stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
På spåret
Voittajat

1987 – Lennart Dahlgren, Thomas Wernerson ja Margareta Söderström
1988 – Björn Hellberg, Mats Strandberg ja Bengt Grive
1990 – Joachim Nyström, Björn Hellberg ja Mats Strandberg
1991 – Björn Hellberg, Bengt Grive ja Mats Strandberg
1993 – Björn Hellberg, Mats Strandberg ja Bengt Grive
1995 – Cecilia Hagen ja Tomas Tengby
1996 – Birgit Carlstén ja Tommy Engstrand
1997 – Peter Harryson ja Malin Petersson
1998 – Carl-Jan Granqvist ja Lotta Bromé
1999 – Carina Lidbom ja Peter Harryson
2000 – Agneta Bolme-Börjefors ja Adde Malmberg
2001 – Anette Kullenberg ja Jesper Aspegren
2002 – Tommy Engstrand ja Carina Lidbom
2003 – Stefan Holm ja Ingela Agardh
2004 – Dick Harrison ja Ellinor Persson
2005 – Stefan Holm ja Katarina Mazetti
2006 – Caroline af Ugglas ja Göran Hägg
2007 – Anne Lundberg ja Johan Wester
2008 – Lisa Syrén ja Johan Wester
2009 – Johanna Koljonen ja Marcus Birro
2010 – Hélène Benno ja Peter Apelgren
2011 – Martina Haag ja Erik Haag
2012 – Ellinor Persson ja Dick Harrison
2013 – Helena von Zweigbergk ja Göran Everdahl
2014 – Elisabeth Höglund ja Jesper Rönndahl
2015 – Elisabeth Höglund ja Jesper Rönndahl
2016 – Johan Hilton ja Kristin Lundell
2017 – Josefin Johansson ja Johar Bendjelloul
2018 – Parisa Amiri ja Gunnar Wetterberg
2019 – Parisa Amiri ja Gunnar Wetterberg
2020 – Magdalena Forsberg ja Claes Elfsberg
2021 – Cecilia Düringer ja Jonatan Unge
2022 – Marie Agerhäll ja Fritte Fritzson
2023 – Marie Agerhäll ja Fritte Fritzson
2024 – Peter Apelgren ja Hector Apelgren
Lähde:
Formaatti ulkomailla

Norjan yleisradio NRK teki ohjelmasta 1990-luvulla oman versionsa nimellä Jorda rundt, mutta se ei saavuttanut suosiota ja sitä esitettiin vain yhden kauden ajan 1998–1999.
Suomessa Yleisradio aloitti ohjelmasta oman version, ensimmäinen jakso esitettiin 28. tammikuuta 2023. Ohjelma on nimeltään Hengaillaan ja sitä juontavat Jenni Poikelus sekä Riku Rantala. Toinen kausi esitettiin tammi-helmikuussa 2024.
Aiheesta muualla

På spåret SVT Play -palvelussa (ruotsiksi)
Arakidonihappo

| Arakidonihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (5Z,8Z,11Z,14Z)-Ikosa-5,8,11,14-tetraeenihappo
CAS-numero:  506-32-1
PubChem CID:  444899
SMILES:  CCCCC/C=C\C/C=C\C/C=C\C/C=C\CCCC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C20H32O2
Moolimassa:  304,47 g/mol g/mol
Sulamispiste:  −49 °C
Kiehumispiste:  169–171 °C
Tiheys:  0,92 g/cm3
Arakidonihappo on eläinperäinen pitkäketjuinen monityydyttymätön omega-6-rasvahappo. Kemiallisesti arakidonihappo on karboksyylihappo, jossa on 20 hiiliatomia ja neljä cis-kaksoissidosta; ensimmäinen kaksoissidos on kuudennessa hiilessä hiiliketjun omega-päästä laskettuna ja siitä voidaan käyttää myös lyhennettä 20:4(n-6).
Saanti

Arakidonihapon arvioitu keskimääräinen päiväsaanti vaihtelee kehitysmaiden  44–331 milligrammasta teollisuusmaiden 101-351 milligrammaan. Yksilötasolla saanti vaihtelee välillä 9-290 mg/vrk.
Arakidonihappoa esiintyy pieninä pitoisuuksina lähes kaikissa eläinperäisissä elintarvikkeissa. Sardiinit, kananmunat, luonnonlohi sekä broilerin- ja sianliha ovat parhaita arakidonihapon lähteitä. Liha muodostaa niin suuren osan länsimaisesta ruokavaliosta, että se on suurin yksittäinen arakidonihapon lähde. Lihan osuus arakidonihapon kokonaissaannista on Euroopassa ja Yhdysvalloissa 43–62 prosenttia. Japanissa kananmunat ovat tärkein arakidonihapon lähde. Myös kala ja maito ovat tärkeitä arakidonihapon lähteitä.
Arakidonihappoa esiintyy runsaasti äidinmaidossa, ja tutkijat ovat esittäneet, että sitä pitäisi lisätä pakollisena äidinmaidonkorvikkeisiin, koska imeväisten kyky muuntaa ravinnon linoli- ja alfalinoleenihappoa arakidonihapoksi on heikko. Äidinmaidonkorvikkeisiin on lisätty tämän vuoksi kalaöljyä ja myöhemmin vuonna 1987 kehitettyä teollisesti fermentoitua kasviöljyä, joka sisältää bakteerien tuottamaa arakidonihappoa.
Aikuisen ihmisen elimistö kykenee tuottamaan arakidonihappoa ravinnon mukana saadusta linolihaposta, mutta muunnoksen hyötysuhde on vain 0,3–0,6 prosenttia. Vuonna 2019 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin kuitenkin, että kyseinen hyötysuhde vaihtelee Suomessa suuresti geneettisten tekijöiden mukaan.
Lisäravinteena annetun arakidonihapon nauttimisen on havaittu laskevan veren linolihappopitoisuutta.
Arakidonihappoa esiintyy kasveissa semiokemikaalina, pääasiassa feromonina.
Fysiologiset vaikutukset

Arakidonihappo on tärkeä solukalvojen rakenneaine ja toimii myös eikosanoidien lähtöaineena. Eikosanoidit ovat hormonien kaltaisia yhdisteitä, joilla on tärkeitä fysiologisia tehtäviä mm. verenkiertoelimistössä ja ruoansulatuskanavassa.
Arakidonihappoa esiintyy paljon harmaassa aivoaineessa ja hermosoluja suojaavassa myeliinissä. Arakidonihappo on välttämätöntä sekä aivojen että lähes jokaisen muun elimen toiminnan kannalta.
Jotkut eläimet, kuten kissat, eivät voi muodostaa arakidonihappoa linolihaposta, vaan niiden on saatava sitä eläinperäisestä ravinnosta.
Terveysvaikutukset

