stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Parhaan lyhytelokuvan Oscar-palkinto
Ehdokkaat ja voittajat > 1990-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | Adam Davidson | The Lunch Date |  Peter Cattaneo ja Barnaby Thompson – Dear Rosie  Raymond De Felitta ja Matthew Gross – Bronx Cheers  Jonathan Heap ja Hillary Ripps – 12:01 PM  Bernard Joffa ja Anthony E. Nicholas – Senzeni Na? |
| 1991 | Rob Fried ja Seth Winston | Session Man |  Thomas R. conroy ja Stephen Kessler – Birch Street Gym  David M. Massey – Last Breeze of Summer |
| 1992 | Sam Karmann | Omnibus |  Kenneth Branagh ja David Parfitt – Swan Song  Jonathan Darby ja Jana Sue Memel – Contact  Matt Palmieri – Cruise Control  Christian M. Taylor – The Lady in Waiting |
| 1993 | Pepe Danquart | Pummi |  Jonathan Brett ja Susan Seidelman – The Dutch Master  Didier Flamand – La Vis  Jana Sue Memel ja Peter Weller – Partners  Jonathan Penner ja Stacy Title – Down on the Waterfront |
| 1994 | jaettu Peter Capaldi ja Ruth Kenley-Letts  Peggy Rajski | jaettu Franz Kafka's It's a Wonderful Life  Trevor |  Christine Astin ja Sean Astin – Kangaroo Court  Michele McGuire ja JoBeth Williams – On Hope  Paul Unwin ja Nick Vivian – Syrup |
| 1995 | Christine Lahti ja Jana Sue Memel | Lieberman in Love |  Thom Colwell ja Griffin Dunne – Duke of Groove  Luke Cresswell ja Steve McNicholas – Brooms  Tikki Golsberg ja Jeff Goldblum – Little Surprises  Dianne Houston ja Joy Ryan – Tuesday Morning Ride |
| 1996 | David Frankel ja Barry Jossen | Dear Diary |  Bernadette Carranza ja Antonello De Leo – Wordless  Juan Carlos Fresdadillo – Esposados  Anders Thomas Jensen ja Kim Magnusson – Ernst & Lyset  Antonio Urrutia – De Tripas, Corazon |
| 1997 | Chris Donahue ja Chris Tashima | Visas and Virtue |  Roger Goldby ja Barney Reisz – It's Good to Talk  Anders Thomas Jensen ja Kim Magnusson – Wolfgang  Birger Larsen ja Thomas Lydholm – Sweethearts?  Tim Loane ja Pearse Moore – Dance Lexie Dance |
| 1998 | Anders Thomas Jensen ja Kim Magnusson | Election Night |  Joel Bergvall ja Simon Sandquist – Victor  Vivian Goffette – La Carte Postale  Josh Grodon ja Will Speck – Culture  Aleander Jovy ja JJ Keith – Holiday Romance |
| 1999 | Barbara Schock ja Tammy Tiehel | My Mother Dreams the Satan's Disciples in New York |  Marc-Andreas Bochert ja Gabriele Lins – Kleingeld  Henrik Ruben Genz ja Michael W. Horsten – Bror, Min Bror  Mehdi Norowzian ja Steve Wax – Killing Joe  Marcus Olsson – Major and Minor Miracles |
Ehdokkaat ja voittajat > 2000-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Florian Gallenberger | Quiero Ser |  Colin Cambell ja Gail Lerner – Seraglio  Ericka Frederick ja Peter Riegert – By Courier  Christina Lazaridi ja Joan Stein – One Day Crossing  Paulo Machline – Uma Historia de Futebol |
| 2001 | Lisa Blount ja Ray McKinnon | The Accountant |  Kalman Apple ja Shameela Bakhsh – Speed for Thespians  Slawomir Fabicki ja Bogumil Godfrejow – A Man Thing  Johannes Kiefer – Gregor's Greatest Invention  Virgil Widrich – Copy Shop |
| 2002 | Mie Andreasen ja Martin Strange-Hansen | Der Er En Yndig Mand |  Lexi Alexander ja Alexander Buono – Johnny Flynton  Dirk Beliën ja Anja Daelemans – Fait D'Hiver  Thomas Gaudin ja Philippe Orreindy – J'Attendrai Le Suivant...  Steven Pasvolsky ja Joe Weatherstone – Inja |
| 2003 | Andrew J. Sacks ja Aaron Schneider | Two Soldiers |  Stefan Arsenijević – (A) Torzija  Lionel Bailliu – Squash  Florian Baxmeyer – Die Rote Jacke  Bobby Garabedian ja William Zabka – Most |
| 2004 | Andrea Arnold | Wasp |  Ainsley Gardiner ja Taika Waititi – Two Cars, One Night  Ashvin Kumar – Little Terrorist  Gary McKendry – Everything in This Country Must  Nacho Vigalondo – 7:35 in the Morning |
| 2005 | Martin McDonagh | Six Shooter |  Lene Bausager ja Sean Ellis – Cashback  Pia Clemente ja Rob Pearlstein – Our Time is Up  Ulrike Grote – Ausreißer  Rúnar Rúnarsson ja Thor S. Sigurjónsson – The Last Farm |
| 2006 | Ari Sandel | West Bank Story |  Borja Cobeaga – Éramos Pocos  Javier Fesser ja Luis Manso – Binta and the Great Idea  Kim Magnusson ja Søren Pilmark – Helmer & Son  Stuart Parkyn ja Peter Templeman – The Saviour |
| 2007 | Philippe Pollet-Villard | Le Mozart des Pickpockets |  Daniel Barber ja Matthew Brown – The Tonto Woman  Christian E. Christiansen ja Louise Vesth – At Night  Anja Daelemans ja Guido Thys – Tanghi Argentini  Andrea Jublin – Il Supplente |
| 2008 | Jochen Alexander Freydank | Spielzeugland |  Reto Caffi – Auf der Strecke  Steph Green ja Tamara Anghie – New Boy  Tivi Magnusson ja Dorte Høgh – The Pig  Elizabeth Marre ja Olivier Pont – Manon on the Asphalt |
| 2009 | Joachim Back ja Tivi Magnusson | The New Tenants |  Juanita Wilson ja James Flynn – The Door  Patrik Eklund ja Mathias Fjellström – Instead of Abracadabra  Gregg Helvey – Kavi  Luke Doolan ja Drew Bailey – Miracle Fish |
Ehdokkaat ja voittajat > 2010-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Luke Matheny | God of Love |  Tanel Toom – The Confession  Michael Creagh – The Crush  Ivan Goldschmidt – Na Wewe  Ian Barnes ja Samantha Waite – Wish 143 |
| 2011 | Terry George & Oorlagh George | The Shore |  Peter McDonald & Eimear O'Kane – Pentecost  Max Zähle and Stefan Gieren – Raju  Andrew Bowler & Gigi Causey – Time Freak  Hallvar Witzø – Tuba Atlantic |
| 2012 | Shawn Christensen | Curfew |  Bryan Buckley ja Mino Jarjoura – Asad  Sam French ja Ariel Nasr – Buzkashi Boys  Tom Van Avermaet ja Ellen De Waele – Dood van een Schaduw (Death of a Shadow)  Yan England – Henry |
| 2013 | Anders Walter ja Kim Magnusson | Helium |  Esteban Crespo – Aquel no era yo (That Wasn't me)  Xavier Legrand ja Alexandre Gavras – Avant que de tout perde (Just Before Losing Everything)  Selma Vilhunen ja Kirsikka Saari – Pitääkö mun kaikki hoitaa?  Mark Gill and Baldwin Li – The Voorman Problem |
| 2014 | Mat Kirkby ja James Lucas | The Phone Call |  Oded Binnun ja Mihal Brezis – Aya  Michael Lennox ja Ronan Blaney - Boogaloo and Graham  Hu Wei ja Julien Féret - Butter Lamp (La Lampe au Beurre de Yak)  Talkhon Hamzavi ja Stefan Eichenberger - Parvaneh |
| 2015 | Benjamin Cleary ja Serena Armitage | Stutterer |  Basil Khalil ja Eric Dupont - Ave Maria  Henry Hughes - Day One  Patrick Vollrath - Everything Will Be Okay (Alles Wird Gut)  Jamie Donoughue - Shok |
Polona Hercog

