stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Slade in Flame
Kokoonpano

| --- | --- |
 Muusikot Noddy Holder – laulu, kitara  Jim Lea – bassokitara, kosketinsoittimet, taustalaulu  Dave Hill – kitara, taustalaulu  Don Powell – rummut Ron Carthy – trumpetti  Eddie Quansah – trumpetti  Chris Mercer – tenori- ja baritonisaksofoni  Mick Eve – tenorisaksofoni  Steve Gregory – tenorisaksofoni  Byd Beadle – baritonisaksofoni  Chris Smith – pasuuna  Malcolm Griffiths – bassopasuuna  :  Muut Alan O’Duffy – äänitys  Gered Mankowitz – valokuvat  Paul Welch – taiteellinen johtaja  Wadewood Associates – muotoilu  Steve Ridgeway – logon muotoilu
Arvostelut

Allmusic () linkki
The Smiths

| The Smiths |
| --- | --- |

 The Smiths vuonna 1985. Vasemmalta oikealle: Andy Rourke, Morrissey, Johnny Marr ja Mike Joyce.
Tiedot
Toiminnassa:  1982–1987
Tyylilaji:  indie rock, vaihtoehtorock
Kotipaikka:  Manchester, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Morrissey, laulu   Johnny Marr, kitara   Andy Rourke, bassokitara   Mike Joyce, rummut  
Entiset jäsenet:  Dale Hibbert, bassokitara (1982)  Craig Cannon, bassokitara, kitara (1986) 
Levy-yhtiö:  Rough Trade   EMI  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Smiths oli vuosina 1982–1987 vaikuttanut brittiläinen rockyhtye, joka kuuluu 1980-luvun merkittävimpiin vaihtoehtorockyhtyeisiin. Yhtye perustettiin Manchesterissa vuoden 1982 alussa. Yhtyeen runko olivat laulaja Morrissey omintakeisine laulutyyleineen ja sanoituksineen sekä kitaristi Johnny Marr sävellyksineen ja taitavine kitarointeineen. Morrissey ruoti lyriikoissaan usein yksinäisyyttä, kurjuutta ja eriarvoisuutta. Hänen tekstinsä olivat myös varsin yhteiskuntakriittisiä: Morrissey piikitteli muun muassa diskokulttuuria, Margaret Thatcheria, Britannian kuninkaallisia sekä Manchesterin koululaitosta. Yhtyeen tunnetuin albumi on vuoden 1986 The Queen Is Dead.
Historia

The Smiths kuuluu yhtyeisiin, jotka nousivat suosioon englantilaisen radio-DJ John Peelin vahvalla myötävaikutuksella. 1980-luvun puolessavälissä The Smiths oli erittäin suosittu etenkin kotimaassaan: yhtyeen albumit olivat Britannian albumilistan viiden parhaan joukossa.
The Smithsin tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluvat ”Meat Is Murder”, ”There Is a Light That Never Goes Out”, ”How Soon Is Now”, ”This Charming Man”, ”Shoplifters of the World Unite”, ”William, It Was Really Nothing”, ”The Boy with the Thorn in His Side”, ”Panic”, ”Ask”, ”Girlfriend in a Coma”, ”Frankly Mr. Shankly” sekä ”Heaven Knows I’m Miserable Now”.
Vuonna 1986 ilmestyi The Smithsin kolmas studioalbumi The Queen Is Dead, joka oli yhtyeen lopullinen kansainvälinen läpimurto. Britannian albumilistalla albumi nousi toiselle sijalle ja pysyi listalla peräti 22 viikkoa. Albumi sai loistavan vastaanoton myös kriitikoilta.
The Smiths hajosi vuonna 1987 Marrin lähdettyä yhtyeestä. Syynä olivat Morrisseyn ja Marrin taiteelliset erimielisyydet. Jäsenet suhtautuvat edelleen penseästi yhtyeen paluun mahdollisuuteen. Rourke ja Marr esiintyivät yhdessä hyväntekeväisyyskonsertissa Manchesterissa 26. tammikuuta 2006 esittäen yhden The Smithsin kappaleen.
Historia > Esiintymiset

