stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yrjö Marjokorpi
Aiheesta muualla

Urkutaiteilija Yrjö Marjokorpi, Sigurd Rasmussenin valokuva 1930-luvun alkupuolelta, Museovirasto, Historian kuvakokoelma, Fazerin konserttitoimiston kokoelma (Fennica)
Joel Elstelä

Joel Tapani Elstelä (s. 25. joulukuuta 1961 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja teatteriohjaaja. Hän on julkaissut yhden nuorisoromaanin, yhden novellikokoelman, natsi-Saksaan sijoittuvan historiallisen romaanin Sirkusleijonan mieli sekä vuoden 1913 Saksaan sijoittuvan historiallisen romaanin Izak.
Teatteriura

Elstelä perusti vuonna 1989 helsinkiläisen Teatteri Beowulfin, jonka johtajana ja hallituksen puheenjohtajana hän toimi teatterin lopettamiseen 2014 saakka. Hän on ohjannut teatteri Beowulfin lisäksi muun muassa Lahden kaupunginteatteriin, Tampereen teatteriin, Kotkan kaupunginteatteriin, Kokkolan kaupunginteatteriin, Kouvolan teatteriin, Riihimäen teatteriin, Haminan teatteriin, Hangon teatteriin, Helsingin kaupunginteatteriin ja Tampereen komediateatteriin. Vuosina 2013–14 Elstelä vieraili ohjaajana Uudenkaupungin teatterissa toimien vierailunsa ajan myös teatterinjohtajan viransijaisena. Ohjaustöitten lukumäärä kipuaa vuoteen 2013 mennessä toiselle sadalle.lähde?
Elstelä on kirjoittanut lahtelaiselle säveltäjälle Harri Ahmakselle kaksi oopperalibrettoa sekä kirjoittanut useita näytelmiä, mm. Anton Tšehovin novelleihin perustuvan komedian Kesä Melihovossa 1904, lastennäytelmän Nukketyttö ja musiikkinäytelmän Punaiset ovet, jonka musiikkina toimivat Hannu (Tuomari) Nurmion laulut sekä musiikkinäytelmän Rautapuu, jonka on säveltänyt tamperelainen muusikko Jukka Viitasaari.lähde?
Isoisänsä Mika Waltarin aiheen pohjalta Elstelä on kirjoittanut musikaalin Kulkurin valssi sekä dramatisoinut Waltarin Komisario Palmu -romaaneihin perustuvat näytelmät Komisario Palmun erehdys ja Kaasua, komisario Palmu. Jälkimmäinen Palmu-näytelmä perustuu Waltarin salapoliisiromaaniin Kuka murhasi rouva Skrofin?. Elstelä myös ohjasi näytelmistä kantaesitykset Komisario Palmun erehdyksestä Helsingin kaupunginteatteriin (2016) ja Kaasua, komisario Palmusta Tampereen Komediateatteriin (2017). Vuonna 2021 syksyllä ensi-iltansa Komediateatterissa sai Elstelän dramatisoima Levätkää rauhassa, komisario Palmu.
Elstelä on myös suomentanut muun muassa William Shakespearen tuotantoa. Hänen suomennoksiaan on myös nähty Helsingin kaupunginteatterin näyttämöllä (Peter Quilter: Sateenkaaren taa; John Murrell: Aurinko ja minä). Käännösnäytelmistä  mm. Sipoon teatteri on esittänyt Suomen kantaesityksinä Elstelän suomentamat ja ohjaamat suositut brittinäytelmät Pokka pitää (Roy Clarke: Keeping Up Appearences), Maanalainen armeija iskee jälleen (Jeremy Lloyd ja David Croft: ’Allo ’Allo) sekä Sherlock Holmes ja Moriartyn naamio (Hugh Leonard: Sherlock Holmes and The Mask of Moriarty). Elstelä on Suomen teatteriohjaajien liiton sekä Suomen näytelmäkirjailijaliiton jäsen.lähde?
Yksityiselämä

