stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ulkopoliittinen instituutti
Mediassa

Instituutin tutkija Teemu Sinkkonen arvioi syyskuussa 2015, että ”tarina pakolaisten joukkoon soluttautuneista terroristeista” näyttää olevan pelkkää satua, ja vertasi sitä Punahilkkaan.
Kirjallisuutta

Apunen, Osmo: Silmän politiikkaa: Ulkopoliittinen instituutti 1961–2006.  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 978-951-1-25728-8
Aiheesta muualla

Ulkopoliittisen instituutin verkkosivut
Utrikespolitiska institutet hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k Suomen tutkimuslaitokset |
| --- | --- |
Julkiset:  Geologian tutkimuskeskus  Elintarviketurvallisuusvirasto Evira  Ilmatieteen laitos  Luonnonvarakeskus  Maanmittauslaitos  Suomen ympäristökeskus  Säteilyturvakeskus  Teknologian tutkimuskeskus VTT  Terveyden ja hyvinvoinnin laitos  Työterveyslaitos  Ulkopoliittinen instituutti  Valtion taloudellinen tutkimuskeskus 
| n k  Eduskunta |
| --- | --- | --- |
| Organisaatio |  Kansanedustaja Luettelo  Avustajat  Puhemies Luettelo  Puhemiesneuvosto  Valiokunta  Kansliatoimikunta Sisäinen tarkastus  Tietosuojavastaava  Eduskunnan kanslia Pääsihteeri  Hallinto- ja palveluosasto  Kansainvälinen osasto  Keskuskanslia  Tieto- ja viestintäosasto  Turvallisuusosasto  Valiokuntasihteeristö  |  |
| Politiikka |  Eduskuntaryhmä  Puolueet  |  |
| Vaalit |  1907  1908  1909  1910  1911  1913  1916  1917  1919  1922  1924  1927  1929  1930  1933  1936  1939  1945  1948  1951  1954  1958  1962  1966  1970  1972  1975  1979  1983  1987  1991  1995  1999  2003  2007  2011  2015  2019  2023  2027  |  |
| Toimielimet |  Arkisto  Kirjasto  Tilintarkastajat  Pankkivaltuusto  Oikeusasiamies Ihmisoikeuskeskus  Ulkopoliittinen instituutti  Sitra  |  |
| Rakennukset |  Eduskuntatalo  Kansalaisinfo  Pikkuparlamentti  |  |
| Toiminta |  Valtiopäivät  Lähetekeskustelu  Suullinen kysymys  Välihuuto    |  |
| Muuta |  Nuorten parlamentti  Suomen eduskunta 100 vuotta  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Veritatti

| Veritatti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Boletaceae
Suku::  Veritatit Neoboletus
Laji::  erythropus
Kaksiosainen nimi
 Neoboletus luridiformis  (Rostk.) Gelardi, Simonini & Vizzini 
Katso myös
   Veritatti Wikispeciesissä   Veritatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Veritatti (Neoboletus luridiformis) on Suomessa harvinainen syötäväksi kelpaamaton tattilaji. Väriltään se on tummanruskea tai oliivinvärinen, pillistö on keltainen. Se muistuttaa suuresti kypsentämättömänä myrkyllistä tauriontattia ja on syytä jättää metsään kasvamaan. Tatti suosii lehtimetsiä, ja kasvaa nimenomaan lehmuksen seuralaisena. Sieni esiintyy Suomessa Lounais-Suomessa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: veritatti (Neoboletus luridiformis)
Boletus luridiformis, veritatti @ Natural Fungi in Finland (Arkistoitu – Internet Archive)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Neoboletus luridiformis:  Wikidata: Q26203718  CoL: 46BNK  Fungorum: 550771  GBIF: 8208185  iNaturalist: 553909  MycoBank: 550771  NCBI: 121023  Observation.org: 803435  Laji.fi: MX.73298 
Boletus luridiformis:  Wikidata: Q95951659  AusFungi: 60026314  CoL: MCQV  EPPO: BOLTLD  Fungorum: 246588  GBIF: 5954922  IRMNG: 10784013  MycoBank: 246588  NBN: BMSSYS0000002712  NCBI: 1173596  Open Tree of Life: 412380
Leikki

