muodonmuutoksen. Munasta kuoriutuu toukka, mutta toukka ei koteloidu, vaan usean toukkavaiheen kautta alkaa vähitellen muistuttaa yhä enemmän aikuista yksilöä.
Suorasiipisillä on kaksi paria suoria siipiä. Monet lajit tuottavat sirittävää ääntä hieromalla siipiään vastakkain tai takajalkoja vasten.
Eräät maailman suurimmista hyönteisistä kuuluvat suorasiipisiin: niiden vartalo voi olla yli 11 cm pitkä ja siipien kärkiväli 22 cm. Toisaalta lahkoon kuuluu alle puoli senttiä pitkiä lajeja.
Aiheesta muualla

Hepokatti.net (Arkistoitu – Internet Archive)  valokuvia, tietoa ja ääniä Suomen suorasiipisistä
Gräshoppor, vårtbitare och syrsor Naturhistoriska riksmuseet (ruotsiksi)
Kirjallisuutta

Karjalainen, Sami: Suomen heinäsirkat ja hepokatit.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4483-8
Sandhall, Åke & Ander, Kjell: Heinäsirkat ja hepokatit sukulaisineen : ulkonäkö, kehitysvaiheet, elintavat ja käyttäytyminen.  Suomentanut Syrjämäki, Jaakko. Porvoo, Helsinki:  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-09659-8
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q167810  Wikispecies: Orthoptera  ADW: Orthoptera  AFD: Orthoptera  BOLD: 101  BugGuide: 73  CoL: 8NKFC  EoL: 683  EPPO: 1ORTHO  Fauna Europaea: 11883  Fauna Europaea (new): 36483d05-2cad-46a5-913f-05f02af94c3f  GBIF: 1458  iNaturalist: 47651  IRMNG: 12011  ITIS: 102160  NBN: NBNSYS0000160590  NCBI: 6993  NZOR: 41ba154f-e953-490f-bf8c-343b3131b3ce  Open Tree of Life: 1095594  Orthoptera Species File (old): 1  Orthoptera Species File (new): 805980  Paleobiology Database: 56641  PPE: orthoptera  Plazi: F32787C2-FFE0-E84B-FF17-B0D4FDC0FADD  uBio: 1116466  WoRMS: 426331
Supererogaatio

Supererogaatio (lat. supererogatio, maksaa ylimääräistä) on moraalifilosofian käsite, jolla tarkoitetaan velvollisuuksia ylittävää toimintaa, eli suotavia ja suositeltavia tekoja, mutta joihin kenelläkään ei voi olla erityistä moraalista vaatimusta.
Käsite on peräisin alkujaan katolisesta teologiasta, jossa supererogatoriset teot tarkoittivat kaikkia niitä hyviä tekoja, joita Jumala ei vaadi, mutta jotka ovat silti suotavia, kuten selibaatti ja avokätinen hyväntekeväisyys. Ei-uskonnolliseen moraalifilosofiaan supererogaatio tuli J. O. Urmsonin artikkelin ”Saints and Heroes” (1958) myötä.
Supererogatorisia tekoja ovat tyypillisesti teot, joissa henkilö uhraa oman etunsa muiden hyväksi. Näitä ovat esimerkiksi teot, joissa henkilö uhraa oman henkensä muiden edestä tai lahjoittaa suuria summia hyväntekeväisyyteen.
Supererogaation asema moraalifilosofiassa on kiistelty aihe, ja normatiivisen etiikan eri teoriat suhtautuvat siihen eri tavoin. Esimerkiksi velvollisuusetiikassa moraalisesti vaadittavien asioiden joukko tavataan pitää tiukasti rajattuna, jolloin supererogatorisille teoille jää paljon tilaa. Utilitarismi sen sijaan velvoittaa ihmistä tekemään valmiiksi jo niin paljon yhteisen edun eteen, että supererogaatiosta ei voida juurikaan puhua. Tämä ei tietenkään tarkoita, etteikö utilitaristi voisi pitää tiettyjä tekoja poikkeuksellisina ja sankarillisina.
Kirjallisuutta

