stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti Rossi
Teokset > Teokset nimellä Olavi Kokko

Kuolleet eivät juorua: Dekkari. Tutkimus eräiden mahdollisuuksien ulottuvuuksista.  Helsinki:  Tammi, 1988.  ISBN 951-30-7197-9
Murha kuntopolun mutkassa.  Helsinki:  Tammi, 1989.  ISBN 951-30-9115-5
Varo valhetta, matkamies: Dekkari, omistettu Mercuriukselle, talouden ja varjotalouden yhteiselle jumalalle.  Helsinki:  Tammi, 1990.  ISBN 951-30-9533-9
Luvattu maa: Virolaisen gangsterin seikkailut Luvatussa maassa.  Helsinki:  Tammi, 1992.  ISBN 951-31-0063-4
Kahdeksan kuningattaren peli.  Helsinki:  Tammi, 1996.  ISBN 951-31-0789-2
Mies varjoista.  Helsinki:  Tammi, 1997.  ISBN 951-31-1036-2
Valikoima suomennoksia

Rossi tunnetaan varsinkin Shakespearen ja espanjankielisen kirjallisuuden suomentajana.
Federico García Lorca: Runoja. Esittely Francisco Carregui. Otava 1963
Mario Vargas Llosa: Kaupungin koirat: Romaani. Otava 1966. (Alkuteos La ciudad y los perros.)
Federico García Lorca: Andalusian lauluja. Esittely Francisco Carregui. Otava 1967. (Alkuteos Libro de poemas.)
Gabriel García Márquez: Sadan vuoden yksinäisyys. WSOY 1971. (Alkuteos Cien años de soledad.)
Manuel Scorza: Rummunlyöntejä Rancasin puolesta eli mitä tapahtui kymmenen vuotta ennen kuin eversti Marruecos perusti Chinchen uuden hautausmaan. Gummerus 1974. (Alkuteos Redoble por Rancas.)
Manuel Scorza: Agapito Roblesin kirjava viitta. Gummerus 1978. (Alkuteos Cantar de Agapito Robles.)
Carlos Fuentes: Lohikäärmeen pää. Gummerus 1980. (Alkuteos La cabeza de la hidra.)
William Shakespeare: Henrik IV 1–2. Esipuhe Irmeli Niemi. WSOY 2004. (Alkuteokset The history of king Henry the fourth ja The second part of Henry the fourth, continuing to his death, and coronation of Henry the fifth.)
William Shakespeare: Macbeth. Esipuhe Ralf Långbacka. WSOY 2004
William Shakespeare: Rikhard III. Esipuhe Kalle Holmberg. WSOY 2004. (Alkuteos The tragedy of king Richard III.)
William Shakespeare: Juhannusyön uni; essee Theseus ja kesäyön uni Mirkka Rekola. Esipuhe Nely Keinänen. WSOY 2005. (Alkuteos A midsummer night's dream.)
William Shakespeare: Kuningas Lear. Esipuhe Matti Rossi. WSOY 2005. (Alkuteos The history of King Lear.)
William Shakespeare: Henrik VI 1–3. Esipuhe Tuomas Heikkilä (1. osa), Ritva Siikala (2. ja 3. osa). WSOY 2007, 2010. (Alkuteos Henry VI.)
William Shakespeare: Kuningas Juhana. Esipuhe Arto Luukkanen. WSOY 2008. (Alkuteos King Johan.)
William Shakespeare: Henrik V. Esipuhe Kimmo Katajala. (Alkuteos King Henry V.)
William Shakespeare: Myrsky. Esipuhe Marjo Kaartinen. WSOY 2010. (Alkuteos The tempest.)
William Shakespeare: Hamlet. Esipuhe Ralf Långbacka. WSOY 2013. (Alkuteos Hamlet.)
William Shakespeare: Antonius ja Kleopatra. Esipuhe Jaana Toivari-Viitala. WSOY 2013. (Alkuteos Anthony and Cleopatra.)
William Shakespeare: Othello: Venetsian mauri. Esipuhe Kirsikka Moring. WSOY 2013. (Alkuteos Othello, the moor of Venice.)
Palkinnot

J. H. Erkon palkinto 1965
Valtion kirjallisuuspalkinto 1966
Valtion kääntäjäpalkinto 1972
Agricola-palkinto 1974
Savonia-palkinto 1988
Kirjallisuuden valtionpalkinto 2007 Shakespeare-suomennoksista
Aiheesta muualla

