stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mäkihypyn maailmancup 2003–2004
Maailmancupin kymmenen eniten pisteitä kerännyttä hyppääjää

| Sijoitus | Hyppääjä | Maa | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Janne Ahonen |  Suomi | 1316 |
| 2. | Roar Ljøkelsøy |  Norja | 1306 |
| 3. | Bjørn Einar Romøren |  Norja | 825 |
| 4. | Sigurd Pettersen |  Norja | 787 |
| 5. | Martin Höllwarth |  Itävalta | 731 |
| 6. | Thomas Morgenstern |  Itävalta | 696 |
| 7. | Matti Hautamäki |  Suomi | 673 |
| 8. | Noriaki Kasai |  Japani | 631 |
| 9. | Georg Späth |  Saksa | 557 |
| 10. | Peter Žonta |  Slovenia | 545 |
Suomalaisten sijoitukset ja palkintosijoitukset osakilpailuista

1. Janne Ahonen 1316 – 3 voittoa, 5 kakkossijaa, 5 kolmossijaa
7. Matti Hautamäki 673 – 2 voittoa
16. Tami Kiuru 411 – 1 voitto
15. Veli-Matti Lindström 476 – 1 kakkossija, 2 kolmossijaa
19. Akseli Kokkonen 280
40. Jussi Hautamäki 71
44. Juha-Matti Ruuskanen 65
50. Janne Happonen 39
70. Harri Olli 6
72. Pekka Salminen 5
Aiheesta muualla

Tulokset FIS:n sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ville Viking

Ville Viking on laivayhtiö Viking Linen maskotti, jota käytetään tunnuksena yhtiön lapsimatkustajille suunnatussa toiminnassa, markkinoinnissa ja oheistuotteissa. Valkoisen laivakissan hahmo esiintyy laivoilla ja Viking Linen markkinointitapahtumissa ainakin Suomessa ja Ruotsissa. Kissahahmoa voi halata ja sen kanssa voi ottaa yhteiskuvia.
Viking Linen lastenklubin nimi on Ville Viking Club. Alle 12-vuotiaat voivat liittyä klubiin maksutta, ja jäsenet saavat jäsenpostia kahdesti vuodessa. Klubilaisille on omia klubiristeilyjä Turusta viikoittain ja Helsingistä kesäsesonkia lukuun ottamatta kuukausittain.
Viking Linen laivoilla voi ostaa alkoholittomia Ville Viking -lastendrinkkejä. Kissamaskotin nimeä kantavat laivoilla myös lasten ruokalistat ja noutopöydät.
Vuonna 2007 Ville Vikingin nimellä julkaistiin lastenlaulukokoelma CD-levyllä.
Valtionhoitaja

Valtionhoitaja on monarkiassa henkilö, joka hoitaa hallitsijan tehtäviä ja käyttää tämän valtaa yleensä sellaisessa tilanteessa, jossa hallitsijaa ei ole. Syynä voi olla esimerkiksi hallitsijasuvun sammumisesta, hallitsijan syrjäyttämisestä tai valtiomuodon vaihtumisesta aiheutunut siirtymäkausi eli interregnum. Valtionhoitajaksi on kutsuttu joissain yhteyksissä myös henkilöä, joka hoitaa hallitsijan tehtäviä istuvan hallitsijan puolesta tämän ollessa estynyt tai muuten kykenemätön hoitamaan tehtäviään, mutta yleensä sellaista henkilöä kutsutaan sijaishallitsijaksi eikä valtionhoitajaksi. Valtionhoitajan asettaminen voi olla myös personaaliunionissa toisen maan kanssa olevan valtion keino tavoitella tosiasiallista itsenäisyyttä. Joskus valtionhoitajasta tulee diktaattori, joka vetoaa monarkkiseen valtiomuotoon, mutta estää monarkin valtaantulon. Tasavallassa voidaan valtionhoitajan sijasta käyttää esimerkiksi nimitystä väliaikainen presidentti.
Puhekielessä valtionhoitajapuolueeksi saatetaan kutsua puoluetta, joka kantaa päävastuun valtion asioiden hoidosta.
Saksan valtionhoitajat

Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa valtionhoitajaksi (saks. Reichsverweser) kutsuttiin valtakunnanvikaaria, joka hoiti keisarin tehtäviä edellisen keisarin kuoleman ja uuden valitsemisen välillä. Vuoden 1356 kultainen bulla määräsi tämän tehtävän jaettavaksi Saksin ja Pfalzin vaaliruhtinaiden kesken. Nimitystä käytettiin uudelleen toisessa yhteydessä, kun Frankfurtin kansalliskokous valitsi vuonna 1848 arkkiherttua Juhanan Saksan valtionhoitajaksi. Juhana ei tosin koskaan aidosti hallinnut Saksaa.
Ruotsin valtionhoitajat

Kalmarin unionin aikana Ruotsin valtaneuvosto tai valtakunnankokous valitsi ajoittain valtionhoitajan (ruots. riksföreståndare) käyttämään kuninkaan valtaa Ruotsin alueella. Ensimmäisen kerran tätä nimitystä käytettiin vuonna 1438 Kaarle Knuutinpoika Bondesta, joka valittiin valtionhoitajaksi kuningas Eerik Pommerilaisen karkottamisen yhteydessä. Vuodesta 1448 alkaen muodostui tavaksi, että valtionhoitaja valittiin aina siksi aikaa kun valtaistuin oli tyhjänä edellisen kuninkaan kuoleman tai syrjäyttämisen ja uuden valitsemisen välillä. Valtionhoitaja erosi näin aiemmista unionikuninkaiden ruotsalaisista käskynhaltijoista siten, että hän käytti kuninkaan valtaa tämän sijasta kuninkaan puuttuessa, ei kuninkaan nimissä tämän poissaollessa. Unioniajan lopulla ruotsalaiset ottivat kuitenkin tavaksi vastustaa tanskalaiskuninkaiden valtaa asettamalla lähes pysyviä valtionhoitajia myös silloin, kun istuva kuningas oli olemassa. Ensimmäinen tällainen valtionhoitaja oli vuonna 1470 valittu Sten Sture vanhempi ja viimeinen vuonna 1521 valittu Kustaa Vaasa, joka kaksi vuotta myöhemmin valittiin edelleen Ruotsin kuninkaaksi, mikä merkitsi pohjoismaisen unionin päättymistä. Vastaavasti Kaarle-herttua valittiin vuonna 1595 valtionhoitajaksi kuningas Sigismundin poissaolon ajaksi ja vuonna 1599 pysyvästi, kun Kaarlea tukeneet säädyt halusivat katkaista unionin Puolan kanssa eivätkä enää tunnustaneet Sigismundia. Viimeisen kerran nimitystä käytettiin Ruotsissa historiallisessa merkityksessään vuonna 1809, jolloin Kaarle XIII oli kolme kuukautta valtionhoitajana Kustaa IV Aadolfin syrjäyttämisen jälkeen ennen kuin hänet itse valittiin uudeksi kuninkaaksi.
Vuonna 1809 voimaan tulleessa hallitusmuodossa ei enää mainittu valtionhoitajaa, mutta nykyisessä, vuoden 1974 hallitusmuodossa nimellä riksföreståndare kutsutaan henkilöä, joka toimii kuninkaan tilapäisenä sijaisena tämän ollessa estynyt hoitamaan tehtäviään. Normaalisti tehtävä annetaan toiselle kuningasperheen jäsenelle, mutta valtiopäivät voivat tarvittaessa valita siihen myös jonkun muun.
Valtionhoitajat muissa maissa

