stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samppalinnanpuisto
Historiaa

Puiston istutukset aloitettiin 1860-luvulla, kun kunnallisneuvos P. C. Rettig rakennutti Samppalinnanvuoren Aurajoen puoleiselle rinteelle ravintolan. Paikalla on aiemmin sijainnut Aurajoen merkittävin kristinuskon aikaa edeltänyt muinaislinna. Linnoituksen kiviä oli vielä ravintolan rakentamisen aikaan paikalla vähäisiä määriä nähtävissä. Ravintolaa ympäröivän rinteen istutukset aloitettiin vuonna 1865 ja ne valmistuivat 1880. Puiston suunnittelijaksi Rettig palkkasi maineikkaan ruotsalaisen puutarhurin Knut Forsbergin.
Puistoa laajennettiin 1800- ja 1900-lukujen aikana vaiheittain. Mäen lounaiskulmaan nykyisen maauimalan kohdalle rakennettiin 1927 Turun ensimmäinen radioasema. Tämänhetkisen muotonsa puisto sai 1950-luvulla, jolloin Samppalinnan maauimala valmistui.
Samppalinnanpuistossa järjestettiin usean vuoden ajan Down By The Laituri -kaupunkifestivaalin ulkoilmakonsertteja.
Samppalinnan ravintola.
Sampikalat

| Sampikalat |
| --- | --- |
 Lyhytkuonosampi (Acipenser brevirostrum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Sampikalat Acipenseriformes  Berg, 1940
Heimot
 Sammet (Acipenseridae)  Lapasammet (Polyodontidae) 
Katso myös
   Sampikalat Wikispeciesissä   Sampikalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yanosteus longidorsalis
Sampikalat (Acipenseriformes) on viuhkaeväisiin kuuluva kalalahko. Sampikaloilla on monia alkeellisia piirteitä, ja niitä on esiintynyt jo jurakaudella. Niitä voidaankin pitää elävinä fossiileina.
Taksonomia ja anatomia

Varhaisimmat sampikaloihin kuuluvat fossiilit on ajoitettu jurakaudelle. Ainoastaan fossiileista tunnettuja heimoja, jotka ovat eläneet jurakaudella, on kaksi: Chondrosteidae ja Peipiaosteidae. Nykyään lahkossa elää kaksi heimoa, sammet (Acipenseridae) ja lapasammet (Polyodontidae), joihin kuuluu noin 27 lajia. Sampikaloilla on alkeellisille kalalahkoille tyypillisiä piirteitä, kuten hyvin rustoinen tukiranka, suomuttomuus sekä pyrstöevän, leukojen ja ruuansulatuskanavan rakenteet. Sampikalojen ruumista suojaavat vinoneliönmuotoiset luulevyt. Lahkon suurin laji, kitasampi, on maailman kookkain viuhkaeväinen makeanveden kala.
Uitonsalmen alikulkusilta

Uitonsalmen alikulkusilta radan pohjoispuolelta.
Uitonsalmen alikulkusilta on Iisalmi–Kontiomäki-radan ratasilta Jormuan kylässä Kajaanissa, noin 350 metriä lakkautetusta Jormuan rautatieasemasta Iisalmeen päin. Silta on valmistunut vuonna 1920, ja se kuuluu Väyläviraston rautateiden museosiltakokoelmaan. Kokoelman 11 sillasta se on toiseksi vanhin. Tyypiltään silta on kivinen holvisilta.
Puusillat väistyvät

Rautateiden alkuaikoina sillat tehtiin puusta lukuun ottamatta pisimpiä siltoja, jotka tehtiin raudasta. Hallituksen vuonna 1877 asettama toimikunta kehotti rakentamaan ratasillat kivestä ja raudasta, koska ne olisivat kestävämpiä ja pitkäikäisempiä kuin puusillat. Puusiltojen uusiminen häiritsi liikaa liikennettä ja oli kallista. Se teki niiden ylläpidon aikaa myöten kalliimmaksi verrattuna tukeviin kivisiltoihin. Kiveä käytettiin aluksi kuitenkin vain maa- ja välituissa, ja kansirakenne tehtiin raudasta. Toimikunnan kehotuksesta huolimatta rataverkossa oli vuonna 1912 14 kiviholvisiltaa, joista 12 oli pieniä, alle kuuden metrin kiviholveja. Ensimmäiset rautajäykisteiset betoniset ratasillat tehtiin vuosina 1914–1915. Rautatiehallitus kehotti vuonna 1915 suosimaan kivi-, betoni- tai rautabetonisiltoja. Sillanrakennukseen vaikuttivat myös raudan saantiongelmat sisällissodan jälkeen, ja se lisäsi kivisiltojen rakentamista: vuonna 1937 radoilla oli jo 104 kivisiltaa, joista 31 oli jännemitaltaan yli kuusimetrisiä. Vuoden 2020 lopussa rataverkolla oli jäljellä 69 kiviholvisiltaa..
Puusillat väistyvät > Sillan rakenne

Uitonsalmen kaksiaukkoinen silta on toinen Suomen nykyisen rataverkon moniaukkoisista kiviholvisilloista. Sillan molempien aukkojen vapaa väli on viisi metriä ja sillan pituus 26,6 metriä. Pohjoisen aukon alla oleva vesistö on Oulujärven Jormuanlahteen laskevan Pohjajoen ja Jormuanlahden välinen Saunakaarre. Eteläisen aukon alta kulkee hiekkapintainen yksityistie, nimeltään Oikotie. Se oli aikaisemmin osa Kajaanin ja Kontiomäen välistä maantietä ja kestopäällystetty. Sillalla ei poikkeuksellisesti ole kaiteita.
Puusillat väistyvät > Ongelmia sillan kantavuudessa

Sillan etelänpuoleinen holvi on aiheuttanut huolta. Vuonna 1934 todettiin holvissa halkeama, mutta koska sillassa ei ollut muita vaurioita, sen kunnossa ei arveltu olevan mitään hälyttävää. Halkeamaa seurattiin ja vuonna 1969 todettiin koko holvin läpi menevä halkeama, jonka leveys oli kasvanut jo 4–5 senttimetriin. Edelleen vuonna 1977 siltaa tutkittiin, kun havaittiin holvikaaressa saumojen aukeamista ja laastin varisemista pois kivien välistä. Kaikista näistä vuosien varrella tehdyistä havainnoista on seurannut mittauksia, geoteknisiä ja muita tutkimuksia ja ohjeita tilanteen korjaamiseksi ja lisävaurioiden estämiseksi. Tutkimusten perusteella routa ei ole nostanut keskipilarin perustuksia. Arveltiin kuitenkin, että keskipilariin kohdistuu aikaisempaa suurempaa toispuolista maanpainetta. Syynä tähän arveltiin olevan tien pinnan noston tai Oulujärven säännöstelystä johtuvan veden pinnan alenemisen joessa. Sillalle tehdyistä korjaus- ja kunnostustöistä ei ole säilynyt dokumentteja. Maantie kulkee nykyään muualta, joten ainakin ajoneuvoliikenteen rasitus on vähentynyt ja silta näyttää välttyneen uusilta vaurioilta.
Koska sillalle tehdyistä korjaus- ja vahvistustöistä ei ole varmaa tietoa, sen kantokykyä joudutaan tarkastelemaan, jos rataosuuden akselipainoja aiotaan nostaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uitonsalmen alikulkusilta Wikimedia Commonsissa
Suomen museotiet, tieliikenteen museosillat ja rautateiden museosillat
| --- | --- |
Etelä-Karjala:   Niskapietiläntie  Maantiealikäytävä ”Karjasilta” 
Etelä-Pohjanmaa:   Kyrönkankaan kesätie  Mattilan silta  Perttilän riippusilta 
Etelä-Savo:   Kuortti–Miekansalmi-tie  Porrassalmentie  Enonkosken kivisilta  Virransalmen silta 
Kainuu:   Paltaniementie  Raatteentie  Möykkysenjoen silta  Tervasalmen silta  Kalliokosken ratasilta  Uitonsalmen alikulkusilta 
Kanta-Häme:   Porras–Renko-tie  Mierolan silta 
Keski-Suomi:   Koiviston paikallistie  Heinäjoen silta  Viherin silta 
Kymenlaakso:   Tallimäki–Virojoki-tie  Keskikosken silta  Korian silta  Mullinkosken silta  Salmen silta  Savukosken silta 
Lappi:   Magneettimäki  Nivajoki–Alajalve-tie  Seitajärventie  Simonkyläntie  Ahdaskurun silta  Saarenputaan silta  Aliojan ratasilta 
Pirkanmaa:   Peräkunnantie  Aunessilta  Markkulan silta 
Pohjanmaa:   Taistelutantereentie  Harrströmin kivisilta  Närpes Nybro  Tuovilan silta 
Pohjois-Karjala:   Vornantie  Haarajoen museosilta 
Pohjois-Pohjanmaa:   Saviselkä–Piippola-tie  Etelänkylän isosilta  Pattijoen silta  Ponkilan silta  Savisilta 
Pohjois-Savo:   Nikkilänmäentie  Taipaleen kanavan ratasilta  Taipaleen vanhan kanavan silta 
Päijät-Häme:   Tönnön silta  Heinolan rautatiesilta 
Satakunta:   Huovintie  Lankosken silta  Lapijoen silta  Tulkkilan silta 
Uusimaa:   Fagervikintie  Tuusulan Rantatie  Espoonkartanon Sågbron silta  Bobäckinpuron ratasilta  Hinthaaranjoen ratasilta  Kialan ratasilta 
Varsinais-Suomi:   Vanhalinnantie  Halikon vanha silta  Muntin silta  Aurajoen ratasilta 
| --- | --- |
Huom!: Savukosken silta on Kymenlaakson ja Uudenmaan rajalla.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Uitonsalmen alikulkusilta (Q113378638)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rautatiesilta, kiviholvisilta, museosilta
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kajaani
sijainti: Jormua
koordinaatit: 64°17′48″N 28°00′02″E﻿ / ﻿64.29669°N 28.00061°E﻿ / 64.29669; 28.00061
LÉ Samuel Beckett

| LÉ Samuel Beckett |
| --- | --- |
 LÉ Samuel Beckett

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Babcock International Group Plc, Appledoren telakka, Bideford
Kölinlasku:  18. toukokuuta 2012
Laskettu vesille:  3. marraskuuta 2013
Palveluskäyttöön:  17. toukokuuta 2014
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 250 t (kuormattu)
Pituus:  89,5 m
Leveys:  14,0 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  2 x Wärtsilä 16V26 -dieselmoottoria, á 5,4 MW
Nopeus:  23 solmua
Miehistöä:  44
Aseistus
Aseistus:  1 x OTO Melara 76 mm Compact 2 x Rheinmetall Rh202 2 x 12,7 mm konekivääriä]] 4 x 7,62 mm konekivääriä
LÉ Samuel Beckett (viirinumero P61) on Irlannin laivaston Samuel Beckett -luokan ulkovartiolaiva.
Valmistus

Irlannin hallitus allekirjoitti lokakuussa 2010 Babcock Marinen kanssa 99 miljoonan euron tilauksen kahdesta aluksesta ilman aseita. Alusten aseistamiseen erillisen sopimuksen puitteissa varattiin budjettiin lisäksi 7,8 miljoonaa euroa. Ensimmäisen aluksen köli laskettiin 18. toukokuuta 2012 Appledoren telakan katetussa telakka-altaassa telakkanumerolla AS194. Se laskettiin vesille 3. marraskuuta 2013 nimellä LÉ Samuel Beckett, irlantilaisen näytelmäkirjailijan Samuel Beckettin mukaan. Aluksen kastetilaisuus järjestettiin lauantaina 17. toukokuuta 2014 Dublinissa kumminaan Beckettin veljentytär Caroline Murphy. Samana päivänä alus luovutettiin Irlannin laivastolle, joka nimesi aluksen ensimmäiseksi päälliköksi komentaja Ken Minehanen.
Sanakirja suomi–karjala

| Sanakirja suomi–karjala |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ljudmila Markianova ja Raija Pyöli
Genre:  sanakirja
Kustantaja:  Salmi-säätiö
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  522
ISBN:  978-952-92-4045-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sanakirja suomi–karjala on vuonna 2008 ilmestynyt sanakirja, jossa on noin 20 000 nykysuomen keskeistä sanaa ja niiden karjalankielinen vastine. Kirjassa on myös ajankohtaista erityissanastoa ja slangi-ilmauksia. Kirjan ovat toimittaneet kaksi karjalan kielen tutkijaa, dosentti Ljudmila Markianova Petroskoista ja filosofian tohtori Raija Pyöli Lahdesta.
Arkkipiispa Leo on lausunut sanakirjasta seuraavaa:
»Sanakirjan suomi-karjala ilmestyminen on eurooppalaisten vähemmistökielten näkökulmasta merkittävä kulttuuriteko. Ljudmila Markianovan ja Raija Pyölin perusteellisen työn ansiosta meillä on nyt käytössä tieteelliset kriteerit täyttävä karjalan kielen sanakirja. Sen ilmestyminen kertoo paljon karjalan kieltä puhuvien ihmisten arvostuksesta omaa kieltään kohtaan. Oman kielen vaaliminen on oman vähemmistökulttuurin kunnioitusta.»
Sammatti

| Sammatti> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Lohja |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Sammatin kirkko
Sijainti:  60°19′11.8″N, 23°49′16.8″E
Lääni:  Etelä-Suomen lääni
Maakunta:  Uudenmaan maakunta
Seutukunta:  Lohjan seutukunta
Kuntanumero:  737
Hallinnollinen keskus:  Sammatin kirkonkylä
Perustettu:  1866
Kuntaliitokset:  Osia Karjalohjasta ja Lohjan maalaiskunnasta (1934)
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Lohja Sammatti
– syntynyt kunta:  Lohja
Pinta-ala:  85,06 km²  (1.1.2008)
– maa:  72,01 km²
– sisävesi:  13,05 km²
Väkiluku:  1 365   (31.12.2008)
– väestötiheys:  18,96 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  18,8 %
– 15–64-v.:  65,1 %
– yli 64-v.:  16,0 %
Sammatti on Uudenmaan maakunnassa sijaitseva Suomen entinen kunta. Sammatti yhdistyi vuoden 2009 alussa Lohjan kaupunkiin kunnanvaltuuston 27. elokuuta 2007 tekemän yksimielisen päätöksen nojalla. Sammatin naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Karjalohja, Lohja, Nummi-Pusula ja Suomusjärvi. Nykyään Sammatin kirkonkylä on yksi Lohjan taajamista. Koko entisen kunnan alue muodostaa Lohjan kaupunginosan. Kunta oli yksikielisesti suomenkielinen.
Sammatissa on useita järviä, niistä suurimmat ovat Enäjärvi ja Kirmusjärvi. Sammatin vaakunassa esiintyi vaahteranlehti ja sen kaksi siemenpähkylää, jotka kertovat kunnan eteläisestä sijainnista Suomessa, ja Lohjan seudun rehevästä luonnosta. Vaakunan suunnitteli Olof Eriksson, ja se vahvistettiin vuonna 1964.
Historia

Sammatista tunnetaan kahdeksan esihistoriallista kohdetta – lähinnä kivikautisia asuinpaikkoja. Pysyvä talonpoikaisasutus tuli alueelle 1100–1300-lukujen aikana. Alueen perusasutus oli lähtöisin Varsinais-Suomesta ja se keskittyi alun perin Kirmusjärven rannoille.
Ensimmäinen kirjallinen maininta Sammatista on vuodelta 1406. Siitä tuli Lohjan pitäjän alainen kappeliseurakunta viimeistään vuonna 1591. Karjalohjan irtaannuttua Lohjasta omaksi pitäjäkseen vuonna 1614 Sammatti siirtyi sen kappeliksi. Sammatti menetti kappelioikeutensa vuonna 1859, mutta irtautui maallisena kuntana emäpitäjästään jo vuonna 1866.
1600-luvulta 1700-luvun puoliväliin Sammatissa oli 28 tilaa. 1600-luvun puolivälissä siellä oli parhaimmillaan 9 rusthollia eli ratsutilaa.
Ensimmäinen kunnon tie Sammattiin saatiin 1700-luvun lopulla, kun Sammatin ja Karjalohjan välinen polku raivattiin kärrytieksi.
Isojaossa Sammattiin ei syntynyt uusia tiloja, sillä seurakunnan alueella ei ollut raivattavaksi sopivaa aluetta. Vasta vuonna 1840 Lammin torpasta tuli maakirjatila. Sammatin väestön kasvaessa lisääntyi torppien määrä. 1850-luvulle tultaessa oli Sammatissa jo 75 torppaa, kun niitä 1789 oli ollut kymmenen. 1850-luvulla tilallisia oli noin joka neljäs sammattilaisista.
Historia > Sammatin kirkko

Sammatin ensimmäinen kirkko rakennettiin vuosina 1665–1666 nykyisen kirkon itäpuolelle. Uusi kirkko rakennettiin 1754–1755. Kellotapuli kirkolle rakennettiin 1763. Sammatin seurakunta itsenäistyi Karjalohjan seurakunnasta verraten myöhään, 1. tammikuuta 1951. Sammatti oli Manner-Suomen viimeinen maalaiskunta, joka sai oman evankelis-luterilaisen seurakunnan. Muun muassa Björköbyllä, Kodisjoella ja Öjalla ei sellaista koskaan ollut.
Sammatin kirkon vieressä on viljamakasiini, joka toimi eräänlaisena viljapankkina ennen varsinaisten rahalaitosten perustamista. Ensimmäiset merkinnät viljamakasiinista löytyvät vuodelta 1804, ja vielä 1930-luvulla makasiini oli jossain määrin alkuperäisessä käytössään.
Historia > Sampojuhlat

Ensimmäiset Sampojuhlat pidettiin 22.7.1956. Sampojuhlat pidetään joka kesäkuun viimeinen sunnuntai Paikkarin torpan viereisellä mäellä. Sampojuhlilla ovat pitäneet juhlaesitelmiä monet suomalaiset kulttuurielämän vaikuttajat ja vuonna 1964 Sampojuhlilla olivat kunniavieraina tasavallan presidentti Urho Kekkonen ja hänen puolisonsa.
Kyliä

Haarijärvi (Haarjärvi), Karstu, Kaukola, Kiikala, Leikkilä, Lohilampi, Luskala, Myllykylä, Mustlahti, Niemenkylä ja Sammatti
Nähtävyyksiä

Sammatin kirkko, 1755.
Paikkarin torppa, Lönnrotin koti
Lammintalo, Lönnrotin vanhuudenkoti
Sampojuhlat, jokakesäinen juhla Sampomäellä Paikkarin tuntumassa
Miinan mökki, Miina Lönnrotin vanhuudenkoti
Lohilammen museo, museoitu rusthollitila.
Tunnettuja sammattilaisia

Tuulikki Eloranta, laulaja
Simo Hannula, taiteilija
Eeva Joenpelto, kirjailija
Elias Lönnrot, Kalevalan kokoaja
Risto Piekka, Akavan puheenjohtaja
Oppilaitoksia

Sammatin vapaa kyläkoulu on Suomen ainoa maaseudulla sijaitseva Steiner-koulu.
Sammatissa toimi vuosina 1897–2016 Lönnrot-opisto. Opisto perustettiin Elias Lönnrotin testamenttaamalla omaisuudella. Opiston omisti loppuvaiheissa Työtehoseura ja se koulutti opiskelijoita matkailu- ja ravintola-alalle.
Sammatissa toimii Sammatin koulu, jossa on noin 120 oppilasta. Se perustettiin 1955.
Kulttuuri > Murre

Sammatin alueella puhutun kielen perustana on Länsi-Uudenmaan murre, joka kuuluu lounaisten välimurteiden itäryhmään. Sammatin murre muodostaa yhdessä Karjalohjan, Lohjan, Vihdin, Nummen, Pusulan, Karkkilan ja Pyhäjärven kanssa uusmaalaisten murteiden läntisen puoliskon eli Vihdin ryhmän.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Sammatti kuuluu ruokakulttuuriltaan uusimaalaiseen alueeseen. Perunanviljelyn yleistyttyä perunaa on hyödynnetty laajasti muun muasssa valmistamalla perunamakkaraa ja perunapuuroa. Uusimaalaiseen ruokakulttuuriin kuuluvat rosollit, piimäjuustot ja laatikot. Uusimaalaiseen ruokakulttuuriin kuuluu myös marjaviinituotanto, puutarhamarjat ja niistä tehdyt jalosteet. Sammatin pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla laukkamakkara sekapuuron eli peruna-lanttusoseen kera, sekä perunajauhosta tehty pannukakku.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sammatti Wikimedia Commonsissa
| n k Uudenmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Askola  Espoo  Hanko  Helsinki  Hyvinkää  Inkoo  Järvenpää  Karkkila  Kauniainen  Kerava  Kirkkonummi  Lapinjärvi  Lohja  Loviisa  Myrskylä  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Porvoo  Pukkila  Raasepori  Sipoo  Siuntio  Tuusula  Vantaa  Vihti 
Entiset kunnat:  Bromarv  Degerby  Haagan kauppala  Huopalahti  Hyvinkään maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Karjalohja  Kulosaari  Liljendal  Lohjan kunta  Nummi  Nummi-Pusula  Oulunkylä  Pernaja  Pohja  Porvoon maalaiskunta  Pusula  Pyhäjärvi Ul  Ruotsinpyhtää  Sammatti  Snappertuna  Tammisaaren maalaiskunta  Tammisaari  Tenhola 
Lohjan kaupunginosat
1. Anttila | 2. Ahtsalmi | 3. Pitkäniemi  | 4. Hiidensalmi | 5. Pappila | 6. Moisio | 7. Myllylampi | 8. Neitsytlinna | 9. Ojamo | 10. Ojamonkangas | 11. Keskilohja  | 12. Metsola | 13. Gunnarla | 14. Vienola | 15. Gruotila | 16. Pappilankorpi | 17. Jönsböle | 18. Kyrkstad  | 19. Virkkala | 20. Maksjoki | 21. Vappula | 22. Routio | 23. Lempola | 24. Ventelä | 25. Perttilä | 26. Muijala | 27. Röylä | 28. Paloniemi | 29. Immula | 30. Kirkniemi | 31. Nummenkylä | 32. Karnainen | 101. Sammatti | 102. Karjalohja | 103. Nummi | 104. Pusula | 105. Saukkola
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 2  3 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 2 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Kartta Lohjan kaupungin kuntaliitoksista. Sammattiin liitettiin alueita Karjalohjasta ja Lohjan kunnasta, kunnes se liittyi Lohjaan vuonna 2009.
Sammatin viiri.
Torppa Välkjärven rannalla Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
Sammatin entinen kunnantalo.
Entinen Joenpellon kauppa ja kirjailijatalo Myllykylässä.
Lohilammen museo.
Paikkarin torppa Sammatissa 1840-luvulla
Bintou Sanankoua

Bintou Sanankoua (s. 11. tammikuuta 1943 Macina) on malilainen historioitsija.
Sanankoua kävi koulunsa Moptissa ja Bamakossa. Hän valmistui Bamakon opettajakorkeakoulusta vuonna 1969 ja työskenteli sen jälkeen opettajana Malissa, Nigerissä ja Kamerunissa. Sanankoua suoritti historian tutkinnon Yaoundén yliopistossa vuonna 1975 ja palasi sen jälkeen Maliin, jossa hän työskenteli opettajarkorkeakoulun historian ja maantieteen laitoksen assistenttina. Sanankoua suoritti historian tohtorin tutkinnon Sorbonnessa vuonna 1982 ja työskenteli sen jälkeen Bamakon opettajakorkeakoulun historian professorina.
Sanankoua on julkaissut teoksia muun muassa vuoden 1968 vallankaappauksesta, kotiseutunsa Macinan historiasta ja islamilaisesta koulutuksesta Malissa. Hänet valittiin kansalliskokouksen edustajaksi Adéma-PASJ:n listalta vuonna 1997.
Sancho García (Kastilia)

Sancho García oli Kastilian kreivi vuosina 995–1017 isänsä García Fernándezin jälkeen. Kreivinä hän osallistui Córdoban hallitsijan Muhammad II:n vastaisiin taisteluihin ja onnistui lyömään tämän berbereiden liittolaisena marraskuussa 1009. Leónin kuninkaan Alfonso V:n alaikäisyyden aikana Sancho García toimi tämän sijaishallitsijana.
Sancho Garcíaa seurasi kreivinä hänen poikansa García Sánchez.
San Andrés, Providencia y Santa Catalina

| San Andrés, Providencia y Santa Catalina |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
Valtio:   Kolumbia
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  San Andrés
Väkiluku (2005):  59 573
San Andrés, Providencia y Santa Catalina on saariryhmä Karibianmerellä ja yksi Kolumbian 32 departementista. Se sijaitsee 770 km luoteeseen Kolumbian rannikolta, 850 km lounaaseen Jamaikasta ja 240 km itään Nicaraguasta. Nimensä mukaisesti saariryhmään luetaan San Andrés, Providencia ja Santa Catalina sekä muita pienempiä saaria.
Luontonsa ja kulttuurinsa puolesta saaret edustavat Karibiaa toisin kuin muu Kolumbia.
Vuoden 2005 väestönlaskennan mukaan departementissa asui lähes 60 000 ihmistä, joista noin 55 000 eli San Andrésilla.
Saarten asukkaat edustavat afrokolumbialaisia ja heistä käytetään usein nimitystä raizal. Saarelaiset puhuvat omaa paikallista kreolikieltään, joka yhdistelee englantia, espanjaa ja afrikkalaisia kieliä.
Aiheesta muualla

Gobernación de San Andrés (espanjaksi)
| n k Kolumbian departementit |
| --- | --- |
 Amazonas  Antioquia  Arauca  Atlántico  Bolívar  Boyacá  Caldas  Caquetá  Casanare  Cauca  Cesar  Chocó  Córdoba  Cundinamarca  Guainía  Guaviare  Huila  La Guajira  Magdalena  Meta  Nariño  Norte de Santander  Putumayo  Pääkaupunkialue  Quindío  Risaralda  San Andrés, Providencia y Santa Catalina  Santander  Sucre  Tolima  Valle del Cauca  Vaupés  Vichada
Sancus

Sancus
Sancus (tunnettiin myös nimillä Sangus ja Semo Sancus) oli roomalaisessa mytologiassa uskollisuuden ja rehellisyyden  jumala (lat. sancire = vannoa). Sancuksen kultti oli alkuperältään joko etruskilainen, oskilainen tai sabiinilainen, mutta jo varhain roomalaiset yhdistivät jumaluuden  roomalaiseen Dius Fidiukseen. Sancuksella oli Dius Fidiuksen kanssa yhteinen temppeli Roomassa Quirinaliksella.
Erityisesti Sancus suojeli avioliittovaloja, kestiystävyyttä, lakia, kauppaa ja erilaisia sopimuksia. Hänen nimensä esiintyi erilaisissa kirouksissa kirjoitettaessa sopimuksia, ja joidenkin nykyäänkin käytössä olevien sanojen, esimerkiksi sanan sanktio, etymologia on johdettavissa Sancuksen nimeen. Jumalan nimi puolestaan liittyi alun perin verbiin sancire "pyhittää" tai "vannoa", josta on johdettu myös adjektiivi sanctus "pyhä".
Sancuksella kerrotaan olleen yksi poika, sabiinien heeros Sabus.
Sancho VII (Navarra)

Sancho VII sarkofagi
Sancho VII oli Navarran kuningas vuosina 1194–1234 isänsä Sancho VI:n jälkeen.
Sancho ja Kastilian kuningas Alfonso VIII tekivät paavin ehdotuksen mukaisen rauhan vuonna 1196. Paavi tunnusti ensi kerran Navarran hallitsijan kuninkaan tittelin sitten vuoden 1134 tapahtuneen Aragonian ja Navarran välisen valtioliiton hajoamisen. Sopimus mahdollisti kuninkaiden voimien yhdistämisen muslimeja vastaan vuonna 1212 Las Navas de Tolosan taistelussa, missä Sancho VII komensi oikeaa siipeä.
Sancho VII oli lapseton ja kruunun peri sisarenpoika Champagnen Thibaut (1234–1253).
Sancho tunnettiin lisänimellä el Fuerte, "vahva", ja hänet kuvattiin aikalaiskuvauksissa jättiläiskokoiseksi. Lääkäri Luis del Campo mittasi kuninkaan luurangon, ja hänen mitattiin olleen 220 cm pitkä. On mahdollista, että hän on kärsinyt akromegaliasta.
San Andrés (saari)

San Andrés
| --- | --- |
Sijainti:  12°33′03″N, 81°42′34″W San Andrés, Providencia y Santa Catalina  Kolumbia
Saariryhmä:  San Andrés, Providencia y Santa Catalina
Korkein kohta:  Cerro La Loma, 120 m
Pinta-ala:  26 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  55 426 
Suurin kaupunki:  San Andrés
Kieli:  espanja, kreoli
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
San Andrés (esp. Isla de San Andrés) on Kolumbialle kuuluva korallisaari, joka sijaitsee Karibianmeressä, Nicaraguan rannikon edustalla. Saari on vain 11 kilometriä pitkä, mutta se on erittäin suosittu matkailukohde Kolumbiassa. Matkailu on keskittynyt etenkin saaren pohjoispäähän San Andrésin kaupunkiin.
San Andrés muodostaa Providencian ja Santa Catalinan saarten kanssa departementin. Vuoden 2005 väestönlaskennan mukaan saarella asui yli 55 000 ihmistä.
Ainoat saarella tavatut, sen luontaiseen eläimistöön kuuluvat maalla elävät nisäkäslajit ovat lepakoihin kuuluvat jamaikanhedelmäleikko (Artibeus jamaicensis, nimistötoimikunnan ehdottama uusi suom. nimi on jamaikanhankko) ja sukashännäkkö (Molossus molossus). Myös koko San Andrésin saaristossa, joka käsittää San Andrésin, Providencian ja Santa Catalinan lisäksi joukon atollisaaria, ainoat luontaiset maalla elävät nisäkäslajit ovat lepakoita. Merinisäkkäitä, kuten valaita, tavataan lisäksi saaristossa ajoittain aivan rantojen tuntumassakin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San Andrés (saari) Wikimedia Commonsissa
San Andrésin rannikkoa.