stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lars Sonck
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietoa Lars Sonckin töistä Ahvenanmaalla (ruotsiksi)
Ainola.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Pp.htv.fi (arkistoitu versio)
Sydaby.eget.net (ruotsiksi)
Sonck, Lars hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Luettelo Apache Software Foundationin projekteista

Tämä on luettelo Apache Software Foundationin projekteista.
Projektit

Abdera: Atom-protokollan toteutus
Accumulo: Bigtable-toteutus
ActiveMQ: viestivälitysmekanismi
Airflow: työnkulun hallintaohjelmisto
Allura
Ant: Java-pohjainen käännöstyökalu
Apache Arrow
APR: Apache Portable Runtime, C-kielellä toteutettu kirjasto
Archiva
Beam: dataputkien määrittely- ja toteutuskehys
Beehive
Bloodhound
Calcite
Camel
Celix: OSGi-määrittelyn toteutus
CloudStack: pilvipalvelusovellus
Cocoon: XML sovelluskehys
Commons: Uudelleenkäytettäviä Java-kielellä tehtyjä kirjastoja
Continuum: jatkuvan integraation palvelin
Cordova: mobiilikehityksen sovelluskehys
cTAKES
Curator
CXF: verkkopalveluiden sovelluskehys
DB: tietokantajärjestelmiä
Cassandra: hajautettu tietokanta
Cayenne: Java ORM sovelluskehys
CouchDB: dokumenttitietokanta
Derby: Java-pohjainen relaatiotietokanta
Java Data Objects
Torque: ORM Java-kielelle
Directory: LDAP-hakemistopalvelin
Drill
Excalibur
Falcon
Felix: OSGi-määrittelyn sovelluskehys
Flex
Flink: stream processing -ohjelmistokehys
Flume
Forrest
Geronimo: Java EE-palvelin
Giraph
Groovy
Guacamole: HTML5 verkkosovellus etäkäyttöön
Gump:
Harmony: Java-kielen toteutus (vanhentunut)
Hadoop: sovelluskehys hajautetulle tiedonkäsittelylle
HiveMind
Apache HttpComponents
HTTP Server: WWW-palvelin
mod_perl: moduuli, joka integroi Perl-kielen tulkin Apache-palvelimeen
mod_python: moduuli, joka integroi Python-kielen tulkin Apache-palvelimeen. Vanhentunut, korvaava on mod_wsgi.
iBATIS
Jackrabbit
Jakarta
James: sähköposti- ja usenet-palvelin
jclouds
Jena: sovelluskehys semanttisen verkon sovelluksiin
Kafka: viestivälitys
Kylin
Lenya
Logging
log4j
Lucene
Solr
Lucy
Mahout
Marmotta
Maven
Mesos: klusterinhallinta
MINA
FtpServer: FTP-palvelin
MyFaces: JavaServer Faces toteutus
NetBeans: ohjelmointiympäristö ja ohjelmistoalusta
NiFi
Nutch
OFBiz
Olingo
OODT
Oozie
OpenJPA
OpenNLP
OpenOffice: toimistosovellus
ORC
PDFBox
Pivot
Phoenix
POI
Polygene
Portals
Qpid
Rivet
Samza
Santuario
ServiceMix
Shale
Singa
SpamAssassin
Spark: kehys suuren mittakaavan dataprosessointiin klustereilla
Stanbol
Stonehenge
Stratos
Struts
Subversion: versionhallintajärjestelmä
Synapse
SystemML
Tapestry
Tajo
Thrift
Tika
TCL integraatio Apache httpd -palvelimeen
Tomcat: säiliösovellus Java servleteille ja JSP-sivuille
Traffic Server: proxy-palvelin
UIMA
Velocity
Wave
Web services
Axis
Muse
Rampart
Tuscany
Wicket
Xalan: XSLT-käsittelijöitä
Xerces: XML-parseri
XMLBeans
XML Graphics: XML-formaattien muunnos graafiseksi
Batik
FOP
Zookeeper
Lennartti Pohjanheimo

