stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pierre Christin
Albumeja

Valerian ja Laureline -sarjasta (suluissa alkuperäiset julkaisuvuodet). Sarjaa julkaistiin alkuaan nimellä Avaruusagentti Valerianin seikkailuja (Valérian, agent spatio-temporel).
Pahat unet (Les mauvais rêves, 1967–1968)
Liikkuvien vetten kaupunki (La cité des eaux mouvantes, 1968)
Tuhannen planeetan valtakunta (L’empire des 1000 planètes, 1971)
Auringoton planeetta (Le pays sans etoiles, 1972)
Paluu Alflololille (Bienvenue sur Alflolol, 1972)
Isännän linnut (Les oiseaux du maître, 1973)
Varjojen lähettiläs (L’ambassadeur des ombres, 1975)
Väärennetty maailma (Sur les terres truquées, 1977)
Päiväntasauksen sankarit (Les héros de l’equinoxe, 1978)
Pariisista Kassiopeiaan (Métro châtelet direction Cassiopée, 1980)
Brooklynistä kosmokseen (Brooklyn station terminus Cosmos, 1989)
Inverlochin aaveet (Les spectres d’Inverloch, 1984)
Hypsiksen salamat (Les foudres d’Hypsis, 1985)
Rajoilla (Sur les frontières, 1988)
Elävät aseet (Les armes vivantes, 1990)
Vallan piirit (Les cercles du pouvoir, 1994)
Ultralumin panttivangit (Les ortages de l’Ultralum, 1996)
Par les chemins de l’espace (1997)
Tähtitarhojen orpo (L’orphelin des astres, 1998)
Epävarmoina aikoina (Par des temps incertains, 2001)
Suuren tyhjyyden reunalla (Au bord du grand rien, 2004)
Suomeksi on julkaistu myös albumi Surullinen planeetta (2013), joka on kokoelma lyhyitä tarinoita vuosilta 1969–1970.
Enki Bilalin kanssa
Koston veljeskunta (Les Phalanges de l’ordre noir, 1979, suomeksi 1990)
Metsästysretki (Partie de chasse, 1983, suomeksi 1989)
André Juillardin kanssa Lena-sarjakuvia
Lena’s Odyssey
The Three Women
Into the Fire
Annie Goetzingerin kanssa The Hardy Agency -sarjakuvia
The Vanished Perfume
The Telltale Trace
Red Poison
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Christin Wikimedia Commonsissa
Lorenzo Vismara

Lorenzo Vismara (s. 10. elokuuta 1975 Saronno) on italialainen vapaauimari.
Vismara on voittanut urallaan kaksi mestaruutta pitkällä radalla ja yhden lyhyellä radalla. Pitkällä radalla mestaruudet tulivat Budapestistä 2006 ja Madridista 2004 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä. Lyhyellä radalla hän on voittanut mestaruuden 100 metriltä Riesasta 2002. Arvokisamitaleja hän on voittanut yhteensä yksitoista, kaikki EM-tasolta. Hän on ollut mukana myös kaksissa kesäolympialaisissa: Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004, jossa hän ei ole voittanut kertaakaan mitalia.
Lindsay Armaou

Lindsay Armaou
Lindsay Gael Christina Armaou (s. 18. joulukuuta 1980, Ateena) on kreikkalais-irlantilainen muusikko. Hänet tunnetaan yhtyeestä B*Witched, joka toimi vuosina 1997-2002.
Armaou syntyi Ateenassa kreikkalaiselle isälle ja irlantilaiselle äidille. Hän oppi lapsena soittamaan pianoa ja kitaraa. 13-vuotiaana hän muutti Dubliniin. B*Witchedin hajoamisen jälkeen hän on tehnyt omaa soolomateriaalia.
Armaou on ollut syyskuusta 2006 naimisissa popmuusikko Lee Brennanin kanssa.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ptolemaios XII

