stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Theophilus Desaguliers

| John Theophilus Desaguliers |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1683  La Rochelle 
Arvonimi: Reverend (käännä suomeksi)
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  John Keill
Oppilaat:  Philippe Vayringe
Tutkimusalue:  Fyysikko
   
John Theophilus Desaguliers (12. maaliskuuta 1683 La Rochelle, Ranska – 29. helmikuuta 1744 Lontoo) oli ranskalaissyntyinen englantilainen anglikaanipappi ja luonnontieteilijä. Hän oli tieteen popularisoinnin uranuurtajia.
Elämä ja ura

Vuonna 1685 hänen hugenotti-isänsä, protestanttinen pastori, pakeni Ranskasta Englantiin perheineen. Isänsä kuoleman jälkeen Desaguliers opiskeli Christ Churchista Oxfordissa. Hän suoritti kandidaatin tutkinnon ja pätevöityi diakoniksi vuonna 1710, jolloin hänet nimitettiin myös John Keilin seuraajaksi kokeellisen filosofian luennoitsijaksi Hart Halliin. Hän luennoi hydrostaattisista, optisista ja mekaanisista aiheista. Vuonna 1712 hän suoritti maisterin tutkinnon, ja seuraavana vuonna hän asettui asumaan Channel Row'hun Westminsteriin ja jatkoi siellä luentojaan. Heinäkuussa 1714 hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi ja kutsuttiin sen esittelijäksi ja kuraattoriksi. Isaac Newton, joka oli tuolloin seuran puheenjohtaja, piti häntä suuressa arvossa, ja hänestä tuli samana vuonna Chandosin herttuan kappalainen, joka lahjoitti hänelle tilan Middlesexissä. Vuonna 1717 hän luennoi kuningas Yrjö I:lle. Samoihin aikoihin hänet nimitettiin Walesin prinssi Fredrikin kappalaiseksi. Vuonna 1718 hän suoritti Oxfordissa oikeustieteen kandidaatin ja tohtorin tutkinnot. Helmikuussa 1741 hän sai Royal Societyn Copley-mitalin tunnustuksena onnistuneista kokeistaan. Vanhan Westminsterin sillan rakennustöissä vuosina 1738–1739 hän toimi neuvonantajana. Hän jatkoi luentojaan suurella menestyksellä kuolemaansa.
Desaguliers oli ehkä ensimmäinen, joka piti oppineiden luentoja suurelle yleisölle. Hänen luentoihinsa osallistuivat aikansa oppineimmat miehet, ja ne tehtiin mielenkiintoisiksi taitavilla kokeilla. Hän keksi muun muassa planetaarion Newtonin teorioiden havainnollistamiseen. Desaguliers toimitti "Philosophical Transactions" -julkaisuun valoa, värejä, barometriä jne. käsitteleviä artikkeleita.
Desaguliers oli myös nykyaikaisen vapaamuurariuden perustajia, oli Englannin suurloosin kolmas suurmestari ja osallistui merkittävästi "vapaamuurareiden perustuslain" laadintaan pappi James Andersonin kanssa vuonna 1723.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Theophilus Desaguliers Wikimedia Commonsissa
José Sanfilippo

José Sanfilippo
José Sanfilippo (s. 4. toukokuuta 1935) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Sanfilippo pelasi suurimman osan urastaan buenosairesilaisessa San Lorenzossa (1953-1962, 1972). Pelatessaan seurassa hän voitti Argentiinan maalikuninkuuden neljästi vuosina 1958–1961. Välissä hän edusti Boca Juniorsia, missä hän pääsi Copa Libertadoresin loppuotteluun, ja Banfieldia, uruguaylaista Nacionalia sekä brasilialaisia Bangua ja SC Bahiaa, missä voitti Brasilian mestaruuden vuonna 1969 ja oli myös liigan paras maalintekijä.
Palattuaan San Lorenzoon vuonna 1972 Sanfilippo voitti seurassa sekä Argentiinan Metropolitano- että Nacional-liigojen mestaruuden ennen lopettamistaan kauden päätteeksi. Hän on yhä seuran historian paras maalintekijä 204 maalillaan, jotka syntyivät 260 ottelussa. Sanfilippo palasi kentille vielä vuonna 1978 alasarjajoukkue San Miguelin riveissä.
Argentiinan maajoukkueessa Sanfilippo pelasi 29 ottelua, joissa hän teki 21 maalia. Hän voitti joukkueessa Etelä-Amerikan mestaruuden 1957 Perun kisoissa. MM-kisoissa hän pelasi 1962 Chilessä.
Aiheesta muualla

FIFA-tilastot (Arkistoitu – Internet Archive)
Tilastoja
José Serra

| José Serra |
| --- | --- |

São Paulon kuvernööri
 1. tammikuuta 2007 – 31. maaliskuuta 2010  
Varakuvernööri:  Alberto Goldman
Edeltäjä:  Cláudio Lembo
Seuraaja:  Alberto Goldman
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1942 (ikä 82) São Paulo
Tiedot
Puolue:  Brasilian sosialidemokraattinen puolue
Uskonto:  Katolinen
 Nimikirjoitus
José Serra (s. 19. maaliskuuta 1942, São Paulo) on brasilialainen sosialidemokraattien (PSDB) poliitikko. Hän oli ehdolla Brasilian presidentinvaalissa 2010 jotka hän hävisi. Hän oli puolueen ehdokkaana myös vuonna 2002, jolloin hän hävisi vaalit Luiz Inácio Lula da Silvalle. Hänen varteenotettavin vastustajansa vaaleissa oli työväenpuolueen Dilma Rousseff.
Serra vietti vuodet 1964–1978 maanpaossa Boliviassa, Ranskassa, Chilessä ja Yhysvalloissa, Brasiliassa vallinneen sotilasdiktatuurin vuoksi.  Hänet valittiin kansanedustajaksi ensimmäistä kertaa vuonna 1986. Vuosina 2005–2006 Serra toimi São Paulon pormestarina ja vuosina 2007–2010 São Paulon osavaltion kuvernöörinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta José Serra Wikimedia Commonsissa
Juan Navarro Castellanos

Juan Navarro Castellanos (s. 27. tammikuuta 1945 San José de Gracia) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Juan de los Lagos hiippakuntaan 23. joulukuuta 1977 ja nimitettiin Acapulcon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Caput Cillan titulaaripiispaksi 31. tammikuuta 2004. Piispaksi vihkimienn seurasi 23. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Felipe Aguirre Franco, jota avustivat Javier Navarro Rodríguez ja Giuseppe Bertello.
Navarro Castellanos sai 12. helmikuuta 2009 nimityksen Tuxpanin piispaksi.
Jonas Nilsson (jääpalloilija)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jonas Nilsson
Syntymäaika: 20. toukokuuta 1984 (ikä 40)
Syntymäpaikka: , Ruotsi
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 189 cm
Paino: 79 kg
Seura
Seura: Västerås SK
Pelinumero: 9
Junioriseurat
-2003: IF Boltic
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2002-2008 | IF Boltic |  |  |
| 2008- | Västerås SK | 179 | (192) |
Maajoukkue
| 2015- |  Ruotsi | 8 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. heinäkuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. heinäkuuta 2015.
Jonas Nilsson aik. Andersson (s. 20. toukokuuta 1984 Mariestad) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Västerås SK:ta.
Nilsson aloitti uransa Karlstadissa IF Bolticin riveissä. Vuonna 2008 hän siirtyi Elitserienin Västerås SK:n hyökkääjistöön. Nilssonista kehittyi kauteen 2013/14 mennessä huippuvaarallinen hyökkääjä. Syksyllä 2014 World cupissa Nilsson oli ratkaiseva Västeråsin ottaessa cupin voiton. Niinpä hän kausilla 2013/14 ja 2014/15 onkin ollut Elitserien kuuden parhaan maalintekijän joukossa. Vuonna 2014 hän oli jo Västeråsin joukkueessa mukana Ruotsin mestaruusfinaalissa, mutta siinä tuli silloin tappio. Seuraavana vuonna eli maaliskuussa 2015 hän oli keskeisimpiä pelaajia kolmen maalin tekijänä Västeråsin ottaessa mestaruuden.
Nilsson valittiin vuoden 2015 MM-joukkueeseen korvaamaan loukkaantunut Erik Pettersson. Nilsson saavutti Ruotsin joukkueessa MM-hopeaa Habarovskissa. ,
Saavutukset

Maajoukkueessa
MM-hopeaa: 2015.
Seurajoukkueissa
Ruotsin mestari: 2015 Västeråsin riveissä,
Ruotsin mestaruushopeaa 2014 Västeråsin riveissä,
Maailmancupin voitto 2014 Västerås SK:n riveissä.
John Tenniel

| John Tenniel |
| --- | --- |
 Omakuva (1889)
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. helmikuuta 1820 Lontoo
Kuollut: 25. helmikuuta 1914 Lontoo
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Taiteilija
Ala:  kuvittaja, pilapiirtäjä
Kuuluisimpia töitä:  Liisan seikkailut ihmemaassa
John Tenniel (28. helmikuuta 1820 Lontoo – 25. helmikuuta 1914 Lontoo) oli brittiläinen kuvataiteilija ja pilapiirtäjä, joka muistetaan erityisesti kirjankuvituksistaan (mm. Liisan seikkailut ihmemaassa). Hän työskenteli Punch-pilalehden piirtäjänä yli puoli vuosisataa.
John Tenniel syntyi Lontoossa ja opiskeli Royal Academy of Arts -taidekoulussa, mutta taiteilijana hän oli pitkälti itseoppinut. Hänen ensimmäinen teoksensa oli esitteillä vuonna 1836 Royal Society of British Artists -yhdistyksen näyttelyssä. Vuonna 1845 häneltä tilattiin kilpailun perusteella freskokuvasarja An Allegory of Justice uuteen Westminsterin palatsiin (Hall of Poets -saliin). Hän menetti 20-vuotiaana näön toisesta silmästään miekkailutapaturmassa.
Tenniel alkoi kuvittaa kirjoja 1840-luvulla. Ensimmäisiin töihin kuuluivat Friedrich de la Motte Fouquén Undine (1846) ja Aisopoksen Eläinsadut (1848). Aisopos-kuvitus toi hänelle mainetta, ja hänet kutsuttiin Punch-lehden pilapiirtäjäksi vuonna 1850. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1901 saakka, ja hänen lasketaan tehneen lehteen yli 2000 pilapiirrosta. "Punchin veljeskuntaan" kuuluivat Tennielin ohella John Leech, Richard Doyle, Charles Keene ja Charles Dickens. Punch oli liberaalinen ja poliittisesti aktiivinen lehti, joka heijasteli viktoriaanisen aikakauden mielialoja ja sosiaalisten uudistusten kaipuuta. Tennielin voidaankin arvioida monia vuosia toimineen brittien omanatuntona. Toisaalta hänen piirroksensa saattoivat olla ankaran pilkallisia ja hyökätä työväenluokan radikalismia ja Irlannin ja Intian itsenäistymispyrkimyksiä vastaan.
Lewis Carroll olin alun perin kuvittanut itse teoksensa Alice's Adventures Under Ground (1862) käsikirjoituksen, mutta vasta kun kaivertaja Orlando Jewitt oli ehdottanut, että kirjajulkaisua varten hankittaisiin ammattitaiteilija, Carroll päätti valita Tennielin, jonka hän tunsi Punch-lehden piirroksista. Tenniel piirsi Liisan seikkailut ihmemaassa -teokseen 42 kuvaa. Teoksen ensimmäinen painos peruutettiin vuonna 1865 ja myytiin osin Yhdysvaltoihin, koska Tenniel ei ollut tyytyväinen painojälkeen. Vuonna 1871 julkaistiin teoksen jatko-osa Liisan seikkailut peilimaailmassa Tennielin kuvittamana. Näistä kahdesta kirjasta tuli Tennielin kansainvälisesti kuuluisimpia töitä, sillä hänen kuvituksiaan käytettiin myös monissa käännöksissä. Nämä olivat myös viimeiset Tennielin kuvittamat kirjat.
John Tenniel oli ensimmäinen pilapiirtäjä, joka lyötiin Britanniassa ritariksi. Kuningatar Viktoria myönsi hänelle aatelisarvon vuonna 1893. Tenniel jäi eläkkeelle vuonna 1901.
Kirjallisuutta

Cohen, Morton N. – Wakeling, Edward (toim.) Lewis Carroll and His Illustrators: Collaborations and Correspondence, 1865–1898. Ithaca: Cornell UP, 2003.
Engen, Rodney. Sir John Tenniel: Alice’s White Knight. Brookfield, VT: Scolar Press, 1991.
Garvey, Eleanor M. – Bond, W. H.: Introduction. Tenniel’s Alice. Cambridge: Harvard College Library – The Stinehour Press, 1978.
Goldman, Paul. Victorian Illustrators. Aldershot: Scolar Press, 1996.
Mespoulet, Marguerite. Creators of Wonderland. New York: Arrow Editions, 1934.
Morris, Frankie. Artist of Wonderland: The Life, Political Cartoons, and Illustrations of Tenniel. Charlottesville: U of Virginia P, 2005.
Ovenden, Graham and John Davis. The Illustrators of Alice in Wonderland and Through the Looking-Glass. New York: St Martin’s Press, 1972.
Sarzano, Frances. Sir John Tenniel. London: Pellegrini & Cudahy, 1948.
Simpson, Roger. "Sir John Tenniel: Aspects of His Work." Rutherford: Associated University Presses, Inc, 1994.
Susina, Jan. The Place of Lewis Carroll in Children’s Literature. New York: Routledge, 2010.
Aiheesta muualla

John Tenniel (1820–1914) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
About John Tenniel and his illustrations (englanniksi)
John Tenniel and the American Civil War
Dropping the Pilot (Perämies joutuu lähtemään), Tennielin pilapiirros vuodelta 1890. Kansleri Otto von Bismarck joutuu luopumaan tehtävästään keisari Vilhelm II:n vaatimuksesta.
Joe Sakic

| Joe Sakic |
| --- | --- |
 Joe Sakic vuonna 1997.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1969 (ikä 55) Burnaby, Brittiläinen Kolumbia, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Burnaby Joe, Super Joe
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1988–2009
Seurat:  Quebec Nordiques (NHL) Colorado Avalanche (NHL)
NHL-varaus:  15. varaus, 1987 Quebec Nordiques
Hockey Hall of Fame
 2012 
Joseph Steven ”Joe” Sakic (s. 7. heinäkuuta 1969 Burnaby, Kanada) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija. Keskushyökkääjänä pelannut Sakic voitti 20-vuotisen uransa aikana kaksi Stanley Cup -mestaruutta, yhden olympiakullan ja yhden MM-kullan kuuluen täten Kolmen kullan klubiin. Lisäksi hän on saavuttanut kertaalleen maailmancupin voiton ja alle 20-vuotiaiden MM-kullan. Sakic valittiin NHL:n tähdistöotteluun 13 kertaa, ja hän on voittanut myös lukuisia pelaajapalkintoja NHL:ssä. Hän edusti koko NHL-uransa aikana vain Quebec Nordiquesia ja tätä seurannutta Colorado Avalanchea, ja toimi kaudesta 1992–1993 joukkueensa kapteenina. Sakicia pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen parhaista pelaajista ja NHL:n historian parhaista kapteeneista ja johtajapersoonista, sillä hän pystyi motivoimaan joukkueensa pelaamaan voittavalla tavalla.
Sakic oli aikansa tehokkaimpia pelaajia. Hän teki kahdella runkosarjakaudella 50 maalia ja teki vähintään 100 tehopistettä kuudella kaudella. Hänen rannelaukaustaan pidetään edelleen yhtenä kaikkien aikojen parhaista. NHL:n kaikkien aikojen pistetilastossa Sakic on kahdeksantena 1641 tehopisteellään ja maalitilastossa neljäntenätoista 625 maalillaan. Salt Lake Cityn talviolympialaisissa vuonna 2002 Sakic auttoi Kanadan joukkueen voittamaan ensimmäisen olympiakullan 50 vuoteen, ja hänet palkittiin turnauksen arvokkaimpana pelaajana. Hän edusti Kanadaa myös Naganon ja Torinon talviolympialaisissa sekä MM-kilpailuissa vuosina 1991 ja 1994. Jääkiekon maailmancupin turnauksessa Sakic pelasi vuosina 1996 ja 2004. Sakic päätti uransa kesällä 2009, ja Colorado Avalanche jäädytti hänen pelinumeronsa 19 kunnianosoituksena pitkäaikaiselle kapteenilleen 1. lokakuuta 2009.
Nuoruus

Sakic syntyi Burnabyssa Marijan ja Slavica Sakicille (alun perin Šakić). Hänen vanhempansa olivat Jugoslaviasta (nyk. Kroatia) Kanadaan muuttaneita siirtolaisia. Sakicin äidinkieli on kroatia, ja hän oppi puhumaan englantia vasta esikouluiässä. Ensimmäisen NHL-ottelunsa Sakic näki neljävuotiaana. Pelin jälkeen Sakic päätti, että hänestä tulisi jääkiekkoilija. Muita hieman pienikokoisempana pelaajana hän hyödynsi kokonsa sijasta taitojaan pärjätäkseen kaukalossa ja otti näin mallia idolistaan Wayne Gretzkystä. Lupaava ja nuori Sakic liittyi 1980-luvun puolivaiheilla Western Hockey Leaguessa pelaavan Lethbridge Broncosin joukkueeseen.
Lethbridge Broncos muutti kaudelle 1986–1987 Swift Currentin pikkukaupunkiin, ja vaihtoi nimensä Swift Current Broncosiksi. Sakic pelasi Broncosissa uransa ensimmäisen täysimittaisen kauden, ja tehopisteet 60+73=133 tehnyt huippulupaus Sakic palkittiin kauden parhaana tulokkaana. Jäällä menestynyttä joukkuetta kohtasi kuitenkin tragedia, kun joukkue joutui auto-onnettomuuteen 30. joulukuuta 1986. Joukkue oli matkalla vierasotteluun Regina Patsia vastaan, kun kuljettaja menetti linja-auton hallinnan hankalien sääolosuhteiden ja mustan jään takia. Sakic selvisi turmasta vammoitta, mutta hänen joukkuetoverinsa Trent Kresse, Scott Kruger, Chris Mantyka ja Brent Ruff kuolivat onnettomuudessa, joka jätti pysyvät ja kivuliaat muistot nuoren Sakicin mieleen. Uransa aikana Sakic ei kertaakaan suostunut vastaamaan kysymyksiin turmasta.
Kaudella 1987–1988 Sakic palkittiin WHL:n arvokkaimpana pelaajana ja Kanadan parhaana junioripelaajana, kun hän teki tehopisteet 78+82=166.
NHL-ura

| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Colorado Avalanche | 1996  |
|  | Colorado Avalanche | 2001  |
NHL-ura > Quebec Nordiques

NHL-seura Quebec Nordiques varasi Sakicin vuonna 1987 NHL:n varaustilaisuuden 15. pelaajana. Hänelle tarjottiin pelipaikkaa joukkueesta jo seuraavalle kaudelle, mutta Sakic päätti jäädä Swift Currentin joukkueeseen kehittyäkseen vielä vuoden. Ensimmäisen ottelunsa NHL:ssä Sakic pelasi 6. lokakuuta 1988 Hartford Whalersia vastaan. Hän antoi ottelussa yhden maaliin johtaneen syötön. Kaksi päivää myöhemmin Sakic teki uransa ensimmäisen NHL-maalin New Jersey Devilsiä vastaan. Tulokaskaudellaan Sakic käytti pelinumeroa 88, sillä hänelle tavanomainen numeronsa 19 oli Alain Côtén käytössä. NHL:n parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophy -palkinnon suhteen Sakicia pidettiin varmana voittajana nopean pistetahtinsa johdosta, mutta nilkkavamma epäsi Sakicin mahdollisuudet voittaa palkinto. Tulokaskaudellaan 70 ottelua pelannut Sakic teki runkosarjassa 62 tehopistettä.
Toisella NHL-kaudellaan Sakic sai käyttöönsä pelinumeron 19, sillä Côté päätti uransa kesällä. Sakic oli NHL:n pistepörssissä yhdeksäs 102 tehopisteellä. Kaudelle 1990–1991 Sakic nimettiin joukkueensa kapteeniksi Steven Finnin kanssa. Sakic oli pistepörssin kuudes 109 tehopisteellään. Seuraavalla kaudella hän joutui jättämään väliin 11 ottelua eikä ylittänyt sadan tehopisteen rajaa.
Kaudelle 1992–1993 Sakic valittiin Quebecin kapteeniksi. Sakicin johdolla Quebec pääsi pudotuspeleihin ensimmäisen kerran kuuteen vuoteen, ja Sakic saavutti 100 tehopisteen rajan kolmannen kerran urallaan.
NHL-ura > Tähdistöottelut

Sakic valittiin NHL:n tähdistöotteluun 13 kertaa, ja hän oli mukana niistä kahdessatoista. Lisäksi hän toimi oman joukkueensa kapteenina kahdessa ottelussa. Loukkaantumisen vuoksi hän jätti väliin vuoden 1997 tähdistöottelun. Hän on NHL:n tähdistöotteluiden historiassa eniten syöttöpisteitä tehnyt pelaaja 16 syöttöpisteellään, ja on kolmannella sijalla otteluiden pistetilastossa 22 tehopisteellään, edellään vain Mario Lemieux (22 pistettä) ja Wayne Gretzky (25 pistettä).
Maajoukkueessa

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Joe Sakic (91) Torinon talviolympialaisissa vuonna 2006. |  Joe Sakic (91) Torinon talviolympialaisissa vuonna 2006. |  Joe Sakic (91) Torinon talviolympialaisissa vuonna 2006. |  |
Maa:   Kanada
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Salt Lake City 2002 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Italia 1994 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Suomi 1991 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Neuvostoliitto 1988 | jääkiekko |  |
| World Cup  | World Cup  | World Cup  |  |
|  Kultaa | 2004 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | 1996 | jääkiekko |  |
Sakicin kansainvälinen ura oli pitkä. Hän pelasi Kanadan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa, joka voitti kultaa vuonna 1988. Seuraavan kerran hän edusti Kanadaa vuoden 1991 MM-kilpailuissa, joissa Kanada sijoittui hopealle ja Sakic teki 11 tehopistettä. Lisäksi hän pyrki Kanada-cup-turnaukseen osallistuneeseen Kanadan joukkueeseen, mutta hänet jätettiin ulkopuolelle vedoten hänen heikkoihin jalkavoimiinsa. Sakicille ulkopuolelle jääminen oli katkera kokemus, ja hän kutsuikin turnausta käytännössä vain ajanhukaksi.
Sakic saavutti ensimmäisen kultamitalinsa aikuisten tasolla vuoden 1994 MM-kilpailuista, joissa hän teki seitsemän tehopistettä kahdeksassa ottelussa. Vuoden 1996 maailmancupin aikana hänen roolinsa maajoukkueessa oli pienempi, ja hän teki tehopisteet 1+2=3. Kanada hävisi turnauksen loppuottelun.
Sakic osallistui ensimmäisen kerran olympialaisiin Naganossa vuonna 1998. Hän kärsi turnauksessa polvivaivasta, ja Kanada sijoittui turnauksessa neljänneksi. Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 Kanada pelasi loppuottelussa, jossa Sakic teki neljä tehopistettä ja Kanada saavutti ensimmäisen olympiakullan 50 vuoteen. Hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja liittyi niin sanottuun Kolmen kullan klubiin olympia-, MM- ja Stanley Cup -voittajana.
Vaikka NHL-uran viimeinen kausi oli osoittautunut Sakicille vaikeaksi, hänet nimettiin silti Kanadan jääkiekkomaajoukkueen Vancouverin talviolympialaisiin valmistautuvaan olympiajoukkueeseen vuonna 2009. Sakic päätti kuitenkin ripustaa luistimensa naulaan ja jättää olympiaturnauksen nuoremmille, ja Kanadan joukkue etenikin lopulta olympiakultaan.
Yksityiselämä

Sakicilla ja hänen vaimollaan Debbiellä on kolme lasta: poika Mitchell (s. 1996) sekä kaksoslapset, poika Chase ja tytär Kamryn (s. 2000). Sakic tutustui Debbieen lukiossa pelatessaan Swift Currentin joukkueessa. Sakic on innokas golfin harrastaja, ja hän myös isännöi jokakesäistä omaa hyväntekeväisyysturnaustaan. Hänet on myös palkittu hyväntekeväisyystyöstään.
Joe Sakicin nuorempi veli Brian pelasi myös jääkiekkoa ja oli Washington Capitalsin 5. kierroksen varaus vuodelta 1990. Hänen uransa ei koskaan yltänyt NHL-tasolle.
Lokakuussa 2022 Sakic kutsuttiin Kroatian-Amerikkalaisten kunniagallerian jäseneksi.
Kotikaupungissaan Burnabyssa Sakicin mukaan on nimetty katu, Joe Sakic Way.
Merkitys > Uran virstanpylväät

Sakic saavutti uransa 1000. tehopisteen 27. joulukuuta 1999 St. Louis Bluesia vastaan pelatussa ottelussa. 25. lokakuuta 2006 hänestä tuli NHL:n historian yhdestoista pelaaja, joka on saavuttanut 1500 tehopistettä, kun hän antoi maaliin johtaneen syötön Washington Capitalsia vastaan pelatussa ottelussa. Samassa hänestä tuli kuudes pelaaja, joka on saavuttanut 1500 tehopistettä yhdessä organisaatiossa. 22. maaliskuuta 2008 Sakic antoi uransa 1000. maaliin johtaneen syötön Edmonton Oilersia vastaan pelatussa ottelussa.
Sakic pelasi tuhannennen NHL-ottelunsa 9. maaliskuuta 2002 Los Angeles Kingsiä vastaan. 500 maalinsa hän viimeisteli Vancouver Canucksia vastaan 11. joulukuuta 2002, ja Calgary Flamesia vastaan pelatussa ottelussa 15. helmikuuta 2007 hän teki uransa 600 maalin. 900 syöttöpisteensä hän saavutti historian kuudentenatoista pelaajana Calgaryä vastaan 12. maaliskuuta 2006.
Viimeisessä ottelussaan kaudella 2006–2007 Sakic teki kautensa sadannen tehopisteen. Tämän johdosta hänestä tuli 37-vuotiaana Gordie Howen jälkeen NHL-historian toiseksi vanhin pelaaja, joka on tehnyt sata tehopistettä runkosarjassa. Hänestä tuli kaikkien aikojen pitkäkestoisimmin joukkuettaan palvellut kapteeni liigan historiassa kauden 2005–2006 lopussa. 22. maaliskuuta 2008 Sakic teki uransa 1000. syöttöpisteen Edmonton Oilersia vastaan historian 11. pelaajana. Hänen ottelussa käyttämänsä hanskat lähetettiin ottelun jälkeen Hockey Hall of Fame -museoon.
Bobby Clarken, Wayne Gretzkyn ja Mark Messierin ohella Sakic on yksi neljästä pelaajasta, joka on voittanut Stanley Cup -mestaruuden ja Hart Memorial Trophyn samana vuonna joukkueensa kapteenina. Sakic kuuluu myös Kolmen kullan klubiin, johon kuuluvilla on olympia- ja MM-kulta sekä Stanley Cup – eli kolme jääkiekon arvostetuinta mestaruuspalkintoa.
26. kesäkuuta 2012 Sakic valittiin Torontossa sijaitsevan Hockey Hall of Famen kunniagalleriaan yhdessä Adam Oatesin, Mats Sundinin ja Pavel Buren kanssa.
21. toukokuuta 2017 Sakic valittiin Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n Hall of Fameen yhdessä Teemu Selänteen ja Saku Koivun kanssa.
Merkitys > Ennätykset

Sakic rikkoi 20-vuotisen uransa aikana Quebecissa ja Coloradossa monia seuraennätyksiä, joista valtaosaa hän pitää hallussaan edelleen. Hänen seuraennätyksiään ovat esimerkiksi maali- (625), syöttö- (1016) ja piste-ennätys (1641). Lisäksi hän on pelannut eniten otteluita (1363). Hän on myös listattu lukuisille NHL:n tilastolistoille:
| --- | --- |
 8. sija – eniten pisteitä runkosarjassa (1641)  11. sija – eniten syöttöpisteitä runkosarjassa (1016)  14. sija – eniten maaleja runkosarjassa (625)  35. sija – eniten pelattuja otteluita runkosarjassa (1363)  1. sija – eniten syöttöpisteitä tähdistöotteluissa (16)  3. sija – eniten pisteitä tähdistöotteluissa (22) :  1. sija – eniten jatkoaikamaaleja pudotuspeleissä (8)  2. sija – eniten maaleja yksissä pudotuspeleissä (18)  7. sija – eniten pisteitä pudotuspeleissä (188)  7. sija – eniten maaleja pudotuspeleissä (84)  3. sija – eniten pisteitä tähdistöotteluissa (22)