stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koripallo kesäolympialaisissa 2004 – naisten turnaus
Alkulohkot > Lohko B

| Joukkue | O | V | H | Voitto % | Korit | Korit | Koriero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | 5 | 5 | 0 | 100 | 418 | 313 | +105 | 10 |
|  Espanja | 5 | 4 | 1 | 80 | 389 | 333 | +56 | 9 |
|  Tšekki | 5 | 3 | 2 | 60 | 430 | 361 | +69 | 8 |
|  Uusi-Seelanti | 5 | 2 | 3 | 40 | 353 | 392 | -39 | 7 |
|  Kiina | 5 | 1 | 4 | 20 | 381 | 485 | -104 | 6 |
|  Etelä-Korea | 5 | 0 | 5 | 0 | 335 | 422 | -87 | 5 |
14. elokuuta 2004
|  |
| --- | --- | --- |
|  Etelä-Korea | 54–71 |  Kiina |
|  Yhdysvallat | 99–47 |  Uusi-Seelanti |
|  Espanja | 80–78 |  Tšekki |
16. elokuuta 2004
|  |
| --- | --- | --- |
|  Uusi-Seelanti | 81–73 |  Etelä-Korea |
|  Tšekki | 61–80 |  Yhdysvallat |
|  Kiina | 67–75 |  Espanja |
18. elokuuta 2004
|  |
| --- | --- | --- |
|  Kiina | 83–98 |  Tšekki |
|  Etelä-Korea | 57–80 |  Yhdysvallat |
|  Espanja | 91–57 |  Uusi-Seelanti |
20. elokuuta 2004
|  |
| --- | --- | --- |
|  Uusi-Seelanti | 79–77 |  Kiina |
|  Yhdysvallat | 71–58 |  Espanja |
|  Tšekki | 97–75 |  Etelä-Korea |
22. elokuuta 2004
|  |
| --- | --- | --- |
|  Uusi-Seelanti | 57–74 |  Tšekki |
|  Kiina | 62–100 |  Yhdysvallat |
|  Espanja | 64–61 |  Etelä-Korea |
Ottelut sijoista 9-12 > 11-12

24. elokuuta 2004
|  |
| --- | --- | --- |
|  Nigeria | 68–64 |  Etelä-Korea |
Ottelut sijoista 9-12 > 9-10

24. elokuuta 2004
|  |
| --- | --- | --- |
|  Japani | 63–82 |  Kiina |
Pudotuspelit > Puolivälierät

25. elokuuta 2004
|  |
| --- | --- | --- |
|  Venäjä | 70–49 |  Tšekki |
|  Yhdysvallat | 100–72 |  Kreikka |
|  Espanja | 63–67 |  Brasilia |
|  Australia | 94–55 |  Uusi-Seelanti |
Pudotuspelit > Ottelut sijoista 5-8 > 7-8

27. elokuuta 2004
|  |
| --- | --- | --- |
|  Kreikka | 87–83 |  Uusi-Seelanti |
Pudotuspelit > Ottelut sijoista 5-8 > 5-6

27. elokuuta 2004
|  |
| --- | --- | --- |
|  Tšekki | 79–68 |  Espanja |
Pudotuspelit > Välierät

27. elokuuta 2004
|  |
| --- | --- | --- |
|  Venäjä | 62–66 |  Yhdysvallat |
|  Brasilia | 75–88 |  Australia |
Pudotuspelit > Pronssiottelu

28. elokuuta 2004
|  |
| --- | --- | --- |
|  Venäjä | 71–62 |  Brasilia |
Pudotuspelit > Loppuottelu

28. elokuuta 2004
|  |
| --- | --- | --- |
|  Australia | 63–74 |  Yhdysvallat |
Lopputulokset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
:  Yhdysvallat
:  Australia
:  Venäjä
4.:  Brasilia
5.:  Tšekki
6.:  Espanja
7.:  Kreikka
8.:  Uusi-Seelanti
9.:  Kiina
10.:  Japani
11.:  Nigeria
12.:  Etelä-Korea
Aiheesta muualla

