stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peräkunnantie
Tien vaiheet > Tien synty

Kirkkomatkat ja matkat viranomaisten luo Ruoveden kirkolle tehtiin vanhastaan vesitse. Sillä keinoin ei tietenkään päästy perille asti, vaan kulkua jatkettiin maitse noin kolme kilometriä Pakan talon rannasta. Kulkuväylät yhdistivät vähitellen myös taloja vesireitille ja toisiinsa.
Tienvarren talot on merkitty jo 1650-luvulla tehtyyn karttaan, mutta Kuru–Ruovesi-tie vasta isojakokarttoihin, jotka ovat vuosilta 1791–1796. Isojakokartassa on viisi siltapaikka: Koski, Karjula, Riekkola, Myllykylä ja Paarlammi. Näistä museotiellä on kaksi: Paarlammin silta vuodelta 1897 ja Seppälän silta vuodelta 1904.
1800-luvun alkupuoliskolla tien varren asutus kasvoi moninkertaiseksi ja vuonna 1840 tieyhteys Ruovedeltä Kurun kautta Ylöjärvelle oli yleinen tie, jota matkaopas suositteli Uudenkaarlepyyn ja Tampereen välisille matkoille. Halkojen kuljetus vesitse Tampereen teollisuuden tarpeisiin lisäsi vesiliikennettä 1800-luvun lopulla ja höyrylaivaliikenne kuljetti matkustajia lopulta Virroille asti. Kuru–Ruovesi-tieltä oli yhteys Selviikin, Kontuniemen ja Muroleen laivalaitureille.
Tien vaiheet > Oikaisuja

Tietä parannettiin 1860-luvulla ja vuosina 1895–1901 oikaistiin tie Pakan talon kirkkovenesataman ja Ruoveden kirkon välillä. Reitti oli tien vanhinta osaa ja jäi osin Autio-Pakan yksityistieksi museotien ulkopuolelle.
Kuru–Ruovesi-tiestä tuli tielain myötä valtion tie vuonna 1921. Vajaan vuosikymmenen päästä 1929 sitä alettiin hoitaa koneellisesti eli lanaamaan tiekarhulla. Museotien eteläpuolelle jäänyttä osaa oikaistiin ja siltoja korjattiin 1930-luvun loppupuolella. Vuonna 1952 valmistui koko Kurun ja Ruoveden välisen tien korjaussuunnitelma, joka tuli vahvistetuksi viiden vuoden kuluttua. Suunnitelmasta toteutui liittymän rakennus Ruovedellä 1960-luvun lopulla ja 1974 tehty Seppälän kivisillan korjaus. Muutoin tien korjaussuunnitelmaa pidettiin liian kalliina tien liikennemäärään nähden eikä enempiä korjauksia toteutettu. Seuraavaa tiesuunnitelmaa alettiin tehdä 1982 ja päämääränä oli koko Kurun ja Ruoveden välisen tien peruskorjaus. Seututie 337 rakennettiin 1987-1990 ja vanhasta sivuun jääneestä soratiestä tuli museotie.
Tie nykyään

Peräkunnantie liittyy seututiehen molemmista päistään. Tiellä on kaksi opastaulua, joista toinen on lähellä tien eteläistä päätä ja toinen parin kilometrin päässä pohjoispäästä Selviikin laiturin lähellä. Museotie on sorapintainen lukuun ottamatta runsaan kilometrin matkaa Ruoveden taajaman alueella tien pohjoispäässä. Tienvarren kiviset kilometripylväät ovat vuonna 1938 annettujen ohjeiden mukaiset.
Museotie on säilyttänyt lähestulkoon alkuperäisen linjauksensa ja noudattaa maaston muotoja eli se on mutkainen ja mäkinen. Tie kulkee metsä- ja viljelymaisemassa ja siltä avautuu paikoitellen järvinäkymiä. Museotie sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Transaktinoidi

| Järjestysluku | Alkuaine | Merkki |
| --- | --- | --- |
| 104 | rutherfordium | Rf |
| 105 | dubnium | Db |
| 106 | seaborgium | Sg |
| 107 | bohrium | Bh |
| 108 | hassium | Hs |
| 109 | meitnerium | Mt |
| 110 | darmstadtium | Ds |
| 111 | röntgenium | Rg |
| 112 | kopernikium | Cn |
| 113* | nihonium | Nh |
| 114 | flerovium | Fl |
| 115* | moskovium | Mc |
| 116 | livermorium | Lv |
| 117* | tennessiini | Ts |
| 118* | oganesson | Og |
Transaktinoidien paikka jaksollisessa järjestelmässä
Transaktinoidit, myös transaktinidit, ovat alkuaineita, joiden järjestysluku on 104–118. Ne seuraavat jaksollisessa järjestelmässä suoraan aktinoideja, joista viimeinen on lawrencium (alkuaine 103). Kuten aktinoidit, myös transaktinoidit ovat kaikki radioaktiivisia. Määritelmällisesti kaikki transaktinoidit ovat myös transuraaneja, koska niiden järjestysluku on suurempi kuin 92.
Kaikki transaktinoidit ovat synteettisiä eli niitä ei ole maapallolla luonnonvaraisina. Niitä valmistetaan hiukkaskiihdyttimissä. Tuotantomäärät ovat muutamia atomeja minuutissa ensimmäiselle transaktinoidi rutherfordiumille, mutta vain muutama atomi viikossa röntgeniumille ja sitä raskaammille. Kaikkien transaktinoidien puoliintumisaika, tiettyjä rutherfordiumin ja dubniumin isotooppeja lukuun ottamatta, on erittäin lyhyt, usein vain sekunnin murto-osia. Kaikilla transaktinoideilla on perustilassa elektroneja elektronikuoren 6d-alikuorella. Yhtään transaktinoidia ei ole syntetisoitu makroskooppisia määriä, joten niiden kemiallisista ominaisuuksista ei tiedetä paljoakaan.
Kaikista uusimmat transaktinoidit on merkitty taulukkoon *-merkillä. IUPAC vahvisti niiden löytämisen 30.12.2015 ja antoi niille pysyvät nimet marraskuussa 2016. Niistä kaikista on jo aikaisemmin ollut kokeellista näyttöä. Alkuaineen 113 virallinen löytäjä IUPAC:in mukaan on japanilainen RIKEN-tiimi. Alkuaineet 115 ja 117 löysivät yhdessä Joint Institute for Nuclear Research (Dubna, Venäjä), Lawrence Livermore National Laboratory (Kalifornia, USA) ja Oak Ridge National Laboratory (Tennessee, USA). Alkuaineen 118 löysivät Dubnan Joint Institute for Nuclear Research ja Kalifornian Lawrence Livermore National Laboratory. Nykyään (2016) kaikki jaksollisen järjestelmän jakson 7 alkuaineet, sekä niitä edeltävät, on löydetty.
Kemian nobelisti Glenn T. Seaborg esitti aktinoidien käsitteen vuonna 1944. Hän myös esitti transaktinoidien sarjan kattavan alkuaineet 104–118 ja vuonna 1968 hän nimesi välin 122–155 alkuaineet superaktinoidien sarjaksi. Transaktinoidi seaborgium on nimetty hänen mukaansa.
Käännös suomeksi
San Giovanni Rotondo

| Comune di San Giovanni Rotondo |
| --- | --- |
 Pyhän Padre Pion kirkko
 vaakuna
 Comune di San Giovanni Rotondo
 Koordinaatit: 41°42′N, 15°44′E 
Valtio:  Italia
Alue:  Apulia
Maakunta:  Foggia
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  259,62 km²
Korkeus:  49 m
Väkiluku (2015):  27 184
 – Väestötiheys:  396 as./km²
Postinumero:  71013
Suuntanumero(t):  0882
 
 www.sangiovannirotondo.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Giovanni Rotondo on kaupunki Foggian maakunnassa Italian Apuliassa.
San Giovanni Rotondo on maailman kolmanneksi suosituin katolinen pyhiinvaelluskohde Meksikossa olevan Guadalupen ja Rooman jälkeen. Yhdeksän miljoonaa pyhiinvaeltajaa vuodessa matkustaa kaupunkiin.
Kaupunki on kuuluisa edesmenneen asukkaansa johdosta: pyhimykseksi vuonna 2002 julistettu Padre Pio asui lähes koko elämänsä kaupungin kapusiiniluostarissa, ja hänestä tuli jo elinaikanaan kuuluisa. Padre Pion pyhiinvaelluskirkko rakennettiin pyhimyksen muiston kunniaksi, ja se valmistui vuonna 2004. Padre Pion hauta on kirkon kryptassa.
San Giovanni Rotondon läpi kulkee tie arkkienkeli Mikaelin ilmestymispaikalle Santuario di San Michele Arcangeloon, joka on ollut kristittyjen pyhiinvaelluspaikka 500-luvulta ja jossa useat paavit ovat vierailleet. Myös tämä paikka sijaitsee San Giovanni Rotondon läheisyydessä.
Kaupungissa sijaitsee Padre Pion perustama sairaala ja lääketieteellinen tutkimuskeskus Casa Sollievo della Sofferenza.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San Giovanni Rotondo Wikimedia Commonsissa
Citizen Cohn

| Citizen Cohn |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Frank Pierson
Käsikirjoittaja:  David Franzoni
Perustuu:  Nicholas von Hoffmanin kirjaan
Säveltäjä:  Thomas Newman
Kuvaaja:  Paul Elliott
Pääosat:   James Woods  Lee Grant  Joe Don Baker 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  HBO
Levittäjä:  HBO
Ensi-ilta:  1992
Kesto:  107 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Citizen Cohn (tv-esityksessä Kansalainen Cohn) on Frank Piersonin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1992. Tosipohjainen televisioelokuva kertoo lakimies Roy Cohnista (James Woods), joka toimi Yhdysvaltojen senaattori Joseph McCarthyn (Joe Don Baker) pääneuvonantajana toisen punapelon aikana 1950-luvulla. Liberaalin juutalaisperheen kasvatista ja homoseksuaalisuutensa peittäneestä Cohnista tuli kaksinaismoralistinen kommunisteja, juutalaisia ja homoja jahtaava hallituksen kätyri ja Ethel ja Julius Rosenbergin oikeudenkäynnin syyttäjä. David Franzonin käsikirjoitus perustuu Nicholas von Hoffmanin bestseller-kirjaan. Tarinan kehyskertomus näyttää Cohnin 1980-luvun keskivaiheilla asianajo-oikeutensa menettäneenä, aidsin riuduttamana, hourailevana vuodepotilaana, joka yhä jaksaa alistaa häntä hoitavia ihmisiä. Lapsuusjaksot pohjustavat Cohnin luonteen kehittymistä.
Todettuaan Cohnin kuolleeksi sairaalan mieslääkäri sanoo: ”Lopultakin hän teki jotakin inhimillistä.”
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  James Woods  | … |  Roy Marcus Cohn  |
|  Joe Don Baker  | … |  senaattori McCarthy  |
|  Joseph Bologna  | … |  Walter Winchell  |
|  Ed Flanders  | … |  Joseph N Welch  |
|  Frederic Forrest  | … |  Dashiell Hammett  |
|  Lee Grant  | … |  Dora Cohn  |
|  Pat Hingle  | … |  J. Edgar Hoover  |
|  John McMartin  | … |  vanhempi lääkäri  |
|  Josef Sommer  | … |  Albert Cohn  |
|  Daniel Benzali  | … |  Francis Joseph Cardinal Spellman  |
|  Tovah Feldshuh  | … |  Iva Schlesinger  |
|  John Finn  | … |  senaattori Charles Potter  |
|  Frances Foster  | … |  ensimmäinen Annie Lee Moss  |
|  Allen Garfield  | … |  Abe Feller  |
|  David Marshall Grant  | … |  Robert F. Kennedy  |
Vastaanotto

Citizen Cohn voitti kolme Emmy-palkintoa (roolituksesta, leikkauksesta ja maskeerauksesta) ja oli ehdolla yhdeksässä muussakin kategoriassa. Golden Globe -ehdokkuudet tulivat parhaan televisioelokuvan ja parhaan tv-miespääosan sarjoissa.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä ja piti sitä hallittuna televisioelokuvana, jossa Woods tekee vakuuttavan roolityön.
Adolf Hitler Uunona

Adolf Hitler Uunona (s. 1954) on namibialainen kansalaisoikeusaktivisti ja poliitikko, joka voitti aluejohtajan asemasta käydyt paikallisvaalit Ompundjan vaalipiirissä Namibiassa ylivoimaisella 85 % ääniosuudella joulukuussa 2020. Hän edustaa keskustavasemmistolaista SWAPO-puoluetta, joka nousi valtaan vuonna 1990.
Saksalaiset nimet ovat suosittuja Namibiassa, sillä valtio oli Saksan siirtomaa vuosina 1884–1915. Uunona kertoo, että hänen vaimonsa kutsuu häntä Adolfiksi.
Varjo-Yrjö

Varjo-Yrjö on Yleisradion Jazzradion myöntämä palkinto sellaiselle suomalaiselle henkilölle tai taholle, joka on edistänyt suomalaisen jazzkulttuurin toimintaedellytyksiä. Varjo-Yrjöä ei jaeta muusikoille. Varjo-Yrjö on jaettu vuosittain vuodesta 2003.
Nimensä mukaisesti Varjo-Yrjö on varjopalkinto Suomen Jazzliiton jakamalle Yrjö-palkinnolle, jota pidetään arvostetuimpana suomalaiselle jazzmuusikolle myönnettävänä tunnustuksena. Varjo-Yrjöön ei kuulu rahaa, vaan kyseessä on puhdas tunnustus tärkeästä työstä.
Varjo-Yrjöllä palkitut

| Vuosi | Voittaja |
| --- | --- |
2003: Jazz Bar
2004: Charles Gil, tuottaja
2005: Annamaija Saarela, UMO Jazz Orchestran toiminnanjohtaja
2006: Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osasto
2007: Tapio Korjus (Rockadillo Records) ja Martti Heikkinen (Texicalli Records)
2008: Jazzmuusikot ry
2009: Aleksi Myllykoski
2010: Antti Eerikäinen
2011: Matti Nives
2012: Digelius Music
2013: TUM Records
2014: Flame Jazz ry / Jussi Fredriksson
2015: Seppo Hanste
2016: valokuvaaja Maarit Kytöharju
2017: Koko Jazz Club
2018: Raisa Siivola
2019: Jyrki Laiho
2020: Tapio Ylinen
2021: Pia Raitala
2022: Anne Etelätalo
2023: Marita Nyrhinen
2024: Olle Ekman
Ville Huuhtanen

Ville Huuhtanen on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Hän pelasi Superpesistä kausina 1999–2008. Huuhtanen edusti urallaan Superpesiksessä Imatran Pallo-Veikkoja, Kiteen Palloa ja Kouvolan Pallonlyöjiä. Kiteen Pallossa pelatessaan Huuhtanen saavutti yhden SM-kullan kaudella 2005 ja yhden SM-hopean kaudella 2004. Hän pelasi ulkokentällä polttolinjassa. Huuhtanen pelasi urallaan 234 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi neljä kunnaria ja 81 tavallista juoksua, toi 64 juoksua ja keräsi 558 kärkilyöntiä. Huuhtanen pelasi urallaan 55 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja kuusi tavallista juoksua, toi kuusi juoksua ja keräsi 64 kärkilyöntiä. Huuhtanen pelasi urallaan 18 Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän löi 16 tavallista juoksua, toi 12 juoksua ja keräsi 77 kärkilyöntiä.
Bones and All

| Bones and All |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Luca Guadagnino
Käsikirjoittaja:  David Kajganich
Perustuu:  Camille DeAngelisin romaaniin Bones & All
Tuottaja:   Luca Guadagnino  Theresa Park  Marco Morabito  David Kajganich  Francesco Melzi d'Eril  Lorenzo Mieli  Gabriele Moratti  Peter Spears  Timothée Chalamet 
Säveltäjä:   Trent Reznor  Atticus Ross 
Kuvaaja:  Arseni Khachaturan
Leikkaaja:  Marco Costa
Pukusuunnittelija:  Giulia Piersanti
Pääosat:   Taylor Russell  Timothée Chalamet  Mark Rylance 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia Yhdysvallat Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:   Frenesy Film Company  Per Capita Productions  The Apartment Pictures  Memo Films  3 Marys Entertainment  Elafilm  Tenderstories 
Levittäjä:   Vision Distribution  United Artists  Warner Bros. 
Ensi-ilta:   2022-9-22. syyskuuta 2022 (Venetsia)  2022-11-1818. marraskuuta 2022 (Yhdysvallat)  2022-11-2525. marraskuuta 2022 (Suomi)  
Kesto:  130 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  16–20 miljoonaa dollaria
Tuotto:  13,5 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bones and All on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut kansainvälisesti tuotettu romanttinen kauhudraamaelokuva, jonka on ohjannut Luca Guadagnino. Se perustuu Camille DeAngelisin vuonna 2015 julkaistuun romaaniin Bones & All, jonka on sovittanut käsikirjoitukseksi David Kajganich. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Taylor Russell, Timothée Chalamet, Mark Rylance, André Holland, Michael Stuhlbarg, David Gordon Green, Chloë Sevigny ja Jessica Harper.
Elokuvan keskiössä on kannibalistinen nuoripari (Russell ja Chalamet), joka lähtee road tripille Yhdysvaltojen halki.
Bones and All sai maailmanensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 2. syyskuuta 2022, missä se palkittiin parhaan ohjauksen Hopeisella leijonalla. Taylor Russell palkittiin myös Marcello Mastroianni -palkinnolla, joka jaetaan vuosittain parhaalle nousevalle nuorelle näyttelijälle. Suomen-ensi-iltansa elokuva sai 25. marraskuuta 2022. Elokuva sai pääosin positiivisia arvosteluja kriitikoilta, jotka kehuivat erityisesti roolisuorituksia, ohjausta, kuvausta sekä eri genrejen yhdistelyä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Taylor Russell  | … |  Maren Yearly   |
|  Timothée Chalamet  | … |  Lee   |
|  Mark Rylance  | … |  Sully   |
|  André Holland  | … |  Frank Yearly, Marenin isä   |
|  Michael Stuhlbarg  | … |  Jake   |
|  David Gordon Green  | … |  Brad   |
|  Jessica Harper  | … |  Barbara Kerns, Marenin isoäiti   |
|  Chloë Sevigny  | … |  Janelle Kerns, Marenin äiti   |
|  Anna Cobb  | … |  Kayla, Leen sisko   |
|  Jake Horowitz  | … |  Lance, tivolissa työskentelevä mies   |
|  Kendle Coffey  | … |  Sherry   |
|  Burgess Byrd  | … |  Gail   |
|  Max Soliz  | … |  mekaanikko huoltoasemalla   |
Vastaanotto

Arvosteluja keräävän Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 83% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan keskiarvolla 7,5/10. Keräys perustuu 253 arviointiin. Metacriticissä elokuvalla on 74 pistettä 100:sta. Keräys perustuu 53 arvosteluun.
The Guardian antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja piti sitä pelottavana, ilkeänä ja hätkähdyttävänä kaikessa romanttisuudessaan. Muropaketti, Episodi ja Kulttuuritoimitus antoivat elokuvalle neljä tähteä ja kehuivat erityisesti sen roolisuorituksia. Helsingin Sanomat antoi elokuvalle niin ikään neljä tähteä ja piti sitä Guadagninon parhaimpana ja mielenkiintoisimpana teoksena.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Bones and All Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Christel Lee

Christel Lee (s. 1990 Bloomington, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen viulisti. Hän on opiskellut mm. Juilliard-musiikkikoulussa New Yorkissa sekä Kronberg-akatemiassa ja Münchenin Musiikki- ja teatterikorkeakoulussa Saksassa.
Lee voitti 11. kansainvälisen Jean Sibelius -viulukilpailun vuonna 2015.
Tukiasemapaikannus

Tukiasemapaikannus on matkapuhelinteknologiassa käytetty termi, jolla tarkoitetaan matkapuhelimen paikantamista tukiasemien suhteen tietoliikenneyhteyksien ylläpitoa varten.
Matkapuhelinverkko koostuu solukkomaisesta rakenteesta, jossa kunkin solun keskuksen muodostaa tukiasema. Puhelin liikennöi yleensä lähimmän tukiaseman kautta. Tämän tukiaseman selvittämiseksi järjestelmän on kyettävä paikallistamaan puhelin riittävällä tarkkuudella. Lisäksi järjestelmän on kyettävä puhelimen ollessa liikkeessä vaihtamaan nopeasti tukiasemaa ilman, että puhelu tai dataliikenne keskeytyy.
Tukiasemapaikannus perustuu signaaliviiveiden mittaamiseen. Paikannus on mahdollista, jos puhelimen kuuluvuusalueella on vähintään kolme tukiasemaa. Kaupunkiolosuhteissa tämä ehto yleensä toteutuu. Tukiasemapaikannusta näissä olosuhteissa häiritsevät kuitenkin runsaat radiosignaaleja heijastavat pinnat.
GPS-paikannukseen tai rakenteilla olevaan eurooppalaiseen Galileo-järjestelmään verrattuna tukiasemapaikannus on huomattavan epätarkka menetelmä. Sitä käytetään kuitenkin hätävararatkaisuna monissa sovelluksissa.
Fucking Åmål

| Fucking Åmål |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lukas Moodysson
Käsikirjoittaja:  Lukas Moodysson
Tuottaja:  Lars Jönsson
Säveltäjä:  Per Gessle
Kuvaaja:  Ulf Brantås
Leikkaaja:  Michal Leszczylowski Bernhard Winkler
Tuotantosuunnittelija:  Heidi Saikkonen Lina Strand
Pääosat:  Alexandra Dahlström Rebecka Liljeberg Erica Carlson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Memphis Films
Levittäjä:  Sonet Film
Ensi-ilta:   23. lokakuuta 1998
Kesto:  89 min
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Katsojat:  131 328 (Suomessa)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fucking Åmål on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut ruotsalainen elokuva. Lukas Moodyssonin esikoisohjaus on kuvaus kahdesta teini-ikäisestä tytöstä, jotka etsivät identiteettiään ruotsalaisessa pikkukaupungissa. Elokuvan pääosissa nähdään Rebecka Liljeberg syrjäänvetäytyvänä Agnesina ja Alexandra Dahlström villinä Elininä ensimmäisissä isoissa rooleissaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Rebecka Liljeberg  | … |  Agnes Ahlberg   |
|  Alexandra Dahlström  | … |  Elin Olsson   |
|  Erica Carlson  | … |  Jessica Olsson   |
|  Mathias Rust  | … |  Johan Hulth   |
|  Stefan Hörberg  | … |  Markus   |
|  Josefine Nyberg  | … |  Viktoria   |
|  Ralph Carlsson  | … |  Olaf Ahlberg   |
|  Maria Hedborg  | … |  Karin Ahlberg   |
|  Axel Widegren  | … |  Oskar Ahlberg   |
|  Jill Ung  | … |  Birgitta Olsson   |
Tuotanto

Vaikka elokuvan tapahtumapaikkana toimiva Åmål on oikeasti olemassa, elokuva kuvattiin läheisessä Trollhättanin kaupungissa. Elokuvan tuotantoyhtiönä toimi Memphis Films.
Soundtrack

”Drifter” – Yvonne
”Whirlwind” – Broder Daniel
”No dinero no amor” – Betty N’ Boop
”När vi två blir en” – Gyllene Tider
”U Drive Me Crazy” – Waldo’s People
”Fantasy Dreamworld” – Combayah
”Adagio” – Stockholms Kammarensemble
”I Want To Know What Love Is” – Foreigner
”Funny Bunny Boy” – Evelyn
”Danny’s Dream” – Lars Gullin Quartet
”Blue Sky Black” – Evelyn
”I’ll Be Gone” – Broder Daniel
”Simplicity” – Souls
”Underground” – Broder Daniel
”Show Me Love” – Robyn
Julkaisu

Elokuvan ensi-ilta oli Ruotsissa 23. lokakuuta 1998, Suomessa 23. huhtikuuta 1999. Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Ruotsin televisiossa vuonna 2001 ja julkaistiin DVD:nä vuonna 2009.
Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa vähemmän provosoivalla nimellä Show Me Love. Robynin samanniminen musiikkikappale kuuluu erään merkittävän kohtauksen taustalla ja kuvaa myös yhtä elokuvan teemoista: rohkeutta rakastaa ja rakkauden näyttämistä.
Vastaanotto

Fucking Åmål oli valtava menestys Ruotsissa. Elokuva tuotti Ruotsissa pääsylipputuloina yli 50 miljoonaa kruunua ja oli suosittu myös monissa muissa maissa, esimerkiksi Suomessa. Elokuvaa kävi Ruotsissa katsomassa yhteensä noin 868 000, Suomessa 130 000 ja koko Euroopassa 2 136 000 ihmistä. Se voitti myös lukuisia palkintoja elokuvafestivaaleilla Ruotsissa ja muualla.
Elokuvaa on kiitelty erityisesti realistisesta lähestymistavastaan teini-ikäisyyteen – erityisesti vastapainona Hollywoodin tyylille. Vaikka homoseksuaalisuus on eräs teemoista, se on vain yksi asia, jonka kanssa elokuvan hahmot joutuvat painiskelemaan.
Kriitikko Harri-Ilmari Moilasen mukaan pikkukaupunkikuvauksena Fucking Åmål on ärhäkkäästi nuorten puolella, vaikka vanhempiakaan ei sen kummemmin syyllistetä. Lähestymistapa on hänestä noteeraava, karheasti elämänmakuinen.
Keskihermo

Keskihermo, (nervus medianus) on hermo, joka kulkee olkavaltimoa seuraten kyynärvarteen ja sieltä edelleen kämmeneen.
Keskihermo hermottaa esim. monia kyynärvarressa sijaitsevia koukistajalihaksia ja paria peukalon pikkulihasta.
Vernier

| Vernier |
| --- | --- |
 Cité du Lignon
 vaakuna
 Vernier
 Koordinaatit: 46°12′43″N, 6°06′17″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Geneve
Hallinto:  
 – Pormestari:  Yvan Rochat (Vihr.)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,68 km²
Korkeus:  375–440 m
Väkiluku (31.12.2022)  (vakituiset asukkaat):  36 572
 – Väestötiheys:  4 762 as./km²
 
 www.versoix.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vernier on kaupunki Geneven kantonissa, Sveitsissä. Vernier sijaitsee pari kilometriä Geneven ydinkeskustasta lähteen ja on Geneven taajama-alueen osa. Se on kantonin toiseksi väkirikkain kunta, ja vuoden 2022 lopussa siellä oli 36 572 asukasta. Se sijaitsee Rhône-joen mutkassa, joen pohjoisrannalla.
Vernierin naapurikuntia ovat Geneven lisäksi pohjoisessa Le Grand-Saconnex ja Meyrin, idässä Satigny, ja joen eteläpuolella Bernex, Onex ja Lancy.
Vernierin kunnanvaltuustoon valitaan 37 valtuutettua. Vuoden 2007 valitussa valtuustossa sosialistit saivat 13 paikkaa, liberaalit 5, kristillisdemokraatit 4, vihreät 4, demokraattinen keskustapuolue 4, Mouvement citoyens genevois 4 ja vasemmistopuolue A gauche toute 3.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vernier Wikimedia Commonsissa
| n k Geneven kantonin kunnat |
| --- | --- | --- |
Geneven kantonin kunnat (45 kpl, 1960–)
| Geneven kantoni |  Aire-la-Ville  Anières  Avully  Avusy  Bardonnex  Bellevue  Bernex  Carouge  Cartigny  Céligny  Chancy  Chêne-Bougeries  Chêne-Bourg  Choulex  Collex-Bossy  Collonge-Bellerive  Cologny  Confignon  Corsier  Dardagny  Geneve  Genthod  Gy  Hermance  Jussy  Laconnex  Lancy  Le Grand-Saconnex  Meinier  Meyrin  Onex  Perly-Certoux  Plan-les-Ouates  Pregny-Chambésy  Presinge  Puplinge  Russin  Satigny  Soral  Thônex  Troinex  Vandœuvres  Vernier  Versoix  Veyrier  |  |
Ina Ray Hutton

Ina Ray Hutton
Ina Ray Hutton (13. maaliskuuta 1916 Chicago, Illinois – 21. helmikuuta 1984 Ventura, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazzlaulaja ja -tanssija.
Hutton esiintyi 1930-luvun alkupuolella monissa Broadway-tuotannoissa, joihin kuuluivat Ziegfeld Follies ja Lew Leslien Clowns in Clover. Hän sai kiinnityksen Irving Millsiltä vuonna 1934 ja alkoi johtaa Melodears-nimistä naisten big bandia. Hutton johti myös miesten big bandeja 1940-luvulla ja teki useita levytyksiä 1930–1940-luvuilla. Hän jatkoi esiintymistä 1950-luvulla ja teki usein esiintymisiä televisiossa. Hutton meni naimisiin Randy Brooksin kanssa.
Aiheesta muualla

Ina Ray Hutton Internet Movie Databasessa. (englanniksi)