| Polona Hercog |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. tammikuuta 1991 (ikä 33)
Kansalaisuus:   Slovenia
Tennispelaaja
Pituus:  182 cm
Paino:  70 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  syyskuu 2006–
Palkintorahat:  4 282 796 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  35. (12.9.2011)
Turnausvoittoja:  2
Voitot/tappiot:  439–312
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (2010, 2015)
Ranskan avoimet:  3. kierros (2010, 2019)
Wimbledon:  3. kierros (2017)
Yhdysvaltain avoimet:  2. kierros (2011, 2014, 2015)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  56. (31.1.2011)
Turnausvoittoja:  2
Voitot/tappiot:  77–78
Aiheesta muualla
polonahercog.com/sl
ITF
WTA
Polona Hercog (s. 20. tammikuuta 1991 Maribor, Slovenia) on slovenialainen tennispelaaja. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta kaksinpelissä ja kaksi nelinpelissä. Ensimmäisellä kerralla hänen nelinpeliparinaan oli Barbora Záhlavová-Strýcová ja toisella kerralla Julia Görges. Hän on sijoittunut WTA:n rankinglistalla parhaimmillaan kaksinpelissä sijalle 35 syyskuussa 2011.
Hercog ylsi vuonna 2008 İstanbul Cupissa nelinpelin finaaliin parinaan uusiseelantilainen Marina Erakovic. Kaksikko kuitenkin hävisi Jill Craybasille ja Olga Govortsovalle. Ranskan avoimissa 2009 hän voitti ensimmäisen kaksinpeliottelunsa Grand Slam -turnauksen pääsarjassa pudottamalla jatkosta 23:nneksi sijoitetun Alisa Kleybanovan eräluvuin 6–2, 4–6, 6–1. Toisella kierroksella hän hävisi Aravane Rezaïlle lukemin 6–3, 4–6, 2–6.
Ranskan avoimissa 2010 hän voitti toisella kierroksella sijalle 24 sijoitetun Lucie Safarovan 6–1, 6–2 ja eteni ensimmäistä kertaa Grand Slam -turnauksessa kolmannelle kierrokselle. Kolmannella kierroksella Flavia Pennetta pudotti hänet jatkosta. Yhdysvaltain avoimissa 2010 Hercog hävisi ensimmäisellä kierroksella Mandy Minellalle. Vuonna 2011 Hercoq saavutti ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa kaksinpelissä, kun hän voitti Swedish Openin loppuottelussa Johanna Larssonin. Hän voitti saman turnauksen myös seuraavana vuonna.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Polona Hercog WTA:n sivuilla (englanniksi)
Polona Hercog ITF:n sivuilla (englanniksi)
Palladium Kirjat

