stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Breezy Johnson

| Breezy Johnson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. tammikuuta 1996 (ikä 29)
Uran tiedot
Laji:  alppihiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2015–
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  8
 Tietolaatikko päivitetty 28. helmikuuta 2025 
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Saalbach 2025 | syöksylasku |  |
|  Kultaa | Saalbach 2025 | joukkuealppiyhdistetty |  |
Breezy Johnson (s. 19. tammikuuta 1996) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Rowmark Ski Academya.
Johnson kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2015 sijoittuen 41:nneksi. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa helmikuussa 2016 oltuaan 28:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Cortina d'Ampezzon syöksylaskussa tammikuussa 2017. Kaudella 2018–2019 hän ei kilpaillut lainkaan saatuaan polvivamman harjoitellessaan Chilessä syyskuussa 2018. Kesäkuussa 2019 hän loukkasi toisen polvensa harjoitellessaan kotimaassaan ja joutui leikkaukseen. Hän palasi maailmancupiin tammikuussa 2020.
Johnson saavutti ensimmäiset maailmancupin palkintosijansa oltuaan kolmas Val d’Isèren molemmissa syöksylaskuissa joulukuussa 2020. Hän sijoittui kolmanneksi myös tammikuussa 2021 St. Antonin ja Crans-Montanan syöksylaskuissa. Syöksylaskucupissa hän sijoittui neljänneksi. Kaudella 2021–2022 hän sijoittui toiseksi Lake Louisen molemmissa syöksylaskuissa ja Val d’Isèren syöksylaskussa. Tammikuussa 2022 hän sai polvivamman kaaduttuaan harjoituksissa Cortina d’Ampezzossa. Kaudella 2024–2025 hän sijoittui kolmanneksi Kvitfjellin ensimmäisessä syöksylaskussa.
Johnson sijoittui nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa neljänneksi syöksylaskussa vuonna 2016. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui syöksylaskussa 15:nneksi ja supersuurpujottelussa 28:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli syöksylaskussa seitsemäs ja supersuurpujottelussa neljästoista. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui syöksylaskussa yhdeksänneksi ja supersuurpujottelussa 15:nneksi. Vuonna 2022 hän jäi Pekingin olympialaisista pois polvivamman vuoksi. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti kultaa syöksylaskussa ja joukkuealppiyhdistetyssä.
Viktor Zubkov

| Viktor Zubkov Виктор Зубков |
| --- | --- |
 Zubkov 2019
Venäjän pääministeri
 14.9.2007–8.5.2008  
Presidentti:  Vladimir Putin
Edeltäjä:  Mihail Fradkov
Seuraaja:  Vladimir Putin
Venäjän 1. varapääministeri
 8.5.2008–21.5.2012  
Pääministeri:  Vladimir Putin Dmitri Medvedev
Edeltäjä:  Sergei Ivanov Dmitri Medvedev
Seuraaja:  Igor Shuvalov
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1941 (ikä 83) Arbat, Kušva, Sverdlovskin alue, Venäjän SFNT
Tiedot
Puolue:  Yhtenäinen Venäjä
 Nimikirjoitus
Viktor Aleksejevitš Zubkov (ven. Ви́ктор Алексе́евич Зубко́в, s. 15. syyskuuta 1941 Arbat, Kušva, Sverdlovskin alue) on venäläinen poliitikko ja liikemies, joka toimi Venäjän federaation pääministerinä syyskuusta 2007 toukokuuhun 2008. Tätä ennen hän johti talousrikoksia tutkivaa virastoa, kunnes presidentti Vladimir Putin nimitti hänet pääministeriehdokkaaksi hajotettuaan hallituksen pääministeri Mihail Fradkovin pyynnöstä. Dmitri Medvedevin aloittaessa toukokuussa 2008 kautensa Venäjän presidenttinä ja Putinin palattua uudelleen pääministeriksi Zubkov jatkoi Putinin II hallituksessa ensimmäisenä varapääministerinä ja vastuussa maatalouden, kalastuksen ja metsäteollisuuden kansallisista projekteista. Hänet nimitettiin 2008 Gazpromin hallituksen puheenjohtajaksi.
Elämäkerta

Zubkov syntyi vuonna 1941 Arbatin kylässä Sverdlovskin alueella Uralvuorilla. Zubkov opiskeli Leningradissa ekonomiksi erikoistuen maatalouteen. Zubkov valmistui 1965, minkä jälkeen hän palveli neuvostoarmeijassa 18 kuukautta.
Zubkov työskenteli valtion omistamien maatilojen johdossa 18 vuotta vuosina 1967–1985 ja vuodesta 1985 Käkisalmen (Priozersk) kaupunginjohtajana ja puolueen Käkisalmen puolueosaston johdossa ja myöhemmin Leningradin alueen maatalousministerinä ja toimeenpanevan komitean varapuheenjohtajana.
Vuonna 1991 hän siirtyi Pietarin kaupungin hallintoon, jossa hän työskenteli Neuvostoliiton romahdettua Putinin alaisena 1990-luvun alussa. Vuosina 1993–2001 hän työskenteli Venäjän veroministeriössä ylempänä virkamiehenä. Zubkov pyrki 1999 Leningradin alueen kuvernööriksi mutta jäi vaaleissa neljälle sijalle.
Vladimir Putin nimitti Zubkovin 2001 talousrikoksia tutkivan viraston johtoon. Sen tärkeimpänä tehtävänä on ollut taistella rahanpesua vastaan. Putin hajotti 12. syyskuuta 2007 Fradkovin hallituksen ja asetti ehdolle uudeksi pääministeriksi Zubkovin. Zubkovin nimitys vahvistettiin duumassa äänin 381–47 14. syyskuuta 2007.
Zubkovin tytär on naimisissa Venäjän entisen puolustusministerin Anatoli Serdjukovin kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viktor Zubkov Wikimedia Commonsissa
Moskova.Info: Kuka on Viktor Zubkov? (Arkistoitu – Internet Archive), 13.9.2007
| n k Venäjän federaation pääministerit |
| --- | --- | --- |
:  Jeltsin  Gaidar  Tšernomyrdin  Kirijenko  Tšernomyrdin  Primakov  Stepašin  Putin  Kasjanov  Hristenko  Fradkov  Zubkov  Putin  Medvedev  Mišustin 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat
Arkkiveisu

Arkkiveisu, arkkiviisu tai arkkivirsi oli laulu, joka kertoi merkittävistä tai oudoista tapahtumista (kuten Titanicin tuho, luonnonmullistukset, rikokset) tai henkilökohtaisista kokemuksista. Arkkiveisut toimivat tiedonvälittäjinä ja maailmankuvan muokkaajina. Niitä levitettiin irtonaisille arkeille painettuina. Runomitta ja sävelmä auttoivat laulajaa muistamaan tapahtumat. Näin arkkiveisut saattoivat levitä laajallekin suusta suuhun myös lukutaidottoman kansan parissa.
Arkkiveisujen tuotanto

Arkkiveisut syntyivät Saksassa 1400-luvun lopulla ja niillä oli laajat markkinat myös Britteinsaarilla, Ranskassa ja Alankomaissa. Ruotsin varhaisin arkkiveisu on vuodelta 1583, Suomen vuodelta 1622. Perinne jatkui aina 1930-luvulle saakka; esimerkiksi P. J. Tynkkynen sepitti arkkiveisun Louhen tuho höyrylaiva Louhen haaksirikosta vuonna 1934. Arkkiveisujen painosmääristä ei ole tarkkaa tietoa, koska ne levisivät etupäässä suusta suuhun. Myös veisujen kokonaislukumäärä on epävarma, mutta niitä arvellaan julkaistun koko Ruotsin vallan ajalla noin 250 kappaletta.
Arkkiveisujen tuottamista määrittelivät kaupalliset tavoitteet. Arkkiveisut pitivät kirjapainot hengissä silloin, kun suuria painotöitä ei ollut. Painajat julkaisivatkin niitä mielellään. Veisuilla tuli menekkiä saadakseen olla uutuuden viehätystä, sillä ne toimittivat rahvaan uutislehdyköiden asiaa. Uutuuden tavoittelu meni välillä niinkin pitkälle, että vanhojen arkkiveisujen painovuosi saatettiin salata ja merkitä ne painetuiksi ”tänä vuonna”. Kun Ruotsin kuningatar Ulrika Eleonora nuorempi kuoli vuonna 1742, Suomen kansan surun tulkitsijaksi painettiin uutena sama arkkivirsi, joka oli vuonna 1695 sepitetty kuningattaren äidin, Ulrika Eleonora vanhemman, kuoleman johdosta. Uusia arkkiveisuja ilmestyi vain harvakseltaan.
Arkkiveisut olivat koko-, puoli- tai neljännespainoarkin suuruisia lehtisiä, jotka sisälsivät yhden tai useamman veisun. Myyjät kaupustelivat niitä markkinoilla, väenkokouksissa ja kirkonmäillä laulaen veisun kertaalleen läpi mainosmielessä. Ne oli yleensä sovitettu johonkin tunnettuun sävelmään, kuten virteen, jotta ne oli helppo oppia. Myös inhoista rikoksista saatettiin laulaa hengellisen virren sävelin.
Arkkiveisut eivät pyrkineet muuttamaan yhteiskuntajärjestystä, vaan pysyttivät rahvaan asemassaan. Näin veisujen julkaisemista ei säännelty tai pyritty estämään. Arkkiveisuja alettiin määrätietoisesti vastustaa vasta 1800-luvulla joutavina ja arvottomina. Tuolloin maallisten arkkiveisujen määrä lisääntyi runsaasti. Kansanvalistajat olivat huolestuneita rikos- ja rakkausaiheiden yleisyydestä, sillä arkkiveisuissa tulivat julki niin elämän raadolliset kuin lihallisetkin puolet. Niissä laulettiin rakkaussuhteista, himoista ja nautintoaineista. Sensaatiohakuisuus oli suorastaan suotavaa, sillä se lisäsi myyntiä.
Arkkiveisujen aiheet

Arkkiveisut sitoutuivat yleisönsä, rahvaan, elämänpiiriin. Veisujen pääsisältöä olivat onnettomuudet, katovuodet, luonnonmullistukset ja sodat, jotka muodostivat perustan rahvaan historialliselle muistille. Tunnettu arkkiveisujen sepittäjä Anders Aschelinus esimerkiksi sepitti nälkävuosista runon "Ylitsen sen ei ikään täydellisesti surkuteltavan ja valitettavan näljän" (1697 ). Hän kutsui Suomea runossa Sodomaksi ja kuvasi asukaspoloja: "Nälkä heit jo vajottaa,/Niin että nahka luisa rippuu,/Väki jäsenist pois tippuu."
Arkkiveisut korostivat säätyeroja ja niiden pysyvyyttä. Veisu "Prameasta piiasta" tähdensi rahvaalle vaatimattomuutta ja varoitti sitä esiintymistä parempana kuin olikaan. Laulu kertoi palvelustytöstä, joka ei suostunut antamaan palkastaan mitään köyhille vanhemmilleen, vaan käytti kaikki rahansa koreiden vaatteiden ostoon. Isän kuoltua hän ei osallistunut äyrilläkään hautauskuluihin. Koreilunhalu johti tuhoon. Emäntä lähetti hyväsydämisyydessään piian viemään leipiä surutaloon, mutta kun tyttö ei matkalla halunnut kenkiensä likaantuvan, hän käytti leipiä astinlautana. Tytön jalat juuttuivat tässä puuhassa kiinni maahan. Kirkosta palaava väki yritti kaikin voimin irrottaa häntä, mutta mikään ei auttanut. Maa avautui ja nieli kiljuvan tytön uumeniinsa.
Arkkiveisuissa oli usein käskevä tai ojentava sävy. Ne olivat sivistyneistön rahvaalle kirjoittamia opetuksia, joissa edellytettiin ahkeruutta ja kuuliaisuutta. Työ olikin onnettomuuksien ohella keskeinen arkkiveisujen aihepiiri ja esittämisympäristö. Veisut tarjosivat rahvaalle opetusta ja ajanvietettä työn lomaan, kuten Gabriel Tuderuksen talonpoikia ylistävän veisun alkusanoista voidaan lukea. "Ruumis raukka ratki raukee,/Jolles joskus työstä taukee,/Jollain jutul itsees iloit,/Väsynt väkees välist virvot;/Sill sä suuret surut soitat,/Työhön suas sorkiaks saata.
Suomessa arkkiveisuja kirjoittivat etupäässä papit tai muut oppineet miehet, jotka olivat ammattinsa puolesta rahvaan kanssa tekemisissä. He muotoilivat sanansa yleisönsä karkeana pitämäänsä elämäntyyliin soveltuviksi. Muualla Euroopassa arkkiveisuja kirjoittaneet kuuluivat rahvaan piiriin. Edustettuina olivat niin räätälit, suutarit ja muut käsityöläiset, sotilaat, rengit kuin nuoret neidotkin.
Arkkivirsiä

Arkkivirsiaineistoa on runsaasti hengellisissä laulukirjoissa. Arkkivirsiin ovat kuuluneet tunnettujen ja tuntemattomien tekijöiden virsipainatteet, erityisesti 1600–1800-luvuilla, kertoo virsiasiantuntija Seppo Suokunnas. Jos arkkivirren tekijä on jäänyt tuntemattomaksi, on mainittu laulukirjassa Arkkivirsi. Tämä maininta koskee virsikirjassa seitsemää virttä ja vastaavasti heränneiden Siionin virsissä lukumäärä on 17. Rukoilevaisten Halullisten Sielujen Hengellisissä Lauluissa arkkivirsiä on noin 70.
Arkkiveisujen kirjoittajia

Matti Boman
August Aleks Bäckäng
J. G. Dahlman
Daniel Ekwall
G. W. Gustafsson
Kalle Juhonpoika Johansson (Eno Kalle)
Frans Juho Järvinen
J. Kalakangas
F. A. Kaselius
Toivo Käki
A. Kärppä
Kyösti Lehmus
Johan Léman
Aleksander Leppänen
Basilius Marttinen
Johan Viktor Myllykorpi
Paavo Putkonen
Tuomas Ragvaldinpoika
Juho Rännäri
E. K. Saarinen
Herman Saxberg
Oskar Henrik Speitz
Johannes Sundell
P. J. Tynkkynen
Paavo Väyrynen
B. W. Wessman
A. H. Österblad
Aiheesta muualla

Digitoituja arkkiveisuja Oulun Arkki -sivuilla.
Kalervo Killinen : Sotilaslaulut vanhoissa arkkiveisuissamme, Hakkapeliitta, 25.11.1930, nro 48, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
"Mokoma hupanen laulu", Kansan kuvalehti, 8.4.1932, nro 15, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Turkin sodasta maailmansotaan. Koti- ja ulkomaiden sotaisia asioita arkkirunouden kuvastimessa, Hakkapeliitta, 16.4.1935, nro 16-17, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Murha Hungerborgin hotellissa eli eräs maankuulu rikosjuttu arkkiveisujen ja asiakirjojen valossa, Seura, 23.8.1939, nro 34, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jukka Mantere

| Jukka Mantere> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jukka Kaarlo Kalevi Mantere
Syntynyt: 12. lokakuuta 1949 (ikä 75)
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1972–1975:   Helsingin NMKY
Valmennusura
1976–1979 1985–1987 2000–2001 2001 2003–2004 2003–2004 2006 2007–2008 2011–2013 2015–:   Helsingin NMKY  Suomi (naiset)  Lappeenrannan NMKY  Korihait  BK Skjold/Stevnsgade Basket  BK Skjold/Stevnsgade (naiset)  Suomi (apuv.)  Suomi (naiset, apuv.)  Keravan Kori-80 (naiset)  Vaasan Salama
Jukka Kaarlo Kalevi Mantere (s. 12. lokakuuta 1949) on suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän on toiminut muun muassa Suomen naisten maajoukkueen päävalmentajana ja päävalmentajana sekä miesten että naisten pääsarjoissa sekä Suomessa että Tanskassa.
Pelaajana Mantere edusti vuosina 1972–1975 Helsingin NMKY:tä. Hän kirjautti jokaisena kautena vain yhden ottelun, eikä niistä ole olemassa tarkempia tilastomerkintöjä.
Valmennusura > Seurajoukkueet

Mantere valmensi miesten pääsarjassa vuosina 1976–1979 Helsingin NMKY:tä.
Kaudella 2000–2001 Mantere toimi miesten pääsarjassa Lappeenrannan NMKY:n päävalmentajana. Syyskaudella 2001 Mantere toimi kaksi kuukautta Korihaiden päävalmentajana. Kesäkuussa 2003 Mantere teki 1+1-vuotisen sopimuksen tanskalaisen BK Skjold/Stevnsgade Basketin kanssa. Hän valmensi seurassa sekä miesten että naisten maan pääsarjoissa pelanneita edustusjoukkueita.
Kesällä 2011 Mantere rikkoi Delfin Basket -turnauksessa erotuomarin fyysistä koskemattomuutta ja sai Suomen Koripalloliitolta viiden kuukauden kilpailukiellon. Vuosina 2011–2013 Mantere toimi Keravan Kori-80:ssä, aluksi naisten pääsarjajoukkueen päävalmentajana ja sittemmin valmennuspäällikkönä. Talousvaikeuksista kärsinyt seura irtisanoi Mantereen huhtikuussa 2013.
Kesäkuussa 2015 Mantere teki kaksivuotisen valmentajasopimuksen I-divisioona B:ssä pelanneen Vaasan Salaman kanssa. Mantereen kontolle kuuluvat ensisijaisesti seuran valmennuspäällikkönä toimiminen, miesten edustusjoukkueen ja B-poikajoukkueen valmennus, junioritoiminnan kehittäminen ja valmentajakoulutus.
Valmennusura > Maajoukkueet

Suomen naisten koripallomaajoukkuetta Mantere valmensi päävalmentajana vuosina 1985–1987. Vuoden 1987 EM-kilpailuissa Mantereen valmentama Suomi sijoittui 12:nneksi eli viimeiseksi. Vuosi 1987 on yhä (2025) viimeisin kerta, kun Suomi on pelannut naisten EM- tai ylemmällä tasolla. Vuonna 2006 hän toimi miesten maajoukkueen apuvalmentajana ja vuosina 2007–2008 naisten maajoukkueen apuvalmentajana. Lisäksi Mantere toimi myös sekä miesten että naisten haastajamaajoukkueiden apuvalmentajana ja 18-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueen päävalmentajana.
Mars-ilmiö

Mars-ilmiö
Mars-ilmiö tai Mars-efekti on ranskalais-sveitsiläisen tutkijapariskunnan Michel Gauquelinin ja Françoise Schneider-Gauquelinin havaitsema astrologiaan liittyvä ilmiö. Gauquelinit tutkivat 1950-luvulla astrologiaa tilastollisin menetelmin. Näissä tutkimuksissa ei löytynyt yleistä korrelaatiota planeettojen asennon ja syntyneiden ihmisten väliltä.. Ainoan poikkeuksen tekivät tiettyjen ammattien huippuedustajat, jotka olivat syntyneet joko useammin tai harvemmin kuin sattuma edellyttäisi silloin, kun Kuu, Venus, Mars, Jupiter ja Saturnus sijaitsivat jommassakummassa kahdesta taivaan sektorista eli ”huoneista”, jotka nimettiin  G-alueeksi. Sektorit ovat horisontin yläpuolella, toinen idässä (planeetta on juuri noussut) ja toinen etelässä (lähellä kulminaatiopistettä).
Tunnetuin havaituista korrelaatioista oli Marsin aseman ja huippu-urheilijoiden syntymähetken välinen yhteys, jonka mukaan ilmiötä alettiin kutsua Mars-ilmiöksi. Gaugelinit havaitsivat, että selvittämiensä 570 ranskalaisen huippu-urheilijan syntymähetket sijoittuivat poikkeuksellisen usein kyseiseen ajankohtaan. He toistivat tutkimuksen vuosina 1955-1959 Saksassa, Italiassa, Belgiassa ja Alankomaissa saaden aina saman tuloksen.
Gauquelinien tutkimukset suututtivat sekä astrologiaa harrastavat että astrologiaan kriittisesti suhtautuvat, minkä vuoksi tutkimustulokset julkaissutta Michel Gauquelinia arvosteltiin ankarasti koko loppuelämän ajan. 
Kiistely Mars-ilmiöstä oli vilkasta etenkin 1970-luvulla ja The Humanist -lehti julkaisi vuonna 1975 186 kuuluisan tutkijan allekirjoittaman julkilausuman, jossa kannettiin huolta astrologian kasvaneesta kritiikittömästä hyväksymisestä. Gauquelin teki itsemurhan vuonna 1991. Hänen työtään on jatkanut sen jälkeen saksalainen psykologi Suitbert Ertel.
Mars-ilmiön teoreettiset lähtökohdat

Mars viettää noin 22 prosenttia ajasta G-alueella ja loput 78 prosenttia jossain muualla. Tilastollisesti siis kaikista ihmisistä 22 prosentin pitäisi syntyä Marsin ollessa G-alueella ja 78 prosentin sen ollessa muualla. Gauquelinien tutkimusten mukaan tämä ei kuitenkaan päde huippu-urheilijoihin, joiden syntyessä Mars on ollut G-alueella paljon useammin.
Arvostelua

Monet tutkijat ovat käyneet läpi Gauquelinien tutkimuksia. Yleinen näkemys on, että niiden laskelmat oli tehty oikein, mutta tuloksia oli tulkittu väärin.  Gaugelineja on myös kritisoitu siitä, että he eivät tyytyneet alkuperäiseen havaintoonsa siitä, etteivät planeettojen asennot korreloi ihmisten ominaisuuksien kanssa väestötasolla, vaan ryhtyivät etsimään korrelaatioita pienistä osajoukoista.
On myös huomatettu, että kun otetaan erittäin suuri tilasto ja verrataan sen lukuisia eri tekijöitä keskenään ristiin, saadaan hyvin suurella todennäköisyydellä todetuksi korrelaatio joidenkin kahden eri tekijän välillä. Samaan tapaan myös täysin satunnaisesta suuresta määrästä dataa voidaan löytää korrelaatioita. 1950-luvun astrologiatutkijoilla ei kuitenkaan ollut käytössään tietokoneita, joilla he olisivat voineet tehdä tilastollisia ristiinajoja. Lisäksi on huomautettu, että Mars-ilmiön olemassaolo on ristiriidassa astrologisen opin kanssa, koska Marsin sijainti Gauquelinin huippu-urheilijoille määrittelemällä alueella pitäisi ilmentää piileviä eli vaimennettuja kykyjä..
Yhdysvaltalaisen filosofin, Robert Todd Carrollin, mukaan eräässä ranskalaisessa tutkimuksessa on verrattu tuhannen ranskalaisen urheilijan syntymäaikaa tuhansien muiden syntymäaikoihin löytämättä korrelaatiota Marsin asemaan. Gauquelinien Mars-ilmiötä koskevat tulokset on kuitenkin kyetty toistamaan 97 prosentissa aiheesta tehdyistä uusintatutkimuksista, joita on ollut yhteensä 35 kappaletta. Näistä 8 oli puolueettomien tutkijoiden tekemiä, ja niistäkin saatiin positiivinen tulos.
Skepsiksen entinen puheenjohtaja, fyysikko Nils Mustelin, on todennut, ettei siihen asti julkaistujen tutkimusten perusteella voitu sulkea pois sitä mahdollisuutta, että Mars ilmiö olisi todellinen. Mustelin piti Marsin aseman ja urheilumenestyksen välistä korrelaatiota kuitenkin niin outona asiana, että se saattaisi hänen mukaansa selittyä sillä, että tutkimuksessa oli jokin virhe, jota kukaan ei ollut kyennyt havaitsemaan.
Aiheesta muualla

Michel Gauquelin - Is there really a Mars effect? (englanniksi)
Ongelmallinen Mars-ilmiö. Nils Mustelin. Skeptikko-lehti 3/1996. Sivut 14-15. http://files.afu.se/Downloads/Magazines/Finland/Skeptikko/1996-3-skeptikko.pdf (Arkistoitu – Internet Archive)
Ihmeellinen maailma: Mars-ilmiö
A history and chronology of the Mars Effect controversy (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The True Disbelievers by Richard Kamann and Marcello Truzzi is a detailed account of internal events at CSICOP over the course of the Gauquelin 'Mars Effect' fiasco. (englanniksi)
Skepdic: Mars effect (englanniksi)
Luettelo Sturmabteilungin komentajista

SA:n tunnus
Tässä artikkelissa luetellaan natsipuolueen (NSDAP) puolisotilaallisen siiven Sturmabteilungin (SA, kirjaimellisesti "myrskyosasto") komentajat vuosien 1920 ja 1945 välillä.
Koko SA:n ylin komentaja oli Oberster SA-Führer, kirjaimellisesti "korkein SA-johtaja" joka oli nimetty asema, kun taas Stabschef "esikunnan päällikkö" valvoi ryhmän päivittäistä toimintaa.
Oberster SA-Führer

| Nr>  |  | Oberster SA-Führer | Astui virkaan | Poistui virasta | Viran pituus | Puolue | Viittaus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Emil Maurice (1897–1972) | 1920 | 1921 | 0–1 vuotta | NSDAP |  |
| 2 |  | Hans Ulrich Klintzsch (1898–1959) | 1921 | Helmikuu 1923 | 1–2 vuotta | NSDAP |  |
| 3 |  | Hermann Göring (1893–1946) | Helmikuu 1923 | Marraskuu 1923 | ~10 kuukautta | NSDAP |  |
Ei kukaan (November 1923 – 14 February 1926)
| 4 |  | Franz Pfeffer von Salomon (1888–1968) | 14 Helmikuu 1926 | Elokuu 1930 | 4 vuotta | NSDAP |  |
| 5 |  | Adolf Hitler (1889–1945) | Elokuu 1930 | 30. Huhtikuu 1945 † | 14 vuotta | NSDAP |  |
Keskittääkseen SA:n uskollisuuden Hitler otti henkilökohtaisesti koko organisaation johtoonsa vuonna 1930 ja pysyi Oberster SA-Führerina koko Sturmabteilungin olemassaolon ajan. Vuoden 1931 jälkeen ne, joilla oli  Stabschef  arvo, kuten Ernst Röhm, hyväksyttiin SA:n komentajiksi.  Oberster SA-Führerillä  ei ollut erityisiä yhtenäisiä tunnuksia, ja se oli puolisotilaallinen arvonimi, joka voidaan merkitä monin eri tavoin. Esimerkiksi Göring loi monimutkaisen univormun, jossa oli hakaristi käsivarsinauha ja valkoiset palveluraidat. Sitä vastoin Maurice käytti ruskeaa Sturmabteilungin paitaa ilman tunnuksia, kuten Hitler, kun hänellä oli  Oberster SA-Führer  -titteli.
Stabschef

Vuoden 1931 jälkeen Stabschefiä pidettiin SA:n todellisena johtajana.
| Nr>  |  | Stabschef | Astui virkaan | Poistui virasta | Viran pituus | Puolue | Viittaus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Otto Wagener (1888–1971) | Lokakuu 1929 | 31. Joulukuu 1930 | 1 vuosi, 2 kuukautta | NSDAP |  |
| 2 |  | Ernst Röhm (1887–1934) | 5. Tammikuu 1931 | 1. Heinäkuu 1934 † | 3 vuotta, 5 kuukautta | NSDAP |  |
| 3 |  | Viktor Lutze (1890–1943) | 1. Heinäkuu 1934 | 2. Toukokuu 1943 † | 8 vuotta, 10 kuukautta | NSDAP |  |
| 4 |  | Max Jüttner (1888–1963) | 2. Toukokuu 1943 | Elokuu 1943 | 2 kuukautta | NSDAP |  |
| 5 |  | Wilhelm Schepmann (1894–1970) | Elokuu 1943 | 5. Toukokuu 1945 | 1 vuosi, 9 kuukautta | NSDAP |  |
Stabschefin alkuperäiset tunnukset koostuivat tammi-lehtisestä merkeistä, jota käytettiin iskusotilaan univormun kauluksessa. Valokuva todisteet osoittavat, että Röhmillä oli sellaiset tunnukset varhaisina aikoina kuin hän oli Stabschef. Kun Röhmin auktoriteetti lisääntyi, myös hänen tunnuksensa lisääntyivät. Vuoden 1931 puolivälistä peräisin olevista valokuvista nähdään, että Röhmillä on kaksi- ja sitten kolmilehtiset tunnusmerkit. Vuoden 1933 jälkeen Stabschefin tunnusmerkit koostuivat "ristikkäisten lanssien" kuviosta, jota seppelöi puoli tammenlehtiympyrä. Henkilökohtaisesti Röhmin suunnittelemana, se perustui Bolivian kenraalin tunnusmerkkeihin (Röhm toimi saksalaisena neuvonantajana Boliviassa 1920-luvun lopulla).
Kun Röhm murhattiin  pitkien puukkojen yönä vuonna 1934, hänen seuraajansa Lutze muutti tunnusmerkit seppeleisestä tammenlehtikuvioon, joka on identtinen Reichsführer-SS:n tunnusmerkkien kanssa. Tämä säilyi tunnuksina sodan loppuun saakka.
Kirjallisuus

McNab, Chris: The Third Reich.  Amber Books Ltd, 2009.  ISBN 978-1-906626-51-8
Zentner, Christian; Bedürftig, Friedemann: The Encyclopedia of the Third Reich.  New York:  Da Capo Press, 1997.  ISBN 978-0-3068079-3-0
Hamilton, Charles: Leaders and Personalities of the Third Reich.  James Bender Publishing., 1984.  ISBN 0912138270