stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sarah J. Maas

| Sarah J>  Maas.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Sarah Janet Maas
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1986 (ikä 38) New York, New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aikakausi:  2010–
Tyylilajit:  fantasia
Esikoisteos:  Lasipalatsi
Pääteokset:  Throne of Glass
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sarah Janet Maas (s. 5. maaliskuuta 1986 New York, New York) on yhdysvaltalainen fantasiakirjailija, joka tunnetaan parhaiten debyyttisarjastaan Throne of Glass. Sarjaa julkaisi englanniksi Bloomsbury vuosina 2012–2018 ja suomeksi Gummerus vuosina 2017–2022. Muita Maasin teoksia ovat fantasiasarjat Valtakunta (engl. A Court of Thorns and Roses) ja Crescent City.
Elämä

Sarah J. Maas syntyi 5. maaliskuuta 1986 New Yorkissa. Vuonna 2008 hän valmistui Hamilton Collegesta, joka sijaitsee Clintonissa, New Yorkin osavaltiossa. Siellä hänen pääaineensa oli luova kirjoittaminen sekä sivuaineensa uskonto. Tällä hetkellä Maas on naimisissa ja asuu Pensylvaniassa. Hänen poikansa Taran syntyi kesäkuussa 2018. Vuoden 2022 helmikuussa Maas sai toisen lapsensa, tyttären Sloanen.
Ura

Maas alkoi kirjoittaa esikoisromaaniaan Lasipalatsia jo kuusitoistavuotiaana. Kirjoitettuaan useita romaanin lukuja hän julkaisi ne FictionPress.com-sivustolla, missä se oli yksi sivuston suosituimmista tarinoista. Myöhemmin romaani poistettiin sivustolta, kun hän päätti yrittää julkaista sen. Sarjan tarina perustuu Tuhkimoon, ja sen lähtökohtana on ”Mitä jos Tuhkimo ei olisikaan palvelija, vaan salamurhaaja? Ja mitä jos hän ei osallistuisikaan tanssiaisiin tavatakseen prinssin, vaan tappaakseen hänet?”
Vuonna 2008 Maas alkoi lähetellä tarinaa agenteille, ennen kuin löysi sellaisen 2009. Bloomsbury osti maaliskuussa 2010 Lasipalatsin  ja myöhemmin myös kahden muun sarjan osan oikeudet. Sarjaa on saatavilla 15 maassa ja 35 kielellä. Syyskuussa 2015 ilmoitettiin, että Mark Gordon Company oli hankkinut televisio-oikeudet Throne of Glass -sarjaan. Sarjan seitsemäs ja viimeinen osa Kingdom of Ash ilmestyi englanniksi 23. lokakuuta 2018.
Toinen Maasin sarja Valtakunta (engl. A Court of Thorns and Roses) perustuu löyhästi Kaunottaren ja hirviön tarinaan. Trilogian ensimmäinen kirja kirjoitettiin jo vuonna 2009, mutta se julkaistiin englanniksi vasta vuonna 2015 ja Suomessa vuonna 2019.
Maas ilmoitti 16. toukokuuta 2018 kolmannesta kirjasarjastaan Crescent Citystä, joka on hänen ensimmäinen aikuisten fantasiasarjansa. Bloomsbury julkaisi sarjan ensimmäisen osan Maan ja veren huone 3. maaliskuuta 2020. Romaani julkaistiin suomeksi vuonna 2023.
Kirjoitustyyli ja vaikutukset

Haastattelussa Writers & Artists -lehdelle Maas kertoi heille, että elokuvien partituurit ja klassinen musiikki ovat hänen inspiraationsa kirjailijana. Hän jatkoi sanomalla, että Garth Nixin kirjoittama Sabriel ja Robin McKinleyn Sankari ja kruunu saivat hänet rakastamaan fantasian lukemista ja sen kirjoittamista. Maasin hahmonkehitystä on ylistetty yhdeksi hänen parhaista ominaisuuksistaan ​​tarinankerronnassa, moraalisesti harmailla hahmoilla ja vahvalla maailmanrakennuksella.
Maas on maininnut, että "Löytämisen tunne johtuu siitä, miksi rakastan kirjoittamista niin paljon. Se on minulle täyttä jännitystä." Hänen kirjansa tunnetaan raskaista romanttisista teemoista, ja Maas itse on sanonut, että hänen fantasiasarjansa Valtakunta "vinoutuu vanhemmaksi", istuen jossain nuorten ja aikuisten genren välissä.
Teokset > Throne of Glass

Lasipalatsi.  (Throne of Glass, 2012)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2017.
Keskiyön kruunu.  (Crown of Midnight, 2013)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2018.
Tulen perillinen.  (Heir of Fire, 2014)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2018.
Varjojen kuningatar.  (Queen of Shadows, 2015)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2019.
Taistelun myrskyt.  (Empire of Storms, 2016)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2020.
Aamunkoiton torni.  (Tower of Dawn, 2017)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2021.
Tuhkan valtiatar, osa 1.  (Kingdom of Ash, 2018)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2022.
Tuhkan valtiatar, osa 2.  (Kingdom of Ash, 2018)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2022.
The Assassin’s Blade.  (Novellikokoelma)  Bloomsbury, 2014.
Teokset > Valtakunta

Okaruusujen valtakunta.  (A Court of Thorns and Roses, 2015)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2019.  ISBN 978-951-24-1352-2
Usvatuulen valtakunta.  (A Court of Mist and Fury, 2016)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2020.  ISBN 978-951-24-1855-8
Siiveniskujen valtakunta.  (A Court of Wings and Ruin, 2017)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2021.  ISBN 978-951-24-2300-2
Talviyön valtakunta.  (A Court of Frost and Starlight, 2018)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2024.  ISBN 978-951-24-4017-7
Hopealiekkien valtakunta.  (A Court of Silver Flames, 2021)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2024.  ISBN 978-951-24-3811-2
Teokset > Crescent City

Maan ja veren huone.  (House of Earth and Blood, 2020)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2023.  ISBN 978-951-24-2823-6
Taivaan ja hengen huone.  (House of Sky and Breath, 2022)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2025.  ISBN 978-951-24-4346-8
House of Flame and Shadow.  Bloomsbury, 2024.
Teokset > Muut teokset

Catwoman: Soulstealer.  Random House, 2018.
Käännös suomeksi
Itsenäisyyden Liitto

Presidentti Svinhufvud vierailulla Itsenäisyyden liitossa 15. marraskuuta 1927. Presidentin takana seisoo Aarne Sihvo.
Itsenäisyyden Liitto oli Suomessa vuosina 1924–1946 toiminut järjestö, joka ilmoitti toimintansa tarkoitukseksi Suomen itsenäisyyden lujittamisen. Liiton keskeinen henkilö oli Akateemisesta Karjala-Seurasta eronnut kirjailija Erkki Räikkönen.
Itsenäisyyden Liitto perustettiin syyskuussa 1924. Perustamisen vaikuttimena oli Akateemisen Karjala-Seuran jyrkkä suhtautuminen Suomen ruotsinkieliseen kansanosaan. Niinpä Itsenäisyyden Liitto pyrkikin saamaan jäsenikseen ruotsinkielisiä aktivisteja sekä myös maltillisia vasemmistolaisia. Itsenäisyyden liiton 25-jäseniseen valtuuskuntaan kuului useita Suomen politiikan ja yhteiskuntaelämän huomattavia vaikuttajia. Kunniajäsenikseen Itsenäisyyden Liitto kutsui presidentti P. E. Svinhufvudin, taidemaalari Akseli Gallen-Kallelan ja säveltäjä Jean Sibeliuksen. Liitto järjesti maanpuolustus-, lippu- ja itsenäisyysjuhlia ja levitti Suomen lippuja. "Suur-Suomen" asemesta liitto kannatti enemmänkin pohjoismaista yhteistyötä Neuvostoliiton taholta Suomen itsenäisyyttä kohtaan odotettua uhkaa vastaan.
Itsenäisyyden liiton pää-äänenkannattaja oli vuodesta 1926 alkaen ilmestynyt lehti Itsenäinen Suomi.
Liiton jäsenverkoston järjestelijänä ja valistussihteerinä toimi vuonna 1928 lyhyen aikaa majuri (evp.) Into Auer, joka monien muiden tavoin ajautui välirikkoon Räikkösen kanssa.
Itsenäisyyden Liitto keräsi 1930-luvulla rahaa marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsaan pystyttämiseksi Helsingin keskustaan. Hanke kuitenkin keskeytyi talvisodan sytyttyä.
Lapuan liikkeen voimakkaimpana aikana 1930-luvun alussa Itsenäisyyden Liitto asettui julkisesti vastustamaan kommunismia ja suuntautui myöhemmin lähelle Isänmaallista Kansanliikettä. Näin järjestöstä tuli jopa oikeistolaisempi kuin AKS. Erkki Räikkönen itse asettui kannattamaan kansallissosialismia Adolf Hitlerin noustua valtaan Saksassa. Tässä vaiheessa Itsenäisyyden liiton vasemmistolaiset jäsenet ja suuri joukko maltillisia porvarillisia jäseniä jättäytyivät pois liitosta. Eronneisiin kuului mm. Helsingin Sanomien päätoimittaja Eljas Erkko, joka näki äärioikeistolaisen liikehdinnän vakavana uhkana Suomen sisäiselle järjestykselle ja turvallisuudelle ja hyökkäsi voimakkaasti sitä vastaan.
Jatkosodan aikana liitossa koettiin tarpeelliseksi korostaa Suomen ja Saksan kohtalonyhteyttä. Tammikuussa 1943 tehtiin sääntömuutos, jonka myötä liiton päämääräksi mainittiin Suomen itsenäisyyden lujittamisen ohella asevelihengen elähdyttämän Suomen luominen ja tärkeimmäksi keinoksi "uuden Euroopan luominen, johon Suomi kuuluu kansallisesti valveutuneena ja omasta tahdostaan". Sodan jälkeen viimeksi mainittu kohta poistettiin. Räikkösen kannattajien epäonnistuttua vuonna 1943 liiton täydellisessä valtaamisessa sen puheenjohtajana toimi vuoden ajan V. A. M. Karikoski. Vuonna 1944 puheenjohtajaksi tuli lehtori Veikko Kerkkonen, joka oli ollut myös liiton ensimmäinen puheenjohtaja 1920-luvulla.
Pekkalan hallitus lakkautti Itsenäisyyden Liiton Valpon esityksestä toukokuussa 1946 välirauhansopimuksen 21. artiklan nojalla "fasistisena" järjestönä.
Zlin Z-26 Trenér

Z-126 Trener II
Zlin Trener oli tšekkiläinen koululentokoneiden perhe, jota Moravan Otrokovice-tehdas rakensi vuodesta 1953 vuoteen 1977.
Alkuperäinen Zlin Z-26 suunniteltiin 1940-luvun lopussa tarkoituksena luoda Tšekkoslovakian lentokoneteollisuus uudestaan. 
Prototyypin moottori oli 4-sylinterinen Walter Minor 4-III.
Versiot

Koneesta valmistettiin seuraavat versiot:
Z-26 - kaksipaikkainen peruskoulukone, jossa oli puurakenteinen siipi
Z-126 - versio, jossa metallirakenteinen siipi korvasi puusiiven
Z-226 - versio, jossa on tehokkaampi kuusisylinterinen Walter Minor 6-III moottori
Z-226A - yksipaikkainen taitolentokone
Z-226B - purjelentokoneiden hinauskone
Z-226T - peruskoulukone
Z-326 - versio, jossa laskuteline oli sähkömoottorilla sisäänvedettävä
Z-526 - versio, jonka moottori oli Walter 6-III
Z-526A - yksipaikkainen taitolentokone
Z-526F - versio, jossa oli Avia M 337-moottori ruiskutuskaasuttimella
Z-726 - versio, jossa oli turboahdettu Avia M 337 moottori. Romaniassa tästä käytössä oli versio, jossa M-137 Sh moottori - tätä konetta kutsuttiin nimellä Zlin-726 Universal. Tämä versio oli tuotannossa vielä 1970-luvulla.
Z-726K - kehitysversio
Käyttö

Konetta käytti sotilaallisena koulukoneena Kuuba, Tšekkoslovakia, Saksan demokraattinen tasavalta, Egypti ja Mozambik. Koneella oli laajaa siviilikäyttöä myös länsimaissa, mm. urheilukoneena ja purjelentokoneiden hinauskoneena.
Z-26:n spesifikaatio

Miehistö - opettaja ja oppilas
Pituus 7.42 m
Kärkiväli 10.28 m
Siipipinta-ala 14.9 m²
Tyhjäpaino 510 kg
Suurin sallittu lentoonlähtöpaino 765 kg
Voimalaine Walter Minor 4-III, 1 kaksilapainen potkuri, teho 105 hv
Matkalentonopeus 180 km/h
Suurin vaakanopeus 205 km/h
Kantama 600 km
Lakikorkeus 4800 m
Nousunopeus 3.3 m/s
Siipikuormitus 51.5 kg/m²
Vaalearahkasammal

| Vaalearahkasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Rahkasammalet Sphagnopsida
Lahko::  Sphagnales
Heimo::  Sphagnaceae
Suku::  Rahkasammalet Sphagnum
Laji::  centrale
Kaksiosainen nimi
 Sphagnum centrale  C.E.O.Jensen 
Katso myös
   Vaalearahkasammal Wikispeciesissä   Vaalearahkasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaalearahkasammal (Sphagnum centrale) on sammallaji. Se kuuluu rahkasammalten heimoon ja sukuun.  Uhanalaisuusluokittelussa se on elinvoimainen.
Ulkonäkö

Vaalearahkasammal kasvaa noin 10–20 senttimetriä korkeaksi. Se on möyheä. Väriltään se on vihreä, ruskeanvihreä tai vaaleanvihreä, siinä ei ole punaista. Sen varsilehdet ovat usein kärkipuoliskostaan leveimmillään.
Levinneisyys

Vaalearahkasammalta esiintyy yleisesti koko Suomessa.
Elinympäristö

Vaalearahkasammal kasvaa useimmiten keskiravinteisissa korvissa. Sitä tavataan myös rannoilla, letoilla, ja nevoilla.
Aitomaksasammalet

| Aitomaksasammalten luokka |
| --- | --- |
 Ojasiiransammal (Nardia scalaris)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Maksasammalet Marchantiophyta
Luokka::  Aitomaksasammalten luokka Jungermanniopsida  Stotler & Stotl.-Crand.
Katso myös
   Aitomaksasammalet Wikispeciesissä   Aitomaksasammalet Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aitomaksasammalet (Jungermanniopsida) on toinen maksasammalten kaareen kuuluvista luokista. Toinen on maksasammalet. Aitomaksasammalten luokkaan kuuluvat sammalet ovat joko sekovartisia tai lehdellisiä tai niiden välimuotoja. Sekovartisten aitomaksasammalten solukkorakenne ei ole samalla lailla pitkälle erikoistunut kuin maksasammalten luokkaan kuuluvilla sammalilla. Niillä ei ole varrellisia sukusolupesäkkeistöjä.
Aitomaksasammalten alaluokat ja lahkot

Pelliidae
Pelliales
Pellia – lapasammalet
Fossombromiales – resusammalet (lahko)
Pallaviciniales
Metzgeriidae – nauhasammalet (alaluokka)
Pleuroziales
Metzgeriales – nauhasammalet (lahko)
Jungermanniidae – aitomaksasammalet (alaluokka)
Porellales – punossammalet (lahko)
Ptilidiales – korallisammalet (lahko)
Esimerkiksi isokorallisammal (Ptilidium ciliare)
Jungermanniales – aitomaksasammalet (lahko)
Esimerkiksi isokastesammal (Plagiochila asplenioides)
Varzuga

Näkymä Varzugajoen yli
Varzuga (ven. Варзуга) on noin 350 asukkaan kylä Kuolan niemimaan eteläosassa Luoteis-Venäjällä. Varzugan kylä on Varzugan maalaiskunnan keskus; kunta kattaa Murmanskin alueen Turjan piirin itäisen puoliskon. Koko maalaiskunnassa asui 729 henkeä (2010 väestönlaskenta).
Varzugan kylä (selo) sijaitsee lähellä Vienanmeren rantaa pari sataa kilometriä pitkän Varzugajoen rannalla. Pääelinkeino on kalastus, josta huolehtii kylän väki Kommunismin oraat (ven. Взходы коммунизма) -nimisen osuuskunnan osakkaana. Kalastusta harjoitetaan sekä merellä että joella. Lisäksi kylässä on hotelli, jossa majoitetaan lähinnä lohenpyynnistä kiinnostuneita turisteja, joita kuljetetaan helikopterein joen yläjuoksulle. Ainoa tie Varzugaan kulkee Umban kautta.
Asiakirjojen mukaan Varzuga on ollut karjalainen pogosta eli pitäjä jo vuonna 1419. Kylässä on 1400-luvulla rakennettu puukirkko, jota on verrattu jopa Kižin rakennuksiin. Kylää asuttavat lähinnä venäjänkieliset pomortsit, jotka ovat asettuneet alueelle satoja vuosia sitten ilman merkittävämpiä ristiriitoja nykyään vähälukuisten karjalaisten tai turjansaamelaisten kanssa.
Varzugassa on generaattorilla toimiva sähköntuotanto, peruskoulu ja kauppoja ja kioskeja.
Aiheesta muualla

Всё о Варзуге - Kaikki Varzugasta (venäjäksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Колхоз «Всходы коммунизма» - Kolhoosi Kommunismin oraat (venäjäksi)
Turjan piiri (Arkistoitu – Internet Archive) (mm. kuntarajakartta) (venäjäksi)
Mikko Salo (urheilija)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 30. elokuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Pori, Suomi
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Pituus: 174 cm
Junioriseurat
1990–1996: MuSa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1997 | MuSa | 20 | (0) |
| 1998 | Jazz | 13 | (0) |
| 1999 | P-Iirot | 16 | (0) |
| 2000–2001 | FC Lahti | 46 | (0) |
| 2002–2003 | TamU | 38 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 133 | (0) |
Maajoukkue
| 1995 | Suomi U16 | 5 | (0) |
| 1997 | Suomi U18 | 4 | (0) |
| 1999 | Suomi U20 | 1 | (0) |
| 1999–2001 | Suomi U21 | 6 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Mikko Antero Salo  (s. 30. elokuuta 1979 Pori) on suomalainen CrossFitin maailmanmestari vuodelta 2009 ja entinen jalkapalloilija.
Jalkapallourallaan Salo pelasi 97 Veikkausliiga-ottelussa. Hänen edustamiaan seuroja ovat olleet  Tampere United, FC Lahti ja FC Jazz.
Salo on siviiliammatiltaan paloesimies. Salo löysi CrossFit:n 2007 ammattinsa myötä.
Salo on ensimmäinen eurooppalainen The CrossFit Games -kilpailun eli CrossFitin maailmanmestaruuden voittanut henkilö. Virallinen titteli ”Fittest Man on Earth” (Maailman kovakuntoisin mies).
Hänen Cooper-testituloksensa on 3 700 metriä, leuanvetoennätyksensä 79 toistoa (kippileukoja ) ja maastavetoennätyksensä 255 kiloa.
Espanjankilpikonna

| Espanjankilpikonna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Kilpikonnat Testudines
Heimo::  Testudinidae
Suku::  Testudo
Laji::  graeca
Kaksiosainen nimi
 Testudo graeca  L., 1792 
Katso myös
   Espanjankilpikonna Wikispeciesissä   Espanjankilpikonna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Espanjankilpikonna (Testudo graeca) on isokokoinen Euroopan ja Afrikan alueella elävä uhanalainen maakilpikonna. Sen maahantuontiin tarvitaan CITES-todistus.
Espanjankilpikonna kasvaa jopa yli 30 cm pitkäksi. Se on levinnyt Etelä-Eurooppaan, Iraniin, Egyptiin, Libyaan sekä Marokkoon. Sillä on myös neljä alalajia.
Elinympäristö luonnossa on avoin, aromainen ja kivikkoinen maa. Yleensä se piiloutuu maakoloihin. Päivisin kilpikonna on  aktiivinen, kiipeilee ja kaivelee mielellään kuoppia. Ravinnoksi espanjankilpikonna syö lähinnä lehtiä, heiniä ja ruohoa.
Lemmikkinä

Lemmikkinä espanjankilpikonnan hoitamiseen tarvitaan terraario ja ulkotarha. Ilman lämpötilan tulee olla 18 °C (yöllä) ja 26 °C (päivällä) välillä. Kylminä päivinä tulee käyttää kohdevalaisinta, jotta kilpikonna saa tarvittavan lämmön. Talvilevon aikana sekä syksyllä että keväällä kilpikonna on pidettävä terraariossaan.
Aiheesta muualla

Faunatar: Espanjankilpikonna (Testudo graeca graeca) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Testudo graeca (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q504549  Wikispecies: Testudo graeca  ADW: Testudo_graeca  BioLib: 341  BOLD: 81514  CoL: 55JSJ  EoL: 1055221  EPPO: TSTDGR  Fauna Europaea: 214789  Fauna Europaea (new): 3c82b587-faee-4a59-96ff-9c8a81c0341d  GBIF: 2441461  iNaturalist: 40023  ITIS: 551865  IUCN: 21646  NBN: NHMSYS0000375751  NCBI: 86975  Observation.org: 79931  OBIS: 1498232  Open Tree of Life: 207423  Paleobiology Database: 364325  RD: graeca  Species+: 3993
Merimaskun kirkko

| Merimaskun kirkko Merimasku kyrka |
| --- | --- |
 Merimaskun kirkko kaakosta nähtynä, taustalla kellotapuli.
Sijainti:  Merimasku, Naantali
Koordinaatit:  60°28′54.2″N, 21°52′13″E
Seurakunta:  Merimaskun seurakunta
Rakentamisvuosi:  1726
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Merimaskun kirkko, sankarihaudat
isänmaan puolesta 1939 - 1944
Merimaskun kirkko (ruots. Merimasku kyrka) on vuodelta 1726 peräisin oleva tasavartinen puinen ristikirkko entisen Merimaskun kunnan pääsaarella Otavalla, nykyisessä Naantalin kaupungissa. Kirkon punamullatut ulkoseinät on rakennettu hirrestä ja katto päällystetty paanuilla. Kirkkoa käyttää Merimaskun seurakunta ja sen omistaa Naantalin seurakuntayhtymä. Kirkko on rakennettu kirkonrakentaja Kaarle Killaisen johdolla.
Kirkkoa ympäröivää kirkkotarhaa rajaa hirsiaita. Luoteiskulmassa on vuodelta 1769 peräisin oleva kellotapuli, lounaiskulmassa hirsinen porttihuone ja kaakkoiskulmassa 1700-luvun puolivälistä peräisin oleva hirsinen hautakappeli. Viime sotien sankarihauta-alueella oleva muistomerkki on Vilho Aallon teos. Alun perin kirkossa oli paanukate, joka vaihdettiin pärekatoksi 1855. Vuonna 1915 katoksi vaihtui saumattu peltikate, jonka päälle naulattiin paanut 1956.
Museovirasto on määritellyt Merimaskun kirkkoympäristön yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Lähde- ja perimätietojen mukaan Merimaskun kappelikirkkoon on todennäköisesti haudattu 1600-luvulla Oxenstierna- ja Kruus-suvun jäseniä, jotka hallinoivat Lempisaarta. Muita tunnettuja 1600-luvulla haudattuja ovat Akkolan Maria Brehms ja Nyckelbergin käskynhaltijan vaimo Brita Jaakontytär. Heidän hautapaikoistaan on kirkon seinällä muistotaulut. Tuolloin 1600–1700-luvuilla itse kirkkorakennuksen alle haudattiin arvo- ja yläluokkaisia henkilöitä, muut kirkon ulkopuolelle hautausmaalle. Merimaskun seurakunnan kuolleitten luettelo alkaa vuodesta 1682. Historiankirjojen mukaan hautausmaan ensimmäinen laajennus tapahtui vuonna 1690, koska kirkon ulkopuolinen tontti oli todennäköisesti varsin ahdas. Jo muutamia vuosia myöhemmin koitti suuret kuolonvuodet, jolloin vuonna 1697 hautausmaalle haudattiin 33 henkilöä ja kirkkoon 15, sekä tehtiin joukkohauta muualta tulleille nälkäpakolaisille. Kirkkoon hautaamiset vähenivät hiljalleen 1700-luvulla ja viimeinen Merimaskun kirkkoon haudattu oli lapsivainaja vuonna 1802.
Merimaskun kirkossa on tarkoitus vuoden 2020 paikkeilla tehdä perusteellinen peruskorjaus, jossa korjataan muun muassa katto, ikkunat ja sakasti, sekä vanhaa hautausmaata ympäröivä hirsiaita ja portit. Kirkon lämmitysjärjestelmä uusittiin vuonna 2009 ja 2012 kunnostettiin kiinteät penkit. Merimaskun korjauksia on tarkoitus rahoittaa myymällä vuokralla oleva Merimaskun pappila.  Vuonna 1913 rakennettu ja 1986 peruskorjattu pappila sijaitsee noin 700 metriä etelälounaaseen kirkosta. Asuinpinta-alaltaan 246 neliömetrinen pappila sijaitsee 1,4 hehtaarin tontilla.
Vesalan ala-aste

Vesalan ala-aste vuonna 2015.
Vesalan ala-aste oli Helsingin Kontulassa sijainnut ala-asteen koulu. Se oli Helsingin suurimpia ja sitä kävi yli 500 oppilasta, joista vuonna 2017 yli 100 oli maahanmuuttajataustaisia. Pääkoulun lisäksi 1. ja 2. luokan oppilaita opiskeli Ruudin sivukoulussa.
Vesalan ala-aste kuului jo syksyllä 2006 lakkautettavien koulujen listalle, mutta Helsingin opetusviraston alkuvuodesta 2007 antamassa selvityksessä koulu säästettiin. Vuonna 2017 se kuitenkin yhdistettiin viereisen Vesalan yläasteen kanssa uudeksi Vesalan peruskouluksi. Ala-asteen huonokuntoinen rakennus kärsi muun muassa viemäriongelmista, ja loppuaikoina osa koulun toiminnasta jouduttiin siirtämään tilapäisiin parakkeihin. Uudet tilat valmistuivat vuonna 2019 entisen yläasteen yhteyteen, ja vanha koulurakennus purettiin vuonna 2020..
Aiheesta muualla

Vesalan ala-asteen verkkosivusto vuonna 2007 (Internet Archive)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Vesalan ala-aste (Q18662780)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: ala-aste
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
Ammunnan Suomen-mestaruuskilpailut 2007

Suomen Ampumaurheiluliiton (SAL) Suomen-mestaruuskilpailut 2007 järjestettiin kaikissa lajiryhmissä.
Ilma-aseet

Ilma-aseilla järjestettiin SM-kilpailut kolmessa lajiryhmässä, pistoolissa, kiväärissä ja riistamaalissa:
10 m ilmapistoolin ja -kiväärin joukkue SM-kilpailut järjestettiin Kankaanpäässä 17.-18.2.2007.
10 m likkuvanmaalin SM-kilpailut järjestettiin Koskessa 24.-25.2.2007.
10 m ilmapistoolin ja -kiväärin henkilökohtaiset mestaruudet ratkaistiin Oulussa 2.-4.3.2007.
10 m ilmaolympiapistoolin SM-kilpailut järjestettiin Kotkassa 18.3.2007.