stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eino Bergius
Tampereen Höyrypolttimon omistajana

Bergius oli Tamperen Höyrypolttimon omistajana ja toimitusjohtajana vuodesta 1927 alkaen. Hän omisti myös Näsijärvenkatu 1:ssa toimineen Tampereen Kemiallisen Tehtaan. Tampereen Höyrypolttimo Oy:n tuotantotoiminta oli päättynyt jo 1919 kun kieltolaki tuli voimaan. Vuonna 1929 Tampereen rahatoimikamari määräsi Tampereen Höyrypolttimo Oy:n poistamaan kaupungin omistamalla Mustanlahden tontilla sijainneet rakennuksensa. Yhtiö todettiin varattomaksi 1931 ja vuonna 1933 pakkohuutokaupattiin Bergiuksen nimissä ollut polttimotontin vuokraoikeus ja polttimon rakennukset. Vuonna 1931 oli myyty pakkohuutokaupalla yhtiön Kauppakatu 16:ssa omistama Spriitehtaan talo. Yhtiö omisti vielä Näsijärven rannassa Onkiniemenkadulla sijainneen rakentamattoman teollisuustontin, jolla sijaitsi vain Bergiuksen asuntona toiminut vuonna 1880 rakennettu huvila. Tässä huvilassa toimi lyhyen aikaa 1928–1929 Onkiniemen ravintola. Suomen Trikoo osti Onkiniemenkadun tontin 1950-luvun alussa ja vuosina 1953–1956 tontille rakennettiin Suomen Trikoon Onkiniemen tehdas. Tontilla ollut huvila purettiin 1950-luvun lopulla.
Valokuvaajana

Bergius käytti valokuvaajana taiteilijanimeä E. A. Bergius. Hänen kuvauskohteitaan olivat pääasiassa lähipiirin ihmiset, Tampereen maisemat ja veneet. Suomen sisällissodan aikana Bergius otti muun muassa kuvia huhtikuussa 1918 Tampereen Keskustorilla seisseistä punavangeista. Mustavalkokuvien ohella Bergius harrasti myös värikuvausta autochrometekniikalla. Vuonna 1908 hän otti tiettävästi ensimmäisen värikuvan Tampereelta kuvatessaan Tammerkoskea autochromelevylle. Museokeskus Vapriikin kuva-arkistossa on noin 5 000 Bergiuksen lasinegatiivia ja 100 hänen autochromelevyään. Hänen valokuviaan esiteltiin vuonna 1992 pidetyssä näyttelyssä.
Muuta

Viimeiset vuotensa Vesilahdella asuneen Eino Bergiuksen avopuoliso oli Mia Peltonen (k. 1968). Hänen sisarensa oli lyseon lehtori ja oppikirjojen tekijä Liisa Bergius.
Kirjallisuutta

Hannu Sinisalo : Bergius 1884-1978. Tampereen kaupungin museolautakunnan julkaisuja 29. Tampere 1992
Aiheesta muualla

Eino Antero Bergiuksen valokuvia Finnassa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia
Jukolan viesti 2017

| Jukolan viesti 2017 |
| --- | --- |
 Joensuu-Jukola
 Joensuu-Jukolan logo
Kilpailupaikka:   Eno, Joensuu
Ajankohta:  17.–18. kesäkuuta 2017
Järjestävä seura:  Kalevan Rasti
Venlojen viesti
Joukkueita:  1 315
Maaliintulleita:  1 182
Voittaja:   Alfta ÖSA OK (1.)
Jukolan viesti
Joukkueita:  1 600
Maaliintulleita:  1 352
Voittaja:   IFK Göteborg (1.)
Virallinen sivusto:  Jukolan viesti 2017
 ← 20162018 →
Jukolan viesti 2017 eli Joensuu-Jukola oli 69:s Jukolan viesti -tapahtuma. Se käytiin 17.–18. kesäkuuta 2017 Joensuun Enossa. Järjestävänä seurana toimi Kalevan Rasti. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun Jukolan viesti käytiin Enossa. Kalevan Rasti oli kuitenkin aiemmin isännöinyt Jukolan viestejä kahdesti Liperissä: vuosina 1982 ja 2000. Miesten Jukolan viestin voitti IFK Göteborg, jolle voitto oli ensimmäinen. Naisten 40:nen Venlojen viestin voitti niin ikään ensimmäisen kerran Alfta ÖSA OK.
Tulokset > Venlojen viesti

