stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vesa Enne
Muusikonura > Taustahahmo

1979 Vesa Enne lauloi taustoja Jaaran, Fältin ja Paula Karppasen kanssa Katri Helenan Euroviisu-edustuskappaleella "Katson sineen taivaan", joka jäi Jerusalemissa 14. sijalle, mutta myi kuitenkin kotimaassa kultaa. Enteeltä ilmestyi näihin aikoihin pari omaa kappaletta kokoelma-LP:llä.
1980- ja 90-luku jatkui studiotyöskentelynä ja taustavaikuttajana. Sattumanvaraista keikkailua muun muassa rock'n'roll revival -tapahtumissa, televisioesiintymisiä ja erilaisia kevyen musiikin kavalkadeja. 1985 ilmestyi Enteen viimeinen oma single "Westerlundi"/"Matka jatkuu", sekä pari kappaletta HJK:n jalkapallolevyllä "Musiikkiklubi". Vesa Enne vilahtaa Peter von Baghin dokumenteissa suomalaisen kevyen musiikin historiasta ja SF-tarinassa (Suomen Filmiteollisuuden historia). 1994 Enne nähtiin vielä pienessä roolissa Matti Kassilan elokuvassa "Kaikki pelissä".
Enne on haudattu Näsinmäen hautausmaalle.
Diskografia

Vesa Enteen soolojulkaisut
Singlet:
Nuori rytmi / Ajan sävel (Decca SD 5479 • 1959)

Matsipäivä / Klubi kasvattaa (HJK Rytmimusiikki RM 102 • 1985)

Matka jatkuu / Westerlundi (Gold Disc GDS 363 • 1985)
Albumeilla esiintyvät kappaleet (kaikki useamman esittäjän kokoelma-albumeita):
Huippuhittejä 3     (Delta DELP 08 • 1976)

(Chantilly Lace / Rehtorin luiseva Salli / Sweet Little Sixteen / Vanhat hyvä rokit)

Syksyn Säveliä     (Fazer Finnlevy FL 5005 • 1976)

(Nashville Tennessee / Osuuskaupan Jane)

Täysosumat 1     (Manhattan Man 3034 • 1979)

(Kyyneleet nuo / Kaipaan)

1982 Supermusa     (Fazer Finnlevy SS 104 • 1982)

(Kerro että palaan)

Timanttihitit 3     (Fifty Fifty FFLP 68 • 1981)

(Rikoo on riskillä ruma)

Musiikkiklubi     (HJK Rytmimusiikki RMLP 203 • 1985)

(Matsipäivä / Klubi kasvattaa)
Vesa Enne & Erkki Liikanen
Singlet:
Ei aikaa / Pois et mennä saa (Safir S 163 • 1970)

Kuljen kuljen / Miljoonat timantit (Blue Master BLU 764 • 1971)
Albumeilla esiintyvät kappaleet (kaikki useamman esittäjän kokoelma-albumeita):
Kari Purhonen & Heput (Blue Master BLU-LP 117 • 1970)

(Chiribiri Baby / Ei aikaa / Havannan tyttö / Luvaton laulu / Pois et mennä saa)

Kuudestaan (Finlandia PSOP 082 • 1971)

(Kuljen kuljen / Miljoonat timantit)
Vesa Enne, Erkki Liikanen & Timo Tervo
Singlet:
Taas päivän pilvisen eessäni nään / Telakan Tellervo (Sonet T 6565 • 1971)

Sydämeni jäi San Franciscoon / Doctor Harsinovits (Sonet T 6568 • 1971)
Albumit:
On ihmeen hyvä tulla kotiin (Rondo ROLPS 102 • 1972)

(Doctor Harsinovits / Sydämeni jäi San Franciscoon / Taas päivän pilvisen eessäni nään / Telakan Tellervo)