Suomen valtionpäämiehenä oli toukokuusta 1918 heinäkuuhun 1919 Suomen valtionhoitaja, missä tehtävässä toimivat P. E. Svinhufvud ja hänen jälkeensä Gustaf Mannerheim, koska Suomessa katsottiin olleen tuolloin yhä voimassa vuoden 1772 hallitusmuoto ja keisari-suuriruhtinaan jättämä valtaistuin tyhjänä. Valtionhoitajan virka lakkasi olemasta, kun tasavaltainen vuoden 1919 hallitusmuoto astui voimaan.
Unkarissa amiraali Miklós Horthy toimi vuosina 1920–1944 valtionhoitajana (unk. kormányzó). Unkari säilyi nimellisesti kuningaskuntana, vaikka Horthy tosiasiassa esti Itävalta-Unkarin syrjäytettyä hallitsijaa Kaarle IV:tä palaamasta maahan voidakseen hallita itse diktaattorina. Nimitystä valtionhoitaja on Unkarissa käytetty myös János Hunyadista, joka toimi vuosina 1446–1453 kuningas Ladislaus V:n sijaishallitsijana, sekä Lajos Kossuthista vuoden 1849 kapinan aikana. Lisäksi Itävallan arkkiherttua Joosef August oli lyhyesti Unkarin valtionhoitajana vuonna 1919.
Espanjassa sisällissodan voittaneesta kenraali Francisco Francosta tuli vuonna 1947 monarkian palauttamisen myötä nimellisesti valtionhoitaja, joskin hän oli ollut valtionpäämiehenä jo vuodesta 1939. Horthyn tavoin Franco käytti valtionhoitajuutta tekosyynä elinikäiselle diktatuurille, mutta määräsi kuolemansa varalle seuraajakseen kuningas Juan Carlosin.
Islannissa, joka tuolloin oli personaaliunionissa Tanskan kanssa, valittiin Sveinn Björnsson valtionhoitajaksi (isl. ríkisstjóri) vuosiksi 1941–1943, kun yhteys kuninkaaseen oli Tanskan saksalaismiehityksen vuoksi katkennut. Islannin julistauduttua kokonaan itsenäiseksi Björnsson valittiin edelleen maan presidentiksi.
Keskiajan Englannissa käytettiin nimitystä lordiprotektori (engl. Lord Protector) alaikäisen kuninkaan holhoojahallitsijasta. Englannin sisällissodan jälkeen vallan saanut Oliver Cromwell kuitenkin hallitsi vuosina 1653–1658 tasavallaksi muutettua maata käytännössä diktaattorina käyttäen lordiprotektorin nimikettä, joka sai näin valtionhoitajaa muistuttavan merkityksen. Hänen poikansa Richard Cromwell jatkoi tehtävässä lyhytaikaisesti vuosina 1658–1659.
Valtionhoitajia eri maissa > Espanja

Francisco Serrano, 1869–1870
Francisco Franco, 1947–1975
Valtionhoitajia eri maissa > Ruotsi

Kaarle Knuutinpoika Bonde, 1438–1440
Pentti Jönsinpoika Oxenstierna ja Niilo Jönsinpoika Oxenstierna 1448
Jöns Pentinpoika Oxenstierna ja Eerik Akselinpoika Tott 1457
Kettil Kaarlenpoika Vaasa 1464–1465
Jöns Pentinpoika Oxenstierna 1465–1466
Eerik Akselinpoika Tott, 1466–1467
Sten Sture vanhempi, 1470–1497, 1501–1503
Svante Sture, 1504–1512
Eerik Trolle 1512
Sten Sture nuorempi, 1512–1520
Kustaa Vaasa, 1521–1523
Kaarle-herttua (myöh. Kaarle IX), 1595/1599–1604
Kaarle XIII 1809
Valtionhoitajia eri maissa > Suomi

P. E. Svinhufvud, 1918
Carl Gustaf Emil Mannerheim, 1918–1919
Valtionhoitajia eri maissa > Unkari

Lajos Kossuth, 1849
Joosef August, 1919
Miklós Horthy, 1920–1944
Vesistön pääjärvi

