stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Islamin puhtaussäännöt

Rituaalinen peseytyminen on välttämätöntä ennen rukoukseen osallistumista. Istanbul 2006.
Islamin puhtaussäännöt ovat suuri joukko sääntöjä, jotka määrittelevät islaminuskon rituaaliset puhtausvaatimukset. Määräykset koskevat veden käyttöä, ruokailuvälineitä, kiellettyjä ruokia ja juomia, hammastikkua, kehon hygieniaa ja karvoitusta, toimintaa käymälässä, rituaalista peseytymistä ennen rukouksia, kuukautisia, vaatetusta ja useita muita kysymyksiä.  Määräykset sisältyvät islamilaiseen šarialakiin, joka on ohjeissaan hyvin yksityiskohtainen. Ajatollah Khomeinin mukaan "ei ole yhtäkään seikkaa, josta islam ei olisi lausunut mielipidettään."
Puhtaussääntöjen merkitystä havainnollistaa se, että islamilaisen lainsäädännön kivijalkaan kuuluvat teokset eli kutub al-sittah -kokoelman sarjat alkavat yleensä puhtautta koskevilla säädöksillä. Esimerkiksi 4000 hadithia sisältävä kokoelma ”Sunan Abu Dawud” alkaa seuraavalla puhtaussäädöksellä:  "Al-Mughirah bin Shu'bah kertoi, että kun profeetta meni tekemään tarpeensa, hänellä oli tapana vetäytyä syrjäiseen paikkaan." Samoin 1300-luvulla  Ahmad ibn Naqib al-Misri aloitti kuuluisan šariakäsikirjansa (Umdat al-salik) juuri puhtaussääntöjä koskevalla luvulla.
Itä-Frankia

| Itä-Frankia Francia orientalis> 843–962 |
| --- | --- |
   Itä-Frankia vuonna 843 
Valtionpäämies:  Ludvig Saksalainen (843–876), Kaarle Paksu (884–887), Arnulf Kärnteniläinen (887-899), Ludvig Lapsi (900–911), Konrad I (911–918), Henrik I Linnustaja (919–936)
Pääkaupunki:  Useita, mukaan lukien Frankfurt ja Regensburg
Historia:  
– Perustettu:  843
– Lakkautettu:  962
Valuutta:  Pfennig
Edeltäjä(t):  Frankkien valtakunta
Seuraaja(t):  Saksan kuningaskunta Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Itä-Frankia oli historiallinen valtio, joka muodostui 843 Verdunin sopimuksessa, jolla Frankkien valtakunta jaettiin kolmeen osaan Kaarle Suuren pojanpoikien kesken. Itä-Frankian sai Ludvig Saksalainen. Itä-Frankiasta kehittyi myöhemmin Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Ei ole täysin selvää, missä vaiheessa Itä-Frankia kehittyi keisarikunnaksi, mutta viimeistään 962, kun Otto I Suuri kruunattiin keisariksi, on keisarikunnan täytynyt olla olemassa.
Itä-Frankia jakautui neljään herttuakuntaan: Svaabiaan, Frankeniin, Saksiin ja Baijeriin, jotka liitettiin Lothar II:n vuonna 869 tapahtuneen kuoleman jälkeen Lotharingiaan.
900-luvulla Itä-Frankian aluetta alettiin kutsua nimillä regnum Teutonicum (Teutonien kuningaskunta ja Saksan kuningaskunta).
Käännös suomeksi
Hyperion (romaani)

| Hyperion |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Dan Simmons
Kieli:  englanti
Genre:  science fiction
Julkaistu:  1989
Suomennos
Suomentaja:  Juha Ahokas
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  1997
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  591
ISBN:  951-578-448-4
Sarja: Hyperion
Seuraava:  Hyperionin tuho
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hyperion on Dan Simmonsin vuonna 1989 julkaistu science fiction -romaani, joka on voittanut muun muassa Hugo-, Locus- ja Tähtivaeltaja-palkinnot. Teos on Hyperion-sarjan ensimmäinen osa. Kirjan nimi tulee John Keatsin viimeistelemättömäksi jääneestä runosta.
Rakenne ja tyyli

Kirja koostuu Decameronen tai Canterburyn tarinoiden tapaan useista kertomuksista, jotka kutoo yhteen kehyskertomus. Kehyskertomus kertoo seitsemän pyhiinvaeltajan matkasta kohti Hyperion-planeetan aikahautoja. Matkan aikana pyhiinvaeltajat kertovat toisilleen kukin omat elämäntarinansa ja sen, miksi he ovat lähteneet mukaan tälle matkalle. Kirja on jaettu lukuihin, ja matkaajien minä-muotoiset tarinat esiintyvät omilla otsikoillaan lukujen sisällä. Tarina jää Hyperionissa kesken ja jatkuu suoraan Hyperionin tuhossa.
Hyperionin kehyskertomus on kerrottu Konsulin näkökulmasta, mutta kertoja on ulkopuolinen siinä missä pyhiinvaeltajien tarinat ovat minä-muotoisia. Perinteisen kerronnan ohella kirja sisältää lainauksia päiväkirjasta ja runoja.
Tarina

Tarina kertoo seitsemän pyhiinvaeltajan matkasta kohti Hyperion-planeetan aikahautoja, jotka ovat Lepinkäisen koti. Lepinkäinen on olento, joka voi muuttaa fysiikan lakeja. Aikahautojen ympäristössä avaruusalusten miehistö katoaa ja pyhiinvaeltajat joutuvat taittamaan matkaa vanhanaikaisemmin tavoin. Aikansa kuluksi he päättävät kertoa toisilleen tarinansa ja syynsä, jotka saivat heidät ryhtymään tähän matkaan.
Samaan aikaan koko galaksi valmistautuu Hegemonian ja hyljittyjen väliseen sotaan, johon liittyy vahvasti myös TecnoCoren, itsestään tietoisten keinoälyjen muodostaman ”valtion”, vaikutus. Lopulta alkaa kuitenkin näyttää siltä, että sodan todellinen arkkitehti olisi Lepinkäinen.
Henkilöt

Varoitus: Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.
Konsuli on Hegemonian tärkeä virkamies, joka isoäitinsä Sirin muiston tähden kavaltaa tasavallan.
Eversti Kassad on Hegemonian entinen sotasankari, jonka maine on sittemmin tahraantunut. Hän haluaa aikahaudoille tappaakseen Moneta-nimisen naisen, jonka hän uskoo olevan Lepinkäinen.
Isä Hoyt on Katolisen kirkon pappi, joka haluaa aikahaudoille vapautuakseen ruumistaan riivaavasta loisesta.
Martin Silenus on satojen vuosien ikäinen runoilija, joka on kokenut hyviä ja huonoja kausia. Lepinkäinen on hänen muusansa, jota hän tahtoo tapaamaan saadakseen loppuun suurteoksensa Hyperionin laulut.
Sol Weintraub on juutalainen oppinut, joka haluaa Lepinkäiseltä apua tytärtään riivaavaan sairauteen.
Het Masteen on temppeliherra ja ainoa pyhiinvaeltajista, joiden tarinaa ei kirjassa saada kuulla.
Brawne Lamia on yksityisetsivä, joka haluaa selvittää kybridi-poikaystävänsä John Keatsin kuolemaa ja TecnoCoren häneen kohdistamaa vainoa.
Arvioita

Hyperion nauttii suurta arvostusta science fiction -piireissä ja on voittanut muun muassa Hugo- ja Locus-palkinnot. Suomessa Tähtivaeltaja-lehti palkitsi teoksen vuoden 1997 parhaana scifi-suomennoksena ja  myöhemmin 1900-luvun parhaana scifi-kirjana.
Aiheesta muualla

Heini Kyllönen: ”Unelmoija ja runoilija”. Taiteilijakuvat ja John Keatsin ja Geoffrey Chaucerin subtekstit Dan Simmonsin romaanissa Hyperion. Pro gradu -työ. Oulun yliopisto, 2014. (PDF)
Itä-Friisia

Itä-Friisia kartalla.
Itä-Friisia (saks. Ostfriesland) on rannikkoalue luoteis-Ala-Saksin osavaltiossa Saksassa. Alueella asuu noin 465 000 ihmistä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Ibeon saengeun cheoeumira

| Ibeon saengeun cheoeumira> 이번 생은 처음이라 |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min
Pääosissa:   Lee Min-ki  Jung So-min 
Alkuperämaa:   Korean tasavalta
Alkuperäiskieli:  korea
Verkko:   tvN
Esitetty:  9. lokakuuta 2017 – 28. marraskuuta 2017
Jaksoja:  16
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  MI Inc.
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Ibeon saengeun cheoeumira (hangul: 이번 생은 처음이라, engl. Because This Is My First Life) on televisioyhtiö tvN:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Lee Min-ki ja Jung So-min.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lee Min-ki  | … |  Nam Se-hee   |
|  Jung So-min  | … |  Yoon Ji-ho   |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Jacoby Jones

| Jacoby Jones |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1984 New Orleans, Louisiana
Kuollut: 14. heinäkuuta 2024 (40 vuotta) Houston, Texas
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  191 cm
Paino:  100 kg
Pelipaikka:  Laitahyökkääjä
Pelinumero:  12
Pelaajaura
Seurat:  Houston Texans   Baltimore Ravens   San Diego Chargers   Pittsburgh Steelers   Monterrey Steel (NAL)
NFL-varaus:  73. varaus, 2007 Houston Texans
Pääsarjaura:  2007–2015
Jacoby Rashi'd Jones (11. heinäkuuta 1984 New Orleans, Louisiana – 14. heinäkuuta 2024 Houston, Texas) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Jones pelasi kahdeksan kautta NFL-liigassa vuosina 2007–2016.
Jones voitti kaudella 2012 Baltimore Ravensin riveissä Super Bowlin. Hän oli yksi mestaruuden avaintekijöistä, ja teki loppuottelussa kaksi maalia. Toinen maaleista oli Super Bowl -historian pisin, 108 jaardin palautus toisen jakson aloituspotkusta. Samalla kaudella hänet valittiin myös liigan tähdistöotteluun Pro Bowliin.
Urallaan Jones edusti Houston Texansia, Baltimore Ravensia, San Diego Chargersia ja Pittsburgh Steelersiä. Lisäksi hän pelasi vuonna 2017 NAL-liigassa. Syyskuussa 2017 Jones teki yhden päivän mittaisen sopimuksen Ravensin kanssa, jotta voisi lopettaa uransa Ravensin pelaajana.
Muuta

Jones oli kilpailijana Dancing with the Stars -televisiosarjan 16. tuotantokaudella. Hän sijoittui kilpailussa kolmanneksi.
Islands Bryggen metroasema

Islands Brygge on Kööpenhaminan metron linjan M1 asema Islands Bryggen kaupunginosassa Tanskan pääkaupungissa Kööpenhaminassa. Asema on maanalainen ja sijaitsee Amagerin saarella joukkoliikenteen maksualueella 1.
Islands Bryggen asema on avattu vuonna 2002. Aseman vieressä on Kööpenhaminan yliopiston humanististen tieteiden tiedekunnan kampusalue. Metrojunia liikennöi Kööpenhaminan keskustan kautta Vanløseen ja vastakkaiseen suuntaan Vestamageriin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Islands Bryggen metroasema Wikimedia Commonsissa
Islands Bryggen asema Kööpenhaminan metron verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (tanskaksi)
Jacobus Vaet

Jacobus Vaet (n. 1529 – 8. tammikuuta 1567) oli flaamilainen säveltäjä.
Vaet oli Kortrijkin eli Courtrain Onze-Lieve-Vrouwekerkin kuoropoika vuodesta 1543. Hän koki äänenmurroksen vuonna 1546 ja siirtyi stipendillä opiskelemaan Leuvenin katoliseen yliopistoon. Vuoteen 1550 mennessä hän aloitti työskentelyn tenorina keisari Kaarle V:n palveluksessa. Viimeistään vuonna 1554 hän oli jo saanut nimityksen Kapellmeisterin virkaan akkiherttua Maksimilianin eli myöhemmän keisari Maksimilian II:n hoviin. Vaet sävelsi laajan tuotannon suhteutettuna siihen, että hänen uransa kesti vain arviolta viisitoista vuotta. Hänen sävellyksiinsä kuuluu yhdeksän messua (joista yksi on requiem), 66 motettia ja sekalaisia liturgisia teoksia, magnificateja ja kolme ranskalaista chansonia. Osa teoksista on sävelletty maallisten vallanpitäjien kunniaksi. Vaet sai kenties ilmeisimpiä vaikutteita Jacobus Clemens non Papalta.
Vaet kuoli tuntemattomista syistä vuonna 1567. Vuonna 1566 hän oli ollut tarpeeksi hyvässä terveydentilassa seuratakseen Maksimiliania taistelukentälle, ja hänen viimeinen lapsensa oli saanut kasteen vuoden 1566 jouluaattona. Kuusitoista kuukautta Vaetin kuoleman jälkeen hänen asemansa hovissa täytti Philippe de Monte. Useat runoilijat kirjoittivat Vaetin muistoksi elegioita. Näistä yhteen sävelsi musiikin Jacob Regnart.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Islamin käsikirja

| Islamin käsikirja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jaakko Hämeen-Anttila
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirja islamista
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  256
ISBN:  951-1-18669-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Islamin käsikirja on vuonna 2004 ilmestynyt Jaakko Hämeen-Anttilan tietokirja islamista. Teoksen on kustantanut Otava. Vuonna 2017 Hämeen-Anttila julkaisi kirjasta uudistetun painoksen nimellä Uusi islamin käsikirja.
Islamin käsikirja jakautuu kolmeen lukuun: islamin historiaan, islamin oppiin ja muutamaan erilliseen esseeseen. Uusi islamin käsikirja poikkeaa aiemmista siinä, että se painottuu nykymaailman kysymyksiin ja käsittelee islamin historiaa ja oppia entistä lyhyemmin.
Vastaanotto

Teos oli myyntimenetys. Siitä otettiin useita painoksia ja ensimmäistä kovakantista laitosta myytiin yli kymmenen tuhatta kappaletta.
Uskontotieteilijä Teemu Taira arvioi kirjan Agricola-sivustolla hyväksi johdantoteokseksi, mutta esitti joitakin kriittisiä huomioita. Tairan mukaan teoksen kuvaus islamin synnystä ei varsinaisesti auta ymmärtämään sen kulttuurista taustaa. Hämeen-Anttila myös sivuuttaa myyttitutkimuksellisen näkökulman Muhammedista. Teos olisi hyötynyt pelkän islamin opin selostamisen sijasta muslimien arjen käytäntöjen kuvailusta ja kansatieteellisten tutkimusten hyödyntämisestä. Tairan mukaan ”paikoitellen lukija voi hämääntyä ilmeisen tarkoitushakuisesta otteesta.” Samuel Huntingtonin väite sivilisaatioiden kamppailusta on esitelty ja arvosteltu heikosti. Varhaisen islamin hallintomuotojen kutsuminen demokraattisiksi on kyseenalaista. Jihadin esittelyssä ei painoteta islamin erottelua rauhan (arab. جهاد‎, dár al-islám) ja sodan (dár al-harb) alueiden välillä. Tämä voisi jäsentää jihadin käsitettä paremmin, sillä jihadissa uskonto ja politiikka niveltyvät yhteen.
Taneli Kukkonen totesi Tieteessä tapahtuu -lehdessä, että kirja seuraa pitkälti Hämeen-Anttilan opettajan Kaj Öhrnbergin luentojen rakennetta. Monien kiitosten ohella Kukkonen toteaa, että muutamaan kertaan ”ero historiallisen islamin ja kirjoittajan mieltymysten mukaan idealisoidun islamin välillä uhkaa hävitä.” Kukkonen ei hyväksy Hämeen-Anttilan väitettä, että islam olisi syvällä ytimessään teokraattinen demokratia. Kukkosen mukaan ei myöskään riitä todeta, ettei esimerkiksi naisten silpominen kuulu historialliseen islamiin tai että hunnun käyttö on tarkoittanut naisten omaa päätöstä. Kukkonen toteaa, että on muslimeja, joille silpomisperinne on pyhä ja hunnusta luopuminen kauhistus. Kukkosen mukaan länsimaisessa islam-keskustelussa täytyisi keksiä keinot, joilla keskustella näiden jälkimmäisten muslimien kanssa.
Ismail Bey

Ismail Bey oli 1500-luvulla elänyt nogai-kansaan kuulunut ylimys, joka toimi Volgan alueen Nogain ordan kaanina 1555–64.
Ismail oli Venäjän tsaari Iivana IV Julman liittolainen ja esti muun muassa toisen liittolaisensa Jusuf-kaanin sotaretken Moskovaan 1553. Ismail osallistui yhdessä Venäjän armeijan kanssa Astrahanin kaanikunnan valtaamiseksi tehtyyn sotaretkeen 1554. Sotaretki päättyi voittoisasti, ja Venäjä nosti Astrahanin vasallihallitsijaksi Derviş Alin. Valloituksen jälkeen Ismail sai tehtäväkseen vartioida Astrahanin teitä ja kulkureittejä maalla, kun Iivana lupasi itse pitää huolta joki- ja merireiteistä. Iivana suunnitteli myös Krimin kaanikunnan valtaamista, johon hän pyysi Ismailin tukea ja neuvoa.
Ismail ja hänen liittolaisensa riitautuivat 1550-luvun puoliväliin mennessä, jolloin nogait kävivät keskenään suuren sisällissodan. Sodan hävisi sen toista osapuolta johtanut Jusuf-kaani, vaikka hänen armeijansa oli hyvin suuri. Voittoisa Ismail otti suuren osan Jusufin omaisuudesta haltuunsa ja lähetti Moskovaan kauppiaita, joilla oli mukanaan 20 000 hevosta ja 4000 lammasta. Voitto ja menestys huumasivat Ismailin, joka lähetti Iivana Julmalle kirjeen, jossa kutsui tätä "pojakseen, valkoiseksi tsaariksi". Lisäksi hän vaati Iivanaa maksamaan veroja itselleen. Hänen onnensa oli kuitenkin kääntymässä, sillä Jusuf-kaanin pojat aloittivat oman menestyksekkään sotansa Ismailia vastaan, ja seuraavissa kirjeissään Iivanalle Ismail pyysi tämän tukea käyttäen jälleen kunnioittavaa sävyä.
1558 nogai-kansaa koetteli suuri nälänhätä, johon Ismail pyysi tukea Iivanalta sitä koskaan saamatta, vaikka hän oli alistunut jo kutsumaan Iivanaa hallitsijakseen. Ismail kuoli 1564 ja hänen seuraajakseen tuli Tin Ahmad.
Jamie Pace

