stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Markus Lehto

| Markus Lehto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. lokakuuta 1962 (ikä 62) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Mare
Pelipaikka:  puolustaja
Pituus:  174 cm
Paino:  85 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1981–1991
Seurat:  Jokerit (SML) Västra Frölunda (Div1) TPS (SML) HPK (SML)
Markus Matti Juhani Lehto (s. 20. lokakuuta 1962, Helsinki) on entinen suomalainen jääkiekkopuolustaja.
Lehto pelasi suurimman osan urastaan SM-liigassa, mutta myös Ruotsin 1. divisioonassa Västra Frölunda-joukkueessa. SM-liigassa hän edusti urallaan Jokereista, Hämeenlinnan Pallokerhoa ja Turun palloseuraa. Hän pelasi Suomen maajoukkueessa Sarajevon olympialaisissa ja vuoden 1985 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Markus Lehto on toiminut pelaaja-agenttina 1990-luvun puolivälistä alkaen, jolloin Jarmo Kekäläinen myi agenttitoimintansa hänelle siirtyessään itse Helsingin IFK:n palvelukseen. Ilta-Sanomien urheilutoimittaja Pekka Holopainen arvioi vuonna 2011 Lehdon tähtiasiakkaiden päätyneen suhteellisen usein edustamaan Helsingin Jokereita.
Sasky Tyrvään käsi- ja taideteollisuusoppilaitos

Lavasterakentaja-artesaanin tekemä veistos
Sasky Tyrvään käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen päärakennus koillisesta
Sasky Tyrvään käsi- ja taideteollisuusoppilaitos on vuonna 1898 Tyrvään kotiteollisuuskoulun nimellä perustettu oppilaitos, joka toimii Sastamalan kaupungissa Vammaskosken sillan läheisyydessä. Oppilaitos on vuodesta 2009 ollut osa SASKY koulutuskuntayhtymää ja yksi kolmesta Sastamalan oppilaitoksesta. Sasky Tyrvään käsi- ja taideteollisuusoppilaitos tarjoaa koulutusta taideteollisuusalalla. Oppilaitoksessa valmistuu artesaaniksi – valita voi jalometallialan, kaiverrusalan, lavasterakentajan tai sisustusalan opinnot. Lisäksi koulussa järjestetään myös jalometallialan ammattitutkintoon johtavaa koulutusta.
Koulutusalat

Sasky Tyrvään käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa voi suorittaa käsi- ja taideteollisuusalan perustutkinnon (artesaani) seuraavilla ammattialoilla:
Taideteollisuusalan perustutkinto:
Kaivertaja
Kultasepänala
Kädentaitojen ohjaus
Lavasterakennus
Sisustusala
Muuta

Aktiivinen osuuskunta- ja NY-yritystoiminta valmentavat opiskelijoita työelämään.
Sasky Tyrvään käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksella ja Sasky Vammalan ammattikoululla on yhteinen opiskelijaruokala ja opiskelijoiden asuntola.
Aiheesta muualla

Sasky Tyrvään käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen kotisivut
Kerkkoon VPK

