stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Poliittinen alue

Poliittinen alue on poliittisen maantieteen ydinnimike, joka käsittää seuraavat alueet:
Kannatusalueet, jonka tunnusmerkkejä ovat kannatuksen keskeimääräistä suurempi voimakkuus, sekä kannatuksen pysyvyys;
Poliittinen ilmasto, jossa tietty poliittinen suunta on perinteisesti ollut suurin ryhmä; sekä
Ydinalue, joka viittaa kannatus- tai ilmastoalueen keskeiseen osaan.
Vaikutusalue käsittää ydinalueen sekä  ilmasto- tai kannatusalueen rajan välisen vyöhykkeen.
Poliittinen alue on luonteeltaan kaavamainen, eikä poliittinen todellisuus aina noudata kuvausta.
Tunnusomaisia piirteitä > Valtapuolueen asema

Poliittisen alueen valtaryhmällä on puolellaan useita käytännöllisiä ja psykologisia etuja, jotka vahvistavat sen asemaa. Runsas ja uskollinen äänestäjäkunta on otollista puolueen äänenkannattajien levittämiseksi sekä kantojen vahvistamiseksi. Puolueelle on tarjolla enemmän työntekijöitä ja toimihenkilöitä, joten organisaation luominen ja ylläpitäminen on vähemmän vaikeaa kuin heikoilla alueilla. Puolueen sanoman edistämistä helpottaa, että enemmistöön lukeutuvat ilmaisevat muita auliimmin poliittisia käsityksiään ja puhuvat politiikasta myös toisinajatteleville. Puolueella on käytössään poliittinen perinne, joka vaikuttaa alueella ylisukupolvisesti, sitoo aatteeseen ja luo seudulle sen oloja vahvasti sävyttävän, toisinaan dominoivan, ilmapiirin.
Tunnusomaisia piirteitä > Keskus

Poliittisella alueella on tavallisesti keskus, jonka merkitys voi olla asianomaisen puolueen järjestöjen, äänenkannattajien ja propagandatoiminnan keskuspaikka. Keskus on tavallisesti edullisessa asemassa valittaessa henkilöitä puolueen johtoon tai parlamenttiin. Mikäli paikkakunta toimii samalla kertaa sekä aatteellisen että käytännöllisen työn keskuksena, se saa helposti keskeisen aseman myös sikäli, että sen välittömässä läheisyydessä suosio on voimakkainta ja kannatus heikkenee välimatkan kasvaessa keskukseen.
Tunnusomaisia piirteitä > Alueen rajat

Poliittiselle alueelle ei ole helposti osoitettavissa kannatusalueen ulkoreunaa. Rajojen tilalla on usein vaihettumisvyöhyke, jolloin eri puolueiden alueet osaksi peittävät toisensa. Ydinalueiden rajalinjat voivat olla hyvin tarkat ja jyrkät. Ne saattavat liittyä mm. taloudellisiin ja hallinnollisiin rajoihin. Eräissä tapauksissa poliittisest alueet käyvät täydellisesti yksiin tiettyjen taloudellisten ja hallinnollisten alueiden kanssa.
Tunnusomaisia piirteitä > Puolueolot

Poliittisen alueen perusvärillä on vaikutusta siihen, mitkä puolueet saavat ja missä määrin kannatusta sen piirissä. Joissain tapauksissa alueen yleinen atmosfääri on alttiimpi radikaalimmalle tai maltillisemmalle suuntaukselle.
Tunnusomaisia piirteitä > Osanotto vaaleihin

Mitä enemmän yksi puolue hallitsee aluetta, sitä vähemmän siellä esiintyy poliittista ristikkäispainetta. Poliittinen yhtenäisyys aktivoi äänestäjiä, kun taas heterogeenisuus ja kilpailu synnyttävät epävarmuutta ja passiivisuutta. Joissain tapauksissa tietty puolue on siinä määrin hallitsevassa asemassa, että kilpailu on lähes olematonta. Tästä syystä niin vähemmistöön kuin enemmistöönkin kuuluvan mielestä on hyödytöntä äänestää, koska vaalien lopputulos on ilmeinen.
Ferenc Cserháti

