stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Le Folgoët
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Le Folgoët Wikimedia Commonsissa
Kyösti Käyhkö

Kyösti Käyhkö (27. huhtikuuta 1912 Pietari – 13. lokakuuta 1973) oli suomalainen näyttelijä, sanoittaja ja järjestäjä.
Käyhkö näytteli työväenteattereissa Kajaanissa, Kotkassa ja Helsingissä sekä kaikkiaan 44 elokuvassa. Elokuvaroolit olivat pieniä, muistettavimpia rooleja kahdessa Valentin Vaalan ohjaamassa elokuvassa: konnaroolit elokuvissa Dynamiittityttö (1944) ja Omena putoaa... (1952) sekä konttoripäällikkö Suonperän osa elokuvassa Yövartija vain... (1940). Hän toimi järjestäjänä muutamassa Suomen Filmiteollisuuden ja Suomi-Filmin elokuvassa. Hän kirjoitti myös laulunsanoituksia pakinoita ja kuunnelmia, ohjasi harrastajanäyttämöillä ja toimi Mustikkamaan kesäteatterin johtajana.
Kyösti Käyhkön isä oli junailija Juho Käyhkö, joka oli näyttelijä-teatterinjohtaja Aku Käyhkön veli. Kyöstin äiti oli Aina Lovisa (os. Palmros). Kyösti oli keskimmäinen kolmesta neljän vuoden välein Pietarissa syntyneestä veljeksestä. Vanhin 1908 syntynyt veli Kavo Käyhkö perusti Cultor Oy -nimisen rakennus- ja asfalttifirman. Nuorin veli, 1916 syntynyt Kauko Käyhkö oli Kipparikvartetin keulahahmona tunnettu laulaja-näyttelijä. Kauko Käyhkö teki myös pitkän uran elokuvissa ja teatterissa. Juho ja pojat muuttivat Helsinkiin alkuvuodesta 1917.
Kyösti Käyhkön vaimo oli Kaisu (os. Koivunen). Heillä on yksi poika Kimmo, jolle kummisetä Kauko teki 5-vuotissyntymäpäiväksi tunnetun lastenlaulun "Kimmon Puuhevonen".
Filmografia (näyttelijänä)

Tukkipojan morsian (1931)
Syntipukki (1935)
Kaikki rakastavat (1935)
VMV 6 (1936)
Vaimoke (1936)
Koskenlaskijan morsian (1937)
Lapatossu (1937)
Kuriton sukupolvi (1937)
Vieras mies tuli taloon (1938)
Nummisuutarit (1938)
Laivan kannella (1938)
Seitsemän veljestä (1939)
Helmikuun manifesti (1939)
Suotorpan tyttö (1940)
Serenaadi sotatorvella eli sotamies Paavosen tuurihousut (1940)
Kyökin puolella (1940)
SF-paraati (1940)
Yövartija vain... (1940)
Miehen tie (1940)
Tavaratalo Lapatossu & Vinski (1940)
Kulkurin valssi (1941)
Jos oisi valtaa... (1941)
Totinen torvensoittaja (1941)
Poikamies-pappa (1941)
Yli rajan (1942)
Suomisen Ollin tempaus (1942)
Onni pyörii (1942)
Hopeakihlajaiset (1942)
Rantasuon raatajat (1942)
Niin se on, poijaat! (1942)
Tyttö astuu elämään (1943)
Jees ja just (1943)
Vaivaisukon morsian (1944)
Nainen on valttia (1944)
Herra ja ylhäisyys (1944)
Dynamiittityttö (1944)
Ballaadi (1944)
Hiipivä vaara (1944)
Sylvi (1944)
Ihmiset suviyössä (1948)
Omena putoaa... (1952)
Vieras mies (1957)
Totuus on armoton (1963)
Juokse kuin varas (1964)
Mummoni ja Mannerheim (1971–1973) (televisiosarja)
Lehtokiitäjäinen

| Lehtokiitäjäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 {{{status}}} 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arhtropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Petokuoriaiset Adephaga
Yläheimo::  Caraboidea
Heimo::  Maakiitäjäiset Carabidae
Alaheimo::  Carabinae
Tribus::  Carabini
Suku::  Aitokiitäjäiset Carabus
Laji::  hortensis
Kaksiosainen nimi
 Carabus hortensis  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Lehtokiitäjäinen Wikispeciesissä   Lehtokiitäjäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lehtokiitäjäinen (Carabus hortensis) on maakiitäjäisten heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Se on 22–28 millimetrin pituinen ja väriltään musta. Peitinsiivet ovat vihertävät tai metallinhohtoiset ja niissä on kolmessa rivissä kuparinruskeita painanteita. Lehtokiitäjäisen peitinsiipien painanteet ovat suurempia ja rosoisempia kuin Suomessa yleisesti esiintyvän sukulaislajinsa puistokiitäjäisen (Carabus nemoralis). Toukka ja aikuismuoto talvehtivat. Lentoaika on loppukesällä ja syksyllä. Lehtokiitäjäinen syö hyönteisten toukkia ja matoja ja saalistaa niitä öisin. Lehtokiitäjäinen saalistaa muun muassa kuusen neulasille haitallisia kuusenneulaspistiäisiä (Pristiphora abietina). Lajia esiintyy kuivahkossa, runsaasti humusta sisältävässä maassa ja sitä tavataan eteläisessä ja keskisessä Suomessa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Lehtokiitäjäinen (Carabus hortensis)
iNaturalist: Lehtokiitäjäinen (Carabus hortensis)
UniProt: Taxonomy - Carabus hortensis (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Carabus hortensis (englanniksi)
Kyllíni (Elis)

| Kyllíni Κυλλήνη |
| --- | --- |
 Kyllínin kylä mereltä nähtynä.
 Kyllíni
 Koordinaatit: 37°56′04″N, 21°08′41″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Länsi-Kreikka
Alueyksikkö:  Elis
Kunta:  Andravída-Kyllíni
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  3903040101
Väkiluku (2011):  631
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kyllíni (kreik. Κυλλήνη; myös Killíni) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan länsirannikolla. Hallinnollisesti se kuuluu Andravída-Kyllínin kuntaan, Eliksen alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Kástro-Kyllínin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Andravída-Kyllínin kunnan Kástro-Kyllínin kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 631 (vuonna 2011).
Kyllínin satama.
Kyllíni sijaitsee Peloponnesoksen länsikulmassa sijaitsevan pienemmän niemen pohjoisrannalla. Sieltä on matkaa Eliksen hallinnolliseen keskukseen Pýrgokseen linnuntietä noin 39 kilometriä ja Länsi-Kreikan pääkaupunkiin Patrakseen noin 64 kilometriä. Kyllíni muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κυλλήνης, Topikí Koinótita Kyllínis), johon kuuluu varsinaisen Kyllínin kylän lisäksi asumaton Kafkalídan saari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 631.
Kylä on perinyt nimensä antiikin ajan Kyllenen kaupungilta. Se oli Eliksen maakunnan satamakaupunki ja muun muassa monet Olympian kisoihin matkanneet saapuivat sen kautta. Se oli myös merkittävä sotasatama ja toimi muun muassa Spartan laivastotukikohtana peloponnesolaissodan aikana. Satama oli käytössä keskiajalle ja toimi tuolloin venetsialaisten ja genovalaisten kauppasatamana nimellä Glarenza. Suomen Ateenan-instituutti on suorittanut antiikin aikaisen sataman alueella meriarkeologisia tutkimuksia Jari Pakkasen johdolla.
Nykyinen Kyllínin satama sijaitsee vain noin 800 metriä antiikin aikaisesta satamasta itään. Satamasta on yhteys muun muassa Kefalonián ja Zákynthoksen saarille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyllíni Wikimedia Commonsissa
Le Glaizil

