stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hopeatiira
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 33–36 cm, siipien kärkiväli 73–82 cm ja paino 130–190 g. Hopeatiira muistuttaa suuresti kalatiiraa, josta sen voi erottaa pidemmän nokan, pitempien koipien ja pyrstön, nokan oranssin värin ja höyhenpuvun pienien yksityiskohtien perusteella. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on kauttaaltaan hieman nuorta kalatiiraa vaaleampi.
Esiintyminen

Hopeatiirat elävät lisääntymisaikana kahtaalla Pohjois-Amerikassa, pohjoisessa Kanadan keskiosien eteläosissa ja Yhdysvaltain koillis- ja länsiosien sisämaassa, sekä lounaassa Marylandista ja Virginiasta Louisianaan ja Texasiin ulottuvalla rannikkovyöhykkeellä. Thomas Nuttall kuvaili lajin holotyypin Saskatchewanjoelta vuonna 1834. Lajin elinympäristön ala on 1 806 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko 120 000 yksilöä. Sen pohjoiset populaatiot ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Yhdysvaltain eteläosissa, Keski-Amerikassa ja Karibialla. Laji on tavattu harhautuneena Länsi-Euroopassa muutamia kertoja, ei kuitenkaan Suomessa.
Elinympäristö

Lisääntymisaikana laji asuu vesistöjä ympäröivillä soilla, mutarannoilla, palsoilla, mätänevillä ruokolautoilla ja piisamien pesäkeoilla. Se elää pääasiassa alavilla mailla, mutta paikoin Kalliovuorilla aina 1 600 metrin korkeudelle merenpinnasta. Merialueella laji pesii vain suojaisissa sisäsaaristoissa saarien lampareilla ja suola-altailla. Pesimäajan ulkopuolellakin lajia tavataan enimmäkseen sisämaassa ja rannikoilla, harvoin ulompana merellä.
Lisääntyminen

Hopeatiira on yksiavioinen ja pesii yhdyskunnissa. Pesä on maassa, toisinaan kasvillisuuden seassa, toisinaan paljaalla maalla. Molemmat puolisot osallistuvat vaatimattoman pesän rakentamiseen korsista, ruohoista ja joskus simpukan kuorista. Naaras munii yhdestä kuuteen munaa, tavallisesti kolme, joita molemmat puolisot hautovat yhteensä 23–25 päivää. Poikaset pysyvät pesässä pari ensimmäistä päivää ja lähtevät sitten kuljeskelemaan pesän lähistöllä.
Ravinto

Hopeatiira syö pääasiassa kaloja, joita se saalistaa syöksysukeltamalla kuten kalatiira, mutta myös vesihyönteisiä, äyriäisiä, sammakoita ja nilviäisiä.
Juhlapukuinen hopeatiira
Gero Hottinger