Denes Kissin tapaus.
Matti Rossin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Rossi, Matti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Vaitolahti

Nykyistä Vaitolahtea ja sen majakka
Vaitolahti (ven. Ва́йда-Губа́, Vaida-Guba, koltansaameksi Âiʹddvuõnnlähde?) on Petsamon kaupunkikuntaan kuuluva kylä Petsamon piirissä, Murmanskin alueella Venäjällä. Kylä sijaitsee Kalastajasaarennon pohjoispäässä Majakkaniemellä. Vuosina 1920–1940 kylän länsiosa kuului Suomelle osana Petsamon kuntaa.
Jaettu kylä

Alkuperäinen kylä jakaantui vuonna 1920 Tarton rauhassa kahtia. Kylän länsiosa oli pohjoisin Kalastajasaarennolla sijainneista Suomelle kuuluneista Petsamon kalastajakylistä, mutta ei Suomen pohjoisin kylä, joka silloinkin oli Nuorgam Utsjoella.
Kylän itäinen osa kuului Neuvostoliitolle. Valtakunnan raja oli siis hyvin lähellä. Se kulki jopa rakennusten läpi. Raja-Tuovilan talosta osa oli rajan keskiviivan itäpuolella. Ensimmäisinä vuosina kylänosien yhteydet pystyttiin pitämään, mutta 1930-luvun loppupuolella raja sulkeutui ja yhteydet katkesivat.
Vaitolahti kuului Petsamon ensimmäisestä koulupiirijaosta vuodelta 1921 lähtien Pummangin koulupiiriin. Pummanki sijaitsi Keskisaarennon pohjoisrannalla, eikä sinne ollut tieyhteyttä. Vaitolahden oma koulupiiri ja supistettu kansakoulu perustettiin vuonna 1923. Vaitolahden koulupiirin kuului myös Vaitolahden eteläpuolella sijainnut Kervannon kylä. Vaitolahden koulun ongelmia olivat tilanahtaus ja kervantolaisten vaikea koulumatka tunturin yli Vaitolahteen. Koska Nuorgamissa ei vielä ollut koulua, Vaitolahdessa oli Suomen pohjoisin kansakoulu, joka sijaitsi vain muutaman sadan metrin päässä rajasta samassa rakennuksessa rajavartioston kanssa.
Väestö

Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Suomen Vaitolahdessa oli 126 asukasta, jotka kaikki olivat suomalaisia. Vuonna 1918 kylä oli miltei kokonaan suomalainen ja kylä käsitti noin 30 taloa (savua).lähde?
Asukasluvun kehitys:
116 (1921)
107 (1925)
126 (1929)
125 (1930)
138 (1935)
141 (1939)
Aiheesta muualla

Livekalan pyyntipaikoilta, Suomen Kuvalehti, 01.12.1928, nro 49, s. 31, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vaikenemisen laki

| Vaikenemisen laki> Code of Silence |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Andrew Davis
Käsikirjoittaja:  Michael Butler Dennis Shryack Mike Gray
Tuottaja:  Raymond Wagner
Säveltäjä:  David Michael Frank
Kuvaaja:  Frank Tidy
Leikkaaja:  Christopher Holmes Peter Parasheles
Pääosat:  Chuck Norris
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Orion Pictures
Levittäjä:  Orion Pictures Netflix
Ensi-ilta:  3. toukokuuta 1985
Kesto:  101 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  20 345 261 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaikenemisen laki (Code of Silence) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Sen on ohjannut Andrew Davis ja käsikirjoittanut Michael Butler yhdessä Dennis Shryackin ja Mike Grayn kanssa. Pääosassa esiintyy Chuck Norris.
Juoni

Eddie Cusack on chicagolainen poliisi, joka yrittää pidättää Comacho jengin. Heidän johtajansa kostaa Cusackin johtaman väijytyksen menetykset tappamalla Luna-perheen ja sieppaamalla perheen tyttären Dianan. Cusack joutuu lopulta yksi kohtaamaan Tony Lunan ja Luis Comachon, koska kukaan poliisiyksiköstä ei ole halukas auttamaan häntä rikottuaan vaikenemisen lain. Todistettuaan oikeudessa toista poliisia vastaan, joka murhasi aseettoman teini-ikäisen.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Chuck Norris  | … |  Eddie Cusack   |
|  Henry Silva  | … |  Luis Comacho   |
|  Bert Remsen  | … |  Komentaja Kates   |
|  Mike Genovese  | … |  Tony Luna   |
|  Nathan Davis  | … |  Felix Scalese   |
|  Ralph Foody  | … |  Cragie   |
|  Allen Hamilton  | … |  Pirelli   |
|  Ron Henriquez  | … |  Victor Comacho   |
|  Joe Guzaldo  | … |  Nick Kopalas   |
|  Molly Hagan  | … |  Diana Luna   |
|  Ron Dean  | … |  Brennan   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen sanoo Vaikenemisen lakia alakuloisen realisminsa ansiosta erilaiseksi Chuck Norris -elokuvaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa elokuvalle kaksi tähteä neljästä.
Aiheesta muualla

