stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleppon taistelu 2012–2016
Taistelujen kulku > Heinäkuu–joulukuu 2012: kapinallisten hyökkäys

Seuraavina kuukausina kapinalliset valtasivat lisää maaseutua Aleppon lähistöllä ja 19. heinäkuuta 2012  Al-Tawhidin prikaati ja Vapaan Syyrian armeija (FSA) hyökkäsivät itse kaupunkiin Salaheddinessa. 6000-7000 taistelijaa valtasi lisää lähiöitä ja hallitus käynnisti vastaoperaation. Taistelut levisivät noin viikossa lähiöistä keskustan lähelle. Hallitus käytti kaupunkialueella tankkeja, helikoptereita, lentokoneita ja raketteja. YK ja länsivallat tuomitsivat Assadin joukkojen hyökkäyksen 27. heinäkuuta 2012 sillä sen uskottiin johtavan verilöylyyn. Seuraavana päivänä kaupungista alkoi virrata rajujen katutaistelujen seurauksena pakolaisia. Kaikkialla kaupungissa oli vaarallista ja sähkö, ruoka ja vesi alkoivat olla vähissä. Kapinallisilla oli pulaa myös ammuksista.
Hallituksen aloittama suurhyökkäys ajoi kapinalliset Salaheddinesta 9. elokuuta. Elokuun alussa kapinalliset saivat haltuunsa kaupungin itäosan. Kurdit valtasivat pienen osan kaupunkia.  Hallitus vastasi käyttämällä raskasta aseistusta kapinallisia vastaan. Kaupungin historiallinen basaari tuhoutui tulipalossa syyskuussa 2012. Joulukuussa kapinalliset ryöstelivät laajalti kaupungissa ja aiemmin yhtenäisten kapinallisten välille syttyi keskinäisiä kiistoja.
Kaikki kaupungin asukkaat eivät tukeneet kapinallisia varauksetta, sillä osa katsoi kapinallisten tuoneen sodan kaupunkiin ja syytti kapinallisia siviiliasuntojen käyttämisestä suojanaan.[lähde? ] Siviilejä pakeni kaupungista. Länsimaissa monet uskoivat Aleppon taistelujen merkitsevän Bašar al-Assadin hallinnon pikaista kaatumista.[lähde? ]
Taistelujen kulku > Joulukuu 2012–syyskuu 2015: hallituksen vastahyökkäys

Loppuvuonna 2012 kapinallinen Aleppo oli pääosin Vapaan Syyrian armeijan hallussa ja kapinalliset olivat saartaneet hallituksen joukot. Hallitus aloitti laajan hyökkäyksen kapinallisia vastaan. Vuoden 2013 keskivaiheilla kapinalliset kuitenkin saartoivat hallituksen joukot Aleppossa kuukausiksi. Loppuvuodesta 2013 hallitus eteni Hizbollahin tuella ja lokakuussa 2013 hallituksen joukot pääsivät pois saartorenkaasta. Joulukuussa 2013 hallituksen joukot pyrkivät saartamaan Aleppon. Hyökkäyksen liittyneissä pommituksissa kuoli satoja siviilejä, monet lapsia.
Isisin asejoukot toimivat Aleppossa viimeistään vuodesta 2013 lähtien. Toiminta oli kuitenkin hajanaista ja muut kapinallisjoukot ajoivat Isisin ulos itse kaupungista vuonna 2014. Syksyllä 2014 hallitus oli lähellä Aleppon saartamista, ja kapinallisten huolto toimi vain kuusi kilometriä leveän käytävän kautta. Samana vuonna Syyrian armeija vapautti lähes vuoden saarroksissa olleen Aleppon keskusvankilan joukot. Hallituksen joukot pyrkivät saartamaan kapinallisia kaupungin alueella, vaikka suuremmassa mittakaavassa Isis ja muut kapinalliset uhkasivat samaan aikaan saartaa koko Aleppon alueen.
Marraskuuhun 2014 mennessä Vapaan Syyrian armeija oli vetänyt 14 000 miehen joukkonsa kaupungista ja ryhmän johtaja Jamal Marouf oli paennut Turkkiin. Turkin vastainen raja oli jäänyt huomattavasti pienemmän Ahrar al-Sham-ryhmän haltuun. Vapaan Syyrian armeijan länsimaista saama aseistus oli jäänyt Ahrar al-Shamille ja al-Qaidaan kuuluvalle al-Nusralle. Hallituksen joukot etenivät huomattavasti vuonna 2015.
Taistelujen kulku > Lokakuu 2015–lokakuu 2016: Aleppon saarto

Lokakuun 2015 ja helmikuun 2016 välisenä aikana hallituksen armeija eteni Alepposta etelään olevalla alueella. Vuoden 2016 alussa kapinallisalueella asui enää 300 000 ihmistä, kun hallituksen valvomilla Aleppon alueilla asui 1,5 miljoonaa ihmistä. Aleppon puolustajat kuuluivat jihadistisiin Jabhat Fatah al-Sham-taistelujärjestöön ja Ahrar al-Shamiin. Helmikuussa hallitus valtasi alueita myös Alepposta pohjoiseen purkaen Nubin ja Zafran saarron. Hallituksen joukot aloittivat suurhyökkäyksen Aleppon valtaamiseksi 25. kesäkuuta 2016 ja valtasivat heinäkuun lopussa 2016 Castellon tieksi kutsutun kapinallisten huoltoreitin. Kapinalliset kuitenkin valtasivat Castellon tien pian takaisin hyökkäämällä sekä saartorenkaasta että sen ulkopuolelta ja saartoivat 6. elokuuta hallituksen valvoman Aleppon osan.
Huoltotie jäi kuitenkin yhä hallituksen tykkien kantaman päähän ja Aleppon taistelujen molemmat osapuolet saartoivat toisiaan. Hallitus valtasi elo-syyskuussa Castellon tien uudestaan ja kapinalliset jäivät uudestaan saarroksiin. Kuun puoliväliin mennessä hallitus oli onnistunut valtaamaan takaisin kapinallisten heinä-elokuun etenemisen aikana saavuttamat alueet. Hallitus aloitti 22. syyskuuta uuden suurhyökkäyksen ja rajut pommitukset koko Aleppon valtaamiseksi. Kiihtynyt taistelu lisäsi siviilien kärsimyksiä. Armeija vaati 2. lokakuuta saarrettuja kapinallisia jättämään kaupungin ja lupasi vähentää ilmaiskuja ja tykistötulta, jotta siviilit voisivat paeta kaupungista. Kapinalliset yrittivät murtaa saarron lokakuun 2016 lopussa hyökkäyksellä Aleppon ulkopuolelta ja onnistuivat etenemään lähimmillään kilometrin päähän saarretuista kortteleista.
Taistelujen kulku > Marraskuu 2016–joulukuu 2016: hallituksen joukot saavat Aleppon haltuunsa

12. marraskuuta hallituksen joukot hyökkäsivät taas ja 15. marraskuuta Syyrian hallitus lähetti Aleppon asukkaille tekstiviestillä varoituksen tulevista pommituksista. Syyrian armeija valtasi 26. marraskuuta suuren Massaken Hananon kaupunginosan ja kaksi muuta kaupunginosaa lähes kokonaan. 28. marraskuuta hallituksen joukot onnistuivat jakamaan kapinallisten motin kahteen osaan. Pohjoinen osa vallattiin jo samana päivänä. Kapinalliset olivat menettäneet yli 40% valvomistaan alueista muutamassa päivässä. Tappio oli suurin sitten vuoden 2012 ja kapinallisten puolustus oli luhistumassa.
Itä-Alepposta lähti taisteluja pakoon marraskuun viimeisenä viikonloppuna jopa 10.000 ihmistä, suurin ihmisvirta neljään vuoteen. 1. joulukuuta Venäjä ehdotti neljän humanitaarisen käytävän avaamista Itä-Aleppoon. 3. joulukuuta hallituksen joukot olivat vallanneet 60% aiemmasta kapinallisalueesta. 7. joulukuuta hallitus valtasi Aleppon vanhankaupungin ja valvoi nyt 75% aiemmasta kapinallisalueesta. Kapinallismotissa oli kuitenkin edelleen 100.000 siviiliä ja kapinalliset pyysivät neuvotteluja haavoittuneiden evakuoimisesta. Venäjän julkaisi tiedotteen, jossa kapinallisia kutsuttiin terroristeiksi, eikä halunnut neuvotella vetäytymisestä.
Syyrian presidentti Bašar al-Assadin mukaan hallituksen voitto Aleppossa olisi askel kohti sodan päättymistä. Hän ei kuitenkaan pitänyt Aleppon taistelua sodan loppuna. 13. joulukuuta kapinallisilla oli hallussaan enää 5% aiemmasta alueestaan ja solmittiin tulitauko, joka kuitenkin pian rikkoutui. 15. joulukuuta 2016 kapinalliset ja hallituksen joukot sopivat uudesta tulitauosta ja kapinallisten evakuoinnista. Kapinallisia ryhdyttiin evakuoimaan jo samana päivänä linja-autoilla, joihin pääsivät ensin haavoittuneet, sairaat ja lapset. Al-Assadin mukaan vapautettu Aleppo eli historiallista hetkeä. 22. joulukuuta hallituksen joukot ilmoittivat saaneensa kaupungin kokonaan haltuunsa.
Siviilien kärsimykset

Aleppon taistelujen aikana tarkka-ampujat ja pommit tappoivat ja vammauttivat siviilejä. Kaupungissa oli ruokaa vain niukasti ja pula polttoaineesta. Suurin osa siviiliuhreista on hallituksen ja sen liittolaisten aiheuttamia, mutta myös kapinalliset käyttävät raskaita aseita, joiden ammukset osuivat siviilikohteisiin.
Siviilien kärsimykset > Pakolaistulvan alku

Ensimmäinen pakolaisten aalto Alepposta alkoi heinäkuun lopussa 2012. Noin 200 000 kaupungin asukasta pakeni kapinallisten ja hallituksen joukkojen raivokkaita taisteluja. Armeija pommitti asuinalueita, joille kapinalliset olivat piilotuneet. Ruoka, vesi ja sähkö olivat lopussa ja kaupungin sairaalat täynnä haavoittuneita. Kaupungin asukkaat hakivat turvaa kouluista ja julkisista rakennuksista ja YK alkoi toimittaa apua Aleppoon. Hallituksen joukot pommittivat elokuussa 2012 myös kaupungin leipomoja. Pommitukset vaurioittivat vesijohtoverkostoa ja noin puolet kaupungista oli ilman vettä.
Siviilien kärsimykset > Sairaaloiden pommitukset

Monia sairaaloita oli tuhoutunut pommituksissa ja kaupungin jäljelle jääneet klinikat olivat ylikuormitettuja. Terveydenhuolto oli heikkoa ja kaupungissa levisivät taudit. Syyskuussa 2016 pommitettiin kahta jäljelle jääneistä kuudesta sairaalasta. Ilmaiskut ja tykkituli osuivat niihin muutaman minuutin välein. Kun Syyrian hallituksen YK-edustajalta Bashar Jaafarilta kysyttiin sairaaloihin kohdistuneista pommituksista hän vaikeni, käveli pois ja nauroi. Sairaalat joutuivat lopettamaan toimintansa ja saarretun Aleppon elintarvikkeet ja lääkkeet olivat lopussa. Myös vedenjakelu oli katkennut. Sekä Syyrian hallitus että Venäjä kiistivät pommittaneensa sairaaloita. 19. marraskuuta 2016 mennessä kaikki saarretun alueen sairaalat olivat tuhoutuneet.
Siviilien kärsimykset > Tulitauko ja pommitusten jatkuminen

Venäjän ja Syyrian ilmavoimat keskeyttivät kaupungin pommitukset torstaina 20. lokakuuta 2016. Siviileille ja kapinallistaistelijoille avattiin kahdeksan väylää, joita pitkin he voisivat poistua kaupungista. Asukkaat eivät kuitenkaan uskaltaneet poistua Alepposta, sillä he pelkäsivät joutuvansa ammutuiksi. YK suunnitteli kaupungissa olevien haavoittuneiden evakuoimista ja avustuskuljetusten toimittamista kaupunkiin, mutta kuljetusten turvallisuutta ei pystytty takaamaan.
Tulitauko päättyi 22. lokakuuta ja sekä Venäjän että Syyrian ilmavoimat jatkoivat kapinallisalueiden pommituksia. Tarkkailijat uskoivat pommitusten tuhoavan kapinallisalueen käytännössä täysin vuoden loppuun mennessä. Länsimaat syyttivät Venäjän ja Syyrian ilmavoimia palopommien ja bunkkerinmurtajapommien käytöstä tiheästi asutulla alueella ja Ranska vaati YK:n turvallisuusneuvoston kokouksessa sotilaslentojen lopettamista.
2. marraskuuta Venäjä julisti lyhyen 10 tunnin tulitauon, mutta torjui 10. marraskuuta pitkät tulitauot Aleppossa järjen vastaisina ja haitallisina. 19. marraskuuta 2016 ruoka oli loppumassa saarretussa Aleppossa kokonaan. Punaisen Ristin kansainvälisen komitean mukaan Alepposta evakuoitiin 22. joulukuuta mennessä noin viikon kestäneessä evakuointioperaatiossa noin 34 000 ihmistä.
Siviilien kärsimykset > Sotarikokset ja siviilien kärsimykset