Flescher, Andrew: Heroes, Saints, and Ordinary Morality. Washington, DC: Georgetown University Press, 2003.
Heyd, David: Supererogation: Its status in ethical theory.  (Cambridge studies in philosophy)  Cambridge:  Cambridge University Press, 1982.  ISBN 0-521-23935-4  (englanniksi)
Urmson, J. O.: Saints and Heroes. Teoksessa Medlen, A. I.: Essays in Moral Philosophy. Seattle: University of Washington Press, 1958.
Poikamiesilta

Saksalaiseen Polterabendiin kuuluu hääparin suorittama posliinin ja muun keramiikan rikkominen onnea tuovana rituaalina.
Poikamiesilta tai kansanomaisesti polttarit (saks. Polterabend) on avioliittoon astumiseen liittyvä initiaatiomeno tai siirtymäriitti. Poikamiesillalla on juurensa saksalaisessa kansanperinteessä, jossa Polterabend on vastaava tapahtuma. Suomeen perinne lienee kantautunut Ruotsista 1800-luvulla. Yhdysvalloissa poikamiesilta on riehakas tapahtuma strippareineen. Alun perin miesporukan kesken vietetty ilta on sittemmin laajentunut naistenkin keskuuteen. Suomessa polttarit ovat olleet viime vuosikymmeninä karnevaalinomainen ja alkoholin nauttimista korostava tapahtuma, mutta nykyään on palattu myös perinteisempiin muotoihin.
Kirjallisuutta

Korolainen-Virkajärvi, Katri & Leinonen, Lauri: Lähes täydellinen polttarikirja.  Helsinki:  Minerva, 2012.  ISBN 978-952-492-587-7
Leikvoll, Thomas & Arvola, Erling: Polttarikirja: Näin järjestät ikimuistoisia ylläreitä ystäville.  ((Utdrikningslag: Alt du trenger å vite, 2008.) Suomentanut Susanna Paarma)  Helsinki:  Tammi, 2013.  ISBN 978-951-31-7152-0
Poimukääpä

| Poimukääpä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Vaarantunut
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Fomitopsidaceae
Suku::  Rivikäävät Antrodia
Laji::  pulvinascens
Kaksiosainen nimi
 Antrodia pulvinascens  (Pilát) Niemelä 
Synonyymit
 Flavidoporia pulvinascens (Pilát) Audet, 2017  Poria pulvinascens Pilát, 1953 
Katso myös
   Poimukääpä Wikispeciesissä   Poimukääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poimukääpä (Antrodia pulvinascens) on koko Suomessa harvinainen kääpälaji, joka on luokiteltu uhanalaiseksi.  Se on pitkälle lahonneilla maapuilla tavattava ruskolahottaja, isäntäpuunaan lähes aina haapa, harvoin raita. Poimukääpä on monivuotinen, resupinaattinen eli alustanmyötäisesti kasvava tai nauhamaisia, tylppäkulmaisia pseudopileuksia muodostava. Pseudopileuksissa voi olla pystyuurteita, väritys on hunajankeltainen vaaleanruskein vaakaraidoin ja kuivuessa värit tummenevat. Pillipinta on valkoinen tai kuivuessaan kellertävä, pillit kulmikkaita ja niitä 2–5 millimetrillä. Lohkopinta  on valkoinen. Heikko makea tuoksu, maistettaessa hieman kitkerä. Poimukääpä muistuttaa varsinkin tuoreena monia muita kääpälajeja, joista sen voi yrittää erottaa isäntäpuun, ruskolahon ja pillien perusteella.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Poimukääpä (Antrodia pulvinascens)
Ympäristö.fi: Poimukääpä (Antrodia pulvinascens)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q10713544  CoL: F48Q  EoL: 1028976  Fungorum: 103998  GBIF: 2542590  iNaturalist: 605861  IRMNG: 10478936  MycoBank: 103998  NCBI: 507495  Open Tree of Life: 120606  Laji.fi: MX.205430
Poliisivaltio