Otto Lennartti Pohjanheimo, nimi vuoteen 1907 Otto Lennart Qvickström (17. syyskuuta 1875 Simo – 5. maaliskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti, asianajaja ja muun muassa vanhoja aseita kerännyt keräilijä. Hän oli myös fennomaani, 1920- ja 1930-luvun oikeistoradikaali ja raittiusliikkeen kannattaja. Pohjanheimo toimi upseerina sekä tsaari-Venäjän että itsenäisen Suomen armeijassa.
Tausta

Pohjanheimon vanhemmat olivat sahanomistaja, merikapteeni Otto Frithiof Abelsson Pohjanheimo, ent. Qvickström (1837–1917) ja Maria Sofia Akola (s. 1843). Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 Oulun ruotsalaisesta lyseosta, kävi Aleksanterin sotakoulun Moskovassa ja suoritti tykistöupseerin tutkinnon Moskovassa 1898. Hän palveli sitten jonkin aikaa Venäjän armeijassa Kaunasissa ja Viipurissa mutta siirtyi jo 1900-luvun alussa reserviin. Pohjanheimo opiskeli sittemmin Helsingin yliopistossa ja suoritti ylemmän hallintotutkinnon 1904 ja yleisen oikeustutkinnon 1910. Hän sai varatuomarin arvon 1912.
Upseerina maailmansodassa ja Suomen armeijassa

Pohjanheimo toimi senaatin ylimääräisenä kopistina vuodesta 1904 alkaen ja oli sitten valtiosihteerinviraston toimitussihteerinä ja sittemmin reistraattorina 1906–1908. Pohjanheimolla oli oma asianajotoimisto Helsingissä vuodesta 1910 alkaen. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Venäjän armeijassa palvellen Viaporin linnoituksessa aina syksyyn 1917 saakka. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Pohjanheimo pakeni aluksi Ruotsiin mutta palasi sitten Suomeen ja osallistui valkoisten puolella tykistöupseerina Suomen sisällissotaan. Pohjanheimosta tuli Suomen armeijan everstiluutnantti 1919. Pohjanheimo joutui kuitenkin eroamaan Suomen armeijasta 1920-luvun alkupuolella kun hän oli raittiusliikkeen kannattajana arvostellut eräässä lehtikirjoituksessaan nimiltä mainiten upseerikollegoitaan juopottelusta. Hänellä oli ollut myös erimielisyyksiä ruotsinkielisten ja jääkäritaustaisten upseerien kanssa ja Pohjanheimon mukaan Suomeen armeijaa uhkasivat ruotsinkieliset epäkansalliset ainekset ja juoppous. Näihin aikoihin Pohjanheimo tuomittiin myös vuodeksi vankeuteen siveellisyys- ja kunnianloukkausrikkeestä sen jälkeen kun hänen vaimonsa oli haastanut hänet oikeuteen salavuoteudesta ottotyttären kanssa.
Kustannustoiminta

Erottuaan armeijasta Pohjanheimo perusti 1920-luvulla oman asianajotoimiston. Hän oli suurin osakkeenomistaja Sanomalehti Suomalainen-kustannusyhtiössä joka julkaisi jyrkkää aitosuomalaisuutta edustanutta aikakauslehteä Suomalainen-vuosina 1931–1944. Lehti ilmestyi jo sitä ennen nimellä Helsingin Lehti 1926–1928 ja nimellä Nouseva Suomi 1928–1931.
Suomen Lalli-liiton rahoittajana