| Palladium Kirjat |
| --- | --- |
Perustettu:  1992
Perustaja:  J. K. Ihalainen
Kotipaikka:  Siuro, Nokia
Toimiala:  kustantamo
Kotisivu:  Palladium Kirjat
Infobox OKNimi-testi OK: 
Palladium Kirjat on J. K. Ihalaisen vuonna 1992 Angelniemellä perustama kirjakustantamo, joka julkaisee tietokirjallisuutta, runoja ja käännöskirjallisuutta.
Kustantamon teosten tekijöitä ovat esimerkiksi Gary Snyder, W. G. Sebald, György Faludy, Gustav Meyrink, Kari Aronpuro, Risto Ahti, Benjamin Péret, Jerome Rothenberg, Diane di Prima, Gertrude Stein, Kurt Schwitters, Paul Klee, Hans Arp, Pablo Neruda, Hasso Krull, Niillas Holmberg, Johanna Venho, Hannu Mäkelä, Arja Tiainen, Juha Siro, Ville-Juhani Sutinen, Jonimatti Joutsijärvi ja Mikko Väänänen.
Kustantamon viimeisiä suurteoksia ovat Kari Aronpuron Kootut runot I–IV (1 770 sivua, 2022) ja Risto Ahdin Kootut runot I-IV (1 957 sivua, 2023), minkä jälkeen kustantaja on ennustanut paneutuvansa pienempiin hankkeisiin.
Kirjankustantamolla on alusta lähtien ollut oma kirjapaino, jonka Heidelbergia on siirrelty tarpeen mukaan paikasta toiseen. Tällä hetkellä kirjapaino on Siuronkosken rannalla Siuron kylässä Pirkanmaalla.
Pol Espargaró

Pol Espargaró Hollannin GP:ssä 2010
Pol Espargaró Villà (s. 10. kesäkuuta 1991 Barcelona, Espanja) on espanjalainen ratamoottoripyöräilijä. Kaudella 2020 hän kilpailee MotoGP:n pääluokassa KTM-tallissa. Espargaró voitti Moto2-luokan maailmanmestaruuden kaudella 2013.
Ura

Hän aloitti MotoGP-uransa vuonna 2006 125-kuutioisissa ja heti ensimmäisessä kisassaan, kotikisassaan Circuit de Catalunyalla Espargaró sijoittui pisteille, kolmanneksitoista. Hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin MotoGP:n luokissa pisteitä saanut, vain 15 vuoden ja kahdeksan päivän ikäisenä. Ensimmäisen palkintosijansa 125-kuutioisissa Espargaró saavutti seuraavana vuonna Portugalin GP:ssä, ja ensimmäinen voitto tuli kaudella 2009 Yhdysvaltain osakilpailussa. Kaudella 2009 Espargaró saavutti kaksi voittoa ja oli sarjan neljäs. Kaudella 2010 125-kuutioisissa voittoja tuli kolme kappaletta ja sijoitus oli kolmas 281 pisteellä.
Seuraavaksi kaudeksi Espargaró siirtyi luokkaa ylemmäs, vuonna 2010 perustettuun Moto2-luokkaan. Ensimmäinen kausi uudessa sarjassa oli hankala ja sijoitus sarjassa oli vasta 13. Espargarón ajettua vain kerran palkintopallille, kolmanneksi Malesian GP:ssä loppukaudesta. Seuraavalla kaudella eli kaudella 2012 Espargaró voitti peräti neljästi ja oli sarjan toinen Marc Márquezin jälkeen. Kaudella 2013 Kalexilla ajanut Espargaró voitti Moto2-sarjan maailmanmestaruuden voitettuaan kaudella kuusi osakilpailua ja kerättyään 265 pistettä, joka oli neljä vähemmän kuin hopeaan päättyneellä kaudella 2012.
Kaudeksi 2014 Espargaró siirtyi MotoGP:n pääluokkaan ja oli ensimmäisellä kaudellaan sarjan kuudes 136 pisteellään. Paras sijoitus oli Ranskan Grand Prix'n neljäs sija. Hän kilpailee numerolla 44.
Kaudeksi 2017 hän siirtyi KTM:lle.
Käännös suomeksi
Patagonianaratti

| Patagonianaratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Cyanoliseus
Laji::  patagonus
Kaksiosainen nimi
 Cyanoliseus patagonus  (Vieillot), 1818 
Katso myös
   Patagonianaratti Wikispeciesissä   Patagonianaratti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Patagonianaratti (Cyanoliseus patagonus) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Argentiinan, jossa tavataan kolme alalajia, sekä Keski-Chilen, jossa elää alalaji bloxami. Louis Jean Pierre Vieillot kuvaili lajin holotyypin Buenos Airesista 1818.
Patagonianluhtakana

| Patagonianluhtakana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Luhtakanat Rallus
Laji::  antarcticus
Kaksiosainen nimi
 Rallus antarcticus  (King, 1828) 
Katso myös
   Patagonianluhtakana Wikispeciesissä   Patagonianluhtakana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Patagonianluhtakana (Rallus antarcticus) on eteläamerikkalainen rantakana. Laji elää laikuittaisesti mantereen eteläosassa Chilen keskisosista ja Argentiinan pohjoisosista Tulimaahan. Phillip Parker King kuvaili lajin holotyypin Magalhãesinsalmesta vuonna 1828.
Pola Illéry

Romaniassa syntynyt näyttelijä ja laulaja Paola Iliescu, näyttelijän työssään hän käytti nimeä Pola Illéry.
Pola Illéry, syntymänimeltään Paula Iliescu, (15. lokakuuta 1908 – 15. helmikuuta 2012) oli romanialainen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin roolista René Clairin ranskalaisessa elokuvassa Pariisin kattojen alla (1930).
Illéryn aktiivista uraa kesti vuosikymmenen ajan 1920-luvun lopusta 1930-luvun loppuun. Toisen maailmansodan alkaessa juutalainen Illéry pakeni Euroopasta Yhdysvaltoihin, missä hän eli yli satavuotiaaksi.
Aiheesta muualla

