stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Douglas Mawson

| Douglas Mawson |
| --- | --- |
 Douglas Mawson
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta, 1882 Shipley, Englanti
Kuollut: 14. lokakuuta 1958 (76 vuotta) Etelä-Australia, Australia
Kansalaisuus:  australialainen
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Edgeworth David
Tutkimusalue:  geologia
Douglas Mawson (5. toukokuuta 1882 Shipley, Englanti – 14. lokakuuta 1958 Etelä-Australia) oli australialainen geologi. Hän teki muun muassa 1914–1916 kuuluisan naparetken Etelämantereelle Adélienrannikolle. Mawson oli myös mukana eräällä Scottin retkellä.
Elämäkerta

Mawson syntyi Shipleyssä, lähellä Bradfordia, Englannissa. Hänen isänsä Robert Ellis Mawson oli ammatiltaan vaatekauppias ja äiti Margaret Ann, omaa sukuaan Moore, oli kotoisin Mansaarelta. Perhe muutti Sydneyyn vuonna 1884, missä Mawson varttui ja opiskeli Sydneyn yliopistossa. Hänestä tuli Adelaiden yliopiston dosentti vuonna 1904 ja professori 1921. Ensimmäisellä Antarktiksen-retkellään hän kävi jo 1907–1909 Ernest Shackletonin mukana. Tällöin hän saavutti magneettisen etelänavan ja kiipesi ensimmäisessä retkikunnassa Erebusvuorelle.
Toiselta retkeltään Mawson pääsi tuskin hengissä takaisin varusteiden pudottua railoon. Varusteiden mukana kuiluun putosi myös hänen kahdesta kumppanistaan kokeneempi ja vaeltajana osaavampi, brittiläinen luutnantti Belgrave Edvard Sutton Ninnis. Mawsonin kanssa paluuta yrittämään jäi sveitsiläinen tekniikan tohtori Xavier Mertz, joka kuitenkin kuoli paluumatkalla vetokoirien maksasta peräisin olleen A-vitamiinin liika-annostuksen aiheuttamaan sairauteen. Mawson itse selvisi nipin napin hengissä tukiasemalleen.
Mawsonin ansioksi luetaan, että Australia vaati osaa Antarktiksesta.[lähde? ]
Teokset

The Home of the Blizzard, 1915
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Douglas Mawson Wikimedia Commonsissa
Epistaasi

ee-keltainen ja musta labradorinnoutaja.
Epistaasi tarkoittaa tilaa, jossa samaan ominaisuuteen vaikuttaa kaksi eri geenitekijää, ja toisen geenin vaikutus peittää yksilön fenotyypissä toisen geenin vaikutuksen. Tällöin fenotyypin ensisijaisesti määräävän geenin sanotaan olevan epistaattinen toisen suhteen. Epistaasin vuoksi peittyvien ominaisuuksien voidaan sanoa olevan epistaasissa.
Helposti ymmärrettävä esimerkki on eläinten väritykset. Labradorinnoutajalla esiintyy vain kolmea eri väritystä: dominanttimustaa (BB_), ruskeaa (BbBb) ja ee-keltaista (EeEe). Musta ja ruskea muodostuvat eumelaniinista, keltainen feomelaniinista. EeEe-genotyyppi estää eumelaniinin muodostumisen ja on näin ollen epistaattinen K- ja B-alleelien suhteen: riippumatta siitä, onko ee-genotyypin koira genotyypiltään dominanttimusta vai ruskea, sen fenotyyppi eli havaittava ominaisuus on keltainen väritys. Koska ee-genotyyppi ei haalista eumelaniinia vaan estää sen muodostumisen täysin, ei ee-keltaisen labradorinnoutajan turkin sävystä voi päätellä, periyttääkö se mustaa vai ruskeaa.
Dušan Bajević

