stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Runde
Kuvia

Satama
Runden ja Remøya-saaren yhdistävä silta
Runden majakka
Lintuja Runden rantajyrkänteellä
Runden edustalla vuonna 1725 uponneen hollantilaisaluksen lastina olleita kolikoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Runde Wikimedia Commonsissa
Runaways (The Killersin kappale)

| ”Runaways” The Killers |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Battle Born
 Äänitetty : 2011–2012
 Julkaistu: 17. heinäkuuta 2012
 Formaatti: CD, digitaalinen lataus
 Tekijä(t): Brandon Flowers, Dave Keuning, Mark Stoermer, Ronnie Vannucci
 Tuottaja(t): The Killers, Daniel Lanois, Steve Lillywhite, Brendan O’Brien, Stuart Price, Damian Taylor
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 04.04
 Levy-yhtiö: Island Records
The Killersin muut singlet
| ”A Dustland Fairytale” 2009 | ”Runaways” 2012 | ”Miss Atomic Bomb” 2012 |
Runaways on yhdysvaltalaisen rockyhtye The Killersin kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä yhtyeen neljänneltä studioalbumilta Battle Born 17. heinäkuuta 2012. Kappale on yhtyeen jäsenten Brandon Flowersin, Dave Keuningin, Mark Stoermerin ja Ronnie Vannuccin kirjoittama ja sille kuvattiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo.
”Runaways” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 18.
Kappaleet > CD-julkaisu, digitaalinen lataus

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Runaways | 4.04 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 4.04 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Brandon Flowers – laulu
Dave Keuning – kitara
Mark Stoermer – basso
Ronnie Vannucci – rummut, lyömäsoittimet
SS Waratah

SS Waratah
SS Waratah oli brittiläisen Blue Anchor Line -varustamon vuonna 1908 rakennettu höyrylaiva, joka katosi jäljettömiin Etelä-Afrikan itäisellä rannikolla heinäkuussa 1909, Durbanin ja Kapkaupungin välisellä merialueella, Afrikan eteläkärjen itäpuolella. Aluksen mukana katosivat sen koko miehistö sekä 211 matkustajaa. Waratahin katoaminen on edelleen yksi merenkulun suurista mysteereistä.
Alus

SS Waratah valmistui skotlantilaiselta Barclay, Curle & Co:n telakalta ja luovutettiin Blue Anchor Linelle 23. lokakuuta 1908. Alus läpäisi tarkastukset sekä merikokeet vaivatta. Lloyd's-merivakuutusyhtiö antoi laivalle korkeimman mahdollisen turvallisuusluokituksen (100 A1). Aluksen ensimmäinen päällikkö oli Joshua E. Ilbery, joka yleisen mielipiteen mukaan oli yhtiön parhaita päälliköitä.
Ensimmäisen matkan aikana aluksen vakautta kyseenalaistettiin. Muutamaan otteeseen alus oli merenkäynnin voimasta kallistunut huomattavasti jommallekummalle kyljelleen, josta se oli oiennut pystyyn silminnäkijäkuvauksien mukaan ”erittäin hitaasti”. Tähän osasyynä arveltiin olevan aluksen yläpainoisuus, tila, jossa painoa on enemmän massapainopisteen yläpuolella.
Matka

