stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Deskendentti

Deskendentti, tai laskeva merkki, on ja ekliptikan ja läntisen horisontin leikkauspiste, erityisesti henkilön syntymähetkellä. Useimmissa huonejärjestelmissä se aloittaa syntymäkartalla 7. huoneen, ihmissuhteiden huoneen. Se sijaitsee vastakkaisella puolella askendenttia (nousumerkkiä). Deskendentti ja 7. huone, yhdessä planeettojen ja aspektien kanssa kertoo siitä miten toimimme suhteissamme, mitä niissä annamme suhteisiimme, sekä mitä haasteita suhteissa kohtaamme ja mitkä ovat vahvuutemme.
Deskendentin merkki edustaa usein sitä merkkiä, johon tunnemme vetoa ihmissuhteissamme. Tämä merkki symboloi ominaisuuksia, jotka meille ovat vieraita, mutta joista kaipaamme täydentävää vaikutusta elämäämme. Alitajuisesti etsimme näitä piirteitä muilta ihmisiltä, sillä ne auttavat meitä tuntemaan itsemme kokonaisemmiksi. Samalla descendentin merkki on myös alue, josta voimme oppia eniten ja kehittyä.
Foiniks (Anopolis)

| Foiniks> Φοίνιξ |
| --- | --- |
 Näkymä Foiniksin kaupungin paikalta itään.
Sijainti
 Foiniks
Koordinaatit:  35°11′57″N, 24°4′41″E
Valtio:  Kreikkaloutrin
Paikkakunta:  Loutró/Foínikas, Sfakiá, Chaniá, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki varhaiskeskiaika
Alue:  Kreeta
Kaupunki:  Anopolis / Araden
Aiheesta muualla
  Foiniks Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Foiniks (m.kreik. Φοίνιξ, lat. Phoenix) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Sfakián kunnan alueella nykyisen Loutrón kylän paikalla.
Maantiede

Foiniksin kaupunki sijaitsi Kreetan etelärannikon länsiosassa aivan lähellä Anopoliin kaupunkia, jonka satamana se toimi, ja noin 9,6 kilometriä itään antiikin Tarrhan kaupungin paikasta eli nykyisestä Agía Roumélista ja 4,8 kilometriä länteen nykyisestä Chóra Sfakiónista. Foiniksin satama sijaitsi nykyisen Moúres-niemen itäpuolisessa luonnonsatamalahdessa eli samassa lahdessa, jonka rannalla myös nykyinen Loutrón kylä sijaitsee. Kaupunki tunnettiin hyvänä talvisatamana, mutta muutoin satama oli pieni, ja sen yhteydet saaren sisäosiin olivat huonot. Maa kaupungin paikalla on noussut antiikin ajoista noin neljä metriä.
Foiniksista on saanut nimensä nykyinen Anópolin kyläyhdyskunnan Foínikaksen kylä Moúres-niemen länsipuolella, Loutrósta noin puoli kilometriä länteen. Anopoliin Foiniksia ei tule sekoittaa idempänä Kreetan etelärannikolla sijainneeseen Foiniksiin, joka oli Lappan kaupungin satama.
Historia

Foiniksin paikalla on ollut jonkinlaista asutusta jo minolaisella kaudella eli Kreetan pronssikaudella. Antiikin aikana Foiniks toimi ensin Anopoliin poliksen satamana ja myöhemmin Aradenin satamana. Kaupungin nimi viittasi todennäköisesti ennemmin palmupuihin (φοῖνιξ, foīniks) kuin foinikialaisiin.
Foiniks on todennäköisesti menestynyt lähinnä merikaupan ansiosta. Kaupunki mainitaan Apostolien teoissa, kun apostoli Paavalia oltiin viemässä laivalla Roomaan vuonna 60. Tuolloin useimmat laivassa halusivat ”päästä talveksi Foiniksiin, Kreetan satamaan, joka antaa lounaaseen ja luoteeseen päin”. Ptolemaios mainitsee erikseen Foiniks-nimisen kaupungin ja Foinikus (Foinikous) -nimisen sataman, Stefanos Byzantionlainen Foinikuksen kaupungin ja Hierokles puolestaan Foiniken kaupungin.
Foiniks oletettavasti autioitui 600-luvulla saraseeniarabien hyökkäysten vuoksi. Loutró tunnistettiin kaupungin paikaksi 1400-luvulla.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungin paikalla on suhteellisen vähän antiikin aikaisia jäänteitä. Niitä oli näkyvissä enemmän vielä 1400-luvulla. Nykyisin näkyvissä olevat jäänteet ovat pääosin Moúres-niemellä myöhemmän, osmanivallan aikaisen linnan raunioiden alueella. Sieltä on löydetty muun muassa pengerrysten tukimuurien, talojen perustusten ja vesisäiliöiden jäänteitä sekä hautoja. Jäänteet ovat pääosin peräisin roomalaiselta kaudelta sekä Kreetan ensimmäiseltä bysanttilaiselta kaudelta. Kaupungin lähellä sijaitsi oletettavasti Hermeelle omistettu pyhäkkö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Foiniks Wikimedia Commonsissa
Näkymä Foiniksin kaupungin paikalta länteen.
Tasmaniankaija

| Tasmaniankaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Lathamus
Laji::  discolor
Kaksiosainen nimi
 Lathamus discolor  White, 1790 
 Tasmaniankaijan levinneisyys
Katso myös
   Tasmaniankaija Wikispeciesissä   Tasmaniankaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tasmaniankaija (Lathamus discolor) on kaakkoisaustralialainen äärimmäisen uhanalainen kaija. Se on sukunsa ainoa laji. Tieteellisen sukunimensä se on saanut lintutieteilijä John Lathamin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 25 cm ja paino 46–76 grammaa. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, alapuolelta kellanvihreä. Naama on punainen, päälaki sininen, viikset keltaiset, pyrstön alapeitinhöyhenet punaiset ja pyrstö punaruskea. Siivellä on sinistä ja tummanpunaista. Nokka on sarvenvärinen, iiris keltainen ja koivet ruskehtavat. Naaraan naama ei ole niin kirkkaanpunainen kuin koiraan. Nuori lintu on himmeämmän värinen. Lajin siivet ja pyrstö ovat pitkät.
Esiintyminen

Tasmaniankaija elää Tasmaniassa ja joillakin Bassinsalmen saarilla. Kannan suuruus on noin 2 500 yksilöä. Se muuttaa talveksi Kaakkois-Australiaan. Lajin kanta on taantunut voimakkaasti, koska sen alkuperäiset elinympäristöt eukalyptusmetsät on Tasmaniassa pääosin tuhottu. John White kuvaili lajin holotyypin Uudesta Etelä-Walesista.
Elinympäristö

Tasmaniankaijat elävät kaikenlaisissa metsissä, joissa on kukkivia puita, myös puutarhoissa, puistoissa ja tienvarsien metsiköissä.
Lisääntyminen

Lisääntymisaika on syyskuusta tammikuulle. Laji pesii usein yhdyskunnittain. Pesä on eukalyptuksen kolossa. Naaras munii kolmesta viiteen munaa, joita se hautoo noin 20 päivää. Poikaset jättävät pesän kuuden viikon ikäisinä. Pari voi käyttää samaa pesäkoloa vuodesta toiseen. Kottarainen on paha kilpailija pesäkoloista ja saattaa olla yksi syy lajin vähenemiseen.
Ravinto

Tasmaniankaijan ruokavalio koostuu pääasiassa siitepölystä ja medestä, mutta myös hyönteisistä ja niiden toukista, hedelmistä, marjoista, siemenistä ja kasvien osista. Pääravintona on kukkivien eukalyptuspuiden siitepöly ja mesi, ja ruokailevien lintujen puku voi olla kokonaan meden tahraama.
Kare Halonen

| Kare Halonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. elokuuta 1954 (ikä 70) Ylitornio
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  virkamies
Kare Yrjö Halonen (s. 1954 Ylitornio) on suomalainen virkamies. Hän on valtioneuvoston EU-sihteeristön päällikkö ja EU-asioiden valtiosihteeri.
Halonen on koulutukseltaan juristi. Hän valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1979. Hän on työskennellyt ulkoministeriössä ja muissa valtionhallinnon tehtävissä vuodesta 1980, ensin ulkoministeriössä, ja johtanut muun muassa ulkoministeriön Eurooppa-osastoa, johon tehtävään hänet nimitettiin vuonna 2004. Sitä ennen hän työskenteli Suomen Bernin-suurlähetystössä, Suomen Geneven-edustustossa ja Suomen Bukarestin-suurlähetystössä. Suomen EU-edustustossa hän aloitti vuonna 1995 ja oli myös edustuston päällikön sijainen ja Suomen edustaja Pysyvien edustajien komitea I:ssä vuodesta 2000. Hän on ollut Ulkopoliittisen instituutin hallituksen puheenjohtaja.
Hänellä on kaksi lasta.
Tasmanianrosella

| Tasmanianrosella |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Rosellat Platycercus
Laji::  caledonicus
Kaksiosainen nimi
 Platycercus caledonicus  (Gmelin, 1788) 
Katso myös
   Tasmanianrosella Wikispeciesissä   Tasmanianrosella Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tasmanianrosella (Platycercus caledonicus) on Tasmanian kotoperäinen kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 36 cm ja paino 127–142 g. Sen pää ja alapuoli ovat kellahtavat, siivet, pyrstö ja kurkku siniset, otsassa on punainen täplä ja selkäpuoli on vihreän ja sinisen kirjava. Naaras on kooltaan hieman koirasta pienempi ja sen kurkku on oranssinpunainen. Nokka on sarvenvärinen, iiris ruskea ja koivet harmaat. Nuoren linnun pää ja alapuoli ovat kellanvihreät sekä selkä ja siivet vihertävät.
Esiintyminen

Nimensä mukaisesti tasmanianrosella elää lähes kaikkialla Tasmaniassa ja sen lähisaarilla Bassinsalmessa. Sen elinympäristön ala on 20 000–50 000 neliökilometriä ja populaation koko noin 50 000 yksilöä. Laji on enimmäkseen paikkalintu, mutta varsinkin nuoret linnut kokoontuvat joskus suuriksikin parviksi ja voivat vaellella laajalti. Johann Friedrich Gmelin kuvaili lajin holotyypin Tasmanian Adventure Bay'sta saadusta näytteestä, tosin hän luuli, että näyte oli Uudesta-Kaledoniasta, minkä vuoksi hän nimesi lajin caledonicukseksi.
Elinympäristö

Tasmanianrosellaa tavataan muualla paitsi puuttomilla nummilla ja avohakatuilla, puuttomilla alueilla.
Lisääntyminen

Lisääntymisaika on syyskuulta tammi-helmikuulle. Pesä on tavallisimmin eukalyptuksen kolossa tai onkalossa, toisinaan rakennusten raunioiden onkalossa. Naaras munii neljästä kuuteen munaa, joita se hautoo kolme viikkoa. Haudonta-aikana naaras poistuu pesästä vain aikaisin aamulla ruokailemaan koiraan kanssa, joka antaa sille ruokaa. Poikaset jättävät pesän viiden viikon ikäisinä ja liikkuvat vanhempiensa seurassa vielä neljä-viisi viikkoa. Laji on sukukypsä vuoden ikäisenä, vaikka sen aikuispuku valmistuu vasta 14 kuukauden iässä.
Ravinto

Lajin ruokavalio koostuu siemenistä, kukista, marjoista, pähkinöistä, hedelmistä sekä hyönteisistä ja niiden toukista. Talvisin parvet ruokailevat orapihlaja-aidoissa marjoja syöden.
Antiikin Thessalonike

| Thessalonike> Θεσσαλονίκη |
| --- | --- |
 Thessaloniken agoraa eli roomalaista forumia.
Sijainti
 Thessalonike
Koordinaatit:  40°38′16″N, 22°56′45″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Thessaloniki, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  316/315 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Makedonian valtakunta Rooman valtakunta
Aiheesta muualla
  Thessalonike Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Thessalonike (m.kreik. Θεσσαλονίκη, Thessalonikē, door.kreik. Θεσσαλονίκα, Thessalonika; myös Θετταλονίκη, Thettalonikē ja Θεσσαλονικεία, Thessalonikeia, usein Tessalonika; lat. Thessalonica) oli antiikin aikana hellenistisellä ja roomalaisella kaudella pohjoisen Kreikan merkittävimpiä kaupunkeja. Kaupunki perustettiin hellenistisen kauden alussa vuonna 316/315 eaa. Se oli tämän jälkeen Makedonian valtakunnan keskuksia. Roomalaisella kaudella se toimi Macedonian provinssin pääkaupunkina. Thessalonike oli kristinuskon varhaisia keskuksia, ja säilyi läpi bysanttilaisen keskiajan kehittyen nykyiseksi Thessalonikin kaupungiksi.
Maantiede

