stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mykene
Historia > Antiikista nykyaikaan

Mykenen palatsikeskuksen tuhouduttua paikka säilyi asuttuna pienemmässä mittakaavassa. Paikan mahtava menneisyys eli muistoissa ja se säilyi myös merkittävänä kulttipaikkana. Muistumat mykeneläisestä kulttuurista vaikuttivat merkittävästi myöhempään kreikkalaiseen mytologiaan ja kirjallisuuteen alkaen Homeroksen Ilias-eepoksesta. Arkaaisella kaudella 600-luvulla eaa. linnavuorelle rakennettiin joko Athenelle tai Heralle omistettu temppeli.
Persialaissodissa Mykene otti osaa ainakin Thermopylain ja Plataiain taisteluihin 480–479 eaa. Vuonna 468 eaa. Argos valloitti ja tuhosi kaupungin ja se autioitui pääosin. Hellenistisenä aikana 200-luvulla eaa. Argos kuitenkin perusti kaupungin uudelleen. Sinne rakennettiin teatteri, ja arkaainen temppeli ja osa linnoitusmuureista kunnostettiin. Seuraavina vuosisatoina paikka kuitenkin hylättiin lopullisesti ja se oli autiona 100-luvulla jaa., jolloin Pausanias vieraili paikalla.
1700-luvulta lähtien paikka houkutteli muinaisjäänteistä kiinnostuneita länsimaisia matkailijoita, sillä sen muurit olivat edelleen osittain näkyvissä. Vuonna 1841 Leijonaportti kaivettiin kokonaan esiin. Heinrich Schliemann aloitti kaivaukset hautakehä A:n alueella vuonna 1876 ja löysi viisi hautaa. Schliemannin jälkeen alueen tutkimuksia on jatkanut Ateenan arkeologinen seura. Vuosina 1876–1877 kaivauksia johti Panagiótis Stamatákis, joka löysi kuudennen haudan. Tämän jälkeen kaivauksia ovat tehneet mm. Chrístos Tsoúntas (1884–1902), Dimítrios Evangelídis (1909), G. Rosenwaldt (1911), A. Keramópoulos (1917) sekä A. J. B. Wace (1920–1923, 1939, 1950–1957), jolloin kaivettiin palatsi ja hauta-alueet. Vuosina 1952–1955 kaivettiin hautakehä B sekä osa asutuksesta I. Papadimitríoun, G. Mylonáksen ja N. Verdelíksen johdolla. Kaivauksia on suoritettu myös myöhemmin. Osia alueesta on kunnostettu 1950-luvulta lähtien ja suurempi kunnostusprojekti on ollut käynnissä 1990-luvulta lähtien.
Mytologia

Kreikkalaisessa mytologiassa Mykenen perustajaksi esitettiin Perseus. Kerrotaan, että eräällä matkallaan väsynyt ja janoinen sankari virkistäytyi tilkalla vettä, jonka hän oli kerännyt sienen (mykes) hattuun, ja perusti Mykenen kyseiselle paikalle. Toisen version mukaan Perseus perusti kaupungin paikalle, jossa hänen miekkansa nuppi (mykes) putosi. Perseuksen jälkeläisten kerrotaan hallinneen kaupunkia kolmen sukupolven ajan, kunnes Eurystheus kuoli lapsettomana. Tämän jälkeen kuninkaaksi valittiin Pelopsin poika Atreus. Paksujen muurien rakentaminen selitettiin sillä, että voimakkaat kykloopit olivat rakentaneet ne. Tästä syystä niitä alettiin kutsua kyklooppimuureiksi.
Troijan sodassa koko kreikkalaisen sotajoukon ylipäällikkönä toimi Mykenen kuningas, Atreuksen poika Agamemnon. Sotaa edeltäneet ja seuranneet tapahtumat Mykenessä, mukaan lukien Agamemnonin surma sekä Oresteen ja Elektran vaiheet, olivat suosittu kreikkalaisten tragedioiden aihe. Tunnetuimpiin kaupunkiin sijoittuviin näytelmiin kuuluu Aiskhyloksen Oresteia-trilogia.
Mykenen mytologiset kuninkaat olivat:
Perseus, Zeuksen ja Danaen poika
Elektryon, Perseuksen ja Andromedan poika
Amfitryon, Alkaioksen ja Alkmenen poika
Sthenelos, Perseuksen ja Andromedan poika
Eurystheus, Stheneloksen ja Nikippen poika
Atreus, Pelopsin ja Hippodameian poika
Thyestes, Pelopsin ja Hippodameian poika
Agamemnon, Atreuksen ja Aeropen poika
Aigisthos, Thyesteen ja Pelopeian poika
Aletes, Aigisthoksen ja Klytaimestran poika
Orestes, Agamemnonin ja Klytaimnestran poika
Teisamenos, Oresteen ja Hermionen poika
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mykene Wikimedia Commonsissa
Mykenen rauniot.
Mykenestä löydetty niin kutsuttu Agamemnonin kuolinnaamio. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Leijonaportti.
Palatsin megaron.
Hautakehä A.
Atreuksen aarrekammioksi kutsuttu tholos-hauta.
Mykenen rakennusten raunioita.
Agamemnonin murha. Kuvitusta Aiskhyloksen Oresteiaan.
Lineaari-B:llä kirjoitettu mykeneläinen savitaulu.
Myooma

