stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Armas Leinonen

Kansanedustajat Armas Leinonen (vas.) ja Mikko Juva ”prosentti­hiihdon” jälkeen talvella 1965.
Armas Leinonen (28. joulukuuta 1900 Oulu – 29. toukokuuta 1985 Oulu) oli suomalainen poliitikko ja opettaja. Hän oli Kansanpuolueen (1952–1965) ja Liberaalisen Kansanpuolueen (1965–1970) kansanedustaja Oulun läänin vaalipiiristä. Koulutukseltaan Leinonen oli kansakoulunopettaja, ja hän hoiti opettajanvirkaa Oulussa vuosina 1924–1967. Myös hänen puolisonsa Venla o.s. Toivonen oli kansakoulunopettaja.
Leinonen oli presidentin valitsijamiehenä vuosina 1950 ja 1962. Hän sai opetusneuvoksen arvon vuonna 1966.
Leinonen oli vanhoillislestadiolaisten Lasten Siionin toimittaja ja SRK:n puheenjohtaja. Leinonen liittyi vuoden 1960 hajaannuksessa elämänsanalaisiin. Sairasvuoteellaan 1980-luvulla vähän ennen kuolemaansa hän palasi vanhoillislestadiolaiseen uskoon eli vanhoillislestadiolaisen käsityksen mukaan teki parannuksen.
Vilho Leivonen

Vilho Matias Leivonen (16. huhtikuuta 1904 Viitasaari – 24. toukokuuta 1985 Viitasaari) oli suomalainen keskustalainen poliitikko, ammatiltaan maanviljelijä.
Leivonen oli kansanedustajana 21.7.1951–28.3.1954 ja 20.2.1962–4.4.1966. Hän oli kansanedustajana Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä ja Keski-Suomen läänin vaalipiiristä. Hän toimi Viitasaarella myös kunnallispolitiikassa. Leivonen oli presidentin valitsijamiehenä vaaleissa 1956 ja 1962
Leivonen oli valtion sotilasvirkatalon vuokraaja 1926–1931. Hän toimi maanviljelijänä Viitasaarella 1931–1974 ja oli Viitasaaren Ilmorannan osuuskassan johtaja 1927–1936. Lisäksi hän oli Viitasaaren palovakuutusyhdistyksen toimitusjohtaja 1929–1951. Hänelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi 1957.
Leivosen puoliso vuodesta 1931 oli Aino Johanna Paananen. Maanviljelysneuvos, agronomi Heikki Leivonen on heidän poikansa.
A Classic Horror Story

| A Classic Horror Story |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Roberto De Feo   Paolo Strippoli
Käsikirjoittaja:  Roberto De Feo   Paolo Strippoli   Lucio Besana   David Bellini   Milo Tissone
Tuottaja:  Maurizio Totti   Alessandro Usai
Säveltäjä:  Massimiliano Mechelli
Kuvaaja:  Emanuele Pasquet
Leikkaaja:  Federico Palmerini
Pääosat:  Matilda Lutz   Francesco Russo   Peppino Mazzotta   William Merrick   Yuliia Sobol
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Tuotantoyhtiö:  Colorado Film
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  14. heinäkuuta 2021
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  italia
Budjetti:  3 000 000 $
Aiheesta muualla
IMDb
A Classic Horror Story on italialainen kauhuelokuva. Se julkaistiin Netflixissä 14. heinäkuuta 2021. Elokuvan ovat ohjanneet Roberto De Feo ja Paolo Strippoli.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Matilda Lutz  | … |  Elisa   |
|  William Merrick  | … |  Mark   |
|  Yuliia Sobol  | … |  Sofia   |
|  Peppino Mazzotta  | … |  Riccardo   |
|  Francesco Russo  | … |  Fabrizio   |
|  Alida Baldari Calabria  | … |  Chiara   |
Vastaanotto

Heinäkuussa 2021 The New York Times nimesi A Classic Horror Storyn yhdeksi viidestä parhaasta kauhuelokuvasta katsottavaksi suoratoistossa.
Elokuva-arvosteluja kokoavalla Rotten Tomatoes -sivustolla 7/12 arvostelusta on positiivisia, keskimääräisen luokituksen ollessa 6,00/10.
Käännös suomeksi
Yrjö Leiwo