YK:n ja muiden ihmisoikeusjärjestöjen mukaan hallituksen valtaamilla alueilla Itä-Aleppossa tehtiin joukkomurhia, joissa surmattiin satoja nuoria ja miehiä. Kokonaisia perheitä tapettiin. Taloja sytytettiin tuleen, vaikka niissä oli siviilejä. Sairaaloihin ja niiden hoitohenkilöstön kimppuun hyökättiin. Myös kapinallisten sotatoimet tappoivat siviilejä. Kapinallisten läsnäolo kaupungissa veti puoleensa pommituksia. Kapinalliset estivät siviilejä poistumasta valvomistaan kaupunginosista ja käyttivät alueen asukkaita ihmiskilpinä pommituksia vastaan.
Karttoja

Aleppon taistelun kulku karttoina.
Aleppon rintamat pian kapinallisten hyökkäyksen jälkeen marraskuussa 2012. Punainen: hallituksen armeija. Vihreä: eri kapinallisryhmiä. Keltainen: kurdit. Ruskea: alueita joista taisteltiin.
Aleppo oli vuosina 2012-2016 hallituksen ja eri kapinallisjoukkojen jakama. Tilanne 4. heinäkuuta 2015. Punainen: hallituksen armeija. Vihreä: eri kapinallisryhmiä. Keltainen: kurdit.
Pohjois-Syyrian hyökkäyksiä kartalla vuonna 2016.
Hallitus saartoi Aleppon ensi kerran kesä-heinäkuussa 2016.
Kapinalliset mursivat saarron heinä-elokuun vaihteessa 2016.
Hallitus sulki Itä-Aleppon uudestaan saartorenkaaseen elokuussa 2016.
Kapinalliset yrittivät murtaa saartorenkaan loka-marraskuun vaihteessa 2016.
Hallitus valtasi marraskuun lopussa 2016 yli kolmasosan Aleppon motista ja jatkoi kapinallisalueen valtaamista.
6. joulukuuta 2016 kapinallisilla oli enää noin kuudesosa aiemmasta alueestaan, mutta hallituksen eteneminen hidastui.
Hallituksen joukot valtasivat 22. joulukuuta mennessä koko Aleppon kapinallisilta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleppon taistelu 2012–2016 Wikimedia Commonsissa
Viimeisin päivitetty Aleppon taistelun kartta. Punainen, hallituksen armeija. Vihreä, eri kapinallisryhmiä, keltainen kurdit, musta Isis. Oranssi alueita joista taisteltiin.
Ali Al’amin Mazrui

| Ali Al’amin Mazrui |
| --- | --- |
 Ali Al’amin Mazrui vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1933 Mombasa, Kenian siirtomaa ja protektoraatti
Kuollut: 12. lokakuuta 2014 (81 vuotta) New Yorkin osavaltio, Yhdysvallat
Ammatti:  filosofi, kirjailija ja toimittaja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ali Al’amin Mazrui (24. helmikuuta 1933 Mombasa, Kenian siirtomaa ja protektoraatti – 12. lokakuuta 2014 New Yorkin osavaltio, Yhdysvallat) oli  kenialainen filosofi, kirjailija ja toimittaja, joka tarkasteli muun muassa islamilaista kulttuuria ja kulttuurien välistä (monikulttuurista) vuoropuhelua. Afrikan filosofisena voimavarana oli hänen mukaansa Kolmen kulttuurin perintö: afrikkalainen ajattelu, islamilaisuus ja eurooppalainen filosofia.
Mazruin tutkimusaiheita olivat Afrikan politiikka, kansainvälinen poliittinen kulttuuri, poliittinen islam, pohjoisen ja etelän suhteet sekä globaalinen syrjintä. Hän kirjoitti yli 20 kirjaa ja satoja artikkeleja tieteellisiin julkaisuihin. Hän kuului yli 20 tieteellisen julkaisun toimituskuntiin.
Mazrui kävi koulunsa Mombasassa, Keniassa ja opiskeli Englannissa sekä väitteli (DPhil) Oxfordissa vuonna 1966. Mazrui toimi Makereren yliopistossa Kampalassa, Ugandassa muun muassa valtiotieteellisen tiedekunnan dekaanina. Hänelle tuli pakkomuutto vuonna 1973 Idi Aminin noustua valtaan. Vuodesta 1974 Mazrui toimi Michiganin yliopiston professorina ja nimitettiin Center for Afroamerican and African Studies johtajaksi (1978–1981). Vuodesta 1989 Mazrui toimi New Yorkin valtion yliopiston Albert Schweitzer -oppituolin professorina. Mazrui nimettiin yhdeksi aikansa sadasta globaalista vaikuttajasta Prospect ja Foreign Policy -lehtien lukijakyselyssä vuonna 2005 (The 2005 Global Intellectuals Pol).
Kolmen kulttuurin perintö

Mazrui tuli tunnetuksi afrikkalaisen sosialismin ja marxismin kriitikkona 1960- ja 1970-luvuilla. Hänen mukaansa kommunismi oli tuontitavaraa Afrikassa siinä missä muutkin Euroopasta tuodut talousmallit. Hänen mukaansa perinteinen afrikkalainen liberalismi toimii maanosassa paremmin kuin uudet eurooppalaiset aatteet. Hän ei kuitenkaan hylännyt muita kulttuurivaikutteita. Islamilaisuudesta ja eurooppalaisuudesta pitää ottaa se mikä niissä on rakentavaa. Tätä ajatusta kolmen kulttuurin perinnöstä hän perusteli laajasti televisiosarjassa ja kirjassaan The Africans: A Triple Heritage. Samaan aikaan hän oli myös nykyisen maailmanjärjestyksen kriitikko. Kapitalismi järjestelmänä riistää Afrikkaa eikä länsi noudata omia liberaaleja periaatteitaan.
Mazrui tuli tunnetuksi myös islamin ja islamismin kriitikkona. Hän näki lännen puuttumisen kehitysmaiden asioihin kuten osallistumisen Irakin sotaan johtavan fanaattiseen islamilaiseen isänmaallisuuteen. Mazruin mukaan perinteiseen afrikkalaiseen ajatteluun ei kuulu terrorismi ja väkivalta, mutta islam on antanut afrikkalaisille imperialismin vastaisia malleja. Hän ei nähnyt šariaa periaatteessa länsimaisen demokratian vastaisena, vaikka siitä on nyt myös Somaliassa tullut fanaattisen islamistin ase.
Hän oli myös Israelin kriitikko, joka näki Israelin menestyksen ja tuotantovoimien tehokkuuden johtuvan eurooppalaisen kulttuurin vaikutuksesta. Hän osoitti jo ennen Jimmy Carteria Israelin palestiinalaiskysymyksen ja Etelä-Afrikan apartheidin samankaltaisuuden. Rotuerottelun toivat Afrikkaan eurooppalaiset. Orjuuskaan ei Afrikassa ole perustunut rotuun, vaan orja on yhtä hyvin voinut olla valkoinen, aasialainen tai musta. Mazruin mukaan afrikkalaiseen ajatteluun kuuluu laajempi suvaitsevaisuus kuin eurooppalaiseen. Muukalaiset ja heidän uskontonsa ovat olleet tervetulleita Afrikkaan. Myöskään naisten osaamista ei ole kyseenalaistettu Afrikassa. Naiset ovat olleet Afrikassa johtotehtävissä siinä missä miehet jo kauan ennen kuin Euroopassa tulivat naiset ministereiksi.
Mazrui tuotti filosofista ajatteluaan valottavan televisiosarjan The Africans: A Triple Heritage yhdessä BBC:n, WETA-TV:n (Washington) ja Nigerian television kanssa. Televisiosarjaan liittyi myös kirja The Africans: A Triple Heritage, jonka julkaisivat BBC Publications ja Little, Brown and Company yhdessä.
Kansainvälinen vaikuttaja

