stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iina Kuustonen
Yksityiselämä

Muusikko Mikko Kuustonen on Iina Kuustosen isä. Myös Iina Kuustosen sisar Minka Kuustonen on näyttelijä. Kuustonen asui aiemmin avo­liitossa näyttelijä Kai Vaineen kanssa. Kuustonen oli kihloissa Sebastian Rejmanin kanssa ja heillä on syys­kuussa 2016 syntynyt poika ja helmikuussa 2019 syntynyt tytär. Kesäkuussa 2022 pari ilmoitti eroavansa. Iina ja Minka Kuustosen serkku on koomikko Sami Hedberg.
Liikuntatieteen laitosrakennus

| Liikuntatieteen laitosrakennus |
| --- | --- |

Sijainti:  Seminaarinmäki, Jyväskylä, Suomi
Koordinaatit:  62°14′05″N 25°43′43″E﻿ / ﻿62.234612°N 25.728696°E﻿ / 62.234612; 25.728696
Rakennustyyppi:  Rakennus
Suunnittelija:  Alvar Aalto
Valmistumisvuosi:  1971
Omistaja:  Suomen Yliopistokiinteistöt
Käyttäjä:  Jyväskylän yliopisto
 fiLiikuntatieteen laitosrakennus 
  
Liikuntatieteen laitosrakennus on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Kuvia

Rakennuksen ala-aula vuonna 1975.
Liikuntatieteellisen tiedekunnan laitosrakennus Keskussairaalantien suunnasta 1980-luvulla. Taustalla näkyvät (vas.) normaalikoulun ala-aste, F-rakennus ja yliopiston päärakennus.
Rakennus 1970-luvulla.
Vasemmassa reunassa Liikuntatieteellisen rakennus ja taustalla ovat urheiluhallit. Kuva vuodelta 1977.
Liikunnan rakennuksen sisääntulohalli vuonna 1983.
Rakennus vuonna 1996.
Kari Jalas

Kari Jaakko Juhani Jalas (s. 3. syyskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen valtiotieteen tohtori, joka on työskennellyt elinkeinoelämän johtotehtävissä.
Jalas opiskeli valtiotiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui lisensiaatiksi vuonna 1973 ja tohtoriksi 1982. Hän on työskennellyt muun muassa Suomen muoviteollisuusliiton johdossa vuosina 1975–1986, TKL:n (sittemmin TT:n) Brysselin edustuston päällikkönä 1986–1997 ja Keskuskauppakamarin toimitusjohtajana 1997–2010. Hän on myös hoitanut Helsingin yliopiston kansantaloustieteen professuuria osa-aikaisesti 1974–1977. Jalaksella on ollut myös lukuisia luottamustehtäviä, esimerkiksi arvonimilautakunnassa vuodesta 1997 alkaen ja Tapiolan hallintoneuvostossa 1997–2010. Hänelle on myönnetty kunniamerkkejä sekä kotimaasta (Keskuskauppakamarin kunniamerkki) että ulkomailta (Venäjän federaation sekä Viron kauppa- ja teollisuuskamarin kunniamerkki).
Kari Jalaksen isä oli professori Jaakko Jalas.
Toyota Motor Manufacturing Mississippi

| Toyota Motor Manufacturing Mississippi, Inc>  |
| --- | --- |

Perustettu:  2011
Avainhenkilöt:  Sean Suggs
Kotipaikka:  Blue Springs, Mississippi, Yhdysvallat
Toimiala:  autoteollisuus
Henkilöstö:  1 500
Omistaja:  Toyota
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Toyota Motor Manufacturing Mississippi, Inc. (TMMMS) on Toyotan autotehdas, joka sijaitsee Blue Springsissä, Mississippin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on yhtiön kahdeksas tehdas Pohjois-Amerikassa ja osa Toyota Motor Engineering & Manufacturing North Americaa.
Tehtaan oli alun perin tarkoitus valmistaa Toyota Highlanderia vuodesta 2010 alkaen, mutta sen valmistus sirrettiin Toyota Motor Manufacturing Indianalle. Tämän jälkeen tehtaan oli tarkoitus valmistaa Toyota Prius -mallia, kunnes yhtiö ilmoitti että tehtaalla tullaan valmistamaan Toyota Corollan Pohjois-Amerikan versiota. Ensimmäiset tehtaalla tuotetut autot valmistuivat syksyllä 2011.
Tehdas valmisti noin 1,2 miljoonaa 11. sukupolven Corollaa. 12. sukupolven valmistus alkoi 18. maaliskuuta 2019.
Mallit

