stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Julia Kykkänen

| Julia Kykkänen |
| --- | --- |
 Julia Kykkänen Seefeldin MM-kilpailuissa vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1994 (ikä 30) Lahti, Suomi
Mäkihyppääjä
Pituus:  168 cm
Seura:  Helsingin Mäkihyppääjät
Suksimerkki:  Sporten
Maailmancup
Kaudet:  2011–
Palkintokorokkeella:  2
Naisten Continental Cup
Kaudet:  2007–
Julia Kykkänen (s. 17. huhtikuuta 1994 Lahti) on suomalainen mäkihyppääjä. Kaudesta 2007–2008 lähtien hän on kilpaillut Suomen maajoukkueessa mäkihypyn Continental Cupissa ja maailmancupissa. Hän osallistui ensimmäisenä suomalaisena naisena mäkihypyn arvokilpailuihin kilpaillessaan nuorten MM-kisoissa vuonna 2008.
Kykkänen saavutti ensimmäiset Continental Cup -pisteensä joulukuussa 2007 Norjan Notoddenissa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan samalla paikkakunnalla kuudes joulukuussa 2010. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Lillehammerissa syyskuussa 2012. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Örnsköldvikissä maaliskuussa 2013.
Kykkänen sijoittui 14:nneksi kaikkien aikojen ensimmäisessä naisten maailmancupin kilpailussa Lillehammerissa joulukuussa 2011. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Tšaikovskissa 4. tammikuuta 2014. Palkintokorokkeelle Kykkänen on sijoittunut kaksi kertaa, molemmat kolmansia sijoja Hinzenbachista 2. helmikuuta 2014 ja Falunista 15. maaliskuuta 2014. Maailmancup-kauden 2013–2014 kokonaispisteissä hän oli yhdeksäs.
Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissa Liberecissä 2009 hän sijoittui 26. sijalle. Oslossa 2011 hän oli seitsemästoista ja Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 kymmenes. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli seitsemästoista ja Falunin MM-kilpailuissa 2015 23:s. Falunissa sekajoukkuemäessä hän hyppäsi yhdessä Susanna Forsströmin, Janne Ahosen ja Jarkko Määtän kanssa sijoittuen sijalle 10. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli 19:s ja Pyeongchangin 2018 olympialaisissa 23:s. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui kilpailusta. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui normaalimäessä 29:nneksi ja suurmäessä 21:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 27:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli suurmäessä 28:s, karsiutui normaalimäen kilpailusta ja oli sekajoukkuemäessä kuudes. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui suurmäessä 24:nneksi, normaalimäessä 33:nneksi, joukkuemäessä yhdeksänneksi ja sekajoukkuemäessä seitsemänneksi.
Kykkänen sai Predazzon Universiadeissa 2013 hopeaa sekajoukkuekilpailussa Sami Niemen kanssa.
Vuonna 2011 Kykkänen voitti kultaa Lapualla järjestetyissä kaikkien aikojen ensimmäisissä naisten SM-kisoissa.
Kykkänen edustaa Helsingin Mäkihyppääjiä ja aikaisemmin hän on edustanut KL SkiJumping Teamia, Lahden Hiihtoseuraa ja Ounasvaaran Hiihtoseuraa. Häntä valmentaa Toni Nieminen. Vuoteen 2018 asti häntä valmensi isänsä Kimmo Kykkänen, joka oli myös Suomen hiihtoliiton naisten mäkihyppyryhmän valmentaja.
Kykkänen aloitti mäkihypyn jo kolmevuotiaana. Mäkihypyn lisäksi hän on pelannut jalkapalloa FC Reippaan juniorijoukkueessa.
Menestys maailmancupissa

| Kausi | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11–12 | NOR 14 | GER 31 | GER 31 | ITA 15 | ITA 19 | AUT 32 | AUT 15 | SLO 32 | SLO 24 | JPN 25 | JPN 26 | JPN 38 | NOR 38 | - | - | - | - | - | 80 | 29. |
| 12–13 | NOR 22 | RUS 20 | RUS 17 | AUT 22 | GER   | GER   | GER   | GER   | JPN   | JPN   | JPN   | JPN   | SLO 36 | SLO   | NOR 27 | NOR   | - | - | 47 | 37. |
| 13–14 | NOR 39 | GER 35 | GER 13 | RUS 13 | RUS 10 | JPN 7 | JPN 19 | JPN 10 | JPN 6 | SLO   | SLO   | AUT 8 | AUT 3 | ROM 6 | ROM 12 | NOR 13 | SWE 3 | SLO 16 | 429 | 9. |
| 14–15 | NOR 24 | JPN 32 | JPN 15 | JPN 22 | GER   | GER   | AUT   | AUT   | ROM   | ROM   | SLO   | SLO   | NOR   | - | - | - | - | - |  |  |
Kykkäsen sijoitukset > Olympiakisat

Talviolympialaiset 2014, Sotši, Venäjä, sijoitus: 17.
Talviolympialaiset 2018, Pyeongchang, Etelä-Korea, normaalimäki, sijoitus: 23.
Talviolympialaiset 2022, Peking, Kiina, normaalimäki, sijoitus: 27.
Kykkäsen sijoitukset > MM-kilpailut

Nuorten MM-kilpailut 2008, Zakopane, Puola, sijoitus: 32.
Nuorten MM-kilpailut 2009, Stbske Pleso, Slovakia, sijoitus: 22.
Nuorten MM-kilpailut 2010, Hinterzarten, Saksa, sijoitus: 23.
Nuorten MM-kilpailut 2011, Otepää, Viro, sijoitus: 17.
Nuorten MM-kilpailut 2012, Erzurum, Turkki, sijoitus: 8.
MM-kilpailut 2009, Liberec, Tšekki, sijoitus: 26.
MM-kilpailut 2011, Oslo, Norja, sijoitus: 17.
MM-kilpailut 2013, Val di Fiemme, Italia, sijoitus: 10.
MM-kilpailut 2015, Falun, Ruotsi, sijoitus: 23., sekajoukkuemäessä 10.
MM-kilpailut 2017, Lahti, Suomi, sijoitus: 19., sekajoukkuemäessä 11.
MM-kilpailut 2019, Seefeld, Itävalta, karsiutui kilpailusta, sekajoukkuemäessä 11.
MM-kilpailut 2021, Oberstdorf, Saksa, suurmäessä 21., normaalimäessä 29., joukkuemäessä 9., sekajoukkuemäessä 9.
MM-kilpailut 2023, Planica, Slovenia, suurmäessä 28., karsiutui normaalimäestä, sekajoukkuemäessä 6.
MM-kilpailut 2025, Trondheim, Norja, suurmäessä 24., normaalimäessä 33., joukkuemäessä 9., sekajoukkuemäessä 7.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julia Kykkänen Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Gene Clark

Harold Eugene ”Gene” Clark (17. marraskuuta 1944 – 24. toukokuuta 1991) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän kuului The Byrds -yhtyeen perustajajäseniin 1960-luvulla.
Clark syntyi Missourissa toiseksi kolmestatoista lapsesta. Hän aloitti kitaransoiton yhdeksänvuotiaana ja soitteli jo pian Hank Williamsin, Elvis Presleyn ja Everly Brothersin melodioita. The Byrds sai alkunsa Clarkin muutettua Los Angelesiin ja tavattua siellä Roger McGuinnin. Clark oli mukana kirjoittamassa muun muassa hittejä ”Feel a Whole Lot Better”, ”Set You Free This Time”, ”Here Without You”, ”She Don’t Care About Time” ja ”Eight Miles High”.
Clark aloitti The Byrds -uransa jälkeen menestyksekkään soolouran. Hän kokeili uransa aikana muun muassa barokkipopin, newgrassin, country rockin ja vaihtoehtocountryn suuntauksia. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa oli Gene Clark with the Gosdin Brothers (1967), mutta tunnetuimmaksi ja suurimmaksi myyntimenestykseksi osoittautui So Rebellious a Lover vuonna 1987. Clarkin albumit White Light (1971) ja No Other (1974) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Clarkin viimeisiä vuosia varjostivat vakavat terveysongelmat. Hän kärsi alkoholismista, mahahaavoista, pitkäaikaisesta matkustamisen pelosta (joka oli haitannut häntä jo The Byrds -aikoina) ja mahdollisesta paniikkihäiriöstä. Clark ehti nähdä The Byrdsin pääsyn Rock and Roll Hall of Fameen tammikuussa 1991, mutta kuoli 24. toukokuuta vuotavaan mahahaavaan Sherman Oaksissa.
Diskografia > Studio levyt

