stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naniwa
Palvelus

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese cruiser Naniwa
Naniwa saapui 26. kesäkuuta 1886 Shinagawaan Tokioon, jolloin siitä tuli samalla ensimmäinen ulkomailta japanilaisella miehistöllä Japanille toimitettu alus. Aluksen päällikkönä oli Itoh Sukeyuki, joka oli myös valvonut aluksen koeajot. Seuraavan vuoden helmikuussa pidetyssä laivastokatselmuksessa keisari Meiji nousi alukselle Tokiossa kuljetettaksi Yokohamaan.
Naniwa ja sen sisaralus Takachiho tekivät vuonna 1893 kaksi matkaa Honoluluun Havaijille suojatakseen alueella asuneita Japanin kansalaisia sekä ilmaistaakseen Japanin huolen Yhdysvaltain syrjäytettyä Havaijin hallitsijan.
Jo ennen ensimmäisen Kiinan ja Japanin sodan varsinaista sodanjulistusta kohtasivat 25. heinäkuuta 1894 Pungdonsaaren edustalla kontra-amiraali Tsuboin komentama keisarillisen Japanin laivaston osasto, johon kuuluivat risteilijät Naniwa (Tōgō Heihachirō), Yoshino (Kawara) ja Akitsushima, Kiinan laivaston Asanista Koreasta lähteneet risteilijä Jiyuanin (Fong) ja tykkivene Kwang Yin. Seurannut taistelu päättyi japanilaisten voittoon tykkiveneen tuhoutuessa ja risteilijän paettua vaurioituneena paikalta.
Pungdon taistelu jatkui vain tuntia myöhemmin, kun Naniwa havaitsi brittiläisen kuljetusalus Kowshingin, joka oli lainattu Kiinan laivastolle kuljettamaan joukkoja Koreaan. Kohtaaminen päättyi kuljetusaluksen upttamiseen, mikä aiheutti diplomaattisen kiistan Britannian ja Japanin välille, mutta tapaus todettiin tuon ajan merilakien mukaiseksi sotatoimeksi. Alus otti osaa Jalujoen taisteluun 1. syyskuuta muodostaen yhdessä Yoshinon, Takachihon ja Akitsushiman kanssa amiraali Itoh Sukeyukin lentävän osaston. Alus osallistui taistelun aikana risteilijöiden Jingyuen ja Zhiyuan upottamiseen. Naniwan vesirajaan osui yksi 210 millimetrin (8,2 tuuman) kranaatti, joka pysähtyi hiilivarastoon aiheuttamatta vakavia vaurioita. Myöhemmin kranaatti poistettiin ja kasattiin kuvaamista varten. Kaikkiaan löydettiin 27 sirpaletta ja väitettiin useiden muiden jääneen löytymättä.
Vuosina 1900–1901 aluksen Kruppin valmistamat tykit vaihdettiin Elswickin toimittamiin kuuden tuuman 40 pituuskaliiperin tykkeihin. Syynä vaihtoon oli aluksen keventäminen sekä tykkien yhdenmukaistaminen muiden palveluksessa olevien alusten kanssa. Venäjän ja Japanin sodassa alus osallistui Chemulponlahden, Ulsanin ja Tsushiman taisteluihin.
Aluksen ollessa tutkimusmatkalla kartoittamassa Kuriilien rannikkovesiä, se ajoi 26. kesäkuuta 1912 karille Urupin rannikolla. Aluksen irrottaminen karilta osoittautui mahdottomaksi ja se päätettiin hylätä 21. heinäkuuta.
Käännös suomeksi
Narmada

| Narmada |
| --- | --- |
 Narmada ja muita suuria jokia Intian kartalla
Alkulähde:  Amarkantak
Laskupaikka:  Arabianmeri
Maat:   Intia
Pituus:  1312 km
Alkulähteen korkeus:  1057 m
Narmada (devanagari नर्मदा, gudžaratiksi નર્મદા) on Intian keskiosassa virtaava joki. Se on 1 312 kilometriä pitkä ja Intian niemimaan viidenneksi suurin. Joki saa alkunsa Madhya Pradeshin osavaltiosta ja laskee länsisuuntaan Maharashtran ja Gujaratin osavaltioiden läpi Khambatinlahteen Arabianmereen. Narmada on Gangesin, Yamunan, Godavarin ja Kaverin ohella yksi hindujen pyhistä joista.
Narmada-jokea on kutsuttu myös Narbada-joeksi.
Kirjallisuutta