Pola Illéry Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Polojärvi

| Polojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kuusamo, Taivalkoski
Koordinaatit:  65°36′20″N, 28°57′00″E
Järvinumero:  61.323.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  236,5 m 
Rantaviiva:  21,6 km 
Pinta-ala:  7,92 km² 
Tilavuus:  0,0265 km³
Keskisyvyys:  3,3 m
Suurin syvyys:  13,8 m 
 fiPolojärvi 
Polojärvi on järvi Koillismaalla Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Se sijaitsee Taivalkosken ja Kuusamon rajalla. Järven pinta-ala on 7,9 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 174 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede

Polojärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on noin 3,9 kilometriä ja lounaasta koilliseen noin 4,5 kilometriä. Järven länsi- ja keskiosa sijaitsee Taivalkoskella ja itäosa Kuusamossa. Polojärvi on pääosin matala. Vain sadasosa järvestä on vähintään 10 metriä syvä, syvin kohta sijaitsee järven keskivaiheilla. Myös järven lounaisosassa on lähes kymmenmetrisiä syvänteitä. Polojärven suurimmat lahdet ovat Aapronperä ja Itikkalahti.
Polojärven ainoa saari on noin 1,4 hehtaaria laaja Polojärvensaari. Järven itärannalla sijaitsee Polon kylä ja haarautuva Polonniemi. Järven itäpuolitse kulkee valtatie 5.
Polojärveen virtaa Särkioja lännestä Särkiluomasta (241,3 metriä mpy) ja Sarvioja lounaasta Sarvi-järveltä (237,3 metriä mpy). Polojärvi on samantasoinen sen itäpuolella sijaitsevan Irnijärven kanssa. Järvien välisellä kannaksella kohoaa vaaroja (Hautavaara, Soidinvaara, Polonvaara). Kannaksella on myös soita (Soidinsuo, Markansuo) ja Markka-niminen pieni järvi (236,7 metriä mpy).
Polojärven vesitilavuus on 26 471 000 kuutiometriä.
Polojärvi (61.323.1.001) kuuluu Polojärven alueeseen (61.323), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Irnijärven alue (61.32) ja ensimmäinen Iijoen yläosan valuma-alue (61.3). Polojärvi on laajin Polojärven alueen 12:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Sarvi.
Polojärvi on neljänneksi laajin Taivalkosken 588:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Koviojärvi.
Pasi Takki

Pasi Antero Takki (s. 3. huhtikuuta 1978 Taipalsaari) on suomalainen kolmiloikkaaja.
Takki saavutti kilpaurallaan neljä SM-mitalia. Hän voitti kaksi mitalia Kalevan kisoissa, hopeaa vuonna 2000 ja pronssia vuonna 1999, ja niin ikään kaksi mitalia sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa, pronssia vuosina 1999 ja 2003. Hän sijoittui kahdesti, vuosina 1999 ja 2000, viidennelle sijalle Suomi–Ruotsi-maaottelussa.
Takin kolmiloikkaennätys ulkoradoilta on tulos 15,79 metriä, jonka hän teki Seinäjoella järjestetyissä Kalevan kisoissa elokuussa 1999. Sisäradoilta hänen paras tuloksensa on 15,48 metriä, jonka hän teki Kuortaneella järjestetyissä sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa helmikuussa 2003. Hän edusti seuratasolla vuoteen 1994 asti Joutsenon Kullervoa ja vuodesta 1995 alkaen Lappeenrannan Urheilu-Miehiä. Hänen valmentajanaan toimi vuoteen 1999 asti Petri Ruotsalainen, vuoden 2000 Heikki Herva ja vuodesta 2001 Juha Isolehto.
Puu-Myllypuro

Myllykylää heinäkuussa 2010.
Myllykylä (toiselta nimeltään Puu-Myllypuro) on puutaloalue Myllypuron eteläosassa Itä-Helsingissä. Kaksikerroksisissa omakotitaloissa, rivitaloissa ja paritaloissa on yhteensä 125 asuntoa.
Suunnittelu ja rakentaminen

