stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gordianus III
Elämäkerta > Gordianuksen kuolema

Timesitheuksen seuraajaksi nimitettiin hänen kollegansa veli Marcus Julius Philippus. Rooman armeija ylitti Eufratin Misikhessä lähellä Ktesifonia ja kohtasi persialaiset. Rooman armeija lyötiin taistelussa ja epäselvissä olosuhteissa Gordianus III sai surmansa helmikuussa 244. Hän joko kuoli taistelussa, sen jälkeen saamiinsa vammoihin tai omat sotilaat murhasivat hänet. Tarkkaa syytä ei tiedetä. Philippusta, jonka roomalaiset sotilaat huusivat keisariksi, on syytetty Gordianuksen kuolemasta mutta hän saattoi olla syytön. Antiikin lähteet eivät ole yksimielisiä Gordianuksen kuoleman syystä. Historia Augustan ja Zosimoksen mukaan Gordianus kuoli ennen kuin hän pääsi Persiaan, Eutropius, Festus, Hieronymus ja Orosius luettelevat hänen voittonsa ja kertovat, että keisari murhattiin paluumatkalla. Epitome de Caesaribuksen mukaan Gordianus murhattiin juuri ennen Ktesifonia. Johannes Zonaraksen mukaan hän mursi reisiluunsa ja kuoli. Mesopotamiasta löydetyn kuningas Saporin muistokirjoituksen (Res Gestae Divi Saporis) mukaan taas Gordianus kuoli taistelussa.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gordianus III Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Pupienus ja  Balbinus | Rooman keisari | Seuraaja: Philippus Arabs |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Kihlautuneet

| Kihlautuneet> I promessi sposi |
| --- | --- |
 Vuonna 1842 julkaistun version frontespiisi.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Alessandro Manzoni
Kieli:  italia
Genre:  historiallinen romaani
Julkaistu:  1842
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kihlautuneet (ital. I promessi sposi) on Alessandro Manzonin (1785–1873) pääteoksiin lukeutuva italiankielinen historiallinen romaani. Se kuuluu italialaisen kirjallisuuden klassikoihin, ja sen täydellinen versio julkaistiin vuonna 1842. Sen suomensi ensimmäisenä Jalmari Hahl 1909. Romaanista on tehty ooppera (Amilcare Ponchielli, 1856) ja useita elokuvaversioita.
Kihlautuneet on tarina kahdesta rakastavaisesta 1600-luvun Milanossa. Sitä kuvataan ironiseksi, luonnekuvaukseltaan väkeväksi ja psykologisesti tarkkanäköiseksi.
Suomennokset

Kihlautuneet: Historiallinen romaani. 1.  (Suomentanut Jalmari Hahl. Suurten kertojain teoksia 30/1)  Porvoo:  WSOY, 1910.
Kihlautuneet: Historiallinen romaani. 2.  (Suomentanut Jalmari Hahl. Suurten kertojain teoksia 30/2)  Porvoo:  WSOY, 1911.
Kihlautuneet: Romaani. 2.  (Lyhennetty painos. Lyhennetyn suomennoksen suoritti Olavi Linnus. Maailmankirjallisuuden menekkiteoksia 5)  Helsinki:  Lehtipaino, 1946.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kihlautuneet Wikimedia Commonsissa
Kiiltokuusijäärä