Leffatykin arvostelu
Valerianus II

Valerianus II:n antoninianus
Publius Licinius Cornelius Egnatius Valerianus, usein Valerianus II tai Valerianus Iunior (k. alkuvuonna 258) oli Rooman keisari Gallienuksen ja hänen vaimonsa Cornelia Saloninan vanhin poika. Hänen isänsä nimitti Valerianus II:n seuraajakseen (caesar) Viminaciumissa vuonna 256 tai 257. Tämän jälkeen Gallienus, hänen isänsä ja kanssahallitsijansa Valerianus, ja Valerianus II taistelivat yhdessä frankkeja vastaan Galliassa ja Germaniassa. Afrodisiaksesta löydetyssä piirtokirjoituksessa kerrotaan, että kaikki kolme olivat vuonna 257 Colonia Agrippinassa. Vuoteen 258 mennessä frankit oli kukistettu ja Valerianus palasi takaisin itään, jättäen Valerianus II:n Illyriaan. Samoihin aikoihin provinssin joukkojen komentaja, Ingenuus julistautui kuitenkin keisariksi ja kapinoi Gallienusta ja Valerianusta vastaan. Ilmeisesti Valerianus II kuoli kapinan aikana. Toinen vaihtoehto on ennen kapinaa. Gallienus antoi julistaa Valerianuksen jumalaksi (Divus Valerianus Caesar), mutta myöhemmin hänen perintönsä kuitenkin kirottiin (Damnatio memoriae).
Vaikeasti tapettava

| Vaikeasti tapettava> Hard to Kill |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bruce Malmuth
Käsikirjoittaja:  Steven McKay
Tuottaja:  Gary Adelson Joel Simon Bill Todman Jr.
Säveltäjä:  David Michael Frank
Kuvaaja:  Matthew F. Leonetti
Leikkaaja:  John F. Link
Pääosat:  Steven Seagal Kelly LeBrock Frederick Coffin William Sadler
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   9. helmikuuta 1990    13. heinäkuuta 1990
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  48 915 430 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaikeasti tapettava (Hard to Kill) on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Bruce Malmuth ja pääosassa on Steven Seagal. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa noin 47,4 miljoonaa dollaria.
Juoni

Seagalin esittämä poliisi, Mason Storm saa selville, että senaattori Vernon Trent on syyllinen edellisen senaattorin traagiseen kuolemaan, johon myös muutama poliisi on sotkeutunut. Jonkin ajan kuluttua hänen kotiinsa tulee muutama tappaja, jonka seurauksena Mason Stormin vaimo saa surmansa.
Ampumavälikohtauksessa Mason joutuu koomaan 7 vuodeksi ja hänen poikansa pääsee livahtamaan pakoon. Luotettavan ja kauniin sairaanhoitajan avulla Storm onnistuu pakenemaan sairaalasta. Pian Stormin toipumiskohu pääsee murhaajienkin korviin, jolloin alkaa pitkä pakomatka sairaanhoitajan kanssa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steven Seagal  | … |  Mason Storm   |
|  Kelly LeBrock  | … |  Andy Stewart   |
|  William Sadler  | … |  Senaattori Vernon Trent   |
|  Frederick Coffin  | … |  Lt. Kevin O'Malley   |
|  Bonnie Burroughs  | … |  Felicia Storm   |
|  Andrew Bloch  | … |  Kapteeni Dan Hulland   |
|  Branscombe Richmond  | … |  Max Quentero   |
|  Charles Boswell  | … |  Jack Axel   |
|  Zachary Rosencrantz  | … |  Sonny Storm   |
|  Lou Beatty Jr.  | … |  Carl Becker   |
|  Nick DeMauro  | … |  Calabrese   |
|  Nick Corello  | … |  James Valero   |
|  Justin De Rosa  | … |  Mikey   |
|  Stanley Brock  | … |  Counterman   |
|  Evan James  | … |  Danny   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Vaikeasti tapettava saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever kehuu roolitöitä ja antaa elokuvalle kaksi tähteä neljästä.
Aiheesta muualla

Leffatykin arvostelu elokuvasta (Arkistoitu – Internet Archive)
FilmGoerin arvostelu elokuvasta
Valencia (Venezuela)

| Nueva Valencia del Rey |
| --- | --- |
 Valencian kaupunkikuvaa.
 lippu:  vaakuna
 Valencia Carabobon osavaltiossa
Valtio:  Venezuela
Osavaltio:  Carabobo
Perustettu:  1555
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2 323 km²
Korkeus:  520 m
Väkiluku (2011):  829 856
 – Väestötiheys:  945 as./km²
 – Metropolialue:  1 378 958
 
 alcaldiadevalencia.gov.ve 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valencia on yksi Venezuelan suurimmista kaupungeista. Se on Carabobon osavaltion pääkaupunki.
Valencia sijaitsee ylänköalueella Cabriales-joen varrella,  noin 100 kilometriä Caracasista länteen, lähellä Karibianmeren rannikkoa.
Se perustettiin vuonna 1555, silloin nimellä "Nueva Valencia" (uusi Valencia) perustajan kotikaupungin, Espanjan Valencian mukaan. Se kilpaili pitkään Caracasin kanssa alueen tärkeimmän kaupungin asemasta.
Vuonna 2011 Valencian kunnassa oli 829 856 asukasta, mutta koko taajama-alueella, jonka muodostavat Libertador, Los Guayos, Naguanagua, San Diego ja itse Valencia,  asukkaita oli 1,4 miljoonaa.
Kaupungin tärkeimpiin tuotteisiin kuuluvat autot, elintarvikkeet, olut, eläinten rehu ja erilaiset lasitavarat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valencia Wikimedia Commonsissa
Valaanpääkalat

| Valaanpääkalat |
| --- | --- |
 Cetomimus gillii
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Valaanpääkalat Cetomimiformes
Heimot
 Samettikalat (Barbourisiidae)  Valaanpäät (Cetomimidae)  Punasuut (Rondeletiidae) 
Katso myös
   Valaanpääkalat Wikispeciesissä   Valaanpääkalat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valaanpääkalat (Cetomimiformes) on viuhkaeväisiin kuuluva kalalahko. Lahkon lajeja tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä. Valaanpääkalojen taksonominen asema on osittain epäselvä. Eräät lähteet lukevat ne kuuluviksi okakalojen (Stephanoberyciformes) tai limapääkalojen (Beryciformes) lahkoihin.
Heimot ja anatomia

Valaanpääkaloihin luetaan kuuluviksi kolme heimoa, jotka ovat samettikalat (Barbourisiidae), valaanpäät (Cetomimidae) ja punasuut (Rondeletiidae). Aiemmin heimoikseen katsottiin myös vihikalat (Megalomycteridae) ja karvakalat (Mirapinnidae), mutta ne luetaan nykyisin kuuluviksi valaanpäihin. Kaiken kaikkiaan lahkoon kuuluu noin 30 lajia. Ruumiinrakenteeltaan valaanpääkalat ovat pitkänomaisia tai pyöreähköjä. Kalojen suu ja kita ovat hyvin suuret ja vatsalaukku kykenee venymään. Silmät ovat useimmiten pienet ja alkeelliset. Selkä- ja peräevät sijaitsevat ruumiin takaosassa. Valaanpääkaloilla ei ole uimarakkoa ja kylkiviiva on alkeellinen. Väriltään lajit ovat usein punaisia tai oransseja. Ruumiissa voi olla valoelimiä.
Levinneisyys ja elintavat

Valaanpääkalalajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät lauhkeilla ja lämpimillä alueilla useimmiten 1 000–5 000 metrin syvyydessä. Eräiden arvioiden mukaan ne ovat yksiä yleisimpiä syvänveden kaloja.
Valemalikka

| Valemalikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Pseudoclitocybaceae
Suku::  Valemalikat Pseudoclitocybe
Laji::  cyathiformis
Kaksiosainen nimi
 Pseudoclitocybe cyathiformis  (Bull.) Singer 
Katso myös
   Valemalikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valemalikka (Pseudoclitocybe cyathiformis, aikaisemmin "tumma malikka") on suppilomainen ruskea tai harmaa valemalikkalaji. Sen lakki on 3–10 senttimetriä leveä. Heltat ovat melko harvat ja harmaat, likaisenruskeat tai likaisenvaaleat. Jalka on lakin värinen ja sen yläosassa on hopeanukkainen vyöhyke. Jalan pituus on 5–10 senttimetriä. Sienen haju muistuttaa karvasmantelia. Valemalikka kasvaa lehti- ja havumetsissä, nurmikoilla, niityillä, puutarhoissa ja muilla kulttuuripaikoilla. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Kasvuaika on syyskuusta marraskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Valemalikka (Pseudoclitocybe cyathiformis)
MushroomExpert.com: Pseudoclitocybe cyathiformis (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Pseudoclitocybe cyathiformis:  Wikidata: Q2591272  BioLib: 323219  CoL: 4NTY5  EoL: 198235  Fungorum: 414618  GBIF: 9095397  iNaturalist: 339415  IRMNG: 11344771  MycoBank: 414618  NatureServe: 2.1062958  NBN: NHMSYS0001495184  NCBI: 182019  Observation.org: 14672  Open Tree of Life: 867662  Laji.fi: MX.73036 
Agaricus cyathiformis:  Wikidata: Q109354750  Fungorum: 461564
Valide Sultan

Museoitu Valide Sultanien olohuone Topkapın palatsissa. Kuvan henkilöt ovat nukkeja.
Valide Sultan, joskus myös Sultan Valide [valiˈde], oli Osmanien valtakunnassa hallitsevan sulttaanin äidille myönnetty arvonimi. Nimi käännetään joskus kuningataräidiksi, vaikka Valide Sultanin asema oli erilainen.
Naisen asema oli perinteisesti alistettu Osmanien valtakunnassa. Tästä muodostivat poikkeuksen kuninkaallista verta omaavat ylhäiset naiset, kuten sulttaanien tyttäret ja sisaret sekä erityisesti Valide Sultanit. Sulttaanien äideillä oli suuresti henkilökohtaisia vapauksia ja usein paljon vaikutusvaltaa ja he olivat poikkeuksetta korkeasti arvostettuja.
Valide Sultanin aseman on esitetty olleen osmanivaltakunnan toiseksi tärkein heti sulttaanin jälkeen. Tämä piti paikkansa joinakin aikakausina ja joskus Valide Sultan kohosi jopa sulttaanin edelle. Islamilaisen perinteen (”Äidin oikea on Jumalan oikea”) mukaan sulttaanin äidillä saattoi olla suuresti vaikutusvaltaa valtakunnan asioihin. Erityisesti 1600-luvulla Naisten sultanaattina tunnetulla aikakaudella sarja kyvyttömiä tai lapsena valtaan nousseita sulttaaneja kohotti Valide Sultanin arvon uudelle tasolle. Noin sadan vuoden ajan kestäneen naisten sultanaatin aikana vain yksi hallitsija, Murat IV, oli riittävän voimakas kyetäkseen keskittämään vallan itselleen.
Venetsialaissyntyinen Nurbanu Sultan oli Selim II:n vaimo ja Murat III:n äiti. Valide Sultanina hän oli myös todellinen rinnakkaishallitsija 1574–1583, jolloin hän johti hallintoa yhdessä suurvisiiri Sokollu Mehmed Paššan kanssa. Hän oli myös ensimmäinen Naisten sulttaanikunnan aikakauden rinnakkaishallitsija. Osmanien valtakunnan Valide Sultaneista vaikutusvaltaisin oli Kösem Sultan.
KNM Vale (1874)

| KNM Vale |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Laivastontelakka, Horten
Laskettu vesille:  14. huhtikuuta 1874
Palveluskäyttöön:  1874
Poistui palveluskäytöstä:  saksalaisten valtaama 1940 palautettu Norjalle 1945
Loppuvaihe:  romutettu 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  229 t
Pituus:  27,28 m
Koneteho:  220 hv
Nopeus:  8 solmua
Miehistöä:  41
Aseistus
Aseistus:  1 x 10,6" RML -tykki 1 x QF 1 naulan -tykki 1 x 1 naulan revolveritykki
KNM Vale oli Norjan laivaston vuonna 1874 vesillelaskettu Vale-luokan 2. luokan tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Hortenin laivastontelakalta ja se laskettiin vesille 14. huhtikuuta 1874. Alus otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus

Alus muutettiin vuosina 1911–1912 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa miinalaivaksi, jolloin sen aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 10,5 tuuman suustaladattava tykki 120 millimetrin perästä ladattavalla tykillä. Muutoksen ansiosta alus kykeni vastaanottamaan 50 miinaa ja samalla miehistön tarve väheni kymmenellä.
Saksan hyökättyä Norjaan alus hylättiin 5. toukokuuta 1940 Kjelkenesiin Sognfjordissa, minkä jälkeen se palveli toisen maailmansodan Saksan laivastossa. Saksan antauduttua ja Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin Norjalle, joka myi sen romutettavaksi vuonna 1946.
Valasmonnit

| Valasmonnit |
| --- | --- |
 Maitovalasmonni (Cetopsis coecutiens)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Valasmonnit  Cetopsidae  Bleeker, 1858
Alaheimot ja suvut
 Cetopsinae Bathycetopsis  Cetopsis  Denticetopsis  Hemicetopsis  Paracetopsis  Pseudocetopsis  Heliogeneinae Heliogenes 
Katso myös
   Valasmonnit Wikispeciesissä   Valasmonnit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valasmonnit (Cetopsidae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Etelä-Amerikasta.
Lajit ja anatomia

Valasmonnien heimoon kuuluu lähteestä riippuen 5–7 sukua ja 23–41 lajia. Heimo jaetaan kahteen alaheimoon, jotka ovat Cetopsinae ja Heliogeneinae. Ruumiinrakenteeltaan valasmonnilajit ovat pitkulaisia ja tukevahkoja. Suurimmat heimon kaloista kasvavat 26 cm:n mittaisiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat tylppä kuono ja kuonon 3 viiksisäieparia. Selkäevä on pieni ja sijaitsee Cetopsinae-alaheimon lajeilla selän etuosassa ja Heliogeneinae-alaheimon lajeilla hieman taaempana. Useimmilla valasmonneilla ei ole rasvaevää. Peräevä on suurehko ja pyrstöevä haarautunut. Valasmonnien iho on suomuton ja iho peittää osittain kalojen pienet silmät. Uimarakko on hyvin pieni ja sitä suojaa luinen kapseli.
Levinneisyys ja elintavat

Valasmonnilajeja tavataan Kolumbiasta Paraguayhun ulottuvalta vyöhykkeeltä. Ne sekä pienissä, nopeasti virtaavissa sademetsien puroissa että isommissa joissa. Valasmonnien ravintoa ovat vesihyönteiset ja suurimmat lajit saalistavat myös kaloja.
Vakouma

Vakouma eli fluting (engl. fluting, lineation ) on drumliinin kaltainen moreenimuodostuma, joka on kooltaan drumliinia paljon pienempi. Ne syntyvät moreenista yleensä paksujen jäätiköiden pohjalla, mutta esimerkiksi Suomessa ne ovat peräisin viime jääkauden loppuvaiheesta. Niiden korkeus on yleensä 0,5–5 metriä ja pituus kymmeniä tai satoja metrejä. Vakoumien suunta on aina jäätikön virtaussuunta.
Merkittäviä kohteita

Vakoumia esiintyy toisinaan samoilla seuduilla kuin drumliineja, mutta myös aivan eri seuduilla. Maailmanlaajuisesti vakoumia tavataan jääkauden maannerjäätiköiden peittämillä alueilla sekä laakeiden jäätiköiden peittämillä alueilla esimerkiksi Islannissa, Grönlannissa ja Etelämantereella. Suomessa on esimerkiksi Inarin ja Utsjoen seudun drumliinikentässä myös vakoumamuodostumia. Posiolla Riisitunturin kaakkoispuolella laaja vakoumakenttä, jossa vakoumia on vieri vieressä 20–40 metrin välein. Erityisesti Posion Hopeahetteensuon vakouma on pinta-alaltaan kolme hehtaaria ja se on otettu valtakunnallisesti arvokkaisiin moreenimuodostumiin tunnuksella MOR-Y13-210. Liejulamminsärkkien drumliini- ja fluting-parvi (MOR-Y11-025) on esimerkki jäätikön muodostamista pienistä ja keskikokoisista moreenimuodostumista. Kuusamon drumliinikentässä on hajanaisesti myös vakoumia. Länsi-Lapin Aakenustunturin laella on vakoumia. Niiden jäätikön tulosuunnan puoleisessa päässä on kallionnokka. Keski-Suomen drumliinikentässä on esimerkiksi Piekämäen, Kangasniemen, Haukivuoren ja Juvan seuduilla drumliinien joukossa runsaasti vakoumia.