stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puolustusvaliokunta
Valiokunnan jäsenet > Jäsenet vaalikaudella 2023–2027

| Jäsen | Jäsen | Puolue | Vaalipiiri |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Heinonen, TimoTimo Heinonen | Kokoomus | Häme |
|  | Kopra, JukkaJukka Kopra | Kokoomus | Kaakkois-Suomi |
|  | Limnell, JarnoJarno Limnell | Kokoomus | Uusimaa |
|  | Kiuru, PauliPauli Kiuru | Kokoomus | Pirkanmaa |
|  | Bergbom, MikoMiko Bergbom | Perussuomalaiset | Pirkanmaa |
|  | Immonen, TomiTomi Immonen | Perussuomalaiset | Keski-Suomi |
|  | Mäenpää, JuhaJuha Mäenpää | Perussuomalaiset | Vaasa |
|  | Ronkainen, JariJari Ronkainen | Perussuomalaiset | Häme |
|  | Kari, MikaMika Kari | SDP | Häme |
|  | Kokko, JaniJani Kokko | SDP | Keski-Suomi |
|  | Mäkinen, RiittaRiitta Mäkinen | SDP | Keski-Suomi |
|  | Väätäinen, TuulaTuula Väätäinen | SDP | Savo-Karjala |
|  | Räsänen, HannaHanna Räsänen | Keskusta | Savo-Karjala |
|  | Savola, MikkoMikko Savola | Keskusta | Vaasa |
|  | Holopainen, HannaHanna Holopainen | Vihreät | Kaakkois-Suomi |
|  | Furuholm, TimoTimo Furuholm | Vasemmistoliitto | Varsinais-Suomi |
|  | Strand, JoakimJoakim Strand | RKP | Vaasa |
Valiokunnan puheenjohtajat

| Puolue | Puolue | Puolue | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Arthur Lagerlöf | Kokoomus | 1918–1919 |
|  | Mikko Collan | Edistyspuolue | 1919–1920 |
|  | Juho Niukkanen | Maalaisliitto |  ? |
|  | Eirik Hornborg | RKP |  ? |
|  | Väinö Hupli | SDP | 1921–1922 |
|  | Oskari Heikinheimo | Kokoomus | 1922–1924 |
|  | Juho Niukkanen | Maalaisliitto | 1924–1926 |
|  | Albin Manner | Maalaisliitto | 1926–1927 |
|  | Jalo Lahdensuo | Maalaisliitto |  ? |
|  | Antti Kuisma | Maalaisliitto |  ? |
|  | Johan Aalto | SDP | 1929 |
|  | Albin Manner | Maalaisliitto | 1929–1930 |
|  | Juho Niukkanen | Maalaisliitto |  ? |
|  | Martti Rantanen | Kokoomus |  ? |
|  | Arvi Oksala | Kokoomus |  ? |
|  | Juho Niukkanen | Maalaisliitto |  ? |
|  | Sulo Heiniö | Edistyspuolue | 1940–1945 |
|  | Nestori Nurminen | SKDL | 1945–1952 |
|  | Aukusti Pasanen | KP | 1952–1958 |
|  | Matti Mattila | Maalaisliitto | 1958–1962 |
|  | Juho Tenhiälä | Maalaisliitto | 1962–1964 |
|  | Veikko Hyytiäinen | KP / LKP | 1964–1966 |
|  | Tuure Salo | LKP | 1966–1970 |
|  | Arne Berner | LKP | 1970 |
|  | Seppo Westerlund | LKP | 1970–1976 |
|  | Osmo Wiio | LKP | 1976–1979 |
|  | Tapani Mörttinen | Kokoomus | 1979–1983 |
|  | Mauri Miettinen | Kokoomus | 1983–1989 |
|  | Tapio Holvitie | Kokoomus | 1990–1991 |
|  | Kalevi Lamminen | Kokoomus | 1991–1999 |
|  | Ilkka Kanerva | Kokoomus | 1999–2003 |
|  | Seppo Kääriäinen | Keskusta | 2003 |
|  | Kauko Juhantalo | Keskusta | 2003–2007 |
|  | Aila Paloniemi | Keskusta | 2007 |
|  | Juha Korkeaoja | Keskusta | 2007–2011 |
|  | Jussi Niinistö | Perussuomalaiset | 2011–2015 |
|  | Sinuhe Wallinheimo | Kokoomus | 2015 |
|  | Ilkka Kanerva | Kokoomus | 2015–2019 |
|  | Kalle Jokinen | Kokoomus | 2019 |
|  | Ilkka Kanerva | Kokoomus | 2019–2022 |
|  | Petteri Orpo | Kokoomus | 2022 |
|  | Antti Häkkänen | Kokoomus | 2022–2023 |
|  | Jukka Kopra | Kokoomus | 2023– |
Aiheesta muualla

Puolustusvaliokunnan verkkosivu
Anánes

Anáneksen saaret.
| --- | --- |
Sijainti:  36°30′45″N, 24°07′53″E, Mílos Mílos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,09 km² (suurin saari)
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Anánes (kreik. Ανάνες) on joukko pieniä Kreikan saaria, jotka kuuluvat Kykladien saariryhmään ja sijaitsevat Míloksen lounaispuolella. Saaria on yhteensä kuusi. Niistä yksi on selvästi muita isompi, ja sen pinta-ala on noin 0,09 neliökilometriä. Saaret ovat asumattomia (vuonna 2011). Hallinnollisesti Anáneksen saaret kuuluvat Míloksen kuntaan, Míloksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Anánes laivalta nähtynä.
Reza Ghoochannejhad

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Reza Ghoochannejhad Nournia
Syntymäaika: 20. syyskuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka:  Mašhad, Iran
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 180 cm
Lempinimi: Gucci
Junioriseurat
:  LAC Frisia 1883
:  Cambuur
1998–2005:  Heerenveen
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005–2009 |  Heerenveen | 2 | (1) |
| 2006–2007 | →  Go Ahead Eagles (laina) | 13 | (4) |
| 2009 | →  Emmen (laina) | 12 | (1) |
| 2009 |  Go Ahead Eagles | 10 | (6) |
| 2010–2011 |  Cambuur | 37 | (15) |
| 2011–2012 |  Sint-Truiden | 23 | (11) |
| 2012–2014 |  Standard Liège | 10 | (4) |
| 2012 | →  Sint-Truiden | 10 | (6) |
| 2014–2016 |  Charlton Athletic | 38 | (3) |
| 2014–2015 | →  Al-Kuwait (laina) | 10 | (11) |
| 2015 | →  Al-Wakrah (laina) | 9 | (2) |
| 2016– |  SC Heerenveen | 41 | (22) |
Maajoukkue
| 2003 |  Alankomaat U16 | 1 | (0) |
| 2003–2004 |  Alankomaat U17 | 4 | (0) |
| 2005 |  Alankomaat U18 | 1 | (0) |
| 2006–2007 |  Alankomaat U19 | 3 | (1) |
| 2012–2018 |  Iran | 43 | (17) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. syyskuuta 2017.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 12. lokakuuta 2024.
Reza Ghoochannejhad (s. 20. syyskuuta 1987 Mašhad) on iranilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi pisimpään Alankomaissa, jossa hän aloitti jo juniorisarjoissa. Hän edusti Alankomaiden Eredivisiessä Heerenveeniä ja PEC Zwollea sekä toisella sarjatasolla Go Ahead Eaglesia, Emmeniä ja Cambuuria. Hän edusti Belgian liigassa Sint-Truidenia ja Standard Liègeä sekä Englannin mestaruussarjassa Charlton Athleticia. Hän pelasi myös Kuwaitissa, Qatarissa, Kyproksella ja Australiassa. Hän pelasi Alankomaiden nuorisomaajoukkueissa mutta edusti aikuisten tasolla Iranin A-maajoukkuetta, jossa hän pelasi 43 ottelua vuosina 2012–2018 ja teki niissä 17 maalia. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2014 täydet minuutit Iranin kaikissa kolmessa ottelussa ja teki Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan joukkueensa ainoan maalin koko turnauksessa. MM-kilpailuissa 2018 hän oli Iranin joukkueessa mutta ei saanut peliaikaa.
Saavutukset > Henkilökohtaiset saavutukset

Aasian-mestaruuskilpailujen karsintojen paras maalintekijä: 2015
Kausitilastot > Seurajoukkue

Päivitetty 3. toukokuuta 2014.
| Kausi | Seura | Liiga | Liiga> Ottelut | Liiga> Maalit | Cup> Ottelut | Cup> Maalit | Ottelut | Maalit | Yhteensä> Ottelut | Yhteensä> Maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Alankomaat | Alankomaat | Alankomaat | Liiga | Liiga | KNVB Cup | KNVB Cup | Eurooppa | Eurooppa | Yhteensä | Yhteensä |
| 2005–06 | SC Heerenveen | Eredivisie | 1 | 0 | 0 | 0 | — | — | 1 | 0 |
| 2006–07 | Go Ahead Eagles | Eerste Divisie | 13 | 4 | 2 | 0 | — | — | 15 | 4 |
| 2007–08 | SC Heerenveen | Eredivisie | 0 | 0 | 0 | 0 | — | — | 0 | 0 |
| 2008-09 | SC Heerenveen | Eredivisie | 1 | 0 | 0 | 0 | — | — | 1 | 0 |
| 2008-09 | FC Emmen | Eerste Divisie | 12 | 1 | 0 | 0 | — | — | 12 | 1 |
| 2009–10 | Go Ahead Eagles | Eerste Divisie | 10 | 6 | 2 | 1 | — | — | 12 | 7 |
| 2009–10 | SC Cambuur | Eerste Divisie | 13 | 2 | 1 | 0 | — | — | 14 | 2 |
| 2010–11 | SC Cambuur | Eerste Divisie | 24 | 13 | 3 | 1 | — | — | 27 | 14 |

| Belgia | Belgia | Belgia | Liiga | Liiga | Belgian Cup | Belgian Cup | Eurooppa | Eurooppa | Yhteensä | Yhteensä |
| 2011–12 | Sint-Truidense | Pro League | 21 | 11 | 2 | 1 | — | — | 23 | 12 |
| 2012–13 | Sint-Truidense | Second Division | 10 | 7 | 2 | 3 | — | — | 12 | 10 |
| 2012–13 | Standard Liège | Pro League | 9 | 3 | 1 | 0 | 0 | 0 | 10 | 3 |
| 2013–14 | Standard Liège | Pro League | 1 | 1 | 1 | 1 | 7 | 0 | 9 | 2 |

| Englanti | Englanti | Englanti | Liiga | Liiga | FA Cup | FA Cup | Eurooppa | Eurooppa | Yhteensä | Yhteensä |
| 2013–14 | Charlton Athletic | Mestaruussarja | 15 | 1 | 2 | 0 | — | — | 17 | 1 |

| Yhteensä | Alankomaat | Alankomaat | 74 | 26 | 8 | 2 | — | — | 82 | 28 |
| Yhteensä | Belgia | Belgia | 35 | 20 | 6 | 7 | 1 | 0 | 41 | 25 |
| Yhteensä | Englanti | Englanti | 15 | 1 | 2 | 0 | 0 | 0 | 17 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 124 | 47 | 16 | 9 | 2 | 0 | 140 | 54 |
Mohammad Ali Rajai

| Mohammad Ali Rajai |
| --- | --- |
 Mohammad Ali Rajai vuonna 1981.
Iranin pääministeri
 12. elokuuta 1980 – 2. elokuuta 1981  
Edeltäjä:  Mehdi Bazargan (1979)
Seuraaja:  Mohammad Javad Bahonar
Iranin presidentti
 2.–30. elokuuta 1981  
Edeltäjä:  Abolhassan Banisadr
Seuraaja:  Ali Khamenei
Kansanedustaja
 1980–1981  
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1933 
Kuollut: 30. elokuuta 1981 (ikä 48)
Tiedot
Puolue:  Islamilainen tasavaltaispuolue
Koulutus:  matematiikan opettaja
 Nimikirjoitus
Mohammad Ali Rajai (pers. ‏محمدعلی رجائی‎, Mohammad-Ali Rajā’i; 1933 Qazvin – 30. elokuuta 1981 Teheran) oli iranilainen poliitikko, joka toimi Iranin pääministerinä vuosina 1980–1981 ja Iranin presidenttinä lyhyen aikaa elokuussa 1981. Hän kuoli poliittisen murhan uhrina samassa pommi-iskussa pääministeri Mohammad Javad Bahonarin kanssa.
Elämä

Rajai syntyi köyhään perheeseen ja värväytyi Iranin ilmavoimiin 16-vuotiaana. Jätettyään armeijan hän sai vuonna 1960 matematiikanopettajan pätevyyden. Hän liittyi 1960-luvun alussa Iranin vapautusliikkeeseen, joka oli šaahi Mohammed Reza Pahlavin hallintoa vastustanut oppositiopuolue. Rajai joutui kolme kertaa vangituksi poliittisen toimintansa vuoksi. Häntä kidutettiin julmasti vankeudessa. Rajain viimeinen vankeustuomio kesti neljä vuotta, ja hänet vapautettiin vallankumouksen ollessa jo ovella syksyllä 1978. Vuoden 1979 islamilaisen vallankumouksen jälkeen hänet nimitettiin Mehdi Bazarganin hallituksen opetusministeriksi. Rajai pyrki islamilaistamaan kouluopetuksen, puhdisti opettajakuntaa ja määräsi vääräoppisia yliopistoja suljettaviksi. Rajai kohosi yhdeksi johtavista henkilöistä islamilaisessa tasavaltalaispuolueessa, joka oli uskonoppineiden hallitsema ja aatteellisesti lähellä ajatollah Khomeinia.
Elokuussa 1980 Iranin parlamentti valitsi Rajain pääministeriksi. Virka oli ollut täyttämättä marraskuussa 1979 tapahtuneesta Bazarganin erosta asti. Ennen Rajain valintaa presidentti Abolhassan Banisadr oli ehdottanut pääministeriksi kolmea muuta henkilöä, mutta parlamentti ei ollut hyväksynyt heitä. Rajai ja Banisadr eivät tulleet toimeen keskenään ja ajautuivat nopeasti valtataisteluun. Banisadr piti Rajaita sopimattomana pääministeriksi ja hylkäsi veto-oikeudellaan seitsemän Rajain hallitukseensa valitsemista 21 ministeriehdokkaasta syyskuussa 1980. Islamilaisen tasavaltalaispuolueen hallitsema parlamentti kuitenkin tuki Rajaita. Hän julisti jatkavansa islamilaista vallankumousta ja kohdistavansa sen varsinkin kapitalisteihin, jotka olivat siihen saakka saaneet olla rauhassa. Hänen pääministerikaudellaan alkoi Irakin–Iranin sota syyskuussa 1980 ja pitkään jatkunut Iranin panttivankikriisi ratkesi panttivankien vapauttamiseen tammikuussa 1981.
Kun presidentti Banisadr erotettiin virastaan kesäkuussa 1981 tämän toimittua papistoa vastaan, Rajai asettui ehdokkaaksi heinäkuun presidentinvaaleihin ja sai 91 prosenttia äänistä. Astuttuaan virkaansa hän ehdotti uudeksi pääministeriksi Mohammad Javad Bahonaria, jonka nimityksen parlamentti hyväksyi elokuun alussa.
Poliittisen vallan keskittyminen islamilaiselle tasavaltalaispuolueelle johti rajuihin vastaiskuihin. Rajai vältti täpärästi 28. kesäkuuta 1981 puolueen päämajaan tehdyn pommi-iskun, jossa sai surmansa muun muassa puolueen johtaja, ajatollah Mohammad Beheshti. Rajai, Bahonar ja kolme muuta henkilöä saivat surmansa Kansan mujahedin -järjestön (MEK) tekemäksi oletetussa pommi-iskussa Teheranissa 30. elokuuta 1981. Salkkuun kätketty pommi räjähti pääministerin työhuoneessa presidentin läsnäollessa. MEK ei tunnustautunut iskun tekijäksi, mutta salkun tuojaksi pääteltiin turvallisuusjoukkojen upseeriksi soluttautunut MEK:n agentti Massoud Keshmiri, joka onnistui pääsemään pakoon.
Kuoleman seuraukset

Rajain seuraajaksi presidenttinä valittiin Ali Khamenei. Eräiden iranilaisten tiedotusvälineiden mukaan Rajain surmanneen pommi-iskun toteuttaja Keshmiri olisi surmattu yli 40 vuotta myöhemmin, 11. kesäkuuta 2023, Pariisin esikaupunkialueella Ranskassa MEK:n käytössä olleeseen rakennukseen kohdistuneessa hyökkäyksessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mohammad Ali Rajai Wikimedia Commonsissa
Rajain surmanneen pommi-iskun tuhoja.
Azai-klaani

Azai-klaanin tunnus.
Azai-klaani (jap. 浅井氏) oli japanilainen daimioklaani, joka hallitsi Ōmin provinssissa. 1500-luvun lopulla klaani liittoutui Asakura-klaanin kanssa nousevaa Oda Nobunagaa vastaan. Azai ja Azakura kohtasivat Odan Anegawan taistelussa vuonna 1570, mutta hävisivät ja joutuivat pakenemaan. Azai-klaani tuhoutui kolme vuotta myöhemmin, kun Oda valloitti klaanin hallintokeskuksena toimineen Odanin linnan.
Arlene Dahl

Arlene Dahl vuonna 1953.
Arlene Carol Dahl (11. elokuuta 1925 Minneapolis, Minnesota – 29. marraskuuta 2021 Manhattan, New York City) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, yrittäjä, kolumnisti ja kirjailija. Hänen poikansa Lorenzo Lamas on myös menestynyt näyttelijänä.
Ura näyttelijänä

Minneapolisissa vuonna 1925 syntyneen Dahlin vanhemmat olivat norjalaisia siirtolaisia. Hän kävi Minnesotan yliopiston näytelmäkurssilla kesälomallaan, ja high schoolin jälkeen hän muutti Chicagoon. Hän työskenteli ensin alusvaatemallina ja Marshall Field’s -tavaratalon sisäänostajana.
Muutettuaan New Yorkiin Dahl sai vuonna 1945 osan Broadway-musikaalista Mr. Strauss Goes to Boston. Sen jälkeen hän näytteli Off Broadway -tuotannossa Questionable Ladies. Elokuva-alalle Dahlin huomasi Warner Brothersin Jack L. Warner, joka teki Dahlin kanssa sopimuksen nähtyään tämän Rheingold Breweryn mainoksessa Rheingold Beer -tyttönä. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Isä ja me (1947), ja sen jälkeen hän teki pääsoolin musikaalissa Irlantilainen ruusuni (1947).
Dahl siirtyi Warnerilta  Metro-Goldwyn-Mayerille. Hänen ensimmäinen elokuvansa MGM:llä oli Morsian villiintyy (1948). Red Skeltonin kanssa Dahl näytteli elokuvissa Vaikea vakoilija (1948), Touhukas tomppeli (1950) ja Kolme pientä sanaa (1950). Viimeksi mainittussa hän lauloi kappaleen ”I Love You So Much”.
Dahl näytteli seksikästä Ranskan vastarintaliikkeen jäsentä Anthony Mannin elokuvassa Yllämme giljotiini (1949) ja Van Johnsonin näyttelemän poliisin vaimoa elokuvassa Scene of the Crime (1949). Hänen elokuviansa olivat myös No Questions Asked (1951) ja Pahana syntynyt (1956). Dahlin tunnetuin film noir -elokuva oli Punainen jälki (1956), missä hän näytteli kleptomaania.
Dahlin tunnetuin elokuva oli Matka maan keskipisteeseen (1959), missä hän näytteli professori Carla Göteborgia. Dahlin poika Lorenzo oli syntynyt vuonna 1958, ja sen jälkeen hän käytännössä jättäytyi sivuun näyttelemisestä, vaikka hän epääsäännöllisesti esiintyi edelleen teatterissa, elokuvissa ja televisiossa.
Yrittäjä, kirjailija ja paluu näyttelijäksi