| Kiiltokuusijäärä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Lehtikuoriaismaiset Chrysomeloidea
Heimo::  Sarvijäärät Cerambycidae
Alaheimo::  Spondylidinae
Suku::  Kuusijäärät Tetropium
Laji::  castaneum
Kaksiosainen nimi
 Tetropium castaneum  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Kiiltokuusijäärä Wikispeciesissä   Kiiltokuusijäärä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiiltokuusijäärä (Tetropium castaneum)  on sarvijäärien heimoon (Cerambycidae) kuuluva kovakuoriaislaji, jonka isäntäpuuna toimii pääasiallisesti kuuset. Laji iskeytyy eläviin, yleensä kangasmailla kasvaviin kookkaisiin ja vanhoihin kuusien tyviosiin, joiden puolustuskyky on heikentynyt iän ja kasvun hidastumisen vuoksi. Kiiltokuusijäärää voi tavata myös männyillä, pihdoilla ja lehtikuusilla. Aikuinen kiiltokuusijäärä on rakenteeltaan litteähkö ja lyhytkarvainen ollen kooltaan noin 9–15 mm. Kiiltokuusijäärän peitinsiivet ovat mustat tai ruskehtavat ja etuselkä on aina kiiltävä. Tukevahkot tuntosarvet ulottuvat peitinsiipien puoliväliin saakka. Lajin eri yksilöiden koko ja väritys vaihtelevat paljon.
Kiiltokuusijäärän kotelo (vasemmalla) ja toukka (oikealla)
Kiiltokuusijäärien munista kuoriutuneet toukat nakertavat mutkittelevia käytäviä puun kaarnan alle. Toukkakäytävät ovat leveitä ja mutkikkaita kaivautuen koteloitumista varten yleensä puun sisään. Toukkien syönnin seurauksena puun kuorenalaiset nestevirtaukset alkavat heiketä. Kiiltokuusijäärää on merkittävä metsätuholainen.
Kiiltokuusijäärää esiintyy käytännössä koko Suomessa ja se on levinnyt laajasti Aasiaan, Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kiiltokuusijäärä (Tetropium castaneum)
iNaturalist: Kiiltokuusijäärä (Tetropium castaneum)
Metsäntutkimuslaitos (Metla): Kuusijäärät (Tetropium spp.) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Tetropium castaneum (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Tetropium castaneum (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Tetropium castaneum (black spruce beetle) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Tetropium castaneum, the Black spruce beetle (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q765241  Wikispecies: Tetropium castaneum  BioLib: 11017  BOLD: 155771  CoL: 7C4HZ  EoL: 348290  EPPO: TETOCA  EUNIS: 116154  Fauna Europaea: 114819  Fauna Europaea (new): 6b649db6-294b-40d7-bbc1-e9944c182ac6  GBIF: 1122893  iNaturalist: 232420  IRMNG: 10083098  ISC: 55300  ITIS: 704718  NatureServe: 2.859115  NBN: NBNSYS0000011000  NCBI: 256648  Observation.org: 22453  Open Tree of Life: 753509  Laji.fi: MX.195010
Aleksandr Gomelski

| Aleksandr Gomelski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Aleksandr Jakovlevitš Gomelski
Syntynyt: 18. tammikuuta 1928 Kronstadt, Neuvostoliitto
Kuollut: 16. elokuuta 2005 (77 vuotta) Moskova, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Koripalloilija
Valmennusura
1945–1953 1953–1966 1956–1959 1961–1970 1969–1978 1976–1983 1979–1980 1985–1986 1987–1988 1988–1989 1990–1991:   SKA Leningrad  ASK Rīga  Neuvostoliitto (apuv.)  Neuvostoliitto  TsSKA Moskova  Neuvostoliitto  TsSKA Moskova  TsSKA Moskova  Neuvostoliitto  Tenerife CB  CSP Limoges
Aleksandr Jakovlevitš Gomelski (ven. Александр Яковлевич Гомельский, 18. tammikuuta 1928 Kronstadt – 16. elokuuta 2005 Moskova) oli venäläinen koripallovalmentaja. Hänellä oli merkittävä rooli maan koripallossa ja häntä kutsuttiinkin ”Venäjän koripallon kummisedäksi”. Gomelski kuoli vuonna 2005 pitkäaikaisen syövän jälkeen.
Ura > Seurajoukkueet

Gomelski aloitti koripallon valmentamisen vuonna 1945 Leningradissa, jossa hän oli paikallisen koulujoukkueen valmentaja. Hän opiskeli myös maan urheiluvalmentajien koulussa. Gomelski toimi asemassa vuoteen 1949 asti, jonka jälkeen hän siirtyi SKA Leningradin päävalmentajaksi. Hän valmensi joukkuetta vuoteen 1953 asti.
Vuonna 1953 Gomelski siirtyi valmentamaan riikalaista ASK Rīgaa. Hän voitti joukkueen valmentajana ensimmäisen Neuvostoliiton-mestaruutensa vuonna 1955. Lisäksi Gomelski valmensi joukkueen mestaruuteen myös vuosina 1957 sekä 1958. Joukkue oli mukana myös vastaperustetussa Euroopan cupissa vuonna 1958. Tällöin joukkue eteni loppuotteluihin Akademik Sofiaa vastaan ja voitti sarjan mestaruuden otteluvoitoin 2–0. Myös kausina 1958–1959 sekä 1959–1960 ASK Rīga voitti kauden mestaruuden. Joukkue onkin Euroopan cupin historian ainoa joukkue Jugoplastika Splitin lisäksi, joka on voittanut sarjan mestaruuden kolmasti perättäin. Rīga eteni Euroopan cupin lopputteluihin myös kaduella 1960–1961, mutta tällöin TsSKA Moskova voitti loppuottelusarjan.
Ura > Maajoukkue