1. osuus: 6,7 km

2. osuus: 6,6 km

3. osuus: 5,8 km

4. osuus: 8,0 km

Joukkueita: 1315, joista hyväksytysti maaliintulleita: 1182
| Sija | nro>  | Joukkue | Loppuaika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 6 |  Alfta ÖSA OK  Galina Vinogradova Josefine Heikka Sara Eskilsson  Natalja Gemperle | 3.00.12 |
| 2 | 32 |  Ol Norska Sarina Jenzer  Silje Ekroll Jahren Simone Niggli Sabine Hauswirth | + 1.22 |
| 3 | 7 |  Stora Tuna OK Anna Mårsell Magdalena Olsson  Julia Gross Tove Alexandersson | + 1.48 |
| 4 | 34 |  Tampereen Pyrintö -2 | + 8.15 |
| 5 | 9 |  Paimion Rasti | + 10.17 |
| 6 | 1 |  Halden SK | + 10.42 |
| 7 | 12 |  OK Kåre | + 11.04 |
| 8 | 33 |  IFK Moras OK | + 11.35 |
| 9 | 11 |  MS Parma | + 12.05 |
| 10 | 3 |  SK Pohjantähti | + 12.39 |
| 11 | 4 |  Koovee | + 12.47 |
| 12 | 2 |  Tampereen Pyrintö | + 13.17 |
| 13 | 5 |  Göteborg Majorna OK | + 13.35 |
| 14 | 44 |  Lillomarka OL | + 15.25 |
| 15 | 61 |  NTNUI | + 15.47 |
Tulokset > Jukolan viesti

Miesten kilpailussa IFK Göteborg johti kilpailua toisesta osuudesta alkaen loppuun saakka. Ainoastaan Koovee pystyi sitä ajoittain haastamaan. Erot kasvoivat kärjessä varsin suuriksi.
| --- | --- |
 1. osuus: 12,8 km  2. osuus: 14,3 km  3. osuus: 12,3 km  4. osuus: 7,7 km :  5. osuus: 7,8 km  6. osuus: 11,1 km  7. osuus: 13,8 km 
Joukkueita: 1600, joista hyväksytysti maaliintulleita: 1352
| Sija | nro>  | Joukkue | Loppuaika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5 |  IFK Göteborg Max Peter Bejmer Johan Högstrand  Vetle Ruud Bråten Jonas Pilblad Fredrik Edn Fredrik Bakkman  Eskil Kinneberg | 7.31.45 |
| 2 | 1 |  Koovee Topi Anjala  Oleksandr Kratov Jani Lakanen  Lauri Sild  Kenny Kivikas  Timo Sild  Daniel Hubmann | + 1.06 |
| 3 | 12 |  Tampereen Pyrintö  Pascal Buchs Elias Kuukka Jarkko Huovila Severi Kymäläinen Aleksi Niemi  Florian Howald  Johan Runesson | + 9.46 |
| 4 | 6 |  Södertälje Nykvarn Orienter | + 10.44 |
| 5 | 4 |  Halden SK | + 12.16 |
| 6 | 33 |  Helsingin Suunnistajat | + 15.58 |
| 7 | 18 |  Paimion Rasti | + 16.05 |
| 8 | 9 |  Hiidenkiertäjät | + 18.47 |
| 9 | 7 |  Frol IL | + 18.55 |
| 10 | 15 |  OK Ravinen | + 22.01 |
| 11 | 8 |  OK Linne | + 22.08 |
| 12 | 26 |  Ärla IF | + 22.44 |
| 13 | 50 |  Vehkalahden Veikot | + 23.58 |
| 14 | 13 |  Ikaalisten Nouseva-Voima | + 24.08 |
| 15 | 23 |  Vaajakosken Terä | + 24.54 |
Aiheesta muualla