Yrjö Leiwo 1930-luvun alussa.
Yrjö Kalervo Leiwo (12. helmikuuta 1884 Kuhmalahti – 12. tammikuuta 1964 Kuopio) oli suomalainen poliitikko. Leiwo toimi Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1930–1936 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Leiwo toimi myös kaupunginvaltuutettuna Lahdessa ja Hämeenlinnassa, kunnanvaltuutettuna Sääksmäellä sekä Hämeenlinnan kaupunginhallituksen jäsenenä. Leiwo kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1902. Politiikan ulkopuolella hän toimi viikkolehti Raatajan toimitussihteerinä ja Hämeen Sanomien päätoimittajana 1909, Jämsän kansanopiston johtajana 1909–1912, Suomalaisen puolueen sihteerinä 1912–1915, Lahti–lehden päätoimittajana 1915–1919, Uuden Suomen ja Iltalehden toimittajana 1919, Päivölän kansanopiston johtajana Sääksmäellä 1919–1926, Tampereen osakepankin ja Maakuntain pankin Hämeenlinnan konttorin esimiehenä 1926–1932, Kansallis-Osake-Pankin Hämeenlinnan konttorin toisena johtajana 1932–1934, Kokoomuksen sihteerinä ja puoluesihteerinä 1934–1942, Savo-lehden päätoimittajana Kuopiossa 1942–1950 ja toimittajana 1950–1963, Hämeenlinnan kansalaisopiston va. johtajana sekä Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin valistusohjaajana 1929–1932. Leiwon vanhemmat olivat kirkkoherra Paul Otto Leiwo ja Maria Charlotta Limón. Leiwon puoliso vuodesta 1909 oli Anna Maria Kajanti. Leiwolle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1943.
The Corpse of Anna Fritz

| The Corpse of Anna Fritz> El cadáver de Anna Fritz |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hèctor Hernández Vicens
Käsikirjoittaja:  Isaac P. Creus, Hèctor Hernández Vicens
Tuottaja:  El Cadáver A.I.E.
Säveltäjä:  Tolo Prats
Kuvaaja:  Ricard Canyellas
Leikkaaja:  Alberto Bernad
Pääosat:   Alba Ribas  Cristian Valencia  Bernat Saumell  Albert Carbó 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Espanja
Tuotantoyhtiö:  A Contraluz Films, Benecé Produccions, Corte y Confección de Películas, Playtime Movies, Silendum Films
Ensi-ilta:  15. maaliskuuta 2015
Kesto:  72 min.
Alkuperäiskieli:  espanja
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Corpse of Anna Fritz (esp. El cadáver de Anna Fritz) on vuonna 2015 valmistunut espanjalainen kauhuelokuva. Elokuva on ohjaaja Hèctor Hernández Vicensin ensimmäinen ohjaustyö.
Juoni

Pau (Albert Carbó) on töissä espanjalaisen sairaalan ruumishuoneella. Kun sinne tuodaan kuuluisan kauniin näyttelijän Anna Fritzin (Alba Ribas) ruumis, Pau ottaa kuvan siitä ja lähettää sen kaverilleen Ivanille (Cristian Valencia). Ivan tulee Javin (Bernat Saumell) kanssa tapaamaan Pauta ruumishuoneelle. Javi ja Ivan ovat humalassa ja heillä on mukanaan kokaiinia, jota he nauttivat Paun kanssa ruumishuoneella. Ivan haluaa nähdä Anna Fritzin ruumiin, minkä jälkeen tapahtumat lähtevät etenemään.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alba Ribas  | … |  Anna Fritz   |
|  Bernat Saumell  | … |  Javi   |
|  Cristian Valencia  | … |  Ivan   |
|  Albert Carbó  | … |  Pau   |
|  Nico Avila  | … |  lääkäri   |
Lähde:
Aiheesta muualla