Gomelski valmensi Neuvostoliiton maajoukkuetta useassa pätkässä. Hänet myös erotettiin lukuisia kertoja maajoukkueen päävalmentajan paikalta, mikäli maa ei ollut menestynyt tarpeeksi hyvin. Toisaalta Gomelski kutsuttiin nopeasti takaisin valmentajaksi. Taustalla ajateltiin olevan Gomelskin liiketoiminta, jota valtio ei hyväksynyt. Muun muassa vuonna 1993 Gomelski paljasti haastattelussa, että hänet oli vapautettu valmentajapestistä poliittisten syiden takia.
Ensimmäisen kerran Gomelski oli maajoukkueen valmennuksessa vuonna 1958 ja jatkoi tehtävissä vuoteen 1960 asti. Tänä aikana maa voitti yhden Euroopan-mestaruuden. Gomelski siirtyi myöhemmin maajoukkueen päävalmentajaksi ja johdatti Neuvostoliiton Euroopan-mestariksi vuonna 1961.
Valmennustyyli

Aleksandr Gomelskin oma poika kuvailee isänsä olleen psykologinen valmentaja, joka oli hyvin taktinen. Hänen mukaansa Gomelski kohteli pelaajia kuin omia lapsiaan ja pelaajat kutsuivat häntä "papaksi". Toisaalta hänet tunnettiin myös määrätietoisena valmentajana, joka oli tiukka tavoitteiden saavuttamisesta. Gomelski oli ensimmäisiä eurooppalaisia valmentajia, joka toi peliin elementtejä yhdysvaltalaisesta koripallosta.
Yksityiselämä

Gomelski syntyi juutalaiseen perheeseen ja hänen isänsä oli töissä armeijassa. Myöhemmin aikuiselämässään Aleksandr Gomelskin sai neljä poikaa. Hän julkaisi elämänsä aikana kymmenen koripalloa käsittelevää kirjaa. Myös Gomelskin veli, Jevgeni Gomelski, oli koripallovalmentaja.
Saavutukset

| Mitalit> Miesten koripallo (valmentajana).Maa:   Neuvostoliitto. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten koripallo (valmentajana).Maa:   Neuvostoliitto. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten koripallo (valmentajana).Maa:   Neuvostoliitto. Olympialaiset  | Miesten koripallo (valmentajana)> Maa:   Neuvostoliitto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Soul 1988 |  |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 |  |  |
|  Pronssia | México 1968 |  |  |
|  Pronssia | Moskova 1980 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Uruguay 1967 |  |  |
|  Kultaa | Kolumbia 1982 |  |  |
|  Hopeaa | Filippiinit 1978 |  |  |
|  Pronssia | Brasilia 1963 |  |  |
|  Pronssia | Jugoslavia 1970 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Jugoslavia 1961 |  |  |
|  Kultaa | Puola 1963 |  |  |
|  Kultaa | Neuvostoliitto 1965 |  |  |
|  Kultaa | Suomi 1967 |  |  |
|  Kultaa | Italia 1969 |  |  |
|  Kultaa | Italia 1979 |  |  |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1981 |  |  |
|  Hopeaa | Belgia 1977 |  |  |
|  Hopeaa | Kreikka 1987 |  |  |
|  Pronssia | Ranska 1983 |  |  |
Saavutukset > Seurajoukkueet

Neuvostoliiton-mestaruus (13): 1955, 1957–1958, 1970–1974, 1976–1980
Neuvostoliiton cup (2): 1972–1973
Euroopan cup (4): 1958–1960, 1971
Saavutukset > Maajoukkue

