stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2002
Yleisen sarjan mitalistit > Naiset

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Lappeenrannan Urheilu-Miehet | 46,35 | Milla Ranta | Ilona Ranta | Annika Kumlin | Anna Saari |
| 2. | Mikkelin Kilpa-Veikot | 46,49 | Manuela Bosco | Katja Salivaara | Liisa Lahtonen | Carla Bosco |
| 3. | IF Kraft | 47,30 | Jessica Smulter | Maria Bäckström | Mikaela Pått | Camilla Wirén |
4 × 400 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 3.49,44 | Riitta Linna | Attaa Asare | Laura Kolehmainen | Suvi Myllymäki |
| 2. | Mikkelin Kilpa-Veikot | 3.50,28 | Manuela Bosco | Katja Salivaara | Eeva-Liisa Kaartinen | Carla Bosco |
| 3. | Lappeenrannan Urheilu-Miehet | 3.50,55 | Annika Kumlin | Heli Vauhkonen | Hanna Ritakallio | Ilona Ranta |
4 × 800 m
| 1. | Kokkolan Veikot | 8.56,99 | Jaana Salmela | Niina Antila | Minna Järvenpää | Mari Järvenpää |
| 2. | Lappeenrannan Urheilu-Miehet | 9.12,94 | Maarit Salovirta | Birgitta Lipsanen | Heli Vauhkonen | Hanna Ritakallio |
| 3. | Lahden Ahkera | 9.25,54 | Eija Aalto | Kaisa Lettojärvi | Päivi Varis | Marjo Venäläinen |
3 × 3 000 m kävely
| 1. | Turun Weikot Yleisurheilu | 46.35,57 | Patricia Pahlman | Terhi Salmenoja | Outi Sillanpää |  |
| 2. | Vihdin Viesti | 47.34,64 | Sanna Rajala | Merja Hovi | Mia Hovi |  |
| 3. | Ikurin Vire | 49.08,74 | Jenni Lahtinen | Marja Katajisto | Heidi Viitaniemi |  |
Vähähiilihydraattinen ruokavalio

Esimerkki erittäin vähähiilihydraattisen ruokavalion mukaisesta aamiaisesta: munakas vihannesten ja juuston kera
Vähähiilihydraattinen ruokavalio (VHH) eli karppaus (johdettu englanninkielisestä nimityksestä low carb) on ruokavalio, joka perustuu hiilihydraattien määrän rajoittamiseen sekä ravintorasvojen ja luontaisesti rasvaisten ruoka-aineiden käyttämiseen pääasiallisena energianlähteenä.
Hiilihydraattien päivittäinen enimmäissaanti vaihtelee vähähiilihydraattisen ruokavalion eri versioissa 20 gramman ja noin 100 gramman välillä. Vähiten hiilihydraatteja käytetään ketogeenisessa ruokavaliossa. Osa vähähiilihydraattisen ruokavalion noudattajista pyrkii lisäksi suosimaan esimerkiksi rasvaisia maitotuotteita, marjoja, vihanneksia sekä välttämään leivän, pastan, riisin ja banaanin kaltaisia hiilihydraattitiheitä ruoka-aineita.
Vähähiilihydraattisissa ruokavalioissa nautitaan proteiinia aineenvaihdunnan, lihasmassan koon, liikkumisen ja asuinpaikan ilmaston sanelema yksilöllinen optimimäärä ja loppu energiantarve katetaan ennen kaikkea ravintorasvojen avulla. Voin ja muiden luontaisesti tyydyttynyttä rasvaa sisältävien ruoka-aineiden käyttöä ei yleensä rajoiteta, vaan päin vastoin suositaan.
Vähähiilihydraattista ruokavaliota on käytetty esimerkiksi diabeteksen ja epilepsian hoitoon ja ehkäisyyn, laihduttamiseen ja painonhallintaan sekä suun ja suoliston terveyden ylläpitoon.