On olemassa vahvaa näyttöä siitä, että arakidonihappo on välttämätöntä lapsen kasvulle, terveydelle ja aivojen kehitykselle. Esimerkiksi arakidonipitoinen äidinmaidonkorvike tukee hermoston ja immuunipuolustuksen normaalia kehitystä paremmin kuin korvike, josta se puuttuu.
Arakidonihappoa tarvitaan elimistön tulehdusreaktioiden säätelyyn. Niillä, joiden elimistö kykenee tuottamaan linolihaposta eniten arakidonihappoa, on havaittu esiintyvän vähiten matala-asteista tulehdusta. Vuonna 2020 julkaistussa iranilaistutkimuksessa havaittiin kuitenkin haimasyövän esiintyvyyden olevan kymmenkertaista niillä, joiden veressä on kohonneita arakidonihappopitoisuuksia. Koe-eläintutkimuksessa on lisäksi havaittu, että masentuneilta vaikuttavien rottien aivoissa esiintyy tavallista enemmän arakidonihappoa.
Vuonna 2019 julkaistussa tieteellisten tutkimusten yhteenvedossa havaittiin, että sillä viidenneksellä, jonka elimistön arakidonihappopitoisuus oli suurinta, esiintyi keskimäärin 8 prosenttia vähemmän sydän- ja verisuoniperäisiä kuolemia kuin sillä viidenneksellä, jolla oli pienin pitoisuus. Tutkimusten kokonaisosanottajamäärä oli lähes 69 000.
Paksusuolen syöpäsolujen sisältämä arakidonihappo näyttäisi säätelevän paksusuolen syövän solujen lisääntymistä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arakidonihapon perustietoja
Liber Herbarum: Arakidonihappoa sisältäviä kasveja
Terveysportti: Arakidonihappo
ChemBlink: Arachidonic acid (englanniksi)
PubChem: Arachidonic Acid (englanniksi)
DrugBank: Arachidonic Acid (englanniksi)
Human Metabolome Database: Arachidonic acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Arachidonic acid (englanniksi)
KEGG: Arachidonic acid (englanniksi)
PheroBase: Semiochemical – arachidonic acid (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Arachidonic-acid[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Rasvahapot
| --- | --- |
Tyydyttyneet:  Etikkahappo (C2)  Propionihappo (C3)  Voihappo (C4)  Valeriaanahappo (C5)  Kapronihappo (C6)  Enantyylihappo (C7)  Kapryylihappo (C8)  Pelargonihappo (C9)  Kapriinihappo (C10)  Hendekaanihappo (C11)  Lauriinihappo (C12)  Tridekyylihappo (C13)  Myristiinihappo (C14)  Pentadekyylihappo (C15)  Palmitiinihappo (C16)  Margariinihappo (C17)  Steariinihappo (C18)  Nonadekyylihappo (C19)  Arakidihappo (C20)  Heneikosyylihappo (C21)  Beheenihappo (C22)  Trikosyylihappo (C23)  Lignoseriinihappo (C24)  Pentakosyylihappo (C25)  Keroottihappo (C26)  Heptakosyylihappo (C27)  Montaanihappo (C28)  Nonakosyylihappo (C29)  Melissiinihappo (C30)  Henatriakontyylihappo (C31)  Lakkerihappo (C32)  Psylliinihappo (C33)  Geddiinihappo (C34)  Keromuovihappo (C35)  Heksatriakontyylihappo (C36) 
Omega-1: Undekyleenihappo (11:1)
Omega-3:  Alfalinoleenihappo (18:3)  Rumeleenihappo (18:3)  Parinaarihappo (18:4)  Stearidonihappo (18:4)  Eikosapentaeenihappo (20:5)  Dokosaheksaeenihappo (22:6) 
Omega-5:  Myristoleiinihappo (14:1)  Granaattiomenahappo (18:3)  Trumpettipuuhappo (18:3) 
Omega-6:  Linolihappo (18:2)  γ-linoleenihappo (18:3)  Kehäkukkahappo (18:3)  Pinoleenihappo (18:3)  Dihomo-γ-linoleenihappo (20:3)  Podokarpiinihappo (20:3)  Arakidonihappo (20:4)  Dokosatetraeenihappo (22:4) 
Omega-7:  Palmitoleiinihappo (16:1)  Vakseenihappo (trans-18:1)  Rumeenihappo (18:2)  Paulliinihappo (20:1) 
Omega-9:  Oleiinihappo (18:1)  Elaidiinihappo (trans-18:1)  Eikoseenihappo (20:1)  Erukahappo (22:1)  Nervonihappo (24:1)  Meadin happo (20:3) 
Omega-12: Petroseliinihappo (18:1)
Italian kieli