Naisten turnauksen tulokset (englanniksi)
Juojärven rautatieasema

Juojärven rautatieasema (lyh. Juo) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Pohjois-Karjalan Liperissä. Asema avattiin liikenteelle huhtikuussa 1940. Paikalle oli rakennettu Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus jo 1938. Asemalta rakennettiin myös 1,5 kilometrin pituinen satamarata Juojärven rantaan. Satamaraide on purettu 1970-luvulla, mutta ratapenkka ja lastauslaituri ovat yhä nähtävissä. Juojärvi muutettiin miehittämättömäksi 1967, ja henkilöliikenne päättyi mm. Sarvikummun ja Kangaslammen asemien tavoin 28. toukokuuta 1989. Tavaraliikenne lopetettiin 2002, ja vaihteet purettiin 2003. Liikennepaikka on ollut lakkautettuna 11. tammikuuta 2004 alkaen. Asemarakennus on yksityisomistuksessa.
Jouko Blomberg

Jouko Blomberg (s. 1944) on suomalainen toimittaja. Hän työskenteli Yleisradiossa ja tuli tunnetuksi Perjantaiaamua-nimisestä ohjelmasta, jota hän teki vuodesta 1971 1980-luvun alkupuolelle.
Ura

Blomberg aloitti Yleisradiossa 1960-luvun puolivälissä uutis- ja ajankohtaistoimituksessa. 1960-luvun lopussa hän siirtyi Ylen Sävelradion toimitukseen. Hänestä tuli ns. juonnettujen ohjelmien vastaava tuottaja, joka kehitteli uusia musiikkiohjelmia ja yhteiskunnallisti niitä. Puhemusiikkiohjelmista suurin osa lakkautettiin Yleisradion hallintoneuvoston poliittisten erimielisyyksien vuoksi.
Blomberg teki myös dokumenttiohjelmia Radioteatterissa ja Dokumenttiryhmässä ja oli perustamassa nykyisin Sisuradiona tunnettua Ruotsin radion suomenkielistä toimitusta. Yhdessä radion ulkotuotannon kanssa hän aloitti suorat stereolähetykset studioitten ulkopuolelta. Terveisiä tehtiin Suomen syrjäkulmilta lähes kymmenen vuotta.
Blomberg aloitti radiojournalismin koulutuksen Birzeitin yliopistossa Länsirannalla journalistijärjestöjen, Ulkoministeriön ja Yleisradion tuella. Hän oli Unescon viestintäasiantuntija Bosnia-Hertsegovinassa vuosina 1997–1998. Eläkkeelle Blomberg jäi Yleisradion kehitysyhteistyön (YLE Consulting) päällikön tehtävästä. Päähankkeet olivat Palestiinan television (PSC) ja Länsi-Balkanin (SEE) julkisen palvelun tv-uutistoimintojen kehittäminen. Sen osana aloitettiin Sarajevossa EBUn alueuutisvaihto ERNO, joka toimii yhä.
Ura > Perjantaiaamua-ohjelma

Blomberg aloitti Perjantaiaamua-ohjelman joka kerran toivottamalla kuulijoille "Hyvää huomenta kaikille tasapuolisesti". Lause jäi elämään. Blomberg sanoo, että toivotuksen taustalla oli Yleisradion ohjelmatoiminnan säännöstö, jossa kehotettiin tasapuolisuuteen.
Blombergin tarkoitus oli kriittisellä ohjelmalla haastaa suomalainen yhden totuuden kulttuuri, ja tästä hän sai äärivasemmistolaisen leiman. Ohjelmalla oli pitkät ajat puoli miljoonaa kuulijaa.
Yksityiselämä

