stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkapallokenttä
Pelialusta

Virallisia jalkapallo-otteluita voidaan pelata niin luonnollisella kuin keinotekoisellakin alustalla. Luonnonmateriaaleista yleisiä ovat nurmi ja hiekka. Keinotekoisen pelialustan täytyy olla väriltään vihreä.
Luonnonkentän pinnan alle maaperään voidaan vetää lämmitysputket, joiden avulla estetään pakkasvauriot. Vedenpoisto varmistetaan lisäämällä maaperään esimerkiksi hiekkaa. Noin puolen metrin syvyydessä on yleensä kerros soraa ja kiveä.
Keinotekoisella kentällä on polyetyleenistä tehtyä tekonurmea, joka on kiinnitetty betonialustan päällä istuvaan muovimattoon. Alinna on vedenpoistojärjestelmä, johon vesi tulee betonissa olevien reikien kautta.
Viralliset mitat

Jalkapallokenttä on suorakaiteen muotoinen. Sen rajaavat sivurajat ja päätyrajat. Jalkapallokilpailun järjestäjällä on oikeus määritellä pelikentän pituus ja leveys tietyissä rajoissa. Kansainvälisissä otteluissa kentän pituus on 100–110 metriä ja leveys 64–75 metriä. Muissa otteluissa vaihteluvälit ovat suuremmat, 90–120 metriä ja 45–90 metriä.
Kentän jakaa pituussuunnassa kahteen osaan keskiraja. Sen keskelle piirretty keskiympyrä on säteeltään 9,15 metriä.
Kentän kummassakin päässä on tolppien ja yläriman muodostama maali, jonka leveys on 7,32 metriä ja korkeus 2,44 metriä. Maalin taakse voidaan kiinnittää maaliverkko.
Maalin edessä on maalialue, joka ulottuu kummastakin maalitolpasta 5,5 metriä päätyrajan suuntaan sekä kentälle päin. Maalitolpista 16,5 metriä päätyrajan suuntaan sekä kentälle päin on rangaistusalue. Sen keskellä 11 metrin päässä maaliviivasta on rangaistuspotkupiste.
Kentän jokaisessa kulmassa on kulmalippu ja säteeltään yhden metrin pituinen neljännesympyrä, jonka rajaamalta kulma-alueelta annetaan kulmapotku.
Kentän sivurajojen ulkopuolella on kummankin joukkueen tekninen alue, jossa istuvat taustahenkilöt, vaihtopelaajat ja kentältä vaihdetut pelaajat.
Jalkapallokentän mitat.
Tapio Kolunsarka

Tapio Kolunsarka (s. 1975) on Ramirentin entinen toimitusjohtaja, joka oli toimessa elokuusta 2016  vuoden 2019 loppuun.
Ura

Kolunsarka on valmistunut diplomi-insinööriksi Helsingin teknillisestä korkeakoulusta ja kauppatieteiden maisteriksi Helsingin Kauppakorkeakoulusta. Hän on toiminut urallaan McKinsey & Companyssa konsulttina (2000-2002) ja vuosina 2002-2008 useissa johtavissa tehtävissä metsäyhtiö UPM:n tarralaminaattiyksikössä Raflatacissa Suomessa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 2008, jolloin UPM Raflatacin palveluksessa oli 2600 työntekijää, ja sen liikevaihto oli noin miljardi euroa, hän alkoi johtaa yksikön Euroopan liiketoimintoja, vuonna 2011 hänen vastuulleen tuli koko UPM Raflatac EMEA -liiketoiminta-alue. Vuosina 2013-2016 hän toimi UPM Raflatacin varatoimitusjohtajana ja johtoryhmän jäsenenä.
Ramirentillä hänen työsuhteensa alkoi toukokuussa 2016, jolloin hän alkoi työskennellä yhdessä Magnus Rosénin kanssa, jonka paikan Ramirentin toimitusjohtajana hän peri elokuussa 2016.
Aiheesta muualla