Kerkkoon VPK on Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen alueella Kerkkoon kylästä käsin toimiva sopimuspalokunta tunnuksella IU53. Se perustettiin vuonna 1934 Kerkkoon alueella toimineen Oy Urheilutarpeita – Sportartiklar Ab:n (Karhun) tehdaspalokunnaksi.
Kerkkoon VPK:lla on tilat vanhan kyläkaupan läheisyydessä Kerkkoon kylän keskustassa, Porvoossa. Se hyödyntää nykyään myös Suomenkylän VPK:n sammutuskalustoa ja tiloja.
VPK:n toimintaa ylläpitää 21. toukokuuta 1935 rekisteröity yhdistys Kerkkoon Vapaaehtoinen Palokunta ry.
| Kerkkoon VPK:n ajoneuvot> tunnus | Kerkkoon VPK:n ajoneuvot> tarkoitus | Kerkkoon VPK:n ajoneuvot> merkki ja malli | Kerkkoon VPK:n ajoneuvot> vuosi | Kerkkoon VPK:n ajoneuvot> sijainti | Kerkkoon VPK:n ajoneuvot>  | Kerkkoon VPK:n ajoneuvot>  | Kerkkoon VPK:n ajoneuvot>  | Kerkkoon VPK:n ajoneuvot>  | Kerkkoon VPK:n ajoneuvot>  | Kerkkoon VPK:n ajoneuvot>  | Kerkkoon VPK:n ajoneuvot>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| IU531 | pelastusyksikkö | Scania 93M 280, FBY-981 | 1996 | Kerkkoo, Henttalantie 3-5 |  |  |  |  |  |  |  |
| IU537 | pelastusyksikkö | Scania 7.8, YFB-374 | 1982 | Suomenkylä, Suomenkyläntie 242 |  |  |  |  |  |  |  |
Policarpa Salavarrieta

José María Espinosan maalaus Policarpa Salavarrieta.
Policarpa Salavarrieta Ríos (k. 14. marraskuuta 1817 Bogotá, Kolumbia) Ríos oli kolumbialainen itsenäisyystaistelija, ompelija, vakooja ja marttyyri. Hänen syntymäajastaan ei ole tarkkaa tietoa. On arveltu, että hän olisi syntynyt vuonna 1793, 1794 tai 1795. Espanjalaiset tiettävästi ampuivat hänet 14. marraskuuta 1817. Myöskään hänen syntymäpaikastaan ei ole täyttä varmuutta. Hänen sanotaan syntyneen Guaduasissa, jossa hänen tiedetään viettäneen joitakin vuosia. Muiden teorioiden mukaan hän olisi syntynyt Mariquitassa tai Bogotássa.
Nuoruus

Salavarrieta muutti lapsena perheensä kanssa Bogotáan, jossa hänen vanhempansa Joaquín Salavarrieta ja Mariana Ríos kuolivat vuonna 1802 isorokkoepidemian aikana Policarpa Salavarrietan ollessa alle kymmenvuotias. Vanhempiensa kuoleman jälkeen Salavarrieta palasi nuoremman sisarensa kanssa Bogotán ja Magdalenajoen väliseen kauttakulkupaikkaan Guaduasiin. Siellä hän asui nuoremman sisarensa kummitädin Margarita Beltránin luona. Joidenkin lähteiden mukaan hän olisi toiminut opettajana, jota ei tuohon aikaan pidetty kovin tavallisena naisten ammattina. Beltránin perheenjäsenet olivat osallistuneet kapinaan espanjalaisvaltaa vastaan vuonna 1781. Saatuaan isänmaallisia vaikutteita Salavarrieta alkoi myöhemmin työskennellä ompelijana ja liittyi pian espanjalaisvaltaa vastustavaan liikkeeseen.
Vakoojana

Espanjalaisjoukot oli vuonna 1810 saatu väliaikaisesti häädetyksi Kolumbiasta, ja Kolumbia itsenäistyi lyhyeksi aikaa. Itsenäisyys päättyi pian rojalistien (Ferdinandia kannattavien) ja tasavaltaa kannattavien välisiin kiistoihin ja espanjalaisjoukkojen takaisinvalloitukseen sen jälkeen, kun Napoleon I oli syrjäytetty valtaistuimelta ja karkotettu Elballe. Espanjalaisjoukot etenivät Kolumbiassa kenraali Pablo Morillon johdolla ja vangitsivat useita kapinallisia ja terrorisoivat siviiliväestöä. Niihin aikoihin Salavarrieta alkoi vakoilla espanjalaisvaltaa vastustavien kapinallisten hyväksi. Ompelijana hän pääsi helposti kreoliylimystön koteihin, joissa hän selvitti, ketkä olivat rojalisteja ja ketkä tasavaltalaisia. Vakoilutyössään hän kuuli uutisia, jotka olivat hyödyllisiä tasavaltalaiskapinallisille ja sai selville tietoja vihollisjoukoista ja heidän liikkeistään. Hän myös toimitti esimerkiksi ruokaa vangiksi jääneille kapinallisille. Salavarrietan tavoitteena oli myös saada rojalisteja kääntymään tasavaltalaisten puolelle espanjalaisvaltaa vastaan.
Kuolema