Myooma on kohdun lihaksen hyvänlaatuinen kasvain.
Kohdusta poistettu myooma halkaistuna
Myoomista ei yleensä ole potilaalle haittaa, eivätkä ne ole vaarallisia. Pahanlaatuisiksi eli syöpäkasvaimiksi ne eivät muutu. Joskus ne voivat sijainnistaan ja koostaan riippuen kuitenkin aiheuttaa kipua, painon tunnetta, tihentynyttä virtsaamistarvetta, lisääntynyttä vuotoa ja jopa anemiaa. Lukuisat tai suuret myoomat voivat olla joissakin tapauksissa myös riski raskauden kululle. Myoomia suositellaan seurattavaksi säännöllisesti. Koska myoomat ovat hormoniriippuvaisia kasvaimia, ne yleensä pienenevät ja jopa häviävät menopaussin jälkeen. Vaihdevuosi-iässä ilmaantuva ja nopeasti kasvava myooma pyritään yleensä hoitamaan nopeasti, sillä kyseessä voikin olla pahanlaatuinen kasvain.
Myoomien esiintyminen ja luokittelu

Myoomien syntymekanismi on toistaiseksi tuntematon, mutta tiedetään, että niitä ilmaantuu erityisesti hedelmällisyysiässä. Näin ollen hormoniperäisten syiden epäillään olevan ilmiön takana. Myoomia on jossain elämänvaiheessa yli 20 %:lla naisista. Myoomien ilmaantumisessa geneettinen alttius näyttelee tärkeää osaa. Suomesta tunnetaan ”myoomasukuja”, joissa naisilla esiintyy lukuisia myoomia kohdussa nuoremmalla iällä kuin keskimäärin. Myös etnisyys vaikuttaa myoomien esiintyvyyteen. Mustilla myoomia esiintyy enemmän kuin valkoisilla, ne ilmaantuvat usein nuoremmalla iällä, ovat harvemmin yksittäisiä ja vaativat useammin hoitoa oireisuutensa takia.
Sana leiomyooma tarkoittaa sitä, että kyseessä on sileän lihaskudoksen kasvain. Vain noin 2 % myoomista sijaitsee kohdunkaulassa. Suurikokoinen myooma kohdunkaulan alueella vaikeuttaa alatiesynnytystä.
Transmuraalinen myooma on lihaskudoksen sisällä, subseröösinen myooma kohdun ulkoseinässä ja submukoosinen myooma kohtuontelossa. Myooma voi myös sijaita kohdun kannatinsiteissä sen ulkopuolella tai kasvaa kohdusta tulevan varren päässä.
Leiomyosarkooma on harvinainen pahanlaatuinen lihaskasvain, mutta solutyypiltään aivan eri asia kuin kohdunkaulan tai kohdun runko-osan syöpä.
Myooma ei muutu pahanlaatuiseksi, mutta oireista riippuen varsinkin suuria tai hankalasti sijaitsevia myoomia on syytä poistaa. Suurena on tavattu pitää yli 12 cm:n läpimittaisia myoomia. Vuonna 2006 Suomessa kohdunpoistoista noin kolmasosa tehtiin myoomien takia.
Myoomien tutkiminen

