stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lapuan Virkiä

| Lapuan Virkiä |
| --- | --- |

Perustettu:  1907
Paikkakunta:   Lapua, Suomi
Värit:           
Lajit:  • Hiihto   • Jalkapallo  • Jääkiekko  • Lentopallo  • Paini  • Pesäpallo  • Alppihiihto  • Suunnistus  • Uinti  • Kuntoilu  • Yleisurheilu
Lapuan Virkiä on vuonna 1907 perustettu lapualainen urheilun yleisseura.
Seurassa toimii laaja joukko urheilijoita, valmentajia, toimihenkilöitä sekä jäseniä. Seuran huippuvuodet
osuivat 1960-, 1970- ja 1980-luvuille, mutta sen jälkeen on menestys ollut  hieman hiljaisempaa. Seuraa ovat vuosien varrella edustaneet useat huippu-urheilijat kuten Lauri Koskela, Tapio Korjus, Martti Vainio, Mikko Huhtala, Pertti Ukkola, Harri Koskela, Harri Haatainen, Martti Halmesmäki, Arvi Pikkusaari ja Ville Hautala. Useilla seurassa urheilleista löytyy kansainvälistä kilpailukokemusta ja menestystä: muun muassa seuralainen Tapio Korjus voitti keihäänheiton olympiakultaa Soulissa vuonna 1988.
Kotimaisista kilpailuista on useita Suomen-mestaruuksia niin yksilö- kuin joukkueurheilusta, muun muassa painista yli 50 mestaruutta sekä naisten pesäpallosta 11 Suomen-mestaruutta. Miesten hiihtojoukkue on voittanut SM-viestissä 2004 pronssia, 2005 hopeaa ja 2006 kultaa.
Seura on toiminut useasti erilaisten kotimaisten kilpailuiden järjestäjänä. Seurassa toimii 11 jaostoa: hiihto, jalkapallo, jääkiekko, lentopallo, paini, pesäpallo, alppihiihto, suunnistus, uinti, kunto- ja yleisurheilu.
Lapuan keskuskenttä
Historia > Toiminnan alku Nuorisoseuran alajaostona

Lapuan Virkiän toiminta lähti liikkeelle Lapuan Nuorisoseuran alaosastona, jonka alaisuudessa se toimi ensimmäiset 30 vuotta. Alkuvuosina toiminta sai osakseen eri asenne-esteitä joista yhtenä suurimmista on pidetty maakunnan vahvaa uskonnollisuutta. Urheilun harrastaminen keskittyi pyhäpäiviin arjen vastapainoksi, joten sitä pidettiin helposti häiritsevänä käyttäytymisenä. Nuorisoseuraliike kuitenkin ymmärsi urheiluseura toiminnan syvimmän merkityksen hyvien harrastusten edistäjänä.
Vuonna 1900 Vihtori Filppula ehdotti Lapuan Nuorisoseuran kokouksessa kilpailuja keinoksi harrastusten lisäämiseen. Lapuan liikuntahistorian kannalta kyseessä oli merkittävä kokous, vaikka urheiluosaston perustamispäätöstä ei tuolloin tehtykään.
Vuonna 1903 perustettiin Nuorisoseuran urheilutoimikunta, jonka avulla Lapualle yritettiin saada enemmän urheilijoita. Varsinainen seuran perustaminen on kuitenkin laskettu tapahtuneeksi syksyllä 1907, jolloin nuorisoseuran voimistelijat keskustelivat oman osaston perustamisesta. Varsinainen perustamisajankohta on kuitenkin tulkinnanvarainen kysymys.
Talvilajit

Lapuan Virkiällä on talvilajeissa jaosto hiihdossa ja alppilajeissa. Alppijaostossa on harjoitusryhmät Freestylessa ja Ratalaskussa. Hiihto- ja alppijaostot harjoittelevat pääasiassa Simpsiön maastossa.
Jalkapallo

