stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kompastuskivet
Levinneisyys > Kompastuskivet Suomessa

Helsingin Sanomat kirjoitti 6. lokakuuta 2016 lehden kulttuurisivujen pääartikkelissa kompastuskivistä otsikolla ”Älkää unohtako meitä”. Lehti ehdotti Demnigille, että hän tulisi Suomeen asentamaan kompastuskiviä Suomen juutalaisluovutusten muistoksi. Selvittelyiden jälkeen hän lupasi saapua vuonna 2018 Helsinkiin asentamaan muutaman muistokiven.
Mika Ebeling (kd) ja 18 muuta kaupunginvaltuutettua tekivät vuonna 2016 valtuustoaloitteen muistokivistä ja myös Helsingin vasemmistonuoret julkaisivat hanketta kannattavan lausunnon. Kaupungin virkamiehet ja poliitikot hyväksyivät hankkeen. Myös Helsingin kaupunginmuseo on suhtautunut hankkeeseen myönteisesti. Museonjohtaja Tiina Merisalo totesi: ”On hienoa, että historia muistetaan. Asia on tärkeä, kivet ovat koskettava tapa muistaa".
Suomen ensimmäiset kompastuskivet muurattiin Helsinkiin Munkkiniemen Puistotielle kesäkuussa 2018. Tuolloin Gunter Demnig saapui valamaan kolme laattaa Kollmannien perheen muistoksi. Perheeseen kuuluivat Georg ja Janka Kollmann ja heidän puolitoistavuotias poikansa Franz Olof, jotka luovutettiin marraskuussa 1942 ja vietiin Tallinnan kautta Auschwitzin leirille.
Elias Kopelowskyn muistoa kunnioittava kivi valettiin kesäkuussa 2019 hotelli Tornin edustalle. Marraskuussa 2020 valettiin kivet Heinrich ja Kurt Huppertin sekä Hans Kornin muistoksi. Saksalaissyntyiselle kauppamatkustajalle Hans Szybilskille valettiin vuonna 2019 muistokivi Ruotsiin, jossa hän oleskeli ennen Suomeen tuloaan.
Kivien asentaminen vaatii lupa-asioiden hoitamista kaupungin ja taloyhtiöiden kanssa. Suomessa hankkeen taustalla on Holokaustin uhrien muisto -yhdistys.
Turkuun asennettiin lokakuussa 2022 Suomen kahdeksas kompastuskivi. Hans Eduard Szybilskin viimeinen tunnettu asuinpaikka on ollut Turussa marraskuussa 1942. Hänet vangittiin Turussa ja karkotettiin Saksaan. Turun kaupunki asensi kompastuskiven Vartiovuorenkatu 1:n eteen, joka oli Szybilskin viimeisin tiedossa oleva kotiosoite ennen hänen joutumistaan Auschwitziin.
Levinneisyys > Luettelo Suomen kompastuskivistä

Luettelossa on Suomessa sijaitsevia Gunter Demnigin asentamia kompastuskiviä aikajärjestyksessä. Samassa paikassa asuneiden muistolaatat voivat sijaita lähekkäin:
| Omistettu | Katuosoite | Alue | Kaupunki | Kartalla | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Georg Kollmann, Janka Kollmann ja Franz Olof Kollmann | Munkkiniemen puistotie 18 | Munkkiniemi | Helsinki | 60.1976°N, 24.8778°E | 2018 |  |  |
| Elias Kopelowsky | Yrjönkatu 26, Hotellin Tornin edusta | Keskusta | Helsinki | 60.1679°N, 24.9385°E | 2019 |  |  |
| Hans Korn | Korkeavuoren­katu 3 | Ullanlinna | Helsinki | 60.16°N, 24.9467°E | 2020 |  |  |
| Heinrich Huppert ja Kurt Huppert | Viherniemen­katu 5 | Hakaniemi | Helsinki | 60.179°N, 24.9531°E | 2020 |  |  |
| Hans Eduard Szybilsk | Vartiovuoren­katu 1 | II kaupunginosa | Turku |  | 2022 |  |  |
Levinneisyys > Kompastuskivet Ruotsissa

Ruotsin kolme ensimmäistä kompastuskiveä muurattiin kolmeen eri osoitteeseen Tukholmassa kesäkuussa 2019:
Kungsholmstorg 6, Kungsholmen (Erich Holewa)
Apelbergsgatan 36, Norrmalm (Hans Szybilski)
Gumshornsgatan 6, Östermalm (Curt Moses)
Erich Holewa
Hans Szybilski
Curt Moses
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kompastuskivet Wikimedia Commonsissa
Gunter Demnigin Kompastuskivet-projektin Internet-sivusto
Suomen Kuvalehti 24.7.2009, "Kompastuskivet muistuttavat holokaustin kauhuista" (Arkistoitu – Internet Archive)
Karismo, Anna, Tämä mies tekee Saksassa työtä, joka vaatii piilopaikan – muistolaatat natsien uhreille valmistuvat äärioikeiston uhan alla, Yle 21.1.2024.
Gunter Demnig
Kartta maista, joissa oli kompastuskiviä (oranssi) tai suunniteltuja (vaalea oranssi) syyskuussa 2022.
Luettelo Tanskan hallitsijoista

| Tanskan kuningas |
| --- | --- |
 Danmarks konge
 Kuninkaan käyttämä lippu
 Nykyinen kuningas Frederik X vuonna 2021
 Nykyinen Frederik X 14. tammikuuta 2024 lähtien
Puhuttelu:  Teidän Majesteettinne
Virka-asunto:  Amalienborgin linna
Kauden pituus:  elinikäinen
Perustettu:  936 (?)
Ensimmäinen:  Gorm Vanha
Kotisivut:  https://www.kongehuset.dk/
Tämä on luettelo Tanskan hallitsijoista. Tanska on ollut kuningaskunta 900-luvulta asti, ja se on yksi Euroopan vanhimpia kuningaskuntia. Luettelo alkaa Gorm Vanhasta ja loppuu nykyiseen kuninkaaseen Frederik X:teen.
Hardeknud on ensimmäinen historiallinen henkilö, jota voidaan pitää kuninkaana, mutta virallisesti ensimmäiseksi kuninkaaksi tanskalaiset katsovat Gorm Vanhan. Katso myös: luettelo varhaisista Tanskan hallitsijoista.
Tanskan kuninkaat hallitsivat Tanskaa vuoteen 1396.
Vuosina 1380–1396 Tanska ja Norja olivat personaaliunionissa.
Vuosina 1397–1536 Tanska kuului Kalmarin unioniin.
Tanska-Norjan kuningaskunta vuosina 1536–1814
Tanskan kuningaskunta 1814 – nykypäivä
Personaaliunionissa Islannin kanssa vuosina 1918–1944
Luettelo Tanskan hallitsijoista > Knýtlinga-suku

| monarkki | monarkki | vallassa | syntynyt | puoliso(t) | kuollut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Gorm Vanha | 936 – 958/64 | ei tietoa | Thyra | 958/64 |
|  | Harald Sinihammas | 958/64–985/6 | ei tiedossa | (1) Gunhild (2) Tove fra Venden tammikuu 963 (3) Gyrid Olafsdottir  | 1. marraskuuta 985 (tai 986 tai 987) Jomsborgissa |
|  | Sven Haaraparta | 986–1014 | 17. huhtikuuta 963 | (1 & 2) Gunhild Świętosława tai Sigrid Storråda | 3. helmikuuta 1014 Gainsboroughissa, Lincolnshiressa |
|  | Harald II | 1014–1018 (?) | n. 996–998 | naimaton ? | 1018 |
|  | Knuut Suuri | 1019–1035 | n. 985/995 | (1) Aelfgifu Northamptonilainen (2) Emma Normandialainen | 12. marraskuuta 1035 Shaftesburyssa |
|  | Knuut III Hardeknut | 1035–1042 | n. 1020 Englannissa | naimaton | 8. kesäkuuta 1042 Lambethissa |
Luettelo Tanskan hallitsijoista > Hårfagreætta-suku

| monarkki | monarkki | vallassa | syntynyt | puoliso(t) | kuollut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Maunu Hyvä  | 1042–1047 | n. 1024 Norjassa | naimaton | 25. lokakuuta 1047 Sjællandissa |
Luettelo Tanskan hallitsijoista > Bjälbo-suku

| monarkki | monarkki | Vallassa | Syntynyt | Avioliitto | Death |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Olavi Haakoninpoika |  3. toukokuuta  1376 – 1387 | joulukuun alku 1370 Akershusin linnassa | naimaton | 3. elokuuta 1387 Falsterbohusin linnassa, Falsterbossa |
Luettelo Tanskan hallitsijoista > Estridsen-suku

