stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä K
K > Eino Koivistoinen

(22. helmikuuta 1895 Kuopio – 1. tammikuuta 1937 New York, USA) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat suutari Juho Koivistoinen ja Miina Lyytinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Helmi Ollikaisen kanssa. Koivistoinen kansakoulun ja hieromakoulun ja työskenteli hierojana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 16. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Koivistoinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui 28. maaliskuuta 1918. Koivistoinen palveli sisällissodan jälkeen yhä 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti 2. Hän toimi koulutusaliupseerina 4.
komppaniassa. Hänet siirrettiin 2. Divisioonan miinanheittäjäkomppaniaan 20. lokakuuta 1918. Koivistoinen erosi armeijasta 15. helmikuuta 1919 ja muutti myöhemmin Yhdysvaltoihin, missä hän työskenteli hierojana New Yorkissa muun muassa sikäläisessä NMKY:ssä vuosina 1930 - 1936. Koivistoinen kuoli 1. tammikuuta 1937 tapaturmaisesti New Yorkissa ja hänen ruumiinsa löydettiin joesta maaliskuun alussa 1937. Hänet haudattiin Brooklyniin New Yorkiin. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli maaliskuussa 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk:   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
K > Aksel Johannes Koivukangas

(23. syyskuuta 1896 Oulu – 11. heinäkuuta 1918) oli suomalainen jääkäri. Hänen äitinsä oli Valpuri Koivukangas. Koivukangas kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 31. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Hänet siirrettiin Altonan työosastoon 28. helmikuuta 1917, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan. Koivukangas kuoli Bremenissä 11. heinäkuuta 1918 ja haudattiin Bremenin hautausmaahan.
Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Johan Elis Valfrid Koivula
K > Frans Petter Koivunen

(9. maaliskuuta 1893 Vehmaa – 30. tammikuuta 1918) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Samuli Björkman ja Maria Erika Efraimintytär. Koivunen työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 1. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin hänellä todetun keuhkotaudin takia pataljoonan täydennysjoukkoon 24. marraskuuta 1917. Hän kuoli tautiinsa 30. tammikuuta 1918 Hampurissa ja haudattiin Hampurin hautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
K > Jaakko Alarik Kojonen

(24. huhtikuuta 1899 Alahärmä – 19. maaliskuuta 1971) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jaakko Kojonen ja Sanna Alaranta. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1931 Hilja Katariina Paulasaaren kanssa. Kojonen kävi kansakoulun ja Vaasan yleisen ammattikoulun ja toimi maanviljelijänä Alahärmässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Kojonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan kiväärin- ja joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Kämärällä ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen Kojonen palveli koulutusaliupseerina Kaartin jääkäripataljoonassa, mistä hän erosi Saksassa allekirjoittamansa palvelusitoutumisajan täytyttyä 11. helmikuuta 1919.
Hänen sotilasluontonsa veti hänet takaisin sotatantereille ja hän liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan 1. huhtikuuta 1919 ja hänet sijoitettiin 1. rykmentin 1. pataljoonan kevyen konekiväärikomppanian päälliköksi. Hän otti retkikunnalla osaa taisteluihin Rajakonnussa, Viteleessä, Tuuloksessa, Alavoistessa, Mäkriällä, Aunuksen kaupungissa, Nurmoilassa, Tenhunselässä, Santamäellä, Salmenniskassa, Veskelyksessä ja Kangasjärvellä. Retkikunnalta hän erosi 31. elokuuta 1919 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. syyskuuta 1919 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Ilomantsin suojeluskuntaan. Ilomantsista hänet siirrettiin paikallispäälliköksi Hämeenkyrön suojeluskuntaan 15. elokuuta 1920. Suomen armeijan palvelukseen hän astui uudelleen 31. toukokuuta 1921 ja hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi Suomen valkoisen kaartin 3. konekiväärikomppaniaan. Seuraavaksi hän siirtyi Rajavartiolaitoksen palvelukseen 24. marraskuuta 1922 ja hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi ja kenttävartioiden tarkastajaksi. Rajavartiostosta hän erosi 2. elokuuta 1926 ja lähti merille, mistä hän palasi 11. kesäkuuta 1928 ja siirtyi autonkuljettajaksi Oy. Teräksen palvelukseen Vaasaan, missä tehtävässä hän toimi aina talvisodan syttymiseen saakka.
Talvisotaan Kojonen osallistui ylimääräisten harjoitusten (YH) aikana komppanianvääpelinä 14. Autokomppaniassa ja myöhemmin ilmasuojelutehtävissä Vaasassa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin 1. Erillisen Sairasautojoukkueen johtajaksi ja varajohtajaksi ja osallistui sotatoimiin Laatokan koillispuolella, Aunuksessa ja Syvärillä. Hänet haudattiin Vaasaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 1. toukokuuta 1918, Vääpeli 1. kesäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali, Aunuksen vapaussodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Johan Henrik Kokki