Gero Hottinger (30. kesäkuuta 1948 Düsseldorf, Saksa – 31. heinäkuuta 2012 Espoo) oli tunnettu, syntyjään saksalainen ja sittemmin suomalaistunut keittiömestari ja ravintoloitsija. Hän työskenteli ja toimi vuosina 1994–2000 ravintoloitsijana Suomen tunnetuimpiin keittiömestareihin kuuluvan Eero Mäkelän kanssa ravintola Kanavarannassa. Heidän ravintolalleen myönnettiin Vuoden ravintola 1998 -tunnustus sekä American Express -yhtiön Parhaan palvelun palkinto (1998-2000).
Hottinger aloitti työuransa 1960-luvun alussa piccolona Düsseldorfin Savoy-hotellissa, jossa hän myös opiskeli oppisopimuksella kokiksi vuosina 1964–1967. Hän työskenteli Ruotsissa Tukholman Grand-hotellin keittiössä 1968–1971, sitten vuonna 1971 Kalastajatorpalla ja oli Inter-Continentalin pääkylmäkkönä vuodesta 1971. Vuodesta 1975 lähtien Hottinger oli Ragni Rissasen ravintoloiden palveluksessa seitsemän vuoden ajan. Hottingerin seuraavia työpaikkoja olivat Budapest (1985), La Vista (1986) sekä 1990-luvun alussa Savoy. Vuoden 1993 lopussa hän ryhtyi ravintoloitsijaksi, ja vuokrasi Katajanokalla sijaitsevan ravintola Kanavarannan yhdessä Eero Mäkelän ja Maria Plantingin kanssa.
Mäkelän siirryttyä pois Kanavarannasta 2000, ravintolan omistus järjestettiin uudelleen ja Hottinger vastasi ravintola Kanavarannan keittiöstä jonkin aikaa, kunnes luopui siitä vuoden 2001 lopussa. Ostajana oli myöhemmin Royal Ravintolat -konsernina tunnettu yritys, joka uusi tiloja ja ravintolakonseptia hiukan sekä palkkasi keväällä 2012 nyt ravintola Nokaksi nimettyyn ravintolaansa keittiöpäälliköksi Markus Maulavirran.
Hottinger siirtyi puolestaan jonkin ajan kuluttua Lempäälässä sijaitsevan Villa Hakkari -kartanoravintolan ravintoloitsijaksi. Tästä yrittäjyydestä hän luopui sukupolvenvaihdoksella vuonna 2010 tyttärensä Katja Hottingerin ja vävypoika, kokki Arto Rastaan hyväksi.
Keittiömestari Hottinger perusti Eero Mäkelän kanssa vuonna 1995 Helsingin kulinaarisen instituutin, jossa annetiin keittiötaidon opetusta. Hottinger jatkoi tämän instituutin johdossa vuoteen 2010 asti. Jo 2000-luvun alkupuolella tultaessa useat muutkin ravintola-alan yrittäjät ryhtyivät järjestämään samantyyppisiä ruoka-alan kursseja, mitä Mäkelän ja Hottingerin perustama kulinaarinen instituutti myi asiakkailleen.
Teokset

Eero Mäkelä, Gero Hottinger, Pekka Immonen & Kai G. Lindholm (kuvat): Muikkutortusta riekonrintaan. Uusia suomalaisia makuelämyksiä.  Helsinki:  Otava, 1995 (2. painos 1997).  ISBN 951-1-13810-3
käännös (1995) saksaksi Neue kulinarische Erlebnisse aus Finnland. Otava, ISBN 951-1-13812-X.
käännös (1995) ranskaksi Nouvelles saveurs finlandaises. Otava, ISBN 951-1-13813-8.
käännös (1995) englanniksi New flavours from Finland. Otava, ISBN 951-1-13811-1.
Gero Hottinger, Kaj G. Lindholm (kuvat) & Pekka Råman (toim.): Kerrassaan herkullista! : puhtaita suomalaisia makuja eurooppalaiseen tapaan.  Helsinki:  Otava, 2004 (2. painos 2005).  ISBN 951-1-19614-6
käännös (2004) englanniksi Simply delicious! : pure Finnish flavours. Otava, ISBN 951-1-19785-1.
Aiheesta muualla

Maiju Majamaa (1.8.2012) Keittiömestari Gero Hottinger on kuollut (is.fi)
Aino Mehtälä (11.5.2007) Maksatko turhaan kalliista öljystä? (Arkistoitu – Internet Archive) (iltalehti.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Latvia
Aino Miettinen

| Aino Miettinen |
| --- | --- |
 Aino Miettinen vuonna 1977.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1885
Kuollut: 19. lokakuuta 1980 (95 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Diakonissalaitoksen sisar ja kehitysvammalaitos Rinnekodin perustaja
Aino Miettinen (14. lokakuuta 1885 – 19. lokakuuta 1980) oli Helsingin Diakonissalaitoksen sisar ja kehitysvammalaitos Rinnekodin perustaja.
Aino Miettinen oli merkittävä Suomen kehitysvammahuollon uudistaja perustaessaan Diakonissalaitoksen yhteyteen ensimmäisen kehitysvammaisille suunnatun hoitokodin vuonna 1927. Vierailtuaan Kaiserswerthissä Saksassa Diakonissalaitoksen lähettämänä vuonna 1917 hän toi Suomeen uudistetun kehitysvammahuoltomallin joka korosti ennen kaikkea hoidettavan kykyä oppia ja tehdä työtä kukin kykynsä mukaisesti. Hän toimi Rinnekodin johtajattarena aina vuoteen 1959.
Eläkkeelle jäätyään Miettinen jäi asumaan Rinnekotiin Muistola-nimisen rakennuksen pohjoispäässä olevaan huoneistoon, josta hän seurasi hyvin tarkasti Rinnekodin elämää vielä eläkevuosinaankin aina elämänsä loppuun asti.
Kehitysvammaliitto on jakanut vuodesta 1992 Aino Miettinen -tunnustuspalkintoa.
Kirjallisuutta