The Smiths esiintyi Suomessa Provinssirockissa sunnuntaina 3. kesäkuuta 1984. Yhtye soitti festivaalien päälavalla muun muassa kappaleet ”This Charming Man”, ”Still Ill”, ”Hand in Glove”, ”Heaven Knows I’m Miserable Now” ja ”William, It Was Really Nothing”. Morrisseylla oli tuon ajan The Smiths -esiintymisten tapaan Provinssirockinkin lavalla kukkapuska mukanaan.
Historia > Vaikutus

The Smithsiltä ovat saaneet vaikutteita muun muassa sellaiset myöhemmät brittipopyhtyeet kuten The Stone Roses, Oasis, Suede ja Blur.
Kokoonpano

Morrissey – laulu, piano
Johnny Marr – kitara, koskettimet, mandoliini, bassokitara, huuliharppu
Andy Rourke – bassokitara, sello
Mike Joyce – rummut, taustalaulu
Kokoonpano > Lyhytaikaiset jäsenet

Dale Hibbert – bassokitara (1982)
Craig Cannon – kitara (1986)
Diskografia > Studioalbumit

The Smiths (1984)
Meat Is Murder (1985)
The Queen Is Dead (1986)
Strangeways, Here We Come (1987)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Hatful of Hollow (1984)
The World Won’t Listen (1987)
Louder Than Bombs (1987)
Rank (live-albumi, 1988)
Best...I (1992)
...Best II (1992)
Singles (1995)
The Very Best of The Smiths (2001)
The Sound of the Smiths (2008)
Complete (2011)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Smiths Wikimedia Commonsissa
The Smithsin viralliset kotisivut (englanniksi)
Morrisseyn viralliset kotisivut (englanniksi)
The Smiths -fanisivusto (englanniksi)
O’Hagan, Sean: Morrissey – so much to answer for. The Guardian 6.3.2007. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Sneakerit

Converse All Star -tennarit
Tenniskengät tai sneakerit (muita nimityksiä: lenkkikengät, ”lenkkarit”, ”tennarit”, urheilukengät, juoksukengät, treenikengät, engl. Sneaker) ovat kenkiä, jotka on alun perin tarkoitettu urheiluun, mutta ovat suosittuja myös arkikäytössä. Termi "sneakerit" kuvaa jalkinetta, jossa on joustava kumipohja ja päällinen, joka on tehty nahasta, tekonahasta, kankaasta tai niiden yhdistelmästä. ”Lenkkari” on Suomessa yleistermi monille vapaa-ajan jalkineille.
Eri maiden nimityksiä

Tenniskengät ovat saaneet vuosikymmenien aikana lukuisia nimityksiä eri maantieteellisillä alueilla. Termiä ”sneakerit” on käytetty ensin Yhdysvalloissa Etelä-Floridassa ja Pohjois-Carolinassa, sekä Kanadassa ja Uudessa-Seelannissa, joista se on levinnyt pikkuhiljaa muualle maailmaan. Brittiläinen vastaava nimitys on treenikengät, lenkkitossut tai lenkkarit (trainers) ja laajalti muualla Pohjois-Amerikassa on käytetty nimitystä ”tennarit” (tennies). Nigeriassa puolestaan puhuttiin kangaskengistä tai ”canvas-kengistä”.
Nimitys ”sneakerit” on nykytiedon mukaan lähtöisin jo vuodelta 1887, jolloin The Boston Journal -lehti viittasi sneakereihin ”nimenä, jonka pojat ovat antaneet tenniskengille”. Alun perin nimi on lähtöisin lenkkikenkien kumipohjan hiljaisuudesta, jotka mahdollistivat hiljaisen kävelemisen, toisin kuin sen ajan kovapohjaiset puvunkengät, jotka kopisivat lattiaan.
Sneaker-termin teki tunnetuksi Henry Nelson McKinney, joka toimi N. W. Ayer & Son -yhtiön mainosagenttina. Vuonna 1917 hän kutsui lenkkikenkiä sneakereiksi niiden hiljaisen kumipohjan vuoksi. Myös vankilassa vangit käyttivät nimitystä ”sneaks” kumipohjaisista tossuista, joita vanginvartijat käyttivät.
Historia

