stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Osuusliike Voiman Raholan myymälät
Myymälä 64

Ensimmäinen Osuusliike Voiman myymälä Raholassa oli 3.8.1935 avattu, myymälä 64, joka oli sekatavaramyymälä. Tuolloin alue kuului vielä Pohjois-Pirkkalaan.
Myymälä on historiansa aikana sijainnut ainakin kahdessa eri paikassa. Aluksi myymälä sijaitsi Nokiantie 76:ssa, jossa se toimi vuoden 1961 tammikuuhun.  Liike muutti Ala-Raholassa sijaitsevaan Jurvalankatu 2:een vuonna 1961, jossa myymälä avattiin 17.2.1961 . Kyseessä on kolmikerroksinen kerrostalo, jonka alakerrassa myymälätilat sijaitsivat.
Tässä osoitteessa liike toimi lopettamiseensa saakka. E-pisteenä myymälä toimi vuodesta 1973 .  E-piste -myymäläketjun kaupat myivät monia elintarvikkeita alle ohjevähittäishinnan.
Syyt perustamiselle

Sisällissodan jälkeen Osuusliike Voima laajeni voimakkaasti ja laajentuminen jatkui myös 1930-luvulla. Yksi laajentumissuunta olivat Pohjois-Pirkkalan kylät. Raholassa oli jo yksityiskauppoja, mutta Voiman lähin liike sijaitsi Epilässä, joten alueelle haluttiin oma myymälä.
Seuraavat Raholan myymälät perustettiin 1950-luvlla rakentamisen edistymisen ja asukasmäärän lisääntymisen myötä.
Myymälä 10 (Le10)

Osuusliike Voiman leipämyymälä ja maitomyymälä Le10 sijaitsi Ylä-Raholassa osoitteessa Korvenkatu 9 ja avattiin 28.11.1955 Talo on yksikerroksinen ja rakennettu myymälätiloiksi.
Myymälä 138

Osuusliike Voiman myymälä 138 sijaitsi Ylä-Raholassa osoitteessa Vanha kirkkotie 17 ja avattiin 30.12.1955 . Myymälän oli liha- ja leikeosasto oli numero lm36. Talon on kaksikerroksinen, jonka alakerrassa myymälätilat sijaitsivat.
Nykytilanne

Kaikki rakennukset ovat edelleen olemassa. Myymälä 64 tiloissa toimii kissojen katastrofiyhdistys. Myymälä 10 on yksityisessä omistuksessa asuinkäytössä. Myymälän M138 tiloissa toimii mm. kauneudenhoitoyritys.
Osuusliike Voiman myymälän 64 alkuperäionen rakennus vuonna 1950,  Rahola, Nokiantie 76.
Alkuperäisen myymälän 64 rakennus vuonna 2024, Nokiantie 76.
Osuusliike Voiman myymälä 64 Raholan liikerakennus Juvelankankatu 2, avattu 7.2.1961.
Osuusliike Voiman myymälärakennus vuonna 2024, Juvelankankatu 2.
Osuusliike Voima, Leipä 10 julkisivu syyskuussa 1964, Korvenkatu 9.
Osuusliike Voima Leipä 10 vuonna 2024, Korvenkatu 9.
Osuusliike Voima, Raholan myymälärakennus syyskuussa 1964, M138 julkisivu, Ra-hola, Vanha kirkkotie 17.
Osuusliike Voima myymälä 138 vuonna 2024 Vanhan kirkkotie 17.
Jukataninharakka

| Jukataninharakka |
| --- | --- |
 Aikuinen jukataninharakka.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Varikset Corvidae
Suku::  Loistonärhet Cyanocorax
Laji::  yucatanicus
Kaksiosainen nimi
 Cyanocorax yucatanicus  (Dubois, 1875) 

Katso myös
   Jukataninharakka Wikispeciesissä   Jukataninharakka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jukataninharakka (Cyanocorax yucatanicus) on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit

Jukataninharakka on noin 31–33 cm pitkä. Aikuisella jukataninharakalla on musta pää, niska, vatsapuoli ja pyrstön alapuoli sekä sininen selkä, siivet ja pyrstön yläpuoli.
Levinneisyys

Jukataninharakkaa esiintyy Jukatanin niemimaalla. Sitä tavataan Meksikossa, Belizessä ja Guatemalassa. Lajin populaatioksi arvioidaan 50 000–500 000 yksilöä ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi.
Lisääntyminen