Martti-pojasta se alkoi: Rinnekodin vaiheita vuosilta 1927–1957. Helsinki: Kirjapaja, 1976. ISBN 951-621-169-0
Palo, Jorma – Palo, Leena-Maija: Sisar Aino. Helsinki: WSOY, 1980 (2. painos 1981). ISBN 951-0-10103-6
Aiheesta muualla

Palo, Leena-Maija: / Miettinen, Aino Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 15.1.2010. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 23.4.2021.
Hällström, Jaana af: Sisar Aino Miettinen – kehitysvammatyön uranuurtaja Rinnekoti. Viitattu 23.4.2021.
Sisar Aino -museo ja Rinnekodin museo Uudenmaan museo-opas.. Viitattu 23.4.2021.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Horsmat

| Horsmat |
| --- | --- |
 Lehtohorsma (Epilobium montanum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Myrtales
Heimo::  Horsmakasvit Onagraceae
Suku::  Horsmat Epilobium  L.
Katso myös
   Horsmat Wikispeciesissä   Horsmat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Horsmat eli hoikkahorsmat (Epilobium) on noin 160–200 lajia sisältävä kasvisuku. Useimmat lajit ovat yksi- tai monivuotisia ruohoja, mutta sukuun kuuluu myös muutamia varpuja. Horsmia esiintyy sekä eteläisen että pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeilla vyöhykkeillä.
Kukissa on neljä terälehteä ja ne ovat useimmilla lajeilla vaaleanpunaiset, joskin myös valkoisia, punaisia, keltaisia ja oransseja kukkia esiintyy. Hedelmä on pitkä, sylinterimäinen kota, jonka sisällä on runsaasti pieniä siemeniä. Siemeniin liittyy silkkimäisiä haivenia, joiden avulla ne leviävät tuulen mukana. Lehtiasento on tavallisesti vastakkainen ja lehdet itsessään ovat pitkänpyöreitä tai suikeita.
Monet horsmalajit ovat puutarhojen rikkakasveja. Tunnetuin horsmalaji, maitohorsma, katsotaan nykyisin kuuluvaksi sukuun Chamerion. Se on tyypillinen metsäpalojen tai avohakkuiden aiheuttamia aukkopaikkoja hyödyntävä pioneerilaji.
Horsmalajeja > Horsmat Suomessa

Suomessa esiintyy parikymmentä horsmalajia sekä näiden välisiä risteymiä. Useimmat lajit ovat melko pieniä ja muistuttavat paljolti toisiaan.
harmaahorsma (Epilobium lamyi)
hetehorsma (Epilobium alsinifolium)
karvahorsma (Epilobium hirsutum)
lehtohorsma (Epilobium montanum)
lännenhorsma (Epilobium glandulosum, syn. E. ciliatum subsp. glandulosum)
mäkihorsma (Epilobium collinum)
nukkahorsma (Epilobium parviflorum)
pohjanhorsma (Epilobium hornemannii)
rusoamerikanhorsma eli amerikanhorsma (Epilobium adenocaulon)
rusohorsma (Epilobium roseum)
suohorsma (Epilobium palustre)
särmähorsma (Epilobium tetragonum)
tummahorsma (Epilobium obscurum)
tunturihorsma (Epilobium anagallidifolium)
turjanhorsma (Epilobium laestadii)
uudenseelanninhorsma (Epilobium komarovianum)
vaalea-amerikanhorsma (Epilobium ciliatum)
valkohorsma (Epilobium lactiflorum)
vuorolehtihorsma (Epilobium davuricum)
Suomessa tavattavista horsmista maitohorsma eli palomaitohorsma (Chamaenerion angustifolium, syn. Chamerion angustifolium, Epilobium angustifolium) siirretään maitohorsmiin (Chamaenerion).
Horsmalajeja > Muita lajeja

etelänmaitohorsma (Epilobium dodonaei)
naalinhorsma (Epilobium latifolium)
pikkuhorsma (Epilobium pedunculare)
suikealehtihorsma (Epilobium lanceolatum)
Aiheesta muualla