Jouko Blombergin puoliso oli toimittaja Leena Kaskela.
Judith Rich Harris

| Judith Rich Harris> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. helmikuuta 1938 Brooklyn, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 29. joulukuuta 2018 (80 vuotta) Middletown, New Jersey, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  psykologi, tietokirjailija
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  psykologia
Aiheesta muualla
judithrichharris.info
Judith Rich Harris (10. helmikuuta 1938 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 29. joulukuuta 2018 Middletown, New Jersey, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen psykologi ja tietokirjailija, joka muun muassa esitti kuuluisan mutta kiistellyn teorian siitä, että vanhempien kasvatuksen vaikutus lapseen on vähäinen ja vertaisten, kuten ystävien, vaikutus on paljon suurempi.
Teoksia

Harris, Judith Rich: Kasvatuksen myytti.  Helsinki:  Art House, 1998.  ISBN 951-884-257-4.
John Wyndham

| John Wyndham |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1903 Warwickshire
Kuollut: 11. maaliskuuta 1969 (65 vuotta) Lontoo
Kansalaisuus:  brittiläinen
Ammatti:  Kirjailija
Kirjailija
Salanimi: John Wyndham 
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  tieteiskirjallisuus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
John Wyndham (10. heinäkuuta 1903 Warwickshire – 11. maaliskuuta 1969 Lontoo) oli englantilainen tieteiskirjailija. Hänen teostensa pääteemana on ihmisen selviytyminen katastrofin aiheuttamissa ääriolosuhteissa. Hänen tunnetuimpia suomennettuja teoksiaan ovat Triffidien kapina (suom. 1954), Uhka syvyydestä (suom. 1978) sekä Käenpojat (suom. 1989). Wyndhamin teosten päähenkilöt ovat yleensä aivan tavallisia ihmisiä, jotka yrittävät pitää kiinni inhimillisistä arvoista ympäröivän yhteiskuntarakenteen romahdettua. Wyndhamin teoksista on tehty useita elokuvasovituksia.
Elämä

John Wyndhamin koko ristimänimi oli John Wyndham Parkes Lucas Beynon Harris, ja hän syntyi Englannissa vuonna 1903 Warwickshiren kreivikunnassa. Vuoteen 1911 saakka hän asui Birminghamissä. Hänen isänsä oli juristi George Beynon Harris ja äitinsä Gertrude Parkes. Johnilla oli myös pikkuveli, vuonna 1906 syntynyt Vivian Beynon Harris. Poikien vanhemmat erosivat, kun John oli kahdeksanvuotias. Veljekset jäivät äidilleen, ja elivät liikkuvaa elämää. Pikkuveli Vivian muisteli myöhemmin, ettei lapsuus kuitenkaan ollut onnetonta aikaa, sillä perhe oli toisilleen hyvin läheinen.
Koulujen jälkeen, noin 1921 eteenpäin, Wyndham opiskeli maataloutta. Lisäksi hän suoritti oikeusopintoja ja kokeili mainosalaa, ennen kuin ryhtyi kirjoittamaan vuonna 1925. Vaikka Wyndhamilta pulppusi tarinoita, hän kuitenkin pääosin eleli vanhempien antamilla pienillä määrärahoilla. Kirjailijanura lähti kunnolla käyntiin vasta vuonna 1929, kun kustantamoilta lakkasi tulemasta hylkäyskirjeitä.
Uransa alkuvaiheilla John Wyndham kirjoitti nimellä John Beynon Harris. John Wyndham on kirjailijan käyttämistä nimistä tunnetuin, mutta hän kirjoitti myös nimellä John Beynon sekä usealla muulla salanimillä, jotka ovat erilaisia muunnoksia hänen nimestään. Wyndham kirjoitti huomattavimmat teoksensa 1950-luvulla.
Aikuisiällä Wyndham vietti hiljaista elämää maaseudulla lähellä Petersfieldiä, Hampshiren kreivikunnassa, eikä henkilökohtainen julkisuus kiinnostanut häntä. Tulevan vaimonsa Grace Wilsonin hän tapasi jo 1930-luvulla, ja meni tämän kanssa naimisiin vuonna 1963. Vaimo oli opettaja sekä Penn Clubin jäsen, kuten Wyndhamkin. Lapsia pariskunnalla ei ollut. Wyndham kuoli Petersfieldissä vuonna 1969. Osa Wyndhamin teoksista julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen.
Myös John Wyndhamin pikkuveljestä Vivian Beynon Harrisistä (1906–1987) tuli kirjailija, joka julkaisi neljä romaania. John Wyndhamin kuoleman jälkeen veli piti huolta Wyndhamin kirjallisesta jäämistöstä ja kirjoitti kaksi muistelmateosta veljestään.
Kirjailijanura > 1930- ja 1940-luku

