stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vetokone
Sovellutukset > Kyntökone

Raskaina ja kömpelöinä laitteina vetokoneet soveltuivat varsin huonosti kyntökoneiksi eurooppalaisiin ja suomalaisiin olosuhteisiin, koska palstat olivat pieniä ja maaperä usein pehmeää. Yleisimmin koneet olivatkin kytkettynä liean päähän eli ne toimivat paikallisvoiman lähteinä, käyttäen ulkopuolisen vauhtipyöränsä ja hihnan avulla maatalouden koneita.
Toinen käyttötapa oli höyryauralaitos. Järjestelmässä käytettiin kahta vinssillä varustettua vetokonetta, jotka sijoitettiin pellon laidalle. Koneiden välissä oli ohjattava paluuaura, jota höyrytraktorit vetelivät edestakaisin vinsseillään. Työn edetessä traktorit siirtyivät eteenpäin, kunnes lohko oli kynnetty. 1-konejärjestelmässä käytettiin taittopyörällä varustettua ankkurivaunua ja yhtä höyrykonetta, eli systeemi toimi hiihtohissin tavoin. Menetelmiä kokeiltiin Amerikassakin, mutta niitä pidettiin kalliina ja monimutkaisina. Systeemi sai siellä kutsumanimen English Cable.
Pohjois-Amerikan kovapohjaiset tasankoalueet mahdollistivat täysin toisentyyppisten koneiden käytön, ja siellä höyrytraktoreista kehittyi suurikoisia työkoneita. Tällaisista kertoo esimerkiksi artikkeli Reeves & Co.
Sovellutukset > Höyryjyrä

Höyryjyrä on eräs vetokoneen muoto, jota käytettiin tienrakennuksessa tienpinnan tasoittamiseen. Se on nykyisen tiejyrän edeltäjä.
Sovellutukset > Maantieveturi

Maantieveturit olivat maatalouskäyttöön tarkoitettuja vetokoneita raskaampia. Ne oli suunniteltu tieliikenteeseen ja varustettu muun muassa jousituksella ja suurella vesisäiliöllä. Näin ollen niillä saatettiin kulkea pysähtymättä pitempiä matkoja kuin tavallisilla vetokoneilla. Maantievetureita käytettiin raskaiden kuormien kuljetukseen maanteillä sekä joskus myös matkustajien kuljetukseen niin maanteillä kuin kaupungeissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Volvo S80

Volvo S80 on Volvon vuosina 1998–2016 valmistama edustusluokan neliovinen sedan, joka korvasi Volvo S90:n. Volvo S80:n seuraajaksi esiteltiin tammikuussa 2016 uusi Volvo S90.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volvo S80 Wikimedia Commonsissa
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Toisen sukupolven facelift-malli (2010).
Toisen sukupolven facelift-malli (2013).
Våler (Innlandet)

Våler on kunta Innlandetin läänissä Norjassa. Vuoden 2024 alussa Vålerissa oli 3 615 asukasta. Hallinnollinen keskus on Våler, jonka lisäksi kunnassa sijaitsee Braskereidfossin taajama.
Våler erotettiin omaksi kunnakseen Åsnesista vuonna 1854.
Kuvia

Vålerin kirkko
Gravbergetin kirkko
Lakkautettu Vålerin asema Solørin radan varrella.
Tunnettuja henkilöitä

Frode Haltli (s. 1975), harmonikkataiteilija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Våler (Innlandet) Wikimedia Commonsissa
Innlandetin läänin kunnat
Alvdal
Dovre
Eidskog
Elverum
Engerdal
Etnedal
Folldal
Gausdal
Gjøvik
Gran
Grue
Hamar
Kongsvinger
Lesja
Lillehammer
Lom
Løten
Nord-Aurdal
Nord-Fron
Nord-Odal
Nordre Land
Os
Rendalen
Ringebu
Ringsaker
Sel
Skjåk
Stange
Stor-Elvdal
Søndre Land
Sør-Aurdal
Sør-Fron
Sør-Odal
Tolga
Trysil
Tynset
Vang
Vestre Slidre
Vestre Toten
Vågå
Våler
Østre Toten
Øyer
Øystre Slidre
Åmot
Åsnes
Norjan läänit | Norja
Vladimir Sajkovic

Vladimir Sajkovic, käytti Suomessa taiteilijanimeä Walle Saikko (12. tammikuuta 1912 – 22. kesäkuuta 2002 Soutth Hadley, Massachusetts, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen elokuvanäyttelijä ja myöhemmin venäjän kirjallisuuden professori Yhdysvalloissa.  Hän oli Suomessa avustajana Valentin Vaalan elokuvissa Mustalaishurmaaja (1929) ja Mustat silmät (1929 ja sen jälkeen hän oli Shemeikan roolissa Nyrki Tapiovaaran elokuvassa Juha (1937).
Yhdysvaltoihin muutettuaan Sajkovic oli perustamassa Mount Holyoke Collegen venäjän kielen ja kirjallisuuden osastoa South Hadleyssä Massachusettsissa ja hän toimi Massachusett State Universityn Venäjän kirjallisuuden professorina.
Aiheesta muualla

Vladimir Sajkovic, Russian Department professor, enjoying Foreign Students' Night with three international students, l-r, Kristina Witting, Rajeshwari Hiremath (India), and Helga Jahneke, Five College Compass Digital Collections
Von Sydow

Von Sydow on ruotsalainen aatelissuku.  Suvun tunnettuja jäseniä ovat tai ovat olleet:
Björn von Sydow (s. 1945), sosiaalidemokraattinen poliitikko
Carl Wilhelm von Sydow (1878–1952), kansatieteilijä
Ebba von Sydow (s. 1981), toimittaja
Max von Sydow (1929–2020), näyttelijä
Oscar von Sydow (1873–1936), poliitikko ja virkamies
William Rutter Dawes

William Rutter Dawes
William Rutter Dawes (1799–1868) oli englantilainen lääkäri ja tähtitieteen harrastaja. Dawes vaikutti siihen, että Alvan Clarkin objektiivit tulivat tunnetuiksi. Hän hankki Clarkilta kaikkiaan kolme refraktoria. Vuonna 1865 Dawes hyväksyttiin Royal Societyn jäseneksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Rutter Dawes Wikimedia Commonsissa
Volha Silkina

| Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten nykyaikainen viisiottelu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten nykyaikainen viisiottelu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten nykyaikainen viisiottelu.MM-kilpailut  | Maa:   Valko-Venäjä> Naisten nykyaikainen viisiottelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Budapest 2019 | Joukkue |  |
|  Kultaa | Budapest 2019 | Yksilö |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Székesfehérvár 2018 | Viesti |  |
|  Hopeaa | Bath 2019 | Joukkue |  |
|  Pronssia | Minsk 2017 | Joukkue |  |
Volha Silkina (valkoven. Вольга Сілкіна, s. 27. toukokuuta 1995) on valkovenäläinen nykyaikainen viisiottelija ja maailmanmestari.
Silkina kilpaili ensimmäisen kerran aikuisten kilpailuissa vuonna 2015. Aikuisten arvokisoissa hän debytoi vuonna 2016 EM-kilpailuissa. Ensimmäisen arvokisamitalin hän saavutti vuonna 2017, kun hän oli osa Valko-Venäjän joukkuetta, joka oli kolmas joukkuekilpailussa. Vuonna 2018 hän voitti EM-kultaa viestikilpailussa. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän voitti sekä yksilökilpailun että joukkuekilpailun. Bathin EM-kilpailuissa 2019 hän saavutti EM-hopeaa.
Vladimir Smirnov (suomenvenäläinen bolševikki)

Vladimir Smirnov (vas.) yhdessä vaimonsa Karinin kanssa vuonna 1949.
Vladimir Martynovitš Smirnov (ven. Влади́мир Марты́нович Смирно́в, suomessa ja ruotsissa myös muodossa Wladimir Smirnoff; 17. syyskuuta 1876 Pihkova, Venäjä – 27. joulukuuta 1952 Tukholma, Ruotsi) oli venäläinen Helsingin yliopiston venäjän kielen lehtori, vallankumouksellinen ja myöhemmin neuvostodiplomaatti.
Smirnovin vanhemmat olivat venäläinen kauppias Martyn Smirnov ja suomenruotsalainen Sofia Virginia Nygrén. Hän pääsi ylioppilaaksi Pietarissa ja suoritti 1903 tutkinnon Pietarin yliopiston historiallis-kielitieteellisellä osastolla.
Smirnov oli Helsingin yliopiston venäjän kielen ylimääräisenä lehtorina 1903–1918, ja hän toimi lisäksi Helsingin yliopiston kirjaston slaavilaisessa kirjastossa vt. amanuenssina 1906–1908 ja amanuenssina 1909–1918. Hänet erotettiin 1918 poliittisista syistä, ja hän oli sitten Neuvosto-Venäjän Tukholman-lähetystön palveluksessa vuodesta 1918 alkaen toimien Neuvostoliiton Ruotsin konsulina.
Smirnov oli mukana bolševikkien toiminnassa. Hän oli Vladimir Leninin yhdysmies Suomessa, ja Lenin sekä kirjailija Maksim Gorki asuivat hänen asunnossaan Liisankatu 19:ssä käydessään Helsingissä 1905–1906. Keväällä 1907 Smirnov järjesti Venäjältä paenneelle Lev Trotskille asuinpaikan Helsingin Oulunkylässä sijainneesta Villa Havulinnasta, jossa myös Lenin ajoittain asui Suomessa ollessaan. Smirnov selviytyi yhtenä harvoista vanhoista bolševikeista 1930-luvun Stalinin puhdistuksista, ja hän kuoli 1952 Ruotsissa.
Smirnov oli naimisissa vuodesta 1911 alkaen kirjailija Karin Strindbergin (1880–1973) kanssa, jonka vanhemmat olivat kirjailija August Strindberg ja näyttelijä Sigrid Sofia Matilda von Essen.  Smirnoff ja hänen vaimonsa on haudattu Sigtunaan Ruotsiin.
Teoksia

Ny rysk-svensk tolk eller en ny lättfattlig och praktisk metod för ryssar att kunna utan förberedelse och lärare på kort tid riktigt tala svenska. Lindstedts praktiska tolkböcker n:o IX. Lindstedt antikvariska bokhandel, Helsingfors 1904, andra uppl. 1911, tredje uppl. 1915, 4. uppl. August Rietz, Stockholm 1916
Uusi venäläis-suomalainen ja suomalais-venäläinen tulkki eli kaikille vasta-alkaville uusi erittäin helppotajuinen ja käytännöllinen keino oppia pian opettajatta ja valmistuksetta puhumaan suomea ; tekijät Vladimir Smirnoff ja Iisakki Lattu. Lindstedt'in käytännöllisiä tulkkikirjoja n:o 10. Lindstedt, Helsinki 1905, 2. painos 1909
Suomen vallankumouksellisesta historiasta vuosina 1905, 1917, 1918,  Kirja, Leningrad 1935
Winberg

Winberg on sukunimi, joka on ainakin seuraavilla henkilöillä:
Kristina Winberg (s. 1965), ruotsalainen poliitikko
Lauri Winberg (s. 1935), suomalainen luokanopettaja ja yhteiskunnallinen vaikuttaja
Margareta Winberg (s. 1947), ruotsalainen poliitikko
Marie-Louise von Bergmann-Winberg (s. 1946), valtiotieteiden professori
Pernilla Winberg (s. 1989), ruotsalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti
Tobias Winberg (s. 1998), suomalainen jääkiekkoilija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Von Toll

