stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saksan talous
Teollisuus > Mineraalit ja energia

Saksan mineraalivarat ovat vähäiset ja maa joutuu tuomaan suurimman osan niin mineraaleistaan kuin energiastaankin muualta. Kivihiili on kuitenkin tärkeä energianlähde nykyäänkin ja Saksa tuottaa sillä yli puolet sähköntarpeestaan. Ydinvoimalla Saksa tuottaa sähköntarpeestaan lähes kolmasosan. Maakaasun ja öljyn yhteinen osuus sähköntuotannosta on hieman yli kymmenen prosenttia.
Palvelut

Saksa on tyypillinen jälkiteollinen yhteiskunta: palvelusektori työllistää valtaosan työvoimasta, vuonna 2015 noin 71 prosenttia. Palveluiden osuus maan bruttokansantuotteesta oli 69 prosenttia vuonna 2016. Liikevaihdoltaan suurimmat palveluyritykset vuonna 2016 olivat vakuutusyhtiö Allianz, puhelinoperaattori Deutsche Telekom, vakuutusyhtiö Munich Re, vähittäiskauppaketju Metro AG, Saksan postilaitos ja logistiikkayritys Deutsche Post, liikepankki Deutsche Bank ja lentoyhtiö Deutsche Lufthansa.
Palvelut > Matkailu

Matkailun osuus Saksan bruttokansantuotteesta vuonna 2015 oli 3,9 prosenttia. Ala työllisti suoraan 2,9 miljoonaa työntekijää, joka oli 6,8 prosenttia kaikista työllisistä. Matkailutoimiala olikin maan kolmanneksi suurin työllistäjä vähittäiskaupan ja terveydenhuollon jälkeen.
Vuonna 2017 matkailijat yöpyivät Saksassa yhteensä 460 miljoonaa yötä, josta ulkomaisten matkailijoiden osuus oli 84 miljoonaa. Eniten matkailijoita tulee Hollannista (11 milj. yöpymistä vuonna 2015) ja Sveitsistä (7 milj.). Ulkomaiset matkailijat vierailevat eniten lounaisissa ja eteläisissä osavaltioissa sekä pohjoisen ja idän suurissa kaupungeissa (Berliini, Hampuri, Bremen, Hannover).
Saksan matkailutase on selvästi negatiivinen: vuonna 2014 matkailutulot (33 mrd. €) olivat noin puolet saksalaisten ulkomaan matkailuun käyttämistä kuluista (69 mrd. €).
Palvelut > Finanssipalvelut

Saksan tärkein finanssikeskus on Frankfurt am Main, jota pidetään usein Saksan talouden pääkaupunkina. Frankfurtin pörssi kuuluu maailman suurimpiin. Saksan muut pörssit ovat:
Berliinin pörssi
Bremenin pörssi, fuusioitui Berliinin pörssin osaksi vuonna 2003
Düsseldorfin pörssi
Eurex
Hampurin pörssi
Hannoverin pörssi, fuusioitui vuonna 1999 Hampurin pörssin osaksi
Münchenin pörssi
Saksan pörssi
Stuttgartin pörssi.
Valtiontalous

Saksan valtionvelka on vuonna 2022 noin 67 % bruttokansantuotteesta.
Työllisyys ja työttömyys

