stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Monarch

Monarch tarkoittaa muun muassa seuraavia:
I, Monarch, yhdysvaltalaisen death metal -yhtye
Michael Monarch (s. 1950), yhdysvaltalainen Steppenwolf-yhtyeen kitaristi
Monarch Airlines, entinen britannialainen lentoyhtiö
Monarch Airlines, entinen yhdysvaltalainen lentoyhtiö
HMS Monarch (1747), 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
HMS Monarch (1765), 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
HMS Monarch (1832), 84-tykkinen toisen luokan linjalaiva
HMS Monarch (1868), rautaverhoiltu taistelulaiva
HMS Monarch (1911), Orion-luokan taistelulaiva
Miklós Révai

| Miklós Révai |
| --- | --- |
 Miklós Révai
Henkilötiedot
Syntynyt: 1750
Kuollut: 1807 (56–57 vuotta)
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  kielitieteilijä, runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: unkari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mátyás Miklós János Révai, lat. Ioannis Nicolai Révai, (1750–1807) oli unkarilainen kirjailija ja kielentutkija. Hän liittyi 17-vuotiaana piaristiveljeskuntaan. Hän toimi veljeskunnan kouluissa eri paikkakunnilla aluksi piirustuksen, myöhemmin filosofian, runousopin ja kieliopin opettajana. Sen ohessa hän kuitenkin tutki Unkarissa ja ulkomailla muun muassa unkarin kielen vanhoja muistomerkkejä ja julkaisi kokoelman unkarilaista runoutta (Ferenc Faludin, Lőrinc Orczyn ja Ábrahám Barcsayn runoja sekä myös omiaan: A magyar költeményes gyűjtemény, 1787–1789).
Unkarin kielen ja kirjallisuuden professorin viran avauduttua Budapestin yliopistossa Révai nimitettiin siihen 1802. Jo seuraavana vuonna hän julkaisi teoksessaan Antiquitates literaturæ hungaricæ selityksensä unkarin kielen vanhimpaan yhtenäiseen kielenmuistomerkkiin Halotti Beszédiin. Unkarin kieliopin Elaboratior grammatica hungarica hän julkaisi 1803–1806. Kaksiosainen teos sisältää sananjohto-oppia ja lauseoppia, kolmannen osan käsikirjoitus jäi häneltä julkaisematta. Hän ottaa siinä laajasti huomioon vanhempaa unkarin kirjakieltä ja myös kansanmurteita ja osoittaa aikaansa nähden taitavaa historiallista kielellisten yksityiskohtien käsitystapaa. Révaita pidetään Jacob Grimmin edeltäjänä. Révain kieliopin kolmannen osan julkaisi 1908 professori Zsigmond Simonyi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miklós Révai Wikimedia Commonsissa
Michal Šimečka

| Michal Šimečka |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin varapuhemies
 18. tammikuuta 2022–  
Johtaja:  Roberta Metsola
Progresívne Slovenskon puheenjohtaja
 7. toukokuuta 2022–  
Edeltäjä:  Irena Bihariová
Europarlamentaarikko
 25. toukokuuta 2019  
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1984 (ikä 40)  Bratislava, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   slovakialainen
Lapset:  1
Tiedot
Puolue:  Progresívne Slovensko
Michal Šimečka  (s. 10. toukokuuta 1984 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen europarlamentaarikko, Euroopan parlamentin varapuhemies sekä Progresívne Slovensko -puolueen puheenjohtaja ja Uudistuva Eurooppa -europarlamenttiryhmän varapuheenjohtaja. Ennen politiikkan uraansa Šimečka oli työskennellyt muun muassa toimittajana sekä yliopiston luennoitsijana.
Tausta ja yksityiselämä

2000-luvun alussa Šimečka työskenteli ensin slovakialaisen SME päivälehden toimittajana, mistä hän siirtyi Financial Timesin toimittajaksi Prahaan vuonna 2004. Tämän jälkeen hän on toiminut poliittisten riskien analyytikkona Lontoossa, vierailevana luennoitsijana sekä Kaarlen, että Bratislavan yliopistossa sekä vanhempana tutkijana Prahan kansainvälisten suhteiden instituutissa.
Šimečka on parisuhteessa Soňa-nimisen naisen kanssa. Parilla on yksi tytär.
Poliittinen ura

Šimečka aloitti poliittisen uransa vuonna 2011 kun hän toimi Euroopan parlamentin jäsenten ulkopoliittisena neuvonantajana. Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2019 vaaleissa, jonka jälkeen hänet valittiin Uudistuva Eurooppa parlamenttiryhmän varapuheenjohtajaksi. Vuonna 2022 Šimečka valittiin yhdeksi parlamentin varapuhemiehistä.
Kotimaassaan Slovakiassa hänet valittiin liberaalin Progresívne Slovensko -puolueensa puheenjohtajaksi toukokuussa 2022 kun Irena Bihariová oli ilmoittanut tehtävästä luopumisestaan.
Poliittinen ura > Poliittiset mielipiteet

Šimečka on luonnehtinut itseään edistykselliseksi liberaaliksi. Hän kannattaa liberaalia demokratiaa sekä kaikille yhtäläisiä ihmisoikeuksia. Hän kannattaa vahvaa Euroopan unionia sekä pitää ilmastonmuutosta vastaan taistelemista tärkeänä. Slovakian ankariin huumelakeihin hän on toivonut lievennystä eriyisesti kannabiksen hallussapidon osalta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michal Šimečka Wikimedia Commonsissa
Michal Šimečka Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Mary Sophia Allen

| Mary Sophia Allen |
| --- | --- |
 Mary Sophia Allen (oik.) yhdessä Margaret Damer Dawsonin kanssa
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1878 Cardiff, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 16. joulukuuta 1964 (86 vuotta) Croydon, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  poliisi, kirjailija
Vanhemmat:  Thomas Isaac Allen Margaret Sophia Allen
Muut tiedot
Koulutus: Princess Helena College
Merkittävät teokset: Lady in Blue (1936)
Tunnustukset:  OBE
Järjestö:  Women’s Police Service
Mary Sophia Allen (12. maaliskuuta 1878 – 16. joulukuuta 1964) oli brittiläinen suffragetti, poliisi ja British Union of Fascists -puolueen jäsen. Hän joutui suffragettina yhteensä kolme kertaa vankilaan aktivisminsa takia, kunnes Emmeline Pankhurst kielsi häntä jatkamasta suoraa toimintaansa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi palkattomana poliisina ja nousi vuonna 1920 naispoliisijärjestön johtajaksi. Hän joutui myöhemmin eroamaan tehtävistään poliittisten mielipiteidensä vuoksi. Häntä ei kuitenkaan toisen maailmansodan aikana internoitu.
Elämäkerta

Allen syntyi Roathin kaupunginosassa Cardiffissa Walesissa 12. maaliskuuta 1878. Hänen isänsä Thomas Isaac Allen (k. 1911) oli Great Western Railway -rautatieyhtiön työntekijä ja nousi yhtiön arvoasteikossa lopulta sen pääsuperintendentiksi. Hänen äitinsä Margaret Sophia Allen o.s. Carlyle (k. 1933) oli huomattavan dumfrieslaisen Carlylen perheen jäsen. Thomas ja Margaret Allenilla oli kymmenen lasta, joista viisi oli tyttöjä ja viisi poikia. Mary Sophia oli tyttäristä toiseksi vanhin.
Allen opiskeli Princess Helena Collegessa. Hänen elämästään ennen hänen liittymistään suffragettiliikkeeseen on saatavilla vähän tietoa. Hän mainitsee omassa teoksessaan, että vaikuttui suffragettiliikkeestä kuultuaan Annie Kenneyn pitämän puheen. Allenin isä vaati tytärtään jättämään ”suffragettihölynpölyn” tai lähtemään kotoa. Allen jätti kotinsa ja palasi seuraavan kerran perheensä luokse vasta isän kuoltua muutamaa vuotta myöhemmin.
Allen tutustui Emmeline Pankhurstiin ja liittyi tämän johtamaan Women’s Social and Political Union (WSPU) -liikkeeseen.
Elämäkerta > Pidätykset

