stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naamioviheltäjäsorsa

| Naamioviheltäjäsorsa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Dendrocygna
Laji::  viduata
Kaksiosainen nimi
 Dendrocygna viduata  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Naamioviheltäjäsorsa Wikispeciesissä   Naamioviheltäjäsorsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Dendrocygna viduata
Naamioviheltäjäsorsa (Dendrocygna viduata) on sorsalintulaji.
Levinneisyys

Naamioviheltäjäsorsia pesii laajalla alueella Etelä-Amerikan keski- ja pohjoisosissa ja Afrikan etelä- ja keskiosissa. Lajin kannan kooksi on arvioitu 1,7–2,8 miljoonaa yksilöä ja kannankehitys on kasvava.
Elinympäristö

Naamioviheltäjäsorsat elävät monenlaisissa makean veden ympäristöissä. Sulkasadon aikaan ne vaativat piilopaikoikseen runsaasti kasvillisuutta kasvavia kosteikoita.
Ravinto

Naamioviheltäsorsat käyttävät ravinnokseen kasvinosia ja selkärangattomia.
Yitkin Seow

Yitkin Seow (s. 1955) on singaporelainen pianisti.
Seow sai 12-vuotiaana kutsun Lontooseen opiskelemaan Jehudi Menuhinin johdolla. Myöhemmin häntä opettivat Nadia Boulanger ja Vlado Perlemuter. Kesäkuussa 1974 hän voitti BBC:n pianokilpailun, vaikka oli sen nuorin kilpailija. Palkinnon ansiosta Seow kutsuttiin ensimmäiseen esiintymiseen Royal Festival Hallissa Philharmonia-orkesterin kanssa. Sittemmin Seow on esiintynyt muun muassa Hongkongin taidefestivaalilla, Beethovenfestillä ja Menuhinin kumppanina Yhdysvalloissa Grand Teton -festivaalilla. Promsissa Seow tulkitsi Michael Tippettin pianokonserton Royal Philharmonic Orchestran kanssa.
Vuonna 1977 Seow sai pronssimitalin Tel Avivissa Rubinstein-pianokilpailussa.
Aiheesta muualla

AllMusic: Yitkin Seow
Yitzhak Navon

| Yitzhak Navon> יצחק נבון |
| --- | --- |

Israelin 5. presidentti
 24. toukokuuta 1978 – 5. toukokuuta 1983  
Pääministeri:  Menachem Begin
Edeltäjä:  Ephraim Katzir
Seuraaja:  Chaim Herzog
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1921 Jerusalem, Palestiina
Kuollut: 6. marraskuuta 2015 (94 vuotta)
Puoliso:  Ofira Navon
Tiedot
Uskonto:  Juutalaisuus
 Nimikirjoitus
Navon (oikealla) ja Moshe Sharett vuonna 1953.
Yitzhak Navon (9. huhtikuuta 1921 Jerusalem – 6. marraskuuta 2015) oli israelilainen poliitikko. Hän oli Israelin viides presidentti vuosina 1978–1983. Hänen edeltäjänsä Israelin presidenttinä oli Ephraim Katzir (1916–2009) ja seuraaja Chaim Herzog (1918–1997).
Navon oli taustaltaan sefardijuutalainen. Hänen isänsä suku oli karkotettu Espanjasta vuonna 1492 muiden espanjanjuutalaisten tavoin, ja hänen äitinsä oli taustaltaan marokonjuutalainen. Navon opiskeli Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Valmistuttuaan hän toimi ensin opettajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yitzhak Navon Wikimedia Commonsissa
Mäkihyppy olympialaisissa

Mäkihyppy on kuulunut talviolympialaisten lajivalikoimaan Chamonixin vuoden 1924 olympialaisista lähtien. Näin ollen laji on yksi kuudesta alkuperäisestä talviolympialajista. Vuosina 1924-1960 olympialaisten ohjelmassa oli vain yksi mäkihyppykilpailu. Olympiahistorian alkuaikoina mäen korkeus vaihteli.
Vuoden 1964 talviolympialaisissa järjestettiin ensimmäistä kertaa kaksi tapahtumaa, kun ohjelmassa oli suurmäen ja normaalimäen kilpailut. Joukkuemäen kilpailu lisättiin ohjelmaan vuonna 1988. Naisten mäkihypyssä kilpailtiin ensimmäistä kertaa vuonna 2014. Menestyneimmät maat olympialaisten mäkihypyssä ovat Suomi ja Norja.
Tapahtumat

|  Mäkihyppy> kilpailut |  Mäkihyppy> 24 |  Mäkihyppy> 28 |  Mäkihyppy> 32 |  Mäkihyppy> 36 |  Mäkihyppy> 48 |  Mäkihyppy> 52 |  Mäkihyppy> 56 |  Mäkihyppy> 60 |  Mäkihyppy> 64 |  Mäkihyppy> 68 |  Mäkihyppy> 72 |  Mäkihyppy> 76 |  Mäkihyppy> 80 |  Mäkihyppy> 84 |  Mäkihyppy> 88 |  Mäkihyppy> 92 |  Mäkihyppy> 94 |  Mäkihyppy> 98 |  Mäkihyppy> 02 |  Mäkihyppy> 06 |  Mäkihyppy> 10 |  Mäkihyppy> 14 |  Mäkihyppy> 18 |  Mäkihyppy>  |  Mäkihyppy>  |  Mäkihyppy>  |  Mäkihyppy>  |  Mäkihyppy>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Suurmäki | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X |  |  |  |  |  |
| Normaalimäki | - | - | - | - | - | - | - | - | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X |  |  |  |  |  |
| Joukkuemäki | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | X | X | X | X | X | X | X | X | X |  |  |  |  |  |
| Naisten normaalimäki | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | X | X |  |  |  |  |  |
Mitalitaulukko

| Mäkihypyn olympiamitalit> Sija | Mäkihypyn olympiamitalit> Maa | Mäkihypyn olympiamitalit> Kultaa | Mäkihypyn olympiamitalit> Hopeaa | Mäkihypyn olympiamitalit> Pronssia | Mäkihypyn olympiamitalit> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Suomi | 10 | 8 | 4 | 22 |
| 2 |  Norja | 9 | 9 | 12 | 30 |
| 3 |  Itävalta | 6 | 9 | 10 | 25 |
| 4 |  Saksa | 5 | 3 | 1 | 9 |
| 5 |  Sveitsi | 4 | 1 | 0 | 5 |
| 6 |  Japani | 3 | 5 | 3 | 11 |
| 7 |  Puola | 3 | 3 | 1 | 7 |
| 8 |  Itä-Saksa | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 9 |  Tšekkoslovakia | 1 | 2 | 4 | 7 |
| 10 |  Saksojen yhteisjoukkue | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 11 |  Neuvostoliitto | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 12 |  Slovenia | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 13 |  Ruotsi | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 13 |  Jugoslavia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 15 |  Yhdysvallat | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 |  Ranska | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 45 | 46 | 44 | 135 |
Lähde: Ski Jumping Sports Reference. Viitattu 6.1.2017. (englanniksi)
Musta ori (elokuva)

| Musta ori> The Black Stallion |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Carroll Ballard
Käsikirjoittaja:  Melissa Mathison William D. Wittliff Walter Farley
Perustuu:  Walter Farleyn romaaniin Musta orhi
Tuottaja:  Fred Roos
Säveltäjä:  Carmine Coppola
Kuvaaja:  Caleb Deschanel
Leikkaaja:  Robert Dalva
Tuotantosuunnittelija:  Aurelio Crugnola
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  American Zoetrope
Levittäjä:  United Artists Netflix Hulu Fandango at Home (käännä suomeksi)
Kesto:  117 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Mustan oriin paluu (1983)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Musta ori (The Black Stallion) on Carroll Ballardin ohjaama yhdysvaltalainen lasten seikkailuelokuva vuodelta 1979. Se perustuu Walter Farleyn romaaniin Musta orhi (1941, suom. 1953), jonka pohjalta käsikirjoituksen ovat laatineet Melissa Mathison, Jeanne Rosenberg ja William D. Wittliff. Elokuvan pääosaa, laivan haaksirikossa uljaan hevosen kanssa yhteen lyöttäytyvää poikaa esittää Kelly Reno. Muissa pääosissa ovat Teri Garr ja Hoyt Axton Alecin vanhempina sekä Mickey Rooney pojan ja hevosen laukkavalmentajana. Päätuottajana toimi Francis Ford Coppola, ja musiikin on säveltänyt hänen isänsä Carmine Coppola.
Juoni

Kesällä 1946 noin kymmenvuotias Alec Ramsay on matkustajana laivalla Pohjois-Afrikan rannikolla isänsä kanssa. Poika näkee, miten vikuroiva musta hevonen teljetään laivan kannen huoltohyttiin kyhättyyn pilttuuseen. Poika käy salaa tekemässä tuttavuutta hevosen kanssa, mutta sen omistaja saa pojan kiinni. Pian laivalla syttyy tulipalo, jonka kaaoksessa ensin hevonen ja sitten Alec putoavat mereen. Poika tarrautuu hevoseen ja pääsee sen avulla rantautumaan autiolle saarelle. Hän saa sen vähitellen kesyyntymään ja onnistuu lopulta jopa ratsastamaan sillä niskaharjaksista kiinni pitäen.
Ohi ajavan kalastusaluksen miehistö huomaa pojan ja hevosen autiolla saarella. He aikovat ensin pelastaa vain pojan, mutta hevonen ui veneen perässä kalastusalukseen. Poika pääsee palaamaan laivoilla kotimaahansa Yhdysvaltoihin vanhempiensa luo hevonen mukanaan ja saa sankarin vastaanoton. Hevonen karkaa perheen pihalta, ja kiinnioton yhteydessä Alec tutustuu entiseen laukkaurheiluvalmentajaan Henry Daileyyn, joka alkaa kiinnostua nopean tuntuisesta hevosesta. Elokuvan loppupuolisko keskittyy rauhalliseen tahtiin oriin ja pojan valmentamiseen kilpahevoseksi ja sen jockeyksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kelly Reno  | … |  Alec Ramsey     |
|  Mickey Rooney  | … |  Henry Dailey     |
|  Teri Garr  | … |  Alecin äiti     |
|  Clarence Muse  | … |  Snoe     |
|  Hoyt Axton  | … |  Alecin isä   |
Vastaanotto

Rooney oli pojan mentorin roolista ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkintoon. Elokuva tuotti ehdokkuudet myös kuva- ja äänileikkauksesta, joista jälkimmäisen kategorian se voitti.. Carmine Coppola sai elokuvan musiikista Golden Globe -ehdokkuuden.
Kriitikot ihastuivat Mustaa oriin. Esimerkiksi Roger Ebert nimesi sen vuoden parhaaksi elokuvaksi ja kehui sen ensimmmäistä puoliskoa, etenkin jaksoa jossa poika kesyttää hevosta saaren rannalla, henkeäsalpaavan kauniiksi. Loppupuolta hän piti lähinnä komeasti toteutettuna, mutta tavanomaisen eennalta arvattavana urheiluelokuvana.
Elokuva tuli Suomessa teattereihin elokuussa 1980 ja sai teatterikierroksella 10 446 katsojaa, mikä tarkoitti sijaa 143 sen vuoden 253 ensi-iltaelokuvasta. Suomen tv-kanavilla Musta ori on esitetty 1987 (MTV1), 1997 (Yle TV1), 2010 (MTV3) ja 2011 (MTV3). Helsingin Sanomien Mikael Fränti piti vuonna 1987 filmiä rakastettavana tarinana ja edellisvuosien parhaimpiin kuuluvana nuortenelokuvana, samalla kertaa jännittävãnä ja kasvattavana, muttei ehkä ihan perheen pienimmille sopivana. ”Poika oppii ymmärtämään elämäã ja vähän ihmisyyttäkin, mutta samalla hänestä tulee nuorukainen, joka pystyy ottamaan vastuun itsestään ja lähimmäisistään.” Roope Lehtinen kirjoitti Video-oppaassa vuonna 1994 Mustan oriin tarjoavan upeaa kuvausta ja hyviä roolisuorituksia ja olevan liiasta pituudestaan huolimatta hyvin suositeltava. Hän antoi kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arvosanaa ”hyvä”.
American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Jatko-osa

Elokuvan leikkaaja Robert Dalva ohjasi jatko-osan Mustan orin paluu (1983), jossa teiniksi kasvanut poika (edelleen Kelly Reno) seikkailee hevosensa kanssa Saharassa.
Aiheesta muualla

Musta ori Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Black Stallion (film)
Käännös suomeksi
Naamiovuokkokala

| Naamiovuokkokala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Koralliahvenet Pomacentridae
Suku::  Vuokkokalat Amphiprion
Laji::  chrysopterus
Kaksiosainen nimi
 Amphiprion chrysopterus  Cuvier, 1830 
Katso myös
   Naamiovuokkokala Wikispeciesissä   Naamiovuokkokala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Naamiovuokkokala (Amphiprion chrysopterus) on koralliriuttojen pyöreämuotoinen kala, jota pidetään myös meriakvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö

Naamiovuokkokala kasvaa huomattavasti suuremmaksi kuin tutumpi vuokkokala, jopa 17 cm pitkäksi. Sillä on leveämpien ruskean-musta-oranssien pystyraitojen välissä kalpeat, siniset tai valkoiset juovat. Pyrstöevä on valkoinen, selkäevät oranssit. Vatsapuolen evien väri vaihtelee hiukan alueittain, Australiassa peräevä on musta. Nuoret yksilöt ovat kauttaaltaan valjun oransseja.
Alkuperä

Naamiovuokkokalat ovat kotoisin Tyyneltä valtamereltä;: aluetta rajaavat Australia, Uusi-Seelanti, Marshall-saaret ja Tuamotu. Ne viihtyvät riuttojen ulkorinteillä 1-30 metrin syvyydessä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Naamiovuokkokalat elävät symbioosissa merivuokon kanssa; niiden suosimiksi lajeiksi tiedetään  kuplavuokko (Entacmaea quadricolor), Heteractis aurora, Heteractis crispa, Heteractis magnifica, Stichodactyla haddoni ja Stichodactyla mertensii.
Aiheesta muualla

ITIS: Amphiprion chrysopterus (englanniksi)
Vuoden 2020 Armenian–Azerbaidžanin sodan aikajana

Konfliktin videokartta.
Vuoden 2020 Armenian–Azerbaidžanin sodan aikajana kuvaa vuonna 2020 Vuoristo-Karabahista käydyn kamppailun tapahtumia. Maiden rajalla oli jo heinäkuussa välikohtauksia. Laajemmat taistelut alkoivat syyskuun lopussa. Azerbaidžanin armeija valtasi monia kaupunkeja lokakuussa. Molemmat osapuolet tulittivat myös toistensa siviilikohteita. Tulitauot ja diplomaattiset sovitteluyritykset epäonnistuivat lokakuussa. Vasta kun azerien armeija eteni Vuoristo-Karabahin ydinalueille, syntyi rauha.
2020 > Heinäkuu

12. heinäkuuta. Rajavälikohtaukset maiden rajalla alkoivat.
15. heinäkuuta. Sotaa kannattava mielenosoitus Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa.
2020 > Syyskuu

27. syyskuuta. Taistelujen ensimmäisenä päivänä kuoli 24 ihmistä. Armenialaisten mukaan taistelu alkoivat aamukahdeksan jälkeen azerien tulitettua armenialaisten asutuskeskuksia. Azerbaidžanin mukaan armenialaiset olivat kuuden aikoihin tulittaneet azerien sotilasasemia ja läheisiä siviilikohteita koko rintaman matkalta ja azerit käynnistivät vastahyökkäyksen.
29. syyskuuta. Aamulla taisteluissa oli kuollut ainakin 95 ja 11 siviiliä, joista yhdeksän Azerbaidžanissa. Armenia väitti, että turkkilainen hävittäjä olisi pudottanut sen hävittäjän ja tappanut lentäjän. YK:n turvallisuusneuvosto kokoontui hätäkokoukseen.
2020 > Joulukuu

1 joulukuuta. Armenia vetäytyi sovitusti Laçınista, joka oli viimeinen sen hallussa oleva Azerbaidžanille siirtyvä alue
5. joulukuuta. Noin 10 000 henkeä osoitti Jerevanissa mieltään haluten Armenian pääministerin eroa, koska tämä oli solminut tulitauon azerien kanssa ja luovuttanut alueita.
12. joulukuuta. Armenia syytti Azerbaidžania tulitauon rikkomisesta. Kolme armenialaissotilasta haavoittui. Azerit hyökkäsivät kahteen kylään. Azerbaidžan sanoi vain vastaanneensa armenialaisten toimiin. Venäjän armeija vahvisti Hadrutin alueella tapahtuneen välikohtauksen tapahtuneeksi. Venäjä lähetti joukkoja rauhoittamaan tilannetta.
14. joulukuuta. Armenia ja Azerbaidžan aloittivat vankien vaihdon. Azerbaidžan sanoi pidättäneensä kaksi sen sotilasta Armenialaisten sotilaiden ruumiiden silpomisesta konfliktin aikana. Väitetysti kaksi miestä kuvasi tekonsa ja postasi videon sosiaalisessa mediassa. Kaksi muuta sotilasta pidätettiin epäiltynä Armenialle kuuluvien khatškarien tuhoamisesta.
22. joulukuuta. 25 000 henkeä osoitti mieltään vaatien tulitauon tehneen pääministeri Nikol Pašinjanin eroa Armeniassa. Mielenosoittajat pitivät pääministeriä petturina. Protesteja oli Jeravanin lisäksi muissakin kaupungeissa. Mielenosoituksia tuki muun muassa Dašnaktsutjun-puolue.
Azerbaidžanin armeija on pommitanut asuinaluetta Vuoristo-Karabahissa.
Nanna Blondell

| Nanna Blondell |
| --- | --- |
 Nanna Blondell vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Nanna Terese Blondell
Syntynyt: 6. elokuuta 1986 (ikä 38)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Nanna Terese Blondell (s. 6. elokuuta 1986) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on käynyt Tukholman draamakorkeakoulun ja asuu Tukholmassa miehensä ja tyttärensä kanssa.
Elokuvat

2021 Omerta 6/12
2021 Black Widow
2019 Sisters In Arms Snipe
2014 Summerhouse
Lyhytelokuvat

2017 Pom Pom Club Lucky
2014 Ghettoswedish Aisato
2014 Audition Cassandra
2013 Hot Chicks Nadja
2012 Player Klara
2011 Alldeles Nyss
Televisio

2022 House of the Dragon Laena Velaryon
2022 Partisan Mildred
2019 Ture Sventon Petra
2019 The Twin Mary
2018 Sisäpiiri (Den Inre Cirkeln) Lena Nilsdotter
2018 Immortality Sha Dishi
2017 Hassel Eira Lindhe
2017 Finaste Familjen Miranda
2017 Ø Sarah / Maggie
2015 Boys Ellie
2014 Viva Hate Susanne
2014 Pinjata
2013 Real Humans Yuma S02
2013 Klagosång på möllevången
2013 Läder
2011 Irene Huss: Protected by Shadows Maria
2007 Andra Avenyn Olga Svensson
2007 Beck: Det tysta skriket (Hiljainen huuto) Muriel Santander
2005 Rosan elämää (Livet enligt Rosa) Blenda
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nanna Blondell Wikimedia Commonsissa
Nanna Blondell The Way We Play. Viitattu 13.1.2020. (englanniksi)
Happonen, Riikka: Viaplayn uutuus saa peräti viisi tähteä: Sisäpiiri on kuin Vallan linnake ruotsalaisittain Kaleva.fi.  22.3.2019. Viitattu 13.1.2020. (englanniksi)
Najeh Braham

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 20. toukokuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Bembla, Tunisia
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 186 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1997–2000 2000–2001 2001–2004 2004–2005 2005–2006 2006–2007 2008–2009 2009–2011 |  US Monastir  Göttingen  Eintracht Trier  FC Rot-Weiß Erfurt  Eintracht Trier  Sportfreunde Siegen  1. FC Magdeburg  Erzgebirge Aue |  38 (21) 51 (15) 12 (1) 23 (12) 1 (0) 44 (18) 25 (11) |
Maajoukkue
| 2004–2005 |  Tunisia | 14 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Maa:   Tunisia> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tunisia 2004 | Jalkapallo |  |
Najeh Braham (s. 20. toukokuuta 1977 Bembla, Tunisia) on tunisialainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Braham pelasi pitkään Saksan alasarjoissa ja oli myös voittamassa jalkapallon Afrikan-mestaruutta Tunisian joukkueessa vuonna 2004.
Ura

Braham aloitti uransa kotimaassaan Tunisiassa US Monastirin riveissä, jossa hän pelasi kolme kautta ennen siirtymistään Saksaan vuonna 2000. Göttingenissa Braham esitti vakuuttavia otteita tehden 21 maalia 38 ottelussa. Heinäkuussa 2001 hän siirtyi Regionalliga Südissa pelanneeseen Eintracht Trieriin, jossa Braham pelasi ensimmäisellä kaudella vain 7 ottelua tehden niissä kaksi maalia. Joukkue onnistui nousemaan 2. Bundesliigaan ja päätti lainata pelaajan tulevaksi kaudeksi toiseen seuraan, mutta halukkaita ei löytynyt. Eintracht Trier kuitenkin antoi mahdollisuuden hyökkääjälle, joka onnistui tekemään 13 maalia 29 ottelussa auttaen joukkuetta säilymään sarjassa ollen sarjataulukon puolessa välissä. Seuraava kausi 2003–2004 oli kuitenkin pettymys, kun Braham ei onnistunut maalinteossa kertaakaan pelaamassaan 15 ottelussa.
Kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi 2. Bundesliigaan nousseeseen FC Rot-Weiß Erfurtiin, jossa hänen maalinteko vaikeudet jatkuivat tehtyään vain yhden maalin 12 ottelussa. Rot-Weiß Erfurt ei halunnut enää jatkaa hyökkääjän sopimusta ja hän palasi takaisin Eintracht Trieriin heinäkuussa 2005. Joukkue oli pudonnut takaisin Regionalliga Südiin ja huolimatta Brahamin 12 maalista joukkue putosi Oberliga Südwestiin. Braham jätti seuran kauden päätteeksi ja pelasi kaudella 2006–2007 Sportfreunde Siegenissa yhden ottelun, vietettyään suurimmaksi osaksi kautta joukkueen reservijoukkueessa. Kauden päätteeksi Sportfreunde Siegen päätti purkaa hänen sopimuksensa joulukuussa 2007. 27. tammikuuta 2008 Braham allekirjoitti uuden sopimuksen 1. FC Magdeburgin kanssa aina vuoteen 2011 asti, joka putosi 3. Ligasta Regionalliga Nordiin kaudeksi 2008–2009. Hän vietti seurassa lähes kaksi kautta onnistuen maalinteossa 18 kertaa 44 ottelussa. Kaudeksi 2009-2010 Braham siirtyi 3. Ligassa pelaavaan Erzgebirge Aueen.
Ura > Maajoukkueura

Tunisian maajoukkueessa Braham pelasi 14 maaottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän oli voittamassa maansa ensimmäistä Afrikan-mestaruutta vuonna 2004. Samassa turnauksessa Braham pelasi kaksi ottelua tehden yhden maalin.
Saavutukset

Afrikan-mestaruus: 2004
Wimbledonin tennisturnaus 2024

Wimbledonin tennisturnaus 2024 pelattiin All England Lawn Tennis and Croquet Clubilla, Wimbledonissa, Lontoossa 1. heinäkuuta – 14. heinäkuuta 2024. Miesten kaksinpelin puolustava mestari oli espanjalainen Carlos Alcaraz. Naisten kaksinpelin puolustava mestari oli tšekkiläinen Markéta Vondroušová.
Harri Heliövaara voitti Henry Pattenin kanssa ensimmäisenä suomalaisena tennispelaajana Wimbledonin miesten nelinpelin loppuottelun erin 6–7, 7–6, 7–6 (11-9). Naisten kaksinpelin mestaruuden voitti Barbora Krejčíková. Miesten kaksinpelin puolustava mestari Carlos Alcaraz uusi mestaruuden voittaen loppuottelussa Novak Đokovićin.
Ykkösen kausi 2009

| Ykkösen kausi 2009 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  14
Mestari:  AC Oulu
Pudonneet joukkueet:  TP-47, Atlantis FC ja FC Kiisto
Paras maalintekijä:  Pekka Sihvola FC Hämeenlinna
Paras pelaaja:  Mika Nurmela AC Oulu
Yleisökeskiarvo:  675
Ylempi sarjataso:  Veikkausliiga
Alempi sarjataso:  Kakkonen
  ← 2008 :  2010 → 
Ykkösen kausi 2009 oli vuonna 1973 perustetun Ykkösen 37. kausi. Ykköseen osallistui 14 joukkuetta ja joukkueet pelasivat 26 ottelua. Kaudella 2009 Ykkösen voitti AC Oulu, joka nousi Veikkausliigaan. Toiseksi sijoittunut KPV karsi liigapaikasta JJK:n kanssa, ja viimeiseksi jääneet TP-47, Atlantis FC ja FC Kiisto tippuivat Kakkoseen. Ykkösen maalikuningas kaudella 2009 oli 19 maalilla FC Hämeenlinnan Pekka Sihvola.
Joukkueet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  AC Oulu  Atlantis FC (Helsinki)  FC Hämeenlinna  JIPPO (Joensuu)  FC Kiisto (Vaasa)  Klubi 04 (Helsinki)  FC KooTeePee (Kotka) |  |  KPV (Kokkola)  PK-35 (Vantaa)  FC PoPa (Pori)  PS Kemi  TPV (Tampere)  TP-47 (Tornio)  FC Viikingit (Helsinki) |
Kaudeksi 2009 Veikkausliigasta Ykköseen tippui FC KooTeePee, ja Kakkosesta Ykköseen nousivat Klubi 04, FC PoPa ja FC Kiisto.
Sarjataulukko

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | AC Oulu | 26 | 16 | 5 | 5 | 57 | 24 | +33 | 53  |
| 2 | KPV | 26 | 15 | 6 | 5 | 32 | 25 | +7 | 51  |
| 3 | FC Viikingit | 26 | 15 | 5 | 6 | 48 | 19 | +29 | 50  |
| 4 | FC PoPa | 26 | 11 | 8 | 7 | 53 | 39 | +14 | 41  |
| 5 | FC KooTeePee | 26 | 11 | 6 | 9 | 23 | 21 | +2 | 39  |
| 6 | FC Hämeenlinna | 26 | 10 | 8 | 8 | 36 | 33 | +3 | 38  |
| 7 | PS Kemi | 26 | 12 | 2 | 12 | 36 | 46 | −10 | 38  |
| 8 | Klubi 04 | 26 | 10 | 7 | 9 | 46 | 45 | +1 | 37  |
| 9 | PK-35 | 26 | 10 | 5 | 11 | 31 | 30 | +1 | 35  |
| 10 | JIPPO | 26 | 8 | 5 | 13 | 28 | 39 | −11 | 29  |
| 11 | TPV | 26 | 7 | 7 | 12 | 28 | 38 | −10 | 28  |
| 12 | TP-47 | 26 | 7 | 6 | 13 | 29 | 41 | −12 | 27  |
| 13 | Atlantis FC | 26 | 6 | 3 | 17 | 26 | 50 | −24 | 21  |
| 14 | FC Kiisto | 26 | 5 | 5 | 16 | 25 | 48 | −23 | 20  |
AC Oulu nousi Veikkausliigaan.
KPV karsi liigapaikasta JJK:n kanssa. JJK säilytti paikkansa Veikkausliigassa yhteismaalein 5–3.
KPV – JJK 2–3
JJK – KPV 2–1
TP-47, Atlantis FC ja FC Kiisto tippuivat Kakkoseen.
Parhaat maalintekijät

|  | Pelaaja |  |  | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Pekka Sihvola |  | FC Hämeenlinna | 25 | 19 |
| 2. | Donewell Yobe |  | AC Oulu | 24 | 14 |
| 3. | Daniel Nwoke |  | TPV | 24 | 13 |
| 4. | Juho Lehtonen |  | FC PoPa | 21 | 12 |
| 5. | Tim Johansson |  | PS Kemi | 26 | 11 |
| 6. | Frank Jonke |  | AC Oulu | 20 | 10 |
| 7. | Tom Melarti |  | FC PoPa | 23 | 10 |
| 8. | Petteri Kaijasilta |  | PK-35 | 20 | 9 |
| 8. | Johannes Westö |  | Klubi 04 | 20 | 9 |
| 10. | Eero Peltonen |  | FC Viikingit | 24 | 9 |
| 11. | Petteri Rönkkö |  | JIPPO | 26 | 9 |