Lapsia leikkimässä pomppulinnassa.
Lapsi puhaltaa saippuakuplia.
Leikinlasku voi jatkua myös muina ikäkausina.
Myös eläimet leikkivät.
Leikki on varsinkin lasten harjoittamaa, usein määrämuotoista ja määräsääntöjä noudattavaa, mielihyvänsävyistä toimintaa ilman tietoista hyötytarkoitusta. Sillä on myös tärkeä merkitys lapsen kehitykselle.lähde?
Wood ja Attfield (1996) ovat määritelleet leikkiä Hujalan (2002) mukaan seuraavasti:
Leikki esittää todellisuutta symbolisesti, mielikuvituksellisesti, leikisti.
Leikki edellyttää leikkijöiden omaehtoista ja aktiivista sitoutumista siihen.
Leikkiä ylläpitää lapsen oma sisäinen motivaatio ja toiminnan synnyttämä mielihyvä.
Leikki on yhteydessä lapsen omiin kokemuksiin.
Lapset leikkivät heille ennestään tutuilla esineillä ja asioilla tai sellaisilla uusilla asioilla, joihin he ovat juuri tutustumassa ja joista he haluavat ottaa selvää.
Leikin säännöt ovat leikkijöiden itse luomia - leikin sisäiset säännöt eivät tule leikin ulkopuolelta.
Leikissä on keskeistä itse toiminta – ei niinkään sen päämäärät.
Leikki on lapsen luontainen tapa oppia. Sen avulla lapsi tutustuu ympäristöönsä ja opettelee uusia asioita. Leikki voi olla vapaata leikkiä tai aikuisen ohjaamaa. Aikuisen tehtävä leikin tukemisessa on tarjota lapselle mahdollisimman monipuolinen ympäristö leikin mahdollistajaksi. Leikki voi oikeastaan olla mitä vain, esimerkiksi tarinat, laulut, lorut, hokemat, arvoitukset, vitsit, härnääminen ja kiusoittelu voidaan lukea leikkeihin.
Leikin kautta lapset elävät vuorovaikutussuhteita, tunteita ja toimintatapoja, joita he ovat itse kokeneet ja nähneet. Usein aikuinen saa enemmän tietoa lapsen elämästä ja maailmasta havainnoimalla lasten leikkiä, kuin mitä olisi mahdollisuus saada lapsen elämää kartoittavien kysymysten avulla. Leontjev (1977) nimeää leikin lapsen johtavaksi toiminnaksi varhaislapsuudessa. Leikki on keskeinen asia lapsen elämässä ja oppiminen rakentuu pitkälti sen varaan.
Leikin vaiheet

Lapsen leikki kehittyy iän myötä.
Piagetin leikin teoria:
Leikin kehitysvaiheet seuraavat ajattelun kehitysvaiheita. Leikki on egosentristä ja kehittymätöntä ajattelua. Piaget määrittelee leikin puhtaaksi assimilaatioksi: yksilö sulauttaa kokemuksensa todellisuudesta ja olemassa olevan ajattelunsa tuttuun objektiin tai tilanteeseen.
Leikin kehitys:
1. Harjoitteluleikki (sensomotorinen kausi)
2. Symbolileikki (esioperationaalinen kausi)
3. Roolileikki: roolileikki yksin toisen elinvuoden jälkipuoliskolla, rinnakkainleikki kolmevuotiaana, yhteinen roolileikki neljävuotiaana, yleistynyt yhteinen roolileikki neljännen vuoden lopussa, yhteisen roolileikin täydellistyminen 5–6-vuotiaana
4. Sääntöleikki (konkreettisten operaatioiden kausi)
Leikin muodot