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 10. joulukuuta 1948 (ikä 75)
Syntymäpaikka: Mostar, Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta
Pelipaikka: Hyökkääjä
Seura
Seura: –
Tehtävä: Valmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1966–1977 1977–1981 1981–1983 |  Velež Mostar  AEK Ateena FC  Velež Mostar | 277 (127) 106 (65) 45 (22) |
Maajoukkue
| 1970–1977 |  Jugoslavia | 37 (29) |
Valmennusura
1984–1988 1988–1996 1996–1999 2000–2002 2002–2004 2004–2005 2006–2007 2007–2008 2008–2010 2010–2011 2012 2019–2020:  Velež Mostar  AEK Ateena FC  Olympiakos FC  PAOK Thessaloniki  AEK Ateena FC  Olympiakos FC  Belgradin Punainen tähti  Aris Thessaloniki  AEK Ateena FC  AC Omonia  Atromitos FC  Bosnia ja Hertsegovina
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Dušan Bajević (kyr. Душан Бајевић) (10. joulukuuta 1948 Mostar, Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta) on bosniahertzegovinalainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Ura

Hän on edustanut maajoukkuetasolla Jugoslaviaa Saksan MM-kisoissa 1974. Hän teki turnauksessa kolme maalia kolmessa ottelussa. Bajević teki kaikki maalit Zairea vastaan. Seurajoukkuetasolla hän oli Kreikan Superliigan paras maalintekijä 1980 ja voitti Kreikan mestaruuden AEK Ateenan pelaajana kahdesti: 1978, 1979.
Valmentajana Bajević on niittänyt menestystä erioten Kreikassa. Hän on voittanut kaikkiaan kahdeksan maan mestaruutta, niistä puolet ovat tulleet AEK Ateenassa ja puolet Olympiakosissa. Hänet on valittu kuusi kertaa Kreikan Superliigan vuoden valmentajaksi.
Syyskuussa 2010 Bajević sai potkut AEK:n päävalmentajan tehtävistä. Syynä potkuihin oli AEK:n kehno aloitus, neljästä ottelusta vain yksi voitto. Viimeinen niitti Bajevićin arkkuun oli 1–3 tappio sarjanousija Ethnikos Olympiakos Voloulle.
Lokakuussa 2010 Bajevićin ura jatkui Kyproksella AC Omonian päävalmentajana.  Hän sai potkut tehtävistään huhtikuussa 2011, kun Omonia ei onnistunut uusimaan Kyproksen mestaruutta. Bajevićin viimeiseksi otteluksi jäi 0–2 tappioon päättynyt kamppailu mestaruuden vienyttä APOELia vastaan.
Kesäkuussa 2012 Bajević allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen kreikkalaisseura Atromitosin kanssa.  Seura pelasi hänen johdollaan hyvän syksyn ja oli joulukuussa Kreikan liigassa neljäntenä. Putoaminen maan cupista kolmannella kierroksella Ethnikos Olympiakos Volosille johti kuitenkin potkuihin joulun alla 2012.
Kesällä 2013 Bajević palasi AEK Ateenan palvelukseen tekniseksi johtajaksi. Hän jätti AEK:n henkilökohtaisten syiden vuoksi kesällä 2018.
Joulukuussa 2019 Bajevićista tuli Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueen päävalmentaja. Hän ei onnistunut luotsamaan joukkuetta EM-lopputurnaukseen 2020, kun se hävisi Pohjois-Irlannille jatkokarsinnoissa. Karsintojen jälkeen Bajevićin korvasi Ivaylo Petev.
Saavutukset valmentajana

Jugoslavian Cup: 1986
Kreikan mestaruus (8): 1989, 1992, 1993, 1994, 1997, 1998, 1999, 2005
Kreikan Super Cup: 1989
Kreikan liigacup: 1990
Kreikan Cup (4): 1996, 1999, 2001, 2005
Serbian mestaruus: 2007
Serbian Cup: 2007
Kreikan Superliigan vuoden valmentaja (6): 1996, 1998, 1999, 2001, 2003, 2008
Ekvivalenttipiste

Oksaalihapon titrauskäyrä. Ekvivalenttipisteitä on kaksi noin 17 ja 30 ml:n emäslisäyksien kohdalla
Ekvivalenttipiste on kemiallinen termi, joka liittyy yleensä titraukseen. Ekvivalenttipisteessä hapon ja emäksen määrät ovat samassa suhteessa. Graafisesti pisteen voi havaita titrauskäyrässä pisteessä, jossa suuri pH muutos tapahtuu pienen tilavuuden lisäyksen seurauksena, ns. pystysuoran keskikohta. Titrauksessa tiputellaan esimerkiksi emästä happoon, kunnes saavutetaan ekvivalenttipiste, jossa liuoksen pH muuttuu äkisti, tässä esimerkissä siis happamasta emäksiseksi. Riippuen käytettävistä reagensseista liuoksen ekvivalenttipiste- tai pisteet vaihtelevat. Ekvivalenttipistettä hyödynnetään mm. puskuriliuoksien valmistukseen, ainemäärän, massan tai konsentraation määritykseen.
Ekvivalenttipisteen manuaalinen määritys titrauksella