| Le Glaizil |
| --- | --- |
 Lesdiguières’n linnan rauniot
 vaakuna
 Le Glaizil
 Koordinaatit: 44°45′16″N, 5°59′00″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Provence-Alpit-Riviera
Departementti:  Hautes-Alpes
Arrondissementti:  Gap
Väkiluku:  180
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Le Glaizil on kunta Kaakkois-Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella. Kunnan nähtävyys on Lesdiguières’n linnan rauniot. Lesdiguières’n herttua François de Bonne rakennutti linnan vuonna 1580. Savoijin herttuan joukot tuhosivat linnan vuonna 1692.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Le Glaizil Wikimedia Commonsissa
Laajakosken kappeli

Laajakosken kappeli on Kotka–Kymin seurakunnan tiloihin kuuluva siunauskappeli Kotkassa Laajakosken kylässä. Nykyinen kappelirakennus valmistui vuonna 2003 ja sen suunnitteli arkkitehti Ulla Hovi. Kappelissa on 120 istumapaikkaa. Laajakosken hautausmaa otettiin käyttöön vuonna 1920. Hautausmaan yhteyteen rakennettiin ensimmäinen siunauskappeli 1950-luvulla, joka purettiin nykyisen paikalta.
Filippiinien jalkapallomaajoukkue

Filippiinien jalkapallomaajoukkue edustaa Filippiinejä kansainvälisissä miesten jalkapallokilpailuissa ja sitä hallinnoi Filippiinien jalkapalloliitto.
Maajoukkue ei ole koskaan menestynyt kansainvälisellä tasolla, vaikka se onkin yksi maanosansa vanhimmista joukkueista. Filippiinit onkin yksi maailman heikoimmista maajoukkueista, eikä se selvinnyt edes vuosien 2006 tai 2010 MM-kisojen karsintaan. Se onkin keskittynyt nuorisojalkapallon kehittämiseen ja kansainvälisen maaottelukokemuksen kerryttämiseen pelaamalla alueellisissa turnauksissa, kuten esimerkiksi Kaakkois-Aasian mestaruuskisoissa. Vuonna 2019 Filippiinit pääsi ensimmäisen kerran Aasian-mestaruuskisoihin, jossa se jäi alkulohkonsa viimeiseksi.
Jalkapallo on kuitenkin hyvin suosittua maassa, erityisesti Iloilon ja Negros Occidentalin provinsseissa sekä Mindanaon saarella.
Arvokisat > Maailmanmestaruuskilpailut

1930–1938 – Ei osallistunut
1950 – Jättäytyi pois
1954–1962 – Ei osallistunut
1966 – FIFA hyllytti maksamattomien palkkojen takia
1970–2006 – Ei osallistunut
1974–2006 – Jättäytyi pois
1978–1994 – Ei osallistunut
1998 – Ei selviytynyt karsinnoista
2002 – Ei selviytynyt karsinnoista
2006–2010 – Ei osallistunut
2014–2018  – Ei selviytynyt karsinnoista
Arvokisat > Aasian mestaruuskilpailut

1956 – Alkuerät
1960 – Karsintakierros
1964–1968 – Ei selviytynyt karsinnoista
1972–1976 – Ei osallistunut
1980–1984 – Ei selviytynyt karsinnoista
1988–1992 – Ei osallistunut
1996 – Diskattiin pelikelvottoman pelaajan peluuttamisesta
2000–2004 – Ei selviytynyt karsinnoista
2007 – Ei osallistunut
2011–2015 – Ei selviytynyt karsinnoista
2019 – Alkulohko
Aiheesta muualla

Filippiinien jalkapalloliitto
Kyösti Kytöjoki

Kyösti  Kytöjoki (s. 1960) on konnevetinen laulaja ja evankelista. Kytöjoki aloitti keikkailun vuonna 1977. Aluksi hän kiersi tanssilavoilla ja ravintoloissa kevääseen 1991 saakka. Sitten Kytöjoen elämässä tapahtui suuri muutos hänen tultuaan uskoon. Sen jälkeen hengellinen musiikki on ollut lähinnä hänen sydäntään. Häneltä on ilmestynyt tähän mennessä viisi hengellistä pitkäsoittoa.   Tuottajina ja kustantajina ovat olleet muun muassa Finngospel (nykyinen Naxos) ja Via music. Nykyään Kyösti Kytöjoki työskentelee suntiona Äänekosken seurakunnassa, jonka ohessa konsertoi ja keikkailee.
Diskografia

Kiitos ystävästä (1993)
Laulan elämästä – Petri Laitisen lauluja (1995,  FG-Music)
En elämältä pyydä enempää (2012,  Noice Light)
Sain kauniin maan (2014)
Aiheesta muualla

Kyösti Kytöjoki Suomen raamattuopiston sivuilla
Kytömaan Kyösti elämän estradilla. Konneveden joulu, 2012, nro 35, s. 50-51.  Konneveden kotiseutuyhdistys.
Taivaan värit -konsertti Alfa-TV:llä 29.4.2019[vanhentunut linkki]
Kyösti Kytöjoki IRR-TV:n haastattelussa Astu tarinaan 24.4.2020[vanhentunut linkki]
Kärväskylä

Kärväskylä on yksi Pihtiputaan kunnan muodostavista kylistä. Se sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä Pihtiputaan keskustasta sen itäpuolella. Kylä on Koliman rannalla ja kuivatun Kärväsjärven alueella.
Kärväskylä on suosittu asuinlähiönä.
Kuivaniemen tuulivoimapuisto

| Kuivaniemen tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
 Vatungin tuulivoimalat nähtynä Myllykankaan Merihelmen lintutornista. Etualalla Onsajanmatalan saari.
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Ii
Koordinaatit:  65°33′00″N, 25°06′50″E
Sähköverkkoon:  1995
Valmistunut:  1995
Laajennettu:  1998, 1999, 2002
Perustaja:  Vapo Oy
Rakennuttaja:  Vapo Oy
Omistaja:  Leppäkoski Group
Operaattori:  EPV Tuulivoima Oy 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Merikaapeli:  Kuivamatalalta satamaan
Korkeus:  0 m 
Pinta-ala:  24 ha 
Tuulivoimalat:  1 × Nordtank NTK500/37 (500 kW), 3 × NEG Micon NM44/750 (750 kW), 3 × NEG Micon NM48/750 (750 kW), 1 × Vestas V80/2000 (2 MW)
Kapasiteetti:  7 MW
Vuosituotanto:  10–15 GWh 
 fiKuivaniemen tuulivoimapuisto 
Commons:  luokka
Kuivamatalan kolme NEG Micon-mallista tuulivoimalaitosta.
Kuivaniemen tuulivoimapuisto on Pohjois-Pohjanmaalla Iin kunnassa Vatunkiin ja Kuivamatalalle rakennetuista kahdeksasta tuulivoimalaitoksista muodostuva tuulivoimapuisto. Niiden kokonaiskapasiteetti on 7,0 megawattia ja vuosituotanto on 10–15 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston on rakentanut pääosin Vapo Oy vuosina 1995–2002, sen on omistanut vuodesta 2012 alkaen Leppäkoski Group ja voimaloita operoi EPV Tuulivoima Oy .
Yleistä