Joensuu-Jukolan tiivistelmä Jukola.com-sivustolla
Venlojen viestin 2017 GPS-seuranta ja kartat RouteGadget-palvelussa
Jukolan viestin 2017 GPS-seuranta ja kartat RouteGadget-palvelussa
Emilia Ex

Emilia Ex -artistinimellä esiintyvä Emilia Anniina Rinne (s. 21. huhtikuuta 1989 Vantaa) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Hänen musiikilliset vaikutteensa pohjautuvat 2000-luvun alkupuolen poppiin, ja artisti kutsuu musiikkiaan "nollaripopiksi".
Emilia Ex on tehnyt Helmareiden eli Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen virallisen EM-kisakappaleen vuoden 2022 EM-kisoihin. Isolla Music / Sony Music Entertainmentin julkaisema "Helmarit" -kappale kuului kisalähetysten yhteydessä televisiossa, sekä Volkswagenin valtakunnallisessa mainoskampanjassa televisiossa ja radiossa. Helmarit -kappaletta siteerattiin myös Aku Ankassa vuonna 2022. J. Karjalaisen kappaleeseen perustuva ja Capitol Finland / Universal Musicin julkaisema "Sankarit" -coversingle soi miesten jääkiekon MM-kisalähetyksissä vuonna 2023, kappaleen versiointi oli M3NO:n ja Emilia Ex:n yhteistuotantoa. Samana vuonna hän osallistui Elements Musicin julkaisemaan BÄMÄ-kollektiivin läpilyöntikappaleeeen "Kaiken takana on bämä", sekä pääsi YleX Nosteessa -artistiksi. Emilia Ex julkaisi Debyytti-EP:n "Mitä sä sit luulit?" vuonna 2024. Emilia Ex julkaisi myös kappaleen "Hyvä tyttö" samana vuonna, kappaleella vierailevat artistit Aina sekä Matriarkaatti eli räppärit Mon-Sala ja Adikia.
Muu musiikillinen ura

Ennen soolouraansa Rinne on kuulunut poppia esittäneeseen R.A.E-duoon, jonka toinen jäsen oli Sani Valoranta. Duo toimi vuosina 2016–2019 ja julkaisi viisi singleä. Lisäksi Rinne on esiintynyt niin sanottujen bilebändien, kuten Take Cover ja Spandex riveissä.
Diskografia

Mitä sä sit luulit? (2024)
Helmarit (Isolla Music/ Sony Music Entertainment, 2022 )
Mukana BÄMÄ:n Kaiken takana on bämä -kappaleella (Elements Music, 2023)
Epätäydellinen (2023)
Sankarit yhdessä M3NO:n kanssa (Capitol  Finland /Universal Music, 2023)
Lasikenkä (2023)
Mitä sä sit luulit? (2024)
Single Hyvä tyttö yhdessä Aina ja Matriarkaatti kanssa (2024)
2000 Kilsaa (2024)
Yksityiselämä

Rinteen kumppani on Suomen naisten jalkapallon A-maajoukkueen kapteeni Tinja-Riikka Korpela.
Crime of the Century

| Crime of the Century Supertramp |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 13. syyskuuta 1974
 Tuottaja(t): Ken Scott
 Tyylilaji: progressiivinen rock, taiderock
 Kesto: 43.25
 Levy-yhtiö: A&M
Listasijoitukset
  38.
Supertrampin muut julkaisut
| Indelibly Stamped 1971 | Crime of the Century  | Crisis? What Crisis? 1975 |
Crime of the Century on brittiläisen pop rock -yhtye Supertrampin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1974. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat Dreamer ja Bloody Well Right.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 38. Vuonna 2015 Rolling Stone valitsi albumin 50 Greatest Prog Rock Albums of All Time -listan sijalle 27. Albumi valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Roger Hodgson ja Rick Davies. Sulkeissa laulaja.
Kappaleet > A-puoli