The Corpse of Anna Fritz The Strasbourg European Fantastic Film Festival. Viitattu 5.11.2020. (englanniksi)
Alamo Lamar B: The Corpse of Anna Fritz SXSW 2015 Event Schedule.  16.3.2015. Viitattu 5.11.2020. (englanniksi)
Vesa Aleksi: The Corpse of Anna Fritz – El cadáver de Anna Fritz DVD-opas.  6.11.2015. Viitattu 5.11.2020.
Official: The Corpse of Anna Fritz Facebook. Viitattu 5.11.2020. (englanniksi)
Mikko Leinonen (kansanedustaja)

| Mikko Leinonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1874 Jaakkima
Kuollut: 19. marraskuuta 1931 (57 vuotta) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  Maalaisliitto
Asema:  Kansanedustaja
Vaalipiiri:  Viipurin läänin itäinen vaalipiiri
Kotipaikka:  Iijärvi (Jaakkima)
Michel (Mikko) Leinonen (30. huhtikuuta 1874 Jaakkima – 19. marraskuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja poliitikko. Leinonen toimi kansanedustajana vuosina 1909–1911 ja uudestaan vuosina 1914–1919. Leinonen kuului Maalaisliiton eduskuntaryhmään.
Vuoden 1918 tynkäeduskunnassa Leinonen kuului tasavaltalaisiin. Hän oli mm. yksi, Helsingin Sanomissa toukokuun 27 p:nä 1918 julkaistun, tasavaltalaista hallitusmuotoa kannattaneen vetoomuksen allekirjoittajista.
Leinonen toimi puutavaraliikemiehenä Muolaassa, Käkisalmella ja Kirvussa sekä maanviljelijänä Jaakkiman Iijärvellä. Elämänsä aikana hän omisti useita sahaliikkeitä.
Liikemiehenä toimimisen ja eduskuntatyön lisäksi Leinonen toimi kunnallispolitiikassa kotikunnassaan Jaakkimassa. Hänet on haudattu Käkisalmen hautausmaalle.
Bertta Leppälä

Vuoden 1918 valtiopäivien porvarilliset naiskansanedustajat. Bertta Pykälä seisomassa toinen vasemmalta.
Bertta Leppälä, o.s. Pykälä (18. joulukuuta 1891 Helsinki – 6. kesäkuuta 1966 Askola) oli suomalainen poliitikko, joka toimi vuosina 1917–1922 Maalaisliiton kansanedustajana Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä. Bertan isä oli myös Maalaisliiton kansanedustaja Kalle Kustaa Pykälä.
Bertta Pykälä meni vuonna 1919 naimisiin kansanedustaja Juhani Leppälän kanssa. Hänen oma muistelmateoksensa julkaistiin postuumisti vuonna 1969.
Martti Leskinen

Martti Eino Leskinen (31. joulukuuta 1899 Kuopion maalaiskunta – 4. maaliskuuta 1985 Kuopio) oli suomalainen pienviljelijä, ammattiyhdistysmies ja SKDL:n kansanedustaja.
Leskisen vanhemmat olivat työmies Taavetti Leskinen ja Tyyne Säämänen. Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1928 Työväen Akatemian. Leskinen oli renkinä vuosina 1916–1918 ja Suomen sisällissodan jälkeen hän oli poliittisista syistä vangittuna 1918–1919. Vapauduttuaan Leskinen oli vuosina 1919–1928 lastaustöissä ja savotoissa eri paikkakunnilla, muun muassa Kajaanissa, Suomussalmella ja Haminassa. Hän toimi Kotkan ammattiyhdistysneuvoston toimitsijana ja Suomen kuljetustyöläisten liiton järjestäjänä 1928–1929 sekä puheenjohtajana 1929–1930. Leskinen joutui 1930 uudestaan poliittisista syistä kahdeksi vuodeksi vankilaan ja päästyään vapaaksi hän oli maanviljelijänä Kuopion maalaiskunnassa vuosina 1933–1958.
Leskinen oli SKDL:n kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1948–1951 ja 1954–1958. Hänet valittiin valitsijamieheksi vuosien 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa. Leskinen toimi myös Kuopion maalaiskunnan kunnanvaltuuston puheenjohtaja, SKDL:n liittoneuvoston jäsen ja SKDL:n Kuopion piirijärjestön puheenjohtaja. Hän kuului Pohjois-Savon maakuntaliiton johtokuntaan sekä Maalaiskuntien liiton ja Pienviljelijäin liiton liittovaltuustoihin.
Leskinen oli naimisissa vuonna 1922 Hilja Maria Tuovisen kanssa ja vuodesta 1933 Aino Vilhelmiina Antikaisen kanssa.
Eeles Landström

