stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Burn (albumi)
Aiheesta muualla

Burn (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Burn (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Deep Purple |
| --- | --- |
 Ian Gillan  Steve Morse  Don Airey  Roger Glover  Ian Paice   Entiset jäsenet: Jon Lord  Ritchie Blackmore  David Coverdale  Glenn Hughes  Joe Lynn Turner  Rod Evans  Nick Simper  Tommy Bolin  Joe Satriani 
Studioalbumit:  Shades of Deep Purple  The Book of Taliesyn  Deep Purple  Deep Purple in Rock  Fireball  Machine Head  Who Do We Think We Are  Burn  Stormbringer  Come Taste the Band  Perfect Strangers  The House of Blue Light  Slaves and Masters  The Battle Rages On  Purpendicular  Abandon  Bananas  Rapture of the Deep  Now What?!  Infinite  Whoosh!  Turning to Crime  =1 
Livealbumit:  Concerto for Group and Orchestra  Made in Japan  Made in Europe  Last Concert in Japan  Live in London  Scandinavian Nights  Nobody’s Perfect  In the Absence of Pink: Knebworth ’85  Come Hell or High Water  King Biscuit Flower Hour Presents: Deep Purple in Concert  California Jamming  Mk III: The Final Concerts  Live at the Olympia ’96  Gemini Suite Live  In Concert with The London Symphony Orchestra  Total Abandon: Australia ’99  Live at the Rotterdam Ahoy  This Time Around – Live in Tokyo  The Soundboard Series  Inglewood – Live in California  Kneel & Pray  Space Vol 1 & 2  Perks and Tit  Just Might Take Your Life  Live in Stockholm  Live in Montreux 1969  Live in Paris 1975  Live in Europe 1993  Live at Montreux 1996  Live in Denmark 1972  Live at Montreux 2006 
Kokoelmat:  Purple Passages  Mark I & II  The Early Years  24 Carat Purple  When We Rock, We Rock, and When We Roll, We Roll  The Mark II Purple Singles  Deepest Purple: The Very Best of Deep Purple  The Anthology  Powerhouse  The Singles A’s & B’s  30 Very Best of Deep Purple  Days May Come: The 1975 Rehearsals, Volume 1  1420 Beachwood Drive: The 1975 Rehearsals, Volume 2  Listen, Learn, Read On  The Platinum Collection 
Videot:  Concerto for Group and Orchestra  Special Edition EP  Live in Concert 1972/73  California Jam / Live in California 74  Rises Over Japan  Come Hell or High Water  Bombay Calling – Live in India 1995  Live at Montreux 1996  Live at the Royal Albert Hall  Total Abandon  New, Live & Rare  Perihelion  Live Encounters 
Muuta:  Blackmore’s Night  Black Sabbath  Dixie Dregs  Living Loud  Gary Moore  Rainbow  Trapeze  Whitesnake 
 diskografia  luettelo kappaleista 
Deep Purplen uudeksi solistiksi valittiin nuori ja tuntematon David Coverdale. Kuvassa Coverdale Whitesnake-yhtyeen laulajana vuonna 2013.
Basisti-laulaja Glenn Hughesin soiton on sanottu olevan albumilla hyvin funk-vaikutteista. Kuva on otettu kesäkuussa 2011.
Alkuperäisen brittipainoksen vinyylietiketti.
Argentiinan-painos Quemar.
Hifi

Hifi (myös Hi-Fi) on lyhenne, joka tulee englanninkielisistä sanoista high fidelity, ”korkea todenmukaisuus”, mikä tarkoittaa äänen tallennuksen ja toiston valiolaatua. Hifi-laitteiden tarkoitus on toistaa tallennettu materiaali muokkaamattomana, alkuperäisen kaltaisena, oli sitten kyse videosta, still-kuvasta tai – kuten yleisemmin hifistä puhuttaessa – äänestä. Samantyyppisiä periaatteita liittyy myös auto-hifiin, mutta kotioloissa tietyt tavoitteet on mahdollista saavuttaa helpommin. Toiston laadun arviointiin on olemassa mittausmenetelmiä.
Luonnollinen äänentoisto

CD-soittimissa, vahvistimissa ja myös laadukkaissa levysoittimissa päästään ihmiskorvan toleranssin kannalta tarpeeksi tarkkaan taajuusvasteeseen sekä vähäiseen särön määrään. Tosin edellä mainituissa elektronisissa laitteissa syntyy myös erilaisia dynaamisia säröjä, joista mainittavin on Tapio Köykän vuonna 1969 keksimä TIM-särö,, josta professori Matti Otala teki 1970-luvulla yliopistotasoista tutkimusta ja osoitti vuonna 1974 Köykän havainnot paikkansapitäviksi. Todennäköisesti suurin vaikutus äänenlaatuun käytännössä on kuitenkin kaiuttimilla: niiden taajuusvasteella, dynamiikalla, särökomponenteilla ja vaihekoherenssilla.
Huoneakustiikan vaikutus toistoon on myös erittäin olennainen ja mitattavissa oleva suure. Monissa tapauksissa sen vaikutus on suurempi kuin kaiuttimien. Hyvä kaiutin kuitenkin soi huonoa paremmin myös huonossa tilassa. Monet kaiutinsuunnittelijat pyrkivät ottamaan huomioon tai minimoimaan akustiikan vaikutuksen.
Hifi jakautuu nykyään 2-kanavaiseen hifiin ja monikanavaiseen äänentoistoon, jota myös kotiteatteriksi kutsutaan. Jälkimmäisessä laitteistoon on liitetty äänen lisäksi myös kuvaa tuottavia laitteita.
Laitteisto

Lukuun ottamatta aivan edullisimpia yhdistelmälaitteita on hifilaitteistossa tavallisesti seuraavat laitteet:
Laitteisto > Äänilähde

Äänilähteenä on tavallisimmin CD-soitin, jossa on sisäänrakennettu D/A-muunnin, mutta se on vähitellen korvattu joko DVD-soittimella tai muulla mediasoittimella, jonka perässä saattaa vielä olla erillinen ulkoinen D/A-muunnin. Mediasoittimella tarkoitetaan erilaisia multimediatiedostoja soittavaa laitetta.
Monella hifi-harrastajalla äänilähteenä on kotitietokone, jolla toistetaan digitaalisessa muodossa tallennettua musiikkia. Tietokoneeseen voi liittää erillisen äänikortin, jos sisäänrakennettu ei ole tarpeeksi laadukas.
Osa harrastajista luottaa edelleen LP-soittimeen, mikä onkin lisännyt LP-levyjen keräilyharrastusta hifi-harrastajien piireissä. Lisäksi äänilähteenä voi olla radio. Myös kela- tai kasettinauhurit ovat oikein toteutettuna hifi-tasoisia äänilähteitä.
Äänilähde tuottaa tyypillisesti linjatasoista analogista signaalia, joka on vahvistettava kaiuttimille syöttämistä varten. Linjatasoisen signaalin siirto tapahtuu tyypillisesti RCA-liittimillä varustetuilla kaapeleilla. Digitaalista signaalia välitetään S/PDIF-protokollalla ja RCA-kaapeleilla tai optisesti TOSLINK-kaapeleilla.
Laitteisto > Esivahvistin

Esivahvistin (etuvahvistin) on laite, joka vahvistaa äänilähteeltä tulevan äänisignaalin sopivaksi päätevahvistimelle ja äänenvoimakkuussäätimen lisäksi siinä on valintakytkin käytettävälle äänilähteelle. Esivahvistimia on olemassa aktiivisia ja passiivisia, joista varsinkin jälkimmäinen on suosittua tehdä itse rakennussarjasta. Esivahvistin voidaan jättää pois laitteistosta, jos äänilähteessä on äänenvoimakkuussäätö tai jos päätevahvistimen tilalla on integroitu vahvistin, joka sisältää esivahvistimen ja päätevahvistimen samoissa kuorissa. Integroitu vahvistin on siis tavallisin vahvistintyyppi. Esivahvistin voi sisältää transistoreita tai putkia ja kummallakin on vankat kannattajakuntansa.
Joissain vahvistimissa on D/A-muunnin, jolloin digitaalisesti välitetty äänisignaali muutetaan analogiseksi vahvistimessa.
Laitteisto > Päätevahvistin