Kenkien malli sai alkunsa jalkineista, joita miehistö käytti 1870-luvulla laivoilla. Aluksilla käytetyissä kumipohjaisissa tossuissa oli ”nauha”, joka kiersi kengän ulkoreunaa liittäen pohjan kengän yläosaan. Tuolloin kengät saivat myös lempinimen "Plimsoll", joka juontaa juurensa Nicholette Jonesin kirjaan The Plimsoll Sensation. Värillinen nauha pohjan ja yläosan välissä muistuttaa laivan rungossa olevaa Plimsoll-viivaa, joka kertoo syvyyden tason. Vastaavasti, aivan kuten Plimsoll-viivan ylittyessä aluksella, jos vesi pääsee kengän kumipohjan viivan yläpuolelle, käyttäjän jalat kastuvat.
Myöhemmin plimsolit yleistyivät myös tenniskentillä ja kroketissa niiden käyttömukavuuden ansiosta ja kun pohjiin lisättiin kuvioita pidon parantamiseksi, tilasi jopa brittien armeija niitä käyttöönsä. 1900-luvun alussa tenniskengät yleistyivät myös vapaa-ajankenkinä sekä koulujen liikuntatunneilla.
Brittiläinen JW Foster and Sons suunnitteli ja valmisti ensimmäiset juoksuun tarkoitetut lenkkarit vuonna 1895. Yhtiö myi maailmanlaajuisesti laadukkaita, käsin tehtyjä juoksukenkiä, jotka oli tarkoitettu ammattiurheilijoiden käyttöön. Lopulta Foster and Sons sai sopimuksen, jonka myötä yritys valmisti Ison-Britannian olympiajoukkueelle juoksukengät vuoden 1924 kesäolympialaisiin. Olympialaisissa Harold Abrahams ja Eric Liddell voittivat pikajuoksun 100 ja 400 metrin kilpailut, joissa he käyttivät Fosters-kenkiä.
Vuonna 1892 Yhdysvaltain kumiyhtiö esitteli ensimmäiset kumipohjaiset kengät, jotka vauhdittivat lenkkarimarkkinoiden kasvua. Ensimmäiset koripallokengät suunniteltiin jo vuonna 1907 ja tenniksen nousu alkoi ensimmäisen maailmansodan jälkeen, jolloin urheilusta tuli keino osoittaa isänmaallisuutta ja moraalista vahvuutta. Nuoret miehet kasvattivat Yhdysvaltain lenkkikenkämarkkinoita entisestään ostamalla koripalloilija Chuck Taylorin käyttämiä jalkineita.
Maailmansotien välisenä aikana urheilukenkiä alettiin markkinoida eri urheilulajeihin ja miehille sekä naisille tarjottiin eri malleja. Urheilijat käyttivät lenkkareita Olympialaisissa, millä yritettiin saada yleisöä suosimaan lenkkareita jokapäiväisessä käytössä. Vuonna 1936 ranskalainen brändi Spring Court  markkinoi ensimmäisiä kankaisia tenniskenkiä, joissa oli huomioitu kengän hengittävyyttä ilmanvaihtoaukoilla.
Adolf "Adi" Dassler aloitti veljensä Rudolf Dasslerin kanssa omien urheilukenkiensä tuotannon palattuaan ensimmäisestä maailmansodasta ja Dasslerin kenkätehdas Adidas nousi nopeasti yhdeksi johtavista urheilukenkien valmistajista. Dasslerit myivät kenkiään menestyksekkäästi vuoden 1936 kesäolympialaisiin, mikä auttoi kasvattamaan yrityksen mainetta. Liiketoiminta kasvoi ja ennen toista maailman sotaa veljekset myivät jopa 200 000 paria kenkiä vuosittain.
Historia > Sodan jälkeen