Poliisivaltio on autoritaarinen valtio, jonka hallitus on antanut salaiselle poliisille tai poliittiselle poliisille laajat oikeudet valvoa kansalaisten sosiaalista, poliittista ja taloudellista elämää. Poliisivaltiossa kansalaisten oikeuksia, vapauksia ja yksityisyyttä rajoitetaan voimakkaasti, ja toisinajattelu tukahdutetaan.
Poliisivaltiota hallitaan sorrolla, valtioterrorilla, väkivallalla, joukkovalvonnalla, propagandalla ja aivopesulla. Poliisivaltiossa vallitsee yleinen pelon ja epäilyksen ilmapiiri. Mikä tahansa sana tai teko voidaan nähdä toisinajattelun merkkinä, josta seuraa pidätys. Joskus pidätetty voi kidutettuna paljastaa todellisia tai keksittyjä rikostovereitaan. Kokonaisia perheitä saatetaan pidättää tietojen saamiseksi.
Poliisivaltion toimintaa perustellaan kansallisella turvallisuudella, ja sen väitetään taistelevan ”valtion vihollisia” vastaan tukahduttamalla ja eliminoimalla toisinajattelun ja kansalaisoikeudet. Poliisivaltiossa salaisen poliisin tehtävänä on tutkia, valvoa ja tunnistaa kaikenlainen todellinen tai kuviteltu oppositio tai valtion politiikan tai arvojen kyseenalaistaminen. Se voi pidättää, vangita, kiduttaa ja jopa murhata epäillyt ilman syytä, etsintälupaa tai oikeuden määräystä. Poliisivaltiot ovat perustaneet keskitysleirejä sekä suorittaneet karkotuksia, kansojen joukkosiirtoja sekä kansanmurhia. Salaista poliisia auttavat kansalaisten valvonnassa tavallinen poliisi, sotavoimat, puolisotilaalliset järjestöt, ilmiantajat ja vakoilijat. Kaikki nämä toimivat usein kansallisen lain säännösten ulkopuolella.
Poliisivaltioita on kuvattu esimerkiksi Jevgeni Zamjatinin romaanissa Me (1924) ja George Orwellin romaanissa Vuonna 1984 (1949). Nämä kuuluisat romaanit ovat vaikuttaneet siihen, millaiseksi poliisivaltio nykyaikana mielletään. Todellisiksi poliisivaltioiksi kutsutuista valtioista tunnetuimpia ovat olleet natsi-Saksa (1933–1945), Stalinin Neuvostoliitto (1929–1953), itäblokin maat, kuten Itä-Saksa ja Romania, Batistan Kuuba (1952–1959), Pinochetin Chile (1973–1990), maailmansotien välinen Japani sekä nykyajan Pohjois-Korea. Jotkut kutsuvat myös 2000-luvun Kiinaa poliisivaltioksi.
Poliisivaltioiden pahamaineisia salaisia poliiseja ja vastaavia organisaatioita ovat olleet natsi-Saksan Gestapo ja SS, fasistisen Italian OVRA, Neuvostoliiton NKVD ja KGB, Itä-Saksan Stasi, Romanian Securitate, Chilen DINA, apartheidin aikaisen Etelä-Afrikan kansallinen turvallisuusvirasto sekä Saddam Husseinin Irakin tiedustelupalvelu.
Suotniemi

