stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sähködynamiikka

Sähködynamiikka on sähköopin osa-alue, jossa käsitellään liikkuvia eli dynaamisia sähköisiä ilmiöitä. Näitä ovat mm. sähkövirta, resistanssi ja konduktanssi.
Sähköilmiöt jaetaan kahteen ryhmään sen mukaan, onko sähkö niissä levossa vai liikkeessä. Sähköstatiikassa käsitellään levossa olevia eli staattisia sähköisiä ilmiöitä. Dynaamiset ilmiöt voidaan edelleen jakaa sellaisiin, joissa sähkövirrat ja sähkömagneettinen kenttä ovat ajasta riippumattomia, ja sellaisiin, joissa sähkövirrat ja sähkömagneettinen kenttä muuttuvat ajassa. Tasavirta ja siihen liittyvät ilmiöt kuuluvat ensimmäiseen luokkaan, ja vaihtovirta sekä esimerkiksi sähkömagneettinen induktio kuuluvat jälkimmäiseen luokkaan.
Kaikki jokapäiväisessä elämässä ihmistä palvelevat sähköilmiöt ovat sähködynaamisia. Liikkuvan sähkön eli sähkövirran tekemää työtä sanotaan sähkötyöksi.
Kirjallisuutta

Lindell, Ismo; Sihvola, Ari: Sähkömagneettinen kenttäteoria 1. Staattiset kentät.  Helsinki:  Otatieto, 2013.  ISBN 978-951-672-354-2
Sihvola, Ari; Lindell, Ismo: Sähkömagneettinen kenttäteoria 2. Dynaamiset kentät.  Helsinki:  Otatieto, 2013.  ISBN 978-951-672-371-9
Sähköstatiikka

Sähköstatiikka on sähköopin osa-alue, jossa käsitellään liikkumattomia eli staattisia sähköisiä ilmiöitä. Näitä ovat mm. sähkövaraus, sähkökenttä, sähköinen potentiaali ja jännite. Tyypillinen sähköstatiikan sovellus on kondensaattori.
Sähköilmiöt jaetaan kahteen ryhmään sen mukaan, onko sähkö niissä levossa vai liikkeessä. Sähködynamiikassa käsitellään liikkuvia sähköisiä ilmiöitä.
Kirjallisuutta

Lindell, Ismo; Sihvola, Ari: Sähkömagneettinen kenttäteoria 1. Staattiset kentät.  Helsinki:  Otatieto, 2013.  ISBN 978-951-672-354-2
Sihvola, Ari; Lindell, Ismo: Sähkömagneettinen kenttäteoria 2. Dynaamiset kentät.  Helsinki:  Otatieto, 2013.  ISBN 978-951-672-371-9
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Saksa  Tšekki 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Ivar Johnsson

| Ivar Johnsson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. helmikuuta 1885 Vittskövle, Ruotsi
Kuollut: 16. elokuuta 1970 (85 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  kuvanveistäjä
    
Ivar Viktor Johnsson (12. helmikuuta 1885 Vittskövle – 16. elokuuta 1970 Tukholma) oli ruotsalainen kuvanveistäjä. Hän asui 1910-luvun alussa Ranskassa ja Italiassa, missä hän omaksui klassistisen, ajattomuuteen pyrkivän tyylin. Hänen teoksiaan on useilla julkisilla paikoilla Ruotsissa, ja niihin lukeutuu muun muassa Tyko Brahen syntymän 400-vuotismonumentti Venin saarella.
Töitä

Vegamonumentet Tukholman vanhan observatorion luona.
Kvinna vid havet Göteborgissa
Fredsmonumentet Karlstadissa. Patsas viittaa Ruotsi-Norjan rauhanomaiseen hajoamiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivar Johnsson Wikimedia Commonsissa
Möbius-kuvaus

Möbius-kuvaukset ovat muotoa
olevia kuvauksia, missä a, b, c ja d ovat mielivaltaisia kompleksilukuja. Möbius-kuvaukset on määritelty laajennetulta kompleksitasolta itselleen. Bilineaarinen kuvaus on erikoistapaus Möbius-kuvauksesta. Möbius-kuvaukset ovat saaneet nimensä saksalaisen matemaatikon ja tähtitieteilijän August Ferdinand Möbiuksen mukaan.
Määritelmä

Möbius-kuvaukset ovat muotoa
olevia kuvauksia, missä a, b, c ja d ovat kompleksilukuja, jotka toteuttavat ehdon ad − bc ≠ 0. Möbius-kuvaukset on määritelty konformaaleina kaikkialla paitsi kun  z=-d/c, jolloin on määritelty, että  f(z)=\infty . 
Ne ovat konformisia bijektioita  {\overline {\mathbb {C} }}→ {\overline {\mathbb {C} }},
missä  {\overline {\mathbb {C} }} tarkoittaa laajennettua kompleksitasoa  \mathbb {C} \cup \{\infty \} eli kompleksitasoa, johon on lisätty äärettömyyspiste. Laajennettua kompleksitasoa kutsutaan myös Riemannin palloksi.
Ominaisuuksia

Möbius-kuvaukset voidaan esittää yhdistettynä kuvauksena siirrosta, venytyksestä ja kierrosta sekä inversiosta, missä operaatio "siirto" on muotoa 
 w=z+a, operaatio "venytys ja kierto" on muotoa  w=az ja operaatio "inversio" on muotoa  w=1/z.
Möbius-kuvaukset kuvaavat suorat ja ympyrät joko suoriksi tai ympyröiksi siten, että operaatio "inversio" saattaa muuttaa suoran ympyräksi tai päinvastoin. 
Konformikuvauksina Möbius-kuvaukset säilyttävät kulmat.
Kaksoissuhde

Möbius-kuvaukset säilyttävät pisteiden välisen kaksoissuhteen:

Olkoot a1, a2, a3 ja a4 kompleksilukuja, joille aj ≠ ak kun j ≠ k. Tällöin näiden kaksoissuhde on luku
Jos jokin ai = ∞ on kaksoissuhde määriteltäva raja-arvona, kun ai → ∞. 

Möbius-kuvaukset säilyttävät kaksoissuhteen, eli siis Möbius-kuvauksessa w = f(z) 

[w, w1, w2, w3] = [z, z1, z2, z3].
Möbiuskuvaukset muodostavat ryhmän, niin sanotun Möbius-ryhmän, kuvausten yhdistämisen suhteen.
Esimerkki

Seuraavassa esimerkissä käytetään hyväksi Möbius-kuvausten ominaisuutta säilyttää pisteiden välinen kaksoissuhde:

Etsitään Möbius-kuvaus, joka vie origokeskisen yksikkökiekon D(0, 1) ylemmälle puolitasolle. Käytetään kaksoissuhdetta. Kiinnitetään yksikkökiekon reunapisteet z1 = 1, z2 = i, z3 = -1 ja ylemmän puolitason reunapisteet w1 = -1, w2 = 0, w3 = 1. Pisteiden kiinnityksessä on huomioitu niiden järjestys alueisiin nähden, eli kuljettaessa pisteestä z1 pisteen z2 kautta pisteeseen z3 jää yksikkökiekko vasemmalle puolelle ja kuljettaessa pisteestä w1 pisteen w2 kautta pisteeseen w3 jää ylempi puolitaso vasemmalle puolelle. Sopiva kuvaus saadaan ratkaisemalla w yhtälöstä
missä w1, w2, w3, z1, z2 ja z3 ovat edellä kiinnitetyt pisteet. Saamme
Kirjallisuutta

R. Hurri-Syrjänen: Funktioteoria 1 (Luentomuistiinpanot)
L. Myrberg:Funktioteoria 1 ja 2, osa 1 Limes ry 1971
Spiegel, Murray R.; Lipschutz, Seymour; Schiller, John J.; Spellman, Dennis: Complex Variables.  (Shaum's Outline Series)  McGraw-Hill Book Company, 2009 (1964).  ISBN 978-0-07-161569-3
Beta Lyrae -muuttuja