| Italian kieli |
| --- | --- |
 Italian kielen puhuma-alue
Oma nimi:  italiano, lingua italiana
Muu nimi:  italia
Tiedot
Alue:   Italia   Etiopia   Sveitsi   Malta   Vatikaanivaltio   San Marino   Kroatian maakunta Istria   Argentiina   Brasilia   Venezuela   Yhdysvallat   Iso-Britannia   Libya   Eritrea  Slovenia    Somalia (alueellisesti),    ja useat Euroopan maat
Virallinen kieli:   Italia    Sveitsi    San Marino    Vatikaanivaltio   Euroopan unioni
Puhujia:  60–70 miljoonaa
Sija:  15–20 (äidinkielenään puhuvat)
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielenhuolto:  Accademia della Crusca
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  itaaliset kielet romaaniset kielet länsi-itaaliset kielet italodalmaattiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  it
ISO 639-2:  ita
ISO 639-3:  ita
 Ohje 
Italian kieli (ital. italiano tai lingua italiana) on noin 70 miljoonan ihmisen äidinkielenään puhuma romaaninen kieli. Valtaosa puhujista asuu Italiassa. Italiassa puhutaan kuitenkin kirjakielen lisäksi useita italialle läheistä sukua olevia kielimuotoja (ns. "murteita"), jotka eivät ole keskenään ymmärrettäviä. Kielitieteellisesti niitä tulisi oikeastaan pitää eri kielinä, mutta murre-nimitystä käytetään yleisesti ennen kaikkea niiden aseman vuoksi. Pohjois- ja eteläitalialaiset kielet kuuluvat suorastaan romaanisten kielten eri alaryhmiin. Italian kirjakieli pohjautuu Toscanan alueen ja etenkin Firenzen 1200–1300-lukujen murteeseen, jonka kirjallinen arvovalta perustuu sitä käyttäneisiin merkittäviin kirjailijoihin, kuten Dante Alighieriin, Francesco Petrarcaan ja Giovanni Boccaccioon.
Monien muiden latinalaisia aakkosia käyttävien kirjoitettujen kielten tavoin myös italiassa on kaksoiskonsonantteja. Ne lausutaan pitkinä, toisin kuin esimerkiksi ranskassa. Romaanisista kielistä italia on espanjan ohella pitkäsanaisin ja eniten latinaa muistuttava. Huolellisesti äännetyn italian soinnukkuus on yleisesti tunnettu ja tunnustettu.
Historia

Italian kirjakielen perusteet loi suurelta osin Dante Alighieri. Hän sekoitti omaan toscanalaismurteeseensa myös vaikutteita muista romaanisista kielimuodoista, muun muassa sisilian kielestä, jolla oli jo tuota ennen ollut merkittävää kirjallista käyttöä. 1800-luvulla normatiivisen kielen vakiintumiseen vaikutti myös merkittävästi Alessandro Manzoni. On huomattavaa, että Italian yhdistyessä 1861 vain noin kaksi prosenttia maan asukkaista puhui kirjakieltä, muut ainoastaan aluekieliä. Manzoninkin, joka vaikutti huomattavasti kirjakielen säilymiseen jokseenkin täysin toscanalaisena, ensikielet olivat lombardi ja ranska, ja hän vietti pitkiä aikoja Firenzessä oppiakseen italiaa/toscanaa ja kirjoittaakseen pääteoksensa I promessi sposi (Kihlautuneet) useamman kerran uudestaan muun muassa kieliasun osalta.
Alueellinen sijoittuminen

