stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frans

| Frans |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  4. lokakuuta
– ruotsinkielinen:  4. lokakuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Ransu, Frank
Vastineita eri kielissä:  Franc, Francesco, Francis, Franz, François, Francisco
Nimen alkuperä:  Fransiscus, ranskalainen henkilö latinaksi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Frans on Suomessa, Skandinaviassa sekä Alankomaissa käytetty miehen etunimi. Se on versio latinalaisesta nimestä Franciscus,
joka merkitsi ranskalaista henkilöä. Nimen eri muunnelmineen on tehnyt laajalti suosituksi tunnettu pyhimys ja munkkikunnan perustaja Franciscus Assisilainen.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Frans on Suomessa annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 15 012 miehelle ja alle 24 naiselle.
Fransin nimipäivä on suomenruotsalaisessa ja vuodesta 2010 lähtien myös suomenkielisessä kalenterissa 4. lokakuuta, Franciscus Assisilaisen muistopäivänä.
Frans-nimisiä hallitsijoita

Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisareita:
Frans I, keisari 1745–1765
Frans II, keisari 1792–1806, myöhemmin Itävallan keisari Frans I
Itävallan keisareita:
Frans I, Itävallan ensimmäinen keisari 1804–1835, sama kuin Saksan keisari Frans II
Frans Joosef I, Itävallan, Böömin ja Unkarin hallitsija 1848–1916
Ranskan kuninkaita (ransk. François )
Frans I, kuningas 1515–1547
Frans II, kuningas 1559–1560
Molempain Sisiliain kuninkaita:
Frans I, kuningas 1825–1830
Frans II, kuningas 1859–1860
Toscanan suurherttua:
Frans I, suurherttua 1587–1609
Liechtensteinin ruhtinaita:
Frans Joosef I, ruhtinas 1772–1781
Frans I, ruhtinas 1929–1938
Frans Joosef II, ruhtinas 1938–1989
Muita tunnettuja Franseja > Muunmaalaisia

Frans Kaarle (1802–1878), Itävallan arkkiherttua, keisari Frans I:n poika ja Frans Joosefin isä
Frans Adelaar (s. 1960), alankomaalainen jalkapallovalmentaja
Frans Bayetz, Francis Bay (1914–2005), belgialainen kapellimestari
Frans G. Bengtsson (1894–1954), ruotsalainen kirjailija ja runoilija
Frans de Bruijn Kops (1886–1979), alankomaalainen jalkapalloilija
Frans Brüggen (1934–2014), alankomaalainen kapellimestari ja nokkahuilisti
Frans de Cort (1834–1878), belgialainen runoilija
Frans Ekelund (1882–1965), ruotsalainen arkkitehti
Frans Floris (1520–1570), flaamilainen renessanssiajan taidemaalari
Frans Frieberg (1822–1913), ruotsalainen säveltäjä, urkuri ja sotilasmuusikko
Frans Ferdinand von Habsburg (1863–1914), Itävallan arkkiherttua ja kruununperillinen
Frans Hals (1582–1666), alankomaalainen taidemaalari
Frans Helmerson (s. 1945), ruotsalainen sellisti, kapellimestari ja musiikkipedagogi
Frans Teodor Hedberg (1828–1908), ruotsalainen näytelmäkirjailija
Frans Jeppsson-Wall (s. 1998), ruotsalainen laulaja
Frans Henrik Kockum vanhempi (1802–1875), ruotsalainen teollisuusyrittäjä
Frans Henrik Kockum (1840–1910), ruotsalainen teollisuusmies
Frans van der Lugt (1938–2014), alankomaalainen jesuiitta
Frans van Mieris vanhempi (1635–1681), alankomaalainen taidemaalari
Frans Nielsen (s. 1984), tanskalainen ammattilaisjääkiekkoilija
Frans Rasmussen (1944–2020), tanskalainen kapellimestari ja pedagogi
Frans Salesilainen (1567–1622), ranskalainen katolinen piispa, lähetystyöntekijä, sääntökunnan perustaja, pyhimys ja kirkonopettaja
Frans Sammut (1945–2011), maltalainen romaani- ja tietokirjailija
Frans von Schéele (1853–1931), ruotsalainen filosofi
Frans Fredrik Sedmigradsky (1783–1855), venäläinen lahjoittaja ja piirustuksenopettaja
Frans Severin (1889–1972), ruotsalainen toimittaja ja poliitikko
Frans Timmermans (s. 1961), alankomaalainen poliitikko ja ministeri
Frans de Waal (1848–2024), alankomaalainen psykologi, etologi ja kädellisten tutkija
Frans Wiertz (s. 1942), alankomaalainen katolinen piispa
Frans Wouters (1612–1659), flaamilainen taidemaalari
Frans Widerberg (1934–2017), norjalainen taidemaalari ja graafikko
Nimen muita käyttöyhteyksiä