Joel Elstelä elää avoliitossa, ja hänellä on vuonna 1997 syntynyt tytär.
Joel Elstelä on kirjailija Satu Waltarin ja teatteriohjaaja Esko Elstelän poika. Hän on siis kirjailija Mika Waltarin tyttärenpoika sekä elokuvaohjaaja Ossi Elstelän pojanpoika. Näyttelijät Kristiina Elstelä sekä Riitta Elstelä ovat hänen tätejään.
Teokset

Ensi-ilta lokakuussa.  WSOY, 1981.  951-0-10708-5
Kuulustelu ja muita novelleja.  WSOY, 1990.  951-0-16150-0
Sirkusleijonan mieli.  WSOY, 2021.  ISBN 978-951-0-46844-9
Izak. WSOY, 2024.  9789510506110
Näytelmiä

| Nimi | Tehtävä | Ensi-ilta vuosi | Esityspaikka |
| --- | --- | --- | --- |
| Kovan onnen enkeli | Ohjaaja | 1997 | Lahden Kaupunginteatteri  |
| Murha Maalaiskylässä | Ohjaaja | 1999 | Tampereen Teatteri  |
| Paluu kielletylle planeetalle | Ohjaaja | 2000 | Kokkolan Kaupunginteatteri  |
| Punahilkka | Dramaturgi/ohjaaja | 2001 | Riihimäen Teatteri  |
| Amelei, majava ja kuningas katolla | Ohjaaja | 2001 | Kouvolan Teatteri  |
| Sotilaan tarina | Kääntäjä | 2003 | Vaasan Kaupunginteatteri  |
| Aurinko ja minä | Kääntäjä | 2008 | Helsingin Kaupunginteatteri  |
| Kahden maailman hotelli | Ohjaaja | 2008 | Kotkan Kaupunginteatteri  |
| Pokka pitää | Ohjaaja | 2013 | Uudenkaupungin Teatteri  |
| Saiturin joulu | Ohjaaja | 2013 | Uudenkaupungin Teatteri  |
| Komisario Palmun erehdys | Sovitus/ohjaaja | 2016 | Helsingin Kaupunginteatteri  |
| Kaasua, komisario Palmu! | Dramaturgi/ohjaaja | 2017 | Tampereen Komediateatteri  |
| Levätkää rauhassa, komisario Palmu | Dramaturgi | 2021 | Tampereen Komediateatteri  |
Muu tuotanto

Kustannusosakeyhtiö Otavan järjestämässä Suuret rakkaustarinat -novellikilpailussa Elstelän novelli "Naara" valittiin kymmenen parhaan joukkoon Niina Miettisen toimittamaan antologiaan.
Tunnustukset ja palkinnot

Elstelän romaani Sirkusleijonan mieli oli 2021 ehdokkaana Finlandia-palkinnon saajaksi
Elstelän romaani Izak oli 2025 ehdokkaana Runeberg-palkinnon saajaksi
Aiheesta muualla

Joel Elstelä Näytelmät.fi -sivustolla.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet
Bhikkhuni

Bhikkhuni Sanghamitta tuo bodhipuun Sri Lankaan.
Bhikkhuni (paaliksi भिक्खुनी; sanskritiksi भिक्षुणी, bhikṣuṇī) on nimitys, jota käytetään täyden vihkimyksen saaneesta buddhalaisesta nunnasta. Täydellä vihkimyksellä tarkoitetaan sitä, että nunna noudattaa kokonaisuudessaan buddhalaista vinayaa eli luostarisääntöjä. Täydellisen vihkimyksen saaminen on nelivaiheinen prosessi, joka alkaa viittä hyvettä seuraamalla. Tämän jälkeen alkaa luostarielämään tutustuminen, mitä seuraa aika noviisina. Vasta tämän jälkeen nunna voi saada täyden vihkimyksen.
Ensimmäisenä bhikkhuna pidetään perimätiedon mukaan Mahapajapati Gotamia.
Buddhalaisen ohjenuoran mukaan naiset ovat yhtä kykeneviä saavuttamaan valaistumisen kuin miehetkin.
Eleanor Powell

