stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nioro
Liikenne, talous ja palvelut

Nioro tärkeä liikennekeskus Mauritanian rajan läheisyyden ansiosta. Sen kautta kulkevat maantiet RN3, RN23 ja RN25. Matkaa rajalle on 30 ja Bamakoon 450 kilometriä.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja käsityöammatit. Teollisuutta ei ole käytännössä lainkaan.
Niorossa on 11 julkista ja viisi yksityiskoulua, yksi kyläkoulu, neljä madrasaa ja neljä lukutaitokeskusta. Terveyspalveluihin kuuluu piirin poliklinikka ja kolme terveyskeskusta. Vesihuolto on puutteellinen eikä jätehuoltoa ole. Kaupungissa on Énergie du Malin ja Amaderin sähköverkot sekä Malitelin ja Orangen matkapuhelinverkot.
Matkailu

Nioro on tidjaniittien ja hamallistien pyhiinvaelluskohde. Sen nähtävyyksiin kuuluu Umar Tallin moskeija.
Rungusit

Rungusit ovat etninen ryhmä Malesian Sabahin osavaltion Kudatissa. Vuonna 1990 heitä arvioitiin olvena noin 20 000. Rungusin kieli kuuluu pohjoisborneolaisiin kieliin.
Historia

Borneon alkuperäiskansat saivat joitakin vaikutteita kiinalaisilta ja intialaisilta joko suoraan, tai kaupankäynnin kautta. Aikanaan alueella käytettiin esimerkiksi kiinalaista keramiikkaa ja sanskritista on jäänyt joitakin lainasanoja yleiseen käyttöön. 1500-luvulta lähtien muslimikauppiaat alkoivat liikkua Borneon rannikoilla. Ennen brittien tuloa alueelle rungusit olivat Brunein sulttaanikunnan alaisuudessa. Brittien tartuttua vallankahvaan he toivat kiinalaisia työntekijöitä alueen tupakkaplantaaseille. Näiden plantaasien lopetettua toimintansa 1900-luvun alussa kiinalaiset alkoivat viljellä riisiä, kumipuita ja kookoksia. Tämän kehityksen myötä osa rungusien maista päätyi kiinalaisten omistukseen. Lähetyssaarnaajat tulivat Kudatin niemimaalle 1950-luvulla.
Kulttuuri

Rungusien perinteinen elinkeino on ollut maanviljelys. Tärkeitä viljelyskasveja olivat esimerkiksi riisi, maissi ja taaro. Hedelmiä kuten banaaneja, papaijoita ja mangoja saatiin istutetuista hedelmäpuista. Kotieläiminä oli sikoja ja kanoja, joiden lisäksi proteiineja saatiin kalastamalla ja metsästämällä.
Perinteisessä uskossa jumaluudet, eli osunduw, auttoivat ihmisiä papittarien kautta. Rogon puolestaan saattoi aiheuttaa onnettomuuksia, kuten tauteja tai hedelmättömyyttä. Uhreja kuten sikoja tai kanoja annettiin häiden yhteydessä, tai esimerkiksi taudin parantamiseksi.
Rummuttajat

| Rummuttajat |
| --- | --- |
 Rummuttaja (Sciaena umbra)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Välskärikalat Acanthuriformes
Heimo::  Rummuttajat Sciaenidae  Cuvier, 1829
Katso myös
   Rummuttajat Wikispeciesissä   Rummuttajat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rummuttajat, aiemmin rumpukalat (Sciaenidae) on välskärikalojen lahkoon kuuluva runsaslajinen kalaheimo. Rummuttajia esiintyy ympäri maapalloa lauhkeissa ja lämpimissä vesissä.
Lajit ja tyypillisiä piirteitä

Heimosta tunnetaan 68 sukua ja noin 290 lajia. Rummuttajat ovat litteähkäjä kaloja ja kasvavat 5–200 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat pyrstöön asti jatkuva kylkiviiva ja pitkä selkäevä, jonka etu- ja takaosaa erottaa selvä notko. Eräillä lajeilla on kuonossaan viiksisäikeitä. Rummuttajat kykenevät muodostamaan uimarakkonsa ja lihaksiensa avulla raakkuvia tai rummunpärinältä kuulostavia ääniä, mistä ne ovat saaneet nimensä. Kaloilla on poikkeuksellisen suuret kuulokivet. Pohjaväriltään rummuttajalajit ovat valkeahkoja, hopeanharmaita tai tummanruskeita. Ruumiissa voi olla tummempia pysty- tai vinoraitoja. Nuorilla kaloilla voi olla laikkuja tai raitoja. Vanhimmat rummuttajien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on löydetty Pohjois-Amerikasta ja ajoitettu eoseenikaudelle.
Levinneisyys ja elintavat

Rummuttajalajit elävät lämpimissä ja lauhkeissa vesissä lähellä rannikkoa Atlantissa Välimeri mukaan luettuna, Intian valtameressä ja Tyynessämeressä. Pohjois-Amerikassa on yksi ja Etelä-Amerikassa 28 makeassa vedessä elävää lajia. Merten rummuttajia tavataan usein murtovedestä, muun muassa jokien suistoista. Kalat liikkuvat usein muta- tai hiekkapohjan tuntumassa yksin tai pieninä ryhminä. Rummuttajat syövät pieniä kaloja ja selkärangattomia eläimiä. Varsinkin suurimmat lajit ovat myös tärkeitä ihmisen ruokakaloja ja urheilukalastuksen kohteita.
Eeva Ruoppa

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Squaw Valley 1960 | 3×5 km viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Zakopane 1962 | 3×5 km viesti |  |
Eeva Ruoppa (o.s. Saarainen, 2. toukokuuta 1932 Miehikkälä – 27. huhtikuuta 2013 Miehikkälä) oli suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti.
Ruoppa voitti hiihtourallaan kaksi arvokisapronssia viesteistä: vuonna 1960 Squaw Valleyn olympialaisissa ja vuonna 1962 Zakopanen MM-kisoissa. Molemmissa kilpailuissa hän hiihti toisen osuuden. Henkilökohtaisilla matkoilla hän ei sijoittunut aivan kärkeen. Squaw Valleyssa hän oli 10 kilometrillä yhdestoista ja Zakopanessa 5 kilometrillä kahdeksas sekä 10 kilometrillä yhdeksäs. Innsbruckin 1964 olympialaisissa hän sijoittui jälleen 5 kilometrillä kahdeksanneksi ja 10 kilometrillä yhdeksänneksi mutta ei päässyt viestiin. Oslon MM-kisoissa 1966 hän oli 5 kilometrillä yhdeksäs, 10 kilometrillä yhdestoista ja viestissä viides.
Seuratasolla ”Ieppo” Ruoppa edusti Miehikkälän Vilkasta. Hän ei voittanut urallaan yhtään Suomen mestaruutta. SM-hopeaa hän saavutti viisi kertaa ja SM-pronssia kolmasti. Puijon talvikisojen 10 kilometrin kilpailun hän voitti vuosina 1962, 1963 ja 1965, ja Ounasvaaralla hän oli nopein vuonna 1963. Salpausselän Kisoissa hän sijoittui toiseksi vuosina 1962 ja 1966.
Ammatiltaan Eeva Ruoppa oli maanviljelijä.
Saavutuksia

Olympiapronssia Squaw Valleyssa 1960 (viesti)
MM-pronssia Zakopanessa 1962 (viesti)
SM-hopeaa 1961 ja 1963 (10 km ) sekä 1963, 1964 ja 1966 (5 km)
SM-pronssia 1962 ja 1966 (10 km) sekä 1962 (5 km)
Ruoveden vaakuna

Ruoveden vaakuna
Ruoveden vaakuna on Ruoveden kunnan tunnus. Vaakuna on aiheeltaan yhtenevä kunnan sinetin kanssa, jonka pohjalta se on luotu.
Akseli Gallen-Kallelan laatima Ruoveden suojeluskunnan tunnus vuodelta 1920. Tunnuksen aiheet toistavat myöhemmin vahvistetun kunnanvaakunan aiheita.
Vaakunan selitys kuuluu: ”punaisessa kentässä kolme hopeista lahnaa asennossa 2 + 1, hopeisessa lakiossa punainen kirkkovene.” Vaakunan on suunnitellut Eino Halén, ja se vahvistettiin käyttöön 23. marraskuuta 1959.
Nitriilit