Gene Clark with the Gosdin Brothers (1967)
The Fantastic Expedition of Dillard & Clark (1968)
Through the Morning Through the Night (1969)
White Light (1971)
Roadmaster (1973)
No Other (1974)
Two Sides to Every Story (1977)
McGuinn, Clark & Hillman (1979)
City (1980)
Firebyrd (1984)
So Rebellious a Lover (1987)
Diskografia > Live levyt

Silhouetted in Light (1992)
In Concert (2007)
Silverado '75: Live & Unreleased (2008)
Diskografia > Kokoelmat

Echoes (1991)
American Dreamer 1964–1974 (1993)
Flying High (1998)
Gypsy Angel (2001)
Under the Silvery Moon (2001)
Set You Free: Gene Clark in The Byrds 1964–1973 (2004)
Sarkoidoosi

| Sarkoidoosi |
| --- | --- |
 Keuhkoröntgenkuva, jossa nähdään sarkoidoosiin sopivaa solmukemaista kuviolisää keuhkoporttien alueella.
Ala:  Keuhkosairaudet
Oireet:  Yskä, hengenahdistus, rintakipu, väsymys, kuume
Esiintyvyys:  Vallitsevuus noin 2.8/10 000 (Suomi)
Kuolleisuus:  Hyvin harvinaista
Diagnosointi:  Keuhkoröntgenkuvaus, verikokeet, kudosnäytteen mikroskooppitutkimus
Ehkäisy:  Ei tunnettuja menetelmiä
Hoito:  Tulehduskipulääkkeet, prednisoloni
Luokitus
ICD-10:  D86.0
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Sarkoidoosi on granulomatoottinen tulehdussairaus, jota ilmenee monissa elimissä pääosin nuorilla aikuisilla.
Granuloomat ovat krooniseen tulehdukseen liittyviä pieniä tulehdussolukertymiä, jotka voivat sarkoidoosissa esiintyä lähes missä tahansa elimessä – tavallisinta tulehdus on keuhkoissa. Sarkoidoosi voi alkaa äkillisesti (akuutti sarkoidoosi) tai vähitellen ja olla vakaa tai etenevä (krooninen aktiivinen sarkoidoosi). Pääosa akuuteista tautimuodoista paranee ilman hoitoa noin 1–2 vuoden kuluessa, mutta joskus tauti kroonistuu.
Sarkoidoosin vallitsevuus Suomessa on noin 2.8/10 000. Taudin syyt ovat huonosti tunnetut – se ilmenee tavallisimmin 20–40 vuoden iässä. Tavallisimpiin oireisiin kuuluvat muun muassa yskä, hengenahdistus, kyhmyruusu, nivelturvotus, silmäoireet ja imusolmukkeiden kasvu. Yleisoireena esiintyy väsymystä, huonokuntoisuutta ja kuumetta. Sydän- ja neurosarkoidoosi voivat aiheuttaa vaikeitakin sydämen ja hermoston toimintahäiriöitä.
Sarkoidoosi diagnosoidaan muun muassa laajan kliinisen tutkimuksen, keuhkojen röntgenkuvauksen ja toimintakokeiden, laboratoriotutkimusten kuten verenkuvan, kalsiumin ja ACE-entsyymin määrityksen sekä kudosnäytteen mikroskooppitutkimuksen avulla. Sarkoidoosia hoidetaan pääasiassa tulehdusta lievittävillä ja immuunijärjestelmää lamaavilla lääkkeillä, kuten tulehduskipulääkkeillä ja kortikosteroideilla (prednisoloni), tai näiden ollessa riittämättömiä, lääkehoidossa voidaan käyttää metotreksaattia tai TNF-estäjiä (esim. infliksimabi).
Ominaisuudet > Rakenne