Toyota Corolla (2011–)
Blue Springsissä valmistettu Corolla Tupelon automuseossa.
Rutakko

| Rutakko> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Sonkajärvi |
| --- | --- |

 sijainti 
Sijainti:  63°40.7′N, 027°31.3′E
Lääni:  Kuopion lääni
Maakunta:  Savo
Hallinnollinen keskus:  Rutakko
Perustettu:  1872
Liitetty:  1906
– liitoskunnat:  Sonkajärvi Rutakko
– syntynyt kunta:  Sonkajärvi
Pinta-ala:   km²
Väkiluku:  
  Laiton kunta. 
Rutakko oli nykyisen Sonkajärven alueella vuosina 1872–1906 toiminut laiton kunta. Paikallisesti tätä yhteenliittymää kutsuttiin ”Rutakon ruhtinaskunnaksi”.
Historia > Toive paikallishallinnosta

Vuonna 1854 perustettiin Rutakon rukoushuonekunta osaksi Iisalmen maaseurakuntaa. Rukoushuonekuntaan kuuluivat silloiset Rutakon, Kilpisaaren, Sonkajärven, Oinasjärven ja Petäjäjärven kylät. 556 seurakuntalaista anoi oman kappeliseurakunnan perustamista, mutta anomus hylättiin 1862.
Rutakkolaiset jatkoivat taistelua oman paikallishallinnon puolesta suunnittelemalla omaa itsenäistä seurakuntaa. Hanke raukesi 1866 saarnaajan muutettua pois paikkakunnalta.
Historia > Kunnallishallinto

Uuden mahdollisuuden omaan paikallishallintoon tarjosi vuoden 1865 kunnallisasetus. Siihen nojautuen perustettiin vuonna 1872 Rutakon kunta, vaikka Rutakko ei ollutkaan asetuksen edellyttämä kappeli- tai itsenäinen seurakunta. Perustettuun kuntaan liittyi kyliä myös rukoushuonekunnan ulkopuolelta.
Rutakon kunta toimi kunnallisasetusten mukaisesti. Se keräsi asukkailtaan veroja, järjesti kunnallishallinnon, perusti lainajyvästön ja kunnallisrahastoja kuten vaivaiskassa, äyrikassa, koiraverokassa, köyhäin lasten opetuskassa, Englannin ystäväin lahjarahasto, hätäapukassa, lainamakasiinin tili- ja manttaalikassa. Lisäksi perustettiin Sukevan (1887), Jyrkän (1888) ja Rutakon (1896) koulut sekä lainakirjasto.
Samaan aikaan rutakkolaiset talolliset osallistuivat kuitenkin Iisalmen maalaiskunnan kuntakokouksiin. Viimein 1900-luvulle tultaessa iisalmelaiset valittivat Rutakon omalaatuisen kunnan olemassaolosta valtiolle. Vuonna 1902 kuvernööri totesi Rutakon kunnan olevan laiton ja 34 vuotta toimittuaan kunta lakkautti itsensä 1906.
Historia > Sonkajärveksi

Anomus oman seurakunnan perustamisesta hyväksyttiin viimein 1897. Ilmeisesti oma-aloitteinen kunnallishallinto kuitenkin viivytti sen toiminnan aloittamista aina vuoteen 1921 saakka.
Kirjallisuutta

Nenola, Pirjo (toim.): Laittomasta lailliseksi. Sonkajärven kunnan satavuotishistoria.  Sonkajärvi:  Sonkajärven kunta, 2023.
Aiheesta muualla

Eero Sillanpää: Lyhyt Sonkajärven historia.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Vajrayana

