stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Duquesne-luokka
Suunnittelu

Merivoimien esikunnan 6. heinäkuuta 1922 julkistetut vaatimukset olivat:
alusten aseistuksean tuli olla kahdeksan 203 millimetrin tykkiä, joihin kuhunkin tuli olla 150 laukausta. Tykit oli sijoitettava kolmeen tai neljään kevyesti panssaroituun torniin.
aluksilla tuli olla neljä 100 millimetrin ilmatorjuntatykkiä, joihin kuhunkin 500 laukausta
lisäksi tuli olla kaksi neljän 550 millimetrin torpedoputken ryhmää ja tilat neljälle varalla olevalle torpedolle
sukellusveneiden torjuntaan aluksilla tuli olla neljä Thornycroftin 24 senttimetrin sukellusveneentorjuntaheitintä
alusten toimintasäteen tuli olla 5000 merimailia 15 solmun nopeudella.
Alusten torpedosuojan muodostivat vesitiiviit osastot, mutta lisäsuojaksi halutun panssaroinnin lisääminen pudottaisi nopeutta kahdella solmulla. Siten esitettiin kahden erillisen suunnitelman tekemistä, joista ensimmäisessä esitettäisiin suojaamaton maksiminopeuden saavuttava alus ja toisessa paremmin suojattu hitaampi alus.
Kukin kahdella 203 millimetrin tykillä varustettu torni painoi 180 tonnia, kun vastaava 155 millimetrin tykkitorni painoi vain 80 tonnia. Kukin 203 millimetrin kranaatti painoi 123 kilogrammaa ja sen panos 53 kilogrammaa vastaavan 155 millimetrin ammuksen painon ollessa 57 ja 20 kilogrammaa. Samoin ammusmäärää oli lisätty aikaisemmasta 125:stä 150:een eli pääaseistuksen aiheuttama painon kasvu oli noin 135 prosenttia.
Marraskuussa 1922 täydennettiin vaatimuksia lisäämällä ilmatorjunta-aseistusta. Aluksille tuli asentaa kahdeksan yksiputkista myös merimaalien torjuntaan soveltuvaa 100 millimetrin tykkiä ja niiden lisäksi kahdeksan 40 millimetrin ilmatorjntatykkiä, joihin kuhunkin 1000 laukausta. Tätä täydennettiin vielä kahdellatoista kahdeksan millimetrin konekiväärillä. Samoin aluksille tuli asentaa meritiedustelulentokoneen vaatima paineilmatoiminen katapultti. Näitä kompensoimaan torpedoputkiryhmät muutettiin kolmiputkisiksi.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Duquesne | Arsenal de Brest, Brest | 30. lokakuuta 1924 | 17. joulukuuta 1925 | 25. tammikuuta 1926 | palveluksesta 1950 romutettu 1955 |
| Tourville | Arsenal de Lorient, Lorient | 4. huhtikuuta 1925 | 24. elokuuta 1926 | 12. maaliskuuta 1929 | palveluksesta 1950 romutettu 1963 |
Dungaanit

Dungaanimoskeija Karakulissa Kirgisiassa.
Dungaanityttöjä Kazakstanista.
Dungaaninuorukaisia Sonanpassa Gansussa Kiinassa 1908.
Dungaanit ovat Keski-Aasian valtioissa asuva dungaanin kieltä puhuva hui-kiinalaisryhmä. Heidän perinteinen uskontonsa on sunnalainen islam.
Asuinalue ja lukumäärä

Vuonna 1989 Neuvostoliitossa laskettiin olevan 69 300 dungaania. Heistä 36 900 asui Kirgisiassa, 30 200 Kazakstanissa ja 1 100 Uzbekistanissa. Vuonna 1999 suoritettujen väestönlaskentojen mukaan Kirgisiassa oli 51 800 ja Kazakstanissa 36 900 dungaania.
Etninen historia

