stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hishikawa Moronobu
Elämä ja ura

Moronobu oli paikallisesti arvostetun koruompelijan ja artesaanin poika. Hän syntyi Hodamuran kylässä nykyisen Kyonanin alueella Chiban prefektuurissa. Moronobu aloitti uransa ja opiskelunsa isänsä tekstiiliyrityksessä, kunnes muutti ensin Kiotoon ja sitten Edoon (nykyisin Tokio), missä hän opiskeli Tosa- ja Kanō-koulukuntien maalausta.
Moronobu opiskeli ukiyo-e-tyyliä ja puupiirrotekniikkaa todennäköisesti nykyisin Kanbunin mestariksi kutsutun varhaisen mestarin johdolla. Vaikka varsinkin länsimaissa Moronobu on usein mainittu ukiyo-e-tyylisuunnan perustajana, tyylisuunta oli ollut olemassa jo ennen häntä. Moronobu oli kuitenkin ensimmäinen nimeltä tunnettu puupiirrosten suunnittelija, jonka teoksissa aiemmat vaikutteet yhdistyivät valmiiksi ja korkeatasoiseksi, helposti tunnistettavaksi tyyliksi.
Moronobun varhaisimmat tunnetut signeeratut työt ovat kirjankuvituksia vuodelta 1672. 1670-luvun puolivälissä Moronobu oli jo arvostetuimpia puupiirroskuvien suunnittelijoita. Hänen tuotteliain kautensa oli 1680-luvulla. Hän lopetti työskentelyn 1680-luvun lopussa. Moronobun oppilaat Morofusa ja Moroshige suunnittelivat puupiirroskuvia 1700-luvun alkuvuosiin saakka.
Tyyli ja teokset

Suurin osa Moronobun tunnetuista töistä on kirjankuvituksia. Häneltä tunnetaan 100–150 kuvitettua kirjaa. Teosten tarkka määrä on epävarma, sillä osa puupiirroksista on signeeraamattomia. Aiemmin Moronobun kuvituksiksi arvioituja kirjoja on myöhemmin osoitettu muiden mestareiden töiksi. Useimmat säilyneistä kirjoista on purettu ja niiden sivuja on myyty itsenäisinä teoksina. Moronobulta tunnetaan vain harvoja alun perin itsenäisiksi teoksiksi suunnitetuja puupiirroksia. Nykypäivään on kuitenkin säilynyt myös   piirroksia ja maalauksia, joita ei ollut tarkoitettu painotöiksi.Vaikka Moronobu tunnetaan edolaisena taiteilijana, useimmat hänen kuvittamistaan kirjoista julkaistiin Kiotossa, missä hän oli opiskellut tosa-maalausta kuuluisan mestarin Kano Tan’yūn johdolla.
Moronobun työt kuvasivat 'leijuvaa maailmaa' eli Edon prostituoituja ja kabukiteattereiden näyttelijöitä. Hän oli ensimmäisiä ukiyo-e-kuvittajia, joka suunnitteli nimellä bijinga (’kauniiden naisten kuvat’) tunnettuja kuvia idealisoidun kauniista nuorista naisista. Kuvien kohteet olivat Edon Yoshiwaran ilotalokorttelin tunnettuja kurtisaaneja, jotka esiintyivät uusimman muodin mukaisissa vaatteissa ja kampauksissa. Muiden ukiyo-e-kuvittajien tavoin Monorobu suunnitteli myös eroottisia ja avoimen pornografisia shunga-kirjoja, joita tunnetaan noin 50 kappaletta.
Moronobun puupiirroksissa on taitavasti kuvattua intohimoa ja tunnetta. Hänen kuvaamassaan maailmassa ihmisten välistä vuorovaikutusta rajoitti tiukka sosiaalinen koodisto, jonka alla väreili kontrolloimaton seksuaalinen halu. Moronobu kuvasi töissään sekä heteroseksuaalisia että homoseksuaalisia suhteita. Hän oli erittäin taitava kankaiden ja tekstiilien kuvaaja, minkä on usein oletettu olevan seurausta hänen varhaisista opinnoistaan isänsä tekstiiliyrityksessä.
Moronobun varhaiset kuvat olivat nimellä sumizuri-e tunnettuja mustavalkoisia puupiirroksia. Jotkut hänen myöhemmistä kuvistaan väritettiin painamisen jälkeen käsin. Moronobun viiva oli harvinaisen eloisa ja hän saavutti nopeasti mainetta. Moronobun tyyli sai runsaasti jäljittelijöitä. Hän alkoikin saada kirjankuvitustöiden lisäksi yksityisiä tilauksia varakkailta asiakkailta, joille hän maalasi ja väritti käsin ukiyo-e-aiheita, esimerkiksi seinille ripustettavia kuvakääröjä (kakemono-e) ja pienempiä luettavaksi tarkoitettuja käärörullia (emakimono). Moronobu maalasi myös japanilaisten rakennusten kevyisiin paperiväliseiniin tarkoitettuja maalauksia.
Teoksia