Ptolemaios XII:n rintakuva Louvren taidemuseossa.
Ptolemaios XII Neos Dionysos Theos Filopator Theos Filadelfos (m.kreik. Πτολεμαίος Νέος Διόνυσος Θέος Φιλοπάτωρ Θεός Φιλάδελφος, 117 eaa. – 51 eaa.), usein Auletes (Αὐλητής, Aulētēs, ”Huilunsoittaja”), oli Ptolemaios IX Soter II:n poika ja Egyptin faarao 80–58 eaa. sekä vuodesta 55 eaa. kuolemaansa asti vuonna 51 eaa.
Ptolemaios XII nousi valtaistuimelle Ptolemaios XI:n jälkeen vuonna 80 eaa. Vihainen väkijoukko oli lynkannyt Ptolemaios XI:n, kun tämä oli murhannut suositun hallitsijakumppaninsa Berenike III:n. Koska Ptolemaios XI kuoli ilman miespuolista perijää, ainoat mahdolliset Ptolemaios I:n linjaa jatkavat perijät olivat Ptolemaios IX:n aviottomat pojat tuntemattoman kreikkalaisen jalkavaimonsa kanssa. Pojat elivät maanpaossa Sinopessa, Pontoksen kuninkaan Mithridates IV:n hovissa. Pojista vanhimmasta tuli faarao Ptolemaios XII Neos Dionysos ja hän meni naimisiin sisarensa Tryfainan kanssa.
Aluksi Ptolemaios XII hallitsi sisarensa Kleopatra VI Tryfainan ja vaimonsa Kleopatra V Tryfainan kanssa, mutta Kleopatra VI:sta ei ole enää vuoden 69 eaa. jälkeen mitään merkintöjä aikakirjoissa.
Hallitsijakautensa aikana Ptolemaios XII yritti turvata oman ja valtakuntansa tulevaisuuden roomalaismyönteisellä politiikallaan. Vuonna 59 eaa. hän solmi ystävyyssopimuksen Rooman kanssa – maksettuaan sitä ennen huomattavat lahjukset Julius Caesarille ja Pompeiukselle. Vuonna 58 eaa. Ptolemaios XII syrjäytettiin sen jälkeen, kun roomalaiset olivat vallanneet Kyproksen, missä hänen veljensä oli hallitsijana. Ptolemaios XII:n jälkeen Egyptin valtaistuimelle nousi hänen tyttärensä Berenike IV.
Roomalaisten avustuksella Ptolemaios XII pääsi palaamaan Egyptiin vuonna 55 eaa. ja teloitutti Bereniken. Ennen kuolemaansa vuonna 51 eaa. Ptolemaios XII nimitti tyttärensä Kleopatra VII:n ja poikansa Ptolemaios XIII:n seuraajikseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Strabo Geographika Books 1‑7, 15‑17 in English translation, ed. H. L. Jones (1924), at LacusCurtius
Cassius Dio Roman History in English translation by Cary (1914–1927), at LacusCurtius
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Ptolemaios XI | Faarao Ptolemaiosten hallitsijasuku  80 eaa. – 58 eaa. | Seuraaja: Kleopatra V ja Berenike IV |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Berenike IV | Faarao Ptolemaiosten hallitsijasuku 55 eaa. – 51 eaa. | Seuraaja: Ptolemaios XIII ja Kleopatra VII |
Loimaan kihlakunta

Loimaan kihlakunta (ruots. Loimaa härad) on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Turun ja Porin läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Alastaro
Harjavalta
Huittinen
Kauvatsa
Keikyä
Kokemäki
Köyliö
Loimaan kauppala
Loimaan maalaiskunta
Mellilä
Metsämaa
Punkalaidun
Säkylä
Vampula
Kihlakunnan maapinta-ala oli 2 812,90 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 60 212 henkeä (31.12.1939).
Lisel Mueller

Lisel Mueller (8. helmikuuta 1924 Hampuri, Saksa – 21. helmikuuta 2020) oli yhdysvaltalainen runoilija. Mueller voitti vuonna 1980 teoksellaan The Need to Hold Still Kansallisen kirjapalkinnon. Vuonna 1996 hänelle myönnettiin runouden Pulitzer-palkinto kokoelmasta Alive Together: New & Selected Poems.
Mueller valmistui Evansvillen yliopistosta 1944. Hän on julkaissut myös käännösrunoutta. Lisel Mueller asui pitkään miehensä Paul Muellerin (k. 2001) kanssa rakentamassaan talossa Lake Forestissa, Illinoisissa. Hän kasvatti kaksi tytärtä.
Teokset

Reading the Brothers Grimm to Jenny
Dependencies (1965)
Life of a Queen (1970)
The Private Life (1975)
Hope (1976)
Voices from the Forest (1977)
The Need to Hold Still (1980)
Second Language (1986)
Waving from Shore (1989)
Learning to Play by Ear (1990)
Things (1992)
Monet Refuses the Operation (1996)
Alive Together. New & Selected Poems (1996)
Loimaan kihlakunta (1996)

Loimaan kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Alastaro, Aura, Koski Tl, Loimaa, Marttila, Mellilä, Oripää, Pöytyä, Tarvasjoki ja Yläne, ennen vuoden 2005 kuntaliitoksia myös Karinainen ja Loimaan kunta. Kihlakunta sijaitsi aluksi Turun ja Porin läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Loimaan keskuskoulu

| Loimaan keskuskoulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Kalevalankatu 12, 32200 Loimaa
Koordinaatit:  60.853596°N, 23.049188°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Rehtori:  Jussi Tuimala
Luokat:  0–6
Verkkosivut
Keskuskoulu on Loimaalla sijaitseva peruskoulun ala-aste, jonka rehtorina toimii lukukaudella 2022–2023 Jussi Tuimala. Koulu sijaitsee Loimaan keskustan kupeessa osoitteessa Kalevalankatu 12.
Pins and Needles (The Birthday Massacren albumi)

| Pins and Needles The Birthday Massacre |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Dire Studios, Toronto; The Basement Dundas, Ontario
 Julkaistu: 14. syyskuuta 2010
 Tuottaja(t): The Birthday Massacre Dave Ogilvie
 Tyylilaji: elektroninen rock, goottirock, darkwave, industrial metal
 Kesto: 41.57
 Levy-yhtiö: Metropolis Records
Listasijoitukset
  152.
The Birthday Massacren muut julkaisut
| Show and Tell (Live in Hamburg) 2009 | Pins and Needles 2010 | Imaginary Monsters (EP) 2011 |
Pins and Needles on kanadalaisen The Birthday Massacren neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 14. syyskuuta 2010. Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 152.
Kappaleesta ”In the Dark” kuvattiin musiikkivideo.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut sekä esittänyt Chibi, Rainbow, Michael Falcore & OE.
In the Dark – 3.42
Always – 4.11
Pale – 3.58
Control – 3.20
Shallow Grave – 3.47
Sideways – 3.25
Midnight – 3.43
Pins and Needles – 4.19
Two Hearts – 3.20
Sleepwalking – 3.49
Secret – 4.23
Kokoonpano

Chibi – laulu
Rainbow – kitara, syntetisaattori/lyömäsoitinohjelmointi, laulu
Michael Falcore – kitara, syntetisaattori/lyömäsoitinohjelmointi
O.E. – basso, laulu
Rhim – rummut
Owen – kosketinsoitin
Arvostelut

AllMusic:
Sputnikmusic:
Poseidon (uimaseura)

| Poseidon |
| --- | --- |
Perustettu:  1987
Lakkautettu:  2014
Paikkakunta:  Vantaa, Suomi
Lajit:  uinti
Myyrmäen uimahalli on osa Myyrmäen urheilutaloa.
Tikkurilan uimahalli
Martinlaakson uimahalli
Poseidon ry on vuonna 1987 perustettu kaksikielinen uimaseura, jonka lajivalikoimaan kuuluvat kilpa-, masters- ja kuntouinti, erilaiset uimakoulut, vauva- ja perheuinti sekä hydrobic. Seura toimii Vantaalla Myyrmäen, Tikkurilan ja Martinlaakson uimahalleissa. Poseidon on Suomen Liikunnan ja Urheilun (SUL:n), Etelä-Suomen Liikunnan ja Urheilun (ESLU), Suomen Uimaliiton (SUIL:n) ja Svenska Finlands Idrottsförbundin (SFI:n) jäsen. Aktiivisia jäseniä seurassa on yli kaksi sataa. Poseidon on ollut Sinettiseura vuodesta 1997 lähtien. Poseidonin nykyinen päävalmentaja on vantaalainen Anttoni Laitinen. Poseidon järjestää vuosittain Poseidonin Pärskeet -nimisen uimakilpailun.
Kilpailumenestys

Seuralla ei ole ollut kovin suurta kilpailumenestystä, mutta 17.–18. marraskuuta 2007 Riihimäellä järjestetyissä Lyhyen radan ikäkausimestaruusuinneissa Poseidonin uimaseura sai noin kolmisenkymmentä jatkopaikkaa loppukilpailuihin Raisioon.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Liselott Linsenhoff

Liselott Linsenhoff
Liselott Linsenhoff (27. elokuuta 1927 Frankfurt – 4. elokuuta 1999 Juan-les-Pins, Ranska) oli saksalainen kouluratsastaja ja olympiavoittaja. Linsenhoff voitti vuoden 1956 olympialaisista kaksi pronssia (henkilökohtainen ja joukkuekilpailu). 12 vuotta myöhemmin Meksikon olympialaisissa Linsenhoff voitti joukkuekultaa ja hänestä tuli ensimmäinen ratsastuslajeissa olympiakultaa voittanut nainen. Vuonna 1972 Münchenin kisoissa Linsenhoff voitti 45-vuotiaana henkilökohtaisen kisan ja hänestä tuli ensimmäinen naisolympiavoittaja ratsastuksen henkilökohtaisissa kilpailuissa. Münchenissä Länsi-Saksan joukkue otti hopeaa.
MM-tasolla Linsenhoff voitti kerran (1974) ja oli kolmasti toinen. Linsenhoffin tytär Ann-Kathrin Linsenhoff on myös menestynyt kouluratsastajana.
Aiheesta muualla

Linsenhoff olympic.org:ssa
Louise Peterhoff

Louise Elisabeth Peterhoff (s. 12. toukokuuta 1977) on ruotsalainen tanssija ja näyttelijä. Hän aloitti opiskelut Ruotsin kuninkaallisessa balettikoulussa vuonna 1986. Hän on hankkinut täydentävää teatterikoulutusta Tukholman teatterikorkeakoulussa. Hänellä on ollut merkittäviä rooleja televisiosarjoissa, merkittävimpinä tanskalais-ruotsalainen rikossarja Silta (Broen/Bron) vuonna 2011, ruotsalainen mysteeridraama Blå ögon 2014–2015, niin ikään ruotsalainen Kylmäävä tapaus (Det som göms i snö) vuodelta 2018 ja suomalainen poliittinen fiktio Rauhantekijä 2020. Tanssissa hän on työskennellyt belgialaisessa kansainvälisessä Needcompany-tanssiryhmässä.
Praybeyt Benjamin

| Playbeyt Benjamin |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Wenn Deramas
Käsikirjoittaja:   Keiko Aquino  Wenn Deramas 
Tuottaja:   Charo Santos-Concio  Malou Santos  Vic R. Del Rosario Jr. 
Säveltäjä:  Vincent de Jesus
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Filippiinit
Tuotantoyhtiö:  Star Cinema
Levittäjä:  Star Cinema
Ensi-ilta:  26. lokakuuta 2011
Alkuperäiskieli:  tagalog
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Praybeyt Benjamin on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut filippiiniläinen tagaloginkielinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Wenn Deramas.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eddie Garcia  | … |  Ministeri Marshal Benjamin ”Ben” Santos VI   |
|  Jimmy Santos  | … |  Benjamin ”Bino” Santos VII   |
|  Derek Ramsay  | … |  Brandon Estolas   |
|  Nikki Valdez  | … |  Lucresia Alcantara   |
|  Vice Ganda  | … |  yksityinen Benjamin ”Benjie” Santos VIII   |
|  Kean Cipriano  | … |  Emerson Ecleo   |
|  DJ Durano  | … |  Dominador ”Dondi” Rosales   |
|  Vandolph Quizon  | … |  Buhawi Manay   |
|  Jojit Lorenzo  | … |  Joselito ”Jojo/Jose” Makapagtagpo Jr./ Jose Remescal   |
|  Ricky Rivero  | … |  Big Boy Carnate   |
|  Mark Joseph Duran  | … |  Owl King   |
|  Carlos Agassi  | … |  Paul Marigma   |
|  Bodie Cruz  | … |  George Carang   |
|  Tutti Caringal  | … |  Ringo Daway   |
|  Malou de Guzman  | … |  Lilibeth Santos   |
|  Dennis Padilla  | … |  Bentot Santos   |
|  Angelie Urquico  | … |  Jesamine Santos   |
Aiheesta muualla

Praybeyt Benjamin Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Louise Rayner

Louise Rayner n. 1859
Louise Rayner (1832–1934) oli englantilainen taiteilija, joka tunnetaan vesivärimaalauksistaan. Hän ei suorittanut varsinaisia taideopintoja, mutta oppi monenlaista isältään, taiteilija Samuel Raynerilta. Louise Raynerin ensimmäinen Royal Academyssä näytteillä ollut työ oli Haddon Chapelin sisätiloja kuvaava öljyvärimaalaus vuonna 1852. Pian sen jälkeen hän siirtyi vesivärien käyttöön. Vuonna 1865 hän teki maalausretken Dudleyhin, ja vuodesta 1869 hän asui ja maalasi Chesterissä.
Irongate, 1924 Derbyn kaupunginmuseossa.
Tyypilliset Louise Raynerin maalaukset ovat jotain piirroksen ja maalauksen väliltä. Niissä on kuvattu yksityiskohtaisesti Viktorian ajan katuelämää: kissoja tappelemassa, koiria haistelemassa, pyykkiä kuivumassa. Maalauksista on myöhemmin tehty lukuisia palapelejä ja painokuvia. Maalausten pohjalta on myös suunniteltu kävelyreittejä, joita seuraamalla voi nähdä, miten Chesterin kaupunki on muuttunut vuosien varrella.
Loimaan Rompepäivät

Loimaan Rompepäivät vuonna 2022.
Loimaan Rompepäivät on Loimaalla vuosittain järjestettävä kirpputoritapahtuma, jota järjestää Peltoisten alueen kyläyhdistys. Rompepäiviä on järjestetty vuodesta 1994 joka elokuun ensimmäisenä lauantaina.
Parhaimmillaan tapahtumassa on ollut lähes 10 000 kävijää ja yli 600 myyjää. Vuonna 2023 Rompepäivät järjestetään 4–5. elokuuta.
Aiheesta muualla

Rompepäivien virallinen kotisivu
La Vieille

La Vieille (bretonin kielellä Ar Grouac'h) 48°02′26″N, 4°45′23″W. Nosturitorni oikealla tuhoutui myrskyssä 2008
Tourelle de la Plate ja La Vieille lännestä itään katsottuna.
La Vieille (ranskaksi vanha tai vanhus) on merimajakka, joka sijaitsee Ranskan Bretagnessa, Finistèren departementissa. Se rakennettiin 1882–1887 Gorle Bella -karille. Bretonin kielessä Gorle Bella tarkoittaa kaukaisinta kiveä.
La Vieille ja viereinen länsiviittana toimiva pienempi tourelle de la Plate -majakka viitoittavat vaarallista vesiväylää Raz de Seinin salmessa. La Vieille sijaitsee noin 1,85 kilometrin (1 mpk) päässä pointe du Raz -kallioniemekkeen kärjestä Plogoffin kunnassa. Majakan omistaa Ranskan valtio.
Pahamaineinen majakka on kuuluisa, koska se sijaitsee eristyksissä myrskyisellä merellä, ja työskentelyolosuhteet majakalla olivat vaikeat. Ranskalaisilla majakanvartijoilla oli asemapaikoille oma epävirallinen luokituksensa, joka perustui kullakin majakalla vallitseviin olosuhteisiin. Parhaat olosuhteet olivat mantereella sijaitsevissa majakoissa, jotka kuuluivat luokkaan "paratiisi". Saarilla sijaitsevat majakat taas kuuluivat luokkaan "kiirastuli", ja merimajakat puolestaan kuuluivat alimpaan luokkaan, joka oli "helvetti". La Vieillen merimajakalle  työkomennuksen saaneet majakanvartijat olivat siis joutuneet helvettiin. La Vieille on kuuluisa myös erittäin vaikeasta rakennusprosessistaan. Suunnittelun aloittamisen ja lyhdyn sytyttämisen välillä kului melkein 10 vuotta. Kun majakka automatisoitiin vuonna 1995, työvuorossa olleet majakanvartijat kieltäytyivät vahdinvaihdosta mielenosoitukseksi automatisointia vastaan.
Majakka Raz de Seinin salmeen

Raz de Seinin vesiväylä on lyhyin ja turvallisin väylä Atlantin ja Englannin kanaalin välillä. Lännempänä on matalikkoja, Seinin saari sekä Seinin karikko, jotka estävät kulun 55,6 kilometrin (30 mpk) matkalta. Vesiväylä on silti vaarallinen vuoroveden aiheuttamien voimakkaiden virtausten, tyrskyävän meren ja kivikkoisuutensa takia. Virtaukset nostavat väylälle kohtalaisellakin tuulella korkean aallokon, joka häiritsee myös suuria ja painavia aluksia. Raz de Seinin ylittämistä suositellaankin vain silloin, kun virtaukset ovat tavallista heikompia. Kerrotaan, että pointe du Razin kallioniemekkeen ja Audiernen lahden alueilla elettiin haaksirikkoutuneiden laivojen hylkytavaroilla jopa 1800-luvulle asti.
Rakentaminen ja käyttöönotto > Rakentaminen

Kaksi vuotta kestäneiden tutkimusten jälkeen yleisten töiden ministeriö myönsi 29. tammikuuta 1881 lopullisen luvan majakan rakentamiselle. Tukikohdaksi valikoitui Seinin saari, miltä käsin johdettiin rakennustöitä ja minne varastoitiin rakennustarvikkeet. Mestariksi nimitettiin insinööri Probestau, joka majoittui saarelle ja valvoi rakennustöiden etenemistä.
Ar-Menin majakan rakennustyöt saatiin päätökseen vuonna 1881. Se sijaitsi 18 kilometrin (9,1 mpk) päässä linnuntietä La Vieillen majakan rakennustyömaasta. Ar-Menin majakan rakentaminen oli ollut äärimmäisen vaikeaa, joten siitä saatua kokemusta luonnollisesti hyödynnettiin La Vieillen rakentamisessa.
Työt aloitettiin joka vuosi talvimyrskyjen laannuttua tai viimeistään 1. toukokuuta. Työntekijät ja tarvikkeet kuljetettiin karille pienellä höyrylaivalla. Työmiesten noustua laivaan se otti hinaukseen isoveneen, jonka lastina oli kiviä ja muita rakennustarpeita, sekä pienempiä veneitä rantautumista varten.
Tulevan majakan rakennuspaikka sijaitsi voimakkaiden virtausten keskellä, jotka aallokon kanssa estivät ankkuroitumisen karille. Tuon ajan alukset eivät kyenneet pysyttelemään paikoillaan riittävän turvallisesti matkustajien ja tarvikkeiden purkamista varten. Ongelma ratkaistiin kiinnitysköysien avulla. Pelastusveneet kiinnitettiin kallioon ja edelleen köysillä isoveneeseen, jota pidättelivät myös kauempana majakan lounaispuolella olevat kiinnityspoijut. Tarvikkeet purettiin isoveneestä karille pystytettyjen nostopuomien avulla. Höyrylaiva kiinnitettiin isoveneeseen sekä etäämmällä sijaitsevaan poijuun. Kovassa merenkäynnissä höyrylaiva joutui joskus odottelemaan virtausten laantumista Trépassés'n lahdessa. Ensimmäisten rantautumisten aikana karin itäpuolella olleeseen syvennykseen muurattiin tarvikevarasto suojaamaan rakennusmiehiä, muonavaroja sekä rakennustarvikkeita säiden oikuilta. Suoja ei kuitenkaan ollut riittävä myrskyjä vastaan, joten kalliopinnan tasoitustöitä jouduttiin siirtämään.
Perustusten valaminen aloitettiin 5. elokuuta 1882, minkä jälkeen ryhdyttiin rakentamaan tornia ja lastaustasannetta. Kolmen rakennuskauden jälkeen, vuonna 1886, torni ja tasanne sekä osa sisätöistä vihdoin valmistuivat. Viimeistelytöiden valmistumista jouduttiin odottamaan seuraavaan vuoteen. Perustusten ja tasanteen muurauslaasti oli sekoitettu meriveteen. Muut tilat muurattiin makeaan veteen sekoitetulla laastilla, jotta majakkaan saatiin terveelliset asuintilat. Tutkimus- ja rakennustöitä johti 1879–1885 tuolloin valtion tie- ja vesirakennuslaitoksen pääinsinöörinä toiminut Victor Fénoux. Vuosina 1886-1887 hänen työtään jatkoi Finistèren departementin pääinsinööri Armand Considère. Heidän lisäkseen rakennusprojektia valvoi alusta loppuun asti insinööri Miniac.
La Vieillen majakan valo sytytettiin vihdoin 15. syyskuuta 1887. Rakennustyöt olivat päättyneet ja päivämäärä kaiverrettiin majakan seinään. Uusi majakka korvasi pointe du Razin kallioniemekkeen kärjessä olleet linjaloistot, jotka kävivät sen myötä tarpeettomiksi.
Arkkitehtuuri ja järjestelyt

Majakka on muodoltaan nelikulmainen, varreltaan vanttera ja alaspäin levenevä. Huippu on loivasti sakaraharjainen. Pohjoisseinässä on puolisylinterin muotoinen ulkonema, jonka sisällä kulkee kierreportaikko. Majakan rakentamisessa käytettiin Seinin saaren harmaakivestä valmistettuja harkkokiviä. Ovi- ja ikkuna-aukot sekä majakan kulmat puolestaan muurattiin kersantiini-kivestä. Sakaraharja muodostuu kattolistan päälle muuratusta valeholvista, jota ympäröi kivestä muurattu kaide. Lyhty sijaitsee kaarevan sinkkikaton alla. Lisäksi koko majakan ympäri kulkee parveke. Majakan ulkomuodossa haettiin estetiikan lisäksi käytännön sanelemaa yksilöllisyyttä, sitä ei nimittäin saanut myrskysäällä luulla Tévennecin majakaksi.
Majakan lastaustasanteelle johtaa erillinen kaksiosainen betoniportaikko. Sisätiloissa huomio kiinnitettiin tilankäytön tehokkuuteen. Pohjakerrokseen varastoitiin sähkögeneraattorit, vesisäiliöt sekä erilaiset ankkuroitumisvälineet. Ylemmäs sijoitettiin neljä huonetta päällekkäin, joista alin toimi öljyvarastona, seuraava keittiönä ja kolmas makuuhuoneena. Ylin huone majakkalyhdyn alapuolella oli valvomo.
Valolaitteen historiaa

La Vieillen majakka on valaissut Raz de Seinin vesiväylää eri tavoin koko olemassaolonsa ajan ja valolaitetta on paranneltu useaan kertaan. Ensimmäisen kerran valo sytytettiin 15.9.1887. Samanaikaisesti sammutettiin pointe du Razin kallioniemekkeen kärjessä sijainneet linjaloistot.
1887 Ensimmäinen valolaite: polttoväli 50 cm, sektorit valkoinen, punainen, vihreä
1898 Vilkkulaite: vilkku 5 sekunnin välein.
1904 Polttimon vahvistaminen.
15. marraskuuta 1913 sumusireenin asennus.
1939 Kolme vilkkua 12 sekunnin välein, 5 sektoria: valkoinen, punainen, vihreä. Valon kantama 33,3 km (18 mpk).
1995 Valolaitteen sähköistäminen ja automatisointi. Halogeenilamppu 250 W. Lyhdyn halkaisija 3 m.
Käyttövoima

1887 Mineraaliöljy.
1898 Öljykaasu.
1995 Sähkö.
Sähkögeneraattorit palvelivat majakanvartijoiden tarpeita. Majakkavalon toimintaan niillä ei ollut vaikutusta. Majakkavalo evakuoitiin toisen maailmansodan tieltä 21.1.1944 ja sytytettiin uudestaan 1.6.1945.