Waratah lähti Englannista 5. marraskuuta 1908 kohti Australiaa mukanaan 689 kolmannen luokan siirtolaismatkustajaa sekä 67 ensimmäisen luokan matkustajaa. Matka Adelaideen, Melbourneen ja Sydneyyn oli yleisen käsityksen normaali.
27. huhtikuuta 1909 Waratah lähti Australiasta kohti Etelä-Afrikan rannikkoa, suuntanaan Durban ja Kapkaupunki, josta aluksen oli määrä jatkaa kohti Lontoota. Matka sujui tasaisesti ja ilman välikohtauksia, ja alus saapuikin Durbanin satamaan 24. heinäkuuta.
Durbanissa Lontooseen matkalla ollut Claude Sawyer poistui laivasta kieltäytyen jatkamaan matkaa. Hänen mielestään Waratah oli kiikkerä, ja hänellä oli aavistus, että laivalle tapahtuisi onnettomuus.
Waratah lähti Durbanista kohti Kapkaupunkia illalla 26. heinäkuuta. Seuraavana aamuna alus nähtiin rahtilaiva Clan MacIntyreltä, kun Waratah nopeampana ohitti hitaan rahtilaivan. Tavan mukaan alukset vaihtoivat viestejä optisin viestintäkeinoin, ja Waratah jatkoi matkaansa. Tämä oli viimeinen varma havainto Waratahista.
Puoli kymmenen aikaan illalla 27. heinäkuuta Union Castle Linesin alus SS Guelph, joka oli matkalla Kapkaupungista Durbaniin, kohtasi rannikkoa etelään purjehtivan höyryaluksen. Morselampuilla toteutettu viestinvaihto jäi hieman keskeneräiseksi, sillä Guelphin perämies näki vastauksesta vain aluksen nimen kolme viimeistä kirjainta: ”...T-A-H”.
Kun alusta ei kuulunut Kapkaupungin satamaan, otaksuttiin aluksen olevan myöhässä kovan tuulen ja merenkäynnin vuoksi. Kun Waratah oli myöhässä kolme päivää, kaikkia aluksia ja maa-asemia kehotettiin tarkkailemaan alusta sekä kaikkea epäilyttävää. Hinaajat lähetettiin Kapkaupungista etsimään alusta. Waratah oli kadonnut jäljettömiin.
Etsintä

Waratahia etsittiin useiden viikkojen ajan alueelta, joka rajoittui Durbaniin, Île Saint-Pauliin sekä Crozetsaariin. Arveltiin, että alus olisi kärsinyt konerikon, ja ajelehti nyt kaakkoon Agulhasinvirrassa.
Kolmen kuukauden etsintöjen jälkeen jälkeäkään Waratahista ei kuitenkaan löydetty. Alus oli kadonnut jäljettömiin matkustajineen ja miehistöineen, jättämättä jälkeensä edes öljyläikkää tai rojulauttaa.
Teoriat

Waratahin katoamisesta on esitetty lukuisia teorioita, ja olemassa on myös muutamia todennäköisiä silminnäkijähavaintoja. Xora-joen rannalla tarkkailupaikallaan ollut brittisotilas oli kertomansa mukaan nähnyt ulapalla suuren höyrylaivan, jonka valtava hyökyaalto olisi kaatanut ja upottanut.
Durbanissa laivalta poistunut Sawyer näki unen, jossa alus kaatui ja upposi muutamassa hetkessä. Sawyer oli nähnyt unen Waratahin lähdön jälkeistä yötä seuraavana yönä ennen kuin laivan olisi pitänyt saapua Kapkaupunkiin.
Eräs lentäjä on vuosia haaksirikon jälkeen kertonut nähneensä merenpohjassa suuren höyrylaivan, mutta tämän havainnon hän oli tehnyt vain kerran, eikä hän ollut kyennyt paikallistamaan hylkyä myöhemmin.
Yleisesti hyväksytty teoria on, että Waratah olisi ollut yläpainoinen. Kovassa merenkäynnissä alus olisi saattanut kallistua niin paljon, että alus ei enää kyennyt oikaisemaan itseään. Tämän vuoksi alus olisi kaatunut kyljelleen ja nopeasti pyörähtänyt ylösalaisin, jolloin matkustajat ja miehistö olisivat jääneet loukkuun aluksen rungon sisään.
Teorioita vakuutuspetoksista esitettiin myös, mutta todellisuudessa Blue Anchor Line luotti alukseensa niin paljon, että se oli tosiasiassa alivakuutettu.
Rurikō-in