Gynekologi voi epäillä myoomaa/myoomia sisätutkimuksen perusteella, mikäli kohtu tuntuu suurentuneelta, kyhmyiseltä ja huonosti liikkuvalta. Tavallinen emättimen kautta tehtävä ultraäänitutkimus havaitsee luotettavasti varsin pienetkin myoomat ja niiden sijainnin suhteessa kohtuonteloon ja kohdun limakalvoon. 3D-ultraäänitutkimuksesta voi olla lisäapua, samoin kuin doppler-tekniikan tai kohtuonteloon tehtävän keittosuolaruiskutuksen käytöstä ultraäänitutkimuksen aikana.  MRI-kuvantaminen on myös käyttökelpoinen vaihtoehto etenkin silloin, kun suunnitellaan myoman poistoleikkausta tai halutaan arvioida nopeasti kasvaneen myooman riskiä pahanlaatuisuuteen.
Myoomien hoito

Myoomia hoidetaan, jos ne aiheuttavat naista häiritseviä oireita. Yksittäisiä kohtuonteloon pullistuvia ja vuoto-oireita aiheuttavia myoomia voidaan poistaa kohduntähystyksessä höyläämällä ne pois sähkövirran avulla (resektoskopia). Myös kohdun lihaskerroksessa tai ulkopinnalla olevia myoomia voidaan poistaa leikkauksella, mikäli kohtu halutaan säilyttää esimerkiksi raskaustoiveen takia, mutta pelkkien myoomien poistaminen ei estä niiden ilmaantumista uudelleen. Kohtuvaltimoiden tai myooman syöttöverisuonien tukkimista läpivalaisussa (ns. embolisaatio) on myös käytetty pienentämään myoomia ja vähentämään vuoto-oireita. Embolisaation jälkeen raskautta ei yleensä suositella, koska kohdun verenkierto ei ole enää ennallaan ja vakavia istukan kiinnittymishäiriöitä on tavattu. Myoomaembolisaatioita tehdään kaikissa yliopistollisissa sairaaloissa. Uutena hoitovaihtoehtona on magneettiohjattu ultraääni (MRg-HIFU: magnetic resonance-guided high-intensity focused ultrasound), jolla myoomia voidaan tuhota. HIFU-hoito säilyttää hedelmällisyyden, vaikkakaan raportoituja raskauksia ei vielä ole kovin paljon ja lisää tutkimusta tarvitaan. HIFU-hoitomuoto on Suomessa saatavilla Turun yliopistollisessa sairaalassa.
Myoomiin voidaan myös käyttää hormonaalista hoitoa. Lisääntynyttä kuukautisvuotoa voidaan hoitaa hormonikierukalla. Uutena lääkkeenä markkinoille on tullut ulipristaaliasetaatti, kauppanimeltään Esmya. Se vaikuttaa tehokkaasti vuotoa vähentävästi ja myös pienentää myoomia. Esmyaa on käytetty kolmen kuukauden kuurina vähentämään potilaan oireita ennen myoomien tai kohdun poistoa, mutta se näyttäisi olevan turvallinen myös toistettuina kuureina ilman leikkaushoitoa.
Lopullinen ja tehokkain myoomien hoitovaihtoehto on kohdunpoisto.
Aiheesta muualla

Aila Tiitinen: Myoomat (kohdun lihaskyhmyt), Lääkärikirja Duodecim, 22.10.2015
Pia Suvitie, Antti Perheentupa: Myoomat ja hedelmällisyys, Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim, 2011;127(17):1848-56
Marita Hippeläinen: Myoomista ja niiden hoidosta (EGO-päivät 2016) (Arkistoitu – Internet Archive)
Tietoa Esmya-valmisteesta (Gedeon Richter)
Tyksin tiedote myoomien ultraäänihoidosta (Arkistoitu – Internet Archive)
Vasemmalla kookas subserööttinen myooma kohdun vasemmassa sarvessa. Oikealla sama kohtu avoleikkauksena tehdyn myoomanpoiston jälkeen.
Myos Hormos

| Myos Hormos> Μυὸς Ὅρμος.Sijainti |
| --- | --- |
 Myos Hormos
Koordinaatit:  26°09′24″N, 34°14′38″E
Valtio:  Egypti
Paikkakunta:  Quseir el-Qadim (Quseir al-Qadim), Al-Bahr al-Ahmar
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  200-luku eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Egypti
Infobox OKNimi-testi OK: 
Myos Hormos (m.kreik. Μυὸς Ὅρμος, myös Ἀφροδίτης Ὅρμος, Afroditēs Hormos; lat. Myus Hormus, Veneris Portus) oli antiikin aikainen kaupunki Egyptissä. Se sijaitsi Punaisenmeren rannalla ja sijoitetaan nykyiseen Quseir el-Qadimiin. Myos Hormos oli merkittävä kauppasatama hellenistisellä ja roomalaisella kaudella, ja sieltä käytiin kauppaa erityisesti eteläisempään Afrikkaan, Arabiaan ja Intiaan.
Maantiede

Myos Hormos sijaitsi samannimisellä niemellä Egyptin Punaisenmeren puolisella rannikolla eli kyseisen meren länsirannalla, suunnilleen samoilla leveysasteilla kuin Koptos lännempänä Niilin varrella. Kaupungilla oli luonnonsatamalahti, jonka koko oli noin 700 × 200 metriä (14 hehtaaria). Nykyisin se on kutistunut huomattavasti pienemmäksi liettymisen seurauksena. Strabonin mukaan kaupungin edustalla olisi ollut kolme saarta, mutta tämä saattaa olla virhe, joka on viitannut Leuke Komeen (nyk. ʿAjnuna) Punaisenmeren toisella puolella.
Kaupunki sijoitetaan nykyiseen Quseir el-Qadimiin (”Vanha Quseir”) noin kahdeksan kilometriä pohjoiseen El Quseirin (El Qoseir) kaupungista. Kaupungista kulki karavaanitie Koptokseen. Reitti kulki pitkin nykyisin nimellä Wadi al-Hammamat tunnettua wadia, ja sen pituus oli noin 180 kilometriä. Etelämpänä samalla rannikolla sijaitsi toinen satamakaupunki Berenike. Periplus Maris Erythraei mainitsee niiden väliseksi etäisyydeksi 1 800 stadioninmittaa.
Historia

Myos Hormoksen perusti oletettavasti kuningas Ptolemaios II (hallitsi n. 285–246 eaa.). Hän teki siitä pääsataman Egyptin ja Intian väliselle kaupalle. Tässä kaupunki ohitti Arsinoen, joka sijaitsi pohjoisempana. Tarkoituksena oli lyhentää hankalaa purjehdusta pitkin Punaisenmeren rannikkoa. Kaupungin kreikankielinen nimi voisi tarkoittaa ”Hiirisatamaa”, mutta toisen ehdotuksen mukaan se olisi tarkoittanut ”Simpukkasatamaa” (sanasta μύειν, myein, ”sulkea”), sillä alueella on paljon simpukoita. Myöhemmin kaupungin nimeksi vaihdettiin Afroditēs Hormos eli ”Afroditen satama”, mutta vanha nimi säilyi silti yleisemmin käytössä.
Kaupunki kukoisti Egyptistä eteläisempään Afrikkaan sekä Arabiaan ja Intiaan suuntautuneen kaupan ansiosta. Antiikin lähteiden perusteella Afrikkaan ja Arabian niemimaan eteläosiin matkalla olleet laivat lähtivät satamasta yleensä syyskuussa, jolloin alueella puhalsi tasainen luoteistuuli, ja palasivat toukokuussa. Intiaan matkalla olleet laivat lähtivät heinäkuussa, ja jos ne ehtivät ulos Punaiseltamereltä ennen syyskuun alkua, niillä oli monsuunituulet takanaan lähes kolmen kuukauden ajan. Purjehdus ulos Punaiseltamereltä kesti yleensä noin 40 päivää.
Myos Hormoksesta tavarat kuljetettiin Koptokseen karavaanitietä pitkin, mihin meni noin 7–8 päivää, ja sieltä edelleen Niiliä pitkin pohjoiseen. Kuljettamiseen käytettiin kameleita. Alun perin karavaanit kuljettivat tarvitsemansa veden mukanaan, mutta myöhemmin reitille perustettiin karavaaniasemia (stathmoi, hydreumata), joihin kaivettiin kaivoja tai kerättiin vähäistä sadevettä.
Lopulta Bereniken kaupunki ohitti Myos Hormoksen kaupassa, sillä sen sijainti oli vielä suotuisampi etelään suuntautuneen kaupan kannalta. Antiikin lähteistä Agatharkihides (116 eaa.) ja Diodoros Sisilialainen mainitsevat Myos Hormoksen, mutta eivät vielä Berenikeä. Strabon mainitsee jo Bereniken, mutta antaa ymmärtää Myos Hormoksen olleen tärkeämpi. Plinius vanhempi sen sijaan mainitsee Myos Hormoksen enää vain ohimennen. Kaupunki taantui lopullisesti viimeistään 200-luvun alussa merikaupan vähennyttyä levottomien aikojen vuoksi. Paikka asutettiin uudestaan arabiajalla 1100/1200-luvulla, ja toimi sen jälkeen jälleen satamana 1500-luvulle saakka. Tämän jälkeen asutus siirtyi El Quseiriin.
Myos Hormoksen sijainti oli pitkään arvoitus. Kaupunki sijoitettiin pitkään paljon pohjoisemmaksi nykyiseen Abu Sha'ariin muun muassa perustuen Klaudios Ptolemaiokseen. Sieltä löydettiin kyllä roomalaisaikaisia linnoitteita 300-luvulta, mutta ei juurikaan merkkejä satamasta.
Arvoitus ratkesi, kun Quseir el-Qadimissa suoritettiin arkeologisia tutkimuksia vuosina 1978–1982, sillä sitä luultiin Ptolemaioksen mainitseman Leukos Limenin satamakaupungin paikaksi. Vuonna 1993 Southamptonin yliopiston tutkijat kuitenkin esittivät, että paikka onkin Myos Hormos. Tämä varmistui vuonna 1994, kun Koptoksesta (eli nykyisestä Qiftistä) nykyiseen El Quseiriin johtaneen antiikin aikaisen reitin varrelta löydettiin kahdeksan ostrakonia, jotka osoittivat selvästi, että tien toisessa päässä ollut kaupunki oli Myos Hormos. Quseir el-Qadimissa suoritettiin kaivauksia tämän jälkeen vuosina 1999–2003.
Rakennukset ja löydökset

