stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ari Poutiainen
Viimeaikaisempia tieteellisiä esitelmiä

Jazz Curricula and Personal Voices (2012, 10th Nordic Jazz Conference, Tukholma)
Position Playing Technique and Jazz Violin Improvisation (2012, 16th Nordic Musicological Congress, Tukholma)
Stay Creative! (2012, Design Learning, Helsinki)
Heavy Metal and Music Education (yhdessä Esa Liljan kanssa, 2012, Design Learning, Helsinki)
Classic Heavy Metal in Classrooms (yhdessä Esa Liljan kanssa, 2012, Suomen musiikintutkijoiden 16. symposium, Jyväskylä)
Stringprovisation: New Perspectives on Violin Technique (2011, Integrating Research and Performance Conference, Cork)
Samaa kaaritusta, alusta loppuun. Kriittinen katsaus Stéphane Grappellin perintöön ja asemaan (2011, Suomen musiikkitiede 100 vuotta, Helsinki)
Mitä oli jazziskelmä? ’Suklaasydän, tinakuoret’ -tutkimusryhmän tuoreet tuloksetRecent (2011, Suomen musiikkitiede 100 vuotta, Helsinki)
Silence Hidden by the Music: Tools of Teaching, Studying, and Performing Instrumental Group Improvisation (2010, The Embodiment of Authority: Perspectives on Performances, Helsinki)
The Finnish Jazz-Pop Hit Song Revisited: Introducing and Discussing Results of the 'Suklaasydän, tinakuoret' Research Project (2010, The 9th Nordic Jazz Conference, Helsinki)
Keeping That Discourse Alive: Re-establishing the School of Jazz Generations (2010, The 9th Nordic Jazz Conference, Helsinki)
Jazz-Pop Hit in Pieces: A Definition of the Finnish Jazz-Pop Hit Song as a Dimension (2010, Musicology in the 3rd Millennium Symposium, Seinäjoki)
From Innovation to Irrelevance: Changes of Perception to Research Object within a Practice-Based Doctoral Research Project (2009, Colloquium on Artistic Research in Performing Arts, Helsinki)
John Coltrane’s Influence in Jean-Luc Ponty’s Early Performance (2008, Studying Musical Performance Symposium, Helsinki)
So Far or So Close? Discussing the Position of Violin in Jazz History (2007, De-Canonizing Music History Symposium, Helsinki)
Yllä olevat listattu Tuhat-tietokannassa.
Aiheesta muualla

Heikka, Sakari 2005. Ari Poutiainen ja viisikielinen alttoviulu. Julkaisematon tutkielma, Sibelius-Akatemia.
Elonet.fi: Elokuvamusiikkia (Arkistoitu – Internet Archive)
Musiikkinäytteitä: Ardency
Musiikkinäytteitä: The Bad Ass Brass Band
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  Europeana
Videotaide

Georg Kleinin interaktiivinen ääni- ja videoinstallaatio TRASA,  2004/2006. Teos oli esillä yhtä aikaa Varsovassa ja Berliinissä.
Videotaide on taidemuoto, jossa video on taiteellisen ilmaisun väline. Kuvataiteen ja elokuvan välimaastossa oleva videotaide syntyi Yhdysvalloissa 1960-luvulla. Suomessa sen läpimurto oli 1980-luvulla, joskin videotaidetta oli ollut esillä jo 1970-luvulla.
Video taiteena

Videotaide sai nimensä videonauhasta, jota käytettiin taidemuodon alkuvuosina. Tekninen puoli on sittemmin kokenut monia muutoksia, ja ennen videonauhuria taiteilijat olivat työskennelleet kokeilevan elokuvan parissa.
Videotaiteella ja elokuvalla on yhtymäkohtia, mutta videotaide ei kuitenkaan ole elokuvaa. Tärkein ero on, että video ei välttämättä nojaudu esittävän draamaelokuvan konventioihin. Videotaiteessa ei aina ole näyttelijöitä eikä dialogia, juonta tai tarinaa. Videot eivät useimmiten noudata muitakaan elokuvien tai viihteen vakiintuneita toimintatapoja ja niitä harvemmin levitetään elokuvateattereissa. Tämä ero määrittää videotaiteen ja elokuvan rajaa myös lyhytfilmeihin ja avantgarde-elokuviin nähden. Myös videotaiteen päämäärät poikkeavat elokuvataiteen vastaavista, vaikka muoto muistuttaisikin elokuvaa.
Historiaa

