stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kroatian sota
Sotaa edeltäneet tapahtumat > Kroaattien ja serbien välit 1980-luvulla

1980-luvun puolivälistä alkaen Jugoslaviassa oli merkkejä jännitteiden kasvusta. Vuoden 1985 joulukuussa serbialainen äärinationalisti Vuk Drašković väitti Kroatian serbien joutuvan kulttuurillisen kansanmurhan uhriksi. Vuonna 1986 julkistettu Serbian taide- ja tiedeakatemian muistio kannatti yhtenäistä serbivaltiota ja mainitsi Kroatian serbit sorrettuna kansanosana. Serbijohtaja Slobodan Milošević julkisti kroaattien vastaista propagandaa, ja myös Kroatian lehdistö alkoi arvostella serbejä kesällä 1988. Serbit syyttivät 1989 kroaatteja Josip Broz Titon tekemistä vääryyksistä, Titohan oli kroaatti. Serbien aktivistit aloittivat mielenosoitukset Kroatiassa jo helmikuussa 1989. Kroatian ja Slovenian media tuomitsi Serbian Kosovossa käyttämän väkivallan ja Miloševićin vallantavoittelun.
Vuonna 1989 Sloveniassa ja Kroatiassa kommunistit sopivat monipuoluevaalien järjestämisestä. Kroatiassa vaalit voitti Franjo Tuđmanin oikeistolainen, Kroatian demokraattinen liitto HDZ. Tämän kansallismielis-vanhoillisen puolueen johtaja Franjo Tuđman oli hyvin itsevaltainen, nepotistinen ja serbejä syrjivälähde?. Tuđman muutti Kroatian tasavallaksi jo ennen itsenäistymistä kesällä 1990 ja otti käyttöön perinteiset tunnukset, jotka olivat serbipropagandan mukaan Ustaša-tunnuksia. Vuoden 1990 lopulla Kroatiaan kirjoitettiin uusi perustuslaki, jonka serbit kokivat syrjiväksi. Uusi hallitus putsasi serbejä pois virka-asemista, varsinkin poliisijoukoista. Tuđman alkoi ajaa kansallismielistä kroatialaista linjaa. Samaan aikaan Milošević alkoi lietsoa ponnekkaammin serbivähemmistön kapinaa Kroatiassa. Kun kroaatit toimisivat serbien kapinaa vastaan, Jugoslavian liittoarmeija saisi syyn Kroatian miehittämiseen.lähde?
Jugoslavian ensimmäiset kommunismin jälkeiset monipuoluevaalit voitti Serbiassa sosialistipuolueeksi muunnettu kommunistipuolue SDS. Serbien julistaman Suur-Serbian rakentamiseen tähtäävän propagandan mukaan serbit olivat vaarassa ja kaikkien serbien olisi asuttava samassa valtiossa. Kroatiassa alettiin vaatia 30. toukokuuta 1990 itsenäisyyttä valtioliiton puitteissa. Vuonna 1991 Kroatiassa oli 4,7 miljoonaa asukasta, joista 75 % kroaatteja ja 11 % serbejä sekä 14 % muita kansallisuuksia.lähde?
Sotaa edeltäneet tapahtumat > Serbien kapina ja ensimmäiset levottomuudet