Jukataninharakka pesii alle 10 yksilön perhekunnittain, joissa nuoret yksilöt auttavat pesivää paria poikasten kasvattamisessa. Naaras munii 4–6 munaa, joita haudotaan 17 päivää.
Ravinto

Jukataninharakka käyttää ravinnokseen siemeniä ja niveljalkaisia.
Vico Canavese

| Vico Canavese |
| --- | --- |

 Vico Canavese
 Koordinaatit: 45°30′N, 7°47′E 
Valtio:  Italia
Alue:  Piemonte
Metropolikaupunki:  Torino
Korkeus:  738 m
Väkiluku:  430
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.comune.vico.to.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vico Canavese (piemonteksi Vi Canavèis ) on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa.  Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 430 asukasta.
ORP Wilno

| ORP Wilno |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Krakova
Palveluskäyttöön:  15. lokakuuta 1926
Poistui palveluskäytöstä:  tuhoutunut 18. syyskuuta 1939
Tekniset tiedot
Uppouma:  70,3 t
Pituus:  35 m
Leveys:  6 m
Syväys:  0,39 m
Koneteho:  120 hp
Nopeus:  12,5 km/h
Miehistöä:  40
Aseistus
Aseistus:  1 × 105 mm haupitsi 2 × 75 mm tykkiä kaksoistykkitornissa 4 × 7,92 mm konekivääriä
ORP Wilno (suom. Vilna) oli Puolan laivaston Kraków-luokan jokimonitori toisen maailmansodan alussa ennen uppoamistaan.
Valmistus

Alus tilattiin Krakovasta ja otettiin palvelukseen 15. lokakuuta 1926.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Modlinin sotasataman esikuntalaivaksi. Kesäkuussa 1927 se siirrettiin Pinskin jokilaivueeseen. Alus oli modernisoitavana 1932, jolloin sen aseistusta vahvennettiin vaihtamalla 75 mm tykit 100 millimetrin haupitseihin ja samalla yksi konekivääreistä korvattiin Vickers 13,2 mm NKM -ilmatorjuntakonekiväärillä.
Toisessa maailmansodassa Wilno osallistui taistelutoimiin vasta, kun neuvostojoukot tunkeutuivat 17. syyskuuta Puolaan. Se määrättiin siirtymään Pinskille, jossa se esti vuorokaudeksi neuvostoliiton jokilaivaston etenemisen.  Aluksen oli tarkoitus vetäytyä Bugille, mutta Krolewskin kanavan tuhoutuneet sillat estivät aluksen matkan. Miehistö räjäytti aluksensa 18. syyskuuta lähellä Osobowiczen kylää estääkseen sen joutumisen vihollisen käsiin.
Hiilibudjetti

Hiilibudjetti on konsepti, jossa verrataan hiilen kiertokulkua talouden käsitteisiin. Sitä käytetään kahdessa eri merkityksessä.
Kun analysoidaan ilmakehän hiilipitoisuuden ”tulot ja menot” eli päästölähteet ja hiilinielut, voidaan puhua budjetista vuositasolla. Tällöin tarkastellaan yleensä koko maailmaa kokonaisuutena.
Jos halutaan laskea ”paljonko meillä on vielä varaa päästää kasvihuonekaasuja”, termiä käytetään kuvaamaan tiettyyn ilmastotavoitteeseen suhteutettua hiilen määrää, joka voidaan päästää ilmakehään. Tyypillisesti ilmastotavoitteeksi asetetaan lämpenemisen pysyminen tietyn rajan alapuolella tietyllä todennäköisyydellä.
Kansainvälinen ilmastopaneeli IPCC:n julkaisemien laskelmien mukaan ilmaston lämpenemisen pitämiseksi 50 prosentin todennäköisyydellä 1,5 asteessa, jäljellä oleva hiilibudjetti vuoden 2020 alussa oli kaikkiaan 500 miljardia hiilidioksiditonnia.
Globaalin budjetin jakaminen oikeudenmukaisesti eri maiden kesken ei ole yksiselitteinen asia.
Aiheesta muualla

Figures from the Global Carbon Budget 2024 CC-lisenssillä jaettava kuvapankki vuoden 2024 budjetista
Kärilä

Kärilän kylää Somerolla nähtynä Paimionjoen yli Hämeen Härkätieltä Pyölin suunnasta.
Kärilä on kylä Somerolla.  Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 21, mikä teki siitä Someron 47 varsinaisesta kylästä väkiluvultaan 42. suurimman. Kärilän naapurikyliä ovat Jurvala lännessä, Sillanpää ja Pyöli pohjoisessa, Ryhtä idässä ja Syvänoja etelässä. Kylä rajoittuu Paimionjoen vesistöön pohjoisessa. Kärilä kuuluu Pyölin postinumeroalueeseen ja sieltä käydään koulua Someron Pitkäjärven koulussa.
Kylän vanhoja taloja ovat Mattila, Mäkilä ja Heikkilä, joista Heikkilä edelleen sijaitsee kylän vanhalla kylätontilla Paimionjoen rannassa. Taloista Mattilan rakennukset muodostavat maisemallisesti ja paikallishistoriallisesti merkittävän kokonaisuuden, Heikkilä on maisemallisesti ja kulttuurihistoriallisesti merkittävä ja Mäkilä on rakennus- ja maisema- ja paikallishistoriallisesti merkittävä.
Kylän nähtävyyksiin kuuluu Mäkilän talossa toimiva Mäkilän traktorimuseo, jossa on vuodesta 2002 järjestetty vuosittainen Ol hollilla -kesätapahtuma.
Aimo Sommarberg

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 11. elokuuta 1931
Syntymäpaikka: Kotka,  Suomi
Kuolinaika: 8. maaliskuuta 2022 (90 vuotta)
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1949–1956 | KTP | 126 | (11) |
| 1957–1960 | RU-38 | – | (19) |
Maajoukkue
| 1952–1957 |  Suomi | 15 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Aimo Allan Sommarberg (11. elokuuta 1931 Kotka – 8. maaliskuuta 2022) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Sommarberg edusti urallaan Kotkan Työväen Palloilijoita ja Rosenlewin Urheilijoita. Hän voitti KTP:ssa Suomen mestaruuden 1951 ja 1952. Kaikkiaan Sommarberg pelasi kymmenen kauden aikana 148 Mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 19 maalia.
Sommarberg pelasi Suomen jalkapallomaajoukkueessa vuosina 1952–1957 yhteensä 15 maaottelua.
Sommarberg valmensi Rosenlewin Urheilijoiden jalkapalloilijoita 1957–1960 ja 1962–1964. Hän kuului KTP:n johtokuntaan, Rosenlewin Urheilijoiden palloilujaoston johtokuntaan, ja Suomen Palloliiton Satakunnan piirin sarjavaliokuntaan. Sommarberg on saanut Suomen Palloliiton ja TUL:n kultaisen ansiomerkin.
Sommarberg työskenteli työnjohtajana ja asui myöhemmin Nokialla.
Leo Turunen

Leo Oskar Turunen (28. kesäkuuta 1919 Viipuri – 28. huhtikuuta 1989) oli suomalainen jalkapalloilija, jääkiekkoilija ja jääpalloilija.
Hyökkääjänä ja puolustajana jalkapalloa pelannut Turunen edusti urallaan Susia 1940–1941 ja 1945–1948, Helsingin Jalkapalloklubia 1943–1944 ja Tampereen Ilves-Kissoja 1949–1951. Hän voitti Suomen mestaruuden Ilves-Kissoissa 1950. Kaikkiaan Turunen pelasi yhdeksän kauden aikana 115 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 37 maalia. Hän oli mestaruussarjan paras maalintekijä kaudella 1943–1944. Turunen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1940–1950 yhteensä 11 maaottelua.
Urheilutoimittajain liitto valitsi Turusen ensimmäiseksi vuoden jalkapalloilijaksi 1947.
Jääpalloa Turunen pelasi muun muassa Susissa ja Ilves-Kissoissa. Jääpallomaajoukkuetta hän edusti kuudessa A-maaottelussa.
Turunen pelasi myös jääkiekkoa yhden kauden ajan SM-sarjassa KIF:n joukkueessa 1942–1943.
Aleppon linnoitus

| Aleppon linnoitus |
| --- | --- |
 Aleppon linnoitus vuonna 2010.
Sijainti:  Aleppo  Syyria
Koordinaatit:  36°11′57″N, 37°9′45″E
Rakennustyyppi:  linnoitus
Valmistumisvuosi:  1200-luku (nykyisellään)
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aleppon linnoitus on linnoitus kukkulalla Syyrian Aleppon kaupungissa. Nykyinen linnoitus on peräisin pääasiassa aijubidien kaudelta 1200-luvulta, mutta linnoituskukkulalla on ollut puolustusvarustuksia jo aikaisempina kausina.
Linnoitus on osa Aleppon vanhankaupungin Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta. Se kärsi huomattavia tuhoja Syyrian sisällissodassa.
Kohde

Aleppon linnoitus sijaitsee Syyrian Aleppon kaupungissa sen vanhankaupungin alueella. Linnoitus on rakennettu kukkulalle, jota ympäröi tasanko. Linnoituskukkulan korkeus merenpinnasta on 437 metriä ja ympäröivästä tasangosta se nousee noin 40 metriä. Toisin kuin monet Pohjois-Syyrian kukkulat, Aleppon linnoituksen kukkula on pääosin luonnollinen pinnanmuodostelma, eikä Tell eli rauniokumpu, jollaisia on syntynyt ihmisasutuksen takia. Kukkulaa on kuitenkin louhittu sen linnoituksia rakennettaessa.
Linnoitus itsessään on käytännössä muurien ja vartiotornien ympäröimä pyöreähkö alue. Linnoitusalueella sijaitsevat esimerkiksi Hadadin temppeli, Aleppon linnoituksen suurmoskeija, sekä Abrahamin moskeija. Sisäänkäynti linnoitukselle kulkee suuren katetun portin kautta.
Historia > Muinainen Aleppo

Aleppon linnoituksen kukkula lienee ollut suojapaikka lähistön asukkaille hyökkäyksien aikana jo pitkään. Sillä on ollut myös uskonnollista merkitystä. Arkeologisissa kaivauksissa 1990-luvulla löydettiin suuri temppeli, jota on käytetty ilmeisesti jo varhaiselta pronssikaudelta 2500 vuotta eaa. rautakaudelle saakka. Aleppon kaupunki mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1700–1600-luvulla eaa. Myöhemmin Eblasta löydettyjen piirtokirjoitusten perusteella linnoituskukkula oli tärkeä myrskynjumala Hadadin kulttipaikka. Alepposta tuli Yamhadin kuningaskunnan pääkaupunki ja se säilytti temppelinsä kautta uskonnollisen merkityksensä heettiläisten kaudella. Akhaimenidien Persiassa sen merkitys oli kuitenkin vähentynyt ja Alepposta tuli pienehkö kylä. Hellenistisellä ja roomalaisella kaudella linnoituskukkulan temppeli liitettiin todennäköisesti Hadadin esimerkin mukaisesti Zeukseen ja Jupiteriin.
Bysantin valtakunnan kaudelta arkeologisia merkkejä puolustusvarustusten rakennuttamisesta kukkulalla ei ole. Linnoituksen alla on kuitenkin maanalaisia tiloja, joilla saattaa olla bysanttilainen alkuperä. Siihen myös viitattiin turvapaikkana kaupungin asukkaille esimerkiksi sasanidien piirittäessä kaupunkia. Arabit valtasivat Aleppon ilmeisesti ilman vastarintaa vuonna 637-638 ilmeisesti ilman suurempaa vastarintaa. Linnoituksen muurit olivat myöhempien lähteiden mukaan hyvin huonossa kunnossa, eivätkä ne olisi kestäneet piiritystä. Aleppo oli kärsinyt maanjäristyksestä ennen arabien saapumista.
Historia > Islamilainen kausi

Aleppon myöhemmisä muslimihallitsijoista esimerkiksi Saif al-Dawla ja Nur al-Din toteuttivat joitakin rakennushankkeita linnoituksella. Paljon suurempiin rakennustöihin ryhtyivät kuitenkin aijubidit, joiden jäljiltä on suurin osa nykyistä linnoitusta. Samasta syystä huomattava osa vanhemmista puolustusvarustuksista on kadonnut. Rakennushankkeita toteutti Salah al-Dinin eli länsimaalaisittain Saladinin poika al-Zahir Ghazi, joka hallitsi vuosina 1186–1216. Uudelleen rakennetusta linnoituksesta tuli monien muiden Syyrian sisämaan linnoitusten prototyyppi. Se kärsi huomattavia vaurioita mongolien hyökätessä Syyriaan vuosina 1260–1261. Kaupunki kärsi tuhoja Timur Lenkin hyökkäyksessä vuonna 1400. Aluetta hallinneet mamelukit toteuttivat korjauksia kaupungissa ja linnoituksella, mutta linnoitus oli akanut menettää merkitystään kaupnugin puolustuksen kannalta. Kun mamelukit ajautuivat sotaan Osmanien kanssa, sulttaani Qansuh al-Ghauri toi linnoitukselle suuren määrän omaisuutta, jotta se ei jäisi hänen kilpailijoidensa käsiin Egyptissä sotaretken aikana. Mamelukit kärsivät tappion Mardž Dabiqin taistelussa vuonna 1516 ja osmanihallitsija  Selim I sai -al-Gaurin aarteen käsiinsä hänen saapuessaan Aleppoon ilman vastarintaa hieman voittonsa jälkeen.
Historia > Nykyaika

Aleppon muinaisesta kaupungista ja sen osana myös linnoituksesta tuli Unescon maailmanperintöluettelon kohde vuonna 1986 ja paikka oli suosittu matkailukohde. Aleppon vanhakaupunki kärsi mittavia tuhoja Syyrian sisällissodan Aleppon taistelun aikana. Linnoitus oli Bašar al-Assadin joukkojen tukikohta, jota kapinalliset yrittivät pitkään valloittaa. Linnoitukselta toimivat esimerkiksi hallinnon tarkka-ampujat. Vuonna 2015 osa linnoituksen muuria romahti räjähdyksessä.
30. marraskuuta 2024 Syyrian kapinalliset etenivät jälleen Aleppoon vallaten kaupungin ja nostaen lippunsa salkoon linnoituksen edustalla.
Linnoitus ja kukkula vasten Aleppon taivaanrantaa.
Linnoituskukkulan Hadadin temppelin raunioita.
Alppon linnoituksen portti sen sisäänkäynnillä.
Piscina

Piscina Neitsyt Marian kirkossa Hombergissa.
Piscina Tukholman Brännkyrkan seurakunnan kirkossa (Ruotsin kirkko)
Piscina on kirkossa alttarin lähellä oleva matala allas, jota käytetään ehtoollisvälineiden pesemiseen. Piscina on yleensä valmistettu kivestä, ja siitä johtaa viemäri kirkon perustuksiin. Piscinaan voidaan kaataa myös sakramenteissa käytetyt ylijääneet aineet niin, että ne pysyvät siunatulla maalla. Piscinaa käytetään katolisessa, luterilaisessa ja anglikaanisessa kirkossa. Myös ortodoksisessa kirkossa on käytössä piscinaa muistuttavia astioita. Suomessa piscinat ovat osa keskiaikaisten kivikirkkojen arkkitehtuuria. Useissa Ruotsin kirkon kirkoissa on piscina ja sitä käytetään länsimaisen perinteen mukaisesti ylijääneen ehtoollisviinin tai kasteveden hävittämiseen.
Historia

Latinan sana piscina tarkoitti aluksi antiikin termien kala-allasta. Kristinuskon tultua se merkitsi kastekappelin kasteallasta. Myöhemmin piscinaksi on nimitetty usein kuorin tai sakariston seinän syvennykseen sijoitettua allasta, jossa huuhdellaan sakramenttiastioita.
Kristillisessä käytössä piscina tarkoitti alun perin kasteallasta, mutta keskiajalla merkitys vaihtui tarkoittamaan seinän sisään syvennettyä pesuallasta. Tässä muodossa piscina on yleistynyt sydänkeskiajan lopulla.
Käyttö

Piscinan tarkoitus on ohjata sakramenteissa ja pyhien välineiden pesussä käytetty vesi ja pappien käsienpesuvesi suoraan siunattuun maahan. Toisinaan piscinan käyttä on hävitetty myös vihkivettä, sakramenteissa käytettyä krismaa ja tuhkakeskiviikon palveluksesta ylijäänyttä siunattua tuhkaa. Piscinaan ei kuitenkaan ole kaadettu ylijäänyttä ehtoollisviiniä, joka on kirkon sääntöjen mukaan kuulunut nauttia messun jälkeen. Nykyään, esimerkiksi Ruotsin kirkossa on normaalia, että kalkkiin jäänyt viini tyhjennetään kirkon piscinaan.
Piscinan paikka on alttarin luona seinäkomeron pohjalla, alttarin sivussa tai pylvään päällä, jonka sisällä ja alla olevassa lattiatiilessä on reikä. Esimerkiksi Naantalin kirkossa ja Hattulan Pyhän Ristin kirkossa on piscina.
Käännös suomeksi
Eero Ronkanen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 2. marraskuuta 1908
Kuolinaika: 8. elokuuta 1990 (81 vuotta)
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1928 | Vesa | – | (–) |
| 1930 | KIF | 6 | (2) |
| 1931–1941 | HPS | 121 | (42) |
Maajoukkue
| 1932–1934 |  Suomi | 4 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Erkki August ”Eero” Ronkanen (2. marraskuuta 1908 – 8. elokuuta 1990) oli suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi neljä A-maaottelua vuosina 1932–1934.
Ura

Laitahyökkääjänä esiintynyt Ronkanen aloitti uransa Työväen Urheiluliiton mestaruussarjassa pelanneessa Töölön Vesassa. Vuonna 1928 hän edusti Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkuetta Moskovan spartakiadeissa. Koska sosialidemokraattien johtama TUL oli kieltänyt urheilijoitaan osallistumasta kommunistisen Punaisen urheiluinternationaalin järjestämiin Spartakiadeihin, erotettiin joukkueen pelaajat liiton jäsenyydestä vuotta myöhemmin.
Ilman seuraa jäänyt Ronkanen siirtyi vuonna 1930 Kiffenin riveihin ja sieltä edelleen vuoden kuluttua Helsingin Palloseuraan. Hän edusti seuraa vuoteen 1941 saakka ja voitti kolme Suomen mestaruutta vuosina 1932, 1934 ja 1935. Kaikkiaan Ronkanen pelasi 11 kauden aikana 127 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 44 maalia.
A-maajoukkueessa Ronkanen debytoi kesäkuussa 1932 Norjaa vastaan pelatussa ystävyysottelussa.
Jaatila (Somero)

Jaatilan historiallinen kylätontti.
Someron torppamuseo.
Jaatilanjoki.
Jaatila on kylä Somerolla Hämeen Härkätien (yhdystie 2810) varrella. Kylä on osa Someron keskustaajamaa, ja sen naapurikyliä ovat Pappila lännessä ja Joensuu sekä Ruunala idässä. Kylän ohi idässä, rajana Joensuun ja Ruunalan kyliä vastaan virtaa Someron Kirkkojärveen laskeva, kylästä nimensä saanut Jaatilanjoki.
Pääosa kylästä on 2000-luvulla taajama-aluetta, johon kuuluvat Jaatilan ja Rankkulan asuinalueet Hämeen Härkätien ja Jaatilantien varsilla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 889, mikä teki siitä väkiluvultaan Someron toiseksi suurimman kylän heti Joensuun jälkeen.
Jaatilan kylän historiallinen kylätontti on sijainnut Jaatilantien varressa olevalla mäellä. Hämeen Härkätien varressa, Jaatilanjoen rannassa on maisemallisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas, Pikkupappilana tunnettu Someron entinen kappalaisenpappila Grankulla eli Rankkula, joka 2000-luvulla oli yksityisomistuksessa. Sitä vastapäätä tien pohjoispuolella Jaatilanjoen rannassa on vuonna 1956 avattu Someron museo, joka käsittää toistakymmentä eri puolilta Someroa ja lähipitäjiä kerättyä vanhaa talonpoikaisrakennusta.
Jaatilan Rankkulassa, Someron pikkupappilan entisillä mailla, on kaava-alueen teitä nimetty somerolaisten merkkihenkilöiden mukaan. Nimikkotiensä alueelle ovat 1900-luvun merkkihenkilöistä saaneet tangosäveltäjä Unto Mononen, laulaja Rauli Somerjoki, pedagogi ja esperantisti Joel Vilkki, kansanedustaja ja ministeri Aleksi Aaltonen sekä maanviljelijä, kansanedustaja ja päätoimittaja Lauri Sariola. Asuinalueen eteläosassa, Hämeen härkätien varressa tiennimiä on annettu Somerolla syntyneiden tai vaikuttaneiden kirkonmiesten mukaan. Näitä ovat herännäispappi ja virsirunoilija Abraham Achrenius, Someron kirkkoherra ja isonvihan aikana Turun väliaikaisen konsistorin esimiehenä toiminut Jacob Ritz sekä Someron kirkkoherroina 1900-luvulla toimineet A. E. Laaksi ja Sulo Tasanko.
Aiheesta muualla

Schroderus, Lars: Somero, Jaatila, vanhempi tiluskartta ja selitys. Hämeen lääni, Somero, bb1a:138.  (Maanmittaushallitus, Maanmittaushallituksen uudistusarkisto, maakirjakartat) Kansallisarkisto, 1647.  Kartan verkkoversio Jyväskylän yliopiston julkaisuarkistossa (jpg) (viitattu 20.6.2011)
| n k Somero |
| --- | --- |
Taajamat:  Someron keskustaajama 
Rekisterikyliä Somerolla:  Harju  Hirsjärvi  Häntälä  Härkälä  Ihamäki  Jaatila  Joensuu  Jurvala  Kerkola  Kimala  Kivisoja  Kultela  Kärilä  Lahti  Lammi  Lautela  Ollila  Pajula  Paltta  Pappila  Pitkäjärvi  Pusula  Pyöli  Rautela  Ruunala  Ryhtä  Saarentaka  Sillanpää  Sylvänä  Syvänoja  Talvisilta  Terttilä  Viluksela  Ylenjoki 
Kulmakuntia Somerolla:  Isoniittu  Kauraketo  Koisthuhta  Laitiainen  Lehtimäenkulma  Palojoki  Uusi-Kaskisto 
Rekisterikyliä Somerniemellä:  Härjänlahti  Härjänoja  Jakkula  Kaskisto  Keltiäinen  Kopila  Mäyrämäki  Oinasjärvi  Palikainen  Salkola  Suojoki  Vesanoja  Viuvala
François Rabelais

| François Rabelais |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1483–1494 Chinon, Ranska
Kuollut: 1553 Pariisi
Kansalaisuus:  ranskalainen
Ammatti:  kirjailija, lääkäri, humanisti
Kirjailija
Salanimi: Alcofribas Nasier, Maistre Alcofribas Nasier ja M. Alcofribas 
Esikoisteos:  Dipsodien kuningas
Pääteokset:  Suuren Gargantuan hirmuinen elämä
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
François Rabelais (n. 1483–1494 Chinon, Ranska – 1553 Pariisi) oli ranskalainen renessanssiajan humanisti ja kriittis-humoristinen kirjailija.
Elämäkerta

Rabelais oli asianajajan poika. Hän opiskeli fransiskaaniluostarissa noviisina keskiajan teologiaa ja antiikin kieliä. Hän kääntyi benediktiiniksi ja jätti lopulta luostarielämän siirtyen maallistuneeksi papiksi. Rabelais opiskeli ja vaikutti useissa yliopistoissa kuten Poitiers’ssa, Pariisissa, Montpellier’ssa ja Lyonissa ja vieraili Itävallassa sekä Torinossa, Italiassa. Vuonna 1537 hänet vihittiin Montpellierissä lääketieteen tohtoriksi. Rabelais vaikutti lääkärinä ja tunsi esimerkiksi anatoomikko Andreas Vesaliuksen sekä Ambroise Parén.
Tuotanto

Rabelais suututti kirjoituksillaan sekä katolisen kirkon edustajat että Sorbonnen akateemikot. Vuodesta 1532 alkaen ilmestyneen viisiosaisen teossarjansa kaksi ensimmäistä osaa, Gargantua ja Pantagruel, hän julkaisi salanimellä Alcofribas Nasier (anagrammi nimestä François Rabelais). Julkaistuaan seuraavan osan (Kolmas kirja) omalla nimellään hänet julistettiin pannaan. Viides kirja ilmestyi postuumisti ja sen tekijyys on osittain kiistanalainen. Rabelais käsitteli aikaansa nähden epäsovinnaisesti muun muassa kuolemaa. Teossarja on osittain suomennettu nimellä Suuren Gargantuan hirmuinen elämä, Ville Keynäs on suomentanut kolmannen ja neljännen kirjan.
Aatteellisesti Rabelais kuului kristillisen humanismin piiriin. Hän on tullut kuuluisaksi mielikuvituksensa ja tyylinsä ilmeikkyyden takia, mutta vallinneiden olojen arvostelu oli puhdasoppisen uskon vaalijoille epämieluista. Rabelais tuomittiin kerettiläiseksi ja uusien uskonpuhdistusaatteiden kannattajaksi, ja hänen teoksensa merkittiin kirkon kieltämien kirjojen luetteloon.