Alueen ideoimiseksi pidettiin vuonna 2003 Puinen kaupunkikylä -arkkitehtikilpailu, jonka voitti arkkitehtityöhuone Artto-Palo-Rossi-Tikka. Alue kaavoitettiin voittaneen ehdotuksen pohjalta arkkitehti Aaro Arton ja Helsingin kaupunkisuunnitteluviraston yhteistyönä. Kaava vahvistettiin vuonna 2007, ja rakentaminen aloitettiin vuoden 2010 alussa. Asukasluvun ilmoitettiin olevan vuoteen 2017 mennessä noin 2 000.
Ensimmäisten talojen rakentamisesta vastasi pientalovalmistaja Finndomo, jonka rakentamiin asuntoihin sovellettiin Hitas-menettelyä. Energiataloudellisuus on huomioitu erityisen tarkasti rakennusten suunnittelussa. Alueelle rakennettiin myös työ- ja liikehuoneistoja sekä asukkaiden yhteistiloja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvia Puu-Myllypuron rakentamisesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Myllypuro Wooden Village, APRT
Pyhän Tuomaan kirkko (Vang)

| Pyhän Tuomaan kirkko St>  Tomaskyrkja |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2006.
Sijainti:  Vang, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1971
Suunnittelija:  Claus Lindstrøm
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  120
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Tuomaan kirkko (norj. St. Tomaskyrkja) on Vangin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva betonikirkko vuodelta 1971. Paikalla sijaitsi aiemmin keskiaikainen sauvakirkko, joka purettiin 1800-luvun alussa.
Kuvia

Vanhan kirkon muistokivi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Tuomaan kirkko (Vang) Wikimedia Commonsissa
Provo opas

| Provo opas |
| --- | --- |

Kirjailija:  Tero Kartastenpää Jani Timonen
Kansitaiteilija:  Pekka Toivonen
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirjallisuus, 3
Kustantaja:  WSOY
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  260
ISBN:  978-951-0-40125-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Provo opas – ärsyttämisen jalo taito on  Tero Kartastenpään  ja  Jani Timosen kirjoittama tietokirja, joka kertoo provokaatiosta. WSOY julkaisi kirjan 18. helmikuuta 2014.
Provo opas kertoo, kuinka opetella provosoimista ja provosoitumista. Kirjoittajien mukaan sivistynyt ärsyttäminen on aina vienyt yhteiskuntaa eteenpäin. Kirjassa muun muassa poliitikko Timo Soini, johtaja Matti Apunen, ohjaaja-kirjailija-kansanedustaja Jörn Donner ja Pää Kii -yhtyeen punkmuusikko Teemu Bergman kertovat tavastaan provosoida. Provo opas käsittelee provokaation historiaa, psykologiaa, biologiaa ja maantiedettä ja eri muotoja, kuten kuvaa, ääntä ja kehoa. Kirjassa valitaan sata Suomen kaikkien aikojen parasta provokaattoria.
Aiheesta muualla

Provo opas WSOY:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) WSOY
Ylen Pressiklubin insertti provokaatiosta (Arkistoitu – Internet Archive) Provo opas Ylen Pressiklubissa
Pressiklubi (televisio-ohjelma)