Allen pidätettiin ensimmäisen kerran 24. helmikuuta 1909, kun hän osallistui 40 muun naisen mukana yritykseen tunkeutua alahuoneeseen ja esittää pyyntö naisten äänioikeuden puolesta. Hänet tuomittiin kuukaudeksi vankeuteen, jonka hän suoritti Hollowayn naisvankilassa. Vankeja käytettiin työvoimana miesten puseroiden ompelemiseen. Allen kirjaili ”votes for women” (suom. äänioikeus naisille) -tekstin useiden puseroiden selkämyksen sisäpuolelle, minkä myös vankilan työntekijä Agnes Resbury myöhemmin vahvisti.
Vapauduttuaan vankilasta Allen alkoi enenevässä määrin saada WSPU:ssa luottotehtäviä. Hän ei kuitenkaan lopettanut myöskään suoraa toimintaa, ja heinäkuun 14. päivä hänet pidätettiin uudelleen sen jälkeen, kun hän oli rikkonut ikkunan sisäministeriön ulko-ovessa. Hänet tuomittiin jälleen kuukauden vankeuteen. Hän päätti ryhtyä nälkälakkoon, jolloin hänet jouduttiin vapauttamaan viiden päivän vankeuden jälkeen. WSPU myönsi hänelle ensimmäisen nälkälakkolaisten mitalinsa elokuussa 1909.
Allen pidätettiin kolmannen ja viimeisen kerran 13. marraskuuta 1909, kun hän oli kahden muun suffragetin kanssa rikkonut Inland Revenue -viraston ikkunan Bristolissa. Hänet tuomittiin kuukaudeksi vankeuteen ilman pakkotyötä. Hän aloitti jälleen nälkälakon, mutta vankilaviranomaiset olivat jossakin määrin jo tottuneet lakkoilijoihin, ja häntä pakkosyötettiin kahdesti päivässä. Tämä vahingoitti Allenin mukaan pysyvästi hänen ruoansulatustaan. Hänet vapautettiin 26. marraskuuta 1909. Emmeline Pankhurst kielsi tämän jälkeen Allenia osallistumasta enää suoraan toimintaan.
Elämäkerta > Ensimmäisen maailmansodan aika

Helmikuussa 1912 Allenista tuli WSPU:n Hastingsin haaran johtaja. Tuolloin hän oli jo maanlaajuisesti tunnettu henkilö. Alkuvuonna 1914 hän seurasi Lucy Burnsia järjestön Edinburghin organisaattorina.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa Allen asettui WSPU:n enemmistön tavoin kannattamaan sotaponnistuksia. Häntä yritettiin ensin houkutella ompelutyötä tekevään ryhmään, mutta hän päätyi ajatusta tuntemansa inhon johdosta tarjoutumaan vapaaehtoiseksi uuteen naispoliisien joukkoon. Nina Boyle perusti syyskuussa 1914 Women Police Volunteers -yksikön, jonka perustajajäsen Allen oli. Hallitus oli aiemmin vastustanut naispoliiseja konseptina, mutta sodan takia miespoliiseja lähti laajalti sotaan, joten näille oli löydettävä korvaaja. Naispoliisit eivät myöskään saaneet työstään palkkaa, mikä lisäsi viranomaisten halua palkata heitä.
Helmikuussa 1915 Women Police Volunteers nimesi itsensä Allenin ja johtajansa Margaret Damer Dawsonin johdolla uudelleen, jolloin sen nimeksi tuli Women’s Police Service (WPS). Allen toimi WPS:n mukana aluksi Lontoon alueella, mutta hänet lähetettiin vuoden 1915 aikana Kingston upon Hulliin ja Granthamiin, missä juopottelu ja prostituutio aiheuttivat järjestyshäiriöitä.
Ensimmäisen maailmansodan päättyessä WPS:ssä oli 357 naista. Dawson ja Allen pyysivät, että Lontoon poliisipäällikkö Nevil Macready ottaisi WPS:n pysyväksi osaksi poliisitointa. Macready kieltäytyi ja alkoi sen sijaan rekrytoida poliisitoimen palvelukseen omia naispoliisejaan. Dawson ja Allen palkittiin ansioistaan kuitenkin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsenyydellä. Dawson kuoli vuonna 1920, jolloin Allenista tuli nimekseen Women’s Auxiliary Service (WAS) vaihtaneen järjestön johtaja. Allen myös peri Dawsonin kodin.
Elämäkerta > Politisoituminen ja lähentyminen Saksaan

Allen matkusti vuonna 1922 Saksaan Kölniin kouluttamaan paikallisia naispoliiseja. Vuoden 1926 yleislakon aikana Allen osallistui tieliikenteen ylläpidosta huolehtimiseen, jakoi lakon vastaista propagandaa ja järjesti viihdettä East Endin naisväestölle, jotta nämä erkaantuisivat lakkotoiminnasta.
Vuonna 1934 Allen tapasi Adolf Hitlerin, jota hän alkoi ihailla syvästi. Hän alkoi lisäksi käyttää saksalaismallisia saappaita univormunsa osana virantoimituksessaan. Hän opetteli myös lentämään lentokoneella. Espanjan sisällissodan aikana Allen oli kansallismielisten ja näiden johtajan Francisco Francon kiihkeä tukija, ja häntä epäiltiin tämän agentiksi Britanniassa. Hän tutustui vuonna 1933 myös Irlannin entiseen asevoimien esikuntapäällikköön ja oman sinipaitoina tunnetun puolisotilaallisen ryhmänsä perustaneeseen Eoin O’Duffyyn.
Allen oli 1930-luvulla enenevässä määrin tekemisissä Oswald Mosleyn British Union of Fascists (BUF) -puolueen kanssa. Keväällä 1933 hän tarjoutui puolueen ilmailuosastolle lennonopettajaksi. Sisäministeriön asiakirjoissa on maininta hänen ja BUF:n välisestä yhteydestä jo tammikuulta 1934, joskin Allen toi julki jäsenyytensä vasta hieman ennen puolueen kieltämistä.
Ennen toista maailmansotaa Allenin mielipiteet alkoivat haitata hänen suosiotaan WAS:n parissa. Sodan alettua sanomalehdet The Daily Mirror, News Chronicle ja Daily Herald hyökkäsivät häntä vastaan johtuen hänen asemastaan BUF:n puhujana. Hän joutui ennen pitkää jättämään WAS:n. Häntä harkittiin saksalaismyönteisten mielipiteidensä vuoksi myös internoitavaksi turvallisuussäädös 18B:hen nojaten, mutta näin ei kuitenkaan lopulta tehty. Poliisi tutki hänen kotinsa 11. heinäkuuta 1940, ja häntä kiellettiin matkustamasta kahdeksaa kilometriä kauemmas kodistaan. Häneltä kiellettiin myös radion, auton, polkupyörän ja puhelimen omistaminen.
Elämäkerta > Myöhempi elämä

Toisen maailmansodan jälkeen Allen oli yksi Bedfordin herttuan alun perin ennen sotaa perustaman British People’s Party -puolueen kahdeksanhenkisen pääkomitean jäsenistä. Hän kääntyi katoliseksi vuonna 1953.
Allen kuoli Birdhurst Nursing Home -vanhainkodissa Croydonissa 16. joulukuuta 1964 sisarensa Christinen (k. 1972) läsnä ollessa. Hän jätti testamentissaan kaikki asuinomistuksensa sisarelleen.
Kirjoittajana

Allen toimi vuosina 1927–1937 perustamansa Policewoman’s Review -lehden päätoimittajana. Hän kirjoitti 1930-luvulla BUF-puolueen Action-lehteen sarjan artikkeleita, joissa hyökkäsi muun muassa seksuaalisesti provokatiivisia elokuvia, ulkomaisia naisia ja nudisteja vastaan. Hän myös vastusti feminismiä, sillä katsoi sen olevan puolueen tavoitteiden naisille edullisuudesta tietämättömien harjoittamaa tarpeetonta liikehdintää.
Yksityiselämä

Allenin läheiset naispuoliset ystävät käyttivät hänestä nimeä Robert. Hänen alaisensa nimittivät häntä tittelillä sir, jota normaalisti käytetään miehistä. Useat hänen poliisiuransa ajan naispuolisista kollegoistaan on mainittu hänen rakastajattarikseen.
Montecatini

Montecatini voi tarkoittaa seuraavia:
Montecatini Terme, kaupunki Italiassa
Montecatini Alto, kylä Italiassa
Montecatini Val di Cecina, kylä Italiassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Montecatini”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mononoke

Mononoke voi viitata seuraaviin asioihin:
Prinsessa Mononoke, Studio Ghiblin piirroselokuva vuodelta 1997.
Yōkai, olentoja japanilaisissa taruissa.
Mononoke, Toei Animationin animesarja vuodelta 2007.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mononoke”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Montechiarugolo

| Montechiarugolo (Comune di Montechiarugolo) |
| --- | --- |
 Montechiarugolo linna.
 Montechiarugolon kunnan sijainti Parman maakunnassa
 Montechiarugolo
 Koordinaatit: 44°42′N, 10°25′E 
Valtio:  Italia
Alue:  Emilia-Romagna
Maakunta:  Parma
Väkiluku (2019):  11 104
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Montechiarugolo on kunta Parman maakunnassa Emilia-Romagnan alueella, Pohjois-Italiassa. Se sijaitsee noin 13 kilometriä kaakkoon Parman kaupungista. Sen väkiluku oli 11 104 asukasta 1. tammikuuta 2019.
Montechiarugolo on monikeskuksinen kunta, joka jakautuu viiteen eri osaantarkistettava: Montecchio Emilia, Parma, San Polo d’Enza, Sant’Ilario d’Enza ja Traversetolo.
Monon ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Monon ritarikunta (ransk. Ordre du Mono) on togolainen ritarikunta. Se perustettiin 2. syyskuuta 1961 presidentti Sylvanus Olympion kaudella. Kunniamerkkiä myönnetään tunnustuksena ansiokkaasta palveluksesta kansakunnalle.
Kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa:
suurristi
suurupseeri
komentaja
upseeri
ritari
Metsän tarina

| Metsän tarina |
| --- | --- |
 Elokuvan julisteen suunnitteli Mia Selin.
Ohjaaja:  Ville Suhonen, Kim Saarniluoto
Käsikirjoittaja:  Ville Suhonen
Tuottaja:  Marko Röhr
Säveltäjä:  Panu Aaltio
Kuvaaja:  Hannu Siitonen, Mikko Pöllänen, Teemu Liakka
Leikkaaja:  Kim Saarniluoto
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  MRP Matila Röhr Productions
Ensi-ilta:  28. joulukuuta 2012
Kesto:  76 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  185 000 euroa
Katsojat:  90 544
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metsän tarina on Ville Suhosen ja Kim Saarniluodon ohjaama, vuoden 2012 lopussa ensi-iltansa saanut suomalainen dokumenttielokuva. Elokuva esittelee suomalaista metsäluontoa eläimineen. Kehyskertomuksena on kertojaääni-isän (Turkka Mastomäki) pojalleen (Christian Ruotanen) kertoma tarina metsään liittyvästä suomalaiskansallisesta mytologiasta. Vuodenkiertoa seuraava tarina alkaa syksystä ja päättyy kesään.
Taustaa

Suomalaista luontodokumenttia ei useinkaan nähdä elokuvateatterissa: tuottaja Marko Röhrin mukaan ennen Metsän tarinaa kotimainen luontodokumentti oli ollut teatterilevityksessä viimeksi lähes 50 vuotta sitten. Kyseessä oli vuonna 1963 ensi-iltansa saanut Suomi-Filmin tuottama Luonnon kätköissä.
Ohjaaja Ville Suhosen mukaan metsän valintaa luontodokumentin aiheeksi puoltaa se, että suomalaisessa luonnossa suuria aiheita on kohtuullisen vähän. Vanhojen metsien katoaminen huolestuttaa tekijöitä, ja he haluavat elokuvallaan saada ihmiset näkemään luonnon arvon.
Metsän tarinaa kuvattiin neljä vuotta. Materiaalia kerättiin aluksi löyhän käsikirjoituksen pohjalta, kunnes pari vuotta myöhemmin elokuvalle saatiin ohjaaja. Esileikkauksen jälkeen leikkaajalla oli vielä käytettävissään kaksikymmentä tuntia kuvamateriaalia.
Elokuvassa ei käytetty kesyjä eläimiä eivätkä kuvaajat houkutelleet villieläimiä ruoalla. Kuvaaja Hannu Siitosen mukaan toinen kuvaaja Mikko Pöllänen joutui muun muassa viettämään vaikeasti lähestyttäviä hirviä kuvatakseen jonkin aikaa hirvilaumassa hirveksi pukeutuneena. Toisinaan onnikin potkaisi: kalliolla leikkineet ilveksenpoikaset löytyivät sattumalta marjaretken yhteydessä.
Metsän tarina on kolmas Pölläsen ja Siitosen yhteinen luontodokumentti.
Vastaanotto > Kriitikoiden näkemyksiä

Helsingin Sanomien Nyt-liitteen Leena Virtanen antoi Metsän tarinalle kolme tähteä. Virtasen mukaan elokuvan kuvat ovat ”parhaimmillaan sykähdyttäviä”. Hän epäili kuitenkin pitkän kuvausajan näkyvän kuvan teknisen laadun vaihtelevuudessa. Virtanen harmitteli myös ”Hollywood-romanttisen” musiikin peittävän metsän äänet ja hiljaisuuden.
Film-O-Holic.comin Lumi Tirronen arvosteli kerronnan pieniä epätarkkuuksia, joista esimerkkinä hän mainitsi käärmeen, jonka väitetään heräävän talviunilta. Hän kritisoi myös kerronnan määrää; parhaimmillaan elokuva on hänen mukaansa silloin, kun kuvia säestää vain musiikki. Tirronen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä (”hyvä, katsomisen arvoinen”), mikä on myös Film-O-Holic.comin kolmen henkilön toimituskunnan elokuvalle antama keskiarvo.
Myös Iltalehden Tuomas Riskala antoi Metsän tarinalle kolme tähteä viidestä (”tyydyttävä”). Riskala piti elokuvan kertojanääntä turhana ja jopa rasittavana elementtinä ”muuten onnistuneessa dokumentissa”.
Vastaanotto > Katsojat

Elokuva sai ensi-iltansa 28. joulukuuta 2012 ja nousi neljässä kuukaudessa Suomen tuolloin katsotuimmaksi kotimaiseksi dokumenttielokuvaksi. Elokuva keräsi lopulta elokuvateattereissa 90 544 katsojaa ja on Suomen kolmanneksi katsotuin kotimainen dokumenttielokuva – edellä ovat Järven tarina (190 000 katsojaa) ja Sel8nne (130 000 katsojaa).
Minea Lång

Minea Lång (s. 1995)  on suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Lång on valmistunut Tampereen yliopistosta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2021.
Lång on näytellyt muun muassa Fian roolin Johanna Vuoksenmaan sarjassa Hormonit!.
Aiheesta muualla

IMDb - Minea Lång
Monophyllaea

| Monophyllaea |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Gesneriakasvit Gesneriaceae
Suku::  Monophyllaea  R.Br.
Infobox OKNimi-testi OK: 
Monophyllaea on gesneriakasvien heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluvat lajit ovat joko monivuotisia tai monokarpisia ruohovartisia kasveja. Tavallisesti kasveilla on yksi mehevä varsi, jossa on yksi kookas lehti. Toisaalta joillakin lajeilla on 3-4 lehteä. Suku on lähtöisin Indonesian ja Thaimaan eteläisen osan alueelta, mistä se on levinnyt muualle. Suvun lajeja esiintyy enimmäkseen varjoisissa metsissä ja tyypillisiä kasvupaikkoja ovat kalkkikivikot ja luolien suuaukot.
Mustakuviokeramiikka

Mustakuviotekniikalla koristeltu attikalainen kaula-amfora, n. 510 eaa. J. Paul Gettyn museo.
Mustakuviokeramiikka (mustakuviotyyli) viittaa antiikin kreikkalaiseen keramiikkaan, jossa vaasin koristelu on tehty mustalla savenväriseksi jätetylle taustalle. Kyseisestä koristemaalaustekniikasta käytetään nimitystä mustakuviotekniikka. Mustakuviokeramiikkaa valmistettiin arkaaisella kaudella pääasiassa noin vuosina 720–480 eaa.
Mustakuviotekniikka kehittyi edeltäneestä geometrisen kauden keramiikasta. Se kehitettiin Korintissa noin vuonna 720–700 eaa. Mustakuviotyyli tuli hallitsevaksi Ateenassa noin vuonna 625 eaa., ja se kehitettiin siellä huippuunsa 500-luvulla eaa. Tämän jälkeen kaupunki hallitsi keramiikan markkinoita 400-luvulle eaa. saakka. Mustakuviokeramiikkaa tuotettiin vähämerkityksisempänä myös muilla kreikkalaisalueilla. Mustakuviokeramiikka alkoi syrjäytyä punakuviokeramiikan kehittämisen jälkeen noin vuodesta 530 eaa. alkaen.
Historia > Varhainen mustakuviokeramiikka

Mustakuviotekniikka oli käytössä yksinkertaisempana jo geometrisen kauden keramiikassa. Varsinainen mustakuviokeramiikka kehitettiin Korintissa noin vuonna 720–700 eaa. Sitä tuotettiin ensin niin kutsuttuna protokorinttilaisena keramiikkana noin vuosina 720–625 eaa. ja sitten korinttilaisena keramiikkana noin vuosina 625–535 eaa.
Protokorinttilaisessa keramiikassa tuotettiin erityisesti pieniä aryballoksia. Mustakuviotekniikka sopi niiden miniatyyrikoristeluun. Protokorinttilaisen keramiikan huippukautta olivat noin vuodet 670–650 eaa. Protokorinttilainen keramiikka edusti niin kutsuttua orientalisoivaa kautta, ja sen koristeluissa olivat suosittuja itämaisvaikutteiset, kreikkalaisille eksoottiset eläin- ja kasviaiheet.
Mustakuviotekniikkaa käytettiin myös varhaisessa, Ateenassa valmistetussa attikalaisessa keramiikassa. Tekniikan käyttö sai alkunsa myöhäisessä protoattikalaisessa keramiikassa noin vuosina 650–630 eaa. korinttilaisen mustakuviotekniikan jäljittelynä. Mustakuviotekniikka tuli vallitsevaksi tämän jälkeen attikalaisessa protomustakuviokeramiikassa noin vuosina 630–600 eaa.
Varsinaisen attikalaisen mustakuviokeramiikan aika alkaa noin vuodesta 600 eaa. Se alkoi vähitellen viedä markkinoita korinttilaiselta keramiikalta. Varhainen attikalainen mustakuviokeramiikka jäljitteli korinttilaisen keramiikan orientalisoivia aiheita. Myöhemmin hallinneet mytologiset aiheet olivat vielä harvinaisia vaasimaalauksissa.
Varhaisia attikalaisia mustakuviomaalareita olivat muun muassa Nessos-maalari ja Gorgon-maalari sekä niin kutsutun Komastes-ryhmän maalarit. Noin vuonna 580 eaa. Ateenassa toimi mustakuviomaalari Sofilos, jolta on peräisin varhaisin tunnettu vaasin signeeraus.