stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Minecraft
Pelitilat > Katsoja-pelitila

Katsoja-pelitilassa pelaaja on näkymätön ja pystyy kulkemaan kuutioiden läpi sekä näkemään maanalaiset luolat ja rakennukset, kuten hylätyt kaivokset. Pelitilassa ei pysty asettamaan tai rikkomaan kuutioita.
Pelitilat > Kovanaama-pelitila

Hardcore- eli kovanaamapelitila on muuten sama kuin selviytymispelitila, paitsi että vaikeusaste on lukittu vaikealle ja maailmaa voi kuoleman jälkeen pelata vain tarkkailija-pelitilassa.
Moninpeli

Minecraftissa on mahdollista pelata moninpeliä ja myös luoda oma moninpelipalvelin. Minecraftilla ei ole ”virallisia” moninpelipalvelimia, vaan yksittäiset pelaajat tai ryhmät ylläpitävät omia palvelimiaan. Palvelinohjelmisto on maksuton ja ladattavissa Minecraftin verkkosivustolta ilman rekisteröitymistä tai pelin ostamista. Monet yritykset myös vuokraavat Minecraft-palvelimia. Yleensä vuokrattavien palvelimien mukana tulee myöskin ohjauspaneeli, jonka avulla palvelinta voi hallita ilman komentorivin käyttämistä.
Mojang on luonut palvelun nimeltä Minecraft Realms, jossa pelaajat voivat maksusta vuokrata palvelimen Mojangilta. Palvelimen hallitseminen tapahtuu täysin pelin sisällä. Realms-palvelimilla peliin voi olla yhteydessä enintään 2 tai 20 pelaajaa samanaikaisesti, riippuen palvelimen tyypistä. Minecraft Realmsin tarkoituksena on helpottaa moninpelaamista, sillä moninpelipalvelimien ylläpito vaatii jokseenkin laajaa tietoteknistä osaamista.
Ladattavat lisäosat ja laajennukset

Minecraftiin on saatavilla paljon erilaisia internetistä ladattavia yhteisön tekemiä lisäosia ja laajennuksia, joihin lukeutuvat esimerkiksi:
Modifikaatiot ovat pelaajien luomia lisäosia, joita voi lisätä peliin. Niissä voi olla muun muassa kuutioita, ulottuvuuksia, esineitä, hirviöitä, päävihollisia ja työkaluja. Mojang ei tee modeja itse, vaan kaikki modit ovat Minecraftin yhteisön tekemiä. Peli voi teknisesti pyörittää samaan aikaan useita modeja, mutta kaikki modit eivät ole yhteensopivia toistensa kanssa ja aiheuttavat toisinaan pelin kaatuilua.
Modipaketit ovat yhteisön tekemiä modikokoelmia, jotka sisältävät useita modeja. Modipaketit voivat sisältää paljon yhteensopimattomia modeja ja toimia silti, sillä modipaketin tekijä voi muokata modit juuri pakettiin sopivaksi.
Modipakettiohjelma  on itsenäinen ohjelma, mikä sisältää useita modipaketteja, mikä tekee modipakettien latauksen erittäin helpoksi. Jokainen paketti sisältää omat maailmansa, asetukset ja tietenkin modinsa. Tunnetuimpia modipakettiohjelmia ovat muun muassa ”Technic Launcher” (sisältää mm. Tekkitin ja Voltzin) ja ”Feed The Beast” (sisältää muun muassa MindCrackin ja Monster Packin).
Muokatut maailmat ovat yhteisön tekemiä, omia maailmoja. Ne voivat sisältää valmiiksi suuria rakennelmia, erityislaatuista luontoa, taistelukenttiä, seikkailuratoja, selviytymistä vaikeissa olosuhteissa tai käytännössä mitä tahansa.
Resurssipaketit muuttavat Minecraftin ulkoasua ja/tai ääniä. Ennen päivitystä 1.6 niitä kutsuttiin tekstuuripaketeiksi. Tekstuuripaketeilla pystyttiin muokkaamaan ainoastaan tekstuureja, kun taas resurssipaketeilla voi muokata myös ääniä ja pelin 3D-malleja. Minecraftin palikkojen tekstuuri on oletuksena 16×16 pikseliä, mutta on myös muuntarkkuuksisia paketteja, joiden tarkkuus vaihtelee aina 8×8 pikselistä 512×512 pikseliin. Suurempi tarkkuus vaatii tietokoneelta enemmän tehoa.
Skineillä eli ”ihoilla” voi vaihtaa hahmon ulkonäköä. 1.8-versiosta lähtien skinissä on kaksi kerrosta ja hahmon kädet on mahdollista vaihtaa kapeammiksi. Konsoli- ja Pocket Edition -versioissa on myös valmiita maksullisia skinipaketteja, jotka sisältävät valmiita skinejä käytettäväksi. Näissä versioissa ei ole tällä hetkellä mahdollista luoda omaa skiniään, tosin puhelimille ja tableteille voi asentaa sovelluksia, jotka mahdollistavat tämän.
Add-Onit ovat periaatteessa samoja kuin Modit, paitsi että ne eivät lisää peliin asioita, vaan vaihtavat esimerkiksi Hirviön tekstuurin, käyttäytymisen ja ominaisuudet. Add-onit julkaistiin ensimmäisen kerran Bedrock-versioissa.
Alustat > Minecraft Java Edition