Espanjalaisjoukot vangitsivat Salavarrietan Bogotássa 1817. Hänet tuomittiin kuolemaan kruununvastaisesta toiminnasta. Teloituspaikalla seistessään hän kirosi espanjalaiset kieltäytyen polvistumasta teloittajien edessä. Hänen sanotaan myös julistaneen seuraavaa ennen teloittajien ampumia laukauksia:
»Veltto kansa, kuinka erilainen kohtalomme olisikaan tänään, jos tietäisitte vapauden hinnan! Mutta ei ole liian myöhäistä. Vaikka olen nainen ja nuori minulla on enemmän kuin tarpeeksi rohkeutta kärsiä tämä kuolema ja tuhat muuta. Älkää unohtako esimerkkiäni!»
Merkitys

Salavarrieta oli ensimmäinen Bogotássa teloitettu nainen. Kun Salavarrieta ja muita vallankumouksellisia naisia oli teloitettu, itsenäisyystaistelijoiden keskuudessa suhtautuminen naisiin muuttui. Naisia alettiin arvostaa enemmän vallankumouksellisina, kun heitä ennen arvostettiin lähinnä ulkonäön ja naiseuteen liitettyjen ominaisuuksien perusteella. On sanottu, että ilman Salavarrietan ja muiden kapinallisia auttaneiden  vallankumouksellisten naisten panosta esimerkiksi Simón Bolívar ei olisi saanut itsenäisyystaistelun kannalta tärkeitä tietoja vihollisjoukoista ja heidän liikkeistään. Salavarrietan kuva on 10 000 Kolumbian peson setelissä.
Populaarikulttuurissa

Kolumbialainen RCN Televisión -kanava on esittänyt La Pola -nimistä telenovelaa, joka perustuu Policarpa Salavarrietan elämään.
Policarpa Salavarrieta kappelissa hetkeä ennen vangitsemista. José María Espinosan maalaus vuodelta 1857.
Sasky Vammalan ammattikoulu

Sasky Vammalan ammattikoulun uuden osan sisäänkäynti
Uusi Levy- ja hitsausosasto
Sasky Vammalan ammattikoulu on osa SASKY koulutuskuntayhtymää ja yksi kolmesta Sastamalan oppilaitoksesta. Oppilaitoksessa on tarjolla useita eri koulutusvaihtoehtoja palvelualoilla, tekniikan aloilla sekä tietojenkäsittelyssä ja tietoliikennealalla.
Koulutusalat

Sasky Vammalan ammattikoulu on toisen asteen ammatillinen oppilaitos, jossa voi suorittaa ammatillisia perustutkintoja mm. seuraavilla aloilla:
Automaatioasentaja
Automekaanikko
Hyvinvointiteknologia-asentaja
Kampaaja
Kivirakentaja
Kokki
Koneistaja1
Kosmetiikkaneuvoja
Kosmetologi
Leipuri-kondiittori
Levyseppähitsaaja1
Parturi
Pienkonemekaanikko
Puuseppä
Sähköasentaja
Talonrakentaja
Tarjoilija
1 Kone- ja metallialan osaamista voi täydentää koneistajasta levyseppähitsaajaksi tai levyseppähitsaajasta koneistajaksi. Koulutus kestää noin puoli vuotta.
Muuta

Ammattikoulun uusimpien tilojen joukkoon kuuluu vuonna 2012 käyttöön vihitty Vexve Areena, jonka tiloissa sijaitseva 130-paikkainen ravintola Warelius toimii kokki- ja tarjoilijaopiskelijoiden opetustilana.
Oppilaitoksessa koulutusta IW –kansainväliseen hitsaustutkintoon.
Opintojen ohella opiskelijoilla on mahdollisuus suorittaa ammattiosaajan työkykypassi -opintokokonaisuus.
Aiheesta muualla