Tapion Kolunsaran LinkedIn-profiili
Neue Deutsche Härte

| Neue Deutsche Härte |
| --- | --- |
Alkuperä:  industrial metal EBM hard rock
Alkuperämaa:   Saksa
Kehittymisen ajankohta:  1990-luvun puoliväli
Tyypillisiä soittimia:  sähkökitara, bassokitara, rummut, laulu, koskettimet, syntetisaattori, samplet
Rammsteinia pidetään NDH:n menestyneimpänä edustajana.
Neue Deutsche Härte (suom. uusi saksalainen kovuus, lyhennetään NDH) on raskaan rockin ja metallimusiikin suuntaus, joka kehittyi Saksassa 1990-luvulla.
Tyylilajia määrittävät sanoitusten saksankielisyys sekä konemusiikista ja industrial metalista ammentava äänimaailma. Suosittuja soittimia ovat sähkökitara, rummut, koskettimet, bassokitara ja joskus rumpukone. Laulu on korostetun selkeästi artikuloitua, joskus lähes saarnaavaa. Suuntausta kutsutaan myös tanssimetalliksi (saks. Tanzmetall).
Alkuperä

NDH:n syntyhetkenä pidetään saksalaisyhtye Oomph!:n toisen albumin, Spermin, julkaisemista vuonna 1994lähde?. Tärkeä kokoonpano suuntauksen alkutaipaleella oli myös Fleischmann-yhtye. Saksan media keksi termin NDH Rammsteinin ensimmäisen albumin, Herzeleidin julkaisun jälkeen
Suosio

Tanssimetalli oli suosituimmillaan saksalaisella kielialueella ja Yhdysvalloissa yhdeksänkymmenluvun puolivälistä uuden vuosituhannen alkuvuosiin. Nykyisin tanssimetalli kuuluu jo rockin valtavirtaan ja kiinnostus sitä kohtaan on hiipunut. Ainoastaan Rammsteinin kaltaiset, asemansa vakiinnuttaneet bändit yltävät merkittäviin myyntilukuihin.
NDH:n nykyistä suosiota ylläpitää pitkälti juuri Rammstein, joka on myynyt yli 22 miljoonaa levyä. Yhtyeen vanavedessä on listoille noussut muitakin bändejä, mutta nämä kärsivät leimautumisesta Rammsteinin kopioiksi.
Yhtyeitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Amduscia  ASP  Bael Blackwood  Der Bote  DIE!  Eisbrecher  Eisenherz  Erdling  Farmer Boys  Fleischmann  Herzer  |  Joachim Witt  L'Âme Immortelle  Megaherz  OOMPH!  Ost+Front  Project Silence  Psyclon Nine  Rammstein  Rauhfaser  Ruoska  |  Schweisser  Silber  Stahlhammer  Tanzwut  Toxsin  Think About Mutation  Unheilig  Weissglut  |
Conny Rudhof

| Conny Rudhof> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Konrad "Conny" Rudhof
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1934 Mainz-Kostheim
Kuollut: 2. joulukuuta 1984 (50 vuotta) Mainz, Rheinland-Pfalz
Kansalaisuus:  Saksa
Nyrkkeilijä
Painoluokka:  Kevyt sarja (alle 60 kg), Kevyt keskisarja (alle 63,5 kg), Välisarja (alle 67 kg)
Valmentaja:  Arno Kölblin
Ammattilaistilastot
Ottelut:  84
Voitot:  67
– tyrmäysvoitot:  29
Tappiot:  10
Ratkaisemattomat:  6
Ei tuomiota/ mitätöity:  1
Konrad "Conny" Rudhof (19. kesäkuuta 1934 Mainz-Kostheim – 2. joulukuuta 1984 Mainz, Rheinland-Pfalz) oli länsisaksalainen ammattinyrkkeilijä, joka oli Saksan ja Euroopan mestari.
Rudhof tuli nyrkkeilyyn sukulaisensa kannustamana. Rudhof aloitti oppisopimuskoulutuksen mekaanikkona Opelin tehtaalla Rüsselsheimissa ja harjoitteli paikallisessa nyrkkeilyseurassa. Teknisesti hyvänä nyrkkeilijänä, jolla oli huomattava lyöntikyky, hän saavutti menestystä jo amatöörinä. Vuonna 1953, 19-vuotiaana, hänestä tuli Hessen höyhensarjan mestari. Vuonna 1954 hän pääsi finaaliin Saksan mestaruuskisoissa. Hän kilpaili myös suomalaisia vastaan vastustajanaan olympiavoittaja Pentti Hämäläinen, jolle nuori Rudhof koki tappion. Seuraavana vuonna maaottelussa Suomea vastaan Rudhof kohtasi Pentti Rautiaisen ottaen selvän voiton. Vuonna 1957 hänestä tuli ammattilainen 162 amatööriottelun jälkeen.
Hän saavutti Saksan kevyensarjan ammattilaismestaruuden vuonna 1959 berliiniläistä puolustavaa mestaria Rudi Langeria vastaan. Tämän jälkeen hän puolusti painoluokan titteliään viisi kertaa vuoteen 1962 asti. Tunnetuimpia heistä saksalaisvastustajia oli myös Harry Kurschat, jonka Rudhof voitti tiukoissa mestaruusotteluissa kaksi kertaa vuosina 1960 ja 1961. Kaikkiaan Rudhof voitti Saksan ammattilaismestaruuden kolmessa painoluokassa eli kevyessä (alle 60 kg), kevyessä keskisarjassa (alle 63,5 kg) ja keskisarjassa (alle 67 kg). Hän voitti ensimmäisen Euroopan mestaruutensa vuonna 1963 kevyessä sarjassa italialaista Giordano Camparia vastaan ​​Rüsselsheimissa. Helmikuussa 1964 Rudhof otteli kevyen keskisarjan mestaruudesta Helsingin Messuhallissa suomalaista Olli Mäkeä vastaan, jolle hän hävisi pistein. Mäki-tappion jälkeen Rudhof otteli useita voitollisia otteluita ml. suomalaista Jarmo Berglöfiä vastaan, jossa Berglöf koki uransa ensimmäisen ammattilaistappion. Toukokuussa 1965 Rudhof kohtasi Mäen toisen kerran, nyt Länsi-Berliinissä, ottelun päättyessä ratkaisemattomana. Tässä vaiheessa Mäkikin oli menettänyt EM-arvonsa, koska ei ollut puolustanut sitä. Länsi-saksalaisen Willy Quatuorin luovuttua saavuttamastaan EM-arvosta entiset mestarit eli Rudhof ja Mäki ottelivat siitä Frankfurt am Mainissa helmikuussa 1967 voiton mennessä nyt Rudhofille ja ottaessa näin kevyen keskisarjan EM-arvon toisen kerran, josta hän joutui luopumaan koettuaan tappion kesäkuussa 1967 Itävallan Hans Orsolicsille.
Ammattinyrkkeilijänä vuosina 1957–1968 hän taisteli 84 ottelua (67 voittoa, joista 29 tyrmäyksellä). Rudhof sai useita palkintoja Rüsselsheimissa mahtavista urheilusaavutuksistaan.
Ammattiuransa päätyttyä vuonna 1968 Rudhof avasi urheiluvälineliikkeen Kostheimiin.
Met Office

Met Office  (pidemmin Meteorological Office) on Yhdistyneen kuningaskunnan kansallinen sääpalvelulaitos, joka tarjoaa julkisia sääpalveluita ja muodostaa keskeisen osan Yhdistyneen kuningaskunnan puolustus- ja siviilipuolen infrastruktuuria. Se edustaa myös kansallista osaamista ilmastotutkimuksessa, ja sillä on keskeinen rooli hallituksen ilmastoasioita koskevien tietopyyntöjen täyttämisessä.
Amiraali Robert FitzRoy perusti Met Officen 1854 parantamaan merenkulun turvallisuutta. Laitos siirtyi puolustusministeriölle ensimmäisen maailmansodan aikana. 2000-luvulla valtionhallinnon rakennemuutosten myötä se on siirtynyt hallituksen tiede- ja teknologiaosaston hallintaan. Sään ennustamisen katsottiin Britanniassa olevan tulevaisuuden ennustamista ja siksi se oli mm. 1604 säädetyn noituuslain piirissä. Laki kumottiin lopullisesti vasta vuonna 1951.
Met Officessa työskentelee noin 2 000 henkeä.
Jalkapallo (urheiluväline)

Klassinen mustavalkoinen 32-paneelinen Adidas Telstar -tyylinen nahkapallo, jota käytettiin etenkin 1970-luvulla.
Jalkapallo on jalkapallossa käytettävä peliväline. Jalkapallossa on kolme kerrosta: sisäkumi, vuoraus ja uloin kerros, joka koostuu yhteen kiinnitetyistä paneeleista. Jalkapallot on 1980-luvulta alkaen valmistettu yleensä muovista, sitä ennen nahasta.
Mitat

Aikuisten virallinen pallo (koko 5) on pyöreä, ympärysmitaltaan 68–70 senttimetriä ja painoltaan ottelun alussa 410–450 grammaa. Pallon ilmanpaine on 0,6–1,1 ilmakehää merenpinnan tasolla. Pallon materiaalia ei ole erityisesti rajoitettu, kunhan se on sopiva.
Kokoa 5 käytetään aikuisten ja yli 14-vuotiaiden peleissä. Sitä nuoremmat pelaavat pienemmillä palloilla: 10–13-vuotiaat koon 4 palloilla, ja lapset koon 3 palloilla. Lisäksi on olemassa pienempiä palloja, joita käytetään lähinnä tekniikkapalloina.
Rakenne

Nykyaikaisessa jalkapallossa on kolme kerrosta. Sisin kerros on paineilmalla täytetty sisäkumi, joka valmistetaan nykyisin lateksista tai butyylikumista, perinteisemmin kumista.
Sisäkumia ympäröi vuoraus, joka antaa pallolle ryhtiä ja kimmoisuutta. Kilpapallon vuorauksessa on yleensä neljä kerrosta, mikä auttaa palloa säilyttämään muotonsa.
Pallon uloin kerros koostuu paneeleista. Ne tehtiin 1980-luvulle saakka aidosta nahasta, mutta 1980-luvulta alkaen ne on tehty tekonahasta, kuten polyuretaanista tai polyvinyylikloridista. Synteettiset pintamateriaalit estävät palloa imemästä vettä pelin aikana ja muuttumasta painavammaksi. Paneelit on kiinnitetty toisiinsa kuumentamalla, joskus tikkaamalla. Lämpökäsittelyllä tehty yhdistäminen tekee pallon pinnasta tasaisemman kuin tikkaamalla tehty. Paneelien ulkopinnassa on tarttumapintarakenne, jotta pallon ja kengän kosketuksesta saadaan pallonhallinnan kannalta tehokkain.
Historia

Pelin varhaisvuosina 1800-luvulle saakka jalkapallon sisäkumina käytettiin ilmalla täytettyä sian rakkoa. Tällainen pallo ei pompannut kunnolla ja tyhjeni herkästi. Ulkokerros oli kumia, ja paneelit liimattiin toisiinsa. 1800-luvun alkupuolen jalkapallo muistuttikin nykyistä koripalloa.
Kun Charles Goodyear oli keksinyt vulkanoidun kumin, jalkapallojen sisäkumia alettiin tehdä kumista vuodesta 1855 alkaen. Tämän ansiosta pallon pompusta tuli tasalaatuinen ja pallon koosta säännönmukainen. 1920-luvulla käyttöön otettiin aiempaa vahvempi kumimateriaali, jolloin palloon saatiin enemmän ilmanpainetta.
Ensimmäinen massatuotettu pallo otettiin käyttöön vuonna 1888. Sen pinta oli tehty lehmän nahasta. 1940-luvulla sisäkumin ja nahkapaneelien väliin sijoitettiin tukevasta kankaasta tehty vuoraus, jolla palloon saatiin kestävyyttä.
1960-luvun alussa Select Sport alkoi valmistaa mustavalkoista palloa, jota on myös väitetty Buckminster Fullerin suunnittelemaksi. Pallon kuviointi muodostuu 20 valkoisesta säännöllisestä kuusikulmiosta ja 12 mustasta säännöllisestä viisikulmiosta. Kyseessä on pallon muotoiseksi pyöristetty versio geometrisesta kappaleesta, joka tunnetaan nimellä typistetty ikosaedri. Pallo tuli tunnetuksi vuoden 1970 maailmanmestaruuskilpailujen myötä nimellä Adidas Telstar.
Aitojen nahkapallojen ongelma oli se, että ne muuttuivat sateella painaviksi. Tätä yritettiin ehkäistä pinnoittamalla nahkapallo vesitiiviillä maalilla. 1980-luvulta alkaen palloissa ovat yleistyneet vettä paremmin pitävät synteettiset pintamateriaalit, ja myös paneelien lukumäärää on vähennetty.
MM-kisapallo 2018, Adidas Telstar 18, sisälsi NFC-mikrosirun. Sirun avulla katsoja pystyi tunnistamaan pallon älypuhelinsovelluksensa avulla, mutta pallon liikkeitä siru ei seurannut. Adidas on valmistanut myös miCoach-älypalloa, jonka siru rekisteröi potkun osumakohdan sekä pallon liikeradan ja kierteen, mutta se ei ollut tarpeeksi kestävä kilpapeleihin.
Tunnetuimpia jalkapallonvalmistajia ovat Select Sport, Adidas, Mitre Sports International ja Nike.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jalkapallo (urheiluväline) Wikimedia Commonsissa
Adidas Brazuca oli MM-kisojen 2014 virallinen kisapallo. Pallossa oli uudenlainen paneelirakenne.
Vuoden 1936 olympialaisissa käytetty nahkapallo. Sen paneelit ovat paksut ja pallon pinta nykyisiin palloihin verrattuna epätasainen.
Mustion linna

| Mustion kartano Mustion kartano |
| --- | --- |

Osoite:  Hållsnäsintie 89, 10360 Mustio
Sijainti:  Raasepori, Karjaa, Suomi
Koordinaatit:  60°09′29″N 23°50′20″E﻿ / ﻿60.158°N 23.83898°E﻿ / 60.158; 23.83898
Rakennustyyppi:  asuinkartano, nykyisin hotelli ja museo
Suunnittelija:  Erik Palmstedt ja Christian Friedrich Schröder
Valmistumisvuosi:  1783–1792
Rakennuttaja:  Magnus Linder
 fiMustion kartano 
  
Mustion kartanoon hankittu Mors auto 1900-luvun alkuvuosina.
Mustion linna (myös Mustion kartano, ruots. Svartå slott) on Mustiolla Karjaalla Raaseporissa sijaitseva kartano, jonka rakennukset on rakennettu vuosina 1783–1792. Päärakennuksen arkkitehtuuri edustaa rokokoon ja uusklassismin siirtymäkautta. Päärakennuksen sisustus edustaa kustavilaisuutta.
Kuntahistoria

Vuoteen 1968 kartano sijaitsi Karjaan maalaiskunnan ja vuosina 1969–2008 Karjaan kauppalan/kaupungin alueella. Karjaa liitettiin osaksi uutta Raaseporin kuntaa vuonna 2007.
Linnan lähistöllä on entisen tehtaanseurakunnan kirkko Mustion kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mustion linna Wikimedia Commonsissa
Kotisivut
| n k Perustiedot Wikidatassa: Mustion kartano (Q10684561)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kartanon päärakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Raasepori, Karjaa
koordinaatit: 60°09′29″N 23°50′20″E﻿ / ﻿60.158°N 23.83898°E﻿ / 60.158; 23.83898

| n k Raasepori |
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Pinjainen  Bromarv  Tammisaari  Fiskari  Karjaa  Pohja  Snappertuna  Mustio  Tenhola 
Entiset kunnat:  Bromarv  Tammisaari  Tammisaaren maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Pohja  Snappertuna  Tenhola 
Saaristo:  Tammisaaren saariston kansallispuisto  Degerö  Jussaari  Padva  Skärlandet 
Liikenneyhteydet:  Rantarata  Hangon rata  Valtatie 25  Kantatie 52  Kantatie 51  Skåldön lossi 
Rakennukset:  Tammisaaren kaupungintalo  Mustion linna  Villa Skeppet 
Kirkot:  Bromarvin kirkko  Karjaan kirkko  Mustion kirkko  Pohjan kirkko  Snappertunan kirkko  Tammisaaren kirkko  Tenholan kirkko 
Nähtävyydet:  Raaseporin linna  Fiskarsin ruukki  Pinjaisen ruukki  Mustion ruukki  Tammisaaren vanhakaupunki 
Museot:  Tammisaaren museokeskus EKTA  Fiskarsin museo  Forngården, Snappartuna 
Organisaatiot:  Axxell  Yrkeshögskolan Novia  BK-46  Ekenäs IF  Uudenmaan prikaati  Fiskars (yritys)  Sisu Auto 
Historia:  Junkarsborg  Grabbacka  Raaseporin linna  Raaseporin kreivikunta  Maasillan taistelu  Tammisaaren vankileiri  Harparskog-linja
Willich

| Willich |
| --- | --- |
 St. Katharinan katolinen kirkko Willichissä.
 lippu:  vaakuna
 Willich
 Koordinaatit: 51°16′N, 6°33′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Hallintopiiri:  Düsseldorf
Piirikunta:  Viersen
Hallinto:  
 – Pormestari:  Christian Pakusch (CDU)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  67,66 km²
Korkeus:  35–41 m
Väkiluku (31.12.2022):  50 144
 – Väestötiheys:  741 as./km²
 
 www.stadt-willich.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Willich on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se kuuluu Düsseldorfin hallintopiiriin ja Viersenin piirikuntaan. Kaupunki sijaitsee Rhein-Ruhrin metropolialueella, lähellä Alankomaiden rajaa.
Kaupungin asukasluku oli 50 144 vuoden 2022 lopussa. Sen pinta-ala on 67,66 neliökilometriä. Vuonna 2011 kaupungin asukkaista 49,2 prosenttia oli katolisia ja 21,3 prosenttia evankelisia.
Nykyinen Willichin kaupunki perustettiin vuoden 1970 alueuudistuksen yhteydessä liittämällä yhteen paikkakunnat Willich, Anrath, Schiefbahn ja Neersen. Varhaisin maininta Willichistä kirjallisissa lähteissä on peräisin 1100-luvulta. Willichin tunnetuin nähtävyys on Neersenin linna eli Schloss Neersen, jossa järjestetään vuosittain Neersener Schlossfestspiele -tapahtuma.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Willich Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkkosivusto (saksaksi)
Lloyd Austin

| Lloyd Austin |
| --- | --- |

 Yhdysvaltain 28. puolustusministeri
 22. tammikuuta 2021 – 20. tammikuuta 2025  
Presidentti:  Joe Biden
Edeltäjä:  Mark Esper
Seuraaja:  Pete Hegseth
USCENTCOMin komentaja
 2013 – 2016  
Edeltäjä:  James Mattis
Seuraaja:  Joseph Votel
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. elokuuta 1953 (ikä 71)  Mobile, Alabama, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen
Puoliso:  Charlene Banner
Tiedot
Tutkinnot:  West Point
Uskonto:  katolinen
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Yhdysvallat
Puolustushaara:  maavoimat
Palvelusvuodet:  1975–2016
Sotilasarvo:   kenraali
Taistelut ja sodat:  Afganistanin sota Irakin sota
Lloyd James Austin III (s. 8. elokuuta 1953 Mobile, Alabama, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kenraali, joka toimi Yhdysvaltain puolustusministerinä Joe Bidenin presidenttikaudella 2021–2025. Austinin nimitys vaati poikkeusluvan, sillä hän oli sotilasvirassa vuoteen 2016 asti. Myös hänen yhteytensä aseteollisuuteen ovat huolestuttaneet joitakin demokraattipoliitikkoja.
Tausta ja yksityiselämä

Austin syntyi vuonna 1953 Mobilessa, Alabamassa. Hänen isänsä, Lloyd James Austin Jr., oli postinjakaja ja äiti, Aletia Taylor Austin, kotiäiti. Perheessä oli yhteensä kuusi lasta, joista Lloyd oli toiseksi nuorin. Austin valmistui Thomasville High Schoolista, jossa hän pelasi koripalloa. Lukion jälkeen hän harkitsi muutamia korkeakouluja, mutta päätyi isänsä taivuttelemana West Pointiin, sillä perheessä oli sotilastaustaa ja mm. Austinin setä palveli Vietnamissa.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Austin on katolinen ja hän myös harjoittaa uskontoaan.
1980-luvun alussa Austin meni naimisiin Charlene Bannerin kanssa. Vaimolla on aikaisemmasta liitosta kaksi poikaa.
Austinilla diagnosoitiin joulukuussa 2023 eturauhasen syöpä.
Sotilasura

Austin valmistui kandidaatiksi West Pointista vuonna 1975. Lisäksi hän on opiskellut Auburnin yliopistossa opinto-ohjausta ja Websterin yliopistossa hallintoa ja johtamista. Hänellä on maisterin tutkinto kummastakin.
Austin osallistui sotatoimiin Irakissa 2003 ja sen jälkeen Afganistanissa. Hän toimi USCENTCOMin komentajana 2013–2016, ja palasi tässä tehtävässä Irakiin johtamaan ISISin vastaisia toimia.
Vuodesta 2016 lähtien Austin toimi Raytheon Technologies-, Nucor- ja Tenet Healthcare -nimisten yritysten johtokunnissa.
Yhdysvaltain puolustusministerinä

Senaatti vahvisti Austinin nimityksen 22. tammikuuta 2021 äänin 93–2. Hänestä tuli Yhdysvaltain ensimmäinen afroamerikkalainen puolustusministeri.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Austin on sanonut, ettei usko Venäjän käyttävän ydinasetta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lloyd Austin Wikimedia Commonsissa
| n k  Yhdysvaltain puolustusministerit |
| --- | --- | --- |
|  Forrestal  Johnson  Marshall  Lovett  Wilson  McElroy  Gates  McNamara  Clifford  Laird  Richardson  Schlesinger  Rumsfeld  Brown  Weinberger  Carlucci  Taft  Cheney  Aspin  Perry  Cohen  Rumsfeld  Gates  Panetta  Hagel  Carter  Mattis  Esper  Austin  |  Forrestal  Johnson  Marshall  Lovett  Wilson  McElroy  Gates  McNamara  Clifford  Laird  Richardson  Schlesinger  Rumsfeld  Brown  Weinberger  Carlucci  Taft  Cheney  Aspin  Perry  Cohen  Rumsfeld  Gates  Panetta  Hagel  Carter  Mattis  Esper  Austin  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  SNAC  Hufvudstadsbladet
Kyyhkyn siivet

| Kyyhkyn siivet> The Wings of the Dove |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Iain Softley
Käsikirjoittaja:  Hossein Amini
Perustuu:  Henry Jamesn romaaniin The Wings of the Dove
Tuottaja:  Stephen Evans David Parfitt
Säveltäjä:  Edward Shearmur
Kuvaaja:  Eduardo Serra
Leikkaaja:  Tariq Anwar
Tuotantosuunnittelija:  John Beard
Pääosat:  Helena Bonham Carter Linus Roache Alison Elliott Elizabeth McGovern Michael Gambon Alex Jennings Charlotte Rampling
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Miramax Films
Levittäjä:  Miramax Netflix
Ensi-ilta:   7. marraskuuta 1997  2. tammikuuta 1998  10. huhtikuuta 1998
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  13 718 385 dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyyhkyn siivet (engl. The Wings of the Dove) on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Iain Softley ja käsikirjoittanut Hossein Amini. Sen pääosia näyttelevät Helena Bonham Carter, Linus Roache ja Alison Elliott. Elokuva perustuu Henry Jamesin samannimiseen romaaniin, joka julkaistiin vuonna 1902.
Kyyhkyn siivet sai neljä Oscar-ehdokkuutta ja viisi Bafta-ehdokkuutta, joista se voitti kaksi parhaasta kuvauksesta ja parhaasta maskeerauksesta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Helena Bonham Carter  | … |  Kate Croy   |
|  Alison Elliott  | … |  Milly Theale   |
|  Linus Roache  | … |  Merton Densher   |
|  Elizabeth McGovern  | … |  Susan Stringham   |
|  Charlotte Rampling  | … |  täti Maude   |
|  Michael Gambon  | … |  Lionel Croy   |
|  Alex Jennings  | … |  Lord Mark   |
Palkinnot ja ehdokkuudet > Oscarit

Ehdokkaana:
Paras naispääosa: Helena Bonham Carter
Paras sovitettu käsikirjoitus: Hossein Amini
Paras kuvaus: Eduardo Serra
Paras puvustus: Sandy Powell
Palkinnot ja ehdokkuudet > Baftat

Paras kuvaus: Eduardo Serra
Paras maskeeraus: Sallie Jaye ja Jan Archibald
Ehdokkaana:
Paras naispääosa: Helena Bonham Carter
Paras sovitettu käsikirjoitus: Hossein Amini
Paras puvustus: Sandy Powell
Palkinnot ja ehdokkuudet > Golden Globet

Ehdokkaana:
Paras naispääosa draamaelokuvassa: Helena Bonham Carter
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (englanniksi)
Kyyhkyn siivet Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Katalonia  Saksa 
Muut:  IdRef
Eisbrecher (albumi)

| Eisbrecher Nena |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1985–1986
 Julkaistu: 24. marraskuuta 1986
 Tuottaja(t): Nena, Klaus Voormann
 Tyylilaji: Neue Deutsche Welle, poprock, pop
 Kesto: 41.41
 Levy-yhtiö: CBS
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 33.
Nenan muut julkaisut
| It’s All in the Game 1985 | Eisbrecher 1986 | Nena die Band 1991 |
Singlet albumilta Eisbrecher
 ”Mondsong” Julkaistu: 1986  ”Engel der Nacht (Remix)” Julkaistu: 1987
Eisbrecher (saksaa, suom. jäänmurtaja) on saksalaisen Neue Deutsche Welle -yhtyeen Nenan neljäs ja viimeinen albumi sekä yhtyeen laulajan Gabriele ”Nena” Kernerin viides studioalbumi. Albumi julkaistiin 24. marraskuuta 1986. Yhtyeen hajotessa seuraavana vuonna Kerner aloitti soolouran. Albumilta julkaistiin kaksi singleä, ”Mondsong” sekä remix kappaleesta ”Engel der Nacht”.
Albumi sijoittui Suomen virallisen listan sijalle 33. ja oli musiikkilistalla kolme viikkoa.