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jamie McDonald Pace
Syntymäaika: 1. tammikuuta 1977
Syntymäpaikka: Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: Valletta
Pelinumero: 18
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995-1998   1998-1999   1999-2000   2000-2001   2001-2003   2003   2004   2004-2008   2008- | Tooting & Mitcham United   Sutton United   Barton Rovers   Carshalton Athletic   Pietà Hotspurs   → Sliema (lainalla)   → Valletta (lainalla)   Marsaxlokk   Valletta | 72 (42)     51 (21)     44 (8)   10 (0)   7 (1)   77 (7)   49 (6) |
Maajoukkue
| 2005- |  Malta | 38 (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. syyskuuta 2010.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2. syyskuuta 2010.
Jamie McDonald Pace (s. 1. tammikuuta 1977 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on maltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Valletta FC:tä, jota ennen hän on pelannut muun muassa Marsaxlokk FC:ssä ja Sliema Wanderersissa. Pace on ollut voittamassa maansa liigaa kerran, Marsaxlokkin riveissä kaudella 2006–2007.
Pace syntyi Lontoossa ja sai valita kansallisuudekseen joko Yhdistyneen kuningaskunnan, Maltan tai isänsä synnyinmaa Jamaikan. Kun Pace kutsuttiin Maltan maajoukkueeseen vuonna 2005, hän julisti olevansa maltalainen.
Islamin musta kirja

| Islamin musta kirja: 1914–2006: Sorto, fundamentalismi, terrori> Il libro nero dei regimi islamici: 1914-2006 oppressione, fondamentalismo, terrore |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Carlo Panella
Julkaistu:  2006
Suomennos
Suomentaja:  Leena Taavitsainen-Petäjä
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  502
ISBN:  978-951-0-33865-0

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Islamin musta kirja: 1914–2006: Sorto, fundamentalismi, terrori on italialaisen toimittajan ja Lähi-idän kriisien tuntijan Carlo Panellan (s. 1948) kirja islamilaisesta sorrosta, fundamentalismista ja terrorista. Kirja käsittelee islamilaisia vallanpitäjiä ja uskonnollisen hallinnon vaikutuksia. Kirja on ilmestynyt Italiassa 2006 ja sen julkaisi suomeksi WSOY vuonna 2009.
Panellan mukaan jihadismi, pyhää sotaa eli jihadia koskeva oppi, on määrännyt ja määrää edelleen Lähi-idän politiikan tärkeät päätökset Israel-suhteista öljytulojen käyttöön. Jihadismi vastustaa poliittista sovittelua ja lietsoo väkivaltaa.
Teos kertoo islamin historiasta ja sen vaikutuksesta Euroopan historiaan. Teoksessa käsitellään Iranin vallankumousta, ensimmäistä ja toista intifadaa, Persianlahden sotia ja Iranin panttivankikriisiä. Panella selvittää myös islamilaisten keskinäistä valtataistelua, maltillisten ja fundamentalistien välistä ristiriitaa.
Aiheesta muualla

Juhana Lepoluoto: Islamin musta kirja (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 28.4.2009.
Itä-Falkland

Maisema Itä-Falklandilla
| --- | --- |
Sijainti:  Falklandinsaaret Yhdistynyt kuningaskunta
Saariryhmä:  Falklandsaaret
Merialue:  Atlantti
Korkein kohta:  Mount Usborne, 705 m
Pinta-ala:  6 605 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  2 197
Suurin kaupunki:  Port Stanley
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Itä-Falkland (engl. East Falkland, esp. Isla Soledad) on Etelä-Atlantin Falklandinsaarista suurin. Falklandinsalmi erottaa sen Länsi-Falklandista.
Itä-Falklandin pinta-ala on 6 605 km². Saarella oli 2 197 asukasta vuonna 2001, mikä on enemmistö koko Falklandinsaarten väestöstä. Vuonna 1996 väkiluku oli 2 352.[lähde? ]
Itä-Falklandilla sijaitsee Falklandinsaarten pääkaupunki Stanley. Saari on 140 kilometriä pitkä ja 88 kilometriä leveä. Sen korkein kohta kohoaa 705 metriin merenpinnasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itä-Falkland Wikimedia Commonsissa
Islannin cup

Islannin cup (sponsorinsa mukaan VISA-bikar) on vuosittain Islannissa järjestettävä kansallinen jalkapallokilpailu, joka pelataan pudotuspelijärjestelmällä. Cupin loppuottelu pelataan lokakuussa Reykjavíkissa Laugardalsvöllur-stadionilla Islannin pääsarjakauden ollessa lopuillaan. Cupin voittaja saa paikan Eurooppa-liigan karsintakierroksille.
Ensimmäisen kerran cup-mestaruus ratkottiin vuonna 1960. Eniten voittoja on tähän mennessä KR Reykjavíkilla, yksitoista kappaletta.
Loppuottelut

| Vuosi | Voittaja | Tulos | Hopeaa |
| --- | --- | --- | --- |
| 1960 | KR Reykjavík | 2-0 | Fram Reykjavík |
| 1961 | KR Reykjavík | 4-3 | ÍA Akranes |
| 1962 | KR Reykjavík | 3-0 | Fram Reykjavík |
| 1963 | KR Reykjavík | 4-1 | ÍA Akranes |
| 1964 | KR Reykjavík | 4-0 | ÍA Akranes |
| 1965 | Valur Reykjavík | 5-3 | ÍA Akranes |
| 1966 | KR Reykjavík | 1-0 | Valur Reykjavík |
| 1967 | KR Reykjavík | 3-0 | Víkingur Reykjavík |
| 1968 | ÍBV Vestmannæyjar | 2-1 | KR-b Reykjavík |
| 1969 | IB Akureyri | 1-1 3-2 (uusinta) | ÍA Akranes |
| 1970 | Fram Reykjavík | 2-1 | ÍBV Vestmannæyjar |
| 1971 | Víkingur Reykjavík | 1-0 | Breiðablik Kopavogur |
| 1972 | ÍBV Vestmannæyjar | 2-0 | FH Hafnarfjörður |
| 1973 | Fram Reykjavík | 2-1 | ÍB Keflavík |
| 1974 | Valur Reykjavík | 4-1 | ÍA Akranes |
| 1975 | ÍB Keflavík | 1-0 | ÍA Akranes |
| 1976 | Valur Reykjavík | 3-0 | ÍA Akranes |
| 1977 | Valur Reykjavík | 2-1 | Fram Reykjavík |
| 1978 | ÍA Akranes | 1-0 | Valur Reykjavík |
| 1979 | Fram Reykjavík | 1-0 | Valur Reykjavík |
| 1980 | Fram Reykjavík | 2-1 | ÍBV Vestmannæyjar |
| 1981 | ÍBV Vestmannæyjar | 3-2 | Fram Reykjavík |
| 1982 | ÍA Akranes | 2-1 | ÍB Keflavík |
| 1983 | ÍA Akranes | 2-1 (lisäaika) | ÍBV Vestmannæyjar |
| 1984 | ÍA Akranes | 2-1 | Fram Reykjavík |
| 1985 | Fram Reykjavík | 3-1 | ÍB Keflavík |
| 1986 | ÍA Akranes | 2-1 | Fram Reykjavík |
| 1987 | Fram Reykjavík | 5-0 | Víðir Gerda |
| 1988 | Valur Reykjavík | 1-0 | ÍB Keflavík |
| 1989 | Fram Reykjavík | 3-1 | KR Reykjavík |
| 1990 | Valur Reykjavík | 1-1 0-0 (uusinta) (5-4 rp.) | KR Reykjavík |
| 1991 | Valur Reykjavík | 1-1 1-0 (uusinta) | FH Hafnarfjörður |
| 1992 | Valur Reykjavík | 5-2 (lisäaika) | KA Akureyri |
| 1993 | ÍA Akranes | 2-1 | ÍB Keflavík |
| 1994 | KR Reykjavík | 2-0 | UG Grindavík |
| 1995 | KR Reykjavík | 2-1 | Fram Reykjavík |
| 1996 | ÍA Akranes | 2-1 | ÍBV Vestmannæyjar |
| 1997 | ÍB Keflavík | 1-1 0-0 (uusinta) (5-4 rp.) | ÍBV Vestmannæyjar |
| 1998 | ÍBV Vestmannæyjar | 2-0 | IF Leiftur (Olafsfjördur) |
| 1999 | KR Reykjavík | 3-1 | ÍA Akranes |
| 2000 | ÍA Akranes | 2-1 | ÍBV Vestmannæyjar |
| 2001 | Fylkir Reykjavík | 2-2 (5-4 rp.) | KA Akureyri |
| 2002 | Fylkir Reykjavík | 3-1 | Fram Reykjavík |
| 2003 | ÍA Akranes | 1-0 | FH Hafnarfjörður |
| 2004 | ÍB Keflavík | 3-0 | KA Akureyri |
| 2005 | Valur Reykjavík | 1-0 | Fram Reykjavík |
| 2006 | ÍB Keflavík | 2-0 | KR Reykjavík |
| 2007 | FH Hafnarfjörður | 2-1 | Fjölnir |
| 2008 | KR Reykjavík | 1-0 | Fjölnir |
| 2009 | Breiðablik UBK | 2-2 7-6 (rp) | Fram Reykjavík |
| 2010 | FH Hafnarfjörður | 4-0 | KR Reykjavík |
Maratontaulukko

| Seura | Voittoja | Vuodet |
| --- | --- | --- |
| KR | 11 | 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1966, 1967, 1994, 1995, 1999, 2008 |
| ÍA | 9 | 1978, 1982, 1983, 1984, 1986, 1993, 1996, 2000, 2003 |
| Valur | 9 | 1965, 1974, 1976, 1977, 1988, 1990, 1991, 1992, 2005 |
| Fram | 7 | 1970, 1973, 1979, 1980, 1985, 1987, 1989 |
| ÍBV | 4 | 1968, 1972, 1981, 1998 |
| Keflavík | 4 | 1975, 1997, 2004, 2006 |
| Fylkir | 2 | 2001, 2002 |
| ÍB | 1 | 1969 |
| Víkingur | 1 | 1971 |
| FH | 2 | 2007, 2010 |
Cupin loppuottelu on pelattu Laugardalsvöllur-stadionilla vuodesta 1973 lähtien.
Cupin pokaali
Itä-Euroopan kesäaika

Euroopan aikavyöhykkeet:


vaaleansininen Länsi-Euroopan aika (UTC±0)
sininen Länsi-Euroopan aika (UTC±0) 

Länsi-Euroopan kesäaika (UTC+1)
punainen Keski-Euroopan aika (UTC+1) 

Keski-Euroopan kesäaika (UTC+2)
keltainen Kaliningradin aika (UTC+2)
kultainen Itä-Euroopan aika (UTC+2) 
Itä-Euroopan kesäaika (UTC+3)
vihreä Moskovan aika, Turkin aika (UTC+3)

Kesäaika ei ole käytössä Islannissa (UTC±0), Turkissa (UTC+3), Valko-Venäjällä (UTC+3) eikä Venäjällä (UTC+2 ja UTC+3). Kartalla on esitetty kiistanalainen Krimin niemimaa Venäjän miehityksen johdosta osana aikavyöhykettä UTC+3, vaikka kansainvälisesti (de jure) se kuuluu Ukrainaan.
Itä-Euroopan kesäaika (engl. Eastern European Summer Time, EEST), UTC+3 on Itä-Euroopan aika lisättynä yhdellä tunnilla kesäaikaan siirtymisen vuoksi.
Suomessa Itä-Euroopan kesäaikaa kokeiltiin jatkosodan aikana 1942, joka jäi vain kokeiluksi. Kaikissa kunnissakaan ei kesäaikaa otettu. Kuitenkin vuodesta 1981 lähtien Suomessa on noudatettu vuosittain kesäaikaa, joka nykyään perustuu myös Euroopan unionin direktiiviin. Kesäaika alkaa maaliskuun ja päättyy lokakuun viimeisenä sunnuntaina.