Funet: Horsmat (Epilobium)
ITIS: Epilobium (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Epilobium (englanniksi)
Flora of China: Epilobium (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157637  Wikispecies: Epilobium  APDB: 190545  APNI: 87954  BOLD: 121646  CoL: 4D6C  eFloraSA: Epilobium  EoL: 40141  EPPO: 1EPIG  FloraBase: 21856  FNA: 111844  FoAO2: Epilobium  FoC: 111844  GBIF: 3189067  GRIN: 4311  iNaturalist: 52972  IPNI: 28469-1  IRMNG: 1342150  ITIS: 27280  NBN: NHMSYS0000458391  NCBI: 13054  NZOR: 5524dac7-a900-4cae-b614-0a68811ff1a9  Open Tree of Life: 139464  PLANTS: EPILO  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000954-2  Tropicos: 40004216  VASCAN: 1140  VicFlora: 8fa41e11-dbfa-403b-8d04-2de30ef1d543  WFO: wfo-4000013609  WoRMS: 425964
Arne Domnérus

Arne Domnérus noin vuonna 1953.
Sven Arne "Dompan" Domnérus (20. joulukuuta 1924 Solna – 2. syyskuuta 2008 Tukholma) oli ruotsalainen orkesterinjohtaja ja jazzmuusikko, jonka soittimia olivat alttosaksofoni ja klarinetti. Hän loi menestyksekkään uran sekä kotimaassaan että kansainvälisesti. Hänelle myönnettiin professorin arvo vuonna 2004.
Domnéruksen ura kesti 60 vuotta. Hän esiintyi vielä 2006, ja tuorein albumi on vuodelta 2004. Hän levytti satakunta levyä.
Ensimmäisen oman levyn Domnérus teki 1949, ja oman orkesterin hän perusti 1951. 1960-luvun jälkeen hän levytti myös kansanmusiikkia ja klassista ja hengellistä musiikkia.
Domnérus esiintyi Suomessa viimeksi 1997.
Janette Turner Hospital

| Janette Turner Hospital> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1942 (ikä 82–83) Melbourne, Victoria
Kansalaisuus:  australialainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
www.janetteturnerhospital.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Janette Turner Hospital (s. 1942 Melbourne, Victoria, Australia) on australialaissyntyinen Yhdysvalloissa asuva kirjailija.
Hospital suoritti 1965 Queenslandin yliopistossa Bachelor of Arts -tutkinnon. Hän avioitui metodistipappi ja sanskritin kielen tutkija Clifford Hospitalin kanssa. He muuttivat vuonna 1967 Yhdysvaltoihin, jossa Clifford Hospital jatkoi opintoja, ja sitten vuonna 1971 Kanadaan, jossa Janette Turner Hospital suoritti Master of Arts -tutkinnon keskiajan kirjallisuudessa ja työskenteli opettajana kouluissa ja yliopistossa.
Hospital julkaisi ensimmäisen novellinsa 1978 Atlantic Monthlyssa. Hänen esikoisromaaninsa Norsunluukeinu (The Ivory Swing, 1982) sai kanadalaisen Seal-palkinnon. Sen jälkeen hän on saanut useita australialaisia ja kanadalaisia palkintoja.
Hospitalin muutto maasta ja kulttuurista toiseen kuvastuu hänen tuotannossaan, erityisesti naisten yrityksessä selviytyä erilaisissa uskonnollisissa, kulttuurisissa ja sosiaalisissa ympäristöissä.
Palkinnot ja tunnustukset

2003 Patrick White -palkinto
1982 Seal-palkinto
Suomennetut teokset

Norsunluukeinu (The Ivory Swing, 1982), suom. Leila Ponkala.  Otava, 1985 ISBN 951-1-08435-6
Aiheesta muualla

Janette Turner Hospitalin kotisivu (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Timo Miettinen

Timo Miettinen (s. 26. maaliskuuta 1981) on eurooppalaiseen filosofiaan, politiikkaan ja aatehistoriaan erikoistunut akatemiatutkija ja Helsingin yliopiston dosentti.
Miettinen väitteli tohtoriksi vuonna 2013. Hänen väitöskirjansa kuului filosofian alaan ja käsitteli Euroopan ideaa Edmund Husserlin ajattelussa (The Idea of Europe in Husserl's Phenomenology: A Study in Generativity and Historicity). Hän on väitöksensä jälkeen tutkinut muun muassa saksalaisen talouspolitiikan historiaa sekä modernin ajan Eurooppa-käsityksiä. Hän työskenteli vuonna 2023 vierailevana tutkijana Firenzen EUI-yliopiston School of Transnational Governance -yksikössä.
Eurooppalainen Suomi -yhdistys valitsi Miettisen Vuoden eurooppalaiseksi 2021. Hänen ansionaan on kansankielinen kommentointi ja poliittisen päätöksenteon popularisointi. Vuonna 2023 hänet palkittiin Helsingin yliopiston myöntämällä J. V. Snellman -palkinnolla. Vuonna 2024 Suomen Akatemia palkitsi Miettisen akatemiapalkinnolla, perustellen kantaansa seuraavasti: "Hän yhdistelee poikkeuksellisen luovalla tavalla filosofian, politiikan ja historian tutkimusta. Miettisen tutkimukset ovat vaikuttaneet poliittisista ilmiöistä käytävään keskusteluun sekä tuoneet uusia näkökulmia muun muassa eurooppalaisen talouspolitiikan ymmärtämiseen."
Miettisen teos Eurooppa: poliittisen yhteisön historia valittiin helmikuussa Vuoden historiateokseksi (2021). Kirja voitti myös vuoden 2021 Kalevi Sorsa -palkinnon. Vuonna 2024 ilmestyi Miettisen kirja Demokratian aika, joka käsittelee modernin demokratian taustalla vaikuttavia aika- ja historiakäsityksiä. Suomen Kuvalehden kriitikko Herman Raivio totesi arviossaan: "Teksti on tiheää, mutta niin kirkkaasti kirjoitettu, että se onnistuu kumma kyllä samaan aikaan hengittämään. Tässä voisi olla vuoden paras kotimainen tietokirja."
Teokset

Demokratian aika. Helsinki: Teos, 2024. ISBN 978-952-363-402-2
Eurooppa : poliittisen yhteisön historia.  Helsinki:  Teos, 2021.  ISBN 978-952-363-141-0
Husserl and the Idea of Europe. Evanston: Northwestern University Press, 2020. ISBN 978-0810141483.
Aiheesta muualla

Helsingin yliopiston henkilösivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Ödön von Horváth

| Ödön von Horváth |
| --- | --- |
 Ödön von Horváth
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. joulukuuta 1901 Fiume, Itävalta-Unkari
Kuollut: 1. kesäkuuta 1938 Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ödön von Horváth (9. joulukuuta 1901 Fiume, Itävalta-Unkari – 1. kesäkuuta 1938 Pariisi, Ranska) oli saksankielinen unkarilainen näytelmäkirjailija. Hän asui Murnaussa Etelä-Saksassa, pakeni kansallissosialismia Wieniin ja Salzburgiin ja 1938 Pariisiin.
Von Horváthin näytelmissä on vaikutteita wieniläisestä kansannäytelmästä. Hän kuvasi pikkuporvaristoa ja esitteli yhteiskunnallisia ja taloudellisia seikkoja, joiden vuoksi fasismi saattoi siihen juurtua.
Suomennetut teokset

Figaro ottaa eron: Komedia. (Figaro läßt sich scheiden.) Suomentanut Kai Savola. Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto 1979. Näytelmämoniste.
Wienerwaldin tarinoita. (Geschichten aus dem Wiener Wald.) Suomentanut Aarno Peromies. Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto 1969. Näytelmämoniste.
Wienerwaldin tarinoita. (Geschichten aus dem Wiener Wald.) Suomentanut Esko Elstelä. Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto. Näytelmämoniste.
Usko, toivo, rakkaus: Pieni kuolemantanssi. (Glaube, Liebe, Hoffnung.) Suomentanut Egil Häggman. Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto. Näytelmämoniste.
Kasimir ja Karoline. (Kasimir und Karoline.) Suomentanut Eeva-Liisa Manner. Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto 1969. Näytelmämoniste.
Kirjallisuutta

Bossinade, Johanna: Vom Kleinbürger zum Menschen: Die späten Dramen Ödön von Horváths. Bouvier, Bonn 1988. ISBN 3-416-01982-2.
Horváth, Ödön von: Gesammelte Werke in 14 Bänden. Kommentierte Werkausgabe in Einzelbänden. Hrsg. von Traugott Krischke und Susanna Foral-Krischke. Suhrkamp, Frankfurt am Main 2001.
Karlavaris-Bremer, Ute (toim.): Geboren in Fiume, Ödön von Horváth 1901–1938: Lebensbilder eines Humanisten. Löker, Wien 2001. ISBN 3-85409-356-X
Krischke, Traugott: Ödön von Horváth: Kind seiner Zeit. Ullstein, Berlin 1998. ISBN 3-548-26525-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ödön von Horváth Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Arkadia (utopia)

Arkadia tarkoittaa arkadisessa runoudessa idyllisen paimen- ja maalaiselämän kuviteltua tyyssijaa. Sen esikuvana oli todellinen Arkadian maakunta Kreikan Peloponnesoksen niemimaalla.
Bukolisten runoilijoiden mm. Vergiliuksen, ansiosta Arkadian asukkaat saivat yksinkertaisen paimenkansan maineen, ja Arkadiasta tuli ihannoidun paimenidyllin kotimaa. Vergilius teki paimenrunollaan "Eclogae" (Bucolica, 37 eKr.) seudusta kuuluisan ylistämällä sitä onnellisen elämän kehdoksi. Arkadinen elämä esitetään yksinkertaisempana, siveellisempänä ja jalompana kuin kiireinen kaupunkilaiselämä. Vergiliuksen ansiosta Arkadiasta tuli kirjallisuudessa ihannoidun paimenidyllin tyyssija, ja käsite "arkadinen" alkoi merkitä ihanteellisen viehättävää, maalaismaisen idyllistä paikkaa ja elämää.
Suomen kirjallisuudessa arkadista runoutta ovat mukailleet muun muassa Frans Mikael Franzén runoelmassaan Det nya Eden ja J. L. Runeberg eeppisessä runoelmassaan Hanna. Arkadisen runouden vaikutteita on myös V. A. Koskenniemen, Otto Mannisen, Rabbe Enckellin ja Aale Tynnin runoissa.
Hotelli Otava

Hotelli Otava.
Hotelli Otava on Porissa sijaitseva arkkitehti C. J. von Heidekenin suunnittelema uusrenessanssityylinen rakennus. Vuonna 1857 valmistuneessa rakennuksessa toimi hotelli aina vuoteen 1985 saakka. Lopettaessaan Hotelli Otava oli Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminnassa ollut hotelli-ravintola. Nykyään rakennus on toimistotiloina muun muassa Porin kaupungin käytössä.
Historia

Hotelli Otava oli alun perin kaksikerroksinen. Majoitustilojen lisäksi toisessa kerroksessa oli salonki, joka muutettiin kaksi vuotta valmistumisensa jälkeen teatterisaliksi. Nykyisen ulkoasunsa rakennus sai vuonna 1891, kun se korotettiin arkkitehti Johan Erik Stenbergin suunnitelmien mukaisesti kolmikerroksiseksi. Silloin myös toisen kerroksen tilat saneerattiin hotellihuoneiksi. Vuonna 1908 valmistui jugendtyylinen laajennusosa, joka yhdisti päärakennuksen vieressä sijainneeseen puurakenteiseen ravintolaan.
Vuonna 1872 Hotelli Otavassa tehtiin suomalaista teatterihistoriaa, kun suomenkielinen teatteri sai siellä alkunsa. Suomalaisen teatterin nimellä toimintansa aloittanut Kansallisteatteri piti kaikkien aikojen ensimmäisen näytäntönsä hotellin teatterisalissa 13. lokakuuta. Ruotsinkieleistä teatteritoimintaa hotellissa oli ollut jo 1850-luvulta alkaen.
Jatkosodan aikana hotellissa asui Porin lentokenttää tukikohtanaan pitäneiden saksalaisten päällystö. Rauhan tultua hotellin tiloissa piti majaansa venäläisten valvontakomission upseereja. Vuonna 1966 Otavassa perustettiin Pori Jazz -festivaali. Hotelli toimi myös festivaalin alkuaikoina yhtenä sen esiintymispaikoista.
Vuonna 1957 kiinteistö päätyi Porin Oluttehtaan omistukseen. Hotelli Otavan lopetettua toimintansa 28. helmikuuta 1985, purettiin vieressä sijainnut ravintola sekä sitä päärakennukseen yhdistänyt osa. Tilalle rakennettiin sisäänkäynti  kellarikerroksessa sijainneeseen oluttehtaan edustusravintolaan.
Nykypäivä