Quseir el-Qadimin arkeologisen kohteen koko on noin 10 hehtaaria. Myös kaupungin paikalta on löydetty ostrakoneja sekä papyrus, jotka mainitsevat Myos Hormoksen nimen. Lisäksi tutkimukset ovat vahvistaneet, että antiikin aikainen tie päättyi nykyiseen Quseir el-Qadimiin eikä El Quseiriin. Paikalta tehdyt antiikin aikaiset löydöt ajoittuvat kuitenkin pääosin roomalaiselle kaudelle 1. vuosisadalta 200-luvulle jaa. Siksi on ehdotettu, että alkuperäinen Ptolemaiosten aikainen Myos Hormos olisi sittenkin voinut sijaita hieman etelämpänä El Quseirin paikalla.
Kaivauksissa on löydetty kaksi suurta rakennusta, joista käytetään nimiä Rakennus A ja Rakennus B. Rakennus A on tulkittu horreumiksi eli varastorakennukseksi. Sen koko on noin 28 × 36 metriä. Rakennus B tulkittu hallinto- ja puolustusrakennukseksi (castellum). Sen koko oli noin 75 × 52 metriä, ja siihen kuului myös pieni temppeli. Kaupungissa ei ollut muureja. Löydöksiin lukeutuu myös sataman jäänteitä sekä roomalaiselta että arabiajalta.
Esinelöytöihin lukeutuu suuri määrä kaupankäynnistä todistavaa keramiikkaa sekä muun muassa tuontitekstiilien ja -puutavaran jäänteitä. Keramiikasta suuri osa on amforoita Niilin laaksosta, mutta löytöihin lukeutuu myös muun muassa intialaista keramiikkaa. Seudun kuivien olosuhteiden vuoksi myös orgaanisia materiaaleja on säilynyt suhteellisen hyvin.
Kirjallisuutta

Blue, Lucy: Myos Hormos – Quseir al-Qadim.  (Roman and Islamic Ports on the Red Sea. Volume 2: Finds from the excavations 1999–2003)  BAR Publishing, 2011.  ISBN 9781407308630
Periplus Maris Erythraein mainitsemat paikat ja reitit. Kartassa Myos Hormos on kuitenkin sijoitettu nykytiedon valossa liian pohjoiseen.
Myrina (Lemnos)

| Myrina> Μύρινα |
| --- | --- |
 Antiikin Myrinan kaupungin akropolis ja keskiaikaisen Mýrinan linnan raunioita.
Sijainti
 Myrina
Koordinaatit:  39°52′37″N, 25°03′21″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Mýrina, Límnos, Pohjois-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Lemnos, Pohjoisen Egean saaret
Aiheesta muualla
  Myrina Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Myrina (m.kreik. Μύρινα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Lemnoksen saarella (nyk. Límnos) Kreikassa. Sen kaupunkikeskus on kehittynyt nykyiseksi Mýrinan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Maantiede

Myrinan poliksen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Mýrinan eli Kástron kaupungin paikalla saaren länsirannikolla. Sen akropoliina eli linnavuorena ja yläkaupunkina toimi sama niemellä sijaitseva kukkula, jolla nykyisin sijaitsevat keskiaikaisen Mýrinan linnan rauniot. Kukkulan korkeus on noin 120 metriä merenpinnasta laskettuna. Alakaupunki, jonka koko oli noin 25 hehtaaria, sijaitsi kukkulan ulkopuolella. Kaupungilla oli hyvät luonnonsatamalahdet niemen kummallakin puolella.
Myrinan kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 100–200 neliökilometriä. Lemnoksen saari oli dipolis eli sillä sijaitsi kaksi polista; toinen oli Hefaistia, joka sijaitsi saaren pohjoisrannikolla.
Historia

Ennen klassista kautta Lemnosta asuttivat monet ei-kreikkalaiset kansat. Eräänä tällaisena pidettiin antiikin aikana tyrsenejä tai tyrrhenejä, jotka yhdistettiin Italian etruskeihin. Muiksi mainitaan Boiotian minyalaiset pronssikauden lopulla seka pelasgit, jotka olisivat tulleet saarelle arkaaisen kauden alussa 700-luvulla eaa. jouduttuaan lähtemään Attikasta.
Varhaisina aikoina Lemnoksella vaikuttaisi olleen vain yksi kaupunki, joka tunnettiin samalla nimellä kuin itse saari. Myöhempinä aikoina Myrina ja Hefaistia esiintyvät erillisinä. Kreikkalaisessa mytologiassa Myrina sai nimensä Myrinasta, joka oli Iolkoksen kuninkaan Kretheuksen tytär ja Lemnoksen ensimmäisen kuninkaan Thoaksen vaimo.
Persialaiset valtasivat Lemnoksen vuonna 511 eaa. Ateenalaiset valtasivat Myrinan ja muun Lemnoksen Miltiades nuoremman johdolla vuonna 499 eaa. Tämän jälkeen kaupunki oli ateenalaisten hallussa koko klassisen kauden lukuun ottamatta vuosia 404–394/393 eaa., jolloin se oli itsenäinen. Vuonna 450 eaa. sinne asutettiin ateenalaisia klerukkeja.
400-luvulla eaa. Myrina kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa. Kaupunki löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Ateenalaisella kaudella kaupungin väestö oli jaettu Attikan väestön tavoin fyleihin ja demoksiin. Sekä tuolloin että kaupungin itsenäisyyden aikana sillä oli oma neuvosto (būlē) ja kansankokous (dēmos). Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Myrinaīos (Μυριναῖος).
Rakennukset ja löydökset

Akropolis ja kaupunginmuurit
Antiikin kirjallisten lähteiden perusteella Myrinan kaupunki on ollut ympäröity muurein sekä noin 500 eaa. että 307/306 eaa. Muureja on löydetty kahdesta rakennusvaiheesta: vanhemmat muurit suojasivat akropolista, kun taas nuoremmat muurit erottivat koko kaupungin niemen muusta saaresta. Akropoliilla sijaitsi Artemiille omistettu pyhäkkö.
Artemiin pyhäkkö
Myrinan lähellä noin kaksi kilometriä pohjoiseen sijaitsi toinen Artemiille omistettu pyhäkkö (39°53′36.8″N, 25°03′44.3″E). Se oli käytössä arkaaiselta hellenistiselle kaudelle ja muodosti parin akropoliilla olleen pyhäkön kanssa; myös muissa Lemnoksen kaupungeissa havaitaan, että yksi samalle jumalalle omistettu pyhäkkö sijaitsi kaupunginmuurien sisäpuolella ja toinen ulkopuolella.
Pyhäkkörakennus koostui keskuspihasta ja sen ympärillä olevista lukuisista huoneista. Pyhäköllä oli kaksi sisäänkäyntiä, toinen kaupunkiin ja toinen merelle päin. Paikan arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1991–1993.
Muut rakennukset ja rakennelmat
Kaupungin lähellä oli myös Athene Selenen (Athene Lemnia) pyhäkkö. Tämä jumalatar oli ilmeisesti kaupungin suojelija. Kaupunkiin liittyen on löydetty myös arkaaiselle ja klassiselle kaudelle ajoittuva nekropolis. Plinius vanhempi mainitsee Myrinan forumin eli agoran ja sanoo, että Athos-vuoren varjo osui sinne kesäpäivänseisauksen aikaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myrina Wikimedia Commonsissa
Myrinan raunioita.
Myrinan lyömä raha, n. 200–100 eaa.
Kaupungin ulkopuolisen Artemiin pyhäkön rauniot ilmasta nähtynä.
Asko Mäkilä

Asko Juhani Mäkilä (s. 20. elokuuta 1944 Valkeakoski – 2. helmikuuta 2012 Jämsänkoski, Jämsä) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Mäkilä edusti urallaan Valkeakosken Hakaa mestaruussarjassa 1963–1969 ja Jämsänkosken Ilvestä alemmilla sarjatasoilla 1970–1975. Hän voitti Hakassa Suomen mestaruuden 1965 sekä Suomen Cupin 1963 ja 1969. Kaikkiaan Mäkilä pelasi seitsemän kauden aikana 119 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 72 maalia. Kaudella 1965 hän teki edelleen voimassa olevan ennätyksen viimeistelemällä maalin 12 peräkkäisessä ottelussa.
Mäkilä pelasi maajoukkueessa vuosina 1965–1967 yhteensä viisi maaottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Mäkilä työskenteli Jämsänkosken paperitehtaalla Yhtyneitten Paperitehtaiden ja UPM:n palveluksessa työnjohtajana yli 40 vuoden ajan. Hän kuoli vaikeaan sairauteen 67-vuotiaana 2. helmikuuta 2012. Hänellä oli kaksi tytärtä.
Niilo Mäkinen

Niilo Mäkinen (ven. Николай Александрович Мякинен, Nikolai Aleksandrovitš Mäkinen, 1893 Prömpeli – 14. huhtikuuta 1938 Habarovsk) oli inkeriläissyntyinen kommunistipuolueen virkailija, joka toimi Kaukoidän alueiden puoluejohtajana.
Mäkinen syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän kävi Opoljan kyläkoulun ja valmistui autonkuljettajaksi Pietarissa vuonna 1910. Mäkinen työskenteli autokoulussa ja palveli ensimmäisessä maailmansodan aikana Venäjän armeijassa. Vuosina 1917–1923 hän toimi rajavartijana Valkeasaaren asemalla, rajavartioston komissaarina Outovassa ja Pietarissa, puna-armeijan ratsuväkirykmentin varakomissaarina Smolenskissa ja ilmapuolustusjoukkojen tehtävissä Pietarissa. Mäkinen liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1919.
Vuosina 1923–1930 Mäkinen työskenteli puoluevirkailijana Kattilassa, Jaamassa, Hatsinassa ja Lugassa. Vuonna 1930 hän siirtyi Aleksandrovsk-Sahalinskiin, vuonna 1932 Vladivostokiin ja vuonna 1934 Habarovskiin. Mäkinen toimi NKP(b):n Kaukoidän aluepiirin Ala-Amurin aluekomitean ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1935–1936 ja Primorjen aluekomitean sekä Vladivostokin kaupunkikomitean ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1936–1937. Heinä-elokuussa 1937 hän oli Habarovskin aluepiirikomitean teollisuus- ja liikenneosaston johtaja.
Mäkinen pidätettiin syyskuussa 1937. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin syytettynä maanpetoksesta, aseellisen kapinan valmistelusta, terrorismista ja vastavallankumouksellisen järjestön jäsenyydestä. Mäkinen rehabilitoitiin vuonna 1956.
Olli Mäkinen

Olli Einari Mäkinen (25. heinäkuuta 1935 Sääksmäki – 5. helmikuuta 1998 Valkeakoski) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Mäkinen edusti uransa ajan valkeakoskelaisia seuroja. Hän pelasi Valkeakosken Koskenpojissa 1956, Pallo-Sepoissa 1957 ja Valkeakosken Hakassa 1958–1967. Hän voitti Hakassa kolme Suomen mestaruutta vuosina 1960, 1962 ja 1965 sekä Suomen Cupin 1959, 1960 ja 1963. Kaikkiaan Mäkinen pelasi 10 kauden aikana 179 pääsarjatason ottelua.
Mäkinen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1960–1963 yhteensä viisi maaottelua.