School – 5.35  (Hodgson ja Davies)
Bloody Well Right – 4.26  (Davies)
Hide in Your Shell – 6.52  (Hodgson)
Asylum – 6.30  (Davies ja Hodgson)
Kappaleet > B-puoli

Dreamer – 3.30 (Hodgson ja Davies) Kokoonpano Arvostelut Lähteet Supertramp Studioalbumit Livealbumit Kokoelmat Videot ja DVD:t Singlet Musiikkivideot
Rudy – 7.07  (Davies ja Hodgson)
If Everyone Was Listening – 4.05  (Hodgson)
Crime of the Century – 5.20  (Davies)
Kokoonpano

Roger Hodgson - pää- ja taustalaulu, akustinen kitara (1), sähkökitara (1-6, 8), Wurlitzer-sähköpiano (3, 5), Rhodes-sähköpiano (3), akustinen piano (7)
Rick Davies - pää- ja taustalaulu, Wurlitzer-sähköpiano (1, 2, 5), akustinen piano (1-4, 6, 8), syntetisaattorit (1, 3, 6, 8), Hammond-urut (1, 3, 5), huuliharppu (1, 8)
John Anthony Helliwell - saksofonit (1-4, 6, 8), klarinetit (6, 7), taustalaulu
Dougie Thomson - bassokitara
Bob Siebenberg - rummut, lyömäsoittimet
Arvostelut

Allmusic:
Salora-juttu

Turkulainen elektroniikkaliike TV-Nurmi Oy myy Philipsin ja Saloran televisioita Kiinteistö Oy Affärscentrumin kulmassa, Aurakadun ja Eerikinkadun risteyksessä vuonna 1978.
Salora-juttu oli vuonna 1977 Suomen siihen mennessä suurin paljastunut veronkierto- ja lahjusskandaali, joka keskittyi Jouko Nordellin johtaman Salora Oy:n ympärille. Salora-jutun pääjuonteena oli televisiovastaanotinten myynti ohi kirjanpidon, mutta se sai myös poliittista ulottuvuutta.
Tapahtumien kulku > Tausta

Jouko Nordell, josta tuli Saloran pääjohtaja isänsä Fjalar Nordellin jälkeen 1973, pyrki voitelemaan poliitikkoja ja virkamiehiä lahjaksi annetuilla stereoilla, televisioilla ja ulkomaanmatkoilla sekä Saloran laskuun järjestetyillä kestityksillä ja edistämään näin muun muassa päätöstä perustaa vuonna 1976 Valco Oy valmistamaan televisioiden kuvaputkia yhdessä Suomen valtion sekä japanilaisen Hitachin kanssa.
Vuonna 1977 Salora oli Jouko Nordellin luotsaamana noussut Suomen suurimmaksi televisioiden, radioiden ja radiopuhelimien valmistajaksi. Yrityksessä työskenteli liki 3 000 henkilöä ja sen liikevaihto oli noin 380 miljoonaa markkaa.
Kuittien, tositteiden ja tilikirjojen määrä oli kasvanut Suomessa räjähdysmäisesti toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1972 tuli voimaan uusi verorikoksia koskeva laki. Harmaan talouden lisäännyttyä verohallitus kokosi vuonna 1974 erityistarkastusryhmän tutkimaan verorikoksia.
Tapahtumien kulku > Tutkinta alkaa