Tollin suvun aatelisvaakuna, kuvattu Kukrusen kartanossa Kohtlassa Virossa.
Von Toll on baltiansaksalainen aatelissuku. Suvun tunnetuin edustaja on arktisen alueen löytöretkeilijä Eduard von Toll (1858-1902).
Suvun perustaja on Wittenbergissä noin vuonna 1525 syntynyt Lucas von Toll. Hän pääsi Wittenbergin yliopistoon vuonna 1544. Vuonna 1560 hän toimi Kuressaaren hallinnollisen yksikön sihteerinä, ja hänellä oli myös kartano Saarenmaalla.
Von Tollin aatelissuku rekisteröitiin Saarenmaalla vuonna 1711, Virossa 1746 ja Liivinmaalla 1747. Tarinan mukaan Tollien esi-isä on saarenmaalainen myyttinen sankari Suur Tõll.
Kukrusen kartano Itä-Virumaalla oli suvun hallussa vuoteen 1919 saakka.
William Ruth
Kirjallisuutta

P. H. Norrmén: William Ruth : kappale Kyminlaakson teollisuuden historiaa : juhlajulkaisu Karhulan tehtaan 50-vuotispäivän johdosta. 1924
William Ruth 1. 7. 1839-23. 9. 1913. Fanny ja William Ruthin säätiö pienviljelyksen edistämiseksi 1959
William Roxburgh

| William Roxburgh |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1751 Craigie, Skotlanti, Ison-Britannian kuningaskunta
Kuollut: 10. huhtikuuta 1815 (63 vuotta) Edinburgh, Skotlanti, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  John Hope
Tutkimusalue:  kasvitiede, meteorologia
William Roxburgh (1751–1815) oli Skotlannissa syntynyt, mutta paljolti Intiassa vaikuttanut kasvitieteilijä.
Roxburgh syntyi Craigiessa Ayrshiren alueella noin 6 km Kilmarnockista etelään. Roxburgh opiskeli kasvitiedettä Edinburghin yliopistossa, mutta 17-vuotiaana vuonna 1768 hän lähti kirurgin apulaiseksi Englannin Itä-Intian kauppakomppanian laivalle. Vuonna 1776 Roxburghista tuli apulaiskirurgi Madrasin lääkintäkeskukseen, ja hänet vihittiin virallisesti kirurgiksi vuonna 1780. Seuraavana vuonna 1781 Itä-Intian kauppakomppania siirsi Roxburghin kuitenkin ylijohtajaksi Samalkotin puutarhalle lähelle Bengalinlahtea.
Vuonna 1790 Rovburghista tuli Madrasin aluehallinnon luonnontieteilijä, mutta muutama vuosi myöhemmin 1793 hän pyysi Bengalin aluehallinnolta siirtoa Kalkutan kasvitieteelliselle puutarhalle. Siellä Roxburgh luetteloi puutarhan kasveja ja teki jokaisesta myös yksityiskohtaiset kuvat. Täydellinen luettelo puutarhan kasveista julkaistiin vuonna 1814 nimellä Hortus Bengalensis.
Kasvitieteen lisäksi Roxburgh oli meteorologian pioneereja ja kirjasi ylös yksityiskohtaisia säähavaintoja kolmesti päivässä joka päivä monen vuoden ajan. Muistiinpanojensa pohjalta hän kirjoittikin päätelmiä säiden muutosten merkityksestä ruokapulan syntymisessä.
Roxburgh kuoli vuonna 1815 Edinburghissa ja hänen Intian kasveja kuvaavan teoksensa Flora Indican ensimmäinen osa julkaistiin postuumisti vuonna 1820 ja toinen osa vuonna 1824.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Roxburgh Wikimedia Commonsissa
JSTOR Global Plants: Roxburgh, William (englanniksi)
Vuorenselkä

| Vuorenselkä |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Koordinaatit:  61°09′29″N, 24°34′27″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hauhon alue (35.77)
Laskujoki:  uoma Hauhonselkään 
Järvinumero:  35.772.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,2 m  
Rantaviiva:  5,196 km  
Pinta-ala:  91,64 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVuorenselkä 
Vuorenselkä  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Hauhon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 92 hehtaaria ja se on 1,9 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 5,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Hauhonselän alueeseen (35.772) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy.
Wedding Crashers

Wedding Crashers on vuonna 2006 perustettu suomalainen indie rock -yhtye, joka sai mainetta voittamalla vuonna 2009 sekä Alkupiste- että Ääni ja vimma -kilpailut. Samana vuonna Rumba ja YleX valitsivat yhtyeen myös ”Tulevaisuuden tusina” -äänestyksessä tulevan vuoden kahdentoista kiinnostavimman yhtyeen joukkoon kuudennelle sijalle. Wedding Crashers perustettiin vuonna 2006 Vaskivuoren lukiossa. Yhtyeellä on kuitenkin tapana antaa ristiriitaisia tietoja syntyhistoriastaan.
Yhtyeen esikoisalbumi This Is What You Wanted ilmestyi 28. syyskuuta 2011. Julkaisijana Univeral Music Finland.
Jäsenet

Esa Pottonen – kitara, laulu
Oskari Halsti – basso, laulu
Aapo Niininen – rummut
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivut
Wedding Crashers Myspacessa (englanniksi)
Volhovets

Hutynin luostari.
Volhovets (ven. Волхове́ц) on Volotovon kunnan keskustaajama Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Novgorodin koillispuolella heti kaupungin rajan vieressä. Taajamassa on 1000 ja kunnassa 2100 asukasta (vuonna 2009).
Volotovon kunnan pinta-ala on 121,4 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Novgorodin kaupunkipiirikuntaan, idässä Novgorodin piirin Savinon ja Bronnitsan kuntiin sekä etelässä Ilmajärveen. Pinta-alasta 76,6 % on maatalousmaata, 9,1 % vesialueita ja 8,7 % metsää. Seudun läpi virtaa Olhavanjoen sivuhaara Malyi Volohovets, johon yhtyy Višerajoki. Eteläosa kuuluu Mstajoen suistoon. Suojelukohteita ovat Mstan ja Olhavajoen yhdistävä Siversin kanava sekä Savinon tammimetsä.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 14 kylää: Hutyn, Kirillovskoje Seltso, Kunino, Malaja Gorka, Novaja Derevnja, Novoje Kunino, Radionovo, Seltso Šaterno, Skovorodka, Šolohovo, Spas-Nereditsy, Ušersko, Volotovo ja Zarelje.
Kunnassa toimii maatalousyritys Kolos, Skaran ompelimo, Novitan jalkinetehdas, puunjalostusyritys ja kaksi kalankasvattamoa. Palvelut ovat keskittyneet lähellä sijaitsevaan Novgorodiin. Volhovetsissa on kirjasto ja ensiapuasema, Šolohovossa kulttuuritalo, kirjasto ja ensiapuasema ja Volotovossa kirjasto. Lähin keskikoulu on Savinossa.
Seudulla on lukuisia nähtävyyksiä, joista eräät kuuluvat Unescon maailmanperintökohteisiin: Kovalevon Kristuksen kirkastumisen kirkko (1345), Lipnjan luostarin Nikolauksen kirkko (1292), Skovorodkan luostarin arkkienkeli Mikaelin kirkko (1355), Nereditsan luostarin Vapahtajan kirkko (1198), 1500–1800-luvuilta peräisin oleva Hutynin luostarin rakennuskompleksi, Rurikin muinaislinna (800–900-luvuilta) Olhavajoen niskalla ynnä muita.
Aiheesta muualla

Volotovon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Volha Krautsova

Volha Krautsova (valkoven. Вольга Краўцова, ven. Ольга Кравцова, Olga Kravtsova, s. 25. kesäkuuta 1981) on valkovenäläinen kestävyysjuoksija.
Krautsova osallistui Ateenan olympialaisiin 2004 5 000 metrin juoksussa, mutta karsiutui. Seuraavana vuonna hän voitti lajissa Euroopan cupin ykkösliigan ja sijoittui Helsingin MM-kisoissa hän juoksi kymmenenneksi ajalla 14.47,75. Krautsova voitti 2006 maansa mestaruuden sisäradoilla 3 000 metrin juoksussa ja ulkoradoilla 10 000 metrin juoksussa. Samana vuonna hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja sijoittui Göteborgin EM-kisoissa 5 000 metrillä viidenneksi. 2007 hän voitti maansa sisäratojen mestaruuden sekä 3 000 että 1 500 metrin juoksussa. Saman vuoden Osakan MM-kisoissa hän oli 5 000 metrin 13:s ajalla 15.11,82. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui alkuerissä ja Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän keskeytti.
Ennätykset

1 500 metrin juoksu: 4.05,76 (2005)
3 000 metrin juoksu: 9.02,9 (2007)
5 000 metrin juoksu: 14.47,75 (2005)
10 000 metrin juoksu: 31.58,52 (2007)
20 kilometrin maantiejuoksu: 1.09.07 (2007)
Puolimaraton: 1.11.33 (2007)
Maraton: 2.34.52 (2010)
Vähä Vehkalampi

| Vähä Vehkalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°17′59″N, 26°19′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  oja Korpijärveen 
Järvinumero:  14.179.1.025
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  88 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  60 m  
Rantaviiva:  0,605 km  
Pinta-ala:  1,08 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVähä Vehkalampi 
Vähä Vehkalampi 67991883463585 on Päijät-Hämeessä Heinolassa Kesiön kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 88 metriä mpy.
Vuorentaan kartano

Vuorentaan kartano noin vuonna 1920.
Vuorentaan kartano sijaitsee lähellä Halikonjoen suuta Salon kaupungin Halikossa Varsinais-Suomessa. Kartano on Suomen vanhin yhä asuttu kartanolinna. Kyseessä on pienin Halikon kolmesta aateliskartanosta.
Historia

Vuorentaka tunnetaan säterinä 1500-luvun lopulta. Alun perin se on kuulunut Joensuun ja Wiurilan kartanoiden yhteyteen. Horn-suku omisti kartanon 1700-luvulle asti, jolloin se myytiin käyttämättömänä. Se on ollut merkittävä kartano, sillä tällaisia kivilinnoja rakensivat vain korkeimmat aateliset.
Vuorentaka oli asumattomana 1700-luvun jälkipuoliskolla pitkän aikaa. Kivirakennus raunioitui ja vuonna 1802 se muutettiin viljamakasiiniksi ja oli siinä käytössä yli 50 vuotta. Armfelt-suku osti kartanon ja entisöi päärakennuksen 1800-luvun puolivälissä.
Historia > Rakennushistoria

Päärakennuksen vanhin osa on harmaakiveä ja on peräisin 1400-luvun lopulta tai 1500-luvulta. Rakennus sijaitsee ympäristöään korkeammalla hallitsevalla paikalla. Alkuperäinen osa on muodoltaan erityisen tornimainen ja muoto on säilynyt nykypäivään asti. Vielä 1850-luvulla rakennusta ympäröi matala muuri. Armfeltien ostettua kartanon päärakennus korjattiin ja Peter Georg Sundiuksen piirustusten mukaan sitä laajennettiin 1854 - 1855. Tällöin rakennus sai pääosin punatiilisen goottilaisen ulkomuotonsa.
Kartanon päärakennusta on korjattu 2000-luvulla Museoviraston avustuksella. Samalla rakennuksen sisäosat ovat saaneet takaisin 1800-luvun asunsa. Museovirasto on myös määritellyt Vuorentaan kartanon yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Aiheesta muualla

"...näin, näin minä laivan seilaavan, kolme kreiviä laivassa...". Vuorentaustan historialliseen kartanoon liittyy kaksi tunnettua kansanlaululegendaa, Seura, 14.07.1937, nro 28, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vincenzo da Filicaia

| Vincenzo da Filicaia |
| --- | --- |
 Vincenzo da Filicaia
Henkilötiedot
Syntynyt: 1642
Kuollut: 1707 (64–65 vuotta)
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vincenzo da Filicaia (1642–1707) oli italialainen runoilija. Hän eli köyhänä ja syrjässä, kunnes Ruotsin kuningatar Kristiina alkoi suosia häntä ja Cosimo III nimitti hänet senaattoriksi ja sittemmin Volterran ja Pisan maaherraksi. Sotatapahtumat turkkilaisten piirittäessä 1683 Wieniä saivat Filicaian kirjoittamaan viisi kuuluisaa canzonea, joilla on yleisinhimillinen merkitys ja jotka tervehtivät Euroopan pelastumista joutumasta turkkilaisten valtaan. Kaunein niistä on se, joka ylistää Wienin pelastajaa Juhana III Sobieskia. Espanjan perintösodat ja ulkomaan sotajoukkojen raastama Italia antoivat Filicaialle aiheita uusiin isänmaallisiin runoihin. Kuuluisia ovat hänen sonettinsa ja canzonensa Italialle, jolle hän lausuu katkeria nuhdesanoja. Filicaia kirjoitti myös yksinkertaisia mutta vaikuttavia hengellisiä runoja.
Suomennettu tuotanto

Italia (Italia), suom. Valter Juva, teoksessa: Sata runoa: valikoituja maailmankirjallisuudesta
Italialle (Italia), suom. Aale Tynni, teoksessa: Italian kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1945
Huomautuksia

↑  Nimestä on erilaisia versioita. Tämä on niistä yksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vincenzo da Filicaia Wikimedia Commonsissa
Winarni Binti Slamet

| Mitalit> Maa:   Indonesia.Naisten painonnosto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Indonesia.Naisten painonnosto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Indonesia.Naisten painonnosto. Olympialaiset  | Maa:   Indonesia> Naisten painonnosto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sydney 2000 | 53 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Chiang Mai 1997 | 50 kg |  |
|  Hopeaa | Ateena 1999 | 53 kg |  |
Winarni Binti Slamet (s. 19. joulukuuta 1975 Pringsewu, Lampung) on indonesialainen painonnoston olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Slamet saavutti olympiapronssia naisten 53 kg:n painoluokassa Sydneyssä 2000 yhteistuloksella 202,5 kg. Tempauksessa hän nosti 90 kg ja työnnössä 112,5 kg.
Slamet voitti 50 kg:n painoluokan maailmanmestaruuden Chiang Maissa 1997 yhteistuloksella 185 kg. Hän saavutti kultaa myös työnnössä tuloksella 105 kg, tempauksessa hän sai pronssia nostettuaan 80 kg. Hän saavutti MM-hopeaa 53 kg:n sarjassa Ateenassa 1999 yhteistuloksella 202,5 kg. Hän sai hopeaa myös tempauksessa tuloksella 90 kg ja työnnössä nostettuaan 112,5 kg.
Vähä Vehkajärvi (Hämeenlinna)

| Vähä Vehkajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°11′38″N, 25°03′45″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  Kankaanperänoja Isoon Vehkajärveen 
Järvinumero:  35.787.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  128,4 m  
Rantaviiva:  1,299 km  
Pinta-ala:  5,957 ha  
Saaria:  3 
 fiVähä Vehkajärvi 
Vähä Vehkajärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva järvi. Järven pohjoisrannat kuuluvat Evon retkeilyalueen opetusmetsäalueeseen .
Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 128,4 metriä mpy.