Maailmansotien päättymisen jälkeen 1950-luvulla vapaa-ajanviettomahdollisuudet laajenivat huomattavasti ja lapset sekä nuoret alkoivat käyttää lenkkareita myös koulussa, koulujen pukeutumissääntöjen vapautuessa. Vapaa-ajan kenkien myynti kasvoi vahvasti ja alkoi lopulta vaikuttaa perinteisten nahkakenkien myyntiin. 1950-luvun lopulla valmistajat kävivät kovaa kilpailua markkinaosuuksista kenkien valmistuksessa. Erityisesti lenkkeilyyn tarkoitetut kengät myivät hyvin.
1970-luvulla vapaa-ajan urheilu kasvatti suosiotaan entisestään ja markkinoille saapui yhä enemmän eri lajeihin suunniteltuja lenkkareita. Pian erilaisia urheilukenkiä oli saatavilla esimerkiksi jalkapalloon, lenkkeilyyn, koripalloon, juoksuun, mikä mahdollisti urheilukenkätekniikan kehittymisen.
"Sneakereistä" kasvoi muoti-ilmiö, jonka myötä lenkkareista muotoutui urheilukenkien sijaan väline oman persoonallisuuden esiin tuomiseksi. 1990-luvulla kenkäyritykset kasvattivat markkinointibudjettejaan ennennäkemättömiin lukuihin ja markkinointikeinoina käytettiin laajalti huippu-urheilijoiden sponsorointia.
Käyttö urheilussa

Termiä "urheilukengät" käytetään tyypillisesti kenkiin, joita käytetään lenkkeilyssä tai sisäurheilussa, kuten koripallossa. Nurmella pelattavassa jalkapallossa urheilukengän sijasta käytetään nappulakenkää.
Urheilukengän ominaisuuksiin kuuluu joustava, iskuja vaimentava ja pitävä pohja. Urheilukenkien tekniikoiden kehittyessä ja mallien lisääntyessä ominaisuudet perustuvat enemmän kengän pohjan suunnitteluun kuin yläosan muotoiluun. Nykypäivänä erilaisia malleja on saatavilla koville ja pehmeille alustoille sekä monenlaiselle toiminnalle, kuten juoksuun, tanssiin tai hyppimiseen soveltuvia lenkkareita.
Kengät valmistetaan joustavista materiaaliyhdistelmistä ja tyypillisesti pohja on tiheää kumia. Vaikka alkuperä on sama, on lajien erilaisuuksiin räätälöity koko ajan paremmin soveltuvia urheilukenkiä. Esimerkiksi ratajuoksuun on kehitetty piikkarit, jotka pitävät paremmin jopa märällä tartanilla.
Käyttö urheilussa > Juoksukengät

Juoksukenkiä on saatavilla lukuisia erilaisia, jotka soveltuvat erilaisiin juoksutyyleihin ja jalan muotoihin. Valmistajat suosittelevat erilaisia kenkiä kevyeen lenkkeilyyn ja kilpasuorituksiin. Joissakin juoksukengissä on ns. kehikko tukemassa jalan asentoa, mikä estää jalan virheasentoja liikkuessa. Ammattiurheilijat käyttävät yleensä pehmeämpiä ja joustavampia juoksukenkiä, mikä lisää kengän käyttömukavuutta ja mahdollistaa nopeamman juoksun.
NPD-ryhmän mukaan yksi neljästä parista juoksukenkiä, jotka myytiin Yhdysvalloissa vuonna 2016, ostettiin verkkokaupasta.
Sneaker-kulttuuri

Tennarit ovat tulleet tärkeäksi osaksi hip hop (esimerkiksi Puma, Nike ja Adidas) ja rock ’n roll (Converse, Macbeth) -kulttuureja 1970-luvulta lähtien. Artistit tekevät merkittäviä sopimuksia maailmanlaajuisten brändien kanssa, joissa he sitoutuvat käyttämään ainoastaan tietyn brändin tuotteita.
Muoti-ilmiö on kehkeytynyt myös keräilyharrastukseksi ja keräilijät ("sneakerheads") ovat innoittaneet brändejä valmistamaan rajoitettuja eriä harvinaisia sneakereitä. Keräilyharvinaisuudet myydään hyvin korkeilla vähittäishinnoilla ja niitä myydään luksuskaupoissa, kuten yhdysvaltalaisessa Saks Fifth Avenue -luksustavarataloketjussa. Vuonna 2005 julkaistiin dokumenttielokuva, Just for Kicks, joka kertoo sneaker-ilmiöstä ja sen historiasta.. Muoti-ilmiö on 2010-luvulla kasvanut merkittävästi, minkä myötä katumuoti on muuttunut yhä urheilullisempaan suuntaan myös vaatteiden osalta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sneakerit Wikimedia Commonsissa
Reebokin sneakerit
Nike-lenkkarit
Urheilukenkiä Hongkongin markkinoilla.
New Balance 750v1 maratonin jälkeen
Park Ji-seong

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Park Ji-Sung
Syntymäaika: 25. helmikuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka:  Suwon, Etelä-Korea
Pelipaikka: Laituri (oikea/vasen)
Pituus: 1.75 m
Lempinimi: Three Lung Park / Ji-Unit
Seura
Seura:  Manchester United
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2003 2003–2005 2005–2012 2012–2014 |  Kyoto Purple Sanga  PSV Eindhoven  Manchester United  Queens Park Rangers | 76 (11)   65 (13)   134   20 (0) |
Maajoukkue
| 2000–2011 |  Etelä-Korea | 100 (13) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. joulukuuta 2012.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 25. tammikuuta 2011.
Park Ji-Sung (hangul 박지성, hanja 朴智星, Bak Ji-seong, kirjoitetaan myös Park Ji-Sung; s. 25. helmikuuta 1981 Suwon, Etelä-Korea) on uransa lopettanut eteläkorealainen jalkapalloilija, joka nykyisin toimii Manchester Unitedin seuran suurlähettiläänä. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Park aloitti ammattilaisuransa vuonna 2000, kun hän teki sopimuksen Japanin J. Leaguen 2. divisioonassa pelanneen Kyoto Purple Sangan kanssa. Park nousi nopeasti joukkueensa parhaimmistoon. Hänen nousunsa kansainvälisen tason huipulle tapahtui vuoden 2002 MM-kisoissa, joissa hän teki Portugalia vastaan käydyssä alkusarjan ottelussa voittomaalin. MM-kisojen jälkeen Park seurasi Etelä-Korean jalkapallomaajoukkueen valmentajaa Guus Hiddinkiä PSV Eindhoveniin. Hänen ensimmäinen kautensa Eindhovenissa oli pettymys, mutta vuonna 2003 hän alkoi tottua Eredivisien pelityyliin. Kaudelle 2004–2005 Eindhoven menetti Arjen Robbenin Chelseaan, jolloin Park sai lisää vastuuta ja teki muun muassa maalin Mestarien liigan välierässä AC Milania vastaan. Heinäkuussa 2005 Park solmi neljän vuoden sopimuksen Manchester Unitedin kanssa. Heinäkuussa 2012 Park siirtyi Queens Park Rangersiin kolmen vuoden sopimuksella. Siirtosumma oli 2 miljoonaa puntaa.
Maajoukkueura

Park pelasi ensimmäisen maaottelunsa vuonna 2000. Hän on edustanut Etelä-Koreaa Sydneyn olympialaisissa sekä vuosien 2002, 2006 ja 2010 MM-kisoissa. Hän pelasi kaikkiaan sata maaottelua ja teki niissä 13 maalia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Parkin profiili footballdatabase.comissa (englanniksi)
Etelä-Korean joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Lee Woon-jae |
2 Kim Yeong-cheol |
3 Kim Dong-jin |
4 Choi Jin-cheol |
5 Kim Nam-il |
6 Kim Jin-gyu |
7 Park Ji-seong |
8 Kim Du-hyeon |
9 Ahn Jeong-hwan |
10 Park Ju-yeong |
11 Seol Gi-hyeon |
12 Lee Yeong-pyo |
13 Lee Eul-yong |
14 Lee Cheon-su |
15 Baek Ji-hun |
16 Chung Gyeong-ho |
17 Lee Ho |
18 Kim Sang-sik |
19 Cho Jae-jin |
20 Kim Yong-dae |
21 Kim Yeong-gwang |
22 Song Jong-guk |
23 Cho Won-hui |
Valmentaja Advocaat
Etelä-Korean joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Lee Woon-jae |
2 Oh Beom-seok |
3 Kim Hyung-il |
4 Cho Yong-hyung |
5 Kim Nam-il |
6 Kim Bo-kyung |
7 Park Ji-seong |
8 Kim Jung-woo |
9 Ahn Jeong-hwan |
10 Park Chu-young |
11 Lee Seung-ryul |
12 Lee Yeong-pyo |
13 Kim Jae-sung |
14 Lee Cheon-su |
15 Kim Dong-jin |
16 Ki Sung-yong |
17 Lee Chung-yong |
18 Jung Sung-ryong |
19 Yeom Ki-hun |
20 Lee Dong-gook |
21 Kim Yeong-gwang |
22 Cha Du-ri |
23 Kang Min-soo |
Valmentaja Huh Jung-moo
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Korea
Partakala

| Partakala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Partakalat Polymixiiformes
Heimo::  Partakalat Polymixiidae
Suku::  Polymixia
Laji::  lowei
Kaksiosainen nimi
 Polymixia lowei  Günther, 1859 
Katso myös
   Partakala Wikispeciesissä   Partakala Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Partakala (Polymixia lowei) on partakaloihin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan syvistä vesistä Atlantin länsiosista.
Koko ja ulkonäkö

Partakala voi kasvaa suurimmillaan 20–25 cm pitkäksi. Laji on ruumiinmuodoltaan pitkäomainen, soikea ja tylppäpäinen. Silmät ovat suuret ja alaleuassa on kaksi viiksisäiettä. Kalan pyrstöevä on haarautunut. Väriltään partakala on selästään sininen tai vihreä ja kyljistään hopeanharmaa. Selkä-, perä- ja pyrstöevien kärjet ovat tummat.
Levinneisyys ja elintavat

Partakalan levinneisyysalue ulottuu Mainesta Ranskan Guayanaan. Se elää lähellä muta- tai hiekkapohjaa koralliriutoilla 50–940 metrin syvyydessä. Laji muodostaa parvia ja erityisesti se liikkuu parvissa lisääntymisaikaan.
Maultaan kala on hyvä, mutta kuivahko ja ruotoinen. Sitä saadaan kalastuksen sivusaaliina.
Frank Paschek

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | pituushyppy |  |
Frank Paschek (s. 25. kesäkuuta 1956 Bad Doberan, Mecklenburg-Etu-Pommeri, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen pituushyppääjä.
Paschek voitti vuonna 1979 Moskovan spartakiadeissa kultaa tuloksella 825 cm. Berliinissä 28. toukokuuta 1980 hän hyppäsi Itä-Saksan ennätyksen 836 cm, jonka Lutz Dombrowski ylitti vajaat kuusi viikkoa myöhemmin. Moskovan 1980 olympialaisissa Paschek saavutti hopeaa tuloksella 821 cm (loppukilpailun hypyt: 781 – 821 – 0 – 0 – 785 – 794). Hän hävisi Dombrowskille 33 senttimetrillä.
Wilhelm Pasi

