stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pistooli
Historia

Pistoolit kehittyivät rinnakkain pitkien aseiden ohella. Pistoolin perusrakenne säilyi pitkään samanlaisena. Suustaladattavan pistoolin pääosat ovat piippu, lukko ja tukki.
Ensimmäiset pistoolit tulivat käyttöön viimeistään 1300-luvulla. Uudella ajalla pistooleista tuli pääasiassa ratsuväen aseita. 1520-luvulta eteenpäin ritarit alkoivat luopua peitsen käytöstä ja alkoivat aseistautua pistooleilla; pistoolilla kykeni ampumaan ennen rynnäkköä. 1500-luvun puolestavälistä alkaen syntyi ensimmäinen tuliasein varustautunut ratsuväen tyyppi, kyrassieerit. Kyrassieerit eivät, toisin kuin ritarit, rynnäköineet lähitaisteluun vihollista vastaan, vaan ampuivat etäisyyden päästä palatakseen lataamaan (karakolointi). Hakkapeliittojen aseistuksena oli kaksi pistoolia ja miekka, ja he rynnäköivät ritarien tavoin kiitolaukkaa päin vihollista ja ampuen pistoolinsa tyhjiksi aivan lähietäisyydeltä lataamatta niitä uudelleen ennen rynnäkön jatkamista teräasein.
Ruudin sytyttämiseen on käytetty lukuisia lukkolaitteita. Varhaisin näistä on 1400-luvun puolessavälissä keksitty lunttulukko. Sitä seurasi harvinaiseksi mutkikkaan rakenteen takia jäänyt rataslukko. Vasta sieppolukon ja siitä parannetun piilukon keksiminen aloitti pistoolin valtakauden. Viimeisenä tyyppinä ennen patruunan keksimistä oli nallilukkopistooli.
Pistooli syrjäytti lopulta miekan sotilas- ja itsepuolustuskäytössä sekä kaksintaisteluissa. Tästä kehittyi kaksintaistelupistooli. Nämä tasapuolisuuden nimissä täysin identtiset pistooliparit olivat aikansa käsityönäytteen huippuja.
Aluksi pistoolin puutteena oli vain yksi laukaus ilman lataamista. Tämän vuoksi kannettiin usein kahta pistoolia. Ensimmäinen ratkaisu oli tehdä pistoolista kaksipiippuinen. Tämä ratkaisu yleistyi etenkin taskuaseissa. Seuraavaksi keksittiin kuudella, pyörivällä piipulla varustettu revolveri, englanniksi ”pepper box”, "pippurisirotin".
Samuel Colt kehitti rullarevolverin 1800-luvun alkupuolella, saaden idean kertomansa mukaan laivan ruorirattaasta. Colt sai keksinnölleen patentin Euroopassa vuonna 1835 ja Yhdysvalloissa vuotta myöhemmin. Revolveri tuli tuotantoon ja yksi ensimmäisistä oli Yhdysvaltain laivaston tilaama Colt 1851 Navy Revolver.
Automaattipistooli

Puoliautomaattipistooli on puhekielinen yleisnimitys itselataavalle pistoolille. Tavallinen puoliautomaattipistooli on viralliselta tyyppinimeltään itselataava kertatulipistooli. "Täysin automaattinen" pistooli ampuu myös sarjatulta, mutta sarjatulen rekyyli tekee pistooliammunnasta suorin käsin ilman tukea hankalaa. Käytännössä tällaista asetta kutsutaan konepistooliksi.
Vuonna 1893 saksalais-amerikkalainen Hugo Borchardt keksi itselataavan pistoolin.
Tästä eriytyivät revolveri ja pistooli omiksi käsiasetyypeikseen.
Borchardtin ensimmäinen pistooli oli varsin kömpelö kellonjousta muistuttavine palautusjousineen. Georg Luger kehitti pistoolia edelleen ja näin syntyi Parabellum P08, jota valmistettiin vuosisadan vaihteesta vuoteen 1942. Toisen vanhimmista automaattipistooleista suunnitteli Mauserin tehdas. Mauser C96 oli rakenteeltaan poikkeava siitä, että kymmenen patruunan patruunasiteellä ladattava lipas oli sijoitettu liipaisinkaaren etupuolelle.
1900-luvun alussa John Moses Browning suunnitteli ns. keikkapiippumekanismin. Tätä lyhytrekyyliperiaatteeseen perustuvaa ratkaisua käytettiin ensimmäisenä Colt M1911 pistoolissa, joka on nykyaikaisen automaattipistoolin kantaisä. Tätä legendaarista pistoolia valmistetaan edelleen. Viimeisin muutos oli muovin käyttö pistoolin rungon materiaalina. Laajamittaisesti polymeeriseosta käytettiin ensin Glock 17 -pistoolissa.
Pistoolityypit