Kirjailijanuransa alussa Wyndhamin innoitteina toimivat mm. yhdysvaltalainen science fiction -lehti Amazing Stories, sekä H. G. Wellsin teokset Aikakone (1895) ja Maailmojen sota (1898). Vuosina 1930–1939 Wyndham kirjoitti tarinoita lähes yksinomaan amerikkalaisiin kioskilehtiin (engl. pulp magazines), kuten Wonder Stories ja jo mainittu Amazing Stories. Wyndhamin tuolta ajalta peräisin olevista tarinoista on julkaistu vuonna 1973 kokoelma nimeltä  Wanderers of Time. Ensimmäisen romaaninsa The Secret People Wyndham julkaisi vuonna (1935). Tarinassa pääosaa esittävät mies ja nainen löytävät Saharasta, joka on osin tulvan peittämänä, maan alla elävän pygmiheimon. Toinen romaani Planet Plane ilmestyi vuonna (1936). Se kertoo ensimmäisestä avaruuslennosta Marsiin, jossa marsilaiset ovat kuolemassa oleva laji. Joitakin Wyndhamin tarinoista ilmestyi myös brittiläisillä lehdissä.
Sota keskeytti John Wyndamin uran. Science fiction -markkinat romahtivat, kun sekä kirjailijat että lukijat kutsuttiin sotatoimiin. Jonkin verran Wyndham kirjoitti runoja ja käänsi joitakin ranskalaisia näytelmiä. Vuosien 1940–1943 ajan Wyndham oli sensuurilautakunnan palveluksessa, ja vuonna 1944 hän osallistui Normandian maihinnousuun viestintäjoukoissa. Kylmän sodan alkaminen, atomipommin ja kommunismin pelko nostivat tieteiskirjallisuuden uuden vakavuuden asteelle.
Teoksia

The Secret People, 1935
Foul Play Suspected, 1935
Planet Plane, 1936
Meteor, 1941
Love in Time, 1946
The Day of the Triffids, 1951 – Triffidien kapina (suom. Risto Kalliomaa, 1954)
The Kraken Wakes, 1953 – Uhka syvyydestä (suom. Matti Kannosto, 1978)
The Chrysalids, 1955
The Midwich Cuckoos, 1957 – Käenpojat (suom. Veikko Rekunen, 1989)
The Outward Urge, 1959
Trouble with Lichen, 1960
Web, 1979
Plan for Chaos (2009)
Teoksia > Kokoelmia

Jizzle, 1954
The Seeds of Time, 1956
Consider Her Ways: And Others, 1961
The Infinite Moment, 1961
The Best of John Wyndham, 1973
Sleepers of Mars, 1973
Wanderers of Time, 1973
Exiles on Asperus, 1979
No Place Like Earth, 2003
Aiheesta muualla

The John Wyndham Archive. The Science Fiction Foundation Collection.  11.5.2001. Arkistoitu 2.12.2015. Viitattu 2.8.2023. (englanniksi)
Walton, Jo: A way the world ends: John Wyndham’s The Kraken Wakes Tor.com.  13.10.2009. Viitattu 2.8.2023.
Kosmos 47

| Kosmos 47 |
| --- | --- |
COSPAR ID:  1964-062A
SATCAT №:  00891
Valmistaja:  Energija
Tehtävätyyppi:  koelento
Laukaisu:  6. lokakuuta 1964 Baikonurin avaruuskeskus
Laukaisualus:  Voskhod 11A57
Loppu:  7. lokakuuta 1964
Tehtävän kesto:  24.3 tuntia
Massa:  5,320 kg
Kiertorata
Viitejärjestelmä:  Maakeskeinen
Kiertorata:  Matala Maan kiertorata
Eksentrisyys:  0.01569
Inklinaatio:  64.80
Kiertoaika:  90 minuuttia
Apoapsis:  383 km
Periapsis:  174 km
Epookki:  6. lokakuuta 1964
Kosmos 47 oli neuvostoliittolainen miehittämätön testilento vuonna 1964. Se laukaistiin 6. lokakuuta ja laskeutui takaisin Maahan 7. lokakuuta.
Journal of Ornithology

