stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Friedlandin taistelu
Taistelun taustoja

Verisen Eylaun taistelun (7.–8. helmikuuta 1807 (J: 26.–27. tammikuuta)) jälkeen Napoleonin oli perustettava talvileiri Preussisch-Eylaun kaupunkiin ja pääarmeija odotti kevättä. Levin August von Bennigsenin johtama Venäjän keisarikunnan armeija oli vetäytynyt Eylaun taistelukentältä. Kevään aikana Bennigsen täydensi armeijaansa, linnoittautui sekä suunnitteli vastaiskua.
Guttstadtin–Deppenin taistelussa (5. kesäkuuta 1807 (J: 24. toukokuuta) Bennigsen hyökkäsi ranskalaisten asemiin. Napoleonin hämmästykseksi hyökkäys keskeytyi ja venäläiset vetäytyivät vahvasti linnoitettuun Heilsbergin kaupunkiin. Napoleon teki vastahyökkäyksen ja Heilsbergin taistelu käytiin (10. kesäkuuta 1807 (J: 29. toukokuuta). Kumpikin puoli menetti noin 10 000 miestä ja taistelu keskeytettiin.
Heilsbergin taistelun jälkeen Bennigsen halusi turvata Königsbergin kaupungin ja lähti marssittamaan armeijaansa pohjoiseen. Illalla 13. kesäkuuta Venäjän armeijan pääosa aloitti siirtymisen Alle-joen länsipuolelle Friedlandin kaupungin kohdalla, jonne oli rakennettu ponttoonisiltoja normaalien siltojen lisäksi. Ranskalaisilla oli länsirannalla marsalkka Jean Lannesin johdolla noin 13 000 miestä. Lannes totesi venäläisten joukkojen olevan pahasti puristuksessa pienellä alueella ja lähetti Napoleonille tilanneselostuksen ja avunpyynnön. Napoleonin armeija oli matkalla Königsbergiin, Lannesin rintamaselostuksen saatuaan hän käänsi lähes koko armeijansa Friedlandiin kiirehtien sen marssia. Koko aamupäivän 14. kesäkuuta Lannes pidätteli venäläisiä.
Bennigsen teki kohtalokkaan virheen keskittämällä suuren osan armeijansa Alle-joen mutkaan. Toisena virheenä pidetään sitä, ettei hän tiedustellut Lannesin heikkoa puolustusta. Bennigsen ei myöskään ollut riittävän aktiivinen liikkeissään.
Taistelumaasto

Friedlandin kaupungin nykyinen nimi on Pravdinsk (ven. Пра́вдинск). Se sijaitsee Kaliningradin alueella Venäjällä Pregoljan sivujoen Lavan (saks. Alle) varrella.
Friedland sijaitsee Alle -joen länsipuolella. Joki tekee kylän kohdalla noin 90 asteen mutkan ja taistelualueesta tulee kolmion muotoinen. Kaupungin länsipuolella on kolme kylää kaarevassa linjassa; pohjoisimpana Heinrichsdorf (nykyisin Ровное) keskellä Posthenen (nykyisin Передовое) ja eteläisimpänä Sortlaks (nykyisin Lava -joen tulva-alueella).
Heinrichsdorfista oikealle oli Domerain metsä ja Poshenen ja Sortlaksin välissä oli Sortlaksin metsä. Venäläisten kannalta taistelumaaston teki vaikeaksi Poshenesta Friedlandiin virtaava Myllyjoki (saks. Mühlen Fluss), joka jakoi venäläisten taistelukentän kahtia muutamasta ponttoonisillasta huolimatta. Venäläiset eivät myöskään kaivautuneet eikä valmistelelleet puolustusasemiaan, koska olivat vain marssimassa kaupungin läpi.
Taistelun osapuolet > Ranskalaiset