Porin kaupunki osti Otavan kiinteistön vuonna 1997 ja aloitti kolme vuotta myöhemmin mittavan peruskorjauksen, jonka tarkoituksena oli saattaa rakennus mahdollisimman lähelle alkuperäistä asuaan. Kolme miljoonaa euroa maksanut entisöinti valmistui vuonna 2006, ja sen jälkeen rakennus on ollut virastokäytössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hotelli Otava Wikimedia Commonsissa
Virpi Miettinen

| Virpi Miettinen |
| --- | --- |
 Miss Suomi 1965, Virpi Miettinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1946 (ikä 78) Lappeenranta
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  evankelista
Virpi Miettinen (s. 10. huhtikuuta 1946 Lappeenranta) on vuoden 1965 Miss Suomi. Hän sijoittui vuonna 1965 1. perintöprinsessaksi Miss Eurooppa-, Miss International Beauty- ja Miss Universum -kisoissa. Miss Skandinavia -kilpailuissa hän oli 2. perintöprinsessa. Hän menestyi myös vuoden 1963 Mannekiinikuningatar-kilpailussa, jonka järjesti mannekiinikoulu Sanelma Vuorre.
Miettinen on kotoisin Porvoosta, mutta hänellä on isänsä Viljon ja äitinsä Eila Kaskisen kautta sukujuuret Viipurissa. Hän toimi mallina muun muassa Pierre Balmainin ja Chanelin muotihuoneella sekä Itävallan kauppahuoneella liki 20 vuotta. Hän työskenteli vuosina 1972–1974 Philip Morrisin varikkoemäntänä F1-kisoissa.
Virpi Miettinen avioitui mainostoimittaja, paroni Caesar von Walzelin kanssa, ja he asuivat Wienissä. Pari erosi virallisesti vuonna 1972. Miettinen meni vuonna 1973 naimisiin diplomaatti Jukka Nysténin kanssa, mutta he erosivat vuonna 1978. Heillä on 1974 syntynyt tytär.
1980-luvulla Miettisen elämä koki haaksirikon. Hän on puhunut julkisuudessa avoimesti alkoholi- ynnä muista ongelmistaan ja uskoontulostaan ja toimii nykyisin Porvoon Sanaseurakunnan evankelistana. Miettinen on ollut kokonaan raittiina 1990-luvun alusta lähtien. Sisustusarkkitehti Pekka Perjon (1936–2020) kanssa hän oli naimisissa 11 vuoden ajan. Neljäs aviomies oli Simo Nieminen vuosina 2000–2001.
Matti Heinivaho levytti Miettisestä tämän missivuotena laulun ”Pikkuneiti porvoolainen” ("Fröken Fräken ifrån Fryken"), suomentajana Saukki eli Sauvo Puhtila.
Miettinen on näytellyt elokuvissa Jussi Pussi (ohjaus Ere Kokkonen, 1970) ja Pi pi pil... pilleri (ohjaus Visa Mäkinen salanimellä Frank Siponen, 1982).
Miettisellä todettiin marraskuussa 2002 rintasyöpä.
Virpi Miettinen aloitti 2000-luvun lopulla kansalaisopistossa maalaamisen, joka oli jo nuoruudessa hänelle tärkeä harrastus ja piti ensimmäisen oman taidenäyttelyn vuonna 2012 Haikon kartanossa.
Teoksia

Satakielet pähkinäpuussa. Toimittanut Leena Huhtaniemi. Uusi tie, 1994. ISBN 951-619-271-8
Miettinen, Virpi & Nieminen, Tuula: Tuhma prinsessa: Selviytymistarina.  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2018.  ISBN 978-951-31-9855-8