Saksassa on noin 42 miljoonaa työssäkäyvää (IMF, 2019). Työttömiä oli Saksan työvoimaviraston mukaan syyskuussa 2019 noin 2,2 miljoonaa ja työttömyysaste 4,9 %. Kansainvälisissä vertailuissa käytetään erilaista tilastointitapaa: lokakuussa 2018 Saksan työttömyysaste oli Eurostatin tilastossa 3,3 %, eli Euroopan alhaisimpia.
Idän ja lännen välinen ero työttömyysasteissa oli tasoittunut 2010-luvun lopulle tultaessa. Etelän osavaltioissa on lähes täystyöllisyys: Baijerin ja Baden-Württembergin työttömyysaste on kolmisen prosenttia. Hessenin ja Rheinland-Pfalzin työttömyysaste on puolestaan nelisen prosenttia (syyskuu 2019). Korkein työttömyysaste on Berliinissä ja Bremenissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tatsachen über Deutschland
De.statista.com
Saksan Helsingin-suurlähetystö
OECD's Germany country Web site ja OECD Economic Survey of Germany
Observatory of Economic Complexity: Germany (englanniksi)
Germany and the Future of the Transatlantic Economy, Policy Bulletin by the Atlantic Council of the U.S.
Maailman kauppajärjestön (WTO:n) jäsenet
Albania
Angola
Antigua ja Barbuda
Arabiemiirikunnat
Armenia
Argentiina
Australia
Bahrain
Bangladesh
Barbados
Belize
Benin
Bolivia
Botswana
Brasilia
Britannia
Brunei
Burkina Faso
Burundi
Chile
Costa Rica
Djibouti
Dominica
Dominikaaninen tasavalta
Ecuador
Egypti
El Salvador
Etelä-Afrikka
Etelä-Korea
Euroopan unioni
Fidži
Filippiinit
Gabon
Gambia
Georgia
Ghana
Grenada
Guatemala
Guinea
Guinea-Bissau
Guyana
Haiti
Honduras
Hongkong
Indonesia
Intia
Islanti
Israel
Jamaika
Japani
Jordania
Kambodža
Kamerun
Kanada
Kenia
Keski-Afrikka
Kiina
Kirgisia
Kolumbia
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Kuuba
Kuwait
Lesotho
Liechtenstein
Macao
Madagaskar
Makedonian tasavalta
Malawi
Malediivit
Malesia
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Meksiko
Moldova
Mongolia
Mosambik
Myanmar
Namibia
Nepal
Nicaragua
Niger
Nigeria
Norja
Norsunluurannikko
Oman
Pakistan
Panama
Papua-Uusi-Guinea
Paraguay
Peru
Qatar
Ruanda
Saint Kitts ja Nevis
Saint Lucia
Saint Vincent ja Grenadiinit
Salomonsaaret
Sambia
Saudi-Arabia
Senegal
Sierra Leone
Singapore
Sri Lanka
Suriname
Swazimaa
Sveitsi
Taiwan
Tansania
Thaimaa
Togo
Tonga
Trinidad ja Tobago
Tšad
Tunisia
Turkki
Uganda
Ukraina
Uruguay
Uusi-Seelanti
Venezuela
Venäjä
Vietnam
Yhdysvallat
Zimbabwe
| --- | --- |
EU:n jäsenmaat:  Alankomaat  Belgia  Bulgaria  Espanja  Irlanti  Italia  Itävalta  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Puola  Portugali  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Slovakia  Slovenia  Suomi  Tanska  Tšekki  Unkari  Viro 
Frankfurt am Mainin siluetti. Kaupunki on Saksan finanssipalveluiden tärkein keskus.
Bilderberg-ryhmä

Ensimmäisen Bilderberg-kokousvihkosen kansilehti vuodelta 1954.
Bilderberg-ryhmä on vuosittain järjestettävä ulkopuolisilta suljettu epävirallinen kokous, johon kutsutaan eri aloilta osittain vaihtuvia vaikutusvaltaisia vieraita. Kokouksista ei raportoida julkisuuteen, mikä on herättänyt epäilyksiä demokraattisen päätöksenteon toteutumisesta ja syytöksiä politiikan läpinäkyvyyden puutteesta. Ryhmän nimi juontuu alankomaalaisesta Hotel de Bilderberg -nimisestä hotellista, jossa keväällä 1954 järjestettiin ryhmän ensimmäinen kokous.
Perustaminen

Bilderbergin alkuunpanija oli puolalaissyntyinen Joseph Retinger, joka oli ollut toisessa maailmansodassa Britannian SOE-organisaation agentti ja kiertävä diplomaatti. Sodassa Retinger toimi linjojen takana Puolassa. Sodan jälkeen hän paneutui kamppailuun yhtenäisen Euroopan puolesta CIA:n tuella. Hänen toimintansa seurauksena Alankomaiden Oosterbeekin Hotel de Bilderbergissä järjestettiin 29. toukokuuta 1954 kolmipäiväinen huippusalainen kokous, jossa 75 eri alojen merkittävää henkilöä 14 maasta pyrki keskustelemalla yksimielisyyteen maailmanpoliittisista aiheista. Tunnetuin osallistujista oli liikemies David Rockefeller. Osallistujajoukon toivottivat tervetulleiksi Retinger ja toinen Bilderbergin perustajahahmoista, Alankomaiden prinssi Bernhard.
Johto