| Rurikō-in> 瑠璃光院 |
| --- | --- |

Tyyppi:  buddhalainen temppeli, japanilainen puutarha
Sijainti:  Sakyō-ku, Hieivuoren lähellä
Lähin kaupunki:  Kioto, Japani
Koordinaatit:  35°03′48.0″N, 135°48′31.0″E
Pinta-ala:  40 000 m²
Suunnittelija:  Sano Tōemon
Kotisivut
Rurikō-in (jap. 瑠璃光院) on buddhalainen temppeli Pohjois-Kiotossa, Japanissa lähellä Hieivuorta. Se sijaitsee Sakyōn suuralueella Kamitakano-Higashiyaman kaupunginosassa. Temppeli on tunnettu puutarhastaan, jossa käy paljon vierailijoita vuosittain. Se on auki yleisölle vain keväisin ja syksyisin lokakuun alusta 12. joulukuuta asti, jolloin se on suosittu paikka värikkäiden vaahteranlehtien ihailuun.
Historia

Rurikō-inin rakennutti Sanetomi Sanjō (1837–1891), aatelinen, joka oli Meiji-kaudella hallituksen virkamiehenä. Se oli alun perin huvila, johon kuului teehuone Kikaku-tei. Sanjōn kuoltua huvila siirtyi hänen perustamansa Kyōto dentō -sähköyrityksen johdon käyttöön.
1900-luvun alkupuolella, Taishō-kauden lopusta Shōwa-kauden alkuun huvilaan tehtiin suuria korjauksia, ja siihen rakennettiin kolme uutta puutarhaa: Ruri no niwa, joka kuvaa maailmaa lapis lazuli -kiven värissä, sammalpuutarha Yamaroji no niwa ja lampipuutarha Garyō no niwa, jossa on vettä ja kiviä, jotka kuvaavat taivaaseen nousevaa lohikäärmettä. Puutarhoihin on istutettu yli sata vaahteralajia, minkä vuoksi se on Kiotossa suosittu paikka käydä katsomassa syksyisin värikkäitä vaahteranlehtiä. Japanissa syksyinen ruska tunnetaan nimellä kōyō, ja sen aikana japanilaiset käyvät perinteisesti ihailemassa punaisia lehtiä luonnonkauniilla paikoilla tapahtumassa, joka on nimeltään momijigari, syksyinen vastine kevään hanamille eli kirsikankukkajuhlalle.
Teeseremoniatalo ja osa alkuperäisistä rakennuksista on Nakamura Sotojin rakentamia, ja puutarhojen suunnittelijan sanotaan olleen Sano Tōemon. Myöhemmin huvila oli jokin aikaa majatalona, kunnes paikan buddhalaiset ostivat huvilan. Shoin-rakennuksesta on näkymä Ruri no niwa -puutarhaan, jossa kasvaa vaahteroita. Kiiltäväksi lakatut pöydät sen toisessa kerroksessa heijastavat ikkunoista näkyviä vaahteroiden lehtiä niin, että syntyy vaikutelma, että katsoja olisi vaahteran lehtien ympäröimä.
Kuvia

Rurikō-inin portti.
Ruskaa puutarhassa syksyllä.
Näkymä puutarhasta.
Aiheesta muualla

Temppelin internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (kiinaksi) (koreaksi)
Sampo: How to line up for Ruriko-in Temple’s autumn leaves Sharing Kyoto. Arkistoitu 26.5.2022. Viitattu 26.5.2022. (englanniksi)
Kyoto Autumn Must-Sees Japankuru.  3.12.2021. Viitattu 26.5.2022. (englanniksi)
Bricker, Tom: Rurikoin Temple: Kyoto’s Not-So-Hidden Gem Travel Caffeine. Viitattu 26.5.2022. (englanniksi)
Rurikō-in – 瑠璃光院 Discover Kyoto. Viitattu 26.5.2022. (englanniksi)
Tomoe S.: Rurikoin, the breathtaking world GoWithGuide. Viitattu 26.5.2022. (englanniksi)
RusAir