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | monarkki | Vallassa | Syntynyt | Avioliitto | Kuollut |
|  | Margareeta I | 1387–1412 (de facto) | n.  1353 Søborgin linnassa | Olavi Haakoninpoika 9. huhtikuuta 1363 Kööpenhaminassa | 28. lokakuuta 1412 laivassa Flensburginvuonolla |
Luettelo Tanskan hallitsijoista > Griffin-suku

| monarkki | monarkki | Vallassa | Syntynyt | Avioliitto | Kuollut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Eerik XIII Pommerilainen | 1412 – 1439 | n. 1381/82 Rügenwaldessa | Philippa Englantilainen 26. lokakuuta 1406 Lundissa | 24. syyskuuta 1459 Rügenwaldessa |
Luettelo Tanskan hallitsijoista > Wittelsbach, Pfalz-Neumarkt-suku

| monarkki | monarkki | Syntynyt | Avioliitto | Kuollut |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kristoffer Baijerilainen | 26. helmikuuta 1416 Neumarkt in der Oberpfalzissa | Dorotea Brandenburgilainen 12. syyskuuta 1445 Kööpenhaminassa | 5.-6. tammikuuta 1448 Helsingborgissa |
Luettelo Tanskan hallitsijoista > Glücksburgin suku

| monarkki | monarkki | vallassa | syntynyt | puoliso(t) | kuollut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kristian IX | 15. marraskuuta 1863 – 29. tammikuuta 1906 | 8. huhtikuuta 1818 Schleswigssa | Louise Hessen-Kassel | 29. tammikuuta 1906 (87 vuotta) Kööpenhaminassa |
|  | Fredrik VIII | 29. tammikuuta 1906 – 14. toukokuuta 1912 | 3. kesäkuuta 1843   Kööpenhaminassa | Ruotsin prinsessa Louise | 14. toukokuuta 1912 (68 vuotta) Hampurissa Saksassa |
|  | Kristian X | 14. toukokuuta 1912 – 20. huhtikuuta 1947 | 26. syyskuuta 1870  Kööpenhaminassa | Alexandrine von Mecklenburg-Schwerin | 20. huhtikuuta 1947 (76 vuotta)  Kööpenhaminassa |
|  | Fredrik IX | 20. huhtikuuta 1947 – 14. tammikuuta 1972 | 11. maaliskuuta 1899 Lyngby-Taarbækissa | Ruotsin prinsessa Ingrid | 14. tammikuuta 1972 (72 vuotta) Kööpenhaminassa |
|  | Margareeta II | 14. tammikuuta 1972 – 14. tammikuuta 2024 | 16. huhtikuuta 1940 (ikä 84) Kööpenhaminassa | Henri de Laborde de Monpezat |  |
|  | Frederik X | 14. tammikuuta 2024 - | 26. toukokuuta 1968 (ikä 56) Kööpenhaminassa | Mary Donaldson |  |
Kristina Rolin

Kristina Rolin on suomalainen tieteenfilosofi. Hän väitteli Minnesotan yliopistossa filosofian tohtoriksi vuonna 1996. Hän on työskennellyt Helsingin yliopistossa tutkijana vuosina 2014–2018, ja työskentelee nykyään Tampereen yliopistossa tutkimusetiikan yliopistonlehtorina. Lisäksi hän toimii ohjaajana Suomen Akatemian tutkimushankkeessa Sosiaalinen ja kognitiivinen monimuotoisuus tieteissä. Rolinin tutkimukset ovat keskittyneet ennen kaikkea sosiaaliseen tietoteoriaan, yhteiskuntatieteiden filosofiaan, tieteen etiikkaan sekä feministiseen filosofiaan, ja hänen julkaisujaan löytyy monista merkittävistä alan kirjoista. Hän on osallistunut lisäksi lukuisiin eriarvoisuus- ja kestävyyshankkeisiin.
Teoksia

