Amerikan intiaaniliike
Pine Ridgen välikohtaukset

Vuonna 1973 AIM:n aktivistit linnoittautuivat Wounded Kneen pikku kylään Pine Ridge -reservaatissa Etelä-Dakotassa. Heidän väitettiin ottaneen 11 panttivankia, mikä johti kaupungin 71 päivää kestäneeseen piiritykseen. Seuranneissa oikeudenkäynneissä useimmat vangituista AIM:n jäsenistä vapautettiin kuitenkin syyttöminä.
Piiritysselkkaus juonsi juurensa hallituksen vanhaan päätökseen takavarikoida siouxeilta kullasta rikkaat alueet Etelä-Dakotan Mustilla vuorilla (Black Hills) sekä väitöksiin hallituksen ja poliisin brutaalista toiminnasta reservaatin alueella. Erityisesti reservaatin järjestyksestä vastaavaa BIA:n ryhmää (Guardians of the Oglala Nation (GOONS)) syytettiin tuolloin väkivallasta pidemmältä ajalta.
26. kesäkuuta 1975 puhjennut ammuskelu AIM:n jäsenten ja FBI:n agenttien välillä johti intiaani Joseph Stunzin ja kahden FBI:n agentin, Jack Colerin ja Ronald Williamsin, kuolemaan. Leonard Peltier tuomittiin lopulta agenttien kuolemasta. Monet AIM:n aktivistit kuitenkin väittivät, että agentit ampuneet järjestön jäsenet olivat toimineet itsepuolustukseksi. Kaksi Peltierin kanssasyytettyä vapautettiinkin itsepuolustuksen perusteella erillisessä oikeudenkäynnissä. Peltierin syyttäjät toisaalta huomauttivat että toinen agenteista oli ammuttu lähietäisyydeltä haavoittuneena, ja jo antautuneena. Stunzin surmasta ei koskaan järjestetty oikeudenkäyntiä, eikä ketään asetettu syytteeseen.
Yhdysvaltain oikeuslaitoksen tuomarin Gerald Heaneyn tuomio oli, että intiaanit olivat osin syyllisiä vuoden 1975 laukaustenvaihtoon, jossa Stunz, Coler ja Williams kuolivat. Hän kuitenkin totesi hallituksen "ylireagoineen" vuoden 1973 Wounded Kneen piiritystilanteessa, mikä oli luonut terrorin ilmapiirin ja johtanut tappaviin laukauksiin.
Vuonna 2007 sioux-kansat eivät ole edelleenkään hyväksyneet heille tarjottuja aluekorvauksia pyhinä pitämistään Mustista vuorista, vaan pitävät sopimusta laittomana. Intiaaniaktivisti Russell Means ja lakotojen ylin johto toimittivat Yhdysvaltain ulkoministeriölle joulukuussa 2007 viestin, jossa sanoutuivat irti yli 150 vuotta sitten tehdyistä vanhoista mielivaltaisista sopimuksista.
AIM:n kanta Wounded Kneen vuoden 1973 selkkaukseen oli, että kylän väestö oli pyytänyt apua puolustaakseen kotejaan viranomaisten sallimia hyökkäyksiä vastaan. FBI oli kuitenkin saartanut heidät ja pitänyt näin AIM:n jäseniä panttivankeina. Monet Wounded Kneen asukkaista taas kieltävät tämän ja näkevät kylän valtauksen johtaneen kotiensa tuhoutumiseen. Seurauksena oli useita oikeudenkäyntejä, joissa AIM ja poliisiviranomaiset syyttivät toisiaan, mutta vain harvoja AIM:n jäseniä tuomittiin osuudestaan selkkauksessa.
Suuri osa AIM:n ympärille versoneista riidoista on keskittynyt Leonard Peltierin murhaoikeudenkäyntiin vuonna 1977. Eräät aktivisteista ovat esittäneet epäilyksensä siitä, että hän olisi ollut vastuullinen surmista, ja muun muassa Amnesty International on vedonnut Peltierin vapauttamisen puolesta. Toiset huomauttavat murhien tapahtuneen sotatilannetta muistuttaneissa olosuhteissa ja näkevät että Peltierin rooli tapahtumissa tulisi ottaa uudelleentarkasteluun tämän valossa.
Toinen AIM:n liittyvä murhaoikeudenkäynti koskee liikkeen jäsenen Anna Mae Pictou-Aquashin surmaa 1976, josta kaksi 1970-luvulla AIM:iin liittynyttä, John Graham ja Arlo Looking Cloud, olivat syytettyinä vuonna 2003. Looking Cloud tuomittiinkin lopulta asiasta. Grahamin oikeudenkäynti sen sijaan odottaa edelleen 25 vuoden jälkeen tämän luovutusta Kanadasta. Syytteisiin asettamista edeltäneinä vuosikymmeninä eräät AIM:n aktivistit ovat väittäneet FBI:n toimineen osallisena tai jopa järjestäneen murhan. Toisaalta jokainen nykyisen AIM:n eri osastoista syyttää toisia osuudesta Aquashin murhassa. Sittemmin tapahtumat ovat kirvoittaneet myös useampia folklauluja, tunnetuimpana Buffy Sainte-Marien ”Bury My Heart At Wounded Knee”, joka viittaa sekä Peltieriin että Pictou-Aquashiin.