Sasky Vammalan ammattikoulu (Arkistoitu – Internet Archive)
Lankamiinaeste

Lankamiinaeste on lankamiinoista rakennettava korkeintaan 100 m leveä ja 50 m syvä miinoite. Lankamiinaesteellä pyritään tuhoamaan jalkautunut hyökkääjä ja estämään sen peitteisen maaston hyväksikäyttö.
Lankamiinaesteessä on korkeintaan 30 lankamiinaa. Lisäksi este voi sisältää korkeintaan 10 panssari- tai ajoneuvomiinaa. Lankamiinana käytettävien putkimiinojen (PM 68, PM 43) sirpalevaikutus on 15 m säteellä tappava ja 30 m säteellä haavoittava.
Lankamiinaesteen lankamiinat rakennetaan 2–4 riviin. Rivien etäisyydet ovat 10–20 metriä. Rivit rakennetaan miinoittajapareittain. Ryhmänjohtaja valitsee miinoitettavat kohteet ja valvoo miinoittajaparien toimintaa. Valoisalla ryhmänjohtaja kykenee valvomaan kolmea miinoittajaparia, pimeällä kahta. Miinoittajaparin taistelijoista yksi on miinan kiinnittäjä ja toinen laukaisulangan vetäjä. Rakennettaessa on varottava, etteivät oksat, miinoittajien varusteet tai puista putoava lumi laukaise viritettyä miinaa. Miinoittaminen aikana miinoittajat siirtyvät aina miinoittamissuuntaan. Mikäli miinoittamisen aikana joudutaan hyökkäyksen kohteeksi, tulee myös silloin edetä aluksi miinoittamissuuntaan.
Lähdeviitteet

1 2 3 4 5 6 7 8  Suluttamisopas.  Helsinki:  Pääesikunnan koulutusosasto, 1992.  ISBN 951-25-0627-0
Rikosuhripäivystys

Rikosuhripäivystys (ruots. Brottsofferjouren) on palvelu, jonka tarkoituksena on parantaa rikoksen uhrin, hänen läheisensä ja rikosasian todistajan asemaa vaikuttamalla ja tuottamalla tukipalveluita kaikille rikoksen uhreille. Rikosuhripäivystyksen tukipalveluissa tarjotaan käytännön neuvoja ja henkistä tukea rikoksen tai rikosyrityksen kohteeksi joutuneille, heidän läheisilleen ja rikosasiassa todistaville. Rikosuhripäivystyksen palveluita ovat muun muassa Auttava puhelin, Juristin puhelineuvonta, henkilökohtaiset tukihenkilöt ja chat. Rikosuhripäivystyksen toiminta perustuu ammatillisesti ohjattuun vapaaehtoistyöhön.
Tyypillisiä rikoksia, joiden vuoksi Rikosuhripäivystykseen hakeudutaan, ovat lähisuhdeväkivalta, muut pahoinpitelyt, seksuaalirikokset, ryöstöt, henkirikokset, omaisuusrikokset, kunniaan kohdistuvat rikokset, häirintä, vainoaminen ja erilaiset yksilöön kohdistuvat omaisuusrikokset. Vuonna 2018 Rikosuhripäivystyksellä oli noin 14 300 asiakakasta. Rikosuhripäivystyksellä on keskustoimiston lisäksi 7 aluetoimistoa ja 31 palvelupistettä eri puolilla Suomea.
Rikosuhripäivystyksen päärahoitus siirtyi vuoden 2016 alusta valtiolle (oikeusministeriö), koska vuonna 2015 voimaan tullut rikosuhridirektiivi edellyttää jäsenvaltioiden huolehtivan rikoksen uhrien yleisistä tukipalveluista. Myös Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus tukee Rikosuhripäivystyksen toimintaa. Toimintaa koordinoi MIELI Suomen Mielenterveys ry, joka yhdessä muiden toteuttajatahojen kanssa vastaa Rikosuhripäivystyksen toiminnasta. MIELI Suomen Mielenterveys ry:n lisäksi toteuttajatahoja ovat Suomen Punainen Risti, Ensi- ja turvakotien liitto,  Suomen Setlementtiliitto, Mannerheimin Lastensuojeluliitto, ja Kirkkohallitus. Rikosuhripäivystys on aloitti toimintansa vuonna 1994 toteuttajatahojensa yhteistyösopimuksella.
Rikosuhripäivystys kuuluu jäsenenä eurooppalaiseen rikosuhrityön kattojärjestöön Victim Support Europeen (VSE). Järjestössä on yli 20 jäsenmaata ja sen keskustoimisto sijaitsee Brysselissä.
Tyrvään pappila