| Eeles Landström |
| --- | --- |
 Eeles Landström vuonna 1958.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Eeles Enok Landström
Syntynyt: 3. tammikuuta 1932 Viiala
Kuollut: 29. kesäkuuta 2022 (90 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Pituus:  186 cm
Paino:  80 kg
Laji:  seiväshyppy
Seura:  Suomessa: Alavuden Urheilijat (-1954), Toijalan Vauhti (1955-1957),  Helsingin Kisa-Veikot (1958-59) ja  Rosenlewin Urheilijat -38 (1960-) Yhdysvalloissa:  Michigan Wolverines (1954-1959)
Kilpauran kesto:  1950–1961
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  Maailmantilastossa  1954: 8. (440)  1955: 7. (450)  1956: 6. (451)  1957: 10. (450)  1958: 4. (457)
Ennätykset:  Seiväshyppy 457 cm (1958)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rooma 1960 | seiväshyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bern 1954 | seiväshyppy |  |
|  Kultaa | Tukholma 1958 | seiväshyppy |  |
Eeles Enok Landström (3. tammikuuta 1932 Viiala – 29. kesäkuuta 2022) oli suomalainen yleisurheilija, joka saavutti seiväshypyn olympiapronssia vuonna 1960 sekä EM-kultaa 1954 ja 1958. Hän toimi liberaalisen kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1966–1972.
Urheilu-ura > Menestyksekäs olympiaedustaja

Landström osallistui olympialaisiin kolme kertaa; Helsingissä 1952 hän kilpaili kymmenottelussa ja sijoittui 14:nneksi tuloksella 5 694. Melbournessa 1956 hän kilpaili seiväshypyssä ja sijoittui seitsemänneksi. Seuraavissa olympialaisissa Roomassa 1960 Landström sijoittui seiväshypyssä pronssille. Landström toimi Suomen joukkueen lipunkantajana Melbournen ja Rooman olympiakisoissa.
Urheilu-ura > Menestyksekäs Euroopan mestaruuskisailija

Euroopan mestaruuskilpailuissa Landström voitti kultaa Bernissä 1954 suomenennätystuloksella 440 ja Tukholmassa 1958 tuloksella 450. Euroopan ennätystä Landström paransi kolme kertaa vuosina 1955–1956 (447–451) ja Suomen ennätystä 13 kertaa vuosina 1954–1958 (432–457).
Urheilu-ura > Ennätysten parantaja ja Suomen mestaruuksia

Landströmin ensimmäinen Euroopan ennätys oli 17. heinäkuuta 1955 Kouvolassa hypätty 447. Hän oli kuukautta aiemmin 24. kesäkuuta hypännyt SE:n 441.  24. elokuuta 1955 hän paransi Euroopan ennätystä lukemaan 450.
Landström paransi ennätyksensä lukemiin 420 Helsingin Kalevan kisoissa 1951. Suomen mestaruuden Landström voitti kahdeksan kertaa peräkkäin vuosina 1953–1960. Vielä vuonna 1961 Landström voitti pohjoismaiden mestaruuden terässeipäällä hypäten. Seuraavana vuonna 1962 alkoi lasikuituseipäiden ja muun muassa Pentti Nikulan aikakausi. Urallaan Landström edusti muun muassa seuroja Toijalan Vauhti, Alavuden Urheilijat, Helsingin Kisa-Veikot ja Rosenlewin Urheilijat -38. Landström oli mestaruussarjan pesäpalloilija 1948–1950 Toijalan Pallo-Veikkojen riveissä.
Urheilu-ura > Amerikan yliopistourheilijana

Vuonna 1954 Landström lähti stipendillä Michiganin yliopistoon Ann Arboriin. Palattuaan viiden vuoden jälkeen Suomeen hänellä oli kandidaatin tutkinto, valtavasti kontakteja ja maailman parasta seiväsvalmennusta. Yhdysvalloissa urheillessaan hänestä tuli kaksinkertainen Big Ten -mestari seiväshypyssä vuosina 1956 ja 1959. Michiganin yliopistossa ollessaan hän edusti yliopiston Michigan Wolverines -seuraa.
Työura ja yhteiskunnallinen toiminta