(19. elokuuta 1896 Viipuri – 3. elokuuta 1930) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat puutarhuri Anton Kokki ja Anna Posti. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Ingrid Charlotta Packalénin kanssa. Kokki kävi kansakoulun ja työskenteli koneenkäyttäjänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 7. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, missä hän haavoittui 22. lokakuuta 1916 ja siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 10. tammikuuta 1917, mistä hän palasi takaisin 3. komppaniaan 20. toukokuuta 1917. Takaisin Suomeen (Vaasaan) hän palasi jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärän kylässä ja asemalla sekä Viipurissa. Hän haavoittui Tampereella ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen hän siirtyi armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän toimi 6. ja 5. komppanian vääpelinä. Valkoisesta kaartista hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1922 Helsingin komennuskomppaniaan, missä hän toimi aluksi komppanianvääpelinä ja myöhemmin Kadettikoulun komennusjoukkueen johtajana. Yleisesikunnan vahtimestarin toimeen hänet nimitettiin 26. elokuuta 1929. Hänen murheellinen kohtalonsa oli joutua murhan uhriksi 3. elokuuta 1930. Hänet haudattiin Kaartin hautausmaahan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli l. toukokuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 1. lk:  Vapaudenmitali 2. lk:   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. mitali,  Jääkärimerkki, Saksan haavoittumismerkki.
Jaakko Kokkila
Juho Valter Kokkila
K > Kaarle Kustaa Kokkila

(8. tammikuuta 1889 Kortesjärvi – 2. toukokuuta 1950) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat Matti Kokkila ja Anna Kokkila. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hilma Matoniemen kanssa. Kokkila työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 23. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa. Sisällissodan jälkeen hänet määrättiin armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä koulutusaliupseeriksi Suomen valkoisen kaartin 9. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 1. heinäkuuta 1918 ja siirtyi viljelemään kotitilaansa Kortesjärvelle. Hänet haudattiin Kortesjärvelle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 1. toukokuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk:   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
K > Juho Edvard Kokkinen

(13. helmikuuta 1898 Ylistaro – 14. heinäkuuta 1979 Ylihärmä) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen äitinsä oli Maria Sofia Kokki. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Serafia Mäenpään kanssa. Kokkinen työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 5. huhtikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 30. heinäkuuta 1916 pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Kokkinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Vuohiniemellä ja Kämärällä, missä hän haavoittui taistelussa 24. huhtikuuta 1918. Kokkinen palveli sisällissodan jälkeen koulutus- ja kuormastoaliupseerina Kaartin jääkäripataljoonassa. Armeijasta hän erosi 8. elokuuta 1919 ja siirtyi Helsingin poliisilaitoksen palvelukseen 1. lokakuuta 1919, mutta palasi armeijan palvelukseen 14. toukokuuta 1921 ja astui palvelukseen komppanianvääpeliksi Pioneeripataljoona 2:n 1. komppaniaa.  Armeijasta hän erosi toistamiseen 14. toukokuuta 1923, mutta astui jälleen palvelukseen 31. lokakuuta 1924 ja hänet sijoitettiin Uudenmaan rykmenttiin, missä hän palveli 29. tammikuuta 1925 saakka, jollain hän siirtyi maanviljelijäksi Ylihärmään. Kokkinen suoritti Jalkaväen aliupseerikoulun.
Kokkinen osallistui talvisotaan 36. Kuormastokomppaniassa, missä hän jatkoi tointaan aluksi myös välirauhan aikana. Myöhemmin hänet siirrettiin vääpeliksi Pioneeripataljoonankoulutuskeskus 1.n 2. Reservinaliupseerikouluun. Jatkosodan syttyessä hänet komennettiin ilmasuojelutehtäviin 584. Ilmasuojelukomppanian IV joukkueen hälytyskokoonpanoon. Sotien jälkeen hän siirtyi viljelemään tilaansa Ylihärmän Pöyhöselle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 1. kesäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 1. lk:   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Arvid Kokko eli Kokkonen
Matti Leonard Kokko
K > Eero Vilhelm Kokkonen

(6. huhtikuuta 1893 Juuka – 4. heinäkuuta 1943) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat suutari Erik Kokkonen ja Hilda Pitkänen. Kokkonen kävi kansakoulun ja työskenteli kauppa-apulaisena ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 11. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 5. joulukuuta 1916 pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Hänet siirrettiin Altonan työosastoon 11. helmikuuta 1917, mistä hänet laskettiin myöhemmin siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen Kokkonen palasi sisällissodan jälkeen 11. joulukuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen myyjänä Juvan osuuskaupassa, josta hän siirtyi myöhemmin Oy Suomen trading co:n palvelukseen varastonhoitajaksi ja tullaajaksi. Vuonna 1924 Kokkonen siirtyi Viipurin saha oy:n palvelukseen varastonhoitajaksi ja paikallismyyjäksi ja oli yrityksen palkkalistoilla vuoteen 1930 saakka, jolloin siirtyi lähettäjäksi Ab Waldhof oy:lle. Takaisin Viipurin saha Oy:n palvelukseen varastonhoitajaksi hän palasi vuonna 1934. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
K > Matti Kokkonen

(17. lokakuuta 1891 Juuka – 1976) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Olli Kokkonen ja Riitta Saastamoinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Eva Helena Kaukasen kanssa, joka kuoli vuonna 1934. Kokkonen kävi kansakoulun ja Sortavalan kauppakoulun vuosina 1909 - 1910. Hän työskenteli konttoristina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 26. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet laskettiin pataljoonan palattua rintamalta siviilitöihin 3. maaliskuuta 1917 hänen sairautensa takia. Takaisin komppaniaansa hän palasi 20. syyskuuta 1917.
Kokkonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi 5. jääkäripataljoonan esikuntaan, josta hänet siirrettiin 12. huhtikuuta 1918 alkaen esikuntavääpeliksi  2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan esikuntaan. Kokkonen otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Karjalankannaksella Kuokkalassa. Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 2. Jääkärirykmentissä, joka tunnettiin myöhemmin nimillä Jääkärirykmentti 2 ja Porin jalkaväkirykmentti 2. Hänet määrättiin 20. lokakuuta 1918 alkaen 4. komppanian vääpeliksi. Kokkonen erosi armeijasta 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Alavuden suojeluskuntaan. Alavudelta hän siirtyi paikallispäälliköksi Vanajan suojeluskuntaan 1. kesäkuuta 1920 ja palveli Vanajalla 31. tammikuuta 1922 saakka, jolloin hän erosi Suojeluskuntajärjestöstä ja siirtyi 1. heinäkuuta 1922 alkaen Etsivän keskuspoliisin palvelukseen Kuopioon ja palveli poliisina 1. heinäkuuta 1923 saakka, jonka jälkeen hän viljeli maata Hyvinkäällä. Ylennykset: Vääpeli 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Juho Kolehmainen
Toivo Kalervo Kolehmainen
K > Rolf Kommonen

(21. helmikuuta 1892 Helsinki – 10. joulukuuta 1955) oli suomalainen jääkäri ja eläinlääkäri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Wilhelm Kommonen ja Agnes Mehring. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Oda Ehlersin kanssa. Kommonen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1910 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljelys-taloudellisella osastolla vuosina 1910 – 1912 sekä kävi ruotsalaisen kauppakorkeakoulun vuosina 1912 – 1914. Opintojensa jälkeen hän muutti Kööpenhaminaan ja työskenteli siellä liikealalla ennen kuin liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 20. toukokuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Hänen sotilasuransa jäi kovin lyhyeksi hänellä todetun sairauden takia ja hän erosi joukosta 9. elokuuta 1915 ja matkusti takaisin Kööpenhaminaan, missä hän opiskeli kieliä ja työskenteli kielenkääntäjänä. Opintojaan hän jatkoi myöhemmin Kööpenhaminan eläinlääketieteellisessä korkeakoulussa ja suoritti eläinlääkärintutkinnon vuonna 1930, jonka jälkeen työskenteli eläinlääkärinä Hornumissa Tanskassa. Hänet haudattiin Hornumiin.
Juho Komonen
Severus Konkola
Paavo Erkki Konsén
Juho Albanus Konttajärvi
K > Juho Mikael Kontu

(22. syyskuuta 1894 Uusikirkko – 2. huhtikuuta 1974) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Samuel Kontu ja Vilhelmiina Puttaa. Hän kävi kansakoulun ja Vakka-Suomen maamieskoulun vuosina 1911 – 1912 ja työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 29. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Kontu saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 11. maaliskuuta 1918 alkaen 3. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen Kontu siirrettiin armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä koulutusaliupseeriksi Suomen valkoisen kaartin 1. komppaniaan.
Armeijasta Kontu erosi 16. helmikuuta 1919 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön 1. huhtikuuta 1919 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Virtain suojeluskuntaan. Virroilta hänet siirrettiin 1. elokuuta 1919 paikallispäälliköksi Tarvasjoen suojeluskuntaan, missä hän palveli 31. joulukuuta 1919 saakka. Myöhemmin hän muutti Heinjoelle ja työskenteli maanviljelijänä vuoteen 1927 saakka, jonka jälkeen hän muutti kotipitäjäänsä Kalantiin. Kontu osallistui talvisotaan kotirintamatehtävissä Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirissä (osasto Merinen). Sodan jälkeen hän palasi takaisin Kalantiin viljelemään maata. Hän viljelikin maata aina vuoteen 1962, jolloin hän muutti Espooseen ja pääsi hoidettavaksi Espoon Nupurissa sijainneeseen Kuusikotiin. Hänet on haudattiin Kalantiin. Ylennykset: Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 1. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 1. lk:   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Taavi Antero Koponen
K > Paavo Kopra

Paavo Kopra (16. heinäkuuta 1891 Kirvu – 13. elokuuta 1960) oli suomalainen jääkärialikersantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Yrjö Kopra ja Anna Niippa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Katri Lallukkan kanssa. Kopra kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 16. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 25. marraskuuta 1916 Altonan työosastoon, mistä hänet laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan.
Takaisin Suomeen Kopra palasi sisällissodan jälkeen syyskuussa vuonna 1918 ja astui Salmin rajavartioston palvelukseen 15. elokuuta 1922 ja hänet sijoitettiin vartioston 3. komppaniaan. Salmissa hän palveli 15. elokuuta 1923 saakka ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Räisälässä aina talvisotaan saakka. Talvisotaan Kopra osallistui ilmavalvonta tehtävissä Käkisalmen Hiitolan alueella. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin vartiopäälliköksi 1721. Ilmasuojelukomppaniaan, mistä hänet kotiutettiin vuonna 1943. Kotiuttamisensa jälkeen hän palasi maanviljelijäksi Räisälään, josta hän joutui aluemenetysten takia muuttamaan evakoksi Köyliöön, minne hänet lopulta myös haudattiin. Ylennykset: Alikersantti 1943. Kunniamerkit:  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Erkki Kopsa

(26. heinäkuuta 1885 Jaakkima - 28. helmikuuta 1947) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Kopsa ja Regina Roininen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Riitta Vartiaisen kanssa. Kopsa työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 5. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Hänet siirrettiin 15. marraskuuta 1916 Altonan työosastoon. mistä hänet laskettiin myöhemmin siviilitöihin. Takaisin Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen heinäkuussa vuonna 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Jaakkimassa omistamallaan tilalla. Talvisotaan Kopsa osallistui ilmavalvonta tehtävissä Jaakkimassa. Välirauhan aikana hän palveli Jyväskylän Vartiokomppaniassa ja jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin asekuljetusten valvontatehtäviin Jyväskylä-Karhumäki akselille. Sotien jälkeen hän muutti Liperiin, missä hän toimi maanviljelijänä vuoteen 1947 saakka. Hänet haudattiin Liperiin. Kunniamerkit:  Talvisodan muistomitali, Jatkosodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Antti Korhola

Antti Korhola (31. tammikuuta 1889 Savitaipale - 6. huhtikuuta 1938) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Tuomas Korhola ja Anni Hofman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Lydia Cohnen kanssa, joka kuoli vuonna 1923 ja hän avioitui toisen kerran vuonna 1930 Aino Matilda Asikaisen kanssa. Korhola kävi kansakoulun ja poliisikoulun vuonna 1919. Hän työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 12. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa, mistä hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1916 alkaen Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin. Takaisin Suomeen hän palasi 8. huhtikuuta 1918 ja siirtyi vanginvartijaksi Katajanokalle ja edelleen Suomenlinnaan. Myöhemmin hän liittyi Helsingin poliisivoimiin ja palveli poliisissa syyskuulle 1919 saakka, jonka jälkeen hän toimi kirvesmiehenä. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Aarne Vilho Korhonen
K > Albanus Korhonen

(26. huhtikuuta 1887 Karstula - 5. huhtikuuta 1918) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Ville Korhonen ja Leena Sofia Heikintytär. Korhonen kävi kansakoulun ja työskenteli työnjohtajana. Korhonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Korhonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Raudussa, missä hän kaatui taistelussa 5. huhtikuuta 1918 ja hänet haudattiin Karstulan sankarihautaan. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 19. syyskuuta 1917, Varavääpeli 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Julius (Jussi) Juho Korhonen