Suotniemi (v:sta 1948 ven. Яркое, Jarkoje) on kylä Norsjoen kunnallishallintoalueella Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Suotniemi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa.
Suomelle kuuluessaan Suotniemi oli osa Käkisalmen maalaiskuntaa ja käsitti kunnan läntisen osan joka sijaitsi Käkisalmenselän luoteisrannalla muusta maalaiskunnasta erillään. Suotniemen naapurikyliä olivat Kaukolan kunnan puolella lännessä Tervola ja Järvenpää, pohjoisessa Kapeasalmi sekä idässä Käkisalmenselän toisella puolella Käkisalmen kaupunki, Joensuu ja Hirvisaari. Kylään kuului mannerosan lisäksi useita saaria Käkisalmenselältä, joista suurimmat ovat Päivä-, Kangas-, Karhu- ja Hevossaaret.
Väestö ja elinkeinot

Vuonna 1920 Suotniemessä oli 274 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 363. Entisessä Suotniemen hovin päärakennuksessa toimi kylän kansakoulu ja sen läheisyydessä Veljekset Reunasen saha. Kylän suurin asutuskeskittymä sijaitsi koululta pohjoiseen vievän tien varressa. Toinen pienempi keskittymä oli Suikanlahden pohjukassa. Muut kylän tahot olivat hajallaan eri puolilla kylää. Nykyisin kylässä on entisen asutusta kansakoulun seudulla.
Ennen talvisotaa Suotniemen asukkaat saivat elantonsa maataloudesta. Kalastusta harjoitettiin lähinnä omiin tarpeisiin. Liikenneyhteyksien puolesta kylän olot olivat huonot, Käkisalmenselkä erotti sen sekä muusta maalaiskunnasta että Käkisalmen kaupungista eikä länteen Kaukolaankaan johtanut kunnollista tietä.  Suotniemen fajanssi- ja posliinitehdas toimi vuosina 1841-94.
Historia

Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Suomen urheilu 1991

Suomen urheilu 1991 käsittelee vuoden 1991 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Kimmo Kinnunen | Yleisurheilu |
| 2. | Seppo Räty | Yleisurheilu |
| 3. | Juha Kankkunen | Autourheilu |
| 4. | Mika Koivuniemi | Keilailu |
| 5. | Marja-Liisa Kirvesniemi | Hiihto |
| 6. | Pauli Kiuru | Triathlon |
| 7. | Jarmo Virtanen | Voimanosto |
| 8. | Sari Essayah | Kävely |
| 9. | Ari-Pekka Nikkola | Mäkihyppy |
| 10. | Esa Tikkanen | Jääkiekko |
Lähde: 
Vuoden naisurheilijaksi valittiin hiihtäjä Marja-Liisa Kirvesniemi ja vuoden valmentajaksi keihäänheittäjä Kimmo Kinnusen valmentaja ja isä Jorma Kinnunen. Voimanostaja Jarmo Virtanen pääsi kymmenen parhaan listalle marraskuun 1990 maailmanmestaruudellaan, jota ei ehditty kunnolla ottaa huomioon vuoden 1990 parhaita äänestettäessä.
Ammunta

Haulikkolajien maailmanmestaruuskilpailuissa 7.–14.11. Perthissä, Australiassa Satu Pusila voitti kultaa kaksoistrapissa.
300 metrin kiväärilajien Euroopan-mestaruuskilpailuissa 8.–10.6. Winterthurissa, Sveitsissä Kalle Leskinen ja Tapio Säynevirta ottivat vakiokiväärikilpailussa kaksoisvoiton. Suomi voitti myös vakiokiväärin joukkuekilpailun, kolmantena ampujana Ralf Westerlund.
Autourheilu

Rallin maailmanmestaruussarjassa Lancialla ajanut Juha Kankkunen voitti kolmannen maailmanmestaruutensa. Hän oli nopein Safari-rallissa, Akropolis-rallissa, Jyväskylän Suurajoissa, Australian rallissa ja kauden päättäneessä RAC-rallissa.
Formula 1:n maailmanmestaruussarjassa Dallaralla ajanut Jyrki Järvilehto sijoittui 12:nneksi ja Lotuksella ajanut Mika Häkkinen 15:nneksi. Molemmat ajoivat pisteille 28.4. San Marinon Grand Prix'ssä, jossa Järvilehto sijoittui kolmanneksi ja Häkkinen viidenneksi.
Ratakuorma-autojen Euroopan-mestaruussarjassa Jouko Kallio voitti mestaruuden.
Jalkapallo