Auringonlasku Asikkalanselällä, Päijänteellä.
Vesistön pääjärvi eli keskusjärvi on järvi, josta vesistön vedet laskevat laskujoen kautta mereen. Vesistön vedet kerääntyvät pääjärveen valunnan ja vesireittien kautta. Pääjärvi on yleensä vesistön suurin ja merkittävin järvi.
Suuria pääjärviä on syntynyt viimeisen jääkauden lopulla Baltian jääjärven kohdalle sulamassa olleen jäätikön pysähtyessä ja Salpausselkien muodostuttua. Salpausselkien itäpuolella sijaitsevat Laatokka ja Saimaa.
Suomen vesistöjen pääjärviä ovat:
Vuoksen vesistössä Saimaa
Kymijoen vesistössä Päijänne
Kokemäenjoen vesistössä Pyhäjärvi
Oulujoen vesistössä Oulujärvi
Kemijoen vesistössä Kemijärvi
Pyhäjoen vesistössä Pyhäjärvi
Ähtävänjoen vesistössä Lappajärvi
Möysän Musaklubi

Möysän Musaklubi, tuttavallisemmin Mössö, on Lahden Hämeenkadulla sijaitseva musiikkiklubi.
Möysän Musaklubin logo
Historia

Möysän Musaklubin juuret ovat Lahden Möysän kaupunginosan entisellä Esso-huoltoasemalla. Ensimmäinen konsertti järjestettiin huoltoasemasta ravintolaksi muutetun ravintolan kattoterassilla 2. heinäkuuta 2010.
Möysän musaklubia pyörittänyt ja huoltoasemakiinteistön omistanut yhtiö Lahti Bensiini meni syksyllä 2016 konkurssiin yli 156 000 euron verosaatavista, ja klubin toiminta uhkasi loppua. Vuoden 2017 kesäkuusta alkaen Möysän Musaklubi on toiminut Lahden keskustassa, osoitteessa Hämeenkatu 16. Siellä käytössä ovat 750 ihmistä vetävä sali sekä 120 ja 70 hengen baaritilat.
Aukusti-kulttuuripalkinto

Vuonna 2014 Etelä-Suomen Sanomat palkitsi Möysän Musaklubin Aukusti-palkinnolla vuoden päijäthämäläisenä kulttuuritekona.  Mössö voitti sekä tuomariston palkinnon, että yleisöäänestyksen. Aukusti kiertopalkinnon identtinen kopio on esillä Möysän Musaklubilla.
XXL Mössö

XXL Mössö on marraskuussa järjestettävä sisäfestivaali jonka yleisömäärä on noin 4 000 katsojaa. Festivaali on järjestetty Lahden Messuhallissa vuosina 2016, 2018, 2019, 2022 ja 2023. Ensimmäinen Kesä XXL Mössö järjestettiin kesällä 2023 Mukkulan Tapahtumapuistossa Lahdessa.
Aiheesta muualla

Möysän Musaklubin www sivu
kuvia Möysän Musaklubin keikoilta (Arkistoitu – Internet Archive)
Möysän Musaklubin sisäänkäynti.
Keikkakuva Möysän Musaklubilta.
Aukusti kiertopalkinnon kopio.
Viiden vuoden yksinäisyys

| Viiden vuoden yksinäisyys |
| --- | --- |

Kirjailija:  Sauli Niinistö
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Teos
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  225
ISBN:  951-851-040-7

Seuraava:  Hiljaisten historia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Viiden vuoden yksinäisyys on Sauli Niinistön vuonna 2005 julkaisema muistelmateos. Sauli Niinistö kuvaa kirjassaan 1990-luvun loppua, jolloin hän toimi ministerinä ja kokoomuksen puheenjohtajana. Kirjan keskeisinä teemoina ovat Suomen talouspolitiikka ja liittyminen Euroopan talous- ja rahaliittoon EMU:uun sekä hänen vaimonsa Marja-Leena Niinistön kuolema auto-onnettomuudessa vuonna 1995.
Viiden tien risteys