Wilhelm (Vilho) Pasi (1. lokakuuta 1839 Karijoki – 12. elokuuta 1894 Vaasa) oli suomalainen liikemies ja sanomalehtien kustantaja.
Viinatehtailijana toiminut Pasi perusti vuonna 1878 kauppias Vilho Parmasen kanssa Kristiinankaupungin ensimmäisen kirjapainon, jossa julkaistiin suomenmielistä Ahti-lehteä. Vuonna 1881 Pasi osti kirjapainon ja lehden itselleen ja siirsi ne Vaasaan. Ahdin lakattua hän perusti lyhytikäiseksi jääneen Wasa Framåt -lehden. Vuoden 1881 lopussa Pasi myi kirjapainonsa kanttori J. W. Nesslerille Uuteenkaarlepyyhyn.
Pasi oli kiivas fennomaani, vaikka osasi heikosti suomea. Hän oli perustamassa Vaasan työväenyhdistystä ja ryhtyi vuonna 1883 julkaisemaan wrightiläishenkistä Suupohjan Työmiestä. Vuonna 1886 hän oli perustamassa vaasalaista Kansan Lehteä.
Pasi teki konkurssin vuonna 1887. Hän kuoli rutiköyhänä kunnalliskodissa.
Passanda

| Passanda> Πάσσανδα.Sijainti |
| --- | --- |
 Passanda
Koordinaatit:  36°46′52″N, 28°41′34″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Gökbel, Muğla
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kaaria
Infobox OKNimi-testi OK: 
Passanda (m.kreik. Πάσσανδα, myös Pasanda, Πάσανδα, Pasada, Πασάδα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Muğlan maakunnan Gökbeliä.
Passanda sijaitsi hieman sisämaassa kaakkoon Kaunoksesta. Se mainitaan Stadiasmus Maris Magnissa, joka ilmoittaa kyseisten kaupunkien väliseksi etäisyydeksi 30 stadioninmittaa. Nykyisen Solungur Gölü -järven läheltä on tehty joitakin löytöjä, jotka sopivat mainittuun etäisyyteen.
Passandan historiasta tiedetään vain vähän. Diodoros Sisilialainen mainitsee sen nimellä Sasanda ja Stefanos Byzantionlainen nimellä Passa. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Passanda kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 451/450–421/420 eaa. Hellenistisellä kaudella kaupunki oli ainakin jossakin välissä Kaunoksen alainen demos.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Pasandeus (Πασανδεύς).
Parion

| Parion> Πάριον.Sijainti |
| --- | --- |
 Parion
Koordinaatit:  40°25′13″N, 27°4′8″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Kemer, Çanakkale
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 709 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Myysia
Aiheesta muualla
  Parion Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parion (m.kreik. Πάριον, lat. Parium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Myysiassa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Çanakkalen maakunnan Kemerin kylää.
Maantiede

Parion sijaitsi Hellespontoksen rannalla. Sen kuvataan eri antiikin lähteissä sijainneen joko Myysiassa, Fryygiassa, Troaksessa, Propontiissa tai vain Hellespontoksella. Samalla rannikolla Parionin länsipuolella sijaitsi Lampsakos ja itään Priapos. Seutu tunnettiin nimellä Adrasteia, mikä oli peräisin siellä aiemmin olleesta Adrasteian kaupungista. Se oli sijainnut sisämaassa Parionista itäkaakkoon.
Parionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnetiin nimellä Pariane (Παριανή). Se oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä. Parionin länsipuoli oli alun perin Paisoksen ja myöhemmin Lampsakoksen aluetta, ja itäpuoli Priapoksen aluetta.