| Eleanor Powell |
| --- | --- |
 Eleanor Powell vuonna 1938.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Eleanor Torrey Powell
Syntynyt: 21. marraskuuta 1912  Springfield, Massachusetts
Kuollut: 11. helmikuuta 1982 (69 vuotta)  Beverly Hills, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä, tanssija
Puoliso:  Glenn Ford (1943–1959)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1924–1964
Merkittävät roolit:  Rakkauden sävel Broadwayn sävel Erotaan siis!
Palkinnot
 Walk of Fame, Hollywood (1984) 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
AllMovie
Eleanor Torrey Powell (21. marraskuuta 1912 Springfield, Massachusetts – 11. helmikuuta 1982 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija. Hänet muistetaan 1930- ja 1940-luvuilta tunnetusta ja maailmankuulusta steppitanssistaan ja hän saikin tämän johdosta kutsumanimen "The Queen of Tap Dancing", suomeksi "Stepin kuningatar".
Varhaiset vuodet

Eleanor Torrey Powell syntyi 21. marraskuuta 1912 Springfieldissä, Massachusettsissa, Yhdysvalloissa. Hän oli tanssija jo lapsuudesta asti. Hän otti tanssitunteja Jack Donahue Dance Schoolissa, New Yorkissa. Hänet "löysi" Powellin ollessa 11-vuotias Vaudeville Kiddie -revyyn johtaja Gus Edwards. 12-vuotiaana Eleanor esiintyi ammattimaisesti Atlantic Cityn klubeilla ja Ambassador Hotellissa. Powellin ollessa 17-vuotias hän toi viehättävän ja atleettimaisen tyylinsä Broadwaylle, missä hän esiintyi monissa revyissä ja musikaaleissa. Tähän aikaan häntä alettiin kutsumaan maailman parhaimmaksi steppaajaksi johtuen tämän nopeasta jalkatyöstä. 1930-luvun alussa Powell esiintyi kuorotyttönä musikaalielokuvissa.
Ura > Uran alku

Vuonna 1935 Powell, pitkäsäärinen uusi kasvo, muutti Hollywoodiin, Los Angelesiin ja teki ensimmäisen merkittävän elokuvansa, George White's 1935 Scandals (1935), jota Powell myöhemmin kuvasi katastrofiksi, koska hänet oli vahingossa meikattu näyttämään egyptiläiseltä. Kokemus jätti Powelliin välinpitämättömän tunteen Hollywoodista ja Metro-Goldwyn-Mayer houkutteli Powellia tekemään sopimuksen, mutta hän aluksi torjui kaikki tarjoukset sopimuksesta. Powell taivutteli studion nostamaan sopimuksen tarjoamaa palkkaa. MGM hyväksyi lopulta palkkavaatimukset ja Powell suostui allekirjoittamaan sopimuksen. MGM huolitteli hänet tähteyteen tehden muutoksia hänen meikkiin ja käyttäytymiseensä.
Ura > Loppuvuodet

Vuonna 1950 Powell palasi MGM:lle vielä kerran tehdäkseen cameoroolin elokuvaan Vedenneito vehkeilee, jossa pääroolissa on Esther Williams. Powell esiintyy omana itsenään yökerho-kohtauksessa, jossa epäröivän Powellin pyysi tanssimaan Van Johnsonin roolihahmo. Powell tanssii cameossaan boogie woogie -tyylisen tanssin.
Vedenneito vehkeilee -elokuvan jälkeen Powell palasi yksityiselämäänsä. Toukokuussa 1952 hän vieraili Four Star Revue -televisiosarjassa Danny Thomaksen ja June Havocin kanssa. Tähän aikaan Powell myös ryhtyi Unity Church -uskonnollisen liikkeen kannattajaksi. Vuonna 1953 hän alkoi emännöimään Emmy-palkittua sunnuntaiaamun televisio-ohjelmaa The Faith of Our Children vuoteen 1955 asti. Powellin poika, Peter Ford, esiintyi säännöllisesti tässä ohjelmassa ja myöhemmin hän löysi oman menestyksensä rock and roll -laulajana ja näyttelijänä. Vuonna 1955 Powell teki vihoviimeisen elokuvaesiintymisensä, kolmiminuuttisessa lyhytelokuvassa Have Faith in Our Children, joka tuotettiin Pohjois-Kalifornian Variety Clubille, jossa Powell pyysi katsojia lahjoittamaan hyväntekeväisyyteen.
Powell ja Ford erosivat vuonna 1959. Samana vuonna poikansa kannustamana Powell aloitti hyvin menestyksellisen ja julkisuutta saaneen yökerho-uransa. Powell työskenteli myös Las Vegasissa. Hänen live-näytöksiään jatkettiin melkein 1960-luvun puoleen väliin saakka. 1960-luvun alussa Powell teki muutamia vierailuja televisioon, kuten The Ed Sullivan Show'hun (1961) ja The Hollywood Palaceen (1964).
Powell teki viimeisen julkisen esiintymisensä 69-vuotiaana vuonna 1981 televisiodokumentissa The American Film Institute Salute to Fred Astaire, missä hän sai raikuvat suosionosoitukset.
Yksityiselämä ja kuolema

