stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Art+Feminism
Historia

Art+Feminism -projekti sai alkunsa, kun kirjastonhoitaja Siân Evans ja kirjailija Jacqueline Mabey hahmottelivat naisiin ja taiteeseen keskittyvää projektia Pohjois-Amerikan taidekirjastojen yhdistykselle. He saivat järjestelyihin mukaan Wikipediaa opetuksessaan hyödyntäneen professori Michael Mandibergin New Yorkin kaupunginyliopistosta ja Laurel Ptakin taide- ja teknologiakeskus Eyebeamistä. Mukaan saatiin myös wikipedistit Dorothy Howard ja Richard Knipel.
Vuonna 2014 Art+Feminismin ensimmäisessä kampanjassa järjestettiin 30 muokkaustalkoot yhteensä 600 vapaaehtoisen voimin. Tapahtumia järjestettiin Yhdysvaltojen lisäksi ainakin Kanadassa, Australiassa, Italiassa, Alankomaissa ja Isossa-Britanniassa. Suurin tapahtuma järjestettiin Eyebeamissä, jonne kokoontui 150 osallistujaa.
Seuraavana vuonna yhteensä 1 300 vapaaehtoista osallistui 70 tapahtumaan, joita järjestettiin 17 maassa neljällä mantereella.
Seuraavina vuosina tapahtumia on järjestetty muun muassa suurissa museoissa kuten esimerkiksi New Yorkin MoMAssa ja Lontoon Tate Modern-museossa.
Vuonna 2019 projektista tehtiin voittoa tavoittelemattoman Art+Feminism-järjestö, jonka toimintaa rahoittaa Wikimedia-säätiö. Järjestön toiminnanjohtajaksi nimitettiin Kira Wisniewski.
Vuonna 2020 tapahtuma järjestettiin koronaviruspandemian vuoksi ensimmäistä kertaa virtuaalisesti videokonferenssina. Tapahtumia järjestettiin sata kappaletta. Elokuuhun 2020 mennessä projektin puitteissa oli järjestetty 1260 tapahtumaa, joihin oli osallistunut yli 18 000 ihmistä ja joissa oli muokattu lähes 84 000 Wikipedia-artikkelia.
Tavoite

Yksi syy Art+Feminism -projektin aloittamiselle oli Wikipedian luokkia koskeva negatiivinen huomio. Keskustelu alkoi vuonna 2013, kun kirjailija Amanda Filipacchi kirjoitti The New York Timesiin siitä, että naisia siirrettiin Amerikkalaiset kirjailijat -luokasta Amerikkalaiset naiskirjailijat -luokkaan.  Sosiaalisessa mediassa ihmiset raivosivat siitä, miksi Wikipediassa tapahtuu tällaista.
Projektin tavoitteena on täyttää Wikipedian sisällöllisiä aukkojen ja lisätä naispuolisten kirjoittajien määrää. Vuonna 2011 Wikimedia-säätiö teki selvityksen, jonka mukaan alle 10 prosenttia wikipedisteistä oli naisia. Niin kutsuttujen superkäyttäjien, eli ihmisten, jotka olivat tehneet yli 500 muokkausta, joukossa heitä oli alle viisi prosenttia. Vuonna 2016 noin 17 prosenttia englanninkielisen Wikipedian henkilöartikkeleista käsitteli naisia. Naisia oli muokkaajista noin 15 prosenttia.
Organisaatio

Vuonna 2019 perustetunn Art+Feminism-yhdistyksen toiminnanjohtaja Kira Wisniewski asuu Baltimoressa ja tekee yhteistyötä alueen kulttuuriorganisaatioiden kanssa.
Projektissa lisättyjä tietoja seurataan Wikipediassa aiheelle perustetussa foorumissa.
Toiminta

Vuoteen 2022 mennessä projektissa oli tehty muokkauksia yli 100 000 Wikipedia-artikkeliin. Vuonna 2022 tapahtummia järjestettiin yli 20 kielellä 30 maassa. Yhdistys tarjoaa resursseja kuten työkaluja ja ohjeita, joiden avulla ihmiset voivat itse järjestää muokkaustapahtumia.
Aiheesta muualla

