stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vasili Pitšul

| Vasili Pitšul> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1961 Mariupol, Neuvostoliitto
Kuollut: 26. heinäkuuta 2015 (54 vuotta)
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1985–2015
Tunnetuimmat ohjaukset:  Pikku Veera (1988)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Vasili Vladimirovitš Pitšul (ven. Василий Владимирович Пичул, 15. kesäkuuta 1961 Mariupol, Neuvostoliitto – 26. heinäkuuta 2015) oli venäläinen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuin ohjauksensa on esikoisteos Pikku Veera (ven. Маленькая Вeра, Malenkaja Vera, 1988).
Pitšul valmistui ohjaajaksi vuonna 1983 VGIK:sta, jossa hän opiskeli Marlen Hutsijevin johdolla. Ura käynnistyi kaksi vuotta myöhemmin televisioelokuvalla Hotšu tebe skazat... (ven. Хочу тебе сказать…).
Neuvostokauden viimeisinä vuosina glasnostin hengessä syntynyt rohkea nuoruuskuvaus Pikku Veera nousi suureen suosioon kotimaassaan ja toi ohjaajalle kansainvälistä tunnettavuutta, sillä elokuva palkittiin muun muassa Venetsiassa ja Montrealissa.
Seuraava elokuva V gorode Sotši tjomnyje notši (ven. В городе Сочи тёмные ночи, 1990) oli mukana Cannesin elokuvajuhlilla. Pitšulin ura jatkui televisio- ja elokuvaohjauksilla hänen kuolemaansa, vuoteen 2015 saakka.
Tähtitöpörastas

| Tähtitöpörastas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Heteroxenicus
Laji::  stellatus
Kaksiosainen nimi
 Heteroxenicus stellatus  (Gould, 1868) 
Synonyymit
 Brachypteryx stellata 
Katso myös
   Tähtitöpörastas Wikispeciesissä   Tähtitöpörastas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tähtitöpörastas (Heteroxenicus stellatus) on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Tähtitöpörastasta tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Myanmarissa, Nepalissa ja Vietnamissa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, mutta se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vasili Perovski

Karl Brjullovin vuonna 1837 maalaama Vasili Perovskin muotokuva.
Vasili Aleksejevitš Perovski (ven. Василий Алексеевич Перовский, 20. helmikuuta (J: 9. helmikuuta) 1795 Potšep – 20. joulukuuta (J: 8. joulukuuta) 1857 Alupka) oli venäläinen kenraaliadjutantti ja ratsuväen kenraali.
Vasili Perovski oli venäläisen valtiomiehen Aleksei Razumovskin avioton lapsi. Valmistuttuaan Moskovan yliopistosta vuonna 1811 hän pääsi aliupseerina Venäjän keisarin seurueen palvelukseen. Borodinon taistelun jälkeen Perovski jäi ranskalaisten vangiksi. Turkin sodassa vuonna 1828 hän haavoittui vakavasti ja joutui jättämään asepalveluksen. Vuonna 1833 Perovski nimitettiin Orenburgin läänin sotilaskuvernööriksi. Vuonna 1839 hän teki epäonnistuneen sotaretken Hivan kaanikuntaa vastaan. Vuonna 1842 Perovski luopui tehtävistään, mutta palasi uudestaan Orenburgin sotilaskuvernöörin virkaan vuosiksi 1851–1857. Vuonna 1853 venäläiset valtasivat hänen johdollaan Ak-Metšetin linnoituksen, joka sai nimen Fort-Perovski (myöhemmin Perovsk, nykyään Qızılorda). Vuonna 1855 Perovski sai kreivin arvon.
Turia (M34)

| Turia |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Empresa Nacional Bazán, Cartagena
Kölinlasku:  20. heinäkuuta 1998
Laskettu vesille:  22. marraskuuta 1999
Palveluskäyttöön:  16. lokakuuta 2000
Tekniset tiedot
Uppouma:  550 t
Pituus:  54 m
Leveys:  10,7 m
Syväys:  2,2 m
Koneteho:  560 kW
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  41
Aseistus
Aseistus:  1 × Oerlikon 20 mm/85 GAM-B01 -ilmatorjuntatykki
Turia (runkonumero M34) on Espanjan laivaston vuonna 1999 vesillelaskettu Segura-luokan miinantorjunta-alus.
Valmistus