Italia on Italian ja San Marinon ainoa virallinen valtiollinen kieli sekä yksi Sveitsin virallisista kielistä. Sveitsissä sitä puhutaan lähinnä Ticinon ja Graubündenin kantoneissa. Se on myös toinen de facto virallinen kieli Vatikaanivaltiossa, virallinen kieli Slovenian italiankielisillä alueilla ja virallinen vähemmistökieli Kroatiassa, jossa italiaa puhutaan laajalti Istriassa sekä hiukan myös Dalmatiassa.
Sitä osataan ja opetetaan laajalti myös Monacossa ja Maltalla sekä Italiaan ennen kuuluneilla Korsikalla, Nizzassa ja Albaniassa.
Italiaa puhutaan myös muun muassa Etiopiassa, Somaliassa, Somalimaassa, Libyassa, Tunisiassa ja Eritreassa. Lisäksi sitä käyttävät paljon italialaiset, jotka asuvat Luxemburgissa, Saksassa, Belgiassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Meksikossa, Venezuelassa, Uruguayssa, Brasiliassa, Argentiinassa ja Australiassa. Italia on Australian toiseksi puhutuin kieli. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan sitä puhuu noin 350 000 henkilöä eli noin 1,9 prosenttia maan väestöstä.
Italialaiset ovat näkyviä ennen kaikkea latinalaisessa Amerikassa. Italia, ennen kaikkea sen pohjoismurteet, ovat paljon käytettyjä Venezuelassa, Brasiliassa, Uruguayssa, Meksikossa ja Argentiinassa. Erityisesti joillakin näiden maiden alueilla italia on vaikuttanut paljon paikallisten käyttämään espanjaan tai portugaliin.
Yhdysvalloissa italiankielisiä on erityisesti Bostonissa (noin 90 000), Chicagossa (noin 60 000), Miamissa (noin 75 000), New Yorkissa (noin 120 000) ja Philadelphiassa (noin 50 000). Kanadassa on suuria italiankielisiä yhteisöjä Montréalissa (noin 120 000) ja Torontossa (noin 195 000). Australiassa oli vuonna 2001 130 000 italiankielistä Melbournessa ja 90 000 italiankielistä Sydneyssä.
Italiaa opetetaan monissa kouluissa ympäri maailman, mutta vain harvoin ensimmäisenä vieraana kielenä. Kanadan englanninkielisillä alueilla italia on kolmanneksi opetetuin kieli ranskan jälkeen.lähde? Yhdysvalloissa ja Britanniassa kieli on neljänneksi opetetuin espanjan, ranskan ja saksan jälkeen. Kaiken kaikkiaan italia on vieraana kielenä maailman viidenneksi opetetuin englannin, ranskan, espanjan ja saksan jälkeen. Euroopan unionin väestöstä noin 13 prosenttia puhuu italiaa äidinkielenään ja noin 3 prosenttia toisena kielenään. Eurobarometrin mukaan Euroopan unionin jäsenvaltioista ja ehdokasmaista italiaa arvostetaan toisena kielenä eniten Maltalla (61 % pitää italiaa tärkeimpänä opittavana kielenä), Kroatiassa (14 %), Sloveniassa (12 %), Itävallassa (11 %), Romaniassa (8 %), Ranskassa (6 %) ja Kreikassa (6 %). Se on myös tärkeä toinen kieli Albaniassa ja Sveitsissä, jotka eivät ole Euroopan unionin jäsenvaltioita tai ehdokasmaita.
Italiaa käytetään toisinaan myös lingua francana. Esimerkiksi katolinen kirkko käyttää sitä paljon, joskus latinan sijaan jopa virallisissa asiakirjoissa. Italian käyttö Vatikaanivaltiossa ei rajoitu ainoastaan Roomassa sijaitsevaan istuimeen, vaan sitä käytetään kaikkialla maailmassa, jossa piispanistuin on. Monet italian­kieliset musiikki­termit, esi­merkiksi tempojen nimitykset, ovat vanhastaan kansain­välisessä käytössä.
Äänteet > Konsonantit