Leikin muotoja ovat yksinleikki, rinnakkainleikki ja yhteisleikki.
Lapsen leikkiminen > Itsetietoisuuden kehittyminen leikin kautta

Mead on jaotellut lapsen itsetietoisuuden kehittymisvaiheita. Aluksi on leikkivaihe, jossa lapsi saa aikaan roolisiirtymän itsestä toiseen puheen avulla tai valitsemalla leikkiroolin. Lapsi siirtyy rooliin ja käyttäytyy sen mukaisesti. Leikin loputtua hän palaa omaksi itsekseen muuttumattomana. Lapsi alkaa erottaa subjektiminänsä, luonnollisen itsensä objektiminästä, eli kuvasta itsestään sosiaalisena objektina. Samalla itsetietoisuuden alkeet alkavat kehittyä.
Toisena on pelivaihe, jossa subjektiminään alkavat yhdistyä toisten moninaistuvat näkemykset objektiminästä. Lapsi oppii yhdistämään minuutensa representaatiot toisten ominaisuuksiin ottamiensa roolien avulla.
Näiden jälkeen alaa yleistynyt toinen vaihe, jolloin lapsi yhdistää subjektiminänsä lukuisiin objektiminuuksiin. Näin hän muodostaa metakognitiivisia näkemyksiä toimintakonteksteista. Leikin säännöt alkavat kiinnostaa lasta ja hän alkaa sovittaa leikin roolin mukaista käyttäytymistä hahmottamiinsa leikin sääntöihin. Lapsi reflektoi näin kulttuurista omaksumiaan sosiaalisia sääntöjä. Lapsi alkaa omaksua näin myös leikin ulkopuolisia sääntöjä ja yhteiskuntaan sopeutuminen alkaa.
Kirjallisuutta

Hänninen, Riitta: Leikki: Ilmiö ja käsite.  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, Nykykulttuurin tutkimuskeskus, 2003.  ISBN 951-39-1475-5
Kirjallisuutta > Leikkikirjoja

Aulio, Olli: Suuri leikkikirja.  Jyväskylä:  Gummerus, 1985.  ISBN 951-20-2665-1
Hiiren virs, katin tarina.  Helsinki:  Karjalainen nuorisoliitto, 1998.  ISBN 951-98025-0-9
Junno, Sauli: Leikkilipas: Leikkejä ja tansseja Karjalasta ja Suomesta.  Joensuu:  Ilias, 2003.  ISBN 952-5309-49-5
Kuulin kummat.  Helsinki:  Koulun kerhokeskus: Helkanuorten liitto, 1994.  ISBN 952-9759-06-1
Lahtinen, Mysi: Kymmenen tikkua laudalla: Leikkejä koko vuodeksi.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3436-9
Nieminen, Markku: Kainuun perinneleikkejä.  Kuhmo:  Juminkeko-säätiö, 2000.  ISBN 952-5385-00-0
Piela, Ulla (toim.): Lähtisitkö leikkiin? Perinneleikkejä.  Helsinki:  Kalevalaisten naisten liitto, 2001.  ISBN 951-95056-8-7
Piironen, Liisa (toim.): Leikin pikkujättiläinen.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-26045-2
Suvilehto, Pirjo: Leikki vuoden jokaiselle päivälle.  Nemo, 2016.  ISBN 978-952-240-321-6
Vuosku, Metti ja Siili, Anette: Aikuisten Leikkikirja.  Jyväskylä:  Tuuma-kustannus, 2020.  ISBN 978-952-370-036-9
Äiti, mitä tekisin?  (What to do when ”There's nothing to do”, 1968.) Toimittaneet The Boston Children's Medical Center & Elizabeth M. Gregg. Suomentanut Marjatta Soinio. 5. painos (1. painos 1969)  Helsinki:  Tammi, 1990.  ISBN 951-30-9403-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leikki Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Leikki Wikisitaateissa
Leikkipankki (Arkistoitu – Internet Archive)
Pihaleikkien ohjeita (Arkistoitu – Internet Archive)
Perinneleikit ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Kotimainen leikkiopas (Arkistoitu – Internet Archive)
Leikkipäivä
Alvar Verving