Rolin, Kristina: Onko voitonmaksimointi moraalisesti oikeutettua? teoksessa Talous ja filosofia. Helsinki: Gaudeamus, 2013.
Rolin, Kristina & Kakkuri-Knuuttila, Marja-Liisa & Henttonen, Elina (toim.): Soveltava yhteiskuntatiede ja filosofia.  Helsinki:  Gaudeamus, 2006.  ISBN 951-662-974-1
Rolin, Kristina: Humanistisen ja yhteiskun tatieteellisen tutkimuksen perinteet teoksessa Etiikkaa ihmistieteille. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.
Husu, Liisa & Rolin, Kristina (toim.): Tiede, tieto ja sukupuoli. Helsinki: Gaudeamus, 2005.
Rolin, Kristina: Mitä feministinen tietoteoria ja tieteenfilosofia ovat? teoksessa Feministinen filosofia. Helsinki: Gaudeamus, 2005
Rolin, Kristina: Sosiaalinen epistemologia ja valta tiedeyhteisössä. teoksessa Mitä on valta? Helsinki: Unipress, 2000.
Rolin, Kristina, Kakkuri-Knuuttila, Marja-Liisa, ym. (toim.): Soveltava yhteiskuntatiede ja filosofia. Helsinki: Gaudeamus, 2006 ISBN 951-662-974-1
Aiheesta muualla

Kristina Rolin's Homepage at the University of Helsinki (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Wesley Fofana

Wesley Fofana pelaamassa Leicester Cityn joukkueessa vierasottelussa Manchester Unitedia vastaan 2. huhtikuuta 2022.
Wesley Fofana (s. 17. joulukuuta 2000 Marseille, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa, johon hän siirtyi Leicester Citystä elokuussa 2022. Hänen sopimuksensa Chelsean kanssa ulottuu kesäkuun 2029 loppuun.
Ennen siirtymistään Leicester Cityyn Fofana edusti kotimaassaan Ranskassa tuolloin Ligue 1:ssä pelannutta AS Saint-Étienneä. Hän pelasi 20 Ligue 1 -ottelua ja teki niissä yhden maalin, joulukuussa 2019 OGC Niceä vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi kaksi ottelua. Leicesterissä hän pelasi runsaan kahden kauden aikana 37 ottelua Valioliigassa, kuusi peliä Eurooppa-liigassa sekä viisi ottelua Konferenssiliigassa, jossa hän teki yhden maalin. Hän pelasi neljä ottelua, mukaan lukien finaali, Leicesterin voittaessa FA Cupin 2021. Hän oli pohjeluun murtuman vuoksi yli seitsemän kuukautta sivussa kaudella 2021–2022.
Fofana pelasi debyyttikaudellaan 2022–2023 Chelseassa 15 ottelua Valioliigassa ja viisi peliä Mestarien liigassa. Hän teki kummassakin kilpailussa yhden maalin. Hän joutui lokakuussa 2022 tulleen polvivamman vuoksi jäämään neljäksi kuukaudeksi tauolle. Kauden 2023–2024 hän oli kokonaan sivussa ristisidevamman vuoksi.
Fofana pelasi yhden ottelun Ranskan alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa ja viisi ottelua alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi yhden ottelun alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021. Ranskan jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi toistaiseksi ainoan ottelunsa EM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan kesäkuussa 2023.
Myh’ailo Mudryk

Myh’ailo Mudryk.
Myh’ailo Mudryk (s. 5. tammikuuta 2001 Krasnohrad) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa ja on pelannut kesäkuusta 2022 alkaen Ukrainan miesten maajoukkueessa.
Mudryk siirtyi Šah’tar Donetskia junioreihin vuonna 2016. Hän pelasi lokakuussa 2018 edustusjoukkueessa yhden Ukrainan Cupin ottelun, mutta aikuisten liigatasolla hän teki ensiesiintymisensä kevätkaudella 2019 lainasopimuksella Arsenal Kiovan joukkueessa. Heinäkuussa 2020 Mudryk pelasi kauden 2019–2020 lopulla kolme liigaottelua Šah’tar Donetskin joukkueessa. Syksyn 2020 hän pelasi lainalla Desna Tšernihivin liigajoukkueessa. Tammikuussa 2021 Mudryk palasi Donetskiin. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 11 liigaottelua ja teki ensimmäiset kaksi liigamaaliaan, syyskuussa Mariupolia ja marraskuussa Kolos Kovalivkaa vastaan. Kauden 2021–2022 Mestarien liigassa hän pelasi joukkueensa kaikki kuusi ottelua mutta vain kerran avauskokoonpanossa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Ukrainan pääsarjassa 12 ottelua, joissa teki seitsemän ja syötti kuusi maalia. Kauden 2022–2023 Mestarien liigassa hän pelasi Šah’tarissa kuusi ottelua, joissa teki kolme maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä.
Mudryk siirtyi Englannin Valioliigassa pelaavaan Chelseaan 70 miljoonan euron siirtosummalla tammikuussa 2023. Ensimmäisen ottelunsa hän pelasi valioliigaottelussa Liverpoolia vastaan myöhemmin samassa kuussa. Hän pelasi loppukauden aikana 15 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa seitsemän, ja antoi kaksi maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän pelasi kahdessa ottelussa. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 31 valioliigaottelua, joissa hän oli avauskokoonpanossa 18 kertaa. Hän teki kauden aikana viisi liigamaalia: lokakuussa Fulhamia ja Arsenalia, joulukuussa Crystal Palacea, maaliskuussa Newcastlea sekä toukokuussa Nottinghamia vastaan.
Mudryk on pelannut useissa Ukrainan juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi kaksi ottelua Ukrainan edetessä välieriin alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023. Ukrainan miesten maajoukkueessa hän pääsi ensimmäisen kerran vaihdosta kentälle kesäkuussa 2022 MM-jatkokarsintaotteluissa Skotlantia ja Walesia vastaan, ja tappio jälkimmäisessä tiesi Ukrainan jäämistä MM-kisojen ulkopuolelle. Myöhemmin samassa kuussa Mudryk pelasi kolme Kansojen liigan ottelua ja oli ottelussa Armeniaa vastaan ensi kertaa avauskokoonpanossa. EM-kilpailuissa 2024 hän oli avauskokoonpanossa Ukrainan kahdessa ensimmäisessä ottelussa. Kaikkiaan hän on kesäkuun 27. päivään 2024 mennessä pelannut 23 A-maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia: lokakuussa 2023 EM-karsintaottelussa Maltaa vastaan ja maaliskuussa 2024 EM-jatkokarsintojen loppuottelussa 2–1-voittomaalin Islantia vastaan.
Thibaut III (Champagne)

Thibaut III (13. toukokuuta 1179 – 24. toukokuuta 1201) oli Champagnen kreivi vuodesta 1197 aina kuolemaansa asti.
Hänen vanhempansa olivat Champagnen kreivi Henri I ja Ranskan prinsessa Marie (1145–1198), joka oli Ranskan kuningas Ludvig VII:n ja tämän ensimmäisen puolison, herttuatar Elenoora Akvitanialaisen vanhin tytär. Hänellä oli kolme sisarusta, joista vanhemmasta veljestä Henri II:sta tuli Jerusalemin kuningas Henrik I jure uxoris eli avioliittonsa kautta kuningatar Isabella I:n kanssa, vanhin sisar Scholastique de Champagne (1172–1219) avioitui Mâconin kreivi Guillaume IV: kanssa ja vanhempi sisar Marie de Champagne (n. 1174–1204) avioitui Latinalaisen keisarikunnan keisari Balduin IV:n kanssa. Hän oli sekä Englannin kuningas Rikhard Leijonamielen että Ranskan kuningas Filip II:n sisarenpoika. Hän oli Blois-sukua.lähde?
Avioliitto ja lapset

Hän avioitui 1. heinäkuuta 1199 Chartresissa Navarran prinsessa Blanche (noin 1177–1229) kanssa, joka oli Navarran kuningas Sancho Garces VI:n ja Kastilian prinsessa Sanchan nuorin tytär.
Heille syntyi kaksi lasta:
Marie, Blanchen kerrotaan synnyttäneen Marie-nimisen esikoistyttären ennen puolisonsa kuolemaa toukokuussa 1201. Asiakirjoissa on vähän viittauksia tähän Marieen, mutta koska Blanche avioitui heinäkuussa 1199, Marie olisi ollut alle kaksivuotias isänsä kuoleman aikaan. Yksi Blanchen ja Filip II:n välisen sopimuksen ehdoista, jotka vahvistivat hänen poikansa perinnön, oli että Marie oli lähetettävä Pariisiin saadakseen kasvatuksensa hovissa.
Thibaut IV
Kreivi

Hänen edeltäjänsä, vanhempi veli Henrik II määräsi hänet perillisekseen lähdettyään Pyhään maahan kolmannelle ristiretkelle. Hän teki läheistä yhteistyötä setänsä ja Ranskan kuningas Filip II:n kanssa. Thibaut valittiin neljännen ristiretken johtajaksi marraskuussa 1199 hovissaan, Ecry-sur-Aisnen linnassa järjestetyissä turnajaisissa. Hän kuoli vain 22-vuotiaana toukokuussa 1201 ja ristiretken johtajaksi värvättiin Boniface I de Monferrant. Thibaut haudattiin isänsä Henri I:n viereen Pyhän Stephanin kirkkoon Troyesissa.lähde?
Perintö

Hänen seuraajakseen Champagnen kreivinä astui hänen kuolemansa jälkeen syntynyt poika Thibaut IV, josta tuli myöhemmin myös Navarran kuningas Thibaut I. Thibaut IV:n alaikäisyyden aikana leski, Navarran prinsessa Blanche hallitsi valtionhoitajana seuraavat 21 vuotta, jolloin Thibaut III:n edeltäjän Henrik II:n tyttäret Alix ja Philippa riitauttivat perinnön. Thibaut IV väitti peusteettomasti tyttärien olevan äpäriä, koska heidän äitinsä Isabella I:n ensimmäinen avioliitto oli mitätöity puutteellisesti ja siksi laittomia perimään. Hän joutui kuitenkin korvaamaan Alixin ja Philippan perinnön huomattavalla summalla.
Käännös suomeksi
William Saliba

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 William Saliba vuonna 2022.
Henkilötiedot
Koko nimi: William Alain André Gabriel Saliba
Syntymäaika: 24. maaliskuuta 2001 (ikä 23)
Syntymäpaikka: Bondy, Ranska
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 192 cm
Seura
Seura: Arsenal
Pelinumero: 2
Junioriseurat
2008–2014: AS Bondy
2014–2016: FC Montferneill
2016–2018: Saint-Étienne
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018–2019 | Saint-Étienne | 16 | (0) |
| 2019– | Arsenal | 80 | (6) |
| 2019–2020 | → Saint-Étienne | 12 | (0) |
| 2021 | → Nice | 20 | (1) |
| 2021–2022 | → Marseille | 36 | (0) |
Maajoukkue
| 2017 | Ranska U16 | 7 | (1) |
| 2017–2018 | Ranska U17 | 6 | (2) |
| 2018 | Ranska U18 | 5 | (1) |
| 2018 | Ranska U19 | 3 | (0) |
| 2019 | Ranska U20 | 1 | (0) |
| 2021– | Ranska U21 | 5 | (0) |
| 2021– | Ranska | 26 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. joulukuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. joulukuuta 2024.
| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Qatar 2022 | Jalkapallo |  |
William Alain André Gabriel Saliba (s. 24. maaliskuuta 2001) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia.
Seurajoukkueura

Saliba pelasi kaudella 2018–2019 Saint Etiennessä 16 Ligue 1:n ottelua. Hän siirtyi kesällä 2019 englantilaisseura Arsenaliin, mutta vietti seuraavan kauden vielä lainalla Saint Etiennessä, jossa pelasi 12 Ranskan pääsarjaottelua ja kaksi peliä Eurooppa-liigassa. Kevätkauden 2021 hän oli lainalla Ligue 1:n Nicessä, jossa teki 20 liigaottelussa yhden maalin. Kauden 2021–2022 hän vietti lainasopimuksella Marseillessa, jossa hän pelasi 36 Ranskan pääsarjaottelua, kuusi peliä Eurooppa-liigassa ja seitsemän ottelua Konferenssiliigassa.
Saliba pelasi ensimmäisen ottelunsa Arsenalin edustusjoukkueessa Valioliigan avauskierroksella Crystal Palacea vastaan elokuussa 2022, ja nousi saman tien vakiopelaajaksi Arsenalin avauskokoonpanoon. Ensimmäisen maalinsa hän teki Bournemouthia vastaan kolmannella sarjakierroksella. Hän pelasi avauskaudellaan 27 valioliigaottelua ja teki kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi neljä ottelua. Kaudella 2023–2024 hän pelasi täyden ajan Arsenalin kaikissa 38 valioliigaottelussa sekä teki maalin marraskuussa Burnleyä ja halmikuussa West Hamia vastaan. Mestarien liigassa hän oli avauskokoonpanossa kaikissa kymmenessä ottelussa. Kauden alussa hän voitti FA Community Shieldin.
Maajoukkueura

Saliba on edustanut Ranskaa useissa nuorten maajoukkueissa. Hän pelasi Ranskan miesten maajoukkueessa ensimmäisen kerran Norsunluurannikkoa vastaan maaliskuussa 2022. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2022 Ranskan hopeajoukkueessa 27 minuuttia alkulohkon ottelussa Tunisiaa vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa kuudessa ottelussa. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 26 miesten maaottelua.
Eurovision laulukilpailu 2024

| Eurovision laulukilpailu 2024 ”United by Music” (”Musiikin yhdistämä”) |
| --- | --- |


Päivämäärät
1. semifinaali:  7. toukokuuta 2024
2. semifinaali:  9. toukokuuta 2024
Finaali:  11. toukokuuta 2024
Isäntä
Tapahtumapaikka:  Malmö Arena, Malmö, Ruotsi
Juontaja(t):  Petra Mede Malin Åkerman
Isäntämaan toimittaja:  SVT
Avajaisnumero:  Semifinaali 1:  ”Fuego”: Eléni Fouréira ”Popular”: Eric Saade ”SloMo”: Chanel Semifinaali 2:  ”Tattoo”: Petra Mede ja  Malin Åkerman Finaali:  ”Hooked on a Feeling”: Björn Skifs Lippuparaati tunnettujen ruotsalaisten kappaleiden tahtiin
Väliaikanumero:  Semifinaali 1:  ”Euphoria”: Johnny Logan ”Who's Laughing Now”,  ”Kite” ja ”Honey Boy”:  Benjamin Ingrosso Semifinaali 2:  ”My Number One”:  Élena Paparízou ”Take Me to Your Heaven”: Charlotte Perrelli ”Everyway That I Can”:  Sertab Erener ”We Just Love Eurovision Too Much”: Petra Mede, Charlotte Perrelli, Sarah Dawn Finer (Lynda Woodruff) ”Cha cha cha”: Käärijä ”Diggi-loo diggi-ley”: Herreys Finaali:  ”Crying at the Discoteque”: Alcazar Abba ”Waterloo”: Carola, Charlotte Perrelli ja Conchita Wurst ”Forever” ja ”Tattoo”: Loreen
Osallistujat
Osallistujien määrä:  37
Palaavat maat:   Luxemburg
Vetäytyvät maat:   Romania
Äänestys
Voittaja:   Sveitsi ”The Code”
Nolla pistettä saaneet:   Yhdistynyt kuningaskunta (yleisöäänet)
Osallistujakartta

   Maat, jotka pääsivät finaaliin vuonna 2024   Maat, jotka eivät päässeet finaaliin vuonna 2024   Maat, jotka diskattiin vuonna 2024    Maat, jotka olivat osallistuneet ennen, mutta eivät osallistuneet vuonna 2024  
Eurovision laulukilpailu · Teemasivu
 ◄ 2023  2025 ► 
Eurovision laulukilpailu 2024 oli 68. Eurovision laulukilpailu. Kilpailu järjestettiin Malmössä, Ruotsissa, Loreenin voitettua vuoden vuoden 2023 kilpailun kappaleella ”Tattoo”. Kilpailun semifinaalit järjestettiin 7. ja 9. toukokuuta ja finaali 11. toukokuuta 2024. Euroviisut järjestettiin Ruotsissa seitsemättä kertaa ja Malmössä kolmannen kerran: aiemmin kilpailu on järjestetty Tukholmassa vuosina 1975, 2000 ja 2016, Göteborgissa vuonna 1985 sekä Malmössä vuosina 1992 ja 2013.
Kilpailun voitti Sveitsiä edustanut Nemo kappaleellaan ”The Code”. Nemo sai eniten ääniä tuomareilta, mutta jäi yleisöääniltään yli sata pistettä jälkeen toiseksi tulleesta Kroatian Baby Lasagnasta. Kolmanneksi sijoittuivat Ukrainaa edustaneet Alyona Alyona ja Jerry Heil kappaleellaan ”Teresa & Maria”. Kyseessä oli Sveitsin kolmas viisuvoitto; aiemmat voitot olivat vuosilta 1956 ja 1988.
Kilpailuun osallistui 37 maata. Luxemburg palasi kilpailuun yli 30 vuoden tauon jälkeen, maan osallistuttua viimeksi euroviisuihin vuonna 1993. Romania puolestaan vetäytyi, sillä Euroviisuja Romaniassa esittävän tv-yhtiön TVR:n budjettiesitys hylättiin.