Miesten edustusjoukkue pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kolmosessa. Aiemmin Virkiä on pelannut toiseksi korkeimmalla sarjatasolla yhden kauden (1964) ja kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla
Pesäpallo

Naiset pelaavat Superpesistä. Kausi 2022 on joukkueelle kaikkiaan 55:s Suomen pääsarjassa. Naisten joukkue on voittanut pesäpallon Suomen mestaruuden yksitoista kertaa, vuosina 1978, 1988, 1992, 1993, 2001, 2004, 2011, 2012, 2013, 2014 ja 2015. Lisäksi joukkue on voittanut SM-hopeaa seitsemästi. Ensimmäinen mitali tuli vuonna 1973 ja oli pronssinen. Pronsseja onkin kertynyt yhteensä yksitoista (1973, 1986, 1991, 2002, 2005, 2008, 2010, 2017, 2019, 2022 ja 2023).
Suunnistus

Lapuan Virkiä järjesti suunnistuksen Jukolan viestin vuonna 2007 Simpsiöllä.
Tilastot ja luettelot > Seuran puheenjohtajia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Eino Antila (1909-1911)  Arvo Veikkola (1911-1914)  Jaakko Vaahtoniemi (1914-1915)  Väinö Kosola (1915-1917)  Paavo Sarparanta (1917-1918)  Tauno Haila (1918)  Väinö Kosola (1918-1919)  Jaakko Härsilä (1919-1921)  Väinö Kosola (1921-1922)  Jaakko Härsilä (1922-1923)  Matti Holkko (1923-1924)  Jaakko Härsilä (1924-1925)  |  Alex Hakala (1925-1926)  Yrjö Vartio (1926-1927)  Matti Nikula (1928-1929)  Kauko Saari (1930)  Väinö Kosola (1931, 1933-1934)  Niilo Mäenpää (1935-1936)  Jorma Hjelt (1937)  Yrjö Vartio (1938-1945)  Seppo Vartio (1946-1947)  Paavo Hietala (1948-1951)  Yrjö Vartio (1952)  Viljo Ilkka (1953)  |  Paavo Hietala (1954)  Yrjö Liljamo (1955)  Sakari Jaskari (1956-1960)  Lauri Panula (1961)  Eino Heino (1962)  Sakari Jaskari (1963)  Yrjö Perälä (1964-1972)  Raimo Louko (1973-1975)  Yrjö Perälä (1976-1979)  Raimo Louko (1980-1981)  Vilho Tuomaala (1982-1995)  Seppo Smolander (1996-1997)  |
Aiheesta muualla

Lapuan Virkiä
Ise-luokka

| Ise-luokka |
| --- | --- |
 Piirros luokan aluksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  35 800 t (standardi) 40 169 t (kuormattu)
Pituus:  215,8 m
Leveys:  31,75 m
Syväys:  9,15 m
Koneteho:  80 000 shp
Nopeus:  25,3 solmua
Miehistöä:  1 370
Aseistus
Meritorjunta:  12 × 365 mm/45 tykkiä kaksoistorneissa 16 × 140 mm/50 tykkiä 3 lentokonetta
Ilmatorjunta:  8 × 127 mm/40 type 89 -ilmatorjutnatykkiä 20 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä
Ise-luokka oli keisarillisen Japanin laivaston kahden aluksen muodostama taistelulaivaluokka, jonka alukset muutettiin lentotukialuksiksi. Luokan piti alun perin olla toisinto edeltäneestä Fusō-luokasta, mutta valmistuksen aikana alukset kokivat runsaasti muutoksia. Niiden etukantta lyhennettiin, apuaseet ryhmiteltiin tiivimpiin ryhmiin, pääaseet sijoitettiin uudelleen, savuhormit sijoitettiin lähemmäs toisiaan sekä takakansi muutettiin lentokanneksi.
Muutostyöt

