stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen lippu
Historia > 1860-luvun lippukeskustelu

Suomen laivanvarustajapiireissä alettiin 1850-luvulla pohtia oman kauppalipun tarvetta. Suomen ensimmäinen suuri lippukeskustelu alkoi maaliskuussa 1862, kun Oulun kaupunginlääkäri Fredrik Nylander ehdotti lehtikirjoituksessaan Suomelle kauppalippua. Saman vuoden heinäkuussa hän ehdotti Suomen valtiolipuksi punapohjaista lippua, jossa olisi keskellä Suomen jalopeura. Kauppalipuksi hän ehdotti kahdesta punaisesta ja kahdesta valkoisesta neliöstä koostuvaa lippua. Seuraavana vuonna Helsingin lehdistö aloitti keskustelun lippuasiasta, ja useita ehdotuksia tuotiin esiin. Punaista ja keltaista puolusteltiin tuttuina Suomen vaakunasta, mutta niitä myös vastustettiin samasta syystä.
Zachris Topelius otti kesäkuussa 1863 voimakkaasti kantaa sinisen ja valkoisen kauppalipun puolesta. Valkea ja sininen olivat Topeliukselle muun muassa pohjoiset meret sulkevan jään ja avoimen veden värit. Kun Helsingfors Dagblad oli vastannut Topeliukselle kannattamalla puna-keltaista lippua, keskustelijat jakaantuivat kahden väriyhdistelmän kilpaileviin joukkoihin. Keskustelussa ehdotetuissa lipuissa oli leijonan lisäksi vaihtelevasti skandinaavisia ristejä, vaaka- ja viistopalkkeja ja tähtiä. Säätyvaltiopäiville 1863 tiedusteltiin mahdollisuutta tehdä anomus Suomen kauppalipusta, mutta esitystä ei otettu käsiteltäväksi, ja näin Suomi joutui käyttämään Venäjän kauppalippua koko Suomen suuriruhtinaskauden ajan.
Historia > 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun lippukeskustelut

Suomen lippuehdotukset 1862–1918, koonnut Olof Eriksson.
Valtiopäivien jälkeen keskustelu Suomen kauppalipusta tyrehtyi jälleen. Koska esivalta ei kuitenkaan voinut kieltää keisarin vahvistaman vaakunan käyttöä, leijonalippujen käyttö oli yleistä seuraavina vuosikymmeninä. Suurissa tapahtumissa, kuten laulujuhlissa ja maatalousnäyttelyissä, käytettiin kirjavasti Suomen leijonalippua, sinivalkoista Marstrandin lippua sekä Venäjän kansallislippua, eivätkä viranomaiset puuttuneet asiaan ennen kuin vuodesta 1890 alkaen. Samalla suomalaiset jatkoivat väittelyä siitä, olivatko maan kansallisvärit sinivalkoinen vai punakeltainen. Suomen Taiteilijaseura kysyi asiasta mielipiteitä tunnetuilta suomalaisilta joululehdessään 1895. Sinivalkoisen kannalle asettuivat esimerkiksi Topelius, Santeri Alkio, Minna Canth ja Otto Donner. Punakeltaista kannattivat esimerkiksi Albert Edelfelt, Axel Gallén ja R. A. Wrede. Keisarin julistus vuonna 1896 kuitenkin määräsi ainoaksi Suomessa käytettäväksi lipuksi Venäjän valkosinipunaisen kansallislipun, mikä lopetti lehdistökeskustelun Suomen lipun väreistä. Leijonalipusta tuli vastarinnan ja vapaudenrakkauden lippu.
Kenraalikuvernööri Bobrikovin murhan (1904) jälkeen raitalippuihin otettiin Suomen leijona. Näitä lippuja käyttivät yksityishenkilöt huvilalippuina.
Saman lipun siniraitainen versio.
Tukholman olympialaisissa 1912 omalla joukkueellaan kilpaillut Suomi yritti käyttää sinivalkoista lippua avajaisissa, mutta venäläiset vaativat sen poistettavaksi.
Historia > Itsenäisyyden ensimmäiset liput

Suomen itsenäistymisen yhteydessä Suomen senaatti asetti lippukomitean 4. joulukuuta 1917. Komitean ehdotus valmistui neljässä päivässä. Senaatti hyväksyi komitean ehdotuksen, jossa esitettiin punakeltaista vaakunalippua eli leijonalippua Suomen valtiolipuksi. Senaatin esitys jätettiin eduskunnalle 5. tammikuuta 1918. Lehdistössä ja senaatissa asiasta keskusteltiin koko ajan hyvin aktiivisesti, ja vastakkain olivat jälleen punakeltaiset ja sinivalkoiset sekä leijonalipun ja ristilipun kannattajat.
Senaatin ehdotus joutui eduskunnassa ulkoasiainvaliokunnan käsiteltäväksi. Ensimmäinen käsittely 14. tammikuuta lykättiin pidettäväksi 24. tammikuuta. Leijonalippu ei saanut täyttä kannatusta, joten äänestystuloksen 10–7 kautta päätettiin panna toimeen kilpailu lipusta. Asiaa valmisteleva lippujaosto kokoontui seuraavana päivänä ja päätti kilpailun rahapalkinnoista. Jaosto myös ehdotti, että Suomen väliaikaisena lippuna toukokuun 1. päivään asti olisi sinisestä ja valkoisesta vaakapalkista koostuva lippu. Ulkoasiainvaliokunnassa asia herätti seuraavana päivänä keskustelua ja väittelyä, mutta jaoston ehdotukset hyväksyttiin lopulta lähes täydellisinä. Valiokuntakäsittelyn kuitenkin keskeytti sisällissodan puhkeaminen 28. tammikuuta.
15. helmikuuta 1918 Suomen senaatin kauppa- ja teollisuustoimikunta määräsi, että leijonalippua alettiin toistaiseksi käyttää Suomen kauppalippuna. 27. helmikuuta leijonalippu palautettiin valtiolipuksi, ja kauppalipuksi Vaasan senaatti määräsi punapohjaisen ristilipun, jonka keltainen risti oli reunustettu valkoisella ja sinisellä raidalla.
Vuoden 1918 tammikuusta toukokuuhun käytetty valtiolippu eli leijonalippu.
Vaasan senaatin helmikuussa 1918 vahvistama väliaikainen kauppalippu.
Väliaikaisen kauppalipun mallinen lippu, joka oli käytössä höyrylaivayhtiö Wasa Nordsjö Ab:n SS Constantialla.
Historia > Siniristilippu

Sisällissodan jälkeen toukokuussa 1918 eduskunta alkoi taas kokoontua ja käsitellä lippuasiaa. Valkoiset voittajat eivät pitäneet punakaartilaisten punaista väriä lippuun sopivana, joten lippuun valittiin äänestyksellä sinivalkoiset värit.
Akseli Gallen-Kallela ehdotti lipuksi sinisellä pohjalla olevaa valkoista ristiä, mutta ehdotus hylättiin, koska lipun pelättiin sekaantuvan Ruotsin lipun ja epävirallisen Islannin lipun kanssa. Sen jälkeen Gallen-Kallela ehdotti alaistaan, taiteilija Eero Snellmania valiokunnan tarvitseman luonnoksen valmistajaksi. Snellman suostui ja valmisti luonnokset Bruno Tuukkasen avustamana kovassa kiireessä. Valiokunta hyväksyi luonnokset. Eduskunta käsitteli asiaa 24.–28. toukokuuta, laki valmistui 28. toukokuuta ja vahvistettiin senaatissa 29. toukokuuta 1918.
Suomen lipuksi säädettiin meren- (ultramariini-) sininen risti valkoisella pohjalla. Valtiolipussa ristin keskellä oli Suomen vaakuna, ja merenkulku- ja kauppalippuna käytettiin valtiolippua ilman vaakunaa. Sotalipuksi määrättiin valtiolippu kolmikielekkeisenä. Luotsi-, tulli- ja postilippujen ylimääräisestä merkistä tuli hallituksen tarkemmin määrätä.
Lipun vaakunan ylle jäi yhä Suomen suuriruhtinaskunnan kruunu, joka jäi paikalleen vielä senaatissa kesäkuussa 1918 pidetyn äänestyksen jälkeenkin. Helmikuussa 1920 hyväksyttiin valtioneuvoston päätös kruunun poistamisesta. Samana vuonna vaakuna sijoitettiin lippua varten neliskulmaiselle pohjalle, lukuun ottamatta pohjan pientä ulkonemaa.
Suomen merenkulku- ja kauppalippu 1918 alkaen, kansallislippu 1978 alkaen.
Suomen valtiolippu 1918–1920. Vaakunan päällä suuriruhtinaskunnan kruunu.
Suomen sotalippu 1918–1920.
Valtiolipussa 1918–1920 käytetty kruunullinen vaakuna.
Suomen valtiolippu 1920–1978. Kruunuton vaakuna lähes neliönmuotoisella pohjalla.
Suomen sotalippu 1920–1978.
Valtiolipussa 1920–1978 käytetty nelikulmainen vaakuna.
Historia > Lainsäädäntöuudistus vuonna 1978

Lippua koskeva lainsäädäntö uudistettiin vuonna 1978. Suomen lippujen muunnelmien nimiksi määriteltiin kansallislippu ja valtiolippu, joista jälkimmäiselle määriteltiin kaksi muunnelmaa. Uudessa lippulaissa kiellettiin laissa erikseen mainittuja poikkeuksia lukuun ottamatta käyttämästä Suomen lipussa mitään lisäkuvioita. Eduskunta päätti äänin 109–29, että luotsi-, tulli- ja postiliput oli poistettava käytöstä vuoden 1980 loppuun mennessä. Myös Suomen Meri­pelastus­seura ja Suomen Ampujainliitto joutuivat siirtymä­ajan jälkeen luopumaan siihen saakka käyttämistään lipuista.
Valtiolipun keskellä olevan vaakunan määriteltiin olevan neliön sisällä. Aiemmin neliskulmaisen pohjan alasivulla oli ollut pieni ulkonema. Samalla vaakunan tyyliasu muutettiin kuvataiteilija Eric O. W. Ehrströmin vuonna 1919 laatimasta heraldikko Olof Erikssonin vuonna 1968 laatimaan malliin.
Historia > Hopearaha vuodelta 2008

Toukokuussa 2008 tuli kuluneeksi 90 vuotta siniristilipun hyväksymisestä. Rahapaja julkaisi sen kunniaksi kymmenen euron hopearahan.
Liputus

Jokaisella on lain mukaan oikeus liputtaa Suomen lipulla. Valtion virastojen ja laitosten on pakko liputtaa virallisina liputuspäivinä.
Suomessa on vuonna 2020 seitsemän virallista liputuspäivää ja 12 vakiintunutta liputuspäivää. Virallisia liputuspäiviä ovat lisäksi vaalipäivät ja presidentin virkaanastumispäivä. Myös muina päivinä saa Suomen kansallislipulla halutessaan liputtaa. Joitain poikkeuksia lukuun ottamatta lippu pyritään nostamaan aamulla kello kahdeksan, ja se lasketaan auringonlaskun aikaan mutta viimeistään kello 21. Poikkeuksen liputusajoissa muodostaa juhannus, jolloin liputus aloitetaan juhannusaattona kello 18 ja lopetetaan juhannuspäivänä kello 21. Itsenäisyyspäivänä sekä eräinä muina päivinä liputus päättyy kello 20.
Suruliputus toimeenpannaan vainajan kuolinpäivänä. Suruliputuksessa Suomen lippu jätetään tangossa tavallista alemmas, niin että lipun alareuna on salon puolivälissä. Liputus alkaa siitä hetkestä, jolloin kuolemantapaus on saatu tietoon ja kestää kyseisen päivän loppuun. Jos liputuksen kohteena olevan kuolin- tai hautauspäivä sattuu viralliseksi liputuspäiväksi, silloinkin liputetaan suruliputuksena.
Kun liputetaan usean maan kansallislipuilla, on Suomen lippu aina arvokkaammalla paikalla. Esimerkiksi kolmen lipun osalta tämä tarkoittaa keskimmäistä paikkaa. Mikäli lippuja on useampia kuin kolme, Suomen lippu on ensimmäisenä, eli äärimmäisenä oikealla. (Asetus liputuksesta Suomen lipulla 5 §)
Käyttöön liittyvät rikokset

Suomen lipusta annetun lain (380/1978) mukaan se, joka julkisesti turmelee Suomen lipun tai käyttää sitä epäkunnioittavasti taikka luvattomasti ottaa paikaltaan yleisesti nähtäville asetetun Suomen lipun, on tuomittava Suomen lipun häpäisemisestä sakkoon.
Edelleen se, joka oikeudettomasti käyttää tasavallan presidentin lippua tai muuta valtiolippua tai käyttää sellaista Suomen lippua, johon vastoin säännöksiä on sijoitettu lisäkuvioita, tai
Suomen lippuna pitää kaupan sellaista lippua, joka väreiltään tai mittasuhteiltaan selvästi poikkeaa lain tai sen nojalla annettujen säännösten ja määräysten mukaisesta lipusta, on tuomittava Suomen lipusta annettujen säännösten rikkomisesta sakkoon.
Huolto ja hävittäminen

Suomen lippu tulee säilyttää sen arvoa vastaavalla tavalla joko suorana, osittain laskostettuna peitettynä orrella tai taitettuna hyllyllä. Laskostettaessa sininen väri tulee näkyviin päälle. Märkä lippu on kuivattava suorana ennen säilöön panoa.
Likainen lippu on pestävä ja rypistynyt kangas tulee silittää. Suomen lipun voi pestä pesukoneessa lipun mukana olevan pesuohjeen mukaan. Se pitää kuivata sisätiloissa eikä esimerkiksi pyykkinarulla ulkona. Lipun rispaantuneet reunat ja ratkeilleet saumat voidaan korjata vain sellaisella ompeleella, joka ei erotu pohjakankaasta.
Käyttökelvottomaksi kulunut Suomen lippu hävitetään arvokkaasti. Perinteinen ohje polttaa lippu ei sovellu nykyisiin polyesterikankaisiin lippuihin. Lipun voi hävittää leikkaamalla se pieniksi palasiksi ja poistamalla palat muutamassa erässä normaalin talousjätteen mukana. Palasista ei saa tunnistaa, että kyseessä on lippu. Lippua ei saa haudata maahan eikä mereen, viedä kaatopaikalle, eikä asettaa mihinkään muuhun käyttöön. Lipun voi joskus myös toimittaa valmistajalle hävitettäväksi.
Laki ja lipun käsittely

| Numero | Nimi |
| --- | --- |
380/1978 (muutettu lailla 588/1995): Laki Suomen lipusta
292/1983: Asetus huvialusten lipuista
383/1978 (muutettu lailla 187/1996): Asetus liputuksesta Suomen lipulla
827/1993: Valtioneuvoston päätös Suomen lipun väreistä
Lain mukaan Suomen lipusta puhuttaessa kaikki Suomen lipun muodossa olevat asiat katsotaan Suomen lipuiksi, kuten esimerkiksi tarrat, kangasmerkit tai piirustukset. Lainsäädännöllä muun muassa määrätään, että Suomen lippuun ei saa kirjoittaa, ei piirtää, eikä kiinnittää minkäänlaisia tunnuskuvioita. Julkisesta lipun turmelemisesta, epäkunnioittavasta käytöstä tai luvattomasta paikaltaan ottamisesta on säädetty sakkorangaistus. Tapaan kuuluu, että lippua käsitellessä se ei saa missään vaiheessa koskettaa maata. Lippua nostettaessa ja laskettaessa päähineet tulee riisua.
Kirjallisuutta

Tepora, Tuomas: Sinun puolestas elää ja kuolla: Suomen liput, nationalismi ja veriuhrit.  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-37402-3
Suoritushäiriö

Suoritushäiriö tarkoittaa sopimusoikeudessa sellaista tilannetta, jossa suoritus ei tapahdu sopimuksen mukaisesti tai sopimussuhteen kehittyminen ei ole normien mukaista. Näin lavea määritelmä sisältää myös tapaukset, joissa häiriö ei johdu siitä sopijapuolesta, jonka suorituksessa häiriö ilmenee. Sitäkään ei edellytetä, että toisella osapuolella olisi häiriön vuoksi oikeusseuraamusvaade.
Suoritushäiriö voi johtua sopimussidonnaisuuden häiriöstä, jolloin sopimussidonnaisuutta ei ole syntynyt tai pätevästi syntynyt sidonnaisuus on rauennut. Toisaalta häiriö voi johtua sopimusrikkomuksesta, jolloin pätevästi syntyneen sopimussuhteen kehityksessä ilmenee normien rikkomista, mutta sopimussidonnaisuus jatkuu kuitenkin edelleen. Suoritushäiriöt jaotellaan alku- ja jälkiperäisiin suoritushäiriöihin. Alkuperäisessä suoritushäiriössä häiriö on vaikuttanut jo sopimusta solmittaessa. Jälkiperäinen suoritushäiriö on esimerkiksi pätevässä sopimussuhteessa tapahtunut sopimusrikkomus. Suoritushäiriöiden jaottelu jäsentää ilmiötä, mutta se ei sovellu oikeudellisen päättelyn perustaksi.
Alkuperäinen suoritushäiriö voi johtua sopimuksen teossa ilmenneestä virheestä. Lainsäädännössä on säännelty esimerkiksi sopijapuolten tahdonilmaisujen vaihtamista (oikeustoimilaki, 228/1929, 1 luku), oikeustoimen muotoa (maakaari, 540/1995, 2 luku) sekä pakottamista, harhaanjohtamista ja erehdystä (oikeustoimilaki, 228/1929, 3 luku). Jos sopijapuolen valtuutettuna toimiva henkilö ylittää toimivaltansa sopimusta tehtäessä, on kyseessä oikeustoimen tahdonmuodostusta koskeva puute. Pätemättömiä ovat oikeustoimet, joita aviopuoliso tekee ilman toisen puolison suostumusta. Jälkiperäinen suoritushäiriö voi johtua olosuhteiden muuttumisesta sopimuksenteon jälkeen. Sopimussidonnaisuus estää kuitenkin sen, ettei sopijapuoli voi irtautua velvoitteistaan ilman pätevää perustetta, kuten vaikkapa vastapuolen sopimusrikkomuksesta johtuvaa sopimuksen purkuoikeutta.
Sekä alku- että jälkiperäinen suoritushäiriö voi johtaa sopimuksen sovitteluun erityisesti silloin, kun kyseessä on kohtuullisuuteen vaikuttava seikka. Pätevässä sopimussuhteessa tapahtuvasta sopimusrikkomuksesta seuraa tavallisesti velvoitteiden tehosteiden käyttöönotto. Tehosteita ovat muun muassa hinnanalennus, luontoissuorituksen vaatiminen, pidättämisoikeus, vahingonkorvaus ja sopimuksen purku. Sopimuksen sitovuutta rajoittavina tekijöinä voivat tulla kyseeseen vaikkapa ylivoimainen este, liikavaikeus, mahdottomuus ja sosiaalinen suorituseste.
Suomurosella

| Suomurosella |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Rosellat Platycercus
Laji::  venustus
Kaksiosainen nimi
 Platycercus venustus  (Kuhl, 1820) 
Katso myös
   Suomurosella Wikispeciesissä   Suomurosella Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suomurosella (Platycercus venustus) on pohjoisaustralialainen kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 28 cm ja paino 85–100 g. Sen höyhenpuku on selästä keltaisen ja mustan kirjava, päälaki on musta, poski valkoinen, rinta keltainen, alapuoli ja yläperä keltaiset, siivet ja pyrstö tummanvioleti, sekä alaperä punainen. Nokka on vaaleanharmaa, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat suunnilleen samanväriset. Nuori lintu on haileamman värinen ja sillä voi olla punaista rinnassa.
Esiintyminen

Suomurosella elää Australian pohjoisosassa, lännessä Kimberleystä Queenslandin rajoille idässä. Heinrich Kuhl kuvaili lajin holotyypin Arnhem Baysta Australian Pohjoisterritoriosta. Siitä tunnetaan kaksi alalajia, venustus ja hilli. Populaation koko on noin 50 000 yksilöä.
Elinympäristö

Suomurosellat elävät puustoisilla savanneillaa jokivarsilla, rannikon metsissä ja joskus mangrovessa.
Lisääntyminen

Pesä on puun kolossa tai onkalossa, usein virran rannalla. Naaras munii kahdesta neljään munaa, joita se hautoo kolmisen viikkoa. Poikaset jättävät pesän viisiviikkoisina ja pysyttelevät vanhempiensa seurassa vielä useita viikkoja. Aikuisen puvun nuori lintu saa vuoden ikäisenä.
Ravinto

Lajin ruokavalio koostuu siemenistä, marjoista, hedelmistä ja kukista.
Raúl Asencio

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Raúl Asencio del Rosario
Syntymäaika: 13. helmikuuta 2003 (ikä 22)
Syntymäpaikka: Las Palmas, Espanja
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 184 senttimetriä
Seura
Seura: Real Madrid
Pelinumero: 35
Junioriseurat
2011–2012: Veteranos del Pilar
2012–2017: Las Palmas
2017–2022: Real Madrid
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2022–2023 | RSC Internacional | 29 | (0) |
| 2023– | Real Madrid B | 45 | (0) |
| 2024– | Real Madrid | 13 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 3. maaliskuuta 2025.
Raúl Asencio del Rosario (s. 13. helmikuuta 2003 Las Palmas, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Madridia ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura

Asencio liittyi Real Madridin junioriakatemiaan 13-vuotiaana.Asencio nostettiin kaudeksi 2023–2024 seuran reservijoukkueeseen, jossa hän nousi nopeasti joukkueen avauskokoonpanoon. Hän pelasi reservijoukkueessa kauden aikana 34 sarjaottelua.
9. marraskuuta 2024 Asencio teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa kotiottelussa Osasunaa vastaan.
Aiheesta muualla

Raúl Asencion tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Raúl Asencion tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Real Madrid – Primera División
1 Courtois |
2 Carvajal |
3 Militão |
4 Alaba |
5 Bellingham |
6 Camavinga |
7 Vinícius Júnior |
8 Valverde |
9 Mbappé |
10 Modrić |
11 Rodrygo |
13 Lunin |
14 Tchouaméni |
15 Güler |
16 Endrick |
17 Vázquez |
18 Vallejo |
19 Ceballos |
20 García |
21 Brahim |
22 Rüdiger |
23 Mendy |
Valmentaja Ancelotti
Anora (täsmennyssivu)

Anora voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Anora (elokuva), vuonna 2024 ensi-iltansa saanut Oscar-palkittu elokuva
Anora Group, suomalais-norjalainen pörssiyhtiö
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Anora (täsmennyssivu)”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Suoputket

| Suoputket |
| --- | --- |
 Luhtasuoputki (Peucedanum palustre)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Apiales
Heimo::  Sarjakukkaiskasvit Apiaceae
Suku::  Suoputket Peucedanum  L.
Katso myös
   Suoputket Wikispeciesissä   Suoputket Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suoputket (Peucedanum) on sarjakukkaiskasveihin kuuluva kasvisuku. Suoputkia voidaan viljellä monivuotisina koristekasveina. Rohtosuoputkea ja rihmasuoputkea on käytetty lääkekasvina. Yksi suoputkilaji, luhtasuoputki kasvaa luonnonvaraisena Suomessa. Sitä esiintyy koko maassa, paitsi Pohjois-Lapissa.
Lajeja

Peucedanum officinale – rihmasuoputki
Peucedanum ostruthium – rohtosuoputki
Peucedanum palustre – luhtasuoputki eli suoputki
Peucedanum lowei – mestarinjuuri
Peucedanum oreoselinum – hietasuoputki
Peucedanum verticillare tai Tommasinia altissima – kiehkurakarjunputki
Rihmasuoputki.
Rohtosuoputki.
Rohtosuoputki.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Suoputket – Peucedanum
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Suoputket (Peucedanum)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Peucedanum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Peucedanum (englanniksi)
Flora of China: Peucedanum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1414867  Wikispecies: Peucedanum  APDB: 193605  APNI: 61200  CoL: 7NWSG  EPPO: 1PCDG  FNA: 124750  FoC: 124750  GBIF: 3034224  GRIN: 9184  iNaturalist: 156616  IPNI: 40370-1  IRMNG: 1062025  ITIS: 29818  NBN: NHMSYS0000461646  NCBI: 49562  NZOR: 599cb7ed-2e46-46fb-a654-15729fde35dd  Open Tree of Life: 825758  PLANTS: PEUCE  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30001138-2  Tropicos: 40005755  WFO: wfo-4000029000
Suopayrtit

| Suopayrtit |
| --- | --- |
 Rohtosuopayrtti (Saponaria officinalis)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Suopayrtit Saponaria  L.
Katso myös
   Suopayrtit Wikispeciesissä   Suopayrtit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suopayrtit (Saponaria) on kohokkikasveihin kuuluva suku, jossa on noin 20 lajia yksi- ja monivuotisia kasveja. Niitä esiintyy Euroopassa ja Lounais-Aasiassa. Monet suopayrtit kasvavat vuoristojen niityillä ja kallioilla. Suvussa on pystykasvuisia ruohokasveja, kuten rohtosuopayrtti, ja monia matalan mattomaisesti kasvavia kivikkokasveja, kuten kivikkosuopayrtti. Suopayrtit ovat hyvin lähisukuisia käenkukille ja kohokeille. Merkittävä ero on se, että suopayrttien vaaleanpunaisissa tai valkoisissa kukissa on vain kaksi emin vartaloa. Muutamia suopayrttilajeja ja -risteymiä viljellään perennoina, italiansuopayrttiä yksivuotisena koristekasvina.
Lajeja ja risteymiä

Lajeja:
italiansuopayrtti (Saponaria calabrica)
kivikkosuopayrtti (Saponaria ocymoides)
rohtosuopayrtti eli suopayrtti (Saponaria officinalis)
patjasuopayrtti (Saponaria pumila)
Saponaria jagelii
Risteymiä:
syyssuopayrtti (Saponaria × lembergii)
mätässuopayrtti (Saponaria × olivana)
Italiansuopayrtti (Saponaria calabrica)
Kivikkosuopayrtti (Saponaria ocymoides)
Rohtosuopayrtti (Saponaria officinalis)
Saponaria lutea
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Suopayrtit (Saponaria)
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Saponaria
United States Department of Agriculture (USDA): Saponaria (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157500  Wikispecies: Saponaria  APDB: 194606  APNI: 62128  CoL: 63RPN  EoL: 61449  EPPO: 1SAWG  FNA: 129161  FoAO2: Saponaria  FoC: 129161  GBIF: 3085356  GRIN: 10709  iNaturalist: 56155  IPNI: 6449-1  IRMNG: 1294088  ITIS: 20038  NBN: NHMSYS0000463213  NCBI: 3571  NZOR: 383852dd-c9f7-4229-85c4-40c318942423  Open Tree of Life: 842198  PLANTS: SAPON  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:6449-1  Tropicos: 40029476  VASCAN: 1647  VicFlora: aec0f965-fb30-4b77-a5b6-7bde2635606c  WFO: wfo-4000033988
Sotatoimialue

Sotatoimialue on alue, jossa käydään sotaa ja joka on julistettu tämän vuoksi sotatoimialueeksi. Sotatoimialueella vallitsee sotilashallinto, jolloin sotilasviranomaiset saavat määräämisvallan myös alueella oleviin siviiliviranomaisiin nähden.lähde?