| RusAir РусЭйр |
| --- | --- |

 IATA: -  –  ICAO: CGI 
Kutsukoodi:  CGI RUSAIR
Perustettu:  1994
Laivaston koko:  10
Tunnuslause:  Comfort and Safety!
Solmukohdat:  Šeremetjevon kansainvälinen lentoasema
Kotipaikka:   Moskova, Venäjä
Yhtiön sivut:  www.rusair.com
RusAir (ven. РусЭйр) (IATA: -, ICAO: CGI, kutsukoodi: CGI RUSLINE) on venäläinen tilauslentoa harjoittava lentoyhtiö, joka on perustettu vuonna 1994. Yhtiö on lentänyt yksityislentoja ja lentoyhtiöille code share -lentoja. RusAir tarjosi myös kansainvälisiä pelastuslentopalveluja. RusAirin laivasto käsittää kaikkiaan kymmenen lentokonetta.
RusAir on vakuuttanut kaikki lentonsa vähintään 25 miljoonasta ja enintään 100 miljoonasta Yhdysvaltain dollarista.
Historia

Yhtiö on perustettu 30. marraskuuta 1994 ja aloitti toiminnan saman vuoden aikana. Alkujaan yhtiö tunnettiin nimellä CGI Aero. Yhtiön omistaa Clintondale Aviation. RusLinen Tupolev Tu-134A joutui 47 uhria vaatineeseen onnettomuuteen 20. kesäkuuta 2011. Tutkinnassa onnettomuuden syyksi todettiin miehistön virheellinen toiminta huonoissa sääoloissa.
Heinäkuussa 2011 yhtiön toimilupa jäädytettiin kolmeksi kuukaudeksi. Elokuussa 2011 toimilupa peruutettiin.[lähde? ]
Laivasto

| Konetyyppi | Laivastossa | Matkustajia> F | Matkustajia> J | Matkustajia> Y | Matkustajia> Yhteensä | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tupolev Tu-134A | 8 | 7 | 46 | - | 53 | - |
| Tupolev Tu-134A | 8 | 8 | 40 | - | 48 | - |
| Jakovlev Jak-40D | 2 | 6 | 9 | - | 17 | - |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta RusAir Wikimedia Commonsissa
RusAirin viralliset kotisivut (englanniksi)
RusLinen Jakovlev Jak-40 (RA-87828) laskeutumassa.
STEM

STEM on englanninkielinen lyhenne sanoista science, technology, engineering, mathematics. Sillä tarkoitetaan luonnontieteiden ja insinöörityön aloja – teknistieteellisiä aloja.
STEM sisältää matematiikan, fysiikan, kemian, biologian, maantieteen, geologian, työvoima- ja teknologiakoulutuksen, tieto- ja viestintätekniikan, tekniikan alat sekä näihin aloihin liittyvät poikkitieteelliset erikoisalat.
STEM-alat ovat tunnetusti miesvaltaisia. Euroopassa on verkosto EU STEM Coalition, joka fasilitoi jäsenmaiden STEM-organisaatioita ja tukee maiden STEM-strategioita. Suomen STEM-organisaatio on Maija Akselan johtama LUMA-keskus Suomi, jonka tavoitteena on innostaa ja kannustaa lapsia ja nuoria matematiikan, luonnontieteiden ja teknologian harrastamiseen ja opiskeluun uusien tiede- ja teknologiakasvatuksen avausten kautta, tukea opettajia elinikäiseen oppimiseen varhaiskasvatuksesta korkeakouluihin koko Suomessa, sekä vahvistaa tutkimuspohjaista opetuksen kehittämistyötä.
Onko STEM suomeksi LUMA, onko LUMA englanniksi STEM?