Vajra ja kello, joita käytetään toisinaan vajrayana-buddhalaisuuden symboleina.
Vajrayāna (Tantrayāna, Mantrayāna)  (suomennettuna timanttipolku) on buddhalaisuuden kolmas pääsuuntaus. Vajrayānaa kutsutaan myös buddhalaiseksi tantraksi. Siinä missä pienellä polulla (hīnayāna) päämääränä on tulla arhatiksi, suurella polulla (mahāyāna) ja vajrayānassa päämäärä on tulla bodhisattvaksi. Vajrayanan ja mahayanan ero on ennemminkin menetelmissä kuin opeissa. Vajrayānassa keskeisessä asemassa on kokemuksen välittäminen opettajalta (lama) oppilaalle. Vajrayana-buddhalaisia on arviolta 6 000 000.
Tantrisen meditaation harjoittaja tavoittelee valaistumista meditoimalla ja ympäröimällä itsensä symboleilla, jotka vastaavat harjoittajan uskonnollisia tavoitteita ja siten auttavat harjoittajaa suuntaamaan mieltään kohti vajrayānalaisuuteen kuuluvia hyveitä kuten muun muassa myötätuntoisia ja altruistisia ajatuksia, viisautta, eettistä käytöstä ja kärsivällisyyttä. Tällaisia symboleita ovat esimerkiksi sekä buddhalaisuuteen liittyvät symbolit (kuten lootus) että buddhalaisia pyhimyksiä esittävät maalaukset ja patsaat. Tiibetiläiset uskovat, että tantrinen meditaatio on tehokkain tapa saavuttaa valaistuminen. Tantriset harjoitukset ovat peräisin 400–800-luvuilta. Myös mandalan käyttö meditaatiossa on yleistä.
Vajrayanan pääsuuntaukset

tiibetiläinen buddhalaisuus (esiintyy Tiibetissä, Bhutanissa, Pohjois-Intiassa (erityisesti Sikkimissä), Nepalissa, Lounais-Kiinassa, Mongoliassa sekä Venäjällä, erityisesti Kalmukian, Tuvan ja Burjatian alueella.)
Nyingma(pa) (vanhin koulukunta)
Kagyu(pa) (suullisen välityksen linja)
Sakya(pa)
Geluk(pa)
Jonang(pa) (pieni)
Shingon (esiintyy Japanissa)
Vajrayāna Tiibetissä

Tiibetin buddhalaisuus sisältää kaikki Intiassa alkunsa saaneet opetukset. Tiibetiläisten kääntäjien ja intialaisten mestarien ponnistelujen ansiosta koko buddhalaisten opetusten kokoelma saatiin käännetyksi sanskritista tiibetin kielelle. Tällä pohjalla buddhalaisuus kukoisti Tiibetissä 1900-luvun puoliväliin saakka. Tiibetin valtauksen jälkeen arviolta 100 000 vajrayana-buddhalaista päätyi pakolaisina pääsääntöisesti Intiaan.
Tiibetin kuningas Trisong Detsen kutsui 700-luvulla Tiibetiin kaksi buddhalaista mestaria: Guru Rinpochen (Padmasambhava) ja Shantarakshitan. Samanaikaisesti kuningas käännätti tärkeitä buddhalaisia kirjoituksia tiibetin kielelle. Tämä varhainen opetus- ja käännöstoiminta synnytti nyingma- eli ”vanhauskoisen” perinteen. Nyingma-perinteen opetukset perustuvat tämän varhaisen käännöskauden teksteihin.
Toinen käännöskausi tapahtui 1000-luvun puolivälissä, jolloin tarkistettiin aiempaa terminologiaa ja käännettiin uusia kirjoituksia. Perinteitä, jotka perustuvat tälle kaudelle, kutsutaan sarma- eli ”uusiksi” perinteiksi. Näistä tunnetuimmat ovat kagyu, sakya ja gelug. Kagyü-perinteen toi Tiibetiin Marpa Kääntäjä (1012–1097), joka painotti neljää erityistä opetusten välitystä, joiden alkuperä johtaa intialaiseen siddhaan Tilopaan ja muihin mahamudra-linjan intialaisiin mestareihin. Jetsunma (kunnianarvoisa nunna) Tenzin Palmo edustaa kagyu-linjaa. Hänet valittiin vuonna 2023 BBC:n toimesta 100 vaikutusvaltaisimman naisen joukkoon maailmassa. Sakya-perinteen perusti Khön Könchog Gyalpo (1034–1102), joka välitti eteenpäin intialaisen mahasiddha Virupan opetuksia. Gelug- eli ganden-perinteen perusti Tsonghapa (1357–1419), joka painotti intialaisen mestarin Atishan (982–1054) Tiibetissä perustaman kadampa-koulukunnan opetuksia.
Vajrayāna levisi Himalajalta edelleen Mongoliaan sekä nykyisen Venäjän alueelle muun muassa Tuvaan, Burjatiaan ja Kalmukiaan. Buddhalaisuuden hävitessä Intiasta vajrayāna säilyi näillä alueilla. Tiibetistä tuli vajrayāna-buddhalaisuuden keskus. Länsimaihin vajrayāna on levinnyt 1950-luvulta lähtien tiibetiläispakolaisten ja heidän länsimaisten oppilaidensa välityksellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vajrayana Wikimedia Commonsissa
John Lennon

| John Lennon |
| --- | --- |
 Lennon vuonna 1974.
Henkilötiedot
Koko nimi:  John Winston Ono Lennon
Syntynyt: 9. lokakuuta 1940 Liverpool, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 8. joulukuuta 1980 (40 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, kansalaisaktivisti
Puoliso:  Cynthia Powell (vih. 1962; ero 1968) Yoko Ono (vih. 1969)
Lapset:  Julian, Sean
Muusikko
Taiteilijanimi:  Dr. Winston O’Boogie 
Aktiivisena:  1957–1975, 1980
Tyylilajit:  rock, pop, psykedeelinen rock, poprock
Soittimet:  kitara, kosketinsoittimet, banjo, basso, tamburiini, huuliharppu
Yhtyeet:  The Beatles (laulu, kitara, huuliharppu, koskettimet) Plastic Ono Band (koskettimet, komppikitara)
Levy-yhtiöt:  EMI
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.johnlennon.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
John Winston Ono Lennon (9. lokakuuta 1940 Liverpool, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 8. joulukuuta 1980 New York, New York, Yhdysvallat) oli brittiläinen laulaja, lauluntekijä ja muusikko.
Lennon perusti kaikkien aikojen suosituimman rockyhtyeen The Beatlesin, ja toimi laulajana, lauluntekijänä, komppikitaristina sekä yhtyeen keulahahmona yhdessä Paul McCartneyn kanssa. Lennon kirjoitti monet Beatlesin tunnetuimmista kappaleista joko yksin tai yhdessä McCartneyn kanssa. Beatlesin jälkeen 1960-luvun lopulta 1970-luvun puoliväliin Lennon julkaisi useita menestyksekkäitä sooloalbumeja. Hän oli myös poliittisesti aktiivinen ja osallistui rauhanliikkeeseen yhdessä vaimonsa Yoko Onon kanssa. Lennon murhattiin vuonna 1980, kun hän oli tekemässä paluuta musiikkiin viiden vuoden tauon jälkeen. Lennonin lauluista kuuluisimpia ovat esimerkiksi ”Imagine”, ”Help!”, ”Come Together”, ”Strawberry Fields Forever”, ”All You Need Is Love”, ”I Feel Fine” ja ”Jealous Guy”. Yhdessä McCartneyn kanssa hän sävelsi muun muassa kappaleet ”We Can Work It Out”, ”She Loves You”, ”I Want To Hold Your Hand” ja ”A Day in the Life”.
Elämä > Lapsuus

John Lennon syntyi 9. lokakuuta 1940 Liverpoolissa yönä, jona Luftwaffe teki Liverpooliin ilmahyökkäyksen. Hän sai ensimmäisen etunimensä isoisänsä mukaan ja toisen nimensä pääministeri Winston Churchillin mukaan. Lennonin isänpuoleinen suku oli tullut Irlannista Liverpooliin 1800-luvun puolivälissä ja oli alkuperäiseltä nimeltään O’Leannain. Lennonin isä Alfred ”Freddie” Lennon oli laivastuertti ja äiti Julia oli työskennellyt elokuvateatterissa tavatessaan Freddien. Pian häiden jälkeen Freddie lähti merille pitkäksi aikaa ja parin avioliitto alkoi rakoilla. Julia sai toiselle miehelle tyttären, joka annettiin adoptoitavaksi Norjaan. Sen jälkeen Julia tapasi John ”Bobby” Dykinsin, jonka kanssa hän muutti yhteen. Aviottomassa suhteessa elävä ja ahtaasti asuva Julia joutui luopumaan Johnin huoltajuudesta, ja Julian sisar Mary Smith, ”Mimi-täti”, otti Johnin vastuulleen yhdessä maitotilan omistaneen miehensä George Smithin kanssa.
Freddy palasi lopulta meriltä ja otti viisivuotiaan Johnin päiväksi mukaansa Blackpooliin. Hänen tarkoituksenaan oli häipyä pojan kanssa Uuteen-Seelantiin. Vaikka John viihtyikin isänsä seurassa, hän ei kuitenkaan dramaattisen huoltajuusriidan jälkeen lopulta halunnut jättää äitiään, vaan palasi tämän kanssa takaisin Mimin luokse.
Johnin lapsuus oli idyllistä ja aineellisesti turvattua aikaa. Mimi ja George asuivat mukavasti ja pitivät pojasta hyvää huolta, vaikka Mimi pitikin kotona tiukkaa kuria. Mimi-täti oli Johnille hyvin läheinen ja tärkeä ihminen. Myös Mimin mies, Johnia hemmotteleva George oli pojalle läheinen: hän kylvetti Johnia, luki hänelle iltasatuja ja opetti hänet lukemaan sanomalehdestä kirjain kirjaimelta Johnin ollessa neljä- ja puolivuotias. Tapa, jolla John oppi lukemaan, saattoi vaikuttaa siihen, että hän luki intohimoisesti sanomalehtiä koko elämänsä ajan ja sai idean moniin kappaleisiinsa sanomalehtiartikkeleista. Lähistölle muuttaneet Julia ja Bobby olivat myös tiiviisti mukana Johnin elämässä, ja heidän kahdesta tyttärestään Juliasta ja Jacquista tuli Johnille rakkaat pikkusiskot.
John kärsi lapsena ulkopuolisuuden tunteesta, mikä näkyi hänessä usein väkivaltaisuutena ja kielellisenä julmuutena. Hän oli kapinallinen lapsi eikä kaihtanut tappeluita. Hänen piti myös aina saada päättää omat leikkinsä ja johtaa omaa poikaporukkaansa.
John oli jo varhain kiinnostunut piirtämisestä, ja hän herättikin koulussa huomiota piirustustaidoillaan. Hänen suosikkikirjansa lapsena oli Liisan seikkailut ihmemaassa.
Elämä > Nuoruus

Kansakoulussa John oli keskinkertainen oppilas. Hän kuitenkin selvisi oppikoulun pääsykokeesta, jota pidettiin melko vaativana. Sen jälkeen hänen koulumenestyksensä laski jyrkästi vuosi vuodelta. Oppikouluvuosina John oli tottelematon, eikä koulunkäynti häntä kiinnostanut, vaikka opettajat pitivät häntä älykkäänä ja luovana persoonana. Hänellä on kerrottu olleen outo ja ilkikurinen huumorintaju, ja hän häiritsi oppitunteja erikoisilla tavoilla.
Vuonna 1956 Bill Haley ja Elvis Presley toivat rock and rollin Englantiin, ja etenkin Elvis mullisti Lennonin elämän kokonaan. Uudesta musiikista innostuneena Lennon perusti koulukavereidensa kanssa The Quarrymen -nimisen yhtyeen, johon liittyivät myöhemmin Paul McCartney ja George Harrison. Johnin äiti, joka oli lähes yhtä kiinnostunut tästä uudesta musiikkilajista kuin John itse, tuki Johnin musiikkiharrastusta varauksetta – päinvastoin kuin Mimi-täti. Mimi myös sanoi Johnille: ”Kyllähän kitaransoitto harrastuksesta käy, mutta et sinä ikinä tule sillä elantoasi tienaamaan”.
George kuoli yllättäen vuonna 1955 ja 15-vuotias John menetti näin isäpuolensa. Äiti Julia, josta oli tullut entistä tärkeämpi osa 17-vuotiaan Johnin elämää, kuoli vuonna 1958 auto-onnettomuudessa.
Elämä > Taideopisto

