stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo uimahyppyjen olympiamitalisteista
Naiset > 10 metrin kerroksen parihypyt

|  Naisten 10 metrin kerroksen parihyppyjen olympiamitalistit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 2000 Sydney tulokset |   Li Na ja Sang Xue  (CHN) |   Émilie Heymans ja Anne Montminy (CAN) |   Rebecca Gilmore ja Loudy Tourky (AUS)  |  |
| 2004 Ateena tulokset |   Lao Lishi ja Li Ting (CHN) |   Natalja Gontšarova ja Julija Koltunova (RUS) |   Blythe Hartley ja Émilie Heymans (CAN)  |  |
| 2008 Peking tulokset |   Chen Ruolin ja Wang Xin (CHN) |   Briony Cole ja Melissa Wu (AUS) |   Paola Espinosa ja Tatiana Ortiz  (MEX)  |  |
| 2012 Lontoo tulokset |   Chen Ruolin ja Wang Hao (CHN) |   Paola Espinosa ja Alejandra Orozco (MEX) |   Meaghan Benfeito ja Roseline Filion (CAN)  |  |
| 2016 Rio de Janeiro tulokset |   Chen Ruolin ja Liu Huixia (CHN) |   Cheong Jun Hoong ja Pandelela Rinong (MAS) |   Meaghan Benfeito ja Roseline Filion (CAN)  |  |
  Lähde: Diving Women's Synchronized Platform Medalists Sports-Reference. Arkistoitu 18.3.2009. Viitattu 12.2.2017. (englanniksi)
Naiset > 3 metrin ponnahduslaudan parihypyt

|  Naisten 3 metrin ponnahduslaudan parihyppyjen olympiamitalistit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 2000 Sydney tulokset |   Vera Iljina ja Julija Pahalina (RUS) |   Fu Mingxia ja Guo Jingjing (CHN) |   Hanna Sorokina ja Olena Župina (UKR)  |  |
| 2004 Ateena tulokset |   Guo Jingjing ja Wu Minxia (CHN) |   Vera Iljina ja Julija Pahalina (RUS) |    Irina Lashko ja Chantelle Newbery (AUS)  |  |
| 2008 Peking tulokset |   Guo Jingjing ja Wu Minxia (CHN) |   Julija Pahalina ja Anastasia Pozdniakova (RUS) |   Ditte Kotzian ja Heike Fischer (GER)  |  |
| 2012 Lontoo tulokset |   He Zi ja Wu Minxia (CHN) |   Kelci Bryant ja Abigail Johnston (USA) |   Jennifer Abel ja Émilie Heymans (CAN)  |  |
| 2016 Rio de Janeiro tulokset |   Shi Tingmao ja Wu Minxia (CHN) |   Tania Cagnotto ja Francesca Dallapé  (ITA) |   Maddison Keeney ja Anabelle Smith (AUS)  |  |
  Lähde: Diving Women's Synchronized Springboard Medalists Sports-Reference. Arkistoitu 18.3.2009. Viitattu 12.2.2017. (englanniksi)
Vaarojen Atlantis

| Vaarojen Atlantis> Warlords of Atlantis |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Kevin Connor
Käsikirjoittaja:  Brian Hayles
Säveltäjä:  Mike Vickers
Kuvaaja:  Alan Hume
Leikkaaja:  Bill Blunden
Pääosat:  Doug McClure Peter Gilmore Shane Rimmer
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Iso-Britannia
Tuotantoyhtiö:  EMI
Levittäjä:  Columbia Pictures
Ensi-ilta:  1978
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaarojen Atlantis (Warlords of Atlantis) on brittiläinen science fiction-fantasiaelokuva vuodelta 1978. Elokuvan on ohjannut Kevin Connor.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Doug McClure   | … |   Greg Collinson   |
|  Peter Gilmore  | … |   Charles Aitken   |
|  Shane Rimmer   | … |   Captain Daniels   |
|  John Ratzenberger   | … |   Fenn   |
|  Derry Power   | … |   Jacko   |
|  Michael Gothard   | … |   Atmir   |
|  Daniel Massey   | … |   Atraxon   |
|  Cyd Charisse   | … |   Atsil   |
|  Robert Brown   | … |   Captain Briggs   |
|  Donald Bisset   | … |   Professori Aitken   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano moittii elokuvan huvittavia efektejä ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Vaarojen Atlantis Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vaarojen Atlantis Elonet.
Uusi Päivä (sanomalehti)

| Uusi Päivä |
| --- | --- |
Lyhenne:  UP
Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Kustannusosakeyhtiö Uusi Päivä SKDL:n Turun piirijärjestö
Perustettu:  1945
Lakkautettu:  1969
Sitoutuneisuus:  SKDL
Kotikunta:  Turku
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  1–6 / viikko
Kieli:  suomi
Uusi Päivä oli Turussa vuosina 1945–1969 ilmestynyt sanomalehti. Se oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton varsinaissuomalainen äänenkannattaja.
Uuden Päivän levikki oli ensimmäisenä vuonna 10 000, mutta tähän ei myöhemmin ylletty. 1950-luvulla levikki vaihteli 4 000 ja 7 000 välillä. 1960-luvun alussa levikki nousi hieman ja oli parhaimmillaan 5 226 vuonna 1963, mutta tämän jälkeen laskua tuli joka vuosi. Lopetettaessa levikki oli 2 691.
Uusi Päivä järjesti syksystä 1947 alkaen vuosittaisen ”Uuden Päivän maratonin”, 25 kilometrin juoksukilpailun, joka sittemmin opittiin tuntemaan nimellä Kupittaan piikki. Juoksuun osallistui TUL:n parhaimmisto ja 1960-luvulla mukaan tuli myös ulkomaalaisia. TUL:n turkulaisseurat hoitivat käytännön järjestelyt. Piikin järjestäminen jatkui Uuden Päivän lakkauttamisen jälkeenkin.
Oman kirjapainon perustamista suunniteltiin Uudessa Päivässä perustamisesta lähtien mutta ilman tuloksia. Syyskuussa 1963 painoa varten ostettiin tontti Nummenmäeltä, ja helmikuussa 1964 perustettiin Laatupaino Oy. Tontti päätyi kuitenkin Teboilin käyttöön. Vuosina 1967–1968 painoa suunniteltiin Järjestötalolle, mutta SKP:n riidat kaatoivat lopulta suunnitelman. Laatupaino-yhtiöstä tapeltiin oikeudessa vielä 1980-luvun alussa.
Lokakuussa 1949 perustettiin Uuden Päivän kannatusyhdistys, jonka oli tarkoitus haalia tukea lehdelle. Yhdistyksen puheenjohtajaksi tuli puuseppä Väinö Wiik, joka pakinoi lehdessä nimellä Moukari. Parhaimmillaan kannatusyhdistykseen kuului 234 henkilö- ja 72 järjestöjäsentä vuonna 1953. Yhdistys järjesti Uuden Päivän tueksi erilaisia tilaisuuksia kuten myyjäisiä, arpajaisia ja tansseja, ja sillä oli toimintaa ympäri maakuntaa. Uuden Päivän lopettamisen jälkeen toiminnassa mukana olleet ryhtyivät tukemaan Kansan Uutisia.
Historia > Alkuvaiheet

Kansandemokraattisen sanomalehden perustamisesta Turun seudulle alettiin keskustella vuoden 1944 lopulla Suomi–Neuvostoliitto-Seuran piirissä. Keväällä 1945 SKDL:n Turun osasto perusti lehteä valmistelevan toimikunnan, johon tuli edustajia SKDL:stä, SKP:stä ja SNS:stä. Nimeksi valittiin tulevaisuuden toivoa symboloiva Uusi Päivä. Toimikunta julkaisi ensimmäisen näytenumeron Valfrid Ahtin johdolla 25. huhtikuuta 1945, ja näytteitä ilmestyi kerran kuussa yhteensä neljä. Elokuussa UP alkoi ilmestyä säännöllisesti kerran viikossa, ja päätoimittajaksi valittiin 1920-luvulta alusta lähtien vasemmistolehdissä työskennellyt Niilo Kavenius. 18. marraskuuta lehteä kustantamaan perustettiin Kustannusosakeyhtiö Uusi Päivä.
Lehteä tehtiin aluksi Salon Seudun Sanomien painossa, jossa ei voitu painaa kuin yksi numero viikossa. Painaminen siirrettiin Turun Sanomalehti- ja Kirjapainoon alkuvuonna 1946, ja Uusi Päivä alkoi ilmestyä kolmesti viikossa. Lehti sai sopimuksen, kun se pystyi toimittamaan painolle uusia matriiseja. Matriisit saatiin göteborgilaistyöläisten ja Ruotsin kommunistisen puolueen avustuksella. Vuoden 1946 lopussa nelisivuisen lehden painos oli noin 10 000, ja julkaisu tuotti voittoa. Toimituksessa työskenteli 12 henkilöä. Toimitus oli ensin Työväentalossa ja keväästä 1948 alkaen omissa tiloissa Käsityöläiskadulla.
Historia > Laajentuminen

Vuoden 1949 alusta Uusi Päivä alkoi ilmestyä kuudesti viikossa. Tämä onnistui, kun lehti vuokrasi välikäsien kautta Neuvostoliitosta saadun latomakoneen painajalleen. SKP:n puoluetoimikunta antoi lehdelle luvan laajentumiseen sillä ehdolla, että päätoimittaja vaihdetaan poliittisesti luotettavampaan. Kavenius veti lehdessä maltillisempaa linjaa kuin puolueessa toivottiin, ja hän joutui siirtymään toimitussihteeriksi. Lehden linja jyrkkeni Lauri Orellin johdolla. Kuusipäiväistä lehteä alkoi kirjoittaa viisi toimittajaa.
Lehti oli aluksi taloudellisesti menestyksekäs, mutta suunta kääntyi laskuun jo vuonna 1947. Muutoksista odotettiin kasvua levikkiin, mutta tässä ei onnistuttu. Vuoden 1949 lopussa Uusi Päivä oli vakavissa taloudellisissa vaikeuksissa. Asia järjestettiin siirtämällä kustantaminen SKDL:n Turun piirijärjestölle alkuvuonna 1950. Piirin sanomalehtijaosto otti yhtiöhallituksen paikan. Tappiot kuitenkin jatkuivat.
1950-luvun alussa lehden kirjoittelu oli erittäin räväkkää ja luokkataistelua käytiin ankarasti. Osansa saivat niin porvarit kuin sosialidemokraatitkin. Lehti sai joistain kirjoituksistaan myös syytteitä ja sakkoja.
Kansan Uutisten perustaminen (1957) uhkasi Uutta Päivää, koska KU pyrki myös Varsinais-Suomen markkinoille. Uuden Päivän lakkauttamista harkittiin vakavasti, ja SKDL:n piiri oli jo valmis tekemään päätöksen, mutta SKP:n Turun piirijärjestö päätti lopulta, että tekemistä jatketaan. Lokakuussa 1956 UP sai uudet toimitilat Läntiseltä pitkäkadulta.
Uuden Päivän Lakkauttamisesta puhuttiin taas loppuvuonna 1959. Muun muassa SKP:n piirisihteeri Urho Jokinen ja SKDL:n piirisihteeri Erkki Tabell hyökkäsivät lehteä vastaan. Juttujen taso ja poliittinen sisältö nähtiin huonoiksi ja päätoimittaja Orell erotettiin. Asiaa ei kommentoitu julkisesti ja se herätti ihmetystä lukijoiden keskuudessa. Uudeksi päätoimittajaksi valittu Jokinen aloitti maaliskuussa 1960. Jokisella ei ollut aiempaa kokemusta toimittajan työstä.
Marraskuussa 1956 lehden nimiön ulkonäkö vaihdettiin, mutta vanhaan palattiin puolen vuoden päästä.
Historia > 1960-luvun alku

1960-luvun alussa Uuden Päivän levikki nousi. Sisältö ja olemus kohentuivat ja sivumäärä lisääntyi. SKP:n leivistä lehden johtoon siirtynyt Jokinen sai puolueaktiivit aiempaa aktiivisemmin mukaan lehtityöhön. UP:n talous kohentui, mutta se ei silti selvinnyt ilman keskusjärjestöjen tukea. Vuoden 1963 jälkeen tilanne kääntyi taas laskuun. Tähän vaikutti puolueriitelyn alkaminen.
Urho Jokinen lähti vuonna 1962 Moskovaan opiskelemaan ja tilalle päätoimittajaksi tuli hänen suosiossaan ollut 23-vuotias Seppo Siivonen. Vuonna 1963 Siivonen lähti suorittamaan asevelvollisuuttaan ja vastuun otti Eino Lehtinen. Jokinen korvasi Lehtisen palattuaan Suomeen, ja Siivonen korvasi Jokisen, kun tämä siirtyi Helsinkiin SKP:n keskuskomitean palvelukseen.
Historia > Puolueriidat

Jokisen lähdön jälkeen Uudessa Päivässä alettiin (jo ennen muuta kansandemokraattista lehdistöä) käydä keskustelua kommunistien tavoitteleman sosialismin luonteesta. Jokisen ja Siivosen välille kehkeytyi riita, kun Siivonen esitti liian liberaaleja näkemyksiä. Jokinen edusti SKP:n vanhakantaista linjaa ja Siivonen uudistajia. Tapahtunut oli yksi puolueriidan lähtölaukauksista Turun piirijärjestössä.
Turku oli riitelyn syntysija ja opposition vahvimpia tukialueita. Uusi Päivä ja koko sen toimitus puolestaan tukivat uudistuslinjaa. Alkuvuonna 1966 oppositio ryhtyi hyökkäykseen lehteä vastaan. Voimakasta kritiikkiä esitettiin muun muassa SKP:n piirin vuosikokouksessa. UP:n palstoilla piirin omaksumaa linjaa alettiin arvostella loppuvuonna 1966 ja 14. lokakuuta lehden etusivulla julkaistiin 75 kommunistin vetoomus, jossa vaadittiin piirijärjestöä toimimaan SKP:n edustajakokouspäätösten mukaisesti.
Samaan aikaan SKP:n piiri kävi taisteluun uudistusmielisen päätoimittaja Siivosen erottamiseksi. Suurimman paheksunnan aiheutti Siivosen alkoholinkäyttö, mutta taustalla olivat ennen kaikkea poliittiset syyt. Helmikuussa 1967 Siivonen erotettiin toistuvan työpaikkajuopottelun vuoksi.
Uuden Päivän ainoa SKP:n oppositiota kannattanut työntekijä, taloudenhoitaja, erotettiin alkuvuonna 1968. SKP:n piiri vastusti tapahtunutta jyrkästi.
Historia > Lakkauttaminen

Syksyllä 1968 Uusi Päivä vastusti voimakkaasti Tšekkoslovakian miehitystä. Loppuvuonna 1968 SKP:n piiri alkoi levittää oppositiolehti Tiedonantajaa jäsenilleen. Piiri irtautui Uudesta Päivästä epäonnistuttuaan sen valtaamisessa. Irtautuminen oli tärkein yksittäinen syy lehden kuolemaan.
Uuden Päivän lakkauttamisesta päätettiin alkuvuonna 1969 SKDL:n lehdistökomiteassa. Päätöksen takana olivat ylitsepääsemättömät taloudelliset vaikeudet. Myös muissa kansandemokraattisissa lehdissä saneerattiin. Lopullinen päätös tehtiin SKDL:n piiritoimikunnassa 15. toukokuuta. Viimeinen numero ilmestyi 28. kesäkuuta. UP:n tilaajille lähetettiin jatkossa Kansan Uutiset. KU perusti Turun toimiston UP:n entisiin tiloihin.
Syksyllä 1969 SKDL:n piiri perusti Varsinais-Suomen Työväki -lehden tulevien eduskuntavaalien kampanjointia varten. Lehti alkoi ilmestyä kerran kuussa, ja se jatkoi ilmestymistään vaalien jälkeen. Vuoden 1973 alussa lehti alkoi ilmestyä kerran viikossa, mutta ratkaisu osoittautui tappiolliseksi, ja lehti lakkautettiin saman vuoden lokakuussa.
Päätoimittajat

Valfrid Ahti 1945 (näytenumerot)
Niilo Kavenius 1945–1948
Lauri Orell 1949–1959
Keijo Immonen 1960 (vt)
Urho Jokinen 1960–1962 & 1964–1965
Seppo Siivonen 1962–1963 & 1965–1967
Eino Lehtinen 1963–1964
Ilkka Järvinen 1967–1968
Martti Anttonen 1968–1969
Aiheesta muualla

Kustannus Oy Uusi Päivä Pörssitiedossa.
Vaeltajat (heimo)

| Vaeltajat |
| --- | --- |
 Rusovaeltaja (Emmelichthys nitidus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Vaeltajat  Emmelichthyidae  Poey, 1867
Suvut
 Emmelichthys  Erythrocles  Plagiogeneion 
Katso myös
   Vaeltajat (heimo) Wikispeciesissä   Vaeltajat (heimo) Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vaeltajat (Emmelichthyidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä lämpimistä vesistä.
Taksonomia ja anatomia

Vaeltajien heimoon kuuluu 15 lajia, jotka jaetaan kolmeen sukuun. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja kasvavat suurimmillaan noin 50 cm pitkiksi. Selkäevä on yhtenäinen tai selkäevien välissä voi olla yksittäisiä piikkejä. Pyrstöevä on kaloilla haarautunut. Vaeltajalajit kykenevät työntämään leukojaan eteenpäin ja näin suurentamaan suunsa. Suussa ei ole hampaita tai vain muutama kartiomainen hammas. Suomut ovat keskikokoiset ja väriltään punertavat, yleensä tummemmat selässä kuin vatsassa. Vaeltajien evät ovat väriltään valkoiset tai punertavat.
Levinneisyys

Vaeltajia tavataan Atlantin itäosista, Tyyneltämereltä ja Karibianmereltä. Ne ovat kaloja, jotka elävät lämpimissä tai lämpimän lauhkeissa vesissä yleensä mannerjalustojen lähistöllä. Aikuiset kalat liikkuvat parvissa lähellä pohjaa useimmiten 50–400 metrin syvyydessä. Nuoret kalat liikkuvat varsinkin yöllä lähempänä merenpintaa.Vaeltajat syövät eläinplanktonia. Lajeja saadaan sivusaaliina kalastettaessa trooleilla ja niiden liha on hyvänmakuista.
Vaaleaolkiyökkönen

| Vaaleaolkiyökkönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Tarhayökköset Hadeninae
Suku::  Olkiyökköset Mythimna
Laji::  pallens
Kaksiosainen nimi
 Mythimna pallens  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Vaaleaolkiyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaaleaolkiyökkönen (Mythimna pallens) on melko yleinen keski- ja loppukesän yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Vaaleaolkiyökkönen muistuttaa varsin paljon etenkin sameaolkiyökköstä (Mythimna impura), mutta on yleissävyltään sitä vaaleampi ja etusiivet ovat muodoltaan enemmän pitkänomaiset. Siipien pohjaväri on oljenkellertävä, usein hieman punertavankeltainen, ja valkoiset siipisuonet antavat siiville ohuen pitkittäisviirutuksen. Ulomman poikkiviirun kohdalla erottuu joskus harvoin muutama musta piste. Alapinnoiltaan etusiivet ovat lähes valkeat. Takasiivet ovat melko valkeat, mutta ulkoreunan tuntumasta usein mustakehnäiset. Siipiväli 30–38 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyys ulottuu Euroopasta sen pohjoisimpia osia lukuun ottamatta Pohjois-Aasian poikki Venäjän Kaukoitään. Suomessa sitä tavataan harvakseltaan ainakin Etelä-Lappiin saakka. Ensimmäinen sukupolvi lentää kesäkuun lopulta elokuun lopulle ja huomattavasti vähälukuisempi toinen sukupolvi joinakin vuosina elokuun lopulta lokakuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Vaaleaolkiyökkönen viihtyy avoimilla ja kosteapohjaisilla paikoilla sekä kulttuuriympäristöissä ja muistuttaa sikäli elintavoiltaan sameaolkiyökköstä. Vaaleaolkiyökkönen on kuitenkin lukumäärältään selvästi sameaolkiyökköstä vähäisempi ja esiintymiseltään enemmän paikoittainen. Perhoset tulevat valolle, heikommin syötille. Toukka talvehtii keskenkasvuisena.
Ravintokasvi

Toukka elää erilaisilla heinillä.
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Vlindernet (hollanniksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2552327  Wikispecies: Mythimna pallens  BioLib: 54334  BOLD: 196850  EoL: 2868175  EUNIS: 310540  Fauna Europaea: 448379  Fauna Europaea (new): 7f800a8d-32ad-40bc-8250-94567a893c09  GBIF: 5772196  iNaturalist: 356188  LepIndex: 255955  LoB: 4194  MaBENA: MythiPalle  NBN: NBNSYS0000006292  NCBI: 987986  Observation.org: 9466  Open Tree of Life: 462588  Laji.fi: MX.62946
Vahakorennot

| Vahakorennot |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Verkkosiipiset Neuroptera
Alalahko::  Hemerobiiformia
Heimo::  Vahakorennot Coniopterygidae  Burmeister, 1839
Alaheimot ja suvut
 alaheimo Aleuropteryginae Aleuropteryx  Bidesmida  Helicoconis  Neoconis  alaheimo Coniopteryginae Coniopteryx  Conwentzia  Heteroconis  Parasemidalis  Semidalis 
Katso myös
   Vahakorennot Wikispeciesissä   Vahakorennot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vahakorennot (Coniopterygidae) on verkkosiipisiin kuuluva hyönteisheimo. Siihen kuuluu maailmanlaajuisesti yhdeksän sukua ja niissä yhteensä noin 450 lajia. Ryhmä tunnetaan fossiiliaineistosta myöhäiseltä jurakaudelta lähtien.
Vahakorennot eivät juuri muistuta muita verkkosiipisiä. Ne ovat kooltaan hyvin pieniä: vartalon pituus on 2,5–5 mm. Siipisuonitus on varsin harva ja koko eläin on kauttaaltaan vahamaisten suomujen peittämä. Joidenkin lajien takasiivet ovat huomattavasti etusiipiä pienemmät ja muutamien lajien naaraat ovat kokonaan siivettömiä. Eläinten yleisvaikutelma onkin lähempänä jauhiaisia kuin tyypillistä verkkosiipistä. Vahakorennoilla on kuitenkin huomattavasti pitemmät jalat ja tuntosarvet. Vahakorennot elävät enimmäkseen puissa. Aikuiset yksilöt lentävät hitaasti lehtien seassa ja saalistavat erityisesti jauhiaisia, mutta myös kirvoja ja punkkeja. Myös toukat ovat petoja.
Muiden verkkosiipisten tapaan vahakorennot ovat liikkeellä pääasiassa aamu- ja iltahämärän aikaan ja valo vetää niitää puoleensa.
Lajit Suomessa

Suomesta on toistaiseksi tavattu kahdeksan vahakorentolajia. Suomen kansallisen uhanalaisarvioinnin 2010 mukaan mikään laji ei ole uhanalainen
rämevahiainen Helicoconis lutea
tammihohtovahiainen Coniopteryx borealis
havuhohtovahiainen Coniopteryx pygmaea
pajuhohtovahiainen Coniopteryx tineiformis
pikipäävahiainen Parasemidalis fuscipennis
silkkivahiainen Semidalis aleyrodiformis
havuhyttysvahiainen Conwentzia pineticola
tammihyttysvahiainen Conwentzia psociformis
Aiheesta muualla

ITIS: Coniopterygidae
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2061605  Wikispecies: Coniopterygidae  ADW: Coniopterygidae  AFD: Coniopterygidae  BOLD: 246673  BugGuide: 11949  CoL: 8HJ  EoL: 943  EPPO: 1CONIF  Fauna Europaea: 11826  Fauna Europaea (new): 5d7c4781-a97f-42fd-9c01-2626498cd458  GBIF: 5204  iNaturalist: 245154  IRMNG: 100978  ITIS: 115075  NBN: NBNSYS0100002548  NCBI: 279441  NZOR: af7bf619-4e21-49fa-8a49-98804bc4224e  Open Tree of Life: 297626  Paleobiology Database: 134020  Plazi: 4D02878E-FFDF-FFA9-C4D0-399AFA4CFEA8
Jäähyväiset

| Jäähyväiset> Avskedet |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Erkki Ruuhinen 1981.
Ohjaaja:  Tuija-Maija Niskanen
Käsikirjoittaja:  Eija-Elina Bergholm, Vivica Bandler
Perustuu:  Vivica Bandlerin alkuperäisaiheeseen
Säveltäjä:  Horacio Salinas
Kuvaaja:  Esa Vuorinen
Leikkaaja:  Dubravka Cebulc
Tuotantosuunnittelija:  Anna Asp
Pukusuunnittelija:  Mago
Lavastaja:  Anna Asp
Pääosat:  Pirkko Nurmi Carl-Axel Heiknert Kerstin Tidelius Stina Ekblad Elina Salo Sanna Hultman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi, Suomi
Tuotantoyhtiö:  Cinematograph Ab
Levittäjä:  Ruotsin elokuvainstituutti Nordfilm
Ensi-ilta:  9.4.1982
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jäähyväiset (Avskedet) on Tuija-Maija Niskasen ohjaama ruotsalais-suomalainen draamaelokuva, joka valmistui 1981 ja sai ensi-iltansa 1982.
Elokuva perustuu teatterinjohtaja Vivica Bandlerin omaan elämään perustuvaan alkuperäisaiheeseen. Siinä käsitellään vauraan pankinjohtajaperheen tyttären homoseksuaalisuuden ja taiteellisen kunnianhimon aiheuttamia konflikteja porvarillisen elämäntavan ja tyrannimaisen isän kanssa. Elokuvan armoton isähahmo perustuu Bandlerin isään Erik von Frenckelliin, ja elokuvassa näytetään ulkokuvia von Frenckellin kotitalosta Helsingin Eirassa.
Elokuvan leikkausvaihe aiheutti riitoja ohjaajan sekä tuottajatahoja edustaneiden Ingmar Bergmanin ja Jörn Donnerin välillä. Vivica Bandler vaati nimensä poistamista alkuteksteistä, koska lopputulos ei hänen mielestään enää vastannut Eija-Elina Bergholmin ja hänen yhteistyönä syntynyttä käsikirjoitusta.
Valmistumisaikanaan hyvin feministisenä pidetty elokuva sai suomalaisilta kriitikoilta varauksellisen myönteisiä arvioita ja herätti suomalaiselokuvaksi poikkeuksellisen suurta huomiota kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla.
Aiheesta muualla

Jäähyväiset ja katsojan valta nähdä Elonet. ”Essee joka on julkaistu alun perin vuonna 2000 ilmestyneessä Suomen kansallisfilmografian osassa 9.” Viitattu 22.3.2020.
| n k Tuija-Maija Niskanen |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Jäähyväiset (1982)  Suuri illusioni (1985) 
TV-elokuvat (ohjaus):  Sen kunniaks (1969)  Malli (1971)  Lokki (1971)  Maa jota ei ole (1977)  Seth Mattsonin tarina (1979)  Kolme sisarta (1982)  Yksinäinen nainen (1982)  Anna Liisa (1988)  Mitä pimeämpi yö - sen kirkkaammat tähdet (1991)  Sanat ja hiljaisuus (1993)  Astrid (1995)  Ihon aika (1998)  Enkeli tulessa (2004)
Kinsey (elokuva)

| Kinsey |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bill Condon
Käsikirjoittaja:  Bill Condon
Tuottaja:   Francis Ford Coppola  Gail Mutrux 
Säveltäjä:  Carter Burwell
Kuvaaja:  Frederick Elmes
Leikkaaja:  Virginia Katz
Pääosat:   Liam Neeson  Laura Linney  Peter Sarsgaard  Chris O'Donnell  Timothy Hutton  John Lithgow  Luke Macfarlane  Oliver Platt 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat, Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:   Qwerty Films  N1 European Film Produktions GmbH & Co. KG  American Zoetrope  Pretty Pictures 
Levittäjä:  Fox Searchlight Pictures Netflix Disney+
Ensi-ilta:  2004, Suomessa 25. helmikuuta 2005
Kesto:  120 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kinsey on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Bill Condonin ohjaama draamaelokuva yhdysvaltalaisen seksitutkijan Alfred Kinseyn elämästä. Häntä ja hänen vaimoaan esittävät Liam Neeson ja Laura Linney.
Koneturvallisuus

Koneturvallisuudella tarkoitetaan koneen teknisiin rakenteisiin, toimintoihin ja varusteisiin sisältyviä ominaisuuksia. Näiden ominaisuuksien avulla suunnittelija ja valmistaja tekevät koneesta sellaisen, että se soveltuu sille tarkoitettuun käyttöön eikä aiheuta tällaisessa käytössä tapaturman vaaraa tai haittaa terveydelle. Euroopan unionin alueella koneturvallisuuslainsäädäntö perustuu konedirektiiviin.
Koneiden turvallisuuden määrittämiseksi koneille tehdään suunniteluvaiheessa riskin arviointi, jotta koneeseen sovellettavat terveys- ja turvallisuusvaatimukset voidaan määrittää. Kone on sen jälkeen suunniteltava ja rakennettava ottaen huomioon riskin arvioinnin tulokset.
Vikapuuanalyysin mallikaavio
Turvakriittinen järjestelmä (engl. safety-critical system) on järjestelmä, jonka toiminta- tai suunnitteluvirhe voi johtaa henkilövaaraan.