stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Espoo
Talous > Espoon kaupunki

Espoon kaupunki tuottaa palvelunsa suurimmalta osin verorahoituksella. Vuonna 2022 kaupungin verotulot eli kunnallisvero, yhteisövero ja kiinteistövero olivat yhteensä noin 1 850 miljoonaa euroa, kunnallisveroprosentti oli 18,00. Kaupunki on henkilöstömäärältään Espoon suurin työnantaja: se työllisti vuonna 2016 noin 14 000 henkeä.
Espoon talous on ylijäämäinen, mutta ylijäämä ei riitä rahoittamaan kasvavan kaupungin investointeja.
Espoo on allekirjoittanut Yhdistyneiden kansakuntien vastuullisen sijoittamisen periaatteet. Rahastoja Espoolla on viisi: peruspalvelujen ja maanhankinnan investointirahasto, peruspalvelujen kehittämisrahasto, elinkeinojen ja työllisyyden kehittämisrahasto, investointirahasto ja vahinkorahasto.
Espoon erityispiirteenä on, että kaupunki toteuttaa investointihankkeitaan tytäryhtiöidensä kautta.
Talous > Tulotaso

Espoolaisten tulotaso ylittää pääkaupunkiseudun ja etenkin muun Suomen keskiarvot. Valtionveronalaisia tuloja espoolaisilla oli vuonna 2015 noin 40 % enemmän kuin suomalaisilla keskimäärin. Työttömyys on korkea, mutta kuitenkin Suomen keskiarvoa matalampi.
Espoon suurituloisimmat alueet, kuten Westend ja Haukilahti sijaitsevat pääosin rannikolla. Edellä mainitut kaupunginosat kuuluvat Tapiolan suuralueeseen, jonka tulotaso on huomattavasti Espoon keskiarvoa korkeampi. Matinkylän ja Espoonlahden suuralueiden tulotaso on lähellä Espoon keskiarvoa. Leppävaaran ja etenkin Vanhan-Espoon suuralueilla tulotaso on keskiarvoa matalampi.
Espoo ei ole suuralueittain erityisen segregoitunut, vaan tuloerot suuralueiden sisällä ovat huomattavasti suuremmat kuin suuralueiden välillä. Pienituloisilla osa-alueilla keskitulo vastaa lähinnä Helsingin keskitasoa. Eräillä osa-alueilla, kuten Kivenlahdessa ja Suvelassa, se jää jopa Vantaan keskiarvon alapuolelle. Pientalovaltaiset alueet ovat tyypillisesti kerrostaloalueita suurituloisempia.
Kulttuuri

Espoon virallisesta kulttuuritarjonnasta vastaa Kulttuurin tulosyksikkö, jonka palvelualueet ovat kaupunginkirjasto, kaupunginmuseo, kaupunginorkesteri Tapiola Sinfonietta sekä tapahtuma- ja kulttuuripalvelut.
Espoon taide-elämän ytimet sijaitsevat ympäri kaupunkia:
Espoon kulttuurikeskus Tapiolassa (kirjasto ja konserttisali)
WeeGee-talossa Tapiolassa sijaitsevat Espoon modernin taiteen museo Emma, Suomen kellomuseo, Espoon kaupunginmuseo ja Suomen lelumuseo Leikkilinna. Talossa aiemmin myös sijainnut Helinä Rautavaaran museo on siirtynyt 2019 Espoon keskuksessa sijaitsevaan Entressen kauppakeskukseen.
Akseli Gallen-Kallelan museo Tarvaspäässä
Suomen luontokeskus Haltia Nuuksiossa.
Espoon Kaupunginteatteri sijaitsee Tapiolassa. Revontulentiellä sijaitsevan omien tuotantojen näyttämön Revontulihallin lisäksi suomalaisia ja ulkomaisia vierailuesityksiä nähdään Espoon Kulttuurikeskuksen Louhisalissa.
Kulttuuri > Murre

Espoon alue on historiallisesti ruotsinkielistä ja nykyisin kaksikielistä aluetta. Suomen kielessä Espoo kuuluu Länsi-Uudenmaan murteen eteläiseen alueeseen, joka kuuluu lounaisten välimurteiden itäryhmään. Espoon ruotsinkielinen murre luetaan uudenmaanruotsin ryhmän keski-uusimaalaisiin murteisiin.
Kulttuuri > Perinnekulttuuri

Vuodesta 1992 lähtien Espoon kaupunki on järjestänyt elokuun viimeisenä lauantaina Espoo-päivää, joka jatkaa espoolaisten kyläjuhlien perinnettä. Espoo-päivän ajankohta perustuu Espoon kartanon perustamispäivään. Ruotsalaisuuden päivää on vietetty Espoossa vuodesta 1917 lähtien. Juhlapaikkana toimii perinteisesti seurantalo Carlberg.
Ruotsinkieliset bemböleläistarinat ovat suomenruotsalainen vastine hölmöläistarinoille. Bemböleläistarinat ovat saaneet alkunsa 1800-luvun lopulla ja tarinoita julkaistiin vuonna 1887. Laajin kokoelma sisältyy vuonna 1917 aloitettuun sarjaan Finland svenska folkdiktning. Espoon perinneseura ja Esbo hembygdsförening ovat julkaisseet useita Espoon kulttuuriperintöä ja paikallishistoriaa käsitteleviä kirjoja.
Espoon kansallispuku on suunniteltu vuonna 1909 ja malli on viimeistelty 1920-luvulla Bragen pukuosastolla. Espoon kansallispuvun värityksessä korostuu sininen väritys. Puvussa ei ole lainkaan punaista, sillä punaisen värin katsottiin yhdistyvän suomalaiseen maaseutuun. Espoo kun oli ruotsalaisenemmistöinen kunta pitkälle 1900-luvulle saakka. Raidallinen hame, liivi ja miesten liivi perustuu Ollas Mandan ja Hanna Hirnin suuunnitelmaan. Hameessa ja liivissä käytetään sinisellä pohjalla valkoisia, mustia, vihreitä ja keltaisia raitoja. Miesten liivissä raidat ovat puolta kapeammat kuin hameessa. Esiliinan on oltava valkoista pellavaa tai valkoista puuvillaa. Olkaliina on valkoista puuvillaa sinisillä raidoilla. Miesten puku noudattaa Karl ja Emil Hindbergin kuvausta.
Kulttuuri > Kulttuuriperintö ja museot

Espoon alueen kulttuuriperintöä esitteleviä museoita ovat Espoon kaupunginmuseo, johon kuuluvat  näyttelykeskus WeeGee, talomuseo Glims, koulumuseo Lagstad ja Villa Rulludd. Glimsin rakennukset ovat kestikivarina toimineen talonpoikaistilan rakennuksia. Akseli Gallen-Kallelan museo on 1900-luvun alussa rakennettu kansallisromanttinen ateljeemuseo. Espoon Automuseo esittelee suomalaista tieliikennehistoriaa ja Suomen kello- ja korumuseo Kruunu esittelee Kelloseppäkoulun perintöä. Hanasaaren kulttuurikeskus ylläpitää suomenruotsalaista kulttuuriperintöä ja vuorovaikutusta.
Merkittäviä kulttuuriympäristöjä Espoossa ovat Alvar Aallon yleissuunnitelman pohjalta toteutettu Otaniemen kampusalue, Haukilahden, Tapiolan ja Leppävaaran alueella sijaitsevat ensimmäisen maailmansodan aikaiset linnoituslaitteet, Tapiolan puutarhakaupunki, 1400-luvulla rakennettu Espoon kirkonmäki, Kauklahden rautatieasema, Snettans-Rödskogin kylä- ja viljelymaisema Bodomjärven pohjoispuolella sekä Kustaa Vaasan 1500-luvulla perustama Espoonkartano. Muita merkittäviä kartanoita ovat Albergan kartano sekä Järvenperässä sijaitseva, Aurora Karamzinin 1800-luvulla omistama, Träskändan kartano. Merkittäviä huviloita ovat Villa Rulludd, Villa Koli sekä Villa Solkulla.
Kulttuuri > Kirjallisuus

Tunnetuimpia espoolaisia kirjailijoita ovat Bo Carpelan, Eeva Kilpi, Helvi Hämäläinen ja Arto Paasilinna. Espoon kaupunginosat esiintyvät muun muassa Paasilinnan teoksissa Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä (Tapiola ja Haukilahti), Aatami ja Eeva (Otaniemi) sekä Herranen aika (Jorvi).lähde? Espoo esiintyy myös Maria Kallion kotikaupunkina Leena Lehtolaisen rikosromaanisarjassa. Muita espoolaiskirjailijoita ovat muun muassa Outi Alanne, Inkeri Kilpinen, Antti Hyry ja Mauri Kunnas. lähde? Espoossa on yhteensä 17 kirjastoa, jotka kuuluvat Helmet-kirjastoverkkoon. Kirjastoissa järjestetään opastuksia, neuvontaa, tapahtumia ja näyttelyitä.
Kulttuuri > Musiikki

Suuria suomalaisia ja kansainvälisiä esiintyviä esitteleviä rock- ja pop-festivaaleja Espoossa ovat muun muassa Vermon tapahtumapuistossa vuodesta 2023 järjestetty Weekend Festival, vuodesta 2022 järjestyt Tapiola Festivaali Tapiola Golfin alueella ja Espoon Viinijuhlat Haukilahden rannassa. Kivenlahti Rock-tapahtumaa järjestettiin Espoossa vuosina 1991–2001 sekä 2005–2015. Lisäksi Espoo Metro Areenalla on järjestetty useita isoja konsertteja.
Espoon klassisen musiikin tarjonnasta vastaa Tapiola Sinfonietta, joka pitää konsertteja Espoon kulttuurikeskuksen Tapiolasalissa sekä Leppävaaran Sellosalissa. Urkuyö ja aaria on Suomen vanhimpia klassisen musiikin tapahtumia. Tapahtuma järjestetään kesätorstaisin Espoon tuomiokirkossa. Vanhan musiikin tapahtumia ovat myös Espoon barokkipäivät, joita on järjestetty eri puolilla Espoota vuodesta 2019 lähtien. Espoossa järjestetään myös joka toinen vuosi kansainvälinen pianomusiikkia esittelevä PianoEspoo-festivaali sekä joka toinen vuosi vokaalimusiikkia esittelevä VocalEspoo-festivaali. Espoolaista pelimannimusiikkia esitellään JuuriJuhla-RotFest-tapahtumassa. Suomen suurimpiin jazz-festivaaleihin kuuluva April Jazz on järjestetty Espoossa vuodesta 1987 alkaen. Espoon seurakuntien kirkoissa ja kappeleilla järjestetään konsertteja ja konserttisarjoja sekä yhteislaulutilaisuuksia ympäri vuoden.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Espoo kuuluu ruokakulttuuriltaan uusimaalaiseen alueeseen. Rannikkokaupungissa kala on kuulunut päivittäiseen ruokavalioon. Tyypillisiä suolakaloja ovat olleet silakka ja lahna ja tyypillisin mauste ruohosipuli. Uusimaalaiseen ruokakulttuuriin kuuluvat rosollit, piimäjuustot ja laatikot. Uusimaalaiseen ruokakulttuuriin kuuluu myös marjaviinituotanto, puutarhamarjat ja niistä tehdyt jalosteet. Espoon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla turskaperunat, kalastajan silakkapannu ja Annan kakku. Ateriakokonaisuutena huomioitiin Espoon kartanon päivällinen, johon kuuluvat lihaliemi ja juustotangot, vasikanpaisti ja kermakastike, umpioidut herneet, suolakurkut, kermajäätelö ja umpioidut mansikat.
Kulttuuri > Muut tapahtumat