|  | Labiaalit | Dentaalit/ Alveolaarit | Postalveolaarit/ Palataalit | Velaarit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaalit | m | n | ɲ |  |
| Klusiilit | p b | t d |  | k g |
| Affrikaatat |  | ts dz | tʃ dʒ |  |
| Frikatiivit | f v | s z | ʃ |  |
| Approksimantit |  |  | j | w |
| Lateraalit |  | l | ʎ |  |
| Tremulantit |  | r |  |  |
Kahden vokaalin tai vokaalin ja approksimantin /j w/ välissä konsonantti voi ääntyä yksinkertaisena tai kahdentuneena. Kahdentunutta konsonanttia edeltävä vokaali ääntyy lyhyenä. Konsonanteista /ɲ ʃ ʎ dz ts/ ääntyvät kuitenkin aina vokaalien välissä kahdentuneina. Konsonanteista /j w z/ eivät esiinny kahdentuneina.
/t d/ ääntyvät laminaalisina ja dentialveolaarisina [t̪, d̪]. /k g/ ovat prevelaarisia ennen äänteitä /i e ɛ j/. Sibilantit /ts dz s z/ ääntyvät joko dentalisoituneina laminaalisina alveolaareina [t̪s̪, d̪z̪, s̪, z̪] tai ei-retraktoituneina apikaalisina alveolaareina [ts̺, dz̺, s̺, z̺].
/n l r/ ääntyvät useimmissa ympäristöissä apikaalisina alveolaareina [n̺ l̺ r̺]. /n l/ ovat laminaalisia ja dentialveolaarisia [n̪, l̪] ennen äänteitä /t d ts dz s z/ ja palatalisoituja ja laminaalisia ennen äänteitä /tʃ dʒ ʃ/.
Sekä /m/ että /n/ ääntyvät [m] ennen klusiileja /p b/ ja [ɱ] ennen frikatiiveja /f v/. Palataalit /ɲ ʎ/ ovat alveolopalataalisia, ja useimmissa aksenteissa /ʎ/ ääntyy frikatiivina [ʎ̝].
Kahden vokaalin välissä yksittäinen /r/ ääntyy yksi- tai kaksitäryisenä. Joskus sitä pidetäänkin napausäänteenä [ɾ]. Kahdennettu /rr/ ääntyy 3–7-täryisenä.
Äänteet > Vokaalit

|  | etu | keski | taka |
| --- | --- | --- | --- |
| suppea | i |  | u |
| puolisuppea | e |  | o |
| puoliväljä | ɛ |  | ɔ |
| väljä |  | a |  |
Vokaalien pituus ei ole foneemisesti merkittävää. Painollisissa avotavuissa muualla kuin sanan lopussa vokaalit kuitenkin ääntyvät pitkinä.
Puolisuppeiden /e o/ ja puoliväljien /ɛ ɔ/ vokaalien välinen ero neutralisoituu painottomissa tavuissa, joissa ne ääntyvät puolisuppeina [e o]. Tällöin vokaalin korkeuteen kuitenkin vaikuttaa ympäristö; ne ääntyvät hieman avoimempina [e̞ o̞] muiden avointen vokaalien ympäristössä. Puolisuppeiden ja puoliväljien vokaalien välistä eroa ei ole ollenkaan joissakin eteläisissä murteissa.
Sananloppuinen painollinen /ɔ/ esiintyy muutamissa sanoissa, kuten però, ciò, paltò, sekä futuurin yksikön ensimmäisen persoonan taivutuspäätteessä -rò ja ensimmäisen konjugaation verbien preteritin yksikön kolmannen persoonan taivutuspäättessä -ò. Sananloppuinen painoton /u/ on harvinainen; se esiintyy lähinnä vain onomatopoeettisissa sanoissa, lainasanoissa ja sardilaisperäisissä sukunimissä.
Kirjoitusjärjestelmä

Italiaa kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Sen aakkosissa on 21 kirjainta:
a b c d e f g h i l m n o p q r s t u v z
Näistä h-kirjainta ei äännetä koskaan. Se esiintyy mykkänä joidenkin avere-verbin (=olla jollakulla, omistaa) muotojen alussa (ho, hai, ha, hanno) ja eräissä huudahduksissa vokaalien välissä (ah, ahi, ehi, jne.). Lisäksi sillä ilmaistaan kirjaimien c, g ja sc ääntäminen "kovana" ([k], [g], [sk]) ennen e- ja i-kirjainta: che [ke], chi [ki], ghe [ge], ghi [gi], sche [ske], schi [ski]. Ilman h-kirjainta nämä ääntyisivät: ce [t͡ʃe], ci [t͡ʃi], ge [d͡ʒe], gi [d͡ʒi], sce [ʃe], sci [ʃi].
Myös muita kuin edellä lueteltuja kirjaimia (j, k, w, x, y) käytetään lainasanoissa: esim. jackpot, wurstel, xenofobia, xilofono, yogurt.
Sanapaino merkitään näkyviin aksenttimerkillä silloin, kun sanapaino sijoittuu sanan viimeiselle vokaalille: città, caffè, università. Keskellä sanaa aksenttia käytetään yleensä vain, jos halutaan välttää sekaannus samalla tavalla kirjoitettavaan mutta sanapainoltaan erilaisen sanaan: prìncipi (=prinssit) - princìpi (=periaatteet). Painon merkkinä käytetään tavallisesti graavia aksenttia (`): gravità, così, tutù. Kuitenkin e- ja o-kirjaimen kanssa käytetään akuuttia (´) tai graavia aksenttia sen mukaan onko vokaali avoin (`) vai suppea (´): perché - è, rósa - avrò.
Italiassa ei yleensä kirjoiteta pitkää vokaalia näkyviin. Vokaali äännetään pitkänä, jos se on painollinen ja tavunsa viimeinen kirjain.
Kirjoitusjärjestelmä > Kirjainten nimet