Suomen kielessä on termi LUMA joka tulee sanoista luonnontiede ja matematiikka. EU STEM Coalition kutsuu LUMA-keskus Suomea nimellä "LUMA Centre Finland (Finnish STEM platform)". Luma-keskus Suomi ei erityisesti määrittele itseään STEM-sanalla. About us -sivullaan keskus käyttää alastaan lukuisia eri termejä: "mathematics and science", "STEM", "So-called LUMA activities", "science education", "science and technology", "LUMA operations" ja "mathematics, science, and technology". Lähteiden perusteella ei voi sanoa, että sanat STEM ja LUMA tarkoittaisivat samaa asiaa.
Maahanmuutto ja STEM

Yhdysvalloissa STEM-aloja käsitellään kokonaisuutena koulutuksen rahoituksessa. Yhdysvalloissa STEM on maahanmuuttokeskustelussa käytetty lyhenne, jota käytetään tietyn koulutuksen saaneista maahanmuuttajista. Yhdysvalloissa ei kouluteta tarpeeksi STEM-alojen osaajia, minkä vuoksi sellaisten maahanmuuttoa suositaan.
Naisten koulutus teknistieteellisillä aloilla

Yhdysvalloissa yliopistojen kaikista kandidaatintutkinnoista 33 prosenttia enemmän menee naisille kuin miehille. Se ei kuitenkaan heijastu STEM-koulutusohjelmiin. Vuonna 2014 insinööriopintojen kandidaatintutkinnoista vain 19 prosenttia meni naisille. Women into Science and Engineeringin (WISE) mukaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa 13 prosenttia STEM-aloilla työskentelevistä on naisia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Washington Post: Women falling behind in STEM bachelor’s degrees (englanniksi)
Saanko luvan (albumi)

| Saanko luvan Mikko Järvinen |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1974‎–1978
 Julkaistu: 2013
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Jarmo Kantola, Timo Leppänen
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 58.06
 Levy-yhtiö: Salix
Mikko Järvisen muut julkaisut
| Aavikon yö 2011 | Saanko luvan 2013 | Aina sydämessäin 2014 |
Saanko luvan on suomalaisen laulajan Mikko Järvisen kokoelma-albumi vuodelta 2013. Levylle on koottu Järvisen tuotantoa vuosilta 1974‎–1978.
Kappaleet

Muistojen Marseille – 2.51
Samettisilmät – 3.04
Katu – 2.59
Punatukkaiselle tytölleni – 3.04
Sä et kyyneltä nää – 3.38
Uraliin – 2.48
Kasakan kehtolaulu – 2.22
Lehdetön puu – 2.44
Kielon jäähyväiset – 2.47
Riippakoivun alla – 2.24
Rempallaan – 2.40
Punaiset lehdet – 3.16
Satujen saari – 3.27
Huovinlinnan valkeat neidot – 2.46
Öinen kangastus – 2.43
Markkina-Maikki – 2.18 (ennenjulkaisematon)
Musta orkidea – 2.53 (ennenjulkaisematon)
Unelma suvisella saarella – 3.02 (ennenjulkaisematon)
Rakkauden vanki – 2.52 (ennenjulkaisematon)
Tamara tanssii – 3.28 (ennenjulkaisematon)
Ruth Crawford Seeger

