stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kilpirauhashormoni

Kilpirauhashormonien järjestelmä.
Kilpirauhashormonit ovat kilpirauhasen ja elimistön muiden kudosten valmistamia rasvaliukoisia hormoneja. Kilpirauhashormonit vaikuttavat elimistöön laaja-alaisesti, minkä vuoksi Ihmisen henkinen ja fyysinen suorituskyky edellyttää riittävän korkeita kilpirauhashormonien pitoisuuksia.
Kilpirauhanen tuottaa dijodityroniinia (T2-hormonia ja L-trijodityroniinia (T3-hormoni) sekä kalsitosiini (C145H240N44O48S2) ja tyronamiini nimisiä hormoneita.
Kilpirauhasessa syntyy lisäksi tyroksiinia eli T4-hormonia, joka toimii heikkona kilpirauhashormonina, ja jota maksa ja suolisto sekä vähäisessä määrin myös aivot ja lihakset muuntavat trijodityroniiniksi eli T3-hormoniksi. Kokonaiset 80 prosenttia kilpirauhasen tuottamasta T4-hormonista muuntuu terveen ihmisen maksassa joko aktiiviseksi T3-hormoniksi (60 %) tai pysyvästi inaktiiviseksi rT3-hormoniksi (20 %). Loput 20 prosenttia muuntuu T3-hormoniksi lähinnä suolistossa.
T1-, T2, T3 ja T4 koostuvat jodista ja tyreoglobuliini-proteiinista. T2- ja T3-hormoneita  syntyy myös muualla kehossa dejodinaasientsyymien vaikutuksesta. Dejodinaasientsyymit irrottavat jodityroniinista aina yhden jodiatomin kerrallaan.
Elimistössä syntyy dejodinaasi D3-entsyymin vaikutuksesta myös käänteistä T3-hormonia (RT3-hormoni eli 3,3’,5’-trijodityroniini). Kyseinen hormoni on biologisesti inaktiivinen ja sen tarkoituksena on suojella elimistöä vakavien sairauksien ja aliravitsemuksen aikana.
Kilpirauhashormonien toimintamekanismeja ei tunneta vielä kovin hyvin, mutta tiedetään, että ne tehostavat perusaineenvaihduntaa ja kudosten hapenkäyttöä sekä hiilihydraatteihin, rasvahappoihin ja proteiineihin littyvää aineenvaihduntaa. Kilpirauhashormonit ovat erityisen tärkeitä aivojen ja muun keskushermoston kehityksen kannalta.
Rakenne

Tyrosiini (aminohappo)
Tyroniini
(Levo)tyroksiini (T4)
Trijodityroniini (T3)
Tyronamiini
Tyroniini rakentuu kahdesta keskenään esteröityneestä bentseenirenkaasta, joista toisen para-asemassa on alaniinisivuketju, toisen para-asemassa hydroksyyliryhmä.
Kilpirauhashormoneissa tyroniinin bentseenirenkaisiin on liittynyt jodiatomeja. Kilpirauhasen erittämät kilpirauhashormonit ovat 3,5,3’,5’-tetrajodityroniini eli tyroksiini, joka sisältää neljä jodiatomia ja josta siksi käytetään lyhennettä T4; sekä 3,5,3’-trijodityroniini, jossa on kolme jodiatomia ja josta käytetään lyhennettä T3.
Trijodityroniini on paljon potentimpaa eli vaikuttaa voimakkaammin kuin tyroksiini. Tyroksiinista muokataan elimistössä trijodityroniinia.
Synteesi ja eritys

Kilpirauhashormonien synteesi tapahtuu suureksi osaksi kilpirauhasen follikkelissa, siis solunulkoisessa tilassa. Kilpirauhasen follikulaarisoluissa syntyy proteiinisynteesissä tyroglobuliini-proteiinia, joka siirtyy follikkeliin. Tyroglobuliinissa on 132 tyrosiinitähdettä ja noin 40-kertainen määrä muita aminohappoja.
Tyroideaperoksidaasi-entsyymin (follikulaarisolun follikkelinpuoleisella solukalvolla) ajatellaan katalysoivan seuraavia reaktioita:
Jodidin (I−) hapettaminen.
Jodin liittäminen tyroglobuliiniin. Jodia liittyy tyroglobuliinin tyrosiinitähteiden bentseenirenkaisiin. Vain osa tyrosiineista saa yhden tai kaksi jodiatomia. Näin tyroglobuliiniin syntyy monojodityrosiini- (MIT) ja dijodityrosiini- (DIT-)tähteitä.
Kilpirauhashormonien muodostaminen MIT- ja DIT-tähteistä. Ei tiedetä tarkalleen, miten tämä tapahtuu, mutta joka tapauksessa jotkin tyroglobuliinin MIT- ja DIT-tähteet saavat jodibentseenirenkaan muilta MIT- ja DIT-tähteiltä.
Kypsä tyroglobuliini varastoituu follikkeliin. Follikkelissa on varastossa tyroglobuliinia kolloidina.
Kun kilpirauhashormonia eritetään, ensin tyroglobuliinia otetaan follikkelista follikulaarisoluun endosytoosilla. Endosytoosirakkulaan fuusioituu lysosomi, jonka entsyymit pilkkovat tyroglobuliinia, niin että vapautuu peptidifragmentteja sekä aminohappotähteitä kuten MIT:a, DIT:a ja tyroksiinia. Yhdestä tyroglobuliinimolekyylistä saadaan 1–3 tyroksiinimolekyyliä, trijodityroniini on huomattavasti harvemmassa.
Saadun MIT:n ja DIT:n jodi kierrätetään uuteen tyroglobuliiniin liitettäväksi. Kilpirauhashormonit taas poistuvat follikulaarisolusta verenkiertoon. Kilpirauhashormoneja erittyy follikulaarisoluista suunnilleen suhteessa 1 trijodityroniini : 20 tyroksiinia. (Toisen lähteen mukaan suunnilleen suhteessa 1:10.)
Synteesi ja eritys > Erityksen säätely

Tyrotropiini lisää kilpirauhashormonien synteesiä ja eritystä. Ilman tyrotropiinia kilpirauhashormonien eritys kilpirauhasesta on aivan riittämätöntä elimistön tarpeisiin nähden.
Eräät lääkeaineet häiritsevät kilpirauhasen hormonituotantoa.
Synteesi ja eritys > Liikunnan vaikutus

Raskaan liikunnan on todettu vähentävän merkittävästi elimistön kilpirauhaspitoisuuksia sekä myös TSH-hormonin pitoisuuksia etenkin vanhemmilla ja huonokuntoisemmilla harrastajilla. Näissä tapauksissa on vältettävä liian kovaa harjoittelua. Kyseinen vaikutus kestää useamman päivän, minkä aikana kannattaa pitää taukoa liikunnasta.
Imeytyminen

Rauta häiritsee suun kautta nautitun kilpirauhashormonin imeytymistä.
Kilpirauhashormonit verenkierrossa ja kudoksissa

Trijodityroniinin (T3) puoliintumisaika on yksi vuorokausi ja tyroksiinin (T4) 5-7 vuorokautta.
Yli 99,8 % kilpirauhashormoneista kiertää verenkierrossa sitoutuneena plasmaproteiineihin. Vapaan fraktion, yleensä siis 0,2 %, pitoisuus on se millä on merkitystä hormonien vaikutuksen voimakkuuden kannalta. Joissain tilanteissa plasmaproteiinien määrät ja näin ollen myös kilpirauhashormonien kokonaismäärät veressä voivat muuttua mutta vapaiden hormonien pitoisuudet pysyä normaaleina.
Eri kudoksissa monodejodinaasi-entsyymit poistavat tyroksiinista (T4) jodiatomeja, niin että syntyy trijodityroniinia (T3). Noin 80 % veren T3:sta on syntynyt tällä tavoin kudoksissa. Kudoksissa syntyy saman entsyymin katalysoimana myös inaktiivisia metaboliitteja, rT3:a, kaksi jodiatomia sisältävää dijodityroniinia (T2), yhden jodiatomin monojodityroniinia (T1) ja joditonta tyroniinia (T0).
Vaikutukset

Kilpirauhasen tuottamilla hormoneilla on laaja-alaisia fyysisiä ja psyykisiä vaikutuksia, jotka liittyvät muun muassa aineenvaihduntaan, energiansäätelyyn ja seksuaalitoimintoihin.
Vaikutukset > Dijodityroniini

Dijodityroniini säätelee muun muuassa lepoaineenvaihduntaa ja lämmöntuottoa.
Vaikutukset > L-trijodityroniini

Trijodityroniini on välttämätöntä hermoston normaalille kehitykselle. Trijodityroniini puute kriittiseen aikaan kehityskaudella johtaa kretinismiin. Trijodityroniinia tarvitaan myös luiden kehitykseen ja pituuskasvuun.
Trijodityroniini kiihdyttää myös  perusaineenvaihduntaa (sekä anaboliaa että kataboliaa) ja natrium-kalium-pumppujen määrää lihaksissa, maksassa ja munuaisessa.
Sammakkoeläimillä kilpirauhashormoni säätelee metamorfoosia. Jos nuijapäältä poistetaan kilpirauhanen, se ei kehity aikuiseksi yksilöksi.
Vaikutukset > Tyronamiini

Tyronamiinin tiedetään osallistuvan kuumuuden säätelyyn.
Vaikutukset > Kalsitosiini

Kalsitosiini säätelee elimistön kalsiumpitoisuutta estäen hyperkalsemiaa. Kalsitosiini estää  lisäksi luuston hajoamista. Hiirikokeista on saatu kuitenkin viitteitä siitä, että elimistön luuta tuottavat mekanismit sopeutuisivat ajan kanssa kalsitosiinin puutteeseen.
Kalsitosiini osallistuu myös elimistön D-vitamiinituotantoon. Sillä saattaa olla muitakin tehtäviä, joita ei vielä tunneta.
Kalsitosiinin puute saattaa aiheuttaa ripulia.
Vaikutusmekanismi

Kilpirauhashormonireseptori (THR) on kohdesolun sisällä. Kilpirauhashormonit pääsevät kohdesoluunsa kantajaproteiinin avulla tai diffundoitumalla solukalvon läpi. Trijodityroniinin (T3) affiniteetti THR:iin on suurempi kuin tyroksiinin (T4).
Kun hormonimolekyyli kiinnittyy THR:iin, THR muodostaa dimeerin retinoidi-X-reseptorin (RXR) kanssa, ja dimeeri vaikuttaa tumassa eri geenien luentaan lisäävästi tai vähentävästi.
Tyreotropiininen vaste- ja säätelymekanismi.
Hr. Ms. Guinea

| Hr>  Ms. Guinea |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Amsterdamin telakka
Kölinlasku:  1867
Laskettu vesille:  5. toukokuuta 1870
Palveluskäyttöön:  16. lokakuuta 1873
Poistui palveluskäytöstä:  1897
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1897
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 198 t
Pituus:  62,68 m
Leveys:  12,25 m
Syväys:  4,75 m
Koneteho:  2 000 ihp
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  117-159
Aseistus
Aseistus:  2 × Armstrong 9" MLR tykkiä 4 × 30 naulan tykkiä
Hr. Ms. Guinea oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston vuonna 1873 valmistunut Buffel-luokan monitori.
Valmistus

Alus tilattiin Amsterdamin telakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1867 nimellä Matador. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1870 ja se otettiin palvelukseen 16. lokakuuta 1873.
Palvelus

Vuonna 1887 aluksen aseistus modernisoitiin, jolloin pääaseiksi tuli yksi Kruppin valmistama 280 millimetrin tykki ja apuaseiksi neljä HOtchkissin 37 millimetrin pikatykkiä ja kaksi Hotchkissin viisiputkista 37 millimetrin revolveritykkiä.
Alus poistettiin palveluksesta ja se romutettiin vuonna 1897 Bolnesissa.
Käännös suomeksi
Roger Guillemin

| Roger Guillemin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. tammikuuta 1924
Kuollut: 21. helmikuuta 2024 (100 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Lääketiede, fysiologia ja endokrinologia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1977)
Roger Charles Louis Guillemin (11. tammikuuta 1924 – 21. helmikuuta 2024) oli endokrinologi, joka palkittiin vuonna 1977 lääketieteen Nobel-palkinnolla.
Guillemin syntyi Dijonissa, mutta muutti Pohjois-Amerikkaan ja sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1965. Hänelle myönnettiin vuonna 1976 National Medal of Science. Hän oli vuodesta 1974 Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian ja vuodesta 1984 Ranskan tiedeakatemian jäsen.
Guillemin sai muusikkovaimonsa kanssa kuusi lasta. Hän muutti La Jollaan, San Diegoon aloitettuaan vuonna 1970 työt Salk Institutelle.
Kirje Diognetokselle

| Kirje Diognetokselle> Ἐπιστολὴ πρὸς Διόγνητον.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  muinaiskreikka (koinee)
Genre:  teologia, apologia, kirje
Julkaistu:  100-luku jaa.
Suomennos
Suomentaja:  Joona Salminen
Kustantaja:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura
Julkaistu:  2020
ISBN:  978-952-7272-03-9

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kirje Diognetokselle (m.kreik. Ἐπιστολὴ πρὸς Διόγνητον, Epistolē pros Diognēton, lat. Epistula ad Diognetum) on varhaiskristillinen kirje, joka luetaan apostolisten isien kirjoituksiin. Sen kirjoittajaa ei tunneta.
Historia

Kirje Diognetokselle ajoitetaan yleensä 100-luvulle, varhaisimmillaan noin vuoteen 130 ja myöhäisimmillään noin vuoden 200 tienoille ja jopa hieman myöhemmäksi. Sen kirjoittajasta ei tiedetä mitään. Kirje itsessään mainitsee kirjoittajan ”apostolien oppilaaksi”. Siksi tästä on joskus käytetty nimitystä Mathētēs, ”Oppilas”. Myöskään kirjeen vastaanottajasta ei tiedetä mitään. Se on osoitettu Diognetos-nimiselle henkilölle, joka on ollut kiinnostunut kristittyjen opista, mutta joka jää muutoin arvoitukseksi. Joskus tätä on ehdotetty samaksi Diognetokseksi joka oli eräs keisari Marcus Aureliuksen opettajista.
Kirjeeseen ei tunneta viittauksia muussa varhaiskristillisen tai keskiajan kirjallisuudessa. Kirjeen teksti tunnetaan vain yhden käsikirjoituksen, Codex Argentoratensis Graecus 9, kautta. Se laittoi kirjoituksen virheellisesti Justinos Marttyyrin nimiin. Kyseinen käsikirjoitus löydettiin Konstantinopolista vuonna 1436 ja se tuhoutui Strasbourgissa sodassa vuonna 1870. Teksti säilyi käsikirjoituksesta 1500-luvulla tehtyjen kopioiden ansiosta.
Sisältö

»Arvoisa Diognetos, olen pannut merkille, miten kiinnostunut olet kristittyjen tavasta palvella Jumalaa. Teet heitä koskien selkeitä ja harkittuja kysymyksiä. Mihin jumalaan he luottavat niin, että tätä palvoessaan he kaikki halveksivat maailmaa ja ylenkatsovat kuolemaa? Hehän eivät hyväksy kreikkalaisten pitämiä jumalia ja kavahtavat juutalaisten taikauskoa. Millaista onkaan heidän keskinäinen kiintymyksensä?»
Kirje Diognetokselle on kirjeen muodossa esitetty apologeettinen eli kristittyjä puolustava tutkielma. Aloituksen jälkeen se käsittelee pakanallisten uskomusten ja juutalaisten tapojen järjettömyyttä. Tämän jälkeen kuvataan kristittyjen elämää ja oppia, ja lopuksi esitetään pelastushistoria luomisesta lunastukseen ja tuomioon saakka. Tekstissä ei esiinny Jeesuksen tai Kristuksen nimeä. Kirjoitus käsittää 12 lukua. Alkuperäiseen tekstiin ovat todennäköisesti kuuluneet luvut 1–10. Luvut 11–12 ovat oletettavasti peräisin toisesta teoksesta, ja liitetty käsikirjoituksen loppuun.
Kirjeen sisältö luvuittain on:
Aloitus: Diognetoksen lähtökohta ja hänen kysymyksensä (luku 1)
Pakanoiden ajattelu ja epäjumalat (2)
Juutalaiset ja heidän tapansa (3)
Juutalaiset perinnäissäännöt: sapatti, paasto, ympärileikkaus ja kalenteri (4)
Millaisia kristityt ovat? (5)
Kristityt maailmassa (6)
Jumalan ilmoitus ja suunnitelma (7)
Kristittyjen todistuksen voima (7)
Jumala ja maailma (8)
Uusi aikakausi (9)
Jumalan kaltaiseksi tuleminen (10)
Sanoma Sanasta (11)
Tiedon puu (12)
Kirjallisuutta > Suomennokset

Kirje Diognetokselle. Teoksessa Apostoliset isät.  (Suomentanut Heikki Koskenniemi. 2. uudistettu painos (1. painos 1975). Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 163)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1989.  ISBN 951-9111-75-1
Kirje Diognetokselle. Suomentanut Joona Salminen. Teoksessa Apostoliset isät.  (Kokoelma varhaiskristillisiä kirjoituksia. Toimittaneet Niko Huttunen, Joona Salminen ja Ulla Tervahauta. Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 290)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 2020.  ISBN 978-952-7272-03-9
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Epistle to Diognetus. Teoksessa The Apostolic Fathers, Volume II.  (The Apostolic Fathers, Volume II: Epistle of Barnabas. Papias and Quadratus. Epistle to Diognetus. The Shepherd of Hermas. Edited and translated by Bart D. Ehrman. Loeb Classical Library 25)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 2003.
Aiheesta muualla > Teksti

Ἐπιστολὴ πρὸς Διόγνητον. Christian Classics Etheral Library. (kreikaksi)
Ἐπιστολὴ πρὸς Διόγνητον. Wikisource. (kreikaksi)
The Epistle of Mathetes to Diognetus. New Advent. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Epistle of Mathetes to Diognetus. Early Christian Writings. (englanniksi)
Apostolisten isien teokset
| --- | --- |
Klemensin kirjeet:  Ensimmäinen Klemensin kirje · Toinen Klemensin kirje
Ignatioksen kirjeet:  Ignatioksen kirje efesolaisille · Ignatioksen kirje filadelfialaisille · Ignatioksen kirje magnesialaisille · Ignatioksen kirje roomalaisille · Ignatioksen kirje smyrnalaisille · Ignatioksen kirje tralleslaisille · Ignatioksen kirje Polykarpokselle
Muut tekstit:  Barnabaan kirje · Didakhe · Hermaan Paimen · Kirje Diognetokselle · Polykarpoksen kirje filippiläisille · Polykarpoksen marttyyrikuolema
Gunver

| Gunver |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Gunwer 
Vastineita eri kielissä:  Gunvor
Nimen alkuperä:  skandinaavinen (tanskalainen) nimi 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gunver on naisen etunimi. Se on Gunvor-nimen tanskalainen ja skånelainen rinnakkaismuoto.
Gunver esiintyi suomenruotsalaisessa almanakassa Gunvor-nimen rinnalla vuosina 1973–1994. Nimipäivä oli 25. maaliskuuta. Gunver poistettiin almanakasta 1990-luvulla, koska Suomessa oli silloin kirjoilla vain yksi tämänniminen henkilö.
Guinea (täsmennyssivu)

Guinea voi viitata seuraaviin asioihin:
Maantiede

Guinea tulee Pohjois-Afrikan berbereiden sanasta aguinaw eli mykät, puhekyvyttömät. Berberit viittasivat sillä heitä etelämpänä asuviin vieraita kieliä puhuviin mustiin afrikkalaisiin. Portugalilaiset antoivat Guinea-nimen 1400-luvulla tutkimalleen Afrikan länsirannikolle.
Guinea, valtio Länsi-Afrikassa (ent. Ranskan Guinea)
Guinea-Bissau, valtio Länsi-Afrikassa (ent. Portugalin Guinea)
Päiväntasaajan Guinea, valtio Keski-Afrikassa (ent. Espanjan Guinea)
Guinea, maantieteellisenä ja historiallisena käsitteenä: koko Afrikan länsirannikon Senegalista Angolaan
Ylä-Guinea, Afrikan länsirannikon osuus Senegalista Guineanlahden perukkaan Kameruniin
Ala-Guinea, Afrikan länsirannikon osuus Guineanlahden perukasta Angolaan
Uusi-Guinea, saari Tyynellä valtamerellä
Papua-Uusi-Guinea, valtio, joka käsittää Uuden-Guinean itäosan
Muut merkitykset

guinea, Britanniassa aikoinaan käytetty, vuosina 1663–1813 lyöty englantilainen kultaraha ja rahayksikkö (21 shillinkiä eli 1,05 puntaa)
Guinea, amerikanenglannissa käytetty erittäin halventava sana amerikanitalialaisesta
marsu, englanniksi guinea pig
Gulkevitši

| Gulkevitši Гулькевичи |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Krasnodarin aluepiiri
Piiri:  Gulkevitši
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  20,84 km²
Korkeus:  100 m
Väkiluku (2013):  34 645
 – Väestötiheys:  1 710 as./km²
 – Metropolialue:  38 834
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gulkevitši (ven. Гульке́вичи) on kaupunki Krasnodarin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaukasusvuoriston juurella 150 kilometriä Krasnodarista koilliseen. Kaupunki on Gulkevitšin piirin keskus. Sen kautta kulkee Donin Rostovin ja Armavirin välinen rautatie. Asukkaita on 34 600 henkeä (vuonna 2013).lähde?
Gulkevitšin kylä on syntynyt vuonna 1875. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1961. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa on elintarviketeollisuutta ja teräsbetonirakennetehdas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gulkevitši Wikimedia Commonsissa
Gulkevitšin piirin sivusto (venäjäksi)
Kirjava ”Puolue” – Elonkehän Puolesta

| Kirjava ”Puolue” – Elonkehän Puolesta> – Ekologinen puolue Vihreät – Vihreät |
| --- | --- |
Perustettu:  1988
Lopetti:  2003
Äänenkannattaja:  Elonkehä (1995–)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirjava ”Puolue” – Elonkehän Puolesta (KIPU, ruots. Det Eko-Brokiga Partiet) oli suomalainen vihreä puolue. Puolue perustettiin vuonna 1988 nimellä Vihreät. Nimi vaihdettiin vuonna 1992 muotoon Ekologinen puolue Vihreät (EPV). Vuonna 1998 nimeksi tuli KIPU.
Puolueen perusti vihreän liikkeen vähemmistö vuonna 1988, hieman ennen Vihreän liiton rekisteröitymistä puolueeksi. Puolueen perustajajäseniä olivat muun muassa Eero Paloheimo ja Erkki Pulliainen, jotka siirtyivät kuitenkin pian Vihreään liittoon. Myös Pentti Linkola oli mukana Ekologisen puolueen toiminnassa. Linkolan mielipiteet jakoivat puolueväkeä ja hän putosi puoluevaltuustosta vuoden 1996 puoluekokouksessa. Linkolan vastaista linjaa johti Elonkehän päätoimittaja Eero Taivalsaari, jonka puoluehallitus erotti tehtävästä toukokuussa 1996. Taivalsaari ei kuitenkaan suostunut eroamaan. Hallitus vaihtoi lehden toimiston lukot, mutta Taivalsaari vaihtoi ne uudestaan. Vanha hallitus pyrki mitätöimään puoluekokouksen virheellisyyksien vuoksi.
Vuonna 1991 puolueeseen kuului alle sata jäsentä. Puolueella oli vuonna 1990 kahdeksan osastoa.
Pertti ”Veltto” Virtanen oli puolueen ainoa kansanedustaja vuosina 1995–1999. Virtanen muodosti eduskunnassa omaa nimeään kantaneen eduskuntaryhmän. Virtanen oli myös puolueen puheenjohtaja sen toimiessa KIPU-nimellä, vaikka hän ei valinnan aikaan (1998) edes kuulunut puolueeseen. Virtanen halusi puolueelle uuden nimen, koska ekologisuus koettiin hänen mielestään liian negatiivisesti mediassa ja hän halusi koota puolueen yhteyteen eri kansalaisryhmiä. Virtasen linjaukset erosivat huomattavasti muun (vanhemman) puolueväen politiikasta, mikä johti konflikteihin. Virtanen kannatti esimerkiksi EU:ta, toisin kuin puolueohjelma, jossa vaadittiin unionista irtautumista. Muun muassa entinen puheenjohtaja Parkatti lähti puolueesta.
Puolue poistettiin puoluerekisteristä kesällä 2003 sen jäätyä ilman kansanedustajia kaksissa peräkkäisissä vaaleissa.
Politiikka

Ekologinen puolue vastusti Suomen liittämistä Euroopan unioniin. Puolue teki oikeuskanslerille kyselyn toimenpiteen maanpetoksellisuudesta. Vuoden 1994 presidentinvaaleissa puolue antoi tukensa Suomen kansan itsenäisyysrintaman Keijo Korhoselle.
Ekologinen puolue piti tärkeimpänä tavoitteenaan elämän monimuotoisuuden suojelemista. Puolueen mukaan aineellisesta kasvusta tuli luopua. Se ajoi Suomen eroamista EU:sta ja muista kansainvälisistä talousjärjestöistä. Uudet tiet ja rakennukset piti puolueen mukaan jättää rakentamatta ja energian kulutusta tuli vähentää tuntuvasti. Puolue vaati myös (luomu)maatalouden palauttamista Suomen pääelinkeinoksi. Se halusi suosia pienperheitä ja rajoittaa siten väestönkasvua.
KIPU:n poliittiset linjaukset olivat huomiota herättävän omalaatuisia. Esimerkiksi eduskuntavaalien 1999 ohjelmassa puolueen tavoitteeksi ilmoitettiin ”yksisilmäisen ja värittömän talouskasvupolitiikan 'haistapaskattaminen'” ja kerrottiin, että ”jo nyt juurettomien talouskasvisten vaikutus kurjistaa puolustuskyvyttömimpien luonnollista elämää”.
Vaalit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Tulokset
Eduskuntavaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |
| 1991 | 0 | 3 835 | 0,14 % |
| 1995 | 1 | 7 865 | 0,28 % |
| 1999 | 0 | 10 378 | 0,39 % |
| 2003 | 0 | 6 659 | 0,24 % |
Kunnallisvaalit
| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |
| 1988 | 2 | 1 494 | 0,06 % |
| 1992 | 3 | 677 | 0,03 % |
| 1996 | 1 | 874 | 0,04 % |
| 2000 | 0 | 11 | 0,00 % |
Europarlamenttivaalit
| Vuosi | Mepit | Äänet | Äänet |
| 1999 | 0 | 29 215 | 2,35 % |
Kunnallisvaaleissa puolue asetti ehdokkaita vuonna 1988 neljässä, 1992 kuudessa ja 1996 12 kunnassa. Valtuutettuja se sai Harjavallassa (1988), Naantalissa (1988/1992) ja Somerolla (1996). Vaaleissa 2000 KIPU:lla oli oma lista vain Inkoossa.
Eduskuntavaaleissa puolueella oli aina ehdokkaita Helsingin, Uudenmaan ja Pirkanmaan vaalipiireissä. Ehdokaslistoja asetettiin vähintään kerran kaikissa manner-Suomen vaalipiireissä Pohjois-Savoa lukuun ottamatta. Korkeinta puolueen kannatus oli Pirkanmaalla (aiemmin Häme pohj.), josta se sai ainoan kansanedustajansa vaaleissa 1995 2,9 prosentin kannatuksella. Muissa vaalipiireissä kannatus ei koskaan ylittänyt yhtä prosenttia. Edustajapaikan saantia helpotti SMP:n, kristillisten ja EKA:n kanssa tehty vaaliliitto.
Europarlamenttivaaleissa 1999 KIPU asetti 4 ehdokasta. Puolueen entinen kansanedustaja Veltto Virtanen keräsi parlamentin ulkopuolelle jääneistä suurimman äänimäärän (28 092). Puolue oli vaaliliitossa perussuomalaisten ja EKA:n kanssa.
Johto > Puheenjohtajat

Lauri Teivainen (1988)
Eugen Parkatti (1988–?)
Tutta Uurasmaa
Yrjö Mäkinen
Samu Tirronen
Jorma Uurasmaa (1995–1996)
Taito Mikkonen (?–1998)
Pertti "Veltto" Virtanen (1998–2003)
Johto > Varapuheenjohtajat

Marjut Enqvist
Anneli Jussila (1998–?)
Johto > Puoluesihteerit

Taito Mikkonen 1991–?
Tuomas Syrjälä
Anneli Jussila
Heikki Tykkyläinen
Elonkehä ja Ekovihreät

Puolueen lehdeksi perustettiin vuonna 1995 Elonkehä, joka on jatkanut ilmestymistään puolueen kadottua poliittiselta kartalta. Ekovihreät on vuonna 1995 perustettu Vihreän liiton valtakunnallinen ympäristöasioihin keskittynyt jäsenjärjestö. Ekovihreissä on toiminut joitakin alkuperäisen Ekologisen puolueen jäseniä ja ekovihreillä on läheiset suhteet Elonkehä-lehteen. Suoraa historiallista yhteyttä entiseen puolueeseen ei yhdistyksellä kuitenkaan ole.
Aiheesta muualla

Puolueen ohjelmia (Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto)
Elonkehän sivut (Arkistoitu – Internet Archive)