Olympiakultaa: 1988
Olympiahopeaa: 1964
Olympiapronssia: 1968, 1980
MM-kultaa: 1967, 1982
MM-hopeaa: 1978
MM-pronssia: 1963, 1970
EM-kultaa: 1961, 1963, 1965, 1967, 1969, 1979, 1981
EM-hopeaa: 1977, 1987
EM-pronssia: 1983
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
FIBA Hall of Fame (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Neuvostoliiton joukkue – Kesäolympialaiset 1964
4 Muižnieks |
5 Bahlei |
6 Alatšatšjan |
7 Travin |
8 Hrynin |
9 Krūmiņš |
10 Mosešvili |
11 Kornejev |
12 Petrov |
13 Volnov |
14 Lipso |
15 Kalniņš |
Valmentaja Gomelski
Neuvostoliiton joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1967
4 Krikun |
5 Paulauskas |
6 Sak’andelidze |
7 Žarmuhamedov |
8 Selihov |
9 Polyvoda |
10 Belov |
11 Tomson |
12 Lepmets |
13 Volnov |
14 Lipso |
15 Andrejev |
Valmentaja Gomelski
Neuvostoliiton joukkue – Kesäolympialaiset 1968
4 Krikun |
5 Paulauskas |
6 Sak’andelidze |
7 Kapranov |
8 Selihov |
9 Polyvoda |
10 Belov |
11 Tomson |
12 Kovalenko |
13 Volnov |
14 Lipso |
15 Andrejev |
Valmentaja Gomelski
Neuvostoliiton joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1969
4 Zastuhov |
5 Paulauskas |
6 Sak’andelidze |
7 Kulkov |
8 Bološev |
9 Polyvoda |
10 S. Belov |
11 Tomson |
12 Kovalenko |
13 Volnov |
14 A. Belov |
15 Andrejev |
Valmentaja Gomelski
Neuvostoliiton joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1979
4 Jerjomin |
5 Chomičius |
6 Tarakanov |
7 Žarmuhamedov |
8 Lopatov |
9 Jedeško |
10 Belov |
11 Tkatšenko |
12 Myškin |
13 Salnykov |
14 Bilostinnyi |
15 Žigili |
Valmentaja Gomelski
Neuvostoliiton joukkue – Kesäolympialaiset 1980
4 Jerjomin |
5 Miloserdov |
6 Tarakanov |
7 Salnykov |
8 Lopatov |
9 Deriugini |
10 Belov |
11 Tkatšenko |
12 Myškin |
13 Jovaiša |
14 Bilostinnyi |
15 Žigili |
Valmentaja Gomelski
Neuvostoliiton joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1981
4 Jerjomin |
5 Kapustin |
6 Tarakanov |
7 Salnykov |
8 Lopatov |
9 Deriugini |
10 Valters |
11 Tkatšenko |
12 Myškin |
13 Jovaiša |
14 Bilostinnyi |
15 Fesenko |
Valmentaja Gomelski
Neuvostoliiton joukkue – Kesäolympialaiset 1988
4 Volkov |
5 Sokk |
6 Tarakanov |
7 Marčiulionis |
8 Miglinieks |
9 Tihonenko |
10 Kurtinaitis |
11 Sabonis |
12 Pankraškin |
13 Chomičius |
14 Bilostinnyi |
15 Hoborov |
Valmentaja Gomelski
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Latvia 
Vuoden 1988 olympialaiset, joista Neuvostoliitto voitti kultaa.
Kieretti

| Kieretti Кереть, Keret |
| --- | --- |
 Autioitunut Kieretin kylä.
 Kieretti
 Koordinaatit: 66°16′35″N, 33°33′35″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Louhen piiri
Kunta:  Plotina
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä ja taajama
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kieretti (ven. Ке́реть, Keret) on entinen kylä, kaupunkimainen taajama ja rautatieasema Karjalan tasavallan Louhen piirin Plotinan kunnassa Venäjällä. Kylä sijaitsee Vienanmeren Kantalahteen laskevan Kierettijoen suussa 13 kilometriä Plotinan taajamasta koilliseen.
Historia