Ferenc Cserháti
Ferenc Cserháti (12. helmikuuta 1947 – 22. heinäkuuta 2023) oli unkarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi romanialaiseen Oradea Maren ja Satu Maren hiippakuntaan Áron Márton 18. huhtikuuta 1971. Hänet nimitettiin Esztergom-Budapestin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Centurian titulaaripiispaksi 15. kesäkuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Péter Erdõ, jota avustivat Csaba Ternyák ja Jeno Schönberger.
Kaufbeuren

| Kaufbeuren |
| --- | --- |
 vaakuna
 Kaufbeuren
 Koordinaatit: 47°53′N, 10°37′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Schwaben
Piirikunta:  piiritön kaupunki
Hallinto:  
 – Pormestari:  Stefan Bosse
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  40,03 km²
Korkeus:  681–860 m m
Väkiluku (31.12.2020):  44 662
 – Väestötiheys:  1 115,7 as./km²
 
 www.kaufbeuren.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaufbeuren on kaupunki Baijerin osavaltiossa eteläisessä Saksassa. Se sijaitsee itäisen Allgäun alueella Schwabenin hallintopiirissä Wertach-joen varrella. Vuoden 2020 lopussa kaupungin väkiluku oli 44 662. Sen pinta-ala on 40,03 neliökilometriä ja asukastiheys 1 116 as./km².
Kaufbeuren kaupungintalo
Kaufbeuren on niin sanottu piiritön kaupunki (saks. kreisfreie Stadt) eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista.
Historia

Kaufbeuren on kehittynyt frankkilaisesta kuninkaanhovista, joka perustettiin vuoden 740 tienoilla lähelle Baijerin herttuakunnan rajaa. Varhaisin tunnettu maininta Kaufbeurenista on peräisin vuodelta 1126. Vuodesta 1286 vuoteen 1803 se oli vapaa valtakunnankaupunki (saks. freie Reichsstadt), jonka jälkeen se siirtyi Baijerin hallintaan.
Ystävyyskaupungit

Kaufbeuren ystävyyskaupunkeja ovat:
Ferrara, Italia (vuodesta 1991)
Jablonec nad Nisou, Tšekki (vuodesta 2009)
Szombathely, Unkari (vuodesta 1992)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaufbeuren Wikimedia Commonsissa
Kaufbeurenin kaupungin viralliset Internet-sivut
Baijerin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Aichach-Friedberg
Altötting
Amberg
Amberg-Sulzbach
Ansbachin piirikunta
Ansbach
Aschaffenburgin piirikunta
Aschaffenburg
Augsburgin piirikunta
Augsburg
Bad Kissingen
Bad Tölz-Wolfratshausen
Bambergin piirikunta
Bamberg
Bayreuthin piirikunta
Bayreuth
Berchtesgadener Land
Cham
Coburgin piirikunta
Coburg
Dachau
Deggendorf
Dillingen an der Donau
Dingolfing-Landau
Donau-Ries
Ebersberg
Eichtätt
Erding
Erlangen
Erlangen-Höchstadt
Forchheim
Freising
Freyung-Grafenau
Fürstenfeldbruck
Fürthin piirikunta
Fürth
Garmisch-Partenkirchenin piirikunta
Günzburg
Haßberge
Hofin piirikunta
Hof
Ingolstadt
Kaufbeuren
Kelheim
Kempten
Kitzingen
Kronach
Kulmbach
Landsberg am Lech
Landshutin piirikunta
Landshut
Lichtenfels
Lindau
Main-Spessart
Memmingen
Miesbach
Miltenberg
Mühldorf am Inn
Münchenin piirikunta
München
Neuburg-Schrobenhausen
Neumarkt in der Oberpfalz
Neustadt an der Aisch-Bad Windsheim
Neustadt an der Waldnaabin piirikunta
Neu-Ulm
Nürnberg
Nürnberger Land
Oberallgäu
Ostallgäu
Passaun piirikunta
Passau
Pfaffenhofen an der Ilm
Regen
Regensburgin piirikunta
Regensburg
Rhön-Grabfeld
Rosenheimin piirikunta
Rosenheim
Roth
Rottal-Inn
Schwabach
Schwandorf
Schweinfurtin piirikunta
Schweinfurt
Starnberg
Straubing
Straubing-Bogen
Tirschenreuth
Traunstein
Unterallgäu
Weiden in der Oberpfalz
Weilhelm-Schongau
Weißenburg-Gunzenhausen
Wunsiedel im Fichtelgebirge
Würzburgin piirikunta
Würzburg
Eugène Gigout

