stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Panyassis (runoilija)
Teokset

Antiikin ajan lähteet mainitsevat kaksi Panyassiksen nimiin laitettua eeposta:
Herakleia (Ἡράκλεια, Hērakleia) tai Herakleias (Ἡρακλειας, Hērakleias), – eepos, joka kertoi Herakleen seikkailuista. Se koostui 14 kirjasta ja käsitti 9 000 runosäettä. Eepos oli Panyassiksen tunnetuin. Se vaikuttaa kertoneen vain lyhyesti tapahtumista, joita muut runoilijat olivat jo käsitelleet, ja laajemmin Herakleen vaiheista esimerkiksi Vähässä-Aasiassa, Libyassa ja hesperidien luona.
Ionika (Ἰωνικά, Iōnika) – eepos, joka kertoi Neleuksen, Kodroksen ja Joonian siirtokuntien vaiheista oletettavasti samaan tapaan kuin muut muinaishistoriat, jotka kertoivat eri kaupunkien perustamisesta. Se käsitti 7 000 runosäettä. Sudan mukaan runoelma olisi kirjoitettu pentametrissa, mutta on pidetty epätodennäköisenä, että niinkin pitkä runoelma olisi vielä noin varhaisessa vaiheessa kirjoitettu pelkästään kyseisessä runomitassa. Koska runoelmasta ei tunneta suoria lainauksia, asiasta ei ole kuitenkaan enempää tietoa.
Panyassiksen tuotannosta on säilynyt nykyaikaan vain katkelmia. Kahdesta laajimmasta säilyneestä katkelmasta näkyy, että Panyassis pidättäytyi eeppisen runouden vanhassa joonialaisessa, homeerisessa muodossa.
Bežtat

Bežtat (bežtalaiset, bežtit; bežtaksi бежкьаса, bežkasa) ovat Venäjän Dagestanissa sekä Georgiassa asuva bežtan kieltä puhuva kansa. Alkuperältään, elinkeinoiltaan ja kulttuuriltaan he ovat lähellä avaareja. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.
Nimitykset

Kansan omakielinen nimitys perustuu Bežtan kylään, jonka nimi juontuu sanasta bež ’haka, piha’. Georgialaisten käyttämä nimitys ”kaputšinit” (kaputšutšelebi) pohjautuu georgian sanaan tkaputši ’lammasturkki’. Avaarit käyttävät bežtoista ja gunzibeista yhteisnimitystä ”hvanit” (hvanal, ’Hvanjoen asukkaat’).
Asuinalue ja lukumäärä

Bežtat asuvat Länsi-Dagestanin vuoristoseudulla Avarskoje Koisun sivujokien varrella. Hallinnollisesti alue muodostaa Tsuntan piirin Bežtan osa-alueen. Suurimmat kylät ovat Bežta, Hašarhota ja Tljadal. Naapurikansoja ovat tsezit, ginuhit, gunzibit ja avaarit. 1800-luvun puolivälissä osa bežtoista muutti Turkkiin ja vuodesta 1895 lähtien Georgian Kahetiaan, jossa he asuvat Qvarelin piirikunnan Saruson ja Tšantliskurin kylissä. Nykyään bežtoja on myös Babajurtin piirin Karauzekin ja Katšalain kylissä, Kiziljurtin ja Kizljarin piireissä sekä Mahatškalassa.
Neuvostoliiton vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan bežtoja oli 2549 henkeä. Myöhemmissä väestönlaskennoissa bežtat luettiin avaareiksi, minkä takia tarkkoja tietoja heidän lukumäärästään ei ole saatavissa. 1990-luvun alussa heitä arvioitiin olevan yhteensä 9000 henkeä, joista 8000 asui Venäjällä ja 1000 Georgiassa. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 6200 bežtaa, joista lähes kaikki asuivat Dagestanissa.
Kieli

Bežtan kieli kuuluu dagestanilaisten kielten avaarilaisen ryhmän tseziläiseen alaryhmään. Sen lähin sukukieli on gunzibi.
Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Kirjakielinään bežtat käyttävät avaaria ja venäjää. Vanhempi sukupolvi osaa myös georgiaa.
Etninen historia