Tuulivoimapuisto muodostuu kahdesta osasta: Kuivaniemessä sijaitsevasta Vatungin palvelusatamasta ja sen edustalla puolen kilometrin päässä sijaitsevasta Kuivamatalan saaresta. Tuulipuisto on rakennettu neljässä vaiheessa ja siinä toimii kahdeksan tuulivoimalaitosta. Tuulipuiston pituus on 1,0 kilometriä, leveys 0,5 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 24 hehtaaria.
VTT:n keräämässä tuulivoiman vuositilastoissa tuulipuiston voimaloita kutsuttiin aluksi tunnuksilla Kuivaniemi 1–7. Vuoden 2007 tilastoissa voimaloille annettiin yksilöivät tunnukset. Kuivaniemi 1 kutsuttiin jatkossa tunnuksella Vatunki 1, Kuivaniemi 2–4 oli siten Kuivamatala 1–3, Kuivaniemi 5–7 vastaavasti Vatunki 2,3 ja 5, ja viimeiseksi Kuivaniemi 8 oli Vatunki 6. Erehdyksestäkö johtuu, että tilastoista puuttui tunnus Vatunki 4?
Ensimmäinen Vatunkiin pystytetty tuulivoimalaitos on tanskalaisen Nordtankn valmistama NTK500/37. Sen napakorkeus on 35 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 37 metriä, ja sen kapasiteetti on 500 kilowattia eli 0,5 megawattia.
Kolme Kuivamatalalle pystytettyä tuulivoimalaitosta ovat tanskalaisen NEG Miconin valmistamaa NM44/750-mallia, joiden napakorkeus on 50 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 44 metriä, ja joiden kapasiteetti on 750 kilowattia eli 0,75 megawattia.
Seuuraavat, Vatungin satamaan pystytetyt voimalat, ovat NEG Miconin valmistamaa NM48/750-mallia, joiden napakorkeus ja teho ovat samat mutta tuuliturbiinin halkaisija on 48,2 metriä.
Toistaiseksi uusin tuulivoimalaitos on Vatunkiin rakennettu tanskalaisen Vestasin valmistama V80/2000, jonka napakorkeus on 78 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 80 metriä ja kapasitetti 2 000 kilowattia eli 2,0 megawattia.
Historiaa

Tuulivoimapuiston ensimmäisen voimalan rakensi Kuivaturve Oy vuonna 1995. Se oli  500 kilowatin tuulivoimalaitos (Kuivaniemi 1), joka käynnistyi elokuussa. Kolme vuotta myöhemmin rakennettiin Kuivamatalan saarelle voimalat Kuivaniemi 2–4 ja ne käynnistyivät lokakuussa 1998. Nämä voimalaitokset on VTT:n vuoden 1999 tilastoissa merkitty kuuluvaksi VAPOn tuulivoima Oy:lle. Tuulipuiston kapasiteetti nousi samalla 0,5 megawatista 2,75 megawattiin. Seuraavat tuulivoimalat rakennettiin Vatunkiin ensimmäisen lähelle. Ne käynnistyivät marraskuussa 1999 ja ne nimettiin aluksi tunnuksilla Kuivaniemi 5–7. Tuulipuiston kapasiteetiksi tuli 5,0 megawattia ja Kuivaniemi oli hetken Suomen toiseksi suurin tuulipuisto hieman isomman Reposaaren tuulipuiston jälkeen. Tuulipuiston viimeinen laajennus tapahtui joulukuussa 2002, kun Vatunkiin pystytettiin Vestasin valmistama tuulivoimala. Tuulipuiston kapasiteetti kohosi nyt seitsemään megawattiin ja Kuivaniemi sijoittui muutaman vuoden ajaksi neljän suurimman tuulipuiston joukkoon.
VTT:n tuotantotilastoissa ensimmäisen tuulivoimalan omistajaksi ilmoitetaan vuoteen 2001 asti Kuivaturve Oy, jolloin sen omistajaksi vaihdettiin VAPOn tuulivoima Oy. Tämän jälkeen kaikilla voimaloilla on sama omistaja. VAPO suunnitteli vuonna 2012 tuulipuiston uusimista, mutta se kaatui asukkaiden vastustukseen. Leppäkoski Group osti VAPOlta koko tuulipuiston vuonna 2012. Leppäkoski on osoittanut halukkuutta kehittää tuulivoimapuistoa eteenpäin tehdessään siihen tähtäävän ehdotuksen Kuivaniemen osakaskunnan kanssa vuonna 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuivaniemen tuulivoimapuisto Wikimedia Commonsissa
Kuivaniemen tuulipuisto (omistajan verkkosivut)
Kuusisaari

