stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teppo Raikas

Väinö Teppo Raikas (alun perin Wäinö Teofilus Durchman, 9. lokakuuta 1883 Viipuri – 9. toukokuuta 1916) oli Suomen Kansallisteatterin näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Teppo Raikas syntyi Viipurissa 9.10.1883. Hänen vanhempansa olivat sahanhoitaja Anders Gerhard Durchman (1851–1917) ja hänen 1881 vihitty puolisonsa Anna Maria o.s. Wirman (s. 1857). Teppo Raikkaan veli Yrjö Raikas (1888–1962) oli 1930- ja 1940-luvuilla vaikuttanut kansallissosialistinen poliitikko.
Raikas pääsi ylioppilaaksi 1903 Viipurin klassillisesta lyseosta ja oli näyttelijänä Kansallisteatterissa vuodesta 1905 alkaen.
Raikas osallistui ensimmäisten kahden suomalaisen elokuvan filmaukseen: Salaviinanpolttajat (1907) ja Sylvi (1913). Käsikirjoituskilpailun pohjalta syntyneessä Salaviinanpolttajissa hän esitti viinanpolttajaa. Vuoden 1907 kevättalvella kuvattu ja 29. toukokuuta 1907 ensi-iltaan tullut Salaviinanpolttajat sai hyvän yleisönsuosion. Sylvissä Raikkaan roolihahmo oli arkkitehti nimeltä Viktor Hoving.
Vuonna 1911 Raikas ohjasi ensimmäisen elokuvaversion Minna Canthin Anna Liisasta ja käsikirjoitti elokuvan Hyökyaaltoja. Kummankin elokuvan nauhat olivat kuitenkin teknisesti liian heikkoja niiden saattamiseksi esityskuntoon, mutta samalla tavoin käsitelty Sylvi saatiin esityskuntoon. Siitä on nykypäiviin säilynyt noin 13 minuutin jakso.
Teppo Raikas oli perustamassa Suomen Näyttelijäliittoa. Perustamiskokouksessa 27. toukokuuta 1913 hän toimi puheenjohtajana ja hänet valittiin myös liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Martta Hannula

Martta Elisabeth Hannula (19. helmikuuta 1893 – 14. heinäkuuta 1972) oli suomalainen näyttelijä. Hannula oli lähtöisin Helsingistä ja naimisissa Arvo Alfred Liedon kanssa 1918–1937. Hän näytteli muun muassa Erkki Karun elokuvissa Nuori luotsi (1928) ja Tukkipojan morsian (1931).
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Hannes Närhi

Hannes Närhi
Hannes Närhi (8. heinäkuuta 1893 Kuopio – 3. helmikuuta 1943 Turku) oli suomalainen näyttelijä ja lavastaja.
Närhen vanhemmat olivat kanavankaitsija Taavetti Närhi ja Amanda Torpström. Närhi kävi neljä luokkaa lyseota ja oli sitten merillä ja työskenteli kirjaltajana. Hän oli näyttelijä-lavastajana Tampereen teatterissa vuosina 1917–1920 ja Turun Teatterissa 1920–1943. Hän toimi myös Turun teatterin näyttämön koristemaalarina 1923–1943.
Närhi esiintyi myös elokuvissa. Tunnetuin hänen elokuvarooleistaan oli miespääosa Nyrki Tapiovaaran ohjaamassa elokuvassa Juha (1937). Hän esitti myös Kaapon roolia Jalmari Lahdensuon elokuvassa Pohjalaisia (1925), Kröönperin roolia Kalle Kaarnan elokuvassa Miekan terällä (1928) ja lappalaista Jantukka-tietäjää Teuvo Puron elokuvassa Noidan kirot (1927). Närhi teki itsemurhan 49 vuoden ikäisenä.
Pihlajalahti

Pihlajalahti on kylä Savonlinnan länsiosassa, entisen Säämingin kunnan alueella. Kylä sijaitsee Pihlajaveteen kuuluvan Pihlajalahden pohjukassa. Kylään on matkaa Kommersalmesta vesitse noin kymmenen kilometriä länteen.
Pihlajalahdessa on noin 250 asukasta, mutta kesäisin asukasmäärä kasvaa aina 2 000 henkeen. Maa- ja metsätalous on edelleen suurin toimeentulon antaja, mutta suuri osa asukkaista käy muualla töissä. Koulua ei kylällä enää ole, ja oppilaat menevät joko Kallislahteen tai Savonlinnaan kouluun. Kylän kyläkauppa lopetettiin vuosituhannen vaihteessa, mutta kylällä on edelleen kesäkioski. Pihlajalahdella on myös tanssilava. Kylällä sijaitsee myös vanha Ruotsin ja Venäjän aikainen raja sekä käräjäkivet, jotka ovat vieläkin tallessa.
Jaakko Leino

Jaakko Leino (s. 1971 Espoo) on suomalainen kielentutkija. Hän on Helsingin yliopiston suomen kielen professori.
Leino valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi ja filosofian maisteriksi vuonna 1997 sekä filosofian tohtoriksi vuonna 2003 Helsingin yliopistosta. Hän väitteli teoksella Antaa sen muuttua: suomen kielen permissiivirakenne ja sen kehitys. Hän on toiminut suomen kielen professorina Jyväskylän yliopistossa 2006–2007, Åbo Akademissa 2008–2009 ja Helsingin yliopistossa vuodesta 2011 alkaen.
Leino toimi vuosina 2015–2021 suomen kielen lautakunnan puheenjohtajana.
Yoro (Honduras)

| Yoro |
| --- | --- |
 Yoro
 Koordinaatit: 15.1363°N, 87.1275°W 
Valtio:  Honduras
Departementti:  Yoro
Kaupungiksi:  1852
Korkeus:  559 m
Väkiluku (2013)  ():  21 052
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yoro on kunta ja Hondurasin Yoron departementin aluekeskus maan pohjoisosassa. Kaupungin väkiluku oli 21 052 (VL2013).
Kaupungin aseman paikkakunta sai vuonna 1852. Espanjan kielen sana Yoro tarkoittaa ’keskellä sydäntä’; Yoro on siis Hondurasin sydänmaata.
Hakaniemen silta

| Hakaniemen silta |
| --- | --- |
 Silta kuvattuna itäpuolelta vuonna 2020.
Ajokaistoja:  2+2
Ylittää:  Siltavuorensalmen
Sijainti:  Helsinki
Ylläpitäjä:  Helsingin kaupunki
Siltatyyppi:  jännitetty laattapalkkisilta
Pisin jänneväli:  38 m
Pituus:  390 m
Leveys:  23 m
Avattu liikenteelle:  27. lokakuuta 1961
Suljettu:  20. toukokuuta 2024
Purettu:  kesä–syksy 2024
Koordinaatit:  60°10′38.4″N, 024°57′27.0″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Hakaniemen silta (vuosina 2016–2024 Hakaniemensilta, sittemmin myös vanha Hakaniemensilta) oli Helsingin kantakaupungissa sijainnut tieliikennesilta, joka johti Siltasaaresta Kruununhakaan Siltavuorensalmen yli. Sitä ennen Sörnäisten rantatien Helsingin keskustaan suuntautuva liikenne joutui kulkemaan Hakaniemenrannan ja Pitkänsillan kautta, mutta Hakaniemen sillan valmistuttua vuonna 1961 liikenne ohjattiin kulkemaan uutta siltaa pitkin Kruununhaan Pohjoisrantaan. Valtatiet 4 ja 7 viitoitettiin kulkemaan Hakaniemen sillan kautta.
Silta päätettiin purkaa huonon kuntonsa takia, ja sen itäpuolelle valmistui uusi silta, joka avattiin 20. toukokuuta 2024. Vanhan sillan purkaminen alkoi seuraavana päivänä. Purkutyöt valmistuivat syksyn 2024 aikana.
Sillan rakentaminen ja rakenne > Jännitetyt betonisillat

Hakaniemen silta oli varhaisia suomalaisia jännitettyjä siltoja. Jo 1800-luvun lopulla Yhdysvalloissa ja Keski-Euroopassa pyrittiin estämään hiushalkeamien syntyminen betonivalimotuotteisiin rakennetta puristavien terässauvojen avulla. Ranskalaisen Freyssinetin 1900-luvun alussa aloittama kehitystyö huipentui hänen suunnitelmiensa mukaisesti vuosina 1945–1946 rakennettuihin kuuteen siltaan. Kehitystyötä tehtiin myös Saksassa, Englannissa ja Belgiassa, seurauksena oli useita eri patentoituja menetelmiä. Suomessa jännitettyjä betonirakenteita kokeiltiin aluksi teollisuusrakennuksissa ja ensimmäinen Suomeen rakennettu jännitetty betonisilta on vuonna 1949 valmistunut Mullinkosken silta Vehkalahdella. Jännitettyjen siltojen rakentaminen vilkastui vasta vuoden 1958 jälkeen, kun esijännitettyjen betonirakenteiden normit ja teknilliset ohjeet valmistuivat. Hakaniemen sillassa oli käytetty saksalaista Dywidag-menetelmää, jolle on tyypillistä paksu jänneteräs ja yksikertainen ankkurointi. Sillan suunnittelija oli diplomi-insinööri Ali Sandström, joka on yksi jännittämistekniikan suomalaisista pioneereista Matti Janhusen, Aulis Sallisen, Pentti Kaistan ja Heimo Kakon ohella.
Sillan rakentaminen ja rakenne > Rakentaminen ja rakenne

Hakaniemen sillan rakentaminen alkoi vapun jälkeen vuonna 1960. Silta rakennettiin helpottamaan Helsingin keskustaan suuntautuvaa liikennettä. Pitkäsilta loi reitille pullonkaulan ja ruuhkautti koko Siltasaarenkadun. Kaupunginhallitus päätti vuonna 1958 uuden sillan nimeksi Sörnäisten silta. Vuonna 1961 ennen avajaisia kaupunginhallitus kuitenkin muutti päätöstään, ja nimeksi tuli lopulta Hakaniemen silta.
Sillassa oli kolme osaa: keskellä varsinainen vesistön ylittävä silta ja sen päissä maasillat, joista erityisesti Kruununhaan puoleisessa oli jyrkkä kaarre. Siltapaikka oli pohjaolosuhteiltaan vaihteleva ja haastava johtuen salmen rannoille ajetusta kiviä sisältävästä täyttömaasta. Maasillat perustettiin joko kallion varaan tai halkaisijaltaan 50-senttimetrisille Franki-paaluille; vesistösillan kohdalla voitiin käyttää puupaaluja, koska siinä kohtaa ei ollut kivitäyttöä.
Sillan pituus oli 390 metriä. Vesistösilta oli kolmijänteinen nelipalkkinen jatkuva laattapalkkisilta, jonka keskijänteen pituus oli 38 metriä ja sillan hyödyllinen leveys eli kaiteiden väli oli 23 metriä. Yhteensä siltaan käytettiin 12 000 kuutiota betonia. Kaikkien kolmen osasillan päällysrakenne oli jännitetty sekä pituus- että poikittaissuuntaan. Kunnallistekniset johdot ja putket ylittivät salmen vesistösillassa ja ne oli tuotu maahan siltaosien liitoskohdissa olleiden onttojen isojen suorakaiteen muotoisten pilareiden kautta. Sillan varsinaiset pilarit olivat pyöreitä niin sanottuja pendelipilareita, joiden päissä oli betoninen paksunnos suojaamassa teräsosia. Hakaniemen sillan pilareiden muoto ja sillan ulkonäkö yleensäkin herätti arvostelua, mutta sillan viereen myöhemmin rakennetun Merihaan betoniarkkitehtuuri mahdollisesti vaimensi sitä.
Sillan kannen vesieristys toteutettiin aluksi sivelemällä sillan kansilaatta bitumiliuoksella ja levittämällä asfaltti sen päälle suoraan. Myöhemmin vesieristys jouduttiin uusimaan perinteiseksi vesieristykseksi suojabetoneineen.
Professori Herman Ossian Hannelius oli rakennuttajan eli Helsingin kaupungin asiantuntijana siltasuunnitteluun liittyen. Sillan urakoi yhtymä, jonka muodostivat Sillanrakennus Oy, Teräsbetoni Oy, Oy Yleinen Insinööritoimisto sekä Oy Kreuto Ab, joka teki sillan paalutustyöt. Silta valmistui ja avattiin liikenteelle lokakuussa 1961. Se maksoi 516 miljoonaa markkaa eli vuoden 2021 rahassa 12,5 miljoonaa euroa.
Uusi silta

Entisen Hakaniemen sillan itäpuolelle on rakennettu uusi silta. Sen rakentaminen alkoi helmikuussa 2022, ja se avattiin liikenteelle 20. toukokuuta 2024. On laskettu, että sillan korjaaminen olisi tullut kalliimmaksi kuin uuden rakentaminen sen tilalle. 1960-luvulla erilaisten moottoritiesuunnitelmien lomassa rakennettu vanha silta ei myöskään vastannut nykynäkemystä kaupunkisuunnittelusta. Uuden sillan rakentaminen oli osa Kruunusillat-hankkeen liittyviä töitä. Vanhan sillan purku alkoi välittömästi uuden avauduttua ja purkutyöt valmistuivat kokonaisuudessaan syksyllä 2024.
Uusi silta on vanhaa matalampi ja yhdistyy Hakaniemenrantaan samassa tasossa, ja entiset suuret ramppirakenteet purettiin. Ajokaistoja on kaksi molempiin suuntiin. Yhdistyminen katuverkkoon toteutuu valo-ohjattuina liittyminä. Vapautuville alueille Hakaniemenrantaan tulee täydennysrakentamista ja uutta julkista rantaa. Veneiden uusi alikulkukorkeus on 4,7 metriä. Kaupunkikuvallisista syistä sillasta on rakennettu niin kevytrakenteinen, ettei se tarvitse yläpuolista tuentaa, eikä se täten nouse esiin ympäristöstään.
Uudelta sillalta pääsee pohjoisen suunnasta Kruununhaan Siltavuorenrantaan. Vanha silta vietti pohjois–eteläsuunnassa vain Pohjoisrantaan, eikä Siltavuorenrantaan päässyt kääntymään. Siltavuorenranta on tarkoitus rakentaa uudelleen ja siirtää etelämmäksi lähemmäs asuintaloja. Sillan molemmissa päissä on kevyen liikenteen alikulut, jotta rantareitti pysyy yhtenäisenä. Ajoradan molemmilla puolilla on jalkakäytävä ja pyörätie.
Kuvia

Hakaniemen sillan avajaiset 27. lokakuuta 1961.
Hakaniemen silta kuvattuna Kruununhaasta päin. Taustalla Merihaka.
Vanha Hakaniemen silta ja uusi rakenteilla kesäkuussa 2023.
Sillan purkutöitä 10. kesäkuuta 2024.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hakaniemen silta Wikimedia Commonsissa
Uuden sillan luonnos (pdf). 3.8.2021. Helsingin kaupunkiympäristö.
Hakaniemen sillan rakennustyöt 13. lokakuuta 1961.
Hakaniemen sillan alapuolisia rakenteita.
Uusi Hakaniemensilta avajaispäivänään.
Kasmir Uusitupa

Kasmir Uusitupa (s. 1995)lähde? on suomalainen viulisti. Hän aloitti kuusivuotiaana opiskelun Itä-Helsingin musiikkiopistossa. Sibelius-Akatemiassa hän sai opetusta professori Kaija Saariketulta vuosina 2008–2017. Syksyllä 2016 hän lähti Pariisin konservatorioon, jossa hän sai vaihto-opiskelijana opetusta Olivier Charlierilta. Antti Tikkanen on myös toiminut opettajana.
Hän on osallistunut Hagai Shahamin, Serguei Azizianin, Aaron Rosandin ja Pavel Vernikovin vetämille mestarikursseille.
Uusitupa on ollut solistina useissa orkestereissa ja soittanut Borea-kvartetin jäsenenä. Hän on osallistunut useisiin viulukilpailuihin, kuten Sibelius-viulukilpailuun ja Kuopion viulukilpailuun. Jälkimmäisessä hän eteni finalistiksi keväällä 2015. Hän pääsi tällöin Sibelius-Akatemian sinfoniaorkesterin solistiksi. Hänen istrunmenttinsa on OP Ryhmän Taidesäätiön vuoden 1702 Antonio Stradivari -viulu "Iiriläinen". Uusitupa on myös tulkinnut kansanmusiikkia eri festivaaleilla ja osallistunut Kuhmon Kamarimusiikkiin.
Vuosina 2017-2021 Uusitupa toimi Kamarikesä-festivaalin taiteellisena johtajana yhdessä Tami Pohjolan, Riina Piirilän, Senja Rummukaisen ja Johannes Piirron kanssa.
B12-vitamiini

| --- | --- |


B12-vitamiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
 ?
Tunnisteet
CAS-numero: 68-19-9
ATC-koodi: B03BA01
PubChem CID: 16212801
DrugBank: DB00115
Kemialliset tiedot
Kaava: C63H88CoN14O14P 
Moolimassa: 1 355,365 g/mol
Fysikaaliset tiedot
Tiheys: 0,4–0,8 g/cm³
Sulamispiste: 300 °C 
Liukoisuus veteen: Liukoinen (noin 12,5 g/l)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: Nieltynä 50 % < 0,5 μg, 20 % 1 μg, ~1 % 500 μg; lihaspistoksena 100 % 3 µg, 93 % 40 µg, 15 % 1 000 µg
Proteiinisitoutuminen: 70–80 %
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 350–400 pv
Ekskreetio: Sappi ja vähemmässä määrin virtsa
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  C(US)
Reseptiluokitus:  itsehoitovalmiste (FI)  
Antotapa: Nieltynä; nenäsuihkeena; pistoksena lihakseen, ihon alle tai verenkiertoon
B12-vitamiinit ovat vitamiineja ja ryhmä substituoidun korriinirenkaan ja 5,6-dimetyylibentsimidatsolin ribonukleotidin muodostamia aineita, joissa renkaan keskelle on kuudesta kohtaa oktaedrisesti sitoutunut koboltti-ioni. Ioniin sitoutunut kuudes ryhmä eli ligandi vaihtelee ja kaikkia tämän rakenteen omaavia aineita sanotaan kobalamiineiksi, vaikka ne eivät toimisi vitamiineina. Eri kobalamiineja on luonnossa yli 20, joista osa ei kuitenkaan toimi eläimillä B12-vitamiinina tai ne imeytyvät huonosti. Syanokobalamiini on yleisin lisäravintoaineisiin lisätty B12-vitamiini, mutta sitä ei juuri ole luonnossa.
B12-vitamiinia esiintyy lähinnä eläinkunnan tuotteissa, ja sitä voi kertyä ylimäärin joidenkin eliöiden kudoksiin. Ihmisten B12-varastot kestävät noin 3–5 vuotta.
B12:tä tuottavat vain tietyt bakteerit ja arkeonit aerobisesti tai anaerobisesti omiin tarpeisiinsa. Useimmat aitotumaiset, joihin myös ihmiset ja kaikki muut eläimet kuuluvat, eivät tuota B12:tä, mutta tarvitsevat sitä elääkseen. Poikkeuksena ovat tietyt levät, jotka muuntavat syanobakteerien tuottamaa pseudokobalamiinia paitsi itsellään myös eläimilläkin vitamiinitoimintoiseksi B12:ksi. Kasvit ja sienet eivät tarvitse tai tuota B12:tä. Nautojen ja monien muiden märehtijöiden pötsimikrobit tuottavat kylliksi B12:tä eläimen tarpeeseen, mutta mikrobisynteesi riippuu eläimen koboltin ravintosaannista.
Suositukset ja saanti

Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkeviraston mukaan  B12-vitamiinin saannin pitäisi olla 2,4 mikrogrammaa vuorokaudessa.
Suomen valtion ravitsemusneuvottelukunnan mukaan yli 10-vuotiaiden päiväsaannin pitäisi olla 2 mikrogrammaa vuorokaudessa.
| Ikäryhmä (miehet ja naiset) |
| --- | --- |
< 6 kk: a
6–11 kk: 0,5
12–23 kk: 0,6
2–5 v: 0,8
6–9 v: 1,3
> 10 v: 2
Raskaana olevat: 2
Imettävät: 2,6
a: Äidinmaito tai äidinmaidonkorvike tyydyttää alle 6 kk ikäisten ravinnetarpeet.
B12-vitamiinin imeytyminen elimistöön heikkenee ihmisen ikääntyessä etenkin 60 ikävuoden jälkeen.
Vuonna 2017 tarkasteltiin FinRavinto-tutkimukseen osallistuneiden 18–74-vuotiaiden suomalaisten ravitsemusta. Tuolloin miehet saivat "B12-vitamiinia" keskimäärin 6,6 mikrogrammaa vuorokaudessa (µg/vrk) ja 0,7 µg per ruoasta ravintoenergiana saatu megajoule (µg/MJ). Naisilla nämä arvot olivat 4,9 µg/vrk ja 0,7 µg/MJ. Miehistä 100% sai B12-vitamiinia saantisuositusten mukaisesti ja 0% alle keskimääräisen tarpeen (eli alle 1,4 µg/vrk). Naisilla nämä osuudet olivat vastaavasti 100% ja 0% (eli alle 1,4 µg/vrk). "Keskimääräinen tarve" tyydyttää ravinnetarpeen puolella väestöstä, mutta sitä hieman alhaisempi saanti ei silti välttämättä johda oireilevaan puutostilaan.
Liikasaanti

Suomen valtion ravitsemusneuvottelukunta tai EFSA ei ole esittänyt enimmäissuosituksia B12-vitamiinin saannille. B12-vitamiinia voidaan pitää turvallisena aineena, sillä isoistakin annoksista saadut haittavaikutukset ovat hyvin harvinaisia. Ihmiset sietävät hyvin esimerkiksi nieltyjä 2 mg/vrk (2 000 µg/vrk) annoksia tai lihaspistoksena otettuja 1 mg/vrk annoksia syanokobalamiinia.
Syanokobalamiinin LD50 on hiirille yli 5 g/kg suun kautta ja 2 g/kg pistoksena vereen.
Puutos > Esiintyvyys

B12-vitamiinin puutos on erään arvion mukaan ehkä eniten terveydellisiä vaurioita Yhdysvaltain väestölle aiheuttava vitamiininpuutos. Kuusitoista prosenttia Yhdysvaltojen asukkaista kärsii siitä ja lähes 40 prosentin saanti on niin alhainen, että siitä saattaa aiheutua neurologisia oireita. Muiden maiden väestöissä jopa neljännes asukkaista saattaa kärsiä B12-vitamiinin puutteesta. B12-vitamiinin puutos jää usein diagnosoimatta.
Puutos > Syyt

Yleisin syy B12-puutokseen ovat imeytymishäiriöt. Mahalaukun sisäpinnan parietaalisolut tuottavat B12:n imeytymisessä tärkeää proteiinia, jota kutsutaan nimellä sisäinen tekijä. Yleisin syy puutokseen on siten atrofinen gastriitti eli surkastuttava mahalaukkutulehdus, jossa parietaalisoluja kuolee vaikkapa mahasyövän, mahan helikobakteeritartunnan tai autoimmuunisyiden takia. Sisäisen tekijän tuoton vähenemistä autoimmuunisyistä parietaalisolutuhon kautta kutsutaan nimellä pernisiöösi anemia. Mahalaukkutulehduksen eri muotoja ilmenee eritoten vanhuksilla. Lisäksi luonnon B12 on ravintoproteiineissa kiinni, joista se vapautuu maha- eli suolahapon ja eritoten hapon aktivoiman pepsiini-entsyymin avulla. Parietaalisolut tuottavat suolahappoa. Siten niiden tuho vaikeuttaa imeytymistä myös tältä osin, mutta mahan suolahapottomuutta (aklorhydriaa) tai vähäistä suolahappoisuutta (hypoklorhydriaa) aiheuttavat muutkin tekijät, jotka altistavat siten B12-puutokselle – eräs tekijä on kilpirauhasen vajaatoiminta.
Mahalaukun kirurginen osittaispoisto voi johtaa puutokseen. Oireet alkavat noin 4 vuoden jälkeen poistosta. Koko mahan poisto johtaa aina puutokseen. Leikkaus voi johtaa myös raudanpuuteanemiaan, joka voi häiritä suurentuneita eli makrosyyttisiä punasoluja aiheuttavan B12-puutoksen toteamista, sillä raudanpuuteanemiassa solut ovat poikkeavan pieniä eli mikrosyyttisiä.
Eräs syy B12-puutokseen on sen alisaanti ruoasta. Kasviperäisissä ruuissa ei itsessään ole B12:tä, joten usean vuoden jatkunut vegaaniruokavalio suurella todennäköisyydellä johtaa puutokseen ilman B12-lisäravinteiden säännöllistä käyttöä. Puutosta voi ilmetä myös rintaruokinnassa olevalla vauvalla mikäli imettäjällä on lievä tai vakava B12-puutos.  B12-vitamiinin puutosta on tavattu myös muilla kasvissyöjillä.
Haiman tulehdus tai muu haimavika voi alentaa sen trypsiinin eritystä. Trypsiini pilkkoo muun muassa B12-muotoja sitovia tyypin 1 transkobalamiineja (TC1) ohutsuolessa. Keho tuottaa TC1:iä osana B12:n imeytymismekanismia, mutta hajotuksessa vapautuvat B12:t eivät kiinnity ohutsuolessa kyllin runsain määrin sisäisiin tekijöihin, jos TC1:iä alkaa kertyä suolistoon.
Imeytymistä voi estää myös ohutsuolitulehdus, ripuli tai loiset, kuten heisimadot. Loiset kilpailevat suoliston kanssa B12:n saannista.
Tietyt lääkkeet voivat aiheuttaa B12-puutosta. Pitkäaikaisen käyttötapansa takia näistä todennäköisimmin puutokselle altistavia ovat mahan happamuutta alentavat aineet kuten PPI-lääkkeet ja diabeteslääkkeinä käytetyt biguanidit kuten metformiini ja fenformiini. Metformiinin kaltaisten aineiden puutosta aiheuttava mekanismi on tuntematon. Toistuva altistus ilokaasulle (N2O) voi johtaa puutokseen. Syy on se, että N2O hapettaa metyylikobalamiinin koboltin hapetusasteelta Co(I) tilaan Co(III) metioniinisyntaasin katalysoiman reaktion aikana estäen reaktion.
Puutos > Oireet

B12-vitamiinin puutos voi johtaa hermoston rappeumasairauksiin, dementiaan, ahdistuneisuuteen, masennukseen, älylliseen kehitysvammaisuuteen ja muihin psykiatrisiin sairauksiin, anemiaan, sydän- ja verisuonisairauksiin, voimattomuuteen, huimaukseen, kouristuksiin, tasapainohäiriöihin, kaatumistapaturmiin, näköhäiriöihin sekä immuunijärjestelmän toimintavajaukseen ja ennenaikaiseen kuolemaan.
Puutoksessa ilmenee myös peruuttamattomia hermosto-oireita, joita ovat esimerkiksi ataksia, raajojen asentoaistin menetys, tunnottomuus ja muu kehoalueissa symmetrisesti etenevä parestesia. Symmetristä näön menetystä voi ilmetä myös, mutta harvoin. Hermo-oireet johtuvat myeliinin tuhosta eli demyelinaatiosta. Tuho alkaa usein ääreishermostosta eli käsistä ja jaloista, ja etenee hajanaisesti lopulta selkäytimeen. Pitkittyneessä puutoksessa oireita voi ilmetä myös keskushermostossa. Näitä ovat muun muassa unohtelu, masennus, ärtymys, psykoosi, dementia ja lopulta tappava autonomisen hermoston toiminnan pettäminen. B12-vitamiinin puutos saattaa oireilla myös pelkkänä psykoosina. Demyelinaatio liittyy B12:tä vaativan metyylimalonyyli-CoA-mutaasin vajaatoimintaan, joka on osa myeliinin tuottoa.
Puutos aiheuttaa myös megaloblastista anemiaa. Tämä ei aina silti ilmene ennen hermosto-oireita. Vakavaan anemiaan liittyviä oireita ovat esimerkiksi rintakivut, nopea hengästyminen, pystyasentoon liittyvä verenpaineen lasku eli ortostaattinen hypotensio, sekavuus ja väsymys. Myös sydämen vajaatoimintaan liittyvää nilkkojen turvotusta ja muita vastaavia oireita voi ilmetä. Lievää ummetusta tai ripulia ja virtsan tai ulosteen pidätysvaikeuksia voi ilmetä.