stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yama

Tiibetiläinen kuvaus Yamasta. 1600-luvun puolivälin ja 1700-luvun alun väliltä, The Metropolitan Museum of Art.
Yama (sanskritiksi यम), myös Yamarāja (sanskritiksi यमराज), Tiibetissä Shinje (tiibetiksi གཤིན་རྗེ།), Kiinassa Yánluówáng (kiin. 閻羅王) ja Japanissa Enma daiō (jap. 閻魔大王), on alun perin hindulainen kuoleman jumala. Hän esiintyy Veda-kirjoissa, joissa hänen sanotaan olleen kaikkein ensimmäisin kuollut mies. Hän varjelee etelää (kuolleiden ilmansuuntaa) ja siellä sijaitsevaa manalaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yama Wikimedia Commonsissa
Warren E. Burger

| Warren E>  Burger |
| --- | --- |

Yhdysvaltain korkeimman oikeuden 15. puheenjohtaja
 23. kesäkuuta 1969 – 26. syyskuuta 1986  
Edeltäjä:  Earl Warren
Seuraaja:  William Rehnquist
Yhdysvaltain Kolumbian piirin valitusoikeus
 29. maaliskuuta 1956 – 23. kesäkuuta 1969  
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. syyskuuta 1907 Saint Paul, Minnesota, Yhdysvallat
Kuollut: 25. kesäkuuta 1995 (87 vuotta) Washington, DC, Yhdysvallat
Ammatti:  asianajaja
Tiedot
Puolue:  Republikaanipuolue
Uskonto:  presbyteeri
 Nimikirjoitus
Warren Earl Burger (17. syyskuuta 1907 Saint Paul, Minnesota, Yhdysvallat – 25. kesäkuuta 1995 Washington, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen juristi, joka toimi Yhdysvaltojen korkeimman oikeuden puheenjohtana vuosina 1969–1986. Vaikka Burger oli näkemyksissään jyrkän konservatiivinen ja hänen johtamansa oikeuden aikana korkein oikeus teki monia konservatiivisiksi katsottuja päätöksiä, hänen aikanaan tehtiin myös joitakin liberaaleja linjauksia abortin, kuolemanrangaistuksen, uskonnon yhteiskunnallisen aseman ja koulujen segregaation purkamisen osalta. Burgerin nimitti virkaansa presidentti Richard Nixon.
Burgerin johtaman oikeuden tekemiä merkkipäätöksiä olivat muun muassa aborttikiellot koko maassa kumonnut Roe vastaan Wade, kuolemantuomiot keskeyttänyt Furman vastaan Georgia (kumottu päätöksessä Gregg vastaan Georgia), kotimaan tiedusteluun liittynyt Yhdysvallat vastaan Yhdysvaltain piirioikeus sekä Wategate-skandaaliin liittyvien Richard Nixonin nauhoitteiden luovuttamista koskenut Yhdysvallat vastaan Nixon.
Nuoruusvuodet

Warren Earl Burger syntyi 17. syyskuuta 1907 Saint Paulissa Minnesotassa. Hänellä oli kuusi sisarusta. Hänen vanhempansa Katharine (o.s. Schnittger) ja Charles Joseph Burger olivat sveitsiläis-saksalaista syntyperää. Hänen isoisänsä Joseph Burger muutti Sveitsistä Yhdysvaltoihin ja liittyi armeijaan 14-vuotiaana. Joseph Burger taisteli ja haavoittui Yhdysvaltain sisällissodassa ja sai tästä urhoollisuusmitalin. Warren valmistui John A. Johnson High Schoolista 1925. Burger aloitti Minnesotan yliopiston iltakoulussa samalla kun hän päivisin työskenteli Mutual Life Insurance -vakuutusyhtiössä. Sen jälkeen hän suoritti lakitutkinnon Mitchell Hamline School of Law’ssa (silloin the St. Paul College of Law) ja valmistui vuonna 1931 .
Ura

Burger tuki vuonna 1948 Minnesotan kuvernööri Harold E. Stassenia republikaanien presidenttiehdokkaaksi ja toimi aktiivisesti tämän vaalikampanjassa. Vuonna 1952 Burger vaikutti merkittävästi Dwight D. Eisenhowerin valitsemiseen auttamalla tätä saamaan Minnesotan valtuuston taakseen. Tultuaan valituksi presidentti Eisenhower nimitti Burgerin apulaisoikeusministeriksi. Tässä tehtävässä hän esitti ensimmäisen suullisen argumenttinsa korkeimman oikeuden edessä. Oltuaan pari vuotta töissä oikeusministeriössä hän erosi ja suunnitteli palaavansa yksityiselle sektorille. Samoihin aikoihin kuoli Columbian piirikunnan liittovaltion valitusoikeuden tuomari Harold Stephens, ja Eseinhower nimitti Burgerin virkaan. Näin Burger siirtyi liittovaltion tuomariksi vuonna 1956.
Vuonna 1968 korkeimman oikeuden puheenjohtaja Earl Warren ilmoitti jäävänsä 15 virkavuoden jälkeen eläkkeelle. Presidentti Lyndon B. Johnson nimitti silloisen korkeimman oikeuden tuomarin Abe Fortasin tehtävään, mutta senaatti esti sen. Kun Johsonin presidenttikausi oli päättymässä, ennen kuin uutta nimitystä olisi voitu tehdä, Warren jatkoi tehtävässä väliaikaisesti.
Nixon kiinnitti ensimmäisen kerran huomiota Burgeriin vuonna 1952 saatuaan tältä kannattajakirjeen ja uudelleen 15 vuotta myöhemmin U. S. News & World Reportin julkaistua Burgerin vuonna 1967 Ripon Collegessa pitämän puheen, jossa tämä vertasi Yhdysvaltojen oikeusjärjestelmää Norjan, Ruotsin ja Tanskan oikeusjärjestelmiin ja kritisoi turhaksi byrokratiaksi katsomansa 5. lisäyksen mukaista oikeusmenettelyä.
Nixon nimitti Burgerin 1969 korkeimman oikeuden puheenjohtajaksi. Hän oli ensimmäinen Nixonin nimittämä tuomari.
Nixon oli luvannut vuoden 1969 vaalin yhteydessä nimittävänsä korkeimman oikeuden puheenjohtajaksi tarkasti perustuslakia alkuperäisessä muodossa tulkitsevan tuomarin. Burger alettiin tuntea Earl Warrenin kriitikkona ja  kirjaimellisen Yhdysvaltain perustuslain tulkinnan tukijana. Nixon tuki näitä näkemyksiä, ja kun Burger oli saatavilla oleva liittovaltion tuomari, hän valitsi Burgerin. Senaatti vahvisti Burgerin nimityksen lähes yksimielisesti[lähde? ]. Warren vannoi virkavalan 23. kesäkuuta 1969.
Muistelmiensa mukaan Nixon pyysi keväällä 1970 Burgeria valmistautumaan pyrkimään presidentiksi vuoden 1972 vaaleissa, mikäli Yhdysvaltain sotilaallisen intervention takaiskut Kambodžassa kävisivät kestämättömiksi. Muutama vuosi myöhemmin Burger mainittiin Nixonin varapresidenttiehdokkaiden listalla John Connallyn, Ronald Reaganin ja Nelson Rockefellerin ohella korvaamaan veropetosskandaalin takia syyskuussa 1973 eronneen Spiro Agnew'n, mutta virkaan nimitettiin kuitenkin Gerald Ford.
Myöhempi elämä, kuolema ja perintö

Burger jäi eläkkeelle 26. syyskuuta 1986. Sen jälkeen hän valvoi presidentti Ronald Reaganin nimittämänä monumentin The National Monument to the U.S. Constitutionin valmistumista osana Yhdysvaltain perustuslain 200-vuotisjuhlaa. Hän oli 1900-luvun pisimpään korkeimman oikeuden puheenjohtajana toiminut henkilö. Myöhemmin Burger arvosteli julkisesti perustuslain toista lisäystä ”eturyhmien hyväksikäyttämäksi huijaukseksi”. Hänen käsityksensä mukaan monien aseteollisuuden lobbarien tukema ja levittämä perustuslain tulkinta, että toisen lisäyksen takaama oikeus omistaa aseita tekisi aseiden myyntiä rajoittavien lakien säätämisen perustuslain vastaiseksi, oli virheellinen ja näiden tarkoituksella levittävän disinformaatiota.
Burger kuoli nukkuessaan sydänkohtaukseen 25. kesäkuuta 1995 kotonaan Washingtonissa. Hän oli 87-vuotias.
Kunnianosoituksia

Presidential Medal of Freedom (USA, 1988)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
David G. Savage: Former Chief Justice Warren Burger Dies at 87 :  Judiciary: Conservative Nixon appointee's court was surprisingly liberal. Clinton hails jurist's 'tireless service.' Los Angeles Times.  26.6.1995. (englanti)
Yhdysvaltain korkeimman oikeuden puheenjohtajat
Jay
Rutledge
Ellsworth
Marshall
Taney
Chase
Waite
Fuller
White
Taft
Hughes
Stone
Vinson
Warren
Burger
Rehnquist
Roberts
WMS Industries

| WMS Industries, Inc>  |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Perustettu:  1943
Kotipaikka:  Enterprise, Nevada, Yhdysvallat
Kotisivu:  sggaming.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
WMS Industries on yhdysvaltalainen yritys, joka on valmistanut kolikkopelejä ja flippereitä.
Harry Williams perusti Williams Manufacturing Companyn vuonna 1943.
Williams Electronics Games on perustettu vuonna 1984 ja se otti emoyhtiöltä flipperi- ja videopelien osaston. Vuonna 1987 se nimettiin WMS Industries ja vuonna 1991 sulautettiin Midway-yhtiöön. WMS perusti vuonna 1994 Williams Entertainmentin Tradewestin oston jälkeen. Vuonna 1996 WMS siirsi peliensä tekijänoikeudet Midwaylle kun taas Midway siirsi flipperipelien tekijänoikeudet Williamsille. WMS lopetti flipperipelien osaston vuonna 1999 ja keskittyi rahapeleihin.
Pelit

Yrityksen ensimmäinen videopeli oli Paddle-Ball, joka on Pong-klooni. Toinen yrityksen varhainen peli oli räiskintäpeli nimeltä Defender.tarvitaan parempi lähde
Aiheesta muualla

Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
Wilfried Sauerland

Wilfried Sauerland (s. 29. helmikuuta 1940 Wuppertal) on saksalainen nyrkkeilypromoottori ja -manageri. Hänen nimeään kantava berliiniläinen nyrkkeilytalli on nykyisin eräs maailman menestyksekkäimmistä.
Ensimmäisen nyrkkeilytapahtuman Sauerland järjesti vuonna 1978 Sambiassa ja pari vuotta myöhemmin Saksassa, missä hän sai talliinsa kovan luokan nyrkkeilijöitä kuten John Mugabi, Rene Weller ja Graciano Rocchigiani. 1990-luvulla Sauerland oli luomassa voimakasta nyrkkeilybuumia Saksassa, kun hänen ottelijansa Henry Maske nousi raskaassa keskisarjassa maailmanmestariksi. 2000-luvulla Sauerlandin talliin kuuluneita menestyneitä nyrkkeilijöitä ovat mm. Aleksandr Povetkin, Sven Ottke, Arthur Abraham, Mikkel Kessler, Markus Beyer, Nikolai Valujev, Marco Huck ja Sebastian Sylvester.
Sauerlandilla on sopimus saksalaisen ARD-televisioyhtiön kanssa ottelutapahtumien televisioinnista. 
Vuonna 2009 Sauerland nimettiin nyrkkeilyn hall of fameen.
Sauerland-tallin nykyiset nyrkkeilijät

Aleksandr Povetkin
Cengiz Koc
Francesco Pianeta
Jens Krull
Nikolai Valujev
Oleg Platov
René Dettweiler
Robert Helenius
Alexander Frenkel
Marco Huck
Yoan Pablo Hernandez
Artur Hein
Dustin Dirks
Karo Murat
Arthur Abraham
Jürgen Doberstein
Mikkel Kessler
Dominik Britsch
Marcos Nader
Sebastian Sylvester
Thomas Troelenberg
Koko Murat
Nick Klappert
Cecilia Braekhus
Valmentajat

Ulli Wegner
Georg Bramowski
Karsten Röwer
Aiheesta muualla

Sauerland Eventin virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Yassine Fahas

| Yassine Fahas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1987 (ikä 37) Ranska
Kansalaisuus:   Ranska  Algeria
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  172 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  Ducs de Dijon
Sarja:  Ligue Magnus
Pelinumero:  87
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–
Yassine Fahas (s. 19. huhtikuuta 1987) on ranskalais-algerialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän edustaa Ranskan Ligue Magnusissa pelaavaa Ducs de Dijonia.
Ura

Fahas aloitti pääsarjauransa kaudella 2005-2006 Ducs de Dijonissa, jossa hän on toistaiseksi pelannut koko uransa.
Ura > Maajoukkueura

Fahas on edustanut maajoukkuetasolla Algeriaa.
Saavutukset

Ranskan cup: 2006
Aiheesta muualla

eurohockey.net (englanniksi)
hockeydb.com (englanniksi)
WOW air

| WOW Air |
| --- | --- |

Kutsukoodi:  WOW AIR
Perustettu:  1. kesäkuuta 2012
Lakkautettu:  28. maaliskuuta 2019
Laivaston koko:  4
Solmukohdat:  Keflavíkin kansainvälinen lentoasema
Kotipaikka:  Reykjavík, Islanti
Yhtiön sivut:  wowair.com
WOW airin pääkonttori Reykjavikissa.
WOW air (ICAO: WOW) oli islantilainen halpalentoyhtiö, jonka kotikenttänä toimi Keflavíkin kansainvälinen lentoasema lähellä Reykjavíkia.
WOW air lensi useisiin Euroopan maihin sekä Pohjois-Amerikkaan. Yhtiö perustettiin marraskuussa 2011 ja sen ensilento oli 31. toukokuuta 2012 Pariisiin. Lentoyhtiön perusti islantilainen yrittäjä Skúli Mogensen. Vuonna 2015 yhtiön lennoille odotettiin 800 000 matkustajaa. Yhtiö tiedotti lopettavansa toimintansa 28. maaliskuuta 2019.
Laivasto

Yhtiön laivasto koostui maaliskuussa 2019 seuraavista koneista neljästä koneesta:
1 kpl Airbus A320
3 kpl Airbus A321
Aiheesta muualla

WOW air
Iphigenia

Iphigenia voi viitata seuraaviin asioihin:
112 Iphigenia, asteroidi
Iphigenia, myrkkyliljakasvien (Colchicaceae) heimoon kuuluva kasvisuku
Iphigenia, kreikkalaisen mytologian hahmon nimen latinankielinen kirjoitusasu
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Iphigenia”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Horo

Horo tarkoittaa seuraavia:
Horo, maalaiskunta ja sen keskuskylä Suntarin ulusissa Sahan tasavallassa
Horo, maalaiskunta ja sen keskuskylä Verhneviljuiskin ulusissa Sahan tasavallassa
Horo, Nigerin tulvajärvi Malissa
Horo, bulgarialainen nimitys Hora-kansantanssille
horo, prostituoidun puhekielinen nimitys tai pilkkanimi (kuten ”lutka”) promiskuiteettiselle naiselle
Paikannimi tai sen osa Suomessa

Horo, järvi Saarijärvellä ja Kannonkoskella
Horonkylä (myös Horo), kylä Teuvalla
Horonkylä, kylä Vesannolla
Horontaipale, kylä Rautalammilla ja Vesannolla.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Horo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Inkilänmäki

| Inkilänmäki |
| --- | --- |
Kaupunki:  Kuopio
Suuralue:  Inkilänmäki-Peipposenrinne(-Pihlajalaakso)
Kaupunginosa nro:  37
Väkiluku:  2 498
Inkilänmäki on Kuopion kaupunginosa, joka sijaitsee Puijon selänteen vierellä parin kilometrin etäisyydellä keskustasta.
Inkilänmäki–Peipposenrinne(–Pihlajalaakso)-suuralueella asuu 2 500 asukasta. Asukkaiden keski-ikä on korkea.
Pihlajalaakson täydennysrakentamisalueen rakentaminen alkoi vuonna 2010. Pihlajalaaksoon valmistuu 450 asuntoa yhteensä 1 200 asukkaalle.
Puijon (Inkilänmäen) suunnittelualueelle on sijoittunut noin 350 työpaikkaa (1.1.2008).
Aiheesta muualla

Inkilänmäki-Peipposenrinne-Pihlajalaakso Kuopion kaupunginosat -palvelussa (Arkistoitu – Internet Archive)
Inkilänmäki-Peipposenrinteen asukasyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuopion kaupunginosat ja asuinalueet
| --- | --- |
Kaupunginosat (numerojärjestyksessä):  001 Väinölänniemi · 002 Vahtivuori · 003 Maljalahti · 004 Multimäki · 005 Kuopionlahti · 006 Hatsala · 007 Niirala · 008 Haapaniemi · 009 Itkonniemi · 010 Männistö · 011 Linnanpelto · 012 Puijonlaakso · 013 Savilahti · 014 Peipposenrinne · 015 Särkiniemi · 016 Kettulanlahti · 017 Rahusenkangas · 018 Rönö · 019 Rypysuo · 020 Päiväranta · 021 Julkula · 022 Sorsasalo · 023 Kelloniemi · 024 Levänen · 025 Jynkkä · 026 Neulamäki · 027 Puijo · 028 Niuva · 029 Neulaniemi · 030 Kolmisoppi · 031 Neulalampi · 032 Litmanen · 033 Lehtoniemi · 034 Pirtti · 035 Pitkälahti · 036 Hiltulanlahti · 037 Rautaniemi · 038 Kiviharju · 039 Vanuvuori · 040 Melalahti · 041 Kurkimäki · 042 Vehmersalmi · 043 Karttula · 050 Nilsiä · 051 Tahko · 060 Maaninka · 061 Keskisaari · 070 Juankoski · 071 Säyneinen
Asuinalueita:  Inkilänmäki · Kettulanlahti · Petonen · Saarijärvi · Saaristokaupunki
Yamabe

Yamabe voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä

Yamabe no Akahito ( 724–736), japanilainen runoilija
Toshiro Yamabe (1926–2000), japanilainen gon pelaaja, oli maailman 9. paras
Hidehiko Yamabe (1923–1960), japanilainen matemaatikko
Kanae Yamabe (s. 1990), japanilainen judoka
Paikkoja

Yamaben piirikunta, Japanin piirikunta Naran prefektuurissa
Yamaben rautatieasema, JR Hokkaidōn rautatieasema
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Horo (Suntarin ulus)

| Horo |
| --- | --- |
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Sahan tasavalta
Piiri:  Suntarin ulus
Perustettu:  1931
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  Nasleg (maalaiskunta)
 – Johtaja:  Jegor Nikolajevitš Fedorov
Väkiluku (2001):  356
Aikavyöhyke:  UTC+9 (MSK+6)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Horo (ven.  ja jak. Хоро) on maalaiskunta (nasleg) ja sen keskuskylä Suntarin ulusin eli piirin pohjoisosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Horon kylä sijaitsee 68  kilometriä piirikeskuksesta Suntarista pohjoiseen.
Horon kylässä on kulttuuritalo, supistettu yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppa. Horossa harjoitetaan nautakarjan  ja hevosten kasvatusta.
Asukasluvun kehitys

400 (1989)
356 (2001)
Wilfried Van Moer

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Wilfried Van Moer
Syntymäaika: 1. maaliskuuta 1945
Syntymäpaikka: Beveren, Belgia
Kuolinaika: 24. elokuuta 2021 (76 vuotta)
Kuolinpaikka: Leuven, Belgia
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1964–1965 1965–1968 1968–1976 1976–1980 1980–1982 1982–1984 |  K.S.K. Beveren  Royal Antwerpen  Standard de Liège  FC Beringen  K.S.K. Beveren  Sint-Truidense VV |  |
Maajoukkue
| 1966–1982 |  Belgian maajoukkue | 57 (9) |
Valmennusura
1983–1984       1995–1996 1996:  Sint-Truidense VV  K.S.K. Beveren  FC Assent  KFC Diest  Belgian maajoukkue (apuv.)  Belgian maajoukkue
Wilfried Van Moer (1. maaliskuuta 1945 – 24. elokuuta 2021) oli belgialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli yksi Belgian parhaista pelaajista 1960- ja 1970-luvuilla ja valittiin kolmesti Belgian liigan parhaaksi pelaajaksi.
Ura

Van Moer aloitti pelaajauransa K.S.K. Beverenissä vuonna 1964, mutta siirtyi jo seuraavana vuonna pääsarjatasolla pelanneeseen Royal Antwerpeniin. Hän työskenteli pelaajauransa ohella myös sähköasentajana. Antwerpenissä Van Moerin ura lähti kuitenkin todelliseen nousuun ja hänet valittiin jo 1966 liigan parhaaksi pelaajaksi. Antwerpenin päävalmentaja Harry Game siirsi Van Moerin laitahyökkääjän roolista keskikentälle, mikä osoittautui lopulta hänen uransa kannalta keskeiseksi muutokseksi, sillä keskikentällä hänestä tuli Jef Jurionin korvaaja Belgian maajoukkueessa.
Antwerpen putosi liigasta 1968 ja Van Moer jatkoi uraansa Standard de Liègessä. Van Moer juhli seuran kanssa kolmea perättäistä Belgian mestaruutta 1969–1971 ja tuli valituksi liigan parhaaksi pelaajaksi 1969 sekä 1970. Hän edusti seuraa kaikkiaan kahdeksan kautta ja pelasi 170 liigaottelua. Vuonna 1976 hän siirtyi FC Beringeniin ja moni uskoi Van Moerin uran olevan jo ehtoopuolella. Hän kuitenkin siirtyi 1980 kasvattajaseuraansa Bevereniin ja lopetettuaan maajoukkueuransa 1982 hän edusti vielä kaksi kautta Sint-Truidensea kunnes lopetti pitkän uransa 39-vuotiaana 1984.
Maajoukkuetasolla Van Moer edusti Punaisia paholaisia 57 maaottelussa vuosina 1966–1982. Hän debytoi lokakuussa 1966 maaottelussa Sveitsiä vastaan ja kuului tulevina vuosina vakiomiehistöön. Hän oli mukana MM-kisoissa 1970 ja teki kaksi maalia Belgian ainoassa voitokkaassa ottelussa El Salvadoria vastaan. Kaksi vuotta myöhemmin Van Moer oli avainroolissa Belgian edetessä aina välieriin EM-kisoissa. Kisat olivat kuitenkin myös tuhota 27-vuotiaan Van Moerin uran, sillä hänen jalkansa murtui ottelussa Italiaa vastaan. Hän taisteli vuosia vammoja vastaan hakien vauhtia FC Beringenistä. Guy Thys näki 34-vuotiaassa Van Moerissa edelleen mahdollisuuden ja hän palasi maajoukkueseen 1979. Van Moer oli omilla maaleillaan takaamassa Belgian paikan EM-kisoissa 1980. Hän kuului turnauksen ehdottomaan parhaimmistoon ja oli roolillaan nostamassa Belgian sensaatiomaisesti hopealle noissa kisoissa. Samana vuonna hän sijoittui neljänneksi Euroopan parhaan jalkapalloilijan äänestyksessä.
Van Moer jatkoi maajoukkueuraansa vielä MM-kisoihin 1982, joissa Belgian urakka päättyi toiselle kierrokselle. Hänen uransa viimeiseksi otteluksi jäi 0–3-tappioon päättynyt kamppailu Puolaa vastaan.
Pelaajauransa jälkeen Van Moer toimi valmentajana vaatimattomalla menestyksellä. Belgian jalkapalloliitto palkkasi hänet valmennustehtäviin ja 1995 hänestä tuli Paul Van Himstin apuvalmentaja A-maajoukkueessa. Van Himstin potkujen jälkeen hänestä tuli 1996 maajoukkueen päävalmentaja. Van Moer ei kuitenkaan tullut toimeen pelaajien ja liiton kanssa, minkä seurauksena hänen pestinsä jäi vain viiden ottelun mittaiseksi. Tähän päättyi myös Van Moerin pitkä ura jalkapallon parissa.
Ura > Meriitit

Belgian mestaruus (3): 1969, 1970, 1971
Belgian vuoden paras pelaaja (3): 1966, 1969, 1970
EM-kilpailut
hopeaa: 1980
pronssia: 1972
MM-kilpailut
2. kierros: 1982
1. kierros: 1970
Aiheesta muualla

Profiili weltfussball-sivustolla
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Paul Van Himst | Belgian jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja 4–12/1996 | Seuraaja: Georges Leekens |
Yassin Salhi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Yassin Salhi vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntymäaika: 3. lokakuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Casablanca, Marokko
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 183 senttimetriä
Seura
Seura: Raja Casablanca
Pelinumero: 25
Junioriseurat
2007–2009: Raja Casablanca
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2009– | Raja Casablanca | 55 (16) |
Maajoukkue
| 2012– 2012 |  Marokko  Marokko A' | 11 (8) 5 (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. toukokuuta 2012.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 7. kesäkuuta 2014.
Yassin Salhi (s. 3. lokakuuta 1987 Casablanca) on marokkolainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Salhi edustaa Marokon pääsarjassa pelaavaa Raja Casablancaa.
Seurajoukkueura

Salhi aloitti jalkapalloilun Raja Casablancan riveissä ja nousi joukkueen edustukseen kaudella 2009–2010. Jo seuraavalla kaudella hän teki läpimurtonsa joukkueessaan, joka voitti Marokon pääsarjan Botolan. Salhi teki kauden aikana seitsemän maalia 28 ottelussa.
Maajoukkueura

Salhi pelasi ensimmäisen kerran Marokon paidassa 25. toukokuuta 2012 harjoitusottelussa Senegalia vastaan. Salhi edusti myöhemmin Marokon paikallista maajoukkuetta vuoden 2012 Arabian mestaruuskisoissa. Kisojen päätteeksi Marokko voitti Arabian mestaruuden ja Salhi kisojen maalikuninkuuden. Sen sijaan avausmaalinsa Marokon maajoukkueessa hän teki 15. elokuuta 2012 Guineaa vastaan.
Saavutukset

Marokon mestaruus: 2011
Arabian mestaruus: 2012
Saavutukset > Henkilökohtaiset

Arabian mestaruuskisojen maalikuninkuus: 2012 (6 maalia)
Hiwatt

Hiwatt-vahvistin ja Fender Precision Bass -bassokitara.
Hiwatt on brittiläinen soitinvahvistimia valmistava yritys.
Firman perusti syykuussa 1966 brittiläinen ääni-insinööri David Reeves. Hiwatt-vahvistinten kysyntä kasvoi 1960-luvun lopulla, ja niitä käyttivät muun muassa The Who, Pink Floyd, Jethro Tull, The Moody Blues ja Manfred Mann. Osa nimekkäimpien asiakkaiden vahvistimista oli heille erikseen mukautettuja, kuten Pete Townshendin Hiwatt CP103.
Reeves kuoli vuonna 1981, minkä jälkeen vahvistinten valmistusta jatkoi Biacrown Ltd -niminen yritys.
Wilfried Martensin Eurooppa-opintojen keskus

| Martens-keskus |
| --- | --- |

Perustettu:  2007
Toimitusjohtaja:  Tomi Huhtanen
Puheenjohtaja:  Mikuláš Dzurinda
Avainhenkilöt:   Angelino Alfano  Joseph Daul  Peter Egardt  Antonio López-Istúriz White  Roberta Metsola  Hans-Gert Pöttering  Arjen Siegmann 
Kotipaikka:  Bryssel
Toimiala:  Tutkimustoiminta
Kotisivu:  martenscentre.eu
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wilfried Martensin Eurooppa-opintojen keskus (lyhyemmin Martens-keskus, engl. Martens Centre) on Euroopan kansanpuolueen virallinen ajatushautomo. Keskus tarjoaa työnsä kautta ajatuksia puolueen toimintaan ja vastauksia eurooppalaisiin poliittisiin haasteisiin. Martens-keskuksen toimitusjohtajana on toiminut vuodesta 2015 lähtien Tomi Huhtanen.
Verkosto

Martens-keskus toimii yleiseurooppalaisena foorumina jäsenjärjestöilleen, ajatushautomoille ja asiantuntijoille. Martens-keskuksella on yli 40 kumppaniorganisaatiota ja keskus järjestää vuosittain yli 100 tapahtumaa eri puolilla Eurooppaa.
Verkosto > Jäsenet

| --- | --- |
  Alankomaat: CDA:n tutkimusinstituutti   Albania: Vapaus ja demokratia-säätiö   Belgia: CEDER, CEPESS   Bosnia ja Hertsegovina: Uusien aloitteiden keskus   Bulgaria: GERB-yhdistys   Espanja: Sopu ja vapaus-säätiö   Irlanti: Collins-instituutti   Italia: De Gasperi-säätiö, Luigi Sturzo-instituutti   Itävalta: PolAk   Kreikka: Konstantinos Karamanlisisin demokraattinen instituutti   Kroatia: ZHDZ   Kypros: Glafkos Clerides-instituutti :   Malta: AZAD   Portugali: Amaro da Costa-instituutti, Francisco Sá Carneiro-instituutti   Romania: Kansantutkimuksen instituutti, Kós Károly-akatemia   Ruotsi: Jarl Hjalmarson-säätiö   Saksa: Hanns Seidel-säätiö, Konrad Adenauer-säätiö   Slovakia: Anton Tunega-säätiö, Janez Evangelist Krek-säätiö, Matthias Bel-instituutti   Slovenia: Anton Korošec-instituutti, Jože Pucnik-instituutti   Suomi: Ajatuspaja Toivo   Tšekki: IKDP, TOPAZ   Unkari: István Barankovics-säätiö   Viro: Pro Patria-instituutti