Eeles Landström asui vuosina 1954–1959 Yhdysvalloissa, jonne hänen perheensäkin muutti vuonna 1957. Espanjassa hän asui perheineen vuosina 1982–2007. Hän opiskeli Yhdysvalloissa Michiganin yliopistossa ja suoritti Bachelor of Science -loppututkinnon 1959. Hän on ensimmäinen suomalainen, joka on osallistunut Kansainvälisen Olympiakomitean (IOC) järjestämään Olympia-Akatemiaan Ateenassa vuonna 1961.lähde?
Landström työskenteli Porissa Rosenlewin sosiaalipäällikkönä 1962–1970, Veikkauksen projektipäällikkönä 1973–1976 ja Yleisradion talousasioiden apulaisjohtajana 1976–1981. Vuosina 1966–1972 hän oli LKP:n kansanedustajana Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Landström oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen sekä Yleisradion hallintoneuvoston jäsen 1967–1976. Hän toimi Kansainvälisen Parlamenttien välisen liiton (IPU) johtokunnan jäsenenä sekä Euroopan Yleisradioliitto EBU:ssa Yleisradion nimeämänä edustajana taloustoimikunnassa. Landström osallistui muun muassa presidentti Urho Kekkosen valtuuskunnan jäsenenä YK:n 25-vuotisjuhlaistuntoon 1970.
Työura ja yhteiskunnallinen toiminta > Tunnustuksia

Eeles Landströmille myönnettiin vuonna 2008 sosiaalineuvoksen arvo. Hänelle myönnettiin vuonna 2008 opetusministeriön Pro Urheilu -tunnustuspalkinto.
Elokuussa 2015 hänelle pystytettiin patsas Toijalaan Akaan keskusurheilukentälle.
Landströmin elämästä kertoo Ville-Veikko Salmisen vuonna 2007 ohjaama TV-dokumentti sekä Jorma Kairimon käsikirjoittama ja ohjaama näytelmä Eeles – kohti päämäärää vuodelta 2008. Näytelmän kantaesitys oli Toijalan Kellariteatterissa syyskuussa 2008.lähde?
Landström oli 2000-luvulla aktiivisesti edistämässä nuorten seiväskoulua kymmenellä paikkakunnalla. Suomalaisen seiväshypyn Hall of Fame -kunniakerhon ensimmäiseksi jäseneksi Landström nimitettiin vuonna 2013.
Saavutukset

olympiapronssia Rooma 1960
EM-kultaa Bern 1954
EM-kultaa Tukholma 1958
PM-kultaa 1961
SM-kultaa 1953–1960
Kirjallinen tuotanto

Kohti päämäärää: Romaani. (Otava 1966.) Teos palkittiin Otavan vuoden nuorisokirjana 1966.
Tavoitteena kultamitali: Romaani. (Otava 1974.)
Elämäni otekorkeuksia. (Muistelmateos. GA Editorial 2002.)
Kirjallisuutta

Soukola, Timo: ”Landström, Eeles (1932–)”, Suomen kansallisbiografia, osa 5, s. 718–719.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-446-0  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Tiensuu, Aulis: SUL 100 vuotta – Eeles Landström (arkistoitu versio)  13.10.2006. Suomen Urheiluliitto ry.
Eeles Landström Ylen Elävässä arkistossa
Pusa, Ari: Seiväshypyn teräsmies kaipaa urheiluun iloa ja huumoria: ”Palkintopallilla seisoivat Tarzan ja Jane.” Helsingin Sanomat 8.10.2014.
Landström, Eeles hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat 1966–1970 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (9):  Aro  Berner  Karvikko  Landström  Leinonen  Paavola  Pesola  Salo  Tenhiälä 
| n k Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat 1970–1972 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (8):  Aro  Berner  Hemmi  Landström  Orrenmaa  Tarjanne  Toivanen  Westerlund 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Tilastopaja 🔒  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Vuoden 1960 Rooman olympialaisten seiväshypyn mitalikolmikko: keskellä Yhdysvaltain Don Bragg, vasemmalla Yhdysvaltain Ron Morris ja oikealla pronssimitalisti Eeles Landström.
Jouko Laxell