Pistooliaseita on useita eri tyyppejä. Nykyään tavallisimmat ovat itselataavaa kertatulta ampuva pistooli, pyörivällä rullamakasiinilla varustettu revolveri ja kertalaukausase.
Kertalaukausaseet voivat olla taittuvapiippuisia, kiilalukkoisia, rullalukkoisia, tai pulttilukkoisia. Näihin voidaan ladata vain yksi patruuna kerrallaan. Kertalaukausaseita käytetään jonkin verran urheiluammuntaan tai metsästykseen niissä maissa, joissa pistoolilla metsästys on sallittua.
Itselataavat pistoolit täytyy ladata ennen ensimmäistä laukausta. Sen jälkeen ne latautuvat rekyylin voimalla niin kauan kuin lippaassa riittää patruunoita. Itselataavat aseet ovat yleisin pistoolityyppi. Lähes kaikissa urheiluammunan lajeissa itselataava ase on välttämätön.
Suomessa yksityishenkilö saa käyttää pistoolia urheiluammunnan ohella ainoastaan ansassa olevan tai loukkaantuneen riistaeläimen lopettamiseen sekä loukkupyyntiin.
Kaliiperimitoitus

Pistoolien – kuten luotiaseiden yleensä – kaliiperimitoitus perustuu piipun sisähalkaisijaan joko tuuma- tai metrijärjestelmässä. Piipun tai luodin halkaisijan ilmoittamisen lisäksi kaliiperimerkintä kertoo usein myös patruunan hylsyn pituuden. Mittajärjestelmä on tässä, kuten aseissa yleensä, hyvin epähavainnollinen eikä annettu mittayksikkö, esimerkiksi halkaisija 7,65 mm, aina tarkoita, että luoti tai piippu olisivat täsmälleen juuri tuon mittainen. Eroja aiheuttavat valmistajien nimeämiskäytännöt, sinänsä väärän ilmoittamistavan vakiintuminen ja kahden eri standardin käyttö: Yhdysvaltalainen SAAMI ja eurooppalainen CIP.
Pistoolien piippujen pituus on 5–30 cm, tavallisesti noin 10 cm. Pistoolien piippujen halkaisijat ovat 4,5–12 mm. Tuumajärjestelmässä (mm. USA, Englanti) mitat ilmoitetaan usein tuuman osina, esimerkiksi .44, (= 0,44 × 1 tuuma) eli noin 11,2 mm.
Esimerkiksi kaliiperimerkinnän .44 jälkeinen ”magnum” tarkoittaa, että kyse on valmistajan tai kehittäjän mukaan korkeatehoisesta patruunasta halkaisijaluokassaan. Mitään yhtenäistä käytäntöä ei näissäkään valmistajien merkinnöissä ole; nimeäminen on vapaata, jopa harhaanjohtavaa.
Yleisin itselataavien pistoolien kaliiperi on todennäköisesti 9×19 mm Parabellum, jossa 9 mm on nimelliskaliiperi ja 19 mm ilmaisee hylsyn pituuden. Vaihtoehtoiset merkinnät ovat 9 mm Parabellum, 9 mm Para. tai 9 mm Luger. Sitä käytetään myös yleisimpänä konepistoolikaliiperina. Erityisesti konepistooleita varten tarkoitettua patruunaa ei tule käyttää pistooleissa, sillä se on ladattu voimakkaammaksi kuin muutoin täysin samanlainen pistoolinpatruuna ja saattaa aiheuttaa aserikon joko välittömästi tai riittävän laukausmäärän jälkeen lukon liikkuvien osien iskettyessä tai väsymismurtuman syntyessä, useimmiten luistiin tai sulkuolakkeisiin.
Vastaava yleinen kaliiperi, jota käytetään revolvereissa, on .38 Special. Samaa patruunaa voidaan ampua myös .357 Magnum-revolverilla, mutta ei välttämättä päinvastoin.
Tehokkaan kiväärinpatruunan luodilla on noin 500–700 metrin päässä saman verran energiaa kuin tehokkaan pistoolinpatruunan luodilla välittömästi piipunsuulla. Pistoolien heikko teho on kuitenkin suhteellista: voimakkaan pistoolin luoti läpäisee lähietäisyydeltä useita kymmeniä senttejä puuta.
Kertalaukauspistooleita valmistetaan usein myös kiväärikaliiperisina, erityisesti silhuettiammuntaa varten, mutta myös metsästykseen maissa, joissa metsästys lyhyellä käsiaseella on sallittua.
Pistoolin käyttö

Pistooli on poliisien tyypillisin palvelusase, lisäksi niitä käytetään ampumaurheilussa lukuisissa eri ampumalajeissa.lähde?
Sotilaskäytössä pistooli on henkilökohtaisena aseena eräillä henkilöstöryhmillä, kuten ilma-alusten ja panssariajoneuvojen miehistöillä ja upseereilla sekä sivuaseena sotilaspoliiseilla ja erikoisjoukoilla.lähde?
Myös rajavartijat, tullivirkailijat  ja vanginvartijat saattavat kantaa pistoolia kurssin ja ampumatutkinnon suoritettuaan.lähde?
Pistoolin esiaste, kiinalainen kädessä pidettävä tykki.
Ranskalainen laivaston tarkkuuspistooli vuodelta 1849.
Kokoelma pistooleja. Kuvassa olevat aseet myötäpäivään vasemmasta yläkulmasta lähtien: Glock G22, Glock G21, Kimber Custom Raptor, Dan Wesson Commander, Smith & Wesson .357, Ruger Blackhawk .357, Ruger SP101, Sig Sauer P220 Combat.
ORP Podhalanin

| ORP Podhalanin |
| --- | --- |
 Podhalaninin pienoismalli

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  AG Vulcan Stettin
Laskettu vesille:  24. lokakuuta 1917
Palveluskäyttöön:  21. joulukuuta 1917 1924
Poistui palveluskäytöstä:  palveluksesta 1938
Tekniset tiedot
Uppouma:  330 t (suunniteltu) 381 t (max)
Pituus:  60,37 m (kokonaispituus) 60,20 m (vessiraja)
Leveys:  6,41 m
Syväys:  2,11 m (keula) 1,82 m (perä)
Koneteho:  5 700 shp (suunniteltu) 5 940 shp (max)
Nopeus:  26 solmua (suunniteltu) 26,6 solmua (max)
Aseistus
Aseistus:  2 x 75 mm tykkiä 2 x 450 mm torpedoputkea
ORP Podhalanin oli Puolan laivastolle Versailles'n rauhansopimuksen mukaisesti luovutettu Saksan keisarillisen laivaston torpedovene A-80, joka oli siten 1918 itsenäistyneen maan laivaston ensimmäisiä aluksia.
Valmistus

Alus valmistui 1917 rannikkotorpedoveneeksi AG Vulcanin telakalla Stettinissä silloisessa Saksassa nykyisen Puolan alueella. Alus siirrettiin 1919 Puolalle, joka nimesi sen ORP Góraliksi. Rahoitusvaikeuksien vuoksi alus saatiin huollettua ja palvelukseen vasta vuonna 1924. Sen nimi oli vaihtunut 1922 ORP Podhalaniniksi.
ORP Podhalanin poistettiin 1938 aktiivipalveluksesta, mutta se jatkoi palvelustaan erilaisissa tukitehtävissä. Aluksen kohtalosta Saksan hyökättyä Puolaan ei ole tietoa.
Pius V

| Pius V |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Antonio Ghislieri
Syntynyt: 17. tammikuuta 1504 Bosco, Milanon herttuakunta
Kuollut: 1. toukokuuta 1572 (68 vuotta) Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  7. tammikuuta 1566
Paavius päättyi:  1. toukokuuta 1572
Edeltäjä:  Pius IV
Seuraaja:  Gregorius XIII
 Nimikirjoitus
Pius V (suom. hurskas, 17. tammikuuta 1504 Bosco, Piemonte, Italia – 1. toukokuuta 1572), oikea italialainen nimi Antonio Ghislieri, myöhemmin Michele Ghislieri, oli dominikaani ja inkvisiittori, hän oli järjestyksessä 225. paavi 7. tammikuuta 1566 lähtien kuolemaansa saakka 1. toukokuuta 1572. Hän on Maltan ja Bosco Marengon suojeluspyhimys, jonka muistopäivää vietetään joko 30. huhtikuuta tai 5. toukokuuta. Paavi Klemens X julisti hänet autuaaksi 1. toukokuuta 1672 ja paavi Klemens XI pyhimykseksi 22. toukokuuta 1712. Hän julisti pyhän Tuomas Akvinolaisen kirkonopettajaksi, julkaisi roomalaisen katekismuksen sekä uudisti hetkipalveluksen ja messukirjan. Lepanton taistelun voitosta turkkilaisia vastaan hän lisäsi Loreton litaniaan pyynnön “kristittyjen auttaja” ja määräsi lokakuun ensimmäisen sunnuntain pyhän ruusukon juhlapäiväksi. Lisäksi hänen hallintoaikanaan asetettiin Trenton kirkolliskokouksen dekreetit voimaan. Muita Pius-nimisiä paaveja on yhteensä 12 vuonna 155 kuolleesta pyhästä paavi Pius I:stä välillä 2. maaliskuuta 1876 ja 9. lokakuuta 1958 eläneeseen paavi Pius XII:hin asti. Paavien väitetään käyttävän valkoista pukua Pius V:n esimerkin mukaisesti.
Roomalaiskatolisessa hetkipalveluksessa ja messussa Pius V:tä muistetaan seuraavalla latinankielisellä kollehtarukouksella:
“Oremus. Deus, qui, ad conteréndos Ecclésiæ tuæ hostes et ad divínum cultum reparándum, beátum Pium Pontíficem Máximum elígere dignátus es: fac nos ipsíus deféndi præsídiis et ita tuis inhærére obséquiis; ut, ómnium hóstium superátis insídiis, perpétua pace lætémur.”
Hän laati ainakin seuraavat paavilliset dokumentit:
Consueverunt Romani (17. syyskuuta 1569)
Regnans in Excelsis (5. maaliskuuta 1570)
Quo Primum (14. heinäkuuta 1570)
Exponi nobis nuper (25. heinäkuuta 1571)
Elämä

Pius V syntyi Antonio Ghislierinä köyhään perheeseen Pohjois-Italian Boscoon Alessandrian hiippakuntaan Lombardiaan 17. tammikuuta 1504. Toimittuaan paimenena 14-vuotiaaksi asti hän liittyi dominikaaneihin 1518 ja sai hyvän koulutuksen. Hän otti nimekseen Michele, ja hänet vihittiin papiksi 1528 Genoan hiippakunnassa. Hänen ensimmäinen tärkeä virkansa oli inkvisiittori, vuonna 1556 Pius IV nimitti hänet Sutrin ja Nepin piispaksi, 1557 kardinaaliksi ja 1558 suurinkvisiittoriksi. Ghislieri vastustelusta huolimatta hänet nimitettiin yksimielisesti paaviksi 7. tammikuuta 1566 paavi Pius IV:n kuoltua. Paavina hän toteutti Trenton kirkolliskokouksen dekreettejä, julkaisi roomalaisen katekismuksen, uudisti hetkipalveluksen ja messukirjan, nimitti Tuomas Akvinolaisen kirkonopettajaksi, perusti komission uudistamaan Vulgatan ja 1571 perusti kiellettyjen kirjojen luettelon. 5. maaliskuuta 1570 hän ekskommunikoi kuningatar Elisabet I:n paavillisella bullalla Regnans in Excelsis. Pius V:n hallintoaikana turkkilaiset päihitettiin Lepanton taistelussa 7. lokakuuta 1571, osittain paavin itsensä rukousten ansiosta, niin ainakin on väitetty, ja voiton kunniaksi hän määräsi lokakuun ensimmäisen sunnuntain ruusukon juhlapäiväksi ja lisäsi Loreton litaniaan pyynnön ”kristittyjen auttaja”. Paavi kuoli 68-vuotiaana vuonna 1572.
Galleria

Bartolomeo Litterini
Tuntematon tekijä
El Greco yksityiskohta
Pyhä Pius V:n vaakuna
Pyhä Pius V:n hauta Santa Maria Maggioressa, Roomassa, Italiassa
Mike Ploog

| Mike Ploog> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1942 (ikä 81–82) Minnesota, Yhdysvallat
Ammatti:  kuvakäsikirjoittaja ja sarjakuvapiirtäjä
Mike Ploog (s. 1942 Minnesota, Yhdysvallat) on kuvakäsikirjoittaja ja sarjakuvapiirtäjä, joka on tehnyt kuvasuunnitelmia elokuviin, piirtänyt Marvel Comicsin kauhusarjakuvia ja kuvittanut Joulupukin elämästä kertovan sadun. Hän on ollut mukana luomassa monia Marvelin kauhuteemaisista hahmoista, kuten Otuksen, Aaveajajan ja Ihmissuden yössä.
Suomennettuja teoksia

Ploog, Michael G. (kuv.): Ihmissusi yössä.  (Alkuperäistarinat ilmestyneet Marvel Spotlight- ja Werewolf by night -lehdissä 1972–73. Suomentanut Antti Poussa. Marvel -tuotantoa)  Tampere:  Egmont, 2010.  ISBN 978-952-233-333-9
DeMatteis, J. M. & Ploog, Mike: Matka käsittämättömään.  ((The road to Inconceivable, 2006.) Kirjoittanut J. M. DeMatteis. Kuvitus: Mike Ploog. Suomentanut Inka Parpola. Abadazad 1)  Helsinki:  Sanoma Magazines Finland, 2006.  ISBN 951-32-2193-8
Aiheesta muualla

Michael G. Ploog Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Salo, Juho: Abadazad: Matka käsittämättömään. Kvaak.fi.  24.10.2006. Arkistoitu 29.4.2013.
Sikiö, Jarkko: Ihmissusi yössä. Kvaak.fi.  19.6.2010. Arkistoitu 29.4.2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Puola 
Muut:  Europeana  IdRef
Pleuromutiliini

| Pleuromutiliini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [(1S,2R,3S,4S,6R,7R,8R,14R)-4-etenyyli-3-hydroksi-2,4,7,14-tetrametyyli-9-okso-6-trisyklo[5.4.3.01,8]tetradekanyyli]-2-hydroksiasetaatti
CAS-numero:  125-65-5
PubChem CID:  9886081
SMILES:  CC1CCC23CCC(=O)C2C1(C(CC(C(C3C)O)(C)C=C)OC(=O)CO)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C22H34O5
Moolimassa:  378,492 g/mol
Sulamispiste:  170-171 °C
Pleuromutiliini (C22H34O5) on diterpeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdisteellä on antibakteerisia ominaisuuksia ja eräitä sen johdannaisia käytetään antibiootteina.
Esiintyminen ja ominaisuudet

Pleuromutiliinia eristettiin ensimmäisen kerran vitinapalakista (Pleurotus mutilus) vuonna 1951 ja sitä esiintyy myös rikkajauhosienessä (Clitopilus passeckerianus) ja eräissä muissa jauhosienten suvun sienissä. Huoneenlämpötilassa pleuromutiliini on kiteistä ainetta. Se liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin, etyyliasetaattiin ja kloroformiin. Yhdiste on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky etanoliliuoksessa on +20. Pleuromutiliinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu bakteerien ribosomiin 50S-alayksikköön ja siten estää proteiinisynteesin. Yhdiste tehoaa erityisesti grampositiivisiin bakteereihin, mutta myös eräisiin gramnegatiivisiin bakteereihin.
Biosynteesi

Sienet muodostavat pleuromutiliinia lähtien farnesyylipyrofosfaatista. Farnesyylipyrofosfaatista muodostuu ensin geranyyligeranyylipyrofosfaattia, josta muodostuu syklisoivien, hydroksyloivien ja hapettavien entsyymien vaikutuksesta pleuromutiliinia yhdeksässä vaiheessa.
Podilsk

| Podilsk (Подільськ) Kotovsk (2016 saakka) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Podilsk
 Koordinaatit: 47.7341°N, 29.5426°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Odessan alue
Piiri:  Podilskin piiri
Väkiluku (2021):  39 662
 
 kotovsk-city.gov.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Podilsk (ukr. Подільськ; vuoteen 2016 saakka Kotovsk, ukr. Котовськ) on kaupunki Odessan alueella Etelä-Ukrainassa, 188 kilometriä aluekeskus Odessasta pohjoisluoteeseen. Podilsk on Podilskin piirin (224 163 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 39 662 (2021).
Podilskin rautatieasema.
Ukrainan lippumeri Podilskissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Podilsk Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Tšekki
Plongeur (1892)

| Plongeur |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Lissabonin laivastontelakka
Laskettu vesille:  1892
Poistui palveluskäytöstä:  1930
Tekniset tiedot
Uppouma:  100 t
Pituus:  22 m
Leveys:  3,5 m
Koneteho:  2-akselinen, 2 × sähkömoottoria
Nopeus:  6 solmua
Miehistöä:  6
Aseistus
Aseistus:  4 × Nordenfelt-torpedoputkea
Plongeur oli Portugalin laivaston vuonna 1892 vesillelaskettu sukellusvene.
Valmistus

Fontes Pereiro de Mellon suunnittelema sylinterimäinen alus laskettiin vesille 1892 Lissabonin laivastontelakalta. Alus sukelsi ja nousi pintaan painolastitankkien ja vaakatasossa olevien peräsimien avulla.
Palvelus

Alus poistettiin laivastoluettelosta vuonna 1910.
Platina(IV)

| Platina(IV)kloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13454-96-1
PubChem CID:  9884222 ja 129631026 26031, 9884222 ja 129631026
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  PtCl4
Moolimassa:  336,88
Ulkomuoto:  Punaruskea kiteinen aine
Sulamispiste:  370 °C (hajoaa)
Tiheys:  4,303 g/cm3
Liukoisuus veteen:  58,7 g/100ml (25 °C)
Platina(IV)kloridi eli platinatetrakloridi (PtCl4) on platina- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sille on käyttöä katalyyttinä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa platina(IV)kloridi on väriltään punaruskeaa kiteistä ainetta. Se liukenee jonkin verran veteen ja myös etanoliin ja dietyylieetteriin. Kiteet ovat hygroskooppisia eli sitovat vettä ja aine esiintyy usein kidevedellisenä yhdisteenä platina(IV)kloridipentahydraattina PtCl4·5H2O. Vesiliuoksessa yhdiste muodostaa dihydroksotetrakloroplatinaatti(IV)-ionin, joka on väriltään keltainen.
Kuumennettaessa yli 370–380 °C lämpötilaan yhdiste hajoaa platina(II)kloridiksi ja kloorikaasuksi. Edelleen kuumennettaessa muodostuu metallista platinaa.
Valmistus ja käyttö

Platina(IV)kloridia valmistetaan lämmittämällä heksakloroplatinahappoa kloorin läsnä ollessa 300–370 °C lämpötilaan.
Yhdistettä käytetään pääasiassa katalyyttinä. Lisäksi sitä voidaan käyttää platinalla pinnoittamiseen elektrolyyttisesti, analyyttisenä reagenssina ja mikroskopiassa.
Aiheesta muualla

Platina(IV)kloridin kansainvälinen kemikaalikortti
Mamprusit

Nalerigun mamprusipäällikkö kampanjoi vuonna 2018 perustetun Koillisalueen puolesta.
Mamprusit ovat gurilaista mamprulin kieltä puhuva kansa Ghanan koillisosassa sekä lähialueilla Togossa ja Burkina Fasossa. Pieniä ryhmiä asuu myös Norsunluurannikolla ja Malissa. Mampruseja on 150 000 henkeä.
Kansanperinteen mukaan mamprusit ovat saapuneet nykyiselle alueelleen koillisesta. He muodostivat 1400-luvulla samannimisen valtion, jonka keskuksena toimi Nalerigu.
Perinteisiä elinkeinoja ovat trooppinen kaskiviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, fonio, maissi, maapähkinä, pavut ja vihannekset. Käsityöammatteja ovat metallin käsittely, punonta ja savenvalanta. Monet käyvät ansiotöissä Ghanan eteläosan kaakaoviljelmillä.
Mamprusien kylät ovat pieniä. Savitiilistä rakennetut talot ovat pyöreitä ja usein kaksikerroksisia. Asuntoja ja talousrakennuksia ympäröi muuri ja piha on katettu tasakatolla. Perinteinen vaatetus on miehillä pitkä lyhythihainen paita, naisilla lanteiden ympärille kiedottu kangaskaistale. Ruokavalio koostuu puuroista, keitoista, kakkaroista, hedelmistä, vihanneksista, maidosta ja kalasta.
Perinteinen yhteiskunta perustuu suurperheiden muodostamiin kyläyhteisöihin, patrilineaarisiin sukuihin, ja ašanteilta omaksuttuun soturilaitokseen. Avioliitto on virilokaalinen, polygynia ja ostoavioliitto ovat yleisiä.
Suurin osa mampruseista harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluu esi-isien ja luonnonvoimien palvontaa sekä taikuutta. Osa on sunnimuslimeja tai protestantteja.
Man’yōgana

Man’yōgana on japanin kielessä ennen vanhaan käytetty kana-tavukirjoitusmerkistö, jossa kiinalaisia kirjoitusmerkkejä käytettiin kirjoittamaan japanin kielen tavuja foneettisesti.
Man’yōgana kehitettiin ensimmäisellä vuosituhannella. Kirjoitustaito oli tullut Kiinasta Japaniin 400-luvulla, ja aluksi Japanissa käytettiin kiinan kieltä kaikessa kirjallisessa kommunikaatiossa. Kun japanilaiset halusivat kirjoittaa omaa kieltään, he ottivat käyttöön kiinalaiset kirjoitusmerkit eli kanjit. Kiinan ja japanin kielten erilaisuuden vuoksi ne eivät kuitenkaan riittäneet esimerkiksi japanin kielen partikkelien ja taivutuspäätteiden merkitsemiseen. Japanilaiset alkoivatkin käyttää tiettyjä kanji-merkkejä foneettisesti ilmaisemaan samalla tavoin ääntyviä japanin kielen tavuja. Näitä merkkejä kutsutaan man’yōgana-merkeiksi.
Näin syntynyt sekamuotoinen kirjoitus osoittautui epäkäytännölliseksi, sillä lukija ei aina tiennyt, ilmaisiko merkki kanjin tapaan merkitystä vai man’yōgana-merkin tapaan äännettä. Sen vuoksi man’yōgana-merkeistä kehitettiin Heian-kaudella (794–1183) erillinen, puhtaasti foneettinen kana-tavukirjoitus. Sen jälkeen tämän tavukirjoituksen merkkejä yksinkertaistamalla kehitettiin erilliset hiragana- ja katakana-merkistöt.
Taulukon soluissa man’yōgana-merkit oikealla ja niistä osa erottamalla saadut katakana-merkit vasemmalla. Erotettu osa korostettuna punaisella.
Hiragana-merkkien (alinna) kehitys man’yōgana-merkeistä (ylinnä).
The Platters

The Platters on vuonna 1953 Los Angelesissa perustettu yhdysvaltalainen lauluyhtye. Yhtyeen perustaja oli aiemmin The Ink Spots -yhtyeessä laulanut Buck Ram, josta tuli nyt The Plattersin tuottaja, manageri, säveltäjä ja sovittaja. Yhtye teki kuusi singleä King-levymerkille ennen Mercury Recordsille tehtyjä menestyslevyjä. Yhtyeellä on ollut viisi Yhdysvaltain levylistan ykköslevytystä: The Great Pretender (1955), My Prayer (1956), He's Mine (1957), Twilight Time (1958) ja Smoke Gets in Your Eyes (1958). Singlemenestysten lisäksi yhtyeellä oli viisi Top 20 -listalle päässyttä LP-levyä. Se vieraili myös Euroopassa ja esimerkiksi kappaleesta Twilight Time on tehty eräänlainen varhainen musiikkivideo Roomassa. Lisäksi Smoke Gets in Your Eyes on äänitetty Pariisissa. Yhtye on nähty myös useissa elokuvissa ja se on valittu Rock and Roll Hall of Fameen.
Viimeinen yhtyeen nimen käyttöön oikeutettu alkuperäisjäsen Herb Reed kuoli 4. kesäkuuta 2012 Bostonissa. Hän esiintyi aina vuoteen 2012 saakka.
1950-luvun menestyslevyjen aikaan yhtyeessä lauloivat Reedin lisäksi ensimmäinen tenori Tony Williams, toinen tenori David Lynch, baritoni Paul Robi sekä sopraano Zola Taylor. Williams erosi vuonna 1961 ja hänen tilalleen tuli Sonny Turner. Samalla yhtyeen suosio alkoi hiipua. Vuonna 1966 Taylorin tilalle naislaulajaksi tuli Sandra Dawn ja Robin tilalle tuli Nater Nelson. Myöhemmissä kokoonpanoissa ovat laulaneet ainakin Sherman Jones, Harold Howard, Gene Williams, Lita Fonza ja ykköstenori Monroe Powell.