stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gloster Gauntlet
Kehityshistoria

Ison-Britannian ilmailuministeriön spesifikaattiin F.10/27 perustuen Gloucestershire Aircraft Company (vuodesta 1926 lähtien Gloster Aircraft Company Limited) toteutti prototyypin SS.18 (J9125), jonka suunnitteli tehtaan pääsuunnittelija H.P.Folland. Duralumiini- ja teräsrunkoisen, kangasverhouksella ja duralumiinilevyillä päällystetyn koneen ensilento lennettiin tammikuussa 1929. Hyvistä lento-ominaisuuksista huolimatta prototyyppi hävisi kuitenkin kilpailun Bristol-tehtaan Bulldogille, eikä päässyt sarjatuotantoon. Syynä tähän oli lähinnä epäluotettava voimalaite. Prototyypin kehittämistä jatkettiin korvaamalla alkuperäinen Mercury II A -moottori Jupiter VII F -moottorilla (projektinimeksi tuli SS.18 A). Koneeseen tarpeeksi voimakkaan moottorin etsintää jatkettiin varustamalla kone 560 hv:n Armstrong Siddeley Panther III -moottorilla (SS.18 B). Myöhemmin palattiin koneen vakavuusongelmien takia kuitenkin takaisin Jupiteriin (SS.19). Moottorikokeilut päätti 640 hv:n Bristol Mercury VIS.2, jolla varustettuna J9125 (SS.19 B) oli ensimmäisen tuotantomallin (Gauntlet I) kaltainen prototyyppi. Vuonna 1933 koneen suorituskyky ja lento-ominaisuudet oli viimein saatu kehitettyä sarjavalmistuksen vaatimalle tasolle.
Ison-Britannian ilmailuministeriö tilasi 24 kpl Gauntlet I -koneita helmikuussa 1934. Tilaus ei kuitenkaan ehtinyt ajoissa. Samana vuonna lamakauden seurauksena pahoin velkaantunut Gloster-yhtiö joutui Hawker Aircraft Limitedin haltuun. Tehtaan valmistamat konetyypit säilyttivät kuitenkin edelleen alkuperäisen nimensä omistajan vaihdoksesta huolimatta. 25. toukokuuta 1935 luovutettiin ensimmäiset Gauntlet I -sarjakoneet laivuekäyttöön (No. 19 Squadron). Samana vuonna ilmailuministeriö tilasi kaksi sarjaa (yht. 204 kpl) Gauntlet II -koneita. Kone erosi joiltakin osin Gauntlet I:stä. Omistajanvaihdoksen myötä joitakin Hawker-tehtaan työmenetelmiä otettiin II-sarjassa käyttöön. Takarunko kokonaisuudessaan sekä siipisalkojen rakenne poikkesi rakenteeltaan alkuperäisestä. Ulkonäöllisesti merkittävin muutos oli 2-lapaisen puupotkurin vaihtaminen 3-lapaiseen Fairey Reed -metallilevypotkuriin.
Käyttö Tanskassa

Tanska lunasti lokakuussa 1934 lisenssin valmistaakseen 17 konetta maavoimien ilmajoukkojen varikolla (tansk. Flyvetroppernes Vaerksteder) Kööpenhaminassa. Hallitus maksoi lisenssistä Gloster Aircraft Companylle 3 750 puntaa. Lisäksi hallitus osti yhden Gauntlet I -koneen (tunnus K4081) käytettäväksi mallina lisenssivalmistuksessa. Kone ostettiin ilman katteita ja moottoria ja siitä maksettiin Glosterille 2 700 puntaa. Majuri H. L. V. Bjarkov teki koneella ensilennon huhtikuussa 1936, jolloin se merkittiin tunnuksella J-21 tyyppimerkinnällä II J.
Tanskan armeijan ilmavoimien varikon valmistamat koneet saivat tunnukset J-22:sta J-38:aan ja niiden valmistusnumerot olivat 86 - 102. Kaksi ensimmäistä valmistui syyskuussa ja neljätoista valmistui vuoden 1937 aikana ja viimeinen tammikuussa 1938. Koneet sijoitettiin 1. laivueeseen Vaerloseen lähelle Kööpenhaminaa. Koneista viisi tuhoutui lento-onnettomuuksissa ja Saksan ilmavoimien rynnäköidessä tukikohtaan 9. huhtikuuta 1940 tuhoutui J-32. Miehityksen aikana loput kaksitoista konetta sijoitettiin varastoon ja niiden lopullisesta kohtalosta ei ole tietoa.
Käyttö Suomessa