Kroatia liukui sotaan pikkuhiljaa yhteenottojen laajetessa asteittain. Serbit perustivat
Miloševićin puoluetta muistuttavan sosialistipuolueen helmikuussa 1990.
Vuonna 1990 toukokuusta lähtien serbien valvoma Jugoslavian liittoarmeija keräsi Kroatian aluepuolustusjoukoilta (TO) lähes kaikki aseet, kun kroaatit olivat alkaneet vaatia valtioliittoa Jugoslaviaan, mikä olisi hajottanut Jugoslavian. Aseiden keruu Bosniasta, Kroatiasta ja Sloveniasta oli vastaus Slovenian ja Kroatian monipuoluevaaleihin. Kroatian johtaja Tuđman ei kuitenkaan alkanut heti rakentaa omaa puolustustaan, kuten Sloveniassa tehtiin. Kroatia ei enää halunnut osallistua yleisjugoslavialaisiin vaaleihin. Jugoslavian armeija muuttui serbiarmeijaksi ja alkoi aseistaa Kroatian ääriserbejä. Serbialueilla oli Kroatiassa oma aluepuolustuksensa, serbien TO.lähde?
Kesäkuussa jotkut Kroatian serbialueet kieltäytyivät tunnustamasta Kroatian uutta jyrkän kansallismielistä HDZ-vetoista hallitusta. Kroatian serbikapinan keskus oli Kninin alue. Serbipuolueen kovan linjan Milan Babić–Milan Martić-kaksikko syrjäytti maltillisemman Raskovicin. Elokuussa 1990 serbit panivat toimeen Krajinassa Kninin seuduilla Krajinan kapinan, jossa serbien asemiehet ammuskelivat ilmaan ja kaadetuista puista pystyteltiin tiesulkuja estämään kroaattien kulku serbialueille. Krajinan alue julistautui Krajinan serbitasavallaksi. Siihen kuului viisi kuntaa, ja vaikka se oli irrallinen eksklaavi melko kaukana Serbiasta, se oli halukas valtioliittoon Serbian kanssa. Liittoarmeija aseisti kapina-alueita, eikä Kroatian vasta perustetulla poliisilla ollut tarpeeksi voimaa sen estämiseen. Kroatian tiedotusvälineissä serbeihin alkoi iskostua terroristileima, mutta toisaalta sanottiin että oli myös hyviä serbejä.
Liittoarmeija ilmoitti 17. heinäkuuta Miloševićille olevansa valmis puuttumaan Kroatian asioihin. Samalla mainittiin selvästi Kroatiassa toimivat četnikit. Vuoden 1990 lopulla Kroatian uutta hallitusta alettiin verrata toisen maailmansodan aikaiseen fasistiseen, Kroatian serbejä vainonneeseen ustaša-järjestöön. Kansainvälinen yhteisö tuki vielä vuonna 1990 Miloševićia. Jotkut saksalaispoliitikot tukivat Kroatiaa, mutta muut länsivallat estivät Saksan avoimen avun Kroatialle. Kroatia yritti hajottaa ääriserbien toimintaa mm. neuvottelemalla Serbian kanssa, mutta Serbia kielsi yhteytensä ääriserbeihin eikä tunnustanut haluavansa ottaa haltuun alueita Kroatiasta. Itä-Slavoniassa sijaitsevan Vukovarin alueelle saapui tällöin četnikkejä serbienemmistöisiin kyliin.lähde?
Sotaa edeltäneet tapahtumat > Serbikapina laajenee

Koska Kroatia oli käytännössä aseeton, kroaattien strategiana oli välttää aseellisia yhteenottoja, serbit taas liittoarmeijan asevoiman turvin pyrkivät provosoimaan niitä. Mutta toisaalta myös jotkut kroaatit lietsoivat yhteenottoa serbien ja kroaattien välillä.lähde?
Psykologinen- ja propagandasota jatkui serbien tiedotusvälineiden suoltaessa jatkuvasti kroaattivastaista ohjelmaa. Yksi näistä oli Belgradin televisiossa esitetty niin sanottu Špegeljin nauha, jossa on tosiasioiden sijasta tekaistuja väitteitä kroaateista.
Serbit pyrkivät valtaamaan voima-asemia ym. strategisesti tärkeitä kohteita Kroatiassa Krajinan kapinan jälkeen.lähde?
Zagrebissa alkoi 21. tammikuuta 1991 liikkua erikoispoliiseja, joilla oli kroatialaiset shakkilautatunnukset kommunistien punaisen tähden sijasta. Kroaatit vahvistivat tavallista poliiseja näillä erikoispoliiseilla, joilla oli Singaporessa valmistettuja SAR-80-automaattiaseita Jugoslavian armeijan käyttämien Kalašnikovien sijaan. Lisääntyvät levottuumdet pakottivat Kroatiaa laajentamaan poliisijoukkojansa, joiden koko lähes tuplaantui tammikuussa 1991. Kroatian sisäministeriö yhdisti toukokuussa perustamansa erikoispoliisit ja alueelliset reservit kansalliskaartiksi (ZNG).
Myös Slovenia pani joukkonsa valmiustilaan, ja Kroatian ja Slovenian sisäministerit ja puolustusministerit neuvottelivat keskenään yhteistyöstä kolmen päivän sisällä kaksi kertaa. Krajinan serbit olivat luovuttaneet kroaateille satoja aseita, mutta kroaatit uskoivat tämän olevan hämäystoimi, jolla oikeutettaisiin nimenomaan kroaattipoliisin riisuminen aseista. Kroaattipoliisi oli suurimmassa hälytysvalmiudessa mahdollista liittoarmeijan väliintuloa vastaan. Liittoarmeijan johtaja Veljko Kadijević kiisti ajatuksen väliintulosta Sloveniassa ja Kroatiassa, mutta sanoi ettei liittoarmeija salli rinnakkaisarmeijoita.
Serbikapina laajeni Kroatiassa keväällä 1991. Helmikuusta maaliskuuhun uusia serbimielenosoituksia järjestettiin eri puolella Kroatiaa. Huhtikuussa Kijevon kylä saarrettiin barrikadein, 20 liittoarmeijan panssaria ajoi Vrpoljeen, Osijekin kaduilla oli panssareita ja Daljin poliisiasemalle hyökkäsivät terroristit. Serbit miehittivät Korenicaa ympäröivän alueen. Huhtikuun alusta lähtien serbialaisia vapaaehtoisia četnikkejä alkoi saapua Kroatiaan yhä enemmän. Četnikkien päälliköt Vojislav Šešelj ja Željko ”Arkan” Ražnatović alkoivat toimia Kroatian itäosien öljyalueella Slavoniassa huhtikuun alkuun mennessä.
Sodan vaiheet > Taisteluiden kiihtyminen

Kroatiassa oli kahakoita päivittäin jo 25. kesäkuuta alkaen. Ensimmäisiä varsinaisen Kroatian sodan välikohtauksia olivat Osijekin tapahtumat illalla 27. elokuuta, Glinan ja Borovo Selon välikohtaukset, Ćelijen kylän väestön poisajaminen aseiden avulla ja Tenjan taistelu kroaattipoliisien ja serbikapinallisten välillä. Suurin osa tapahtumista vielä kesällä 1991 olivat yksittäisiä serbi- ja kroaattikylissä käytyjä ankaria taisteluita, joissa kumpikaan osapuoli ei kuitenkaan varsinaisesti pyrkinyt etenemään tai saavuttamaan alueen hallintaa. Daljissa tapahtui elokuun alussa ensimmäinen isompi joukkomurha. Sekä Kroatian serbit ja kroaatit katsoivat puolustavansa omaa kotimaataan, ja Kroatian aseistautuneet siviiliserbit sotivat elokuun alussa omasta mielestään Jugoslavian puolesta Kroatiaa vatsaan, ei Suur-Serbian puolesta.
Vaikka Jugoslavian liittoarmeija ei osallistunut muualla Kroatiassa vielä taisteluihin, se oli aktiivinen Dalmatiassa Kninin alueella. Kun Neuvostoliiton vallankaappausyritys romahti, se hajotti Neuvostoliiton lopettaen kommunismin siellä ja näin loi paineet Jugoslavian hajottamiselle, ja esti sosialistisen Jugoslavian jatkamisen esim. armeijan vallankaappauksen avulla.
Kroatian presidentti Franjo Tuđman ei pitkään aikaan julistautunut Kroatian olevan sodassa Jugoslavian serbijohtoisen liittoarmeijan kanssa, koska luuli kansainvälisen yhteisön auttavan Kroatian saamaan poliittisen ratkaisun tunnustamalla Kroatian. Tuđman ei ollut luonut tehokasta puolustusta kuten Slovenian johto oli tehnyt. Niinpä kroaateilla oli riittämätön määrä yleensä vain kevyitä käsiaseita. Näin hän horjui pitkään sekä sotaa että rauhaa edistäviä toimia tehden, ja sai kiihkeät kansallismieliset "haukat" tekemään pari murhayritystä. Toisaalta samaan aikaan suureksi osaksi kroaateista koostunut Jugoslavian liittohallitus sotki poliittisia asetelmia pyrkien vaikeuttamaan Kroatian asemaa, vaikka liittohallituksella ei käytännön merkitystä ollutkaan. Kroatian television ja radion johtoon vaihtui jossain vaiheessa nationalistinen kroaatti aiemman serbin tilalle. Myös sanomalehti vjesnik oli HDZ:llä.
Liittoarmeija lähetettiin nimellisesti paikalle turvaamaan rauhaa, mutta se valtasi 26. elokuuta SAO Krajinan serbisissien avustuksella merkittävän Kijevon kylän.
Sota virallisestikin > Tulitauko 1992

Serbirintama vakiintui jo marraskuussa 1991. Vallattuaan suurimman osan serbialueista serbit taipuivat tulitaukoon tammikuun alussa 1992. Serbit eivät enää niin usein kyenneet tukeutumaan paikalliseen serbiväestöön hyökkäyksissään. Osasyy serbien rauhantahtoon oli, että serbien puolisotilaallisia joukkoja tarvittiin Bosnia ja Hertsegovinassa, jossa sota oli alkamassa. Toisaalta Kroatian armeija oli voimistumassa, oli saanut jo kentällä joitain voittoja ja saattoi uhata serbiarmeijaa. Tällöin serbit pystyivät käyttämään hyväkseen YK:ta valtaustensa varmistamiseen. Lisäksi liittoarmeijassa taisteli kolme ryhmää keskenään vallasta.
Tulitauon allekirjoittivat 2. tammikuuta Kroatian puolustusministeri Gojko Šušak ja serbiarmeijan komentaja Andrija Rašeta. Sopimus astui voimaan seuraavana päivänä, ja seuraavassa kuussa YK:n UNPROFOR-joukot saapuivat pitämään rauhaa Kroatian serbialueille.
Tulitauko oli hauras, ja vaikka rintamamuutoksia ei juurikaan tapahtunut, hajanaisia pommituksia ilmeni vuosien 1992 ja 1993 aikana. Kroaatit käynnistivät syyskuussa 1993 niin kutsutun operaatio Medakin taskun. Onnistuneen hyökkäyksen ansiosta kroaatit pystyivät avaamaan hetkellisesti pohjois–etelä-suuntaisen liikenteen Adrianmeren rannikolle.
Hallituksen tiedotteen mukaan Kroatian itsenäistymiseen 15. tammikuuta 1992 mennessä oli taisteluissa kuollut 3 000 ja kadonnut 8 900 henkeä. Lisäksi 16 000 oli haavoittunut, 6 000 jäänyt sotavangiksi ja 700 000 joutunut pakolaisiksi.
Sota virallisestikin > Sodan loppuvaihe