Granulomatoottinen tulehdus on krooninen tulehdusreaktio, jossa kudokseen kehittyy granuloomia eli muuntuneista makrofageista (epiteloidisolut), niiden yhteenliittymistä (jättisolut) ja näitä ympäröivistä lymfosyyteistä tai plasmasoluista muodostuvia solukertymiä. Ns. Langhans-tyyppisissä jättisoluissa yhteenliittyneiden solujen tumat sijaitsevat jättisolun reunoilla, kun taas vierasesinetyyppisissä jättisoluissa tumia on sattumanvaraisesti. Lymfosyytit erittävät sytokiineja, jotka ylläpitävät granuloomaa. Granuloomissa ei yleensä havaita nekroosia.
Ominaisuudet > Ajallinen kulku

Sarkoidoosin granulomatoottinen tulehdus voi kehittyä ja vaikeutua äkillisesti (akuutti sarkoidoosi) tai aiheuttaa oireita pitkäaikaisesti (krooninen aktiivinen sarkoidoosi). Krooninen aktiivinen tauti voi olla vakaa (stabiili) tai etenevä. Usein sarkoidoosi on myös niin inaktiivinen, että se on täysin oireeton. Yli 50 % sairastuneista paranee ilman hoitoa (spontaanisti) ja noin 15 %:lla potilaista tauti kroonistuu. Akuutissa sarkoidoosissa spontaani paraneminen tapahtuu noin 1–2 vuoden kuluessa.
Ominaisuudet > Sijainti

Sarkoidoosi ilmenee tavallisimmin keuhkoissa ja kuuluu siksi pääosin keuhkosairauksien erikoisalalle, mutta sarkoidoosia voi olla lähes kaikissa elimissä. Granulomatoottisen tulehduksen ja sen aiheuttamien muutosten sijainnin perusteella tautia kutsutaan esimerkiksi keuhko-, ylähengitystie-, neuro-, sydän-, silmä-, iho-, munuais- tai arpisarkoidoosiksi. Esimerkiksi noin 25 %:lla sarkoidoosipotilaista löydetään muutoksia sydämestä, kun sydämen kudokset tutkitaan tarkasti kuoleman jälkeen (patologisanatomisesti), mutta vain noin 2–5 %:lla tämä on havaittavissa kliinisesti oireiden ja löydösten perusteella. Munuaisten granulomatoottisia muutoksia on noin 20 %:lla sarkoidoosipotilaista, mutta merkittävä granulomatoottinen munuaistulehdus on harvinainen.
Granuloomat eivät sijaitse elimissä satunnaisesti. Esimerkiksi keuhkoissa granulomatoottinen tulehdus sijaitsee tavallisimmin imu- ja verisuonten, lohkorajojen sekä viskeraalisen eli elimen myötäisen keuhkopussin ympäristössä.
Esiintyvyys

Sarkoidoosin ilmaantuvuus on Suomessa noin 1.1/10 000 vuosittain ja vallitsevuus noin 2.8/10 000. Suomessa uusia tapauksia ilmenee vuosittain siis noin 600 ja sairastavia on noin 15000.
Syyt

Sarkoidoosin syyt ovat edelleen suhteellisen huonosti tunnetut. Sarkoidoosi ilmaantuu yleisimmin jo 20–40-vuotiaana, joten ainakaan ikääntymismuutosten merkitys ei näytä olevan suuri. Sarkoidoosi on hieman yleisempi naisilla. Perityillä geneettisillä teijöillä, kuten HLA-geenialueen rakenteella, näyttää olevan jonkin verran vaikutusta ainakin taudin ominaisuuksiin. Sarkoidoosin granulomatoottinen tulehdus voi saada lopulta alkunsa monien eri mikrobien ja bioaerosolien vaikutuksesta. Näissä olevat proteiinit tai polysakkaridit (antigeenit) tai jotkin muut tuntemattomat mekanismit aktivoivat soluvälitteisen immuunivasteen, kudosten makrofagit, auttaja-T-solut, B-solut ja plasmasolut, mikä laukaisee lopulta granuloomien muodostuksen ja niitä ylläpitävät prosessit.
Vaikutukset

Sarkoidoosin vaikutukset voivat olla laajuudeltaan ja vaikeudeltaan hyvin vaihtelevat ja riippuvat täysin granulomatoottisen tulehduksen vaikeusasteesta, taudinkulusta ja eritoten anatomisesta sijainnista. Tauti on varsin usein myös oireeton: noin 50 % tapauksista tunnistetaankin sivulöydöksenä keuhkoröntgenkuvasta. Akuutin ja kroonisen aktiivisen sarkoidoosin oirekuvassa on jonkin verran eroa. Paikallisten elinkohtaisten vaikutusten lisäksi sarkoidoosiin liittyy myös yleisoireita.
Vaikutukset > Akuutit ja krooniset oireet

Oireita voidaan luokitella taudinkulultaan akuutteihin, subakuutteihin ja kroonisiin oireisiin. Tyypilliseen akuutin sarkoidoosin oirekuvaan kuuluu yskä, hengenahdistus ja rintakipu, nivelturvotus ja -kipu, väsymys ja huonokuntoisuus, kuume sekä kyhmyruusu. Kroonisen aktiivisen sarkoidoosin vaikutukset painottuvat taas enemmän hengenahdistukseen ja yskään, papulaarisiin ihomuutoksiin, krooniseen silmän suonikalvoston tulehdukseen ja glaukoomaan, hyperkalsemiaan, nefrokalsinoosiin ja munuaisten vajaatoimintaan, sydämen rytmi- ja johtumishäiriöihin, hypersplenismiin sekä neurologisiin oireisiin.
Vaikutukset > Yleiset vaikutukset

Minkä tahansa elimen sarkoidoosi voi yleisoireena aiheuttaa väsymystä, huonokuntoisuutta, lämmönnousua ja hyperkalsemiaa. Hyperkalsemia ja sen aiheuttama hyperkalsiuria johtuu granuloomien tuottamasta ylimääräisestä kalsitriolista.
Vaikutukset > Hengityselimistö

Keuhkosarkoidoosi aiheuttaa yskää (yli 30 %), hengenahdistusta (noin 20 %) ja rintakipua (noin 20 %) sekä keuhkofibroosia, hunajakennomuodostusta ja ilmarintaa, mutta keuhkomuutosten myötä vain harvoille kehittyy hengitysvajausta. Parenkyymimuutoksia aiheuttava keuhkosarkoidoosi näyttää lisäävän kuolleisuutta noin kolminkertaiseksi, tätä lievempi ei ollenkaan. Ylähengitysteiden sarkoidoosi aiheuttaa esimerkiksi nenän karstoittumista, tukkoisuutta, limaneritystä ja verenvuotoja sekä nielemisvaikeuksia ja äänen käheytymistä.
Vaikutukset > Iho

Ihosarkoidoosissa nähdään kyhmyruusua (lähes 20 %) ja muita makulopapulaarisia ihomuutoksia. Arpisarkoidoosi aiheuttaa vanhojen arpien punoitusta, tummenemista, kohoamista, turvotusta ja kipua.
Vaikutukset > Tuki- ja liikuntaelimistö