Talvisodan alettua Etelä-Afrikan liittovaltio lahjoitti Suomelle 29 RAF:lta ostamaansa Gauntlet II -konetta. Näistä kuitenkin vain 25 laivattiin Englannista Ruotsiin, jossa osa (9) koottiin Centrala Flygverkstadenissa Malmslättissä ja lennettiin Suomeen 10. maaliskuuta – 12. huhtikuuta 1940. Loput 16 kuljetettiin laivalla Suomeen toukokuussa 1940. Näistä koneista lentokuntoisiksi saatettiin 15, joten Suomen ilmavoimilla oli käytössään 24 Gauntlet II-konetta rekisterinumeroilla GT-395 – GT-418.
Koneet eivät ehtineet talvisotaan. Jatkosodan alkaessa koneet olivat jo vanhentuneita, joten niitä käytettiin tiedustelu- ja täydennyslentolaivueiden harjoituskoneina. Kesällä 1942 jäljellä olevat koneet siirrettiin Kauhavalle Lentosotakoulun käyttöön. Maaliskuussa 1940 alkanut palvelus jatkui lähes sodan loppuun. 15. helmikuuta 1945 koneet varastoitiin lentovarikolle ja ne poistettiin ilmavoimien kalustosta 2. tammikuuta 1950.
Museo-Gauntlet Suomessa

Suomessa on experimental-koneeksi rekisteröity lentokelpoinen Gloster Gauntlet II, GT-400 (OH-XGT). Tämän koneen omistaa Lentotekniikan Kilta, joka entisöi sen vuonna 1982. Kone palkittiin tuolloin maailman parhaiten entisöidyksi koneeksi. Kone on nähtävissä kesäisin Karhulan ilmailumuseossa, talvisin sitä säilytetään Jämsän Kuoreveden Hallissa. Se on ainoa tyyppinsä edustaja maailmassa.
Kone koostuu kahden vuonna 1976 Juupajoelta löytyneen Gauntletin jäännöksistä. Kunnoltaan parempi kone, rekisterinumeroltaan GT-400 (englantilainen sarjanumero s/n K5271), otettiin entisöinnin kohteeksi. Kone oli otettu RAF:n käyttöön 14. tammikuuta 1936 ja se tuotiin Suomeen 12. huhtikuuta 1940. Sitä käytettiin Täydennyslentolaivue 35:n ja Pommituslentolaivue 46:n harjoituskoneena ja se poistettiin käytöstä 134 lentotunnin jälkeen 13. helmikuuta 1945. Alkuperäismallista Bristol Mercury -moottoria ei ollut saatavilla, joten koneeseen asennettiin ilmavoimien Percival Pembroke -koneesta peräisin oleva 520 hv:n Alvis Leonides -moottori. Koneen pyörät ovat peräisin Polikarpov I-153 -hävittäjästä. Kunnostuksen jälkeen koneella oli lennetty yli 260 tuntia vuoteen 2006 mennessä.
Talveksi 2019–2020 OH-XGT siirretään Räyskälän lentokentälle, missä sijaitsevassa lämpimässä lentokonehallissa siipien kangaspinnoite uudistetaan ja moottori vaihdetaan edellistalvena tarkastettuun ja huollettuun toiseen Alvis Leonides -moottoriin, joka on saatu vaihtamalla Suomen Ilmavoimamuseolta. [lähde? ]
Tekniset tiedot (Gauntlet II)

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.&&&&008,00 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&09.09900009,99 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.0800003,08 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&029.060000029,6 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01225.&&&&001 225 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&01800.&&&&001 800 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Bristol Mercury VI S2 -yhdeksänsylinterinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0477.&&&&00477 kW (&&&&&&&&&&&&0640.&&&&00640 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0370.&&&&00370 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&&0725.&&&&00725 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&010210.&&&&0010 210 m
Nousuaika: 9 min 6 000 metriin
Aseistus
2 × 7,7 mm konekivääriä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Liukko, Kirmo: Viimeinen Gloster Gauntlet Ruotuväki.  6.7.2019.
Gloster Gauntlet Airwar.ru. (venäjä)
http://www.planet.fi/~mohman/kymimusfin.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Entisöity Gloster Gauntlet lennolla Selänpään lentokentän yllä
OH-XGT Tampereen ilmailunäytöksessä
Granvik

Granvik on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Bror-Anton Granvik (1917–1997), metsätieteilijä, professori
Carl-Johan Granvik (s. 1949), pankinjohtaja, rahoitusneuvos, Ragnar Granvikin poika
Erik Granvik (1917–2013), opettaja, kirjailija
Joel Granvik (1892–1959), opettaja, toimittaja, kirjailija
Mikael Granvik (s. 1977), tähtitieteilijä
Nils-Anders Granvik (1944–2021), maanviljelijä, kansanedustaja, maanviljelysneuvos, Ragnar Granvikin poika
Ragnar Granvik (1910–1997), maanviljelijä, kansanedustaja, kunnallisneuvos
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Miesten Superpesiksen kausi 2001

| --- | --- |
Järjestyksessä:  12
Joukkueita:  14
Runkosarja
Päiväys:  19. toukokuuta – 12. elokuuta
Voittaja:  Sotkamon Jymy
Lyöjäkuningas:  Petri Raittila (Ulvilan Pesä-Veikot)
Etenijäkuningas:  Tuomas Tervonen (Kiteen Pallo -90)
Kärkilyöntikuningas:  Marko Honkola (Seinäjoen Maila-Jussit)
Paras pelaaja:  Toni Kohonen (Sotkamon Jymy)
Vuoden lukkari:  Toni Kohonen (Sotkamon Jymy)
Pudotuspelit
Päiväys:  15. elokuuta – 13. syyskuuta
Mestari:  Sotkamon Jymy
Hopeaa:  Kiteen Pallo -90
Pronssia:  Pattijoen Urheilijat
Sarjakarsinta
Nousija(t):  Puijon Pesis Kinnarin Pesis
Putoaja(t):  Alajärven Ankkurit Loimaan Palloilijat Jyväskylän Kiri Haminan Palloilijat
Muut sarjat
Alempi sarja:  Ykköspesis
Naisten kausi:  Naisten Superpesis
   ← 2000  2002 →
Miesten Superpesiksen kausi 2001 oli Suomen Pesäpalloliiton järjestämän pesäpallon korkeimman sarjatason Superpesiksen 12. kausi. Kausi alkoi 19. toukokuuta ja päättyi 13. syyskuuta 2001.
Suomen-mestaruuden voitti Sotkamon Jymy, jolle mestaruus oli kahdeksas kautta aikain. Sotkamo kukisti loppuottelusarjassa 3–0 Kiteen Pallon. Pronssiottelusarjassa Pattijoen Urheilijat voitti Hyvinkään Tahkon 2–0.
Sarja pienennettiin kahdentoista joukkueen sarjaksi seuraavaksi kaudeksi. Kauden päätteeksi sarjasta putosivat Alajärven Ankkurit, Loimaan Palloilijat, Jyväskylän Kiri ja Haminan Palloilijat. Ykköspesiksestä sarjaan nousivat Puijon Pesis ja Järvenpään Pesis.
Joukkueet

| Joukkue | Paikkakunta | Kotistadion | Perustettu | Pääsarjaan | Pelinjohtaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alajärven Ankkurit | Alajärvi | Kitro | 1944 | 1973 | Matti Iivarinen |
| Haminan Palloilijat | Hamina | Vallikenttä | 1928 | 1996 | Jari Penttinen |
| Hyvinkään Tahko | Hyvinkää | Pihkala | 1915 | 1975 | Olli Hartikainen |
| Imatran Pallo-Veikot | Imatra | Linnalan kenttä | 1955 | 2000 | Raimo Bragge |
| Jyväskylän Kiri | Jyväskylä | Hippos | 1930 | 1974 | Mika Peltonen |
| Kankaanpään Maila | Kankaanpää | Pohjanlinna | 1958 | 1998 | Jukka Peltoniemi |
| Kiteen Pallo -90 | Kitee | Rantakenttä | 1990 | 1990 | Pasi Virtanen |
| Koskenkorvan Urheilijat | Ilmajoki | Koskenkorvan Pp-Stadion | 1945 | 1999 | Matti Verto |
| Loimaan Palloilijat | Loimaa | Loimaan pesäpallostadion | 1931 | 2000 |  |
| Oulun Lippo | Oulu | Raksila | 1955 | 1990 |  |
| Pattijoen Urheilijat | Pattijoki | Rännäri | 1928 | 1997 | Santeri Haipus |
| Seinäjoen Maila-Jussit | Seinäjoki | Ilkka-areena | 1932 | 1969 | Vesa Mattila |
| Sotkamon Jymy | Sotkamo | Hiukka | 1909 | 1989 | Olli Viljaranta |
| Ulvilan Pesä-Veikot | Ulvila | Friitalan pesäpallostadion | 1957 | 1999 |  |
Sarjajärjestelmä

Runkosarjassa pelattiin kaksinkertainen sarja kaikkien joukkueiden kesken. Yhteensä runkosarjassa pelattiin 28 ottelua joukkuetta kohden. Kahdeksan parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin ja neljä viimeistä Superpesiskarsintaan. Pudotuspelit pelattiin paras viidestä -järjestelmällä lukuun ottamatta pronssiotteluita, jotka pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä.
Superpesiskarsinnassa runkosarjan neljä heikointa kohtasivat Ykköspesiksen neljä parasta joukkuetta. Karsintasarja pelattiin yksinkertaisena ja kaksi parasta joukkuetta saivat oikeuden pelata Superpesiksessä kaudella 2002.
Runkosarja

| Sij>  | Joukkue | O | V | VS | HS | H | TJ | PJ | JE | P | Karsinta tai putoaminen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Sotkamo | 28 | 17 | 7 | 3 | 1 | 307 | 134 | +173 | 68 | Pudotuspelit |
| 2 | Hyvinkää | 28 | 16 | 6 | 2 | 4 | 318 | 173 | +145 | 62 | Pudotuspelit |
| 3 | Kitee | 28 | 14 | 8 | 3 | 3 | 292 | 120 | +172 | 61 | Pudotuspelit |
| 4 | Pattijoki | 28 | 9 | 14 | 3 | 2 | 250 | 149 | +101 | 58 | Pudotuspelit |
| 5 | Ulvila | 28 | 11 | 8 | 2 | 7 | 225 | 162 | +63 | 51 | Pudotuspelit |
| 6 | Koskenkorva | 28 | 10 | 6 | 4 | 8 | 307 | 216 | +91 | 46 | Pudotuspelit |
| 7 | Oulu | 28 | 8 | 8 | 5 | 7 | 208 | 155 | +53 | 45 | Pudotuspelit |
| 8 | Seinäjoki | 28 | 4 | 8 | 6 | 10 | 187 | 218 | −31 | 34 | Pudotuspelit |
| 9 | Imatra | 28 | 4 | 8 | 5 | 11 | 185 | 221 | −36 | 33 |  |
| 10 | Kankaanpää | 28 | 4 | 6 | 2 | 16 | 132 | 214 | −82 | 26 |  |
| 11 | Jyväskylä | 28 | 2 | 5 | 8 | 13 | 166 | 258 | −92 | 24 | Superpesiskarsinta |
| 12 | Alajärvi | 28 | 4 | 2 | 4 | 18 | 171 | 310 | −139 | 20 | Superpesiskarsinta |
| 13 | Hamina | 28 | 4 | 1 | 5 | 18 | 105 | 290 | −185 | 19 | Superpesiskarsinta |
| 14 | Loimaa | 28 | 0 | 2 | 4 | 22 | 101 | 334 | −233 | 8 | Superpesiskarsinta |
↑  Runkosarjassa pelattiin kaksinkertainen sarja kaikkia joukkueita vastaan (28 ottelua).
↑  Sijoille 1–8 sijoittuneet etenivät pudotuspeleihin.
↑  Sijoille 11–14 sijoittuneet pelasivat Ykköspesiksen neljää parasta joukkuetta vastaan Superpesiskarsinnan sarjassa säilymisestä.
Pudotuspelit

Pudotuspelit pelattiin paras viidestä -periaatteella lukuun ottamatta pronssiotteluita, jotka pelattiin paras kolmesta -menetelmällä. Otteluparit muodostettiin runkosarjan sijoitusten perusteella. Kotietu oli runkosarjassa paremmin sijoittuneella joukkueella.
Pudotuspelit > Turnauspuu

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Puolivälierät | Puolivälierät |  |  | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelut | Loppuottelut |
 
|   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  Sotkamon Jymy  |  3  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  Sotkamon Jymy  |  3  |  |  |   |   |  |  |  |  |
|   |  Seinäjoen Maila-Jussit  |  0  |  |  |   |   |  |  |  |  |
|   |  Seinäjoen Maila-Jussit  |  0  |  |  |  Sotkamon Jymy  |  3  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  |  Sotkamon Jymy  |  3  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  |  Pattijoen Urheilijat  |  0  |  |  |  |  |
|   |  Hyvinkään Tahko  |  3  |  |  |  Pattijoen Urheilijat  |  0  |  |  |  |  |
|   |  Hyvinkään Tahko  |  3  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|   |  Oulun Lippo  |  2  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|   |  Oulun Lippo  |  2  |  |  |  |  |  |  |  Sotkamon Jymy  |  3  |
|   |   |   |  |  |  |  |  |  |  Sotkamon Jymy  |  3  |
|   |   |   |  |  |  |  |  |  |  Kiteen Pallo -90  |  0  |
|   |  Kiteen Pallo -90  |  3  |  |  |  |  |  |  |  Kiteen Pallo -90  |  0  |
|   |  Kiteen Pallo -90  |  3  |  |  |   |   |  |  |  |  |
|   |  Koskenkorvan Urheilijat  |  1  |  |  |   |   |  |  |  |  |
|   |  Koskenkorvan Urheilijat  |  1  |  |  |  Hyvinkään Tahko  |  0  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  |  Hyvinkään Tahko  |  0  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  |  Kiteen Pallo -90  |  3  |  |  | Pronssiottelut | Pronssiottelut |
|   |  Pattijoen Urheilijat  |  3  |  |  |  Kiteen Pallo -90  |  3  |  |  | Pronssiottelut | Pronssiottelut |
|   |  Pattijoen Urheilijat  |  3  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|   |  Ulvilan Pesä-Veikot  |  0  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|   |  Ulvilan Pesä-Veikot  |  0  |  |  |  |  |  |  |  Hyvinkään Tahko  |  0  |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  |  Hyvinkään Tahko  |  0  |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  |  Pattijoen Urheilijat  |  2  |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  |  Pattijoen Urheilijat  |  2  |
Pudotuspelit > Pronssiottelu

| Hyvinkään Tahko – Pattijoen Urheilijat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5. syyskuuta 2001 | Hyvinkää | Pattijoki | 1–2 (0–5, 4–2, 0–2) | Raportti |
| 8. syyskuuta 2001 | Pattijoki | Hyvinkää | 1–0 (8–1, 7–7) | Raportti |
Pattijoki voitti SM-pronssia otteluvoitoin 2–0.
Pudotuspelit > Loppuottelu

| Sotkamon Jymy – Kiteen Pallo -90 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8. syyskuuta 2001 | Sotkamo | Kitee | 2–1 (1–2, 5–0, 3–0) | Raportti |
| 9. syyskuuta 2001 | Kitee | Sotkamo | 0–2 (2–4, 2–4) | Raportti |
| 13. syyskuuta 2001 | Sotkamo | Kitee | 2–0 (3–2, 7–1) | Raportti |
Sotkamo voitti Suomen-mestaruuden otteluvoitoin 3–0. Kitee sai SM-hopeaa.
Superpesiskarsinta

Superpesiskarsinnassa Superpesiksen runkosarjan neljä heikointa kohtasivat Ykköspesiksen neljä parasta joukkuetta yksinkertaisessa sarjassa. Karsintasarjan kaksi parasta saivat oikeuden pelata Superpesistä kaudella 2002.
| Sij>  | Joukkue | O | V | VS | HS | H | TJ | PJ | JE | P | Karsinta tai putoaminen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Kuopio | 7 | 4 | 2 | 1 | 0 | 60 | 22 | +38 | 17 | Superpesikseen |
| 2 | Järvenpää | 7 | 3 | 2 | 1 | 1 | 78 | 43 | +35 | 14 | Superpesikseen |
| 3 | Alajärvi | 7 | 4 | 1 | 0 | 2 | 57 | 48 | +9 | 14 | Ykköspesikseen |
| 4 | Loimaa | 7 | 1 | 3 | 2 | 1 | 75 | 53 | +22 | 11 | Ykköspesikseen |
| 5 | Jyväskylä | 7 | 0 | 4 | 1 | 2 | 43 | 59 | −16 | 9 | Ykköspesikseen |
| 6 | Vimpeli | 7 | 1 | 2 | 1 | 3 | 54 | 65 | −11 | 8 | Ykköspesikseen |
| 7 | Haapajärvi | 7 | 0 | 1 | 4 | 2 | 52 | 87 | −35 | 6 | Ykköspesikseen |
| 8 | Hamina | 7 | 0 | 0 | 2 | 5 | 31 | 73 | −42 | 2 | Ykköspesikseen |
Tasapisteisiin päätyneet Järvenpään Pesis ja Alajärven Ankkurit pelasivat Ulvilassa uusintaottelun Superpesispaikasta 12. syyskuuta 2001. Ottelu päättyi Järvenpään 2–1 (2–3, 6–2, 2–0) voittoon.
Mohéli

Kartta Mohélista
| --- | --- |
Sijainti:  Komorit 
Vesialue:  Mosambikin kanaali
Merialue:  Intian valtameri
Korkein kohta:  Mzé Koukoulé, 790 m
Pinta-ala:  290 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  51 600
Asutuskeskukset:  Fomboni
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mohéli eli Mwali on Mosambikin kanaalissa sijaitsevien Komorien kolmanneksi suurin saari Iso-Komorin ja Anjouanin välissä, ja se on Komorien kolmesta pääsaaresta pienin. Saari on tuliperäinen ja sen pinta-ala on 290 neliökilometria. Matkaa luoteessa sijaitsevaan Komorien pääsaareen on 50 kilometriä. Mohélin lentokenttä sijaitsee hieman itään pohjoisrannalla sijaitsevasta saaren pääkaupungista Fombonista, jossa on myös hyvä satama. Saaren itäosan ympäri kulkee maantie. Korkein piste on 790 metriä korkea Mzé Koukoulé. Kraaterijärvi Dziani-Bondouni on tärkeä makean veden lähde. Mohélin eteläpuolella on lukuisia pikkusaaria kuten Île Canzouni, ja Île Chandzi sekä Île Ouenefou (Shishiwa Unefu), jossa on toiminut leprasiirtola.
Väestö

Asukkaita saarella on noin 51 600 vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan, ja saaren pääkaupunki Fomboni on suurin kaupunki 17 300 asukkaallaan. Eteläisen Niou-Machouen kaupungin lähellä on myös mainittavia satamapaikkoja. Saaren asukkaat puhuvat shimwalin kieltä ja ovat alkuperältään osin Arabiasta, osin Afrikasta ja osin Madagaskarilta. Saarilla viljellään kahvia, kaakaota, kookosta ja tuoksuilangiaa, jota käytetään muun muassa kosmetiikkateollisuudessa nimellä Ylang-ylang.
Historia

Mohéli kuului vuoteen 1832 Anjouanin sulttaankuntaan, kunnes madagaskarilainen Ramanateka-dynastia valtasi koko Komorien saariston mukaan lukien nykyään omasta tahdostaan Ranskan merentakaisiin alueisiin kuuluvan Mayotten saaren Komorien itäpuolella. Ranska valtasi koko alueen monien vaiheiden jälkeen vuonna 1897. Vuonna 1975 koko saariryhmä yhdistyi Komorien valtioksi vastahakoista Mayottea lukuun ottamatta. Vuonna 1997 Mohéli samoin kuin Anjouan pyrkivät itsenäistymään saarivaltiosta, mutta kansanäänestys voitti säilymisen Komoreissa.
Luonto

Mohéli on ainoa paikka maailmassa, jossa elää uhanalainen mwalinpöllönen (Otus moheliensis). Saaren korkeimmat alueet ovat säilynet trooppisena metsänä, samoin leprasaarena tunnettu Shishifa Unefu. Sademetsästä suuri osa on suojelualuetta, ja siellä elää muitakin harvinaisia eläinlajeja, varsinkin lintuja, mutta myös matelijoita sekä nisäkkäista comorosaartenlenkko.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Mohéli
Sable Beach Mohélilla
Ranskalainen 2c postimerkki 1906 Mohélin päällepainamalla
Käännös suomeksi
Naturalis

Naturalis on Lapuan patruunatehtaan kehittämä lyijytön metsästysluoti. Naturalis-luoti on 99% kuparia. Sen erikoisuus on painetta säätelevä venttiili, joka kontrolloi luodin laajentumista. Luoti sienettyy osumassa välittömästi vähintään kaksinkertaiseksi. Naturalis toimii täydellisesti 500-1 000 m/s lähtönopeuksissa ja sen jäämäpaino on jopa 100%. Naturaliksen energiavaikutus on voimakas, haavat ovat puhtaita ja lihahävikki minimaalinen.
Naturalis-luoteja on valmistettu vuodesta 2002 alkaen. Lyijyhaulit on kielletty kosteikkoalueilla. Lyijyammusten käytön täyskielto Euroopan unionissa on valmisteilla. Uudet lyijyttömät luodit ovat suorituskykyisempiä kuin perinteiset lyijyluodit.
Naturalis-luodin kaliiperit

.243 Win. (6.16 × 51)
6.5 × 55 SE
.308 Win. (7.62 × 51)
.30-06 Spring.
.300 Win. Mag.
.338 Lapua Mag. (8.6 × 70)
9.3 × 62
9.3 × 74R
HSC Almudaina Dos

| HSC Almudaina Dos |
| --- | --- |

Lippuvaltio:   Italia
Kotipaikka:  La Spezia
Aiemmat nimet:  HSC SuperSeaCat One (1997–2006)
Rakennustelakka:  Fincantieri, Genova, Italia
Vesillelasku:  1997
Tekniset tiedot
Kansien määrä:  4
Pituus:  100,3 m
Leveys:  17,1 m
Syväys:  2,6 m
Bruttovetoisuus (GT):  4 500
Nettovetoisuus (NT):  1 409
Koneisto:  4 × Ruston 20RK270 -dieselmoottoria
Koneteho:  28 000 kW
Nopeus:  38 kn
Matkustajia:  671
Autokapasiteetti:  140 henkilöautoa
Sisaralukset:  HSC SuperSeaCat Three HSC SuperSeaCat Four
Lähteet:  
HSC Almudaina Dos on Acciona Transmediterranean operoima laiva. Alus rakennettiin vuonna 1997 Italiassa Fincantierin telakalla Riva Trigosossa, ja sen alkuperäinen nimi oli HSC SuperSeaCat One. Se liikennöi kesäkuusta elokuuhun 2005 Helsinki–Tallinna-reitillä pika-aluksena Silja Linen operoimana.
Laivan pituus on 100,3 metriä ja leveys 17,1 metriä. Syväys on 2,6 metriä ja aluksen bruttovetoisuus (GT) 4 500. Autoja se pystyy kuljettamaan noin 140 kappaletta ja matkustajia 671. Aluksen koneisto koostuu neljästä Ruston 20RK270 -dieselistä, joiden teho siirretään vesisuihkupropulsioon. Koneiden yhteisteho on 27 500 kilowattia. Alus pystyy saavuttamaan 38 solmun matkanopeuden, joka on huomattavasti enemmän kuin tavallisten matkustajalauttojen matkanopeus.
Alus kuului Siljan omistajayhtiön vähennystoimenpiteisiin, ja siksi se poistui laivastosta. Se myytiin vuonna 2006 Acciona Transmediterranea -varustamolle, joka antoi alukselle nimeksi Almudaina Dos.
Moabit

Moabitin sijainti Mitten hallintoalueella (iso kuva) ja Mitten hallintoalueen sijainti Berliinissä (pieni kuva)
Moabitin kartta
Spreejokea Moabitissa, oikealla Saksan sisäministeriön rakennus
Moabit on kaupunginosa (saks. Ortsteil) Berliinissä Mitten hallintoalueella (Bezirk). Vuodesta 1920 vuoden 2001 hallintouudistukseen asti Moabit oli osa Tiergartenin hallintoaluetta. Vuoden 2020 lopussa Moabitin asukasluku oli 81 021. Kaupunginosan pinta-ala on 7,72 km² ja väestötiheys 10 495 as./km². Kaupunginosa on keinotekoinen saari – sitä rajaavat vesiväylät Berlin-Spandauer Schifffahrtskanal, Westhafenkanal ja Charlottenburger Verbindungskanal sekä Spreejoki.
Historia

Uskonpakolaiset hugenotit saapuivat asuttamaan Moabitin aluetta 1600- ja 1700-luvulla. 1700-luvulla alkoi myös alueen sotilaallinen käyttö. 1800-luvulla teollistumisen myötä Moabitin asukasluku kasvoi suuresti ja alue liitettiin Berliiniin vuonna 1861. Sleesiasta tulleet katoliset työläiset perustivat vuonna 1867 tehtailija August Julius Albert Borsigin tuella Berliinin ensimmäisen uskonpuhdistuksen jälkeisin luostarin (Dominikanerkloster St. Paulus) Moabitiin. Vuonna 1920 Moabitin kaupunginosasta tuli osa tuolloin luotua Tiergartenin hallintoaluetta. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä kaupunginosa kasvoi ja teollistui nopeasti; kaupunginosan länsiosassa teollisuuden aikakaudesta muistuttavat useat vanhat tehdasrakennukset sekä yhä toiminnassa oleva Siemensin turbiinitehdas.
Berliinin jaon aikana Moabit oli Länsi-Berliinin keskusta-alueen itäisimpiä osia ja reuna-alueita.
Väestö

Moabitin asukasluku on nykyisin noin 80 000. Korkeimmillaan asukasluku oli vuonna 1910, jolloin alueella oli noin 190 000 asukasta. Vielä 1800-luvun alkupuolella Moabitin asukasluku oli vain muutamia satoja. Vuoden 2020 lopussa 52 prosentilla Moabitin asukkaista oli ulkomaalaistausta.
Nähtävyydet

Berliinin päärautatieasema, rakennettu 1995–2006 arkkitehti Meinhard von Gerkanin suunnitelmien pohjalta
Hamburger Bahnhof, rakennettu rautatieasemaksi 1846–1847, nykyisin taidemuseo
St. Johannis, vuonna 1835 Karl Friedrich Schinkelin suunnitelmien pohjalta rakennettu ja myöhemmin laajennettu kirkko
Heilandskirche, vuosina 1892–1894 rakennettu evankelinen kirkko, arkkitehti Friedrich Schulze
Reformationskirche, vuosina 1905–1907 rakennettu uusgotiikkaa edustava evankelinen kirkko
Arminius-Markthalle, vuonna 1891 avattu perinteinen kauppahalli
Westhafen, Berliinin suurin satama