Albumin loput raidat Erkki Liikasen vanhoja levytyksiä.
Vesa Enne & Timo Tervo
Singlet:
Pieni on mun maailmain / Djambo djambo (Decca SD 5833 • 1976)
Albumeilla esiintyvät kappaleet (useamman esittäjän kokoelma-albumi):
Toivekonsertti 60 (Fazer Finnlevy SFLP 9589)

(Pieni on mun maailmain / Djambo djambo)
Karma
Singlet:
Wig-Wam-Bam / Kaiken mä saan (CBS CBSA 1217 • 1973)

Manana / Katujen uhka (CBS CBSA 1459 • 1973)

Jätkälle jäi lippalakki / Salli Sallinen (Polydor 2055071 • 1976)

Hyvää huomenta Suomi / Hämärää (Polydor 2055076 • 1976)

Kun saa ajaa / Alan sooloilemaan (Scandia KS 973 • 1977)

Morjens / Tunteitaan ei voi estää (Scandia KS 987 • 1977)
Albumit:
Karma (CBS S 65896 • 1973)

Huomenta Suomi (Fazer Finnlevy SFLP 9587 • 1976)

Morjens Karma (Scandia SLP 649 • 1978)
Kosmos
Singlet:
Hello, hello / Palaan laivarantaan mielessäin (Delta DES 08 • 1974)
Albumit:
Kosmos (Delta DELP 02 • 1974)
JEF (Ami Jaara, Vesa Enne & Källe Fält)
Singlet:
Tuuli kääntyä voi / Sun, vain sun (Scandia KS 1004 • 1978)
Albumeilla esiintyvät kappaleet (useamman esittäjän kokoelma-albumi):
Huipulla 15 (Scandia SLP 909 • 1978)

(Mrs. Caroline Robinson)
Filmografia

Oho, sanoi Eemeli (1960)
Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960)
Kaks' tavallista Lahtista (1960)
Molskis, sanoi Eemeli, molskis! (1960)
Kaikki pelissä (1994)
Aiheesta muualla

Vesa Enne Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vesa Enne Elonetissä.
Vesa Enteen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Vesa Enne Amar-kiertueella 1960-luvun alkupuolella.
Wendy Wu

| Wendy Wu> Wendy Wu: Homecoming Warrior |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Laing
Käsikirjoittaja:  John Logan
Tuottaja:  Janine Dickins
Säveltäjä:  Nathan Wang
Kuvaaja:  Kevin Riley
Leikkaaja:  Owen Ferrier-Kerr
Pääosat:   Brenda Song  Shin Koyamada  Sally Martin 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Company
Levittäjä:  Disney-ABC Domestic Television Disney+
Ensi-ilta:  2006
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Budjetti:  5 000 000 $
Seuraaja:  Wendy Wu: Homecoming Warrior 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wendy Wu (Wendy Wu: Homecoming Warrior) on yhdysvaltalainen nuortenelokuva vuodelta 2006. Se tuotettiin tilaustyönä lapsille suunnatulle televisiokanava Disney Channelille.
Elokuvan pääosassa on Brenda Song, joka on lisäksi näytellyt monissa Disney Channelin tuotannoissa. Wendy Wussa hänen hahmonsa on hieman hienosteleva, parin kaverinsa kanssa viihtyvä Wendy. Tuntuu, että hänen kaikki asiansa olisivat hyvin, mutta elämään astuukin yllättäen hämäräperäinen Shen (Shin Koyamada), joka sotkee Wendyn elämän. Wendy saakin tietää olevansa soturi, ja sen jälkeen Wendyn elämä menee uudelle raiteelle.
Tarina

Wendyn veli Peter Wu (Justin Chon) alkaakin pian pitää Sheniä ihan kivana kaverina, mutta Wendy haluaa hänet pois elämästään.
Wendyn viisas isoäiti tietää Shenin salaisuudesta ja haluaisi Wendystä soturin, koska hänen oma äitinsäkin oli aikoinaan tuo sama soturi. Pian Wendy saa tietää Yan Losta, pahiksesta, jota vastaan hänen pitäisi taistella. Wendy alkaa treenata kovaa. Shenistä ja hänestä on alkanut tulla yhä läheisempiä. Niinpä Wendy järkyttyy, kun saa kuulla, että kohtalo on määrännyt Shenin kuolevan taistelussa.
Taisteluiltana, jona Wendy ei aiokaan taistella, vaan meneekin koulun juhliin, koska siellä hänet kruunattaisiin tanssiaisten kuningattareksi. Wendyn isoäiti kuitenkin avaa hänen silmänsä ja pyytää häntä taistelemaan pahuutta vastaan, ja sen jälkeen taistelu alkaa. Taistelusta tulee kova, ja Wendy huomaa, että Yan Lo on ottanut hänen vihamiehensä hahmon. Hyvä kuitenkin voittaa pahan Yan Lon, joka kuolee. Shen saa jäädä Wendyn luo, ja kaikki päättyy lopulta onnellisesti.
William Kraft

William Kraft (6. syyskuuta 1923 Chicago – 12. helmikuuta 2022) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, kapellimestari, lyömäsoittaja ja musiikkipedagogi.
Elämä ja ura > Varhaiset vaiheet

Kraft syntyi ukrainalaisten maahanmuuttajien pojaksi. Hän sai Columbian yliopistosta kandidaatin arvon vuonna 1951 ja maisterin arvon 1954. Hän sai yliopistovuosinaan kaksi Anton Seidl -stipendiä. Hänen ensisijaisia ohjeistajiaan olivat Jack Beeson, Seth Bingham, Henry Brant, Henry Cowell, Erich Hertzmann, Paul Henry Lang, Otto Luening ja Vladimir Ussachevsky. Lyömäsoitinten soitossa hän sai opetusta Morris Goldenbergilta, patarumpalina Saul Goodmanilta sekä orkesterinjohdossa Rudolph Thomasilta ja Fritz Zweigiltä.
Varhaisina vuosinaan Los Angelesissa Kraft organisoi johtajana Los Angeles Percussion Ensemblen toimintaa. Kokoonpano kantaesitti ja levytti teoksia muiden muassa Alberto Ginasteralta, Lou Harrisonilta, Ernst Krenekilta, Igor Stravinskylta ja Edgar Varèselta. Kraft toimi itse lyömäsoitinsolistina Karlheinz Stockhausenin Zykluksen ja Pierre Boulezin Le Marteau sans maîtren Yhdysvaltain-ensiesityksissä. Hän myös levytti Sotilaan tarinan Stravinskyn johtamana.
Elämä ja ura > Ura Los Angelesin filharmonikoissa ja yliopistossa

Kraft toimi vuosina 1981–1985 Los Angelesin filharmonikkojen nimikkosäveltäjänä. Tänä aikana hän perusti nykyohjelmistoon keskittymistä varten orkesterin uuden musiikin ryhmän. Tätä ennen Kraft oli toiminut soittajana samassa orkesterissa 26 vuoden ajan: kahdeksan vuoden ajan lyömäsoittajana ja 18 vuoden ajan ensimmäisenä patarumpalina. Kolmen kauden ajan Kraftilla oli orkesterissa avustavan kapellimestarin asema.
Kraft toimi Kalifornian yliopiston (Santa Barbara) sävellysjaoksen puheenjohtajana ja Corwin-professorina, kunnes jäi eläkkeelle kesäkuussa 2002.
Elämä ja ura > Työ säveltäjänä

Kraft on saanut säveltäjänä lukuisia palkintoja. Hänen teoksiaan ovat esittäneet orkesterit eri puolilla maailmaa, kuten Euroopassa, Japanissa, Koreassa, Kiinassa, Australiassa, Israelissa ja entisessä Neuvostoliitossa. Vuonna 1990 Kraft sai paikan Percussive Arts Societyn Hall of Famesta.
Kraftin teosten joukossa on patarumpukonsertto nro 2 eli The Grand Encounter, joka kantaesitettiin vuonna 2005. Tilaajana oli San Franciscon sinfoniaorkesteri, jota Michael Tilson Thomas johti kantaesityksessä David Herbertin toimiessa solistina. Huomattavasti uudistetun version teoksesta kantaesittivät keväällä 2007 Xian Zhangin johtama Hongkongin filharmoninen orkesteri solistinaan James Boznos. Myöhemmin samana vuonna Herbert toimi solistina teoksen Yhdysvaltain-ensiesityksessä; häntä säesti Guy Victor Bordon johtama Akronin sinfoniaorkesteri.
Muihin Kraftin teoksiin kuuluu ooppera Red Azalea, jonka tilasi lontoolainen uuden musiikin teatteriryhmä. Teos kantaesitettiin vuonna 2002 Kalifornian yliopiston (Santa Barbara) uuden musiikin juhlilla, minkä jälkeen teoksen Euroopan-ensiesitys pidettiin Lontoossa. Kraftin teosten levytyksiä on julkaistu monilla levymerkeillä, joihin ovat kuuluneet Harmonia Mundi, Albany Records, Nonesuch Records, Decca Records ja EMI.
Aiheesta muualla

AllMusic: William Kraft (englanniksi)
William Kraft Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Matias Vainionpää

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 2. lokakuuta 2001
Syntymäpaikka: Seinäjoki
Pelipaikka: Puolustaja
Seura
Seura: SJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2019- | SJK Akatemia | 15 | (1) |
| 2020- | SJK | 23 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 38 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Matias Vainionpää (s. 2. lokakuuta 2001 Seinäjoki) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa Seinäjoen Jalkapallokerhossa. Vainionpää teki Veikkausliiga-debyyttinsä vuonna 2020. Vainionpää valittiin myös Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen. Vainionpää on pelipaikaltaan puolustaja.
Martin Reim

Martin Reim (2019)
Martin Reim (s. 14. toukokuuta 1971 Tartto, Viron SNT) on virolainen 168 senttimetriä pitkä jalkapalloilija.
Reim edusti maansa pääsarjassa Meistriliigassa pelaavaa FC Floraa vuodesta 1992 lähtien, tosin ei aivan tauotta, sillä vuosina 1999–2000 hän edusti Kotkan TP:tä ja 1990-luvun puolivälissä FC Lelleä. Ennen siirtoaan Floraan hän ehti edustaa kolmea muuta pääkaupungin joukkuetta, Lõvid Tallinnaa (Tallinna Lõvid), Sport Tallinnaa (Tallinna Sport) ja Norma Tallinnaa (FC Norma). Kaudella 1990 Reim kävi ensimmäisen kerran pelaamassa Suomessa Jämsänkosken Ilveksessä.
Viron maajoukkueessa Reim on pelannut 157 ottelua, ja hän on eniten maaotteluita Viron paidassa pelannut jalkapalloilija. Maaottelumaaleja Reim on tehnyt 14.
Aiheesta muualla

Reim FC Floran sivuilla (viroksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Tarmo Rüütli | FC Floran päävalmentaja 2010– | Seuraaja: – |
Matias Wasenius

Matias Wasenius (1. heinäkuuta 1872 Helsinki – 12. joulukuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja rehtori.
Matias Waseniuksen vanhemmat olivat osakeyhtiöiden Tervakoski ja Oravi-Haapakoski toimitusjohtaja, pääkonsuli Adolf Fredrik Wasenius (1829–1903) ja Mathilda Catharina Charlotta Hjorth. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1896 ja filosofian maisteriksi 1897. Wasenius teki opintomatkoja  Freiburgiin 1894, Heidelbergiin 1899, Pariisiin 1897–1898 sekä Saksaan 1904, 1923 ja 1933.
Wasenius oli Helsingin yliopiston kirjaston palveluksessa vuodesta 1892 lähtien ja toimi viimeksi vanhempana amanuenssina 1907–1911. Hän oli Nya svenska läroverketin uusien kielten opettajana 1898–1938 ja toimi myös koulun rehtorina 1919–1920 sekä 1924–1937.
Wasenius oli Uusfilologisen yhdistyksen sihteerinä 1900–1905, Ruotsalaisen teatterin yhdistyksen sihteerinä 1914–1925 sekä yhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1926 ja Ruotsalaisen teatterin valtuuskunnan jäsenenä vuodesta 1925.
Matias Wasenius kuoli 66-vuotiaana pitkällisen sairauden jälkeen joulukuussa 1938. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
William Empson

| William Empson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. syyskuuta 1906 
Kansalaisuus:  Englantilainen
Ammatti:  kirjallisuuskriitikko, runoilija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
William Empson (27. syyskuuta 1906 – 15. huhtikuuta 1984) oli englantilainen kirjallisuuskriitikko ja runoilija. Hän on vaikuttanut paljon uuskritiikin hyödyntämään tapaan lähilukea tekstejä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
↑  Modèle [[Modèle:Lien web|Malline:Lien web]] : parametri  url  puuttuu. (de) Saksan kansalliskirjasto, GND-tunnisteUrl . Tieto on haettu Wikidatasta.
Materialismi (täsmennyssivu)

Materialismi on aineeseen liittyvä käsite, joka voidaan nähdä usealta kannalta:
ontologinen materialismi eli aineellinen todellisuuskäsitys, filosofinen käsite, jonka mukaan todellisuus, jossa elämme, on ainetta; vastakohta on idealismi
eliminatiivinen materialismi, mielenfilosofinen suuntaus
materialismi sosiologisessa asiayhteydessä, esineiden itseisarvoa ja materian arvostamista sen itsensä vuoksi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Materialismi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Washington Bar (radio-ohjelma)

Washington Bar oli Jope Ruonansuun ja Tommi Reposen tekemä 1990-luvulla radiossa esitetty viihdeohjelma. Ohjelma oli jatkoa saman kaksikon radio-ohjelmalle Elvis-osasto, jonka teossa oli myös mukana Yleisradion toimittaja Jari Vesa.
Ohjelman kehys sijoittui kuvitteellisen Washington Bar -nimisen baariin. Ohjelmassa esitettiin erilaisia sketsejä, jotka useimmiten perustuivat imitaatioihin ja välissä esitettiin musiikkia. Vuonna 1995 Ruonansuu julkaisi Reposen kanssa studioalbumin Washington Bar, jolle myönnettiin kultalevy seuraavana vuonna. Ruonansuun synnyinkaupungissa Kemissä toimi Washington Bar -niminen baari 1990-luvulla.
Radio-ohjelman lisäksi Ruonansuu ja Reponen tekivät 15-osaisen Washington Bar -nimisen sketsisarjan paikallistelevisiokanava TV Jyväskylään vuonna 1998.
Wardair Canada

| Wardair Canada |
| --- | --- |

 IATA: WD  –  ICAO: WDA 
Kutsukoodi:  WARDAIR
Perustettu:  1952
Lakkautettu:  1989
Emoyhtiö:  Wardair International
Kotipaikka:  Edmonton
Avainhenkilö(t):  Max Ward
Wardair Canada (IATA: WD, ICAO: WDA, kutsukoodi: WARDAIR) oli kanadalainen lentoyhtiö. Sen perusti Max Ward vuonna 1952, tuolloin nimellä Wardair. Nimi vaihtui Wardair Canadaksi vuonna 1961. Yhtiö lopetti toimintansa 31. maaliskuuta 1989 Canadian Airlinesin ostettua sen.
Kohteet (1989)

Vuonna 1989 Wardair Canada lensi reittilentoja 15 kohteeseen sekä tilauslentoja 18 kohteeseen, joista 12 eri kohteita kuin reittilennoilla.
Kohteet (1989) > Reittilennot

| --- | --- |
  Alankomaat Amsterdam   Dominikaaninen tasavalta Puerto Plata   Kanada Calgary  Edmonton  Montreal-Mirabel  Ottawa  Toronto  Vancouver  Winnipeg :   Puerto Rico San Juan   Ranska Pariisi   Yhdistynyt kuningaskunta Birmingham  Glasgow-Prestwick  Lontoo-Gatwick  Manchester
Kohteet (1989) > Tilauslennot

| --- | --- |
  Barbados Bridgetown   Kanada Calgary  Edmonton  Montreal-Mirabel  Ottawa  Toronto  Vancouver   Länsi-Saksa Frankfurt :   Yhdysvallat Fort Lauderdale  Fort Myers  Honolulu  Los Angeles  Orlando  Phoenix  San Diego  San Francisco  Tampa  West Palm Beach
Laivastohistoria

Toimintansa aikana Wardair Canada käytti ainakin seuraavia konetyyppejä:
Airbus A300B4-200
Airbus A300C4-200
Airbus A310-300
Boeing 707-300C
Boeing 727-100
Boeing 747-100
Boeing 747-200B
Bristol Freighter 31
de Havilland Canada DHC-2 Beaver
de Havilland Canada DHC-3 Otter
de Havilland Canada DHC-6 Twin Otter
de Havilland Canada DHC-7
Douglas DC-6B
Douglas DC-10-30
Grumman Gulfstream I
Wardairin Boeing 707.
Wardairin Boeing 747-200.
Väinämöisen laulu

| Väinämöisen laulu |
| --- | --- |

Nimi:  Väinämöisen laulu
Tekijä:  Konstantin Bobkov (alkuperäinen Johannes Takanen)
Valmistumisvuosi:  2007 (alkuperäinen 1873)
Taiteenlaji:  veistos
Sijainti:  Monrepos
Paikkakunta:   Viipuri
Koordinaatit:  60.737681°N, 28.719791°E
Väinämöisen laulu (myös Kanteletta soittava Väinämöinen) oli kuvanveistäjä Johannes Takasen vuonna 1873 Viipurissa Monrepos’n puistossa paljastettu veistos, joka katosi talvisodan jälkeen. Nykyään samalla paikalla on venäläisen kuvanveistäjän Konstantin Bobkovin vuonna 2007 patsaasta tekemä kopio.
Monrepos’n ensimmäinen Väinämöinen

Monrepos’n kartanon omistaja Paul Nicolay pystytytti jo vuonna 1831 Väinämöistä esittävän veistoksen kartanon puistoon. Ajatuksen oli laittanut alulle hänen isänsä Ludwig Heinrich von Nicolay, joka halusi paikalle Nicolayn suvun suojelupyhimyksen Pyhän Nikolauksen patsaan. Se ei kuitenkaan toteutunut, mutta kymmenisen vuotta isänsä kuoleman jälkeen Paul Nicolay päätti hankkia Väinämöistä esittävän veistoksen tanskalaiselta kuvanveistäjältä Gotthelf Borupilta. Hänen kipsinen patsaansa oli Erik Cainbergin vuonna 1814 Turun akatemian juhlasaliin tekemän reliefin jälkeen toinen suomalaisen kansanrunouden myyttistä tietäjähahmoa kuvaava teos. Elias Lönnrotin Kalevala ilmestyi vuonna 1835, ja sen jälkeen seuraavat Väinämöistä kuvaavat taideteokset syntyivät vasta 1850-luvulla.
Borupin Väinämöinen oli seisovassa asennossa ja piti kainalossaan etäisesti kanteletta muistuttavaa soitinta. Borup oli lainannut veistokseensa piirteitä kreikkalaisen mytologian lyyraa kantavalta Apollonilta, ja myös Väinämöisen asuste viittasi enemmän antiikin aikakauteen kuin pohjolaan. Nicolay sijoitti patsaan kallioseinämän varjoon, aivan kuten hänen esikuvinaan käyttämissä eurooppalaisissa puistoissa oli tehty Orfeuksen veistoksille. Väinämöinen oli 1800-luvun puolivälissä yleisölle avatun puiston suosituimpia nähtävyyksiä, mutta 1870-luvulle tultaessa se oli kuitenkin ilkivallan johdosta vaurioitunut niin, että tilalle päätettiin hankkia uusi veistos.
Takasen Väinämöinen

Gotthelf Borupin Väinämöisen kärsimien vaurioiden vuoksi uusi veistos päätettiin vuonna 1871 tilata Kööpenhaminan taideakatemiassa aikaisemmin opiskelleelta Johannes Takaselta. Hänen teoksessaan kanteletta soittava Väinämöinen on kuvattu istualleen kutsumassa inspiraatiota kättään kohottamalla. Veistoksen hahmo on samanlaisessa asennossa kuin lyyraa soittava runonlaulaja tanskalaisen taiteilijan Nikolai Abraham Abildgaardin maalauksessa Ossianin joutsenlaulu. Se puolestaan on saanut innoituksensa skottilaisen James Macphersonin runoteoksesta Ossianin laulut.
Myös Takasen Väinämöinen kärsi ilkivallasta, ja 1930-luvun aikana veistoksesta irrotettiin neljä vasemman käden sormea. Sinkistä valettu patsas katosi talvisodan jälkeen, eikä sen kohtalosta ole mitään tietoa, joten veistoksen arvellaan tuhoutuneen.
Nykyinen patsas

Akateemikko Dmitri Lihatšev suunnitteli kopiota Johannes Takasen veistokesta vuonna 1988. Uudelleen asia nousi esille 2003, jolloin venäläinen Monrepos-säätiö otti yhteyttä pietarilaiseen kuvanveistäjään Konstantin Bobkoviin. Hanke päätettiin toteuttaa vuonna 2006. Koska Takasen veistoksesta ei ole olemassa mittapiirustuksia, Bobkov joutui rekonstruoimaan sen vanhojen valokuvien ja paikalla tekemiensä mittausten perusteella. Luonnollista kokoa olevan veistoksen materiaalina on graniitista valmistettu teräsbetoni. Mukana projektissa oli Monrepos’n puiston ja Monrepos-säätiön lisäksi myös suomalainen Pro Monrepos -yhdistys. Veistos saatiin paikalleen kesäkuussa 2007. Se on sijoitettu samalle kivenlohkareelle, jossa kaksi aikaisempaakin Väinämöistä olivat.
Kuvia veistoksista ja niiden esikuvista

Lyyraa kantava Apollo.
Borupin Väinämöinen.
Louis-Julien Jacottet´n litografia (1840).
Abildgaardin Ossian.
Takasen Väinämöinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Väinämöisen laulu Wikimedia Commonsissa
Martin Rodbell

| Martin Rodbell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. joulukuuta 1925 Baltimore, Maryland
Kuollut: 7. joulukuuta 1998 (73 vuotta) Chapel Hill, Orangen piirikunta, Pohjois-Carolina
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Biokemia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1994)
Martin Rodbell (1. joulukuuta 1925 Baltimore, Maryland – 7. joulukuuta 1998 Chapel Hill, Orangen piirikunta, Pohjois-Carolina) oli yhdysvaltalainen biokemisti. Hänet palkittiin Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnolla Alfred G. Gilmanin kanssa, ”heidän löytäessään G-proteiinin ja näiden proteiinien merkityksen transduktioreiteissä soluissa”.
Hermosolut vastaanottaa signaaleja ympäristöstään molekyylien painautuessa välittäjäaineen pinnalla.
Solukalvossa on niin sanottu ”G-proteiini”, jonka Gilman ja Rodbell löysivät, jonka tehtävänä on kuljettaa signaaleja reseptorista solun sisälle. Proteiinit suorittavat työtään syklisesti vaihtamalla muotoja. Muutoksia G-proteiinin toiminnassa on osa tietyissä sairauksissa, kuten kolera jossa hermomyrkky kolera bakteerista lukitsee G-proteiinit yhteen muotoon ja vaikuttaa hermoihin joka ohjaa suolan ja nesteen imeytymistä suolistossa.