| Kuusisaari> Granö |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Kuusisaari korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Läntinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  30.2
Pinta-ala:  0,40 km² 
Väkiluku:  524  (2019)
Väestötiheys:  1310 as./km²
Osa-alueet:  on itse osa Munkkiniemen peruspiiriä
Postinumero(t):  00340
Lähialueet:  Lehtisaari, Vanha Munkkiniemi, Meilahti, Espoo
Kuusisaari (ruots. Granö) on saari Seurasaarenselän ja Laajalahden välissä Länsi-Helsingissä. Se on myös Munkkiniemen kaupunginosaan kuuluva osa-alue. Asukkaita Kuusisaaressa on 545 ja työpaikkoja 68 (1.1.2013). Alueen pientalot ovat Helsingin kalleimpia. Hintatasoon vaikuttaa osaltaan nostavasti se, että pääkaupunkiseudulle epätyypillisesti rannat ovat taloyhtiöiden omistuksessa.
Kuusisaaren halki kulkee vilkasliikenteinen Kuusisaarentie, joka johtaa Munkkiniemestä Kuusi- ja Lehtisaaren kautta Espoon Keilaniemeen.
Kuusisaaressa on muun muassa Didrichsenin ja Villa Gyllenbergin taidemuseot. Alueella on Saksan, Japanin, Bulgarian, Etelä-Korean, Unkarin ja Indonesian suurlähetystöt sekä Iranin suurlähettilään virka-asunto. Arkkitehtuurinsa puolesta kiinnostavana pidetyn Saksan suurlähetystön (Krogiuksentie 4) suunnitteli työryhmä Juha Leiviskä, Rosemarie Schnitzler ja Nicholas Mayow. Rakennus valmistui 1993.
Presidentti Kyösti Kallio asui talvisodan ajan Saksan suurlähetystön paikalla sijainneessa Larsron huvilassa, koska se katsottiin Helsinkiin kohdistuneen pommitusuhan vuoksi Presidentinlinnaa turvallisemmaksi. Huvilan oli aikanaan rakennuttanut kauppaneuvos Lars Krogius. Länsi-Saksa osti tontin suurlähetystöään varten vuonna 1982, minkä jälkeen huvila purettiin.
Luonnehdinta alueesta

Kuusisaaren rannoilta avautuu sisälahtimaisema. Lähetystöjen ja omakotitalojen lisäksi saarella on tasakattoisia tiilipintaisia rivitaloja, suuri osa niistä 1960- ja 1970-luvuilta. Valtionverotuksen alainen keskitulo 15–64-vuotiailla asukkailla henkeä kohti oli Kuusisaaressa 137 148 euroa vuonna 2008, eli pääkaupunkiseudun osa-alueista selvästi korkein ja noin 4,5 kertaa Helsingin keskituloa suurempi. Vuonna 2006 keskitulo oli 189 255, noin 7 kertaa Helsingin keskituloa suurempi. Kuusisaaren ja Lehtisaaren postinumeroalue 00340 on Suomen kuudenneksi suurituloisin: sen täysi-ikäisistä asukkaista 53 prosenttia kuului vuonna 2021 maan hyvätuloisimpaan viidennekseen.
Postinumeroalue 00340 Helsinki lukeutuu alueisiin, joilla asuntojen hinnat nousivat vuosien 2009–2014 aikana Helsingissä kaikkein vähiten, ja vuonna 2014 postinumeroalueen asuinneliöiden keskimääräinen myyntihinta myös laski. Kehitykseen on vaikuttanut Helsingin ja Vantaan seurakuntayhtymien suunnitelmat nostaa Lehtisaaresta omistamiensa tonttien vuokria merkittävästi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuusisaari Wikimedia Commonsissa
Architectural Map Guide. Helsinki-Espoo-Kauniainen-Vantaa. Association of Finnish Architects SAFA, 2000.
Roos, John E. Släkten Krogius. – Helsinki, 1924. Sivut 184–193.
Kuusisaari. Keskellä Kuusisaarensalmi ja Pikku Kuusisaari.
Laajakosken seisake