”Nuori nainen ja alaston mies matolla”, arkki painetusta kirjasta, 1680, 26.1 × 37.8 cm, Rijksmuseum, Amsterdam.
”Katunäkymä Yoshiwarasta”, n. 1680, arkki painetusta kirjasta, 25.7 x 38.6 cm, Metropolitan Museum of Art, New York.
Bijin e-zukushi (’Kuvia kauniista naisista’), 1683, arkki painetusta kirjasta, 26.4 × 18.6 cm, Metropolitan Museum of Art, New York.
”Lady Ayame tuodaan Minamoto no Yorimasan luokse”, arkki painetusta kirjasta, 1685, 21.9 x 32.7 cm, Metropolitan Museum of Art, New York.
Esimerkki Moronobun maalauksesta. ”Näkymä Nakamuran kabuki-teatterista”, n. 1684–1704, 158 × 384 cm, Museum of Fine Arts, Boston.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hishikawa Moronobu Wikimedia Commonsissa
”Kaksi rakastajaa”, n. 1675–80, painokuva, 22.9 x 33.7 cm, Metropolitan Museum of Art, New York.
”Kaunotar katsoo taakseen”, 1600-luvun loppu, maalaus silkille, 63 × 31.2 cm, Tokion kansallismuseo, Tokio.
Seikkailu (vuoden 1960 elokuva)

| Seikkailu> L’avventura |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michelangelo Antonioni
Käsikirjoittaja:   Michelangelo Antonioni  Elio Bartolini  Tonino Guerra 
Tuottaja:  Cino Del Duca
Säveltäjä:  Giovanni Fusco
Kuvaaja:  Aldo Scavarda
Leikkaaja:  Eraldo Da Roma
Tuotantosuunnittelija:  Piero Poletto
Pääosat:   Monica Vitti  Gabriele Ferzetti  Lea Massari  Dominique Blanchar 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia  Ranska 
Tuotantoyhtiö:   Cino del Duca  Produzioni Cinematografiche Europee  Société Cinématographique Lyre 
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1960
Kesto:  alun perin 143 min, Suomessa 130 min
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seikkailu (L’avventura) on Michelangelo Antonionin ohjaama italialais-ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1960. Antonioni laati myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Elio Bartolinin ja Tonino Guerran kanssa. Kokeellinen ja perinteisiä dramaturgian sääntöjä rikkova elokuva sai osakseen vihellyskonsertin ja naurunremakan Cannesin elokuvajuhlien yleisöltä, mutta voitti kuitenkin tuomariston palkinnon ja oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Seikkailu on sittemmin vain noussut arvostuksessa ensimmäisenä osana Antonionin niin sanottua ”yksinäisyystrilogiaa”, jonka muut osat ovat Yö (La notte, 1961) ja Kuumetta (L’eclisse, 1962). Tarinassa purjehdusseurueen yksi jäsen, elokuvan siihenastinen päähenkilö Anna, katoaa mystisesti, ja häntä etsiessään Annan poikaystävä ja paras ystävätär lähenevät toisiaan.
Tuotanto

Elokuvan tuotantoryhmä joutui majoittumaan saarella, jossa ei ollut juoksevaa vettä eikä sähköä. Huono sää pakotti siirtämään monien ulkokuvien teon talveen. Lea Massari sai kuvauksissa sydänkohtauksen ja oli kaksi päivää tajuttomana. Tuotantoyhtiö meni konkurssiin eikä majoitus- ja cateringpalveluja ollut varaa maksaa.
Vastaanotto ja jälkimaine

Cannesin tuomaristopalkinnon ja Kultainen palmu -ehdokkuuden lisäksi Seikkailu sai kaksi Bafta-palkintoehdokkuutta (paras elokuva, paras naispääosa) ja British Film Instituten Sutherland-palkinnon. Monica Vitti sai monia palkintoja ja ehdokkuuksia roolistaan. The New York Timesin kriitikot valitsivat Seikkailun vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 50 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Elokuva oli aikansa yleisölle ja kriitikoille toivottoman pitkä, 143 minuuttia, ja tarinan kerrontaa hidastivat pitkät kohtaukset, jotka oli kuvattu niin sanotusti ”reaaliaikaisina” eli ilman tavanomaisia nopeutuksia ja aikasiirtymiä. Tässä Antonioni seurasi Roberto Rossellinin 1950-luvun alussa kehittämiä ilmaisukeinoja. Itse Seikkailun tarinassa tuntui sen sijaan olevan huomattavia ajallisia ja loogisia aukkoja tilanteiden ja henkilöhahmojen niukan pohjustuksen takia. Yleisö ei muun muassa ymmärtänyt, miksi päähenkilöt yhtäkkiä tuntuvat lakkaavan etsimästä Annaa.
Aiheesta muualla

Seikkailu (1960). KAVI – Kansallinen audiovisuaalinen instituutti. Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 8.5.2022.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:L'Avventura
Käännös suomeksi
Legendren liittofunktio

Legendren liittofunktiot ovat joukko funktioita, jotka tulevat usein vastaan erilaisissa fysiikan ja tekniikan sovelluksissa. Etenkin Laplacen yhtälön ratkaisussa pallokoordinaatistossa. Vaikka Legendren liittofunktiot voidaan lausua alkeisfunktioiden avulla, luonteensa vuoksi niitä pidetään usein erikoisfunktioina. Legendren liittofunktioista käytetään joskus myös nimitystä Legendren liittopolynomit tai assosioidut Legendren polynomit, vaikka vain osa liittofunktioista oikeastaan on polynomeja.
Legendren liittofunktiot  P_{n}^{m}(x) toteuttavat Legendren liittoyhtälön eli yleistetyn Legendren differentiaaliyhtälön
Yhtälössä esiintyvät parametrit  m ja  n ovat yleensä positiivisia kokonaislukuja ja niillä on ehto  n\leq m, jotta yhtälöllä olisi muu ratkaisu kuin  y(x)=0\,. Ensimmäiset Legendren liittofunktiot ovat
Liittofunktiot ovat polynomeja vain jos  m on parillinen. Erityisesti
P_{n}^{0}(x)=P_{n}(x),
mikä tekee Legendren polynomeista liittofunktioiden erikoistapauksen.
Vaikka kaikki liittofunktiot eivät ole polynomeja, niillä on ortogonaalisten polynomien ominaisuuksia. Esimerkiksi Legendren liittofunktioita tuottava Rodriguesin kaava on
tai helpommin niitä voi laskea rekursiokaavoilla
Ne ovat myös ortogonaalisia välillä  [-1,1] siten, että
ja liittofunktiot negatiivisilla  m:n arvoilla on helppo saada positiivisista vastaavista
Ortogonaalisten polynomien tapaan Legendren liittofunktiot muodostavat kantafunktiojoukon, jonka virittämässä kannassa voidaan esittää muita funktioita potenssisarjana. Legendren  m:nsien liittofunktioiden avulla lausuttuna mielivaltaista funktiota  f(x) vastaa sarjakehitelmä
missä kertoimet  c_{k} saadaan integraalista
Kuten Legendren polynomit, myös Legendren liittofunktiot voidaan lausua sijoituksella  x=\cos \theta . Tällöin ensimmäiset funktiot saavat muodot
Tämä esitysmuoto on erityisen tärkeä, sillä sen avulla päästään käsiksi monissa yhteyksissä tärkeisiin palloharmonisiin funktioihin.
Shūji Nakamura

| Shūji Nakamura> 中村修二 |
| --- | --- |
 Shūji Nakamura vuonna 2014
Henkilötiedot
Koko nimi:  中村修二
Syntynyt: 1954
Kansalaisuus:  Yhdysvaltain kansalainen, vuoteen 2005 saakka Japanin kansalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Kalifornian yliopisto, Santa Barbara
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  sininen LED
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (2014) Millennium-teknologiapalkinto
 Lähteet:  
Shūji Nakamura (jap. 中村修二, Nakamura Shūji, s. 22. toukokuuta 1954 Seto, Japani) on yhdysvaltalainen japanilaistaustainen fyysikko ja keksijä. Hän on professori Kalifornian yliopistossa, Santa Barbarassa. Nakamuralle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 2014 yhdessä Isamu Akasakin ja Hiroshi Amanon kanssa sinisen LED-valon keksimisestä.
Nakamura suoritti elektroniikkainsinöörin tutkinnon Tokushiman yliopistossa, Japanissa vuonna 1977, ja saavutti maisterin oppiarvon samasta aiheesta kaksi vuotta myöhemmin, minkä jälkeen hän meni töihin tokushimalaiseen Nichia Oy:hyn. Tohtorin tutkinnon Nakamura suoritti 1994.
Vuonna 2006 Nakamura palkittiin Millennium-teknologiapalkinnolla jatkuvasta työstään halvemman ja tehokkaamman valonlähteen keksimiseksi. Hänen kehittämilleen kirkkaille siniselle, vihreälle ja valkoiselle LED-valoille sekä siniselle laservalolle voidaan tulevaisuudessa löytää useita sovellusaloja esimerkiksi tiedonsiirrossa ja veden puhdistuksessa.
Musta torni III: Joutomaa

| Joutomaa> The Waste Lands |
| --- | --- |
 Uudistetun painoksen kansi (2003)
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Stephen King
Kansitaiteilija:  Steve Stone
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, kauhu
Julkaistu:  1991
Sivumäärä:  590
Suomennos
Suomentaja:  Kari Salminen
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1993
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  654
ISBN:  951-611-620-5
Sarja: Musta torni
Edeltävä:  Kolme korttia pakasta
Seuraava:  Velho
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Musta torni III: Joutomaa (engl. The Waste Lands: The Dark Tower III) on Stephen Kingin Musta torni -sarjan kolmas osa. Alkuperäinen teos julkaistiin vuonna 1991 ja suomeksi Joutomaa ilmestyi vuonna 1993.
Leroy Kemp

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Leroy Kemp. |  Leroy Kemp. |  Leroy Kemp. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten vapaapaini
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | México 1978 | 74 kg |  |
|  Kultaa | San Diego 1979 | 74 kg |  |
|  Kultaa | Edmonton 1982 | 74 kg |  |
|  Pronssia | Skopje 1981 | 74 kg |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | San Juan 1979 | 74 kg |  |
|  Kultaa | Caracas 1983 | 74 kg |  |
Leroy "Lee" P. Kemp Jr. (synt. Darnell Freeman, s. 24. joulukuuta 1956 Cleveland, Ohio) on aktiiviuransa lopettanut yhdysvaltalainen vapaapainija, maailmanmestari ja Pan-Amerikan kisojen voittaja.
74 kilogramman painoluokassa kilpaillut Kemp voitti painijanurallaan vapaapainissa kolme maailmanmestaruutta, MM-pronssin ja kaksi Pan-Amerikan kisojen kultamitalia. Yhdysvaltain boikotin takia hän ei voinut osallistua Moskovan vuoden 1980 kesäolympialaisiin.
Vuonna 2008 Kemp nimettiin kansainväliseen painin hall of fameen.
Shūkan Shōnen Jump

| Shūkan Shōnen Jump> 週刊少年ジャンプ |
| --- | --- |

Aihealue:  manga
Julkaisija:  Shūeisha
Levikki:  2 422 500
Perustettu:  1968
Kotimaa:  Japani
Kieli:  japani
Aiheesta muualla
OCLC
Shūkan Shōnen Jump (jap. 週刊少年ジャンプ, Shūkan Shōnen Janpu) on japanilainen Shūeishan julkaisema shōnen-mangalehti.
Lehti on parhaiten myyvä mangalehti (levikki 2 422 500 vuonna 2015).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shūkan Shōnen Jump Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Weekly Shōnen Jump
Käännös suomeksi
Laura Jurkka

Laura Jurkka vuonna 2012.
Laura Marjaana Jurkka (ent. Länsiö; s. 1. tammikuuta 1958 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on Jussi Jurkan ja Maikki Länsiön tytär.
Jurkka on laulava näyttelijä, harvoja naiskoomikoita Suomessa. Lisäksi hän on opiskellut klassista laulua ja pitää konsertteja kevyestä klassiseen. Hän pitää myös esiintymistaidon kursseja, luennoi kehonkielestä ja opettaa ilmaisutaitoa laulajille. Jurkka toimi vakinaisena näyttelijänä Seinäjoen kaupunginteatterissa vuodesta 2004 vuoteen 2011, jolloin joutui keskeyttämään uransa sydänoireiden vuoksi.
Valikoitu filmografia

Elämän suola TV2 1996–1998 – televisiosarja
Hyvien ihmisten kylä TV2 1993 – televisiosarja
Ihmeidentekijät MTV3 1996–1997 – televisiosarja
Uppo-Nalle (1991)
Hovimäki (2002) – televisiosarja
Kalteva torni (2006)
Tunnustukset

Näyttämötaiteen kultainen ansiomerkki (Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto), 2010
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laura Jurkka Wikimedia Commonsissa
Laura Jurkka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Haapanen, Irmeli: Laura Jurkka – iso, vaalea laulaja Turun Sanomat.  2.2.1998. Arkistoitu
Leon Salamislainen

Leon Salamislainen (m.kreik. Λέον ὁ Σαλαμινίος; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka mainitaan sekä Platonin Sokrateen puolustuspuheessa että Ksenofonin teoksessa Hellenika. Kyseessä saattaa olla sama henkilö, joka toimi ateenalaisena kenraalina peloponnesolaissodassa.
Leon Platonilla ja Ksenofonilla

Ksenofon kuvaa Hellenikassa kolmenkymmenen tyrannin, spartalaismielisen oligarkian, valtaa Ateenassa. Hänen mukaansa tyrannia määräsi hyvämaineisen Leon Salamislaisen kuolemaan, vaikka tämä ei ollut tehnyt mitään rikosta.
Platonin Sokrateen puolustuspuheessa Sokrates sanoo pelkäävänsä vääryyden tekemistä enemmän kuin kuolemaa. Tämän tueksi hän kertoo kahdesta tapauksesta, joissa hän otti henkilökohtaisen riskin ja syyllistyi kansalaistottelemattomuuteen Ateenan hallinnon edessä. Toinen tapauksista liittyi Leonin pidättämiseen. Tyrannia määräsi Sokrateen ja neljä muuta miestä pidättämään Leonin, jotta tämä tuomittaisiin kuolemaan; muut suostuivat, mutta Sokrates meni kotiinsa.
Näistä todistuksista voidaan päätellä, että Leon oli hyvämaineinen, mutta tuomittiin kuolemaan, ja tämä tuomio nähtiin yleisesti epäoikeudenmukaisena. Todistukset jättävät kuitenkin auki sen, kuka Leon oli.
Leon, kenraali?

Klassisen filologian tutkija W. James McCoy on tutkinut antiikin aikaisia lähteitä, jotka viittaavat demokratiaa kannattaneeseen ateenalaiseen peloponnesolaissodan aikaiseen kenraaliin nimeltä Leon. McCoy on ehdottanut, että tämä Leon saattaisi olla sama henkilö kuin Leon Salamislainen.
McCoyn mukaan Leon-niminen kenraali oli yksi Ateenan laivaston komentajista. Hän joutui spartalaisten vangiksi, mutta pääsi palaamaan ateenaan kunnioitettuna sotasankarina. McCoy ehdottaa, että tyrannialla olisi ollut motiivi surmauttaa tällainen kunnioitettu demokratiaa kannattanut henkilö, ja sotkea mahdollisimman monta ihmistä tapaukseen.
Sergei Mikajeljan

| Sergei Mikajeljan> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1992 (ikä 32) Gorno-Altaisk, Altain tasavalta, Venäjä
Uran tiedot
Pituus:  183 cm
Seura:  Ashcocq Cross-Country School
Laji:  maastohiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2010-
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 25. helmikuuta 2015 
Sergei Mikajeljan (arm. Սերգեյ Միքայելյան; s. 27. huhtikuuta 1992 Gorno-Altaisk, Altain tasavalta, Venäjä) on venäläissyntyinen armenialainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Ashcocq Cross-Country Schoolia.
Mikajeljan debytoi maastohiihdon maailmancupissa marraskuussa 2010 Rukalla sijoittuen perinteisen sprintissä sijalle 125. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2015 Rybinskin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijoittuen sijalle 20. Tuo on myös Mikajeljanin uran paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa.
Mikajeljan on kilpaillut kaksissa talviolympialaisissa vuonna 2010 Vancouverissa ja vuonna 2014 Sotšissa. Hänen paras sijoituksensa on vuoden 2014 kilpailuiden 45:s sija yhdistelmäkilpailusta. MM-kilpailuihin Mikajeljan on osallistunut neljästi, parhaana sijoituksena vuoden 2015 MM-kilpailuiden yhdistelmäkilpailun 45. sija Falunista.
Käännös suomeksi
Lilly Reich

Lilly Reich
Lilly Reich (16. kesäkuuta 1885 Berliini, Saksan keisarikunta – 14. joulukuuta 1947 Berliini, Saksa) oli saksalainen muotoilija. Hän teki yli kymmenen vuoden ajan läheistä yhteistyötä arkkitehti Ludwig Mies van der Rohen kanssa.
Reich muutti 23-vuotiaana Wieniin, jossa työskenteli Joseph Hoffmanin studiolla. Reich palasi Berliiniin vuonna 1911, ja seuraavana vuonna hän liittyi Deutscher Werkbundiin, joka oli saksalainen taiteilijayhteisö. Reich suunnitteli vielä samana vuonna työväenluokan esimerkkiasunnon, joka sai kehuja selkeydestä ja huonekalujen funktionalismista.
Reich avasi oman studionsa 1914. Hänen maineensa kasvoi 1910-luvulla, ja vuonna 1920 hänet valittiin ensimmäisenä naisena Deutscher Werkbundin johtokuntaan. Reich tapasi yhteisön tehtävissä myös Mies van der Rohen, jonka kanssa hän teki yhteistyötä 1925–1938. Reich oli mukana suunnittelemessa monia Miesin tunnetuimmista huonekaluista, kuten Barcelona-paviljonkiin valmistettua Barcelona-tuolia ja Brno-tuolia. Miesin noustua Bauhaus-koulun johtoon 1930 Reich liittyi koulun opettajiin. Hän opetti koulussa 1930-luvun loppupuolelle asti sisustusarkkitehtuuria ja huonekalusuunnittelua.
Vuonna 1939 Reich vieraili Yhdysvalloissa, mutta palasi pian Saksaan. Hänen studionsa pommitettiin 1943. Hän oli perustamassa epävirallisesti Deutscher Werkbundia uudestaan hieman ennen kuolemaansa 1947.
Shūkan Shōnen Magazine

| Shūkan Shōnen Magazine> 週刊少年マガジン |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  Shōnen
Julkaisija:  Kōdansha
Levikki:  1 156 059
Perustettu:  17. maaliskuuta 1959
Kotimaa:  Japani
Ilmestymistiheys:  viikoittain
Kieli:  japani
Aiheesta muualla
OCLC
shonenmagazine.com
Shūkan Shōnen Magazine (jap. 週刊少年マガジン, Shūkan Shōnen Magajin) on Japanissa viikoittain ilmestyvä shōnen-mangalehti, jota julkaisee Kōdansha. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin 17. maaliskuuta 1959.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shūkan Shōnen Magazine Wikimedia Commonsissa
Shūhei Fujisawa

| Shūhei Fujisawa> 藤沢 周平.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Tomeji Kosuge, 小菅留治
Syntynyt: 26. joulukuuta 1927
Kuollut: 26. tammikuuta 1997 (69 vuotta)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Shūhei Fujisawa (jap. 藤沢 周平, Fujisawa Shūhei, oik. Tomeji Kosuge, jap. 小菅留治, 26. joulukuuta 1927 – 26. tammikuuta 1997) oli japanilainen kirjailija. Fujisawa keskittyi historialliseen fiktioon, ja häneltä julkaistiin yli viisikymmentä teosta, sekä täysimittaisia romaaneja että novellikokoelmia. Ennen kirjailijanuraansa Fujisawa työskenteli toimittajana. Fujisawan tuotantoa on filmatisoitu sekä televisiosarjoiksi että elokuviksi. Viidestä hänen julkaisemastaan kirjasta on tehty elokuva, joista tunnetuin kokonaisuus on Yōji Yamadan ohjaama trilogia Samurai hämyisen illan (たそがれ清兵衛 Tasogare seibei) 2002, Kakushi ken: oni no tsume (隠し剣 鬼の爪, kirjaimellisesti "Kätketty terä: Onin kynsi") 2004 ja Bushi no ichibun (武士の一分, kirjaimellisesti "Soturin kunnia") 2006. Trilogian kahta jälkimmäistä osaa ei ole suomennettu.
Aiheesta muualla

Shūhei Fujisawa Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Shūkan Shōnen Sunday

| Shūkan Shōnen Sunday> 週刊少年サンデー |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  Sarjakuvalehti
Julkaisija:  Shōgakugan
ISSN:  ISSN 1236-2409
Levikki:  393 417 (2015)
Perustettu:  1959
Kotimaa:  Japani
Sivukoko:  176 x 256 mm
Ilmestymistiheys:  Kerran viikossa (keskiviikkoisin)
Kieli:  japani
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Shūkan Shōnen Sunday (jap. 週刊少年サンデー, Shūkan Shōnen Sandee) on japanissa vuodesta 1959 asti julkaistu nuorten poikien sarjakuvalehti. Lehdessä julkaistaan useita Shōnen-sarjakuvasarjoja.  Lehti ilmestyy nimestään huolimatta joka viikon keskiviikkona. Sitä julkaisee Shōgakugan. Lehden levikki on 393 417 (2015). Lehdessä julkaistuihin sarjoihin kuuluvat muun muassa Salapoliisi Conan, Inuyasha ja Ranma 1/2.
Aiheesta muualla

Anime News Network (englanniksi)
Shōnen Sundayn kotisivut (japaniksi)