Lennon reputti taidepainotteisen oppikoulun loppukokeissa eikä saanut koulusta päästötodistusta. Hän pääsi kuitenkin piirustusnäytteiden ja oppikoulun rehtorin suositusten ansiosta Liverpoolin taidecollegeen vuonna 1957. Siellä hän tutustui Stuart Sutcliffeen, josta tuli hänen paras ystävänsä, ja Cynthia Powelliin, jonka kanssa hän alkoi seurustella. The Quarrymen ja rock and roll veivät kuitenkin Lennonin ajasta yhä suuremman osan, ja hän tiesi jo, ettei taiteesta tulisi hänelle ammattia. Lennon ystävystyi Paul McCartneyn kanssa, ja he viettivät paljon aikaa yhdessä soittaen ja kirjoittaen lauluja McCartneyn kotona.
Vuonna 1959 Lennon muutti Sutcliffen kämppäkaveriksi. Hän oppi Sutcliffelta taidemaalausta ja otti tämän vastapalvelukseksi The Quarrymeniin, vaikka Sutcliffen soittotaidot olivatkin vaatimattomat. Samalla hän jatkoi yhdessä soittamista McCartneyn kanssa ja sopi hänen kanssaan jo tuolloin, että kaikkiin heidän tekemiinsä lauluihin merkittäisiin tekijöiksi aina Lennon–McCartney.
Elämä > Cynthia Powell

Lennon ja Cynthia Powell kihlautuivat. Hoylaken hienostoalueella kasvaneella Cynthialla oli vaikutus Johnin pukeutumiseen, sillä John alkoi luopua teddytyylistään ja siirtyi käyttämään tavallisia vaatteita sekä alkoi kammata tukkansakin perinteisemmin. John ei kuitenkaan tullut toimeen Cynthian äidin kanssa, joka olisi halunnut tyttärensä löytävän jonkun siistimmän.
Vuonna 1960 Lennon lähti Hampuriin yhtyeensä kanssa, joka oli jo vaihtanut nimekseen The Beatles, ja vietti siellä kaksi vuotta. Hän ja Cynthia pitivät toisiinsa tiiviisti yhteyttä kirjeitse koko ajan. Lennonin palattua lopullisesti Liverpooliin vuonna 1962 Cynthia tuli vahingossa raskaaksi, ja he päättivät mennä naimisiin lapsen vuoksi. Beatlesin manageri Brian Epstein järjesti häät ja illallisen samassa ravintolassa, jossa Lennonin vanhemmatkin olivat juhlineet naimisiinmenoaan, ja antoi Johnin ja Cynthian käyttöön omistamansa kerrostalohuoneiston. Keväällä 1963 syntyi Lennonin ensimmäinen lapsi Julian Lennon. Lennon oli tuolloin jo tunnettu rocktähti, ja Epsteinin kehotuksesta hän pyrki salaamaan vaimonsa raskauden ja avioliittonsa faneiltaan. Hän myös lähti heti häidensä jälkeen konserttikiertueelle.
Elämä > Yoko Ono

Marraskuun 11. päivänä 1966 Lennon tapasi avantgarde-taiteilija Yoko Onon tämän taidenäyttelyssä, jonne hän oli uteliaisuuttaan mennyt katsomaan Onon ”happeningia”. Onon erikoiset taideteokset huvittivat ja kiinnostivat Lennonia, joka piti tapahtumaa ”hurahtaneena”. Vaikka kumpikin oli tahoillaan naimisissa, Ono alkoi kohtaamisen jälkeen pitää yhteyttä Lennoniin kirjeitse ja lähettämällä hänelle kirjojaan. Ono herätti Lennonin mielenkiinnon, ja lopulta Lennon kutsui hänet kotiinsa. He sävelsivät illan aikana yhdessä teoksen ”Unfinished Music” ja viettivät yön yhdessä. Aamulla lomalta yllättäen palannut Cynthia Lennon löysi heidät yhdessä keittiön pöydän äärestä. Tapahtuma johti Lennonien jo etäisten välien kylmenemiseen entisestään, ja pian John haki avioeroa. Asumuseropäätös tuli voimaan marraskuussa 1968, kun Ono oli alkanut odottaa lasta Lennonille. Julian-pojan huoltajuus annettiin Cynthia Lennonille. Cynthia kertoo ymmärtäneensä aina, että John ja Yoko olivat sukulaissieluja, jotka kuuluivat yhteen.
Lennon ja Ono vihittiin 20. maaliskuuta 1969 Gibraltarilla. Kuukautta myöhemmin Lennon otti toiseksi etunimekseen Ono. Hän olisi halunnut luopua kokonaan Winston-nimestään, sillä se toi mielleyhtymiä sotaan, brittiläiseen imperiumiin ja yläluokkaan, mutta nimestä luopuminen ei ollut mahdollista. Lennonin nimeksi tuli siten virallisesti John Winston Ono Lennon, mutta yksityisesti John Ono Lennon.
Elämä > Beatlesin hajoaminen

Johnista ja Yokosta oli tullut erottamattomat, ja Beatlesin levytyssessioissakin Ono oli aina Lennonin vieressä. Tämä loi lisää kitkaa yhtyeen sisälle. Lennon vaati myös kokeilevampien kappaleidensa, kuten ”Revolution 9”, julkaisemista Beatles-levyillä. Lennonista alkoi tuntua, että hän oli kasvanut ulos Beatles-imagostaan.
Vuonna 1969 Lennon ilmoitti yhtyeen muille jäsenille aikovansa lähteä Beatlesista, mutta halusi asian pidettävän toistaiseksi salassa. The Beatlesin viimeinen albumi oli Abbey Road. Beatlesista eroamisestaan ilmoitti julkisesti ensimmäisenä McCartney 10. huhtikuuta 1970.
Elämä > Sooloura

Lennonin sooloura alkoi vuonna 1968 yhdessä Onon kanssa tehdyllä kahdella kokeellisella albumilla Unfinished Music No. 1: Two Virgins ja Unfinished Music No. 2: Life with the Lions. Lennon ja Ono viettivät häämatkansa vuonna 1969 markkinoimalla rauhaa Amsterdamissa ja Montrealissa sängystä käsin tilaisuuksissa, jotka tunnettiin nimellä ”Bed-In”. Lennon sanoi Amsterdamissa: ”Me suostumme kernaasti maailman pelleiksi, jos se auttaa levittämään sanaa rauhasta. Liian moni ihminen puhuu siitä, mutta harva tekee mitään.”
Vuonna 1969 ilmestyi Lennonin ensimmäinen soolosingle ”Give Peace a Chance”, jonka esittäjäksi oli merkitty Plastic Ono Band. Lennon aloitti myös primaaliterapian Arthur Janovin johdolla. Terapian vaikutukset kuuluivat Lennonin ensimmäisellä Beatlesin virallisen hajoamisen jälkeisellä soololevyllä John Lennon/Plastic Ono Band, joka ilmestyi vuonna 1970. Monissa albumin kappaleissa Lennonin laulu muistuttaa huutoterapiaa, ja albumin kappaleet käsittelevät Lennonin lapsuuden ja nuoruuden traumoja. Plastic Ono Band -albumia pidetään nykyään Lennonin parhaana. Sen tunnetuimpia kappaleita ovat ”Mother”, Dylan-vaikutteinen ”Working Class Hero” ja ”God”, jossa hän laulaa ”I don’t believe in the Beatles... I just believe in me, Yoko and me, and that’s reality”.
Muutettuaan New Yorkiin Lennon julkaisi vuonna 1971 levyn Imagine. Siinä hän arvosteli Paul McCartneya (”How Do You Sleep?”) ja poliitikkoja (”Gimme Some Truth”), mutta levy muistetaan parhaiten nimikappaleestaan ”Imagine”, jonka Rolling Stone -lehti valitsi myöhemmin kaikkien aikojen kolmanneksi parhaaksi lauluksi. Samana vuonna ilmestyi myös Lennonin jouluklassikko ”Happy Xmas (War Is Over)”.
Vuonna 1972 Lennonilta ilmestyi hyvin poliittinen albumi Some Time in New York City, jolla on muun muassa kappale ”Woman Is the Nigger of the World”. Lennonin arvostelu Vietnamin sotaa kohtaan sai Richard Nixonin hallinnon hermostumaan, ja hänet haluttiin saada karkotetuksi Yhdysvalloista. Vuonna 1976 Nixonin valtakauden jälkeen Lennon kuitenkin sai pysyvän oleskeluluvan Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1973 Lennon julkaisi levyn Mind Games, jossa hän tilitti vaikeuksiaan suhteessaan Yoko Onoon; pariskunnan välirikko johti pian Lennonin monen kuukauden mittaiseen alkoholin- ja huumehöyryiseen ”kadotettuun viikonloppuun” Los Angelesissa. Eron aikana syntyi albumi Walls and Bridges, jonka single ”Whatever Gets You Thru The Night” oli Lennonin ensimmäinen soolouran ykköshitti Yhdysvalloissa. Marraskuussa 1974 Elton John kutsui Lennonin lavalle New Yorkin Madison Square Gardenin konsertissaan, ja siellä Ono ja Lennon tapasivat toisensa ja palasivat yhteen.
Vuonna 1975 Lennonilta ilmestyi albumi Rock ’n’ Roll, jolla on Lennonin tulkintoja vanhoista rock-klassikoista, muun muassa kappaleista ”Slippin’ and Slidin’”, ”Peggy Sue” ja erityisesti kiitelty ”Stand by Me”.
Elämä > Isyyden aika ja vetäytyminen julkisuudesta

Lennonilla ja Onolla ei vielä ollut yhteistä lasta, kun Ono tuli raskaaksi vuonna 1975. Hän oli kokenut Johnin kanssa aikaisemmin jo kolme keskenmenoa ja oli jo 42-vuotias, joten Lennon keskittyikin täysipainoisesti vaimonsa tukemiseen. Jo odotusaikana Lennon teki päätöksen vetäytyä kokonaan musiikkimaailmasta voidakseen olla lapsensa kanssa. Lennon ja Ono olivat pyrkineet luonnonmukaiseen synnytykseen, mutta vaikeassa synnytyksessä turvauduttiin lopulta keisarinleikkaukseen. Poika syntyi Johnin 35-vuotissyntymäpäivänä 9. lokakuuta 1975, ja hänelle annettiin nimeksi Sean, joka on nimen John irlantilainen muoto.
Seuraavat viisi vuotta Lennon keskittyi täysipainoisesti koti-isän elämään Dakota-talon asunnossaan New Yorkissa. Tähän ajanjaksoon sisältyy matkustelua muun muassa Etelä-Afrikkaan, Singaporeen ja Hongkongiin, missä Lennon nautti tuntemattomuuden suomasta vapaudesta. Vuonna 1977 perhe asui viisi kuukautta Japanissa.
Elämä > Paluu julkisuuteen

Lennon täytti 40 vuotta 9. lokakuuta 1980. Marraskuussa 1980 hän julkaisi comeback-albuminsa Double Fantasy, jolla puolet lauluista oli Lennonin ja puolet Onon tekemiä. Lennon oli palannut julkisuuteen hyväkuntoisena ja optimistisena, haaveili uudesta menestyksestä ja suunnitteli maailmankiertuetta ja kahta uutta albumia, joiden kappaleita hän jo äänitti.