Salora Oy:n ja sen turkulaisen piirimyyjän TV-Nurmen toimia alettiin tutkia 1975, kun erään TV-Nurmen myyjän ilmiannon perusteella heräsi epäily, että televisioita oli myyty pimeästi ohi kirjanpidon. Alkuvaiheessa näin myytyjen televisioiden määräksi arvioitiin muutamia kymmeniä, mutta lopulta paljastui, että niitä oli myyty noin kuuden miljoonan markan arvosta vuosien 1970 ja 1975 välillä.
Vuonna 1977 televisiomyyjä osoitettiin pakkohoitoon väitetyn kverulanttiharhamielisyyden johdosta hänen otettuaan yhteyttä veroviranomaisiin ja poliisiin, kun hän väitti työnantajansa sekaantuneen suuren mittakaavan verojen välttelyyn ja pimeään myyntiin. Määräys pakkohoitoon tuli, kun hän yritti epäuskottavuudesta huolimatta julkistaa paljastukset. Väitteet todettiin myöhemmin täysin paikkansapitäviksi.
Jutussa keskustellaan myös poliitikkojen ja virkamiesten lahjonnasta ja varsinkin SDP:n poliitikot joutuivat torjumaan vihjailuja.
Tammikuussa vuonna 1977 Saloran pääjohtaja Jouko Nordell sai Turun raastuvanoikeudessa sakkoa 17 000 markkaa väärästä viranomaisille annetusta kirjallisesta todisteesta.
Tapahtumien kulku > Juttu laajenee

Syyskuussa vuonna 1977 poliisi pidätti TV-Nurmen toimitusjohtaja Reino Nurmen ja kaksi muuta liikkeen toimihenkilöä ja Nurmen omaisuutta Salorassa asetettiin myynti- ja hukkaamiskieltoon 20,6 miljoonan markan arvosta.
28. lokakuuta 1977 poliisi pidätti Jouko Nordellin, joka oli 21. syyskuuta tunnustanut pimeät televisiokaupat, joiden arvo oli noin 6 miljoonaa markkaa.
Verohallitus määräsi toukokuussa vuonna 1978 Kansallis-Osake-Pankin, Suomen Yhdyspankin sekä Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankin 18 miljoonan markan uhkasakkoihin, mikäli ne eivät anna Salora-jutussa verottajan pyytämiä tilitietoja.
Ruotsalaisessa Expressen-lehdessä väitettiin tuolloin, että pääministeri Kalevi Sorsa, verohallituksen pääjohtaja Mikko Laaksonen ja SDP:n puoluesihteeri Ulf Sundqvist olisivat sekaantuneet juttuun. He kaikki kiistivät nämä väitteet.
Salora Oy:n uudeksi pääjohtajaksi Nordellin tilalle nimitettiin yllättäen 14. lokakuuta Henrik Öhquist marraskuun alusta lukien, kun Saloran rahoittajina toimineet pankit halusivat ottaa etäisyyttä syntyneeseen skandaaliin. Ensi töikseen Öhquist hankkiutui eroon Saloralle Nordellin aikana hankituista suihkukoneesta, helikopterista ja tankkilaivasta.
Salora-juttuun liittyi myös ns. "ministeristereo-juttu": Saloran pääjohtaja Jouko Nordell oli lahjoittanut jouluksi 1974 Salora Ortoperspecta 3001 -stereolaitteet valtioyhtiöiden ministerivaliokunnan jäsenille Kristian Gestrin, Kalevi Sorsa, Pekka Tarjanne, Heikki Tuominen ja Johannes Virolainen. Valiokunnan jäsen Jermu Laine ei saanut näitä stereoita. Samanlaiset 2 000 markan arvoiset stereolaitteet sai lahjaksi myös kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkö Bror Wahlroos.
Oikeuskansleri Risto Leskinen katsoi kuitenkin heinäkuussa vuonna 1978, etteivät poliitikot Kristian Gestrin (RKP), Kalevi Sorsa (SDP), Pekka Tarjanne (LKP), Heikki Tuominen (amm.), ja Johannes Virolainen (Kesk.) olleet syyllistyneet laittomuuksiin vastaanottaessaan vuonna 1974 Saloran joululahjoina antamat stereot; sen sijaan kansliapäällikkö Bror Wahlroos sai syytteen stereoiden vastaanotosta lahjuksena.
Irwin Goodman teki asiasta laulun nimeltä Ken lahjan saa kasetille Keisari Irwin I.
Imatralla vihittiin käyttöön Valcon kuvaputkitehdas 24. elokuuta vuonna 1978. Sen rakentaminen tuli maksamaan 265 miljoonaa markkaa. Tehtaan piti valmistaa 100 000 kuvaputkea, mutta kahden vuoden kuluttua se lopetti toimintansa ja ajautui konkurssiin.
Tapahtumien kulku > Syytteet ja tuomiot