Java Edition on Minecraftin alkuperäinen versio, joka toimii Windows-, Linux- ja macOS-tietokoneilla.
Alustat > Minecraft (Bedrock Edition)

Version 1.2 Better Together myötä aiempi Pocket Edition (Android, iOS, Fire OS, Windows Mobile, Windows 10, Gear VR, Apple TV, Fire TV) sekä Xbox One Edition ja Nintendo Switch Edition yhdistettiin yhdeksi versioksi, jota tunnetaan joko Minecraft Bedrock Editionina, tai lyhyesti Minecraftina. Samalla päivitys mahdollisti näiden alustojen moninpelaamisen keskenään, mutta ei Minecraft Java Editionin kanssa.
| Alusta | julkaisu | tila |
| --- | --- | --- |
| Android | 7. lokakuuta 2011 | Bedrock Editionin osa |
| iOS | 17. marraskuuta 2011 | Bedrock Editionin osa |
| Fire OS | 13. syyskuuta 2012 | Bedrock Editionin osa |
| Windows Phone 8.1 | 10. joulukuuta 2014 | lopetettu 19. joulukuuta 2016 |
| Minecraft: Windows 10 Edition | 29. heinäkuuta 2015 | Bedrock Editionin osa |
| Minecraft: Gear VR Edition | 27. huhtikuuta 2016 | Bedrock Editionin osa |
| Minecraft: Apple TV Edition | 16. joulukuuta 2016 | lopetettu 24. syyskuuta 2018 |
| Minecraft: Fire TV Edition on | 16. joulukuuta 2016 | Bedrock Editionin osa |
Alustat > Minecraft: Education Edition

Minecraft: Education Edition on opetuskäyttöön tarkoitettu luokkahuoneessa käytettäväksi suunniteltu versio. Sen ovat kehittäneet Mojang ja Xbox Game Studios ja siinä on ominaisuuksia, jotka tekevät siitä helppokäyttöisen kouluympäristössä. Tämä versio julkaistiin 1. marraskuuta 2016.
Alustat > Legacy Console Edition

Legacy Console Edition -nimi viittaa useaan 4J Studiosin tekemään versioon Minecraftista. Ne oli tehty konsoleille Xbox 360, Xbox One, PlayStation 3, PlayStation 4, PlayStation Vita, Wii U ja Nintendo Switch. Xbox 360, PlayStation 3, PlayStation Vita sekä Wii U-versiot lopetettiin kokonaan vuonna 2018 1.13-päivityksen myötä. Xbox One, PlayStation 4 ja Nintendo Switch-versioiden tuen loppumisen jälkeen julkaistiin näillä kolmella konsolilla, sekä muunmuassa PC:llä, Chromebookilla ja Android sekä IOS-järjestelmillä toimiva Bedrock Edition. Legacy Console editionin aiemmin ostaneilla oli mahdollisuus ladata Bedrock Edition ilmaiseksi. Kuitenkin, päivitysmahdollisuus Bedrock Editioniin päättyi loppuvuodesta 2019.
Alustat > Vanhat versiot

Pocket Edition oli mobiililaitteille tarkoitettu versio (Android, iOS, Fire OS, Windows Mobile, Windows 10, Gear VR, Apple TV, Fire TV).
Minecraft Pi Edition oli Raspberry Pi -tietokoneelle suunnattu versio, joka perustui paljolti vanhaan versioon Pocket Editionista. Raspberry Pi -versio oli tarkoitettu pääasiallisesti ohjelmoinnin harjoitteluun, eikä siihen koskaan julkaistu päivityksiä.
Minecraft: New Nintendo 3DS Edition julkaistiin 13. elokuuta 2017 New Nintendo 3DS, 3DS XL ja 2DS XL -laitteille. Versio lopetettiin 15. tammikuuta 2019.
Kehitys > Historia

Minecraft Alpha, joka julkaistiin 16. toukokuuta 2009, siirtyi alpha-kehitysvaiheesta beta-vaiheeseen 20. joulukuuta 2010. Betan suunniteltiin loppuvan 11. marraskuuta 2011, ja Minecraft julkistettavan virallisesti. Lopulta Betasta siirryttiin pois Minecraft 1.0.0:n myötä, joka julkaistiin lopulta 18. marraskuuta 2011 Minecon 2011:n aikana. Minecraftista on olemassa versio Beta 1.9 Pre-release, mutta sitä ei koskaan julkaistu.
Kehitys > Päivitykset

Minecraftiin tulee noin kerran vuodessa isompia päivityksiä, jotka lisäävät peliin paljon uutta sisältöä. Ennen suuria päivityksiä julkaistaan myös pienoispäivityksiä (engl. snapshot). Niiden mukana peliin tulee uusia asioita ja myös paljon bugikorjauksia.
Kehitys > Musiikki

Minecraftin alkuperäisen musiikin on säveltänyt Daniel ”C418” Rosenfeld. Lena Rainen säveltämää musiikkia lisättiin peliin ensimmäisen kerran 1.16-version pienoispäivitys 20w15a:ssa, nämä olivat pelin ensimmäiset kappaleet, jotka eivät olleet C418:n tuotoksia. 1.6-version julkaisun jälkeen musiikkia on voinut lisätä ja muuttaa resurssipakettien avulla.
Kehitys > Oheistuotteet

Minecraftin maailmaa ja sen tiettyjä osa-alueita käsitteleviä kirjoja on julkaistu useita, ja ne ovat erittäin suosittuja. Mojangin tekemiä Minecraft: Combat Handbook, Minecraft: Construction Handbook, Minecraft: Essential Handbook ja Minecraft: Redstone Handbook on myyty yli 17 miljoonaa kappaletta. Nämä kirjat toimivat pelin käyttöohjeina, esimerkiksi punakivipalikoilla voi peliin luoda loogisia portteja ja näiden avulla erittäinkin monimutkaisia mekanismeja.
Minecraftista on myös tekeillä 3D-elokuva, jonka piti saada maailmanensi-iltansa 19. toukokuuta 2019, mutta julkaisu on viivästynyt alkuperäisen ohjaajan ja käsikirjoittajan vaihduttua. Julkaisupäiväksi suunniteltiin sen jälkeen 4. maaliskuuta 2022, mutta koronaviruspandemian takia julkaisupäivä ei ole tiedossa.
Minecon

Minecon on noin vuosittain vuodesta 2010 lähtien järjestetty Minecraft-aiheinen, Mojangin järjestämä tapahtuma. Siellä mm. kerrotaan Minecraftin tulevista ominaisuuksista. Lisäksi voi tutustua tapahtumakeskukseen, pelata Minecraftia ja tavata Minecraft-tubettajia.
Osallistumalla Minecon-tapahtumaan paikan päällä saa Minecon-viitan peliin. Kyseinen viitta on erilainen joka vuosi, eikä viittoja voi saada enää jälkeenpäin.
”Henkinen” seuraaja

Minecraftin alkuperäinen kehittäjä Markus Persson on ilmoittanut kehittävänsä peliä, joka on hengeltään Minecraftin seuraaja. Sillä ei kuitenkaan ole mitään suoraa yhteyttä siihen ja se on ihan oma pelinsä. Myöhemmin hän kertoi pelin nimen olevan Levers and Chests.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Minecraft MobyGamesissa (englanniksi)
Virallinen kotisivu (englanniksi)
Mojangin kotisivu (englanniksi)
Minecraft-wiki (englanniksi)
Planet Minecraft
Pöytävuoria Minecraftissa.
Varhaiset korkeakulttuurit

Varhaiset korkeakulttuurit olivat ihmisyhteisöjä, johon kehittyi muita monimutkaisempi yhteiskuntajärjestelmä jo varhain, neoliittisen kauden alussa. Niille on yhteistä kaupunkimaisen asutuksen syntyminen, mutta niistä voidaan tunnistaa seitsemän muutakin yleistä piirrettä: järjestäytynyt hallinto, monimutkainen uskonto, eriytyneitä ammatteja, yhteiskuntaluokkia, taidetta ja arkkitehtuuria, julkisia laitoksia ja kirjoitusjärjestelmä. Varhaisin korkeakulttuuri syntyi Etelä-Mesopotamiassa Sumerissa, nykyisessä Etelä-Irakissa noin 3500 eaa. missä alettiin käyttää kuvakirjoitusta.  Muita tunnettuja varhaisia korkeakulttuureja ovat faaraoiden Egypti, Indus-kulttuuri, Kiina sekä Amerikan mantereella Perun ja Mesoamerikan intiaanikulttuurit.
Varhaisen korkeakulttuurin tuntomerkkejä ovat esimerkiksi
Kaupunki kaupan ja vallan keskus
Yhteiskuntaluokat, esimerkiksi kuningas, papisto, sotilaat, virkamiehet, talonpojat, orjat
Kirjoitustaito viestinnässä
Järjestäytynyt yhtenäinen uskonto
Ammatillinen eriytyminen, tehtävien mukainen työnjako
Varhaisia korkeakulttuureja

Mesopotamiassa, nykyisen Etelä-Irakin alueella oli Sumerin kulttuuri n. 3500–2000 eaa. Sitä edeltsivät Ubaidin kulttuuri ja Hassuna-, Halaf- ja Samarra-kulttuuri. Sumer-kulttuuria seurasivat myös Elamin (Iran n. 3000–570 eaa.), Akkadin (Keski-Irak n. 2500–2200 eaa.), Assyrian (n. 2000–700 eaa.) ja Babylonian kulttuurit (n. 1800–500 eaa.). Egyptissä oli ensin Naqada-kulttuuri noin 3600–3000 eaa. ja myöhemmin muinainen Egypti dynastioineen noin 3100–539 eaa.
Intiassa oli ensin esiharappalaiset kulttuurit noin 3500 eaa. ja myöhemmin  Indusjoen laaksossa oli Indus-kulttuuri eli Harappan kulttuuri n. 2500–1800 eaa..
Kiinassa oli varhain Erlitoun kulttuuri, johon kuuluivat Xia-dynastia n. 2200–1700 eaa. ja Shang-dynastia n. 1700–1050 eaa.. Erlitoun seuraajia olivat Zhou-dynastia n. 1040–221 eaa. ja Han-dynastia n. 206 eaa.–220 jaa.
Keski-Andien varhaisimpia korkeakulttureja olivat inkoja edeltävät kulttuurit, joihin kuuluivat Caral-kulttuuri (n. 3000–2800 eaa.), Moche-kulttuuri ja Nazca-kulttuuri.
Mesoamerikan eli Keski-Amerikan varhaisimpia suuria korkeakulttuureja olivat olmeekkien, zapoteekkien ja mayojen kulttuurit.
Salmisaaren voimalaitos

| Salmisaaren voimalaitos |
| --- | --- |

Polttoaine:  kivihiili
Teho:  sähköä 160 MW, lämpöä 300 MW
Omistaja:  Helen
Sijainti:  Helsinki, Salmisaari (Ruoholahti)
Salmisaaren voimalaitos on Helenin omistama voimala Helsingin Salmisaaressa.
Salmisaaren voimalaitos
Vuonna 1953 toimintansa aloittanut Salmisaari A tuotti ensin sähköä ja vuodesta 1957 myös kaukolämpöä. Kaukolämpöä se tuotti ensimmäisenä laitoksena Helsingissä. Vuodesta 1984 lähtien käytössä ollut kivihiiltä käyttävä Salmisaari B tuottaa 160 megawattia sähkötehoa ja 300 megawattia kaukolämpöä. Vanhempi A-voimala kykenee nykyään tuottamaan kaukolämpöä 180 MW. Tätä käytetään yleensä vain tarvittaessa. Kaukolämmön kulutushuippujen varalle Salmisaaressa on lisäksi 120 MW:n tehoinen raskasta polttoöljyä käyttävä kattila. Voimalan läheisyydessä sijaitsee myös Kellosaaren kaasuturbiinivoimala. lähde?
Rakennukset

Salmisaari ASalmisaaren A-lämpölaitos toimi aiemmin kivihiilellä. Sen kivihiileen perustuva tuotanto päättyi keväällä 2023. Kattila muutetaan pellettikäyttöiseksi. Kattila alkaa tuottaa lämpöä kaukolämpöverkkoon lämmityskaudella 2024–2025.Salmisaari B
Salmisaaren B-voimalaitoksen kivihiileen perustuva tuotanto päättyy ja laitos poistuu käytöstä  1. huhtikuuta 2025.
Alueella on pellettilämpölaitos, joka valmistui vuonna 2019
Tuotantoalueelle rakennetaan uudisrakennus, joka sisältää kaksi 50 megawatin sähkökattilaa sekä teollisen kokoluokan ilma-vesilämpöpumppulaitoksen. Ilma-vesilämpöpumppujen kaukolämpöteho on 14 megawattia ja kaukojäähdytysteho 8 megawattia. Pumput tuottavat noin 61 gigawattituntia kaukolämpöä ja 10 gigawattituntia kaukojäähdytystä vuodessa. Uudet laitokset aloittavat lämmöntuotannon lämmityskaudella 2024–2025.
Voimalaitoksen yhteydessä on neljä maanalaista hiilivarastoa. Siilovarastoista jokainen on 62 metriä korkea ja 42 metriä leveä. Yhteensä säiliöiden tilavuus on 530 000 kuutiometriä.
Salmisaaren voimalaitos toimii nykyisin niin sanotusti kolmoistuotannossa, eli sähkön ja kaukolämmön lisäksi se tuottaa energian myös kaukojäähdytysjärjestelmään. Voimalaan rakennettiin vuonna 2014 pellettijärjestelmä, ja ensimmäiset koepoltot aloitettiin seuraavana vuonna. Pellettejä käytetään kivihiilen rinnalla ja niistä tulee 5–7 prosenttia polttoaineesta.
Salmisaaren voimalaitoksen piippu on 150 metriä korkea, mikä tekee laitoksesta Helsingin korkeimman rakennelman.[vanhentunut linkki]
Sulkeminen