Yhdysvaltalainen sydäntautilääkäri Robert Atkins teki kirjoillaan vähähiilihydraattista ruokavaliota tunnetuksi 1970-luvulta aina 2000-luvun ensimmäiselle vuosikymmenelle. Lääkäri Pertti Pakarinen julkaisi Suomessa vähähiilihydraattista ruokavaliota käsittelevän kirjan vuonna 1983 ja myös lääkäri Aki Loikkanen puhui jo 1980-luvulla VHH-ruokavalion puolesta. Lääkäri Antti Heikkilä julkaisi 2000-luvulla useita vähähiilihydraattista ruokavaliota käsitteleviä teoksia. Tunnettuja VHH:n versioita ovat muun muassa Atkinsin dieetti, Antti Heikkilän kehittämä Pellinki-dieetti, Kwasniewskin ruokavalio  ja H-limit. Joskus myös Zone-dieetti ja South Beach -dieetti luetaan VHH-ruokavalioiksi.
Sisältö

Vähähiilihydraattisessa ruokavaliossa vähennetään tai jätetään pois etenkin kaikkein tärkkelys- ja sokeripitoisimmat ruoat, ja ne korvataan luonnollisilla rasvoilla ja kasviksilla.
VHH:ssa suositellaan etenkin maanpäällisiä kasviksia (kaalit, pinaatti, tomaatti, avokado, parsa, lehtisalaatti, sienet ym.), rasvaisia maitotuotteita (voi, juusto, kerma), lihaa, kalaa, kananmunia, luonnollisia rasvoja (kookosöljy, oliiviöljy), pähkinöitä ja marjoja.
Kartettaviin ruoka-aineisiin VHH:ssa kuuluvat etenkin sokeri (makeiset, leivonnaiset, mehut, jäätelö, aamiaismurot), tärkkelys (viljatuotteet, peruna), margariini ja olut. Hedelmiä tulee nauttia vain kohtuudella – hedelmistä suositeltavimpia ovat niistä vähäsokerisimmat, kuten suomalaiset omenat. Myös alkoholia ja tummaa suklaata tulee nauttia vain vähän. Etenkin kevyttuotteita tulee välttää, sillä ne sisältävät yleensä runsaasti sokeria ja lisäaineita.
Juomaksi VHH:ssa suositellaan vettä, kahvia tai teetä tai vihannestuoremehuja.
VHH:ssa suositellaan tavallista pidempiä ateriavälejä, ja yleensä kolmesta viiteen ateriaa päivässä.
Taulukossa 1 on suomalaisten ravintosuositukset 2005, ravintotavat ja VHH-dieettien suositukset.
| Ravintoaine | VHH | Valtion ravitsemusneuvottelukunnan suositus | Suomalaisten keskisaanti |
| --- | --- | --- | --- |
| Rasvat | 30–70 % | 30 % | 32–35 % |
| Proteiinit | 10–20 % | 10–20 % | 16,4 % |
| Hiilihydraatti | 0–28 % | 50–60 % | 45–50 % |
| Kuidut (g/vrk) | 10 (Atkins) | 25-35 | 19a), 22b) |
| Kolesteroli | 950 mg (Atkins) | 300 mg c) | 188 mga), 288 mgb) |
| Tyydyttynyt rasva | 44 g (Atkins) | < 10 % | 13–15 % (25–38 g) |
Sisältö > Hiilihydraattien määrä

Hiilihydraattien päivittäinen enimmäissaanti vaihtelee vähähiilihydraattisen ruokavalion eri versioissa yleensä 20 gramman ja noin 100 gramman välillä suomalaisten keskisaannin ollessa miehillä noin 220 grammaa ja naisilla noin 180 grammaa. Jos yksilö harrastaa esimerkiksi poikkeuksellisen paljon liikuntaa, enimmäismäärää voidaan vielä nostaa tarpeen mukaan. Laihdutukseen tarkoitetuissa versioissa hiilihydraattia rajoitetaan usein alussa rajummin kuin dieetin myöhäisemmässä vaiheessa.
Yhden määritelmän mukaan vähähiilihydraattisessa ruokavaliossa korkeintaan 25–28 prosenttia nautituista kaloreista on peräisin hiilihydraateista, mikä vastaa 130–145 grammaa hiilihydraattia päivässä 2000 kalorin päiväsaannilla. Tämä on keskimäärin 37 prosenttia vähemmän kuin hiilihydraattien osuus keskivertosuomalaisen ravitsemuksessa.
Hiilihydraattirajoitus on käytännössä yleensä kuitenkin edellä mainittua suurempi, ja tavanomaisella vähähiilihydraattisella ruokavaliolla hiilihydraattien osuus on korkeintaan 4–10 prosenttia kokonaisenergiansaannista, mikä vastaa noin 20–50 grammaa hiilihydraattia päivässä. Ruokavalion rennommassa versiossa nautitaan 10–20 energiaprosenttia hiilihydraatteja, mika vastaa noin 50–100 grammaa hiilihydraattia päivässä. Ruokavalio on tyypillisesti ketogeeninen silloin, kun hiilihydraattien saanti jää alle 4 energiaprosentin. Ketogeenista ruokavaliota käytetään esimerkiksi eräiden sairauksien hoitoon.
Atkinsin dieetin aloitusvaiheessa eli induktiossa tulisi hiilihydraattia syödä korkeintaan 20 grammaa päivässä. Tämän jälkeen hiilihydraattien määrää kasvatetaan vaiheittain niin kauan että paino ei ala uudelleen nousta. Antti Heikkilä suosittelee Pellinki-dieetissään hiilihydraatin määräksi enintään 72 grammaa päivässä, mutta liikunnalliset ihmiset voivat syödä 100 grammaa. Annika Dahlqvist suosittelee laihduttajaa syömään vain elintarvikkeita, joissa on korkeintaan viisi grammaa hiilihydraattia 100 grammaa kohti. Aki Loikkanen suositteli H-limit-dieetissä hiilihydraattimääräksi 30–70 grammaa/vrk.
Sisältö > Rasva

Rasvaa suositellaan VHH:ssa nautittavan oman energiantarpeen mukaan. Esimerkiksi Salmenkaita ja Tavi suosittelevat rasvan energiamäärän osuudeksi 35–80 prosenttia ruokavaliosta.
VHH:ssa suositellaan täysrasvaisia tuotteita, ja tyydyttynyttä rasvaa ei karteta kuten virallisissa ravitsemussuosituksissa (poikkeuksen muodostaa Zone-dieetti, joka suhtautuu tyydyttyneeseen rasvaan kielteisesti). Tyydyttynyttä rasvaa pidetään VHH:ssa ihmiselle sopivana rasvana, koska se on ihmisen solujen rakennusmateriaali ja hyvä polttoaine. Tyydyttynyt rasva ei myöskään hapetu yhtä helposti kuin kasvirasvat. Tyydyttyneen rasvan lisääminen ruokavalioon ei nosta veren tyydyttyneen rasvan määrää, jos se yhdistetään hiilihydraattien vähentämiseen.
Keinotekoisesti tyydytettyjä (kovetettuja) rasvoja ja varsinkin teollisia transrasvoja kehotetaan välttämään. Kertatyydyttymättömiä rasvoja tulisi suosia monityydyttymättömien rasvojen sijaan. Monityydyttymättömistä rasvahapoista VHH:ssa suositellaan kiinnittämään huomiota erityisesti omega-3-rasvahappojen saantiin, sillä omega-6-rasvahappoja saadaan ravinnosta yleensä jo tarpeeksi. Parhaita ovat pitkäketjuiset omega-3-rasvahapot, joita saa erityisesti luonnollisella ravinnolla ruokitusta kalasta ja lihasta.