Gigout soittamassa urkuja vuonna 1912.
Eugène Gigout (23. maaliskuuta 1844 – 9. joulukuuta 1925) oli ranskalainen urkuri ja säveltäjä. Hän toimi yli kuudenkymmenen vuoden ajan Saint-Augustin -kirkon urkurina Pariisissa sekä Pariisin konservatorion urkujensoiton professorina Alexandre Guilmant’n jälkeen vuodesta 1911 lähtien, molemmissa viroissa kuolemaansa saakka. Gigout’n urkuteoksista tunnetuimpia lienevät Toccata ja Grand choeur dialogué.
Aiheesta muualla

Vapaasti käytettävissä olevia Gigoutin partituureja Mutopia Projectissa
Luettelo tutkimusmatkoista Etelämantereelle

Terra Australis on tämän vuodelta 1570 peräisin olevan kartan alaosassa.
Luettelo tutkimusmatkoista Etelämantereelle on kronologinen luettelo tutkimusmatkoista, joihin Etelämanner liittyy. Ihminen saavutti etelänavan ensimmäisen kerran vuonna 1911, mutta Etelämantereen olemassaoloa on epäilty jo Ptolemaioksen ajoista ensimmäiseltä vuosisadalta.
Teoriat ennen tutkimusmatkoja

600–300 eaa. – Kreikkalaiset filosofit esittivät teorioita maapallon pyöreydestä ja napa-alueista.
150 jaa. – Ptolemaios julkaisi Geografian, jossa mainitaan myös Terra Australis.
Ennen 1800-lukua

600-luku – Ui-te-Rangiora väitti nähneensä eteläiset jäätiköt.
1200-luku – Polynesialaiset asuttivat Aucklandinsaaret (50° S) 1100–1300-lukujen välillä.
1501–1502 – Gonçalo Coelho ja Amerigo Vespucci purjehtivat mahdollisesti leveysasteelle (52° S).
1522 – Fernão de Magalhães löysi Magalhãesinsalmen (54° S).
1578 – Francis Drake löysi Drakensalmen.
1599 – Dirck Gerritsz. Pomp purjehti mahdollisesti leveysasteelle (64 °S).
1603 – Gabriel de Castilla purjehti mahdollisesti leveysasteelle (64 °S).
1615 – Jacob le Maire ja Willem Schouten ylittivät leveysasteen (56 °S) purjehtiessaan Kap Hornin ympäri.
1619 – Diego Ramírezin saaret (56°30′S, 68°43′W) löydettiin García de Nodalin löytöretken aikana.
1675 – Maata löydettiin ensimmäisen kerran antarktisen konvergenssin eteläpuolelta, kun Anthony de la Roché löysi Etelä-Georgian saaren (54°15′00″S 36°45′00″W).
1698–1699 – Edmond Halley purjehti leveysasteelle (52 °S).
1720 – Kapteeni George Shelvocke purjehti leveysasteelle (61°30′S).
1739 – Jean-Baptiste Bouvet de Lozier löysi Bouvet’nsaaren (54°26′S, 3°24′E).
1771 – James Cookin maailmanympärysmatka HMS Endeavourilla päättyi. Matkan aikana hän miehistöineen muun muassa kiersi Kap Hornin.
1771–1772 – Yves Joseph de Kerguelen de Trémarecin johtama Ranskan ensimmäinen Etelämantereen retkikunta löysi Kerguelen-saaret (49°15′S, 69°35′E).
1772–1775 – James Cook ylitti HMS Resolutionilla eteläisen napapiirin tammikuussa ja joulukuussa 1773. Hän saavutti 30. tammikuuta 1774 leveysasteen (71°10′S), joka on vain 120 kilometrin päässä Etelämantereesta.
1800-luku

1780–1839 – Amerikkalaiset ja brittiläiset valaan- ja hylkeenpyytäjät tekivät sattumanvaraisia löytöjä.
1819 – William Smith löysi ensimmäisenä maata leveyspiiriä 60° S etelämmästä löytäessään Eteläiset Shetlandsaaret (62°00′S, 058°00′W).
1819 – San Telmo ajoi karille Livingstoninsaaren Drakensalmella.
1820 – Venäjän keisarikunnan laivaston amiraalit Fabian Gottlieb von Bellingshausen ja Mikhail Lazarev löysivät Prinsessa Märthan rannikolta jäähyllyn, joka myöhemmin nimettiin Fimbulin jäähyllyksi (69°21′28″S, 2°14′50″W). He löysivät virallisesti ensimmäisinä Etelämantereen.
1820 – Edward Bransfield ja hänen luotsinsa William Smith näkivät 30. tammikuuta 1820 Trinityn niemimaan (63°37′S, 058°20′W).
1820 – Nathaniel Palmer näki Etelämantereen 17. marraskuuta
1821 – Brittiläinen hylkeenpyytäjä George Powell ja yhdysvaltalainen hylkeenpyytäjä Nathaniel Palmer löysivät Eteläiset Orkneysaaret.
1821 – Kapteeni John Davis astui ehkä ensimmäisenä Etelämantereelle 7. helmikuuta (64°13′S, 61°20′W).
1823–1824 – James Weddell löysi Weddellinmeren purjehtiessaan 20. helmikuuta 1823 pisteeseen (74°15′S, 30°12′W).
1830–1833 – Englantilaisen hylkeenpyytäjän John Biscoen johtama Tula-retkikunta astui Antwerpeninsaarelle, nimesi Grahaminmaan, löysi Biscoensaaret ja Adelaidensaaren (67.25°S, 68.5°W) ja näki Enderbynmaan (67°30′S, 53°0′E).
1837–1840 – Jules Dumont d’Urvillen johtama Ranskan toinen Etelämantereen retkikunta löysi Adélienmaan ja astui Pointe-Géologien saaristoon kuuluvan Rocher du Débarquementin luodolle (66°36′19″S, 140°4′0″E) ottamaan mineraali- ja eläinnäytteitä.
1838–1839 – John Balleny löysi Ballenynsaaret (66°55′S, 163°45′E).
1838–1842 – Charles Wilkesin johtama Wilkesin retkikunta saavutti Antarktiksen niemimaan (69°30′S, 65°00′W) ja löysi Shackletonin jäähyllyn.
1839–1843 – James Clark Rossin johtama Rossin retkikunta löysi Rossin jäähyllyn, Rossinmeren, Erebusvuoren, Terrorvuoren ja Victorianmaan ja saavutti leveysasteen 78° 10′ S 23. tammikuuta 1842.
1851–1853 – Mercator Cooper rantautui Oatesinrannikolle.
1872–1876 – Kapteeni George S. Naresin HMS Challengeristä tuli ensimmäinen eteläisen napapiirin ylittänyt höyrylaiva.
1892–1893 – Carl Anton Larsen johti Norjan ensimmäistä löytöretkeä Etelämantereelle ja löysi Larsenin jäähyllyn.
1892–1893 – Dundeen retkikunta löysi Dundeen saaren (63°30′S, 055°55′W)
1893–1894 – Carl Anton Larsen johti Norjan toista löytöretkeä Etelämantereelle.
1893–1895 – Henryk Bull, Carstens Borchgrevink ja Alexander von Tunzelmann astuivat Etelämantereen Kap Adaren niemimaalle.
1897–1899 – Adrien de Gerlachen johtama Belgican retkikunta talvehti ensimmäisinä Etelämantereella.
1898–1900 – Carstens Borchgrevinkin johtama Southern Cross -retkikunta purjehti Kap Adarelle, talvehti Etelämantereella ja saavutti 16. helmikuuta 1900 leveysasteen 78°50′ S.
Folk-kansio

| Folk-kansio Finntrio ja Hootenanny Trio>  |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1989
 Julkaistu: 1989
 Tyylilaji: folk
 Levy-yhtiö: Castle
Finn Trion muut julkaisut
| Vie tuuli laivaa 1987 | Folk-kansio 1989 | 20 suosikkia – Ei koskaan selvin päin 1996 |
Folk-kansio on vuonna 1989 julkaistu albumi, jolla esiintyy kaksi 60-luvun menestyksekästä folk-yhtyettä, Finntrio ja Hootenanny Trio.
Kappaleet

Kaksipa poikaa Kurikasta – 1.56 (säv. ja san. trad., sov. Vesa Nuotio, Raimo Hakanen, Tapio Kyöstilä) (1966)
Kirkonkylän tanssit – 1.49 (säv. trad., san. Tatu Pekkarinen, sov. Vesa Nuotio, Raimo Hakanen, Tapio Kyöstilä) (1967)
Hilapalahippan – 2.08 (säv. ja san. trad., sov. Pertti Reponen, Keijo Räikkönen, Juhani Joutsenniemi) (1966)
Esplanaadi – 4.15 (säv. ja san. Keijo Räikkönen, sov. Pertti Reponen, Keijo Räikkönen, Joutsenniemi) (1965)
Matkaan matkaan – 1.58 (säv. trad., san. Pertti Reponen) (1964)
Vanha tie – 2.50 (Take Me Home Country Roads, säv. Bill Danoff, Taffy Nivet, John Denver, san. Pertti Reponen, sov. Nacke Johansson) (1973)
Tatuoitu nainen – 1.45 (säv. trad., san. Pertti Reponen) (1965)
Maria Therese – 2.10 (säv. Robban Broberg, san. Jyrki Lindström, sov. Raimo Henriksson) (1968)
Nikkarin Kerttu – 2.22 (säv. trad., sov. Finntrio, Tuomo Tanska) (1966)
Penttilän sillalla – 1.42 (säv. Konsta Jylhä, san. Vexi Salmi, sov. Esko Linnavalli) (1972)
Vaiennut viulu – 2.26 (säv. Konsta Jylhä, san. Viljami Niittykoski, sov. Konsta Jylhä, Esko Linnavalli) (1972)
Vilho ja Bertta – 4.09 (säv. ja san. trad.) (1967)
Halitulijallaa – 1.50 (säv. trad., san. Tatu Pekkarinen, Keijo Räikkönen, sov. Pertti Reponen, Keijo Räikkönen, Juhani Joutsenniemi) (1965)
Ei koskaan selvin päin – 3.31 (säv. trad., san. Saukki, sov. Vesa Nuotio, Raimo Hakanen, Tapio Kyöstilä) (1965)
Konstan parempi valssi – 2.21 (säv. Konsta Jylhä, san. Jukka Virtanen, sov. Esko Linnavalli) (1972)
Niin käydä voi vaarille vain – 3.04 (Så gick det till när farfar var ung, säv. Gerry Madigan, san. Pertti Reponen, sov. Nacke Johansson) (1973)
Romanssi – 2.02 (elokuvasta Katariina ja Munkkiniemen kreiviNils-Eric Fougstedt, säv. Reino Hirviseppä, san. Björn Björklöf) (1966)
El Matador – 1.48 (säv. trad., sov. Vesa Nuotio, Raimo Hakanen, Tapio Kyöstilä) (1965)
Oman kullan silmät – 1.50 (säv. ja san. trad., sov. Keijo Räikkönen, Juhani Joutsenniemi, Hootenanny Trio) (1966)
Koivu kertoo – 4.15 (säv. O. Pahlman, san. V.Arti, sov. Finntrio, Tuomo Tanska) (1966)
Lemmensuruni – 2.15 (säv. ja san. trad., sov. Vesa Nuotio, Tapio Kyöstilä) (1965)
Kylmät muurit – 1.51 (säv. trad., san. Vesa Nuotio, sov. Vesa Nuotio, Raimo Hakanen, Keijo Räikkönen) (1964)
Kun miilun luona ootan – 2.55 (Jag väntar vid min mila, säv. Gunnar Thuresson, san. Dan Andersson, suom. Saukki, sov. Nacke Johansson) (1973)
Säkkijärven polkka – 1.35 (säv. trad., san. Pertti Reponen, sov. Pertti Reponen, Keijo Räikkönen, Juhani Joutsenniemi) (1967)
Finntrio: A 1, 2, 5, 6, 8-12, B 2-5, 6, 8-11
Hootenanny Trio: A 3, 4, 7, B 1, 7, 12
Luumäki (täsmennyssivu)

Luumäki tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Luumäki, kunta Etelä-Karjalassa
Sukunimi

Heko Luumäki, oik. Harri Montonen, (s. 1964), suomalainen muusikko
Joey Luumäki, oik. Jorma Walter Konkola, (s. 1961), suomalainen ramopunk-muusikko
Muut

Ne Luumäet, yhtye
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Luumäki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Luunmurskaajat

| Luunmurskaajat> The Longest Yard |
| --- | --- |
 DVD-erikoisjulkaisun kansikuva
Ohjaaja:  Robert Aldrich
Käsikirjoittaja:  Albert S. Ruddy Tracy Keenan Wynn
Tuottaja:  Albert S. Ruddy Alan P. Horowitz
Säveltäjä:  Frank De Vol
Kuvaaja:  Joseph F. Biroc
Leikkaaja:  Michael Luciano
Pääosat:  Burt Reynolds Eddie Albert Ed Lauter
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   21. elokuuta 1974  21. helmikuuta 1975
Kesto:  121 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luunmurskaajat (The Longest Yard) on Robert Aldrichin ohjaama ja Burt Reynoldsin tähdittämä komediaelokuva vuodelta 1975. Se on yksi Reynoldsin tunnetuimmista elokuvista ja hän esiintyi myös sen uudelleenfilmatisoinnissa, joka julkaistiin vuonna 2005. Elokuvasta on myös vuonna 2001 tehty brittiläinen uudelleenfilmatisointi nimellä Mean Machine.
Juoni

Entinen amerikkalaisen jalkapallon tähti Paul Crewe joutuu vankilaan autovarkaudesta. Ilkeä vankilanjohtaja päättää pestata Crewen kokoamaan vangeista joukkueen vankilan vartijoiden joukkuetta vastaan. Ehtona on, että Crewen joukkue, "Mean Machine", pelaa ainoastaan passiivisesti puolustaen vartijoita vastaan. Vartijat käyttävät kuitenkin kovia otteita, sillä johtaja haluaa näyttää vangeille, että hän on paikan johtaja ja vangit pelkkää roskajoukkoa. Sopimuksesta huolimatta vangit päättävät antaa täysillä takaisin.
Aiheesta muualla

Luunmurskaajat Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Prousós

| Prousós Προυσός |
| --- | --- |
 Prousóksen kylä.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Prousós
 Koordinaatit: 38°44′40″N, 21°39′12″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia jaKeski-Kreikka
Alue:  Keski-Kreikka
Alueyksikkö:  Evrytanía
Kunta:  Karpenísi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  300105
Väkiluku (2011):  1 430
 – Kylä­yhdys­kunta:  263
 – Kylä:  125
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  KI
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Prousós (kreik. Προυσός; myös Prusós) on Kreikan kylä sekä samanniminen Karpenísin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Προυσού, Dimotikí Enótita Prousoú) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Evrytanían alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 1 430 ja varsinaisen Prousóksen kylän väkiluku 125 (vuonna 2011).
Prousóksen kylä sijaitsee vuoristossa linnuntietä noin 22 kilometriä lounaaseen Karpenísin kaupungista. Sen nähtävyyksiin kuuluu Prousóksen luostari (Ierá Moní Prousoú). Prousóksen kunnallisyksikkö käsittää Karpenísin kunnan lounaisosan. Prousós oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Karpenísin kuntaan yhdessä Domnístan, Fournán, Ktiménian ja Potamián kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Prousóksen luostari (Ierá Moní Prousoú).
Kunnallisyksikön osat

Prousóksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Aléstia | Aléstia | 61 |
| Asprópyrgos | Asprópyrgos | 153 |
| Asprópyrgos | Parigóris | 0 |
| Asprópyrgos | Vrysoúla | 14 |
| Esochória | Esochória | 41 |
| Esochória | Isómata | 15 |
| Kastanéa | Kastanéa | 179 |
| Katavóthra | Drosopigí | 175 |
| Katavóthra | Katavóthra | 64 |
| Pródromos | Granás | 24 |
| Pródromos | Pródromos | 45 |
| Prousós | Áno Esochória | 29 |
| Prousós | Prousóksen luostari (Ierá Moní Prousoú) | 15 |
| Prousós | Koúli | 65 |
| Prousós | Prousós | 125 |
| Prousós | Tsiknaíika | 29 |
| Sarkíni | Pteléa | 38 |
| Sarkíni | Sarkíni | 63 |
| Stavrochóri | Kynigós | 17 |
| Stavrochóri | Stavrochóri | 36 |
| Tórnos | Tórnos | 144 |
| Velotá | Velotá | 98 |
Yhteensä: 1 430
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prousós Wikimedia Commonsissa
Kaizoku-Ban

| Kaizoku-Ban Accept |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 19. syyskuuta 1985 Nagoya, Japani
 Julkaistu: 1985
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 29.30
 Levy-yhtiö: Polydor Records
Acceptin muut julkaisut
| Metal Heart 1985 | Kaizoku-Ban 1985 | Russian Roulette 1986 |
Kaizoku-Ban on saksalaisen heavy metal -yhtye Acceptin seitsemäs albumi ja ensimmäinen live-albumi, joka julkaistiin vuonna 1985. Vuonna 1992 se julkaistiin uudelleen nimellä Live in Japan.
Kappaleet

Metal Heart – 5.23
Screaming for a Love-Bite – 4.24
Up to the Limit – 4.53
Head over Heels – 5.58
Love Child – 4.44
Living for Tonite – 3.53
Kokoonpano

Udo Dirkschneider – laulu
Wolf Hoffmann – kitara
Jörg Fischer – kitara
Peter Baltes – basso
Stefan Kaufmann – rummut
Aiheesta muualla

Kaizoku-Ban Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Kaizoku-Ban Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Luunelonen (yhtye)

Luunelonen on suomalainen yhtye. Kun Kolmas Nainen hajosi niin kolme sen entistä jäsentä etsi uuden laulusolistin ja perusti Luunelonen-yhtyeen.
Kokoonpano

Kalle Pakkala – laulu, koskettimet & kitara
Sakari Pesola – kitara
Raimo Valkama – basso
Pasi Kallioniemi – rummut
Diskografia

Kulkevaa valoa (1996,  Fazer Records)
Boom (1997)
Aiheesta muualla

Luunelonen (yhtye)n esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Fred Etcher

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Squaw Valley 1960 | jääkiekko |  |
Frederick Keith ”Fred” Etcher (23. elokuuta 1932 Oshawa, Ontario – 25. marraskuuta 2011 London, Ontario) oli kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Etcher kuului Kanadan hopeaa voittaneeseen joukkueeseen Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960, joissa hän pelasi seitsemän ottelua tehopistein 9+12=21.
Planet X

| Planet X> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1999–
Tyylilaji:  progressiivinen metalli, fuusiometalli
Kotipaikka:   Yhdysvallat
Jäsenet:  Derek Sherinian, koskettimet   Virgil Donati, rummut   Rufus Philpot, basso  
Aiheesta muualla
xplanetx.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Planet X on vuonna 1999 perustettu yhdysvaltalainen progressiivista fuusiometallia soittava yhtye.
Yhtye sai alkunsa, kun Dream Theaterin entinen kosketinsoittaja Derek Sherinian äänitti 1999 sooloalbuminsa Planet X. Hän työskenteli albumin äänityksissä rumpali Virgil Donatin kanssa. Yhteistyö toimi niin hyvin, että parivaljakko päätti perustaa yhtyeen. Yhtyeen kitaristiksi valittiin Tony MacAlpine. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa Universe vuonna 2000. Tom Kennedy soitti bassoa albumilla. Seuraavana vuonna yhtye konsertoi ahkerasti ja julkaisi livealbumin Live from Oz alkuvuonna 2002. Kiertueella basistina toimi Dave Larue. Yhtyeen seuraava studioalbumi, MoonBabies, julkaistiin myös 2002. Tällä kertaa sekä Tom Kennedy että Billy Sheehan soittivat bassoa eri kappaleissa.
Tony MacAlpine erosi yhtyeestä vuonna 2004. Samana vuonna yhtyeen vakinaiseksi basistiksi valittiin Rufus Philpot. Kolmikko julkaisi uuden studioalbumin Quantum vuonna 2007.
Jäsenet

Derek Sherinian (koskettimet)
Virgil Donati (rummut)
Rufus Philpot (basso)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Tony MacAlpine (kitara)
T.J. Helmerich (kitara)
Diskografia

Studioalbumit
Universe (2000,  InsideOut Music)
MoonBabies (2002,  InsideOut Music)
Quantum (2007,  InsideOut Music)
Livealbumit
Live from Oz (2002,  InsideOut Music)
Aiheesta muualla

http://www.xplanetx.com/