Liuoksen ekvivalenttipiste voidaan määrittää manuaalisesti pH-mittarin kanssa titraten. Väriä muuttavan indikaattorin käyttäminen ekvivalenttipisteen määrittämiseen ei ole suotavaa, koska indikaattori vaihtaa väriä aina tietyssä pH:n arvossa. Ekvivalenttipiste- tai pisteet titrauksesta riippuen voi olla pH:n asteikolla melkein missä pisteessä tahansa, ei vain indikaattorin värivaihdoskohdassa.
Ekvivalenttipisteen manuaalinen määritys titrauksella > Esimerkki toteutuksesta

Titrataan 0,01M natriumhydroksidilla (NaOH) HCl-liuosta. Asetetaan pH-mittari HCl-liuokseen. Jos mahdollista, lisätään samaan astiaan magneettisekoitin nopeamman ja tasaisemman tuloksen aikaansaamiseksi. Titrattaessa NaOH-liuosta byretillä lasketaan aina saman tilavuuden verran reagenssia, kirjataan määrä ja saatu pH-arvo ja toistetaan. Tuloksia seuratessa lisättävän reagenssin määrä pienennetään kun havaitaan pH:n arvon suuri harppaus. Pienennettäessä määrää mittausten välissä saadaan tarkennettua tapahtuvan ekvivalenttipisteen arvot. Titraus voidaan lopettaa, kun pH:n arvon muutokset pienenevät huomattavasti edellisiin arvon muutoksiin.
Eila Pellinen (juoksija)

Eila Pellinen (s. 2. heinäkuuta 1947 Puumala) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti aktiiviurallaan Rautjärven Urheilijoita. Hän on pituudeltaan 157 cm.
Pellinen voitti 800 metrin juoksun Suomen-mestaruuden Oulussa 1964 ennätyksekseen jääneellä ajalla 2.13,2. Hän sai samalla matkalla Kalevan kisoissa hopeaa 1965. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti 3 × 800 metrin viestissä pronssia 1963.
Pellinen sijoittui 800 metrillä neljänneksi Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 1965. Hän kilpaili samalla matkalla lisäksi neljässä maaottelujuoksussa vuosina 1964–1965 sijoittuen parhaimmillaan kolmanneksi Suomi–Ruotsi-maaotteluissa Helsingissä 1964 ja Tukholmassa 1965.
E.S. Posthumus

| E> S. Posthumus.Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2000–2010
Tyylilaji:  electronica, eeppinen
Kotipaikka:  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Franz Vonlichten   Helmut Vonlichten  
Levy-yhtiö:  Wigshop Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
E.S. Posthumus oli eeppistä elektronista musiikkia soittanut yhtye, jonka muodostivat yhdysvaltalaisveljekset Helmut ja Franz Vonlichten. Yhtye perustettiin Los Angelesissa vuonna 2000.
Yhtyeen ensimmäinen albumi Unearthed julkaistiin CD Baby -sivustolla vuonna 2001, minkä jälkeen sen kappaleita käytettiin etenkin elokuvien ja sarjojen trailereissa. Yksi niistä, ”Nara”, valittiin tunnuskappaleeksi Todistettavasti syyllinen -televisiosarjaan. Vuoteen 2005 mennessä albumista oli tullut sivuston kolmanneksi myydyin. Unearthed-albumi jälkeen yhtye julkaisi kolme muuta albumia, joista viimeinen, Makara, ilmestyi vuonna 2010.
E.S. Posthumus lopetti toimintansa, kun Franz Vonlichten kuoli yllättäen toukokuussa 2010. Helmut Vonlichten ilmoitti kuoleman jälkeen, että veljekset olivat perustaneet yhtyeen yhdessä ja myös jättävät sen yhdessä. Myöhemmin samana vuonna hän julkaisi yhtyeen nimellä vielä yhden kappaleen nimeltä ”Christmas Eve”, jota he olivat työstäneet ennen Franzin kuolemaa.
Diskografia > Albumit

Unearthed (2001)
Rise to Glory (2005)
Cartographer (2008)
Makara (2010)
Deadwing

| Deadwing Porcupine Tree |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2003 – lokakuu 2004
 Julkaistu: 28. maaliskuuta 2005 (EU)   26. huhtikuuta 2005 (USA)
 Tuottaja(t): Steven Wilson   Porcupine Tree
 Tyylilaji: Progressiivinen rock
 Kesto: 59.35
 Levy-yhtiö: Lava
Listasijoitukset
  47.
Porcupine Treen muut julkaisut
| In Absentia 2003 | Deadwing 2005 | Fear of a Blank Planet 2007 |
Deadwing on englantilaisen progressiivista rockia soittavan Porcupine Treen kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin aluksi Euroopassa 28. maaliskuuta ja Yhdysvalloissa 26. huhtikuuta 2005. Albumista tuli nopeasti yhtyeen myydyimpiä. Levy perustuu Steven Wilsonin ja Mike Bennionin elokuvakäsikirjoitukseen, joka on perimmiltään aavetarina. Jotkut pitävät albumia konseptialbumina, vaikkei se aivan suoraa tarinaa kerrokaan.
Wilson on kirjoittanut kaikki levyn kappaleet lukuun ottamatta kappaleita "Halo" ja "Glass Arm Shattering" (Wilson/Barbieri/Edwin/Harrison) ja "The Start of Something Beautiful" (Wilson/Harrison). Albumilla vierailee jäseniä muista yhtyeistä. King Crimsonin Adrian Belew soittaa soolot kappaleissa Deadwing ja Halo, ja Opethin Mikael Åkerfeldt laulaa taustalauluja kappaleissa Deadwing, Lazarus ja Arriving Somewhere But Not Here ja soittaa viimeksi mainitun kappaleen toisen soolon.
Kappaleet

Euroopan versio
Deadwing – 9.46
Shallow – 4.17
Lazarus – 4.18
Halo – 4.38
Arriving Somewhere But Not Here – 12.02
Mellotron Scratch – 6.57
Open Car – 3.46
The Start of Something Beautiful – 7.39
Glass Arm Shattering – 6.12
Yhdysvaltojen version bonuskappale
Shesmovedon – 4.59
Yhdysvaltojen versiossa kappaleen 9 jälkeen tulee viisi minuuttia hiljaisuutta ennen bonus-raitaa "Shesmovedon", joka on uudelleenäänitetty versio Lightbulb Sunin alkuperäisestä. Täten yhdysvaltojen version yhteispituus on 69:34.
Kappaleet > DVD-Audio

Deadwing julkaistiin myös DVD-audiona 10. toukokuuta 2005 DTS Entertainmentin myötä. Albumi sisältää 5.1-miksauksen yhdysvaltalaisesta versiosta sekä kolme lisäkappaletta "Revenant", "Mother & Child Divided" ja "Half Light". Myös "Shesmovedonin" uudelleenäänitys on mukana vaikkei sitä kappalelistassa luekaan.
Kappaleet > LP

Deadwing on saatavilla myös tuplavinyylinä lisäkappaleilla "So Called Friend" ja "Half Light".
Kappaleet > Julkaisemattomat kappaleet

Yhtye on sanonut haastatteluissa, että Deadwing-levyä varten nauhoitettiin 15 kappaletta, joista 9 pääsi varsinaiselle levylle. Neljä näistä julkaisemattomista löytyy jo erikoispainoksista. Steven Wilson soitti Blackfieldin keikalla kappaleen nimeltä "Christenings", joka oli alun perin Deadwingin kappale, josta tuli kuitenkin Blackfieldin virallinen kappale levyllä Blackfield II. Viidestoista julkaisematon kappale on vielä tuntematon.
Konsepti

Albumin koko tarinaa ei ole ikinä julkaistu, johtuen luultavasti Wilsonin halusta luoda tarinasta elokuva. 1. syyskuuta 2006 hän ilmoitti blogissaan Mike Bennionin julkaisseen tarinan kymmenen ensimmäistä sivua. Se on luettavissa Bennionin blogissa sekä Deadwingin minisivustolla. Käsikirjoitus on tähän asti paljastanut muutamia yhteyksiä albumin sanoituksiin, esimerkiksi Mellotron Scratchin sanoihin "A tiny flame inside my hand" ja albumin kansilehtiön kuvitukseen, etenkin Haloa käsittelevään kansilehtiön sivuun.
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi: 9+/10
Soundi:
Ei vain verestä

| Ei vain verestä> Blood Is Not Enough: 17 Stories of Vampirism |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ellen Datlow (toim.)
Kansitaiteilija:  Thomas Canty
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu
Kustantaja:  William Morrow & Co.
Julkaistu:  1989
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  319
ISBN:  0-688-08526-1
Suomennos
Suomentaja:  Ulla Selkälä ja Ilkka Äärelä
Kansitaiteilija:  Jari Rasi
Kustantaja:  Kustannus Oy Jalava
Julkaistu:  1989
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  279
ISBN:  951-8954-30-5

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ei vain verestä. Vampyyriantologia on Ellen Datlow’n toimittama antologia, johon on koottu vampyyriaiheisia kauhunovelleja.
Novellit

Harvey Jacobs: Elämälle (L’chaim!, 1989)
Leonid Andrejev: Lasarus (Lazarus, 1906)
Gahan Wilson: On meri kovin märissään (The Sea Was as Wet Could Be, 1967)
Edward Bryant: Kilttejä lapsia (Good Kids, 1989)
Dan Simmons: Raadollinen lohtu (Carrion Comfort, 1982)
Fritz Leiber: Tyttö jolla oli nälkäinen katse (The Girl With the Hungry Eyes, 1949)
Susan Casper: Pimeyden lapsi (A Child of Darkness, 1989)
Sharon N. Faber: Hiekkavampyyreiden paluu (Return of the Dust Vampires, 1985)
Tanith Lee: Janfiapuu (The Janfia Tree, 1989)
Joe Haldeman: Poikkeama ajassa (Time Lapse, 1989)
Steve Rasnic Tem: Nokturne (Nocturne, 1989)
Garry Kilworth: Hopeapanta (The Silver Collar, 1989)
Chet Williamson: ...Syvälle muiden suruun (...To Feel Another’s Woe, 1989)
Harlan Ellison: Kokeilepa tylsällä veitsellä (Try a Dull Knife, 1968)
Scott Baker: Heisimadot (Varicose Worms, 1989)
Pat Cadigan: Likainen juttu (Dirty Work, 1989)
Gardner Dozois & Jack Dann: Vainajien joukossa (Down Among the Dead Men, 1982)
E.T. the Extra-Terrestrial (albumi)

| E> T. the Extra-Terrestrial Michael Jackson |
| --- | --- | --- |

Soundtrack-albumin tiedot
 Äänitetty : kesäkuu 1981
 Julkaistu: marraskuu 1982
 Tuottaja(t): Quincy Jones
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 39.31
 Levy-yhtiö: MCA Records
Michael Jacksonin muut soundtrack-albumit
| The Wiz: Original Motion Picture Soundtrack 1978 | E.T. the Extra-Terrestrial 1982 | This Is It 2009 |
E.T. the Extra-Terrestrial on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin äänikirja sekä soundtrack-albumi. Se tuotettiin soundtrackiksi Steven Spielbergin vuoden 1982 tieteiselokuvalle E.T., joka sai Yhdysvaltojen ensi-iltansa kesäkuussa. Elokuvasta muodostui menestys. Soundtrack-albumi julkaistiin marraskuussa Jacksonin sooloalbumin Thriller tapaan, josta kehkeytyi myös kansainvälinen menestys. E.T. the Extra-Terrestrial sai Grammy-palkinnon ”parhaana albumina lapsille” vuonna 1984.
Elitsa Jankova

Elitsa Yankova vuonna 2016.
| Mitalit> Maa:   Bulgaria.Naispaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Naispaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Naispaini. Olympialaiset  | Maa:   Bulgaria> Naispaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rio 2016 | 48 kg |  |
| Euroopan kisat  | Euroopan kisat  | Euroopan kisat  |  |
|  Hopeaa | Baku 2015 | 48 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Riika 2016 | 48 kg |  |
Elitsa Jankova (bulg. Елица Янкова, s. 18. syyskuuta 1994) on bulgarialainen naispainin olympiamitalisti. Hän edustaa Levski Sofiaa ja häntä valmentaa Petar Kasabov.
Jankova saavutti 48 kg:n painoluokassa olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016. Hän sai samassa painoluokassa hopeaa Bakun Euroopan kisoissa 2015 ja pronssia Riian EM-kilpailuissa 2016 sekä sijoittui seitsemänneksi EM-kilpailuissa 2013.
Jankova voitti nuorten maailmanmestaruuden 48-kiloisissa 2013. Hän sai samassa painoluokassa nuorten EM-hopeaa 2013 ja EM-pronssia 2014.
Ekaltadeta

| Ekaltadeta |
| --- | --- |

 Oligoseeni–Pleistoseeni  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Osaluokka::  Pussieläimet Marsupialia
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Macropodiformes
Heimo::  Hypsiprymnodontidae
Alaheimo::  Propleopinae
Suku::  †Ekaltadeta  Archer & Flannery, 1985
Lajit
 †E. ima Archer & Flannery, 1985 (tyyppilaji)  †E. jamiemulvaneyi Wroe 1996  †E. wellingtonensis Archer & Flannery, 1985 
Katso myös
   Ekaltadeta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ekaltadeta on sukupuuttoon kuollut nykyisen myskikengurun sukuinen pussieläinsuku. Tunnetut fossiilit koostuvat kahdesta lähes täydellisestä kallosta sekä useista ylä- ja alaleuoista, leuan terävien hampaiden vuoksi sen uskotaan olleen lihansyöjä kenguru.
Aiheesta muualla

Wroe, Stephen: An Investigation of Phylogeny in the Giant Extinct Rat Kangaroo Ekaltadeta (Propleopinae, Potoroidae, Marsupialia). Journal of Paleontology, 1996, 70. vsk, nro 4, s. 681-690.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Episodinen muisti

Episodinen muisti (myös episodimuisti, tapahtumamuisti tai elämäkertamuisti)  on ihmisen säilömuistin osa, johon tallentuu henkilökohtaisia, aikaan ja paikkaan sidonnaisia kokemuksia.
Episodinen muisti muodostaa semanttisen muistin kanssa deklaratiivisen muistin. Vaikka episodista ja semanttista muistia pidetään toisistaan erillisinä, eivät ne ole toisistaan riippumattomia. Esimerkiksi usein yksittäinen ärsyke voi johtaa episodisen ja semanttisen muistin tietojen rinnakkaiseen käyttöön, kun omia aikaisempia kokemuksia yhdistellään ja verrataan aiheeseen liittyvään yleiseen tietoon.
Episodisen muistin tietojen tallentamiseen osallistuu erityisesti ihmisaivojen hippokampus.
Aiheesta muualla

Scholarpedia: Episodic memory (englanniksi)
Essi Ritola

Essi Ritola (s. 23. elokuuta 1997) on suomalainen pesäpalloilija. Ritola edustaa Superpesiksessä pelaavia Seinäjoen Maila-Jusseja. Hänen kasvattajaseuransa on Jalasjärven Jalas. Ritola on edustanut urallaan Superpesiksessä myös Hyvinkään Tahkoa, Lappajärven Veikkoja ja Lapuan Virkiää. Ritola teki marraskuussa 2020 Maila-Jussien kanssa 1+1-vuotisen sopimuksen. Hän pelaa ulkopelissä etukentällä tai polttolinjassa. Ritola on pelannut urallaan 124 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt yhdeksän kunnaria ja 108 tavallista juoksua, tuonut 49 juoksua ja kerännyt 414 kärkilyöntiä. Ritola on pelannut urallaan yhdeksän Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt neljä tavallista juoksua, tuonut yhden juoksun ja kerännyt 17 kärkilyöntipistettä. Ritola on pelannut urallaan kolme Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt kolme tavallista juoksua, tuonut kaksi juoksua ja kerännyt kymmenen kärkilyöntipistettä. Tilastot päivitetty kauden 2021 jälkeen.
Englantilais-venäläinen ajokoira

| Englantilais-venäläinen ajokoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Venäjä
Määrä:  Suomessa rekisteröity 298
Rodun syntyaika:  1730-luku
Alkuperäinen käyttö:  jäniksen, ketun ja mäyrän metsästys
Nykyinen käyttö:  ajokoira
Muita nimityksiä:  anglo-russkaja gontšaja, Anglo-Russian Hound, kirjava venäjänajokoira, vene laiguline hagijas
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu SKL: ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.1 Suuret ajavat koirat #905
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 58–68 cm, narttu 55–65 cm
Englantilais-venäläinen ajokoira.
Englantilais-venäläinen ajokoira (ven. англо-русская гончая, anglo-russkaja gontšaja), joka tunnettiin aiemmin nimellä kirjava venäjänajokoira (ven. русская пегая гончая, russkaja pegaja gontšaja), on englanninkettukoiran ja venäläisten ajokoirien risteymärotu.
Luonne ja käyttäytyminen