Ruth Crawford Seeger
Ruth Crawford Seeger (3. heinäkuuta 1901 East Liverpool, Ohio – 18. marraskuuta 1953 Chevy Chase, Maryland) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.
Crawford Seeger syntyi kiertävän metodistipastorin ja tämän vaimon tyttärenä. Valmistuttuaan high schoolista hän opiskeli pianonsoittoa Fosterin musiikkikoulussa Floridan Jacksonvillessa. Vuonna 1921 musiikkikoulu siirsi toimintansa Miamiin, ja Crawford Seeger puolestaan pääsi Chicagon American Conservatory of Musiciin. Siellä hän oli vuoteen 1929 ja opiskeli sävellystä sekä musiikin teoriaa Adolf Weidigin johdolla. Crawford Seeger sävelsi vuonna 1924 ensimmäiset preludinsa pianolle; jo näissä hän oli löytänyt oman yksilöllisen modernin äänensä. Muihin varhaisiin teoksiin kuuluu sonaatti viululle ja pianolle (1926). Crawford Seeger liittyi Chicagossa Djane Lavoie-Herzin piireihin ja tapasi tämän kautta Dane Rudhyarin, Henry Cowellin sekä Richard Bühligin. Cowell ryhtyi pian tukemaan Crawfordin työtä järjestämällä hänen sävellyksilleen esityksiä New Yorkissa ja julkaisemalla sitä New Music Quarterlyssa. Crawford työskenteli pianonsoiton opettajana runoilija Carl Sandburgin lapsille ja kiinnostui Sandburgin kautta yhdysvaltalaisista kansanlauluista. Hän teki itse sovituksia tämän The American Songbag -julkaisuun (1927) ja myös sävelsi musiikkia tämän runoihin.
Maaliskuussa 1930 Crawford Seeger sai Guggenheim-stipendin, jonka turvin matkusti Eurooppaan. Berliinissä hän sävelsi muun muassa Three Chants -teoksen sanattomalle naiskuorolle. Vuodelta 1931 on hänen tunnetuimpana teoksenaan pidetty jousikvartetto. Varhaisissa teoksissa oli ilmennyt Aleksandr Skrjabinilta saatuja vaikutteita, mutta jousikvartetossa on käytetty sarjallista tekniikkaa. Crawford Seeger aloitti opiskelun Charles Seegerin johdolla vuonna 1929 ja meni tämän kanssa naimisiin vuonna 1932. Pari sai yhdessä lapsia, joista Peggy ja Mike Seeger menestyivät aikuisina kansanmusiikin esittäjinä. Crawford Seeger oli myös Pete Seegerin äitipuoli. Vuosina 1930–1933 hän oli tuotteliaimmillaan ja omaksui miehensä teoreettisia metodeja työssään. Vuoden 1934 jälkeen hän ei kuitenkaan paljon säveltänyt. Vuonna 1936 perhe muutti Washington DC:aan keräämään kansanlauluja Kongressin kirjastolle. Crawford Seeger teki transkriptioita kirjaan Our Singing Country ja Charles Seegerin kanssa kirjaan Folk Song USA; molempien kirjojen kirjoittajat olivat John ja Alan Lomax. Crawford Seeger julkaisi oman kansanlaulukokoelmansa American Folk Songs for Children koululaisia varten vuonna 1948. Tämä vakiintui eräiden muiden hänen kirjojensa tavoin laajaan opetuskäyttöön.
Opettajana Crawford Seeger toimi 1920-luvun jälkipuoliskolla American Conservatory of Musicissa ja Illinoisin Elmhurst Collegessa. Vuonna 1952 hän palasi vakavan sävellystyön pariin puhallinkvintetollaan. Hän sai helmikuussa 1953 suolistosyöpädiagnoosin ja kuoli samana vuonna 52 vuoden iässä. Vuonna 1980 hän sai paikan Ohio Women's Hall of Famessa.
Sa7urnus

| Sa7urnus Blake |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 12. marraskuuta 2008
 Tyylilaji: stoner metal
 Kesto: 45.35
 Levy-yhtiö: Stay Heavy
Blaken muut julkaisut
| Planetizer 2005 | Sa7urnus 2008 | Haze Parade 2010 |
Sa7urnus on suomalaisen stoner metal -yhtyeen Blaken neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Stay Heavy Records.
Kappaleet

Spirit of Cain – 4.16
The More – 4.50
Outsider – 4.39
Live to Die – 5.25
Ghost of Tomorrow – 4.08
Bringer of Insanity – 4.23
Come Alive – 4.18
Let Me Be Dead – 3.38
My Machine – 4.32
Union – 5.26
Arvostelut