Syyskuussa 1978 Nordell sai syytteen lahjuksen antamisesta viidelle ministerille, kahdelle kansliapäällikölle ja yhdelle maaherralle sekä lahjonnan antamisesta 30 verohallinnon virkamiehelle.
Seitsemän kansanedustajaa vaati 1978 pääministeri Sorsan asettamista syytteeseen valtakunnanoikeudessa, mutta tammikuussa 1979 eduskunnan perustuslakivaliokunta katsoi, ettei Sorsan Salora Oy:lta saamilla lahjoilla ollut yhteyttä hänen virkatoimiinsa.
Joulukuussa vuonna 1979 Helsingin hovioikeus tuomitsi pääjohtaja Nordellin 3,5 vuoden vankeusrangaistukseen veropetoksista. Verohallituksen pääjohtaja Mikko Laaksonen tuomittiin 18 000 markan sakkoihin ja verohallituksen ylijohtaja Aake Mesimäki 35 000 markan sakkoihin plus Saloralta saadut stereot sekä maksettujen matkojen hinnan noin parikymmentätuhatta markkaa sekä oikeudenkäyntikulut. Molemmat erotettiin, koska he olivat ottaneet vastaan ilmaisia ulkomaanmatkoja Nordellilta, vaikka olivat tienneet Saloran veroepäselvyyksistä.
Myös TV-Nurmen toimitusjohtaja Reino Nurmi tuomittiin veropetoksesta vankeuteen. Sekä Nordell että Nurmi joutuivat maksamaan myös vahingonkorvauksia valtiolle kymmenisen miljoonaa markkaa. Myös Saloran tekninen johtaja, teollisuusneuvos H. Olavi Laakso tuomittiin veropetoksesta vankeuteen. Salora Oy tuomittiin menettämään valtiolle rikoshyötynä 650 000 markkaa.
Wahlroos sai tammikuussa 1980 Helsingin hovioikeudessa 3 000 markan sakot virkavirheestä.
Salora-juttu vaikutti kuitenkin merkittävällä tavalla SDP:n kärsimään tappioon vuoden 1979 eduskuntavaaleissa.
Aiheesta muualla

Salora-oikeudenkäynti Ylen elävässä arkistossa
Loulou – rakastettuni

| Loulou – rakastettuni> Loulou |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Maurice Pialat
Käsikirjoittaja:   Maurice Pialat (vain sovitus)  Arlette Langmann (myös sovitus) 
Tuottaja:   Yves Gasser  Klaus Hellwig 
Säveltäjä:  Philippe Sarde
Kuvaaja:   Pierre-William Glenn  Jacques Loiseleux 
Leikkaaja:   Yann Dedet  Sophie Coussein 
Pääosat:   Isabelle Huppert  Gérard Depardieu 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:   Gaumont  Action Films 
Levittäjä:  New Yorker Films Netflix
Ensi-ilta:  toukokuussa 1980 (Cannesin elokuvajuhlat, Ranska)  1980-9-33. syyskuuta 1980 (Ranskan teatteriensi-ilta)  1981-3-2727. maaliskuuta 1981 (Suomen teatteriensi-ilta)  
Kesto:  110 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Loulou – rakastettuni (televisioesityksessä käytetty nimeä Lulu; ransk. Loulou) on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut Maurice Pialatin ohjaama ranskalainen eroottisesti latautunut romanttinen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert ja Gérard Depardieu. Elokuva kertoo sosiaalipummin ja pikkuporvarillisen naisen tuhoisasta suhteesta. Elokuvan käsikirjoittivat Maurice Pialat ja Arlette Langmann sekä tuottivat Yves Gasser ja Klaus Hellwig.
Loulou – rakastettuni sai ensi-iltansa vuoden 1980 Cannesin elokuvajuhlilla, missä Maurice Pialat oli ehdokkaana pääkilpailussa parhaan elokuvan Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva oli ehdolla myös muun muassa kolmen Césarin saajaksi.
Juoni

Miehensä väkivaltaisesti ulos heittämä Nelly tapaa eräänä iltana Louloun, nuoren ajelehtijan ja taparikollisen, ja päättää muuttaa yhteen hänen kanssaan. Pian Nelly odottaa jo lasta, mutta Loulou kieltäytyy muuttamasta tapojaan ja viettää edelleen aikansa kavereidensa seurassa pikkurikoksia puuhaillen. Nelly ei kestä tilannetta eikä halua siihen enää lasta.
Tuotanto

Loulou – rakastettuni kuvattiin Pariisissa ja La Queue-en-Brien kunnassa Seine-et-Marnessa Ranskassa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Gaumont ja Action Films.
Julkaisu ja vastaanotto

Loulou – rakastettuni sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa toukokuussa 1980. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 3. syyskuuta 1980 ja Suomessa 27. maaliskuuta 1981. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Ranskassa Gaumont ja Suomessa Cine-Studio Oy. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 943 547 katsojaa ja oli Suomessa 116. katsotuin elokuva 11 514 hengen katsojamäärällään vuonna 1981. Elokuva esitettiin myös muun muassa vuoden 1980 Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa.
Iltalehden Heikki Eteläpään mukaan elokuva kuvaa hienosti nykyajan estotonta suurkaupunkilaista elämäntapaa väkevänä raportinluontoisena tarinana, jonka miljöinä ovat Parisin korttelibistrot ja diskoteekit.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 100% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,4/10 keskiarvolla. Keräys perustuu viiteen arviointiin. 773 käyttäjästä 72% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,6/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 2 035 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,8/10.
Loulou – rakastettuni julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle 24. huhtikuuta 2001. Ranskassa elokuva julkaistiin DVD:lle 9. joulukuuta 2010 ja blu-raylle 9. tammikuuta 2013, jolloin ilmestyi myös uusi DVD-julkaisu.
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Ehdokas | Palkinnot ja ehdokkuudet> Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| César | Paras elokuva | Maurice Pialat | Ehdokkuus |
| César | Paras naispääosa | Isabelle Huppert | Ehdokkuus |
| César | Paras miessivuosa | Guy Marchand | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien Kultainen palmu | Paras elokuva | Maurice Pialat | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien Grand Prix | Paras elokuva (2. sija) | Maurice Pialat | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinto | Paras elokuva | Maurice Pialat | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien universaalin tuomariston palkinto | Paras elokuva | Maurice Pialat | Ehdokkuus |
Aiheesta muualla

Loulou – rakastettuni Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Loulou – rakastettuni Elonet.
Loulou – rakastettuni AllMoviessa. (englanniksi)
Loulou – rakastettuni AlloCinéssä (ranskaksi)
Loulou – rakastettuni UniFrancessa (ranskaksi)
Loulou – rakastettuni Rotten Tomatoes -sivustolla (englanniksi)
John Hinckley

John Hinckley FBI:n pidätyskuvassa
John Warnock Hinckley, Jr. (s. 29. toukokuuta 1955) on yhdysvaltalainen mies, joka yritti 30. maaliskuuta 1981 Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin murhaa hotellin ulkopuolella Washingtonissa. Hänet todettiin syyntakeettomaksi, ja häntä hoidettiin psykiatrisessa sairaalassa vuoteen 2016 asti, jolloin hänet vapautettiin.
Varhainen elämä

Hinckley syntyi Ardmoressa Oklahomassa ja varttui Texasissa. Hän kävi Highland Park High Schoolin. Perhe muutti myöhemmin Coloradoon. John Hinckley opiskeli Texas Tech Universityssa vain ajoittain ja lähti Los Angelesiin yrittämään laulunkirjoittajan uraa. Hän koki epäonnistuneensa ja palasi vielä 1970-luvulla vanhempiensa luokse Coloradoon.
Ronald Reaganin salamurhayritys

Hinckley kaukorakastui näyttelijätär Jodie Fosteriin katsottuaan toistuvasti draamaelokuvan Taksikuski (1976), jonka eräs henkilöhahmo suunnittelee presidenttiehdokkaan surmaamista. Hinckley oli psykiatrisessa hoitolaitoksessa masennuksen johdosta, mutta mielenterveydellinen tila ei kohentunut, eikä Hinckley pyrkimyksistään huolimatta saavuttanut Jodie Fosterin huomiota.
Hinckley päätti murhata Yhdysvaltain presidentin, koska hän kuvitteli historiallisena henkilönä pääsevänsä todennäköisemmin kuuluisan näyttelijättären suosioon. Hän seurasi Jimmy Carteria vuoden 1979 presidentinvaalikampanjassa mutta jäi kiinni ampuma-aseiden hallussapidosta Nashvillen lentoasemalla. Reaganin murhayrityksen Hinckley toteutti laillisella ampuma-aseella.
Hinckley ampui 30. maaliskuuta 1981 noin klo 14.25 kuusi laukausta kohti Ronald Reagania ja hänen saattuettaan. Laukauksissa loukkaantuivat Reaganin lisäksi poliisi Thomas Delahanty, salaisen palvelun agentti Tim McCarthy ja Reaganin lehdistösihteeri James Brady. Reagan selvisi luodinpoistoleikkauksella.
Murhayrityksen seuraukset

Hinckleytä odotti murhayrityksen johdosta useampi syyte, mutta hänet todettiin psyykkisesti sairaaksi ja siten syyntakeettomaksi. Hänet passitettiin St. Elizabeths Hospitaliin Washingtoniin. 1990-luvulla hän sai luvan valvotuille vierailuille äitinsä luokse.
Murhayrityksessä loukkaantunut Reaganin lehdistöavustaja James Brady kuoli 4. elokuuta 2014. Koska ruumiinavaus osoitti Bradyn kuoleman aiheutuneen murhayrityksessä tulleista vammoista, poliisi käynnisti tutkinnan uudelleen. Teoriassa Hinckley olisi voinut saada tapauksesta uusia syytteitä. Uusi murhasyyte jätettiin kuitenkin nostamatta, koska Hinckleyn todettiin olleen ampumisaikaan syyntakeeton.
Heinäkuussa 2016 liittovaltion tuomari päätti, että Hinckley vapautetaan sairaalahoidosta. Ehtona on, että Hinckleyn pitää asua äitinsä luona Williamsburgin kaupungissa Virginiassa, eikä hän saa liikkua kuin noin 80 kilometrin etäisyydellä sieltä ja hän ei saa pitää hallussaan Jodie Fosteria käsittelevää materiaalia. Hinckley vapautettiin 10. syyskuuta 2016 St. Elisabethin psykiatrisesta sairaalasta.
Presidentti Ronald Reagan vilkuttaa juuri ennen Hinkleyn salamurhayritystä ja laukauksia.