Dungaanit ovat Luoteis-Kiinasta vuosien 1862–1877 muslimikapinan jälkeen Keski-Aasiaan siirtyneiden hui-kiinalaisten jälkeläisiä. He ovat peräisin Shaanxin, Gansun ja Xinjiangin maakunnista. Dungaanien omaperäinen nimitys on hui. Turkkilaisperäistä dungan-nimitystä käytetään myös Kiinassa asuvista kiinankielisistä muslimeista. Keski-Aasiassa eri alueilta kotoisin olleet ryhmät asettuivat erilleen toisistaan, eikä heillä pitkään ollut yhteyttä keskenään.
Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteinen elinkeino on keinokasteluun perustuva maanviljely ja karjanhoito. Ydinperheen suhteet sukulaisiin ovat vahvat. Perinteinen asumus on polttamattomasta tiilestä, kivestä tai savesta rakennettu talo. Oleskelutilana toimii lämmitetty makuualusta. Ruokakulttuuri perustuu lihalla maustettuihin viljatuotteisiin ja vihanneksiin. Dungaanit syövät puikoilla. Kansanlääkintä ja suullinen perinne ovat säilyneet hyvin. Kaupunkeihin muuttaneet dungaanit ylläpitävät läheisiä suhteita kotiseudulleen. Uskonto nähdään osana perinteistä kulttuuria.
Duhem–Quine-teesi

Tiede
Tieteellinen menetelmä
 Tieteellinen selittäminen
Falsifiointi, Havainto, Hypoteesi, Induktiivinen päättely, Kausaliteetti, Näennäistiede, Occamin partaveitsi, Teoria
n
k
Duhem–Quine-teesi (myös Duhem–Quine-ongelma) on tieteenfilosofinen teesi, jonka mukaan tieteellistä hypoteesia on mahdotonta testata eristyksissä, koska hypoteesin empiirinen testaaminen vaatii yhden tai useampia taustaoletuksia (apuoletuksia tai apuhypoteeseja). Hypoteesi itsessään ei kykene tuottamaan testattavissa olevia ennusteita. Sen sijaan hypoteesin seuraamukset nojaavat tyypillisesti taustaoletuksiin, joista ennusteet johdetaan. Tämä estää sen, että hypoteesi voitaisiin falsifioida empiirisin keinoin, elleivät taustaoletukset ole todistettuja (koska taustaoletuksiin liittyy yleensä yksi tai useampia tieteellisiä teorioita).
Esimerkiksi pyrkiessään ”todistamaan” vääräksi sen hypoteesin, että Maa liikkuu avaruudessa, jotkut huomauttivat, etteivät linnut sinkoudu taivaan tuuliin heti päästäessään irti puun oksasta. Tätä ei kuitenkaan hyväksytä nykyään empiiriseksi todistusaineistoksi Maan liikkumisen suhteen, koska olemme omaksuneet toisenlaisen fysiikan taustajärjestelmän, joka mahdollistaa sen, että teemme toisenlaisia ennusteita.
Duhem–Quine-teesi on teoriaholistinen sikäli, että sen mukaan teorioiden joukko (eli teoria ja sen taustaoletukset) voidaan testata kokonaisuutena empiiristä todellisuutta vasten ja falsifioida tarvittaessa. Teesin mukaan on kuitenkin mahdotonta eristää yksittäinen hypoteesi tästä joukosta. Eräs ratkaisu tähän tieteilijöitä kohdanneeseen ongelmaan on se, että jos meillä on rationaaliset perusteet hyväksyä taustaoletukset tosiksi, meillä on samalla rationaaliset — vaikkakaan ei ratkaisevat — perusteet ajatella, että testattavana oleva teoria on todennäköisesti väärä, jos se ei läpäise empiirisiä testejä.
Teesi on nimetty Pierre Duhemin ja W. V. O. Quinen mukaan. Vaikka teesi on tieteenfilosofiassa tunnettu, Duhem ja Quine esittivät todellisuudessa ajatuksensa erillään ja hyvin erilaisina.
Duhem–Quine-teesi ilmenee myös Wienin piiristä tunnetun Otto Neurathin kirjoituksissa ja siihen viitataan useasti myös nimellä "Neurathin periaate" (englanniksi Neurath's Principle, saksaksi Das Neurath-Prinzip). Teesin merkitys oli suuri etenkin Carnapin ja Neurathin välisissä väittelyissä aistihavaintoja käsittelevistä protokollalauseista sekä tieteen yhtenäisyydestä ja järjestelmällisyydestä.
Duhem

Duhem katsoi, että ainoastaan fysiikka on sellainen ala, jossa yksittäistä hypoteesia ei voida erottaa taustaoletuksista testaamista varten. Hänen mukaansa fysiikan alalla kokeellinen teoria on erilainen kuin esimerkiksi fysiologian alalla ja tietyillä kemian osa-alueilla.
Duhemin mukaan fysiikassa kokeet ovat ilmiöistä tehtyjä havaintoja, joihin liittyy tulkintaa. Tämän vuoksi fyysikot eivät testaa yksittäisiä hypoteeseja, vaan hypoteesien ryhmiä (tai ”teoreettisia ryhmiä”). Siksi koe ei voi falsifioida mitään hypoteesia, eikä mitään lopullista koetta jollekin hypoteesille ole olemassa.
Duhemilla myös ajatus kokonaisena testattavasta teoreettisesta ryhmästä oli Quinea suppeampi, koska hän katsoi, etteivät kaikki käsitteet liity toisiinsa loogisesti. Hän ei lukenut fysiikan teoreettisiin ryhmiin lainkaan mukaan sellaisia apriorisia aloja kuin logiikka ja matematiikka, koska niitä ei voida testata kokeellisesti.
Quine

Quine viittasi Duhemin teesiin artikkelissaan ”Empirismin kaksi dogmia” (1951). Hän esitti Duhemia vahvemman version alimääräytyneisyydestä tieteessä. Hänen teoreettinen ryhmänsä sisälsi kaiken inhimillisen tiedon, mukaan lukien matematiikka ja logiikka. Quine katsoi koko inhimillisen tiedon kokonaisuuden muodostavan yhden empiirisesti merkityksellisen kokonaisuuden. Näin kaiken tietomme kokonaisuus ei eronnut Quinen mielestä tietoteoreettisesti mitenkään kreikkalaisen mytologian jumalista, joiden olemassaolo oletettiin kokemuksiemme selittämiseksi.
Quine jopa katsoi, että myös logiikka ja matematiikka voidaan arvioida uudelleen kokemuksen valossa. Esimerkkinä hän esitti kvanttilogiikan. Myöhemmin Quine vetäytyi näkemyksistään; teoksessaan Philosophy of Logic hän katsoi, että logiikan uudelleenarvioiminen olisi sama kuin ”vaihtaisi puheenaihetta”. Klassisessa logiikassa konnektiivit määritellään totuusarvojen mukaan. Moniarvoisessa logiikassa konnektiiveilla on kuitenkin eri merkitys kuin klassisessa logiikassa. Kvanttilogiikka ei ole edes totuusarvoihin perustuvaa logiikkaa, jolloin konnektiivit menettävät alkuperäisen merkityksensä. Quine myös huomautti, että poikkeavista logiikoista puuttuu yleensä klassisen logiikan yksinkertaisuus, jolloin ne eivät ole yhtä hedelmällisiä.
Neurathin Periaate

1920-1930-luvuilla vaikuttanut Otto Neurath käsitteli Duhem–Quine-teesiin verrannollista ajatusta kirjoituksissaan tieteenfilosofiasta. Kuuluisin näistä lienee hänen allegoriansa, jossa hän samaistaa tieteen harjoittamisen laivan ohjaamiseen: laivaa voidaan uudelleenrakentaa vain varovaisin askelin, vaihtamalla palasia sieltä täältä, koskaan muuttamatta sen koko rakennetta kerralla (esim. Neurath, Anti-Spengler). Neurathin näkemys holistisesta periaatteesta eroaa merkittävällä tavalla Duhemin ja Quinen käsityksistä, sillä sen ensisijainen sovellus ei ollut fysiikka tai muut luonnontieteet, vaan sosiologia, taloustiede ja historia. Erityisen merkittävää on, että teesi ei saanut hänen käsissään ainoastaan rakenteellis-teoreettista tulkintaa, jossa tieteellinen käytäntö nähtiin aina riippuvaisena laajemmasta teoreettisten ja käsitteellisten rakenteiden verkosta, vaan itse tieteelliset teoriat nähtiin sosiaalis-historiallis-taloudellisina ilmiöinä, joiden materiaaliset suhdanteet vaikuttivat niiden muotoutumiseen. Tämä voidaan nähdä laajalti osana hänen yritystään yhdistää loogis-empiristinen projekti marxilaisuuden kanssa.
Neurathin marxilaisuus määritti myös hänen käsitystään protokollalauseista, joita kuvaamaan Neurath käytti käsitettä Ballung (keskittymä, kerääntymä, kasauma). Sanavalinnan tarkoituksena oli painottaa sitä tosiasiaa, että kaikki tieteellinen toiminta sekä lauseenrakennus on aina sosiaalista, sotkuista ja epäeksaktia. Protokollalauseet ovat kasauma erilaisia vaikutteita ja käsitteitä, joita kaikkia emme kykene analysoimaan kerralla. Nancy Cartwright ja Jordi Cat ovat artikkelissaan ”Neurath Against Method” (1996) kartoittaneet Ballung-käsitteen yhteyttä Neurathin historialliseen materialismiin ja Wienin aikalaisväittelyihin.
Käännös suomeksi
Akvakompleksi

Siirtymämetallien akvakompleksit ovat usein heksa-akvakomplekseja, joissa metalliin on koordinoitunut kuusi vesimolekyyliä ligandeiksi
Akvakompleksi tai akvokompleksi on kompleksi-ioni, jossa keskusionina on tyypillisesti siirtymämetalli-ioni tai joskus alumiini, alkalimetalli tai maa-alkalimetalli ja ligandina vesi. Näiden kompleksi-ionien yleinen kaava on muotoa  [M(H2O)n]z+. Tyypillisesti koordinaatioluku akvakomplekseissa on 6 eli yhteen keskusioniin on sitoutunut kuusi akvaligandia (heksa-akvakomplekseja). Lantanoideilla ja aktinoideilla koordinaatioluku voi olla suurimmillaan 8 tai 9. Metallin hapetusluku akvakomplekseissa on tyypillisimmin +II tai +III.
Metallien heksa-akvakompleksien rakenne on oktaedrinen, joskin se on eräissä tapauksissa vääristynyt Jahn-Teller vaikutuksen vuoksi. Kompleksien akvaligandit voivat reagoida ligandinvaihtoreaktioilla muiden ligandien kanssa ja tämä tapahtuu yleensä vaiheittain, yksi kerrallaan. Akvakompleksit ovat usein heikosti happamia ja elektroniparin luovuttaminen tekee akvaligandeista happamampia veteen verrattuna. Näin muodostuu hydroksokomplekseja. Mitä suurempi keskusionin varaustiheys on sitä voimakkaammin hapan akvakompleksi on. Siirtymämetallien akvakompleksit ovat usein värillisiä ja muiden metallien akvakompleksit ovat värittömiä.
| Kompleksi | Väri |
| --- | --- |
[Cr(H2O)6]2+: sininen
[Cr(H2O)6]3+: violetti
[Fe(H2O)6]2+: sinivihreä
[Co(H2O)6]2+: vaaleanpunainen
[Ni(H2O)6]2+: vihreä
[Cu(H2O)6]2+: sininen
Akonitaasi

Malli akonitaasin rakenteesta
Akonitaasi eli akonitaattihydrataasi on entsyymi, joka toimii eliöissä osana sitruunahappokiertoa. Akonitaasi katalysoi isositruunahapon muodostumista sitruunahaposta ja välivaiheena on akoniittihappo. Entsyymin EC-numero on EC 4.2.1.3 ja CAS-numero 9024-25-3.
Rakenne ja toiminta

Useiden eliöiden akonitaasi on rakenteeltaan monomeeri. Entsyymistä tunnetaan useita eri ryhmiä esimerkiksi mitokondrioissa esiintyvä muoto, joka osallistuu sitruunahappokiertoon, sytosolissa esiintyvä muoto, joka osallistuu raudan kuljetukseen soluissa ja toimii rautatasoa säätelevänä proteiinina ja vain bakteereissa esiintyvä akonitaasi. Akonitaasi tarvitsee toimiakseen rauta, mutta on rakenteeltaan sikäli erikoinen metalloentsyymi, että rauta ei ole sitoutuneena hemiryhmään vaan lähes kuution muotoiseen raudan ja rikin muodostamaan Fe4S4-klusteriin. Se on siis niin kutsuttu rauta-rikkiproteiini. Entsyymissä substraattina toimiva sitruunahappo sitoutuu yhteen rautaioniin karboksyyliryhmän ja hydroksyyliryhmänsä kautta. Rauta toimii akonitaasin katalysoiman reaktion reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa Lewis-happona. Aktiivisen kohdan seriiniaminohappo vastaanottaa protonin sitruunahapolta ja molekyylistä eliminoituu rautaan sitoutunut hydroksyyliryhmä vetenä ja muodostuu akonittihappoa (C6H6O6). Akoniittihappo irtoaa entsyymistä, pyörähtää ympäri ja sitoutuu uudelleen akonitaasiin. Seuraavassa vaiheessa entsyymi katalysoi veden liittymistä akoniittihappoon, jolloin muodostuu (2R,3S)-isositruunahappoa. Akonitaasin katalysoima reaktio on tasapainoreaktio ja tasapainotilassa sitruunahappoa on noin 90 %, isositruunahappoa noin 6 % ja akoniittihappoa noin 4 %.
Yksi voimakkaimmin akonitaasia inhiboivista yhdisteistä on fluorisitruunahappo(C6H7FO7). Fluorisitruunahappoa muodostuu elimistössä fluorietikkahaposta ja sen suoloista. Se on kilpaileva inhibiittori, joka sitoutuu entsyymiin voimakkaammin kuin sitruunahappo.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): EC 4.2.1.3 (englanniksi)
Dariusz Dudka

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Dariusz Dudka
Syntymäaika: 9. joulukuuta 1983 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Kostrzyn, Puola
Pituus: 183 cm
Paino: 83 kg
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2005   2005–2008   2008–2012   2012– | KS Amica Wronki   Wisła Krakova   AJ Auxerre   Levante UD | 93 (0)   77 (5)   110 (6)   1 (0) |
Maajoukkue
| 2003–2012 | Puola | 65 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. elokuuta 2012.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. heinäkuuta 2018 .
Dariusz Dudka (s. 9. joulukuuta 1983 Kostrzyn) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on 183 cm pitkä ja painaa 83 kg.
Ura

Dudka kuului kaudella 1999–2000 Celuloza Kostrzynin joukkueeseen, mutta ei pelannut yhtään ottelua. Ammattilaisuransa hän aloitti varsinaisesti KS Amica Wronkissa, jossa pelasi 93 ottelua tekemättä yhtään maalia. Vuosina 2005–2008 Dudka pelasi Wisła Krakovassa, jossa voitti Puolan mestaruuden 2005. Wisła Krakovasta Dudka siirtyi Ranskan liigan AJ Auxerreen. Sen jälkeen hän on pelannut myös espanjalaisseura Levantessa.
Puolan maajoukkueessa Dudka debytoi vuonna 2004. Sen jälkeen hän nousi maansa kärjen tuntumaan ja oli mukana MM-kisoissa 2006, missä hän pääsi vaihdosta kentälle yhdessä ottelussa. EM-kilpailuissa 2008 hän pelasi täyden ajan Puolan kaikissa kolmessa ottelussa.
Seurat

1999–2000 Celuloza Kostrzyn
2000–2005 KS Amica Wronki
2005–2008 Wisła Krakova
2008–2012 AJ Auxerre
2012– Levante UD
Saavutuksia

65 A-maaottelua
MM-kisoissa 2006
EM-kisoissa 2008
Puolan mestaruus Wisła Krakovassa vuonna 2005
Aiheesta muualla

http://www.90minut.pl/kariera.php?id=393
http://mundial.onet.pl/65895.pl,1247938,96895,druzyna_osoba.html
Puolan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Boruc |
2 Jop |
3 Gancarczyk |
4 Baszczyński |
5 Kosowski |
6 Bąk |
7 Sobolewski |
8 Krzynówek |
9 Żurawski |
10 Szymkowiak |
11 Rasiak |
12 Kuszczak |
13 Mila |
14 Żewłakow |
15 Smolarek |
16 Radomski |
17 Dudka |
18 Lewandowski |
19 Bosacki |
20 Giza |
21 Jeleń |
22 Fabiański |
23 Brożek |
Valmentaja Janas
Puolan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Boruc |
2 Jop |
3 Wawrzyniak |
4 Golański |
5 Dudka |
6 Bąk |
7 Smolarek |
8 Krzynówek |
9 Żurawski |
10 Garguła |
11 Saganowski |
12 Kowalewski |
13 Wasilewski |
14 Żewłakow |
15 Pazdan |
16 Piszczek |
17 Łobodziński |
18 Lewandowski |
19 Murawski |
20 Guerreiro |
21 Zahorski |
22 Fabiański |
23 Kokoszka |
Valmentaja Beenhakker
Puolan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Szczęsny |
2 Boenisch |
3 Wojtkowiak |
4 Kamiński |
5 Dudka |
6 Matuszczyk |
7 Polanski |
8 Rybus |
9 Lewandowski |
10 Obraniak |
11 Murawski |
12 Sandomierski |
13 Wasilewski |
14 Wawrzyniak |
15 Perquis |
16 Błaszczykowski |
17 Sobiech |
18 Mierzejewski |
19 Wolski |
20  Piszczek |
21 Grosicki |
22 Tytoń |
23 Brożek |
Valmentaja Smuda
Aku (rottweiler)

Aku oli rottweiler-rotuinen poliisikoira, joka sai ensimmäisenä suomalaisen sankarikoiran arvonimen pelastettuaan isäntänsä virantoimituksessa.
Aku oli Kuopion poliisin vanhemman konstaapelin Seppo Pitkäsen työpari. Pitkänen oli myös kouluttanut Akun palvelustehtäviin, vaikka rottweilereita käytetään verrattain vähän poliisikoirina Suomessa. Vuonna 1997 Pitkänen ja Aku olivat kotikäynnillä saatuaan hälytyksen. Humalassa riehunut mies hyökkäsi Pitkäsen kimppuun haavoittaen tätä. Pitkänen kaatui maahan, jolloin Aku pidätti humalaista riehujaa saamistaan puukoniskuista huolimatta niin kauan, että paikalle saatiin lisää apua. Pitkänen ja Aku selvisivät haavoistaan, ja Aku palkittiin ensimmäisenä Kennelliiton sankarikoiran arvonimellä vuonna 1997. Aku nimettiin myös eläinten päivän suojelijaksi samana vuonna.
Kirjallisuutta

Tuula Sandström, Seppo Pitkänen: Sankarikoira Aku.  WSOY, Juva, 1998.  ISBN 951-0-22560-6
Henri Duparc

Henri Duparc
Henri Duparc (1848–1933) oli ranskalainen säveltäjä. Hän oli César Franckin oppilas. Duparc sairasti hermostollista sairautta, ja joutui lopettamaan säveltämisen jo 37-vuotiaana. Tätä ennen hän kuitenkin ehti säveltää ranskalaisen myöhäisromanttisen liedtaiteen täysipainoisia, herkän melodisia lauluja, joihin hänen maineensa perustuu.
Tuotantoa > Kuuluisimpia lauluja

L'Invitation au voyage (pianosävellys, myös orkestroitu)
Phydilé (pianosävellys, myös orkestroitu)
Chanson triste (pianosävellys, myös orkestroitu)
La vague et la cloche (pianosävellys, myös orkestroitu)
Tuotantoa > Muita teoksia

Lénore (sinfoninen runo)
Aux étoiles (orkesterinokturni)
Piano- ja kamarimusiikkia
Aiheesta muualla

Henri Duparc International Music Score Library Project (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Nils Wetterstein

Nils Leonard Wetterstein (6. joulukuuta 1914 Turku – 16. joulukuuta 1999 Turku) oli suomalainen juristi ja yritysjohtaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.
Wettersteinin vanhemmat olivat tullinhoitaja Fredrik Leonard Wetterstein ja Irene Elisabeth Airaksinen ja puoliso vuodesta 1946 Margit Helena Isberg. Ylioppilaaksi Porvoossa vuonna 1932 tullut Wetterstein suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon vuonna 1938 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1942. Sotiin osallistunut Wettersteinin toimi uransa alussa monien eri yritysten palveluksessa, kunnes siirtyi  Suomen Höyrylaivan lakimieheksi vuonna 1944. Varustamoyhtiö Boren apulaisjohtaja hänestä tuli vuonna 1948, yhtiön varatoimitusjohtajana hän työskenteli 1957–1964.
Vuonna 1957 Wettersteinin johtoon tuli myös Siljavarustamo, vuodesta 1972 Silja Line, ja siitä muodostui hänelle päätehtävä. Wetterstein johti yhtiötä vuoteen 1974 ja vaikutti siten keskeisesti sen toiminnan kehittymiseen. Yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtaja hän oli vuoteen 1980 asti. Wetterstein työskenteli myös Svea Linen Suomen yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 1968 ja hänellä oli useita luottamustoimia. Turussa Wetterstein oli Ison-Britannian varakonsuli ja konsuli, samoin kuin Ruotsin konsuli. Merenkulkuneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1972. Sotilasarvoltaan Wetterstein oli reservin kapteeni (1967).
Aiheesta muualla

Vi behöver dubbla farleder för Sverige-trafiken. (haastattelu) Affärsmagasinet Forum, 10.05.1972, nro 1972-09, s. 26-28.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Talousvaikuttajat  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Aktuaalisuus ja potentiaalisuus

Aktuaalisuus ja potentiaalisuus ovat Aristoteleen metafysiikan ja luonnontieteen peruskäsitteitä, jotka liittyvät muutokseen.
Potentiaalisuus tarkoittaa olion kykyä, mahdollisuutta tai voimaa tulla joksikin joskus tulevaisuudessa. Aristoteleen ajattelussa potentiaalisuus samaistui usein kontingenssiin, jota hän piti aitona mahdollisuutena.
Aktuaalisuus tarkoittaa olion nykyhetkistä tilaa.
Aristoteleen mukaan kaikki se, mitä oliosta voi koskaan tulla tai miksi se voi muuttua sen olemassaolon aikana, täytyy olla sisäänrakennettuna olioon itseensä, eli olla oliossa potentiaalisuutena. Kun potentiaalisuus aktualisoituu, potentiaalisena "piilossa" ollut mahdollisuus tai ominaisuus tulee olevaksi tai näkyväksi.
Puhdasta potentiaalisuutta Aristoteleelle edusti kaikki aine. Kun aine saa muodon, se tulee aktuaaliseksi. Kaiken muutoksen mallina Aristoteleella oli orgaaninen kasvu, jossa kaikki kehittyi kohti teleologista päämääräänsä. Esimerkiksi poika on potentiaalisesti mies, ja puun siemen on potentiaalisesti puu.
Aktuaalisuuden ja potentiaalisuuden lajit

Aristoteelisessa perinteessä aktuaalisuus ja potentiaalisuus on myöhemmin jaettu kahteen lajiin, ensimmäiseen ja toiseen aktuaalisuuteen sekä ensimmäiseen ja toiseen potentiaalisuuteen, perustuen Aristoteleen teosten tulkintoihin. Esimerkiksi ihmisen kyky hallita kielioppi ja käyttää sitä voidaan esittää aristoteelisessa mallissa seuraavasti:
| Tila 1 | Tila 2 | Tila 3 |
| --- | --- | --- |
| ihmisenä oleminen, luonnostaan kykenevä omaksumaan kieliopin | kieliopin hallitseminen | kieliopin käyttäminen |
| 1. potentiaalisuus (dynamis) → | 1. aktuaalisuus (entelekheia) joka on samalla 2. potentiaalisuus (heksis) → |   2. aktuaalisuus (energeia) |
Muutoksessa ensimmäisestä potentiaalisuudesta ensimmäiseen aktuaalisuuteen on kyse oliota täydellistävän luonnollisen kyvyn kehityksestä, esimerkiksi oppimisesta. Muutoksessa toisesta potentiaalisuudesta toiseen aktuaalisuuteen puolestaan on kyse synnynnäisen tai luonnollisen kyvyn käyttöön ottamisesta, esimerkiksi aistimisesta tai ajattelusta. Aristoteles erotti nämä kummatkin muutoksen lajit tavanomaisesta laadullisesta muutoksesta, jossa ominaisuus (esim. kylmä) muuttuu vastakkaiseksi ominaisuudeksi (esim. kuuma).
Akwá

Akwá (10) MM-kilpailuissa 2006.
Fabrice Alcebiades "Akwá" Maceio (s. 30. toukokuuta 1977) on angolalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Akwá pelasi Portugalissa Alvercassa sekä Benficassa ja  Qatarissa al-Wakrassa. Hän oli Angolan maajoukkueen kapteeni. Hän johdatti joukkueen Saksan MM-kisoihin 2006, mikä oli ensimmäinen kerta, kun Angola selvisi jalkapallon MM-kisojen lopputurnaukseen. Akwá teki pelaamissaan 78 maaottelussa 39 maalia ja on Angolan maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä.