Vienankurkku
Maantieto > Vienankurkun piirteitä

Vienankurkku on luonteeltaan salmi, jonka kautta virtaa vettä Barentsinmereltä Vienanmerelle ja päinvastoin. Salmi on keskimäärin noin 50 metriä syvä. Se on syvempi läntisen rannikon lähellä ja matalimmillaan se on salmen pohjoisosassa, missä se on vain yli 40 metriä syvä. Salmen syvänteessä on kuitenkin 130 metriä syvää. Salmen pohja on pohjoisosissa varsin epätasainen. Siellä esiintyy merenpohjassa matalikkoja ja harjumaisia muodostumia. Vienankurkun muodostama kynnys estää tiheän ja suolaisen veden pääsyä Vienanmereen.
Salmessa vesi jäätyy talvella −1,9 °C, mikä johtuu meriveden suolaisuudesta. Suolapitoisuus on yleensä noin 29–30 promillea (‰). Vienanmeri on Atlantin valtamerta makeampaa, mutta Vienankurkussa sen vesi sekoittuu Barentsinmerestä tulevan veden kanssa. Salmessa ei kuitenkaan ole pysyvää jääpeitettä, vaan jääkansi hajoaa alituiseen ja osa jäästä ajelehtii Barentsinmerelle. Tämä johtuu vuorovedestä, joka tulee Vienanmereen pohjoisesta. Keväällä päällysvesi lämpenee Vienanmerellä ja sen lahdissa nopeasti, mutta ei kuitenkaan pohjoisosissa. Siellä veden lämpötilaan vaikuttaa Barentsinmeren matalat lämpötilat. On tavallista, että vesi on vain 7–8 °C lämmintä. Syksyllä vesi jäähtyy nopeasti ja alkaa marraskuun puolivälissä jäätymään lahdissa ja rannikolla. Kesän lämmittävä vaikutus ulottuu syvälle syksyn ja kevään sekoittumisen takia. Lämpötilakerrostuneisuuden lauettua tapahtuu kuitenkin vain osittainen vesikierto, jolloin päällysveden sekoittuminen ulottuu vain 30–45 metriin asti. Sen alapuolelle muodostuu halokliini eli suolaisuuden harppauskerros. Suolapitoisuus kasvaa äkisti syvyyden mukaan, mutta tämän jälkeen suolaisuus lisääntyy asteittain merenpohjalle asti. Vähäsuolainen vesi on suolaista vettä kevyempää, jolloin Barentsinmeren suolainen vesi ei pääse virtaamaan matalassa Vienankurkussa makeanveden alle. Tämä on syy, miksi edellä mainittua sekoittumista tapahdu helposti. Keväällä vesi lämpenee ensin 20 metriin asti ja kesällä lämmittävä vaikutus ulottuu 30–40 metriin asti.
Vallitsevat tuulet ja coriolis-ilmiön vaikutuksesta merivirrat kiertävät Vienanmerta vastapäivään. Vienankurkussa  poistuva merivirta seuraa itäistä rannikkoa käyden välillä Vienanlahdella ja Mezeninlahdella. Palaava merivirta seuraa läntistä Kuolan rannikkoa. Päällysveden virtaus on nopeaa ja se saavuttaa 2,5 metriä sekunnissa. Virtausta aiheuttavat kaksi muutakin seikkaa. Vienanmereen laskevat joet tuovat siihen vettä vuosittain 215 kuutiokilometriä, jonka pitää virrata ulos lahdesta. Tämä on yli 10 % Vienanmeren koko tilavuudesta. Vuorovesi on Vienanmeressä kohtalaisen voimakasta. Nousuveden aikaan Vienankurkun läpi virtaa runsaasti vettä, ja laskuveden aikana sitä virtaa sieltä ulos Atlantille. Vuositasolla sisäänvirtaus on noin 2 000 kuutiokilometriä ja ulosvirtaus 2 200 kuutiokilometriä. Vaikka salmen vedenalainen kynnys haittaa vedenvaihtoa, pystyvät merivirrat tuomaan Vienanmerelle uutta merellistä vettä noin kaksikolmasosaa sen 6 000 kuutiokilometrin tilavuudesta.
Vuoroveden aiheuttamat virtaukset ovat voimakkaita Vienanmeren pohjoisosissa Vierankurkussa ja Vorongassa. Vuoroveden tulo aiheuttaa aaltoja, jotka heijastuvat rannikoilta takaisin merelle. Vienankurkussa niiden on havaittu aiheuttavan seisovia aaltoja. Korkein vuorovesi on Vorongassa ja Mezeninlahdella, jossa se saavuttaa 7–10 metriä . Vienankurkussa se on matalampi mutta suurempi kuin kantalahden kolme metriä.