| Jouko Laxell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1947 (ikä 77) Kisko
Poliitikko
Puolue:  Kokoomus
Asema:  Kansanedustaja 2004–2011
Vaalipiiri:  Varsinais-Suomen vaalipiiri
Puoliso:  Anna-Marja Laxell 1983–
Jouko Ilmari Laxell (s. 15. syyskuuta 1947 Kisko) on suomalainen kiinteistöalan yrittäjä ja poliitikko. Hän toimi Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 2004–2011. Laxell nousi eduskuntaan Ville Itälän siirryttyä Euroopan parlamentin jäseneksi 20. heinäkuuta 2004 oltuaan sitä ennen Itälän varaedustaja vuodesta 2003. Hänet valittiin toiselle kaudelle (2007–2011) vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Vuoden 2011 vaaleissa hän ei enää ollut ehdolla.
Hän on toiminut vuoden 2004 syksystä eduskunnan ympäristövaliokunnan jäsenenä ja suuren valiokunnan varajäsenenä. Kevään 2006 hän oli myös talousvaliokunnan jäsenenä.
Laxell on Salon yrittäjien varapuheenjohtaja ja Varsinais-Suomen yrittäjien hallituksen jäsen. Laxell oli 1970-luvun lopussa perustamassa Tekniset-ketjua ja toimi Kodin Tekniset ry:n hallituksessa 1980-luvun alkuun. Laxell on Salon Seudun Puhelin Oy:n ja Salon Seudun Osuuspankin hallintoneuvostojen jäsen. Laxell toimi 30 vuotta Kodinkonealan kauppiaana Salossa (Radio-Laxell Oy 1972–2002).
Laxell on Varsinais-Suomen liiton jäsen, Salon kaupunginvaltuuston jäsen (2000–), Salo-Uskela-seurakunnan kirkkovaltuuston jäsen (2002–), Muurlan opiston johtokunnan jäsen ja Suomen Nyrkkeilyliiton hallituksen jäsen.
Laxell avioitui Anna-Marja Laxellin kanssa 1983. Heillä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

.aspx Jouko Laxell Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Jouko Laxellin www-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (40):  Akaan-Penttilä  Asko-Seljavaara  Dromberg  Harkimo  Hemmilä  Hemming  Holmlund  Häkämies  Itälä (2003–2004)  Kanerva  Karttunen  Katainen  Koskinen  Kuosmanen  Kurvinen  Lahti  Lamminen  Laxell (2004–)  Lindén  Matikainen-Kallström (2004–)  Mäkinen (2003–2004)  Nepponen  Nurmi  Ollila  Paajanen  Perho  Risikko  Saarikangas  Salo  Sarkomaa  Sasi  Satonen  Seppälä  Sjöblom  Tiura  Tulonen  Vahasalo  Vapaavuori  Vielma  Vilén  Virén  Zyskowicz 
1 2  Ville Itälä valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2004, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Jouko Laxell.  1 2  Marjo Matikainen-Kallström aloitti kansanedustajana heinäkuussa 2004 istuttuaan kautensa loppuun Euroopan parlamentissa. Hänen varaedustajanaan eduskunnassa toimi Tapani Mäkinen.  
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (50):  Akaan-Penttilä  Asko-Seljavaara  Forsius (2008–2011)  Hakola  Harkimo  Heinonen  Hemmilä  Hemming  Holmlund  Häkämies  Jaskari  Jokinen (2009–2011)  Kanerva  Karhuvaara  Karvo  Katainen  Kataja  Koskinen (2007–2009)  Larikka  Lauslahti  Laxell  Lehti  Lindén  Matikainen-Kallström  J. Mäkelä (2007–2010)  O. Mäkelä  Mäkinen  Nepponen  Niinistö  Nurmi  Ollila  Orpo  Paajanen  Perkiö  Pihlajaniemi  Rajala  Ravi  Risikko  Salo  Salolainen  Sarkomaa  Sasi  Satonen  Tiura  Toivakka  Ukkola  Vahasalo  Vapaavuori  Viljanen  Virén (2010–2011)  Virkkunen  Virolainen  Zyskowicz 
↑  Merikukka Forsius erosi vihreistä ja liittyi Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään helmikuussa 2008.  1 2  Jari Koskinen valittiin Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin johtokunnan jäseneksi syyskuussa 2009, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Kalle Jokinen.  1 2  Jukka Mäkelä valittiin Espoon kaupunginjohtajaksi kesäkuussa 2010, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Lasse Virén.  
| n k Varsinais-Suomen vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (17):  Andersson  Hemmilä  Hyssälä  Kanerva  Kantola  Kaunisto  Kiviranta  Koskinen  Lapintie  Laxell  Niinistö  Orpo  Paasio  Taimela  Virolainen  Wallin  Yrttiaho 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
The Star-Treader and Other Poems

| The Star-Treader and Other Poems |
| --- | --- |

Kirjailija:  Clark Ashton Smith
Kieli:  englanti
Genre:  runokokoelma
Kustantaja:  A. M. Robertson
Julkaistu:  1912
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Star-Treader and Other Poems on vuonna 1912 ilmestynyt Clark Ashton Smithin esikoisrunokokoelma.
Julkaisu