a a
b bi
c ci
d di
e e
f effe
g gi
h acca
i i
j i lunga ('pitkä i') tai jay [d͡ʒeɪ] kuten englannissa
k kappa
l elle
m emme
n enne
o o
p pi
q qu
r erre
s esse
t ti
u u
v vi tai vu
w doppia vi, doppia vu, vi doppia tai vu doppia
x ics
y ipsilon
z zeta
Kielioppi > Nominit > Substantiivit

Italian substantiiveilla on kaksi sukua, maskuliini ja feminiini. Sanan suvun voi jokseenkin päätellä sen viimeisestä kirjaimesta: -o-päätteiset sanat ovat yleensä maskuliineja, ja -a-päätteiset sanat feminiinejä. Sen sijaan -e-päätteiset substantiivit voivat olla kumpaa sukua tahansa. Myös jotkin merkitykset vaikuttavat sanan sukuun: esimerkiksi useimmat maat ovat feminiinejä ja kielet maskuliineja. Samaten miespuolista olentoa tai ammatinharjoittajaa kuvaavat sanat ovat yleensä maskuliineja, ja naispuolista olentoa tai ammatinharjoittajaa kuvaavat sanat feminiinejä. Sanan suku vaikuttaa yksikössä artikkelien ja pronominien valintaan, sekä adjektiivien taipumiseen. Maskuliinien säännöllinen monikko muodostetaan korvaamalla pääte -o päätteellä -i ja feminiinien pääte -a päätteellä -e. Pääte -e korvataan päätteellä -i molemmissa suvuissa.
Kielioppi > Nominit > Artikkelit

Italian kielessä käytetään yhtätoista eri artikkelia, riippuen sanan suvusta, luvusta ja äänneasusta seuraavasti:
Epämääräiset artikkelit:
Maskuliinin yksikkö: un (uno jos sana alkaa ”epäpuhtaalla” konsonantilla2)
Feminiinin yksikkö: una (un’ jos sana alkaa vokaalilla)
Määräiset artikkelit:
Maskuliinin yksikkö: il (lo ennen epäpuhdasta konsonanttia, l' ennen vokaalia)
Maskuliinin monikko: i (gli ennen epäpuhdasta konsonanttia tai vokaalia)
Feminiinin yksikkö: la (l’ ennen vokaalia)
Feminiinin monikko: le
Kielioppi > Nominit > Adjektiivit

Italiassa adjektiivit taipuvat pääsanansa mukaan suvussa ja luvussa ja ne ovat usein pääsanansa jäljessä kuten romaanisissa kielissä yleensä. Adjektiivien vertailumuotoja voi muodostaa sekä sanoilla più (enemmän) että meno (vähemmän). Useiden adjektiivien muodot ovat kuitenkin epäsäännöllisiä, kuten meglio (parempi) ja peggio (huonompi).
Kielioppi > Nominit > Lukusanat

Italian kielen kardinaalilukusanat ovat taipumattomia, paitsi yksi, joka toimii artikkelina edeltäessään substantiivia ja taipuu siten substantiivin mukaan. Laskettaessa käytetään muotoa uno.
Sana milione (miljoona) ja sitä suurempien lukujen nimitykset ovat italiassa substantiiveja ja taipuvat monikossa. Tuhat mille, jolla on epäsäännöllinen monikko mila, vaihtaa sukuaan monikossa, joka onkin oikeastaan yksikkömuoto.
Kaikki lukusanat kirjoitetaan yhteen ilman välejä, esim. quattromilacinquecentoquarantotto 4548.
Italian kardinaalilukusanat:
0 - 10: zero, uno, due, tre, quattro, cinque, sei, sette, otto, nove, dieci
11 - 19 undici, dodici, tredici, quattordici, quindici, sedici, diciassette, diciotto, diciannove
20 - 29: venti, ventuno, ventidue, ventitré, ventiquattro, venticinque, ventisei, ventisette, ventotto, ventinove
30 - 90: trenta, quaranta, cinquanta, sessanta, settanta, ottanta, novanta
100 - 1 000 000: cento, mille, diecimila, centomila, un milione
Järjestysluvut muodostetaan useimmiten ottamalla pois lukusanan viimeinen kirjain ja lisäämällä perään -esimo maskuliinille ja -esima feminiinille. Jos kymmenlukuun liittyy numero tre tai sei, viimeistä kirjainta ei jätetä pois. Järjestysluvuilla yhdestä kymmeneen on omat nimensä. Järjestysluvun 1000. monikko on säännöllinen, toisin kuin kardinaaliluvun.
Italian järjestyslukusanat (vain maskuliini):
1 - 10: primo, secondo, terzo, quarto, quinto, sesto, settimo, ottavo, nono, decimo
11 - 19: undicesimo, dodicesimo, tredicesimo, quattordicesimo, quindicesimo, sedicesimo, diciassetesimo, diciottesimo, diciannovesimo
20 - 29: ventesimo, ventunesimo, ventiduesimo, ventitreesimo, ventiquattresimo, venticinquesimo, ventiseiesimo, ventisettesimo, ventottesimo, ventinovesimo
30 - 90: trentesimo, quarantesimo, cinquantesimo, sessantesimo, settantesimo, ottantesimo, novantesimo
100 - 1 000 000: centesimo, millesimo, diecimillesimo, centomillesimo, milionesimo
Kielioppi > Nominit > Pronominit > Persoonapronominit

Persoonapronomineissa erotetaan maskuliini ja feminiini yksikön ja monikon kolmannessa persoonassa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1. persoona | 1. persoona | 2. persoona | 2. persoona | 2. persoona | 2. persoona | 3. persoona | 3. persoona | 3. persoona | 3. persoona |
|  | Yksikkö | Monikko | Sinuttelu | Sinuttelu | Teitittely | Teitittely | Maskuliini | Maskuliini | Feminiini | Feminiini |
|  | Yksikkö | Monikko | Yksikkö | Monikko | Yksikkö | Monikko | Yksikkö | Monikko | Yksikkö | Monikko |
| Nominatiivi | io | noi | tu | voi | Lei | Loro | lui (egli, esso) | loro (essi) | lei (ella, essa) | loro (esse) |
| Akkusatiivi | mi | ci | ti | vi | La | Le | lo | li | la | le |
| Datiivi | mi | ci | ti | vi | Le | Loro | gli | loro | le | loro |
| Prepositionaali | me | noi | te | voi | Lei | Loro | lui | loro | lei | loro |
Huomautuksia:
egli/ella ja esso/essa/essi/esse ovat harvinaisia ja kuuluvat nykyään lähinnä kirjakieleen.
Kielioppi > Nominit > Pronominit > Indefiniittipronominit

Monilla indefiniittipronomineilla on sekä maskuliininen että feminiininen muoto.
Kielioppi > Nominit > Pronominit > Possessiivipronominit

Possessiivipronominit eivät taivu omistajan, vaan omistettavan asian suvun ja luvun mukaan.