Beta Lyrae -tyyppinen muuttuja
Beta Lyrae -tyyppinen pimennysmuuttuja on kaksoistähti, jonka komponentit ovat niin lähellä toisiaan, että  toinen tähti on painovoiman ansiosta venynyt soikeaksi. Tähdet pimentävät vuorotellen toisiaan, ts. niiden ratojen kaltevuus on lähellä havaitsijan suuntaa. Komponenttitähtien välillä virtaa ainetta.
Kirkkaita Beta Lyrae -muuttujia

Zeta Andromedae
DV Aquarii
UW Canis Majoris
Tau Canis Majoris
Beta Lyrae
TU Muscae
Delta Pictoris
V Puppis
PU Puppis
Upsilon Sagittarii
Mu1 Scorpii
Pi Scorpii
Benazir Bhutto

| Benazir Bhutto |
| --- | --- |

Pakistanin 11. pääministeri
 2. joulukuuta 1988 – 6. elokuuta 1990 19. lokakuuta 1993 – 5. marraskuuta 1996  
Edeltäjä:  Muhammad Khan Junejo Moeenuddin Ahmad Qureshi
Seuraaja:  Ghulam Mustafa Jatoi Malik Meraj Khalid
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1953 Karachi, Pakistan
Kuollut: 27. joulukuuta 2007 (54 vuotta) Rawalpindi, Pakistan
Ammatti:  ekonomisti
Puoliso:  Asif Ali Zardari (1987–2007)
Tiedot
Puolue:  Pakistanin kansanpuolue
Uskonto:  islam
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
benazirbhutto.com
Benazir Bhutto (21. kesäkuuta 1953 Karachi – 27. joulukuuta 2007 Rawalpindi) (sindhiksi: بينظير ڀٽو; urduksi: بینظیر بھٹو) oli Pakistanin pääministeri, Pakistanin kansanpuolueen poliitikko ja pitkäaikainen oppositiojohtaja. Bhutto oli islamilaisten valtioiden pääministereistä nuorin ja ensimmäinen nainen.
Hän toimi maansa pääministerinä kahteen otteeseen, ensin vuosina 1988–1990 ja toistamiseen vuosina 1993–1996. Hänen valtansa päättyi satojen miljoonien korruptiosyytteisiin ja Interpolin etsintäkuulutukseen. Hänen omaisuuttaan jäädytettiin ja hänet tuomittiin Sveitsissä.
Bhutto asui maanpaossa Lontoossa ja Dubaissa kunnes vuonna 2007 palasi Pakistaniin ottaakseen osaa uusiin vaaleihin. Hän selviytyi kahdesta murhayrityksestä lokakuussa, mutta kuoli itsemurhaiskussa joulukuussa.
Ura

Bhutto oli Pakistanin entisen presidentin ja pääministerin Zulfikar Ali Bhutton tytär. Zulfikar Ali Bhutto syrjäytettiin Muhammad Zia ul-Haqin vallankaappauksessa 1975 ja teloitettiin.
Bhutto kävi koulunsa Karachissa ja Murreessa ja opiskeli yhteiskuntatieteitä sekä Harvardin yliopistossa Yhdysvalloissa että Oxfordin yliopistossa Britanniassa. Hän meni naimisiin liikemies Asif Ali Zardarin kanssa 1987. Benazir Bhutton veli, Shahnawaz, tapettiin 1985 Ranskassa hämärissä olosuhteissa ja hänen toinen veljensä Mir Murtaza 1996 Karachissa.
Bhutto palasi Pakistaniin saatuaan opintonsa päätökseen ja hänet asetettiin kotiarestiin isänsä vangitsemisen jälkeen. Vuonna 1984 hän sai palata Britanniaan, jossa hänestä tuli PPP:n johtaja maanpaossa.
Bhutton ensimmäinen pääministerikausi alkoi hänen edustamansa puolueen voitettua 1988 Pakistanin ensimmäiset vapaat vaalit kenraali Muhammad Zia-ul-Haqin kuoltua. Bhutton koalitiohallitus kaatui maan presidentin hajotettua parlamentin korruptioepäilyksien johdosta vuonna 1990. Bhutto ei ikinä joutunut syytteeseen ko. epäilyistä. Hänen puolueensa hävisi vaalit ja hän toimi seuraavat kolme vuotta oppositiojohtajana.
Benazir Bhutton puolue voitti vuoden 1993 vaalit ja Bhuttosta tuli maansa pääministeri toistamiseen. Myös Bhutton toinen hallitus kaatui 1996 presidentti Farooq Legharin hajotettua parlamentin, joka johtui hallitukseen kohdistuneista korruptioepäilyistä.
Korruptio

Bhutto tuomittiin vuonna 2003 poissaolevana sveitsiläisessä tuomioistuimessa lahjusten ottamisesta. Hänen asianajajansa kiisti syytökset ja vaati onnistuneesti jutun viemistä korkeampaan oikeusasteeseen.
Bhutto itse kiisti aina omaavansa minkäänlaisia omaisuuksia ulkomailla.
Paluu Pakistaniin

Vuonna 2002 presidentti Pervez Musharraf teki maan perustuslakiin lisäyksen, joka kielsi pääministeriltä ennemmän kuin kaksi virkakautta. Säädös oli hyökkäys presidentin valtaa uhkaavia pääministereitä Bhuttoa ja Nawaz Sharifia vastaan.
Benazir Bhutto asui maanpaossa Dubaissa miehensä ja kolmen lapsensa kanssa. Hän valmistautui kotimaansa vuoden 2007 vaaleihin, jotka kenraali Musharrafin sotilashallitus on sitoutunut järjestämään.
18. lokakuuta 2007 Bhutto palasi Pakistaniin presidentti Pervez Musharrafin kumottua häneen kohdistuneet lahjontasyytökset. Armahdus oli luultavasti seurausta otaksutusta Bhutton ja Musharrafin välisestä vallanjakosopimuksesta.lähde? Bhutto palasi maahan 18. lokakuuta 2007 vietettyään kahdeksan vuotta Lontoossa ja Dubaissa valmistautumaan 8. tammikuuta 2008 järjestettäviin parlamenttivaaleihin. Hänen saapumispäivänään häntä vastaan tehtiin itsemurhapommi-isku, jossa kuoli 130.
Musharraf julisti 3. marraskuuta maan poikkeustilaan korkeimman oikeuden tutkiessa hänen valintaansa uudelleen presidentiksi. Bhutto asetettiin 8. marraskuuta 2007 kotiarestiin vähän ennen kuin hänen piti johtaa protestia poikkeustilaa vastaan.
Murha

Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutisluokka:
Bhutto kuoli 27. joulukuuta 2007 ainakin 16 kuolonuhria vaatineessa iskussa Rawalpindin kaupungissa, jossa hän oli pitämässä parlamenttivaaleihin liittyvää puhetilaisuutta. Raporttien mukaan häntä ammuttiin ennen kuin ampuja räjäytti itsensä. Pakistanin sisäministeriön mukaan Bhutto ei kuollut luoteihin, vaan "löi päänsä" suojauduttuaan itsemurhaiskulta. Ministeriön mukaan Bhutton ruumiista ei ole löytynyt yhtään luotia. PPP-puolueen edustajat ovat kieltäneet selityksen. CNN:n analyytikon mukaan Bhutton vastustajat yrittävät kiistää Bhuttolta marttyyrikuoleman.
ARY-televisiokanavan mukaan Al-Qaida ilmoitti olevansa vastuussa Bhutton murhasta, mutta sen yleensä käyttämillä verkkosivuilla ei ole otettu vastuuta tapahtuneesta.
Pakistanin sisäministeri sanoo saaneen tietoonsa viestin, jossa al-Qaida-yhteyksistä syytetty heimojohtaja Baitullah Mehsud on vihjannut olleensa murhan takana. Mehsud on itse kieltänyt osallisuutensa
Bhutto jätti jälkeensä kirjeen, jossa piti Musharrafia vastuussa mahdollisesta kuolemastaan. Hän pyysi presidentiltä suojelua, muttei saanut sitä. Puolueen puheenjohtajana Bhuttoa seuraa tämän 19-vuotias poika, Bilawal Bhutto.
Bhutton murhaa tutkimaan tuli Pakistanin viranomaisten lisäksi Scotland Yardin ryhmä. Senkin tutkimus jätti murhan ratkaisemattomaksi ja sai yleisön uskomaan kaksinkertaisen tutkimuksen olevan tarkoitettu Musharrafin jälkien peittelyyn. Scotland Yard päätteli vastoin Pakistanin viranomaisten tutkimuksia että yksinäinen ampuja/itsemurhapommittaja oli vastuussa murhasta. Raportti syytti myös Bhuttoa itsensä altistamisesta salamurhaajille.
Scotland Yard tutki tarkasti useat kännykkäkameroilla kuvatut filmit, joissa Bhutto putoaa ajoneuvon sisälle hetkeä ennen räjähdystä, mutta ne jätettiin mainitsematta raportissa, joka keskittyi suurimmaksi osaksi rikospaikkatutkintaan. Selvittämättä jäi myös, kuka määräsi rikospaikan puhdistettavaksi paloauton vesisuihkulla kaksi tuntia murhan jälkeen. Bhuttolle ei myöskään tehty ruumiinavausta, koska hänen miehensä kielsi sen, vaikka pyyntö olisi voitu jättää huomiotta.
Kirjallisuutta

Bhutto, Benazir: Sovinto. Islam, länsi ja demokratia.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4314-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Murhauutisointi ja henkilökuvat
Helsingin Sanomat, 27.12.2007, Oppositiojohtaja Bhutto kuoli pommi-iskussa Pakistanissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle, 27.12.2007, Pakistanin oppositiojohtaja Bhutto kuoli pommi-iskussa
Al-Jazeera, 27.12.2007, Focus Pakistan – Power and politics
BBC, 27.12.2007, Benazir Bhutto killed in attack
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Wikiuutiset
Hallonbacken – Osasto 23

Hallonbacken - Osasto 23 on suomalainen, ruotsinkielinen, vuonna 2023 julkaistu minisarja, joka kertoo tuberkuloosiin sairastuneesta köyhän perheen tyttärestä, jolle avautuu paikka Hallonbackenin parantolasta. Sarja perustuu Eva Frantzin samannimiseen teokseen, joka palkittiin Runeberg Junior -palkinnolla vuonna 2019. Sarjan tuotannosta vastasi Söder Films ja sen yhtenä tärkeimmistä kuvauspaikoista toimi Suitian linna Siuntiossa.
Suitian linna Siuntiossa.
Roolit

| Rooli | Näyttelijä |
| --- | --- |
Stina: Salma Sarkola
Ruben: Theo Zilliacus
Herra Cederlöf: Martin Bahne
Lääkäri Funck: Wilhelm Enkel
Lars: Oliver Ekroos
Petronella: Chloé Galbe
Emerentia: Jessica Grabowsky
Kirjakaupan omistaja: Tuuli Heinonen
Stinan äiti Märta: Edith Holmström
Astrid: Julia Kouhia
Rouva Hagman: Lena Labart
Christine: Mathilda Pinomaa
Esmeralda: Ella Powers
Lääkäri Hagman: Carl-Kristian Rundman
Rouva Forstmo: Johanna af Schultén
Luettelo Teuvan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Teuvan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Teuvan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Eronos

| Eronos> Ἐρώνος(?).Sijainti |
| --- | --- |
 Eronos
Koordinaatit:  35°10′25″N, 25°29′10″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ágios Geórgios, Oropédio Lasithíou, Lasíthi, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Eronos (m.kreik. Ἐρώνος, Erōnos, lat. Eronus) eli Erannos (Ἐράννος) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Sen sijaintia ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan sijainneen nykyisellä Kefálan kukkulalla nykyisen Oropédio Lasithíoun kunnan Ágios Geórgioksen kylän pohjoispuolella.
Eronos oli itsenäinen polis eli kaupunkivaltio hellenistisellä kaudella. Myöhäisen ajankohdan vuoksi sitä ei ole luettu nykytutkimuksessa mukaan arkaaisen ja klassisen kauden polisten inventaarioon. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymejä Erōnos (Ἔρωνος, monikossa Erōnioi, Ἐρώνιοι) ja Erannios (Ἐράννιος, monikossa Erannioi, Ἐράννιοι).
Aria (Kreeta)

| Aria> Ἀριά.Sijainti |
| --- | --- |
 Aria
Koordinaatit:  34°59′33″N, 25°27′1″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Árvi, Viánnos, Iraklion, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aria (m.kreik. Ἀριά) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Sen sijaintia ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan sijainneen lähellä nykyisen Viánnoksen kunnan Árvin kylää.
Arian kaupunki oli olemassa klassiselta kaudelta myöhäisantiikkiin. Se oli itsenäinen polis eli kaupunkivaltio hellenistisellä kaudella. Myöhäisen ajankohdan vuoksi sitä ei ole luettu nykytutkimuksessa mukaan arkaaisen ja klassisen kauden polisten inventaarioon. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Ariaios (Ἀριαῖος, monikossa Ariaioi, Ἀριαῖοι).
Monroen oppi

James Monroe
Monroen oppi tai Monroen doktriini oli Yhdysvaltain 5. presidentin James Monroen vuonna 1823 julkaisema doktriini, joka määritteli Yhdysvaltain ulkopolitiikan kehykset pitkäksi aikaa. Monroen oppi on esimerkki 1800-luvun alun geopoliittisesta ajattelusta Yhdysvalloissa (vaikka termi geopolitiikka ei vielä silloin ollutkaan konkreettinen ja kiinteä käsite) ja sen suuntaus on poliittiselta tasoltaan isolationismi eli eristäytyminen.
Alun perin Monroen opin idea ”Amerikka amerikkalaisille” oli tarkoitettu vastustamaan Euroopan taantumuksellisten monarkioiden, Pyhän allianssin mahdollisia suunnitelmia Amerikan siirtokuntien takaisinvaltauksesta. 1800-luvun puolenvälin jälkeen se tuli tarkoittamaan ”Amerikka Yhdysvalloille.”
Synty

Vuosina 1812–1815 Yhdysvallat kävi sodan ylivoimaista Isoa-Britanniaa vastaan, mutta onnistui saavuttamaan tasapelin, koska Britannia oli sidottu Euroopassa sotaan Napoleonia vastaan. Rauhansopimus tehtiin Gentissä, mutta monet yhdysvaltalaiset sodan veteraanit olivat tasatulokseen tyytymättömiä. Sodan loppua kohti Andrew Jacksonin johtamat joukot olivat nimittäin saaneet briteistä merkittäviä paikallisia voittoja.
Gentissä asetettiin komissioita selvittämään avoimia kiistakysymyksiä Pohjois-Amerikan rajoista. Ennen kuin komissiot olivat ehtineet edes kunnolla aloittaa, Jackson sai vihollisuudet puhkeamaan uudestaan. Verukkeena käytettiin kapinoivien intiaanien kurittamista. Jackson kuitenkin ylitti valtuutensa ja marssi vielä espanjalaiseen Floridaan. Floridan tilanne raukesi lopullisesti vasta 1819, kun Espanja myi Floridan Yhdysvalloille viidestä miljoonasta dollarista.
Yhdysvaltoihin levisi yleinen laajentumismieliala, jota innosti myös Espanjan siirtomaiden kapinointiaalto pitkin Latinalaista Amerikkaa. John Quincy Adamsille oli koko Pohjois-Amerikan liittäminen Yhdysvaltoihin ”yhtä selvästi luonnon laki [...] kuin se, että Mississippi virtaa mereen”. Vuoteen 1823 mennessä suurin osa Latinalaisen Amerikan kapinoista oli päättynyt itsenäistymiseen.
Yhdysvallat käytti presidentti Monroen johdolla tilaisuutta hyväkseen julistaakseen ”periaatteeksi, johon kytkeytyvät Yhdysvaltain oikeudet ja edut, että Amerikan mantereita, jotka ovat saavuttaneet vapaan ja itsenäisen aseman ja pitävät sitä yllä, ei voida ajatella Euroopan valtioiden siirtomaapolitiikan kohteina tulevaisuudessa.” Tämä oli Monroe-opin ensimmäinen kohta. Toinen kohta oli, että Yhdysvallat pitäisi jonkin Euroopan maan yritystä puuttua Amerikan maiden asioihin, kummassakaan Amerikoista, ”epäystävällisenä tekona”. Julistuksella oli Britannian kannatus, ja sillä varoitettiin Euroopan maita ryhtymästä seikkailupolitiikkaan Latinalaisessa Amerikassa. Monet Yhdysvalloissa uskoivat molempien Amerikkojen lopulta päätyvän Yhdysvaltain haltuun.
Doktriinin sisältö

Monroen opissa on kolme keskeistä kohtaa:
Eurooppalaisten vaikutus uudella mantereella ei saa lisääntyä uusien siirtokuntien myötä.
Vanhoja siirtokuntia ja omistuksia vastaan ei toimita, mutta mikäli uusia alueita yritetään alistaa eurooppalaisten valtojen alaisuuteen, se on uhka Yhdysvaltojen eduille ja uhkaan vastataan sotilaallisella voimalla.
Vastavuoroisesti Yhdysvallat ei sekaannu Euroopan asioihin.
Monroen oppi ei käsittele maapalloa kokonaisuutena, vaan jakaa sen kahteen pääalueeseen; itäiseen ja läntiseen pallonpuoliskoon.
Tämä ajattelu kahdesta pallonpuoliskosta juontaa juurensa renessanssin kartografiaan, jolloin Mappemonde (maailman kartta) jakoi maailman näihin kahteen osaan. Kun Euroopassa sodittiin Napoleonia vastaan, Yhdysvalloille tarjoutui tilaisuus suurvalta-aseman tavoitteluun ja vanhojen Euroopan suurvaltojen vaikutuksen horjuttamiseen uudella mantereella.
Tämän myötä syntyi Monroen oppi, joka ainakin toiseen maailmansotaan asti saneli suuntaviivat Yhdysvaltojen kansalliselle turvallisuusajattelulle, joka opin mukaisesti voidaan kiteyttää oman ”pallonpuoliskon puolustamiseen”. Vaadittiin japanilaisten hyökkäys Pearl Harboriin ja Atlantin muuttuminen ”amerikkalaisten järveksi” ennen kuin kansakunta ymmärsi, ettei eristäytyminen ja vetäytyminen yhdelle pallonpuoliskolle ole pitkällä aikavälillä kannattavaa, saati edes mahdollista.
Käsitykset Monroen opin keskeisestä tavoitteesta vaihtelevat katsantokannan ja ajankohdan mukaan. Esimerkiksi Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson näki Monroen opin kehyksenä amerikkalaisten valtioiden rauhanomaiselle yhteistyölle ja mallina ensimmäisen maailmansodan repimälle Euroopalle, vaikka hänen kaudellaan Yhdysvallat muun muassa puuttui toistuvasti Meksikon asioihin ja suojeli Panaman kanavaa sekä siten Yhdysvaltojen sijoituksia. Yleismaailmallinen käsitys toisen maailmansodan aikaan oli kuitenkin se, että Monroen oppi oli viitta, jonka varjossa Yhdysvallat dominoi naapureitaan.
Yhdysvaltojen historiaa tutkittaessa voidaankin siis perustellusti sanoa, ettei Monroen opin keskeinen tavoite suinkaan ollut vain lieventää eurooppalaisten painetta läntisellä pallonpuoliskolla, vaan myös lisätä Yhdysvaltojen omaa otetta alueesta ja näin saavuttaa paikallinen hegemonia. Tätä ajattelutapaa mukailivat ja laajensivat myöhemmät valtiomiehet, kuten Theodore Roosevelt, joka omalla linjauksellaan venytti Yhdysvallat kunnianhimoisesti läntisen pallonpuoliskon poliisin rooliin asti, ja Harry S. Truman kylmän sodan alkumetreillä julistamassaan Trumanin opissa, että Yhdysvaltojen tuli padota kommunismin leviäminen missä tahansa ympäri maailman, ei ainoastaan läntisellä pallonpuoliskolla.