Alus tilattiin Empresa Nacional Bazánilta Cartagenasta, missä köli laskettiin 20. heinäkuuta 1998. Alus laskettiin vesille 22. marraskuuta 1999 ja valmistui 16. lokakuuta 2000.
Palvelus

Alus on palveluksessa.
Unhoped

| Unhoped> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2007–
Tyylilaji:  thrash Metal, death Metal
Kotipaikka:   Varkaus, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Jyri Luostarinen, laulu   Kalle Laanto, kitara   Aku Paasu, kitara   Jani Nupponen, basso   Mikko Huisko, rummut  
Entiset jäsenet:  Lauri Viertola, laulu (2007–2011))  Samu Parviainen, basso (2007–2019)) 
Levy-yhtiö:  Violent Journey Records, 2013–  
Aiheesta muualla
www.unhopedband.com/
Infobox OKNimi-testi OK: 
Unhoped on viisihenkinen death/thrash metal- yhtye Varkaudesta, joka perustettiin vuonna 2007.
Historia

Yhtye julkaisi 2010 syksyllä ensimmäisen EP:n nimeltä ”First Blood”, jonka he itse äänittivät omassa harjoitustilassaan.
Vuoden 2011 alussa bändi alkoi äänittämään ensimmäistä kokopitkää albumiaan Die Harder. Kesken levyn äänitysten bändi päätyi vaihtamaan laulajansa Jyri Luostariseen. Levy julkaistiin vuoden 2011 lopulla omakustanteena. Unhoped sai vuoden 2011 Finnish Metal Awards:eissa demo/omakustanne kategoriassa 7. sijan . Die Harder on saanut loistavia arvosteluja kriitikoilta, niin Suomesta, kuin ulkomailtakin   (ks. Lähteet). Arvosteluissa bändiä on kehuttu mm. genren lupaavimmaksi bändiksi.
Vuonna 2012 yhtye aloitti työstämään uutta materiaalia ja tuotoksena oli viiden kappaleen mittainen EP ”Nuclear Death”, joka julkaistaan Violent Journey Recordsin kautta 2013 keväällä toukokuun 24
2016 bändi julkaisi kokopitkän albumin Sonic Violence, meksikolaisen EBM recordsin kautta. 2019 Samu Parviainen lähti bändistä ja Jani Nupponen siirtyi bassoon samana vuonna.
Vuonna julkaistiin 2020 Total Fuckin Death-demo.
Jäsenet

Jyri Luostarinen – laulu (2011–)
Kalle Laanto – kitara
Aku Paasu – kitara
Jani Nupponen – basso
Mikko Huisko – rummut
Lauri Viertola – laulu (2007–2011)
Samu Parviainen - Basso (2007-2019)
Diskografia

Die Harder (2011,  omakustanne)
Sonic Violence (2016)
EP:t
First Blood EP (2010)
Nuclear Death (2013,  MCD, Violent Journey Records)
Total Fucking Death (2020)
Mökki Mayhem Pt.1 (2010)
Aiheesta muualla

Violent Journey Records (Arkistoitu – Internet Archive)
Yhtyeen virallinen Reverbnation- sivu
Upfield

| Upfield |
| --- | --- |
Perustettu:  2018
Kotipaikka:  Amsterdam, Alankomaat
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Tuotteet:  margariinit, levitteet
Emoyhtiö:  KKR
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Upfield on hollantilainen konserni, joka valmistaa margariineja ja levitteitä useilla merkeillä, kuten esimerkiksi Flora, Becel ja Crème Bonjour.
Upfield syntyi vuonna 2018, kun Unilever kertoi myyvänsä leviteliiketoimintansa pääomasijoittaja KKR:lle.
Tuotteita

Becel
Crème Bonjour
Flora
Lätta
Vedentausta

Vedentausta on yksi Kangasalan osa-alueista. Kuhmalahti, Tankojärvi ja Tervaniemenlahti sijaitsevat siellä.
Upeaherkkusieni

| Upeaherkkusieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Agaricaceae
Suku::  Herkkusienet Agaricus
Laji::  augustus
Kaksiosainen nimi
 Agaricus augustus  Fr. 
Katso myös
   Upeaherkkusieni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Upeaherkkusieni (Agaricus augustus) on herkkusienten (Agaricus) sukuun kuuluva erinomainen ruokasieni.
Sienen lakki on 8–20 senttimetriä leveä. Lakki on värilään oljenkeltainen ja siinä on ruskehtavia suomuja. Malto on valkoista ja murrettaessa kellertyvää, joskus punertuvaa. Heltat ovat vaaleat ja vanhemmiten tummuvat. Itiöpöly on mustanruskeaa. Jalka on 10–20 senttimetriä pitkä ja tukeva.  Rengas on suuri ja valkoinen. Sienen haju on mantelimainen ja maku miellyttävä. Upeaherkkusieni on erinomainen ruokasieni, mutta sitä ei tule kerätä saastuneilta paikoilta, tienvarsilta tai puistoista, koska se voi tällöin sisältää korkeita raskasmetallipitoisuuksia. Upeaherkkusieni kasvaa usein pihoilla ja puistoissa, mutta myös tammi- ja kuusimetsien karikkeella. Kasvuaika on syyskuusta lokakuuhun. Suomessa upeaherkkusientä tavataan harvinaisena Etelä-Suomessa. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Upeaherkkusienen lajinimi augustus on annettu keisari Augustuksen mukaan.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Upeaherkkusieni (Agaricus augustus)
Luontonetti: Upeaherkkusieni (Arkistoitu versio)
Valkovenäläinen

Valkovenäläinen voi tarkoittaa jotakin seuraavista:
valkovenäläiset, kansa
Valkovenäläinen, Reijo Mäen dekkari
valkovenäläinen, alkoholipitoinen juomasekoitus
Valo (urheilujärjestö)

| Valo, Valtakunnallinen liikunta- ja urheiluorganisaatio ry |
| --- | --- |

Perustettu:  2012
Lakkautettu:  2016
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valo, Valtakunnallinen liikunta- ja urheiluorganisaatio ry oli vuosina 2013–2016 toiminut Suomen Liikunnan ja Urheilun, Nuoren Suomen ja Suomen Kuntoliikuntaliiton vuonna 2012 perustama urheilujärjestö. Suuret liitot eivät aluksi liittyneet Valoon, koska muun muassa aluejärjestöjen asemasta ei päästy sopuun.
Yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Nuoren Suomen puheenjohtaja Petteri Kilpinen. Vuonna 2013 hänen seuraajakseen valittiin Kuntoliikuntaliiton Juha Rehula ja edelleen Timo Laitinen. Valon puheenjohtajaksi kaudelle 2014–2016 valittiin Risto Nieminen, joka toimi myös Olympiakomitean puheenjohtajana.
Valo ry:n varsinaisina jäseninä oli 88 jäsenjärjestöä. Näistä 57 oli valtakunnallista ja 15 alueellista jäsenjärjestöä sekä 16 kumppanuusjäsentä.
Huhtikuussa 2014 kerrottiin Valon ja Olympiakomitean yhdistävän operatiivisen toimintansa toimintansa ennen kesää 2014. Uuden organisaation johtoon tuli Valon pääsihteeri Teemu Japisson.
Valo sai vuonna 2015 liikuntajärjestöistä suurimman avustuksen veikkausvoittovaroista, yli 4,8 miljoonaa euroa.
Valo ja Olympiakomitea yhdistyivät uudeksi Olympiakomiteaksi, joka aloitti toimintansa 1.1.2017.
Valon puheenjohtajat

Petteri Kilpinen 2012
Juha Rehula 2013
Timo Laitinen 2013
Risto Nieminen 2013–2016
Valon pääsihteeri

Teemu Japisson 2012–2016
Valevilja

Kvinoa ei ole heinäkasvi kuten varsinaiset viljakasvit, joten se on valevilja. Sitä on käytetty viljan kaltaisena ravintokasvina noin 6000 vuotta.
Valevilja on muuhun heimoon kuin heinäkasveihin kuuluva viljelyskasvi, jonka siemeniä käytetään ravinnoksi viljan jyvien tapaan. Sellaisia ovat tattari, kvinoa ja amarantti. Valevilja ei ole heinäkasvi, joten se ei täytä viljan määritelmää, vaan täten on ns. pseudo- eli valevilja. Lisäksi viljellään myös ns. palkoviljoja, jotka ovat hernekasveja. Käsite "vilja" viitaakin lähinnä kasvin käyttöön ja viljelyyn viljanomaisesti.
Yleisiä valeviljoja

Meksikonrevonhäntä eli amarantti (Amaranthus hypochondriacus), kuuluu revonhäntäkasveihin
Chiasalvia eli chia (Salvia hispanica), kuuluu huulikukkaiskasveihin
Tattari eli viljatatar (Fagopyrum esculentum), kuuluu tatarkasveihin
Kukonharjat (Celosia), kuuluu revonhäntäkasveihin
Teksasinsavikka (Chenopodium berlandieri), kuuluu savikkakasveihin
Kvinoa (Chenopodium quinoa), kuuluu savikkakasveihin
Valeviljojen tuotanto

Taulukossa kahden merkittävimmän valeviljan tattarin ja kvinoan tuotanto vuosina 1961  ja 2010, 2011, 2012, 2013.
| Valevilja | Koko maailman tuotanto   (miljoonaa tonnia)> 2013 | Koko maailman tuotanto   (miljoonaa tonnia)> 2012 | Koko maailman tuotanto   (miljoonaa tonnia)> 2011 | Koko maailman tuotanto   (miljoonaa tonnia)> 2010 | Koko maailman tuotanto   (miljoonaa tonnia)> 1961 | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tattari | 2.5 | 2.3 | 2.3 | 1.4 | 2.5 | Tattaria käytetään yleisesti Euraasiassa sekä pienemmissä määrin Yhdysvalloissa ja Brasiliassa. Tavallisesti pannukakkujen, puurojen ja nuudeleiden valmistukseen. |
| Kvinoa | 0.10 | 0.08 | 0.08 | 0.08 | 0.03 | Kvinoaa on perinteisesti viljelty Andeilla, mutta sen viljely on viime vuosikymmeninä levinnyt eri puolille maailmaa. |
Union Station (Winnipeg)

Union Station on Winnipegin kaupungissa Manitoban provinssissa Kanadassa sijaitseva rautatieasema. Se on myös kaupungin ainoa henkilöliikenteen käytössä oleva asema.
Asema valmistui vuonna 1911, ja sen rakennuttivat Canadian Northern Railway, National Transcontinental Railway ja Grand Trunk Pacific Railway. Kaupungin keskustassa lähellä The Forksia sijaitsevan uusklassisen rakennuksen suunnittelijoina toimivat arkkitehdit olivat suunnitelleet myös New York Cityn Grand Central Terminalin.
Nykyisin VIA Rail Canada on Union Stationin ainoa henkilöliikennettä hoitava rautatieoperaattori. Toronton ja Vancouverin välillä liikennöivä VIA Railin pikajuna The Canadian pysähtyy asemalla. The Canadianista on vaihtoyhteys VIA Railin toiseen, Winnipegin ja Churchillin välillä liikennöivään Hudson Bay -henkilöjunaan.
Valo (Sakari Kukon albumi)

| Valo Sakari Kukko |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elokuu 2013
 Studio : E-studio, Helsinki
 Julkaistu: 2013
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: jazz, maailmanmusiikki
 Kesto: 61.07
 Levy-yhtiö: Rockadillo Records
Sakari Kukon muut julkaisut
| Soi kiitos 2009 | Valo 2013 | JouLumo 2017 |
Valo – Spirituals from Europe on vuonna 2013 julkaistu Sakari Kukon viides sooloalbumi, joka musiikillisesti on jatkoa hänen kolmelle edelliselle hengellisiä sävellyksiä sisältäneelle soololevylleen. Albumilla on mukana Valo-kvartetti -niminen osittain uusittu kokoonpano, jossa Samuli Mikkosen on korvannut pianistina Iro Haarla. Valo on tallennettu studiossa ilman päällekkäisäänityksiä. Suomalaisten sävellysten lisäksi se sisältää myös eurooppalaista materiaalia, josta osa on joululauluja.
Albumin kappaleita esitettiin ensimmäisen kerran konsertissa elokuussa 2014 Espoon tuomiokirkossa Urkuyö ja Aaria -festivaalilla.
Muusikot

Sakari Kukko – saksofoni
Iro Haarla – piano, harppu
Ulf Krokfors – kontrabasso
Mika Kallio – rummut
Kappaleet

Virsien numerot ovat vuoden 1938 virsikirjasta lukuun ottamatta virttä numero 373, joka on uudesta virsikirjasta vuodelta 1986.
Valo – 3.07  (säv. suomalainen kansansävelmä, virsi nro 28)
Seimi – 2.40  (säv. sveitsiläinen joululaulu, Ilmari Hannikainen)
Matkamiehen virsi – 2.40  (säv. Ilmari Hannikainen)
Kirkasta – 4.40  (säv. Heikki William Pöyhtäri, virsi nro 301)
Paimenet – 3.25  (itävaltalainen kansansävelmä)
Tuhansin kielin – 4.01  (säv. Armas Maasalo)
Oi Jumala – 6.05  (ranskalainen kansansävelmä, virsi nro 478)
Mikä silloin multa puuttuis – 3.47  (saksalainen kansansävelmä, virsi nro 333)
Rukoukset – 5.34  (säv. Armas Maasalo, virsi nro 373)
Hiljaa – 3.10  (säv. Ole Bull)
Sielu – 4.03  (säv. suomalainen kansansävelmä, virsi nro 623)
Riemu – 5.50  (säv. portugalilainen joululaulu, John Francis Wade)
Armo – 3.55  (säv. Martti Hela)
Elävää vettä – 3.49  (säv. suomalainen kansansävelmä, Sakari Kukko)
Kautta tyynen, vienon yön – 3.58  (säv. P. J. Hannikainen)
Autuus – 2.51  (kansansävelmä)
Tie taivaan – 4.45  (kansansävelmä)
UCWF

UCWF (Unlimited Class Wrestling Frederation), Marvel-universumin painiliiga supervoimaisille painijoille.
UCWF on Marvel-kustantamon luoma kuvitteellinen painiliiga, jossa supervoimaiset Marvel-universumin hahmot ottavat mittaa toisistaan kehässä. UCWF:n (eli (Unlimited Class Wrestling Frederationin) ensiesiintyminen tapahtui The Thing-lehden numerossa 28 (1985).
Historia

Ed Garner, UCWF:n luoja ja omistaja halusi päästä eroon tavallisten ihmisten kansoittamasta painista. Ensimmäistä kertaa Garner perusti sarjan supervoimaisille painijoille, jotta nämä voisivat koetella taitojaan kehässä. Minimivaatimus oli nostaa yhden tonnin verran painoja ja vastustaa toisten supervoimaisten painijoiden järjestämä kestävyyskoe.
Ensimmäinen erä painijoita hupeni pian kahteentoista jäseneen, mutta paljon enemmän odotti tilaisuutta saada kirjautua sisälle. Avajaisiltana Möykky paini D-Miestä vastaan (joka oli ainoa läheskään yhtä paljon nostanut painija karsinnoissa). Pian Möykky voitti D-Miehen ja nousi UCWF:n ensimmäiseksi mestariksi.
UCWF osoittautui jymymenestykseksi ja yhä kuuluisampia supervoimaisia hahmoja alkoi esiintyä kehässä. Möykky oli oikeutetusti liigan tähti ja paini lukuisia Marvel-universumin kuuluisuuksia vastaan - erään kerran itse Tuonpuoleista vastaan. UCWF lisäsi myöhemmin myös naisille avoimen sarjan, joka lopulta johti UCWF:n ensimmäiseen sukupuolivapaaseen taistoon, jossa Taistelukirves heitti haasteen Möykylle (häviten kuitenkin).
Möykky lähti myöhemmin UCWF:sta ja palasi Ihmenelosiin. Hänen lähtönsä aiheuttama hävikki katsojissa sai Garnerin tajuamaan miten suurin osa uusista kilpailijoista sai voimansa radioaktiivisen säteilyn tai kemiallisten myrkkyjen kautta. Garner sai selville myös, että mies nimeltään Power Broker oli laittomien voimanlisäysten takana. Kapteeni Amerikka ja Sharon Ventura kuitenkin saivat Brokerin oikeuden eteen.
UCWF toiminee edelleenkin ja jatkaa supervoimaisten painijoiden houkuttelua riveihinsä.
USS Mayflower (PY-1)

| USS Mayflower (PY-1) |
| --- | --- |
 USS Mayflower 

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J & G Thomson, Clydebank, Skotlanti
Kölinlasku:  maaliskuu 1898
Laskettu vesille:  1896
Palveluskäyttöön:  1898
Loppuvaihe:  myyty 1.kesäkuuta 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 733 t
Pituus:  82,21 m
Leveys:  10.97 m
Syväys:  11.53 m
Koneteho:  15 500 ihp
Nopeus:  17 solmua
Aseistus
Aseistus:  6 × 6 naulan tykkiä
USS Mayflower (runkonumero PY-1) (Myöhemmin Yhdysvaltain rannikkovartioston kutteri USCG Mayflower (WPG-183)) oli vuonna 1896 rakennettu Yhdysvaltain laivaston alus, joka oli samalla Yhdysvaltain presidentin jahtina. Se oli toinen Yhdysvaltain laivastossa nimeä kantanut alus.
Valmistus

Alus tilattiin J. and G. Thompsonilta Clydebankistä Skotlannista. Alus laskettiin vesille 1896 ja valmistui 1898. Yhdysvaltain laivasto osti aluksen Ogden Goeletilta ja se otettiin palvelukseen 24. toukokuuta 1898, jolloin sen ensimmäisenä päällikkönä oli kommodori M. R. S. McKensie.
Palvelus

Yhdysvaltain ja Espanjan välisen sodan uhatessa alus määrättiin amiraali William T. Sampsonin laivueeseen 20. huhtikuuta. Kaksi päivää myöhemmin Yhdysvallat lähetti laivueen saartamaan Havannaa. Matkalla se valtasi espanjalaisen kuunarin Santiago Apostolin sekä joukon kalastusaluksia ja rannikkoaluksia. Aluksen miehistö tarkasti 11. toukokuuta brittiläisen kauppa-aluksen Mayflowerin ja lähetti sen edelleen saarronmurtajana Yhdysvaltoihin.
Espanjan laivasto lähetti 14. toukokuuta Alfonson sekä kaksi tykkivenettä murtamaan saartoa, jolloin Mayflower pakotti tykkitulella espanjalaisalukset palaamaan satamaan ja Morron linnakkeen tykkien suojiin. Sodan lopun alus vartioi Santiago de Cuban ja Cienfuegosin satamia.
Alkuvuodesta 1899 jahti lähti New Yorkiin, jossa se poistettiin palveluksesta 2. helmikuuta. Se muutettiin erityistehtäviin Puerto Ricoon lähettämistä varten. Alus palasi palvelukseen 15. kesäkuuta 1900 päällikkönään kommodori Duncan Kennedy. Alus sijoitettiin San Juaniin, jossa se oli Puerto Ricossa hallituksen päämajana valittaessa saaren ensimmäinen amerikkalainen kuvernööri Charles H. Allen. Vuonna 1902 alus oli kahdesti amiraali George Deweyn lippulaivana. Aluksen ollessa marraskuussa 1903 Panaman edustalla siitä tehtiin kontra-amiraali Joseph Coghlanin lippulaiva Panaman itsenäistymiseen johtaneen vallankumouksen alettua. Kesällä 1904 Mayflower matkasi Eurooppaan ja syksyllä se kuljetti sotaministeri William Howard Taftia tarkastuskierroksella Länsi-Intian saaristossa. Alus poistettiin palveluksesta 1. marraskuuta New Yorkissa, kun se muutettiin presidentin jahdiksi.
Palvelus > Presidentin jahtina

Mayflower palasi palvelukseen presidentin jahtina 25. kesäkuuta 1905 päällikkönään kommodori Cameron McRae Winslow. Alus lähti heti palvelukseenoton jälkeen Oyster Bayhin Long Islandille New Yorkiin valmistautuakseen rauhankokoukseen, jonka tehtävänä oli päättää Venäjän–Japanin sota. Presidentti Theodore Roosevelt toimi kokouksen isäntänä esitellen osapuolten edustajat toisilleen aluksen kannella 5. elokuuta. Alus oli käytössä koko neuvottelujen ajan. Neuvottelut johtivat lopulta Nobelin rauhanpalkinnon myöntämiseen Rooseveltille.
Vuonna 1906 Mayflower oli viestialuksena suojattaessa Yhdysvaltain etuja Santo Domingossa. Se oli presidenttien edustusjahtina aina vuoteen 1929, ja sillä järjestettiin useita diplomaattisia ja yhteiskunnallisia tilaisuuksia. Vieraiden joukossa oli myös kuninkaallisia eri puolilta maailmaa sekä lukuisia julkisuuden henkilöitä.
Presidentti Herbert Hoover lopetti Mayflowerin ylläpidon, joka maksoi talousongelmissa painivalle valtiolle 300 000 dollaria vuodessa. Alus poistettiin palveluksesta 22. maaliskuuta 1929. Se vaurioitui pahoin tulipalossa 24. tammikuuta 1931 ollessaan Philadelphian laivastontelakalla ankkurissa.
Yksityisessä omistuksessa

Frank P. Parishin edustaja Leo P. Coen osti 19. lokakuuta 1931 aluksen. Vuotta myöhemmin Henry J. Gerlow Inc. kunnostaessa alusta entiseen loistoonsa New Yorkissa oli Parishin myytävä jahtinsa ja paettava maasta syytteitä pakoon. Laivalle yritettiin löytää uutta omistajaa, siinä kuitenkaan onnistumatta.
Yhdysvaltain rannikkovartiosto

Yhdysvaltain liityttyä toiseen maailmansotaan War Shipping Administration lunasti 31. heinäkuuta 1942 aluksen wilmingtonilaiselta Broadfoot Iron Works Inc.:ltä nimeten sen Butteksi. Alus luovutettiin 6. syyskuuta 1943 Yhdysvaltain rannikkovartiostolle, joka otti sen palvelukseen 19. lokakuuta nimellä USCG Mayflower (WPE-183). Alus partioi Atlantin rannikolla etsien Saksan laivaston sukellusveneitä ja saattaen rannikkoliikennettä. Laiva toimi myös tutkaopetusaluksena Norfolkissa ja Bostonissa.
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1946 ja se myytiin 8. tammikuuta 1947 Baltimoressa Frank M. Shaw'lle hylkeenpyyntialukseksi. Aluksella syttyi tulipalo maaliskuun alussa Point Lookoutin edustalla sen ollessa hylkeenpyyntialueille Grönlannin ja Labradorin niemimaan välisille vesille. Alus joutui palaamaan Baltimoreen. Collins Distributors Inc. lunasti aluksen alkuvuodesta 1948 ja siihen asennettiin uudet kattilat New Yorkissa. Alus oli myös nimetty Panaman lipun alla purjehtivaksi Mallaksi. Alus varustettiin lopulta Genovassa Italiassa Välimeren rannikkoalukseksi. Lähdettyään vähin äänin Marseillesta alus saapui 3. syyskuuta Haifaan Palestiinassa kannellaan juutalaissiirtolaisia, joista useat olivat edellisenä kesänä Palestiinan rannikolta käännytetyn Exoduksen matkustajia.
Laiva palveli eri merillä ja nimellä aina vuoteen 1955 asti, jolloin se romutettiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
navsource.org: USS Mayflower
Naval Historical Center: USS Mayflower (Arkistoitu – Internet Archive)
presidentti Taft nousee Mayflowerille 14. lokakuuta 1912
Mayflower toisen maailmansodan aikana.
Adam Dyczkowski

Adam Dyczkowski vuonna 2018
Adam Feliks Dyczkowski (17. marraskuuta 1932 Kęty – 10. tammikuuta 2021) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Bolesław Kominek 24. kesäkuuta 1957, ja hänet nimitettiin Wrocławin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Altavan titulaaripiispaksi 19. syyskuuta 1978. Piispaksi konsekroinnin suoritti 25. marraskuuta Henryk Roman Gulbinowicz, jota avustivat Stefan Barela ja Wincenty Urban.
Dyczkowski sai 25. maaliskuuta 1992 nimityksen Legnican vihkipiispaksi ja 17. heinäkuuta 1993 Zielona Góra-Gorzówin piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 29. joulukuuta 2007.
Union Pacific Railroad

UP:n rataverkko
Union Pacific Railroad (AAR-lyhenne: UP) on Yhdysvaltojen laajin rautatieyhtiö. Yhtiön pääjohtaja on James R. Young. UP:n rataverkko kattaa keskisen ja läntisen osan Yhdysvalloista Tyynenvaltameren rannikolta Chicagoon ja New Orleansiin. Yhtiö on saavuttanut laajuutensa ostamalla muita rautatieyhtiötä kuten Southern Pacific, Missouri Pacific, Chicago and North Western, Western Pacific, Missouri-Kansas-Texas ja Denver and Rio Grande Western.
BNSF Railway on UP:n merkittävin kilpailija.
Historia

Union Pacific Railroad perustettiin 1. heinäkuuta 1862.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
UP:n kotisivut (englanniksi)
Länsituuli Denverin loistojuna, Suomen Kuvalehti, 15.01.1938, nro 2, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot