stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nansen-passi
Historia

Nansenin passi liittyy Venäjän vallankumoukseen, jonka jälkeen vuosina 1918–1938 kotimaastaan pakeni kommunistihallinnon pelossa 1,4 miljoonaa venäläistä. Heidän tarkoituksenaan oli jättäytyä Venäjän naapurimaihin ja odotella tilanteen mahdollista selkiytymistä Venäjällä. Niin ei käynyt, vaan Neuvostoliitto sulki lähteneiltä paluutien vuonna 1923.
Tilanne oli pakolaisten kannalta huono erityisesti Konstantinopolissa (nykyinen Istanbul), jossa sinnitteli satatuhatta pakolaista. Kansainliitto perusti pakolaisten auttamiseksi vuonna 1921 Nansenin kansainvälisen pakolaistoimiston, jonka johtoon tuli norjalainen tutkimusmatkailija Fridtjof Nansen. Pakolaiskomissio auttoi noin puolta miljoonaa pakolaista palaamaan kotiin, mutta leireille jäi vielä suuret määrät venäläisiä pakolaisia, jotka tuskin koskaan palasivat kotiin.
Ongelman ratkaisemiseksi luotiin Nansenin passi. Sen avulla pakolainen saattoi todistaa henkilöllisyytensä, joten pääsy eri maihin helpottui.
Nansen-passista tuli menestyskenen mukaan? ja 1920-luvulla venäläiset pakolaispatoumat Saksassa, Puolassa ja Turkissa olivat purkautuneet länteen. Yksin Ranska otti vastaan yli 400 000 venäläistä paikkaamaan työvoimapulaansa ensimmäisen maailmansodan jälkiseurauksena.
Vuonna 1926 Nansenin passin saanti laajennettiin koskemaan myös armenialaisia pakolaisia ja vuodesta 1928 assyrialaisia, bulgarialaisia ja turkkilaisia pakolaisia.[lähde? ]
Nansenin kuoleman jälkeen 1930 passin myöntäminen siirtyi Nansenin kansainväliselle pakolaistoimistolle, joka toimi Kansainliiton alaisuudessa.
Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto suljettiin vuonna 1938, jonka jälkeen passin myöntäminen siirtyi Kansanliiton pakolaisasiain päävaltuutettun toimistolle, jonka toimisto sijaitsi Lontoossa.
Yhdistyneiden Kansakuntien aikana solmittiin vuonna 1951 pakolaisten oikeusasemaa koskeva yleissopimus. Sen mukaan valtio, joka on ottanut vastaan pakolaisia, myöntää pakolaisille erityisen matkustusasiakirjan, joka nykyisin vastaa Nansenin passia.
Tunnettuja Nansen-passin haltijoita

Alfonso XIII
Robert Capa
Sergiu Celibidache
Marc Chagall
Zuzanna Ginczanka
Aleksandr Galitš
Vera Bulitš
Alexander Grothendieck
G. I. Gurdjieff
Vladimir Nabokov
Aristotle Onassis
Anna Pavlova
Jadwiga Piłsudska
Sergei Rahmaninov
Ilja Repin
Vera Konstantinovna Romanova
Maria Pavlovna Romanova
Menachem Mendel Schneerson
Otto Skorzeny
Igor Stravinsky
Valentin Vaala
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nansen-passi Wikimedia Commonsissa
Tšekkiläinen Nansen-passi
Land of the Rising Sun

Land of the Rising Sun (suom. Nousevan auringon maa) oli vuosina 1967–1970 toimineen Nigeriasta eronneen Biafran valtion kansallislaulu.
Sen sanoitus oli Nigerian entisen presidentin Nnamdi Azikiwen kirjoittama englanninkielinen runo ja sävelenä puolestaan Jean Sibeliuksen vuosina 1899–1900 säveltämä Finlandia-hymni.
Landan piiri

Landan piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Landan piiri (Halland), piiri Kungsbackan kunnassa
Landan piiri (Länsi-Götanmaa), piiri Vårgårdan kunnassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Landa distrikt”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Le Vernet

Ranskan departementti, jossa Le Vernet sijaitsee.
Le Vernet oli keskitysleiri Ariègen Le Vernet’ssä, Ranskan Pyreneillä. Leiri rakennettiin alun perin kesäkuussa 1918 majoituspaikaksi ensimmäisessä maailmansodassa palvelleille ranskalaisille joukoille, mutta taistelujen lakattua sitä alettiin käyttää saksalaisten ja itävaltalaisten sotavankien sijoituspaikkana.
Sotien välillä leiriä käytettiin armeijan varikkona. Espanjan sisällissodan lopun häämöttäessä helmikuussa 1939 leiri pantiin uuteen käyttöön, ja Espanjan toisen tasavallan kaatumisen jälkeen siitä tuli Francisco Francon armeijoita paenneiden tasavaltalaisten vastaanottoleiri. Tuolloin siellä pidettiin pääasiassa tasavaltalaisen Durruti-divisioonan entisiä sotilaita.
Muistomerkki Le Vernet’ssä.
Toisen maailmansodan sytyttyä leirin toimialaa laajennettiin. Sitä käytettiin muun muassa    entisten kansainvälisten prikaatien vapaaehtoissotilaiden sekä fasismiin torjuvasti suhtautuneiden älykköjen sijoituspaikkana. Ranskan kaatumisen jälkeen 25. kesäkuuta 1940 natsimyönteisen Vichyn hallituksen viranomaiset ottivat leirin hallintaansa ja päättivät, että siellä säilytettäisiin ”kaikkia julkiselle järjestykselle vaarallisena pidettyjä ulkomaalaisia”.
Viimeiset vangit siirrettiin pois Le Vernet’stä Dachaun tuhoamisleirille kesäkuussa 1944. Le Vernet’tä oli tuolloin käytetty parin vuoden ajan pidätettyjen juutalaisten kauttakulkuleirinä. Kaikkiaan leirillä oli vangittuna noin 40 000 henkilöä, ja he edustivat lähes 60 eri kansallisuutta.
Tunnettuja vankeja

Heinrich Rau
Kurt Julius Goldstein
Arthur Koestler
Miguel García Vivancos
Kyläloistokottarainen

| Kyläloistokottarainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Loistokottaraiset Lamprotornis
Laji::  chalybaeus
Kaksiosainen nimi
 Lamprotornis chalybaeus  (Ehrenberg, 1828) 
Katso myös
   Kyläloistokottarainen Wikispeciesissä   Kyläloistokottarainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kyläloistokottarainen (Lamprotornis chalybaeus) on kottaraisten heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu.
Levinneisyys

Kyläloistokottaraista tavataan hyvin laajalla alueella Länsi-Afrikasta Etiopiaan ja Somaliaan ja sieltä Itä-Afrikan kautta Etelä-Afrikan ja Namibian pohjoisosiin asti. Lajin on raportoitu olevan yleinen tai runsaslukuinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Landaun ongelmat

Landaun ongelmat ovat neljä alkulukuihin liittyvää, toistaiseksi ratkaisematonta matemaattista ongelmaa, jotka matemaatikko Edmund Landau mainitsi puheessaan vuoden 1912 kansainvälisessä matemaatikkojen konferenssissa Cambridgessä. Landau kuvasi niiden olevan ”matematiikan nykyisessä vaiheessa tavoittamattomia”, ja kaikki neljä ovat toukokuussa 2022 edelleen ratkaisemattomia.
Ongelmat ovat:
Goldbachin konjektuuri: Onko jokainen kahta suurempi parillinen kokonaisluku kahden alkuluvun summa?
Alkulukuparien konjektuuri: Onko olemassa äärettömän monta alkulukua p siten, että p + 2 on myös alkuluku?
Legendren konjektuuri: Onko lukujen n2 ja (n + 1)2 välissä aina vähintään yksi alkuluku?
Onko olemassa äärettömän monta alkulukua p siten, että p - 1 on neliöluku? Toisin sanoen: onko olemassa äärettömän monta alkulukua, jotka ovat muotoa n2 + 1?
Le Verdon-sur-Mer

| Le Verdon-sur-Mer |
| --- | --- |
 Kaupungin konttisatamaa
 vaakuna
 Le Verdon-sur-Mer
 Koordinaatit: 45°32′50″N, 1°03′38″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Gironde
Arrondissementti:  Lesparre-Médoc
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  17,1 km²
Väkiluku (2015):  1 350 
 – Väestötiheys:  79 as./km²
Kunnan numero:  33544
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Le Verdon-sur-Mer on kunta Lounais-Ranskassa Gironden departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Médocin niemimaalla Atlantin rannalla, noin 100 kilometriä Bordeaux’sta luoteeseen.
Kunta sijaitsee Gironden estuaarin suulla, ja sen edustalle on rakennettu Cordouanin majakka (Phare de Cordouan) turvaamaan laivojen kulkua. Majakka valmistui vuonna 1611, ja se on Euroopan vanhimpia majakoita.
Toisessa maailmansodassa Médocin niemimaan kärjessä oleva Pointe de Grave oli osa saksalaisten rakentamaa puolustuslinjaa, Atlantin vallia. Rakennelmista on yhä osa jäljellä. Pointe de Gravesta pääsee turistijunalla Soulac-sur-Meriin.
Cordouanin majakka
Pointe de Grave
Turistijuna Pointe de Grave - Soulac-sur-Mer
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Le Verdon-sur-Mer Wikimedia Commonsissa
Olof Palme -palkinto

Olof Palme -palkinto (ruots. Olof Palmepriset) on ruotsalainen rauhanpalkinto, johon sisältyy 100 000 Yhdysvaltain dollarin arvoinen lahjoitus ja diplomi.
Palkinnon saajat

| Vuosi  | saaja  | Maa tai järjestö  |
| --- | --- | --- |
| 1987 | Cyril Ramaphosa |  Etelä-Afrikka |
| 1988 | YK:n rauhanturvaajajoukot pääsihteeri Javier Pérez de Cuéllar johdolla |  Yhdistyneet kansakunnat |
| 1989 | Václav Havel |  Tšekkoslovakia |
| 1990 | Harlem Désir ja SOS Racisme |  Ranska |
| 1991 | Amnesty International |  Britannia |
| 1992 | Arzu Abdullayeva |  Azerbaidžan |
| 1992 | Anahit Bayandour |  Armenia |
| 1993 | Students for Sarajevo |  Bosnia ja Hertsegovina |
| 1994 | Wei Jingsheng |  Kiina |
| 1995 | Fatahin nuorisojärjestö |  PLO |
| 1995 | Israelin työväenpuolueen nuorisojärjestö |  Israel |
| 1996 | Casa Alianza |  Yhdysvallat |
| 1997 | Salima Ghezali |  Algeria |
| 1998 | riippumaton tiedonvälitys | entinen Jugoslavia |
| 1999 | Föräldragruppen i Klippan |  Ruotsi |
| 2000 | Bryan Stevenson |  Yhdysvallat |
| 2001 | Fazle Hasan Abed |  Bangladesh/ Britannia |
| 2002 | Hanan Ashrawi |  Palestiina |
| 2003 | Hans Blix |  Ruotsi |
| 2004 | Ludmila Alekejeva |  Venäjä |
| 2004 | Sergei Kovaljov |  Venäjä |
| 2004 | Anna Politkovskaja |  Venäjä |
| 2005 | Aung San Suu Kyi |  Burma |
| 2006 | Kofi Annan |  Ghana |
| 2006 | Mossaad Mohamed Ali |  Sudan |
| 2007 | Parvin Ardalan |  Iran |
| 2008 | Denis Mukwege |  Kongon demokraattinen tasavalta |
| 2009 | Carsten Jensen |  Tanska |
| 2010 | Eyad El-Sarraj |  Palestiina |
| 2011 | Lydia Cacho |  Meksiko |
| 2011 | Roberto Saviano |  Italia |
| 2012 | Radhia Nasraoui |  Tunisia |
| 2012 | Waleed Abulkhair |  Saudi-Arabia |
| 2013 | Rosa Taikon |  Ruotsi |
| 2014 | Xu Youyu |  Kiina |
| 2015 | Mitri Raheb |  Palestiina |
| 2015 | Gideon Levy |  Israel |
| 2016 | Spyridon Galinos |  Kreikka |
| 2016 | Giusi Nicolini |  Italia |
| 2017 | Hédi Fried |  Ruotsi |
| 2017 | Emerich Roth |  Ruotsi |
| 2018 | Daniel Ellsberg |  Yhdysvallat |
| 2019 | David Cornwell aka. John le Carré |  Englanti |
| 2020 | Black Lives Matter Global Network Foundation | kv. |
2021: Numerointia muutettiin niin, että palkinnon vuosi vastaa sen myöntämisvuotta. Aukkoa ei jää, vaan Black Lives Matter Global Network Foundationin palkintoa seuraavana vuonna palkittiin Gualinga.
| 2022 | Patricia Gualinga |  Ecuador |
| 2023 | Marta Chumalo |  Ukraina |
| 2023 | Eren Keskin |  Turkki |
| 2023 | Narges Mohammadi |  Iran |
Leopold Wohlrab

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Miesten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | joukkuekilpailu |  |
Leopold ”Poldl” Wohlrab (22. maaliskuuta 1912 – 5. tammikuuta 1981) oli itävaltalainen käsipalloilija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja kuului siellä lajissa hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Nickey Iyambo

Nickey Iyambo (20. toukokuuta 1936, Onayena, Ambomaa, Lounais-Afrikka – 19. toukokuuta 2019, Windhoek, Namibia) oli namibialainen poliitikko ja lääkäri, joka toimi Namibian ensimmäisenä varapresidenttinä vuosina 2015–2018. Iyambo oli SWAPOn jäsen ja toimi hallituksen jäsenenä useaan otteeseen Namibian itsenäistyttyä vuonna 1990.
Varhainen elämä ja koulutus

Iyambo syntyi Onayenassa Ambomaalla Lounais-Afrikassa, nykyisellä Oshikoton alueella. Hän kävi suomalaisten lähetyssaarnaajien perustamaa koulua kotipaikkakunnallaan, ja saatuaan koulun päätökseen hän toimi Namibian ensimmäisenä mustana postikonttorin hoitajana vuosina 1962–63. Hänestä oli tullut SWAPOn jäsen vuonna 1960, ja hän pakeni maasta jalkaisin Angolaan ja sieltä edelleen Sambiaan ja Tansaniaan. Hän oli yksi ensimmäisistä SWAPOn jäsenistä, jotka lähtivät maanpakoon. Tansaniassa hän vaikutti siihen, että Tansanian presidentti Julius Nyereren ja SWAPOn välille syntyivät tiiviit suhteet.
Noihin aikoihin Ylioppilaiden Kansainvälinen Apu (YKA) etsi kohteita keräysvaroilleen, ja YKA:n toiminnanjohtaja Martti Ahtisaari sai Tansaniasta vinkin Iyambosta. Tästä tulikin YKA:n stipendiaatti, ja hän saapui Suomeen loppuvuodesta 1965. Hän asettui asumaan Domus Academicaan eli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan asuntolaan, jossa hänen huonetoverikseen tuli tuleva poliitikko ja Suomen Pankin pääjohtaja Erkki Liikanen. Iyambo aloitti opintonsa opiskelemalla suomen kieltä, ja samaan aikaan hän osallistui opiskelijoiden sosiaaliseen elämään, mitä kautta monet opiskelijat tulivat tietoisiksi Afrikan todellisuudesta, josta nämä olivatkin yhä suuremmassa määrin kiinnostuneita. Toisaalta myös Iyambo tutustui suomalaiseen hyvinvointivaltioon ja edustukselliseen demokratiaan.
Iyambo opiskeli aluksi valtiotiedettä, josta hän valmistui maisteriksi vuonna 1970, ja sen jälkeen hän opiskeli lääketiedettä, valmistuen lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1980. Opiskeluaikanaa Iyambo oli aktiivinen Suomen ylioppilaskuntien liiton jäsen, ja samaan aikaan, opintojensa alkuvaiheissa, Iyambo edusti SWAPOa Suomessa ja Pohjoismaissa.
Ura

Saatuaan lääkärinopintonsa päätökseen, Iyambo siirtyi Angolaan, missä hänestä tuli Kwanza Sulin pakolaisleirin terveydenhuollon johtaja. Kun Namibia oli saavuttamassa itsenäisyytensä, Iyambo oli yksi ensimmäisistä pakolaisista, jotka palasivat kotimaahansa. Hän auttoi organisoimaan ensimmäisiä vaaleja ja vastaanottamaan muita pakolaisia. Suuri merkitys oli myös sillä, että Namibiaa luotsasi itsenäisyyteen hänen vanha tuttavansa Martti Ahtisaari.
Itsenäisyyden jälkeen Iyambosta tuli terveydenhuollon ja sosiaalipalveluiden ministeri vuoteen 1996 asti. Tämän jälkeen hän toimi alueellisen ja paikallishallinnon ja asuntoasioiden ministerinä vuosina 1996–2002, sitten kaivos- ja energia-asioiden ministerinä vuosina 2002–05 sekä maatalous-, vesiasioiden ja metsäasioiden ministerinä vuosina 2005–08. Vuodesta 2008 lähtien hän toimi turvallisuusasioiden ministerinä. Kaksi vuotta myöhemmin hänet nimitettiin veteraaniasioiden ministeriksi Hifikepunye Pohamban toiseen hallitukseen, missä tehtävässä hän toimi vuosina 2010–2015. Vuodesta 2014 lähtien hän oli SWAPOn vanhin parlamentin jäsen.
Kun Hage Geingobista tuli presidentti, Iyambosta tuli hänen varapresidenttinsä 21.3.2015. Hän oli ensimmäinen henkilö tämän viran hoitajana. Myös varapresidentin virassa ollessaan hän toimi veteraaniasioiden ministerinä. Hänen varaministereinään toimivat Alexia Manombe-Ncube and Royal ǀUiǀoǀoo.
Puhuessaan huhtikuussa 2016 Geingob ja Iyambo torjuivat sen näkemyksen, että jälkimmäinen olisi siirretty seremoniaaliseen tehtävään. Iyambo sanoi, että hänellä oli edelleen niin paljon töitä, että sitä riitti joka päivä aina keskiyöhön saakka.
Helmikuussa 2018 Iyambo luopui varapresidentin tehtävistä terveyssyihin vedoten, ja hänen seuraajakseen nimitettiin Nangolo Mbumba. Iyambo jäi kuitenkin edelleen veteraaniasioiden ministeriksi ja parlamentin jäseneksi.
Iyambo kuoli 19.5.2019 nopeasti edenneeseen sairauteen. Tunnustuksena hänen asemastaan ja hänen saavutuksistaan, hänelle järjestettiin valtiolliset hautajaiset.
Huomionosoituksia

2011: 18.3.2011 Suomen tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi Iyambolle Suomen Leijonan ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkin vuonna 2011.
2014: Namibian sankareiden päivänä vuonna 2014 Iyambollen myönnettiin Kaikkein loistavimman auringon ensimmäisen luokan kunniamerkki.
Aiheesta muualla

Nickey Iyambon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Nikita Zaitsev

| Nikita Zaitsev |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. lokakuuta 1991 (ikä 32) Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  188 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  SKA Pietari
Sarja:  KHL
Pelinumero:  22
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–
Aik. seurat:  MHK Krylja Sovetov (RUS-2)   Sibir Novosibirsk (KHL)   Zauralje Kurgan (VHL)   PHK TsSKA Moskova (KHL)   Toronto Maple Leafs (NHL)   Ottawa Senators (NHL)   Chicago Blackhawks (NHL)
KHL-varaus:  4. varaus, 2009 Sibir Novosibirsk
Nikita Igorvitš Zaitsev (ven. Никита Игоревич Зайцев; s. 29. lokakuuta 1991 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa KHL-joukkue SKA Pietarissa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Zaitsev laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Zaitsev on MHK Krylja Sovetovin kasvatti. Hän pelasi seuran miesten joukkueessa ensimmäiset pelinsä Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa kaudella 2008–2009. Sibir Novosibirsk varasi Zaitsevin koko kaikkien aikojen ensimmäisen KHL:n varaustilaisuuden neljäntenä pelaajana kesällä 2009. Hän siirtyi joukkueeseen heti seuraavaksi kaudeksi 2009–2010, jolloin Zaitsev teki 40 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen. Kaudella 2010–2011 hän teki 39 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Loppukaudella Zaitsev vahvisti myös neljän playoff-ottelun verran sarjatasoa alempana VHL-joukkue Zauralje Kurgania. Kaudella 2012–2013 hän teki KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 7+11=18.
Kaudeksi 2013–2014 Zaitsev siirtyi kolmivuotisella sopimuksella TsSKA Moskovaan. Hän oli tehoilla 4+8=12 joukkueen tehokkain puolustaja Georgi Mišarinin kanssa. Zaitsev edusti TsSKA:ta kauden aikana myös Spengler Cupissa, jonka finaaleissa joukkue kuitenkin hävisi Genève-Servette HC:lle lukemin 3–5. Kaudella 2014–2015 hänet valittiin KHL:n viikon puolustajaksi 28. syyskuuta ja 16. marraskuuta 2014. Kaudella 2015–2016 Zaitsev valittiin tammikuussa pelattuun KHL:n tähdistöotteluun. Hän oli pudotuspelien tehokkain puolustaja ja valittiin kauden päätteeksi sarjan tähdistökentälliseen.
Helmikuussa 2023 Senators kauppasi Zaitsevin, toisen ja neljännen kierroksen varausvuorot Chicago Blackhawksiin.
Heinäkuussa 2024 Zaitsev palasi kotimaahansa ja siirtyi nelivuotisella sopimuksella SKA Pietariin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Venäjä 2016 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Slovakia 2019 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | New York 2011 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 2009 | jääkiekko |  |
Zaitsev on edustanut Venäjää MM-kilpailuissa vuosina 2013, 2016 ja 2019. Vuoden 2016 kisoissa hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Alle 18-vuotiaissa hänellä on MM-hopeaa vuodelta 2009.
Nueva España (1734)

| Nueva España |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Coatzacoalcos
Kölinlasku:  syyskuu 1731
Laskettu vesille:  1. maaliskuuta 1734
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama 25. maaliskuuta 1741
Loppuvaihe:  1752
Tekniset tiedot
Uppouma:  myyty joulukuussa 1752
Pituus:  42,67 m (köli)
Leveys:  13,72 m
Syväys:  6,86 m
Aseistus
Aseistus:  alempi tykkikansi: 24 × 18 naulan tykkiä ylempi tykkikansi: 26 × 12 naulan tykkiä puolikansi: 6 × 6 naulan tykkiä etukansi: 4 × 6 naulan tykkiä
Nueva España (Nuestra Señora de Guadalupe) oli Espanjan laivaston vuonna 1734 vesille laskettu kaksikantinen 60-tykkinen linjalaiva.
Tausta

Vuonna 1731 aloitettiin kokeilu valmistaa sotalaivoja Meksikon rannikolla. Aluksen suunnittelusta vastasi Juan de Acosta ja töistä Pedro de Torres. Valmistus oli erityisen kallista, joten se siirrettiin Veracruziin vesillelaskun jälkeen. Kokeilu todettiin epäonnistuneeksi ja muita aluksia ei alueelta tilattu.
Valmistus

Alus tilattiin Coatzacoalcosista, missä köli laskettiin syyskuussa 1731. Alus laskettiin vesille 1. maaliskuuta 1734. Se saapui 17. heinäkuuta Veracruziin viimeisteltäväksi.
Palvelus

Varustamisen jälkeen alus lähti 12. toukokuuta 1735 Veracruzista Havannaan Retiron, priki Las Tres Hermanasin päällikkönään Benito Antonio Espínola kuljettaen kolme miljoonaa pesoa ja saapui Havannaan 20. kesäkuuta. Alus lähti 21. heinäkuuta Havannasta Retiron, Asían ja kaappari Pingüen kanssa Cádiziin, jonne se saapui 8. syyskuuta. Se liitettiin 12. toukokuuta 1735 Benito Antonio Espínolan laivueeseen.
Tammikuussa 1736 alus lähti Cádizista Pizarron alaisuudessa Italian sotaretkelle. Huhtikuusta 1737 se oli Cádizissa, kunnes se lähti 30. maaliskuuta 1740 Manuel López Pintadon laivueessa Ferroliin. Laivue saapui huhtikuussa Ferroliin, missä se liitettiin Rodrigo de Torresin laivastoon. Alus lähti heinäkuussa Ferrolista Torresin laivastossa, jonka muut alukset olivat San Felipe, Príncipe, Santa Ana, Castilla, San Luis, Andalucía, Reina, San Antonio, Santiago, Fuerte ja Real Familia sekä kaksi pinkkiä. Laivasto oli 20. syyskuuta Puerto Ricossa, mistä se lähti 6. lokakuuta. Laivasto saapui 26. lokakuuta Cartagena de Indiasiin, mistä se lähti 7. helmikuuta 1741. Laivasto saapui 24. helmikuuta Havannaan.
Alus lähti 14. heinäkuuta Fuerten ja Reinan kanssa partiomatkalle ja tuomaan saattueen Veracruzista Havannaan. Alus lähti 6. kesäkuuta 1743 Havannasta Castillan kanssa Matanzasin rannikolle. Alus palasi 25. kesäkuuta yksin Havannaan, mistä se lähti 3. helmikuuta 1744 San Antonion ja kahden prikin kanssa kohdatakseen Veracruzista saapuvan saattueen ja saattaakseen sen Havannaan.
Alus saapui 16. huhtikuuta 1744 Havannaan Torresin laivastossa, jossa olivat San Antonio, Glorioso, San Luis, Castilla, Europa, Reina, Príncipe, Fuerte, Real Familia ja Santiago sekä fregatit San Ciriaco ja Nonpareil. Näiden lisäksi laivastossa oli neljä prikiä. Alus lähti kesäkuussa 1743 Havannasta Conquistadorin ja kahden pienen aluksen kanssa partiomatkalle Kuuban rannikolle. Alus oli huhtikuussa 1746 kunnostettavana Havannassa, mistä se lähti 1747 Conquistadorin, Reinan ja Bizarran kanssa Puerto Ricoon.
Havannan taistelussa alus suojasi 12. lokakuuta 1748 saattuetta Britannian kuninkaallisen laivaston amiraali Knowlesin laivastolta. Alus suojasi 13. toukokuuta 1749 Havannasta yhdeksän rahtialueen saattueen Ferroliin Reggion laivueessa, jonka aluksina olivat Invencible, León, Venceador ja Tigre. Saattueesta saapui 13. heinäkuuta Ferroliin neljä rahtialusta, joilla oli 22 miljoonaa pesoa. Alus lähti 14. huhtikuuta 1750 Ferrolista San Felipen kanssa Cádiziin, mistä ne jatkoivat huhtikuussa Mesia de la Cerdan laivueessa neljän ksebekin kanssa partiomatkalle Välimerelle. Alus saapui 4. lokakuuta Cerdan laivueessa Cádiziin.
Alus kuljetti 11. tammikuuta 1751 Cerdan laivueessa Majorcalta joukkoja Barcelonaan. Se oli syyskuussa 1751 Cartagenassa ja Cádizissa 1752. Alus poistettiin laivastoluettelosta ja myytiin Ferrolissa joulukuussa 1752.
New Yorkin osavaltionyliopisto

The State University of New York (SUNY [ˈsuːniː]) on Yhdysvalloissa toimiva New Yorkin osavaltion ylläpitämien julkisten korkeakoulujen järjestelmä, yksi maan suurimmista. Sen piirissä opiskelee noin 465 000 tutkinto-opiskelijaa ja 1,1 miljoonaa aikuiskoulutuksen opiskelijaa. Järjestelmä käsittää 64 toimipaikkaa eri puolilla osavaltiota. SUNYn palveluksessa on 88 000 akateemista työntekijää, ja se tarjoaa noin 7 660 eri tutkintoa ja koulutusohjelmaa noin 11 miljardin Yhdysvaltain dollarin vuosibudjetilla. SUNYn hallinnolliset toimistot sijaitsevat osavaltion pääkaupungissa Albanyssä ja sivutoimistot New Yorkin Manhattanilla ja liittovaltion pääkaupungissa Washingtonissa. SUNYn suurin kampus on University at Buffalo, joka on myös rahoitusasemaltaan järjestelmän vahvin yliopisto.