Lopulta länsivallat alkoivat salaa tukea Kroatiaa, koska pelkäsivät venäläisten laajentavan valtaansa Balkanilla. Serbithän ovat olleet pitkään Venäjän liittolaiskansa.lähde?
Kroaatit aloittivat täysin yllättäen 1. toukokuuta 1995 operaatio Salaman. Kroaattiarmeija hyökkäsi Länsi-Slavoniassa serbien 18. armeijakunnan kimppuun, mikä aiheutti Krajinan serbitasavallan asevoimissa lähes paniikin. Voittoisa operaatio oli yksi sodan nopeimmista, ja 4. toukokuuta mennessä noin 1 500 serbisotilasta oli antautunut. Samalla ainakin puolet Länsi-Slavonian serbiasukkaista oli paennut alueelta. Krajinan presidentti Milan Martić ei pystynyt tukemaan joukkojaan, mutta hän määräsi kostona 2.–3. toukokuuta toteutetut raketti-iskut Zagrebiin.
Kroaattien tekemä suurhyökkäys operaatio Myrsky elokuussa 1995 työnsi serbi- ja liittoarmeijan joukot maasta ja lopetti Kroatian ja Bosnian sodat.
Sodan ihmisoikeusrikkomukset

Kroatian sota oli raakaa, siviileitä surmattiin paljon ja siviilien rakennuksia tuhottiin. Sodan molemmat osapuolet syyllistyivät sotarikoksiin, vaikkakin serbit suorittivat useampia rikoksia.
Sodan ensimmäisenä siviilien kohdistuneena pidetään Kozibrodissa tapahtunutta massamurhaa, jossa paikalliset serbijoukot tappoivat 26. heinäkuuta 1991 kymmenen kroaattipoliisia ja seitsemäntoista siviiliä. Tämän jälkeen vastaavia tapauksia tapahtui muun muassa Kusonjessa, Daljissa, Tovarnikissa, Voćinissa ja Škabrnjassa. Pahin massamurha tapahtui Vukovarin piirityksen jälkeen. Vukovar antautui marraskuussa 1991 tuhoisan piirityksen jälkeen, ja Jugoslavian liittoarmeijan joukot syyllistyivät kaupungissa murhiin, raiskauksiin, kidotuksiin ja etniseen puhdistukseen. Vukovarissa tapahtui samalla myös joukkomurha, jossa serbit tappoivat Ovčaran maatilalla ainakin 194 muun kansalaisuuden edustajaa, jotka oli siirretty sinne Vukovarin sairaalasta.
Ensimmäinen kroatilaisten suorittama joukkomurha tapahtui 13. syyskuuta 1991 Karlovacissa Koranajoen ylittävällä sillalla, missä 13 serbivankia teloitettiin. Myöhemmin samana syksynä kroatialaiset puolisotilaalliset joukot piirittivät Gospićin kaupungin ja tappoivat joukkomurhassa lähes 100 serbiä. 16. lokakuuta 1991 tapahtui Gospicissa yksi joukkomurhista, jotka liittyivät kroaattien tekemiin etnisin puhdistuksiin. Kroaatit puhdistivat etnisesti sodan aikana Gospicin lisäksi myös Pakracissa ja Sisakissa.
Yksittäisiä murhia tapahtui myös muun muassa Sisakissa, Vukovarissa, Osijek, Karlovacissa ja Zagrebissä, missä eräs serbiperhe murhattiin.
Kroatian viranomaiset, muun muassa puolustusministeri Gojko Susak, estivät vuonna 1991 muun muassa kroaattien sotilaspoliisin ja muiden Gospicissa tekemien rikoksien tutkimuksen. Kroaattien veteraanijärjestö vastusti sodan jälkeen ihmisoikeusrikkomuksia tehneiden sotilaidensa ja poliisien tuomitsemista ja järjesti syytettyjä tukevia mielenosoituksia. Kroatian hallituskin on ollut melko vastahakoinen, vaikka toki kroaattejakin on saatu Haagiin. Esimerkiksi Noracin luovutus Haagiin jakoi maan luovutuksen kannattajiin ja vastustajiin. Erilaisista rikkomuksista laajalti syytetty kenraali Ante Gotovina ensin tuomittiin ja sitten vapautettiin, muun muassa sen takia että kroaatit itse kieltäytyivät luovuttamasta Gotovinaa vastaan todistavia tykistödokumentteja kansainväliselle oikeudelle.
Etninen puhdistus

Nationalististen serbien asejoukot suorittivat Kroatiassa etnistä puhdistusta, joka oli kroaattien ja muiden ei-serbien ja heidän kulttuurinsa hävittämistä pois Kroatian serbialueilta. Usein pelkkä väkivallalla uhkaaminen riitti ajamaan ihmiset pois. Monet pakenivat jo taisteluja joissa armeija saattoi tulittaa asuinalueita tuntikausia tykein ja muin raskain asein. Serbit käyttivät Punaisen ristin tunnusta muun muassa asekuljetuksen suojana, mutta pommittivat itse Punaisen ristin kohteita. Vapaaehtoiset kiihkokansallismieliset tsetnikit, jotka toimivat liittoarmeijan jalkaväkenä tai yksittäisinä ryhminä, olivat raakoja murhaajia, jotka olivat tottuneet tappamaan armottomalla tavalla. Monesti tsetnikit surmasivat ihmisiä joukoittain. He saattoivat kaivaa jonkun silmät päästä ja viiltää kurkun auki. He myös kiduttivat ja raiskasivat. Tsetnikit ryöstivät kroaattien omaisuutta. Monesti vallattu kroaattitalo poltettiin tai räjäytettiin. Jo Kroatiassa alettiin kuljettaa lähinnä vangittuja serbimiehiä, mutta myös naisia keskitysleireille. Vastaavia toimia tekivät monet kroaatit joillakin kroaattialueille kohdistaen ei-kroaatteihin. Syyskuussa 1991 kirjailija Vlado Gotovac kehotti kroaatteja painostamaan alueellaan asuvat serbit muuttamaan pois. Serbipoliisi, armeija ja puolisotilaalliset joukot myös murhasivat serbejä yksittäisiä ja joskus jopa  joukoittain, kuten Gospicissa lokakuussa 1991.lähde?
Kroatian sodan tuhot

Kroatian sodassa kuoli noin 11 000 henkeä. Yhteensä 37 000 haavoittui ja 3 000 katosi. Bosnia ja Hertsegovinassa tapettiin 10 000 kroaattia ja 12 000 haavoittui.
Sodan päättyessä 250 000 henkeä oli sisäisinä pakolaisina, heistä 32 000 etnisiä serbejä. Vuoteen 2010 mennessä useimmat etniset kroaatit olivat palanneet entisille asuinsijoilleen, kun taas etniset serbit olivat asettuneet joko Serbiaan tai Kroatian serbienemmistöisille alueille. Evakossa oli edelleen 2300 henkeä, kaksi kolmannesta heistä serbejä.
Kroatian taloudelliset tappiot olivat ainakin 30 miljardia dollaria.
Suurimpien tapahtumien aikajana

| --- | --- |
Ajankohta: Tapahtuma
17. elokuuta 1990: Tukkivallankumous Krajinan alueella
Maaliskuun alku 1991: Pakracin välikohtaus
31. maaliskuuta 1991: Plitvicen järvien välikohtaus
2. toukokuuta 1991: Borovo Selon välikohtaus
25. kesäkuuta 1991: Slovenia ja Kroatia itsenäistyvät
7. heinäkuuta 1991: Ćelijen kylän puhdistus, Tenjan taistelu
2. elokuuta 1991: Daljin kylän valtaus ja puhdistus
Elokuun loppu 1991: Vukovarin saarto alkoi, Kijevon tuho
14.–19. syyskuuta 1991: Taistelu kasarmeista
1. lokakuuta 1991: Dubrovnikin saarto alkoi
5. lokakuuta 1991: Yleinen liikekannallepano Kroatiassa
7. lokakuuta 1991: JNA pommitti Kroatian hallitusta
10. lokakuuta 1991: Lovasin joukkomurha
16.–18. lokakuuta 1991: Gospićin joukkomurha
20. lokakuuta 1991: Baćin joukkomurha
31. lokakuuta 1991 – 4. marraskuuta 1991: Operaatio Otkos-10
18. lokakuuta 1991: Vukovarin saarto loppui suureen joukkomurhaan
18. lokakuuta 1991: Škabrnjan joukkomurha
12. joulukuuta 1991 – 3. tammikuuta 1992: Operaatio Hurrikaani-91
13. joulukuuta 1991: Voćinin joukkomurha
21. kesäkuuta 1992: Miljevcin tasangon taistelu
22. tammikuuta 1993: Operaatio Maslenica
9.–17. syyskuuta 1993: Operaation Medakin tasku
1.–3. toukokuuta 1995: Operaatio Salama
2.–3. toukokuuta 1995: Rakettihyökkäys Zagrebiin
4.–7. elokuuta 1995: Operaatio Myrsky
Kirjallisuutta

Marita Vihervuori: Tervetuloa helvettiin: välähdyksiä Jugoslavian perintösodasta, Otava 1999 ISBN 951-1-16390-6
Rutanen, Reijo: Serbia - Euroopan sairain mies.  Gaudeamus, 2002.  ISBN 951-662-869-9
Slavenka Draculic, Eivät tekisi pahaa kärpäsellekään – sotarikolliset tuomiolla, Like 2005 ISBN 952-471-612-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kroatian sota Wikimedia Commonsissa
Kroatian sota Open Directory Projectissa (englanniksi)
Sense Tribunal Jugoslavia-tuomioistuimesta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
War Photo Limited – kuvia Kroatian sodasta (englanniksi)
| n k Kylmän sodan jälkeiset konfliktit Euroopassa |
| --- | --- |
 Tapahtumia 
Itä-Eurooppa:  Transnistrian sota  Prigorodnyn konflikti  Venäjän perustuslaillinen kriisi 1993  Ukrainan vallankumous 2014  Itä-Ukrainan mielenosoitukset 2014  Venäjän–Ukrainan sota  Itä-Ukrainan sota  Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022–  Wagner-ryhmän kapina 
Etelä-Eurooppa:  Slovenian sota  Kroatian sota  Bosnian sota  Bosniakkien ja kroaattien sota  Albanian sisällissota  Kosovon sota  Preševon konflikti  Makedonian konflikti 
Kaukasus:  Georgian sisällissota  Etelä-Ossetian sota (1991–1992)  Abhasian sota (1998)  Georgian sota 
Jugoslavian liittoarmeijan operaatiosuunnitelma vuodelta 1991.
Sodassa vesitornit joutuvat usein kohteeksi kun vihollisen infrastruktuuria tuhotaan. Vukovarin vesitorni joka tuhoutui Kroatian sodassa 1991.
Yk:n suojelualueet UNPA:t Kroatiassa vuonna 1992.
Kullerot

| Kullerot |
| --- | --- |
 Niittykullero (Trollius europaeus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Kullerot Trollius  L.
Katso myös
   Kullerot Wikispeciesissä   Kullerot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kullerot (Trollius) on kasvisuku, joka kuuluu leinikkikasvien heimoon. Suvussa on 38 pohjoisella pallonpuoliskolla kasvavaa lajia.
Monia kullerolajeja ja niiden jalostettuja lajikkeita viljellään perennana. Yksi kullerolaji, niittykullero kasvaa luonnonvaraisena Suomessa, yleisimpänä Pohjois-Suomessa. Niittykullero on Lapin maakuntakukka.
Lajeja