Bežtat ovat alueensa alkuperäisväestöä. Arabialaiset maantieteilijät mainitsevat heidät ensimmäisen kerran 900-luvulla. Aluksi he kuuluivat Didon heimoliittoon ja 1400-luvulta lähtien Antl-Ratlin konfederaatioon, jossa he 1700-luvulle saakka muodostivat liiton antsuhilaisten kanssa. Myöhemmin bežtojen kuntaliittoon kuuluivat myös gunzibit. Seudun asukkaat ylläpitivät läheisiä suhteita Georgiaan.
Vuonna 1813 bežtojen asuinalue liitettiin yhdessä muun Dagestanin kanssa Venäjään. 1840-luvulla he osallistuivat imaami Šamilin johtamaan vapaustaisteluun. 1940-luvun puolivälissä osa kansasta siirrettiin entiseen Tšetšeno-Ingušetiaan alueille, joilta tšetšeenit oli karkotettu. Kahdentoista-kolmentoista vuoden kuluttua heidät palautettiin takaisin kotiseuduilleen. On arvioitu, että nykyään noin 50 % bežtoista asuu historiallisen alueensa ulkopuolella.
Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat laidunruokintaan perustuva karjanhoito ja kyntöviljely. Tuotantoeläimiä olivat lampaat, vuohet, naudat ja hevoset. Viljelykasveihin kuuluivat ohra, ruis, vehnä, kaura, pavut, valkosipuli ja tupakka. Neuvostoaikana laajennettiin viljan viljelyä, kehitettiin puutarhanhoitoa ja vihannesten kasvatusta. Miehistä suuri osa käy ansiotöissä Venäjällä, Georgiassa ja Azerbaidžanissa.
Perhemuodoista yleisin oli ydinperhe. 1930–1940-luvuille saakka oli myös jakamattomia suurperheitä. Sukuyhteisö eli tuhum on säilyttänyt osan merkityksestään. Yhteiskuntajärjestyksen perustana oli kyläyhteisö eli džamaat, jota johtivat kyläkokouksen valitsemat johtajat. Vartiotornien suojaamat kylät koostuivat kaksi-kolmekerroksisista suorakulmaisista ja tasakattoisista kivitaloista. Perinteinen ruokavalio sisältää jauho-, liha- ja maitoruokia. Islamin ohella on säilynyt perinteisiä kultteja ja uskomuksia.
Longos

| Longos> Λόγγος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 100-luku? Mytilene?
Kuollut: 200-luku?
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  roomalainen kausi
Kirjallinen suuntaus: romaani
Pääteokset:  Dafnis ja Khloe
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Longos (m.kreik. Λόγγος, lat. Longus; 100/200-luku) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka tunnetaan romaanistaan Dafnis ja Khloe.
Elämä

Longoksen elämästä tiedetään hyvin vähän, mutta oletetaan, että hän eli Lesboksen saarella, johon myös hänen teoksensa sijoittuu, 100-luvun ja 200-luvun taitteessa. Aiemmin hänet on ajoitettu myöhemmäksi, 300- tai 400-luvulle.
On myös ehdotettu, että ”Longoksen” nimi (gen. Λόγγου, Longū) olisi vain virhetulkinta romaanin Dafnis ja Khloe otsikon ”Lesboslaisia rakkausaiheisia kirjoituksia neljä kirjaa” (Λεσβιακῶν ἐρωτικῶν λόγοι δ, Lesbiakōn erōtikōn logoi d) sanasta λόγοι, logoi (gen. λόγου, logū), jolloin teoksen kirjoittajan oikea nimi olisikin joku toinen. Mikäli kirjoittajan nimi todella oli Longos, hän oli cognomeninsa perusteella todennäköisesti jonkin roomalaisen suvun vapautettu orja. Nimi voidaan yhdistää mytileneläiseen sukuun, joka on saattanut ottaa nimensä Pompeiukselta ja johon on kuulunut muun muassa vuoden 49 konsuli Pompeius Longus.
Longoksen ja hänen romaaninsa ajoittaa Rooman keisariaikaan myös se, että hän mainitsee teoksensa alussa erään seinämaalauksen. Tuollaiset maalaukset olivat suosittuja keisariajalla ja esiintyvät myös usein tuon ajan kirjallisuudessa.
Teokset