Kalifornialainen Smith oli julkaissut vuodesta 1911 alkaen muutamia runoja pienissä aikakauslehdissä. Runot saivat hyvän vastaanoton, ja 18-vuotiaan Smithin äidinkielen opettaja ehdotti, että Smith lähettäisi tekstejään esikuvalleen, runoilija George Sterlingille. Smith ihaili Sterlingin lisäksi Ambrose Bierceä ja muita Kalifornian boheemeja kirjailijoita. Hän oli tutustunut myös Charles Baudelairen tuotantoon.
Sterling innostui Smithin runoista, joita piti tämän nuoreen ikään nähden kypsinä. Hän antoi Smithille myös korjausehdotuksia ja lukusuosituksia. Sterling alkoi mainostaa Smithin runoja haastatteluissa ja esitteli niitä Ambrose Biercelle. Smith tutustui Sterlingiin ja tämän ystäviin, joiden seurassa hän matkusti San Franciscoon. Lehdet haastattelivat Smithiä ja häntä ylistettiin ”Sierra Nevadan ihmelapseksi”. Sterlingin kustantaja A. M. Robertson ehdotti Smithille runokokoelman julkaisua. Sterlingin avustuksella Smith valitsi ja viimeisteli joukon parhaita runojaan. Sterling myös auttoi vedosten oikoluvussa ja kirjoitti teokseen saatesanat.
Vastaanotto

The Star-Treader and Other Poems ilmestyi marraskuussa 1912 ja sai ristiriitaisen vastaanoton. Myönteisissä arvioissa Smithin tyyliä verrattiin Percy Bysshe Shelleyyn ja John Keatsiin, kielteisissä arvosteltiin hänen makaaberia tyyliään. Sekä Sterling että Bierce ryhtyivät puolustamaan Smithiä julkisesti. Kohu toi kirjalle ilmaista näkyvyyttä, ja kirjaa myytiin yli tuhat kappaletta, mikä oli esikoiskirjailijalle hyvä tulos. Kirja menestyi jopa paremmin kuin Sterlingin omat teokset, ja sen ylistäjiin lukeutui esimerkiksi englantilais-walesilainen Arthur Machen. Smithistä tuli tämän kotikaupungissa Auburnissa paikallinen suuruus, ja kaupunkilaiset ostivat hänen kirjaansa satamäärin. Tekijänpalkkiota hän sai kuitenkin vain noin 50 dollaria.
Vuoden 1912 lopulla Ambrose Bierce julkaisi avoimen kirjeen, jossa hän varoitti, että liika ja ennenaikainen kehuminen voisi vahingoittaa Smithin uraa ja aiheuttaa vastareaktion. Arvio osoittautui oikeaksi eikä Smith pystynyt toistamaan esikoiskokoelmansa menestystä.
Kirjallisuutta

Smith, Clark Ashton: ”Tähtivaeltaja” (The Star-Treader, 1912). Lehdessä Tuli & Savu 3/2008. Suomentanut Teemu Manninen.
Smith, Clark Ashton: The Star-Treader and Other Poems.  San Francisco:  A. M. Robertson, 1912.  (englanniksi)
Smith, Clark Ashton: The Complete Poetry and Translations of Clark Ashton Smith, Vol. 1–3.  (Edited by S. T. Joshi and David E. Schultz)  New York:  Hippocampus Press, 2012.  ISBN 978-1-61498-048-3  (englanniksi)
Smith, Clark Ashton: The Last Oblivion. Best Fantastic Poems of Clark Ashton Smith.  (Edited by S. T. Joshi and David E. Schultz. Second edition)  New York:  Hippocampus Press, 2021.  ISBN 978-1-61498-240-1  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Manninen, Teemu: Kalifornian Keats. Tuli & Savu 3/2008.