stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo vuonna 1792 kuolleista henkilöistä
Maaliskuu

1. maaliskuuta − Leopold II, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari 1790−1792 ja Toscanan suurherttua 1765−1790 (s. 1747)
3. maaliskuuta − Robert Adam, skotlantilainen arkkitehti ja sisustussuunnittelija (s. 1728)
3. maaliskuuta − Nils Fredensköld, suomalainen tuomari, valtiopäivämies ja Turun ja Porin läänin vt. maaherra 1776, 1778 ja 1781 (s. 1731)
10. maaliskuuta − John Stuart, brittiläinen tory-poliitikko, Ison-Britannian pääministeri 1762−1763 ja jaarli (s. 1713)
29. maaliskuuta − Kustaa III, Ruotsin kuningas 1771−1792 ja henkirikoksen uhri (s. 1746)
Huhtikuu

14. huhtikuuta − Maximilian Hell, unkarilainen tähtitieteilijä ja jesuiittapappi (s. 1720)
20. huhtikuuta − Mikael Waldenius, suomalainen opettaja, pitäjänkuvauksen laatija ja kasvitieteilijä (s. 1727)
25. huhtikuuta − Nicolas Jacques Pelletier, ranskalainen maantierosvo ja ensimmäinen giljotiinilla mestattu henkilö (n. 1756)
27. huhtikuuta − Jacob Johan Anckarström, ruotsalainen aatelismies ja Ruotsin kuningas Kustaa III:n murhaaja (s. 1762)
Toukokuu

15. toukokuuta − Maria Luisa, espanjalaissyntyinen prinsessa, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna ja keisari Leopold II:n puoliso 1764−1792 (s. 1745)
30. toukokuuta − Lars T. Nyberg, ruotsalainen pappi ja virsirunoilija (s. 1720)
Kesäkuu

4. kesäkuuta − John Burgoyne, brittiläinen kenraali, näytelmäkirjailija ja poliitikko (s. 1722)
4. kesäkuuta − Jakob Michael Reinhold Lenz, saksalainen runoilija, prosaisti ja näytelmäkirjailija (s. 1751)
20. kesäkuuta – Peder Aadnes, norjalainen taidemaalari (s. 1739)
21. kesäkuuta − Thomas Royou, ranskalainen filosofian professori, toimittaja ja vallankumouksellinen (s. 1743)
Heinäkuu

18. heinäkuuta − John Paul Jones (oik. John Paul), yhdysvaltalainen amiraali ja Yhdysvaltain vapaussodan merisankari (s. 1747)
20. heinäkuuta − Salomon Kreander, suomalainen talousopin professori (s. 1755)
29. heinäkuuta − René Nicolas de Maupeou, ranskalainen valtiomies, juristi ja tuomari (s. 1714)
Elokuu

3. elokuuta − Richard Arkwright, brittiläinen keksijä, liikemies ja yrittäjä (s. 1732)
5. elokuuta − Frederick North, brittiläinen poliitikko ja Ison-Britannian pääministeri 1770−1782 (s. 1732)
Syyskuu

2. syyskuuta − Armand Marc de Montmorin, ranskalainen kreivi, suurlähettiläs, Ranskan ulkoministeri 1787−1791 ja vallankumouksellinen (s. 1745)
3. syyskuuta − Marie-Thérèse-Louise de Savoie-Carignan, ranskalainen hovinainen, Marie Antoinetten hovin intendentti ja ylikamarineiti, vallankumouksellinen ja henkirikoksen uhri (s. 1749)
25. syyskuuta − Adam Gottlob Moltke, tanskalainen maakreivi ja hovimies (s. 1710)
Lokakuu

10. lokakuuta − Constantine John Phipps, englantilainen tutkimusmatkailija, ornitologi ja paroni (s. 1744)
22. lokakuuta − Guillaume Le Gentil, ranskalainen tähtitieteilijä ja Ranskan tiedeakatemian jäsen (s. 1725)
28. lokakuuta − John Smeaton, englantilainen insinööri (s. 1724)
Marraskuu