Pohjanheimo oli 1920-luvun lopulla mukana oikeistoradikaalien toiminnassa ja oli mukana perustamassa marraskuussa 1928 yhdessä insinööri Niilo Rauvalan ja toimittaja Pertti Uotilan kanssa Suomalainen Kansanpuolue-nimistä kommunismin vastaista ja kiihkeän suomalaisuusmielistä puoluetta. Puolueen viralliseksi äänenkannattajaksi tuli Pohjanheimon julkaisema Nouseva Suomi-lehti. Lyhyen toimintansa aikana puolue vaati muun muassa leijonan korvaamista karhulla Suomen vaakunassa ja pääkaupungin nimen muuttamista Sampolaksi. Jo helmikuun alussa 1929 puolueen toimintaa päätettiin jatkaa kommunisminvastaisen ja aitosuomalaisen Lalli-liiton nimissä jonka puheenjohtajana oli Rauvala ja toiminnan rahoittajana Pohjanheimo. Lalli-liitto levitti lyhyen toimintansa aikana huhuja siitä että siihen oli liittynyt salaa huomattavia henkilöitä kuten Aarne Sihvo, Lauri Malmberg ja Esko Riekki. Liitto levitti myös huhua että kommunistit tekisivät vallankaappauksen 16. toukokuuta 1929 ja lisäksi suunniteltiin elokuuksi 1929 tuhannen miehen marssia Helsinkiin, esikuvana oli Mussolinin marssi Roomaan vuonna 1922. Marssijoiden tarkoitus oli tehdä vallankaappaus ja hajottaa eduskunta. Lalli-liiton mukaan marssia tulisi johtamaan Vihtori Kosola. Marssihanke kuivui kokoon mutta Lalli-liitto onnistui saamaan toimintaansa mukaan ainakin joksikin aikaa oikeistoradikaaleista Arvi Kalstan, Antti Isotalon, Rafael Haarlan ja Iivari Hyppölän.
1930-luvun toiminta

Lalli-liiton toiminta päättyi kuitenkin vuoden 1929 lopulla kun erilaiset liiton toimintaan ja sen johtohenkilöihin liittyneet skandaalit sekä Lapuan liikkeen nousu sysäsivät sen syrjään. Vuodesta 1933 lähtien Pohjanheimon johdolla kokööntui vielä noin 10 henkilön oikeistoradikaaliryhmä jonka jäsenet olivat pääasiassa sisällissodan valkoisia veteraaneja. Ryhmä pyrki luomaan itsestään sotilaallisen iskujoukon ja siinä tarkoituksessa he tutustuivat Pohjanheimon ohjaamina sissisodankäyntiin sekä Karjalan kannaksella ja Leningradin ympäristössä olleisiin sotilaskohteisiin. Ryhmä jäi kuitenkin merkityksettömäksi. Pohjanheimo jatkoi kuitenkin 1930-luvulla taisteluaan ruotsinkielisä vastaan ja kirjoitti lehteensä kansallissosialismia tukeneita artikkeleita.
Suomen Sosialidemokraatissa ilmestyi 31. elokuuta 1934 uutinen otsikolla ”Everstil. Pohjanheimo leikkii tulella”. Uutiset mukaan Pohjanheimon toimistossa pidettiin salaisia kokouksia, joissa muun muassa tutustuttiin Karjalan kannaksen ja Pietarin alueeseen topografisten karttojen avulla Pohjanheimon pitäessä esitelmiä sissisodasta Karjalan kannaksella ja muun muassa lentokenttien tuhoamisesta. Kokouksiin osallistujat olivat Suomen sisällissodan valkoisia veteraaneja. Pohjanheimo haastoi lehden oikeuteen kunnianloukkauksesta. Heinäkuussa 1936 Helsingin raastuvanoikeus tuomitsi Suomen Sosialidemokraatin päätoimittajan A. E. Leinon kunnianloukkauksesta sakkoihin ja korvaamaan Pohjanheimon oikeudenkäyntikuluja 5 000 markalla. Lehden ei kuitenkaan katsottu syyllistyneen väärään ilmiantoon ja kiihotuslain rikkomiseen.
Asekokoelmasäätiö

Pohjanheimo perusti 1939 Everstiluutnantti L. Pohjanheimon Asekokoelmasäätiön jolle hän siirsi keräämänsä kokoelmat. Kokoelmiin kuului muun muassa venäläisiä ja itämaisia miekkoja ja tikareita, keisarillista posliinitavaraa ja kansatieteellistä esineistöä. Osa säätiön kokoelmista sijoitettiin 1954 Pohjois-Pohjanmaan museoon Ouluun. Säätiön kokoelmiin kuuluu myös taistelumaalari Hugo Backmanssonin tauluja.
Pohjanheimo omisti vuodesta 1925 alkaen Orkolinna nimisen vuonna 1898 rakennetun sveitsiläistyylisen huvilan Helsingin Meilahdessa Seurasaarentie 4:ssä. Huvilan omistus siirtyi sittemmin Pohjanheimon perustamalle säätiölle. Huvilan päärakennus paloi 1968.
Teoksia

Nimellä L. Pohjanheimo:
Alkoholijuomien käyttö ja armeijan puolustuskuntoisuus. Tekijä, Helsinki 1923
Aiheesta muualla

Muuan pohjoismaiden suurimpia asekokoelmia Helsingissä, Hakkapeliitan joulu, 01.12.1933, s. 56, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Yksityinen asemuseo, Hakkapeliitta, 07.03.1939, nro 10, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Louise Laukko

| Louise Laukko |
| --- | --- |
Syntynyt:  9. toukokuuta 1992
Kuollut:  2003 (11 vuotta)
Sukupuoli:  tamma
Rotu:  amerikanravuri
Synnyinmaa:   Suomi
Rekisteröintimaa:   Suomi (1992–1996)    Ranska (1996–2001)    Yhdysvallat (2001–2003)
Isä:  Fly Caster
Emä:  Hanna Crown
Lähdöt:  154: 43-20-15
Autoennätys:  10,9aly
Tasoitusennätys:  13,8ke
Voittosumma:  1 390 664 USD
Louise Laukko (9. toukokuuta 1992 – 2003) oli suomalainen lämminverinen ravihevonen. Se oli yksi kaikkien aikojen parhaita suomalaisia tammoja, joka voitti useita suurkilpailuja eri puolilla Eurooppaa.
Kolmi- ja nelivuotiskaudet Suomessa

Louise Laukko syntyi Vesilahdella sijaitsevassa Laukon kartanossa ja siirtyi pian Timo Nurmoksen valmennukseen Tornioon. Tamma starttasi kolmivuotiaana kahdeksan kertaa ja voitti kilpailuistaan seitsemän. Suurin menestys tuli juhannuksena Seinäjoella, jossa Louise Laukko saavutti Kasvattajakruunun ykkössijan. Ikäluokkansa Kriteriumissa tamma sijoittui Monster of Speedin voittamassa kilpailussa kuudenneksi.
Nelivuotiaana Louise Laukko voitti muun muassa Villinmiehen Tammakilvan Lappeenrannassa sekä 4-vuotiaiden tammojen Kasvattajakruunun Turun Metsämäessä. Derbyfinaalissa Louise Laukko aiheutti Monster of Speedille sen uran ensimmäisen tappion kotimaassa. Syyskuussa tamma juoksi Ylöjärven Teivossa Euroopan raviliiton järjestämässä UET Grand Prix’ssa ja sijoittui ranskalaisen Elisionin jälkeen toiseksi.
Ura ulkomailla