Jukka Vakkilan valmentama Suomen miesten maajoukkue pelasi seitsemän maaottelua, joista kuusi kuului EM-karsintoihin. Suomi voitti EM-karsintojen kotiotteluissaan Maltan 2–0 ja pelasi Alankomaiden ja Kreikan kanssa 1–1-tasapelin mutta hävisi vierasottelunsa Alankomaille, Kreikalle ja Portugalille. Jari Litmanen teki Maltaa vastaan ensimmäisen A-maaottelumaalinsa. Tasapeleissä maalintekijöinä olivat Alankomaita vastaan Erik Holmgren ja Kreikkaa vastaan Kari Ukkonen. Suomi sijoittui karsintalohkossaan kuudella pisteellä neljänneksi.
Jyrki Niemisen valmentama Suomen naisten maajoukkue pelasi seitsemän maaottelua, joista se hävisi kuusi tekemättä maaliakaan. Syyskuussa alkaneissa EM-karsinnoissa Suomi pelasi Tampereella Tanskan kanssa 1–1-tasapelin, maalintekijänä Susanna Kuosmanen.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti lahtelainen Kuusysi, hopeaa sai Mikkelin Palloilijat ja pronssille sijoittui Valkeakosken Haka.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, hopeaa sai toinen helsinkiläisseura Herttoniemen Toverit ja pronssille sijoittui Tampereen Ilves.
Jousiammunta

Tauluammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 17.–25.8. Krakovassa, Puolassa Suomen miesjoukkue (Ismo Falck, Jari Lipponen, Tomi Poikolainen) saavutti hopeaa. Henkilökohtaisessa kilpailussa Poikolainen sijoittui yhdeksänneksi.
Jääkiekko

Miesten maailmanmestaruuskilpailut pelattiin 19.4.–4.5. Turussa, Helsingissä ja Tampereella. Suomi sijoittui alkusarjan ja alemman loppusarjan jälkeen kahdeksasta joukkueesta viidenneksi. Markus Ketterer valittiin kisojen parhaaksi maalivahdiksi ja Jari Kurri tähdistöjoukkueeseen hyökkääjäksi.
Naisten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 15.–24.3. Tšekkoslovakiassa Suomi voitti kymmenen joukkueen turnauksessa kultaa. Loppuottelussa Suomi voitti Ruotsin 2–1.
Jari Kurri solmi toukokuussa sopimuksen NHL-seura Los Angeles Kingsin kanssa ja palasi samaan joukkueeseen Wayne Gretzkyn kanssa.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran Hannu Jortikan valmentama Turun Palloseura, hopeaa sai kuopiolainen Kalevan Pallo ja pronssille sijoittui Hämeenlinnan Pallokerho.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Tampereen Ilves, hopeaa sai keravalainen Shakers ja pronssille sijoittui Espoon Kiekkoseura.
Jääpallo

Maailmanmestaruuskilpailut pelattiin 17.–24.3. Helsingissä ja Porvoossa. Suomi sijoittui alkusarjassa toiseksi voitettuaan Neuvostoliiton 2–1 mutta välierissä Suomi hävisi samalle maalle 2–3 ja sijoittui pronssille voitettuaan pronssiottelussa Norjan 8–0.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Oulun Luistinseura, joka voitti loppuottelussa Botnia-69:n 5–4. Pronssille sijoittui Helsingin IFK.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran Jyväskylän Seudun Palloseura, joka voitti loppuottelussa Oulun Luistinseuran 5–1.
Karate

Naisten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2.2. Glasgow'ssa, Skotlannissa Sari Laine voitti kultaa alle 53-kiloisten sarjassa.