Longoksen teos Dafnis ja Khloe (Δάφνις καὶ Χλόη, Dafnis kai Khloē) on säilynyt nykyaikaan ja edustaa roomalaisaikaista sofistista romaanikirjallisuutta. Se kertoo Dafnis- ja Khloe-nimisten päähenkilöidensä rakkaustarinan. Nämä ovat nuoria paimenia, jotka elävät viatonta luonnonlapsen elämää Lesboksen saarella. He rakastuvat, ja romaani kuvaa rakastumisen vaiheita lapsellisesta viattomuudesta kohti kypsempää seksuaalisuutta. Romaani on kirjoitettu elegantilla tyylillä, mutta hyödyntää kirjoitusajalleen tyypillisiä keinotekoisia tehokeinoja.
Kirjallisuutta

Longos: Dafnis ja Khloe.  (Kreikan kielestä suomentanut Maarit Kaimio)  Helsinki:  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-16687-1
Bilokurakyne

| Bilokurakyne Білокуракине |
| --- | --- |
 Bilokurakyne
 Koordinaatit: 49.5264°N, 38.7357°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Piiri:  Svatoven piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  27,04 km²
Väkiluku (2021)  ():  6 448
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bilokurakyne (ukr. Білокуракине) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Luhanskin alueen pohjoisosassa Svatoven piirissä. Taajama sijaitsee Donetsin Aidar-sivujoen sivuhaaran Bilajoen varrella, noin 151 kilometriä aluekeskus Luhanskista pohjoisluoteeseen ja 53 kilometriä piirikeskus Svatoven keskustasta itäkoillisen. Ukrainan tilastokeskus arvioi taajaman väkiluvuksi 6 448 asukasta vuoden 2021 alussa. Taajamassa on sekä rautatie- että linja-autoasema.
Vuonna 2001 Bilokurakynen väkiluku oli 8 010. Tuolloin 82,2 prosenttia asukkaista oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia ja 11,3 prosenttia venäläisiä, lisäksi oli muun muassa valkovenäläisiä, armenialaisia, puolalaisia, bulgarialaisia, moldovalaisia ja muita.
Kirjallisten merkintöjen mukaan tsaari Pietari I Suuri lahjoitti seudun maat ruhtinas B. Kurakinille, joka perusti sinne pienen kylän vuonna 1700. Sen paikalla oli Kurakinin ruhtinassuvun arkistomerkintöjen mukaan asutusta jo ennestään; tuo asutus tunnettiin nimellä Otradnovo (Vidradne).  1700-luvun alkupuolella kylän nimenä oli Svyato-Kurakove. Vuonna 1933 holodomorin aikana noin 1 500 ihmistä kuoli nälkään. 1937 rakennettiin Bilokurakynen kautta kulkeva Moskovan ja Donbasin välinen rautatie. Kaupunkityyppisen taajaman asema vuonna 1957.
Vuosina 1923-2020 Bilokurakyne oli Bilokurakynen piirin hallintokeskus. Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksessa taajama (ja aiempi piiri) liitettiin alueeltaan kasvaneeseen Svatoven piiriin.
Venäjän hyökkäyssodan (2022-) aikana taajama miehitettiin melko nopeasti. Asukkaiden uutisoitiin kuitenkin osoittavan mieltään esimerkiksi 5. maaliskuuta 2022, vaatien miehittäjiä poistumaan. Miehittäjien "humanitaarista apua" ei hyväksytty. Ukrainan kansallislaulua laulettiin.
Bilokurakynen kulttuuritalon edustaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bilokurakyne Wikimedia Commonsissa
Bilokurakunen viralliset sivut (Білокуракинська районна державна адміністрація; arkistoitu) (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (gov.ua)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine
Gorgias

Gorgias (m.kreik. Γοργίας, n. 483–375 eaa.) oli antiikin kreikkalainen sofisti, reetori ja esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi.
Elämä

Gorgias oli kotoisin Leontinoista, Sisiliasta. Vuonna 427 eaa. hän toimi Ateenaan suuntautuneen lähetystön johdossa. Tarkoituksena oli pyytää Ateenan suojelua Leontinoille Syrakusan vihamielisiä toimia vastaan. Lopulta hän asettui itsekin Ateenaan, ja hankki elatuksensa harjoittamalla ja opettamalla retoriikkaa. Hän kuoli Larissassa, Thessaliassa.
Gorgias tunnetaan ennen muuta siitä, että hän istutti retoriikan pysyvästi Kreikkaan ja sai aikaan sen, että Attikan murre levisi kirjallisen proosan kieleksi.
Gorgias on keskeisenä henkilönä Platonin samannimisessä dialogissa Gorgias, josta  voidaan päätellä että Sokrates ja Gorgias arvostivat toistensa älyä, vaikka heillä olikin ystävällishenkisen kriittinen suhtautuminen toistensa elämänasenteeseen ja tietokäsitykseen.
Teokset

Gorgias kirjoitti kadonneen teoksen nimeltään Luonnosta tai Olemattomasta. Teos on kadonnut, mutta sen sisältö voidaan koota Sekstos Empeirikoksen kirjoituksista sekä Aristoteleen nimiin laitetusta (mahdollisesti Theofrastoksen) tutkielmasta Melissoksesta, Ksenofaneesta, Gorgiaasta (De Melisso, Xenophane, Gorgia). Tässä teoksessa hän esitti seuraavaa:
Mitään ei ole
Jos jotain on, siitä ei voida tietää mitään
Jos jotain voidaan tietää siitä, tätä tietoa ei voida kommunikoida muille
Näillä väitteillä hänen katsotaan yleisesti kehittäneen filosofisen solipsismin ja nihilismin.
Kadonneisiin teoksiin kuuluvat lisäksi Ylistys elisläisille sekä Olympiassa ja Delfoissa pidetyt puheet. Gorgiaan teoksista ovat säilyneet Helenan ylistys (Helenēs enkōmion), Palamedeen puolustus (Hyper Palamedous apologia) sekä ateenalainen hautajaispuhe (Epitafios).
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Gorgias: Helenan ylistys. Teoksessa Kaljuuden ylistys ja muita ylistyksiä.  (Suomennos ja selitykset Vesa Vahtikari, Pekka Tuomisto, Laura Lahdensuu ja Arto Kivimäki)  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3452-0
Aiheesta muualla

Higgins, C. Francis: Gorgias The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Antiikin filosofia  Esisokraattinen filosofia
| --- | --- |
Miletoslaiset:   Thales  Anaksimandros  Anaksimenes 
Pythagoralaiset:   Pythagoras  Alkmaion Krotonlainen  Filolaos  Arkhytas 
Efesoslaiset:   Herakleitos 
Elealaiset:   Ksenofanes  Parmenides  Zenon Elealainen  Melissos 
Pluralistit:   Anaksagoras  Empedokles  Arkhelaos 
Atomistit:   Leukippos  Demokritos 
Sofistit:   Protagoras  Gorgias  Prodikos  Hippias 
Muita:   Ferekydes  Diogenes Apollonialainen
Bilovodsk

| Bilovodsk |
| --- | --- |

 vaakuna
 Bilovodsk
 Koordinaatit: 49.2139°N, 39.5791°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Piiri:  Starobilskin piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  18,5 km²
Väkiluku (2021)  ():  7 771
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bilovodsk (ukr. Біловодськ; ven. Беловодск, Belovodsk) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Luhanskin alueen pohjoisosassa Starobilskin piirissä. Taajama sijaitsee Donetsin sivujoen Derkulin varrella 98 kilometriä aluekeskus Luhanskista pohjoiseen ja linnuntietä noin 48 kilometriä piirikeskus Starobilskin keskustasta itään. Taajamassa on linja-autoasema.
Ukrainan tilastokeskus arvioi taajaman väkiluvuksi 7 771 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 väkiluku oli 8 764; tuolloin asukkaista 85,9 prosenttia oli etniseseltä taustaltaan ukrainalaisia, 12,5 prosenttia venäläisiä, 0,3 % valkovenäläisiä ja 1,3 prosenttia muualta tulleita.
Asutus perustettu vuonna 1686. Kaupunkityyppisen taajaman asema vuonna 1957. Kesään 2020 saakka taajama toimi Bilovodskin piirin hallintokeskuksena; tuolloin Ukrainan aluehallinnollisessa uudistuksessa piiri yhdestettiin osaksi laajennettua Starobilskin piiriä.
Derkuljoki Bilovodskissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bilovodsk Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine
Ksenofanes

Ksenofanes. Kuparipiirros 1600-luvulta.
Ksenofanes (m.kreik. Ξενοφάνης, 570 – 480 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi, runoilija sekä yhteiskunta- ja uskontokriitikko.
Elämä

Ksenofanes oli kotoisin Kolofonista, Jooniasta. Hän harjoitti filosofiaa eri puolella Kreikkaa, erityisesti Etelä-Italian ja Sisilian kreikkalaisissa siirtokunnissa, kiertelemällä kaupungista toiseen. Hänen sanotaan olleen Arkhelaoksen tai Botonin oppilas ja Parmenideen opettaja. Aiemmin hänen on ajateltu olleen myös Zenon Elealaisen, Parmenideen kollegan, opettajana ja sitä kautta läheinen elealaiselle koulukunnalle. Nykyisen näkemyksen mukaan tämä ei kuitenkaan pidä paikkaansa.
Ajattelu

Tiedot Ksenofaneen ajatuksista ovat peräisin lähinnä hänen runoudestaan. Diogenes Laertioksen mukaan hän kirjoitti paitsi eeppisessä runomitassa myös elegia- ja jambirunoutta. Ksenofaneen runoutta on säilynyt ainoastaan myöhempien kreikkalaisten filosofien ja muiden kirjailijoiden lainaamissa katkelmissa. Hänen runonsa kritisoivat ja satirisoivat useita ajalle tyypillisiä ilmiöitä ja ajatuksia, kuten kreikkalaisen mytologian ihmishahmoisten jumalten pantheonia, sekä kreikkalaisten suurta kunnioitusta urheilijoita kohtaan. Luonnonfilosofiassa Ksenofanes katsoi muun muassa, että maa on joskus ollut veden peitossa. Hänen tietoteoreettinen näkemyksensä oli, että on olemassa todellinen totuus, mutta ihmiset eivät kuolevaisina pysty tietämään sitä.
Ajattelu > Teologia

Ksenofanes hylkäsi Herakleitoksen tavoin uskon moniin jumaliin sekä sen, että jumalat muistuttaisivat ihmisiä. Hän sanoi, että Homeros ansaitsisi piiskaa sen johdosta, että hän on valehdellut jumalista ja heidän ominaisuuksistaan. Hän myös pilkkasi ajatusta ihmishahmoisista jumalista sanomalla:
»Mutta jos härjillä ja hevosilla ja leijonilla olisi kädet ja ne osaisivat käsin maalata ja tehdä teoksia niin kuin ihmiset, niin hevoset tekisivät jalojen ratsujen kaltaisia, härät uljaiden härkäin kaltaisia jumalhahmoja ja jokainen laji hahmoja oman kuvansa mukaan.»
Tämän sijaan Ksenofanes muotoili ajatuksen yhdestä jumalasta, joka on abstrakti, universaali, muuttumaton, liikkumaton sekä aina ja kaikkialla läsnä oleva. Tämä jumala ei ollut ihmisenmuotoinen eikä tällä ollut mitään inhimillisiä elimiä tai heikkouksia. Se oli luonto ilman rajoja. Hänen ajatteluaan pidetään panteistisena. Ksenofanesta pidetään ensimmäisenä monoteistina länsimaisen filosofian historiassa.
Ksenofanes kirjoitti myös, että runoilijoiden tulisi kertoa jumalista ainoastaan sellaisia tarinoita, jotka ovat yhteiskunnallisesti rakentavia. Platon edusti myöhemmin samaa ajatusmaailmaa.
Ajattelu > Luonnonfilosofia

Ksenofaneen mukaan kaikki elävä koostui vedestä ja maasta. Maailmassa on käynnissä jatkuva syklinen prosessi, veden (meren) ja maan sekoittuminen ja kamppailu maailman hallinnasta. Maa on kerran ollut kauttaaltaan veden peitossa, minkä osoittavat muun muassa korkealta vuoristosta löytyvät merenelävien fossiilit. Se on sittemmin kuivunut, mikä on paljastanut maan, mutta se tulee vuorollaan peittymään jälleen meren alle, jolloin koko ihmiskunta hukkuu. Lopulta seuraa kaiken uusi alku.
Ksenofanes pyrki poistamaan mystisyyden erilaisista taivaankappaleista ja -ilmiöistä. Aurinko, kuu ja tähdet olivat hänen mukaansa tulessa olevia pilviä, samoin pyrstötähdet ja meteorit. Myös sateenkaari oli vain värikäs pilvi. Tähdet sammuivat joka aamu ja syttyivät taas yöksi. Samoin aurinko syntyi joka aamu uudestaan, kun tulessa olevat osaset kerääntyivät yhteen. Tämä mahdollisti sen, että maanpiirin eri alueilla oli omat auringot ja kuut. Auringon­pimennykset ovat seurausta siitä, että aurinko siirtyy alueelle, jossa ei asu ketään, ja katoaa näin ikään kuin maan koloon.
Ajattelu > Tietoteoria

Ksenofanesta on joskus pidetty eräänlaisena tietoteoreettisen skeptisismin edelläkävijänä. Hän katsoi, etteivät ihmiset voi saavuttaa koskaan koko totuutta ja näin tietoa tietynlaisista asioista. Hän vaikuttaa kuitenkin puhuvan tällöin lähinnä jumalista sekä tähtitieteellisistä ja meteorologisista ilmiöistä. Näiden asioiden suhteen ihmisillä voi olla vain mielipiteitä.
Erään tulkinnan mukaan tieto näistä asioista on Ksenofaneesta mahdotonta siksi, ettei meillä ole keinoja osoittaa mielipiteitämme todeksi. Tieto vaatisi sitä, että tiedämme tietävämme. Toisaalta Ksenofanes vaikuttaa mahdollistavan sen, että voimme ajan kuluessa saavuttaa yhä oikeampia mielipiteitä todellisuutta koskien. Ihmiset voivat toimia ainoastaan tällaisten "työhypoteesien" varassa. Voimme siis toimia niin kuin tietäisimme totuuden, kunhan vain tiedostamme, että se olisi äärimmäisen epätodennäköistä. Tämän näkemyksen nosti uudelleen esiin Karl Popper, ja se muodostaa kriittisen rationalismin perustan.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Ksenofanes. (Fragmentit 1, 11, 14–16, 22 ja 34. Suomeksi tulkinnut Mika Saranpää) Niin & näin, 1996, nro 2.  Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjallisuutta > Tekstifragmenttien laitoksia

Lesher, J. H.: Xenophanes of Colophon: Fragments.  Toronto:  Toronto University Press, 1992.  Ksenofonilta säilyneiden fragmenttien kreikankielinen alkuteksti, englanninkielinen käännös, kommentaari ja bibliografia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Ksenofaneen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ksenofaneen elämäkerta (muinaiskreikaksi)
Lesher, James: Xenophanes The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Patzia, Michael: Xenophanes The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Antiikin filosofia  Esisokraattinen filosofia
| --- | --- |
Miletoslaiset:   Thales  Anaksimandros  Anaksimenes 
Pythagoralaiset:   Pythagoras  Alkmaion Krotonlainen  Filolaos  Arkhytas 
Efesoslaiset:   Herakleitos 
Elealaiset:   Ksenofanes  Parmenides  Zenon Elealainen  Melissos 
Pluralistit:   Anaksagoras  Empedokles  Arkhelaos 
Atomistit:   Leukippos  Demokritos 
Sofistit:   Protagoras  Gorgias  Prodikos  Hippias 
Muita:   Ferekydes  Diogenes Apollonialainen
Bingerville

| Bingerville |
| --- | --- |

 Bingerville
 Koordinaatit: 5°21′26″N, 3°52′56″W 
Valtio:  Norsunluurannikko
Piirikunta:  Abidjan
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Väkiluku (2014):  91 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bingerville on kunta Abidjanin autonomisessa piirikunnassa Norsunluurannikolla. Se sijaitsee Ébrién laguunin rannalla 18 kilometriä Abidjanin keskustasta itään. Kunnassa on 91 300 asukasta (vuonna 2014).
Markkinapaikasta alkunsa saanut Bingerville oli Norsunluurannikon pääkaupunki vuosina 1900–1934. Se on nimetty Louis-Gustave Bingerin mukaan. Kun Abdijanista tuli pääkaupunki, Bingerville jäi aliprefektuurin keskukseksi. Se on kasvanut nopeasti Abidjanin läheisyyden ansiosta.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja kaupankäynti. Bingerville on tärkeä koulukaupunki ja matkailun keskus. Sen nähtävyyksiin kuuluvat siirtomaa-ajan rakennukset ja kasvitieteellinen puutarha.
Alan Hollinghurst

Alan Hollinghurst
Alan Hollinghurst (s. 26. toukokuuta 1954) on brittiläinen kirjailija. Hänen kirjansa The Line of Beauty voitti Booker-palkinnon vuonna 2004. BBC teki romaanin pohjalta kolmiosaisen tv-sarjan, jonka on näyttänyt Suomessa Yle TV1 nimellä Luvaton leikki.
Robert Irwin

Robert Irwin (23. elokuuta 1946 – 28. kesäkuuta 2024) oli brittiläinen historiantutkija ja kirjailija. Irwin erikoistui Arabian ja Lähi-idän historiaan ja opetti Oxfordin ja Cambridgen yliopistoissa. Ensimmäisen romaaninsa Tuhannen ja yhden yön painajainen Irwin julkaisi 1983. Suomeksi Irwinin romaaneista ovat ilmestyneet myös Täydellinen ruumis (1995) ja Sulttaanin rukoustyynyt (2000). Hän on Royal Society of Literaturen jäsen.
Suomennettuja teoksia

Tuhannen ja yhden yön painajainen.  ((The Arabian Nightmare, 1983.) Suom. Hannu Tervaharju)  Like, 2002.  ISBN 952-471-014-5
Täydellinen ruumis.  ((Exquisite Corpse, 1995.) Suom. Hannu Tervaharju)  Like, 2005.  ISBN 952-471-354-3
Sulttaanin rukoustyynyt.  (Prayer-Cushionsh of the Flesh, 1997.)  Otava, 2000.  ISBN 951-115480-X
Aiheesta muualla

Tommi Aitio: Kaikki tiet vievät Kairoon. Helsingin Sanomat. 8.2.2003.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Philippa Gregory

| Philippa Gregory |
| --- | --- |
 Gregory vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. tammikuuta 1954 (ikä 70)
Kansalaisuus:  Iso-Britannia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  historiallinen fiktio
Esikoisteos:  Wideacre, 1987
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Philippa Gregory (s. 9. tammikuuta 1954) on brittiläinen historioitsija ja kirjailija. Hän on kirjoittanut useita historiallisia romaaneja aikuisille ja nuorille.
Gregoryn läpimurtoteos The Other Boleyn Girl (2001) filmatisoitiin vuonna 2008 nimellä Kuningattaren sisar. Tämän lisäksi Gregoryn romaanista Valkoinen kuningatar on tehty samanniminen televiosiosarja vuonna 2012.
Suomennetut teokset

Sukukartano.  ((Wideacre, 1987.) Suomentanut Kirsti Kattelus)  WSOY, 1987.  ISBN 9510145343
Valkoinen kuningatar.  ((The White Queen, 2009.) Suomentanut Natasha Vilokkinen)  Bazar, 2011.  ISBN 978-952-279-027-9
Punainen kuningatar.  ((The Red Queen, 2010.) Suomentanut Natasha Vilokkinen)  Bazar, 2012.  ISBN 978-952-279-119-1
Sininen herttuatar.  ((The Lady of the Rivers, 2011.) Suomentanut Natasha Vilokkinen)  Bazar, 2014.  ISBN 978-952-279-038-5
Aiheesta muualla

Kirjailijan kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef