stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Battle at Big Rock
Julkaisu

10. syyskuuta 2019 julkistettiin, että lyhytelokuva esitetään FX-kanavalla 15. syyskuuta. Televisioesityksen jälkeen lyhytelokuva julkaistiin YouTube-videopalvelussa, JurassicWorld.com-svustolla ja NBC:n verkkosivustolla.
Aiheesta muualla

Battle at Big Rock Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Michael Stocklasa

Michael Stocklasa.
Michael Stocklasa (s. 2. joulukuuta 1980) on pelaajauransa lopettanut liechtensteinilainen jalkapalloilija. Hän pelasi 71 ottelua Liechtensteinin jalkapallomaajoukkueessa vuosien 1998 ja 2012 välillä ja on Liechtensteinin avainpelaajiin kuuluneen Martin Stocklasan veli.
Megaraptor

| Megaraptor |
| --- | --- |
 Rekonstruoitu luuranko.
 Myöhäisliitukausi 98 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Kladi::  †Carcharodontosauria
Heimo::  †Neovenatoridae
Suku::  †Megaraptor  Novas, 1998
Laji::  namunhuaiquii
Kaksiosainen nimi
 † Megaraptor namunhuaiquii  Novas, 1998 
Katso myös
   Megaraptor Wikispeciesissä   Megaraptor Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ennallistettu käsi.
Megaraptor on sukupuuttoon kuollut suurten teropodidinosaurusten suku, joka eli myöhäisellä liitukaudella. Sen tarkasta koosta ei olla varmoja, mutta sen arvellaan olleen noin 3–4 metriä korkea ja 8 metriä pitkä. Sillä oli kaksi sirppimäistä kynttä kummassakin kädessä. Se oli kevytrakenteinen, kaksijalkainen peto, jolla oli suuri pää ja terävät, sahalaitaiset hampaat vahvoissa leuoissa.
Ensimmäinen löydetty Megaraptorin fossiili oli yksi sen kynsistä. Se muistutti vahvasti dromaeosaurien kynsiä, minkä vuoksi sitä aluksi pidettiin suurena dromaeosaurina. Myöhemmin löydettiin kokonainen käsi, jolloin paljastui että kynsi kuului peukalolle.
Nykyään Megaraptoria pidetään joko karnosaureihin kuuluvana allosaurina, joka oli läheistä sukua Neovenatorille, tai mahdollisesti coelurosaureihin kuuluvana tyrannosaurina.
Merika Enne

| Merika Enne> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1992 (ikä 32) Tampere, Suomi
Uran tiedot
Laji:  lumilautailu 
Maailmancup
Kaudet:  2011-2016
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 25.4.2017 
| Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten lumilautailu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten lumilautailu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten lumilautailu.MM-kilpailut  | Maa:  Suomi> Naisten lumilautailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kreischberg 2015 | big air |  |
Merika Enne (s. 24. kesäkuuta 1992 Tampere) on suomalainen uransa lopettanut lumilautailija.
Vuonna 2008 Enne oli nuorten MM-kilpailuissa Italian Valmalencossa big airin kahdeksas. Seuraavana vuonna hän sijoittui nuorten MM-kilpailuissa Japanin Naganossa half-pipessa 23:nneksi. Valmalencon nuorten MM-kilpailuissa 2011 Enne saavutti slopestylessa hopeaa ja oli half-pipessa 11:s.
Aikuisten arvokisoihin Enne osallistui ensimmäisen kerran vuonna 2011 Espanjan La Molinan MM-kilpailuissa. Hän sijoittui half-pipessa 29:nneksi ja slopestylessa neljänneksi. Lumilautailun maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Rukalla 17. joulukuuta 2011 half-pipessa sijoittuen viidenneksi. Stonehamin MM-kilpailuissa 2013 Enne sijoittui neljänneksi slopestylessa.
Tammikuussa 2014 Enne voitti Pekingissä järjestetyn WSB Touriin kuuluvan slopestyle-kilpailun ja oli Sveitsissä järjestetyssä kilpailussa viides. Enne osallistui helmikuussa 2014 Sotšin talviolympialaisiin, joissa hänen oli tarkoitus kilpailla slopestylessa. Hän kuitenkin laski alkukarsinnat loukkaantuneella nilkalla ja loukkasi myös kylkensä ennen välieriä eikä osallistunut välieriin.
Tammikuussa 2015 Enne sai big airin MM-hopeaa lumilautailun maailmanmestaruuskilpailuissa Itävallassa.
Aiheesta muualla

Merika Enne worldsnowboardtour.com-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Merika Enne Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Merijää

Arktinen merijää on ohentunut ja ohentumisen odotetaan jatkuvan ilmaston lämpenemisen seurauksena.
Tässä 15. maaliskuuta 2002 otetussa satelliittikuvassa Itämeren pohjoisosa on kokonaan merijään peitossa.
Merijää on meriveden pinnalle muodostuvaa jäätä. Merijää muodostuu yleensä noin −1,8 °C:n lämpötilassa johtuen merien suolaisuudesta, joka madaltaa jäätymispistettä. Merijää eroaa jäävuorista, jotka ovat mannerjäästä tai jäätiköistä mereen irronneita lohkareita. Jäävuoret muodostuvat pakkautuneesta lumesta ja koostuvat siten suolattomasta vedestä.
Merijää voi olla kiinni mantereessa (kiintojää) tai ajelehtia vapaana (ajojää). Tuulen ja merivirtojen ajamana merijää voi, varsinkin pohjoisella napamerellä, kasautua  kymmeniä metrejä paksuiksi ahtojäävalleiksi. Merijään muodostumisella ja sulamisella voi olla suuri merkitys ilmaston kannalta, sillä suuria määriä merivettä voi siirtyä merijäänä paikasta toiseen tavalla, jolla merivesi ei nestemäisenä kulkeudu. Merijään muodostuminen on ratkaisevan tärkeää myös maailman valtamerien termohaliinikierrolle, sillä muodostuessaan jää hylkii suolaa. Tämän vuoksi valtameren pintavesi muuttuu jään muodostumisalueilla raskaammaksi ja vajoaa. Merijää ei kuitenkaan ole täysin suolatonta, vaan jään sisään jää suolataskuja.
Tyynessä vedessä merijää muodostuu aluksi yksittäisinä, 2–3 mm kokoisina pyöreinä kiekkoina veden pinnalle. Kasvaessaan kiekkomainen muoto muuttuu kulmikkaaksi ja merijääkappaleet jäätyvät yhteen. Näin muodostuva merijäälautta voi vuodessa yltää 1,5–2 metrin paksuuteen.
Merijää on sulanut ilmaston lämpenemisen johdosta ja sulamisen odotetaan jatkuvan. Arktisen alueen meren jää saavutti alimman koskaan mitatun tasonsa kesällä 2007. Sitä ennen arktinen merijää oli vähimmillään vuonna 2005.  
Uusia ennätyksiä on tehty lähes vuosittain. Vuonna 2020 arktisen merijään pinta-ala oli jo 1,12 miljoonaa neliökilometriä alle vuosien 1981–2010 keskiarvon.
Yhdysvaltain liittovaltion sää- ja valtamerentutkimusorganisaatio NOAA laskee, että merijää hupenee 46 % vuoden 1955 tasoista vuoteen 2055 mennessä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Itämeriportaali - Pohjois-Itämeren jäätilanne
McLaren MCL35M

| McLaren MCL35M |
| --- | --- |

Talli:   McLaren
Suunnittelija(t):   James Key
Kuljettajat:  3.  Daniel Ricciardo 4.  Lando Norris
Teknisiä tietoja
Renkaat:  P Pirelli
Kilpailuhistoria
Debyytti:   Bahrainin GP 2021
Kilpailuja:  22
Voittoja:  1
Paalupaikkoja:  1
Nopeimpia kierroksia:  2
Palkintosijoja:  5
MM-pisteitä:  275
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Viimeinen kilpailu:  Abu Dhabin GP 2021
McLaren MCL35M oli Formula 1 -talli McLarenin käyttämä auto kaudella 2021. Autolla kilpailivat Daniel Ricciardo ja Lando Norris. Auto julkistettiin 15. helmikuuta 2021.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | McLaren | Mercedes | P |  | BHR | EMI | POR | ESP | MON | AZE | FRA | STY | AUT | GBR | HUN | BEL | NED | ITA | RUS | TUR | USA | MEX | SÃP | QAT | SAU | ABU | 275 | 4. |
| 2021 | McLaren | Mercedes | P |  Daniel Ricciardo | 7 | 6 | 9 | 6 | 12 | 9 | 6 | 13 | 7 | 5 | 11 | 4 | 11 | 13 | 4 | 13 | 5 | 12 | Kesk. | 12 | 5 | 12 | 275 | 4. |
| 2021 | McLaren | Mercedes | P |  Lando Norris | 4 | 3 | 5 | 8 | 3 | 5 | 5 | 5 | 3 | 4 | Kesk. | 14 | 10 | 2 | 7 | 7 | 8 | 10 | 10 | 9 | 10 | 7 | 275 | 4. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta McLaren MCL35M Wikimedia Commonsissa
Michael Urie

Michael Urie (keskellä)
Michael Lorenzo Urie (s. 8. elokuuta 1980, Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Urie on tunnettu Marc St. Jamesin roolista komediasarjassa Ruma Betty.
Urien hyvä ystävä on näyttelijä Becki Newton, joka myös näyttelee Rumassa Bettyssä Marcin parasta ystävää, Amanda Tanenia.
Aiheesta muualla

Michael Urie Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ausevikin kalliopiirrosalue

| Ausevikin kalliopiirrosalue> Ausevikfeltet |
| --- | --- |

Sijainti
 Ausevikin kalliopiirrosalue
Koordinaatit:  61°32′25″N, 5°16′29″E
Valtio:  Norja
Historia
Tyyppi:  kalliopiirros
Huippukausi:  kivikausi
Merkitys:  Yksi Norjan suurimpia kalliopiirroskohteita
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ausevikin kalliopiirrosalue sijaitsee Norjassa Vestlandin läänin Kinnin kunnassa, ja se on Norjan suurimpia kalliopiirrosalueita. Piirrokset, joita on alle 300, kuvastavat pyyntikulttuurin ajatusmaailmaa, ja ne ajoitetaan kivikauden loppupuolelle noin vuoteen 4000 eaa. Piirrosalueelle on opastus, ja alueella on pysäköintipaikka, esteettömät käytävät ja käymälä.
Tutkimus

Alueen maanomistaja Tor Grønevik kertoi piirrosalueestaan Bergenin museolle vuonna 1932. Ensimmäiseksi paikalle saapui Johannes Bøe 1930-luvun puolivälissä, ja hän dokumentoi alueen. Toisen kerran alueen dokumentoi Anders Hagen 1960-luvun alkupuolella. Hän esitti ensimmäisen arvion piirrosten iästä. Hän sijoitti ne metsästäjäkulttuurin ja maanviljelyskulttuurin mukaan vastaavasti kivikauden loppupuolelle ja pronssikauden alkupuolelle. Hän arveli, että geometriset kuviot oli lainattu pronssikauden asukkaiden kalliopiirroksista.
Ajoitus

Egil Bakka kiisti Hagenin arvion ja totesi saksanhirvien olevan samaa tyyliä kuin Vingenin piirrosalueen nuoremmissa piirroksissa, joten piirrokset oli tehty neoliittisen kivikauden keskivaiheilla. Myös Eva Walderhaug yhtyi tähän arvioon sillä tarkennuksella, että viimeiset kuviot tehtiin neoliittisen kivikauden loppupuolella. Viime aikoina Morten Ramstad ja Sigrid Gundersen ovat halunneet aikaistaa Ausevikin piirrosten tekoaikaa.
Piirrokset sijaitsevat nykyään 10−15 metriä merenpinnan yläpuolella, jonne maankohoaminen on ne vuosituhansien aikana nostanut. Norjalaiset ovat päätyneet siihen tulokseen, että kalliopiirrokset tehtiin paikkoihin, jotka olivat veden äärellä. Tähän ajatukseen perustuu myös piirrosten ajoitus, sillä ne arvioidaan piirretyn noin 4000 eaa. ja sen jälkeen.
Ausevikin piirroskenttien läheisyydessä suoritettujen kaivausten ajoitukset tukevat osittain edellisiäselvennä arvioita. Vanhin avattu alue viittasi nuorimpaan mesoliittista kivikauteen  (5000−4800 eaa.). Tällä alueella ei kuitenkaan esiintynyt ihmisten toiminnasta kertovia löytöjä. Sen sijaan toisessa kaivauksessa, joka ajoitettiin vuosiin 3945−3790 eaa., löytyi hiilenpaloja ja kivityökalujen työstöjätettä. Kiinnostava löytö oli piirrosten tekemiseen käytetty kivenhamara, joka löytyi turpeesta makaamassa kalliota vasten. Osa ajoituksista sijoittuu kivikaudelle, osa pronssikaudelle tai jopa rautakaudelle. Löytöjen perusteella paikalla olisi asuttu 4000−500 eaa.
Kuvakentät

Piirrosalue sijaitsee Høydalsfjordenin etelärannan tuntumassa suojaisassa kaakkoiskulmassa entisessä Floran kunnassa. Paikka on noin 40 kilometriä etelään Vingenin kalliopiirrosalueesta, johon Ausevikin piirroksia usein verrataan. Kalliopiirroksia on piirretty noin 1 500 m² suuruiselle ja loivasti mereen viettävälle kallioalueelle, jossa piirrosalue on 85 metriä pitkä ja 10−50 metriä leveä. Alle 300 kuviota on ryhmitelty seitsemään eri kuvakenttään, jotka merkitään yleensä roomalaisilla numeroilla I−VII.
Seuraavassa luettelossa esitetään sulkeissa kuvakenttien väliset etäisyydet metreinä: I (12 m) II (5 m) III (26 m) IV (10 m) V (11 m) VI (4 m) VII. Kuvakentässä I on 10 kuviota, kentässä II 37 kuviota, kentässä III 134 kuviota 170 m² kokoisella alueella, IV:ssä 15 kuviota 10 m² alalla, V:ssä 2 kuviota, VI:ssa 39 kuviota 18 m² alalla ja VII:ssä 11 kuviota. Uusia kuvioita voi löytyä, kun kuvakenttiä reunustavat turpeet nostetaan ylös.
Saksanhirvi on kuva-alueen yleisin eläinlaji, jota esitellään hirvaksina, lehminä ja vasikoina. Myös koiria, susia ja lintuja esiintyy, mutta kaloja ei. Tiedetään kuitenkin, että kalastus on monesti ollut pääelinkeino ja saksanhirvien pyynti on siten ollut sen rinnakkaiselinkeino. Toiseksi eniten esiintyy piirroksia ihmishahmoista. Erästä hahmoa kutsutaan šamaaniksi, koska kuviossa se levittää suuria käsiään molemmille sivuille. Eläimet ja ihminen kuvataan joskus yhdessä niin, että kuviot yhdistetään viivoilla tai verkkomaisilla kuvioilla, kuten pyyntiverkoilla. Loput kuvioista ovat geometrisiä. Kuviossa voi olla esimerkiksi kymmenen samankeskistä ympyrää ("tikkataulu") tai se voi olla kolmio, jonka sisälle on piirretty "vuosirenkaita" moneen sektoriin.
Kirjallisuutta

Viste, S., 2003. Bildene forteller : sjamanistiske element i veideristningene fra Vingen og Ausevik?, Bergen: S. Viste
Hagen, A., 1969. Studier i vestnorsk bergkunst : Ausevik i Flora, Oslo.
Aiheesta muualla

Ausevik - Bilete frå fortida[vanhentunut linkki]
NRK: Helleristingane i Ausevika
Tor Grønevikin haastattelu
Jørgensen, Guro: "Kommentar til Torun G. Ekelands artikkel «Fortid som fortellinger – i turistindustrien og i vitenskapelig arkeologi» (Arkistoitu – Internet Archive)", Primitive tider (ISSN 1501-0430), 2001
Grønnesby, Geir: Skandinaviske helleristninger og rituell bruk av transe, 1998
Melanesian tähden ritarikunta

Melanesian tähden ritarikunta (engl. Order of the Star of Melanesia) on papuauusiguinealainen ritarikunta, joka perustettiin 16. syyskuuta 2005. Kunnianosoitusta myönnetään Papua-Uuden-Guinean tai muun Oseanian, erityisesti Melanesian, hyväksi millä tahansa alalla tehdyistä inspiroivista ja poikkeuksellisita ansioista tai vähäpätöisimmistä, mutta pitkäjänteisistä (väh. 15 vuotta) ansioista.
Ritarikunnassa on vain yksi luokka:
ritari
Papua-Uuden-Guinean kunniamerkkien keskenäisessä järjestyksessä Melanesian tähden ritarikunta sijoittuu Logohun ritarikunnan suurristin alapuolelle, mutta sen muiden luokkien yläpuolelle.
Axel Kempe

Axel Andreæ Kempe tai Axelius Andreæ Kempe (3. tammikuuta 1623 Närpiö – 4. tammikuuta 1682 Turku) oli monipuolinen yliopistomies sekä Suomen ja Turun akatemian ensimmäinen kirjastonhoitaja. Kempen vanhemmat olivat Lapväärtin kirkkoherra ja filosofian maisteri Anders Kempe (Andreas Magni, k. 1658) ja Anna Mårtensdotter Wargius (Warg). Kempen sukujuuret olivat Ruotsissa.
Yliopistoura

Axel Kempe kävi osittain koulunsa nykyisen Ruotsin puolella sijaitsevan Piitimen (Piteå) triviaalikoulussa, sillä hän vietti pari vuotta isoenonsa luona Torniossa. Tämän jälkeen hän jatkoi koulunkäyntiään Turussa ja kirjoittautui oppilaaksi vasta perustettuun Turun akatemiaan vuonna 1641, hän oli näin ollen yksi Akatemian ensimmäisiä oppilaita. Hänet vihittiin maisteriksi vuonna 1647 varsin levottoman ja paljon myös ei-akateemisia ansioita sisältäneen opiskeluajan päätteeksi. Samana vuonna hänet nimitettiin Turun akatemian virkaatekeväksi deposiittoriksi, jonka palkka oli varsin vähäinen, ja vakinaisen viran hän sai hoitaakseen vuosina 1649–1652.
Yliopistoura > Kirjasto

Merkkipaalua Kempen uralla edustaa eittämättä hänen toimintansa Akatemian ja siten koko Suomen ensimmäisenä varsinaisena kirjastonhoitajana (aiemmin joku akatemian professoreista oli oman toimensa ohella hoitanut tehtävää). Kempe nimitettiin virkaan vuonna 1650, ja hän toimi siinä vuoteen 1658 saakka. Kuningattaren määräyskirjeessä kirjastonhoitajan vuosipalkkioksi oli määrätty 150 talaria. Akatemian kirjaston kokoelmat eivät olleet suuret, mutta oli Torsten Stålhandsken lesken suuri kirjalahjoitus sekä kreivi Pietari Brahen Tukholman kuninkaallisesta kirjastosta hankkimat teokset, joista suurin osa oli ryöstetty sotasaaliiksi Böömin ja Määrin kirjastoista. Näitä teoksia oli kaikkiaan 315 kappaletta, ja näin hän oli saanut kirjaston perustamisen hyvään alkuun. Kuningatar Kristiinan antamiin lupauksiin vedoten Axel Kempe pyrki toimimaan lisälahjoitusten saamiseksi Tukholmasta kirjastolle, ja hän oleskeli tämän vuoksi pitkään valtakunnan pääkaupungissa. Kempe onnistuikin saamaan yli kolmesataa lahjoituskirjaa viemiseksi Turkuun.
Kempe julkaisi Akatemian konsistorin kehotuksesta vuonna 1655 luettelon yliopiston kirjaston teoksista: ”Bibliotheca Academiae Aboensis : sive elenchus, quo non modo certus scriptorum & librorum cujusq[ue] facultatis numerus ordine alphabetico continetur; sed etiam ex quo initio, quibus incrementis, quorumve liberalitate & munificentia bibliotheca haec Academica, ad tantam, qua nunc est, excreverit molem, paucis indigitatur. Adjectis ubivis forma, loco [et] tempore impressionis”.
Tämä kirjanen ei ole kuin ohut 34-sivuinen vihkonen, ja sitä on säilynyt todennäköisesti vain yksi ainoa kappale Uppsalan yliopiston kirjastossa. Luettelossaan Kempe ryhmitteli teokset lahjoittajan mukaan ja sitten aiheen ja koon mukaiseen järjestykseen.
Yliopistoura > Professuurit

Kirjastonhoitajan toimeentulo ei ollut kovin vakaalla pohjalla, ja näin akatemian konsistori ehdotti, että Kempe nimitettäisiin kirjastonhoitajan viran ohella myös filosofisen tiedekunnan apulaiseksi, jolloin hän syrjäyttäisi erään toisen virkaa hakeneen, jolle konsistori oli jo kertaalleen luvannut kyseisen viran.
Kempe yritti kaksi eri kertaa saada professorin virkaa Akatemiasta, mutta turhaan. Vuonna 1658 Kempe kuitenkin nimitettiin politiikan ja historian professoriksi. Professuurinsa aikana hänen nimiinsä kertyi useita väitöskirjoja, koska aikakauden tapana oli laittaa kaikki väitöskirjat professorin nimiin. Näissä yksittäisissä väitöskirjoissa käsiteltiin lähinnä eettisiä, poliittisia ja taloudellisia erikoiskysymyksiä. Lisäksi Kempe julkaisi väitöskirjasarjan etiikan alalta, joka ilmestyi vuonna 1656 erillisenä teoksena Philosaphia Moralis sive Ethica. Mitään uusia ja mullistavia näkökantoja Kempe ei tässä teoksessaan esittänyt, mutta sillä oli kuitenkin kysyntää Turun akateemisissa piireissä, ja se ilmestyi vuosina 1662 ja 1673 uusina painoksina.
Vuonna 1671 Axel Kempe nimitettiin lainopillisen tiedekunnan professoriksi. Aikalaistodistuksen mukaan hänen terveytensä horjui jo tällöin ja hän antoi opetusta vain harvakseen. Näin ollen tiedekuntaan oli hankittava ylimääräinen opettaja. Joka tapauksessa Kempe valittiin kahdesti akatemian rehtoriksi, vuosiksi 1664–1665 ja 1675–1676.
Yliopistoura > Erityiset luottamustehtävät

Pohjalaisen osakunnan inspehtori 1658, ja hän oli tässä tehtävässä vielä vuonna 1665.
Itä- ja Länsi-Götanmaan sekä Länsipohjan maakuntien inspehtori nähtävästi vuonna 1671.
Viipurin, Karjalan, Inkerin ynnä muiden maakuntien inspehtori 1679.
Filosofisen tiedekunnan promoottori vuonna 1668.
Yliopistoura > Kiista piispa Gezeliuksen kanssa

Vuonna 1667 professori Kempe julkaisi väitöskirjan ”De officialibus”. Tämä herätti akatemian varakanslerin ja Turun piispan Juhana Gezeliuksen huomion. Piispan mielestä Kempe oli paljastanut valtiosalaisuuksia käsitellessään Ruotsin valtio-oikeuteen kuuluvia seikkoja, ja niinpä piispa asetti hänet syytteeseen. Kempe puolustautui viittaamalla erään virassa aiemmin toimineen professorin esimerkkiin, yliopistojen vapauteen ja itsenäiseen asemaan sekä siihen, että kaikki kirjassa mainitut tiedot olivat muuallakin vapaasti saatavilla. Kansleri Pietari Brahe vapautti Kempen syytteistä, mutta ilmoitti samalla, että kuninkaallinen kirje, jossa kiellettiin vastaavien tietojen julkaiseminen, koski myös vapaita ja itsenäisiä yliopistoja ja niiden opettajia.
Puoliso, lapset ja sukulaiset

Kempen ensimmäinen puoliso vuonna 1654 oli Agneta Eliasdotter Holm (k. 1656), rovasti Elias Holmiuksen ja Anna Reichembachin tytär. Tästä avioliitosta syntyi poika, Anders Kempe (yo 1672), joka toimi myöhemmin eskadroonansaarnaajana.
Kempen toinen puoliso noin vuonna 1659 oli Katarina Jakobsdotter. Tällä oli aiemmasta avioliitostaan Harvialan kartanon tilanhoitajan Lauri Bockin kanssa poika, korpraali Lars Bockius, myöh. Bock (yo 1659/1660, k. 1674).
Kempen isoisä oli kirkkoherrana Ruotsissa, ja isoisän veli oli Skaran piispana. Kempen veli oli rykmentinpastori Mårten Wargius, myöh. Kempe (yo 1640/41), ja hänen lankonsa Närpiön kirkkoherra Jakob Holmius (yo 1652, k. 1697).
Mattilanperä