Nelivuotiskauden päätteeksi Louise Laukko myytiin Ranskaan Claude Yvan Cohenin omistukseen, ja se siirtyi ruotsalaisen Anders Lindqvistin valmennukseen. Lindqvistin tallista käsin tamma kilpaili Keski-Euroopassa ja Ruotsissa ja voitti muun muassa Sweden Cupin Tukholmassa sekä Gran Premio Costa Azzurra -kilpailun Torinossa. Louise Laukko kilpaili vielä muutamia kertoja myös Suomessa ja saavutti ykkössijat Suur-Hollola-ajossa ja St. Michelissä, jonka se voitti uudella tammojen euroopanennätysajalla. Vuonna 1999 tamma oli mukana maailman arvostetuimmassa ravikilpailussa Prix d’Amériquessa viidentenä ja toistaiseksi viimeisimpänä suomalaishevosena. Louise Laukko sijoittui Pariisissa ajetussa kilpailussa kahdenneksitoista ranskalaisen Dominik Locqueneux’n ohjastamana.
Vuonna 2001 Jean-Pierre Dubois osti Louise Laukon ja vei sen Kanadaan, jossa tamma viimeisellä kilpailukaudellaan voitti vielä kolmesti. Yhteensä Louise Laukko osallistui urallaan 154 kilpailuun, joista se voitti 43. Kilpailu-uralla tamman ohjastuksesta vastasivat muun muassa Jorma Kontio sekä Anders Lindqvist. Kontio ajoi kaikki Louise Laukon startit vuosina 1995–1996 ja myös joitakin myöhempiä kilpailuja, jolloin tamma oli Lindqvistin valmennuksessa.
Louise Laukko varsoi vuonna 2003 SJ’s Caviar -orista, mutta varsa menehtyi pian syntymänsä jälkeen. Louise Laukko kuoli saman vuoden kesäkuussa ollen uudestaan kantavana samasta orista.
Suurkilpailuvoitot

Kasvattajakruunu – 1995, 1996
Villinmiehen Tammakilpa – 1996
Suuri Suomalainen Derby – 1996
Sweden Cup – 1998
Biri International – 1998, 1999
Suur-Hollola-ajo – 1998
Gran Premio Citta’ di Montecatini – 1998
Palio dei Comuni - 1998
Gran Premio Costa Azzurra – 1999
St. Michel – 1999
Majalahti

Majalahden sijainti Hämeenlinnassa.
Majalahti on Hämeenlinnan 27. kaupunginosa. Se sijaitsee Alajärven rannalla, kuusi kilometriä keskustan länsipuolella. Kaupunginosassa ei ole juurikaan asutusta,[lähde? ] vaan lähinnä metsä- ja peltoalueita. Majalahden halki kulkee Hämeenlinnan ja Turun välinen Hämeen Härkätie. Alueella on myös lukuisia kaupungin ylläpitämiä ulkoilureittejä sekä talvisin hiihtolatuja; esimerkiksi Alajärven jäällä on suosittua retkikohdetta Soininsaarta kiertävä latu. Kaupunginosaa rajaavat  Loimalahti, Tiirinkoski, naapurikunta Hattula sekä vuonna 2009 Hämeenlinnaan liitetty Rengon entinen kunta.
Luxembourgin puisto

Luxembourgin puisto ja palatsi.
Luxembourgin puistossa sijaitsee Luxembourgin palatsi, jossa Ranskan senaatti kokoontuu.
Luxembourgin puisto (ransk. Jardin du Luxembourg, tuttavallisemmin Luco) on suuri puisto Pariisissa, Ranskassa.
Luxembourgin puisto sijaitsee Pariisin 6. kaupunginosassa, ja sen kokonaispinta-ala on 25,72 hehtaaria. Siitä julkista puistoa on 21,75 hehtaaria. Puiston alueella on Luxembourgin palatsi, jossa Ranskan senaatti kokoontuu.
Puistossa on paljon patsaita ja veistoksia. Siellä voi myös pelata esimerkiksi tennistä ja koripalloa. Lapset uittavat leikkiveneitä pienessä lammikossa. Puiston vieressä ovat kaivosalan korkeakoulu ja Odéon-teatteri. Puiston aukioloajat vaihtelevat: se avataan kello 7.30–8.15 ja suljetaan 16.45–21.45.
Maria de’ Medici tuli Ranskan sijaishallitsija hänen miehensä Henrik IV:n kuoltua. Maria piti Louvrea riittämättömänä ja halusi oman asuinpaikan. Hän hankki 1612 Petit Luxembourgin, joka oli aikanaan melko yksinkertainen kaupunkitalo. Maria rakennutti 1620-luvulla Luxembourgin palatsin Firenzen Palazzo Pittin mallin mukaan.
Puistoa on kuvannut Albert Edelfelt maalauksessaan Luxembourgin puistossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luxembourgin puisto Wikimedia Commonsissa
↑  Melissa Liebling-Goldberg: Jardin du Luxembourg Condé Nast Traveler. Condé Nast. Viitattu 28.7.2024. (englanniksi)
↑  The Luxembourg Garden in figures Sénat. Viitattu 28.7.2024. (englanniksi)
↑  History of the Garden Sénat. Viitattu 28.7.2024. (englanniksi)
↑  Jardin du Luxembourg Lonely Planet. Viitattu 28.7.2024. (englanniksi)
Lumen taju