Verkkosivut
Siân Evans, McKensie Mack, Michael Mandiberg ja Jacqueline Mabey (vasemmalta oikealle).
Video Art+Feminism -muokkaustalkoista Modernin taiteen museossa vuonna 2015
Lehmilampi (Soini)

| Lehmilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Soini
Koordinaatit:  62°50′03″N, 24°13′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kolunjoen valuma-alue (35.46)
Laskuoja:  oja Riuttoseen 
Järvinumero:  35.463.1.014
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  194,9 m  
Rantaviiva:  0,715 km  
Pinta-ala:  2,605 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLehmilampi 
Lehmilampi  on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Kuhmosperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 194,9 metriä mpy.
Lorrainen Louise

Jean Rabelin pastellipiirros kuningatar Louisesta
Louise de Lorraine (30. huhtikuuta 1553 – 29. tammikuuta 1601 Moulins) oli ranskalainen herttuatar, kuningas Henrik III:n puoliso ja Ranskan kuningatar vuosina 1575–1589.
Suku

Louisen vanhemmat olivat Lorrainen herttua Nicolas de Lorraine ja tämän ensimmäinen puoliso Marguerite d'Egmont (k. 1554). Louisen kasvatuksesta vastasi hänen äitipuolensa.
Avioliitto

Louise tapasi Henrikin ensimmäisen kerran vuonna 1573 Lorrainessa. Naimisiin he menivät 17. huhtikuuta 1575 kaksi päivää Henrikin kruunajaisten jälkeen. Avioliitto oli aikakaudella poikkeuksellinen, sillä Henrik päätti itse avioliitostaan Louisen kanssa, jonka syntyperän ei katsottu olleen tarpeeksi korkeasäätyinen Ranskan kuningattarelle. Kuninkaan vaikutusvaltainen äitikään Katariina de’ Medici ei ollut avioliittoon tyytyväinen. Louise itse sai tiedon avioliitostaan Lorraineen tulleita läheteiltä.
Katariina de’ Medici ei tahtonut luopua vaikutusvallastaan ja Louise jäi taka-alalle. Pian myös avioliitto alkoi rakoilla. Henrik viihtyi mieluummin hovinsa kanssa. Kuningatar Louise keskittyi uskontoon ja hyväntekeväisyyteen. He eivät saaneet lapsia.
Leskikuningatar

Henrik III murhattiin 2. elokuuta 1589. Onnettomasta avioliitosta huolimatta Henrikin kuolema järkytti Louisea. Seuraava kuningas Henrik IV antoi Louiselle luvan jäädä Pariisiin, josta hän kuitenkin lähti. Louise kuoli 47-vuotiaana tammikuussa 1601 Moulinsissa.
Lahnaslammen kaivos

Lahnaslammen kaivos sijaitsi Sotkamossa Nuasjärven eteläpuolella ja sen omistaa Mondo Minerals Oy. Kaivos tuotti talkkimalmia joka rikastettiin kaivoksen yhteydessä olevassa rikastamossa. Päätuotteena oli talkkirikaste ja lisäksi sivutuotteena tuli nikkelirikastetta sekä magnesiittipitoista rikastushiekkaa. Talkki käytettiin etupäässä paino- ja hienopaperien täyteaineena.
Lahnaslammen talkkimagnesiittiesiintymä löytyi 1940-luvun lopulla. Suomen Malmi aloitti paikalla syväkairaukset 1956 ja koerikastuksen 1957. Ensimmäiset koe-erät Lahnaslammella tuotettua talkkia toimitettiin 1961 Kajaanin paperitehtaalle sekä Yhtyneiden Paperitehtaiden Jämsänkosken ja Simpeleen tehtaille. Lahnaslammelle rakennettiin koerikastamo ja vuonna 1967 tehtiin päätös talkintuotannon aloittamisesta. Malmin louhinta alkoi marraskuussa 1968 ja rikastamo käynnistyi helmikuussa 1969. Talkin käyttö kasvoi voimakkaasti 1970-luvulla jolloin siitä tuli paperin pääasiallinen täyteaine Suomessa. 1980-luvulla talkin käyttö väheni kun sen tilalla alettiin käyttää liitua.
Talkkimalmin louhinta päättyi Lahnaslammella lokakuussa 2010. Malmia louhittiin kaivoksen toiminta-aikana yhteensä lähes 18 miljoonaa tonnia ja siitä saatiin lähes 7 miljoonaa tonnia talkkia ja yli 100 000 tonnia nikkelirikastetta. 185 metriä syvä avolouhos tullaan täyttämään 25 vuoden aikana läheisen Punasuon kaivoksen sivukivellä ja prosessissa syntyvällä magnesiittihiekalla. Louhoksen paikalle muodostuu lopulta järvi kun ylin osa peittyy vedellä.
Vitamiini

Vitamiinit ovat eliön pienessä määrin tarvitsemia ravinteita, joita eliö ei itse pysty tuottamaan lainkaan tai riittävästi. Ne on siten saatava ravinnosta. Ne ovat orgaanisia yhdisteitä. Tämä erottaa ne epäorgaanisista hiven- ja kivennäisaineista. Toisin kuin joitain muita orgaanisia ravinteita, vitamiineja ei voi korvata muilla aineilla ja ne suorittavat eliöissä vain tiettyjä toimintoja, eikä niitä käytetä eliön rakenneosina tai hajoteta ravintoenergiaksi. Jotkin aineet luetaan vitamiineiksi, vaikka eliö tuottaa niitä tietyissä oloissa. Esimerkiksi D-vitamiineja pidetään vitamiineina ihmisille ja monille muille eläimille, vaikka eläimet yleensä tuottavat niitä tarpeeksi altistuessaan säännöllisesti auringon säteilylle tai muulle ultraviolettisäteilylle. Eri eliölajit voivat vaatia eri vitamiineja. Ihmiset eivät esimerkiksi tuota C-vitamiinia, kun taas monet muut sitä vaativat eläimet tuottavat sitä tarpeeksi muista ravinteista, eikä se ole vitamiini näille eläimille.
Vitamiinit jaetaan usein rasvaliukoisiin ja vesiliukoisiin vitamiineihin. Ihmisen vaatimia rasvaliukoisia vitamiineja ovat A-, D-, E- ja K-vitamiinit. Vesiliukoisia ovat C- ja B-vitamiinit. Jälkimmäisiä on 8: B1-, B2-, B3-, B5-, B6-, B7-, B9- ja B12-vitamiinit. Nämä 13 vitamiiniryhmää ovat kaikki ihmisen vaatimat vitamiinit. Yhteen ryhmään kuuluvia vitamiineja voi olla monia. Esimerkiksi D-vitamiineja on luonnossa muutamia ja keinotekoisia D-vitamiineja tunnetaan yli 2 000. Moninaisuuden takia on myös "vesiliukoisia" vitamiineja, joista osa onkin rasvaliukoisia. Esimerkiksi B1-vitamiineihin kuuluva allitiamiini on liukoinen rasvoihin. Taas B2-vitamiineihin kuuluva riboflaviini ei liukene rasvaliukoisiin aineisiin, muttei liukene hyvin veteenkään. Emäksiseen veteen se liukenee hyvin, mutta hajoaa siinä.
Kunkin vitamiinin toiminnot ovat vitamiinikohtaisia. Ihmisillä monet niistä, kuten C- ja B1-vitamiinit (tiamiini), toimivat entsyymireaktioiden "apumolekyyleinä" eli kofaktoreina. Osa taas on hapettumisenestoaineina, joista esimerkkejä ovat C- ja E-vitamiinit. Osa on hormoneita, kuten A- ja D-vitamiinit. Eräs A-vitamiini toimii myös näköaistin valoa aistivana kofaktorina.
Tiettyjä vitamiineja on paljon vain joissain ruuissa. Esimerkiksi C-vitamiinia on paljon useissa kasviksissa, hedelmissä ja juureksissa. Sitä ei käytännössä ole ihmiselle tarpeeksi lihoissa, maitotuotteissa tai useimmissa viljoissa. Poikkeuksena ovat joidenkin eläinten maksat ja munuaiset, joissa sitä on lähes yhtä paljon kuin joissain kasviksissa. B12-vitamiineja taas ei ole käytännössä lainkaan kasviksissa tai muissa kasviperäisissä ruuissa.
Liian pieni vitamiinien saanti aiheuttaa eri puutostauteja. Osa puutoksista on ihmisillä maailmanlaajuisesti verrattain yleisiä, kuten A-vitamiinipuutos, joka on pitkälle edetessään oireiltaan vakava ja B12-vitamiinin puutos, johon saattaa jopa kuolla.
On myös vitamiineja, kuten B5-vitamiini, joiden puutosta ei ilmene ihmisillä käytännössä lainkaan.
Jotkin vitamiinit ovat liikaa saatuna myös vaarallisia. Käytännössä vaarallisia ovat A-vitamiinitoimintoiset retinoidit, D-vitamiinit, nikotiinihappo (kuuluu B3-vitamiineihin) ja B6-vitamiinit.
Sanan ja kirjainsymbolien alkuperä

Sanan vitamiini loi Kazimierz Funk 1912. Siinä yhdistyy vita (lat. elämä) ja amiini. Funkin todettua tiamiinin (B1-vitamiini) olevan amiini, hän päätteli virheellisesti kaikkien vitamiinien olevan amiineja. Vaikka nykyään tiedetään, että näin ei ole, nimi on säilynyt.
Vitamiinien nykyisten kirjainsymbolien käyttö ja jako rasva- ja vesiliukoisiin vitamiineihin alkoi 1916. Tähän mennessä oli löytynyt suurella varmuudella kaksi vitamiinia. Elmer McCollumin kanssa 1916 julkaistussa tutkimuksessa Cornelia kennedy nimesi aineista ensin löydetyn rasvaliukoiseksi A:ksi ja myöhemmin löydetyn vesiliukoiseksi B:ksi. Nykyään nämä tunnetaan vastaavasti A-vitamiineina ja B1-vitamiineihin kuuluvana tiamiinina. Kennedy ja McCollum eivät tosin käyttäneet julkaisussa nimiä "A-vitamiini" tai "B-vitamiini", sillä he pitivät elintärkeyteen viittaavaa sanaa "vitamiini" aineille liian suuren arvon antavana nimenä.
Vitamiineja alkoi löytymään useita. Siksi 1920 Jack Cecil Drummond ehdotti, ettei vitamiineja nimettäisi niiden liukoisuuden mukaan, vaan aakkosin, eli A, B, C jne., kunnes tietty vitamiini tunnettaisiin kyllin hyvin, jotta se voitaisiin nimetä rakenteen mukaan. Esimerkiksi 1932 Robert Runnels Williams selvitti tiamiinin rakenteen osittain: se on rikkiä (kreikaksi thios) sisältävä amiini, joten hän ehdotti sille nimeä tiamiini. 1927 mennessä eri tutkimuksissa erotellun B-vitamiinin (tiamiinin) havaittiinkin sisältävän vähintään kaksi eri ainetta, joista toinen (tiamiini) esti beriberiin ja toinen (niasiini) pellagraan sairastumista. Siksi 1927 British Committee on Accessory Food Factors suositteli beriberin estäjälle nimeä B1 ja pellagran estäjälle nimeä B2. Pian B2:n tunnistettiin koostuvan vieläkin useammasta osasta. Riboflaviini tosin tunnistettiin tästä "B2-kompleksista" ensimmäiseksi, joten sitä alettiin kutsumaan B2-vitamiiniksi. Niasiinia taas kutsutaan nyt usein B3-vitamiiniksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Katsaus vanhoista vitamiinien nimistä: P Williams: The missing vitamin alphabet. Nutrition & Dietetics, 2016, nro 2, s. 205–214.  doi:10.1111/1747-0080.12212  ISSN 1747-0080  Artikkelin verkkoversio.
Fineli: tietokanta ruokien vitamiini- ja muista ravinnepitoisuuksista
Jerry Voutilainen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 29. maaliskuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Kuopio, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja oikea laitapuolustaja
Pituus: 174 cm
Seura
Seura: KuPS
Junioriseurat
2007–2012: KuPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2014 | KuPS | 60 | (0) |
| 2012 | → SiPS (laina) | 1 | (0) |
| 2015–2019 | VPS | 116 | (4) |
| 2020– | Honka | 64 | (10) |
| 2024- | KuPS | 17 |  |
| 2024- | KuPS Akatemia | 1 |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 259 | (17) |
Maajoukkue
| 2010 | Suomi U15 | 2 | (0) |
| 2011 | Suomi U16 | 15 | (2) |
| 2012 | Suomi U17 | 4 | (0) |
| 2012–2013 | Suomi U18 | 9 | (1) |
| 2013 | Suomi U19 | 1 | (0) |
| 2014 | Suomi U20 | 1 | (0) |
| 2015 | Suomi U21 | 5 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 5. marraskuuta 2024.
Jerry Voutilainen (s. 29. maaliskuuta 1995 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai oikea laitapuolustaja.
Voutilainen teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla kaudella 2011 pelaten kaksi liigaottelua Kuopion Palloseuran (KuPS) riveissä, joissa molemmissa hän tuli kentälle vaihdosta. Neljän KuPS-kauden jälkeen Voutilainen siiirtyi kaudeksi 2015 Vaasan Palloseuran (VPS) riveihin. Hän teki keväällä 2019 vielä jatkosopimuksen kauden 2020 loppuun VPS:n kanssa. Vaasassa Voutilainen pelasi Veikkausliigaa kuitenkin vain kauden 2019 loppuun siirtyen kaudeksi 2020 Espooseen FC Hongan riveihin. Honka-vuosina oli pari loukkaantumista, joiden vuosi kaudet 2021 ja 2023 jäivät pelimäärissä vajaiksi. Menestyksellisten Honka-kausien myötä Voutilainen teki keväälä 2023 3-vuotisen sopimuksen Hongan kanssa. Taloudellisten vaikeuksien myötä FC Honka hajosi kauden 2023 lopulla. Sen seurauksena kevään 2023 loukkaantumisen jälkeisen toipumisen jälkeen Voutilainen teki sopimuksen kasvattajaseuransa KuPS:n kanssa 9-vuotisen VPS-Honka -kierroksen jälkeen. Näin hän oli voittamassa KuPS:n riveissä kaudella 2024 niin Veikkausliigassa Suomen mestaruuden kuin Suomen cupin mestaruuden.
Jerry Voutilainen on pelannut Veikkausliigassa kauden 2024 loppuun mennessä 14 kautta kolmessa joukkueessa (KuPS, VPS ja Honka) yhteensä 257 ottelua ja tehnyt 17 maalia.
Voutilainen on pelannut viisi nuorten maaottelua ja 32 poikien maaottelua.
Saavutukset

Veikkausliigakultaa kaudella 2024 KuPS:n riveissä
Veikkausliigapronssia kaudella 2021 Hongan riveissä
Suomen cupin kultaa 2024 KuPS:n riveissä
Suomen cupin hopeaa 2011, 2012 ja 2013 KuPS:n riveissä sekä 2023 Hongan riveissä
Veikkausliigan kuukauden pelaaja huhtikuussa 2022
FC Hegelmann

Futbolo Klubas Hegelmann on liettualainen jalkapalloseura Raudondvarisin kaupungista. Seura pelaa Liettuan korkeimmalla sarjatasolla A lygassa. Seura on perustettu vuonna 2009.
Kausi

| Kausi | Sarjataso | Liiga | Paikka | Linkki |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | 2. | Pirma lyga | 10. |  |
| 2017 | 3. | Antra lyga | 6. |  |
| 2018 | 3. | Antra lyga | 1. | ' |
| 2019 | 2. | Pirma lyga | 7. |  |
| 2020 | 2. | Pirma lyga | 2. |  |
| 2021 | 1. | A lyga | 5. |  |
| 2022 | 1. | A lyga | 4. |  |
| 2023 | 1. | A lyga | 5. |  |
| 2024 | 1. | A lyga | 2. |  |
Pelaajat ja valmentajat > Edustusjoukkue 2021

Päivitetty 25. tammikuuta 2021.
Aiheesta muualla

fchegelmann.com
alyga.lt
A lygan joukkueet
Banga
Dainava
Džiugas
Hegelmann
Kauno Žalgiris
Panevėžys
Sūduva
Riteriai
FA Šiauliai
Žalgiris (Vilnius)
Atlantas
Atletas
DFK Dainava
Dainava
Ekranas
Jonava
FBK Kaunas
Klaipėda
Klaipėdos Granitas
Kruoja
Nevėžis
Mažeikiai
Palanga
REO
Stumbras
Šiauliai
Šilutė
Tauras
Utenis
Vėtra
Minna Hokkanen

| Minna Hokkanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Minna Hannele Hokkanen
Syntynyt: 23. kesäkuuta 1964 (ikä 60) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Auvo Vihro  (vih. 1991)
Lapset:  2
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Marika Launis (Taivaan tulet) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Minna Hannele Hokkanen (s. 23. kesäkuuta 1964 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on ollut kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatteriin vuodesta 1988.
Ura

Hokkanen opiskeli näyttelemistä vuodesta 1984 Teatterikorkeakoulussa ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2007. Hänellä on ollut vuodesta 1988 kiinnitys Tampereen Työväen Teatteriin, jossa hänen rooleihinsa ovat lukeutuneet muun muassa
Irina Kolmessa sisaressa,
Hulda Juurakon Huldassa,
Titania Kesäyön unessa, *Heidi Fundamentalistissa ja
Kati Herukka Jouko Turkan näytelmässä Rakkaita pettymyksiä rakkaudessa.
Vuodesta 1998 hän on kuulunut myös tarinateatteriryhmä Tampereen Tarinateatteriin.
Hokkanen on näytellyt myös elokuvissa ja televisiossa. Hän on muun muassa näytellyt Liisaa televisioelokuvassa Onnellinen hääpäivä (1993) ja Marika Launista televisiosarjassa Taivaan tulet.
Töitä

Mirri-lehmä, Fedja-setä, 2013
Tri Diane Cassell, Harhaoppinen-komedia, 2013
Isoäiti Sabine Hirmuinen, Pikku vampyyri, 2019
Tunnustuksia

Vuonna 2004 Hokkanen ja monologinäytelmän Miksi Saara nauroi? muu työryhmä palkittiin NNKY:n tunnustuspalkinnolla ja vuonna 2005 hänet palkittiin Eino Salmelaisen säätiön palkinnolla.
Yksityiselämä

Hokkanen ja hänen puolisonsa näyttelijä Auvo Vihro asuvat Pyynikillä. Heillä on kaksi lasta, vuonna 1991 syntynyt poika ja vuonna 1994 syntynyt tytär.
Aiheesta muualla

Minna Hokkanen Elonetissä.
Minna Hokkanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Neo (kieli)

| Neo |
| --- | --- |

Oma nimi:  Neo
Tiedot
Alue:  Hyvin vähäinen määrä puhujia ympäri maailmaa
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielenhuolto:  Akademio de Neo (toiminta lakannut)
ISO 639-3:  neu
 Ohje 
Neo eli neu on kansainvälinen apukieli, jonka kehitti italialaissyntyinen belgialainen diplomaatti Arturo Alfandari (1888–1969).
Arturo Alfandari esitteli neon kielen ideansa ensi kerran vuonna 1937, mutta kieli sai laajempaa huomiota osakseen vasta vuonna 1961, kun Alfandari julkaisi oppikirjan Cours Practique de Neo ja viisi vuotta myöhemmin englanninkielisen version The Rapid Method of Neo. Julkaisuihin sisältyi kaksikieliset sanastot, joiden laajuus on noin 75 000 sanaa.
Jonkin aikaa 1960-luvulla vaikutti siltä, että neo voisi kilpailla sellaisten keinotekoisten kielten kuin esperanton ja idon kanssa, mutta Adalfarin kuoleman jälkeen neo pitkälti unohdettiin.
Neon kieliopin rakenteessa näkyy esperanton ja idon vaikutusta, ja lyhyet yksitavuiset sanat noudattelevat volapükin esikuvaa. Sanavartalot ovat usein peräisin romaanisista kielistä. Oikeinkirjoitus noudattaa espanjan mallia, ja sanat lausutaan siten kuin ne kirjoitetaan. Neon kielioppi on varsin yksinkertainen, ja sen yleiskatsaus mahtuu kahdelle sivulle.
Kirjallisuutta

Alfandari, Arturo: Cours pratique de Neo. Brussel: Éditions Brepols, 1961.
Alfandari, Arturo: Rapid Method of Neo: The International Language. Brussel: Éditions Brepols, 1966.
Aiheesta muualla

Neo – a language conceived by Arturo Alfandari
Keinotekoiset kielet
afrihili
babm
basic english
borduuri
budinos
dothraki
dunia
ekspreso
esperanto
esperanto II
europanto
fasala
gestuno
glosa
hutt
ido
interlingua
interlingue
interslaavi
ithkuil
klingon
kotava
latino sine flexione
lingua franca nova
loglan
lojban
loxian
mondlango
neo
novial
pandunia
quenya
sindar
slovio
solresol
sona
syldaavi
talossa
toki pona
uuskieli
volapük
kansainvälinen apukieli
taidekieli
suunnitelmakieli
luettelo keinotekoisista kielistä
Vetokannaksen kirkko

| Vetokannaksen kirkko |
| --- | --- |
 Vetokannaksen kirkko vuonna 2018.
Sijainti:  Gerbyntie 27, Vetokannas, Vaasa
Rakentamisvuosi:  1961, kellotapuli 2001
Suunnittelija:  Gösta Bergman
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  80+80
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vetokannaksen kirkko on Vaasan Vetokannaksella sijaitseva vuonna 1961 kivestä rakennettu muodoltaan kotamainen torniton pitkäkirkko, jonka on suunnitellut Gösta Bergman. Kirkon omistaa Vasa Kyrkliga Stiftelsen. Kirkko on vuokrattuna Vetokannaksen kirkon ystävät -yhdistyksellä.
Historia

Kirkon on suunnitellut kaupungin asemakaava-arkkitehti Gösta Bergman. Kirkon rakentaminen aloitettiin kesällä 1960. Kirkon vuokrasopimus astui virallisesti voimaan 16. tammikuuta 1961 alkaen, jolloin kirkko otettiin käyttöön kirkkosalia lukuun ottamatta. Kirkkosali vihittiin käyttöön 12. helmikuuta 1961.
Kirkon peruskorjaus tehtiin vuonna 1997, ja erillinen kellotapuli on rakennettu vuonna 2001.
Arkkitehtuuri

Kuorin kulmauksesta erkanee matala sakasti, vastakkaisesta päädystä asuntosiipi ja urheilusali. Sisäänkäynti kirkkoon on asuntosiiven kautta. Runkohuoneen kolmiomaiset päädyt ulottuvat maahan saakka, samoin kuin katon runkorakenteet. Kirkon pinta-ala on 305 neliötä, ja siellä on istumapaikkoja 80 + 80 hengelle. Kirkon 10-äänikertaiset urut on vuonna 1969 valmistanut Hans Heinrich. Alttarilla on risti.
Paulo Sérgio Machado

Paulo Sérgio Machado
Paulo Sérgio Machado (22. marraskuuta 1945 Patrocínio – 18. lokakuuta 2024 Patrocínio) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Patos de Minasin hiippakuntaan 8. huhtikuuta 1972 ja nimitettiin Ituiutaban hiippakunnan johtoon 1. heinäkuuta 1989. Piispaksi konsekroinnin suoritti 24. syyskuuta Carlo Furno, jota avustivat Benedito de Ulhôa Vieira ja Jorge Scarso.
Machado sai 22. marraskuuta 2006 nimityksen São Carlosin piispaksi.
Nikkilän sosiaali- ja terveysasema

| Nikkilän sosiaali- ja terveysasema |
| --- | --- |
Osoite:  Jussaksentie 14, 04130 Sipoo
Sijainti:  Nikkilä, Sipoo
Koordinaatit:  60.3780°N, 25.2657°E
Valmistumisvuosi:  2013
Runkorakenne:  betoni, paikalla tehty
Julkisivumateriaali:  tiili
Kerrosluku:  4
Kerrosala:  5 195 m2
Nikkilän sosiaali- ja terveysasema
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nikkilän sosiaali- ja terveysasema on uusimaalaisen Sipoon kuntakeskuksessa Nikkilässä sijaitseva terveysasema.  Terveysaseman yhteydessä toimii esimerkiksi HUSLABin toteuttama Nikkilän terveysaseman laboratorio.
Terveysasema palvelee asiakkaitaan arkipäivisin. Ensiavun tai muun kiireellisen hoidon tarpeessa terveysaseman päivystys palvelee arkisin maanantaista perjantaihin kello 8–16. Muina aikoina kiireellistä hoitoa tarjotaan Porvoon sairaalan yhteispäivystyksessä (Sairaalantie 1, Porvoo), joka palvelee vuorokauden ympäri.
Nikkilän sosiaali- ja terveysaseman nelikerroksinen, tiiliverhoiltu rakennus on valmistunut vuonna 2013.
Sitruunamehu

Sitruunamehu on sitruunasta tehtyä mehua. Se on ollut suosittu juoma satojen vuosien ajan. sitä käytetään ruokiin, joihin halutaan happamuutta. Sillä maustetaan myös leivonnaisia ja juomia. Sitä käytetään erilaisiin kakkuihin, piiraisiin, kiiseleihin, vanukkaisiin ja vinegrettisalaatinkastikkeisiin. Sitruunamehua valmistetaan myös luomuna.