Mattilanperä on runsaan 350 asukkaan kylä Raahessa entisen Saloisten kunnan alueella, noin 10 kilometriä Saloisten kirkonkylältä kaakkoon ja noin 17 kilometriä Raahen keskustasta kaakkoon.  Mattilanperällä on ala-aste, sekä ryhmäpäiväkoti. Kylän läpi virtaavat Haapajoki ja Poikajoki. Mattilanperällä sijaitsee myös Kettukankaan kivikautinen muinaisjäännösalue sekä 2011 toimintansa aloittanut Laivakankaan kaivos.
Mattilanperän naapurikyliä ovat Kopsa, Äyrinmäki, Romuperä, Lasikangas ja Ketunperä.
Historia

Ensimmäinen talo Mattilanperälle rakennettiin ison vihan aikana piilopirtiksi. Se sijaitsi luultavasti Haapajoenmäellä. Rauhan palattua talo liitettiin Salon kylän Tokolan kantatilaan. Myöhemmin se autiotui ja hävisi. Varsinaisena kylän perustamisvuotena voidaan pitää vuotta 1781, jolloin Yrjö Haapakangas perusti Haapakankaan uudistilan Haapajoenmäelle. Seuraavana vuonna Samuli Mattila perusti Mattilanmäelle Mattilan tilan, jonka mukaan kylä on saanut nimensä. Vuosisadan lopulla perustettiin vielä kaksi uudistilaa, Martti Martikkalan perustama Martikkala sekä Yrjö Tikkalan perustama Tikkakangas. Kaikki tilat sijaitsivat Haapajokivarressa. 1800-luvulla kylälle perustettiin näiden talojen lisäksi muutama torppa sekä yksi sotilastorppa. 1800-luvulla kylän taloluku nousi myös tilojen jakamisen seurauksena.
Vuonna 1928 Mattilanperälle perustettiin kansakoulu; aiemmin oli käyty kiertokoulua. Kansakoulu aloitti toimintansa Tikkalan talossa ja sen vuoksi se tunnetaan edelleen Tikkalan kouluna. Näissä tiloissa toimittiin ns. Supistettuna kouluna lähes 20 vuotta. Rakennuksen kylmyyden vuoksi koulua jouduttiin käymään vuoden verran Ylängön talossa ennen uuden koulurakennuksen valmistumista vuonna 1948. Rakennus oli koulukäytössä vuoden 1991 loppuun asti, jolloin valmistui uusi koulurakennus. Vanhoissa tiloissa aloitti toimintansa päiväkoti. Uuden koulun pihapiiriin nousi vuonna 2002 kyläyhdistyksen talkoilla rakentama uusi päiväkoti.
Mattilanperällä on myös toiminut Raahen seudun osuuskaupan myymälä, joka toimi aluksi Mattilassa, myöhemmin muutamissa muissa taloissa ja 1960-luvulta lähtien omassa rakennuksessaan. Lopuksi osuuskauppa muuttui Ruonalan yksityiseksi kyläkaupaksi ja lakkautettiin 1990-luvun puolivälissä. 1950-luvulla kylälle perustettiin myös oma urheiluseura Saloisten viesti. 1950- ja 1960-luvuilla mattilanperäläinen Antti Kinnunen toimi SKDL:n kansanedustajana. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä. Nykyvuosina Mattilanperälle on noussut runsaasti uusia taloja ja kyläyhdistystoiminta on vilkasta.
Tunnettuja mattilanperäläisiä

Antti Kinnunen, SKDL:n kansanedustaja 1951-1969.
Antti Tapani Mattila, Nokian kaupunginjohtaja 2010 alkaen.
Aiheesta muualla

http://www.mattilanpera.net/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Mattilanlampi (Heinola)

| Mattilanlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°22′39″N, 26°15′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  oja Enonveteen 
Järvinumero:  14.172.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  112,9 m  
Pituus:  240 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  0,624 km  
Pinta-ala:  2,11 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMattilanlampi 
Mattilanlampi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Keskikylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 112,9 metriä mpy.