Sisältö > Proteiini

Proteiinia VHH:lla suositellaan yleensä syötävän normaaleja määriä, esimerkiksi 0,5–1,5 grammaa päivässä painokiloa kohti (Dahlqvist)., tai 1,2–1,5 grammaa ihannepainokiloa kohti (Salmenkaita ja Tavi), tai 1 gramma painokiloa kohti (Heikkilä) Vähähiilihydraattisella laihdutusruokavaliolla olevien proteiininsaanti säilyy usein määrällisesti samana kuin ennen laihdutuksen aloittamista.
VHH-tuotteet

Maailmalla on alettu markkinoimaan suurta määrää vähähiilihydraattisia tuotteita VHH-ruokavalion suosion kasvaessa. Muun muassa vähähiilihydraattisia proteiinipatukoita ja leipiä sekä lisäravinteita valmistava Atkins Nutritionals on ollut tunnetuimpia VHH-tuotteiden valmistajia.
Leipomoteollisuus lanseerasi vuonna 2011 Suomen markkinoille vähähiilihydraattisen leivän, mutta sen suosio romahti  pian. Pohjoismaisille markkinoille tähdännyt viljattomia leipomotuotteita valmistanut  Ketoinen Oy perustettiin vuonna 2021. Sen tuotteiden myynti kasvoi kaksinkertaistuvaa vuosivauhtia. Yritys joutui kuitenkin hakeutumaan konkurssiin jo vuonna 2024, koska lisärahoituksesta puuttui kymmenen prosenttia viimeisen rahoituskierroksen yllättävän kariutumisen vuoksi.
VHH:n versioita

Moni vähähiilihydraattisen ruokavalion muunnelma on nimetty siitä kirjoittaneen tieteilijän mukaan, tai kirjoittaja itse on antanut sille nimen. Taulukossa on joitain tunnetuimpia VHH:n versioita.
| Versio | Kehittäjä | Huomioita |
| --- | --- | --- |
| Atkinsin dieetti | Robert Atkins | Tiukka aloitusvaihe, minkä jälkeen hiilihydraatteja lisätään. 1990-luvun versio korostaa kuitua ja kasviksia 1970-luvun versioon nähden. |
| H-limit | Aki Loikkanen | Rajoitetaan erityisesti rypälesokeria. Rasvan, proteiinin ja hiilihydraattien energiasuhde on 70:15:15. |
| Montignacin dieetti | Michel Montignac | Suositaan matalan glykeemisen indeksin hiilihydraatteja. Samalla aterialla ei tule syödä rasvoja ja hiilihydraatteja. |
| Optimaalinen dieetti | Jan Kwasniewski | Hiilihydraatteja noin 50 grammaa/vrk, mieluiten tärkkelyksenä. Rasvan osuus on suuri, ja ruoaksi suositaan mahdollisimman ravinteikasta, etenkin sisäelimiä. Ateriavälit ovat pitkät. |
| Pellinki-dieetti | Antti Heikkilä | Muistuttaa Atkinsin dieettiä. Korostaa yksilöllisyyttä ja nautintoa, sekä puhtaita ja luonnollisia raaka-aineita. |
| Zone-dieetti | Barry Sears | Sallii melko korkean hiilihydraattimäärän, ja siksi ei aina lueta VHH-dieetiksi. Hiilihydraattien, rasvojen ja proteiinien suhde on 40:30:30, ja kaloreja rajoitetaan. Neuvotaan karttamaan tyydyttyneitä rasvoja. |
Ruotsissa VHH:sta käytetään nimitystä LCHF (Low Carb High Fat), millä korostetaan rasvan suurta osuutta ruokavaliossa.
South Beach -dieetti luetaan joskus vähähiilihydraattiseksi, koska se aloitetaan rajoittamalla hiilihydraatteja. Dieetin kehittäjän Arthur Agatstonin itsensä mielestä se ei kuitenkaan ole VHH-dieetti.
Myös Dukan-dieetti luetaan joskus vähähiilihydraattiseksi, koska se aloitetaan rajoittamalla hiilihydraatteja. Siinä kuitenkin rajoitetaan myös rasvoja ja suositaan proteiineja enemmän kuin varsinaisissa VHH-dieeteissä.
Kaupallinen Cambridgen dieetti perustuu myös hiilihydraattien saannin laskemiseen varsinkin alkuvaiheessa, ja niiden korvaamiseksi proteiinilla. Se ei kuitenkaan ole tyylipuhdas vähähiilihydraattinen dieetti, sillä siinä myös rasvan määrää rajoitetaan ja syödyt kalorimäärät ovat hyvin alhaiset.
Suomessa tunnetuimpia VHH:ta suosittelevia lääkäreitä ovat Heikkilän ja Loikkasen lisäksi Matti Tolonen , Timo Kuusela  ja Taija Somppi .
VHH:n versioita > Ketogeeninen ruokavalio

Ketogeenisessa ruokavaliossa nautitaan useimmiten alle 50 grammaa hiilihydraattia päivässä. Tyypillinen ketogeenisessa ruokavaliossa käytettävä hiilihydraattimäärä on vain 5 energiaprosenttia eli noin kymmenesosa suomalaisten keskimääräisesta hiilihydraattien kulutuksesta. Viisi energiaprosenttia merkitsee 20 grammaa hiilihydraattia 2000 kalorin päiväkulutuksella. Ketogeenisissa ruokavalioissa. kuten Atkinsin, Pertti Pakarisen ja Aki Loikkasen ruokavaliossa, pyritään ketoosiin. Tavoitteena ketoosilla on siirtyä hiilihydraattipainotteisesta energiantuotannosta rasvapainotteiseen, mikä edistää laihtumista. Ketoosi myös hillitsee ruokahalua. Jos hiilihydraatin saanti on hyvin alhainen, veren ketoainepitoisuus alkaa nousta, kun elimistön energia-aineenvaihdunta alkaa käyttää hyväkseen enemmän rasvaa. Ketoosi on sitä syvempi, mitä vähemmän hiilihydraattia syö. Aivot käyttävät energiakseen 75–85-prosenttisesti ketoaineita, ja tarvittava glukoosi saadaan rasvasta glukoneogeneesillä. Ketoosin sivuvaikutuksena saattaa olla muun muassa asetonilta haiseva hengitys tai päänsärky. Elimistö ja aivot toimivat ketoosissa kuitenkin normaalisti.
Vähähiilihydraattinen ruokavalio ja kasvisruokavalio

VHH:ta ei varauksettomasti suositella yhdistettävän kasvisruokavalioon, sillä eläintuotteita ja eläinrasvaa pidetään VHH:ssa ravitsevana ja terveellisenä osana ruokavaliota. Terveellisimpänä ja parhaiten onnistuvana kasvisruokavalion ja VHH:n yhdistelmänä pidetään sellaista kasvisruokavaliota, jossa on myös kalaa, maitotuotteita ja munaa. Veganismia ei suositella. VHH-kasvisruokavaliossa täytyy kiinnittää erityisesti huomiota proteiinin riittävään ja monipuoliseen saantiin, ja siinä tulisi olla runsaasti proteiineja sisältäviä palkokasveja, kuten herneitä ja papuja, sekä pähkinöitä. Kasvirasvan lähteitä, kuten kasviöljyjä ja avokadoa, tulee nauttia riittävästi. Tärkkelystä sisältäviä kasvikunnan tuotteita tulee rajoittaa, kuten VHH:ssa yleensäkin.
Teoreettiset perusteet

VHH-ruokavalion teoreettinen ydinajatus perustuu siihen, että hiilihydraatteja ja liika proteiinia tulisi vältellä, koska ne laukaisevat haiman insuliinituotannon. Tämän vuoksi hiilihydraatti korvataan etupäässä rasvalla.
Jos ravinnossa on liikaa proteiineja, glukoneogeneesi alkaa käyttää aminohappoja raaka-aineenaan rasvojen glyserolin sijaan. Tällöin myös proteiinit nostavat insuliinitasoa hiilihydraattien lisäksi. Esimerkiksi vähärasvainen liha ja juusto saattavat nostaa insuliinia saatua kaloria kohti yhtä paljon kuin omena tai sokeroitu kaakaojuoma.
Vähähiilihydraattisen ruokavalion teho perustui Robert Atkinsin mukaan ensisijaisesti ruoansulatukseen, eikä niinkään kalorirajoitukseen. Lihavuuden ja joidenkin vakavien tautien kuten sydäntaudin ja aivohalvauksen syynä ovat heidän mukaansa hiilihydraattiaineenvaihdunnan häiriöt kuten hyperinsulinismi ja insuliiniresistenssi. Kun hiilihydraatin syömisen seurauksena verensokeri nousee, haima alkaa erittää insuliinia, jolla veren sokeri eli glukoosi varastoidaan. Osa sokerista varastoituu maksaan ja lihaksiin nopeasti hyödynnettäväksi glykogeeniksi, ja ylimääräinen sokeri varastoituu lipogeneesissä triglyseridi-rasvoiksi rasvasoluihin.
Jos verensokeri on jatkuvasti koholla, keho reagoi yhä heikommin insuliiniin ja entistä suurempi osa glukoosista varastoituu rasvana. Insuliiniaineenvaihdunnan häiriöt tekevät laihtumisen vaikeaksi, ja lopulta insuliinireseptorien toiminnan heikentymisen seurauksena voi olla diabetes. Hiilihydraattien rajoittaminen ruokavaliossa sen sijaan vähentää insuliinin tuotantoa, pitää verensokerin tasaisena ja estää siten insuliiniaineenvaihdunnan häiriöiden aiheuttamat ongelmat ja hillitsee myös nälän tunnetta.
Nälän tunteen vähenemisestä seuraava nautittujen kaloreiden määrän väheneminen on tutkimusten mukaan vähiilihydraattisen ruokavalion painonhallinnallisen tehon oleellinen selittäjä. Lisäksi VHH-ruokavaliolla olevien energiankulutus alkaa lisääntyä aineenvaihdunnan alkaessa adaptoitua uuteen ruokavalioon. Energiankulutuksen nousu on 50 kaloria päivässä jokaista vähennettyä hiilihydraatin 10 prosentin energiaosuutta kohti. Vuonna 2018 julkaistussa kliinisessä tutkimuksessa havaittiin, että jo hyvin maltillinen hiilihydraattien rajoittaminen 20 energiaprosenttiin lisäsi koehenkilöiden elimistön energiankulutusta noin 210-280 kalorilla päivässä suhteessa verrokkeihin, jotka nauttivat runsaasti eli 60 energiaprosenttia hiilihydraatteja. Niiden koehenkilöiden elimistö, joiden vereen vapautui tavallista enemmän insuliinia reaktiona veren glukoosipitoisuuden nousuun, kulutti keskimäärin 400 kaloria enemmän kuin runsaasti hiilihydraatteja nauttineiden elimistö. Tutkimus kesti viisi kuukautta ja fyysisen aktiivisuuden sekä lisätyn sokerin sekä proteiinin määrä oli vakioitu siten, että näitä harrastettiin ja nautittiin molemmissa ryhmissä yhtä paljon. Samassa tutkimuksessa havaittiin myös, että hiilihydraattirajoitusta noudattaneiden elimistö tuotti verrokkeja vähemmän nälkää aiheuttavaa greliinihormonia.
Historia

Vähähiilihydraattinen ruokavalio pohjautuu kivikautiseen ruokavalioon ajalta ennen maanviljelystä ja sokeri- ja tärkkelyspitoisten ruoka-aineiden yleistymistä.
Ruotsalainen luonnontutkija Carl von Linné havaitsi vuonna 1751 pohjois- ja eteläruotsalaisissa eroja, jotka hän selitti ruokavaliosta johtuviksi: "Norlantilainen lappalainen elää pelkästään lihalla, kalalla ja linnunlihalla, ja jää pienikokoiseksi, laihaksi, kevyeksi ja notkeaksi. -- Skånen tasangolla talonpojasta, joka syö herneitä ja paljon tattaripuuroa ja jonka pääasiallinen ravinnon lähde on [kasvijauho] kasvaa suurikokoinen, roteva, jähmeä, vahva, verkkainen, painava."
Ranskalainen poliitikko ja gastronomi Jean-Anthelme Brillat-Savarin (1755–1826) yhdisti tärkkelys- ja jauhopitoisten ruokien syömisen lihavuuteen vuonna 1825 ilmestyneessä kirjassaan Maun fysiologia. Brillat-Savarin kamppaili 30 vuotta oman lihavuutensa kanssa, ja oivalsi satojen kohtalotovereidensa kanssa keskusteltuaan, että heistä kaikki himoitsivat leipää, vanukkaita ja muuta hiilihydraattipitoista ruokaa.
Ensimmäisen vähähiilihydraattiseen dieettiin perustuvan laihdutusohjelman kehitti englantilainen lääkäri William Harvey potilastaan William Bantingia varten 1860-luvulla. Banting laihdutti ruokavaliollaan nopeasti 21 kilogrammaa ja teki dieettinsä tunnetuksi 1864 julkaisemassaan kirjasessa Letter on Corpulence, jonka hän käännätti useille kielille. Bantingin nimi jäi elämään muun muassa ruotsin ja englannin verbeissä banta ja to bant ("laihduttaa"). Harvey-Bantingin metodissa kiellettyjä ruoka-aineita olivat leipä, maito, voi, olut, sokeri ja peruna, mutta alkoholia sai nauttia melko runsaasti. Tärkeintä oli ruoan laatu, ei määrä, ja Banting söikin runsaita aterioita.
Yhdysvaltalainen naparetkeilijä Vilhjalmur Stefansson teki 1900-luvun alkuvuosikymmeninä julkisesti tunnetuksi tutkimiensa eskimoiden kokonaan rasvasta ja lihasta koostuvaa hiilihydraatitonta ruokavaliota, kokeillen sitä itsekin valvotuissa olosuhteissa.
Yhdysvaltalainen lääkäri Robert Atkins kehitti 1960-luvulla omien laihdutuskokemustensa pohjalta vähähiilihydraattisen Atkinsin dieetin. Se saavutti suosiota ensin 1970-luvulla ja uudelleen 1990-luvulla.
Suomalainen lääkäri Pertti Pakarinen julkaisi 80-luvun alussa dieettioppaan, joka noudatti melko tarkasti Atkinsin dieetin periaatteita. Lääkäri Aki Loikkanen kehitti samoihin aikoihin oman H-limit-nimisen vähähiilihydraattisen ruokavalionsa. 2000-luvulla ortopedi Antti Heikkilä on tehnyt vähähiilihydraattista ruokavaliotaan tunnetuksi nimellä Pellinki-dieetti. Ruotsissa VHH:n teki tunnetuksi ensimmäisenä lääkäri Annika Dahlqvist 2000-luvulla.
Yleisyys, toteutustapa ja motiivit

Viisitoista prosenttia saksalaisnaisista noudatti vähähiilihydraattista tai kokonaan hiilihydraatitonta ruokavaliota vuonna 2017. Miehillä vastaava luku oli 11 prosenttia. Vain kaksi prosenttia yhdysvaltalaisista aikuisista ilmoitti noudattavansa vähähiilihydraattista ruokavaliota vuonna 2020.
Lähes 18 prosenttia suomalaisista ilmoitti noudattavansa vähähiilihydraattista ruokavaliota Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen vuonna 2014 tekemässä kyselytutkimuksessa, jossa oli noin 2 600 vastaajaa. Ruokavalion suosio oli noussut noin viidenneksellä verrattuna vuoteen 2011.
Suomalaiset vähähiilihydraattisen ruokavalion noudattajat söivät vuonna 2012 keskimääräistä useammin kasviksia, voita, kanaa ja kananmunia, ja keskimääräistä vähemmän perunoita, viljatuotteita, mehuja, margariinia ja sokeroituja virvoitusjuomia. Muun lihan, marjojen ja hedelmien sekä juoksevien kasviöljyjen käytössä ei ollut eroa muihin suomalaisiin. Puolet pyrki laihtumaan ja moni noudatti VHH:ta myös hyvinvointinsa ja energiatasonsa parantamiseksi sekä nautinnon vuoksi.
Iso-Britanniassa vuosina 2018–2020 miesosanottajilla laaditussa tutkimuksessa havaittiin, että VHH-ruokavaliota noudattavat nauttivat keskimäärin 80 grammaa rasvaa, mikä muodosti keskimäärin 55 prosenttia heidän energiansaannistaan. Tyydyttymättöimen rasvahappojen osuus oli kaksi kolmannesta. Sekaruokaa tavanomaisesti syövät verrokit nauttivat 63 grammaa rasvaa tyydyttymättömien rasvahappojen osuuden ollessa sama. Vähähiilihydraattisella olleet saivat 16 energiaprosenttia hiilihydraateista ja loput 25 prosenttia proteiinista. Proteiinin osuus nautituista kaloreista  oli suurempaa kuin verrokeilla, mutta lihan ja kalan kulutus oli silti samansuuruista, koska kaloreita nautittiin vähemmän. Vihanneksia kului puolestaan 1,5–2 kertaa verrokkeja enemmän. Vähähiilihydraattisen ruokavalion noudattajia oli 49, ja he olivat noudattaneet vähähiilihydraattista ruokavaliota keskimäärin yhdeksän kuukautta. Yleisin syy noudattaa vähähiilihydraattista ruokavaliota oli sen terveellisyys, ja seuraavalla sijalla oli painonhallinta. Vähähiilihydraattista ruokavaliota noudattavat tutkittavat nauttivatkin keskimäärin 25 prosenttia vähemmän kaloreita kuin verrokit ja olivat laihtuneet siihen liittyen keskimäärin 12 kiloa ruokavalion noudattamisen aikana.
Lääketieteellinen käyttö

Hiilihydraattirajoitettua ruokavaliota on käytetty diabeteksen hoitoon aina 1700-luvulta alkaen ja epilepsian hoitoon jo yli sadan vuoden ajan
Britannian kansallinen terveydenhoitojärjestelmä on ottanut hiilihydraattien määrän rajoittamisen korkeintaan 130 grammaan päivässä painonhallinnan ja yleisen terveyden edistämisen keinoksi sekä kakkostyypin diabeteksen, ei-alkoholiperäisen rasvamaksan ja munasarjan monirakkulaoireyhtymän hoitomuodoksi. Vähähiilihydraattinen ruokavalio poikkeaa kuitenkin virallisista suomalaisista ravintosuosituksista, eikä myöskään esimerkiksi Kela tai Diabetesliitto suosittele sitä.
Suomalaisen lääkäriseura Duodecimin laatima lihavuden Käypä hoito -suositus ei myöskään suositellut VHH:ta yleiseksi laihdutusmuodoksi vuonna 2011, koska ei ollut olemassa riittävästi näyttöä sen hyödystä, turvallisuudesta ja ravintoaineiden riittävästä saannista pidemmällä aikavälillä.