Kieretin pomorilaiskylä on syntynyt 1400–1500-luvun vaihteessa. Osittain Solovetskin luostarille kuuluneessa volostissa harjoitettiin suolankeittoa, kalastusta ja helmenpyyntiä sekä louhittiin ikkunalasina käytettyä muskoviittikiillettä. Pekka Vesaisen johtama sissijoukko hävitti Kieretin vuonna 1589, ja seuraavana vuonna ruotsalaiset polttivat sen uudestaan. Kylässä oli jo 1500-luvulla kirkko, joka tulipalojen jälkeen korvattiin aina uudella. Myöhemmin lähes kaikki seurakuntalaiset olivat vanhauskoisia. 1700-luvun alussa perustettiin Kieretin tulliasema, joka lakkautettiin vasta vuonna 1926. 1800-luvulla kierettiläisten pääelinkeino oli sillin ja lohen kalastus sekä hylkeenpyynti. Kieretinlahden Srednisaarelle perustettiin vuonna 1881 tai toisten tietojen mukaan 1890 sahalaitos, jota myöhemmin laajennettiin ja uudistettiin.
1800–1900-lukujen vaihteessa Kieretti oli Arkangelin läänin Kemin kihlakuntaan kuuluneen volostin eli kunnan keskus. Se rajoittui pohjoisessa Koudan, lännessä Kiestingin ja etelässä Vitsataipaleen ja Ponkaman kuntiin sekä idässä Vienanmereen. Kieretin kylän ja sahan lisäksi kuntaan kuului viisi kylää: Mustajoki, Nilmijärvi, Puulonki, Parfejevo eli Tyrhy ja Novaja eli Uusikylä. Kieretin kylässä oli koulu, lääkintäasema, kyytiasema, 117 taloa ja 509 asukasta. Vuonna 1907 kunnassa oli 1 089 asukasta, joista 548 oli karjalaisia.
1920-luvulla perustettiin Louhen piirin kuulunut Kieretin kyläneuvosto, johon kuului myös karjalaisten asuttama Sonostrovin kylä. Vuonna 1926 Kieretissä oli 1 029 asukasta, joista 57 oli karjalaisia. Vuonna 1933 Kieretin kylässä oli 708 ja sahalla 1 100 asukasta. Samana vuonna perustettiin kalastuskolhoosi Krasnyi rybak. Kylässä oli kahdeksanvuotinen koulu, kerhotalo, kirjasto, sairaala, leipomo ja kauppa.
Kieretin saha sai vuonna 1956 kaupunkimaisen taajaman statuksen. Sen yhteyteen kuuluvat myös Kieretin, Krivoje Ozeron ja Sonostrovin kylät sekä Postelnojen ja Sonostrovin asutukset. Saha suljettiin 1960-luvun lopussa puuraaka-aineen ehtymisen takia. Samaan aikaan myös kalastus muuttui kannattamattomaksi. Viranomaiset päättivät lakkauttaa paikkakunnan, ja sen asukkaat siirrettiin alueen muihin asutuskeskuksiin.
Kieretti oli myös Kieretin kylän länsipuolella Louhen ja Tšuupan välissä sijainneen Muurmannin radan rautatieaseman nimi, mutta asema ei ole enää käytössä.
Kulttuuri

Kieretistä oli kotoisin Karjalan valistajiin kuuluva Varlaam Kierettiläinen. Hänet haudattiin kylän kirkon alttarin alle, josta pyhäinjäännökset kaivettiin esiin vuonna 1722. Tarinan mukaan Varlaam oli 1500-luvulla toimineen Kieretin seurakuntaluostarin perustaja.
Kylän toinen merkkihenkilö on venäläisten kansansatujen taitaja Matvei Korgujev, joka osasi myös karjalaisia satuja ja kertovia runoja. Elias Lönnrot vieraili Kieretissä seitsemännellä runonkeruumatkallaan vuonna 1837 ja kymmenennellä matkallaan 1842.
Nykypäivä

Nykyään Kieretissä on lähinnä kesäasutusta. Lähistöllä harjoitetaan kaivosteollisuutta. Kylän eteläpuolella toimii kalanviljelylaitos. Kieretin kylässä on tsasouna ja Srednisaarella Pietarin yliopiston merentutkimusasema. Kylässä toimii paikallisen matkailuyrityksen vierasmaja.
Kiinteistöneuvos

Kiinteistöneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1949. Vuosien 1918–2013 aikana kiinteistöneuvoksen arvonimi on myönnetty 145 henkilölle.
Kiinanjänis

| Kiinanjänis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jäniseläimet Lagomorpha
Heimo::  Jänikset Leporidae
Suku::  Jänikset Lepus
Laji::  sinensis
Kaksiosainen nimi
 Lepus sinensis  Gray, 1832 

Katso myös
   Kiinanjänis Wikispeciesissä   Kiinanjänis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kiinanjänis (Lepus sinensis) on pienikokoinen jänislaji, joka painaa aikuisena 1,2–2 kg. Sen selkäpuoli ja rinta ovat kastanjanruskeat, häntä ruskea ja vatsapuoli vaaleampi. Korvien kärjissä on kolmiomaiset kuviot. Karva on lyhyttä, suoraa ja melko karkeaa.
Kiinanjäniksiä tavataan Kiinassa Jangtse-joen eteläpuolella, Taiwanissa ja Vietnamissa.
Kielenhuolto

Kielenhuolto (aiemmin kielenviljely tai kielenvaalinta) on kielenkäytön tarkoituksellista ohjailua suosituksin. Kielenhuollon voidaan katsoa olevan osa kielensuunnittelua, tarkemmin korpussuunnittelua. Kielenhuoltoa harjoittavia laitoksia kutsutaan tavallisesti kielitoimistoiksi.
Tehtävät

Nykypäivän kielenhuollon perustehtävät ja -kohteet ovat
kielen järjestelmän vaaliminen
kirja- ja yleiskielen rakenteiden ja sanaston ohjailu
kielen kehityksen ja ympäristön seuraaminen
kansalaisten kielenkäytön ja kielikysymyksiin liittyvien asenteiden luotaaminen
kielestä käytävän keskustelun herättäminen ja siihen osallistuminen
yleistajuisen kielitiedon tarjoaminen kielenkäyttäjille.
Piirteitä

Kielenhuollossa kiinnitetään huomiota oikeinkirjoitukseen, sanastoon, kielen muotorakenteeseen sekä sanonnan selkeyteen ja yksiselitteisyyteen. Jo vanhastaan kielenhuollon punaisen langan ovat muodostaneet rakenteen symmetrisyys, johdonmukaisuus, vakiintuneisuus ja yleisyys. Kielenhuollon antamien suositusten lopullisesta käyttöön ottamisesta päättääkin jokainen kielenkäyttäjä itse.
Suomen kielessä

Suomen kielen virallinen kielenhuoltajataho Kielitoimisto hoitaa tehtäviään muun muassa julkaisemalla neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Kielikello-lehteä sekä esitelmöimällä, luennoimalla, konsultoimalla ja kouluttamalla. Myös Kielitoimiston internet-sivulla on ajantasaista tietoa suomen kielen kielenhuollosta.
Kirjallisuutta

Iisa, Katariina & Oittinen, Hannu & Piehl, Aino: Kielenhuollon käsikirja.  (6. laajennettu ja päivitetty painos)  Helsinki:  Yrityskirjat, 2006.  ISBN 952-9660-66-9
Itkonen, Terho: Uusi kieliopas.  (4. tarkistettu painos)  Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-5757-9
Kortesuo, Katleena & Patjas, Liisa-Maria: Pilkun paikka: Kielioppia kaikille.  Hämeenlinna:  Karisto, 2011.  ISBN 978-951-23-5444-3
Kielitoimiston oikeinkirjoitusopas.  Helsinki:  Kotimaisten kielten keskus, 2012.  ISBN 978-952-5446-75-3
Muikku-Werner, Pirkko (toim.): Kielipoliisin käsikirja.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-26-5282-X
Kiikarikalat

| Kiikarikalat |
| --- | --- |
 Anturakiikarikala (Opisthoproctus soleatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Sillikuorekalat Argentiniformes
Heimo::  Kiikarikalat Opisthoproctidae  Jordan, 1923
Suvut
 Bathylychnops  Dolichopteryx  Macropinna  Opisthoproctus  Rhynchohyalus  Winteria 
Katso myös
   Kiikarikalat Wikispeciesissä   Kiikarikalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiikarikalat (Opisthoproctidae) on sillikuorekalojen lahkoon kuuluva heimo. Eräissä lähteissä heimo luokitellaan kuuluvaksi kuorekaloihin. Kiikarikalalajeja tavataan syvistä vesistä kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä.
Lajit ja anatomia

Kiikarikalojen heimoon kuuluu 6 sukua ja noin 11 lajia. Kooltaan ne ovat pienehköjä ja saavuttavat korkeintaan 18–24 cm:n pituuden. Ruumis voi olla joko pitkulainen ja tai selkeästi litteä. Tyypillisiä piirteitä ovat kookkaat, yleensä ylöspäin suuntautuneet putkimaiset silmät, suuri pää ja matalalla sijaitsevat rintaevät. Eräillä kiikarikaloihin kuuluvilla lajeilla on rasvaevä. Heimon kaloilla ei tyypillisesti ole uimarakkoa. Väritykseltään kiikarikalat ovat Opisthoproctus-suvussa hopeanharmaita ja muissa suvuissa ruskehtavia.
Levinneisyys

Kiikarikalalajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne ovat lämpimien ja lauhkeiden alueiden syvissä vesissä eläviä kaloja, joita tavataan tyypillisesti 300–2 000 metrin syvyydestä. Kiikarikalojen ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet, kuten äyriäiset.
Satu Kiipeli

Satu Kiipeli (s. 24. joulukuuta 1980 Raahe) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän oli kaudella 2007–2008 Itä-Helsingin Kiekon pelaaja-valmentaja.
Kiipeli on pelannut Torinon 2006 talviolympialaisissa sekä kaksissa MM-kilpailuissa. Arvokisamitaleja hänellä ei ole. Kauden 2006–2007 loppuun mennessä hän on pelannut Suomen naisten jääkiekkomaajoukkueessa 79 maaottelua.
Kotimaassaan Kiipeli on edustanut Oulun Kärppiä ja Itä-Helsingin Kiekkoa. Hän on pelannut myös Yhdysvalloissa University of Minnesota-Duluthin joukkueessa.
Kielletty kohde

| Kielletty kohde> Kinjite: Forbidden Subjects |
| --- | --- |
 Elokuvajuliste
Ohjaaja:  J. Lee Thompson
Käsikirjoittaja:  Harold Nebenzal
Tuottaja:  Menahem Golan Yoram Globus Pancho Kohner Richard Driscoll Patricia G. Payró
Säveltäjä:  Greg De Belles
Kuvaaja:  Gideon Porath
Leikkaaja:  Peter Lee-Thompson Mary E. Jochem
Pääosat:  Charles Bronson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Films
Levittäjä:  Cannon Films Netflix
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kielletty kohde on J. Lee Thompsonin ohjaama ja Charles Bronsonin tähdittämä toimintaelokuva, jonka ensi-ilta oli vuonna 1989. Elokuva oli Thompsonin ja Bronsonin viimeinen yhteistyö ja samalla Thompsonin viimeinen elokuva.
Juoni

Kovaotteinen komisario Crowe jahtaa lapsiseksirinkiä pyörittävää Duke-nimistä hyväksikäyttäjää Los Angelesissa. Samoihin aikoihin japanilainen, nuorista tytöistä fantasioiva yrittäjä Hiroshi Hada muuttaa perheineen Yhdysvaltoihin samaan kaupunkiin. Ollessaan eräänä iltana humalassa kaupungilla, hän päättää kokeilla frotterismia nuoreen tyttöön linja-autossa tietämättä, että Yhdysvalloissa naiset eivät salli sellaista, toisin kuin Japanissa. Tämä aiheuttaakin kaaoksen bussissa ja tyttö sattuu vieläpä olemaan Crowen tytär, mutta Hada jää pois bussista ja pääsee livohkaan. Kuultuaan tästä, Crowe käynnistää raivokkaan etsinnän mutta ei pysty löytämään Hadaa. Kohtalon oikusta Hadan ja Crowen tiet kuitenkin kohtaavat, kun Duke kidnappaa Hadan tyttären. Tämä saa myös aikaan Hadan halujen kääntymisen häntä itseään vastaan. Hän joutuu turvautumaan aasialaisista vastenmielisesti ajattelevan Crowen apuun, joka aikoo löytää Hadan tyttären ja lopettaa Duken likaisen ja sairaan liiketoiminnan.