HSS:n perustaja Alvar Verving
Alvar Verving (25. toukokuuta 1851 - 9. marraskuuta 1906 Helsinki) oli hovineuvos ja Helsingfors Segelsällskapetin perustaja ja ensimmäinen kommodori.
Seura sai alkunsa syyskuun alussa 1892 julkaistussa ilmoituksessa Hufvudstadsbladet-lehdessä, jossa otsikolla "Seglare Ohoj!" kutsuttiin kiinnostuneita perustavaan kokoukseen. Pursiseuran perustamisajankohtana pidetään tammikuun 7. päivää vuonna 1893, jolloin Suomen kenraalikuvernööri Fjodor Heiden oli allekirjoittanut seuran ensimmäiset säännöt. Verving oli vaikuttanut sääntökomiteassa ja esitteli hyväksytyt säännöt seuran virallisessa perustavassa jäsenkokouksessa, joka pidettiin 27.1.1893 Arbetets vännerin toimistolla. Kokouksessa 16 läsnäolijaa ilmoittautuivat jäseniksi. Verving oli aktiivinen NJK:n hallituksen jäsen, mutta halusi yhdessä muiden ensimmäisissä kokouksissa mukana olleiden NJK-jäsenten kanssa perustaa Helsinkiin toisen seuran, joka hyväksyisi jäsenikseen sekä miehiä että naisia, riippumatta siitä omistivatko he veneen vai eivät.
HSS perustettiin yläluokkaisen NJK:n keskiluokkaiseksi jatkeeksi. Verving oli toiminut päätuomarina ns. Håkansvik-kilpapurjehdustapahtumissa 1880-1890-luvuilla. Håkansvikin kilpapurjehtijoiden ydinjoukko tulikin muodostamaan vastaperustetun HSS:n perusjäsenistön. Alvar Verving toimi seuran kommodorina vain yhden kauden, jonka jälkeen hän joutui sairauden takia luopumaan tehtävästään.Hänen seuraajansa oli Anton Moberg, joka toimi seuran kommodorina vuoteen 1899 saakka.
Sähköposti

Sähköposti
Sähköpostin osoitteisiin liittyvä @-merkki.
Sähköposti tarkoittaa digitaalisten, yleensä kirjallisessa muodossa olevien viestien välittämistä tietokoneilla nimetyille vastaanottajille. Viestit säilötään lukemista varten.
Viestit välitetään tietyillä protokollilla useimmiten tietoverkkoon vähintään postin lähettämisen ja noutamisen ajaksi kytkeytyvien tietokoneiden välillä. Sähköposti on nopea ja helppo tapa tavoittaa vastaanottaja. Sähköpostia käytetään myös henkilökohtaiseen tiedostojen tallentamiseen ja varmuuskopioimiseen.
Sähköpostia välitetään Internetissä tietokoneiden välillä SMTP-protokollan avulla.
Sähköposti luetaan asiakasohjelmalla, joka voi olla tietokoneen työpöytäohjelma tai selaimessa pyörivä web-sovellus.
Asiakasohjelma hakee sähköpostin palvelimelta POP3 ja IMAP-protokollalla, joita melkein kaikki sähköpostiohjelmat tukevat.
Historiaa

Sähköposti oli olemassa ennen tietoverkkoja. Varhaisiin keskustietokoneisiin oli kytkettyinä usea pääte ja niitä voi käyttää usea käyttäjä. 1960-luvulla kehitettiin sähköpostijärjestelmiä, joilla toisille koneen käyttäjille voi lähettää viestejä. Tenex-käyttöjärjestelmässä oli käsky SNDMSG, joka lähetti viestin toisen käyttäjän hakemistoon tiedostoon nimeltä MAILBOX. Postin voi lukea tulostamalla tiedosto ja poistaa editoimalla sitä tekstieditorilla. Käyttäjän kirjautuessa järjestelmään se ilmoitti jos käyttäjälle oli tullut sähköpostia. SRI Internationalin Dick Watson ehdotti 1971 "Mail Box Protocol" -määritelmää (RFC-196), jolla dokumentteja voisi lähettää kaukokirjoittimella tai muulla kirjoittimella tulostamista varten. BBN:n Ray Tomlinson piti tätä turhana ja halusi käyttäjän päättävän dokumentin tulostamisesta. Tomlinson kehitti ohjelman, jolla tiedoston voi kopioida toisen käyttäjän postilaatikkoon eri koneella Arpanetin yli. Tomlinson päätti myös käyttää @-merkkiä yhdistämään käyttäjän ja tietokoneen nimi. Näin user@remote oli sähköpostiosoite verkossa.
ARPA:n johtaja Larry Robert kirjoitti ensimmäisen varsinaisen ohjelman nimeltä RD sähköpostin lukuun TECO-tekstieditorin makrokielellä. Sen avulla voi listata sähköpostilaatikossa olevat viestit, valita niistä luettavan ja printattavan. Vuoden 1973 lopulla sähköposti oli jo yleisessä käytössä Arpanetissa. Aluksi Tenexin CPYnet-tiedostonsiirto-ohjelma korvattiin FTP:llä. FTP:hen lisättiin MAIL-käsky (myöhemmin APPEND) tiedoston kopioimiseksi postilaatikkoon. Tässä vaiheessa sähköpostin muotoa ei oltu vielä standardoitu, vaan viestien välillä käytettiin neljää Control-A-merkkiä (SOH, Start of Header). Sähköpostin standardointia tehtiin jo vuonna 1973 (RFC 561): jokaisessa viestissä piti olla vähintään kolme kenttää alussa: From, Subject ja Date (lähettäjä, aihe ja päivämäärä). Tämän seuraajaksi tuli RFC-680 ja vuonna 1976 RFC-724 ja RFC-733, joka oli käytössä 1980-luvulle.
Uudet sähköpostijärjestelmät käyttävät kansainvälisiä verkkoja, kuten internet. Vuonna 1980 julkaistu RFC 771 kuvaa aiottua siirtymistä ARPANETistä Internetiin. Tuloksena syntyivät vuonna 1982 SMTP (RFC 821) viestien siirtoa varten ja sähköpostin muodon kuvaava RFC 822, joihin nykyinen sähköposti perustuu.
Nykyisin sähköpostin tietoturvaa on parannettu eri tavoin.
Vuonna 2011 määriteltiin DomainKeys Identified Mail (RFC 6376, päivitetty RFC 8301 ja RFC 8463), jonka on tarkoitus estää postin lähetys väärennetyillä osoitteilla.
Tämä on yksi kolmesta autentikaatiomenetelmästä (SPF, DKIM ja DMARC), joiden on tarkoitus estää väärennetyt viestit.
DMARC (Domain-based Message Authentication, Reporting and Conformance, RFC 7489) lisää DNS-nimipalveluun ohjeet, miten vastaanottaja voi autentikoida tulevan sähköpostin, joka väittää tulevansa määrätystä verkkotunnuksesta.
SPF (Sender Policy Framework, RFC 7208) listaa nimipalvelussa verkkotunnuksen sallitut isäntänimet ja IP-osoitteet, joista sähköpostia lähetetään.
Näiden käyttö on nykyisin lähes pakollista, sillä Google alkoi vaatia DKIM:in käyttöä Gmailiin lähetettävistä massaviesteistä helmikuussa 2024.
Ohjelmat

Sähköpostin käsittelyyn liittyviä ohjelmia ovat asiakasohjelma, jolla käyttäjä lukee sähköpostia (Mail User Agent, MUA), välitysohjelma (Mail Transport Agent, MTA) ja palvelinohjelma (Mail Delivery Agent, MDA).
Asiakasohjelma (MUA) käsitetään sähköpostin lähteenä ja kohteena: asiakasohjelma antaa sähköpostin välitysohjelmalle (MTA) (RFC 5321). Palvelinohjelma kerää viestit ja odottaa käyttäjän hakevan viestit asiakasohjelmalla.
MTA-ohjelmat käyttävät SMTP-protokollaa ja siksi kutsutaan usein SMTP-palvelimiksi ja MDA-ohjelmia kutsutaan POP- ja IMAP-palvelimiksi.
Sähköpostin edut

Sähköposti on nopea, edullinen ja vaivaton viestintätapa. Tavalliseen kirjeeseen verrattuna suurin etu on sen nopeus.
Sähköpostiviesti menee perille sekunneissa tai muutamassa minuutissa maapallon toiselle puolelle, yleensä Internet-verkkoa hyväksi käyttäen. Sähköposti voidaan saada myös sinne, minne Internet ei ulotu, esimerkiksi hakemalla ja lähettämällä viestit puhelinyhteyden kautta, kuten aikoinaan ennen Internetin yleistymistä.
Kustannuksiltaan sähköposti on huomattavasti tavallista kirjettä halvempi. Käyttäjä maksaa usein vain internetyhteyden tietokoneellensa. Verkkoyhteyden ei tarvitse olla auki kirjettä kirjoitettaessa, vaan viestin voi laatia valmiiksi ennen yhteydenottoa sähköpostipalvelimeen. Kun kirje on valmis, otetaan yhteys verkkoon, lähetetään viesti vastaanottajalle ja haetaan samalla mahdolliset itselle osoitetut viestit; yhteys ei näin usein kestä minuuttiakaan. Tietokoneella oleva ohjelma voi tehdä tämän automaattisesti aina yhteyden syntyessä, mikä on kätevää myös kannettavilla tietokoneilla. Tavalliseen kirjeeseen verrattuna käsittelykustannukset jäävät pieniksi: kopiointia, kirjekuoria ja postimerkkejä ei tarvita, eikä kenenkään tarvitse edes nousta pöytänsä äärestä.
Puhelimeen verrattuna sähköpostin etu on vastaanottajan saavutettavuus. Vaikka vastaanottaja ei olisikaan heti tavoitettavissa, sähköposti voidaan lähettää odottamaan. Kun vastaanottaja tarkastaa postilaatikkonsa, on sähköposti odottamassa häntä.
Sähköposti on myös helppo tallentaa ja tarkistaa jälkikäteen.
Sähköpostin lukumahdollisuus on lisätty myös mobiililaitteisiin ja matkapuhelimiin sekä älypuhelimiin ja taulutietokoneisiin. Tähän liittyen on kehitetty Push Email.
Ongelmat

Sähköposti kulkee verkossa yhä usein selväkielisenä, ellei viestiä erikseen salata. Salatunkin viestin "kuoressa" kulkevat tiedot (lähettäjä ja vastaanottaja yms.) ovat näkyvillä. Toisaalta kirjesalaisuus koskee myös sähköposteja ja verkon salakuuntelu ei onnistu helposti kuin lähiverkossa ja teleoperaattoreiden tiloissa. Salakuuntelun mahdollisuus on kuitenkin hyvä pitää mielessä, jos haluaa suojautua vakoilulta.
Suurena ongelmana on roskaposti, joka tukkii postilaatikoita mainoksilla tai muuten epätoivotuilla viesteillä. 2000-luvun alussa 75–90 % verkossa liikkuvasta sähköpostista oli roskapostia. Sähköpostia suodatetaankin eri tavoilla roskapostin torjumiseksi. Jotkut käyttävät myös ensisijaisen sähköpostiosoitteensa rinnalla toista, rajummin suodatettua osoitetta, niissä yhteyksissä, missä käyttäjä epäilee osoitteen helpoiten joutuvan roskapostaajien listoille.
Myös haittaohjelmat voivat levitä sähköpostin välityksellä. Jotta viesti näyttäisi asialliselta, haittaohjelma voi lisätä viestiin tietokoneelta löytämiään, mahdollisesti salassa pidettäviä tai arkaluonteisia, asiakirjoja.
Joskus sähköpostiviesti voi hävitä, joko väärin säädetyn palvelimen asetusten tai liian tiukan roskapostisuodattimen takia. Tämä on kuitenkin epätavallista, ellei viesti ole huolimattomasti laadittu, niin että se muistuttaa roskaposteja. Mahdollisia omia roskapostisuodattimia kannattaa säätää varovasti, etteivät ne hävitä postia.
Eräs ongelma on myös vastaanottajan osoite. Osoitteen on oltava tarkasti oikein, jotta viesti saavuttaa vastaanottajan. Väärin kirjoitettu osoite johtaa yleensä viestin palauttamiseen lähettäjälle (kunhan lähettäjätiedot ovat kunnossa), ellei käytetty osoite kuulukin toiselle henkilölle. Sähköpostiohjelmissa on yleensä tuki osoitekirjalle ja muille tavoille hakea osoite automaattisesti, jolloin kirjoitusvirheet vältetään. Sähköpostiosoite lisätään usein käyntikorttiin tai kirjelomakkeeseen.
Pitkissä, useiden ihmisten välisissä keskusteluissa ongelmaksi muodostuu vaihtelevat tavat lainata aiempia viestejä. Joidenkin mielestä erityisesti top-postaus on häiritsevää, koska se vaikuttaa keskustelun seuraamiseen. Top-postaaminen voi myös olla tietoturvariski, jos viesti lähetetään eteenpäin kaikkine aiempine lainauksineen näitä tarkistamatta.
Sähköpostin rakenne

Sähköpostiviesti alkaa otsaketiedoilla (engl. header), joissa kerrotaan lähettäjä ja vastaanottaja, viestin aihe, viestin muoto (tekstin koodaus, onko liitteitä jne.), onko viesti vastaus toiseen yms. Näitä seuraa tyhjä rivi, jonka jälkeen tulee itse viesti. Jos viesti koostuu useammasta osasta (esimerkiksi jos siinä on liitteitä), jokaista osaa edeltää vastaavasti ryhmä otsakkeita, jotka kuvaavat kyseistä osaa. Sähköpostiohjelma näyttää näistä tiedoista vain sen, minkä tulkitsee oleelliseksi, ellei erikseen pyydä kaikkea näkyville. Jotkut ohjelmat myös esittävät otsakkeiden nimet käyttöliittymän kielelle käännettyinä.
Sähköpostimaailma on vielä paikoin 7-bittinen, joten mahdolliset ASCIIhin kuulumattomat merkit pitää koodata ainakin otsaketiedoissa. Yleensä sähköpostiohjelma huolehtii tästä, mutta joskus näkee ääkkösten korvaantuneen kysymysmerkeillä, X:illä tms. Ääkköset sähköpostiosoitteissa voivat aiheuttaa myös ongelmia, koska useat sähköpostiohjelmat eivät ole IDN-tuella varustettuja.
Kun viesti lähetetään palvelimen kautta maailmalle, viestiin lisätään "kuori" (katso  viestinvälitysprotokolla SMTP laajennoksineen), jonka perusteella palvelimet päättelevät minne viesti pitää lähettää ja mitä tehdä virhetilanteissa. Vastaanottajan sähköpostipalvelin tallettaa viestin (ilman kuorta) vastaanottajan sähköpostilaatikkoon, jossa se on luettavissa tai noudettavissa vastaanottajan sähköpostiohjelmalla.
Sähköpostin rakenne > Lähettäjätiedot

From: henkilö(t) tai toimi, jonka puolesta sähköposti lähetetään; usein tämä on ainoa lähettäjätieto
Sender: henkilö (tai robotti), joka lähettää viestin, jos muu kuin yllä mainittu tai kun viesti lähetetään useamman henkilön puolesta; virheilmoitukset lähetetään tähän osoitteeseen
Resent-From, Resent-Sender: jos viesti on edelleenlähetetty sellaisenaan, eikä "forward"-toiminnolla, (postituslista, väärä osoite yms.) edelleenlähettäjä kuvataan joskus näillä tiedoilla
Reply-To: osoite, johon vastaukset halutaan, esimerkiksi silloin, kun viesti lähetetään postituslistan kautta ja vastaukset halutaan joko listalle tai itselle vastoin listan käytäntöjä, tai kun halutaan kopio toisellekin henkilölle.
Osoitekentissä sähköpostiosoitteet kirjoitetaan joko sellaisinaan tai, jos myös henkilön nimi halutaan kirjoittaa, kulmasulkeissa. Sähköpostiosoitteet ovat lähettäjätiedoissa pakollisia. Kommentteja voi kirjoittaa kaarisulkeisiin, mutta tätä ei suositella, koska jotkut sähköpostiohjelmat tulkitsevat kommentit niminä. Osoitteet erotetaan pilkulla.
From: Jari Jokunen (kommentti) <jari.jokunen@example.org>,
       Matti =?iso-8859-1?Q?Meik=E4l=E4inen?= <matti.meikalainen@example.org>
 Sender: matti.meikalainen@example.org
Osoitekentissä ei saa olla kuin ASCII-merkkejä, miksi muut merkistöt pitää koodata, ilmoittaen merkistön ja koodauksen, tässä iso-8859-1 ja quoted printable. Lukijalle nimi näkyy oikein: Matti Meikäläinen.
Erikoismerkeille harvemmin on käyttöä, mutta niiden esittämiselle on omat sääntönsä. Tyhjällä alkavia jatkorivejä saa käyttää. Yleensä sähköpostiohjelmat hoitavat tarvittavan koodauksen, mutta joskus, varsinkin erikoisemmissa tapauksissa, koodaus voi epäonnistua.
Sähköpostin rakenne > Vastaanottajat

To: viestin varsinainen vastaanottaja
CC: tiedoksi ("carbon copy", "kopio")
BCC: tiedoksi, varsinaisille vastaanottajille ilmoittamatta ("blind carbon copy", "piilokopio"); yleensä BCC-rivin osoitteet eivät jää näkyviin kenellekään vastaanottajista
Eri vastaanottajien eron ymmärtää (humoristisella) ohjeella:
To: yhteistyökumppani
 CC: johtaja
 BCC: lehdistö
Joskus BCC-kenttää käytetään myös silloin, kun viesti lähetetään monelle ihmiselle, jotka eivät välttämättä kaikki halua paljastaa osoitteensa muille. Oikeat sähköpostilistaohjelmat osaavat kertoa osoitteet viestin kuoressa, mikä yleensä vastaa BCC-rivin käyttöä.
Tässä käytössä on hyvä käyttää joko yhteistä osoitetta (sähköpostilistan osoite tai vastaava alias) tai tyhjää vastaanottajalistaa To- tai CC-rivillä, sen mukaan ovatko nämä henkilöt varsinaisia vastaanottajia, vai onko viesti heille vain tiedoksi:
To: tukilaiset <tukilaiset@example.org>

 To: tukilaiset:;
 CC: hallitus:;
Vastaanottajien osoitteet voidaan lisätä BCC-rivillä, mutta näin vastaanottajat tietävät, missä ominaisuudessa he ovat saaneet viestin ja keiden muiden voi olettaa sen saaneen. Listaa voi käyttää myös silloin, kun osoitteita ei tarvitse piilottaa:
To: tukilaiset: Joku <joku@example.org>, Toinen <toinen@example.org>;