Thessalonike sijaitsi, samoin kuin nykyinen kaupunki, Thermainlahden pohjukassa Khalkidiken niemimaan juuressa. Sen alue oli alun perin Mygdonian maakuntaa. Thessaloniken akropolis eli yläkaupunki oli rakennettu ylemmäksi kukkulalle, jossa keskiajalla sijaitsi Heptapyrgion-linnoitus, ja joka on myös nykyisen Thessalonikin Áno Pólia eli vanhaa yläkaupunkia. Alakaupunki sijaitsi rannikolla nykyisen kaupungin keskustan paikalla.
Thessalonike oli suoraan yhteydessä Aksios-joen alueen laajaan tasankoon kaupungin länsipuolella. Itäpuoliseen Strymon-joen tasankoon se oli yhteydessä Khalkidiken niemimaan kaulan poikki kulkevan solan kautta. Etäisyys länsipuolella sijaitsevaan Pellaan oli noin 43 kilometriä ja itäpuoliseen Amfipoliin noin 107 kilometriä. Sijaintinsa ansiosta Thessalonike oli luonnostaan Egeanmeren pohjoisrannikkoa itä-länsissuunnassa kulkevan tien reitillä, ja myöhemmin roomalaisen Via Egnatian reitillä. Kaupunki oli myös hyvä satamapaikka.
Historia > Varhaishistoria ja hellenistinen kausi

Thessaloniken paikka on ollut asuttu jo varhasina aikoina, jolloin sen nimiksi mainitaan Emathia ja Halia. Arkaaisella ja klassisella kaudella paikalla sijaitsi Thermen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis). Se sai Thermainlahden tavoin nimensä alueen kuumista lähteistä.
400-luvun eaa. alkupuolen persialaissotien aikaan alue oli Persian valtaama. Kserkseen joukot leiriytyivät Thermen ja Aksios-joen väliselle alueelle, ja Persian laivasto purjehti alueella. Ateenalaiset valtasivat Thermen peloponnesolaissodan aikaan vuonna 421 eaa., mutta luovuttivat sen pari vuotta myöhemmin Perdikkas II:n Makedonialle.
Thessaloniken kaupungin perusti paikalle Makedonian kuningas Kassandros vuonna 316 tai 315 eaa. rakennuttamalla Thermen uudelleen. Hän nimesi kaupungin puolisonsa Thessaloniken, Filippos II:n tyttären ja Aleksanteri Suuren sisarpuolen, mukaan. Toisaalta kaupungin nimen alkuperäksi esitettiin myös, että sillä olisi kunnioitettu Filippoksen voittoa Thessaliasta; tämä tosin saattaa olla ennen kaikkea prinsessa Thessaloniken nimen alkuperä. Joka tapauksessa kaupungin myöhempinä aikoina tunnettu nimi oli peräisin makedonialaiselta, hellenistiseltä kaudelta, eikä se ollut käytössä vielä klassisella kaudella. Uusi nimi esiintyy ensimmäisen kerran Polybioksella.
Thessaloniken perustaminen ajoittuu samaan aikaan kun Kassandros rakennutti myös Kassandreian entisen Poteidaian paikalle. Thessalonike luotiin yhdistämällä alueen 26 varhaisempaa kaupunkia tai muuta asutusta yhdeksi (synoikismos). Näihin kuuluivat Thermen lisäksi muun muassa Aineia, Khalestre ja Kissos. Näitä kaupunkeja ei kuitenkaan välttämättä lakkautettu kokonaan, ja on joitakin viitteitä siitä, että nimi Therme olisi säilynyt olemassa myös Thessaloniken perustamisen jälkeen. Koska Thessaloniken kaupunki ei ollut olemassa vielä klassisella kaudella, se ei ollut koskaan varsinainen polis niin kuin edeltäjänsä.
Thessalonikesta tuli nopeasti yksi Makedonian valtakunnan keskeisimpiä kaupunkeja ja sotilastukikohtia, ja se korvasi Pellan valtakunnan pääsatamana. Se toimi keskuksena esimerkiksi Pyrrhosta vastaan käydyssä sodassa vuonna 273 eaa.
Historia > Roomalainen kausi