mätäskullero (Trollius acaulis)
altainkullero (Trollius altaicus)
aasiankullero (Trollius asiaticus)
kesäkullero (Trollius chinensis)
niittykullero eli kullero (Trollius europaeus)
amerikankullero (Trollius laxus)
pikkukullero (Trollius pumilus)
kruunukullero (Trollius ledebourii)
Altainkullero
Aasiankullero
Kesäkullero
Tarhakullero 'Alabaster'
Niittykullero
Amerikankullero
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Trollius
Suomen Lajitietokeskus: Kullerot – Trollius
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q161588  Wikispecies: Trollius  APNI: 86622  BOLD: 292094  CoL: 82XP  EoL: 61320  EPPO: 1TLUG  FNA: 133872  FoC: 133872  GBIF: 3033288  GRIN: 12460  iNaturalist: 59554  IPNI: 33259-1  IRMNG: 1333041  ITIS: 18804  NBN: NHMSYS0000464638  NCBI: 39245  Open Tree of Life: 1011767  PLANTS: TROLL  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:33259-1  Tropicos: 40019943  VASCAN: 1795  WFO: wfo-4000039453
Kultalevät

| Kultalevät |
| --- | --- |
 Dinobryon-kultaleväsoluja
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Chromista
Alakunta::  Harosa
Osakunta::  Ruskeat levät Heterokonta
Kaari::  Ochrophyta
Alakaari::  Phaeista
Osakaari::  Limnista
Luokka::  Kultalevät Chrysophyceae  Pascher, 1914
Synonyymit
 Chrysomonadida  Chrysophyta 
Katso myös
   Kultalevät Wikispeciesissä   Kultalevät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultalevät eli krysoflagellaatit (Chrysophyceae) on ruskeisiin leviin kuuluva leväryhmä, johon kuuluu noin 1000 lähinnä makeissa vesissä elävää lajia. Sukuja on kuvattu noin 200. Se on yleensä esitetty kaari- tai luokkatason taksonina. Kultalevät ovat pääosin yksisoluisia planktonleviä. Ne elävät joko yksittäin tai pieninä yhdyskuntina. Useimmat kehittävät elinkaarensa aikana liikkumiseen tarkoitettuja siimoja. Kultalevien kellanvihreä tai kullanruskea väri on peräisin fukoksantiinista, joka on karotenoidipigmentti. Kultalevät lisääntyvät pääasiassa suvuttomasti itiöiden tai solunjakautumisen avulla.
Aiheesta muualla

Kasviplanktonopas
Laji.fi: kultalevät (Chrysophyceae)
Ympäristo.fi: Järvien rehevöityminen ja tummuminen vähentävät terveydelle välttämättömien rasvahappojen määrää kaloissa
Syke: Ravintoverkon laatu vaikuttaa ihmisen terveyteen
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1763065  Wikispecies: Chrysophyceae  AlgaeBase: 87256  BioLib: 14854  CoL: 7NF3P  EoL: 3412  EPPO: 1CHRYC  GBIF: 7073563  iNaturalist: 51943  IRMNG: 1377  ITIS: 1448  NCBI: 2825  NZOR: 23eb99f6-ddf2-46b5-bbad-adb48fc1d229  Paleobiology Database: 69590  WoRMS: 146230
Timo Kumpula

| Timo Kumpula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1969 (ikä 55–56)
Ammatti:  ympäristögeoinformatiikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oulun yliopisto (FM 1999); Joensuun yliopisto / Itä-Suomen yliopisto (FL, 2007, FT 2010)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Timo Kumpula (s. 1969) on suomalainen maatieteilijä, joka on toiminut Itä-Suomen yliopiston ympäristögeoinformatiikan professorina maaliskuusta 2019 lähtien.
Kumpula opiskeli Oulun yliopistossa maatiedettä, ja valmistui filosofian maisteriksi 1999. Filosofian lisensiaatiksi (Joensuun yliopisto, 2007) ja filosofian tohtoriksi (2010) hän on valmistunut Itä-Suomen yliopistosta. Hänen englanninkielinen väitöskirjatutkimuksensa oli otsikoitu Patterns of mixed land use on remote Eurasian rangelands.