4. marraskuuta − Mihail Tšulkov, venäläinen kirjailija (s. 1743 tai 1744)
marraskuussa − Samuel Hearne, englantilainen turkiskauppias, tutkimusmatkailija, kirjailija ja luonnontieteilijä (s. 1745)
Joulukuu

10. joulukuuta − August Nordenskiöld, suomalainen kirjailija, alkemisti, Suomen vuoritoimen johtaja ja henkirikoksen uhri (s. 1754)
12. joulukuuta − Denis Fonvizin, venäläinen satiirikko ja näytelmäkirjailija (s. 1745)
15. joulukuuta − Joseph Martin Kraus, saksalainen säveltäjä ja orkesterinjohtaja (s. 1756)
18. joulukuuta − Johann van Beethoven, saksalainen tenorilaulaja, viulisti ja Ludwig van Beethovenin isä (s. 1739 tai 1740)
21. joulukuuta − Antonio Boroni, italialainen säveltäjä (s. 1738)
Tuntematon päivämäärä

Muhammad ibn Abd al-Wahhab, arabialainen uskonnollinen vaikuttaja ja wahhabilaisuuden alkuunpanija (s. 1703)
Nikolai Daurkin, venäläinen tutkimusmatkailija ja tulkki (s. 1730)
Längelmäen kirkko

| Längelmäen kirkko |
| --- | --- |
 Längelmäen kirkko
Sijainti:  Hakosalmi, Orivesi
Koordinaatit:  61°41′09″N, 024°41′19″E
Seurakunta:  Oriveden seurakunta
Rakentamisvuosi:  1772
Suunnittelija:  Antti Piimänen
Materiaali:  puu
Tyylisuunta:  Barokki
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Längelmäen kirkko on vuosina 1770–1772 rakennusmestari Antti Piimäsen johdolla rakennettu barokkityylinen puukirkko. Kirkko sijaitsee entisen Längelmäen Hakosalmen kylässä, joka kuntaliitoksen myötä siirtyi Oriveteen.
Längelmäen kirkko on jäänyt sijainniltaan syrjäiseksi asutuksen ja palvelujen painopisteen siirryttyä Längelmäen entiseen kuntakeskukseen, valtatie 9:n ja Orivesi-Jyväskylä-radan varrella sijaitsevaan Länkipohjaan, jonne on kirkolta matkaa yli 10 kilometriä. Itse kirkon naapureina on vain muutamia maalaistaloja.
Historia > Eripuraa kirkon sijainnista

Piispa F. C. Mennanderin pitäessä tarkastusta Längelmäellä vuonna 1767 valittivat pitäjäläiset vanhan kirkon käyneen ahtaaksi ja niin rappeutuneeksi, että jumalanpalveluksessa käynti kävisi pian vaaralliseksi, minkä vuoksi he ehdottivat uuden puukirkon rakentamista. Samana vuonna tehtiin yksimielinen päätös uuden kirkon rakentamisesta rakennusmestari Antti Piimäsen esittämän piirustuksen mukaisesti. Päätettiin myös, että vanhalle paikalle kirkkoa ei voinut rakentaa paikan vetisyyden takia. Isossa ja vesien jakamassa pitäjässä uuden kirkon sijainti aiheutti riitelyä ja yhteisymmärrykseen ei päästy. Tuomiokapituli esitti joulukuussa 1767 paikaksi Hakosalmea ja maaherra puolsi sitä. Käräjäoikeudessa asia hyväksyttiin, mutta osa pitäjäläisistä valitti päätöksestä kuninkaalliselle majesteetille. Valitus auttoi ja kuningas Aadolf Fredrik antoi 3.3.1769 päätöksen, että ehdotetuista kirkon paikoista tuli pitää uusi katsastus tuomarin, pitäjänmiesten, kruunun ja konsistorin asiamiesten läsnä ollessa. Enemmistö, 39 taloa, kannatti Hakosalmea 34 vastustaessa. Katsastusoikeus puolsi kirkon rakentamista Hakosalmelle, maaherra ja tuomiokapituli kannattivat sitä ja lopulta kuningas Kustaa 20.11.1771 vahvisti päätöksen. Päätöksen vahvistamisen aikoihin kirkko oli jo puoliksi rakennettu, mistä kuningas nuhteli seurakuntaa. Antti Piimäsen rakentama Längelmäen kirkko valmistui syksyllä 1772.
Historia > Puukirkko

Puinen rakennus kaipasi korjausta usein. Vuonna 1779 kirkko maalattiin punamullalla. Paanukaton tervaaminen puhutti pitäjänkokouksissa, kun terva piti hakea aina Virroilta ja Ruovedeltä asti. Jo vuonna 1794 oli kirkon tornia korjattava, työn suoritti mestari Matti Åkerblom-Pärnä. Vuonna 1799 puuseppä Simo Åkerman korjasi penkkejä ja parvekkeita. Kirkon kattoa paikattiin vuonna 1806, jolloin se myös tervattiin.
Ukkonen ja pyörremyrsky rikkoivat katon ja pullistivat päätyseinän, joita korjattiin vuosina 1821-1822. Vuonna 1836 korjattiin vuotava katto jälleen ja samalla pitäjänmiehet yksimielisesti päättivät suurentaa pieninä pitämiään ikkunoita, jotta pimeänä pidetty kirkko saataisiin valoisaksi. Vuonna 1837 kirkko päätettiin maalata sisältä, alaosa öljyvärillä, yläosa liituvärillä ja parveke koristettiin pyhien miesten kuvilla. Samalla vuonna 1784 lahjoitettu alttaritaulu korvattiin uudella, vanha sijoitettiin kuorin vasempaan nurkkaan. Vanha taulu, "helvetintauluna" tunnettu "Viimeinen tuomio" kuvasi yläosassaan taivasta enkeleineen ja alaosassaan palavaa helvettiä paholaisineen. Uusi taulu kuvasi Kristusta ristillä. Kirkon paanukatto ei pysynyt kunnossa, vuonna 1839 syytettiin rettelöinnin vuoksi virasta erotettua entistä kirkonisäntää kelvottomasti suoritetusta katon korjauksesta ja häneltä vaadittiin korvausta vuotavan katon sisämaalauksille aiheuttaneista vahingoista. Hän ei kuitenkaan vapaaehtoisesti suostunut korvauksiin ja rettelöiden välttämiseksi annettiin asian jäädä. Vuonna 1841 katto jälleen korjattiin ja irtaantuneet lehterinkuvat kiinnitettiin uudestaan. Ukkosen rikkomaa kirkon itäseinää korjattiin ja samalla kirkon tehtiin ulkovuoraus laudoilla vuosina 1846-1848. Kirkon ulkoasu muuttui vuonna 1874, kun se maalattiin keltaiseksi aiemman vihreän sijasta. Ensimmäiset B.A. Thulén rakentamat 12 ääniset urut hankittiin vuonna 1877, ne asennettiin pääoven yllä olevalle lehterille, jonka rakennetta samalla jouduttiin vahvistamaan.
Historia > Remontti 1896

Toimikunta pyysi vuonna 1890 Helsinkiläisen arkkitehti Josef Stenbäckin tarkastamaan kirkon ja antamaan lausunnon sen korjaamisesta. Samoihin aikoihin tapahtunut siirtyminen vanhoista mitoista metrijärjestelmään ja kustannusarviosta johtuneet erimielisyydet aiheuttivat viivytyksiä ja lopulta työhön päästiin vuonna 1896. Uusi sakasti rakennettiin kirkon itäpäähän ja sen yläkertaan tehtiin museohuone, lisäksi kirkkoon hankittiin kolme ripauunia ja sakastiin rautainen kamina. Alttaritaulu vaihdettiin uuteen taiteilija Feliks Franginin maalaamaan. Kirkko vihittiin uudelleen jo 28. joulukuuta 1896, vaikka työt valmistuivat lopullisesti seuraavan kesän aikana.
Historia > Längelmäen kirkkomuseo

Kirkon vanhaa esineistöä esittelevä museo sijaitsee kirkkoon myöhemmin lisätyn sakastin yläkerrassa sekä Kirkkotien toisella puolella olevassa pitäjän lainamakasiinissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirkko museoviraston sivuilla
Kuvia Längelmäen kirkkomuseosta (Arkistoitu – Internet Archive)
Antti Piimäsen muistolaatta.
Kirkkoherra Johannes Henrici Liliusta (1630–1663) ja hänen perhettään esittävä votiivimaalaus Längelmäen kirkkomuseossa
Längelmäen kirkon sankarihaudat kesällä 2011
Paul Vollmar

Paul Vollmar (11. lokakuuta 1934 Überlingen – 2. toukokuuta 2021 Zürich) oli sveitsiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Societas Mariaen papiksi 14. maaliskuuta 1964 ja nimitettiin Churin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Missuan titulaaripiispaksi 4. maaliskuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernardin Gantin, jota avustivat Pierre Mamie ja Wolfgang Haas.
Vollmar jäi eläkkeelle 15. lokakuuta 2009.
Mari Törőcsik

Mari Törőcsik. (Valokuva Gáspár Stekovics.)
Mari Törőcsik (23. marraskuuta 1935 Pély – 16. huhtikuuta 2021 Szombathely) oli unkarilainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Hän esiintyi yli 170 elokuvassa vuosina 1956–2020. Hän voitti parhaan naispääosan palkinnon vuoden 1976 Cannesin elokuvajuhlilla elokuvasta Missä olette, rouva Dery?
Aiheesta muualla

Mari Törőcsik Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ora Patoharju

Ora Patoharjun kehittämä syvyysmittari noin vuodelta 1952; kuvattu Sukeltajien liiton juhlanäyttelyssä 7. lokakuuta 2006
Ora Patoharju (7. elokuuta 1927 Helsinki – 18. maaliskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kemisti, ympäristönsuojelija ja sukelluksen harrastaja.
Patoharju oli koulutukseltaan diplomi-insinööri. Vuonna 1971 hänestä tuli Helsingin kaupungin ensimmäinen ympäristönsuojelija, ja hänen aikanaan tehtäväkenttä laajeni niin että nykyisin työntekijöitä on noin 40.
Patoharju sai vuonna 1950 häälahjakseen sveitsiläisen sukellusnaamarin ja sitä mallina käyttäen hän ja hänen puolisonsa alkoivat valmistaa kotimaisia naamareita ja sittemmin myös räpylöitä. Markkinoinnista huolehti urheiluliike; näin he rahoittivat opintojaan. Myöhemmin Patoharju kehitti myös kapillaari-ilmiöön perustuvan kotimaisen syvyysmittarin.
Hän teki alkuaikoina tiivistä yhteistyötä ensimmäisen urheilusukellusalan liikkeen Optomec Oy:n perustajan majuri evp. Bror Hjeltin kanssa.
Patoharju kasvatti nuorisoa sukelluksen pariin, toimitti alan käsikirjoja ja kemistinä oli asiantuntijana, kun fregatti St. Nikolain tykkejä pelastettiin. Hänestä kehittyi vedenalaisten esineiden konservoinnin asiantuntija.
Patoharju oli myös sukeltajien perinnejärjestön Sukeltaja-Kilta ry:n perustajajäsen ja oltermanni.
Teokset

Urheilusukelluksen aakkoset; toim.: Ora Patoharju. Suomen urheilusukeltajain liitto, 1965; 2., täyd. p. 1969.
Urheilusukelluksen ensi askeleet Suomessa; Ora Patoharju. Verkkojulkaisu, Urheilusukeltajat ry, 2.1.2008.
Oyabe

| Oyabe (小矢部市) |
| --- | --- |
 Oyaben maaseutua
 lippu:  symboli
 Oyaben sijainti Toyaman prefektuurissa
 Oyabe
 Koordinaatit: 36°40′32″N, 136°52′07″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Hokuriku
Prefektuuri:  Toyaman prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  134,07 km²
Väkiluku (11/2020):  29 488
 – Väestötiheys:  220 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Miyajiman sugi
 – Kukka:  Iris ensata
 – Kukkiva puu:  Japaninaprikoosi
 
 http://www.city.oyabe.toyama.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oyabe (jap. 小矢部市, Oyabe-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Toyaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Oyabejoen varrella. Lännessä kaupunki rajautuu Ishikawan prefektuuriin. Oyabessa on 29 488 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 134,07 neliökilometriä.
Oyaben kaupunki perustettiin vuonna 1962 liittämällä yhteen Isurugin ja Tochūn maaseutukaupungit. Kaupungin keskusta sijaitsee Isurugissa, joka kehittyi Edo-kaudella paikallisena hallintokeskuksena ja postiasemana (shukuba). Läheinen Kurikaran sola tunnetaan keskiaikaisesta Kurikaran taistelusta. Kaupungissa on esimerkiksi tekstiili- ja kumiteollisuutta, autoteollisuuden liitännäisteollisuutta ja keramiikan tuotantoa.
Oyaben luonnonnähtävyyksiin kuuluu Miyajiman rotko vesiputouksineen. Rakennettua kulttuuriperintöä edustaa muun muassa Hanyū Gokoku Hachiman-gūn šintolainen pyhäkkö, joka on valittu Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Oyabea palvelee Ainokaze Toyama -rautatien Ainokaze Toyama -rautatielinja (entinen Hokuriku-päälinja).
Kuvia

Iō-in
Crossland tower
Oyaben kantakaupunki vuoden 1975 ilmakuvassa
Isurugin rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oyabe Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Oraakkeliluuennustus

Shang-kuninkaan viikon ennuste: onko tiedossa onnettomuuksia seuraavan kymmenen päivän aikana?
Kuori-luu-ennustaminen (甲骨 jiǎgǔ, kuori-luu; tai bǔcí, perint.卜辭, yksinkert.卜辞, kirjaimellisesti halkeaman sanoma) on kiinalainen ennusmenetelmä, joka oli käytössä Shang-dynastian ja Läntisen Zhou-dynastian aikana. Oraakkeliluita on löytynyt n. 100 000 kappaletta. Kirjoitusmerkkien kokonaismäärä on n. 4 600, joista noin puolet on tähän mennessä onnistuttu tulkitsemaan.
Halkeamasta ennustamista käytettiin kärsämönvarsiennustamisen kanssa tavallisimmin uskonnollisten ja valtiollisten asioiden tutkimiseen. Tapana oli käyttää molempia menetelmiä täydentämään toisiaan. Luuennustamista pidettiin tärkeämpänä ja suoritettiin yleensä ensin.  Kärsämönvarsilla varmistettiin vastauksen pitävyys. Ennustamisia käytettiin apuna, kun keskusteltiin päätösten teosta.  Kuningas, ministerit, neuvonantajat ja joskus myös kansa pääsi esittämään mielipiteensä siitä, miten ennusmerkkejä tulee käytönnössä tulkita ja soveltaa.
Oraakkeliluutekstien kaunokirjallinen arvo on pieni, mutta niillä on tärkeä merkitys kielen- ja historiantutkimuksen lähdeaineistona.
Menetelmä

Ennustamisessa käytettiin usein härän lapaluuta tai kilpikonnan vatsakilpeä, johon tehtiin kahteen riviin pieniä koloja. Ennustaja kirjoitti luuhun ennustuksen päivämäärän ja kysymyksen. Sen jälkeen kahteen rinnakkaiseen koloon työnnettiin kuuma rautatanko, koska kysymys esitettiin tavallisesti sekä "kyllä"- että "ei"-muodossa, esim. "meneekö X naimisiin Y:n kanssa?" ja "eikö X mene naimisiin Y:n kanssa?"
Kysymys saatettiin esittää kerran, kaksi tai maksimissaan kolme kertaa. Samaan kysymykseen käytettiin lisäksi kärsämönvarsiennustusta, joka samoin voitiin suorittaa enintään kolme kertaa.
Ennustaja tulkitsi kuumennettaessa syntyneet halkeamat. Luuhun kirjoitettiin muistiin ennustuksen negatiiviset ja positiiviset tulkinnat.  Ennusteen viereen lisättiin myöhemmin merkintä asian saamasta käänteestä, ts. kommentti siitä, kuinka hyvin ennustus piti paikkansa.  Vuoden lopussa voitiin käydä läpi kaikki ennusteet ja tarkistaa niiden paikkansapitävyys.
Kysymykset koskivat kaikkia hallitsijan toimia: esi-isien palvontaa, sotaretkiä, kruunajaisia, maanviljelystä, meteorologiaa (mm. sadetta ja tuulia), sairauksia, unia ja syntymiä.
MC Eiht

| Aaron Tyler |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. toukokuuta 1970 (ikä 54)
Muusikko
Taiteilijanimi:  MC Eiht
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1985–
Tyylilajit:  Gangsta rap   West Coast hip hop
Soittimet:  piano 
Yhtyeet:  Compton’s Most Wanted
Levy-yhtiöt:  Real Talk Entertainment 
Aiheesta muualla
www.mceiht.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
MC Eiht (Aaron Tyler, s. 22. toukokuuta 1970) on yhdysvaltalainen rap-artisti ja näyttelijä. Hän aloitti uransa Compton’s Most Wanted -yhtyeessä 1980-luvun loppupuolella ja julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa We Come Strapped vuonna 1994. Hänet tunnetaan myös roolistaan vuoden 1993 elokuvassa Väkivallan kierre.
Tausta

Tyler varttui Comptonissa Kaliforniassa. Tultuaan koulussa Crips-katujengiläisten hiillostamaksi hän päätti itse liittyä mukaan jengiin ollessaan noin 13-vuotias. Tyler kiinnostui musiikista jo nuorena. Hän on kertonut saaneensa vaikutteita etenkin 1970-luvun musiikista.
Diskografia

1994: We Come Strapped
1996: Death Threatz
1997: Last Man Standing
1999: Section 8
2000: N' My Neighborhood
2001: Tha8t'z Gangsta
2002: Underground Hero
2003: Hood Arrest
2005: Veterans Day
2006: Affiliated
2006: Compton's O.G.
2007: Representin'
2009: All Starz & Strapz (Mixtape)
2017: Which Way Iz West
Oraakkelin kirja

| Oraakkelin kirja> The Man in the High Castle |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Philip K. Dick
Kieli:  englanti
Genre:  tieteisromaani
Kustantaja:  Putnam
Julkaistu:  1962
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  239
Suomennos
Suomentaja:  Matti Rosvall
Kansitaiteilija:  Jukka Murtosaari
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1992
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  307
ISBN:  951-0-18368-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Oraakkelin kirja (engl. The Man In The High Castle) on yhdysvaltalaisen tieteiskirjailija Philip K. Dickin romaani vuodelta 1962. Kirjan aiheena on vaihtoehtoinen historia, jossa liittoutuneet hävisivät toisen maailmansodan akselivalloille. Teos sijoittuu vuoden 1962 Yhdysvaltoihin, viisitoista vuotta Yhdysvaltojen antautumisen jälkeen. Kirja sai vuonna 1963 Hugo-palkinnon.
Dick joutui kirjoittamaan teoksensa nopeasti maksaakseen laskunsa, mutta Oraakkelin kirjaa Dick hioi varsin pitkään.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Morgan, Cheryl: The History Man. Emerald City elokuu 2002. (englanniksi)
Roberts, Adam: Four Novels of the 1960s by Philip K. Dick (Arkistoitu – Internet Archive). Strange Horizons 14.3.2008. (englanniksi)
SF Masterwork #73: The Man in the High Castle. SF and Fantasy Masterworks Review 14.7.2010. (englanniksi)
Oyama

| Oyama (小山市) |
| --- | --- |
 Shirahige-jinja
 lippu:  symboli
 Oyaman sijainti Tochigin prefektuurissa
 Oyama
 Koordinaatit: 36°18′53″N, 139°48′01″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Tochigin prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  171,76 km²
Väkiluku (09/2020):  167 618
 – Väestötiheys:  976 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Bambutammi
 – Kukka:  Cerasus × subhirtella
 – Lintu:  Japaninvästäräkki
 
 https://www.city.oyama.tochigi.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oyama (jap. 小山市, Oyama-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tochigin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Kantōn tasangolla. Kaupungin keskiosien läpi virtaa Omoijoki. Idässä kaupunki rajautuu Ibarakin prefektuuriin. Oyamassa on 167 618 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 171,76 neliökilometriä.
Oyamaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Utsunomiya-linja eli Tōhoku-päälinja, Mito-linja ja Ryōmō-linja sekä suurnopeusjunayhteys Tōhoku Shinkansen.
Kuvia

Suga-jinja
Oyaman linnan raunioita
Oyaman rautatieasema
Oyaman kantakaupunki vuoden 1986 ilmakuvassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oyama Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Marc-Antoine Charpentier

Marc-Antoine Charpentier
Marc-Antoine Charpentier (1643 Pariisi – 24. helmikuuta 1704 Pariisi) oli ranskalainen barokin aikakauden säveltäjä. Hän syntyi Pariisissa tai sen lähellä ja opiskeli Roomassa Giacomo Carissimin johdolla. Charpentier sävelsi muun muassa oratorioita, messuja ja oopperoita.
Charpentierin sävellyksiin viitataan usein H-numerolla Hugh Wiley Hitchcockin vuonna 1982 julkaiseman luettelon Les Œuvres de Marc-Antoine Charpentier: Catalogue raisonné mukaan. Charpentier'n Te Deumin preludi on käytössä Euroopan televisio- ja radioliiton tunnussävelenä, joka soitetaan muun muassa Eurovision laulukilpailujen alkunumerona.
Sävellyksiä > Oopperat

Les Amours d'Acis et Galatée (1678)
Les arts florissants (H. 487, 1685)
La Descente d'Orphée aux Enfers (1686–1687)
Le Jugement de Pâris (1690)
Philomele (1690)
Médée (1693)
Sävellyksiä > Baletit

Polyeucte (1679)
Sävellyksiä > Kirkkomusiikki

Messe de Minuit pour Noël (H. 9, n. 1690)
Missa Assumpta est Maria (H. 11, 1698–1702)
Te Deum (H. 146, n. 1690)
Dixit Dominus (H. 204)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marc-Antoine Charpentier Wikimedia Commonsissa
Vapaasti käytettävissä olevia Charpentierin partituureja Mutopia Project
Meiental

| Meiental |
| --- | --- |
 Näkymä Meientaliin läheltä Sustenpass-solaa heinäkuussa 2010
Sijainti:  Uri,  Sveitsi
Vuoristo:  Urin Alpit, Alpit
Meiental on Urin Alpeilla, Sveitsissä, Urin kantonissa sijaitseva laakso. Lännessä laakso päättyy 2 224 metriä korkeaan Susteninsolaan ja idässä se yhdistyy Reuss-joen yläjuoksun ympärillä levittäytyvään Urserental-laaksoon.
Länkipohjan taistelu

Länkipohjan taistelu oli Längelmäen pitäjään kuuluneessa Länkipohjan kylässä 16. maaliskuuta 1918 käyty Suomen sisällissodan taistelu. Se oli osa vuorokautta aikaisemmin käynnistynyttä valkoisten suurhyökkäystä, jonka tavoitteena oli Tampereen valtaaminen. Taistelu muistetaan erityisesti niin sanotusta Länkipohjan verilöylystä, kun valkoiset teloittivat ainakin 70–100 antautunutta punakaartilaista.
Ratkaisevat yhteenotot käytiin noin kilometrin päässä kylästä, jonne punaiset olivat linnoittautuneet puolustusasemiin pohjoiseen johtavan maantien varrelle. Muutaman tunnin kiivaan taistelun jälkeen valkoiset saivat vallattua asemat, minkä jälkeen he pääsivät vapaasti etenemään punaisten hylkäämään Länkipohjaan. Lisäksi taisteluja käytiin pari kilometriä kylän länsipuolella sijaitsevassa Vilkkilässä.
Länkipohjan taistelu oli sisällissodan siihenastisista taisteluista ankarin. Siitä muodostui lopulta yksi koko sodan käännekohdista, sillä taistelu avasi valkoisille tien punaisten Vilppulan rintaman selustaan Orivedelle, jonka jälkeen punaisten koko pohjoinen rintama joutui sekasortoon ja valkoiset pääsivät nopeasti etenemään aivan Tampereen ympäristöön. Länkipohjassa saavutettu voitto oli valkoisille merkittävä paitsi sotilaallisesti, myös moraalisesti, kun he saivat murrettua ”Tampereen lukkona” pidetyn kylän puolustuksen.