| Viiden tien risteys |
| --- | --- |
 Kirjan kansi
Kirjailija:  Mauri Sariola
Kieli:  suomi
Genre:  sotaromaani
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1964
Sivumäärä:  211
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Viiden tien risteys on Mauri Sariolan vuonna 1964 kirjoittama romaani, joka kertoo hänen omista kokemuksistaan Niinisalon varuskunnan reserviupseerikoulussa jatkosodan aikana vuonna 1944. Nimensä se on saanut varuskunnan lähistöllä sijaitsevasta Viidentienristeyksestä.
Romaanin päähenkilöinä on viisi siviiliammatiltaan ja luonteeltaan erilaista, aluksi toisilleen tuntematonta miestä, joista kukin on yksiköstään komennettu tähän "kovien miesten kouluun". Kirjan kuvaama tapahtumajakso alkaa päähenkilöiden saapuessa junalla Niinisaloon heinäkuussa 1944 ja päättyy heidän hajaantuessaan kurssin päätyttyä omille tahoilleen saman vuoden marraskuussa. Romaanissa Viidentienristeyksestä (topografikartalla piste numero 118) tulee myös viiden kohtalon risteys, vaikka päähenkilöt (pappi, vääpeli, ylioppilas, työmies ja varatuomari) "valetaan samaan teräksiseen koulutuksen muottiin". Reserviupseerikoulun kouluttajien periaatteena, jota oli tinkimättä noudatettava, oli: "Oppikaa tottelemaan, niin osaatte kerran esimiesasemassanne myös vaatia muilta!" Kuitenkin rento huumori ja tietoisuus päämäärästä auttoivat ja toivat mukanaan valoisia ja hupaisiakin hetkiä.
Vellamo

Gallen-Kallelan Aino-tarun kolmannessa kuvassa Aino kuuntelee Vellamon neitojen kutsua.
Vellamo Päijät-Hämeen vaakunassa.
Vellamo on hyvä ja arvostettu veden emäntä, veden eukko tai veen emonen kalevalaisessa runoudessa. Vellamoa on kuvattu muun muassa ruokorintaiseksi, ja hänen vaatteenaan kerrotaan olleen meren vaahtoa. Vellamo asui veden alla Ahtolassa, ja hänen puolisokseen nimetään usein Ahto tai Ahti.
Ilmeisesti Vellamo kuului kalansaaliin toivossa palvottuihin vedenhenkiin. Muita tehtäviä olivat luultavasti aaltojen nostaminen tai purjehdussäähän vaikuttaminen.
Vellamoa on ilmeisesti pidetty kauniina, ja häneen on ehkä suhtauduttu samoin kuin metsän emäntään. Myöhemmin häneen on liitetty ainakin jossain määrin merenneidon tai seireenin piirteitä.
Hinsalan neitseennokka-nimisen niemen päässä kerrotaan olevan Vellamon kivisen nenän.
Sanan Vellamo arvellaan tulevan veden liikehdintään liittyvästä velloa-sanasta.
Vellamo on myös Päijät-Hämeen maakunnan vaakunassa yhdessä käen kanssa.
Vellamolla sanotaan olevan sininen lakki, kaislainen paita ja vaahtoinen vaippa.
Vellamo on myös suomalaisen naisen etunimi ja veden emännän mukaan nimetyn Merikeskus Vellamo -rakennuksen nimi.
Velký Lopeník

Näkötorni
Näkymä Velký Lopeníkille
Velký Lopeník on 911 metriä korkea huippu Karpaateilla Tšekin ja Slovakian rajalla. Huipulla on 22 metriä korkea puinen näkötorni, joka otettiin käyttöön vuonna 2005.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Velký Lopeník Wikimedia Commonsissa
Naqib al-Ašrafin kapina

Naqib al-Ašrafin kapina oli Osmanien valtakunnan aikainen kapina Jerusalemissa vuosina 1703–1705. Esimerkiksi ankaran veronkannon ja hallinnollisien uudistusten vastustuksesta puhjenneen kapinan johtaja oli Naqib al-Ašrafin arvonimeä kantanut Muhammad ibn Mustafa al-Husseini. Kapina kukistettiin lopulta osmaniarmeijan saavuttua kaupungin tuntumaan ja osan kaupungin ryhmittymistä noustua Husseinin tukijoita vastaan. Kapina päättyi Husseinin paetessa kaupungista. Hän jäi myöhemmin vangiksi ja tuli teloitetuksi.
Tausta

Palestiinaan alue oli kuulunut vuodesta 1516 Osmanien valtakuntaan. Naqib al-Ašraf oli puolestaan Osmanivaltion alaisten virkamiesten käyttämä arvonimi. Arvonimen käyttäjien tuli polveutua profeetta Muhammadista. Jerusalemista arvonimeä käyttivät 1700-luvun alussa Husseinien suvun jäsenet, jotka polveutuivat Muhammadin lapsenlapsi Husainista. Kapinan tapahtumien aikainen Jerusalemin Naqib al-Ašraf oli Muhammad ibn Mustafa al-Husseini. Hänet puolestaan nimitti Jerusalemin qadi eli ylituomari.
Osmanit olivat alakneet uudistaa hallinnollista järjestelmäänsä 1600-luvun puoliväliltä lähtien. Palestiinan aueella muutoksia yritti toteuttaa vuonna 1701 virkansa aloittanut Damaskoksen kuernööri Mehmet Paša Kurd Bayram. Uudistuksiin lukeutui toisaalta myös entistä ankarampi veronkeruu. Muutokset herättivät yleistä vastustusta. Alueella nousi talonpoikien kapina, jonka Jerusalemin maaherra pyrki kukistamaan verisesti. Kun maaherra kapinaa kukistaessaan tuhosi myös Jerusalemin uskonnollisen johtajan eli muftin omistaman erään kylän, Jerusalemin qadi sanoutui hänestä irti ja avasi vuonna 1703 kaupunginportit kapinallisille saaden tukea myös kaupungin varuskunnalta. Naqib al-Ašrafiksi nimitettiin nuori Muhammad ibn Mustafa al-Husseini.
Kapinan kulku

Naqib al-Ašrafin tukijat karkottivat Jerusalemin maaherran joukot ja ottivat kaupungin hallintaansa. Osmanit tekivät useita yrityksiä tukahduttaa kapinaa. Heidän joukkojensa saapuessa Jerusalemin kaupunginmuurille ensimmäisen kerran he joutuivat palaamaan Gazaan kohdattuaan odottamattoman kiivasta vastarintaa.
Jerusalemissa kapinaliike alkoi kuitenkin pian rakoilla kapinallisten muodostaessa eri kilpailevia ryhmittymiään. Möys siviiliväestön olot osoittautuivat tukalaksi. Kaupungin juutalaisia ja kristittyjä sorrettiin esimerkiksi pukeutumissäännöin, velvoittamalla heitä väistämään muslimeja kaduilla ja satunnaisin syin annetuin rangaistuksin.
Vuonna 1705 Jerusalemia oli lähestymässä Damaskoksesta saapuva entistä suurempi osmaniarmeija. Jerusalemin varuskunta ja paikalliset suufilaiset aloittivat osmanien lähestyessä oman kapinansa Naqib al-Ašrafia vastaan. He valtasivat Daavidin tornin samalla, kun Husseini linnoittautui omaan asumukseensa. Osapuolten välillä käytiin kiivaita taisteluja vanhankaupungin pohjoisosassa ja kaatuneiden määrän kasvaessa Husseinin kapinaliike menetti kannatusta entisestään. Osmanein saavuttua Jerusalemin ulkopuolelle he aloittivat sen muurien pommituksen.
Husseini päätti lopulta tilanteensa olevan toivoton ja yöllä 28. marraskuuta 1705 hän pakeni Jerusalemista mukanaan joukko kannattajiaan. Hänet saatiin lopulta kiinni ja hän päätyi teloitetuksi Istanbulissa vuonna 1707.
Seuraukset

Olot Jerusalemissa eivät muuttuneet radikaalisti kapinan tukahduttamisen jälkeen. Sen maaherrat jatkoivat vainoja. Paikallisten dynastioiden keskinäinnen kahina jatkui myös. Muhammad ibn Mustafa al-Husseinin teloituksen jälkeen naqibin aseman sai Abd al-Latif al-Ghudayya. Ghudayya-suku muutti nimensä myöhemmin Husseiniksi nimen arvovallan takia ja he muodostivat niin sanotut uudet Husseinit, jotka olivat Jerusalemin muslimien mahtisuvuista tärkein nykypäiviin saakka.
Vostok 5

Vostok 5 oli Neuvostoliiton viides miehitetty avaruuslento (14.–19.6. 1963). Kosmonautti Valeri Bykovski kiersi maapallon 81 kertaa, lentokorkeuden vaihdellessa 181 ja 233 kilometrin välillä. Lento kesti noin 119 tuntia. Vostok 5 suoritti lentonsa osin Vostok 6:n kanssa. Tämä oli toinen kerta, kun neuvostoliittolaiset kokeilivat kohtaamista avaruudessa.
Votiivilahja

Votiivilahja eli votiivi on lupauksen yhteydessä jumalalle tai hengelle annettava uhrilahja. Votiivilahja yleensä asetetaan palvontapaikalle, kuten alttarille, ja se voi olla esimerkiksi kynttilä.
Votiivilahja voi myös olla rukouksen yhteydessä annetun lupauksen mukaisesti annettu lahja. Votiivi- eli kirkkolaiva on yleensä tällainen, jonka haaksirikosta pelastuneet ovat rukouksensa toteuduttua antaneet Jumalalle. Kirkoissa on myös Jumalan kunniaksi asetettuja muisto- eli votiivitauluja.
Vostok 4

"Vostok 4". Pavel Popovitš neuvostoliittolaisessa postimerkissä vuodelta 1962.
Vostok 4 oli Neuvostoliiton neljäs miehitetty avaruuslento (12.–14.8. 1962).
Kosmonautti Pavel Popovitš kiersi maapallon 48 kertaa, lentokorkeuden vaihdellessa 169 ja 222 kilometrin välillä. Avaruuslento kesti noin 70 tuntia. Vostok 4 oli yhteislento Vostok 3:n kanssa ja tämä oli ensimmäinen kahden miehitetyn avaruusaluksen kohtaaminen (muodostelmalento) avaruudessa.
Vasikoiden marssi

”Vasikoiden marssi” (”Kälbermarsch”) on Bertolt Brechtin kirjoittama parodiaversio natsien suosimasta ”Horst-Wessel-Lied”-marssista.
Horst Wessel sanoitti ja sävelsi ”Die Fahne Hoch” -marssin vuonna 1930. Wesselin kuoltua Joseph Goebbelsin propagandakoneisto teki hänestä marttyyrin ja kappale nimettiin tekijänsä mukaan. Laulusta tehtiin useita parodioita ja Brechtin vuonna 1943 teokseensa Schweyk im zweiten Weltkrieg (Sotamies Švejk toisessa maailmansodassa) sanoittama versio on todennäköisesti niistä kuuluisin. Hans Eislerin mukaan Brecht sanoi säveltäneensä Vasikoiden marssin jo vuonna 1933.
Laulun teksti

Alkuperäinen
Vapaa käännös
Viimeisen säkeistön alkua ei voi kääntää suoraan suomeksi, koska siinä on saksan sanaan Hakenkreuz (hakaristi) perustuva sanaleikki. Säkeistö puhuu verenpunaisessa lipussa olevasta rististä, jossa on suuri haka (Haken). Lauseeseen sisältyy kuitenkin saksan kielen idiomaattinen ilmaus etwas hat einen Haken, ”jossakin on haka” eli johonkin hyvältä näyttävään asiaan sisältyy yllättävä ongelma tai huono puoli. Hakaristissä on siis haka ja samalla se tuo mukanaan yllättävää pahaa. Kolmannen säkeistön der arme Mann voi tarkoittaa sekä ”köyhää miestä” että ”miesparkaa”.
Aiheesta muualla

Versio Youtubessa
Ville Viljala

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 4. helmikuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Jyväskylän maalaiskunta, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 185 cm
Paino: 82 kg
Seura
Seura: JJK
Pelinumero: 30
Junioriseurat
: Palokan Riento
: JJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2013 | JJK | 9 | (0) |
| 2012 | → Warkaus JK (laina) | 16 | (0) |
| 2012 | → JIlves (laina) | 5 | (0) |
| 2014 | SJK | 0 | (0) |
| 2014 | → Kerho 07 | 9 | (0) |
| 2014 | → Jaro (laina) | 0 | (0) |
| 2015 | EIF | 25 | (0) |
| 2016 | JJK | 21 | (0) |
| 2017–2021 | FC Vaajakoski | 68 | (0) |
| 2022- | JJK | 0 |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 153 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. elokuuta 2022.
Ville Viljala (s. 4. helmikuuta 1995 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa JJK Jyväskylää.
Viljala on pelannut korkeimmalla sarjatasolla JJK Jyväskylän edustusjoukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen JJK:n edustusjoukkueen ottelunsa Liigacupin pelissä RoPSia vastaan 6. helmikuuta 2011. Hän debytoi Veikkausliigassa kaudella 2012.
Aiheesta muualla

Ville Viljala Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
JJK – Veikkausliiga
1 Pyhäranta |
2 Lähitie |
4 Gustavsson |
5 M. Manninen |
6 Abahassine |
7 Kirvesoja |
8 Kohonen |
9 Etock |
10 Kari (c) |
11 Varmanen |
12 Tapaninen |
15 Tahvanainen |
16 Suoraniemi |
17 Leppänen |
18 Abdi |
19 Hanslian |
20 Nieminen |
22 Marttinen |
23 Poutiainen |
24 Loutelamio |
26 Vielma |
28 A. Manninen |
51 Petrescu |
 Sallinen |
Valmentaja Pasoja
Škoda ForCity

| Škoda ForCity> Perustiedot |
| --- | --- |
Tyyppi:  raitiovaunu
Valmistaja:  Škoda Transportation
Škoda ForCity on Škoda Transportationin valmistama matalalattiaisten nivelraitiovaunujen tuoteperhe. Tuoteperheeseen kuuluu useita eri mallisarjoja, joita valmistetaan Škoda Transportationin eri tehtailla.
Škoda ForCity Alfa (15 T)

Malliston vaunuja on käytössä Riian ja Prahan raitioteillä.
Škoda ForCity Classic (26T/28T)

Malliston vaunuja on käytössä lukuisissa eurooppalaisissa kaupungeissa, muun muassa Miskolcin, Sofian ja Chemnitzin raitioteillä.
Škoda ForCity Plus (29T/30T)

Malliston vaunuja on käytössä Bratislavan raitioteillä Slovakiassa.
Škoda ForCity Smart Artic

Artic oli alun perin Transtechin raitiovaunumallisarja, mutta se liitettiin Škoda ForCity -tuoteperheeseen osaksi ForCity Smart -mallisarjaa Škodan ostettua Transtechin. Vaunut valmistetaan Škoda Transtechin tehtaalla Otanmäessä, ja niitä on tilattu muun muassa Helsingin ja Tampereen raitioliikenteeseen.
Škoda ForCity Smart

ForCity Smarteja on tilattu Saksassa Rein–Neckarin alueelle sekä Tšekissä Plzeňiin ja Ostravaan.
Škoda ForCity Smart > Rein–Neckar

Saksalainen Rhein-Neckar-Verkehr GmbH tilasi vuonna 2018 yhteensä 60 ForCity Smart -raitiovaunua Mannheimin, Heidelbergin ja Ludwigshafenin muodostamalle Rein–Neckarin alueelle. Vaunuista 12 tulee olemaan 60 metriä pitkiä. Vaunut valmistetaan Škoda Transtechin tehtaalla Otanmäessä ja Škodan tehtaalla Tšekissä. Toimitusten on tarkoitus alkaa vuonna 2021.
Škoda ForCity 15T "Praha"