Japanin keisarillisen laivaston Midwayn taistelussa vuonna 1942 kärsimien lentotukialustappioiden korvaamiseksi päätettiin kumpikin luokan aluksista muuttaa lentotukialuksiksi. Valintaan olivat syynä alusten suurempi nopeus Fusō-luokan aluksiin verrattuna, sekä Hyugan korjaamaton torni, joka oli tuhoutunut räjähdyksessä.
Alusten takakannen tornit poistettiin ja niiden paikalle rakennettiin hangaari ja lentokansi, minkä jälkeen aluksella kykeni operoimaan 14 Yokosuka D4Y -syöksypommittajaa sekä kahdeksan Aichi E16A -meritoimintakonetta. Muutostöiden yhteydessä alusten ilmatorjuntaa vahvistettiin. Alusten käyttö jäi vähäiseksi lentokoneiden ja lentäjien puutteen vuoksi.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ise | Kawasaki Heavy Industries | 10. toukokuuta 1915 | 22. marraskuuta 1916 | 12. marraskuuta 1916 | uponnut 28. heinäkuuta 1945 |
| Hyūga | Mitsubishi | 16. toukokuuta 1915 | 27. tammikuuta 1917 | 30. huhtikuuta 1918 | tuhoutunut 20. marraskuuta 1945 |

Ise vuonna 1944 muutettuna lentotukialus-taistelulaiva-hybridiksi
Iron Duke -luokka (taistelulaiva)

Iron Duke-luokan taistelulaivojen pääaseiden ampumasektorit.
Iron Duke -luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivaluokka, johon kuului neljä niin sanottua  superdreadnoughtia.
Aseistus

Iron Duke-luokan taistelulaivoissa oli pääaseistuksena 10 BL 13,5 tuuman Mk V -tykkiä kaksoistykkitorneissa, eli sama kuin edeltäneessä King George V -luokassa.
Kasvava paino laivastosta pakotti Amiraliteetin ottamaan käyttöön vuoden 1911 laivasto-ohjelmaan kuuluvissa aluksissa kuuden tuuman tykit. Laivaston perusteluna oli uusien 21 tuuman torpedojen kasvanut kantama, mikä mahdollisti torpedoveneiden toimimisen neljän tuuman tykkien tehokkaan kantaman ulkopuolella. Asian ratkaisemista helpotti myös ensimmäisen meriministerin vaihtuminen John Fisherin jäädessä eläkkeelle 1910. Täten apuaseet vaihdettiin kahteentoista 6 tuuman Mk VII -tykkiin.
Iron Duke -luokan alukset olivat ensimmäisiä, joihin jo suunnitteluvaiheessa lisättiin ilmatorjunta-aseistusta. Aluksilla oli kaksi QF 3 tuuman 20 cwt ilmatorjuntatykkiä asennettuna kansirakenteiden takaosaan.
Iron Duke -luokan aluksiin oli asennettu neljä 21 tuuman torpedoputkea vedenpinnan alapuolelle.
Panssarointi

Vedenalaisten osien panssarointia oli lisätty. Rungon suojana oli 12 tuuman panssarivyö, muuten runko oli kahdeksan tuuman panssarilla varustettu. Apuaseiden taisteluasemat oli varustettu 10 tuuman suojilla ja kansi 2,5 tuuman teräsverhoilulla. Pääaseiden tykkitornit olivat 11 tuumaa paksut.
Koneet

Iron Duke -luokan alukset oli suunniteltu osaksi 21 solmun taistelulinjaa. Kussakin oli koneena nelivaiheinen Parsonin höyryturbiini, joka pyöritti neljää propellia. 18 Babcock & Wilcox- tai Yarrow-kattilaa antoivat 29 000 hevosvoimaa, jolla vaadittu nopeus saavutettiin. Aluksen toimintaetäisyys oli 14 000 merimailia 10 solmun risteilynopeudella.
Irtolaisuus

