stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hubba Bubba Rehab

| Hubba Bubba Rehab FM2000 |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syksy 2016 – talvi 2017
 Julkaistu: 13. lokakuuta 2017
 Formaatti: digitaalinen, CD
 Tuottaja(t): Teemu Nykänen
 Tyylilaji: alternative metal
 Levy-yhtiö: Inverse
FM2000:n muut julkaisut
| Carina II 2014 | Hubba Bubba Rehab 2017 | Happohotelli 2024 |
Singlet albumilta Hubba Bubba Rehab
 ”Piri-Hanna” Julkaistu: 5. maaliskuuta 2017  ”Sairaanhoitajat” Julkaistu: 9. maaliskuuta 2017  ”Musta-Pepe” Julkaistu: 22. maaliskuuta 2017  ”Tissit” Julkaistu: 12. huhtikuuta 2017  ”Saona” Julkaistu: 19. huhtikuuta 2017  ”Kraka” Julkaistu: 29. huhtikuuta 2017  ”Jarru” Julkaistu: 4. toukokuuta 2017  ”Äiti” Julkaistu: 13. toukokuuta 2017
Hubba Bubba Rehab on FM2000:n seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 13. lokakuuta 2017. Alun perin albumi oli määrä julkaista jo saman vuoden keväänä. Se on äänitetty alkuvuodesta 2017, ja sen on tuottanut Teemu Nykänen. Kaikki kappaleet julkaistiin singleinä digitaalisesti ennen varsinaista albumijulkaisua. Albumi on teema-albumi, jonka aiheina ovat naiset sekä yhtyeen joidenkin jäsenten nikotiiniriippuvaisuus.
Albumi on musiikillisesti edeltäjiään heavy metal- ja punkpainotteisempi kokonaisuus, jossa humppaa on jätetty vähemmälle, ja yhtyeen kitaristi Vepa on verrannut sitä 1990-luvun alun Oulun punkin underground-skenessä vaikuttaneisiin Radiopuhelimiin, CMX:ään ja Terveisiin Käsiin.
Singlekappaleista julkaistiin musiikkivideot.
Kappaleet

Kraka – 2.35
Trabant – 3.41
Musta-Pepe – 3.51
Tissit – 4.03
Saona – 3.32
Härän veri – 3.51
Äiti – 4.27
Piri-Hanna – 3.34
Jarru – 3.42
Sairaanhoitajat – 3.45
Peura – 6.12
Arvostelut

V2.fi
Kaaoszine 8½
Imperiumi.net 5-
Soundi:
HMS Douglas

| HMS Douglas |
| --- | --- |
 HMS Douglas

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cammell Laird, Birkenhead
Kölinlasku:  30. kesäkuuta 1917
Laskettu vesille:  8. kesäkuuta 1918
Palveluskäyttöön:  30. elokuuta 1918
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi maaliskuussa 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 830 t (standardi)
Pituus:  101,35 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,68 m
Syväys:  3,81 m
Koneteho:  40 000 hv
Nopeus:  36,5 solmua
Miehistöä:  170
Aseistus
Aseistus:  5 x BL 4,7" (120 mm) Mk I -tykkiä 1 x 3" 20 cwt -ilmatorjuntatykki 6 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Douglas (viirinumerot D09 ja D90) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Scott-luokan laivueenjohtaja ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin joulukuussa 1916 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelmassa Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 30. kesäkuuta 1917. Alus laskettiin vesille 8. kesäkuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 30. elokuuta.
Palvelus