Imperiumi.net:
Soundi:
Aiheesta muualla

Sa7urnus Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Sa7urnus Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Ruth Closius

Ruth Closius (5. heinäkuuta 1920 – 29. heinäkuuta 1948) oli keskitysleirivartija ja SS:n jäsen. Hän toimi leirivartijana kesästä 1944 vuoteen 1945.
Elämäkerta

Ruth Closius syntyi Breslaussa Saksassa. Hän meni naimisiin ja hänen nimekseen tuli Ruth Neudeck.
Heinäkuussa 1944 hän saapui Ravensbrückin keskitysleirille ja aloitti vartijakoulutuksensa. Closius vakuutti esimiehensä naisvankeihin kohdistamallaan raakuudella, ja hänet ylennettiin parakkivalvojaksi heinäkuussa 1944. Ravensbrückin leirillä Closius tunnettiin yhtenä pahimmista naisvartijoista. Muuan ranskalainen vanki todisti sodan jälkeen nähneensä Closiuksen viiltäneen eräältä vangilta kurkun auki. Joulukuussa 1944 hänet ylennettiin Oberaufseheriniksi ja siirrettiin Uckermarkin tuhoamislaitokseen Ravensbrückin lähistölle.
Siellä Closius valitsi kaasukammioissa tapettavaksi yli 5 000 naista ja lasta. Maaliskuussa 1945 Closiuksesta tuli Barthin alaleirin johtaja. Varhain huhtikuussa 1945 hän pakeni leiristä, mutta jäi kiinni ja joutui vankilaan samalla kun brittiviranomaiset tutkivat hänen rikoksiaan. Huhtikuussa 1948 hän oli syytettynä kolmannessa Ravensbrück-oikeudenkäynnissä toisten leirin entisten SS-naisten kanssa. 29-vuotias entinen SS-nainen tunnusti kaikki syytteet murhiin ja vankien pahoinpitelyihin. Hänen tiedetään lausuneen: ”Kun otin vastuulleni Uckermarkin leirin, siellä oli noin 4 000 vankia eri kansallisuuksista. Kun minut siirrettiin kuusi viikkoa myöhemmin pois tuhat oli jäljellä. Minun aikanani noin 3 000 naista valittiin kaasukammioihin.”
Brittiläinen oikeusistuin totesi hänet syylliseksi sotarikoksiin. Hänet hirtettiin 29. huhtikuuta 1948. Closius oli kuollessaan 28-vuotias.
Saanko luvan? (vuoden 2004 elokuva)

| Saanko luvan?> Shall We Dance? |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Peter Chelsom
Käsikirjoittaja:  Audrey Wells
Tuottaja:  Bob Weinstein Harvey Weinstein
Säveltäjä:  Gabriel Yared John Altman
Kuvaaja:  John de Borman
Leikkaaja:  Robert Leighton
Pukusuunnittelija:  Sophie de Rakoff
Pääosat:   Richard Gere  Jennifer Lopez  Susan Sarandon 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Miramax
Levittäjä:  Miramax Netflix Xfinity Streampix
Ensi-ilta:  2004
Kesto:  108 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saanko luvan? (Shall We Dance?) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Peter Chelsomin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva.
Juoni

John Clarkilla (Richard Gere) on upea perhe ja hyväpalkkainen työ. Mutta silti hänestä jotain puuttuu. Joka ilta hän katsoo kuinka nuori nainen (Jennifer Lopez) katselee vastapäisen tanssikoulun ikkunasta. Eräänä päivänä John ei voi vastustaa kiusausta ja menee tanssikouluun. Siellä hän huomaa tanssin mukavaksi harrastukseksi.
Uudelleenfilmatisointi

Tämä amerikkalaistuotanto on uusintaversio japanilaisesta elokuvasta Shall We Dance? (Dansu wo Shimashou ka?) vuodelta 1996.
Käännös suomeksi
Saa tonttuilla!

| Saa tonttuilla! Fröbelin Palikat |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Kesäkuu-Heinäkuu 2000
 Julkaistu: Lokakuussa 2000
 Tyylilaji: lastenmusiikki, joululaulut
 Kesto: 39.26
 Levy-yhtiö: Fröbelin Palikat Oy
Fröbelin Palikoiden muut julkaisut
| Zupadibum 1998 | Saa tonttuilla! 2000 | Parhaat palat 2002 |
Saa tonttuilla! on lastenmusiikkiyhtye Fröbelin Palikoiden kuudes albumi. Se julkaistiin lokakuussa vuonna 2000. Levy sisältää sekä yhtyeen omia että perinteisiä joululauluja.
Kappaleet

Joulutoitotus – 1.30
Tonttulan aamujumppa – 1.58
Tonttu lähti matkaan – 1.31
Tonttupolkka – 1.46
Timppa-tonttu – 2.27
Piparkakkupoika – 2.03
Tonttu kiertää kartanoa – 1.41
Mökökökököntys – 1.30
Saunatontut – 1.21
Oma lumiukko – 1.58
Tonttuillaan! – 1.56
12 naulaa – 1.37
Poropeukalo – 2.24
Tonttujen jouluyö – 2.56
Tonttu ja Pikku-Peikko – 1.53
Lahjalista – 1.33
Tonttujen paja – 1.58
Puuronkeitto – 1.39
Tuiki, tuiki, tähtönen – 1.41
Intiaanien joululaulu – 2.34
Joulutoitotus (osa 2) – 1.19
Kokoonpano

Mats Lillrank – laulu, kitarat, saksofoni
Ari Bergström – kosketinsoittimet, laulu
Timo Nuutinen – basso, huuliharppu, laulu
Hannu Mäkelä – rummut, perkussiot, ohjelmointi
Aiheesta muualla

Albumiesittely Palikoiden virallisilla sivuilla (mm. valokuvia)
Ruth Duccini

Ruth Duccini (23. heinäkuuta 1918 Rush City, Minnesota – 16. tammikuuta 2014 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi kreditoimattomassa roolissa yhtenä maiskisista vuoden 1939 elokuvassa Ihmemaa Oz. Vuonna 2007 Duccini ja muut elossa olleet maiskisten näyttelijät ottivat vastaan yhteisen tähden Hollywood Walk of Famelle.
Duccini oli naimisissa Fred Duccinin kanssa vuosina 1943–1994.
Aiheesta muualla

Ruth Duccini Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ruth Duccini
Käännös suomeksi
Ruth Dahl

Ruth Lydia Dahl (26. marraskuuta 1900 Helsinki – 5. syyskuuta 1966) oli suomalainen toimittaja, näyttelijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Dahl käytti nimimerkkejä Ruter-dam ja Constance.
Dahlin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Axel L. Lindgren ja Lydia Finander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1918 (Läroverket för gossar och flickor i Helsingfors). Dahl toimi näyttelijänä 1920–1921 Vaasan ruotsalaisessa teaatterissa ja  opiskeli 1921–1923 Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa. Dahl työskenteli konttoristina 1928–1941 ja oli Nyland-lehden toimitussihteerinä 1941–1944 sekä Aftonposten-lehden toimittajana 1944–1945 sekä Suomen Huolto – Finlands Folkhjälp -järjestön tiedottajana 1946–1951. Hän kirjoitti pakinoita Hufvudstadsbladetiin ja oli Borgåbladet-lehden teatteriarvostelijana.
Ruth Dahl oli naimisissa 1925–1934 Arne Bomanin ja 1935–1960 kirjailija Hjalmar Dahlin kanssa. Ruth Dahlin veli oli kirjailija ja kielitieteilijä Jarl Louhija.