Irtolaisia Chicagossa vuonna 1929.
Irtolaisuus tarkoittaa sosiaalista tilannetta, jossa henkilöiltä (irtolaisilta) puuttuu kiinteä asuinpaikka ja mahdollisuus säännölliseen toimeentuloon. Irtolaisuuden kriteerinä on voitu pitää myös niin sanotun laillisen suojelun puuttumista eli sitä, ettei maata tai itsenäistä elinkeinoa vailla olevalla henkilöllä ollut myöskään työnantajaa, joka vastasi hänestä yhteiskunnalle.
Irtolaisuutta kehittyy tilanteissa, joissa osa yhteisön jäsenistä menettää toimeentulonsa ja joutuu luopumaan vakituisesta asuinpaikastaan. Maatalousyhteiskunnassa kato ja teollisen yhteiskunnan lama voivat synnyttää irtolaisuutta, samoin mielenterveyden ongelmat sekä päihderiippuvuudet.
Irtolaisuutta on pidetty yhteiskunnallisena ongelmana muun muassa siksi, että siihen katsottiin liittyvän köyhyyttä ja rikollisuutta ja myös siksi, että se merkitsi tietyn väestöryhmän olemista ainakin osittain yhteiskunnallisen vallankäytön ulkopuolella.
Irtolaisuus Suomessa

Irtolainen oli Suomessa vuoden 1883 irtolaisasetuksen mukaan ”se, joka ilman elatusta omista varoistaan tahi toisen huolenpidon kautta työttömänä kuljeksii harjoittaen siveetöntä ja säädytöntä elämää”. Irtolaisuuden vältti, kun meni syksyisin pestuumarkkinoille ja pestautui maataloon töihin vuodeksi. Pestaaja sitoutui tarjoamaan ruoan ja asunnon.
Irtolainen voitiin tuomita irtolaislainsäädännön mukaisesti pakkotyöhön tai armeijaan. Vuonna 1905 Suomessa irtolaisuudesta ja kuljeskelemisesta vangittiin yhteensä 2 120 henkilöä, joista 167 tuomittiin yleiseen työhön ja 1 858 laskettiin vapaaksi.
Sääty-yhteiskunnan väestö jaettiin laillista suojelua tarjoaviin (”työnantajiin”, kuten maanomistajiin, virkamiehiin ja kaupunkiporvareihin), laillista suojelua tarvitsemattomiin (torpparit ja avioituneet tilattomat) sekä suojelua tarvitseviin, joita koski palveluspakko. Heidän oli siis oltava palveluksessa toiselle väestöryhmälle, mikä tarkoitti vuosipestin ottamista.
Palveluspakkoa tiukennettiin autonomian ajan alkupuolella, jotta saataisiin tilattomat pestautumaan tilallisten työvoimaksi. Irtolaisuus nähtiin siis esteenä työvoiman saamiselle. Kun työvoimaa oli tarjolla paljon, palkkatasokin pysyi matalana. Sen vuoksi myös rajoitettiin tilattoman väestön muuttamista pois kotiseudultaan. Nämä rajoitukset kärjistivät maaseudun sosiaalisia oloja 1800-luvun puolivälissä, sillä tilaton väestö köyhtyi. Vuoden 1852 irtolaisasetuksessa palveluspakkoa laajennettiin myös avioituneisiin itsellisiin. Tällöin palveluspakon alaisia oli noin 400 000 henkeä.
Irtolaissäädöksiä lievennettiin vähitellen. Vuonna 1883 irtolaisiksi määriteltiin työtä vieroksuvat työkykyiset sekä huonomaineiset kuljeskelevat henkilöt. Irtolaislainsäädäntö kumottiin yli sata vuotta myöhemmin vuonna 1987.
Kirjallisuutta

K. J. Ståhlberg: Irtolaisuus Suomen lain mukaan.  (Väitöskirja. (Näköispainos. Alkuteos julkaistu Helsingissä, Päivälehden kirjapaino, 1893))  Helsinki:  Painatuskeskus, 1995.  ISBN 951-37-1695-3  Tietoa uusintapainoksesta.
Aiheesta muualla

Huoltopoliisi tarkkaili kansaa Yle Elävä Arkisto.
Huoltopoliisi tarkkaili irtolaisten elämää (Arkistoitu – Internet Archive) Poliisi-TV
Lisää luettavaa aiheesta Irtolaislainsäädäntö on Wikiaineistossa
Olli Isoaho

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 2. maaliskuuta 1956 (ikä 68)
Syntymäpaikka: Kerava, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 189 cm
Junioriseurat
1966–1972: KePK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1973–1975 | Ponnistus | 19 | (0) |
| 1976–1982 | HJK | 127 | (1) |
| 1982–1983 | Arminia Bielefeld | 15 | (0) |
| 1983–1984 | Seiko Sport | – | (–) |
| 1985–1987 | Västerås SK | 77 | (0) |
| 1988 | Moss FK | 20 | (0) |
| 1989–1990 | Västerås SK | 47 | (0) |
| 1991 | KontU | 17 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 322 | (1) |
Maajoukkue
| 1973 | Suomi U17 | 3 | (0) |
| 1974 | Suomi U18 | 7 | (0) |
| 1975–1977 | Suomi U21 | 9 | (0) |
| 1979–1986 | Suomi | 20 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Olli Matias Isoaho (s. 2. maaliskuuta 1956 Kerava) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Helsingin Jalkapalloklubissa Isoaho voitti Suomen mestaruuden vuosina 1978 ja 1981 sekä Suomen Cupin vuonna 1981.
Hän pelasi 127 SM-sarjaottelua vuosina 1973–1982 ja teki niissä yhden maalin. Myöhemmin hän pelasi ulkomailla Saksassa 1982–1983 (seurana Arminia Bielefeld), Hongkongissa 1983–1984 (Seiko Sport), Ruotsissa 1985–1987 ja 1989–1990 (Västerås SK) sekä Norjassa 1988 (Moss FK). Isoaho voitti Seiko Sportissa pelatessaan Hongkongin mestaruuden.
Maalivahtina pelannut Isoaho edusti Suomea 20 A-maaottelussa. Hän pelasi Suomen toistaiseksi viimeisessä olympiakisoihin osallistuneessa jalkapallojoukkueessa Moskovan 1980 kisoissa.
Isoaho oli nimitetty ennen olympiaturnausta Suomen kokoonpanoon MM-karsintaotteluun Bulgariaa vastaan. Hän olisi menettänyt edustusoikeutensa Moskovan olympialaisiin, mutta hän loukkasi polveaan ennen ottelua eikä pystynyt pelaamaan, joten edustusoikeus säilyi. Olympiaturnauksessa Isoaho pelasi kaikki Suomen ottelut ja turnauksen jälkeen Suomen manageri Esko Malm kehui Isoahon peliesitysten olleen eräs joukkueen parhaimmista. Isoaho nimitettiin Suomen maajoukkueeseen olympiaturnauksen jälkeen. PM-turnauksen ottelusta Norjaa vastaan Isoaho oli sivussa loukkaantumisen takia, mutta hän oli Suomen maalivahtina molemmissa syyskuussa 1980 pelatuissa MM-karsintaotteluissa.
Isla de Luzón -luokka

| Isla de Luzón -luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 030 t
Pituus:  56,11 m
Leveys:  8,87 m
Syväys:  3,84 m
Koneteho:  1 897 ihp
Nopeus:  14,2 solmua
Miehistöä:  164
Aseistus
Meritorjunta:  6 × 120 mm tykkiä 4 × 57 mm tykkiä 4 × konekivääri 3 × 356 mm torpedoputkea
Isla de Luzón -luokka oli Espanjan laivaston kolmen 1880-luvulla valmistetun aluksen muodostama panssarikansiristeilijäluokka.
Suunnittelu

Alukset olivat rautarunkoisia yksi savuhormisia pienehköjä panssarikansiristeilijöitä. Alusten panssarikansi oli paksuudeltaan 2,5 tuumasta yhteen tuumaan. Taistelunjohtotornin suojana oli kahden tuuman panssarointi.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Isla de Luzón | Armstrong, Elswick | helmikuu 1886 | 13. marraskuuta 1886 | syyskuu 1887 | miehistönsä upottama 1. toukokuuta 1898 |
| Isla de Cuba | Armstrong, Elswick | helmikuu 1886 | 11. joulukuuta 1886 | syyskuu 1887 | miehistönsä upottama 1. toukokuuta 1898 |
| Margués de la Ensenada | Carracam telakka, Cadiz | 24. heinäkuuta 1887 | 25. helmikuuta 1890 | 1. helmikuuta 1894 | poistettu toukokuussa 1900 |
Jeremy Irons

| Jeremy Irons |
| --- | --- |
 Jeremy Irons vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. syyskuuta 1948 (ikä 76) Cowes, Wightsaari, Englanti, Britannia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Julie Hallam (1969) Sinéad Cusack (1978–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1971–
Merkittävät roolit:  Erottamattomat Leijonakuningas Die Hard – Koston enkeli Rautanaamio
Palkinnot
 Annie Paras ääninäyttelijä 1994 Leijonakuningas; Scar 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jeremy John Irons (s. 19. syyskuuta 1948 Cowes, Wightsaari, Britannia) on palkittu englantilainen näyttelijä.
Ura

Southamptonin edustalla Wightsaarella syntynyt Irons kävi lapsena Dorsetissa Sherbonen koulua. Hän soitti rumpuja kavereidensa kanssa perustamassaan yhtyeessä, pyrki opiskelemaan eläinlääkäriksi mutta ei päässyt ja hakeutui näyttelijänkoulutukseen Bristol Old Vic Theatre Schooliin.
Irons aloitti näyttelijänuransa esiintymällä West End -teatterissa Bristolissa ja suoritti elokuvadebyyttinsä draamaelokuvassa Ninjinsky vuodelta 1980. Hän teki ensimmäisen pääosaroolinsa jo seuraavassa elokuvassaan, vuonna 1981 ilmestyneessä Ranskalaisen luutnantin naisessa. Lopullisesti hän tuli kuuluisaksi samana vuonna ilmestyneestä klassisesta televisiosarjasta Mennyt maailma, jossa hän esitti päähenkilöä. Irons jatkoi näyttelemistä ja esiintyi elokuvissa, televisiosarjoissa sekä teatterissa. Vuonna 1984 hän voitti Tony-palkinnon esiinnyttyään näytelmässä The Real Thing. Hän myös voitti parhaan miespääosan Oscar-palkinnon esitettyään Claus von Bülowia draamaelokuvassa Onnen kulissit vuodelta 1990.lähde?
1990-luvulla Irons esiintyi useimmiten konnan roolissa. Hän toimi vuoden 1994 piirroselokuvassa Leijonakuningas ilkeän Scar-leijonan äänenä, ja seuraavana vuonna hän näytteli terroristi Simon Gruberia toimintaelokuvassa Die Hard – Koston enkeli. Alexandre Dumas’n kirjaan pohjautuva Rautanaamio oli harvoja 1990-luvun elokuvia, joissa Irons esiintyi sankarina. Hän on jatkanut näyttelemistä 2000-luvulla esiintyen muun muassa elokuvissa Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä, Eragon ja Appaloosa. Vuosina 2011–2013 Irons näytteli paavi Aleksanteri VI:tta Showtimen historiallisessa draamasarjassa Borgiat, maan ja taivaan valtiaat.lähde?
Jeremy Irons oli naimisissa Julie Hallamin kanssa, mutta heidän avioliittonsa ei kestänyt vuottakaan. Vuodesta 1978 lähtien hän on ollut naimisissa irlantilaisen näyttelijän Sinéad Cusackin kanssa, ja heillä on kaksi poikaa Samuel (s. 1978) ja Maximilian (s. 1985). Puolisoiden on huhuttu asuvan erillään ja havaittu julkisuudessa esiintyvän muidenkin seuralaisten kanssa.
Valikoitu filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980 | Nižinski | Nižinski | Mihail Fokin |
| 1981 | Ranskalaisen luutnantin nainen | The French Lieutenant's Woman | Charles Henry Smitson   Mike |
| 1982 | Kuutamokeikka | Moonlighting | Nowak |
| 1983 | Villisorsa | The Wild Duck | Harold |
| 1983 | Petos | Betrayal | Jerry |
| 1986 | Linnake | The Mission | Isä Gabriel |
| 1988 | Erottamattomat | Dead Ringers | Beverly Mantle   Elliot Mantle |
| 1990 | Onnen kulissit | Reversal of Fortune | Claus von Bülow |
| 1991 | Kerjäläisooppera | The Beggar's Opera | vanki |
| 1991 | Kafka | Kafka | Franz Kafka |
| 1992 | Tarinoita Hollywoodista | Tales from Hollywood | Ödön von Horváth |
| 1993 | Henkien talo | The House of Spirits | Esteban Trueba |
| 1994 | Leijonakuningas | The Lion King | Scar (äänirooli) |
| 1995 | Die Hard – Koston enkeli | Die Hard: With a Vengeance | Simon Gruber |
| 1997 | Lolita | Lolita | Humbert Humbert |
| 1998 | Rautanaamio | The Man in the Iron Mask | Aramis |
| 2000 | Dungeons & Dragons | Dungeons & Dragons | rofion |
| 2002 | Aikakone | The Time Machine | Über-Morlock |
| 2004 | Venetsian kauppias | The Merchant of Venice | Antonio |
| 2005 | Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä | Kingdom of Heaven | Tiberias |
| 2005 | Casanova | Casanova | Pucci |
| 2006 | Eragon | Eragon | Brom |
| 2008 | Appaloosa | Appaloosa | Randall Bragg |
| 2009 | Vaaleanpunainen pantteri 2 | The Pink Panther 2 | Alonso Avellaneda |
| 2011 | Margin Call | Margin Call | John Tuld |
| 2013 | Lumoava kirous | Beautiful Creatures | Macon Ravenwood |
| 2013 | Night Train to Lisbon | Night Train to Lisbon | Raimund Gregorius |
| 2016 | Batman v Superman: Dawn of Justice | Batman v Superman: Dawn of Justice | Alfred Pennyworth |
| 2016 | Assassin’s Creed | Assassin’s Creed | Alan Rikkin |
| 2017 | Justice League | Justice League | Alfred Pennyworth |
| 2017 | Red Sparrow | Red Sparrow | kenraali Korchnoi |
| 2018 | Better Start Running | Better Start Running | Garrison |
| 2018 | An Actor Prepares | An Actor Prepares | Atticus |
| 2021 | Zack Snyder’s Justice League | Zack Snyder’s Justice League | Alfred Pennyworth |
Aiheesta muualla

Jeremy Irons Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jeremy Irons Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Isoflavonoidit

Isoflavonoidien rakenteessa oleva rengasrakenne on 3-fenyylikromaani- eli isoflavonirakenne
Isoflavonoidit on ryhmä heterosyklisiä orgaanisia yhdisteitä, joita tavataan eräissä kasveissa. Isoflavonoidit ovat flavonoidien isomeereja ja niiden fenyyliryhmä on 3-asemassa, kun se flavonoideilla on 2-asemassa. Isoflavonoideihin kuuluvia yhdisteitä tunnetaan yli 600.
Isoflavonoideihin kuuluvia yhdisteryhmiä ovat muun muassa isoflavaanit, joiden rakenne on 3-fenyylikromaanirakenne, isoflavonit, joiden rakenteessa on tyydyttymätön kaksoissidos ja karbonyyliryhmä, pterokarpaanit, joissa on fuusioituneita rengasrakenteita ja rotenoidit. Isoflavonoideissa voi olla hydroksyyliryhmä 2-asemassa olevaan hiiliatomiin liittyneenä. Esimerkkejä isoflavoinoideihin kuuluvista yhdisteistä ovat muun muassa genisteiini ja daidtseiini. Isoflavonoideja muodostuu flavonoideista sytokromi P450-entsyymiryhmään kuuluvan entsyymin katalysoimana.
Isoflavanoideja esiintyy erityisesti hernekasveissa. Muita heimoja, joiden lajeissa niitä on tavattu, ovat muun muassa ruusukasvit, mulperikasvit, revonhäntäkasvit, podokarpuskasvit, sypressikasvit, kurjenmiekkakasvit ja muskottikasvit. Isoflavonoideilla on biologista aktiivisuutta. Ne sitoutuvat eläimissä estrogeenireseptoreihin ja tämän vuoksi niitä kutsutaan usein kasviestrogeeneiksi.
Isla de Cuba

| Isla de Cuba |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Armstrong, Elswick
Kölinlasku:  25. helmikuuta 1886
Laskettu vesille:  11. joulukuuta 1886
Palveluskäyttöön:  22. syyskuuta 1887
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama 1. toukokuuta 1898
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 030 t
Pituus:  56,34 m
Leveys:  9,12 m
Syväys:  3,81 m
Koneteho:  1 897 ihp
Nopeus:  14,2 solmua
Miehistöä:  164
Aseistus
Aseistus:  6 x 4,7" tykkiä 8 x QF 6 naulan -tykkiä 4 x konekivääriä 3 x 14" torpedoputkea
Isla de Cuba oli Espanjan laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu Isla de Luzón -luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Armstrongilta Elswickistä, missä köli laskettiin 25. helmikuuta 1886 telakkanumerolla 498. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 11. joulukuuta ja koeajot päättyivät 22. syyskuuta 1887. Aluksen valmistuskustannukset olivat 2,4 miljoonaa pesetaa.
Palvelus

Espanja vastaanotti aluksen 16. marraskuuta 1987 ja se lähti 6. tammikuuta 1888 sisaraluksensa kanssa Tynestä Espanjaan. Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Espanjan laivaston manner-Eurooppaan sijoitettuun laivastoon. Alus osallistui Riffi sotaan vuosina 1893-1894 tulittaen riuttaa Melillan ja Chafarinosin välillä. Filippiinien vallankumouksen 1896-1898 alkaessa alus lähetettiin kontra-amiraali Patricio Montojo de Pasaron johtamaan laivueeseen Filippiineille.
Alus oli edelleen Montajon laivueessa, kun Espanjan-Yhdysvaltain sota alkoi huhtikuussa 1898. Alus oli laivueen mukana ankkurissa Cañacaon lahdella, kun 1. toukokuuta Yhdysvaltain laivaston kommodori George Deweyn johtama Aasian laivue yllätti ankkurissa olleen laivueen. Seurannut Manilanlahden taistelu oli sodan ensimmäinen varsinainen yhteenotto.
Montojon lippulaivan Reina Christinan tultua liikuntakyvyttömäksi amiraali siirsi lippunsa Isla de Cuballe. Taistelun lopulla aluksen miehistö upotti aluksensa estääkseen sen joutumisen Yhdysvaltain laivastolle. Uponnut alus jäi osittain veden pinnan yläpuolelle ja tykkivene USS Petrelin miehistö sytytti hylyn tuleen.
Yhdysvaltain vallattua Filippiinit hylky nostettiin 2. joulukuuta 1898 ja alus siirrettiin korjattavaksi Hong Kongiin telakalle. Alus liitettiin vuonna 1900 kunnostuksen jälkeen Yhdysvaltain laivastoon tykkiveneenä USS Isla de Cuba.