Ensimmäisen numeron kansisivu vuodelta 1853.
Journal of Ornithology on Saksan Lintutieteellisen Yhdistyksen (Deutsche Ornithologen-Gesellschaft, DO-G) julkaisema lintutieteellinen aikakauslehti.
Alkuperäiseltä nimeltään Journal für Ornithologien ensimmäinen numero ilmestyi 1. tammikuuta 1853. Lehden perustivat lintutieteilijät Gustav Hartlaub ja Jean Cabanis, joista Cabanis toimi ensimmäisenä päätoimittajana 41 vuoden ajan. DO-G oli perustettu kolme vuotta aikaisemmin, vuonna 1850. Lehden nimi muuttui vuonna 2004 Journal of Ornithologyksi ja sitä julkaisee Springer-Verlag. Thomson Reutersin (nyk. Clarivate Analyticsin) Journal Citation Reportsin laskelmien mukaan lehden vaikuttavuuskerroin oli 1,927 vuonna 2013.
Lehden päätoimittajat

1853–1893: Jean Cabanis
1894–1921: Anton Reichenow
1922–1955: Erwin Stresemann
1956–1961: Erwin Stresemann ja Günther Niethammer
1962–1970: Günther Niethammer
1971–1997: Einhard Bezzel
1997-: Franz Bairlein
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Journal of Ornithology (englanniksi)
Saksan Lintutieteellisen Yhdistyksen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Jussi Raumolin

Jussi Raumolin vuonna 1992.
Jussi Raumolin (19. maaliskuuta 1948 Lahti – 18. lokakuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen ympäristöhistorian ja ympäristöpolitiikan tutkija, valtiotieteiden tohtori ja dosentti.
Opinnot

Raumolin kirjoitti ylioppilaaksi Lahden lyseon lukiosta vuonna 1966, ja samana vuonna alkoivat opinnot Helsingin yliopistossa. Siellä hän väitteli valtiotieteen tohtoriksi vuonna 1991.
Tutkimustyö

Tutkijana Raumolin käsitteli ympäristöhistoriaa aatehistoriallisesta näkökulmasta ja tutki väitöskirjassaan 1991 kestävän metsätalouden aatehistoriaa. 1990-luvun alussa Raumolin oli Tampereen yliopistossa va. professorina käynnistämässä ympäristöpolitiikan yliopisto-opetusta Suomessa ja toimi Yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen seuran ensimmäisenä puheenjohtajana.
Radiotyö

Toimittajana Raumolin toteutti yhdessä Juha Kulmasen kanssa Yleisradiolle Kolmannen maailman puheenvuoroja -sarjan 1987–2017. Raumolin laati runsaat 200 radioesitelmää, joilla oli oma vakiintunut kuulijakuntansa.
Kosmos Festival

Kosmos Festival on Ristiinan Närhilässä vuodesta 2014 lähtien järjestetty elektronisen musiikin festivaali. Tapahtumaan myydään 2000 lippua, ja lisäksi sen tekemiseen osallistuu n. 400 vapaaehtoista. Vuosittain Kosmos Festivalilla nähdään 200 - 300 esiintyjää. Festivaalin liput on loppuunmyyty vuosina 2018, 2019, 2022, 2023 ja 2024.
Festivaalin järjestämisestä vastaa Elektro Shamans ry.
Kosmos 96/Venera 4