Englantilais-venäläinen ajokoira on luonteeltaan hyvin tasapainoinen. Se on todella kova ja intohimoinen metsästyskoira. Se on nopea, jälkitarkka ja kestävä koira, ja lisäksi se on värinsä ansiosta helppo nähdä maastossa. Voimakas ja sointuva haukku kuuluu myös tämän ajokoiran hyviin ominaisuuksiin.
Alkuperä

Englanninkettukoiria vietiin 1730-luvulla Venäjälle, missä ne sekoittuivat paikallisiin ajokoiriin. Tuloksena oli englantilais-venäläinen ajokoira, ja vuonna 1951 rotu sai nykyisen nimensä.
Eeva Joenpellon kirjailijakoti

Eeva Joenpellon kirjailijakoti Sammatissa (punainen talo rinteessä).
Eeva Joenpellon kirjailijakoti on Sammatissa sijaitseva, kirjailija Eeva Joenpellon 1970-luvulla rakennuttama talo, jonka hän testamenttasi WSOY:n kirjallisuussäätiölle kirjailijoiden käyttöön. Talossa on asunut kirjailijoita vuodesta 2005. Asumiskauden pituus on noin kolme vuotta. Kesäajat talo on Joenpellon perikunnan käytössä.
Asukkaat

Talossa ovat asuneet seuraavat kirjailijat:
Tuomas Kyrö (2005–2009)
Katja Kettu ja Mikko Rimminen (2009–2012)
Aki ja Milla Ollikainen (2012–2015)
Maritta Lintunen (2015–2018)
Marianna Kurtto (2018–2021)
Tittamari Marttinen (2021–2022)
Markku Pääskynen ja Saila Susiluoto (2022–)
Aiheesta muualla

Eevan talossa: asukkaiden kokemuksia WSOY:n kirjallisuussäätiö, 2021.
Erytroplakia

Erytroplakia on suusyövälle altistava suun limakalvomuutos. Sen esiintymisellä on yhteys alkoholinkäyttöön ja tupakointiin. Erytroplakia on punainen, ei haavautunut ja usein pienikokoinen – alle senttimetrin suuruinen. Tavallisesti muutos ilmenee suun pohjassa tai kielessä. Muutos ei korjaannu itsestään, ja sen malignisoituminen on todennäköistä.
Eero Kivelä (juoksija)

Eero Olavi Kivelä (s. 1. toukokuuta 1930 Myrskylä) on suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. Hän edusti Lahden Urheilijoita.
Kivelä oli mukana Melbournen olympialaisissa 1956, jossa hän karsiutui alkuerissä sekä 200 metrin juoksussa että Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Hän edusti Suomea 16 maaottelussa.
SM-kilpailuissa Kivelä saavutti 400 metrin juoksussa hopeaa 1955 ja 1956 ja pronssia 1957. 800 metrin juoksussa hän sijoittui neljänneksi vuonna 1959. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti 4 × 100 metrin viestissä pronssia 1961, 4 × 400 metrin viestissä kultaa 1955, hopeaa 1952 ja 1957 ja pronssia 1953, 1956, 1959 ja 1961 sekä 4 × 800 metrin viestissä kultaa 1955, 1956 ja 1959 ja hopeaa 1957.
Lokakuussa 1956 Budapestissä Kivelä juoksi Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa Pohjoismaiden ja Suomen ennätyksen 3.10,7. Joukkueen muut juoksijat olivat Pentti Rekola, Tauno Kontio ja Voitto Hellsten. Lahden Urheilijoissa hän oli vuonna 1955 juoksemassa 4 × 800 metrin viestin Suomen ennätystä 7.34,5.
Kivelän ennätyksiä on 200 metrillä 22,0 (vuodelta 1956), 400 metrillä 48,2 (1956) ja 800 metrillä 1.51,0 (1959).
Kivelä oli ammatiltaan poliisi. Poliisien EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia 4 × 400 metrin viestissä vuonna 1962 ja PM-kilpailuissa kultaa 400 metrillä vuonna 1960.