Päätevahvistimen tunnistaa siitä, että siinä ei ole ollenkaan äänenvoimakuuden tai äänilähteen valintakytkimiä etulevyssä ja puolijohteilla toteutetun päätevahvistimen ulkonäköä hallitsevat valtavat jäähdytyslevyt, joita tarvitaan huonon hyötysuhteen takia estämään päätetransistorien tuhoutuminen liiallisen lämmöntuoton takia. Yleensä ainoa katkaisin on virtanappi. Päätevahvistimen etuina ovat yleensä helpompi laajennettavuus kuin integroiduilla vahvistimilla. Tehon loppuessa pääte voidaan vaihtaa tehokkaampaan malliin helposti ja esivahvistin jää ennalleen. Päätevahvistin voi olla toteutettu transistoreilla tai putkilla. Nykyään ovat yleistyneet myös täysin digitaalitekniikkaa hyödyntävät päätevahvistimet (englanniksi Class D amplifier tai switching amplifier). Hyvän hyötysuhteen ansiosta näissä ei tarvita suurikokoisia jäähdytyslevyjä ja sen johdosta ne voidaan rakentaa erittäin pienikokoisiksi. Monien hifiharrastajien mielestä parhaiden T-amp -toteutusten äänenlaatu lähestyy parhaiden putkivahvistinten äänenlaatua.
Laitteisto > Kaiuttimet

Jos yksielementtisiä koaksiaali- tai laajakaistakaiuttimia ei lasketa mukaan, yleisin ja yksinkertaisin kaiutintyyppi on 2-tie jalustakaiutin, jossa tyypillisesti on bassokaiutin sekä diskanttikaiutin. Se on helppo tehdä hyvin soivaksi ja oikea etäisyys seinästä saadaan 60–70 cm korkealla kaiutinjalustalla, kun kaiutin sijoitetaan vähintään noin 50 cm seinästä. On olemassa myös elekrostaattisia kaiuttimia, joissa värähtelevän, ääntä tuottavan pinnan muodostaa ohut sähköä johtava muovikalvo, joka värähtelee siihen syötetyn musiikkisignaalin tahdissa. Elektrostaattinen kaiutin on kuitenkin rakenteeltaan monimutkaisempi ja siten kalliimpi valmistaa; tässä kaiutintyypissä on myös ongelmia saavuttaa hifi-käyttöön riittävän hyvä bassotoisto.
Päätevahvistimen ja kaiuttimien välisen kaiutinkaapelin valinta on taidetta sinänsä. Kalleimmat kaapelit valmistetaan yksikiteisestä happivapaasta kuparista, jonka virranjohtavuus on hopeaa parempi. Kauitinkaapeleille ei vakiintunutta liitintä, vaan niissä käytetään yleensä jonkinlaista puristavaa ruuviliitintä. Liittimet on tyypillisesti kullattu hapettumisen estämiseksi.
Hifin harrastajat

Jotkut hifi-harrastajat rakentelevat laitteita itse, tai parantelevat olemassa olevia. Toiminnassa (kutsutaan myös tweekkaukseksi) on omat riskinsä. Jos esimerkiksi muutetaan kaiuttimen jakosuodinta, muutettu rakenne voi kuumentua niin paljon, että syntyy tulipalon riski. Jotkin tweekkaustavat ovat harmittomampia, kuten kaiuttimien tuplajohdotus käyttämällä kahdet kaiutinkaapelit yhtä kaiutinta varten tai bassoelementin lisämassaus resonanssitaajuuden alentamiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hifi Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Toivanen, Jarmo: Teknillinen akustiikka, "Kaiuttimet", s. 261–359.  Espoo:  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5
Telefunkenin hifi-laitteisto 1960-luvulta.
1950-luvulla suunniteltu herkkä laajakaistakaiutin.
Camenca

| Camenca Kamenka (Каменка) |
| --- | --- |
 Maaseutua ja kaupunki Dnestrin äärellä.
 lippu:  vaakuna
 Camenca
 Koordinaatit: 48.0318°N, 28.6997°E 
Valtio:  Moldova
Itsehallinnollinen alue:   Transnistria
Piiri:  Camencan piiri
Kaupungiksi:  2002
Väkiluku (2014):  8 871
Suuntanumero(t):  +373 216
 