Kosmos 96 (ven.: Космос 96 joka tarkoittaa Cosmos 96), tai 3MV-4 No.6, oli Neuvostoliittolainen avaruusalus jonka piti tutkia Venusta. Se oli 3MV-4-avaruusalus joka laukaistiin osana Venera-ohjelmaa. Sen piti lentää Venuksen ohi, mutta ongelman takia se ei päässyt Maan kiertoradalta.
Se suunniteltiin tutkimaan Marsia, mutta sitä ei laukaistu laukaisuikkunan aikana, joten se uudistettiin tutkimaan Venusta Venera 2:en ja Venera 3:en kanssa.
Se laukaistiin 23. marraskuuta vuonna 1965 klo. 03:21 UTC Baikonurin avaruuskeskuksesta. Kosmos 96 tuhoutui kun se palasi takaisin Maan ilmakehään 9. joulukuuta 1965.
Kai Nieminen (muusikko)

Kai Nieminen (s. 17. maaliskuuta 1953) on suomalainen kitaristi, säveltäjä ja  musiikkipedagogi. Hän on opiskellut Jyväskylän yliopistossa, Keski-Suomen konservatoriossa ja Sibelius-Akatemiassa sekä erilaisilla kesä- ja mestarikursseilla opettajinaan muun muassa Štěpán Rak, Leo Brouwer ja Julian Bream. Nieminen on kuulunut Roomassa pidettävän Fernando Sor -kitarakilpailun tuomaristoon jo vuodesta 1981 ja toiminut mestarikurssiopettajana Karjaan kansainvälisillä kitarafestivaaleilla.
Hän on säveltänyt musiikkia kitaran lisäksi erilaisille kamarimusiikkikokoonpanoille sekä sinfonia- ja kamariorkesterille. Hänet tunnetaan erityisesti lyyristen konserttojen säveltäjänä (mm. huilukonsertto Palomar, klarinettikonsertto Through Shadows I Can Hear Ancient Voices ja alttoviulukonsertto La Serenissima). Niemisen teosluetteloon kuuluu myös lukuisia sooloteoksia. Kai Niemisen musiikkia on levytetty Pilfink- ja Naxos -levymerkeille.
Aiheesta muualla

Fennica Gehrmanin Kai Nieminen -kotisivu ääninäytteineen
Finnish Music Information Centre – Kai Nieminen
kainieminen.net
Journalisti (lehti)

| Journalisti |
| --- | --- |
Kustantaja:  Suomen Journalistiliitto
ISSN:  ISSN 1236-3596
Päätoimittaja:  Marja Honkonen
Kotimaa:  Suomi
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
journalisti.fi
Journalisti on Suomen Journalistiliiton kustantama media- ja viestintäsalan ammattilehti. Julkaisu kuuluu Journalistiliiton jäsenmaksuun, ja sitä voi myös tilata. Lehti ilmestyy 10 kertaa vuodessa. Sen vt. päätoimittaja oli Manu Marttinen siihen asti kunnes uudeksi päätoimittajaksi valittiin maaliskuussa 2024 Marja Honkonen, joka aloitti tehtävässä saman tien. Printtilehden painos on 11 500. Lehti ilmestyy myös verkkojulkaisuna.
Historiaa

Suomen Sanomalehtimiesten Liiton uuden lehden näytenumero julkaistiin huhtikuussa 1924, ja pian ilmestyi myös ensimmäinen varsinainen numero. Seuraava Sanomalehtimies ilmestyi vasta 1926. Vuoteen 1934 asti lehti ilmestyi vain kerran–pari vuodessa ja sivumäärä on korkeintaan kahdeksan. Vastaavana toimittaja oli liiton yleissihteeri Heikki Koivula ja toimitussihteeri Woldemar Sundman. Vuoden 1935 vuosikerta koostui kuudesta numerosta, ja sivuja oli 16. Ensimmäiset ilmoitukset Sanomalehtimiehessä julkaistiin 1939, jolloin tehtiin myös 66-sivuinen kevätnumero. Sota-aikana lehti ilmestyi epäsäännöllisesti.[lähde? ]
Heikki Koivulan seuraajaksi vastaavana toimittajana tuli vuonna 1947 Väinö ”Mikko” Joensuu. Vuonna 1953 liiton sivutoimiseksi asiamieheksi tullut Heikki V. Vuorinen ryhtyi myös päätoimittajaksi. Ilmoitushankinnan tehostuessa lehti muuttui B5-formaattiin. Päätoimittajaksi tuli 1963 Jyrki A. Juuti, joka oli sittemmin myös liiton puheenjohtaja. 40-vuotisnumerossa 3/1964 oli ennätykselliset 76 sivua. Vuonna 1972 päätoimittajana aloitti Ulpu Iivari-Tapiola, ja Sanomalehtimies-Journalisten muuttui tabloidiksi. 1974 päätoimittajaksi tuli Leena Paukku. Vuonna 1976 lehteä ilmestyi jo 25 numeroa.[lähde? ]
Vuonna 1987 päätoimittajaksi nimitettiin Timo Vuortama. Lehti siirtyi vuonna 1993 käyttämään nimeä Journalisti-Journalisten. Taustalla oli kustantajan nimen muuttuminen Suomen Journalistiliitoksi. Vuosikerran laajuudeksi on vakiintunut 22 numeroa. Ensimmäinen verkkolehti julkaistiin syksyllä 1996, ja 1997 lehti ryhtyi julkaisemaan säännöllisesti värikuvia myös toimituksellisessa aineistossa.[lähde? ]
Vuortaman jäätyä eläkkeelle päätoimittajana aloitti 2006 Johanna Korhonen. Keväällä 2008 alkoi työntekijöiden sairauslomien takia Journalistin resurssikriisi, jonka myötä lehti joutui ensin vähentämään sivumäärää ja sitten jättämään numeroita julkaisematta kaikkien työntekijöiden päätoimittajaa lukuun ottamatta jäätyä sairauslomalle. Kaksi toimittajista haastoi Journalistiliiton oikeuteen palkkakiistojen takia. Syksyllä päätoimittaja Johanna Korhonen erosi tehtävästään tultuaan valituksi Lapin Kansan päätoimittajaksi. Päätoimittajan sijaiseksi nimitettiin Journalistiliiton asiamies Juha Rekola. Lokakuussa 2008 Helsingin Sanomat kertoi Korhosen perustaneen Journalistiliiton kanssa kilpailevan Suomen Journalistit -ammattiyhdistyksen. Joukko Journalistiliiton työntekijöitä esitti vastalauseena kannanoton, jossa vaadittiin Korhosen erottamista Journalistiliitosta.
Marraskuussa 2009 lehden päätoimittajaksi valittiin Markku Lappalainen. Tammikuussa 2013 Helsingin Sanomat kertoi lehden sisäisistä ongelmista, joista oli tehty ilmoitus työsuojeluviranomaisille. Lehden toimituksen jäsenet olivat tehneet ilmoituksen päällystön työpaikkakiusaamisesta. Eläkkeelle siirtyneen Lappalaisen seuraajaksi valittiin keväällä 2018 Maria Pettersson, joka irtisanoutui tehtävästä joulukuun 2023 alkupuolella. Hänen seuraajanaan aloitti maaliskuussa 2024 Marja Honkonen.
Aiheesta muualla

Journalisti-lehden kotisivu
Kylmäsuo

Kylmäsuo on Myrskylän pohjoinen kylä Orimattilan Pakaan  ja Pukkilan Kanteleen eteläpuolella. Kylmäsuo ei ole ollut asiakirjoissa virallinen kylä, vaan lukeutuu osaksi kirkonkylää sijaiten noin seitsemän kilometrin päässä siitä. Paikkaa on ennen nimitetty myös Kylmäsuoksi. Pääasiassa suomenkielinen Myrskylän pohjoisosa on luettu kuuluvaksi Myrskylänkylään, kun taas kunnan ruotsinkielinen eteläosa on ollut jakautuneena useampaan virallisesti vahvistettuun kylään.
Kylmäsuon sijainti on maanmittauslaitoksen peruskartan nimistön mukaan 25° 45,52208' itäistä pituutta ja 60° 42,36081' pohjoista leveyttä. , kun taas Kylmäsuon maatilan päärakennukset ovat kiinteistötunnuksella .504 (Myrskylän kunta) - 405 (Myrskylänkylä) - 2 (kantatila) - 77 (lohkokiinteistö) on sijainniltaan 25° 45,52208' itäistä pituutta ja 60° 42,36081' pohjoista leveyttä .  1800-luvun alkupuolella alue oli pääosaltaan metsää tai niittyä ja siellä oli kartanimien mukaan kaksi maatila: Kylmäsuo ja Pyylä- Pyylä on edelleen lännempänä Kylmäsuota.
Historia > Asutus laajenee pohjoisesta

Esihistoriallisen ajan elämään liittyen on Kylmäsuolta Pitkänmäen länsipuolelta Koirasuon pohjoispuoliselta alueelta, läheltä Pukkilan rajaa löydetty 1990-luvulla metsätraktoriuran itäpuolelta kivikautinen tasataltta (KM 31567 Tasataltta).  7300 vuotta sitten kivikaudella oli merenpinta 70 metriä nykyistä korkeammalla ja Myrskylä oli ulkosaaristoa. . Tasatalttaa ei ole ajoitettu historialliselle kaudelle.
Myrskylän Kylmäsuolla on ollut 1500-luvulla rajaerimielisyyksiä Orimattilan Pakaan ja siitä itään sijainneen Raikkolan eli Niinikosken kanssa sekä myös Pukkilan Kanteleen kanssa. Raikkolan rajasta on vedottu Ruotsin kuninkaaseen myrskyläläisille myönteisin tuloksin.
Kylmäsuo on saanut asukkaita Pakaalta 1800-luvun lopulla ja siellä sijainneen askolalaisen Porvoossa vaikuttaneen kauppiaan ja kauppaneuvoksen Carl-Johan Askolinin omistaman Kylmäsuon kartanon, (Vähä-Hannulan kartanon) vuoksi myös pika-asutuslain perusteella myös Uukuniemeltä, josta noin puolet luovutettiin Moskovan välirauhan perusteella Neuvostoliitolle 1944. Kartanon 1900-luvun alussa rakennettu sementtitiilinen navetta on edelleen olemassa, mutta uudistetussa muodossa.
Historia > Pakaan vaikutus

Historiallisesti Kylmäsuo on ollut Pakaalle suuntautunut, koska siellä on ollut runsaasti taloudellista toimintaa sahasta, rautatieasemaan, postiin ja kolmeen kyläkauppaan sekä työväenyhdistykseen ja kansakoulun ensimmäisiin luokkiin. Ruotsinkieliset ja pakaalaisia myöhemmin tulleet ovat osuuspankin ja metsästysseuran vaikutuksesta suuntautuneet toiminnallisesti pääasiassa etelään, Myrskylään. Myrskylän eteläosa on Porvooseen suuntautunut ja ruotsinkielinen. Siksi ei Kylmäsuolle ole muodostunut omaa erityistä kyläidentiteettiä esimerkiksi kyläkoulun ja sen säilyttämisen ympärille.
Pakaan tapaan on Kylmäsuo aikaisemmin ollut merkittävä Orimattilan ja Koskenkylän kautta kulkevan Lahti–Loviisa-kantatien varrella, ja Pakaan vuoksi siihen on vaikuttanut myös erityisesti vuosisadan alussa merkittävänä ollut Lahti–Loviisa-rautatie.
Rakennemuutos

Kylässä ollaan luovuttu 1980-luvulla suurelta osin maitotaloudesta, ja se on siirtynyt pääasiassa viljanviljelyyn. Entisen kartanon eteläpuolella lehtomaisessa metsässä on vapaa-ajanasuntoja. Kylmäsuon viimeinen maidontuottajamaatila lopetti maidontuotannon ja lehmienpidon syksyllä 2011.