Nivelsarkoidoosi aiheuttaa nivelten turvotusta, punoitusta ja kipua. Luusto- ja lihasmuutokset ovat harvinaisia.
Vaikutukset > Silmät

Silmäsarkoidoosi taas lisää kuivasilmäisyyden, värikalvon ja suonikalvoston tulehduksen sekä glaukooman riskiä. Harvoin tauti aiheuttaa pitkäaikaista näön heikentymistä.
Vaikutukset > Sydän

Sydänsarkoidoosi aiheuttaa rintakipua, hengenahdistusta, rytmihäiriötuntemuksia, sydänlihaksen ja sydänpussin tulehdusta, sydänlihaksen arpeutumista, sydämen johtumis- ja rytmihäiriöitä, mitraaliläppävuotoa, vasemman kammion pullistumaa (aneurysma) ja näiden seurauksena joskus sydämen vajaatoiminnan. Sydänsarkoidoosipotilaiden kuolleisuus 5 vuoden kuluttua diagnoosista on noin 10 %.
Vaikutukset > Hermosto

Neurosarkoidoosin vaikutuksiin taas kuuluu perifeerinen kasvohermohalvaus, näköhermotulehdus, aseptinen meningiitti, monet psyykkiset ja kogniitiviset oireet, aivolisäkkeen ja hypotalamuksen hormonaalinen vajaatoiminta sekä ääreishermoston ohutsäieneuropatiat. Keskimäärin noin 65 % parantuu täysin neurosarkoidoosista.
Vaikutukset > Ruuansulatuselimistö

Sylkirauhasten lievä turvotus on varsin yleistä sarkoidoosissa. Maksan suurenemista eli hepatomegaliaa esiintyy joskus, mutta maksamuutokset ovat yleensä palautuvia.
Vaikutukset > Hematologiset elimet

Keuhkoporttien, kaulan ja solisalueiden imusolmukkeet ovat tavallisimmat sarkoidoosissa suurenevat imusolmukkeet, mutta sarkoidoosia voi olla muuallakin. Tämän lisäksi sarkoidoosissa havaitaan pernan suurenemista (splenomegalia) ja tähän liittyvää veren solujen vähentymistä (hypersplenismi) sekä hemolyyttistä anemiaa, luuytimen vaurioitumista ja tähän liittyvää yleistä verisolukatoa.
Vaikutukset > Virtsaelimet

Hyperkalsemia ja hyperkalsiuria voi aiheuttaa potilaalle nefrokalsinoosia ja tämän seurauksena munuaisten vajaatoiminnan. Munuaistaudeista tavataan myös interstitiaalinefriittiä ja granulomatoottista munuaistulehdusta. Hyperkalsiurian seurauksena munuais- ja virtsatiekiviä esiintyy noin 5–10 %:lla potilaista.
Ehkäisy

Sarkoidoosin ilmaantumista ehkäiseviä menetelmiä ei tunneta.
Toteaminen

Sarkoidoosin tunnistaminen ja varmistaminen on usein haastavaa, koska tauti on harvinainen ja voi usein oireiltaan muistuttaa kunkin elimen muita yleisempiä sairauksia. Kliiniset tutkimukset, keuhkojen röntgenkuvaus ja muut perustutkimukset voidaan tehdä perusterveydenhuollossa, mutta diagnoosin varmentaminen ja tarvittavat jatkotutkimukset tehdään tavallisesti erikoissairaanhoidossa. Diagnostiikassa sarkoidoosi pyritään erottamaan samankaltaisista sairauksista, kuten tuberkuloosista, reumasta, kollagenooseista, infektioista ja pahanlaatuisista kasvaimista (erityisesti lymfooma).
Toteaminen > Kliininen tutkimus

Sarkoidoosille tyypillinen ikä (20–40 vuotta) ja erityisesti akuutissa sarkoidoosissa äkillisesti alkaneet, vaikeahkot monen elimen oireet voivat herättää jo epäilyn. Ihon, silmien, arpien ja nivelten oireet sekä harvinainen kasvohermohalvaus voivat olla nähtävissä helposti jo ulkoisessa tarkastelussa (inspektio). Tunnustelemalla (palpaatio) potilaalta voidaan löytää sarkoidoosin aiheuttamia suurentuneita imusolmukkeita, erityisesti päänkääntäjälihaksen alueelta, sekä sylkirauhasten turvotusta. Kuuntelulöydökset ovat pääosin vähäiset: sarkoidoosin keuhkomuutokset aiheuttavat vain harvoin uloshengityksen vinkunoita ja rahinoita.
Toteaminen > Kuvantamistutkimukset

Sarkoidoosia epäiltäessä otetaan keuhkoröntgenkuva, jossa on muutoksia noin 90–95 %:lla sarkoidoosipotilaista. Sarkoidoosiin viittaavina löydöksinä kuvassa voidaan nähdä keuhkoportin imusolmukkeiden suurentumaa, keuhkoparenkyymin muutoksia ja keuhkofibroosia. Keuhkopussin nestekertymää nähdään alle 5 %:lla potilaista. Jos keuhkojen röntgenkuvassa ei ole poikkeavaa, mutta sarkoidoosia on perusteltua epäillä muiden tutkimusten perusteella, kannattaa keuhkoröntgenkuvaus toistaa kuukauden päästä.
Epävarmaksi jäävät keuhkoröntgenkuvan löydökset voidaan varmistaa HRCT-tutkimuksella eli ohutleikkeisellä tietokonekerroskuvauksella. Magneettikuvausta käytetään neuro- ja sydänsarkoidoosin arvioimisessa ja kaikukuvausta voidaan käyttää sydänsarkoidoosin selvittelyssä. Myös PET-tutkimuksesta voi olla epäselvässä tapauksessa hyötyä erityisesti kroonisen aktiivisen monielinsarkoidoosin ja sydän- ja neurosarkoidoosin selvittelyissä.
Toteaminen > Keuhkoputkien tähystys

Keuhkoputkien tähystys tehdään sarkoidoosiepäilyssä yleensä jo kudosnäytteen, bronkoalveolaarisen huuhtelunäytteen tai tuberkuloosin viljelynäytteen saamiseksi tai epäselvien hengitysoireiden selvittelemiseksi, mutta myös varsinaisista tähystyslöydöksistä voi olla hyötyä diagnostiikassa. Sarkoidoosissa tähystyksessä nähdään yleensä ärtyneet, punoittavat limakalvot, joissa hiussuonet ovat korostuneet.
Toteaminen > EKG-tutkimus

Sydänsarkoidoosi aiheuttaa noin 50 %:lla sydänsarkoidoosi-potilaista EKG-tutkimuksessa havaittavia sydämen sähköisen toiminnan muutoksia, kuten eteis-kammiokatkoksen tai kammiotakykardian. Samoja muutoksia voivat aiheuttaa kuitenkin myös monet muut syyt. Sydänsarkoidoosin varmentaminen perustuukin sydämen kuvantamiseen ja sydänlihasnäytteen histologiseen tutkimukseen.
Toteaminen > Laboratoriotutkimukset

Veren, virtsan, likvorin tai bronkoalveolaarisen huuhtelunäytteen kliiniskemialliset ja mikrobiologiset tutkimukset auttavat lähinnä muiden tautien poissulkemisessa, mutta joskus nähdään myös sarkoidoosiin suoraan sopivia muutoksia. Ensinnäkin, sarkoidoosissa veren valkosolujen ja verihiutaleiden määrä voi olla joskus alhainen ja veren sedimentaatio (lasko) voi olla kiihtynyttä. Neurosarkoidoosissa likvorin valkosolupitoisuus voi kääntäen olla lievästi kasvanut. Veressä ja virtsassa on joskus normaalia enemmän kalsiumia. Veren entsyymipitoisuuksista keuhkoista peräisin oleva ACE sekä maksasta peräisin olevat ALAT ja AFOS voivat suurentua tulehduksen seurauksena, ja neurosarkoidoosissa myös likvorin ACE- ja proteiinipitoisuus voivat olla koholla. Munuaismuutosten vuoksi veren kreatiniinin pitoisuudessa voi tapahtua kasvua. Bronkoalveolaarisen huuhtelunesteen, eli BAL-nesteen, kokonaissolumäärä, lymfosyyttimäärä, auttaja- ja estäjä-T-solujen suhde sekä proteiinipitoisuus lisääntyvät noin 80 %:lla potilaista taudin aktiivisessa vaiheessa.
Toteaminen > Hermoston toimintakokeet