Frans et les Femmes, ent. Fransmanni, suomalainen ravintolaketju
Kirjailija Frans Eemil Sillanpää.
Martta (Raamattu)

Harold Coppingin maalaus Jeesuksesta Marian ja Martan talossa. Martta vasemmalla, Maria etualalla. Teos vuodelta 1927.
Martta (Pyhä Martta) on Raamatun henkilö, Betanian Marian ja Lasaruksen sisar. Hänestä kerrotaan Luukkaan evankeliumin 10. luvussa sekä Johanneksen evankeliumin 11. ja 12. luvuissa.
Martta Raamatussa

Uuden testamentin mukaan Martta oli Marian ja Lasaruksen sisar, joka asui pienessä Betanian kaupungissa lähellä Jerusalemia. Heidät kuvataan Jeesuksen läheisinä ystävinä, joiden luona Jeesus asui saavuttuaan Jerusalemiin.
Luukkaan evankeliumin mukaan Martta huolehti moninaisista koti­talous­töistä samaan aikaan, kun hänen sisarensa Maria kuunteli Jeesuksen puhetta. Martta pyysi Jeesusta kehottamaan Mariaa auttamaan, mutta Jeesuksen mielestä Martta suorastaan hätäili turhaan, sillä Jeesus oli tullut taloon ennen kaikkea opettamaan eikä aterioimaan. Sen sijaan Maria oli valinnut ”hyvän osan, jota ei häneltä oteta pois”.
Johanneksen evankeliumissa Martta mainitaan kertomuksessa Lasaruksen kuolleista herättämisestä.  Kun Lasarus oli kuollut ja ollut neljä päivää haudassa, Jeesus saapui paikalle. Hänelle Jeesus sanoi: ”Minä olen ylösnousemus ja elämä”, mihin Martta vastasi: ”Minä tiedän hänen nousevan ylös­nousemuksessa viimeisenä päivänä.” Lisäksi hän ilmaisi uskovansa, että Jeesus oli Kristus, Jumalan poika, joka oli tuleva maailmaan. Myöhemmin, kuusi päivää ennen pääsiäistä, Jeesus saapui jälleen Betaniaan, jossa Martta valmisti hänelle aterian.
Legendoja > Pako Jerusalemista laivalla ja julistustyö Galliassa

Keski­aikaisen perimä­tiedon mukaan Martta ja Maria pakenivat Jerusalemista sen jälkeen, kun apostoli Jaakob vanhempi oli teloitettu. Samalla laivalla olivat myös Maria, Kleofaksen vaimo, Salome ja Magdalan Maria. Läntisessä perinteessä on usein samastettu Betanian Maria ja Magdalan Maria, kun taas ortodoksinen kirkko on aina pitänyt heitä kahtena eri henkilönä.
Laivan, jolla he pakenivat, kerrotaan joutuneen tuuli­ajolle ja päätyneen lopulta Provencen rannikolle silloisessa Galliassa, nykyisessä Etelä-Ranskassa. Siellä he olisivat pelastautuneet maihin paikka­kunnalla, joka heidän mukaansa on saanyt nimen Saintes-Maries-de-la-Mer, ”Meren pyhät Mariat”. Siellä Martan sisaruksineen kerrotaan julistaneen kristinuskoa. Martta tuli tunnetuksi avuliaisuudestaan ja ystävällisyydestään.
Legendoja > Lohikäärmeen voittaminen

Provencelaiset legendat kertovat myös Rhônen varrella metsässä asuneesta Tarasque-nimisestä lohikäärmeestä, joka piti seutua kauhun vallassa. Niiden mukaan Martta olisi kuitenkin saanut lohi­käärmeen tottelemaan tekemällä ristin­merkin, minkä jälkeen hän saattoi sitoa sen nyöreillä ja kuljettaa kaupungin torille tapettavaksi. Tästä väitetään Tarasconin kaupungin nimen johtuvan. Vuonna 1187 alueelta löydettiin hänen väitetyt jäännöksensä.
Legendoja > Ortodoksinen perimätieto

Sitä vastoin ortodoksisen perimä­tiedon mukaan Martta ja Maria avustivat veljeään saarnaamisessa useissa eri maissa, ja he päätyivät lopulta Kyprokselle, missä Lasaruksesta tuli Kitionin piispa.
Muistopäivät

Martan muistopäivä on läntisessä kristi­kunnassa 29. heinäkuuta. Ortodoksisessa kirkossa Martan ja hänen sisarensa Marian muisto­päivä on 4. kesäkuuta.
Nimikkokohteita

Raamatun Martan mukaan on saanut nimensä Marttaliitto.
Länsislaavit

Valtiot, joissa slaavit ovat enemmistökansallisuutena. Länsislaavit vaaleanvihreällä.
Länsislaavit ovat joukko slaavilaisia kansoja, jotka puhuvat länsislaavilaisia kieliä. Länsislaaveja ovat puolalaiset, slovakit ja tšekit sekä näiden yhteyteen kuuluvat pienemmät kansallisuudet, kuten kašubit ja sorbit. Länsislaavien kulttuuriin ovat vaikuttaneet katolinen usko ja yhteydet Länsi-Eurooppaan, mikä on erottanut heidät ortodoksisista itäslaaveista.
Hämeenpuisto

Hämeenpuisto syksyllä.
Hämeenpuisto on yli kilometrin pituinen esplanadityyppinen puistoväylä, joka kulkee Tampereen ydinkeskustan länsilaitaa Näsinpuistosta Eteläpuistoon. Se ulottuu Finlaysonin, Tammerkosken, Kaakinmaan ja Nalkalan kaupunginosiin. Alkujaan kadun nimi oli Esplanadi, ja sen rinnakkaisniminä tunnettiin myöhemmin myös Leveekatu sekä Itäinen ja Läntinen Esplanadikatu. Sittemmin virallisena nimenä oli Itäinen ja Läntinen Puistokatu, kunnes vuonna 1936 nimi muutettiin nykyiseksi.
Puiston varrella sijaitsevat muun muassa  pääkirjasto Metso, Aleksanterin kirkko, Tampereen Työväen Teatteri, Tampereen työväentalo, Lenin-museo ja Pikkupalatsi. Puiston pohjoispäässä on Näsikallion suihkukaivo.
Poikkikadut etelästä pohjoiseen

Eteläpuisto (länteen)
Nalkalankatu (itään)
Pyhäjärvenkatu
Tiiliruukinkatu
Satamakatu
Hallituskatu
Hämeenkatu (itään)
Kauppakatu (itään) ja Pirkankatu (länteen)
Puutarhakatu
Satakunnankatu
Puuvillatehtaankatu
Näsijärvenkatu; Samassa kohdassa Hämeenpuiston ali kulkee Tampereen rantatunneli.
Historiaa

Hämeenpuisto suunniteltiin alun perin palokujaksi Carl Ludvig Engelin vuonna 1830 vahvistetussa asemakaavassa. Puistoon istutettiin ensimmäiset puut 1870-luvun lopulla. Hämeenkadun kohdalta pohjoiseen käytettiin lehmuksia ja siitä etelään vaahteroita. Puita on kunnostettu ja vaihdettu useaan otteeseen. 2000-luvulla on aloitettu ensimmäinen puiden täysvaihdos.
Kun Ratinan silta valmistui  puiston eteläpäähän vuonna 1959, Hämeenpuistosta tuli läpiajoväylä.
Julkiset taideteokset

Hämeenpuistossa on taideteoksia alueella Hämeenkadulta puiston pohjoispäähän vuosilta 1913–1981.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Viktor Jansson,Vapaudenpatsas, 1921 | Heikki Varja, Uutinen, 1981 | Lauri Leppänen, Minna Canthin muistomerkki, 1951 | Emil Wikström ja Birger Federley, Näsikallion suihkukaivo, 1913 |
| 61.4975°N, 23.7521°E | 61.498°N, 23.7517°E | 61.499°N, 23.7513°E | 61.5029°N, 23.7503°E |
Kuvia

Hämeenpuisto 1900-luvun alussa.
Hämeenpuisto kesällä 2015.
Kirjallisuutta

Seija Hirvikallio: Hämeenpuisto – Tampereen Esplanadi.  Tampere-seura, 2012.  ISBN 978-9-52555-816-6
Eila Siitarinen (toim.): Tampereen puistot 125 v; sivu 14; Tampereen kaupungin puistoyksikkö, 1999
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hämeenpuiston esittely Tampereen kaupungin sivuilla
Ilmapanoraamakuvia Hämeenpuistosta – Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Hämeenpuisto on alun perin suunniteltu palokujaksi.
Heiner Brand

| Heiner Brand |
| --- | --- |
 Heiner Brand syyskuussa 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1952 (ikä 72) Gummersbach, Länsi-Saksa
Kansalaisuus:  Saksalainen
Käsipalloilija
Pituus:  188 cm
Paino:  81 kg
Junioriseurat
1959–1987:  VfL Gummersbach
Seurajoukkueet
1987–1991 1992–1994 1994–1996:  VfL Gummersbach SG Wallau-Massenheim VfL Gummersbach
Maajoukkueet
1997–2011:  Saksan käsipallomaajoukkue
Aiheesta muualla
www.heiner-brand.de
Heiner Brand (s. 26. heinäkuuta 1952 Gummersbach, Länsi-Saksa) on entinen saksalainen käsipalloilija ja nykyinen käsipallovalmentaja. Hän on ainoa henkilö, joka on voittanut käsipallon maailmanmestaruuden sekä pelaajana vuonna 1978 että valmentajana vuonna 2007.
Ura pelaajana

Heiner Brand liittyi seitsemän vuoden iässä VfL Gummersbach -nimiseen seuraan. Hän voitti tämän seuran pelaajana kuusi kertaa Saksan mestaruuden ja neljä kertaa Saksan cupin. Vuonna 1976 Brand kuului Länsi-Saksan käsipallon maajoukkueeseen, joka sijoittui neljänneksi kesäolympialaisissa. Hän pelasi kaikki kuusi ottelua ja teki kaksitoista maalia. Brand oli maajoukkueen luottopelaaja ja pelasi yhteensä 131 peliä ja teki 231 maalia, joista yhden rangaistusheitosta. Hän teki kaksi ensimmäistä kansainvälistä maaliaan heinäkuussa 1974 Israelia vastaan.
Ura valmentajana

Brand on ollut pitkään VfL Gummersbachin valmentajana. Tätä ennen hän oli apuvalmentajana Saksan käsipallomaajoukkueessa. Brand on ollut Saksan maajoukkueen päävalmentaja vuodesta 1997. Valmennettuaan joukkuetta käsipallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2002 ja maailmancupissa vuonna 2003, Brandin suurimmat saavutukset tapahtuivat vuonna 2004, jolloin joukkue vei hänen johdollaan voiton sekä Euroopan-mestaruuskilpailuissa että Ateenan olympialaisissa. Brand ilmoitti lokakuussa 2007, että hänen sopimustaan maajoukkueen valmentajana jatkettaisiin. Hän kuitenkin erosi 30. kesäkuuta 2011. Tämä johtui joukkueen sijoittumisesta kymmenennelle sijalle vuoden 2010 käsipallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailuissa ja yhdennelletoista sijalle vuoden 2011 maailmancupissa. Nämä olivat Saksan maajoukkueen huonoimmat tulokset kautta aikojen.
Yksityiselämä

Brand on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hänen kaksi vanhempaa veljeänsä Klaus ja Jochen ovat myös pelanneet käsipalloa.
Hänen tavaramerkkinsä on hänen suuret ja tuuheat mursunviiksensä.
Kirjallisuus

Heiner Brand, Frank Schneller: InTeam.  Wero-Press Pfaffenweiler, 2004.  ISBN 3-937588-03-5  (saksaksi)
Heiner Brand, Frank Schneller: Auf meine Art.  Verlag Die Werkstatt, 2007.  ISBN 978-3-89533-573-0  (saksaksi)
Heiner Brand, Jörg Löhr: Projekt Gold.  Verlag Gabal, 2008.  ISBN 9783897497979  (saksaksi)
Heiner Brand: Mein Spiel, mein Stil.  Philippka-Sportverlag, 2008.  ISBN 9783894171667  (saksaksi)
Heiner Brand, Martin Heuberger, Klaus-Dieter Petersen, Ute Lemmel: Rahmentrainingskonzeption des Deutschen Handballbundes: Für die Ausbildung und Förderung von Nachwuchsspielern.  Philippka-Sportverlag, 2009.  ISBN 9783894171834  (saksaksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Heiner Brandin virallinen kotisivu (saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Burkina Fason Valioliiga

| Burkina Fason Valioliiga |
| --- | --- |
Laji:  Jalkapallo
Maa(t):  Burkina Faso
Perustettu:  1961
Joukkueita:  14
Hallitseva mestari:  ASFA Yennenga
Eniten mestaruuksia:  Étoile Filante Ouagadougou (12)
Burkina Fason valioliiga on Burkina Fason jalkapallon korkein sarjataso. Sarja perustettiin vuonna 1961 ja siinä pelaa 14 joukkuetta.
Joukkueet kaudella 2009-2010

AS Koupèla (Koupèla)
AS Maya (Bobo Dioulasso)
AS Sonabel (Ouagadougou)
ASFA Yennenga (Ouagadougou)
Bobo Sport (Bobo Dioulasso)
Bouloumpoukou FC (Koudougou)
Étoile Filante Ouagadougou
Racing Club de Bobo (Bobo Dioulasso)
Rail Club du Kadiogo (Ouagadougou)
Sama Sport (Boromo)
Sourou Sport (Tougan)
Union Sportive de la Comoé (Banfora)
USFA (Ouagadougou)
Union Sportive du Yatenga (Ouahigouya)
Mestarit

Lähde:
| --- | --- |
 1961: ASF Bobo  1962: Étoile Filante Ouagadougou  1963: USFR Abidjan-Niger  1964: USFR Abidjan-Niger  1965: Étoile Filante Ouagadougou  1966: ASF Bobo  1967: US Ouagadougou  1968: USFR Abidjan-Niger  1969: ASFAN  1970: ASFAN  1971: ASFAN  1972: Racing Club de Bobo  1973: Jeanne d'Arc  1974: Silures  1975: Silures  1976: Silures  1977: Silures  1978: Silures  1979: Silures  1980: Silures  1983: US Ouagadougou  1984: ASFAN  1985: Étoile Filante Ouagadougou  1986: Étoile Filante Ouagadougou:  1987: USFAN  1988: Étoile Filante Ouagadougou  1989: ASFA Yennenga  1990: Étoile Filante Ouagadougou  1991: Étoile Filante Ouagadougou  1992: Étoile Filante Ouagadougou  1993: Étoile Filante Ouagadougou  1994: Étoile Filante Ouagadougou  1995: ASFA Yennenga  1996: Racing Club de Bobo  1997: Racing Club de Bobo  1998: USFAN  1999: ASFA Yennenga  2000: USFA  2001: Étoile Filante Ouagadougou  2002: ASFA Yennenga  2003: ASFA Yennenga  2004: ASFA Yennenga  2005: Racing Club du Kadiogo  2006: ASFA Yennenga  2007: Commune FC  2008: Étoile Filante Ouagadougou  2009: ASFA Yennenga  2010: ASFA Yennenga
Jari Jäväjä

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 16. elokuuta 1973 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Kemi, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 182 cm
Junioriseurat
: KePS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1989–1994 | KePS | 75 | (14) |
| 1995–1997 | VPS | 72 | (17) |
| 1996 | → Närpes Kraft (laina) | 1 | (0) |
| 1998–1999 | HJK | 34 | (4) |
| 1999 | → KäPa (laina) | 2 | (3) |
| 1999 | → TPV (laina) | 3 | (1) |
| 2000–2002 | OLS | 34 | (31) |
| 2003–2004 | AC Oulu | 23 | (1) |
| 2009 | OLS | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 245 | (71) |
Maajoukkue
| 1989 | Suomi U15 | 8 | (0) |
| 1994–1995 | Suomi U21 | 11 | (1) |
| 1995–1997 | Suomi | 6 | (0) |
Valmennusura
2007–2008: OLS (apuv.)
2009: OLS
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jari Petteri Jäväjä (s. 16. elokuuta 1973 Kemi) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Jäväjä aloitti uransa mestaruussarjan Kemin Palloseurassa 1989. KePS putosi seuraavaksi kaudeksi 1. divisioonaan, mutta Jäväjä jatkoi Kemissä pelaamista vielä viisi kautta, minkä jälkeen hän siirtyi Vaasan Palloseuraan. VPS:ssa hän pelasi kaudet 1995–1997 ja saavutti viimeisellä kaudellaan SM-hopeaa. Vaasasta Jäväjä siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin, jota hän edusti 1998–1999. HJK voitti SM-hopeaa 1999, mutta Jäväjä siirtyi kesken kauden Tampereen Pallo-Veikkoihin. TPV:n jälkeen Jäväjä pelasi vielä 2. divisioonan Oulun Luistinseurassa 2000–2002 ja 1. divisioonan AC Oulussa 2003–2004. Kaikkiaan Jäväjä pelasi seitsemän kauden aikana 110 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 22 maalia.
Maajoukkueessa Jäväjä pelasi vuosina 1995–1997 yhteensä 6 maaottelua.
Pelaajauran jälkeen Jäväjä on toiminut valmentajana. Hän nousi Kakkosessa pelaavan Oulun Luistinseuran päävalmentaksi kaudeksi 2009.
Henri Sillanpää

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 4. kesäkuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Tornio, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 189 cm
Seura
Seura: BK-48
Pelinumero: 32
Junioriseurat
1986–1987: KePS
1988–1994: TP-47
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1994–1995 | TP-47 | 4 | (0) |
| 1996–1997 | VisanP | 21 | (0) |
| 1998–2002 | VPS | 77 | (0) |
| 2001 | → Kiisto (laina) | 1 | (0) |
| 2002 | →  Närpes Kraft (laina) | 7 | (0) |
| 2003 | TP-47 | 26 | (0) |
| 2004–2005 | Allianssi | 49 | (0) |
| 2006–2009 | VPS | 95 | (0) |
| 2010–2012 | GAIS | 32 | (0) |
| 2012 | → Tromsø IL (laina) | 2 | (0) |
| 2013–2018 | VPS | 71 | (0) |
| 2020– | BK-48 | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 386 | (0) |
Maajoukkue
| 1996 | Suomi U16 | 1 | (0) |
| 1997 | Suomi U17 | 3 | (0) |
| 1999 | Suomi U19 | 1 | (0) |
| 1999–2000 | Suomi U21 | 3 | (0) |
| 2004–2014 | Suomi | 6 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 31. elokuuta 2015.
Henri Sillanpää (s. 4. kesäkuuta 1979 Tornio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Vaasan Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan maalivahti.
Henri Sillanpää pelasi juniorivuotensa Tornion Pallossa. Vuosina 1996–1997 hän pelasi kemiläisessä Visan Pallossa. Sen jälkeen hän siirtyi Veikkausliigassa pelanneeseen Vaasan Palloseuraan neljäksi seuraavaksi kaudeksi 1999–2002.
Kaudella 2003 Sillanpää palasi synnyinseudulleen ja pelasi kauden 2003 Ykkösen TP-47:ssä. Vaikka Torniossa oli vahva nousuvaihe menossa, Sillanpää siirtyi uuteen seuraan. Vantaalainen kohuseura AC Allianssi hankki Sillanpään maaliin kahdeksi seuraavaksi kaudeksi.  Sillanpäälle toinen AC Allianssi-kausi oli vaikea, koska seuran taloussotkujen vuoksi palkat jäivät maksamatta. Niinpä Sillanpääkin joutui etsimään uuden seuran.
Kaudeksi 2006 Sillanpää siirtyi takaisin VPS:n joukkueeseen. VPS:n noustua Veikkausliigaan kauden 2005 päätteeksi, lunasti Sillanpää nopeasti asemansa yhtenä liigan parhaista maalivahdeista. Seuraavat neljä kautta Sillanpää olikin VPS:n ykkösmaalivahti ja pelasi 95 Veikkausliigaottelua.
Tammikuussa 2010 Sillanpää kertoi siirtyvänsä Allsvenskanissa pelaavaan GAIS Göteborgiin. GAIS:ssa ykkösmaalivaihdin pelipaikka ei ollut koko ajan selvä. Niinpä syksyllä 2012 Sillanpää siirtyi lainaksi Norjan Tippeligaenissa pelaavaan Tromsø IL:ään, jossa hän pelasi kaksi ottelua, mutta sopimukseen norjalaisseuran kanssa hän ei päässyt. Koska GAIS:ssa paikan saaminen oli vaikeaa, päätti hän lähteä ruotsalaisseurasta.
Kolme vuotta VPS:stä lähdöstään Sillanpää palasi kolmannen kerran vaasalaisseuraan, joka pelasi edelleen Veikkausliigassa. Hän teki sopimuksen vuoden 2012 lopulla. Kaikkiaan Sillanpäällä on kauden 2014 alussa käynnistymässä 13. Veikkausliigakausi ja pelattuna 251 Veikkausliigaottelua. Lisäksi hän on pelannut Ruotsissa kolmen kauden aikana 32 Allsvenskanin ottelua ja Norjassa kaksi Tippeligan ottelua.
A-maajoukkueessa Sillanpää on toistaiseksi pelannut kuusi ottelua. Maaottelukokemus ei ole tullut MM- tai EM-karsintaotteluissa, vaan lähinnä valmistavissa talvikauden otteluissa. Hänellä on maaottelukokemusta myös nuorten ja poikien maajoukkueista.
Arx (Rooma)

| Arx |
| --- | --- |
 Arxin antiikin aikaisia jäänteitä.
Koordinaatit:  41°53′38″N, 12°29′00″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Rooma, Latium
Historia
Tyyppi:  arx eli linnavuori
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Latium, Regio I Latium et Campania, Italia
Kaupunki:  Rooma
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arx (myös Arx Capitolina) oli antiikin Rooman kaupungin arx eli linnavuori. Se käsitti Capitolium-kukkulan pohjoisemman huipun ja otettiin käyttöön linnoituksena 500-luvulla eaa. Kukkulan linnoitteiden vähäiset jäänteet ovat edelleen nähtävissä Santa Maria in Aracoeli -kirkon läheisyydessä.
Maantiede

Arx käsitti Capitoliumin pohjoisemman huipun. Sen erotti eteläisemmästä huipusta eli varsinaisesta Capitoliumista painauma, joka tunnettiin nimellä inter duos lucos, ja jossa sijaitsi Asylum. Arxin korkeus oli noin 49 metriä merenpinnasta laskettuna, ja sen pinta-ala oli noin yksi hehtaari. Santa Maria in Aracoelin kirkko sijaitsee nykyisin juuri Arxin korkeimmalla kohdalla.
Siitä, mikä Capitoliumin huipuista oli Arx, käytiin pitkään kiistaa Rooman topografian tutkijoiden keskuudessa. Niin kutsuttu saksalainen koulukunta sijoitti Arxin juuri pohjoisemmalle huipulle ja varsinaisen Capitoliumin eteläisemmälle huipulle, kun taas italialaiset yleensä vaihtoivat näiden sijainnit päinvastoin. Lopulta saksalainen näkemys saavutti yleisen hyväksynnän myös italialaisten parissa.
Historia

Arx toimi Rooman linnoituskukkulana sen jälkeen, kun kaupunki oli laajentunut tarpeeksi sisällyttääkseen Quirinalis- ja Viminalis-kukkulat. Tämä vaihe kaupungin kasvussa tunnetaan yleisesti nimellä ”neljän alueen kaupunki” (regiones quattuor), ja se ajoittuu 500-luvulle eaa.
Arx säilytti sotilaallisen merkityksensä aina 100-luvulle jaa. saakka, vaikka siellä ei ollut pysyvää varuskuntaa. Varhaisina aikoina Arxille asetettiin vartijoita, kun Campus Martiuksella pidettiin comitia centuriata -kansankokous, tarkkailemaan merkkiä, joka nostettiin Janiculum-kukkulalle vihollisen lähestymisen varalta. Joskus Arxille nostettiin toinen merkki, punainen lippu (vexillum russi coloris), johon viitataan usein, ja samalla soitettiin torvea.
Tarinan mukaan Titus Tatius asui Arxilla, kuten myös Marcus Manlius Capitolinus, jonka talo tuhottiin vuonna 384 eaa., kun senaatti määräsi, ettei kukaan patriisi saisi enää asua Arxilla tai Capitoliumilla.