Nitriiliryhmän rakenne
Nitriilit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa funktionaalisena ryhmänä on syano- eli nitriiliryhmä (-C≡N) ja niitä voidaan pitää vetysyanidin orgaanisina johdannaisina. Nitriiliryhmässä hiili ja typpiatomi ovat kiinnittyneet toisiinsa kolmoissidoksella.
Syanidi-ioni on negatiivisesti varautunut ioni, jonka kaava on CN−. Se on vesiliukoinen ja myrkyllinen. Syanidit ovat syaanivetyhapon (HCN) epäorgaanisia suoloja. Syanidi voi toimia myös lähtevänä ryhmänä, kuten syanohydriineissä, jolloin hydrolyysituotteet ovat myrkyllisiä, esimerkkinä amygdaliini. Sen sijaan nitriileissä syaaniryhmän hiili on kiinnittynyt toiseen hiileen, ja jos se ei irtoa, yhdiste ei ole myrkyllinen.
Nitriilien valmistus

Nitriilejä voidaan valmistaa seuraavasti:
Alkyylihalidin ja syanidi-ionin välisellä nukleofilisella substituutioreaktiolla
Poistamalla vettä amideista (dehydraatiolla)
Poistamalla vettä aldoksiimeista trietyyliamiinin ja rikkidioksidin, zeoliitin tai sulfuryylikloridin avulla
Aldehydeistä hydroksyyliamiinin ja natriumsulfaatin avulla.
Nitriilien valmistus > Nitriilejä

Adiponitriili (C6H8N2 / CN(CH2)4CN) CAS-numero 111-69-3
Akryylinitriili (C3H3N / CH2=CH-CN) CAS-numero 107-13-1
Asetonisyanohydriini ((CH3)2C(OH)CN / C4H7NO) CAS-numero 75-86-5
Asetonitriili (C2H3N / CH3CN) CAS-numero 75-05-8
Atsobis(isobutyronitriili) (C8H12N4 / (CH3)2(CN)CN=NC(CN)(CH3)2) CAS-numero 78-67-1
Bentsonitriili (C7H5N / C6H5(CN)) CAS-numero 100-47-0
Diklobeniili eli 2,6-diklooribentsonitriili (C7H3Cl2N / C6H3Cl2(CN)) CAS-numero 1194-65-6
Etyleenisyanohydriini (C3H5NO / HOCH2CH2CN) CAS-numero 109-78-4
Ftalonitriili  (C8H4N2 / C6H4(CN)2) CAS-numero 91-15-6
Glysolonitriili (C2H3NO / HOCH2CN) CAS-numero 107-16-4
Ioksiniili (C7H3I2NO) CAS-numero 1689-83-4
Isoftalonitriili (C8H4N2) CAS-numero 626-17-5
Klooriasetonitriili (C2H2ClN / ClCH2CN) CAS-numero 107-14-2
Klorotaloniili (C8Cl4N2) CAS-numero 1897-45-6
Maloninitriili (C3H2N2 / NCCH2CN) CAS-numero 109-77-3
Metakryylinitriili (C4H5N) CAS-numero 126-98-7
Metyylidibromiglutaronitriili (C6H6Br2N2) CAS-numero 35691-65-7
n-butyronitriili eli butaaninitriili (C4H7N / CH3CH2CH2CN) CAS-numero 109-74-0
o-klooribentsyylideenimalononitriili (C10H5ClN2 / ClC6H4CH=C(CN)2) CAS-numero 2698-41-1
Propionitriili (C3H5N / CH3CH2CN) CAS-numero 107-12-0
Sukkinonitriili eli butaanidinitriili (C4H4N2 / CNCH2CH2CN) CAS-numero 110-61-2
Syaanivety (HCN) CAS-numero 74-90-8
Syanamidi  eli karbamonitriili (CH2N2 / H2NCN) CAS-numero 420-04-2
Syanogeeni eli etaanidinitriili (C2N2) CAS-numero 460-19-5
Tetrametyylisukkinonitriili (C8H12N2 / (CH3)2C(CN)C(CN)(CH3)2) CAS-numero 3333-52-6
Nitriilien reaktioita

Nitriilejä voidaan muun muassa hydrolysoida karboksyylihapoksi tai hydrata amiineiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nitriilit Wikimedia Commonsissa
Nitrometaani

| Nitrometaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Nitrometaani
CAS-numero:  75-52-5
PubChem CID:  6375
SMILES:  C[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CH3NO2
Moolimassa:  61,04 g/mol
Ulkomuoto:  väritön neste
Sulamispiste:  −29 °C
Kiehumispiste:  101 °C
Tiheys:  1,1371 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen n. 10 g/100 ml
Nitrometaani (nitrokarboli) on  normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jonka kemiallinen kaava on CH3NO2, moolimassa 61,04 g/mol, sulamispiste −29 °C, kiehumispiste 101 °C,  suhteellinen tiheys 1,14 (vedellä 1), höyrynpaine 20 °C:ssa 3,7 kPa, suhteellinen höyryn tiheys (ilma=1) 2,1, leimahduspiste 35 °C c.c., itsesyttymislämpötila 417 °C, syttymisrajat (tilavuusprosenttia ilmassa) 7,3–63 ja CAS-numero 75-52-5. Nitrometaani on vesiliukoinen.
Typpiatomilla on nitrometaanissa positiivinen osittaisvaraus ja se muodostaa poikkeuksellisesti neljä kovalenttista sidosta. Typpiatomin voidaan katsoa menettäneen elektronin, jolloin sen elektronirakenne muistuttaa hiilen elektronirakennetta. Toiselle happiatomieista puolestaan merkitään negatiivinen osittaisvaraus ja sidos vain yksinkertaisella kovalenttisella sidoksella.
Nitrometaani on happiatomiensa suhteen resonanssihybridi.  Ei ole olennaista, kumpaan happiatomiin merkitään yksinkertainen sidos ja osittaisvaraus, sillä molemmat muodot ovat itsessään vääriä. Kummankin typestä happeen johtavan sidoksen pituus on sama 122 pm, joka on puolessa välissä N–O (130 pm) ja N=O (116 pm) -sidoksia. Nitrometaanilla on yksi muuttumaton rakennemuoto, jolla on molempien resonanssimuotojen piirteitä. Tällaisen muodon tarkka mallintaminen Kékulen viivasidostekniikalla on kuitenkin mahdotonta.
Käyttö

Nitrometaania käytetään radio-ohjattavien- (Rc) ja kiihdytysautojen polttoaineena. Nitrometaani syttyy huonommin kuin tavallinen bensiini. Nitrometaanimolekyyli sisältää happea, jolloin sitä pystytään syöttämään suuria annoksia moottoriin sen tukehtumatta. Näin saavutetaan paljon suurempia tehoja kuin tavanomaisilla polttoaineilla. Nitrometaani voi myös räjähtää sisältämänsä hapen ja vedyn yhdistyessä.
Nitrometaania käytetään myös rakettimoottorien polttoaineena.
Nitrometaanista voidaan tehdä erilaisia räjähteitä, mutta se toimii räjähteenä myös sellaisenaan. Tunnetuin sitä sisältävä räjähde on ANNM, jossa on nitrometaanin ohella ammoniumnitraattia.
Käyttö > Polttoaineena

Koska nitrometaani sisältää happea, se tarvitsee vähemmän ilmakehän happea palamiseen:
Jokaista bensiinikiloa kohti tarvitaan 14,7 kiloa ilmaa, mutta kilo nitrometaania tarvitsee sitä vain 1,7 kiloa. Koska moottorin sylintereihin mahtuu vain rajattu määrä ilmaa jokaista työtahtia kohti, nitrometaania voidaan polttaa 8,7 kertaa enemmän kuin bensiiniä. Nitrometaanin energiatiheys on kuitenkin pienempi: Bensiinistä saa 42–44 MJ/kg kun nitrometaanista saa vain 11,3 MJ/kg. Tämän takia nitrometaanilla saadaan noin 2,3 kertaa enemmän voimaa bensiiniin verrattuna samalla happimäärällä.
Nitrometaania voidaan käyttää monopropellanttina, eli sellaisena joka palaa ilman lisättyä happea:
Pieni määrä hydratsiinia sekoitettuna nitrometaaniin kasvattaa voimaa suuresti. Nitrometaanin kanssa hydratsiini muodostaa räjähdysherkkää suolaa, joka on myöskin monopropellanttia. Sekoitus on epästabiilia ja riskaabelia, minkä takia sitä ei saa käyttää pienoismallilennokkien polttoaineena.
Terveysvaikutukset

höyryt vaikuttavat keskushermostoon
pitkäaikainen altistuminen tai sisäisesti nauttiminen vahingoittaa maksaa ja munuaisia
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nitrometaanin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Nitromethane (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Nitromethane (englanniksi)
ChemBlink: Nitromethane (englanniksi)
Terveydelle vahingollinen Xn
Runa

| Runa |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  28. helmikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  vanha pohjoismainen nimi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Runa on pohjoismainen naisen etunimi. Se on lyhentymä muinaisskandinaavisista Run-alkuisista nimistä (esim. Runfast, Runfrid, Runälf), joissa alkuosan merkitys on ’salaisuus’ tai ’salainen viisaus’. Nykyään Runa-nimi yhdistetään usein ruotsin kielen substantiiviin runa, joka merkitsee riimua. Nimen maskuliinisia vastineita ovat Runar ja Rune.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on syyskuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 260–270 Runa-nimistä naista.
Nimipäivät

Runa-nimi on ollut mukana suomenruotsalaisessa almanakassa vuodesta 1929 lähtien. Nimipäivä oli aiemmin 4. syyskuuta, mutta nykyään se on 28. helmikuuta.
Norjassa Runalla on nimipäivä 2. kesäkuuta.
Tunnettuja Runia

Runa, oik. Elisabeth Beskow (1870–1928), ruotsalainen kirjailija
Runa Cronström (1915–1994), suomalainen keramiikkataiteilija ja nuortenkirjailija
Runa Melander (1893–1977), suomalainen rehtori, kotitalousopettaja ja keittokirjailija
Runa Meller, oik. Rut Åman (1915–1999), suomenruotsalainen runoilija
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Runa (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Ruotsit

Ruotsit on vanha kansallisuusnimitys. Suomessa sekä suomen läntisissä lähisukukielissä, kuten virossa ja vatjassa, ruotsi-sanalla viitataan ruotsalaisiin. Sen sijaan itäisissä lähisukukielissä, kuten karjalassa ja lyydissä, sanalla ja sen johdoksilla viitataan yleensä suomalaiseen tai luterilaiseen henkilöön, harvemmin ruotsalaiseen. Karjalassa ja lyydissä sanan arvellaan olevan suomalainen lainasana.
Nimityksen alkuperä

Ruotsi-sanan arvellaan olevan peräisin muinaisruotsin soutamista tarkoittavasta sanasta, jonka vastine nykyruotsissa on ro. Ruotsin paikannimi Roslagen on samaa juurta, ja se on alun perin tarkoittanut soutukuntaa. Suomeen ja sen lähisukukieliin sanan arvellaan levinneen niihin aikoihin, kun ruotsalaiset rusit purjehtivat Suomen etelärannikoa pitkin kohti Laatokkaa ja Luoteis-Venäjän keskuksia, kuten Novgorodia..
Itämerensuomalaisista kielistä sana omaksuttiin muihinkin kieliin. Kun ruotsalaisten asutukset Venäjällä venäläistyivät, ruotsia vastaavaa itämerensuomalaista lainasanaa alettiin käyttää venäläisistä muun muassa saamessa, komissa ja udmurtissa. Samaa juurta on myös venäjän kielen sana ruś. Sana lainautui venäjästä takaisin ruotsiin, jonka ryss-sanasta on peräisin suomen kielen venäläistä tarkoittava sana ryssä.
Rusko-onttotatti

| Rusko-onttotatti |
| --- | --- |
 ruskea muoto
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Suillaceae
Suku::  Tahmatatit Suillus
Laji::  cavipes
Kaksiosainen nimi
 Suillus cavipes  (Opat.) A. H. Sm. & Thiers  
Katso myös
   Rusko-onttotatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rusko-onttotatti (Suillus cavipes vanh. Boletus cavipes) on Suomessa harvinainen kullankeltainen tai ruosteenruskea tattilaji. Lakki on muodoltaan kuperan poimuinen. Maku on mieto ja tatti on kelvollinen ruokasieni. Jalka on kirkkaankeltainen, yläosassa hento verkkokuvionti. Pillistö on oliivinvärinen tai keltainen. Sieni kasvaa lehtikuusien alla.
Ruotsilan kahakka

Ruotsilan kahakka oli Sastamalan Kiikassa sijaitsevassa Ruotsilan kartanossa 22.–23. tammikuuta 1918 sattunut välikohtaus, joka oli yksi Suomen sisällissotaa edeltäneistä väkivaltaisuuksista. Suojeluskuntalaisten sekä punakaartin ja venäläisten sotilaiden välisessä tulitaistelussa sai surmansa yksi suojeluskuntalainen. Kokemäenjoen rannalla Tyrvään ja Kiikan rajalla sijainnut kartano oli tuolloin Tyrvään kihlakunnan kruununvoutina toimineen Arno August Rydmanin (1866–1934) omistuksessa.
Tapahtumat

Kokemäenjokilaaksoon oli syksyllä 1917 saapunut 3 000 miehen vahvuinen venäläinen jalkaväkirykmentti, josta Kiikkaan majoittui noin 600 sotilasta. Tapahtumien alkaessa tiistaina 22. tammikuuta 1918 he olivat jo jättämässä paikkakunnan. Venäläiset odottivat rautatieasemalla Turkuun lähtövalmiina olevaa junaa, kun Kiikan työväenkaartin edustajat pyysivät heitä tekemään tarkastuksen Ruotsilan kartanoon.
Muutaman kilometrin päässä Vakkalan kylässä asuneen seitsenvuotiaan Tuure Junnilan 13-vuotiaan veljen Viljo Junnilan päiväkirjamerkintöjen mukaan venäläiset piirittivät Ruotsilan kartanon, jonka jälkeen apuun kiirehtineiden suojeluskuntalaisten ja venäläisten välille syntyi kiivasta laukaustenvaihtoa. Paikalla oli tuolloin Kiikan lisäksi myös Porin, Nakkilan, Harjavallan, Kokemäen, Kauvatsan ja Huittisten suojeluskuntalaisia. Kello 18 mennessä tilanne oli rauennut, kun alivoimaiseksi jääneet venäläiset vetäytyivät paikalta. Välikohtauksen aikana haavoittui yksi punakaartilainen sekä 18-vuotias Kauvatsalta kotoisin ollut suojeluskuntalainen, joka menehtyi seuraavana päivänä. Lisäksi Ruotsilan talon koira ammuttiin.
Seuraavana iltapäivänä paikalle saapui ilmeisesti Kauvatsalta toinen venäläisten sotilaiden ryhmä, jotka hyökkäsivät kartanoon ryöstäen ja polttaen sen päärakennuksen. Kartanonomistaja Arno Rydmanin poika Tor (1896–1941) haavoittui välikohtauksen aikana jalkaansa. Hänen sisarensa, myöhemmin kuvataiteilijana tunnettu Leila Rydman-Kalervo onnistui saamaan Tor Rydmanin pois kartanosta ja kuljettamaan hänet reellä Peipohjan rautatieasemalle, josta he matkasivat junalla sairaalahoitoon Poriin. Venäläiset saivat Ruotsilasta vangeiksi 24 suojeluskuntalaista. Heidät kuljetettiin junalla Tampereelle, jossa Teknillisen opiston opiskelijoista koottu suojeluskuntakomppania miehitti rautatieaseman ympäristön valmistautuen vapauttamaan vangit. Tampereen miliisipäällikkönä toimineen Pekka Lönngrenin välityksellä käytyjen neuvottelujen tuloksena vangit kuitenkin pääsivät vapaaksi vielä saman illan aikana ja uudelta aseelliselta selkkaukselta vältyttiin.
Ruskokirjoheltta

| Ruskokirjoheltta |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Incertae sedis
Suku::  Kirjoheltat Panaeolus
Laji::  acuminatus
Kaksiosainen nimi
 Panaeolus acuminatus  (Schaeff.) Quél.  
Katso myös
   Ruskokirjoheltta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruskokirjoheltta (Panaeolus acuminatus) on kartiomainen ruskean- tai harmaanmusta kirjohelttalaji. Sienen lakki on keskeltä ruskea. Sienen heltat ovat harmaat tai mustat. Jalka on harmaanruskea tai punaruskea ja jauheinen. Kosteana siinä on nestepisaroita. Sieni kasvaa laidumailla ja ruohikoissa melko yleisenä.
Runko (rakennustekniikka)

Puurunkoisen pientalon työmaa Texasissa.
Runko on rakennuksen tukirakenne, joka kantaa koko rakennuksen painon ja kestää tarvittaessa myös ulkopuolelta tulevat rasitukset, kuten lumikuorman, myrskyt ja maanjäristyksen. Se välittää erilaiset kuormat rakennuksen perustukseen ja edelleen maahan. Rakennuksen runkoon liittyy useimmissa maissa monia lakisääteisiä vaatimuksia ja tarkastuksia materiaalin ja liitosten lujuuden sekä rakennustavan suhteen. Rungon on oltava riittävän kestävä ja jäykkä ja kestää heikentymättä vuosikymmenten rasitukset. Rungon mitat ja muoto, kuten runkosyvyys ja kantavien pystyrakenteiden väliset jännevälit, sanelevat myös rakennuksen sisätilojen tilankäyttöä ja väliseinien paikkoja.
Pientalon runko tehdään yleensä joko puusta tai jostakin kivimateriaalista, kuten tiilistä tai kevytbetoni- tai kevytsoraharkoista. Puurakentamisessa perinteisin menetelmä on hirsirakentaminen.
Betoninen pilari-palkkirunko rakenteilla.
Betonirungot

Kerrostaloissa runko muodostuu nykyisin useimmiten betonielementeistä. Suomessa vanhimmat kaupunkien kivitalot on muurattu tiilistä. 1940–1950-lukujen kerrostalojen rungot ovat usein sekoitus tiilimuurirakenteita, paikalla valettua teräsbetonia ja kevytbetonia. 1960-luvulla alkoi betonielementtien valmistus, ja niiden standardointi kerrostalojen runkorakenteita varten synnytti Suomessa 1970-luvun alussa julkaistun BES-järjestelmän (sanasta betonielementtistandardi) ja 1980-luvulla liike- ja teollisuusrakennusten Runko-BES-järjestelmän. 2010-luvulla myös puutuoteteollisuus on tekemässä puuelementtien mitoituksesta ja liitostavoista vastaavaa Runko-PES-järjestelmää (puuelementtistandardi).
Teräsrungot

Teräsrungot kehitettiin Yhdysvalloissa 1800-luvun lopulla tavaksi tehdä entistäkin korkeampia taloja, pilvenpiirtäjiä, kaupunkien yhä kalliimmille tonteille. Teräsrunkorakentaminen on yleistä myös teollisuus- ja varastohalleissa ja pilvenpiirtäjiä matalammissa liikerakennuksissa, nykyisin usein suuriin lasijulkisivuihin yhdistettynä.
Teräsrunkojen varhaisempi muoto oli rakennuksen rungon tekeminen valurautaisista osista. Tämän tekniikan merkittäviin kehittäjiin kuului ranskalainen arkkitehti Henri Labrouste.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Runko (rakennustekniikka) Wikimedia Commonsissa
Teräsrunkoinen rakennus nousemassa Lontoon Regents Placelle.
Pariisin Sainte-Geneviève-kirjaston valurautarakenteita, arkkitehti Henri Labrouste 1838–1850.
Ningbo

| Ningbo |
| --- | --- |
 Kaupungin taivaanranta, Tianyi Square, Tianyi Chamber, Ningbon ja Zhoushanin satama, Hangzhounlahden silta, ja Tianfeng-pagodi
 Ningbon sijainti Zhejiangin maakunnassa
 Ningbo
 Koordinaatit: 29°52′N, 121°33′E 
Valtio:  Kiina
Maakunta:  Zhejiang
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  prefektuuritason kaupunki
Väkiluku (2017)  (arvio):  8 005 000
Aikavyöhyke:  UTC+8
Postinumero:  315000
Suuntanumero(t):  0574
Rekisterikilpi:  浙B
 
 www.ningbo.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ningbo (kiin.: 宁波; pinyin: Níngbō) on satamakaupunki Zhejiangin maakunnan koillisosassa Kiinassa. Kaupunki sijaitsee Hangzhounlahden eteläpuolella. Itäpuolella sijaitsee Zhoushan ja Itä-Kiinan meri, lännessä Shaoxing, etelässä Taizhou. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2017 arviolta 8 005 000. Ningbon ja Zhoushanin satama on maailman suurin rahtisatama. Hangzhounlahden silta yhdistää kaupungin Shanghain metropolialueeseen. Ningbo Lishen kansainvälinen lentoasema palvelee kaupunkia.