Ranskan joukkojen koko on yleisesti arvioitu olevan 80 000 miestä. Kaikki joukot olivat iltapäivästä lähtien Napoleonin komennossa.
Armeijan reservi: Komentaja Ranskan marsalkka Lannes. Reservin koko: Jalkaväkeä 15 800 miestä, ratsuväkeä 4 500, tykkimiehiä 500 ja tykkejä 18.
Ranskan VIII armeijakunta: Komentaja Ranskan marsalkka Mortier: Jalkaväkeä 9 000 miestä, ratsuväkeä 2 800, tykkimiehiä 1 200 ja tykkejä 42. Mortierille kuului myös divisioonakenraali Grouchyn ratsuväki.
Keisarillinen Kaarti: Komentaja Ranskan marsalkka Jean-Baptiste Bessiéres : Jalkaväkeä 7 900 miestä, ratsuväkeä 2 400, tykkimiehiä 900 ja tykkejä 36.
Ranskan I armeijakunta: Komentaja divisioonakenraali Victor : Jalkaväkeä 15 700 miestä, ratsuväkeä 3 500, tykkimiehiä 1 700 ja tykkejä 36.
Ranskan VI armeijakunta: Komentaja Ranskan marsalkka Michel Ney: Jalkaväkeä 10 000 miestä, ratsuväkeä 2 400, tykkimiehiä 1 300 ja tykkejä 22.
Taistelun osapuolet > Venäläiset

Arvio venäläisten joukkojen perustuu kahden komentajan raportteihin. Luvuista on poistettu Königsbergissä olevat joukot sekä Heiligsbergin taistelun tappiot. Bennigsenin armeijan arvioidaan olleen noin 60 000 miehen vahvuinen Friedlandin taistelussa.
Vasen sivusta: Komentaja kenraaliluutnantti Pjotr Bagration
Etuiskujoukko: Etuiskujoukkojen divisioonien komentajat: Divisioona kenraalimajuri Karl Gustav Baggovut, Divisioona kenraalimajuri Nikolai Rajevski.
6. Divisioona: Komentaja tuntematon ja 2. Divisioona, komentaja kenraalimajuri Aleksandr Osterman-Tolstoi.
Etuiskujoukkojen tuki: Komentaja kenraalimajuri Jevgeni Markov. Etuiskujoukkojen tuen vahvuus: Jalkaväkeä 6 000 miestä. Tuki oli koottu eri divisioonien rykmenteistä.
Vasemman sivustan vahvuus: jalkaväkeä 17 000 miestä, ratsuväkeä 3 500 ja 132 tykkiä.
Oikea sivusta: Komentaja kenraaliluutnantti Aleksei Gortšakov
Oikean sivustan rintaman keskikohtaa komensi kenraaliluutnantti Dmitri Dohturov ja hänen joukkonsa olivat: 8.Divisioona, komentaja kenraalimajuri Grigori Engelhardt, 7. Divisioona, komentaja kenraaliluutnantti Pjotr Essen.
Oikean sivustan oikealla siivellä oli 3. Divisioona komentaja kenraalimajuri Vasili Titov ja oikean sivustan ratsuväkeä komensi äärimmäisenä oikealla kenraaliadjutantti Fjodor Uvarov.
Oikean sivustan vahvuus: jalkaväkeä 13 200, ratsuväkeä 8 800 ja 192 tykkiä.
Reservi koostui 14.Divisioonasta sekä kenraaliluutnantti Andrei Kologrivovin ratsuväestä.
Reservin vahvuus: Jalkaväkeä 11 400 miestä, ratsuväkeä 1 050 ja 36 tykkiä.
Taistelun osapuolet > Venäläiset > Vanhan Suomen joukko-osastot

Venäläisissä joukoissa oli mukana kaksi Vanhan Suomen joukko-osastoa:
1. Käkisalmen musketöörirykmentti. Käkisalmen musketöörirykmentin komentajana oli eversti Nikolai Ladyženski. Rykmentti oli liitettynä kenraaliluutnantti Pjotr Bagrationin joukkoihin.
2. Suomalainen rakuunarykmentti komentajanaan eversti Evstafii Nauendorff kuului oikean sivustan ratsuväkeen ( 7. Divisioonan rakuuna prikaatiin).
Taistelun tapahtumat > 13. kesäkuuta: Ilta