Videotaiteen sanotaan saaneen alkunsa Nam June Paikin Sony Portapakilla tehdystä teoksesta jota esitettiin syksyllä 1965. Myös ranskalainen taiteilija Fred Forest käytti samaa välinettä vuodesta 1967 alkaen. Kuitenkaan video ei vielä tuolloin ollut yleisesti käytettävissä, vaan edelläkävijät olivat saaneet laitteen koekäyttöön valmistajalta. Andy Warholin sanotaan kuitenkin näyttäneen underground-videoita ennen Paikin ensiesitystä.
Videolaitteiden tultua yleisön ja samalla taiteilijoiden ulottuville video kiinnosti monia taiteilijoita enemmän kuin filmimateriaalin käyttäminen etenkin editointi- ja muokkausohjelmien tultua markkinoille. Ensimmäinen useita monitoreita soveltanut videoteos oli Ira Schneiderin ja Frank Gilletten Wipe Cycle, jossa käytettiin yhdeksää televisiota. Teos myös yhdisti ensimmäisenä suoraa kuvaa galleriakävijöistä, televisio-ohjelmista lainattuja otteita ja aiemmin nauhoitettuja otoksia.
Monet ensimmäisistä merkittävistä videotaiteilijoista ja alan pioneereista tekivät myös käsitetaidetta, performanssia ja kokeellista elokuvaa. Heihin kuuluivat Vito Acconci, valokuvaaja William Wegman, Bruce Nauman, Richard Serra,  Chris Burden ja Dennis Oppenheim. Videotaiteen pioneereja olivat myös Dan Graham, myös performansseista tunnettu Joan Jonas, feministisiä videoita kuten Semiotics of the Kitchen (1974/1975) tehnyt Martha Rosler, espanjalainen Domingo Sarrey, myös ympäristötaidetta ja happeningeja tehnyt saksalainen fluxus-taiteilija Wolf Vostell.
Historiaa > Videotaiteen historiaa Suomessa

Ensimmäisiä videotaiteilijoita olivat Marikki Hakola ja nykyisin Saksassa asuva Mervi Deylitz-Kytösalmi. Hakola alkoi tehdä videotaidetta vuonna 1982. Ars 83 toi videotaiteen laajan yleisön tietoisuuteen.  Ensimmäinen valtakunnallinen videotaiteen levitysorganisaatio AV-arkki perustettiin vuonna 1989. Näihin aikoihin toiminta oli vireää, ja Kuopion kansainväliset videofestivaalit vuonna 1989 ja 1990 olivat laajimpia Suomessa nähtyjä videotaiteen katsauksia. Myös Erkki Pirtola toimi aktiivisesti videotaiteen alkuvaiheessa.
Videotaide nykyään

Videotaidetta tehdään yhä aktiivisesti niin videoinstallaatioina kuin yksittäisinä videoina. Videoinstallaatiosta on tullut videotaiteen yleisin muoto. Toisinaan se yhdistyy laajempaan installaatioon tai performanssiin, joskus myös arkkitehtuurin, kuvanveistoon ja mediataiteeseen. Digitaalisen videon tulo 1990-luvulta alkaen on lisännyt mahdollisuuksia editointiin ja vuorovaikutteisten installaatioiden tekemiseen. Myös kokonaan digitaalisesti ilman kameraa tehty video on tullut mukaan ja internet on tuonut uusia videoille sopivia esityspaikkoja.
Yhdysvaltalainen taiteilija Bill Viola, joka aloitti 1970-luvulla, on yhä yksi merkittävimmistä videotaiteilijoista. Muita kansainvälisesti tunnettuja nykyvideotaiteilijoita ovat kokeellista elokuvaa ja veistoksia tekevä Matthew Barney, Tony Oursler, omaelämäkerrallisia videoita tekevä Sadie Benning, myös lyhytelokuvia ja musiikkivideoita tehnyt Miranda July, suomalainen Eija-Liisa Ahtila, sveitsiläinen Pipilotti Rist, käsitetaiteilija ja Young British Artist Gillian Wearing, Shirin Neshat ja venäläinen Oleg Buryan.
Videotaiteilijoita > Suomessa

Eija-Liisa Ahtila
Terike Haapoja
Juha van Ingen
Sami van Ingen
Heta Kuchka
Marko Lampisuo
Henrietta Lehtonen
Arttu Merimaa
Teemu Mäki
Marjatta Oja
Hanna Ojamo
Erkki Pirtola
Pilvari Pirtola
Markus Renvall
Seppo Renvall
Aarno Salosmaa (1941-2008)
Minna Suoniemi
Salla Tykkä
Milja Viita
Kari Yli-Annala
Videotaiteilijoita > Muualla

Matthew Barney
Steve McQueen
Bruce Nauman
Nam June Paik
Pipilotti Rist
Bill Viola
Wolf Vostell
Andy Warhol
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Videomies Perttu Rastas[vanhentunut linkki]. Ylen Elävä arkisto.
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Nykytaiteen keinot
Installaatio
Käsitetaide
Mediataide
Performanssi
Valokuvataide
Videotaide
Yhteisötaide
Ympäristötaide
Äänitaide
Pneumatiikka

Kompressori
Pneumatiikka on tekniikan ala, jossa käytetään kaasun painetta ja virtausta tehonsiirtoon ja anturitietojen käsittelyyn sekä ohjauskomentojen käsittelyyn ja toteuttamiseen. Pneumatiikka tulee kreikan sanasta πνεῦμα 'henki, hengitys'. Hydrauliikka on pneumatiikan kaltainen teknologian haara, jossa käytetään nesteitä kaasujen sijasta.
Historia

Yksi ensimmäisistä laitteista oli käsikäyttöinen paineilmalla toimiva palje, joka oli käytössä jo 3000 eaa. Kreikkalaisen matemaatikon ja insinöörin Heron Aleksandrialaisen tutkielmassa "Paineilma" kuvataan mekanismeja ohjaamassa lämmitettyä ilmaa tai paineilmaa. Vuonna 1760 Englannissa oli suunniteltu mäntäkompressori ("lieriön pullot"), joka toimi ilmanpaineella 0,2.
Paineilman tuottaminen ja käsittely > Kompressorit

Paineilma tuotetaan kompressorilla, joka puristaa kaasun määrättyyn paineeseen. Tässä prosessissa kaasun paine kasvaa ja sen lämpötila nousee. Nämä molemmat ilmiöt sitovat energiaa.
Kompressorit voivat tuottaa öljytöntä tai öljypitoista paineilmaa.
Paineilman tuottaminen ja käsittely > Jäähdyttimet

Jäähdyttimillä jäähdytetään kompressorin tuottama paineilma. Samalla ilmasta poistuu kosteutta.
Paineilman tuottaminen ja käsittely > Suodattimet

Hiukkaset suodatetaan hiukkassuodattimien avulla. Suodattimien karkeus valitaan suurimman suodatetussa ilmassa sallittavan hiukkaskoon mukaan.
Hajuja voidaan poistaa aktiivihiilisuodattimien avulla.
Paineilmaa voidaan myös steriloida sterilisaatiosuodattimen avulla esimerkiksi lääketeollisuudessa tai sairaalassa tapahtuvaan käyttöön.
Paineilman tuottaminen ja käsittely > Veden erottimet

Veden erottimet keräävät vettä pois paineilman seasta.
Paineilman tuottaminen ja käsittely > Öljyn erottimet

Öljyn erottimilla poistetaan kompressorista paineilman sekaan vuotanut öljy mikäli se on tarpeen.
Paineilman tuottaminen ja käsittely > Kuivaimet

Adsorptiokuivaimessa paineilman kosteus imeytyy vettä adsorboivaan väliaineeseen.
Jäähdytyskuivaimessa kosteus tiivistyy kuivaimen kylmille pinnoille ja johdetaan nestemäisenä vetenä pois.
Paineilman tuottaminen ja käsittely > Voitelulaitteet

Voitelulaitteilla lisätään paineilman sekaan voiteluainetta toimilaitteiden ja venttiilien voitelemiseksi.
Pneumaattiset toimilaitteet > Moottorit

Lamellimoottori on yleisesti käytetty paineilmalla käyvä moottorityyppi. Lamellimoottorit ovat suuritehoisia, nopeakäyntisiä ja tehoonsa nähden kevyitä ja pienikokoisia. Niitä käytetäänkin esimerkiksi suorahiomakoneissa.
Pneumaattiset toimilaitteet > Sylinterit

Sylintereiden avulla tuotetaan lineaarista liikettä. Sylintereillä voi olla suuri iskunpituus suhteessa halkaisijaan.
Pneumaattiset toimilaitteet > Paineilmarasiat

Paineilmarasioilla tuotetaan lineaarista liikettä. Iskunpituus on lyhyt varsinkin rasian halkaisijaan nähden.
Pneumaattiset toimilaitteet > Lihakset

Pneumaattiset lihakset ovat letkuja muistuttavia toimilaitteita, jotka pullistuvat ja lyhenevät kun niihin syötetään paineilmaa.
Pneumaattiset toimilaitteet > Ejektorit

Ejektorin avulla voidaan tuottaa ylipaineesta alipainetta. Ejektoreita voidaan käyttää esimerkisksi imukuppien alipaineistamiseen. Erilaiset paineilmaruiskut käyttävät ejektorin toimintaperiaatetta esimerkiksi nesteiden imemiseksi ilmavirtaan.
Pneumatiikkaventtiilit

Venttiilien avulla voidaan ohjata toimilaitteita, toteuttaa erilaisia loogisia toimintoja, saada tietoa toimilaiteiden asennoista ja antaa ohjauskomentoja.
Pneumatiikkaventtiilit > Suuntaventtiilit

Suuntaventtiileillä ohjataan virtauksen suuntaa. Näiden avulla valitaan toimilaitteen liikesuunta tai pysäytetään se.
Pneumatiikkaventtiilit > Virtaventtiilit

Virtaventtiileillä säädellään virtausvastusta.
Pneumatiikkaventtiilit > Paineventtiilit

Paineenrajoitusventtiilillä rajoitetaan maksimipainetta. Paineensäätöventtiilillä pyritään säätämään paine halutulle tasolle. Painenalennusventtiilillä pyritään laskemaan paine korkeammalta tasolta halutulle alemmalle tasolle.
Pneumatiikkaventtiilit > Vastusventtiili

Vastusventtiilissä on säädettävä kuristus, joten sen avulla voidaan säätää venttiilissä vallitsevaa virtausvastusta virtaustilanteessa. Tämä mahdollistaa esimerkiksi sylinterin liikenopeuden säädön.
Pneumatiikkaventtiilit > Vastaventtiili

Vastaventtiili päästää virtauksen ainoastaan toiseen suuntaan.
Pneumatiikkaventtiilit > Vastusvastaventtiili

Vastusvastaventtiili päästää virtauksen vapaasti toiseen suuntaan ja toiseen suuntaan kuristaa virtausta.
Pneumatiikkaventtiilit > Vaihtovastaventtiili

Vaihtovastaventtiili päästää paineen ulostuloon, jos jompaankumpaan tai molempiin sisääntuloihin on paine kytkettynä. Siten tällä venttiilillä voidaan toteuttaa looginen TAI-toiminto.
Pneumatiikkaventtiilit > Kaksipaineventtiili

Kaksipaineventtiili kytkee paineen ulostuloon, kun molempiin sisääntuloihin on paine kytkettynä. Ventiilillä voidaan siis toteuttaa looginen JA-toiminto.
Pneumatiikan sovellukset käsityökoneissa

Pneumaattisesti toimivia käsityökoneita on lukuisa joukko niiden edullisen hinnan, hyvän tehon ja helposti toteutettavan ylikuormituksen keston ansiosta. Porakoneet, hiomakoneet, naulaimet ja maaliruiskut ovat esimerkkejä käsityökoneista, jotka voivat olla paineilmakäyttöisiä.
Viinikirva

| Viinikirva |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Kirvankaltaiset Sternorrhyncha
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Heimo::  Phylloxeridae
Suku::  Viteus
Laji::  vitifoliae
Kaksiosainen nimi
 Viteus vitifoliae  (Fitch, 1855) 
Synonyymit
 Daktulosphaira vitifoliae 
Katso myös
   Viinikirva Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viinikirva (Viteus vitifoliae) on pieni vaaleankeltainen nivelkärsäisten lahkoon kuuluva hyönteinen. Se on kotoisin Pohjois-Amerikasta, mutta laji on levinnyt sieltä kasvintaimien mukana Eurooppaan.
Viinikirva imee nesteitä viiniköynnösten juuristosta. Kun kirvalauma on asettunut tiettyyn köynnökseen, se mellastaa, kunnes köynnös kuolee, ja siirtyy sitten seuraavaan. Viljelijä ei voi tehdä muuta kuin kyntää köynnökset ylös ja istuttaa niiden tilalle kirvankestävää lajiketta.
Viinikirva esiintyi 1800-luvulle saakka vain pohjoisamerikkalaisissa luonnonvaraisissa viiniköynnöslajeissa. Niille on vähitellen kehittynyt viinikirvaa vastaan luontainen vastustuskyky, jota sitä vastoin ei ole tärkeimmällä viljellyllä lajilla, viiniköynnöksellä (Vitis vinifera). Kun viinikirva 1860-luvulla levisi Eurooppaan, se olikin vähällä tuhota kaikki viiniviljelmät. Tuhojen välttämiseksi viininviljelyksessä ryhdyttiin käyttämään perusrunkona pohjoisamerikkalaista törmäviiniä (Vitis riparia), jonka runkoon viiniköynnöksen halutun lajikkeen oksia vartetaan. Näin tehdään nykyisin lähes kaikilla tärkeimmillä viininviljelysalueilla lukuun ottamatta Chileä, jonne viinikirva ei ole levinnyt.
Törmäviinin perusrunkona käytöstä huolimatta Kaliforniassa sattui 1980-luvulla paha viinikirvaepidemia, joka saattoi monet viljelijät vararikkoon. Syynä pidetään sitä, että viinikirvasta on kehittynyt uusi rotu, jolle törmäviinikään ei ole tarpeeksi vastustuskykyinen – etenkään se tyyppi, jota laajalla alueella oli käytetty lähes yksinomaisena perusrunkona.
Aiheesta muualla

UniProt: Taxonomy -  Daktulosphaira vitifoliae (Grape phylloxera) (Viteus vitifoliae) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Viteus vitifoliae (grapevine phylloxera) (englanniksi)
Plantwise: Grapevine phylloxera (Viteus vitifoliae) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q367315  AFD: Daktulosphaira_vitifoliae  BioLib: 102841  BugGuide: 284064  CoL: 8QWM2  GBIF: 5156011  iNaturalist: 324587  NatureServe: 2.1001068  NCBI: 58002
Viikkosanomat

Viikkosanomien 48/1961 kannessa Shirley MacLaine.
Viikkosanomat oli vuosina 1922–1975 julkaistu kerran viikossa ilmestynyt suomalainen uutiskuvalehti, jota vuodesta 1943 kustansi Sanoma Osakeyhtiö.
Lehden perustaminen ja julkaisutoiminta

Viikkosanomien perustajina olivat vuonna 1922 teollisuusyhtiöt, ja sitä julkaisi Viikkosanomien Kustannus Oy.  Lehdessä julkaistiin uutisia sekä kotimaan että ulkomaan tapahtumista. Siinä oli myös viihteellistä aineistoa, kuten sarjakuvia (Masi, Tenavat) ja sanaristikoita sekä Karin pilapiirroksia. Viikkosanomien kolumnisteina pakinoivat muun muassa yhdysvaltalainen Art Buchwald ja suomalainen Ksantippa.
1950-luvulla Aatos Erkko uudisti lehden ja siinä alettiin julkaista uudentyyppisiä kuvareportaaseja yhdysvaltalaisen Life-lehden esikuvan mukaan. Ensimmäinen tällainen kuvareportaasi käsitteli vuoden 1956 yleislakkoa. Viikkosanomien kuvaajina toimivat muiden muassa Caj Bremer, Seppo Saves ja Kristian Runeberg.
Viikkosanomat julkaisi 26. maaliskuuta 1959 laulaja Olavi Virran epäonnistuneesta esiintymisestä Ilomantsissa laajan artikkelin, jossa väitettiin Virran olleen juovuksissa ja häntä nimitettiin ”laulavaksi lihapullaksi”. Tästä artikkelista katsotaan alkaneen Olavi Virran uran alamäen.
Rautatiekirjakaupan irtonumeromyynnissä Viikkosanomat oli vuonna 1953 sijalla 9., vuonna 1963 sijalla 16. ja vuonna 1973 sijalla 22. 1960-luvulta alkaen koventunut lehtikilpailu ja television ohjelmatarjonta heikensivät Viikkosanomien asemaa niin, että lehti lakkautettiin 1975.
Päätoimittajat

Aatos Erkko, 1953–1961
Simopekka Nortamo, 1961–1966
Juha Nevalainen, 1966–1969
Jalmari Torikka, 1969–1975
Viherkaijanen

| Viherkaijanen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Pikkukaijaset Micropsitta
Laji::  finschii
Kaksiosainen nimi
 Micropsitta finschii  Ramsay, 1881 
Katso myös
   Viherkaijanen Wikispeciesissä   Viherkaijanen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viherkaijanen (Micropsitta finschii) on pienikokoinen melanesialainen kaijalaji. Laji on nimetty Otto Finschin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö

Viherkaijanen on noin 9 cm pitkä ja noin 12 g painava lintu. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta vaaleamman vihreä. Pyrstön alapuoli on keltainen. Keskimmäiset pyrstösulat ovat vihertävän siniset mustin kärjin, reunimmaiset mustat, vihreäreunaiset ja niiden kärjessä on keltaiset täplät. Silmän ympärillä oleva paljas alue on koiraalla vaaleanpunainen, naaraalla siniharmaa. Siiven keskimmäiset peitinhöyhenet ovat mustat levein vihrein reunuksin. Nokka on tummanharmaa, iiris oranssinpunainen ja koivet harmaat. Naaraan alanokan tyven höyhenet ovat ruusunpunertavat, koiraalla siniset, ja vatsa on yksivärisen vihreä, koiraalla vatsan keskellä on oranssi laikku. Nuoren linnun nokka on vaaleanharmaa, iiris punaruskea ja silmän ympäryksen paljas alue on harmaa.
Esiintyminen

Viherkaijanen elää Papua-Uuden-Guinean itäpuolella olevilla Salomonsaarilla ja Bismarckinsaarilla. Lajista tunnetaan viisi alalajia: nimialalaji finschii sekä alalajit aolae, tristami, nanina ja viridifrons. Lajin elintavat tunnetaan huonosti. Sen populaatio lienee kooltaan yli 100 000 yksilöä, ja sen elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä.
Elinympäristö

Viherkaijaset asuvat alavien maiden trooppisissa metsissä noin kilometrin korkeudelle. Korkeammalla vuoristossa sen sijaan elää vuorikaijanen (M. bruijnii). Ne liikkuvat tavallisesti pareittain tai muutaman yksilön parvissa.
Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan huonosti. Pesä on usein puussa olevassa termiittipesässä.
Ravinto

Viherkaijanen syö luultavasti ainakin siemeniä, sieniä ja jäkälää, mahdollisesti myös hedelmiä sekä hyönteisiä ja niiden toukkia. Se liikkuu puun rungolla kuinka päin haluaa, etsien ruokaa kaarnasta ja kaarnan raoista.
Viherluri

| Viherluri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Sateenkaarilurit Trichoglossus
Laji::  weberi
Kaksiosainen nimi
 Trichoglossus weberi  (Büttikofer, 1894) 
Katso myös
   Viherluri Wikispeciesissä   Viherluri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viherluri (Trichoglossus weberi) on sateenkaarilurien sukuun kuuluva kaija. Se luokiteltiin ennen sateenkaarilurin alalajiksi, mutta BirdLife Suomen maailman lintujen luettelossa se on omana lajina.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 26 cm. Viherluri muistuttaa sateenkaariluria, josta se eroaa höyhenpuvun väreissä. Aikuisen linnun puku on pääosin vihreä, rinta on kellanvihreä ja otsa sinertävä. Nokka on oranssi, iiris punainen ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen

Viherluri esiintyy Indonesian Pienten Sundasaarten Floresin saarella.
Lisääntyminen

Laji on ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.
Ravinto

Viherlurit liikkuvat yleensä parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ne syövät pääasiassa siitepölyä, mettä, kukkia, siemeniä ja hedelmiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja siitepölyn nuolemista varten.
Viherjäkäläyökkönen

| Viherjäkäläyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Jäkäläyökköset Bryophilinae
Suku::  Victrix
Laji::  umovii
Kaksiosainen nimi
 Victrix umovii  (Eversmann, 1846) 
Synonyymit
 Poliobrya umovii 
Katso myös
   Viherjäkäläyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viherjäkäläyökkönen (Victrix umovii) on harvinainen yökkösiin kuuluva perhoslaji.