 camenca.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Camenca tai Kamenka (ven. Ка́менка, ukr. Кам'янка, Kamjanka) on kaupunki ja Camencan piirin hallintokeskus Transnistrian pohjoisosassa, itäisessä Moldovassa, Dnestrin vasemmanpuoleisella (itäisellä) rannalla. Kaupunkiin on M4-maantietä pitkin noin 47 kilometriä Rîbnițasta, 102 kilometriä Dubăsarista ja 165 kilometriä Transnistrian keskuksesta Tiraspolista. Moldovan pääkaupunki Chișinăusta matkaa on Dubasarin kautta runsas 150 kilometriä.
Camencan kaupungissa asuu 8 871 ja piirissä 22 927 henkeä (2014). Seudun väkiluku oli laskussa, sillä vuonna 2004 kaupungin asukasluku oli 10 323 ja koko piirin 27 284.
Kaupunkiin on rajanylityspaikka Dnestrin takaa Moldovan puolelta. Camenka eli Kamenka on Transnistrian pohjoisin kaupunki. Suhteellisen hyväkuntoinen (tieto vuodelta 2010), mutta kiemurteleva valtatie M4 kulkee sieltä Transnistrian eteläosiin asti. Reitti on aikamatka Neuvostoliittoon reliikkeineen: Lenin-patsaineen, sotamonumentteineen, mosaikkeineen, sirppeine ja vasaroineen, kolhoosien kyltteineen. Kaupungissa on hotelli-ravintola Colisseu, hotelli Tsiderius, kylpylä Sanitorii Dnestr, ja esimerkiksi myymäläketju Happy Endin kauppa (2010). Kaupungin ympärillä on kauniita luontokohteita. Useita päivittäisiä bussi- tai reittitaksiyhteyksiä eteläisemmän naapuripiirin suurempaan Rîbnițan kaupunkiin.
Camencan piirin kartta
Risteys kantakaupungissa.
Kaupungin linja-autoasema.
Sisäänkäynti torille.
Torilla.
Urheilukentän radat on laatoitettu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Camenca Wikimedia Commonsissa
Welcome to Camenca (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (village.md)
Vincent Candela

Vincent Candela
Vincent Candela (s. 24. lokakuuta 1973 Bédarieux, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka on edustanut kotimaansa seurojen lisäksi englantilaista Boltonia ja useita italialaisseuroja sekä voittanut maajoukkueessa maailman- ja Euroopan-mestaruuden. Candela on keskikenttäpelaaja.
Candela aloitti ammattilaisuransa Toulouse FC:n riveissä vuonna 1992. Vuosina 1995–1997 hän edusti En Avant Guingampia, ja vuonna 1997 hän siirtyi ensimmäistä kertaa synnyinmaansa ulkopuoliseen seuraan, AS Romaan. Candelan ura roomalaisseurassa päättyi vuonna 2005. Hän siirtyi seurasta Englantiin Boltoniin, mutta visiitti jäi lyhyeksi, ja jo saman vuoden aikana hän muutti takaisin Italiaan, Udinese Calcion joukkueeseen. Udinese Calciosta hän siirtyi AC Sienan. Seurajoukkueuran paras saavutus on Italian mestaruus AS Romassa.
Candela on pelannut Ranskan maajoukkueessa 40 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. Hän oli mukana vuoden 1998 MM-kotikisoissa, joissa Ranska voitti kultaa; hän pääsi pelaamaan vain yhdessä ottelussa. Candelan meriittilistalla on maailmanmestaruuden lisäksi Euroopan mestaruus vuodelta 2000. Hän edusti Ranskaa myös vuoden 1996 olympialaisissa ja vuoden 2002 MM-kisoissa.
The Campbell Playhouse

Sanomalehtimainos The Campbell Playhouse -esityksestä ”Ah, Wilderness”, jonka pääosassa on Orson Welles.
The Campbell Playhouse oli yhdysvaltalainen radiokuunnelmasarja, jota esitettiin CBS:n radioverkossa 9. joulukuuta 1938 – 13. maaliskuuta 1941 välisenä aikana.
Orson Wellesin Mercury Theatre on the Air -radiokuunnelmasarjassa vuonna 1938 esitetty kuunnelma Maailmojen sota ja sitä seurannut julkisuus herättivät sponsoreiden mielenkiinnon sarjaa kohtaan. Sarja saikin sponsorikseen Campbell Soup Company -elintarvikeyrityksen ja sarja uudeksi nimeksi tuli The Campbell Playhouse. Näyttelijöinä toimivat edelleen Mercury Playersin jäsenet, kuten Ray Collins, Agnes Moorehead, George Coulouris, Georgia Backus ja Everett Sloane. Sponsorointi kuitenkin mahdollisti myös tunnettujen elokuvatähtien esiintymisen sarjassa, mikä siirsi vakionäyttelijät sivurooleihin. Tuottajana toimi John Houseman ja ohjauksesta vastasi Orson Welles.
Ensimmäinen sarjassa lähetetty kuunnelma oli Daphne du Maurier'n kirjaan perustuva Rebecca. Myöhemmin sarjassa esitettiin muun muassa dramatisointeja kirjallisuuden klassikkoteoksista Jäähyväiset aseille, Kurjat ja Huckleberry Finnin seikkailut. Vierailleita näyttelijöitä olivat muun muassa Katharine Hepburn, Burgess Meredith, Walter Huston, Paulette Goddard ja Claudette Colbert. Kaikkiaan The Campbell Playhousessa esitettiin 56 tunnin kestoista kuunnelmaa ennen Wellesin lähtöä.
Wellesin lähdön jälkeen sarjasta tehtiin vielä kolmas ja viimeinen kausi, mutta se poikkesi tyyliltään huomattavasti aikaisimmista. Jaksot olivat puolen tunnin mittaisia ja niissä esitettiin dramatisointeja lähinnä vähemmän tunnetuista teoksista. Sarjan viimeisellä kaudella kuultiin muun muassa kuunnelmat The Go-Getter ja The Nervous Wreck, ja näyttelijöinä olivat muun muassa Helen Twelvetrees, Randolph Scott, Frank Morgan ja Lionel Barrymore.
Aiheesta muualla

Sarjan jaksoja MP3-muodossa (englanniksi)
HMS Cairo

| HMS Cairo |
| --- | --- |
 HMS Cairo

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cammell Laird, Birkenhead
Kölinlasku:  17. marraskuuta 1917
Laskettu vesille:  19. marraskuuta 1918
Palveluskäyttöön:  23. syyskuuta 1919
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 12. elokuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 190 t
Pituus:  137,6 m
Leveys:  13,4 m
Syväys:  4,3 m
Koneteho:  40 000 shp
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  330-350
Aseistus
Aseistus:  5 × BL 6" (152 mm) Mk XII -tykkiä 2 × QF 3" (76 mm) Mk I -ilmatorjuntatykkiä 2 × QF 2 naulan tykkiä 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Cairo oli Britannian kuninkaallisen laivaston Carlisle-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli toisessa maailmansodassa ilmatorjuntaristeilijänä. Alus valmistui liian myöhään osallistuakseen ensimmäiseen maailmansotaan.
Valmistus

Alus tilattiin kesäkuussa 1917 Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 28. marraskuuta. Alus laskettiin vesille 19. marraskuuta 1918 ja valmistui 24. syyskuuta 1919.
Palvelus

Ensimmäisenä sijoituspaikkana lokakuusta 1919 aluksella oli Kiinan aseman lippulaivana Hongkongissa, josta se siirrettiin 1921 Itä-Intian laivastoasemalle Singaporeen 4. kevyt risteilijäviirikön lippulaivaksi. Kaksi miehistönjäsentä loukkaantui toukokuussa 1923 tykin putkiräjähdyksessä.
Itä-Intian asemalla alus oli, kunnes se palautettiin 1925 pariksi vuodeksi Kiinan asemalle. Aluksen uudeksi sijoituspaikaksi määrättiin 1927 Amerikan ja Länsi-Intian aseman 8. kevyt risteilijäviirikkö.
Vuosian 1928-1930 alus oli hävittäjien lippulaivana Välimerellä. Aluksen oltua huollettavana se liitettiin osaksi Kotilaivastoa kommodorin lippulaivaksi aina 25. marraskuuta 1937 saakka, minkä jälkeen alus siirrettiin Devonportin reserviin. Alus oli huollossa 1931-1932.
Cairo valittiin 4. marraskuuta 1937 muutettavaksi ilmatorjuntaristeilijäksi ja siirrettiin 1938 muutostöitä varten Chathamin telakalle. Telakka kuitenkin vaihdettiin viime tipassa Portsmouthiksi, missä muutostyöt valmistuivat toukokuussa 1939. Syyskuussa alus oli sijoitettuna Kanaalin laivastoon.
Cannibal Island (Kanada)

Cannibal Island
| --- | --- |
Sijainti:  Manitoba Kanada
Vesialue:  Winnipegjärvi
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Cannibal Island on pieni saari Winnipegjärven pohjoisaltaassa Manitoban provinssissa Kanadassa. Se on osa jääkauden muovaamaa moreeniharjannetta nimeltä The Pas Moraine, johon kuuluvat myös Long Pointin niemen lisäksi saariketjun muut saaret, Little George, George, Big Sandy sekä Little Sandy.
Hidatsat

Hidatsat ovat Yhdysvalloissa asuva intiaaniheimo, jonka arvellaan asuneen noin 400 vuotta Pohjois-Dakotan alueella. Hidatsat olivat sekä maanviljelijöitä että metsästäjiä ja puhuivat siouxien murteita. Ranskalaiset ja englantilaiset kutsuivat hidatsoja gros ventreiksi (isomahat) ja sekoittivat heidät Montanassa asuvaan Algonkin-kieliryhmän atsina-heimoon, josta käytettiin samaa nimeä. Sekaannuksen aiheutti tasankojen merkkikieli, jossa kummankin heimon nimi ilmaistiin lähes samanlaisella käsimerkillä. Läpi 1700-luvun ja osin seuraavallakin vuosisadalla hidatsat tunnettiin myös minnetaree-intiaaneina. Nimi oli Pohjois-Dakotan ensimmäisten asukkaiden mandanien antama ja tarkoitti "joen yli tulleita". Hidatsojen määrän on uskottu 1600-luvulla olleen noin 3 000 henkeä, mutta esihistoriallisen kauden aikana heitä on ollut paljon enemmän.
Eurooppalaisten siirtolaisten mukana tullut isorokko hävitti enimmän osan kolmen hidatsa-kylän asukkaista Knife-joen rannoilla 1837. Eloonjääneet yhdistivät voimansa saman kulkutaudin kokeneiden mandanien kanssa. Myöhemmin myös sotien ja sairauksien heikentämät arikarat liittyivät heihin. Yhdessä tämä kolmen heimon muodostama vähälukuinen joukko taisteli siouxeja vastaan vuosikymmenien ajan kunnes joutui turvautumaan Yhdysvaltain tarjoamaan apuun.
1800-luvun puolivälistä alkaen hidatsat, mandanit ja arikarat ovat asuneet Fort Bertholdin reservaatiossa Pohjois-Dakotassa, ja heidät tunnetaan MHA-kansakuntana.
Historia > Varhaishistoria

On arveltu,että joskus kauan sitten hidatsat asustivat Wisconsinissa hyvin lähellä Minnesotan rajoja. Tuntemattomasta syystä he jättivät maansa ja ylittivät idästä Mississippijoen. Jäätyään asumaan Devil's Laken rantamille Pohjois-Dakotassa hidatsojen keskuudessa syntyi riita omien heimojen metsästysmaista. Absarokeiksi itseään kutsuva kansanosa jätti Devil's Laken ja suunnisti kulkunsa länteen. Heidät tunnetaan historiassa crow-intiaaneina. Eurooppalaiset käänsivät heidän nimensä "variksiksi", vaikka nimi tarkoitti varpushaukkaa. Devil's Laken seuduille jääneet hidatsat joutuivat jättämään alueen siouxien painostamina. He pakenivat yli Missourin ja asettuivat asumaan sen lännenpuoleisille rantamille mandanien naapureiksi. Vaikka molemmat kansat kuuluivat samaan kieliryhmään, heidän murteensa erosivat toisistaan huomattavasti.
Historia > Dakotan kauppakeskukset