Illalla venäläisten ratsuväki oli tyhjentänyt Friedlandin kaupungin ranskalaisista ja Bennigsen antoi käskyn armeijan siirtymisestä kaupunkiin ja sen edustalla olevaan maastoon. Lannes levitti divisioonansa 5 km leveydelle Heinrichdorfista aina Sortlakin metsään asti ja antoi Bennigsenille harhakuvan vahvasta ranskalaisjoukosta. Lannesin reservissä ollut ratsuväki siirtyi tukemaan laajenevaa taistelua Sortlakin metsään.
Taistelun tapahtumat > 14. kesäkuuta: Aamuyö klo 03.00 – iltapäivä klo 17.00

Lannesin tykistö alkoi klo 03.00 ampua liikkuvia venäläisosastoja. Venäläiset vastasivat tykkituleen klo 07.00 asti ja he etenivät hitaasti taistellen kaupungin ympärille viuhkamaiseen asemaan. Venäläisten äärimmäisellä vasemmalla sivustalla olivat Baggovutin ja Rajevskin etuiskujoukot Sortlaksin metsän ja kylän maastossa. He joutuivat pitkään taistelemaan Lannesin jalka- ja ratsuväkeä vastaan.
Päivän aikana saapui Napoleonin divisioonia ja armeijakuntia. Mortier saapui aamulla noin klo 09.00 ja samalla ranskalainen ratsuväki Grouchyn ja Nansoutyn johdolla pääsi Heinrichsdorfin kylään ennen venäläistä ratsuväkeä. Bennigsen oli nyt ansassa, hänen armeijansa pääasiallinen perääntymistie olivat sillat Friedlandin kaupungin kohdalla. Ney saapui puolen päivän aikoihin, Keisarillinen kaarti iltapäivällä ja Victor n. klo 16.00.
Napoleon tuli taistelupaikalle puolenpäivän aikaan, tilanteen nähtyään hän teki taistelusuunnitelman. Mortier pitää Heinrichsdorfista käsin Gortšakovia paikoillaan Myllyjoen pohjoispuolella. Päähyökkäyksessä Ney hyökkää Latour-Mauborgin ratsuväen tukemana Sorlaksin kautta ja tehtävänä on tuhota siltoja, varalla ovat Viktor ja Keisarillinen kaarti. Venäjän armeija työnnetään Mylly- ja Alle-jokien väliselle kapealle maakaistaleelle.
Ranskalaisten hyökkäysryhmitys suojattiin tykistön iskuilla. Napoleonin hyökkäysryhmitys oli valmiina noin klo 17.00.
Taistelun tapahtumat > 14. kesäkuuta: Iltapäivä klo 17.30 – yö klo 22.30

Klo 17.30 avasi ranskalaisten 20 patteria tulen ja sitä lähtölaukauksena pitänyt Neyn divisioonan hyökkäys yllätti Bennigsenin, joka arveli lähestyvän yön hiljentävän taistelutoiminnan. Ney hyökkäsi Sortlakin metsän läpi. Hänen oikealla sivustallaan divisioonakenraali Marchand onnistui työntämään venäläiset Alle-jokeen Sortlakin kylän kohdalla. Heidän vasemmalla sivustallaan hyökkäsi Bissonin divisioona kaupunkia kohti.
Bennigsen käski Andrei Kologrivovin ratsuväen hyökkäämään Marchandin vasempaan sivustaan. Latour-Maubourgin rakuunat iskivät välittömästi ja torjuivat Kologrivovin hyökkäyksen. Neyn hyökkäys oli pysähtynyt Allen rannalle ja Ranskan ratsuväen avulla hyökkäys jatkui.
Dupontin divisioona eteni nopeasti Posthenenista Friedlandiin päin, ratsuväki työnsi tieltään venäläiset eskadroonat. Bennigsen käski Gortšakovin hyökätä Myllyjoen yli ranskalaisten sivustaan, mutta hyökkäys ei onnistunut. Massoittain venäläisiä joukkoja oli keskittyneenä kapealla maakaistaleella. Ranskan tykistön komentaja Senarmont siirrätti tykkejä koko ajan lähemmäksi venäläisiä kunnes hän pääsi ampumaan kartesseja. Lähimmillään etäisyys venäläisiin joukoihin oli noin 60 askelta ja lähietäisyydeltä ammuttuna raehaulit kaatoivat suuria määriä venäläistä jalkaväkeä. Venäläiset pakenivat suojaan Friedlandiin, harhailivat katuja pitkin ja yrittivät paeta joen yli.
Friedland sytytettiin tuleen, katastrofi syveni koska myös ponttoonisillat syttyivät tuleen tuhoten niistä suurimman osan. Ney oli nyt myös päässyt vastarannalle tuhoamaan siltoja. Satoja venäläisiä hukkui yrittäessään pelastautua joen yli.
Dupont käänsi hyökkäyksensä pohjoiseen ylittämällä kahlaamalla Myllyjoen ja työnsi Gortšakovia edellään. Venäläiset löysivät onnekseen Allen yläjuoksulta kahlaamon. Sitä kautta pelastui osa joukoista. 
Taistelu päättyi n. klo 22.30 ranskalaisten murskattua Venäjän armeijan. Sotasaaliiksi ranskalaiset saivat yli 80 tykkiä.
Taistelun tapahtumat > Yhteenveto

Venäjän armeijan runko oli tuhottu, Bennigsenin oli paettava armeijan jäänteiden kanssa Pregel (ven. Преголя)-joelle ranskalaisten ahdistamana. Bennigsen pyysi välirauhaa, johon Napoleon suostui. Hyvin nopeasti Friedlandin taistelun jälkeen Ranskan marsalkka Soultin IV armeijakunta valtasi Königsbergin. Sieltä Napoleonin armeija sai suuret määrät sotatarvikkeita, leipää ja vaatteita. Venäjän keisari Aleksanteri I oli pakotettu tapaamaan Napoleon ja solmimaan Tilsitin sopimuksen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ranskalaisten taistelujärjestys englanniksi
Venäläisten taistelujärjestys englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Friedlandin taisteluselostus englanniksi
Frielandin taisteluselostus venäjäksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Vuoden 1807 armeijoiden liikkeet.
Friedlandin taistelukenttä. Vuonna 2013 kuva venäläisten vasemmalta sivustalta Sortlakin metsään päin josta marsalkka Ney hyökkäsi
Friedlandin taistelualueen kartta klo 18.00
Unisatu (kappale)

| ”Unisatu” Salomon |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Salomon
 B-puoli: ”Ei parempaa”
 Äänitetty : 1975, Finnvox, Helsinki
 Julkaistu: 1975
 Formaatti: 7" vinyylisingle
 Tekijä(t): säv. & san. Henry Haapalainen   sov. Seppo Rannikko
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 02.34
 Levy-yhtiö: Discovox
Listasijoitukset
  Suomi: 5.
Salomonin muut singlet
| ”Mentiin seslonkiin” 1974 | ”Unisatu” 1975 | ”Enkeli” 1976 |
”Unisatu” on suomalaislaulaja Salomonin vuonna 1975 levyttämä musiikkikappale, jolla hän sijoittui samanvuotisen Syksyn sävel -kilpailun toiselle sijalle. Singlelistalla kappale oli parhaimmillaan sijalla viisi joulukuussa 1975. Lisäksi se nousi radion Jokamiehen listan kärkeen.
Kappaleen sävelsi ja sanoitti Fonovox-levy-yhtiön johtaja Henry Haapalainen. Sovituksesta vastasi Seppo Rannikko, joka toimi kappaleen levytyksessä kapellimestarina.
Äänitys

Kappale levytettiin Finnvox-studioilla Helsingissä, kun Syksyn sävel -kilpailun kappaleiden viimeinen jättöpäivä hengitti niskaan. Taustojen äänitys sujui normaalisti, mutta Seppo Rannikon sovittaman laulun nauhoituksessa oli suuria ongelmia, kun Salomon ei millään saanut b-osan alun melodiasta kiinni. Niinpä lauluraitaa äänitettiin tuntikausia aamuyön tunneille asti.
Julkaisu ja vastaanotto

”Unisatu” menestyi vuoden 1975 Syksyn sävel -kilpailussa hyvin; se sijoittui 112 000 postikorttiäänellä toiseksi, keräten kaikista äänistä noin kolmanneksen. Kilpailun voitti Erkki Liikasen ”Evakkoreki” yli 157 000 äänellä. Menestys näkyi myös levynmyynnissä, sillä ”Unisatu” oli marraskuussa Suomen kuudenneksi ja joulukuussa viidenneksi myydyin single. Kappale nousi myös radion Jokamiehen listan ykköseksi.
Singlen julkaisi Discovox-yhtiö tunnuksella DCS 524. B-puolen kappale oli ”Ei parempaa”, joka oli julkaistu alun perin jo vuonna 1972. Se oli alkujaan Salomonin toisen singlen a-puoli.
”Unisatu” ilmestyi myös Salomonin esikoisalbumilla Salomon vuonna 1976. Se oli levyn yhdestoista raita.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Lista | Sija | Ajankohta | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Suomi | Singlelista | 6. | marraskuu 1975 |  |
|  Suomi | Singlelista | 5. | joulukuu 1975 |  |
| Valtio | Lista | Sija | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
|  Suomi | Jokamiehen lista | 1. |  |
Kokoonpano kappaleella

| --- | --- |
 Salomon – laulu  Seppo Rannikko – kapellimestari  Juhani Aaltonen – huilu  Jarmo Ahvenainen – viulu  Veli-Pekka Bister – sello  Maija Hapuoja – taustalaulu  Heikki Hämäläinen – viulu  Tapani Ikonen – rummut  Markku Johansson – trumpetti  Erkki Koskimo – pasuuna  Pentti Lasanen  Yrjö Lasonpalo – viulu  Kai Lind – taustalaulu  Kari Lindstedt – sello :  Arja Loukas – alttoviulu  Marjukka Nenonen – viulu  Jussi Pesonen – viulu  Jörgen Petersen – trumpetti  Ahti Pilvi – viulu  Seppo Rautasuo – viulu  Rauno Salminen – viulu  Vladimir Shafranov – piano  Irma Tapio – taustalaulu  Juhani Tiainen – viulu  Taisto Wesslin – kitara  Ilkka Willman – basso  Jorma Ylönen – viulu
Muita versioita

Kappaleesta on tehty jonkin verran cover-versioita. Vuonna 1975 Uniset levytti ”Unisadun” tuoreeltaan kokoelmalevylle Mitä Suomi soittaa 4. Samana vuonna Pertti Metsärinteen orkesteri taltioi sen toiselle kokoelmalle Listoilla 4. Vuonna 1987 oli vuorossa Zetor ja vuonna 1990 Ari Klem.
Gina Mastrogiacomo

Gina Mastrogiacomo (5. marraskuuta 1961 – 2. toukokuuta 2001) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti Janice Rossin roolin elokuvassa Mafiaveljet (1990). Muita rooleja oli mm. elokuvassa Huijari (1997).
Mastrogiacomo kuoli 39-vuotiaana saatuaan vaikean sydäninfektion.
Valasratsastaja

| Valasratsastaja> Whale Rider |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Niki Caro
Käsikirjoittaja:   Niki Caro  Witi Ihimaera (kirja) 
Tuottaja:   John Barnett  Frank Hübner  Tim Sanders 
Säveltäjä:  Lisa Gerrard
Kuvaaja:  Leon Narbey
Tuotantosuunnittelija:  Grant Major
Pääosat:   Keisha Castle-Hughes  Rawiri Paratene  Vicky Haughton  Cliff Curtis 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Uusi-Seelanti Uusi-Seelanti
Tuotantoyhtiö:  South Pacific Pictures
Levittäjä:  Netflix Fandango at Home (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:   Uusi-Seelanti 30. tammikuuta 2002  Suomi 24. lokakuuta 2003 
Kesto:  101 min
Alkuperäiskieli:  englanti, maori
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valasratsastaja (Whale Rider) on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut uusiseelantilainen elokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Niki Caro vuonna 1987 ilmestyneen, Witi Ihimaeran The Whale Rider -romaanin pohjalta.
Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Toronton elokuvajuhlilla 9. syyskuuta 2002.
Keisha Castle-Hughes oli vuonna 2003 ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajaksi, ollessaan 13-vuotias, mikä tekee hänestä kaikkien aikojen nuorimman tässä kategoriassa ehdokkuuden saaneen.
Juoni

Kun Paikea Apirana, ”Pai”, syntyi, hänen äitinsä ja kaksosveljensä kuolivat. Perinteen mukaan esikoispojasta pitäisi tulla heimon päällikkö. Pain isoisä Koro Apirana on vihainen Pain syntymästä ja alkaa syyttää tätä monista ongelmista, joita heimolle sattuu. Pai päättää lähteä isänsä kanssa pois isoisän syyttelyjen takia. Pai ei kuitenkaan tahdo jättää merta vaan päättääkin jäädä ja tulla heimon johtajaksi, vaikka onkin tyttö.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Keisha Castle-Hughes  | … |  Paikea Apirana   |
|  Rawiri Paratene  | … |  Koro Apirana   |
|  Vicky Haughton  | … |  Nanny Flowers   |
|  Cliff Curtis  | … |  Porourangi   |
|  Grant Roa  | … |  Setä Rawiri   |
|  Mana Taumaunu  | … |  Hemi   |
Palkintoja

Paras elokuva: Maui International Film Festival 2003
Paras elokuva: San Francisco Film Festival 2003
Paras elokuva: Sundance-elokuvafestivaali 2003
Paras elokuva: Toronton elokuvajuhlat 2002
Paras elokuva: International Film Festival Rotterdam 2003
Paras elokuva / Paras ohjaus: Seattle International Film Festival 2003
Parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuus 2003 (Keisha Castle-Hughes)
Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula kirjoitti Valasratsastajan kuuluvan niihin harvinaisiin hyvää tarkoittaviin elokuviin, joiden puutteita katsoisi mieluummin sormien lävitse perusteellisemman arvioinnin sijasta. Elokuva seuraa hänestä maorikansan tapoja tarkkaan, mutta ilmeisen kaunistellusti ja ottamatta mitään kantaa kansan ympärillä olevaan valkoihoisten yhteisöön. ”Valasratsastaja tarjoaa runsain mitoin tyhjää visuaalista maisemamaalailua, joka kääntyy toisinaan kyllästyttävän pitkäveteiseksi. Loppujen lopuksi Niki Caroa tuntuu kiinnostavan vain kamerataiteilu maorien kohtaloilla, sillä hänen taltioinnissaan elämänmeno jatkuu kylässä ikuiseksi idylliksi pysähtyneenä.”
Aiheesta muualla

Elokuvan viralliset Internet-sivut[vanhentunut linkki]. (englanniksi)
Valko-orvokkikolibri

| Valko-orvokkikolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Orvokkikolibrit Colibri
Laji::  serrirostris
Kaksiosainen nimi
 Colibri serrirostris  (Vieillot, 1816) 
Katso myös
   Valko-orvokkikolibri Wikispeciesissä   Valko-orvokkikolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valko-orvokkikolibri (Colibri serrirostris) on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue ulottuu Boliviasta ja Paraguayn keskiosista Etelä-Brasiliaan (Mato Grosso, Goiás, Bahia ja Espírito Santo), sekä Pohjois-Argentiinassa Córdobaan saakka. Louis Jean Pierre Vieillot kuvaili lajin holotyypin Brasiliasta vuonna 1816.
Goggomobil

Goggomobil
Goggomobil
Goggomobil Coupe
Goggomobil Coupe
Goggomobil oli vuosina 1955–1969 valmistettu saksalainen automerkki. Goggomobil-autoja valmisti Hans Glas GmbH, joka oli aiemmin valmistanut maatalouskoneita ja sitten skoottereita. Tehdas valmisti myös Glas-autoja.
Huhtikuussa 1955 esitelty Goggomobil oli kääpiöautoista automaisin, siinä oli neljä pyörää, pikkuautolle tyypillinen ulkonäkö ja erillisjousitus. Nimi juontuu Hans Glasin pojanpojan Goggi-lempinimestä. Goggomobilista oli myös tavara-autovariantti Transporter, mitä muun muassa Länsi-Saksan Bundespost käytti jakeluautona aina 1960-luvulle, jolloin sen korvasi tehtävään varta vasten suunniteltu VW Fridolin.
Auto oli nelipaikkainen, mutta takapenkin pienuuden vuoksi Goggomobil määritettiin Suomessa kaksipaikkaiseksi, jossa sai kuljettaa kolmea aikuista tai kahta aikuista ja kahta lasta. Suomeen tuotiin vuodesta 1955 alkaen muutamia satoja Goggomobil-autoja. Keveytensä takia ne joutuivat ajoittain ilkivallan tekijöiden kaatamiksi.
Kääpiöautojen suosio Länsi-Saksassa johtui osaksi ajokorttiuudistuksesta. Ennen joulukuuta 1954 hankituilla ajokorteilla sai ajaa moottoripyörää tai alle 250 cm³ -moottorista kääpiöautoa. BMW hankki vuonna 1966 Glas-autotehtaan, joka valmisti Glas- ja Goggomobil-autoja, mutta kaikkien niiden tuotanto loppui vähitellen, viimeisenä 247 cm³:n Goggomobil-autojen tuotanto kesäkuussa 1969. Eräs yksityinen yritys jatkoi kuitenkin vielä vuoden 1969 jälkeenkin 247 cm³:n Goggomobil-autojen tuotantoa alkuperäisin työkaluin ainakin vuonna 1970 .
Goggomobil-autoja valmistettiin kaikkiaan noin 300 000. Autoa valmistettiin lisenssillä Argentiinassa 1958-1963 yli tuhat, Espanjassa 1962–1966 noin 6 500 ja Australiassa 1957–1961 noin 5 000 autoa. Lisäksi Puolassa valmistettiin luvattomasti pieniä määriä Goggomobiliin perustuvia Mikrus-autoja. Australiassa tehtyihin Goggomobil Dart -autoihin muotoiltiin oma urheilullinen kori. Buckle Motors Pty Ltd valmisti näitä autoja Sydneyssä 700 kappaletta. Kaikissa maissa, joissa Goggomobilia valmistettiin, sen kilpailija oli halvin pikkuauto, jonka hinta oli usein liian lähellä Goggomobilia. Saksassa se oli halvin Kupla, Australiassa Mini ja Espanjassa Fiatin lisenssillä tehty Seat 600. Kaikki ne vähensivät Goggomobil-kääpiöauton myyntiä.
Tekniset tiedot

Goggomobil TS 400 Coupe:
moottori: 2-sylinterinen rivimoottori 395 cm³,
teho: 18,5 hv eli 13,5 kW, vääntömomentti 28,5 Nm
vaihteisto: synkronoimaton 4-vaihteinen
paino: 480 kg.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Goggomobil Wikimedia Commonsissa
Gonnostramatza

| Gonnostramatza (Gonnostramàtza) |
| --- | --- |

 Sijainti Oristanon maakunnassa
 Gonnostramatza
 Koordinaatit: 39.681°0′0″N, 8.832°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Oristano
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  17,64 km²
Korkeus:  104 m
Väkiluku:  896
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  09093
Suuntanumero(t):    0783
Rekisterikilpi:  OR
 
 http://www.comune.gonnostramatza.or.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gonnostramatza (sardiksi Gonnostramàtza) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 896 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 17,64 neliökilometriä. Se sijaitsee 104 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gonnostramatza Wikimedia Commonsissa
Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
Gonubie

| Gonubie |
| --- | --- |
Valtio:  Etelä-Afrikka
Provinssi:  Itä-Kap
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,6 km²
Väkiluku (2011):  19 809
 – Väestötiheys:  1 572 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gonubie on kaupunki Etelä-Afrikassa Itä-Kapin provinssissa. Kaupungissa oli noin 19 800 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa.
Ilmasto

Gonubiessa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Kesäisin on lämmintä ja sateista, talvisin on leutoa ja kuivempaa. Vuoden keskilämpötila on noin 18 °C ja keskimääräinen sademäärä 850 millimetriä. Helmikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 22 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 15 °C. Sateisin kuukausi on maaliskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 100 millimetriä. Kesäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 36 millimetriä.