Chicago Tribunen omistaja Robert R. McCormick kysyi vuonna 1951 Dahlia kirjoittamaan kauneusaiheista kolumnia lehteensä. ”Let’s Be Beautiful” -kolumnia levitettiin lopulta yli 150 lehteen, ja Dahl kirjoitti sitä yli 20 vuoden ajan. Dahl siirtyi 1950-luvulla myös kauneusalalle, sillä hän perusti Arlene Dahl Enterprisesin, joka myi alusvaatteita ja kosmetiikkaa. Hänestä tuli 1980-luvulla myös tunnettu astrologisti, ja hänen kirjoituksiaan ilmestyi muun muassa Los Angeles Timesissa. Dahl kirjoitti kaikkiaan yli 20 kirjaa kauneudesta sekä astrologiasta. Hänen vuonna 1965 ilmestynyttä teosta Always Ask a Man: Arlene Dahl’s Key to Femininity myytiin yli miljoona kappaletta.
Dahl oli 1970-luvulla miljonääri, mutta hänen silloinen aviomiehensä jätti jälkeensä valtavat velat. Dahl pyysi vuonna 1980 konkurssisuojaa ja teki pikaisen paluun näyttelijäksi. Hän vieraili muun muassa sarjassa Lemmenlaiva ja näytteli muutaman vuoden ajan Lucinda Schenck Wilsonia televisiosarjassa One Life to Live.
Yksityiselämä

Dahl oli kuudesti naimisissa. Hänen ensimmäinen miehensä oli Tarzan-elokuvista tunnettu Lex Barker ja toinen argentiinalaissyntyinen näyttelijä Fernando Lamas. Kolmas mies oli puolestaan texasilainen öljypohatta Christian Holmes III ja neljäs venäläinen viiniasiantuntija Alexis Lichine. Dahlin ja Lichinen liitto mitätöitiin vuonna 1969. Dahl nai samana vuonna veneenvälittäjä Skip Schaumin. Dahlin kuudes aviomies oli kosmetiikka-alan johtaja Marc Rosen, joka oli 18 vuotta puolisoansa nuorempi. Dahlilla oli kolme lasta, näyttelijä Lorenzo Lamas sekä Carole Delouvrier ja Stephen Schaum.
Aiheesta muualla

Arlene Dahl Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Appel

Appel ja Appell tarkoittavat seuraavia:
Sukunimi

Carina Appel (1967–2012), suomalainen valokuvaaja
Erik Appel (1924–2020), suomalainen toimittaja ja tietokirjailija
Jacob Appel (1866–1931), tanskalainen kansanopistonjohtaja, opetusministeri ja tietokirjailija
Juho-Tuomas Appel (s. 1983), suomalainen jääkiekkoilija
Karel Appel (1921–2006), alankomaalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä
Kenneth Appel (1932–2013), yhdysvaltalainen matemaatikko
Paul Appell (1855–1930), ranskalainen matemaatikko
Richard Appel (s. 1963), yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja
Muita

Appell, RKP:n oikeistosiiven pää-äänenkannattaja vuosina 1945–1969
Appell, perunalajike
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Appel”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Life Is Peachy

| Life Is Peachy Korn |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhtikuu – heinäkuu 1996 Indigo Ranch Studioilla Malibussa, Kaliforniassa
 Julkaistu: 15. lokakuuta 1996
 Tuottaja(t): Ross Robinson
 Tyylilaji: Nu metal, Alternative metal
 Kesto: 48.14
 Levy-yhtiö: Immortal Records / Epic Records
Listasijoitukset
  24.
Kornin muut julkaisut
| Korn 1994 | Life Is Peachy 1996 | Follow the Leader 1998 |
Life Is Peachy on yhdysvaltalaisen yhtyeen Kornin toinen studioalbumi. Immortal Records ja Epic Records julkaisivat sen 15. lokakuuta 1996, ja sitä on myyty maailmanlaajuisesti yli 6 000 000 kappaletta. Yhdysvalloissa se on saanut tuplaplatina statuksen. Julkaisuaikanaan se nousi Yhdysvaltojen listalle sijalle 3. Suomessa albumi nousi sijalle 24.
Albumin tuotti Ross Robinson, joka tuotti myös yhtyeen ensimmäisen levyn, Kornin. Korn-logo muuttui alkuperäisestä, mutta vanha otettiin takaisin Follow the Leaderilla. Levy sisältää pääasiassa yhtä synkkää teemaa kuin edeltäjänsä, mutta asiat on tehty ikään kuin "sekopäisemmin". Kuten myös aikaisempi albumi Korn myös Life Is Peachy oli erittäin suuressa avainasemassa nu metalin kehityksessä. Albumilla vierailee Deftonesista tunnettu laulaja Chino Moreno Ice Cube coverissa "Wicked". Albumin kappaleista "A.D.I.D.A.S.", "Good God" ja "No Place to Hide" tehtiin singlet ja edellä mainitusta kappaleesta musiikkivideo. Lisäksi kappale "Ass Itch" on aikaisempi versio kappaleesta "A.D.I.D.A.S.".
"No Place to Hide" sai Grammy ehdokkuuden parhaasta metalliesityksestä vuonna 1998.
Saavutukset > RIAA:n sertifikaatit

| RIAA:n sertifikaatti | Myöntämispäivä  |
| --- | --- |
Kulta: 8. tammikuuta 1997
Platina: 9. joulukuuta 1997
2x Platinaa: 10. marraskuuta 1999
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Korn, ellei toisin mainittu.
"Twist" – 0:49
"Chi" – 3:54
"Lost" – 2:55
"Swallow" – 3:38
"Porno Creep" (Instrumentaali) – 2:01
"Good God" – 3:20
"Mr. Rogers" – 5:10
"K@#Ø%!" (Kunts!) – 3:02
"No Place to Hide" – 3:31
"Wicked" (mukana Chino Moreno ja Ice Cube) – 4:00
"A.D.I.D.A.S. (All Day I Dream About Sex)" – 2:32
"Low Rider" (War -lainakappale) – 0:58
"Ass Itch" – 3:39
"Kill You" – 8:37
Alkuperäinen julkaisu sisälsi myös bonus-levyn. Sen oli tarkoitus promotoida Kornin tulevaa kiertuetta, ja sisälsi kappaleen kaikilta kiertueen yhtyeiltä: Kornilta, The Urgelta ja Incubusilta.
"Chi" (live) - Korn
"All Washed Up" (live) - The Urge
"Hilikus" - Incubus
Listasijoitukset

| Vuosi | Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 1996 | The Billboard 200 | 3 |
Tekijät

Jonathan Davis - laulu
Brian "Head" Welch - kitara, laulu
Reginald "Fieldy" Arvizu - basso
James "Munky" Shaffer - kitara
David Silveria - rummut
Chino Moreno - laulu kappaleessa "Wicked"
Chuck Johnson - lehmäkello ja miksaus
Tom Lord-Alge - miksaus
Richard Kaplan - miksaus
Rob Agnello - miksaus assistentti
Eddy Schreyer - masterointi
Peter Katsis - tuottaja
Jeffrey Evan Kwatnetz - tuottaja
Scott Leberecht - taide
Martin Riedl - valokuvaus
Stephen Stickler - valokuvaus
Singlet > 1996

No Place to Hide
Singlet > 1997

A.D.I.D.A.S.
Good God
Ass Itch
Aiheesta muualla

Life Is Peachy Discogsissa. (englanniksi)
Giancarlo Fisichella

| Giancarlo Fisichella |
| --- | --- |
 Fisichella Kanadan GP:ssä 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. tammikuuta 1973 (ikä 51) Rooma, Italia
Kansalaisuus:   Italia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1996–2009
Talli(t):  Minardi (1996)  Jordan (1997)  Benetton (1998–2001)  Jordan (2002–2003)  Sauber (2004)  Renault (2005–2007)  Force India (2008–2009)  Ferrari (2009)
Kilpailuja:  231 (229 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  3
Palkintosijoja:  19
Paalupaikkoja:  4
Nopeimpia kierroksia:  2
MM-pisteitä:  275
Ensimmäinen kilpailu:  Australian GP 1996
Ensimmäinen voitto:  Brasilian GP 2003
Viimeinen voitto:  Malesian GP 2006
Viimeinen kilpailu:  Abu Dhabin GP 2009
Aiheesta muualla
Kotisivu
Giancarlo Fisichella (s. 14. tammikuuta 1973 Rooma, Italia) on italialainen aiemmin Formula 1 -sarjassa kilpaillut kuljettaja. Nykyisin Fisichella ajaa AF Corsen Ferraria GT2-luokassa eri urheiluautosarjoissa. Vuodesta 1996 lähtien F1:n maailmanmestaruussarjaan osallistuneen ja kolme osakilpailuvoittoa saavuttaneen Fisichellan aiempia F1-talleja ovat Minardi, Jordan, Benetton, Sauber, Renault, Force India ja Ferrari. Häntä kutsutaan lempinimillä "Fisico" ja "Fisi". Hän omisti Fisichella Motor Sport -tallin, joka kilpaili GP2-sarjassa kausina 2006–2009.
Fisichella on naimisissa italialaisen Luna ent. Castellanin (s. 15. maaliskuuta 1973, Italia) kanssa. Heillä on kaksi lasta: tytär Carlotta (s. 28 huhtikuuta 1999) ja poika Christopher (s. 1. helmikuuta 2003).
Fisichellan managerina on toiminut Enrico Zanarini.
Formula 1 -ura

Fisichella aloitti Formula 1 -sarjassa 1996 Minardi-tallin kuljettajana. Sitä ennen hän oli ajanut Italian F3-sarjan mestariksi 1994 ja voittajaksi arvostetussa Monacon F3-kisassa. Kaudella 1997 "Fisico" siirtyi Minardilta Jordan-talliin, jossa hän ajoi sinä vuonna kuudesti pisteille. Silloinen manageri Flavio Briatore hankki kuljettajalleen paikan Benetton-tallissa kaudella 1998. Kaudella 2002 autovalmistaja Renault osti Benetton-tallin, jonka nimi muuttui Renault'ksi, ja Fisichella palasi Jordanille.
Kaudella 2003 Fisichella voitti ensimmäisen F1-kilpailunsa sateisessa Brasilian osakilpailussa, joka keskeytettiin Fernando Alonson vaarallisen kolarin vuoksi. Kaudella 2004 Sauberilla Fisichella ajoi säännöllisesti pistesijoja. Vuonna 2005 hänet pestattiin Renault-talliin Fernando Alonson pariksi. Italialainen jäi kuitenkin kaksi maailmanmestaruuttakin tallissa voittaneen Alonson varjoon.
Fisichella ajoi Renault-tallissa vielä kaudella 2007 Heikki Kovalaisen tallikaverina. Hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi aiemmin Spykerina tunnettuun Force India-talliin. Kymmenen parhaan joukkoon hän ei yltänyt kuin kerran.
Kausi 2009 alkoi samoissa olosuhteissa eikä pisteitä tullut Force Indialla. Belgian GP:n aika-ajoissa Fisichella oli kuitenkin alkukaudesta poiketen erittäin hyvässä vauhdissa saavutten uransa neljännen paalupaikan aika-ajossa. Varsinaisessa kilpailussa hän sijoittui toiseksi. Kilpailun jälkeisellä viikolla Ferrari ilmoitti Fisichellan siirtyvän kesken kauden Luca Badoerin tilalle korvaamaan loukkaantunutta Felipe Massaa. Kauden jälkeen hänestä tehtiin Ferrarin testikuljettaja.
Testikuljettajan töiden ohella Fisichellan ilmoitettiin siirtyvän Ferrarin kilpakuljettajaksi Le Mans sarjaan GT2-luokkaan. Vuonna 2011 Fisichella jatkoi AF Corsella ja voitti muun muassa arvostetun Petit Le Mansin 1000 mailin kilpailun.