Eurooppalaiset kauppiaat liikkuivat vesiteitse 1700-luvun alkupuolella Suurten järvien lännenpuoleisille alueille laajentaakseen kauppaverkostoaan. Ranskalainen tutkimusmatkaaja Pierre La Vérendrye saapui Kanadasta Missourijokea pitkin retkikuntineen nykyiseen Pohjois-Dakotaan ensi kerran vuonna 1738. Täällä hän vieraili hidatsojen ja mandanien kylissä, joissa ostettiin ja myytiin kaikkea, jota siihen aikaan pidettiin tärkeänä. Vuoteen 1750 mennessä moni eri intiaanikansa oli asuttanut Pohjois-Dakotan. Sen keskiosaa hallitsivat hidatsa- ja mandankylät. Pohjoisilla alueilla asustivat creet ja assiniboinet. Itärajalla majailivat yanktonai-siouxit ja cheyennet. Läntisillä rajoilla pitivät kyliään crowt. Etelässä olivat arikarat vallanneet laajoja alueita.
Hidatsa-, mandan- ja arikarakylistä muotoutui oman aikakautensa kauppakeskuksia. Metsästäjien tuomat biisoninnahkaiset viitat ja parkittu nahka vaihtuivat maanviljelijöiden tuotteisiin, joista eräs oli hidatsojen itseviljelemä tupakka. Kaukaisiakin heimoja vaelsi kaupantekoon. 1750-luvulla hevoset nousivat suureksi myyntivaltiksi. Niitä välittyi paljon lounaasta ja lännestä, sillä varsinkin kiowat ja shoshonit olivat erikoistuneet hevosten myyntiin. Kysyttyä tavaraa olivat myös eurooppalaiset tehdastuotteet, kuten musketit, myöhemmin kiväärit ja veitset. Eurooppalaisilta kauppiailta vaihdossa saadut vaatteet ja intiaaninaisia kiinnostavat halvat helyt olivat osa monipuolista tarjontaa.
Nopeasti laajeneva kauppaverkosto toi mukanaan myös kulttuurivaikutteita eri suunnilta. Pohjoisten tasankojen seremonioihin yhdistyi osia alempaa Mississippiltä kulkeutuneesta taiteesta, kosmologiasta ja rituaaleista. Erikielisten kansojen kaupankäynnin helpottamiseksi kehitettiin erityinen tasankojen merkkikieli. Yhdysvaltalainen kauppias Charles McKenzie oli vuonna 1805 nähnyt, miten lähes 2 000 crow-intiaania oli tullut kaupantekoon hidatsakylään ja pystyttänyt viikoiksi lähialueelle satoja tiipii-telttoja.
Historia > 1800-luku

Kaupankäynnin ohella hidatsat joutuivat mukaan ympäristön moniin sotiin. Siouxien lisäksi pohjoisesta tulevat assiniboinet muodostivat selvästi erottuvan uhan. Sotien taustalta löytyi vanhojen riitojen ohella erimielisyydet metsästysmaista, jotka kärjistyivät välienselvittelyiksi silloin, kun eri heimojen ratsumiesten linjat leikkasivat toisiaan. Lukuisat kahakat sävyttivät metsästysretkiä vastustajien vaihtuessa. Hidatsat tunnettiin sotaisina ja joskus he lähettivät sotapartioitaan kauas länteen shoshoneita ja jopa mustajalkoja vastaan. Heidän on kerrottu vetäneen myös rauhalliset naapurinsa mandanit mukaan sotatoimiin.
Kun tutkimusmatkailijat Lewis ja Clark vierailivat talvella 1804–1805 hidatsojen luona, he tapasivat näitä kolmesta eri kylästä muutaman kilometrin päässä toisistaan. Suurin kylistä oli nimeltään Big hidatsa, jossa majaili yli tuhat asukasta. Hidatsojen ylimpänä johtajana toimi Lewisin ja Clarkin vierailujen aikana nimeä LaBorgne (One Eye) kantanut päällikkö, jonka alaisena oli 450 soturia. Yhdysvaltalaisiin vieraisiinsa hidatsat suhtautuivat ystävällisesti ja antoivat näiden tutustua kyliinsä. Vihamielisyydet monien tasankojen heimojen kanssa sen sijaan jatkuivat. Paikallaan pysyvä elämäntyyli, joka perustui kaupantekoon, toi hidatsoille runsaasti taloudellista vaurautta, mutta se altisti heidät myös vihollisten toistuville hyökkäyksille. Vuonna 1834 siouxit polttivat hidatsojen kaksi pienintä kylää.. Nämä tapahtumat saivat aikaan hidatsojen väestön hupenemisen, jota vauhditti vuoden 1837 isorokkoepidemia. Lyötyinä ja tautien runtelemina he vetäytyivät suojaan pääkyläänsä Big hidatsaan peläten isorokon leviämistä ja siouxien uusia hyökkäyksiä.
Vuonna 1845 hidatsat ja heihin liittyneet mandanien rippeet perustivat uuden kylän, joka sai nimekseen Like-a-fishhook. He yrittivät vaalia vanhaa elämäntapaansa, mutta euro-amerikkalaisten elämäntyyli ja monet tuotteet syrjäyttivät nopeasti vanhat hidatsojen perinteet. 1860-luvun alussa siouxien toistuvien hyökkäysten kohteina olleet arikarat muuttivat Like-a-Fishhookiin ja solmivat hidatsojen ja mandanien kanssa kestävän liiton siouxeja vastaan. Myöhemmin paikasta tuli Fort Bertholdin reservaatio.