| Pressiklubi |
| --- | --- |
 Pressiklubin studio 22. lokakuuta 2010.
Tyyli:  Ajankohtaisohjelma
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Timo Harakka Ruben Stiller Sanna Ukkola
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV2 (2005–2013) Yle TV1 (2014–2018)
Esitetty:  21. tammikuuta 2005 –  25. toukokuuta 2018
Aiheesta muualla
IMDb 
Pressiklubi oli vuosina 2005–2018 esitetty television viihteellinen ajankohtaisohjelma, joka käsitteli viikon uutisia sekä yleisesti suomalaista mediaa. Ohjelmassa oli juontajan lisäksi kaksi vaihtuvaa journalistijäsentä sekä viikon ajankohtainen vieras.
Ohjelman kehitti vuonna 2005 Timo Harakka, joka toimi juontajana ja tuottajana kevääseen 2007. Konsepti on Ylen oma.
Ohjelma palasi ruutuun tammikuussa 2009 Harakan tuottamana, mutta vetäjäksi tuli Ruben Stiller. Yle ilmoitti helmikuussa 2017 Stillerin jättävän Pressiklubin kevään 2017 jälkeen. Uudeksi vakituiseksi juontajaksi tuli syksyllä 2017 Sanna Ukkola, joka oli aiemmin toiminut muutaman kerran Stillerin tuuraajana.
Ohjelman tunnusmusiikkina oli jazzyhtye U-Street All Starsin kappale ”Super Treat” albumilta Bowling.
Perjantai-iltaisin esitetyllä ohjelmalla oli katsojia 200 000:n molemmin puolin. Ohjelmaa esitettiin alun perin Yle TV2:lla. Tammikuussa 2014 ohjelma siirtyi Yle TV1:lle. Siirryttyään TV1:lle ohjelman katsojaluvut nousivat parhaimmillaan lähes puoleen miljoonaan.
Ohjelma palkittiin Kultaisella Venlalla vuosina 2011 ja 2013. Ohjelma lopetettiin toukokuussa 2018.
Aiheesta muualla

Ulla Malminen, Ylen ajankohtaisohjelmien tv-juontajapersoonien näkemysten esilletulo juontotyössä (haastateltavina muun muassa Ruben Stiller)
Pressiklubi Yle Areenassa
Players Championship (snooker)

Players Championship on snookerin ammattilaisturnaus. Turnaus pelattiin ensimmäisen kerran kaudella 2010–2011 nimellä Players Tour Championship Grand Finals, vuodeksi 2014 nimi muutettiin Players Championship Grand Finaliksi ja nykyiseen muotoonsa vuodeksi 2017.
Karsintasysteemi

Aluksi turnaus oli Players Tour Championship -kauden päättävä finaaliturnaus, johon pääsivät Players Tour Championship -turnausten 32 parasta pelaajaa. Vuodesta 2017 alkaen turnaukseen on saanut osallistumisoikeuden 16 maailman yksivuotisrankingin parasta pelaajaa.
Finaalit

| Vuosi | Pelipaikka | Voittaja | 2>  sija | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 |  Dublin |  Shaun Murphy |  Martin Gould | 4–0 |
| 2012 |  Galway |  Stephen Lee |  Neil Robertson | 4–0 |
| 2013 |  Galway |  Ding Junhui |  Neil Robertson | 4–3 |
| 2014 |  Preston |  Barry Hawkins |  Gerard Greene | 4–0 |
| 2015 |  Bangkok |  Joe Perry |  Mark Williams | 4–3 |
| 2016 |  Manchester |  Mark Allen |  Ricky Walden | 10–6 |
| 2017 |  Llandudno |  Judd Trump |  Marco Fu | 10–8 |
| 2018 |  Llandudno |  Ronnie O’Sullivan |  Shaun Murphy | 10–4 |
| 2019 |  Preston |  Ronnie O’Sullivan |  Neil Robertson | 10–4 |
| 2020 |  Southport |  Judd Trump |  Yan Bingtao | 10–4 |
| 2021 |  Milton Keynes |  John Higgins |  Ronnie O'Sullivan | 10–3 |
| 2022 |  Wolverhampton |  Neil Robertson |  Barry Hawkins | 10–5 |
| 2023 |  Wolverhampton |  Shaun Murphy |  Ali Carter | 10–4 |
Pasi Tuohimaa

Pasi Tuohimaa (s. 19. elokuuta 1961 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja entinen Nelosen uutisten toimittaja. Nykyään hän on Teollisuuden Voiman viestintäpäällikkö.
Tuohimaa pelasi SM-liigassa Rauman Lukossa ja Helsingin Jokereissa yhteensä 129 liigaottelua kausina 1979–1984 sekä valmensi SM-liigassa Kiekko-Espoota kakkosvalmentajana 1990-luvun alkupuolella. SM-liigan runkosarjassa hän teki yhteensä 11+13=24 tehopistettä.
Pasi Tuohimaa on myös Nelosen politiikan toimittaja ja politiikan toimittajien yhdistyksen puheenjohtaja.
Hänen veljensä Harri on myös entinen jääkiekkoilija ja poikansa Frans jääkiekkomaalivahti.