Amrit Lal Vegad: Narmada: River of Beauty.  Penguin Books, 2008.  ISBN 0143100556
K. Sankaran Unni: Ecology of river Narmada.  APH Publishing Corporation, 1996.  ISBN 8170247659  Teoksen verkkoversio (viitattu 29.12.2010).
William F. Fisher: Toward sustainable development? Struggling Over India's Narmada River.  M.E. Sharpe, 1995.  ISBN 1563243415
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Narmada Wikimedia Commonsissa
Nasaali

Nasaali eli nenä-äänne on äänne, jota lausuttaessa suussa on sulkeuma ja ilmavirta kulkee nenän kautta.
Suomen kielen nasaalit

Suomen kielessä on kolme nasaalia: bilabiaalinen [m], alveolaarinen [n] ja (palato)velaarinen [ŋ]. Äänteessä [m] sulkeuma on huulissa, äänteessä [n] hammasvallissa ja äänteessä [ŋ] suulaen takaosassa. Lainasanoissa esiintyy myös f:n edellä labiodentaalinen [ɱ] (esimerkiksi kamferi) ja koartikulatorinen [n] (esimerkiksi konferenssi).
Renessanssifilosofia

Renessanssifilosofialla tarkoitetaan lähinnä Länsi-Euroopassa renessanssin aikana noin vuosina 1350–1600 harjoitettua filosofiaa. Renessanssi merkitsi suurta muutosta ihmisten ajattelutavoissa. Se kuvataan usein keskiaikaisen Euroopan paluuna klassisen kulttuurin lähteille. Filosofiassa sitä kuvaa humanismin taistelu skolastiikkaa ja aristotelismia vastaan sekä platonismin uusi nousu.
Historia

Renessanssi alkoi kehittyä Italiassa hitaasti 1300-luvun kuluessa ja levisi sittemmin koko Eurooppaan. Nykyään renessanssin katsotaan alkaneen suunnilleen vuonna 1450. Keskeisinä hahmoina on nähty Dante Alighieri, Francesco Petrarca ja Giovanni Boccaccio, vaikkakin he elivät paljon aiemmin.
Renessanssin syntyyn vaikuttivat muun muassa Itä-Rooman romahdus ja siitä seurannut idän oppineiden ja sivistyksen pakolaisvirta läntiseen Eurooppaan, kaupankäynnin lisääntyminen Kiinan ja Intian kanssa, 1500-luvun alussa syntynyt uskonpuhdistus ja sitä seurannut katolisen kirkon hengellisen yksinvallan päättyminen läntisessä Euroopassa, kaupunkien nousu, opiskelun lisääntyminen sekä kirjapainotaidon keksiminen ja sen mahdollistama tiedon levittämisen helpottuminen.
Renessanssin ajattelu oli hyvin monitahoista, mutta sitä luonnehtii humanismin synty ja antiikin filosofian ja muun kulttuurin uudelleen löytäminen. Taiteessa renessanssi halusi palata naturalismiin tyyliin sijasta. Filosofiassa matematiikka palautettiin läheiseen yhteyteen muiden filosofian osa-alueiden kanssa. Kreikka palasi 1300-luvulla takaisin opetettujen kielten joukkoon Italiassa.
Filosofiassa platonismi heräsi uudelleen uusplatonistisessa muodossa, mutta yhtä lailla 1500-lukua voidaan pitää aristotelismin suurimpana vuosisatana. Myös hellenistisen ajan filosofiset koulukunnat stoalaisuus, epikurolaisuus ja skeptisyys saivat uudelleen kannattajia. Muun muassa stoalaisuus heräsi uudelleen henkiin uusstoalaisuutena.
Yliopistojen rinnalle nousi renessanssin aikana muita instituutioita, joissa harrastettiin filosofiaa. Näitä olivat erilaiset akatemiat sekä kaupunkien hovit. Läheskään kaikki renessanssihumanistit eivät toimineetkaan enää yliopistojen piirissä. Muun muassa Erasmus Rotterdamilainen mahdollisti vapaan toimintansa pysyttäytymällä itsenäisenä ajattelijana. Renessanssin akatemioista tunnetuin on Cosimo de' Medicin vuonna 1462 Firenzeen perustama platonilainen Firenzen Akatemia, joka halusi toimia Platonin Akatemian perillisenä. Toinen merkittävä tieteen keskus oli Padovan yliopisto, joka oli puolestaan aristoteelinen.
Renessanssin päätepisteenä on usein pidetty Giordano Brunon polttamista harhaoppisena vuonna 1600. Uuden ajan filosofian katsotaan vastaavasti usein alkavan Francis Baconista.
Historia > Humanismin synty

Renessanssin merkittävimpänä aatesuuntauksena pidetään humanismia, jossa painopiste siirtyi enemmän ihmisten henkilökohtaisiin ja maallisiin asioihin, sen sijaan että ihmiselämä olisi nähty pelkästään välietappina tuonpuoleiseen. Pico della Mirandola kirjoitti vuonna 1486 teoksen Oratio de Hominis Dignitate (Ihmisen arvokkuudesta), jota pidetään renessanssin julistuksena. Siinä valetaan Platoniin ja Aristoteleeseen tukeutuen luottamusta siihen, että ihmiset kykenevät käsittämään kaiken mahdollisen tiedon.
Myöhemmät humanistit pitivät ensimmäisenä humanistina ja esikuvanaan Petrarcaa. Hän arvosteli skolastiikkaa sekä Aristoteleen logiikan ja sen käsitteistön käyttämistä kaikkiin asioihin. Hän arvosti enemmän Platonia, joka oli hänestä päässyt lähemmäksi kristillistä totuutta kuin kukaan muu pakanoista, sekä Ciceroa tämän latinan hienostuneisuuden vuoksi. Toinen merkittävä skolastiikan vastustaja oli Lorenzo Valla. Maltillisempaa suhtautumista edusti Leonardo Bruni, joka hylkäsi skolastisen logiikan, mutta arvosti Aristoteleen käytännöllistä filosofiaa. Hän käänsi sekä Nikomakhoksen etiikan että Politiikan.
Historia > Uskonpuhdistus

Uskonpuhdistus eli reformaatio on 1500-luvulla Länsi-Euroopassa alkanut liike, joka alun perin pyrki muuttamaan katolisen kirkon oppia ja sen piirissä ilmenneitä käytäntöjä, kuten anekauppaa. Keskeisenä kiistana uskonpuhdistuksessa oli kysymys Raamatun oikeasta tulkinnasta, eli onko teologien hyväksyttävä paavin ja kirkolliskokousten muotoilema kirkon tulkinta Raamatusta, vai voiko Raamattua tulkita myös itse. Tässä yhteydessä uskonpuhdistajat pyrkivät myös Raamatun kansankielisten käännösten julkaisemiseen ja jumalanpalveluskielen vaihtamiseen latinasta paikalliseen kieleen.
Lopulta uskonpuhdistus kuitenkin johti siihen, että kirkosta erosi useita teologisesti erimielisiä ryhmiä, joista sittemmin muotoutuivat luterilainen, reformoitu (eli kalvinistinen) sekä anglikaaninen kirkko. Uskonpuhdistuksen pääarkkitehteina olivat eräät saksalaiset, sveitsiläiset ja ranskalaiset teologit, tärkeimpinä Martti Luther, Ulrich Zwingli, Philipp Melanchthon ja Jean Calvin.
Renessanssifilosofeja

Francesco Petrarca (1304–1374)
Georgios Gemistos Plethon (1355–1450)
Leonardo Bruni (1374–1444)
Georgios Trapezuntios (1395–1472)
Nicolaus Cusanus (1401–1464)
Johannes Bessarion (1403–1472)
Lorenzo Valla (1407–1457)
Johannes Argyropulos (1410–1487)
Marsilio Ficino (1433–1499)
Pietro Pomponazzi (1462–1525)
Giovanni Pico della Mirandola (1463–1494)
Gianfrancesco Pico della Mirandola (1469–1533)
Erasmus Rotterdamilainen (1466–1536)
Niccolò Machiavelli (1469–1527)
Thomas Cajetanus (1469–1534)
Nikolaus Kopernikus (1473–1543)
Thomas More (1478–1535)
Martti Luther (1483–1546)
Juan Luis Vives (1492–1540)
Paracelsus (1493–1541)
Agostino Steuco (1497–1548)
Bernardino Telesio (1509–1588)
Petrus Ramus (Pierre de la Ramée) (1515–1572)
Francesco Patrizi da Cherso (1529–1597)
Jacopo Zabarella (1533–1589)
Michel de Montaigne (1533–1595)
Hieronymus Fabricius (1533–1619)
Justus Lipsius (1547–1606)
Giordano Bruno (1548–1600)
Francisco Suárez (1548–1617)
Francisco Sánchez (1550–1623)
Cesare Cremonini (1550–1631)
Francis Bacon (1561–1626)
Galileo Galilei (1564–1642)
Tommaso Campanella (1568–1639)
Muita merkittäviä henkilöitä

Heinrich Cornelius Agrippa, okkultisti (1486–1535)
Girolamo Savonarola, saarnaaja (1452–1498)
Andreas Vesalius, anatomian tutkija (1514–1564)
Merkittäviä liikkeitä

Humanismi
Sekularismi
Kirjallisuutta

Knuuttila, Simo & Saarinen, Risto (ed.): Theology and Early Modern Philosophy (1550-1750).  Helsinki:  Academia Scientiarum Fennica, 2010.
Mikkeli, Heikki: "Renessanssifilosofia". Teoksessa Korkman, Petteri & Yrjönsuuri, Mikko (toim.): Filosofian historian kehityslinjoja.  Tampere:  Gaudeamus, 1999.
Russell, Bertrand: Länsimaisen filosofian historia 2: Uuden ajan filosofia.  ((Alkuteos: History of Western Philosophy, 1946.) 9. painos. Suomentanut J. A. Hollo)  Porvoo Helsinki Juva WSOY, 1999.  ISBN 951-0-17886-1
Aiheesta muualla

Vilkka, Jouni: Humanistit ja tiede – Renessanssihumanistien muuttuvan maailmankuvan merkitys modernille tieteelle ja filosofialle (Arkistoitu – Internet Archive)
Leonardo da Vinci: Homo ad circulum.
Nicolaus Cusanus
Pico della Mirandola
Erasmus Rotterdamilainen
Niccolò Machiavelli
Martti Luther
Giordano Bruno
Narval (S64)

| Narval |
| --- | --- |
 Narval

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Navantia, Cartagena
Kölinlasku:  24. huhtikuuta 1972
Laskettu vesille:  14. joulukuuta 1974
Palveluskäyttöön:  22. marraskuuta 1975
Poistui palveluskäytöstä:  2003
Tekniset tiedot
Uppouma:  860 t (pinnalla) 1 038 t (sukellus)
Pituus:  57,75 m
Leveys:  6,74 m
Syväys:  5,25 m
Koneteho:  1 600 shp
Nopeus:  12/15 solmua
Miehistöä:  50
Aseistus
Aseistus:  12 × 550 mm torpedoputkea
Narval (runkonumero S64) oli Espanjan laivaston vuonna 1974 vesille laskettu Delfín-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Cartagenasta, missä köli laskettiin 24. huhtikuuta 1971. Alus laskettiin vesille 14. joulukuuta 1974 ja otettiin palvelukseen 22. marraskuuta 1975.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta vuonna 2003.
HMS Research (1863)

| HMS Research |
| --- | --- |
 HMS Research

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pembroken telakka
Kölinlasku:  3. syyskuuta 1861
Laskettu vesille:  15. elokuuta 1863
Palveluskäyttöön:  6. huhtikuuta 1864
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi vuonna 1884
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 200 t
Pituus:  56 m
Leveys:  10,11 m
Syväys:  4,6 m
Koneteho:  1 040 ihp
Nopeus:  10,3 solmua
Miehistöä:  150
Aseistus
Aseistus:  4 × 100 naulan SB-tykkiä
HMS Research oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1863 vesillelaskettu puurunkoinen panssarikorvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Pembroken telakalta Camellion-luokan sluuppina nimellä HMS Trent, ja sen köli laskettiin vuonna 1861. Muutostöiden jälkeen alus laskettiin vesille 15. elokuuta 1863, ja se valmistui 6. huhtikuuta 1864.
Palvelus

Alus romutettiin vuonna 1884.
Nationalismi (kirja)

Nationalismi (engl. Nations and nationalism since 1780: Programme, myth, reality) on vuonna 1990 ilmestynyt Eric Hobsbawmin kirja kansallisuusaatteesta poliittisena ohjelmana Euroopan historiassa. Teoksen on julkaissut suomeksi Vastapaino vuonna 1994 ja sen ovat suomentaneet Jari Sedergren, Jussi Träskilä ja Risto Kunnari.
Aiheesta muualla

Jukka Paastela: Kansakunta liikkeessä (Arkistoitu – Internet Archive). Niin & näin 3/1994.
Heikki Patomäki: Mitäs me muita paremmat! Helsingin sanomat 15.12.1994.
Conlon Nancarrow

Conlon Nancarrow kuvassa toisena oikealta.
Samuel Conlon Nancarrow (27. lokakuuta 1912 Texarkana, Arkansas, Yhdysvallat – 10. elokuuta 1997 Ciudad de México, Meksiko) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, josta tuli Meksikon kansalainen vuonna 1955. Hänen tuotantonsa koostuu lähes yksinomaan automaattipianolle sävelletyistä kappaleista. Hän eli lähes koko elämänsä tuntemattomuudessa aina 1980-luvulle saakka. Nykyään häntä pidetään yhtenä 1900-luvun omaperäisimmistä säveltäjistä.
Elämänvaiheet

Conlon Nancarrow syntyi Texarkanassa Arkansas'n osavaltiossa. Hän opiskeli musiikkia Cincinnatissa, Ohiossa ja myöhemmin Bostonissa, Massachusettsissa Roger Sessionsin, Walter Pistonin ja Nicolas Slonimskyn oppilaana. Vuonna 1933 hän tapasi Arnold Schönbergin, kun tämä oleskeli Bostonissa.
Bostonin-vuosinaan Nancarrow liittyi Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen. Espanjan sisällissodan puhjettua hän päätti osallistua sotaan Abraham Lincolnin prikaatin mukana ja taistella Francisco Francon hallintoa vastaan. Joukkojen palattua sodasta Yhdysvaltain hallitus päätti evätä passit Brigaden jäseniltä rangaistukseksi kommunistisen puolueen jäsenyydestä. Välttyäkseen ahdistelulta, jota hänen vasemmistolaismieliset taistelutoverinsa joutuivat kärsimään, Nancarrow muutti vuonna 1940 Meksikon pääkaupunkiin Méxicoon, jossa hän asui kuolemaansa saakka.
Tuotanto

Meksikossa asuessaan Nancarrow kirjoitti valtaosan tuotannosta, josta hänet nykyään tunnetaan. Jo Amerikan-vuosinaan hän kirjoitti musiikkia, jota oli vaikeaa saada esitetyksi teknisen vaativuuden vuoksi. Meksikoon muuton jälkeen ongelma vain pahentui, sillä koulutettuja muusikoita oli huomattavasti vähemmän kuin Yhdysvalloissa. Tämä pakotti Nancarrow'ta etsimään vaihtoehtoisia tapoja musiikkinsa esittämiseksi. Ratkaisuna oli automaattipiano, koska sillä oli mahdollista tuottaa erittäin monimutkaisia rytmikuvioita, jotka ylittävät ihmisen soittokyvyn. Myöhemmin Nancarrow on sanonut, että jos tuolloin olisi ollut mahdollista käyttää elektronisia soittimia, hän olisi turvautunut niihin. Nancarrow käytti automaattipianoa eräänlaisena mekaanisena sekvensserinä.
Isänsä kuoltua Nancarrow osti perintörahoilla New Yorkista automaattipianon. Hän alkoi tehdä automaattipianoissa käytettäviä rullia käsin, mikä on erittäin vaikeaa ja hidasta. Hän lisäsi pianon vasaroihin metallipaloja, jotka tekivät soittimesta äänekkäämmän ja perkussiivisemman.
Nancarrow'n tuotannon tärkein osa on 50 Studies for Player Piano (50 harjoitelmaa automaattipianolle); muutamat harjoitelmat on sävelletty kahdelle automaattipianolle (mm. nrot 44 ja 48). Teoksissa on enimmillään 12 rytmistä kerrosta ja rytminvaihdoksia, samalla kun musiikki etenee välillä hyvinkin nopeasti. Nancarrow'n ensimmäiset sävellykset automaattipianolle yhdistivät perinteisen jazz-musiikin melodioita ja harmonioita monimutkaisiin rytmeihin, jotka soitetaan valtavalla nopeudella. Ensimmäiset viisi rullaa ovat nimeltään Boogie-Woogie Suite. Myöhemmät sävellykset olivat abstraktimpia, eivätkä ne suoraan viittaa mihinkään aiemmin sävellettyyn musiikkiin.
Useat hänen sävellyksistään olivat kaanoneita, joiden tempojen suhteet olivat ajoitain mitä erikoisimmat. Esimerkiksi sävellyksessä Harjoitelma nro 40a kaanonin tempojen välinen suhde on e/ \pi .
Tuntemattomuudesta kuuluisuuteen

Vaikka Nancarrow eli suuren osan elämästään täysin tuntemattomana, hänen musiikkiaan julkaistiin vuonna 1969 Columbia Records -levymerkillä. Vuosina 1976–1977 Nancarrow'n partituureja julkaistiin Soundings-nimisessä lehdessä ja Charles Amikhanian alkoi julkaista levytyksiä 1750 Arch -levymerkillä. Nancarrow alkoi saada julkisuutta vasta 65-vuotiaana. Muiden muassa György Ligeti kuului hänen musiikkinsa esitaistelijoihin, järjesti konsertteja ja sävelsi itsekin automaattisoittimille. Vuonna 1982 Nancarrow'lle myönnettiin MacArthur-palkinto, joka takasi säveltäjälle tasaisen toimeentulon viideksi vuodeksi. Tämä innoitti Nancarrow'n säveltämään musiikkia myös perinteisille soittimille.
Nykyään koko Nancarrow'n tuotanto automaattipianolle on saatavissa levytyksinä Wergo-levymerkillä. Useat hänen sävellyksistään on myös sovitettu soitettavaksi tavallisella pianolla.
Kirjallisuutta

Hocker, Jürgen: Begegnungen mit Conlon Nancarrow.  (Sisältää CD-levyn)  Mainz:  Schott Musik International, 2002.  ISBN 3-7957-0476-6
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  BRAHMS  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Resonaattori

Resonaattorikitaran resonaattori.
Resonaattori on laite tai järjestelmä, joka resonoi eli värähtelee luonnostaan tietyillä taajuuksilla (joita kutsutaan sen resonanssitaajuuksiksi) suuremmalla amplitudilla kuin toisilla taajuuksilla. Värähtely voi olla joko sähkömagneettista tai mekaanista (myös akustista eli ääntä). Resonaattoreita käytetään joko tuottamaan tietyntaajuisia aaltoja tai valitsemaan tiettyjä taajuuksia signaalista. Musiikkisoittimet käyttävät akustisia resonaattoreita, jotka tuottavat tietynkorkuisia ääniä.
Onteloresonaattorissa, jota termiä yleensä käytetään viittaamaan sähkömagneettisiin resonaattoreihin, aallot muodostuvat tyhjään tilaan laitteen sisällä. Akustisia onteloresonaattoreita, joissa ääni syntyy ilman värähtelystä yksiaukkoisessa syvennyksessä, kutsutaan Helmholtzin resonaattoreiksi.
Käännös suomeksi
Seigō Narazaki

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 15. huhtikuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka:  Kashiba, Nara, Japani
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 187 senttimetriä
Seura
Seura:  Nagoya Grampus
Pelinumero: 1
Junioriseurat
1989–1991:  Kashibashi Jr.H.S.
1992–1994:  Nara Ikuei H.S.
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1995-1998 |  Yokohama Flügels | 104 | (0) |
| 1999- |  Nagoya Grampus | 398 | (0) |
Maajoukkue
| 2000 |  Japani U-23 | 4 | (0) |
| 1998-2010 |  Japani | 77 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 29. maaliskuuta 2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 14. kesäkuuta 2013.
Seigō Narazaki (jap. 楢崎正剛, s. 15. huhtikuuta 1976) on japanilainen jalkapallomaalivahti, joka on edustanut pitkään Nagoya Grampus Eight -joukkuetta J-leaguessa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Japanin jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2002. Hän oli Japanin ykkösmaalivahti, kun se selvisi vuoden 2002 MM-kisoissa neljännesvälieriin. Saksan MM-kisoissa 2006 Narazaki oli varamaalivahtina.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 1998 | 2 | 0 |
| 1999 | 3 | 0 |
| 2000 | 9 | 0 |
| 2001 | 1 | 0 |
| 2002 | 10 | 0 |
| 2003 | 12 | 0 |
| 2004 | 9 | 0 |
| 2005 | 4 | 0 |
2006: 0
| 2007 | 1 | 0 |
| 2008 | 12 | 0 |
| 2009 | 6 | 0 |
| 2010 | 8 | 0 |
| Yhteensä | 77 | 0 |
Natriumfluoridi

| Natriumfluoridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7681-49-4
PubChem CID:  5235
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NaF
Moolimassa:  42,0 g/mol
Ulkomuoto:  Kirkkaanvalkoinen kiinteä aine
Sulamispiste:  993 °C
Kiehumispiste:  1 700 °C
Tiheys:  2,8 g/cm3
Liukoisuus veteen:  4,22 g / 100 ml (18 °C)
  
Natriumfluoridi (kemiallinen kaava NaF) on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää ainetta, joka esiintyy tyypillisesti jauheena tai valkoisina kiteinä. Yhdiste liukenee suhteellisen vähän veteen ja muodostuva liuos on heikosti emäksinen.
Natriumfluoridia voidaan valmistaa neutraloimalla vetyfluoridia stoikiometrisellä määrällä natriumhydroksidia.
Natriumfluoridi vahvistaa hammaskiillettä ja se on Anatomis-terapeuttis-kemiallisessa lääkeluokituksessa (ATC) luokiteltu hammasmätää ehkäisevien lääkeaineiden (A01AA) ryhmässä koodille A01AA01 sekä ryhmässä muut kivennäisaineet (A12C) koodille A12CD01.
Natriumfluoridia saa myös tabletteina.
Natriumfluoridia käytetään muun muassa hammastahnoissa ja rotanmyrkkynä, hyönteismyrkkynä ja antibioottina.
Aiheesta muualla

Natriumfluoridin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Sodium Fluoride (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Sodium fluoride (englanniksi)
ChemBlink: Sodium fluoride (englanniksi)
Retikkahiippo

| Retikkahiippo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Mycenaceae
Suku::  Hiipot Mycena
Laji::  pelianthina
Kaksiosainen nimi
 Mycena pelianthina  (Fr.) Quél. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Retikkahiippo (Mycena pelianthina) on kupera tai laakea hiippolaji. Sen heltat ovat harmaanvioletit. Jalka on lakin värinen tai vaaleampi ja ontto. Sieni haisee retikalta tai mausteilta. Se kasvaa hyvin harvinaisena rehevissä lehtimetsissä.
Retikkahiippo on arvioitu Suomessa vaarantuneeksi.
Narvan piiritys (1581)

Narvan piiritys oli 25-vuotinen sodan osana Pontus De la Gardien johtamien ruotsalaisten joukkojen toteuttama venäläisen Narvan kaupungin piiritys ja valtaus syyskuussa 1581. Itse taistelu ei ollut kovin verinen, mutta kaupungin vallaneet ruotsalaiset toteuttivat verilöylyn, jossa kuoli joidenkin arvioiden mukaan 7 000 kaupungin asukasta.
Tausta

Narvan piiritys oli osana Liivinmaan sotaa käytyä Ruotsin ja Venäjän välistä 25-vuotista sotaa. Liivinmaan vanha ritarikuntavaltio luhistui ja Pohjois-Viro oli liitetty vuonna 1561 Ruotsiin. Venäläiset joukot olivat kuitenkin vallanneet suurimman osan alueesta vuonna 1575. Ruotsalaisten hallussa oli Virossa vain Tallinna, joka oli kestänyt seitsenviikkoisen piirityksen vuonna 1577. Vuonna 1579 Puola-Liettuan hallitsija Stefan Báthory aloitti hyökkäyksen Venäjälle, joka joutui samoihin aikoihin myös Krimin tataarien sotaretken kohteeksi. Ruotsi käytti Venäjän heikkoa tilannetta hyväkseen ja Ruotsin Viron-käskynhaltija Pontus De la Gardie johti ruotsalais-suomalaiset joukkonsa Viipurista jäätyneen Suomenlahden yli Viroon venäläisiä vastan. Rakvere vallattiin helmikuussa 1581 ja seuraava kohde oli Narva.