| Lumen taju> Frøken Smillas fornemmelse for sne.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Peter Høeg
Kieli:  tanska
Julkaistu:  1992
Suomennos
Suomentaja:  Pirkko Talvio-Jaatinen
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1993
Sivumäärä:  487
ISBN:  951-31-0145-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lumen taju (Frøken Smillas fornemmelse for sne)  on Peter Høegin kaunokirjallinen teos vuodelta 1992. Sen on suomentanut Pirkko Talvio-Jaatinen, ja suomennoksen on kustantanut vuonna 1993 Tammi.
Teoksen pohjalta on tehty neliosainen kuunnelma Lumen taju, jonka Radioteatteri on esittänyt vuonna 1996 ja joka on kuunneltavissa Ylen Areenassa. Ohjauksesta ja dramatisoinnista vastaa Outi Valle.
Teoksen pohjalta on tehty myös musikaali Lumen taju, jonka ensi-ilta oli tammikuussa vuonna 2023 Suomen Komediateatterin näyttämöllä Linnanmäen Peacockissa. Musikaalin on dramatisoinut ja ohjannut Sanna Paula Mäkelä, musiikin säveltänyt Väinö Wallenius, ja musikaalin on tuottanut Taideyliopiston Talvimusikaali -yhdistys
Kirjaan perustuvan elokuvan Lumen taju (Smilla’s Sense of Snow) on ohjannut Bille August vuonna 1997.
Juoni

Lumen tajun tapahtumat lähtevät liikkeelle, kun kuusivuotias Esajas putoaa kerrostalon katolta. Smilla tietää, ettei kyseessä ole onnettomuus, sillä hän on nähnyt jäljet lumessa. Ne ovat Esajaksen omat jäljet, eikä muita näy, mutta Smilla osaa lukea lunta. Poliisi ei kuitenkaan usko naisen selityksiä jäljistä ja pojan korkeanpaikankammosta, niinpä Smilla alkaa tutkia tapausta itse. Pian hän pääsee Grönlantiin suuntautuneiden vaiettujen tutkimusmatkojen jäljille ja sotkeutuu johonkin paljon suurempaan, jota hänen itsensäkin on vaikea ymmärtää. Tietoja tonkiessaan hänen omakin henkensä joutuu vaaraan useammankin kerran.
Aiheesta muualla

Lumen taju, takakansiteksti. Kirjasampo.fi
Loïc Bigois

Loïc Bigois (s. 19. syyskuuta 1960 Aix-en-Provence, Ranska) on Formula1 -aerodynamiikkasuunnittelijana nykyään Ferrari-tallissa.
Hän on aiemmin työskennellyt Ligier-, Prost-, Minardi- ja Williams-talleissa. Honda palkkasi hänet vuonna 2007 antamaan suuntaa kaoottiselle aerodynamiikkaosastolleen ammattitaitoisena suunnittelijana.
Opiskeltuaan Pariisissa ja Aix-en-Provencessa Ranskassa Bigois siirtyi Toulouseen ja alkoi työskennellä ilmailuteollisuudelle. Hänet palkattiin Ligier F1:een vuonna 1990, ja hän oli useita vuosia eri F1-talleissa. 1990-luvun lopulla hän palasi Ligierille ja siirtyi sitten pääsuunnittelijana Prost Grand Prix -talliin, joka lopetti pian ennen kautta 2002.
Sen jälkeen Bigois siirtyi Minardille, jossa hän pysyi vuoteen 2003, kunnes Williams hänet palkkasi aerodynamiikan pääsuunnittelijaksi. Bigois korvasi Antonia Terzin, joka jätti tiimin huonon suorituskyvyn vuoksi ja väitteen mukaan syynä oli myös vaikeat suhteet muihin teknisiin henkilöihin.
2. heinäkuuta 2007 ilmoitettiin, että hän päätti liittyä Honda Racing F1 -tiimiin. Bigois jatkoi aerodynamiikan pääsuunnittelijana (Head of Aerodynamics) tallin muuttuessa Brawn GP:ksi ja Mercedekseksi, kunnes lopetti kauden 2012 puolivälissä.
Bigois siirtyi Ferrarille kauden 2012 aikana.
Suunnitellut autot

Ligier JS35 1991
Ligier JS35B 1991
Ligier JS37 1992
Ligier JS39 1993
Ligier JS39B 1994
Ligier JS41 1995
Ligier JS43 1996
Prost JS45 1997
Prost AP01 1998
Prost AP02 1999
Prost AP03 2000
Prost AP04 2001
Minardi PS02 2002
Minardi PS03 2003
Minardi PS04B 2004-2005
Williams FW26 2004
Williams FW27 2005
Williams FW28 2006
Williams FW29 2007
Honda RA108 2008
Brawn BGP 001 2009
Aiheesta muualla

Brawn GP - Loïc Bigois Head of Aerodynamics (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Formula1.com Honda continue technical recruitment drive (englanniksi)
Grandprix.com Encyclopedia People: Loïc Bigois (englanniksi)
ChicaneF1 F1 History Loïc Bigois (englanniksi)
Team Prost career Loïc Bigois (englanniksi)
Luettelo Apple IIGS -peleistä
Aiheesta muualla

What is the Apple IIGS?
MobyGames' list of Apple II games (Arkistoitu – Internet Archive)
The Giant List of Classic Game Programmers
Loïc Badé

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Loïc Badé
Syntymäaika: 11. huhtikuuta 2000 (ikä 24)
Syntymäpaikka: Sèvres, Ranska
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 191 senttimetriä
Seura
Seura: Sevilla
Pelinumero: 22
Junioriseurat
2007–2014: Antony Sports
2014–2015: Boulogne-Billancourt
2015–2017: Paris FC
2017–2018: Le Havre
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018–2020 | Le Havre II | 20 | (0) |
| 2020 | Le Havre | 7 | (0) |
| 2020–2021 | Lens | 31 | (0) |
| 2021–2023 | Rennes | 15 | (0) |
| 2022–2023 | → Nottingham Forest | 0 | (0) |
| 2023 | → Sevilla | 19 | (1) |
| 2023– | Sevilla | 28 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. heinäkuuta 2024.
Loïc Badé (s. 11. huhtikuuta 2000 Sèvres, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Sevillaa ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura

30. joulukuuta 2016 Badé liittyi ranskalaisseura Le Havren junioriakatemiaan. Ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa hän teki 10. tammikuuta 2020 ottelussa Niortia vastaan. 20. kesäkuuta 2020 Badé allekirjoitti ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Lensin kanssa.
5. heinäkuuta 2021 Badé teki ranskalaisseura Rennesin kanssa viisivuotisen sopimuksen. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa 4. marraskuuta 2021 slovenialaista NŠ Muraa vastaan Konferenssiliigan lohkovaiheen ottelussa.
1. syyskuuta 2022 Badé siirtyi englantilaiseen Nottingham Forestiin kauden 2022–2023 kestävällä lainasopimuksella, joka sisälsi osto-option kauden päätteeksi. 3. tammikuuta 2022 Badé lainasopimus englantilaisseuran kanssa kuitenkin purettiin.
4. tammikuuta 2023 Badé siirtyi espanjalaisseura Sevillaan kauden 2022–2023 loppuun asti kestävällä lainasopimuksella. Hän onnistui murtautumaan joukkueen avauskokoonpanoon ja onnistui lisäksi maalinteossa kahdesti lainapestinsä aikana. Lainakauden jälkeen Sevilla hankki Badén pysyvällä siirrolla ja teki pelaajan kanssa vuoteen 2027 asti ulottuvan sopimuksen.
Aiheesta muualla

Loïc Badén tilasto Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Sevilla – Primera División
1 Fernández |
3 Pedrosa |
4 Salas |
5 Ocampos |
6 Gudelj |
7 Romero |
8 Jordán |
9 Iheanacho |
10 Suso |
11 Lukebakio |
12 Sambi Lokonga |
13 Nyland |
14 Peque |
15 Montiel |
16 Navas |
17 Saúl |
18 Agoumé |
20 Sow |
21 Ejuke |
22 Badé |
23 Marcão |
24 Nianzou |
26 Juanlu |
32 Carmona |
Valmentaja Pimienta
Majalampi (Espoo)

| Majalampi |
| --- | --- |
 Majalampi elokuussa 2016, Mylly-Majalammen yhdysojan vastarannalta kuvattuna
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°21′07″N, 24°37′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  21.045.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  71 m  
Rantaviiva:  2,239 km  
Pinta-ala:  11,06 ha  
 fiMajalampi 
Majalampi on Uudellamaalla Espoossa Lakiston kaupunginosassa sijaitseva lampi. Majalampi on osa Härkälänjoen valuma-aluetta.
Majalammen naapurijärvenä lännessä on Mylly-Majalampi. Järviä erottaa kapea kannas.
Lliga Mediterrània

Lliga Mediterrània (kataalaniksi) tai Liga Mediterránea (espanjaksi) oli Espanjan sisällissodan aikana vuonna 1937 tasavaltalaisten hallitsemalla alueella pelattu jalkapallosarja. Se perustettiin pelaamaatta jääneen Espanjan pääsarjan La Ligan tilalle.
Taustaa

Heinäkuussa 1936 alkaneen Espanjan sisällissodan johdosta maa jakautui kahtia tasavaltalaisten ja diktaattori Francon johtamien kansallismielisten hallitsemiin alueisiin. Sodan vuoksi La Ligan kaudet 1936–1937, 1937–1938 ja 1938–1939 jäivät pelaamatta. Sarjan joukkueista Sevilla, Real Betis, Real Sociedad, Athletic Bilbao, Celta Vigo ja Deportivo de La Coruña jäivät Francon hallitsemille alueille. Tasavaltalaisten hallussa puolestaan oli kolme suurinta kaupunkia Madrid, Barcelona ja Valencia ympäristöineen sekä suurin osa Levanten rannikkoseudusta.
Taustaa > Campeonato Levante ja Campionat de Catalunya 1936

Syksyllä 1936 pelattiin tasavaltalaisten alueella kaksi paikallista sarjaa, Valencian ja Murcian alueiden Campeonato Levante sekä Katalonian mestaruussarja Campionat de Catalunya, jota oli pelattu jo vuodesta 1901 lähtien. Myös madridilaisseurat Madrid CF ja Atletico Madrid olivat halukkaita osallistumaan Katalonian sarjaan, mutta FC Barcelonan vaatimuksesta niitä ei hyväksytty mukaan.
Campeonato Levanten mestaruuden voitti Valencia FC ja Campionat de Catalunyan Espanyol. Molemmissa sarjoissa pelasi kuusi joukkuetta.