Tapiolassa järjestetään vuosittain elokuvafestivaali Espoo Ciné. Vesipuisto Serenassa järjestetään talvisin Pacifique-kylpyläbileet. Suomen suurin ja Euroopan suurin itsenäinen roolipelitapahtuma Ropecon järjestettiin Dipolissa vuodesta 1998 vuoteen 2015.lähde?Herättäjäjuhlat järjestettiin Espoossa vuonna 2008.
Urheilu ja liikunta

Espoon urheiluseuroista tunnetuimpia ovat jääkiekkoseurat Kiekko-Espoo ja Espoo Blues ja jalkapalloseura FC Honka. Espoo Blues saavutti SM-hopeaa kaudella 2007–2008 ja kaudella 2010–2011. Espoosta ovat kotoisin monet maailman huipulle edenneet urheilijat, kuten jääkiekkoilijat Teemu Selänne ja Jere Lehtinen, uimari Antti Kasvio, taitoluistelija Laura Lepistö, keihäänheittäjä Tiina Lillak, hiihtäjä Marjo Matikainen ja autourheilija Kimi Räikkönen.
Espoossa sijaitsevat Vermon ravirata, Espoo Metro Areena, Tapiolan urheilupuisto, Leppävaaran urheilupuisto, Espoonlahden urheilupuisto ja Vesipuisto Serena. Espoon suurimmat uimahallit ovat Leppävaaran uimahalli, Keski-Espoon uimahalli, Espoonlahden uimahalli ja Tapiolan uimahalli. Muita liikuntakohteita ovat Espoon keskuspuisto, Espoon ulkoilusaaret ja Helsingin kaupungin ulkoilualueet Luukki ja Pirttimäki.
Urheilu ja liikunta > Espoon vuoden urheilija

Espoossa valitaan oma espoolainen vuoden urheilija. Tittelin ovat saaneet muun muassa seuraavat henkilöt:
Vuonna 2014: voimistelija Saga Hänninen, jolla on Downin oireyhtymä. Hän kilpailee rytmisessä kilpavoimistelussa ja harrastaa monia muitakin lajeja. Hän on voittanut kultaa kehitysvammaisten Special Olympics -kilpailussa pallo-ohjelmassa.
Vuonna 2015: jousiampuja Jarkko Lehtinen
Vuonna 2016: telinevoimistelija Oskar Kirmes, joka voimisteli kuusiottelussa Rion olympiakarsinnoissa ennätyspisteensä, varmistaen Suomelle ensimmäisen miestelinevoimistelun olympiapaikan 44 vuoteen.
Vuonna 2017: ampuja Cristian Friman, joka voitti vuonna 2017 nuorten maailmanmestaruuden pienoiskiväärin makuuammunnassa.
Urheilu ja liikunta > Espoolaisia urheiluseuroja

Aikido: Aalto Aikikai
Baseball: Espoo Expos
Jalkapallo: FC Honka, FC Espoo, FC Kasiysi, EBK, EPS, EsPa, Espoon Tikka, HooGee, LePa, KaPy
Futsal: GFT, EBK
Jääkiekko: Espoo Blues, EPS, EJK, Jäähonka, EKS, Kiekko-Espoo
Karate, Meido-Kan Espoo
Koripallo: Tapiolan Honka, Leppävaaran Pyrintö, EBT
Miekkailu: Espoon Miekkailijat
Pesäpallo: Espoon Pesis
Ringette: Espoon Kiekkoseura
Salibandy: Esport Oilers, Westend Indians
Suunnistus: Espoon Akilles, Espoon Suunta, Leppävaaran Sisu
Taitoluistelu: Espoon Jäätaiturit, Espoon Taitoluisteluklubi
Uinti: Cetus
Voimistelu: Olarin Voimistelijat, Espoon Telinetaiturit, Viherlaakson Veikot, Tapiolan Voimistelijat
Yleisurheilu: Espoon Tapiot, Esbo IF, Leppävaaran Sisu
Judo: Espoon Urheilijat - Judo
Ystävyyskaupungit

Espoon ystävyyskaupungit ovat:
Esztergom, Unkari
Hatsina, Venäjä (yhteistyö jäädytetty sodan vuoksi)
Irving, Texas, Yhdysvallat
Kongsberg, Norja
Kristianstadin kunta, Ruotsi
Køgen kunta, Tanska
Nõmme, Viro
Sauðárkrókur, Islanti
Shanghai, Kiina
Sotši, Venäjä (yhteistyö jäädytetty sodan vuoksi)
Vietnamin kansallinen hygienian ja epidemiologian instituutti

| Vietnamin kansallinen hygienian ja epidemiologian instituutti Viện Vệ sinh dịch tễ Trung ương National Institute of Hygiene and Epidemiology> Tutkimuslaitoksen tiedot |
| --- | --- |
Sijainti:  Hanoi, Vietnam
Ministeriö:  Vietnamin terveysministeriö
Tutkimusala:  kansanterveys, biolääketiede
Työntekijöiden määrä:  yli 400
Johtaja:  Phan Trọng Lân
Vietnamin kansallinen hygienian ja epidemiologian instituutti (vietn. Viện Vệ sinh dịch tễ Trung ương, engl. National Institute of Hygiene and Epidemiology, NIHE) on eräs Vietnamin kansainvälisesti tunnustetuista kansanterveyden ja biolääketieteen tutkimuslaitoksista. Sillä on myös viranomaisrooli. NIHE toimii maan terveysministeriön alaisuudessa. Instituutti on eräs Pasteur-instituuttien verkostoon kuuluvista runsaasta 30:stä tutkimuslaitoksesta. Hanoissa sijaitsevaa tutkimuslaitosta johtaa Phan Trọng Lân.
Instituutin historia katsotaan alkavan joko vuodesta 1924 tai 1926 (Hanoin Pasteur-instituutti) tai 1945 (Mikrobiologian instituutti). Tämä yli 400 hengen tutkimuslaitos on toiminut nykynimellään vuodesta 1997.
NIHEssä on kymmenen laboratorioyksikköä, johon lukeutuu myös Japanin teknisenä apuna rakennettu bioturvallisuusluokan 3 osasto. Vuosien 2019–2020 koronapandemian alkuvaiheessa NIHE oli yksi kolmesta covid-19-tautinäytteitä Vietnamissa analysoineista kansainvälisesti tunnustetuista laboratorioista kahden muun kansainväliseen Pasteur-instituuttien verkostoon kuuluvan vietnamilaisen instituutin ohella. Maaliskuussa 2020 kansallisesti hyväksyttyjen testilaboratorioiden määrää kasvatettiin yli 20:nen. NIHEn tutkimusten mukaan tautia aiheuttanut koronaviruksen perimäaines oli osin jo muuttunut, sillä jo huhtikuussa 2020 Vietnamista löytyi kahdenlaista covid-19-tautia aiheuttavaa virusmutaatiota.
Aiheesta muualla

Viện Vệ sinh dịch tễ Trung ương (NIHEn kotisivusto) (englanniksi) (nihe.org.vn)
Avian influenza in Vietnam: Situation and lessons learned (ppt, vuodelta 2008?) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (fao.org)
TRANG TIN VỀ DỊCH BỆNH VIÊM ĐƯỜNG HÔ HẤP CẤP COVID-19 (COVID-19 tautitapausten tilanne Vietnamissa) (Arkistoitu – Internet Archive) (vietnamiksi) (moh.gov.vn)
Valtiollisia tai maanosan kansanterveyslaitoksia
| --- | --- |
Eurooppa:   ECDC   RIVM   ISHP   Sciensano   UKHSA   PHE   PHS   PHW   NCPHA   ISCIII   HPSC   Embætti landlæknis   ISS   GÖG   EODY   HZJZ   SPKC   SMLPC   LIH   ANSP   FHI   IPH   INSA   NIZP-PZH   Santé Publique France   INSP   Folkhälsomyndigheten   RKI   IPHS   ÚVZ SR   NIJZ   THL   BAG   SIF   SZÚ   TsHZ   NNK   RRPCEM   Rospotrebnadzor   Terviseamet 
Aasia:   IEDCR   KCDA   NIHRD   NCDC   NIHR   IPI   ICDC   NIPH   IPC   NIPH   NTsOZ   China CDC   IPH   NCPH   NHL   BPKIHS   Pakistanin terveysvirasto   PNIPH   Saudi CDC   NCID   Taiwan CDC   Thai NIH   NIHE 
Afrikka:    Africa CDC   IPA   NICD   EPHI   NMIMR   CPC   KEMRI   INRB   NCDC   IPM   IPM   INS   NCDC   IPCI   ZNPHI   IPD   NIH Somalia   PHI   NIMR   INH   IPT   UVRI 
Amerikka:   ANLIS   IAL   ISP   INCIENSA   PHAC   INS   IPK   INSP   INS   CDC 
Muut alueet:  AIHW
Huomaa: Malline on keskeneräinen, eikä toistaiseksi sisällä läheskään kaikkia kansallisia tai ylikansallisia kansanterveyslaitoksia tai -virastoja.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Ernest

| Ernest |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Ernesti, Erno, Änsti, Ärnesti
Vastineita eri kielissä:  Ernst, Ernesto, Arnost, Ernő
Nimen alkuperä:  germaaninen, vakava, totinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ernest on miehen etunimi.  Nimi on peräisin germaanisen kantakielen vakavaa ja totista tarkoittavasta sanasta eornost.
Suomessa nimi Ernest on maaliskuuhun 2025 mennessä annettu 858 ja Ernesti 983 miespuoliselle henkilölle. Nimestä ovat käytössä myös muunnokset Ernesti ja Erno.
Kuvitteellisia Ernestejä

Ernest Drake, Dugald A. Steerin Dragonologia-teoksen kuvitteellinen kirjoittaja
Vampyyri Ernest, kuvitteellinen vampyyri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ernest Wikimedia Commonsissa
Amatsoniitti

| Amatsoniitti |
| --- | --- |

Luokka:  silikaattimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  KAlSi3O8
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  vihreä
Kovuus Mohsin asteikolla:  6–6,5
Ominaispaino:  2,56–2,58
Aiheesta muualla
  Amatsoniitti Commonsissa 
Amatsoniitti on vihreä kivi, jonka nimi tulee Amazon-joen mukaan. Sen kovuus on 6–6½ ja ominaispaino 2,56–2,58. Amatsoniitti on mikrokliinin vihreä muoto.
Amatsoniittikiveä esiintyy muun muassa Suomessa, Yhdysvalloissa, Brasiliassa, Intiassa, Madagaskarilla, Namibiassa ja Venäjällä.
Sitä käytetään koruissa ja koristekivenä sen kauniin värin vuoksi. Kiven sinivihreä väritys juontuu kiven sisällä olevasta lyijystä, ja sitä on kaupattu virheellisellä kauppanimellä "vihreä ametisti".
Aiheesta muualla

Mindat: Amazonite (englanniksi)
Gemdat.org: Amazonite (englanniksi)
(englanniksi)
Seikkailu-sarja

Seikkailu-sarja (engl. The Adventure Series) on englantilaisen Enid Blytonin kirjoittama 8-osainen nuortensarja. Kirjojen pääosissa ovat sisarusparit Filip ja Dinah sekä Jack ja Anne. Jackin lemmikkipapukaija Kiki on myös mukana kaikissa seikkailuissa, ja sillä on tapana tehdä nasevia ja huvittavia huomautuksia, joiden ansioista lapset myös usein välttyvät monilta vaaratilanteilta.
Seikkailuissa lapset toimivat itsenäisesti ja ratkaisevat arvoitukset paljolti ilman aikuisten apua. Romaanit ilmestyivät kymmenen vuoden aikana. Seikkailujen saaren alussa Jack on 14-vuotias, Filip 13, Dinah 12 ja Anne 11.
Värikkäät kansikuvat ja mustavalkoisen kuvituksen teki Stuart Tresilian. Suomennoksissa käytetään myös Tresilianin kuvitusta. 1950-luvun painoksissa käytettiin myös hänen alkuperäisiä kansikuviaan.
Sarjan romaanit

Seikkailujen saari (The Island of Adventure, 1944, suom. Laila Järvinen 1950)
Seikkailujen linna (The Castle of Adventure, 1946, suom. Laila Järvinen 1951)
Seikkailujen laakso (The Valley of Adventure, 1947, suom. Laila Järvinen 1953)
Seikkailujen meri (The Sea of Adventure, 1948, suom. Laila Järvinen 1954)
Seikkailujen vuori (The Mountain of Adventure, 1949, yhdessä Brian J. Peppersin kanssa, suom. Riitta Wejberg 1979)
Seikkailujen laiva (The Ship of Adventure, 1950, suom. Laila Järvinen 1961)
Alun perin sarjan piti päättyä tämän romaanin jälkeen, mutta vannoutuneiden lukijoiden pyynnöstä Blyton kirjoitti vielä kaksi romaania:
Seikkailujen sirkus (The Circus of Adventure, 1952, suom. Riitta Wejberg 1979)
Seikkailujen joki (The River of Adventure, 1955, suom. Riitta Wejberg 1979)
Päähenkilöt

Bill ja Allie Cunningham (Allien aiempi sukunimi: Mannering)
Filip ja Dinah Cunningham (Sisarukset. Aiempi sukunimi: Mannering)
Jack ja Anne Cunningham (Sisarukset. Aiempi sukunimi: Trent)
Kiki 'Polly' (Jackin papukaija)
Kirjojen juoniselosteet > Seikkailujen saari

Filip tapaa orvoksi jääneet sisarukset Jackin ja Annen kesäkoulussa, jota hänen piti käydä, koska hän oli ollut monta kuukautta sairaana lukukauden aikana.  Hän saa tietää, että sisarukset eivät kovinkaan pidä sedästään ja hänen taloudenhoitajastaan, joiden luona heidän täytyy asua. Filip kutsuu heidät luokseen, jossa he tapaavat hänen Dinah-sisarensa, Polly-tädin ja Jocelyn-sedän sekä salaperäisen Bill Smugs -nimisen miehen. Mutta läheisellä saarella kaikki ei ole kohdallaan ja pian lapset ovat sekaantuneet rahanväärentäjiin, jotka toimivat saaren hylätyissä kuparikaivoksissa.
Kirjojen juoniselosteet > Seikkailujen linna

Lapset ja rouva Mannering matkustavat vuoristomökkiin, joka sijaitsee vanhan linnan lähellä. Lapset ovat kiinnostuneita raunioista ja haluavat myös seurata kotkien pesintää. Jack päättää jäädä linnaan yöksi ja huomaa, ettei olekaan yksin. Miehillä on pahat mielessään ja Jack hälyttää ystävänsä apuun.
Kirjojen juoniselosteet > Seikkailujen laakso

Lapset ovat lähdössä lentämään Billin kanssa, mutta he menevät vahingossa väärään koneeseen.  Lähtö tapahtuu pelottavissa merkeissä ja lapset päätyvät sodan runtelemaan syrjäiseen laaksoon, jossa salamyhkäiset miehet etsivät kadonnutta aarretta.
Kirjojen juoniselosteet > Seikkailujen meri

Bill vie kaikki neljä lasta skotlantilaiselle saarelle, jotta he voisivat toipua tuhkarokosta. Saaristossa he kuitenkin törmäävät hämäräperäisiin puuhiin ja sitten Bill katoaa. Lasten on yksin selvitettävä, missä hän on ja mitä oikeastaan tapahtuu.
Kirjojen juoniselosteet > Seikkailujen vuori

Kaikki – lapset, Kiki, rouva Mannering ja Bill – toivovat rauhallista lomaa ja lähtevät vaeltamaan Walesin vuorille. Mutta etsiessään perhoslaaksoa lapset eksyvät ja päätyvät salaperäisen vuoren lähelle. He törmäävät moniin arvoituksiin: järisevä maa, susilauma, mustaihoinen karkulainen ja Filipin katoaminen. Ne kaikki heidän on ratkottava...
Kirjojen juoniselosteet > Seikkailujen laiva

Lapset ovat risteilyllä Kreikan saaristossa. Mutta kun Filipin lemmikkiapina rikkoo syntymäpäivälahjan, lapset ajautuvat jännittävään ajojahtiin, jonka tavoitteena on löytää 'Andra'n kadonnut aarre. Myös rikolliset havittelevat aarretta.
Kirjojen juoniselosteet > Seikkailujen sirkus

Kuka on tämä ylimielinen poika, jonka Bill on kutsunut kotiin lomien ajaksi? Kiki ja Jack eivät pidä hänestä. Lapset saavat pian selville, että hän on prinssi Aloysius Gramondie ja vihamiehet ovat hänen jäljillään. He haluavat syrjäyttää prinssin sedän, joka on heidän mielestään liian vahva hallitsija, ja asettaa vasta 11-vuotiaan prinssin valtaistuimelle. Jack ja Kiki seuraavat  muita, jotka on kidnapattu ja viety Tauri Hessian maahan. He päätyvät sirkukseen ja uusien ystäviensä avulla Jack on pian päättämässä kokonaisen kansakunnan kohtalosta.
Kirjojen juoniselosteet > Seikkailujen joki

Neljä lasta ja heidän perheensä ovat toipumassa pahasta flunssasta ja tekevät jokimatkan Lähi-itään. Mutta matkalla on toinenkin syy: Billiä on pyydetty pitämään silmällä Raya Uma -nimistä rikollista.  Lapset ovat pian keskellä seikkailua, jossa etsitään muinaista kadonnutta kaupunkia ja sen satumaisia aarteita.
Sovitukset

Seikkailujen saari muokattiin 1982 televisioelokuvaksi ja Seikkailujen linna 8-osaiseksi televisiosarjaksi 1990.
Cloud 9 Entertainment Studios muokkasi kaikki kahdeksan romaania 8-osaiseksi televisiosarjaksi 1996.
Emil Hagelberg

Emil Alfons Hagelberg
Emil Alfons Hagelberg (25. elokuuta 1895 Pyhtää – 12. elokuuta 1941 Varloi, Itä-Karjala) oli suomalainen jääkärieversti ja nykyaikainen 5-ottelija. Hänen vanhempansa olivat liikemies Axel Hagelberg ja Anna Lagerquist. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Mary Schreckin kanssa.
Opinnot

Hän kävi seitsemän luokkaa Kotkan ruotsalaista yhteiskoulua ja suoritti yksityisesti kahdeksannen luokan Viipurin ruotsalaisessa lyseossa vuonna 1921. Hän suoritti Sotakorkeakoulun komentajakurssin vuosina 1925–1926 ja oli Kuunteluoppilaana Sotakorkeakoulussa vuosina 1933–1935.
Jääkäriaika

Hän liittyi yhtenä joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 5. heinäkuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan 10. syyskuutakuuta 1915 ja edelleen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti Libaussa vuonna 1917 sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Raudussa ja rajaseudulla.