Antiikin Lakonia
Maantiede > Luonnonmaantiede > Vuoret

Taygetos-vuori
Taygetos oli koko Peloponnesoksen korkein vuori, ja ulottui lähes katkeamattomasti Arkadian vastaiselta rajalta Tainaronin niemelle yli 100 kilometrin verran. Sen korkeus, pituus ja majesteettisuus mainitaan usein antiikin kirjallisuudessa. Homeros antoi sille epiteetin perimēketon (περιμήκετον, ”mitä korkein”). Taygetos nousi korkeuksiin jo hyvin lähellä Spartaa. Sen korkein huippu tunnettiin antiikin aikana nimellä Taleton (Ταλετόν, nyk. Profítis Ilías). Se oli pyhitetty Heliokselle, ja tälle jumalalle uhrattiin hevosia ja muita uhreja. Joku toinen huippu Taletonin lähellä tunnettiin nimellä Euoras (Εὐόρας). Taygetoksen juurella heti Spartan tasangon länsilaidalla oli matalampi vuorijono, joka kulki Taygetoksen korkeampien huippujen suuntaisesti.
Taygetoksen saavutettua suurimman korkeutensa se alkoi madaltua vähitellen kohti etelää. Spartan tasangon etelälaitaa rajasi eräs vuoren Eurotasta kohti suuntautuneista ulokkeista. Tämän jälkeen Taygetos jatkoi etelään nykyisin nimellä Máni tunnetun niemimaan selkärankana. Sen eteläkärki tunnettiin antiikin aikana nimellä Tainaron.
Taygetos-vuoressa on paljon maanjäristyksistä muistuttavia halkeamia. Siksi Homeros kutsui Lakoniaa ”monirotkoiseksi” (κητώεσσα, kētōessa), ja Strabon kuvaa maan olleen altis maanjäristyksille. Kerrotaan, että Spartan vuoden 464 eaa. maanjäristyksessä suuria lohkareita vyöryi alas vuorelta. Taygetoksen rinteiden metsät tunnettiin antiikin aikana riistastaan, ja siksi koko alue Talatonin ja Euoraksen huippujen välillä tunnettiin nimellä Theras (Θήρας) eli metsästysmaa. Siksi Taygetosta pidettiin myös yhtenä Artemiin mieluisimmasta oleskelupaikoista. Samoin Lakonian metsästyskoirat tunnettiin erinomaisina.
Taygetoksen eteläosassa oli paljon marmoria ja rautaa. Krokeain läheltä kaivettiin vihreää niin kutsuttua spartalaista kiveä tai basalttia (lat. lapis Lacedaemonius), joka oli roomalaisten suosiossa. Etelämpää saatiin niin kutsuttua Tainaronin marmoria. Myös vuoren hiomakivet olivat suosittuja. Vuoren rautaa pidettiin hyvänä, ja sitä käytettiin paljon aseiden ja maataloustyökalujen valmistuksessa.
Parnon-vuori
Parnon oli luonteeltaan hyvin toisenlainen kuin Taygetos. Se ei muodostanut yhtä katkeamatonta vuorijonoa, vaan jakaantui useampaan matalampaan osaan. Varsinaisesti nimi Parnon viittasi vuorijonoon, joka muodosti luonnollisen rajan Arkadian, Lakonian ja Argoliin välille. Sen huippu sijoittui lähes Eurotaksen ja Lakonian itärannikon puoliväliin. Vuorijono kulki pääpiirteissään kaakkoon päin, mutta ei ole tietoa, kuinka pitkälle nimi Parnon antiikin aikana ulottui. Vuoren itäsivu, joka ulottui rannikolle asti, käsitti nykyisen Tsakonían alueen, jossa on säilynyt nykyaikaankin antiikkisia piirteitä säilyttänyt tsakonían kieli tai murre.
Länsisivullaan Parnon laskeutui nopeammin ja jakaantui erillisiin kukkuloihin, joista käytettiin nimiä Barbosthenes Olympos, Ossa, Thornaks ja Menelaion. Näistä kaksi viimeksimainittua sijaitsivat vastapäätä Spartaa. Menelaion sai nimensä siellä olleesta Menelaionista. Parnonin eteläinen jatke ulottui Peloponnesoksen kaakkoiselle niemimaalle Lakonianlahden ja Myrtoonmeren välissä, missä nousi uudelleen Zaraks-vuorena. Lopulta se päättyi niemimaan kärkeen eli Malean niemeen.