Mazrui työskenteli professorina, luennoitsijana ja asiantuntijana useissa yliopistoissa. Hän toimi Albert Luthuli -oppituolin professorina Josin yliopistossa Nigeriassa, Andrew D. White -oppituolin professorina Cornellin yliopistossa ja kanslerina Kenyatta yliopistossa, Nairobissa, Keniassa. Vuonna 1999 Mazrui jäi eläkkeelle Walter Rodney -oppituolin professuurista Guyanan yliopistosta, Georgetownissa. Mazrui toimi vierailevana luennoitsijana Stanfordin yliopistossa, Chicagon yliopistossa, Colgaten yliopistossa, McGill-yliopistossa, Singaporen kansallisessa yliopistossa, Oxfordin yliopistossa, Harvardin yliopistossa, Ohion osavaltionyliopistossa ja muissa laitoksissa muun muassa Kairossa, Australiassa, Leedsissä, Nairobissa, Teheranissa, Denverissä, Lontoossa, Bagdadissa ja Sussexissa. lisäksi Mazrui toimi African Studies Associationin (USA) puheenjohtajana ja Maailmanpankin erityisasiantuntijana.
Mediassa

Tulossa Motherland elokuva 2009, jonka on ohjannut Owen Alik Shahadah. Elokuvassa haastatellaan Afrikan mantereen tärkeimpiä intellektuelleja
Toimittaja Almin M. Mazrui and Willy M. Mutunga eds. Race, Gender, and Culture Conflict: Mazrui and His Critics Trenton, New Jersey: African World Press, 2004
Toimittaja Almin M. Mazrui and Willy M. Mutunga eds. Goverance and Leadership:Debating the African Condition Trenton, New Jersey: African World Press, 2003
Toimittaja “A History Denied” -osassa televisiosarjaa Lost Civilizations (NBC and Time-Life, 1996), U.S.A.
Toimittaja “The Bondage of Boundaries: Towards Redefining Africa”, artikkelissa The Economist in 150 juhlanumerossa (London) (September) Vol. 328, No. 7828, 1993.
Toimittaja “The Africans: A Triple Heritage” televisiosarjassa BBC:n, WETA-TV:n (Washington) ja Nigerian television kanssa, 1986.
Toimittaja "The African Condition", BBC Reith Radio luennot, 1979, ja kirja "The African Condition" (New York: Cambridge University Press, 1980)
Kolumnisti The Nation (Nairobi), The Standard (Nairobi), The Monitor (Kampala), ja The City Press (Johannesburg).
Palkintoja

Millennium Tribute for Outstanding Scholarship, House of Lords, Parliament Buildings, London, June 2000
Special Award, the Association of Muslim Social Scientists (United Kingdom), honoring Mazrui for his contribution to the social sciences and Islamic studies, June 2000
Icon of the Twentieth Century, Lincoln University, Pennsylvania, 1998
Walter Rodney Professuuri, University of Guyana, Georgetown, Guyana, 1998
Icon of the Twentieth Century Award, Lincoln University, Pennsylvania, 1998
DuBois-Garvey Award for Pan-African Unity, Morgan State University, Baltimore, Maryland, 1998
Ibn-Khaldun professuuri, School of Islamic and Social Sciences, Leesburg, Virginia, 1997–2001
Distinguished Faculty Achievement Award, University of Michigan, Ann Arbor, Michigan, 1988
Andrew D. White Professor-at-Large, Cornell University, (1986–1992)
Aiheesta muualla

UN jobs Kirjoituksia
Radio interview and transcript Ali Mazruin haastattelu 2009
Ali Mazrui at IMDB Motherland-elokuvasta
From Slave Ship to Space Ship: African between Marginalization and Globalization (Arkistoitu – Internet Archive)  Marginaalisaatiosta ja globalisaatiosta
Islamic and Western Values Islamin ja lännen arvoista 1997
Pretender to Universalism: Western Culture in the Globalising Age Lännen kulttuuri globalisaation aikakautena – universalismin teeskentelyä
A marriage of two civilizations (Arkistoitu – Internet Archive) Kahden sivilisaation suhteista
Universalism, Global Apartheid, and Justice Globaali aparheid ja oikeudenmukaisuus
Annual Mazrui Newsletter no. 29 (2005) (Arkistoitu – Internet Archive) Katsaus Mazruin taustaan ja ajatteluun
Qu

Qu tarkoittaa seuraavia asioita:
ketšua, ISO 639-1 -koodi qu, kieli
East African Airlines, IATA-koodi QU, lentoyhtiö
Qu, ohjelmointikieli
Qu, henkilöitä:
Liao Bin Qu (s. 1983), kiinalainen muusikko
Qu Chunyu (s. 1996), kiinalainen kaukalopikaluistelija ja olympiavoittaja
Qu Ridong (s. 1968), kiinalainen haulikkoampuja
Qu Yuan (n. 339-278 eaa.), kiinalainen runoilija
Qu Yunxia (s. 1972), kiinalainen keskimatkojen juoksija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Qu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Andrzej Błasik

| Andrzej Błasik |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. syyskuuta 1962 Poddębice, Puola
Kuollut: 10. huhtikuuta 2010 (47 vuotta) Smolensk, Venäjä
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Puola
Sotilasarvo:  Kenraaliluutnantti
Andrzej Błasik (11. syyskuuta 1962 Czeladź, Puola – 10. huhtikuuta 2010 Smolensk, Venäjä) oli puolalainen sotilashenkilö ja Puolan ilmavoimien komentaja. Sotilasarvoltaan Błasik oli kenraaliluutnantti ja hänet nimettiin ilmavoimien komentajaksi elokuussa 2007. Błasik oli myös kokenut lentäjä ja hänellä oli noin 1 300 tuntia lentokokemusta PZL-Mielec Lim-6-, PZL TS-11 Iskra- ja Suhoi Su-17-suihkukoneiden ohjaajana toimimisesta.
Błasik menehtyi 10. huhtikuuta 2010 lento-onnettomuudessa matkalla toisen maailmansodan aikana tapahtuneen Katynin joukkomurhan 70-vuotismuistojuhlaan. Onnettomuudessa kuoli myös Puolan presidentti Lech Kaczyński sekä kymmeniä muita maan johtohenkilöitä. Błasik oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andrzej Błasik Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Andrzej Błasik
Käännös suomeksi
Andy Beattie

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Andrew Beattie
Syntymäaika: 11. elokuuta 1913
Syntymäpaikka: Kintore, Skotlanti
Kuolinaika: 20. syyskuuta 1983 (70 vuotta)
Kuolinpaikka: Skotlanti,
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| –1935 1935–1946 |  Inverurie Loco Works FC  Preston North End FC |   125 (5) |
Maajoukkue
| 1937–1939 |  Skotlannin maajoukkue | 7 (0) |
Valmennusura
1947–1949 1949–1952 1952–1956 1954 1958–1960 1959–1960 1960–1963 1963–1964 1964–1965 1967:  Barrow FC  Stockport County FC  Huddersfield Town FC  Skotlannin maajoukkue  Carlisle United FC  Skotlannin maajoukkue  Nottingham Forest FC  Plymouth Argyle FC  Wolverhampton Wanderers FC  Notts County FC
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Andy Beattie (11. elokuuta 1913 – 20. syyskuuta 1983) oli skotlantilainen jalkapallovalmentaja ja puolustaja. Hänet muistetaan erityisesti ensimmäisenä Skotlannin maajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana

Beattie varttui Aberdeenshiressä Pohjois-Skotlannissa ja aloitti jo nuorena työskentelyn paikallisessa kivilouhoksessa. Pelaajauransa hän aloitti paikallisessa tehdasjoukkue Inverurie Loco Worksissa 1930-luvulla. Hän vakuutti puolustajana englantisseura Preston North Endin, johon hän siirtyi vuonna 1935. Toinen maailmansota sotki myös Beattien urasuunnitelmat ja hän pelasi Prestonissa vain 125 liigaottelua kunnes jätti pelikentät 1946.
Ennen sotaa Beattie teki myös uraa Skotlannin maajoukkueessa pelaten seitsemässä maaottelussa. Hän pelasi sota-aikana epävirallisissa maaotteluissa ja oli Prestonin kanssa voittamassa Wartime League Cupin mestaruutta 1941.