Eleanor Powell oli elämänsä aikana kerran naimisissa näyttelijä Glenn Fordin kanssa. He menivät vihille 23. lokakuuta 1943. He saivat pojan Peter Fordin 5. helmikuuta 1945. Pojan syntymän jälkeen Powell jätti uransa ja keskittyi perhe-elämään. Pariskunta erosi vuonna 1959 ja ero myönnettiin 23. marraskuuta 1959.
Powell kuoli 69-vuotiaana munasarjasyöpään 11. helmikuuta 1982 Beverly Hillsissä, Kaliforniassa. Hänet tuhkattiin ja tuhkat haudattiin Hollywood Forever -hautausmaalla sijaitsevaan Cathedral Mausoleumiin Hollywoodiin, Los Angelesiin, Kaliforniaan.
Muuta

Vaikka Eleanor Powellilla on sama sukunimi Dick Powellin, William Powellin ja Jane Powellin kanssa, he eivät kuitenkaan olleet keskenään mitään sukua.
Powell nimitettiin International Tap Dance Hall of Fameen vuonna 2002.
Powell sai elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle, Hollywoodiin 15. helmikuuta 1984 osoitteeseen 1541 Vine Street.
Filmografia > Elokuvat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| 1930 | – | Queen High | Juhlavieras / Tanssija |
| 1935 | – | George White's 1935 Scandals | Marilyn Collins |
| 1935 | Rakkauden sävel | Broadway Melody of 1936 | Irene Foster |
| 1936 | Tanssijattareksi syntynyt | Born to Dance | Nora Paige |
| 1937 | Broadway Melody 1938 | Broadway Melody of 1938 | Sally Lee |
| 1937 | Rosalie | Rosalie | Prinsessa Rosalie Romanikov |
| 1939 | Honolulu | Honolulu | Neiti Dorothy "Dot" March |
| 1940 | Broadwayn sävel | Broadway Melody of 1940 | Clare Bennett |
| 1941 | Erotaan siis! | Lady Be Good | Marilyn Marsh |
| 1942 | Tanssiva vakoilija | Ship Ahoy | Tallulah Winters |
| 1943 | Lainafrakissa | I Dood It | Neiti Constance "Connie" Shaw |
| 1943 | Sotilasheila | Thousands Cheer | Omana itsenään |
| 1944 | – | Sensations of 1945 | Virginia "Ginny" Walker |
| 1946 | – | The Great Morgan | Omana itsenään |
| 1950 | Vedenneito vehkeilee | Duchess of Idaho | Cameorooli |
Filmografia > Lyhytelokuvat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| 1934 | – | No Contest! | Can-can -tanssija |
| 1936 | – | Screen Shapshots Series 15, No. 12 | Omana itsenään |
| 1939 | – | Screen Snapshots Series 18, No. 8 | Omana itsenään |
| 1940 | – | Hollywood: Style Center of the World | Omana itsenään |
| 1947 | – | Screen Snapshots: Famous Hollywood Mothers | Omana itsenään |
| 1948 | – | Screen Snapshots: Hollywood Holiday | Omana itsenään |
| 1955 | – | Have Faith in Our Children | Omana itsenään |
Filmografia > Televisio

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Jakson nimi | Rooli |
| 1952 | Four Star Revue | Four Star Revue | "Episode dated 10 May 1952" | Omana itsenään |
| 1953–1955 | The Faith of Our Children | The Faith of Our Children | Monia eri jaksoja | Emäntä |
| 1955 | This Is Your Life | This Is Your Life | "Walter Brennan" | Eleanor Powell |
| 1957 | Person to Person | Person to Person | "Episode #4.25" | Omana itsenään |
| 1961 | The Ed Sullivan Show | The Ed Sullivan Show | "Episode #14.35" | Omana itsenään |
| 1963 | The Bell Telephone Hour | The Bell Telephone Hour | "Episode #6.6" | Tanssija |
| 1964 | The Hollywood Palace | The Hollywood Palace | "Episode #1.4" | Tanssija |
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Eleanor Powell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eleanor Powell Elonetissä.
Powell TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Eleanor Powell Allmoviessa (englanniksi)
Powell NNDB:ssä (englanniksi)
Eleanor Powell Internet Broadway Databasessa (englanniksi)
Powell Find a Gravessa (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  DDB  Elonet 
Muut:  SNAC
Eduskuntavaalit 1916

Eduskuntavaalit 1916 järjestettiin 1. ja 3. heinäkuuta. Vaalit voitti 103 kansanedustajaa saanut Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (SDP). Kyseessä on ainoa kerta, jolloin yksi puolue on saanut enemmistön eduskuntapaikoista. SDP ei kuitenkaan saanut enemmistöä annetuista äänistä.
Valitut kansanedustajat kokoontuivat ensimmäisen kerran vasta yhdeksän kuukauden kuluttua vaaleista, huhtikuussa 1917. Ennenaikaisten, eduskuntavaalien 1917 myötä vaalikausi päättyi jo lokakuussa ja on hieman alle seitsemällä kuukaudella eduskunnan lyhyin.
Uusia kansanedustajia olivat mm. SDP:n Olli Hiltunen, Evert Huttunen ja Otto Toivonen, Maalaisliiton Juho Niukkanen, Suomalaisen puolueen Toivo Ikonen ja Elias Tukia, sekä Ruotsalaisten Alexander Frey ja Kristian Åkerblom. Eduskunnan jätti mm. Suomalaisen puolueen J. R. Danielson-Kalmari.
Vaalien tuloksella ei vuonna 1916 ollut vaikutusta käytännössä, koska Suomella oli eduskunnasta täysin riippumaton sotatilalakien sitoma venäläistetty senaatti. Vuonna 1917 eduskuntavaalien perusteella muodostettiin Tokoin senaatti.
Tulokset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Äänestysaktiivisuus | 55,5 % | +4,4 |
| Puolue | Puolue | Edustajat | Edustajat | Äänet> Osuus | Äänet> Osuus | Äänet> Lukumäärä | Äänet> Lukumäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 103 | +13 | 47,29 % | +4,2 | 376 030 | +63 816 |
|   | Suomalainen puolue | 33 | −5 | 17,49 % | −2,4 | 139 111 | −4 871 |
|   | Nuorsuomalainen Puolue | 23 | −6 | 12,50 % | −1,6 | 99 419 | −2 894 |
|   | Ruotsalainen kansanpuolue | 21 | −4 | 11,76 % | −1,3 | 93 555 | −1 117 |
|   | Maalaisliitto | 19 | +1 | 9,00 % | +1,1 | 71 608 | +14 631 |
|  | Kristillinen työväenliitto | 1 | +1 | 1,84 % | +0,1 | 14 626 | +1 776 |
|  | Muut |  |  | 0,11 % | −0,1 | 860 | −436 |
|  | Yhteensä | 200 |  | 100 % |  | 795 209 | +70 905 |
Kanahaukat

| Kanahaukat |
| --- | --- |
 Arovarpushaukka (Accipiter badius), koiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Petolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Kanahaukat Accipitrinae  Vieillot, 1816
Suvut
 Lintuhaukat Accipiter  Australaasiankanahaukat Erythrotriorchis  Megatriorchis  Urotriorchis 
Katso myös
   Kanahaukat Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kanahaukat (Accipitrinae) on haukkojen heimoon kuuluva petolintujen alaheimo. Ryhmä sisältää pieniä ja keskikokoisia lajeja, joilla on pyöreäpäiset, lyhyet siivet ja pitkä pyrstö. Kanahaukat ovat vikkeliä ja aktiivisia lintuja, jotka elävät pääosin metsissä. Useimmat lajit saalistavat ainoastaan muita lintuja, osa myös liskoja, sammakoita ja nisäkkäitä. Ne lähestyvät saalista piilosta ja tekevät nopean syöksyn uhrin tappamiseksi.
Suvut

Lintuhaukat Accipiter
Australaasiankanahaukat Erythrotriorchis
Megatriorchis
Urotriorchis
Vastaväri

Vastavärit eli komplementtivärit ovat värejä, jotka yhdistettyinä kumoavat toisensa ja tuottavat valkoisen, harmaan tai mustan värin. Vaihtoehtoisesti vastaväreillä voidaan tarkoittaa värejä, jotka sijaitsevat tietyssä värijärjestelmässä kauimmaisina toisistaan. Sijoitettuina vierekkäin ne muodostavat kumpikin toiselleen suurimman mahdollisen vastakohdan.
Eri värijärjestelmät mallintavat eri ominaisuuksia, ja se, mitkä värit käsitetään toistensa vastaväreiksi, riippuu käytetystä värijärjestelmästä.
Värejä voidaan yhdistää joko additiivisesti tai subtraktiivisesti. Additiivista yhdistämistä tapahtuu erivärisiä valoja yhdistettäessä, jolloin pääväreinä pidetään yleensä sinistä, vihreää ja punaista. Subtraktiivista yhdistämistä puolestaan tapahtuu väriaineita sekoitettaessa, jolloin laajin mahdollinen kolmella värillä tuotettava värikirjo saadaan aikaan käyttämällä perusväreinä keltaista, magentaa ja syaania. Värejä yhdistettäessä vastaväripareina pidetään yleensä punaista ja syaania, vihreää ja magentaa sekä sinistä ja keltaista.
RYB-mallissa perusvärejä ovat punainen, keltainen ja sininen, ja vastaväreiksi on katsottu punainen ja vihreä, keltainen ja violetti sekä sininen ja oranssi.
Opponenttiprosessiteorian mukaan toistensa vasta- eli opponenttivärejä ovat punainen ja vihreä, sekä sininen ja keltainen. Nämä ovat teorian mukaan ihmisen värinäön psykologiset perusvärit.
Vastavärit eri värimalleissa > Väriympyrä 1700-luvulla

1700-luvulla kehitetyssä väriympyrässä, jota ovat käyttäneet muun muassa Claude Monet ja Vincent van Gogh, perusväreiksi katsottiin punainen, keltainen ja sininen. Näistä kunkin vasta- eli komplementtiväriksi katsottiin se, joka saadaan kahta muuta yhdistämällä, toisin sanoen punaisen vastaväriksi oli vihreä, keltaisen vastaväri violetti (tai Boutet'n väriympyrässä purppura) ja sinisen vastaväri oranssi. Tätä värimallia sanotaan RYB-malliksi (red-yellow-blue).
Mallissa on pelkästään subtraktiivinen värien yhdistäminen.lähde?
Charles Blancin tähtimäinen värikuvio vuodelta 1867. Van Goghin, Monet'n ja Renoirin käyttämät vastavärit ovat suoraan toisiaan vastapäätä.
Vastavärit eri värimalleissa > Valon väreihin perustuva (additiivinen) malli

RGB-mallissa (red-green-blue), joka keksittiin 1800-luvulla ja jota täydennettiin 1900-luvulla, käytetään punaisen, vihreän ja sinisen valon yhdistelmiä mustaa taustaa vasten. Näin saadaan additiivinen värien yhdistyminen. Täten muodostetaan muun muassa kaikki tietokonenäytöllä ja väritelevisiossa näkyvät värit. RGB-mallissa päävärit ovat punainen, sininen ja vihreä. Niistä kunkin vastaväri on kahden muun päävärin yhdistelmä, toisin sanoen punaisen vastaväri on syaani, vihreän magenta ja sinisen keltainen. Kahden RGB-mallin mukaan toisilleen vastakkaisen värin, esimerkiksi punaisen ja syaaninvärisen valon yhdistäminen, mikäli valo on tarpeeksi kirkasta, antaa tuloksena valkoisen valon, sillä vastavärit yhdistettyinä sisältävät kaikkia spektrin värejä. Jos valo ei ole tarpeeksi kirkasta, tuloksena saadaan harmaata.lähde?
RGB-mallin mukaiset värit. Mallissa käytetään punaisen, vihreän ja sinisen valon yhdistelmiä mustaa pintaa vasten ja täten saadaan kaikki esimerkiksi tietokoneen näytöllä tai televisiossa näkyvät värit. Vastavärit (käänteisvärit) ovat toisiaan vastapäätä.
HSV-väripyörässä ovat samat vastavärit kuin RGB-mallissa, mutta ne näytetään kolmessa ulottuvuudessa.
12-osainen väriympyrä
Munsellin väriympyrä
Vastavärit eri värimalleissa > CMYK-värien sekoittamiseen perustuva (subtraktiivinen) malli

Väriaineiden värillisyys perustuu siihen, että ne absorboivat osan näkyvästä valosta ja heijastavat loput. Jos kahta väriainetta sekoitetaan, tuloksena saatava seos heijastaa vain sen valon, jota kumpikaan ei absorboi. Kaikki värit voidaan saada yhdistämällä eri suhteissa keltaista sekä syaanin ja magentan väristä väriainetta. Uudemmissa maalaustaiteen oppikirjoissa näitä pidetäänkin subtraktiivisina pääväreinä. Kaikkia kolmea yhdistämällä saadaan harmaata tai mustaa. Myös tämän mallin mukaan toistensa vastavärejä ovat punainen ja syaani, vihreä ja magenta sekä sininen ja keltainen.lähde?
Tähän CMYK-malliin (cyan-magenta-yellow) perustuu myös väripainatus. Syaanin, magentan ja keltaisen ohella käytetään usein myös mustaa väriainetta tummien värien aikaansaamiseen, jolloin kyseessä on neliväripaino.
Vastavärit eri värimalleissa > Muita malleja

Joissakin värimalleissa, kuten HSV-mallissa neutraalit värit (valkoinen, harmaa ja musta) sijoitetaan keskiakselille. HSV-mallin mukaisesti määritellyt komplementtivärit sijoitetaan toisiaan vastapäätä vaakasuoralle poikkipinnalle. Esimerkiksi CIE 1931 XYZ -väriavaruudessa "dominoivan aallonpituuden" omaava väri voidaan yhdistää johonkin komplementaariseen aallonpituuteen, jolloin saadaan neutraali väri, harmaa tai valkoinen.
Vastaväreihin liittyviä ilmiöitä

Vastavärit voivat saada aikaan erikoisia optisia ilmiöitä. Esineen varjo näyttää usein sisältävän jonkin verran esineen värin vastaväriä. Esimerkiksi punaisen omenan varjo näyttää heikosti sinivihertävältä. Tämän vuoksi taidemaalarit, jotka haluavat saada maalauksiinsa terävämpiä ja realistisempia varjoja, maalaavat usein varjopaikat esineen värin vastavärillä.
Rajakontrasteissa vastavärit korostavat toisiaan. Värikontrasti-ilmiöissä käänteisvärit muokkaavat näkökuvaamme: toisiinsa rajautuvat värialueet korostavat viereistä väriä omalla käänteisvärillään.lähde?

Ilmiössä näkökohteen yksityiskohdat piirtyvät irti taustastaan, jolloin näkökuvan sisältö selkiytyy ja ympäristön ominaisuudet paljastuvat merkittävästi:
'Naapurin' punaisuus tukahduttaa toisessa punaisuutta, josta seuraa, että syaaninsinisyys punaisen käänteisvärinä pääsee esille.
Vihreä vuorostaan tukahduttaa toisessa vihreyttä, jolloin magentanpunaisuus vihreän käänteisvärinä voi korostua.
Sinisyys taas tukahduttaa toisen sinisyyttä, jolloin keltaisuus käänteisvärinä ’työntyy’ esille.
Tummuus korostaa toisessa vaaleutta ja vaaleus tummuutta.
Jos vastavärejä sijoitetaan tarpeeksi pieninä pilkkuina vierekkäin, tuloksena saatava pinta näyttää tarpeeksi kaukaa katsottuna harmaalta.