Laajakosken seisake (ratakm 234+150) on entinen rautatieliikennepaikka Kotkan radalla Kotkan Korkeakoskella välillä Kymi–Kierikkala. Seisake sijaitsi entisten Kymin kunnan ja myöhemmin Karhulan kauppalan alueella.
Liikennepaikka avattiin 1. toukokuuta 1931 ja lakkautettiin 1. joulukuuta 1955. Seisakkeen vieressä on ollut Laajakoskentien tasoristeys, joka poistettiin käytöstä vaarallisuutensa takia 5. heinäkuuta 2010.[lähde? ]
Kuivanto

Kuivannon kirkko syyskuussa 2012.
Kuivanto on kylä Orimattilan kaupungissa Orimattilan ja Lahden rajalla. Sen voidaan katsoa muodostuvan useista kylistä: Kuivanto,  Anttila, Isokylä, Katajala, Korvenpää, Koskunen, Köykkälä, Metsäkulma, Montari, Rahjala ja Rekola.
Kylässä toimii peruskoulun ala-aste (Kuivannon koulu), kyläjohtokunta ja lukuisia yhdistyksiä. Sen pellonreunat ovat myös hyvä lintuhavaintokohde. Kylätalona toimii satavuotias maamiesseuran talo, jossa järjestetään myös yksityistilaisuuksia. Kylässä on myös oma kirkko (Kuivannon kirkko) ja hautausmaa.
Kuivannosta tuli 2010 Päijät-Hämeen vuoden kylä. Siellä toimivat mm. Kuivannon Maamiesseura r.y., Kuivannon maatalousnaiset, Kuivannon Nuorisoseura ry ja Kuivannon metsästysseura ry.
Urheilutapahtumana kylässä on järjestetty vuodesta 1981 alkaen Kuivannon kymppi".
Historiaa

Kuivannolle perustettiin 1867 Koskusten kansakoulu.
Historiaa > 1918

Kuivannossa osasto Brandensteiniin kuuluva 225. reservijalkaväkirykmentti kävi taisteluita vuonna 1918 pyrkiessään Uudenkylän asemalle sekä suojatessaan sivustojaan. Kylässä on myös sotamuistomerkki Uudenkylän- ja Orimattilantien risteyksessä kaatuneille aliupseereille (Gustav Friedr. Wilh. Pehle 14.4.1888–15.4.1918 ja Heinrich Friedrich Müsse 31.8.1894–15.4.1918) sekä kahdelle miehistöön kuuluvalle (Otto Pilz 6.8.1876–15.4.1918 sekä Gustav Heinrich Niemann 23.7.1880–15.4.1918).
Aiheesta muualla

Kuivanto
Päijät-Hämeen lintutieteellinen yhdistys http://www.phly.fi/retkeilykohteet_lintupaikat_orimattila.php#kuivanto (Arkistoitu – Internet Archive)
Orimattila
Kuntakeskuksen osat ja kylät
Luonto
| --- | --- |
Järvet, lammikot ja lähteet sekä joet: Mallusjärvi - Hanijärvi - Iso Onkijärvi - Iso Salmijärvi - Kaitajärvi - Kalliojärvi - Koukkujärvi - Kylänjärvi - Kuustjärvi - Lammi - Mustajärvi - Nikkijärvi - Onkijärvi - Ojajärvi - Pahajärvi - Pyhäjärvi – Säyhtee - Salusjärvi - Tekemäjärvi - Tihaja - Tuhkurinjärvi - Valkeajärvi - Villikkalanjärvi – Vähä Onkijärvi - Ylemmäisjärvi
Luonnonsuojelualueet: Mallusjoen vanha metsä – Mieliäissuo
Luonnonmuodostumat: 
Nähtävyydet ja tapahtumat
| --- | --- |
Museot: Artjärven kotiseutumuseo – Orimattilan kotiseutumuseo - Orimattilan taidemuseo – Pullomuseo
Rakennukset ja alueet: Orimattilan kirkko
Kiinteät muinaisjäännökset: Mallusjoen jäännökset
Patsaat ja veistokset: J. H. Erkon patsas
Tapahtumat: Orimattila Kantri
Muuta: Orimattilan nuorisoseura
Urheilu
| --- | --- |
Liikuntapaikat: Orimattilan urheilutalo - Orimattilan ampumarata
Urheiluseurat: Heinämaan Pallo (salibandy) - Orimattilan Badminton Club (sulkapallo) - Orimattilan Invalidit (vammaisliikunta) - Orimattilan Judoseura (judo) - Orimattilan Jymy (ammunta, ampumahiihto, hiihto, koripallo, kuntourheilu, lentopallo, uinti, yleisurheilu) - Orimattilan Karate (karate) - Orimattilan Latu (kuntoliikunta) - Orimattilan Moottorikerho (moottoripyöräurheilu) - Orimattilan Voimistelijat (naisvoimistelu) - Orimattilan Pedot (jalkapallo, jääkiekko) - Orimattilan Seudun Urheiluampujat (urheiluammunta) - Orimattilan Ratsastajat (ratsastus) - Orimattilan Taekwondoseura ry (taekwondo) - Orimattilan Tennis (tennis) - Orimattilan Toive (hiihto, moottoriurheilu, kuntourheilu, yleisurheilu) - Orimattilan Urheiluautoilijat (autourheilu) - Rastivarsat (suunnistus, hiihtosuunnistus, kuntourheilu) - Vartion Ratsutilayhdistys ry (ratsast
Liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikennekeskukset: Orimattilan linja-autoasema
Hollolan kautta kulkevat tiet: seututie 162 - seututie 167
Orimattilan kautta kulkevat radat: Lahden oikorata - rataosuus 252 Lahti-Loviisa satama
Sisäiset liikenneväylät: seututie 162 - seututie 167
Muuta Orimattilaan liittyvää
| --- | --- |
Kunta ja hallinto: Kunnanvaltuusto – Vaakuna
Media: Etelä-Suomen Sanomat – Orimattilan Sanomat – Seutuneloset - Radio Voima
Oppilaitokset: Erkko-lukio
Muuta Orimattilaan liittyvää: Orimattilan seurakunta – Orimattilan suojeluskunta – Hollolan rovastikunta – Päijät-Hämeen keskussairaala -
Lagerborg

Lagerborg-aatelissuvun vaakuna
"Kuvernöörin muistomerkki" - Robert Wilhelm Lagerborgin muistomerkki Oulun hautausmaalla
Lagerborg on ruotsalainen aatelissuku, jonka yksi sukuhaara on introdusoitu Suomen aateliin sukuna numero 105. Suvun juuret ovat Ruotsin Värmlannissa ja sen vaiheet tunnetaan 1500-luvulta alkaen. Suvun kantaisä, everstiluutnanti Olof Olofsson Skragge aateloitiin suuren Pohjan sodan aikana 1719 ja introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen sukuna numero 1620. Suomalaisen haaran kantaisä Karl Lagerborg muutti maahan vuonna 1731. Suku sammui Suomessa mieslinjalta vuonna 1961 ja kokonaan vuonna 2004.