Alus osallistui ensimmäisen maailmansodan lopun tapahtumiin. Vuonna 1921 alus siirrettiin Rosythin reserviin, josta se palautettiin 1939 palvelukseen  reservilaivaston katselmukseen Weymouthissa miehitettynä reserviläisillä. Katselmuksen jälkeen alus jäi palvelukseen.
Elokuussa alus siirrettiin Gibraltarille 13. hävittäjälaivueeseen, jonne se saapui syyskuussa aloittaen saattueiden suojaamisen sekä partioinnin läntisellä Välimerellä. Alus liittyi 18. joulukuuta sluuppi HMS Sandwichin sekä kahden Ranskan laivaston hävittäjän kanssa saattueeseen HG11, mistä se erkani seuraavana päivänä. Alus liittyi 18. helmikuuta 1940 HMS Aberdeenin kanssa saattueeseen OG15F, mistä se erkani 22. helmikuuta saavuttuaan Gibraltarille. Toukokuussa aluksen viirinumero vaihdettiin I90:ksi. Se määrättiin kesäkuussa Gibraltarille Force H:hon osastoa perustettaessa. Heinäkuussa alus seurasi Ranskan laivastoa Oranissa Ranskan antauduttua.
Kuukauden lopulla Douglas siirrettiin Scapa Flowhun Kotilaivastoon. Joulukuussa alus suojasi HMS Bathin, HMS St. Albansin ja HMS Keppelin kanssa 1. miinalaivuetta operaatiossa SN10A. Alus suojasi tammikuussa 1941 uudelleen 1. miinalaivuetta operaatiossa SN6, jolloin laskettiin miinoja Färsaarten etelä- ja pohjoispuolelle.
Helmikuussa 1941 alus liitettiin saattuepalvelukseen Pohjois-Atlantille muodostettavaan 2. saattajaryhmään HMS Veteranin, HMS Leamingtonin, HMS Skaten, HMS Saladinin, HMS Abelian, HMS Anemonen ja HMS Veronican kanssa. Sodan lopun alus palveli läntisen reitin alueella ja se poistettiin palveluksesta jo ennen vihollisuuksien päättymistä.
Alus myytiin romutettavaksi maaliskuussa 1945.
HMS Doon (1904)

| HMS Doon |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Hawthorn Leslie and Company, Hebburn
Kölinlasku:  16. helmikuuta 1904
Laskettu vesille:  8. marraskuuta 1904
Palveluskäyttöön:  kesäkuu 1905
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  545 t 615 t (max)
Pituus:  68,73 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,19 m
Syväys:  2,74 m
Koneteho:  7 000 ihp
Nopeus:  25,5 solmua
Miehistöä:  70
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 2 × 18" torpedoputkea
HMS Doon oli Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnista Newcastle upon Tynestä osana, missä köli laskettiin 16. helmikuuta 1904. Alus laskettiin vesille 8. marraskuuta ja valmistui kesäkuussa 1905.
Palvelus

Alus myytiin 27. kesäkuuta 1919 romutettavaksi.
HMS Dragon (1760)

| HMS Dragon |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deptfordin telakka
Kölinlasku:  28. maaliskuuta 1758
Laskettu vesille:  4. maaliskuuta 1760
Palveluskäyttöön:  maaliskuu 1760
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 1784
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 614 73/94 bm
Pituus:  51,21 m (tykkikansi) 42,04 m (köli)
Leveys:  14,3 m
Syväys:  6,02 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Dragon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1760 vesillelaskettu Bellona-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 28. joulukuuta 1757 Deptfordin telakalta, missä töistä vastasi Adam Hayes. Köli laskettiin 28. maaliskuuta 1758. Alus laskettiin vesille 4. maaliskuuta 1760 ja valmistui 19. huhtikuuta, jolloin valmistuskustannukset olivat 38 118 puntaa ja kuusi shillinkiä.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1783 ja myytiin 1. kesäkuuta 1784 Portsmouthissa 620 punnalla.
Hlotse

| Hlotse |
| --- | --- |
 Hlotsen keskustaa
 Hlotse
 Koordinaatit: 28°52′S, 28°3′E 
Valtio:   Lesotho
Alue:  Leribe
Aikavyöhyke:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hlotse eli Leribe on kauppakaupunki Lesothossa. Kaupungin läpi virtaa Hlotse-joki. Hlotse sijaitsee lähellä Etelä-Afrikan tasavallan rajaa ja on Leriben alueen pääkaupunki.  Vuonna 2011 sen väkiluvuksi arvioitiin vajaat 19 000.
Brittiläinen lähetyssaarnaaja John Widdicombe perusti kaupungin vuonna 1876.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hlotse Wikimedia Commonsissa
Heikki Rantatupa Historialliset kartat

Heikki Rantatupa Historialliset kartat on suomalainen karttaportaali, johon Jyväskylän yliopisto on koonnut lähes 5 400 vanhaa karttaa eri puolilta Suomea vapaasti katsottavaksi ja kommentoitavaksi. Käyttäjät voivat lähettää myös omia harvinaisia karttojaan julkaistavaksi portaalissa.
Portaali on saanut nimensä karttojen kokoajan, dosentti Heikki Rantatuvan mukaan, joka on tehnyt pitkän uran yliopiston historian ja etnologian laitoksessa. Karttoja on 1600-luvulta alkaen.
Karttojen lisäksi sivustolla on tutkimuksia ja niitä täydentävää aineistoa sekä tietoa maanmittauksesta.
HMS Dove (1898)

| HMS Dove |
| --- | --- |
 HMS Dove

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Earle's Shipbuilding, Hull
Kölinlasku:  17. syyskuuta 1896
Laskettu vesille:  21. maaliskuuta 1898
Palveluskäyttöön:  heinäkuu 1901
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  345 t (standardi) 390 t (max)
Pituus:  65,38 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,25 m
Syväys:  2,39 m
Koneteho:  5 800 ihp
Nopeus:  30 solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  63
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 3 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Dove oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bullfinch-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Earle's Shipbuildingilta Hullista, missä köli laskettiin 17. syyskuuta 1896 telakkanumerolla 414. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1898 ja valmistui heinäkuussa 1901.
Palvelus

Dove palveli Britteinsaarilla ja alus myytiin 1920 romutettavaksi.
Imad Mughniyeh

Imad Fayez Mughniyeh (arab. عماد فايز مغنية‎, ‘Imād Fāyiz Muġniyya; 1962 Tayr Debba, Libanon – 12. helmikuuta 2008 Damaskos, Syyria) oli libanonilainen Hizbollah’n komentaja.
Mughniyeh syntyi Tayr Debban kylässä Etelä-Libanonissa, mutta muutti varhain perheineen Beirutiin. Hän liittyi Fatahin Joukko 17 -erikoisyksikköön vuonna 1976. Hänen uskottiin toimineen 1970-luvun lopussa tarkka-ampujana. Mughniyeh tuli tunnetuksi oletetusta osuudestaan lukuisiin länsimaisiin kohteisiin suunnattuihin iskuihin Libanonin sisällissodassa. Hän kuului Hizbollah-järjestöön sen alkuajoista saakka. Mughniyeh oli epäiltynä osallisuudesta pommi-iskuihin, lentokonekaappaukseen ja panttivankien ottamiseen. Lisäksi Argentiina syytti häntä osuudesta vuonna 1992 Israelin suurlähetystöön Buenos Airesissa tehdyssä pommi-iskussa ja vuonna 1994 kulttuurirakennukseen kohdistetussa pommi-iskussa. FDD-ajatuspajan Hussain Abdul-Hussainin mukaan Yhdysvallat syytti virheellisesti Mohammad Hussein Fadlallah’ta iskuista, joista vastuussa oli Mughniyeh.
Mughniyeh kuului lokakuusta 2001 lähtien FBI Most Wanted Terrorists -listalle. CIA:n mukaan hän johti Hizbollah’n operaatioita Irakissa ja koulutti shiialaisia militioita, jotka sitten hyökkäsivät yhdysvaltalaisia vastaan. Mughniyeh kuoli autopommi-iskussa Damaskoksessa helmikuussa 2008. Washington Postin ja Newsweekin vuonna 2015 entisten tiedusteluviranomaisten lausuntojen pohjalta tekemän paljastuksen mukaan CIA ja Mossad suunnittelivat surman yhteistyössä. Yhdysvallat ei myöntänyt osallisuuttaan. Hizbollah oli syyttänyt iskusta Israelia. Mughniyeh’n poika Jihad Mughniyeh surmattiin Syyriassa vuonna 2015.
Mughniyeh on aiheena Showtimen minisarjassa Ghosts of Beirut (2023), joka kuitenkin esittää hänen suhteensa Iranin vallankumouskaartiin ja Mohammad Hussein Fadlallah’han virheellisesti.
Image

Image voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
image, imago, jostain kohteesta vallitseva julkinen kuva
Image, suomalainen aikakauslehti
Image-luokkakirjasto, PHP:n luokkakirjasto
IMAGE (Imager for Magnetopause-to-Aurora Global Exploration), Maan magnetosfääriä tutkiva satelliitti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Image”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
H. L. A. Hart

| H>  L. A. Hart |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. heinäkuuta 1907 Harrogate, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 19. joulukuuta 1992 (85 vuotta) Oxford, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oxfordin yliopisto
Instituutti:  Oxfordin yliopisto
Tutkimusalue:  oikeusteoria
Herbert Lionel Adolphus Hart (18. heinäkuuta 1907 Harrogate, Englanti – 19. joulukuuta 1992 Oxford, Englanti) oli englantilainen oikeustieteilijä ja -teoreetikko, jota on pidetty 1900-luvun merkittävimpänä englanninkielisenä analyyttisen oikeuspositivismin edustajana ja oikeusajattelijana ylipäätänsä. Hän toimi oikeusteorian professorina Oxfordin yliopistossa 1950- ja 60-luvuilla.
Hartin kaikki kirjoitukset vaikuttivat oikeusteoreettiseen keskusteluun, mutta hänen pääteoksenaan pidetään teosta The Concept of Law (1961). Monet Hartin teoksessa esittämistä ajatuksista, kuten oikeudesta sosiaalisena käytäntönä, ainakin kahdentyyppisistä säännöistä oikeuden välttämättöminä osina ja kielenkäyttötilanteiden merkityksestä, hyväksytään nykyään enemmän tai vähemmän ilmeisinä, vaikka teoksen ilmestyessä ne eivät olleet läheskään yhtä selviä. Jopa monia Hartin tärkeimpiä kriitikoita ja sellaisia teorioita, jotka eivät juuri liity hänen oikeusteoriaansa, on pidetty monessa suhteessa "hartilaisina".
Tieteellinen ura

Hart opiskeli oikeustiedettä Oxfordin yliopistossa ja valmistui vuonna 1929. Vuonna 1932 Hart hyväksyttiin asianajajakunnan jäseneksi, ja hän toimi käytännön asianajotehtävissä kahdeksan vuoden ajan. Sotavuosina hän palveli brittien tiedustelupalvelussa, missä hän myös tutustui kahteen merkittävään oxfordilaisfilosofiin, Gilbert Ryleen ja Stuart Hampshireen.
Sodan jälkeen Hart toimi jonkin aikaa Oxfordin New Collegen tutkijana ja opettajana, ja vuonna 1952 hänet valittiin Oxfordin University Collegen oikeusteorian professorin virkaan tuolloin vielä varsin vähäisistä tieteellisistä ansioistaan huolimatta. Hart toimi Oxfordin Universityn Collegen professorina vuosina 1952–1968 sekä Oxfordin Brasenose Collegen rehtorina vuosina 1973–1978.
Hart ei epäröinyt tarttua aikansa moraalisiin ja yhteiskunnallisiin kysymyksiin, mistä seurasi monia hyödyllisiä älyllisiä debatteja. Hart kävi Lord Devlinin ja Barbara Wootonin kanssa väittelyn yhteiskuntamoraalista, rikosoikeudellisesta vastuusta ja rangaistusten oikeuttamisesta teoksessaan Law, Liberty and Morality, joka oli vastine Devlinin teokselle The Enforcement of Morals, sekä teoksissaan The Morality of Criminal Law ja Punishment and Responsibility. Amerikkalaisen luonnonoikeusteoreetikon Lon L. Fullerin kanssa Hart kävi pitkän ja monivaiheisen väittelyn oikeuden ja moraalin välisestä suhteesta, joka alkoi heidän vuonna 1958 Harvard Law Review'ssa julkaisemillaan artikkeleilla ja jatkui kummankin oikeusteoreettisissa pääteoksissa.
Oikeusteoria

Hart edusti oikeuspositivismia, pitäen kiinni oikeuden ja moraalin erottelusta, ja analyyttista oikeusteoriaa, joka pyrki oikeuden tarkkaan käsitteelliseen määrittelemiseen ja oikeudellisen kielenkäytön täsmentämiseen. Molemmilta osin Hartin teorian taustahahmona oli englantilainen oikeusteoreetikko John Austin, jonka kanssa Hartilla oli tiettyjä samoja lähtökohtia, mutta jonka teoriaa Hart myös kritisoi ja kehitteli eteenpäin. Hart sai vaikutteita myös Oxfordin yliopiston piirissä kehitellystä arkikielen filosofiasta, etenkin sitä edustaneelta filosofilta J. L. Austinilta. Hart ei pyrkinyt antamaan yksiselitteistä määritelmää sille, minkälaista oikeus on aina ja kaikkialla, vaan tarkastelemaan sitä, miten sanaa "oikeus" käytetään eri yhteyksissä, ja tämä avulla selvittämään, mitä kaikkea oikeus pitää sisällään ja mitä piirteitä siihen kuuluu. Hartin mukaan sanalla "oikeus" ei ollut mitään yhtä ainoaa oikeaa merkitystä vaan sen merkitys riippui sen käytöstä kuten kaikkien muidenkin sanojen osalta, jolloin oikeus voidaan määritellä vain tarkastelemalla yhteiskuntatodellisuutta ja siinä ilmeneviä todellisia oikeudellisia käytäntöjä. Hart kutsui tätä lingvistiseen analyysiin perustuvaa lähestymistapaansa "deskriptiiviseksi sosiologiaksi".
Oikeusteoria > Ensi- ja toisen asteen oikeussäännöt

Hartin mukaan oikeus koostuu säännöistä, ja hän vertasikin oikeutta peleihin. Oikeussääntöjä on monenlaisia, eikä niihin kaikkiin liity jotain sanktiota. Hartin mukaan oikeutta voidaan tarkastella sisäisestä tai ulkoisesta näkökulmasta. Ulkoisessa näkökulmassa, jota edustaa esimerkiksi yhteiskuntatieteilijä, ei sitouduta normatiivisesti oikeussääntöihin vaan tarkastellaan vain ulkoisesti havaittuja säännönmukaisuuksia, kun taas sisäisessä näkökulmassa, jota edustaa esimerkiksi tuomari ja juristi, sitoudutaan oikeussääntöihin oman ja toisten käyttäytymisen normatiivisena arviointikriteerinä. Hartin mukaan säännöistä seuraa yhteisön jäsenille sosiaalisia velvollisuuksia, jos ne vaativat yhteisön jäseniä toimimaan tai olematta toimimaan tietyllä tavalla, yhteisön enemmistö pitää tätä vaatimusta tärkeänä jonkin yhteisön kannalta yleisesti arvokkaan asian ylläpitämiseksi tai saavuttamiseksi, tämä vaatimus voi olla ristiriidassa yhteisön jäsenten omien halujen kanssa, sitä yleensä noudatetaan yhteisössä ja siitä poikkeaminen yleensä synnyttää normatiivisella kielellä muotoiltuja kriittisiä reaktioita ja katsotaan hyväksi perusteeksi tällaiselle reagoinnille.
Hartin mukaan kehittynyt oikeusjärjestelmä koostuu primääri- eli ensiasteen oikeussäännöistä ja sekundääri- eli toisen asteen oikeussäännöistä. Ensiasteen oikeussäännöt sääntelevät ihmisten käyttäytymistä asettamalla heille velvoitteita, ja niihin kuuluvat esimerkiksi suurin osa rikosoikeuteen kuuluvista säännöistä. Hartin mukaan primitiivinen normijärjestelmä, sekä nykyinen kansainvälinen oikeus, koostuu pelkästään ensiasteen oikeussäännöistä, ja siihen liittyvän epävarmuuden, staattisuuden ja tehottomuuden poistamiseksi omaksutaan toisen asteen säännöt. Toisen asteen oikeussäännöt kohdistuvat ensiasteen sääntöihin, ja niihin kuuluvat muutossäännöt, jotka sääntelevät ensiasteen sääntöjen luomista, muuttamista ja kumoamista, tuomitsemissäännöt, jotka sääntelevät ensiasteen sääntöjen soveltamista, ja tunnistamissääntö (eng. rule of recognition), joka määrittelee, mitkä säännöt kuuluvat voimassa olevaan oikeuteen, eli ilmaisee oikeusjärjestelmässä noudatettavan oikeuslähdeopin. Juuri tunnistamissääntöä on pidetty Hartin teorian mielenkiintoisimpana ja kiistellyimpänä osana, ja sitä on verrattu Hans Kelsenin ajatukseen perusnormista. Hartin mukaan tunnistamissääntöä ei yleensä ole lausuttu julki missään oikeuslähteessä, mutta sen olemassaolo käy ilmi tuomareiden ja muiden viranomaisten toiminnasta. Esimerkiksi Suomen oikeudessa tunnistamissääntö voitaisiin ilmaista seuraavasti: "se, mitä eduskunta perustuslain mukaisesti säätää, on Suomessa voimassa olevaa oikeutta." Hartin mukaan oikeusjärjestelmä on olemassa, kun ensinnäkin kansalaiset yleisesti noudattavat tunnistamissäännön kriteerit täyttäviä ensiasteen oikeussääntöjä ja toiseksi viranomaiset hyväksyvät tehokkaalla tavalla toisen asteen säännöt oman toimintansa normatiiviseksi mittapuuksi.
Oikeusteoria > Luonnonoikeuden vähimmäissisältö

Vaikka Hart oli oikeuspositivisti ja teki käsitteellisen eron oikeuden muodollisen voimassaolon ja oikeuden sisällöllisen hyväksyttävyyden välillä, hän väitti oikeudella olevan jonkinlainen ydinsisältö, joka on ymmärrettävissä universaaliksi ja yleiseksi ja jota hän nimitti luonnonoikeuden vähimmäissisällöksi (eng. minimum content of natural law). Luonnonoikeuden vähimmäissisältö tukeutui Hartin mukaan tiettyihin ihmisluontoa ja ihmisten elinolosuhteita koskeviin itsestäänselvyyksiin, joihin kuuluivat ihmisten haavoittuvuus, summittainen tasavahvuus, rajallinen epäitsekkyys, käytettävissä olevien resurssien rajallisuus sekä rajallinen ymmärrys ja tahdonvoima. Lainsäätäjä, joka sivuuttaisi täysin nämä asiat, ei voisi olettaa ihmisten noudattavan lakeja.
Luonnonoikeuden vähimmäissisällön asema Hartin oikeudellisessa ajattelussa on jokseenkin epäselvä. Siinä ei ole kyse kompromissista luonnonoikeuden ja positivismin välillä, vaan se on Hartin yritys selventää positivistista teesiä. Luonnonoikeusteoreetikoiden tapaan Hart ajatteli, että jotakin normatiivista järjestystä voidaan kutsua "oikeusjärjestykseksi" vain, jos se täyttää tietyt minimiehdot, ja nämä ehdot kohtuullisissa määrin täyttävällä oikeusjärjestyksellä on moraalista arvoa. Sen sijaan Hartin mukaan oikeusjärjestyksen olemassaolo- ja tunnistamiskriteerit eivät ole moraalisia vaan faktuaalisia eikä siitä, että oikeusjärjestykset täyttävät moraalisesti tärkeitä tehtäviä, seuraa, että jotakin määrättyä oikeusjärjestystä pitäisi totella. Hartin luonnonoikeuden vähimmäissisältö ei aseta varsinaisia sisällöllisiä kriteereitä oikeusjärjestykselle siihen tapaan kuin luonnonoikeus, vaan se edustaa lähinnä eräänlaista välttämättömyyttä siihen nähden, että yhteisöllisessä toiminnassa on perusteltua ja tarpeellista seurata yhteistä normijärjestelmää.
Oikeusteoria > Hartin tulkintaoppi

Hartin mukaan kielellisessä muodossa ilmaistut oikeussäännöt ovat välttämättä semanttisesti avoimia eli niiden mahdollisia merkityksiä ei voida ennalta määrittää. Tämän kielellisen monimerkityksisyyden johdosta tuomarit joutuvat käyttämään harkintaansa varsinkin hankalien tapauksien yhteydessä. Hart erottelee oikeussääntöihin sisältyvien käsitteiden merkityksen yksiselitteisen ydinalueen, josta on kyse helpoissa tapauksissa, ja epävarman reuna-alueen, josta on kyse hankalissa tapauksissa. Esimerkiksi säännössä "ajoneuvolla ajo puistossa on kielletty" käsite "ajoneuvo" kattaa riidattomasti esimerkiksi autot, moottoripyörät ja mopot, jotka muodostavat siis sen merkityksen ydinalueen, kun taas sellaiset kulkuneuvot kuten moottoroitu pyörätuoli, rullasukset ja potkulauta ovat aidosti monitulkinnallisia suhteessa ajoneuvon käsitteeseen, jolloin ne siis sijoittuvat sen merkityksen reuna-alueelle. Hankalissa tapauksissa tuomari toteuttaa Hartin mukaan lainsäätäjän vapaata harkintaa valitessaan mielestään perustelluimman tulkintavaihtoehdon useiden ehdokkaiden joukosta.
Hart pyrki tulkintaopillaan sulkemaan pois yhtäältä saksalaisten käsitelainopin edustajien idean oikeudellisen käsitesysteemin ennalta lukkoon lyödyistä merkityksistä ja siihen liittyvästä oikeasta ratkaisusta oikeudelliseen ongelmaan ja toisaalta yhdysvaltalaisten oikeusrealistien ja Critical Legal Studies -koulukunnan esittämän teesin oikeussääntöjen radikaalista monitulkinnallisuudesta ja eri tulkintavaihtoehtojen samanarvoisuudesta.
Oikeusteoria > Hartin oikeuksien tahtoteoria

Hartin käsitys oikeuksista edustaa tahtoteoriaa, jonka tunnetuimpana modernina kehittäjänä häntä on pidetty. Hartin teorian perustana on ajatus ihmisten luonnollisesta oikeudesta vapauteen, joka toimii oikeuksien välttämättömänä ennakkoehtona. Kenenkään vapauteen ei lähtökohtaisesti saa puuttua ilman erityistä lupaa tai valtuutta, mutta ihmiset voivat omaa vapauttaan käyttämällä luopua osasta vapauttaan ja solmia keskenään erilaisia sidossuhteita esimerkiksi sopimuksin, lupauksin tai valtuutuksin, ja näin synnyttää oikeuksia ja velvollisuuksia. Tällaisesta määrättyjen osapuolten keskinäisestä, vapaaehtoisuuteen perustuvasta sopimuksesta, suostumuksesta tai valtuutuksesta johtuu siis erityisiä oikeuksia, joissa on kyse siitä, että oikeudenhaltija voi puuttua toisen vapauteen jollain tavoin. Hart katsoi, että hänen tahtoteoriansa soveltuu yksityisoikeudellisiin oikeuksiin mutta ei luovuttamattomiin, valtiota vastaan kohdistuviin perusoikeuksiin.
Hart edusti varhaistuotannossaan "kovaa" tahtoteoriaa, jonka mukaan oikeudenhaltijan tulee kyetä itse vaatimaan oikeuksiaan, mutta siirtyi myöhäistuotannossaan kannattamaan "pehmää" tahtoteoriaa, jonka mukaan oikeudenhaltijaa voi myös edustaa joku toinen, joka voi vaatia hänen oikeuksiaan oikeudenhaltijan puolesta.