| Tyrvään pappila |
| --- | --- |
 Tyrvään pappila Sastamalassa
Osoite:  Asemakatu 4, 38210 Sastamala
Rakennustyyppi:  Pappila
Valmistumisvuosi:  1922
Suunnittelija:  Heikki Tiitola
Tyylisuunta:  Uusklassismi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyrvään pappila on uusklassismia edustava kivirakennus Sastamalan Vammalassa Liekoveden rannalla lähellä Tyrvään kirkkoa. Sen on suunnitellut tamperelainen rakennusmestari Heikki Tiitola, ja se on valmistunut vuonna 1922. Seurakunnan omistuksessa ollessaan rakennus toimi kirkkoherran virka-asuntona, seurakunnan tilaisuuksien ja toimitusten järjestämispaikkana ja myöhemmin 1980-luvulla seurakunnan virastotalona. Sastamalan seurakunta myi pappilan 2014 yksityiseen omistukseen. Se toimii tapahtumien ja yritys- ja yksityistilaisuuksien järjestämispaikkana. Pappilassa järjestetään esimerkiksi konsertteja.
Puutarha ja veistospuisto

Pappilan puutarhassa on noin 100 nimettyä kasvia, jotka ovat puutarhan kartassa. Alueella on muun muassa seuraavat veistokset:
Ilona Tala 2019, Sunrise
Tiina Torkkeli 2020, Ritariratsut
Veli-Pekka Bäckman 2024, Tyrvään rippikirjat
Ari Virtanen Laulupuu
Myös seuraavien taiteilijoiden teoksia on ollut esillä: Lasse Nissilä, Joni Saarela, Nina Terno ja Arvo Siikamäki.
Edeltävä pappila samalla paikalla

Samoilla perustuksilla aiemmin sijainnut puurakenteinen pappilarakennus valmistui vuonna 1892. Puupappila tuhoutui sisällissodassa huhtikuussa 1918.
Raimo Nousiainen

Raimo Nousiainen (s. 12. elokuuta 1935 Harlu) on teollinen muotoilija ja metallitaiteilija. Hän on valmistunut teolliseksi muotoilijaksi Ateneumin teollisen muotoilun osastolta 1960-luvulla.
Raimo Nousiaisella on monipuolinen taide- ja muotoilualojen osaaminen ja koulutustehtäviä kymmenien vuosien ajalta. Hän on tehnyt taideteoksia kuparista, hopeasta, vanerista, puusta ja emalista. Raimo Nousiainen on siirtänyt oppilailleen taiteen osaamista vuosikymmenien ajan.
Nousianen toimi Oy Strömberg Ab:n palveluksessa Vaasassa teollisena muotoilijana 1965–1985 ja Electrolux Oy:n teollisena muotoilijana 1985–1990. Vuodesta 1990 alkaen hän on ollut vapaa taiteilija ja metallikonservaattori, asuinpaikkana Heinävesi.
Einari Uusikylän muistolaatta, 1975, Vaasa.
Raimo Nousiainen on ollut Taideteollisen korkeakoulun valintaraadin jäsen useana vuonna. Muotoilun valtionpalkinto myönnettiin Nousiaiselle 1974.
Japaninmustamänty

| Japaninmustamänty |
| --- | --- |
 nuori puu.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Havupuut Pinophytina
Luokka::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Männyt Pinus
Laji::  thunbergii
Kaksiosainen nimi
 Pinus thunbergii  Parl. 
Katso myös
   Japaninmustamänty Wikispeciesissä   Japaninmustamänty Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Japaninmustamänty (Pinus thunbergii) on mäntylaji.
Japaninmustamänty muistuttaa ulkonäöltään paljon Etelä-Euroopassa esiintyvää mustamäntyä eli euroopanmustamäntyä (Pinus nigra). Laji voi kasvaa ainakin 20-metriseksi puuksi. Sen jäykät neulaset ovat 7–12 senttimetriä pitkiä. Muita lajituntomerkkejä ovat melko valkoiset talvisilmut, jotka ovat vaalealaitaisten suomujen peitossa. Vanhojen puiden kaarna on tummanharmaata ja syväuurteista.
MRAP

Cougar HE -ajoneuvo miinankestävyystestissä
Mine-Resistant Ambush Protected eli MRAP (vapaasti suom. miinankestävä, väijytyssuojattu) tarkoittaa Yhdysvaltain asevoimien panssaroituja ajoneuvoja, joita valmistettiin osana MRAP-ohjelmaa. Ajoneuvojen erityinen tarkoitus on kestää erilaiset improvisoidut räjähteet ja tienvarsipommit (engl. Improvised Explosive Device, IED) sekä väijytykset. Yhdysvaltain puolustusministeriön MRAP-ohjelma alkoi vuonna 2007, vastauksena tienvarsipommien suureen uhkaan ajoneuvoja vastaan Yhdysvaltain Lähi-idän sodissa. Vuosina 2007–2012 ohjelma tuotti tuhansia ajoneuvoja Irakin ja Afganistanin sotiin.
Sittemmin termiä "MRAP" on käytetty myös täysin virallisen ohjelman ulkopuolisista panssariajoneuvoista, jotka täyttävät suurin piirtein MRAP-vaatimukset. Esimerkiksi suomalaista Protolab PMPV 6×6 -ajoneuvoa on kuvailtu MRAPiksi.
Historia

Ensimmäisiä kevyitä panssariajoneuvoja, jotka kestävät miinoja, suunniteltiin Rhodesiassa ja Etelä-Afrikassa 1970-luvulla. Ensimmäisissä oli ohjaamon alla tapahtuvan räjähdyksen sivulle ohjaava V-runko kuorma-auton alustalla. Ne olivat kohtuulisen hyvin suojattuja, mutta epäketteriä. 1980-luvulla Etelä-Afrikan puolustusvoimille kehitettiin juuri miinasuojaukseen keskittyvä Casspir-ajoneuvo, josta tuli Yhdysvaltain MRAP-ohjelman idea ja perusta.
Vuonna 2004 suunniteltiin Cougar-ajoneuvo Yhdysvaltain merijalkaväen tarpeeseen ja siitä tuli koko ohjelman käynnistysaskel.
Virallinen MRAP-ohjelma aloitettiin vuonna 2007 Afganistanissa ja Irakissa tienvarsipommeihin kuolleiden amerikkalaissotilaiden suuren määrän takia. Ohjelmassa oli mukana useita valmistajia, yhteensä yli 50 ajoneuvomallia, ja erilaisia ajoneuvoja myös tilattiin paljon. MRAPeissa on yleensä räjähdyksiä sivulle ohjaava V-runko ja muuten panssaroitu matkustamo.
Myöhemmin samana vuonna merijalkaväki halusi vielä suojatumpia ajoneuvoja. MRAP II -ohjelman tuloksena joitain malleja paranneltiin.
Alkuperäinen ohjelma päättyi vuonna 2012, mutta sen jälkeen uusien suojattujen ajoneuvojen hankkimista on jatkettu esim. Humveet korvaavassa Joint Light Tactical Vehicle -hankkeessa.
Ajoneuvojen luokat

MRAPien kolmen kategorian pääpiirteet:
Ajoneuvojen luokat > Category I

(Mine-Resistant Utility Vehicle, MRUV)
Vedoltaan 4×4 ajoneuvo rakennetun alueen taisteluun.
Ajoneuvojen luokat > Category II

(The Joint Explosive Ordnance Disposal (EOD) Rapid Response Vehicle, JERRV)
Vedoltaan yleensä 6×6 ajoneuvo saattueiden johtoon, joukkojenkuljetukseen, räjähteiden purkamiseen ja pioneeri- sekä ambulanssitehtäviin.
Ajoneuvojen luokat > Category III

Miinoja ja muita räjäteitä raivaavat ajoneuvot.
Ensimmäisiä MaxxPro-ajoneuvoja Irakissa
Maxxpro-ajoneuvo
BAE Caiman -ajoneuvoja Irakissa
Käännös suomeksi
Jaakko Isosaari

Jaakko Ilmari Isosaari (10. elokuuta 1950 Ylihärmä – 2. toukokuuta 2015 Ylihärmä) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Isosaaren vanhemmat olivat toimitusjohtaja Vilho (Ville) Isosaari ja toimitusjohtaja, kauppaneuvos Maija Kuivila ja puoliso Sinikka Marjatta Lahtinen. Isosaari teki jo nuoresta pitäen töitä perheen omistamassa Maaseudun Kone -yhtiössä ja käytyään kauppaopiston tuli yrityksen tuotekehitys- ja myyntitehtäviin 1972. Maaseudun Kone, sittemmin osana konserniyhtiö MSK Groupia, valmisti monenlaisia maatalouskoneita ja -laitteita, mutta myös traktoreiden turvahyttejä.
Maatalouskoneiden tuotanto erotettiin 1979 Junkkari-yhtiöön, jonka johtajaksi Isosaari ryhtyi, ja samana vuonna Maaseudun Kone -yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi. Junkkari laajensi toimintaansa muun muassa muovitehtaalla, metsäkoneilla ja henkilöautojen peräkärryjen valmistuksella. Isosaari siirtyi toimitusjohtajan tehtävästä yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi vuonna 1984, mutta palasi siihen perheyhtiön konsernijärjestelyjen seurauksena. Peräkärryjä valmistavan yrityksen Juncarin tehtaanjohtaja hän oli vuodesta 1986 ja toimitusjohtaja vuodesta 1994, samoin kuin Maaseudun Koneen toimitusjohtaja vuoteen 1998. Hän toimi myös  useiden konserniyhtiöiden hallituksissa.
Isosaari osallistui Ylihärmän kunnalliselämään ja Etelä-Pohjanmaan yritysten yhteistyöhön sekä laajemmin alansa järjestötoimintaan. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2007, Suomalaisen Työn Liiton kultaisen avaimen 2001, Keskuskauppakamarin kultaisen ansiomerkin 2002 ja Suomen Yrittäjien kultaisen yrittäjäristin 2006.
Paavo Järvinen

Paavo Akseli Järvinen (1. maaliskuuta 1900 Sääksmäki – 4. elokuuta 1958 Tampere) oli suomalainen punakaartilainen, jonka vuoden 1918 sisällissodasta kertova omaelämäkerrallinen romaani julkaistiin vuonna 2017. Myöhemmältä ammatiltaan hän oli teknikko, joka teki työuransa teollisuudessa.
Elämä