Makedonian Roomaa vastaan käymien niin kutsuttujen makedonialaissotien aikana kaupunki oli Makedonian laivastotukikohtana. Se antautui roomalaisille Pydnan taistelun jälkeen vuonna 168 eaa. Roomalaiset jakoivat Makedonian alueen neljään osaan, ja Thessalonikesta tehtiin toisen osan pääkaupunki. Vuonna 146 eaa. kaupungista tehtiin yhdistetyn roomalaisen Macedonian provinssin pääkaupunki. Kaupungin kautta rakennettiin valtakunnan itä- ja länsiosia yhdistänyt päätie Via Egnatia noin 130 eaa.
Cicero asui Thessalonikessa maanpakonsa aikana vuonna 58 eaa. ja kulki sen kautta usein matkalla Kilikian provinssiinsa. Julius Caesarin kansalaissodassa 49–45 eaa. Thessalonike oli Pompeiuksen puolueen ja Rooman senaatin tukikohtana. Toisen triumviraatin sodassa Caesarin murhaajia vastaan vuonna 42 eaa. se oli voittaneiden Antoniuksen ja Octavianuksen puolella. Tämän johdosta kaupunki sai vapaakaupungin (civitas libera) oikeudet, mistä alkoi sen kukoistuskausi. Kukoistukseen vaikutti myös kaupungin edullinen sijainti Rooman ja valtakunnan itäosien välisellä pääreitillä.
Vapaata Thessalonikea hallitsi ylimpänä kuusi virkamiestä nimeltä politarkit (politarkhai). Kaupungissa oli todennäköisesti myös neuvosto ja kansankokous. Kaupungin väkiluvun kuvataan antiikin lähteissä olleen suhteellisen suuri.
Thessalonikessa oli juutalainen siirtokunta, joka oli perustettu 1. vuosisadalla. Siitä tuli myös ensimmäisiä kristinuskon keskuksia. Apostoli Paavali saarnasi toisella lähetysmatkallaan vuosina 49–50 jaa. kaupungin synagogassa, ja laski perustan kirkolle kaupungissa. Juutalaisten häntä kohtaan osoittama vihamielisyys sai hänet kuitenkin pakenemaan Beroiaan. Paavali kirjoitti Thessaloniken kristityille kaksi kirjettä, ensimmäisen kirjeen tessalonikalaisille ja toisen kirjeen tessalonikalaisille. Kaupungin ensimmäiseksi piispaksi tuli Aristarkhos.
Gordianus III:n aikana vuonna 238–244 kaupunki sai neokoroksen arvon. Siitä tehtiin roomalainen kolonia Deciuksen aikana noin vuonna 250, mahdollisesti barbaarien hyökkäysten lisäännyttyä alueella. Tetrarkian aikana se toimi yhtenä pääkaupungeista. Galerius valitsi sen asuinpaikakseen tultuaan keisariksi vuonna 305. Kaupungin suojeluspyhäksi tuli siellä Galeriuksen aikana vuonna 306 marttyyrikuoleman kokenut Demetrios Mirhanvuodattaja. Konstantinus Suuri käytti kaupunkia tukikohtana Liciniusta vastaan.
Konstantinopolin perustamisen jälkeenkin kaupunki hallitsi Kreikan ja Makedonian alueita. Vuonna 441 tai 442 Thessalonikesta tuli myös Illyricumin prefektuurin pääkaupunki, koska hunnit uhkasivat aiempaa pääkaupunkia Sirmiumia.
Kaupunki kukoisti edelleen läpi bysanttilaisen ja osmanivallan ajan, ja on kehittynyt nykyiseksi Thessalonikin kaupungiksi. Se on Kreikan toiseksi suurin kaupunki ja kreikkalaisen Makedonian keskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Thessalonike Wikimedia Commonsissa
”Thessalonikelle, Filippoksen tyttärelle, kuningattarelle”. Piirtokirjoitus Thessaloniken patsaan jalustasta, 100-luku eaa. Thessalonikin arkeologinen museo.
Thessalonikessa lyötyjä soliduksia, n. 351–354 jaa.
Antiikin ja bysanttilaisen ajan Thessaloniken kartta.
Agoran roomalainen odeion.
Galeriuksen palatsin raunioita.
Galeriuksen kaari.
Rotunda.
Katakombeja.
Tbilisin kasvitieteellinen puutarha

Tbilisin kasvitieteellinen puutarha ja Nariqalan linnoituksen rauniot.
Puutarha näkyy historiallisen postikortin vasemmalla puolella.
Tbilisin kasvitieteellinen puutarha (georg. თბილისის ბოტანიკური ბაღი, Tbilisis bot'anik'uri baghi) sijaitsee Tbilisissä Georgian pääkaupungissa, Tsavkisis-Tskalin rotkossa Sololakin vuorijonon, Trialetin vuorijonon osan, eteläisillä kukkuloilla. Puutarha käsittää 161 hehtaarin suuruisen alueen ja yli 4 500 taksonomisen ryhmän kasvikokoelman.
Kasvitieteellisen puutarhan historia käsittää yli kolme vuosisataa. Sitä kuvaili ensimmäiseksi vuonna 1671 ranskalainen matkailija Jean Chardin kuninkaallisiksi puutarhoiksi, jotka oli saatettu perustaa viimeistään vuonna 1625. Puutarhat pääsivät botanisti Joseph Pitton de Tournefortin selontekoon (1701) ja prinssi Vakhuštin Tbilisin karttaan (1735). Persialaisten hyökkäyksessä vuonna 1795 kärsineet puutarhat elvytettiin 1800-luvun alussa ja perustettiin virallisesti Tiflisin kasvitieteellisenä puutarhana vuonna 1845.
Vuodesta 1888 eteenpäin, kun puutarhaan perustettiin floristiikan keskus, useat merkittävät tutkijat ovat työskennelleet puutarhalle. Vuosina 1896–1904 puutarhaa laajennettiin länteen ja vuosien 1932 ja 1958 välillä entisen islamilaisen hautausmaan alue liitettiin siihen. Useita hautausmaan hautoja, kuten tunnetun azerbaidžanilaisen kirjailijan Mirzə Fətəli Axundovin (1812–1878) hauta, on kuitenkin säilynyt. Kasvitieteellisen puutarhan keskinen sisäänkäynti sijaitsee historiallisen Nariqalan linnoituksen juurella. Toinen, tunnelina kallioon vuosina 1909–1914 leikattu sisäänkäynti oli käytössä 2000-luvun puoliväliin saakka, kunnes siitä tehtiin Georgian suurin yökerho "Gvirabi".
Käännös suomeksi
Erik T. Tawaststjerna

Erik Thomas Tawaststjerna (s. 8. kesäkuuta 1951 Helsinki) on suomalainen pianisti ja Sibelius-Akatemian pianomusiikin professori.
Erik T. Tawaststjerna on opiskellut pianonsoittoa yksityisesti Helsingissä Tapani Valstan johdolla sekä Moskovassa Genrijetta Mirvisin johdolla. Lisäksi hän opiskeli Wienin musiikkikorkeakoulussa Dieter Weberin johdolla, New Yorkin yliopistossa Eugene Listin johdolla ja New Yorkin Juilliard Schoolissa Sascha Gorodnitzkin johdolla. Hän suoritti tohtorintutkinnon New Yorkin yliopistossa vuonna 1982 (väitöskirja Finnish piano music since 1945). Lisäksi hän on osallistunut Wilhelm Kempffin mestarikursseille.
Tawaststjerna ei kaihda ohjelmistovalinnoissaan haastaviakaan suurteoksia.kenen mukaan? Toisaalta hän on parhaimmillaan pelkistettyjen miniatyyrien vähäeleisenä tulkkina.kenen mukaan? Hän on levyttänyt Jean Sibeliuksen koko pianotuotannon BIS-levy-yhtiölle sekä muuta soolo- ja kamarimusiikkia kotimaassa. Tawaststjerna on konsertoinut ympäri Eurooppaa sekä USA:ssa, Meksikossa, Chilessä, Taiwanissa ja Japanissa. Hän on muun muassa esittänyt Ludwig van Beethovenin sellosonaatit Arto Noraksen ja viulusonaatit Seppo Tukiaisen kanssa, esiintynyt tärkeimpien suomalaisten orkesterien solistina ja konsertoinut myös radio- ja TV-lähetyksissä. Hän on myös esiintynyt ja levyttänyt duopianistina vaimonsa, taiwanilaissyntyisen Hui-Ying Liu-Tawaststjernan kanssa.
Tawaststjerna nimitettiin Sibelius-Akatemian piano- ja kamarimusiikin lehtoriksi 1982 ja pianomusiikin professoriksi vuodesta 1986. Hänen johtamansa pianon koulutuslinja nimitettiin yliopistojen taiteellisen toiminnan huippuyksiköksi 2001–2003. Hänen oppilaansa (mm. Janne Mertanen, Henri Sigfridsson, Victor Chestopal, Julia Mustonen, Risto-Matti Marin ja Terhi Dostal) ovat menestyneet lukuisissa kotimaisissa ja kansainvälisissä kilpailuissa. Tawaststjerna on toiminut Suomen solistiyhdistyksen johtokunnan jäsenenä vuodesta 1985 ja puheenjohtajana vuosina 1987–1991, Pianopedagogit ry:n puheenjohtajana vuosina 1990–2004 ja varapuheenjohtajana vuodesta 2004, Espoon kansainvälisen pianoviikon taiteellisena johtajana 1991–2009 sekä useiden kansainvälisten pianokilpailujen tuomariston jäsenenä. Hän on pitänyt mestarikursseja useissa konservatorioissa ja Joutsenon taidekesässä.
Erik T. Tawaststjernan isä oli musiikkitieteilijä-pianisti Erik Tawaststjerna, äiti ruotsin kielen lehtori Carmen Tawaststjerna. Hän kuuluu Calamniuksen sivistyssukuun ja Tawaststjernan aatelissukuun.
Palkinnot ja tunnustukset

Maj Lind -pianokilpailussa toinen palkinto 1968
Vuoden professori 2006
Juice Leskinen

| Juice Leskinen |
| --- | --- |
 Juice Leskinen kotonaan Tampereella 1985
Henkilötiedot
Koko nimi:  Juhani Juice Leskinen (vuoteen 2006 Pauli Matti Juhani Leskinen)
Syntynyt: 19. helmikuuta 1950 Juankoski
Kuollut: 24. marraskuuta 2006 (56 vuotta) Tampere
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä sanoittaja runoilija kirjailija
Muusikko
Laulukielet:  suomi englanti
Aktiivisena:  1970–2006
Tyylilajit:  suomirock manserock
Yhtyeet:  Coitus Int (1972–1975) Juice (1975–1977) Välikausitakki (1977–1978) Juice Leskinen Slam (1977–1981) Juice Leskinen Grand Slam (1981–1986, 1991) Juice Leskinen ETC (1992)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Juhani Juice Leskinen (vuoteen 2006 Pauli Matti Juhani ”Juice” Leskinen, 19. helmikuuta 1950 Juankoski – 24. marraskuuta 2006 Tampere) oli suomalainen laulaja-lauluntekijä, sanoittaja, runoilija ja kansantaiteilija. Tämän ohella hän toimi muun muassa kääntäjänä ja kolumnistina. Häntä on kutsuttu ”suomalaisen pop-musiikin kulmakiveksi” ja ”suomalaisen rock-musiikin isähahmoksi”.
Leskisen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Marilyn”, ”Jyrki boy”, ”Syksyn sävel”, ”Se oli jautaa”, ”Viidestoista yö”, ”Ei elämästä selviä hengissä”, ”Musta aurinko nousee”, ”Kaksoiselämää” ja ”Norjalainen villapaita”.  Leskisen levyjä oli myyty vuoteen 2006 mennessä yhteensä yli puoli miljoonaa kappaletta.
Leskisen kirjallinen tuotanto käsittää runoja, lastenkirjallisuutta, henkilöhistoriaa, suomennoksia ja moninaisia kirjoituksia eri lehdissä ja antologioissa. Yhteensä hän julkaisi kaksitoista runokokoelmaa, neljä lastenkirjaa ja neljä muuta teosta. Vuonna 1994 julkaistu Äeti oli ensimmäinen kriitikoitakin miellyttänyt runoteos, ja myös postuumisti julkaistu Kosket sai hyvän vastaanoton.