Vuonna 2022 uutisoitiin, että Helsingin kaupunki oli päättänyt sulkea Salmisaaren B-voimalan viimeistään huhtikuussa 2024. Seuraavana vuonna käyttöä päätettiin kuitenkin huoltovarmuussyistä jatkaa yhdellä vuodella 1. huhtikuuta 2025 asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salmisaaren voimalaitos Wikimedia Commonsissa
Salmisaaren voimalaitos Helenin internet-sivuilla
Salmisaaren voimalaitoksen savupiippu
Saamelainen kulttuuri

Áilu Valle on Utsjoen Kaamasmukasta kotoisin oleva rap-artisti, joka räppää pohjoissaameksi, suomeksi ja englanniksi.
Saamelainen kulttuuri sisältää saamelaisten henkisen ja aineellisen kulttuurin. Luonto on ollut saamelaisille aina aineellisen ja henkisen kulttuurin lähtökohta ja erityisluonne. Saamelaiskulttuurissa on sisäisiä eroavaisuuksia, jotka johtuvat saamelaisten asuinalueen eri seutujen luonnonmaisemien eroista.
Saamelaiskulttuurin peruspiirteet alkoivat muodostua 1300-luvulla. Saamelaiskulttuuri on kokenut renessanssin 1960-luvun lopulta alkaen, jolloin alkoivat muotoutua uudenlainen saamelaisten politiikka, tiedotusvälineet ja taide. Saamelaisuutta alettiin kehittää 1970-luvulla uuteen suuntaan, jossa vanhat perinteet yhdistyvät uuden ajan vaikutteisiin ja näkemyksiin. 1970-luvun tapahtumia kutsutaan saamelaisten kansalliseksi heräämiseksi.
Kielet

Osana saamelaisten kansallisen heräämisen ansioista kuuluu muun muassa saamenkielten saaminen alkuopetuskieleksi saamelaisalueella. Esimerkiksi Inarin kunnassa alkuopetusta annetaan suomen lisäksi pohjois-, inarin- ja koltansaamen kielillä. Ylioppilaskirjoituksissa voidaan kirjoittaa pohjois- ja inarinsaame paitsi vieraana myös äidinkielenä. Inarinsaamen ja koltansaamen opetuksessa kangertaa rahoituksen puute. selvennä
Saamenpuku

Saamelaisista kansallisista tunnuksista näkyvin on saamenpuku. Se on alkuperältään kansanpuku, jonka käyttö ei ole missään historian vaiheessa katkennut. Nykyisin saamelaispuku on muuttumassa käyttöpuvusta juhlapuvuksi. Suomessa puvusta on käytössä viisi päämallia: Enontekiön, Inarin, Tenon, Vuotson ja kolttien puku. Norjassa ja Ruotsissa saamenpukua käyttävät vain saamelaiset. Suomessa myös muut kuin saamelaiset ovat käyttäneet pukuja tai niiden jäljitelmiä matkailuun liittyvässä liiketoiminnassa, mitä on arvosteltu.
Ruokakulttuuri

Saamelainen keittiö on perustunut ennen kaikkea poronhoitoon ja kalastukseen sekä marjojen keräilyyn. Menneinä aikoina myös poron sisäelimiä käytettiin ruoanlaitossa ja puhdistettuja suolia käytettiin makkaroiden valmistuksessa. Poron lihaa ja kalaa on säilötty kuivaamalla tai suolaamalla.
Musiikki

Perinteiseen saamelaiseen musiikkiin kuuluu joiku-laulanta. Saamelaisia nykymuusikoita ja yhtyeitä ovat muun muassa Adjágas, Amoc, Niiles-Jouni Aikio, Angelit, Mari Boine, Sofia Jannok, Jiella, Wimme Saari, Tiina Sanila, SomBy, Transjoik, Niko Valkeapää, Nils-Aslak Valkeapää ja Vilddas. Vuodesta 1990 alkaen on järjestetty vuosittain laulu- ja joikukilpailu Sámi Grand Prix.
Kirjallisuus

Saamelaiskirjailijoita ovat esimerkiksi Suomesta Marjut Aikio, Matti Aikio, Rauna Paadar-Leivo ja Kirste Paltto. Kirsti Palton Voijaa minun poroni (1987) oli vuonna 1986 ehdokkaana Finlandia-palkinnon saajaksi. Nils-Aslak Valkeapään teos Aurinko, isäni (1988) sai Pohjoismaiden kirjallisuuspalkinnon vuonna 1991.
Elokuva

Saamelainen elokuva nousi vuonna 1987, kun norjalainen Nils Gaup ohjasi elokuvan Tiennäyttäjä. Tiennäyttäjän jälkeen on ilmestynyt vain yksi saamenkielinen täyspitkä elokuva: Paul-Anders Simman elokuva Sagojogan ministeri (1997).
Alkuperäiskansojen Skábmagovat-elokuvajuhla järjestetään Inarissa ja järjestäjinä on useita saamelaiskulttuuriin liittyviä tahoja, kuten Saamelaistaiteen tuki -yhdistys.
Saamelaisuutta on käsitelty myös esimerkiksi elokuvassa Skierri – vaivaiskoivujen maa.
Televisio ja radio

Suomessa Yleisradion radiokanaviin kuuluu Yle Sámi Radio. Ylellä on television puolella esitetty saamenkielistä viihde- ja komediasarjaa Märät säpikkäät vuosina 2012–2013. Pohjoissaamenkielistä Ođđasat-uutisohjelmaa esitetään Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Vuodesta 2013 lähtien Ylellä on ollut myös omat saamenkieliset Yle Ođđasat -televisiouutiset.
Kirjallisuutta

Helander-Renvall, Elina: Silde. Saamelaisten myyttejä ja tarinoita.  Utsjoki:  Elina Helander-Renvall, 2006.  ISBN 952-92-0123-0
Helander, Elina & Kailo, Kaarina (toim.): Ei alkua ei loppua. Saamelaisten puheenvuoro.  Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 1999.  ISBN 951-578-632-0
Hirvonen, Vuokko: Saamenmaan ääniä. Saamelaisen naisen tie kirjailijaksi.  ((Sámeeatnama jienat. Sápmelas nissona bálggis girjecállin, 1999.) Väitöskirja: Oulun yliopisto)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999.  ISBN 951-746-087-2
Jomppanen, Karen: Lapin käsitöitä. Sami kiehtatuojik.  Porvoo:  WSOY, 1982.  ISBN 951-0-10694-1
Lehtola, Teuvo: Saamelainen perintö.  Inari:  Kustannus-Puntsi, 2001.  ISBN 952-5343-09-X
Lehtola, Veli-Pekka: Saamelaiset. Historia, yhteiskunta, taide.  Inari:  Kustannus-Puntsi, 1997.  ISBN 951-97541-2-1 , 2. päivitetty laitos 2015 ISBN 978-952-5343-51-9
Lindgren, Anna-Riitta: Helsingin saamelaiset ja oma kieli.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2000.  ISBN 951-746-205-0
Lohiniva, Leena: Govvan. Saamelaisesta kuvataiteesta.  (Näyttely Rovaniemen taidemuseossa 16.10.1999–9.1.2000 ja Siida-saamelaismuseossa 19.1.–27.2.2000)  Rovaniemi:  Rovaniemen taidemuseo, 1999.  ISBN 952-9554-29-X
Pääkkönen, Erkki: Saamelaisuus sirkumpolaarisena etnisyytenä.  (Dieđut 1/1995)  Oulu:  Guovdageaidnu: University of Oulu, Research Institute of Northern Finland: Sámi instituhtta, 1995.  ISBN 951-42-4189-4
Seurujärvi-Kari, Irja (toim.): Beaivvi mánát. Saamelaisten juuret ja nykyaika.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2000.  ISBN 951-746-129-1
Seurujärvi-Kari, Irja & Halinen, Petri & Pulkkinen, Risto (toim.): Saamentutkimus tänään.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011.  ISBN 978-952-222-220-6
Stenros, Manne (toim.): Saamelaiset.  Lahti:  A la carte books, 2007.  ISBN 978-952-5290-61-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotimaa24: Saamelainen kulttuuri elää elinkeinon ja kielen kautta (Arkistoitu – Internet Archive).
Saamelainen Oula Aikio uskaltaa puhua kulttuurinsa menetyksistä. Ylen Elävä arkisto.
Athene Alean temppeli

| Athene Alean temppeli |
| --- | --- |
 Athene Alean temppelin rauniot Aléan kylässä.
Sijainti:  Aléa, Trípoli, Arkadia, Peloponnesos, Kreikka
Koordinaatit:  37°27′20″N, 22°25′14″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  noin 350 eaa.
Suunnittelija:  Skopas
Tyylisuunta:  doorilainen
Julkisivumateriaali:  marmori
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Athene Alean temppeli (myös Athena Alean temppeli) oli antiikin aikainen Athene Alealle omistettu kreikkalainen temppeli Tegean kaupungissa Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisessä Aléan kylässä Tegéan kunnallisyksikön alueella Trípolin kunnassa.
Historia

Temppelin paikka oli toiminut paikallisen Alea-nimisen jumalattaren kulttipaikkana viimeistään mykeneläisellä ajalla. Myöhemmin tämä jumalatar yhdistettiin Atheneen. Pyhäkkö oli saanut alkunsa geometrisellä kaudella. Pausaniaan mukaan sen myyttinen perustaja oli nimeltään Aleos.
Ensimmäinen temppeli rakennettiin paikalle arkaaisella kaudella 600-luvulla eaa. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 395/394 eaa. ja korvattiin uudella temppelillä, joka rakennettiin noin vuonna 350 eaa. Sen suunnitteli paroslainen arkkitehti ja kuvanveistäjä Skopas. Temppeli oli Arkadian tärkein ja koko Peloponnesoksen suurin, ja se oli koko antiikin Kreikan merkittävimpiä kulttikeskuksia. Se toimi erityisesti monien pakolaisten ja turvananojien turvapaikkana.
Augustus vei temppelin kulttipatsaan Roomaan voitettuaan Antoniuksen. Se korvattiin uudella. 400–500-luvulla jaa. temppeli tuhoutui maanjäristyksessä. Viimeistään tämän jälkeen paikalle rakennettiin kirkko. Myöhemmin paikalle syntyi kylä, joka tunnetaan nykyisin nimellä Aléa.
Temppelin arkeologiset tutkimukset alkoivat A. Milchhöferin johdolla vuonna 1879 ja jatkuivat Wilhelm Dörpfeldin johdolla vuonna 1882. Kaivaukset suoritettiin vuosina 1900–1910 Gustave Mendelin ja Charles Dugas'n johdolla. Tuolloin temppelinraunioiden päällä olleet talot purettiin. Kaivaukset suoritti École française d’Athènes eli ranskalainen arkeologinen koulu Ateenassa. Suomalaisista tutkijoista temppeliä on tutkinut Jari Pakkanen.
Rakennus

Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Se oli rakennettu kokonaan marmorista. Temppelin stylobaatin koko oli 47,55 × 19,19 metriä. Temppelissä oli 6 × 14 pylvästä, yhteensä 36 pylvästä. Temppelin naos eli cella avautui itään. Sisällä cellassa oli Athenen norsunluinen kulttipatsas, sekä ainakin Pausaniaan aikana Asklepioksen ja Hygieian patsaat. Cellan kummallakin sivustalla oli seitsemän korinttilaista puolipylvästä. Temppelin itäpuolen ovelle johti ramppi, toinen johti temppelin pohjoispuolelta pienemmälle ovelle.
Temppelin päätykolmiokoristelut esittivät erilaisia myyttejä, kuten Kalydonin metsäkarjun metsästystä sekä tegealaista sukua olleen Telefoksen taistelua kreikkalaisia vastaan.
Temppelistä on säilynyt vain perustuksia ja vähäisiä rakenneosia. Temppelin koristeosia ja muita esinelöytöjä on Tegéan arkeologisessa museossa.