stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Waldemar Erfurth – sotapäiväkirja 1942–1943

| Waldemar Erfurth Sotapäiväkirja 1942–1943 |
| --- | --- |

Kirjailija:  Waldemar Erfurth
Kuvittaja:  arkistokuvitus, karttoja
Kansitaiteilija:  Matti Vartiala, valokuva: SA-kuva
Kieli:  saksa käsikirjoitus suomi
Genre:  tietoteos, Suomen historia
Kustantaja:  Docendo
Julkaistu:  2018
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  528 sivua
ISBN:  978-952-291-538-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Waldemar Erfurth – sotapäiväkirja 1942–1943 on saksalaisen jalkaväenkenraalin Waldemar Erfurthin sotapäiväkirja, jota hän piti jatkosodan aikana Suomessa ollessaan yhteyskenraalina päämajassa Mikkelissä. Tekstin on toimittanut ja suomentanut Pekka Visuri, ja sen on julkaissut vuonna 2018 Docendo.
Aiemmin vuonna 2017 on ilmestynyt sotapäiväkirjan vuoden 1941 osuus teoksessa Saksan kenraali Suomen päämajassa vuonna 1941, jossa on laaja Visurin kirjoittama johdanto. Vuoden 1944 sotapäiväkirja ilmestyi vuonna 1954 nimellä Sotapäiväkirja vuodelta 1944 ja uusintapainos vuonna 2014. Uusintapainokseen on Visuri kirjoittanut johdannon.
Erfurtin Sotapäiväkirja 1942–1943 on osa hänen noin 1 100-sivuista sotapäiväkirjaansa, jonka käsikirjoitusta säilytetään Suomen kansallisarkistossa ja toista kappaletta Saksan sota-arkistossa (Bundesarchiv-Militärarchiv) Freiburgissa. Kopio on myös Kansallisarkiston Sota-arkistossa. Sotapäiväkirja on kirjoitettu koneella puhtaaksi alkuperäisistä käsinkirjoitetuista muistiinpanoista, joita ei ole säilynyt arkistoituna, mutta Erfurth on vakuuttanut, ettei tekstiin ole tehty muita muutoksia kuin pieniä kielellisiä korjauksia..
Alkusanoissa Visuri huomauttaa, että teoksen Sotapäiväkirja 1942–1943 johdantoon hän on kirjoittanut päiväkirjan syntyhistoriasta ja luoteesta sekä laatinut tapahtumia Suomen näkökulmasta valaiseva historiallisen kehyksen, joiden laajuus on runsaat 40 sivua.
Visuri luonnehtii Erfurthia kirjoittajana huippuluokan ammattilaiseksi ja kokeneeksi havainnoitsijaksi, ja siksi päiväkirja ei tarvitse muiden selittelyjä. Vaikka kyseessä oli virkapäiväkirja, Erfurthin tarkoitus oli julkaista se sopivaan ajankohtaan. Vielä 1950-luvulla ei päiväkirjaa kuitenkaan ollut mahdollista julkaista kuin osittain.
Visurin mukaan Erfurth ei kuulunut Hitlerin suosikkeihin, koska hän kuului vanhan koulun kasvatteihin, keisarikunnan upseereihin, joita Hitler ja natsit eivät innostaneet. Erfurth kuvaa kohtaamistaan Hitlerin kanssa tämän Suomen-vierailulla ja muistuttaa, että Hitlerin lemmikki Suomessa oli kenraalieversti Eduard Dietl:
»Kun Hitler katsoi minuun, silmät muuttuivat samalla lasisen koviksi ja ilme kylmän välinpitämättömäksi. – – Suuresti arvostamansa Dietlin edessä Hitler säteili erityistä lämpöä.»
Unto Hämäläinen huomauttaa Helsingin Sanomissa, että kun Erfurth kummasteli suomalaisten välinpitämätöntä suhtautumista Saksan suurtappioon Stanlingradissa, hän ei tiennyt että Mannerheim oli kutsunut päämajaan maan johtoa, jossa tiedustelupäällikkö Aladar Paasonen ennakoi synkkää lopputulosta ja esitti, että Suomen on irrottauduttava sodasta vaivihkaa. Kun Erfurth sai siitä vihiä, yhteistyön vakuutettiin jatkuvan.
Arviot

Hämäläinen kirjoittaa arviossaan, että Erfurthin on täytynyt jo keväällä 1943 nähdä, että Mannerheim on pyrkimässä irrottautumaan Saksan liittolaisuudesta, mutta Erfurth ummisti silmänsä. Hämäläisen tulkinta sille, miksi Erfurth näin teki, oli se, että tämä ”joutui vähitellen Mannerheimin taikapiiriin ja rupesi – ymmärtämään suomalaisia”.
Iltalehden Kreeta Karvala kirjoittaa, että päiväkirjassa on uutta tietoa muun muassa Mannerheimin syntymäpäivien muistamisesta ja yllättävästä Suomen-vierailusta.
Aiheesta muualla

Sotapäiväkirja 1942–1943 Docendon sivulla
Will Humburg

Willi Humburg on saksalainen kapellimestari. Hän opiskeli Horst Steinin ja Christoph von Dohnányin johdolla kotikaupungissaan Hampurissa. Münsterin oopperateatterin ja Münsterin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina toimiessaan Humburg loi vuosina 1992–2004 kansallisesti tunnustettujen tuotantojen sarjan. Hänellä on laaja oopperaohjelmisto, johon kuuluu nykyteosten lisäksi muun muassa Richard Wagnerin ja Giuseppe Verdin perinteistä ohjelmistoa. Humburgilla on maine huomattavana nykymusiikin tulkitsijana. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Azio Corghin kanssa. Se on tuottanut neljä oopperaa, joista eräs on Divara – Wasser und Blut. Lisäksi Humburgin ohjelmistoon kuuluu keskeisiä teoksia György Ligetiltä, Krzysztof Pendereckiltä, Udo Zimmermannilta, Luigi Nonolta, Hans Werner Henzeltä, Siegfried Matthusilta ja Wolfgang Rihmiltä.
Humburgin vuonna 1990 alkanut yhteistyö Naxoksen kanssa on tuottanut muun muassa La bohèmen, Sevillan parturin ja Trubaduurin kokonaislevytykset. Hänen levytyksensä Verdin Falstaffista oli Gramophone-lehden Editor's Choice of the Month.
Humburg on vieraillut muun muassa La Scalassa ja Deutsche Oper Berlinissä. Hän on johtanut Aalto-Theaterissa Essenissä sekä muun muassa Torinon ja Lissabonin oopperataloissa. Hän on ollut myös Bochumin sinfoniaorkesterin kapellimestarina ja toiminut Laboratorio Lirico -nykymusiikkifestivaalin johtajana.
Waldemar Pawlak

| Waldemar Pawlak |
| --- | --- |

Puolan pääministeri
 5. kesäkuuta 1992 – 11. heinäkuuta 1992  
Presidentti:  Lech Walesa
Edeltäjä:  Jan Olszewski
Seuraaja:  Hanna Suchocka
Puolan pääministeri
 26. lokakuuta 1993 – 7. maaliskuuta 1995  
Edeltäjä:  Hanna Suchocka
Seuraaja:  Józef Oleksy
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. syyskuuta 1959 (ikä 65)
Tiedot
Puolue:  PSL
Waldemar Pawlak (s. 5. syyskuuta 1959) on puolalainen poliitikko. Hän on toiminut Puolan pääministerinä kahdesti, 1992 ja 1993–1995. Hän edustaa maanviljelijöiden PSL-puoluetta.
Pawlak oli vuoden 1989 kommunistivallan kaatumisen jälkeen ensimmäinen pääministeri, jonka poliittiset juuret eivät olleet Solidaarisuus-liikkeessä.
Donald Tuskin hallituksessa Pawlak oli varapääministeri ja talousministeri. Vuonna 2010 Pawlak oli puolueensa presidenttiehdokkaana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Waldemar Pawlak Wikimedia Commonsissa
Puolan kolmannen tasavallan pääministerit (1989–)
Tadeusz Mazowiecki
Jan Krzysztof Bielecki
Jan Olszewski
Waldemar Pawlak
Hanna Suchocka
Waldemar Pawlak
Józef Oleksy
Włodzimierz Cimoszewicz
Jerzy Buzek
Leszek Miller
Marek Belka
Kazimierz Marcinkiewicz
Jarosław Kaczyński
Donald Tusk
Ewa Kopacz
Beata Szydło
Mateusz Morawiecki
Donald Tusk
Väärälampi (Virrat)

| Väärälampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°24′17″N, 23°30′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Toisveden alue (35.42)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  35.425.1.014
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  146,4 m  
Rantaviiva:  0,738 km  
Pinta-ala:  2,366 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVäärälampi 
Väärälampi  on Pirkanmaalla Virroilla Sulkavan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Sulkavanjoen valuma-alueeseen (35.425) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 146,4 metriä mpy.
Will Ogilvie

Will Ogilvie vuonna 1944.
Will Ogilvie (30. maaliskuuta 1901 Stutterheim – 30. elokuuta 1989 Toronto) oli eteläafrikkalaissyntyinen, kanadalaistunut taidemaalari. Hänestä tuli Kanadan ensimmäinen virallinen sotataiteilija tammikuussa 1943; hän maalasi monet sodanaikaisista teoksistaan tulen alla ja sai sittemmin ansioistaan Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvon.
Ogilvie opiskeli Johannesburgissa Erich Mayerin johdolla. Hän muutti maasta vuonna 1925 ja jatkoi opintojaan vuosina 1927–30 New Yorkissa Kimon Nicolaidesin johdolla. Toisen maailmansodan jälkeen Ogilvie opetti ja luennoi Ontario College of Artissa ja Toronton yliopistossa. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen vuonna 1979.
Vähä Särkijärvi (Sysmä)

| Vähä Särkijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Sysmä
Koordinaatit:  61°26′09″N, 25°33′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Isoon Särkijärveen 
Järvinumero:  14.221.1.302
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  82,3 m  
Pituus:  360 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  0,844 km  
Pinta-ala:  3,555 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVähä Särkijärvi 
Vähä Särkijärvi  on Päijät-Hämeessä Sysmässä Saarenkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,6 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 82,3 metriä mpy.
Vähälammi (Pirkkala)

| Vähälammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Pirkkala
Koordinaatit:  61°27′32″N, 23°35′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue‎ (35.21)
Laskujoki:  Sikojoki 
Järvinumero:  35.217.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  77,2 m 
Rantaviiva:  0,585 km 
Pinta-ala:  0,00724 km² 
 fiVähälammi 
Vähälammi  on Pirkanmaalla Pirkkalan Sionkylässä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Vähälammi on osa Sikojoen valuma-aluetta.
Maantietoa

Lampi on 200 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 0,7 hehtaaria. Lampi sijaitsee Sikoluhta nimisellä suoalueella, joka on syntynyt Pyhäjärveen laskevan Sikojoen tulvalaakson reunoille asti. Sikoluhadan lammikoista erottuu Vähälammi suurimpana vaikka se on ruohottumassa umpeen. Lammen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Historiaa

Vuonna 1855 julkaistussa Kalmbergin kartastossa järven nimeä ei näy. Vähäjärven kohdalla onkin ”Isolampeen” asti ulottuva pitkä lahti, jonka laajentumassa voi erottaa Vähälammin piirteet. Vähälammi on saattanut syntyä vasta silloin, kun Pyhäjärven vedenpintaa laskettiin parilla metrillä.
Vuoden 1953 peruskartassa lammen nimi kirjoitettiin ”Vähälampi” ja se oli nykyistä paljon suurempi. Sikojoki virtasi Vähälammen lounaista reunaa myöten ja kuului osaksi jokea. Myös Sikoluhta oli monin paikoin nykyistä kapeampi, sillä jotkin peltopalstat ulottuivat joenuomaan asti paikoissa, jotka ovat nykyään suota. Karttaan on myös merkitty pehkun nostoa merkitsevät alueet. Pehkunnoston jäljiltä syntyivät monet Sikoluhdan vesialtaat, jotka näkyvät vuoden 1975 kartassa. Vielä vuoden 1991 kartassa tilanne oli samanlainen kuin vuonna 1975. Myöhemmin Vähälammi kasvaa umpeen ja kuroutuu erilleen Sikojoesta.
Väärälampi (Heinola)

| Väärälampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°14′22″N, 26°14′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  oja Viilajärveen 
Järvinumero:  14.179.1.014
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,2 m  
Pituus:  340 m  
Leveys:  180 m  
Rantaviiva:  0,889 km  
Pinta-ala:  3,343 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVäärälampi 
Väärälampi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Hujansalon kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,3 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy.
Water Island

Water Island
Water Island merkittynä punaisella
| --- | --- |
Sijainti:  18°19′11″N, 64°57′12″W Saint Thomas, Yhdysvaltain Neitsytsaaret Yhdysvallat
Saariryhmä:  Yhdysvaltain Neitsytsaaret
Vesialue:  Karibianmeri 
Korkein kohta:  38  m 
Pinta-ala:  1,989 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  160
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hiekkaranta Water Islandilla.
Water Island on yksi Yhdysvaltain Neitsytsaarten pääsaarista Pienten Antillien saaristossa Karibianmerellä. Saari on tuliperäinen ja sijaitsee Yhdysvaltain Neitsytsaarten pääkaupungin Charlotte Amalien edustalla. Niiden välillä on vajaan kilometrin levyinen salmi, jossa kulkee lauttayhteys. Water Islandin pinta-ala on 1,989 km2 ja se on pääsaarista pienin. Hallinnollisesti se kuuluu Saint Thomasin piiriin. Vakituisia asukkaita saarella on noin 160. Monet saaren asunnoista ovat tarjolla vuokralle matkailijoille. Pääasialliset matkailijoita kiinnostavat kohteet saarella ovat sen hiekkarannat ja toisen maailmansodan aikana rakennettu maanalainen linnoitus. Saaren pohjoisosassa on ulkopuolisilta suljettu yhdyskunta Sprat Bay Estates.
Historia

Ensimmäiset tunnetut asukkaat Water Islandilla olivat 1400-luvulla saapuneet tainointiaanit. Nimen Water Island (suom. Vesisaari) antoivat eurooppalaiset saaren juomavesivarojen johdosta. Useimmilla Pienten Antillien saarilla on puutetta luonnollisista juotavaksi kelpaavan veden lähteistä. Tanskalaiset ottivat saaren haltuunsa vuonna 1769. Tanskan hallussa nykyiset Yhdysvaltain Neitsytsaaret olivat Tanskan Länsi-Intian nimellä vuoteen 1917, jolloin ne myytiin Yhdysvalloille lukuun ottamatta Water Islandia. Vuonna 1944 Water Island myytiin Yhdysvalloille 10 000 dollarin hinnasta. Vuosina 1944–1950 saari oli yhdysvaltalaisten sotilaskäytössä, sen yhtä osaa käytettiin muun muassa kemiallisten aseiden testauspaikkana. Tämän jälkeen saaren maat vuokrattiin asumiskäyttöön.
Yusuf Jurj Kassab al-Hardini

| Yusuf Jurj Kassab al-Hardini |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1808 Hardine, Batrun, Ash Shamal, Libanon
Kuollut: 14. joulukuuta 1858 Kfifan, Batrun, Ash Shamal, Libanon
Kansalaisuus:  libanonilainen
Ammatti:  pappi
Vanhemmat:  Girges Salhab Kassab ja Miryam Raad
Pyhä Yusuf Jurj Kassab al-Hardini O.L.M. (myös Nimatullah al-Hardini tai Nimatullah Youssef Kassab Al-Hardini; arab. يوسف جورج  كسّاب الحرديني‎; 1808 Hardine, Batrun, Ash Shamal, Libanon – 14. joulukuuta 1858 Kfifan, Batrun, Ash Shamal, Libanon) oli roomalaiskatolinen maroniitteihin kuulunut libanonilainen munkki, pappi ja pyhimys. Nuorena Yusuf suoritti alkeelliset opintonsa pyhän Anthony Houbilaisen luostarikoulussa vuodesta 1816 vuoteen 1822, jonka jälkeen hän omistautui maataloustyöhön vanhempiensa kanssa. Hän liittyi libanonilaisiin maroniitteihin 1828, meni myöhemmin pyhien Cyprianin ja Justiinan luostariin Kfifaan opiskelemaan filosofiaa ja teologiaa sekä vihittiin papiksi 1833 ja hänestä tuli myös professori. 1858 Yusuf sairastui vakavasti keuhkokuumeeseen ja kuoli 14. joulukuuta samana vuonna Kfifanin luostarissa. Hän eli yhteensä viiden eri paavin hallintokauden aikana: Pius VII (1800-1823), Leo XII (1823-1829), [[Pius VIII|Pius VIII (1829-1830), Gregorius XVI (1831-1846), Pius IX (1846-1878). Johannes Paavali II julisti hänet kunnianarvoisaksi 7. syyskuuta 1989, autuaaksi 10. toukokuuta 1998 ja kanonisoi hänet 16. maaliskuuta 2004. Hän on Libanonin Beirutin suojeluspyhimys ja hänen muistopäiväänsä vietetään 14. joulukuuta.
Yusuf Juma

| Yusuf Juma> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. tammikuuta 1958 (ikä 66) Buharan alue
Kansalaisuus:  uzbekistanilainen
Yusuf Juma (s. 19. tammikuuta 1958 Buharan alue) on uzbekistanilainen runoilija ja kansalaisaktivisti. Hän vietti kolme vuotta vankeudessa sen jälkeen kun hän kyseenalaisti vuonna 2007 presidentti Islam Karimovin oikeuden pyrkiä uudelle kaudelle.
”Joka kuussa he pitivät minua eristyssellissä 15 vuorokautta. Toiset 15 vuorokautta vietettiin toisessa vankilassa Nukusin kaupungissa, 500 kilometrin päässä. Siirtokuljetus oli pienessä rautaisessa laatikossa. Se oli liian pieni istua ja liian pieni seistä. Tie oli kuoppainen, ja pääni hakkasi rautaseinään. Laatikossa ei ollut tarpeeksi ilmaa hengittää”, Juma kertoi vankeusajastaan vuonna 2012 Radio Vapauden uzbekinkieliselle palvelulle.
Visual novel

Tyypillinen visual novel -pelinäkymä. Alaosassa oleva dialogilaatikko näyttää hahmojen puheet. Näkymä on usein kuvattu pelihahmon silmistä.
Visual novel (jap. ビジュアルノベル, bijuaru noberu) on Japanista lähtöisin oleva videopelien tyylilaji. Se voidaan luokitella interaktiivisen fiktion (interactive fiction, IF) ja tulkinnasta riippuen myös seikkailupelien alatyylilajiksi. Visual novel -pelit koostuvat yleensä ympäristöä mallintavista taustakuvista, piirretyistä kaksiulotteisista pelihahmoista, taustamusiikista, tekstikerronnasta ja mahdollisesti ääninäyttelystä. Toisinaan peleissä käytetään näyttäviä alku- ja loppuanimaatiota animesarjojen tyyliin. Visual novel -pelit muistuttavatkin usein graafiselta ilmeeltään anime- tai mangateoksia.
Pelaaja voi tyypillisesti tehdä pelin kulkuun vaikuttavia valintoja esimerkiksi monivalintakysymyksiin vastaamalla, tai valitsemalla päämääränsä annetuista vaihtoehdoista. Peleissä voi olla erilaisia lopputuloksia lisäten pelin uudelleenpelattavuutta eri vaihtoehtojen avaamiseksi. Useimmiten vuorovaikutus on kuitenkin rajoitetumpaa verrattuna perinteisempiin videopeleihin ja peli keskittyy enemmänkin tarinaan, henkilöhahmoihin sekä yleiseen tunnelmaan vapaasti tutkittavan maailman sijaan.
Kinetic novel -tyylilajissa pelaajalla ei ole valintoja eikä siten vaikutusta tarinan etenemiseen. Sound novel -tyylilajissa painopiste on ilmapiirillä kuten musiikilla ja ääniefekteillä, sekä teksti voidaan näyttää kuvien päällä (ei erillisessä laatikossa).
Jotkut visual novelit lisäävät mukaan piirteitä graafisista seikkailupeleistä. Pelaaja voi joutua esimerkiksi tutkimaan peliympäristöä klikkaamalla kohteita hiirellä tai kosketusnäytöltä tai ratkaisemaan erilaisia pulmia.
Visual novel -pelit ovat erittäin suosittuja synnyinmaassaan Japanissa. Länsimaissa markkinat ovat kuitenkin huomattavasti pienemmät, ja vain harvoja pelejä lisensoidaan Japanin ulkopuolelle. Muutamien kaupallisten pelikäännösten lisäksi pelien fanit ovatkin epävirallisesti kääntäneet useita tunnettuja visual novel -pelejä.
Osa lajityypin peleistä on aikuisille suunnattuja ja sisältää eroottista sisältöä (katso eroge) mutta eivät monissa peleissä.
Visual novelien tyylinen kerronta on suosittua myös muiden lajityyppien peleissä.
Historia

Lajityypin ensimmäiseksi peliksi mainitaan The Portopia Serial Murder Case (jap. ポートピア連続殺人事件, Portopia Renzoku Satsujin Jiken). Pelin julkaisi Enix vuonna 1983 NEC PC-6001 -tietokoneille. Vuonna 1985 Chunsoft sovitti pelin Nintendo Entertainment Systemille (NES).
Lajityyppi

Lajityypin ytimessä on tekstiä hahmojen ja ympäristöjen esityksen kanssa. 
Joissakin peleissä on "osoita-ja-valitse" pelimekaniikkaa ja ne sisältävät tutkimista, valintoja ja pulmia.
Suuri osa sisällön kokemuksesta koostuu tekstin lukemisesta. Joissakin lajityypin peleissä ei ole valintoja lainkaan.
Lajityypin pelit voivat olla vaihtelevampia kuin valtavirran pelit ja ovat helpommin tavoitettavissa marginaalikehittäjille kevyen kehitysprosessin ansiosta.
Lajityyppi > Termit ja alalajit

Lajityypin pelit voidaan jakaa useisiin alalajeihin ja niitä kuvataan useilla eri termeillä: alalajit voivat olla päällekkäisiä ja ne voivat olla subjektiivisia.
Eräs esimerkki alalajista on nakige (itkupeli), jonka synty liitetään Jun Maedaan. Maedan Clannad (2004) on korkealle arvostettu esimerkki mitä visual novel -lajityypillä voi tehdä.
Lajityypin pelit voivat jakaantua useaan muuhun lajityyppiin kuten Otome-peli, Bishōjo-peli, roolipeli tai treffisimulaattori.
Työkalut

Visual novel -pelejä voi tehdä siihen tarkoitetuilla ohjelmilla kuten Ren’Py. Tarinoiden kulkua voi käsitellä miellekarttasovelluksilla kuten FreeMind tai tavallisella taulukkolaskentaohjelmalla.
Muita työkaluja ovat muun muassa NScripter ja sen kloonit, KiriKiri sekä VNMaker.
Tunnettuja visual novel -pelejä

428: Fuusa Sareta Shibuya de
9 Hours, 9 Persons, 9 Doors
Ace Attorney -pelisarja
Chaos;Head
Clannad
Doki Doki Literature Club!
Doukyuusei
Ever17
Fate/Stay Night
Higurashi no Naku Koro ni
Kanon
Katawa Shoujo
Kirakira
Kono yo no hate de koi o utau shoujo YU-NO
Memories Off -sarja
Muv-Luv-sarja
Narcissu
Nekopara-pelisarja
Policenauts
Snatcher
Steins;Gate
Grisaia-pelisarja
Tsukihime
Umineko no Naku Koro ni
Wind: A Breath of Heart
Virtue's Last Reward
Tunnettuja visual novel -pelikehittäjiä

07th Expansion
Alchemist
Interchannel
Key
KID
Leaf
Nitroplus
TYPE-MOON
5pb.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Visual novel Wikimedia Commonsissa
Principles of the visual novel genre and their practical execution
Videopelilajityypit
| --- | --- |
Toimintapeli:   Ammuntapeli ensimmäinen persoona  kolmas persoona  Shoot ’em up  Taktinen ammuntapeli  Valopistoolipeli  Beat ’em up  Taistelupeli 
Seikkailupeli:   Graafinen seikkailupeli  Tekstiseikkailupeli  Visual novel 
Toimintaseikkailupeli:   Hiiviskelypeli  Selviytymispeli  Selviytymiskauhupeli  Tasohyppely 
Tietokoneroolipeli:   Internet-roolipeli  Massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli  MUD  Roguelike  Taktinen roolipeli  Toimintaroolipeli 
Strategiapeli:   Valtiosimulaattori  Tykkipeli  Reaaliaikainen strategiapeli Tornipuolustuspeli  Reaaliaikainen taktiikkapeli  Vuoropohjainen strategiapeli  Vuoropohjainen taktiikkapeli 
Simulaatiopeli:   Kaupunginrakennussimulaattori  Liike-elämäsimulaattori  Rakentamissimulaattori  Sosiaalinen simulaatiopeli  Treffisimulaattori  Virtuaalinen eläintenhoito 
Kulkuneuvosimulaattori:   Ajopeli  Ajosimulaattori  Avaruuslentosimulaattori  Junasimulaattori  Lentopeli  Lentosimulaattori  Sukellusvenesimulaattori 
Muut lajityypit:   Hyötypeli  Managerointipeli  Musiikkipeli Rytmipeli  Oppimispeli  Partypeli  Pulmapeli  Urheilupeli 
Anime ja manga
| --- | --- |
Lajityyppejä:   Mecha  Taikatyttögenre  Haaremi  Yaoi  Yuri  Hentai 
Kohderyhmiä:   Lasten anime ja manga  Shōnen (pojat)  Seinen (miehet)  Shōjo (tytöt)  Josei (naiset) 
Käsitteitä:   Cosplay  Etchi  Otaku  Dōjinshi  Fanipalvelu  Visual novel  Tsundere  Yandere  Moe
Ville Kuronen

Ville Kuronen (29. tammikuuta 1917 Tohmajärvi – 30. toukokuuta 2000 Joensuu) oli Pohjois-Karjalassa asunut maanviljelijä ja kirjailija.
Kuronen kävi neljä vuotta kansakoulua ja joutui viettämään kuusi vuotta armeijassa talvi- ja jatkosodan aikana. Kirjoittamisen Kuronen aloitti vasta lähes 60-vuotiaana.
Tausta

Ville Kuronen syntyi maanviljelijäperheeseen Tohmajärvellä. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Mikko Kuronen ja Elisa Simonen. Kansakoulun hän kävi Tikkalassa.  Ville Kuronen toimi maanviljelijänä Tohmajärven Hernevaarassa
Kuronen aloitti kirjoittamisen jo 1960-luvulla, kun maaltamuuton aiheuttama kotikylän autioituminen ja sitä seurannut yksinäisyys purkautui kirjoittamiseen.  . Maanviljelijän työ mahdollisti kirjoittamisen ainoastaan pimeimpänä talvikautena. Kirjailija kertoi novellien, näytelmien ja kuunnelman syntyneen ikään kuin sivutuotteena hänen sepittäessään satuja pojantyttärelleen.1980-luvun alussa kirjailija lopetti maatalouden harjoittamisen ja muutti kaupunkiin jatkaen kirjoittamista siellä.