Neurosarkoidoosin aiheuttama polyneuropatiaa ja myopatiaa voidaan mitata ENMG- eli hermolihastutkimuksessa. Ohutsäieneuropatia puolestaan on todettavissa QST-tutkimuksessa eli kvantitatiivisessa tuntotestauksessa.
Toteaminen > Kudosnäytteen histologinen tutkimus

Kun sarkoidoosidiagnoosia ei saada varmistetuksi muilla tutkimuksilla, sarkoidoosiksi epäillystä massasta otetaan tutkittavaksi kudosnäyte. Näyte pyritään ottamaan paikasta, josta näytteenotto on helpointa ja turvallisinta, esimerkiksi iholta tai keuhkoista keuhkoputkien tähystyksessä. Granulomatoottinen tulehdus on todettavissa näytteestä patologisessa laboratoriossa fiksaation, leikkaamisen ja värjäämisen jälkeen mikroskoopilla.
Hoito

Akuutti sarkoidoosi ei usein tarvitse hoitoa. Taudin sijainnista, etenemisestä ja aiheuttamista oireista riippuen lääkehoidossa käytetään kortikosteroideja tai toissijaisesti muita immuunijärjestelmää lamaavia lääkkeitä. Sarkoidoosin hoito kuuluu diagnoosin varmistamisen tavoin pääosin erikoissairaanhoitoon.
Hoito > Seuranta

Aktiivista sarkoidoosia seurataan aluksi noin 1–3 kuukauden välein, vähintään kliinisesti. Myös esimerkiksi PET-tutkimuksesta voi olla hyötyä hoidon tehon arvioimisessa etenkin kroonista aktiivista monielinsarkoidoosia sairastavalla potilaalla. Kun sarkoidoosi ei ole aiheuttanut oireita noin vuoteen, potilas voi siirtyä taas perusterveydenhuoltoon, jossa taudin uusiutumista epäiltäessä tehdään samat tutkimukset kuin diagnoosivaiheessa. Silmälääkärin tutkimus kannattaa tehdä ainakin kerran ja vuosittain aktiivisen taudin aikana silmäsarkoidoosin tunnistamiseksi. Keuhkojen toimintakokeista voi olla hyötyä hoitovasteen seurannassa: keuhkosarkoidoosi aiheuttaa pääosin restriktiota ja diffuusiokapasiteetin laskua, mutta joskus lisäksi obstruktiota.
Hoito > Lääkehoito

Akuutissa sarkoidoosissa oireita voidaan pyrkiä lievittämään tulehduskipulääkkeillä, mutta tauti paranee usein ilman hoitoa. Sydän-, neuro-, silmä-, munuais- ja ylähengitystiesarkoidoosia sekä oireilevaa tai etenevää keuhkosarkoidoosia hoidetaan aina kortikosteroidilla, esimerkiksi prednisolonilla suun kautta aloittamalla annoksella 30–40 mg kuukauden ajan ja vähentämällä annosta 3–4 kuukauden aikana tasolle 7.5–15 mg, ns. ylläpitoannokseen, jota jatketaan noin 12–18 kuukauteen saakka. Jos glukokortikoidihoito ei riitä tai onnistu, voidaan tulehdusta lievittävänä lääkehoitona käyttää esimerkiksi atsatiopriinia, metotreksaattia, siklosporiinia tai infliksimabia.