Paavo Järvinen syntyi Sääksmäen Huittulan kylässä itsellinen Juho Kustaa Antinpojan ja Adolfina Juhontyttären perheeseen. Hänen isänsä kuoli tapaturmaisesti pojan ollessa kaksivuotias. Kansakoulun jälkeen Järvinen opiskeli Lahden kansanopistossa ja oli myöhemmin teollisuustyöläisenä Helsingissä. Sisällissodan alettua Järvinen liittyi 17-vuotiaana Helsingin punakaartiin ja osallistui Hämeen rintaman taisteluihin. Hän kuului myös kotipitäjäänsä Sääksmäkeä kiertäneeseen punaisten ratsu-osastoon. Sodan loppuvaiheessa Järvinen joutui Hämeenlinnan vankileirille. Vapautumisensa jälkeen hän muutti 1920-luvulla Tampereelle, jossa hän työskenteli Tammerkosken voimalaitoksen käyttöpäällikkönä. Hän avioitui Eelin Maria Korhosen (1900–1973) kanssa 1926, ja perheeseen syntyi neljä lasta. Järvinen kuoli liikenneonnettomuudessa aiheutuneisiin vammoihin Tampereen yleisessä sairaalassa vuonna 1958. Rekka-auto ja taksi tulivat ohitustilanteessa rinnakkain Järvisen mopoa vastaan, jolloin Järvinen suistui ojaan ja sai vaikean päävamman.
Kirjallinen tuotanto

Järvinen alkoi kirjoittaa vuonna 1954 Väinö Linnan innoittamana. Hän tarjosi omaelämäkerrallista Kovaa aikaa -romaaniaan WSOY:lle ja Karistolle, mutta teokselle ei löytynyt kustantajaa. Sisällissotaa tutkinut historioitsija Tuomas Hoppu sai käsikirjoituksen haltuunsa 2000-luvun alussa, ja lopulta se julkaistiin vuonna 2017. Romaanin alkusanat ja selitykset kirjoittanut Hoppu pitää teosta historiallisesti tärkeänä dokumenttina, joka hänen mukaansa haastaa jopa Väinö Linnan tulkinnan sisällissodasta. Järvisen näkemys sodan tapahtumista on hyvin sovitteleva ja jopa valkoisia ymmärtävä. Hän kertoo myös punaisten sotarikoksista ja pitää aseellista kapinaa suurena virheenä. Hoppu on luonnehtinut Järvistä poliittisilta näkemyksiltään tannerilaiseksi. Kovaa aikaa -romaanin lisäksi Järvinen ehti kirjoittaa novelleja, joista kaksi julkaistiin Maaseudun Tulevaisuudessa.
Teokset

Paavo Järvinen: Kovaa aikaa. Erään punakaartilaisen kokemuksia kansalaissodan ajoilta.  (Alkusanat ja selitykset Tuomas Hoppu)  Sastamala:  Warelia, 2017.  ISBN 978-952-59402-8-2
Freestylehiihdon maailmancup 2016–2017

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Freestylehiihdon maailmancup 2016–2017
| Laji | Miehet | Naiset |
Voittaja
| Kokonaiskilpailu |  Mikaël Kingsbury |  Britteny Cox |
| Kumparelasku |  Mikaël Kingsbury |  Britteny Cox |
| Hypyt |  Qi Guangpu |  Xu Mengtao |
| Skicross |  Jean-Frédéric Chapuis |  Marielle Thompson |
| Half-pipe |  Kevin Rolland |  Marie Martinod |
| Slopestyle |  McRae Williams |  Sarah Höfflin |
| Big air |  Henrik Harlaut |  Emma Dahlström |
Kilpailut
Kilpailupaikat: 31
Henkilökohtaiset kilpailut: 46
Joukkuekilpailut: 1 (seka)
Perutut kilpailut: 1
← 2015–2016 2017–2018 →
Freestylehiihdon maailmancup 2016–2017 oli historian 38. freestylehiihdon maailmancup -kausi. Kausi alkoi Chilen El Coloradossa 3. syyskuuta 2016 ja päättyi Norjan Myrkdalen-Vossissa 25. maaliskuuta 2017. Miehet sekä naiset kilpailivat kauden aikana 31 eri paikassa.
Kilpailukalenteri > Lyhenteet

| --- | --- |
MO: Kumparelasku
DM: Parikumparelasku
AE: Hypyt
SX: Skicross
HP: Half-pipe
SS: Slopestyle
BA: Big air