Nykyinen ykkösmies on Henri de Castries. Ryhmällä on toimisto Leidenissa Alankomaissa.lähde?
Toiminta

Ryhmä sai julkisuutta, kun sen 42. kokous pidettiin vuonna 1994 Helsingissä ja suomalainen toimittaja kirjoitti asiasta. Ryhmä on tarkoitettu vain pohjoisamerikkalaisille ja eurooppalaisille.lähde?
Tapaamisissa käytyjen keskustelujen sisällöstä ei kerrota ulkopuolisille. Suomen valtiovarainministeriön mukaan Bilderberg-kokoukset ovat ensisijaisesti mahdollisuus amerikkalais-eurooppalaiseen vuoropuheluun. Suomalaiset ministerit osallistuvat kokouksiin yksityishenkilöinä, jotka on kuitenkin kutsuttu kokoukseen ministerin asemansa vuoksi. Siksi ministerit eivät ole tehneet kokouksista selontekoa eduskunnalle, mutta ministeriö on maksanut ministerin matkan.
Kokouksiin osallistuu myös länsimaiden vaikutusvaltaisimpien mediakonsernien johtajia. Esimerkiksi talouden alalla vaikutusvaltaisen The Economist -lehden edustajat ovat osallistuneet kokouksiin ja toimivat kokouksissa puheenvuorojen kirjaajina.
Helsingin Sanomat on kirjoittanut Bilderbergistä vain 19 kertaa vuodesta 1990 lähtien. Spinwatch-järjestön mukaan kokouksiin osallistuva lehdistö ei yleensä kirjoita niistä.
Ryhmän johtajisto laatii keskusteluohjelman ja lähettää kutsut. Tarkoituksena on, että 20 prosenttia konferenssin osanottajista olisi joka vuosi uusia.lähde?
Kokoukset

Bilderberg-ryhmä on kokoontunut vuosina 1954–2019 yhteensä yli 90 kertaa. Vuoden 1994 kokoontuminen järjestettiin Helsingissä Kalastajatorpalla. Vuonna 2020 ryhmä ei kokoontunut koronapandemian vuoksi.
Osallistujat

Ensimmäinen Bilderberg-ryhmän kokoukseen kutsuttu suomalainen oli Sakari Tuomioja. lähde? Suomesta kokouksiin ovat osallistuneet mm. Jorma Ollila, Helsingin Sanomien toimitusjohtajat ja päätoimittajat kuten Aatos Erkko (1994), Janne Virkkunen (1998, 2001), Olli Kivinen (2003), Mikael Pentikäinen (2005, 2011) ja Antti Blåfield (2008, 2010), Yleisradion Atte Jääskeläinen (2007),  Antti Herlin, Elina Lepomäki ja Björn Wahlroos (kaikki 2018) sekä Suomen pääministeri Sanna Marin  (2022 ja 2023), Helsingin Sanomien silloinen päätoimittaja Kaius Niemi (2022)  ja Suomen Pankin entinen pääjohtaja ja SDP:n pitkäaikainen kansanedustaja Erkki Liikanen (2022).
Arvostelu

Tukholman yliopiston apulaisprofessori Ian Richardson on kommentoinut Bilderberg-kokouksia haastattelussa: ”Onko Bilderbergin tehtävä ajaa näiden [osallistuvien] ihmisten etua? Ei ole. Ajaako Bilderberg näiden ihmisten etua? Ajaa. Pitkälti tiedostamattaan.”
Ryhmää on arvostellut muun muassa kulttuuriministeri Paavo Arhinmäki, joka teki muun muassa kirjallisen kysymyksen ryhmän toiminnasta. Lainaus Arhinmäeltä: ”Bilderberg-kokouksien ympärillä oleva salamyhkäisyys ja huippupoliitikkojemme osallistuminen niihin herättää monissa ihmisissä epäilyksiä ja kysymyksiä: Minkälaisia asioita kokouksessa käsitellään? Keitä muita kokoukseen osallistuu? Minkälaisia päämääriä kokouksella on ja keiden etua se ajaa? Miksi kokous on salainen?”, ja  "Suomalaiseen ja pohjoismaiseen yhteiskuntaan on kuulunut avoimuuden ja demokraattisuuden painottaminen. Päätöksenteon läpinäkyvyyden ja demokratian toteutumisen kannalta on tärkeää tietää, mitä asioita ministerimme käsittelevät ja mitä kantoja suomalaiset edustavat kansainvälisissä kokouksissa. Siksi olisi tärkeää, että näiden kysymysten monissa aiheuttaman hämmennyksen ja epäilyjen hälventämiseksi valtiovarainministeri Katainen reilusti ja avoimesti kertoisi kokouksesta."
Suomessa Yleisradion tutkivan journalismin ohjelma MOT on tehnyt Bilderbergistä jakson nimellä ”Maailmanherrojen salaseura” vuonna 2014.
Arvostelu > Mielenosoitukset

Bilderberg-kokoontumisia vastaan on järjestetty mielenosoituksia, muun muassa Barcelonassa vuonna 2010.
Salaliittoteoriat

Kokoukset ovat suljettuja eikä ryhmän toiminnasta kerrota paljon julkisuuteen. Ryhmää on syytetty itsekkääksi ja kapitalistijärjestöksi, ja sitä on epäilty salaliitoista, kuten esimerkiksi "uuden maailmanjärjestyksen" suunnittelemisesta.
Radiojuontaja Alex Jones on esittänyt salaliittoteorian, että ryhmä aikoo lakkauttaa Yhdysvaltojen ja muiden maiden itsemääräämisoikeuden Euroopan unionin kaltaiseksi ylikansalliseksi rakenteeksi. Venäjällä syntynyt kirjailija Daniel Estulin väittää Bilderbergin pitkän aikavälin päämääränä olevan ”yhden maailman imperiumin rakentaminen”. Hän toteaa, että ryhmä ”ei ole päämäärä vaan väline tulevaisuuden maailmanhallitukselle”.
BBC News Online Magazineen kirjoittava toimittaja Jonathan Duffy on todennut: ”Tällaisen kylmäkiskoisuuden luomassa tyhjiössä ryhmän ympärille on kasvanut poikkeuksellinen salaliittoteoria, jonka mukaan maailman kohtalosta päätetään pääasiassa Bilderbergissä.”
Bilderbergin perustaja ja Britannian aiempi valtiovarainministeri Denis Healey on tuominnut tällaiset teoriat ”roskaksi”. Hän on sanonut: ”Siinä ei ole ehdottomasti mitään perää. Bilderbergissä me emme ole koskaan pyrkineet suurissa asioissa yksimielisyyteen. Kyse on pelkästään keskustelutilaisuudesta.”
Bilderberg-ryhmän ovat kielteisessä sävyssä maininneet kirjoissaan myös muun muassa kansainvälisen politiikan professori Heikki Patomäki ja kehityskriitikko Olli Tammilehto. He eivät kannata salaliittoteorioita, mutta pitävät kokouksia demokratian kannalta kyseenalaisina.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bilderberg-ryhmä Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Tšekki 
Jorma Ollila on osallistunut 18 kokoukseen ja kuuluu Bilderberg-ohjausryhmään.
Yhdysvaltain keskuspankin eli Federal Reserven puheenjohtaja Ben Bernanke poistumassa Bilderberg-kokouksesta 2008.
Lunttulukko

Lunttulukko
Lunttulukko oli varhaisissa tuliaseissa – sekä käsiaseissa että tykistössä – käytetty lukkotyyppi tai paremminkin sytytysjärjestelmä. Lunttulukko otettiin käyttöön jo 1400-luvun puolivälissä.
Lunttu

Lunttu on tietynlainen hidas sytytyslanka, punomalla (ei kiertäen kertaamalla, jolloin se purkautuisi palaessaan) valmistettu pellava- tai mieluiten puuvillanyöri, noin 5–7 millimetriä halkaisijaltaan, joka on käsitelty keittämällä sitä kaliumnitraatti- eli salpietariliuoksessa ja sen jälkeen kuivattu. Lunttu palaa ilman liekkiä hitaasti kytemällä, hyvä lunttu lyhenee vain noin 2–3 millimetriä minuutissa.
Lunttu kiinnitetään sankkiruudin sisältävän sankkipannun yläpuolella olevaan S-kirjaimen muotoiseen hanaan, lunttupihtiin eli serpenttiin. Liipasimen vetäminen painaa luntun kytevän pään sankkipannuun, sytyttäen sankkiruudin joka puolestaan sytyttää sankkireiän kautta panoksen.
Käyttö

Lunttulukkoinen ase on helppo ja edullinen valmistaa, mutta siinä on myös tiettyjä haittapuolia, kuten sen toiminnan suhteellinen epävarmuus ja etenkin epäkäytännöllisyys. Lunttulukkoaseen käyttö vaatii erityistä huolellisuutta ja tarkkuutta vahinkojen välttämiseksi käsiteltäessä kytevää lunttua ja irtoruutia aseen latausvaiheiden aikana. Luntun kytevä kärki myös kiiluu hämärässä ja siitä kohoaa savua, joka saattoi paljastaa ampujan tai joukko-osaston sijainnin viholliselle tai metsästäjän riistalle. Sotatoimissa tuli joukon myös pitää tarkasti huolta että tulta lunttujen sytyttämiseksi oli käsillä heti, kun tilanne sitä vaati. Lunttulukko oli kuitenkin ensimmäisiä piilukkoaseita toimintavarmempi, mistä syystä se oli käytössä monilla armeijoilla  läpi 30-vuotisen sodan.
Rataslukko, piilukko ja nallilukko seurasivat lunttulukkoa ja olivat tätä teknisesti huomattavasti kehittyneempiä.
Illodin

Vanha Illodin -suuvesipullo.
Illodin oli suomalainen alkujaan riihimäkeläisen Oy Teka Ab:n (myöhemmin Oy Havi Ab:n) valmistama alkoholipitoinen suuvesi, joka tuli markkinolle vuonna 1912. Tuotteen viimeisenä valmistajana oli Transmeri, ja valmistusmaana oli Ruotsi.
Illodinin käyttöohjeen mukaan tuotetta käytetään suun ja nielun raikastamiseen. Ohjeen mukaan Illodin-valmistetta laitetaan 5–10 tippaa lasilliseen vettä, jonka jälkeen suu kurlataan ja huuhdellaan. Lisäksi tuotetta on markkinoitu, että se sopii laimentamattomana muun muassa hyttysten purentaan sekä finnien ja naarmujen puhdistukseen. Illodinia on markkinoitu myös muun muassa hammassäryn lievittäjänä. Markkinoilla Illodin-nimellä on aikoinaan myyty myös muun muassa hammaspulveria. Jotkut kuluttajat käyttivät Illodinia myös alkoholin korvikkeena päihtymistarkoituksessa.
Tuotepakkaus alkujaan oli lasinen pullo, mutta viimeisimpinä vuosina sitä myytiin muovisessa pullossa.
Illodin-suuvettä mainostettiin takavuosina myös televisiossa. Esimerkiksi näyttelijä Heikki Kinnunen esiintyi 1970-luvulla Illodinin televisiomainoksessa. Mainoksesta tunnetuksi tullut lausahdus: "Ja suu on laakista raikas!" jäi elämään.
László Bárdossy

| Pál Janos Ede Teleki |
| --- | --- |
 László Bárdossy
Unkarin pääministeri
 3. huhtikuuta 1941 – 7. maaliskuuta 1942  
Edeltäjä:  Pál Teleki
Seuraaja:  Miklós Kállay
Unkarin ulkoministeri
 4. helmikuuta 1941 – 7. maaliskuuta 1942  
Edeltäjä:  István Csáky Pál Teleki (vt.)
Seuraaja:  Miklós Kállay
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1890 Szombathely, Unkari
Kuollut: 10. tammikuuta 1946 (55 vuotta) Budapest, Unkari
Puoliso:  Marietta Braun de Belatin
Tiedot
Puolue:  Yhtenäisyyden puolue
László Bárdossy (10. joulukuuta 1890 Szombathely – 10. tammikuuta 1946 Budapest) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin samanaikaisesti pää- ja ulkoministerinä toisen maailmansodan aikana 1941–1942. Hänen pääministerikaudellaan Unkari liittoutui natsi-Saksan kanssa.
Elämäkerta

Bárdossy valmistui vuonna 1913 lakimieheksi ja työskenteli sen jälkeen virkamiehenä. Hänestä tuli 1924 Unkarin ulkoministeriön lehdistöosaston johtaja, 1930 Lontoon-lähetystön sihteeri ja 1934 Unkarin suurlähettiläs Bukarestissa. Vuoden 1941 alussa valtionhoitaja Miklós Horthy järjesti Bárdossyn ulkoministeriksi Pál Telekin hallitukseen. Huhtikuun 1941 alussa Saksan johtaja Adolf Hitler painosti Unkarin auttamaan Saksaa Jugoslavian valtauksessa ja samalla rikkomaan edellisenä syksynä solmitun ikuisen ystävyyssopimuksen Unkarin ja Jugoslavian välillä. Pääministeri Teleki ei tätä hyväksynyt, vaan teki itsemurhan, jolloin Horthy nimitti Bárdossyn uudeksi pääministeriksi. Bárdossy toivoi Unkarin saavan takaisin Trianonin rauhassa vuonna 1920 menetetyt alueet Saksan avulla, joten Unkari liittoutui pian Saksan kanssa ja osallistui Jugoslavian miehitykseen.
Unkari ei välittömästi liittynyt Saksan 22. kesäkuuta 1941 käynnistämään hyökkäykseen Neuvostoliittoon. Kuitenkin 26. kesäkuuta tuntemattomat, neuvostoliittolaisiksi oletetut lentokoneet pommittivat Unkarille tuolloin kuulunutta Kassan kaupunkia Slovakiassa. Bárdossyn hallitus julisti tämän varjolla seuraavana päivänä sodan Neuvostoliitolle. Unkari julisti sodan myös Yhdysvalloille 11. joulukuuta. Vuoden 1942 alussa Unkarin toinen armeija lähetettiin Bárdossyn määräyksestä Saksan itärintamalle sotimaan Neuvostoliittoa vastaan. Hänen hallituksensa myös jatkoi juutalaisvastaista lainsäädäntöä säätämällä niin sanotun kolmannen juutalaislain, joka kielsi avioliitot kristittyjen ja juutalaisten välillä. Valtionhoitaja Horthy erotti lopulta Bárdossyn maaliskuussa 1942, koska ei hänen tapaansa uskonut Saksan voittavan sotaa. Bárdossy esiintyi tämän jälkeenkin Saksan ystävänä.
Elämäkerta > Kuolema

Sodan jälkeen Budapestiin perustettu kansantuomioistuin tuomitsi hänet marraskuussa 1945 kuolemaan sotarikoksiin syylliseksi todettuna. Hänet teloitettiin kaksi kuukautta myöhemmin.
Unkarin ulkoministeri László Bárdossy (oikealla) ja Jugoslavian ulkoministeri Aleksandar Cincar-Markovic (vasemmalla) allekirjoittivat ystävyyssopimuksen 14. maaliskuuta 1941 Budapestissä. Kuvassa vasemmalla silmälasipäinen on Unkarin silloinen pääministeri Pál Teleki.
Joensuun kanava

Joensuun kanavan avattava silta.
Tukinuittoa kanavan läpi vuonna 2009.
Joensuun kanava on sulkukanava, joka sijaitsee Pielisjoella Joensuun kaupungin keskustassa Siltakadun kohdalla. Kanava on yksi kolmesta Pielisjoen sulkukanavista yhdessä Kaltimon ja Kuurnan kanavien kanssa. Ensimmäinen kanava paikalle rakennettiin vuosina 1876–1877. Kanavan pituus oli 537 metriä ja siinä oli yksi puinen sulku, jonka pituus oli 35,6 metriä, leveys 7,7 metriä ja syvyys 2,1 metriä. Tämä sulku uusittiin vuosina 1918–1923 betonirakenteiseksi. lähde?
Vanhan sulun paikalle rakennettiin vuosina 1971–1973 uusi suursulku, jonka pituus on 160 metriä, leveys 16 metriä ja syvyys 2,4 metriä. Nykyisessä sulussa on sektoriportit. Vanhasta sulusta on nykyisin säilynyt enää sulun itäpuolen kiveys.
Joensuun kanavan sulun ja Länsikosken välisessä saaressa sijaitsee Pielisjoen kanavoinnin muistomerkki, jonka tekijä on tuntematon. Muistomerkki räjäytettiin 1917, koska siinä kuvattua Venäjän kaksipäistä kotkaa pidettiin silloin vanhan tsaarinvallan symbolina. Pronssinen muistomerkki löytyi Pekkalan kartanosta ja palautettiin entiselle paikalleen vuonna 1968.lähde tarkemmin?
Kanavan yli kulkevan läppäsillan alikulkukorkeus on suljettuna 2,5 metriä. Sillan ja sulkuporttien koneistot ovat sähkömekaaniset. Kanavasta on mahdollista kulkea itsepalvelukäytöllä, mikäli sillan avausta ei tarvita. Pudotuskorkeus kanavassa on 0,3 metriä.
Kanavan kaukokäyttökeskuksesta suoritetaan kaikkien Pielisjoen kanavien ja avattavien siltojen käyttö.
Kanavan ja avattavan sillan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy.
| --- | --- |
Kanavan aukioloajat v. 2024 
toukokuu: ma–su 7–21
kesäkuu: ma–su 7–23
heinäkuu: ma–su 7–23
elokuu: ma–su 7–23
syyskuu: ma–su 7–18
lokakuu: ma–su 7–17
Kuvia

Joensuun kanavan alaportit.
Karelia-Soutu Joensuun kanavassa kesällä 2019
Justus-proomu Joensuun kanavassa kesällä 2019.
Joensuun kanava talvella.
Joensuun kanavan kaukokäyttökeskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joensuun kanava Wikimedia Commonsissa
Vuoksen vesistön kanavat
| --- | --- |
Heinäveden reitti:  Karvion kanava  Kerman kanava  Pilpan kanava  Vihovuonteen kanava 
Iisalmen reitti:  Ahkiolahden kanava  Nerkoon kanava 
Juojärven reitti:  Kaavinkosken kanava  Taivallahden kanava  Varistaipaleen kanava 
Leppävirran reitti:  Konnuksen kanava  Naapuskosken kanava  Taipaleen kanava 
Nilsiän reitti:  Lastukosken kanava  Juankosken kanava  Karjalankosken kanava 
Pielisen reitti:  Joensuun kanava  Kaltimon kanava  Kuurnan kanava 
Muita kanavia:  Ketveleen kanava  Kuivataipaleen kanava  Saarikosken kanava  Raikuun kanava  Saimaan kanava
Saša Kolić

Saša Kolić (s. 26. marraskuuta 1981, Split) on kroatialainen jalkapalloilija, joka pelaa NK Omisin riveissä. Kolić on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänellä on pituutta 178 senttimetriä ja painoa 88 kilogrammaa. Kaudella 2006 hän pelasi Someron Voimassa. Hän on pelannut myös Kroatian pääsarjassa Pulan joukkueessa.
Aiheesta muualla

Kolić AC Oulun sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Unkarin työväenpuolue

| Unkarin työväenpuolue> unk. Magyar Dolgozók Pártja, MDP |
| --- | --- |
  
Perustettu:  12.6.1948
Lopetti:  31.10.1956
Puheenjohtaja:  Mátyás Rákosi (1948-1956) (pääsihteeri/1.sihteeri) Ernő Gerő (1956) (1. sihteeri) János Kádár (1956) (1. sihteeri)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Unkarin työväenpuolue (tai ’Unkarin työtätekevien puolue’, unk. Magyar Dolgozók Pártja, MDP) oli Unkaria hallinnut kommunistinen puolue vuosina 1948–1956.