stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jatkosota
Sodan kulku > Asemasotavaiheen taustan poliittinen tilanne ja tapahtumat > Helsingin suuryöpommitukset 6.–7., 16.–17. ja 26.–27. helmikuuta 1944

Suomi hylkäsi mahdottomiksi arvioimansa rauhanehdot huhtikuussa 1944. Neuvostoliitto pyrki taivuttamaan Suomen rauhaan Helsingin suurpommituksilla (”rauhanpommitukset”) helmikuun aikana. Neuvostoliitto halusi nopean ratkaisun sodalle pystyäkseen keskittämään joukkonsa Berliinin valtaukseen.
Sotavangit

Neuvostoliittolaisten sotavankien määrä Suomessa on arvioitu olleen noin 64 000 henkeä. Näistä 56 000 vankia oli otettu jo vuonna 1941. Noin 2 700 vankia vaihdettiin saksalaisten itämerensuomalaisiin, joita oli noin 2 200. Vuoden 1942 huonon sadon takia nälkään kuoli monia sotavankeja. Neuvostoliittolaisia sotavankeja kuoli 18 318 suomalaisilla sotavankileireillä.
Suomalaisia sotavankeja oli Neuvostoliiton virallisen tilaston mukaan 2 377. Kotimaahan palautettiin 1 969 henkeä. Timo Malmin mukaan suomalaisia joutui vangeiksi 3 402, leirillä kuoli 1 388 ja kotiutettuja oli 1 938 eli 57 prosenttia. Lukujen eron virallisiin lukuihin selittää osittain se, että neuvostoliittolaisissa tilastoissa otetaan huomioon vain ne sotavangit, jotka selvisivät leirille saakka.
Suomen ja Saksan suhde jatkosodan aikana

Keskustelu jatkosodan alusta, suurhyökkäyksen yllätyksestä, torjuntavoitosta ja saksalaisten osuudesta jatkuu edelleen sekä muistelmakirjallisuudessa että tutkimuksissa. Sodan lopusta 1980-luvun loppuun asti käytiin keskustelua sodan alkamisesta, jossa niin kutsutun ajopuuteorian katsottiin selittävän Suomen tien sotaan. Suurhyökkäys-aiheessa perinteisen käsityksen mukaan Stalin tarvitsi voimat ensisijaisesti Saksaa vastaan. Hyökkäyksen jatkaminen käsketylle Kymijoen linjalle olisi edellyttänyt uusia suunnitelmia ja lisäjoukkojen keskityksiä, ja sitä taas yleistilanne ja vuodenajan vaihtuminen eivät olisi sallineet. Siksi Neuvostoliitto suostui neuvoteltuun erillisrauhaan, vaikka liittoutuneet olivat sopineet vaativansa Saksalta ja sen liittolaisilta antautumista. Suomalaiset katsoivat olevansa Saksan ”kanssasotijoita” omine päämäärineen eivätkä liittolaisia.
Keskustelu siitä, oliko Suomi liittoutunut Saksan kanssa vai sotiko se omaa erillistä sotaansa, erillissotateesi, on jatkunut Suomessa 2000-luvulle asti. Virallisen poliittisen näkemyksen mukaan Suomi ja Saksa eivät olleet liitossa (muun muassa presidentti Tarja Halosen lausunnot 60. voitonpäivän edellä). Ulkomaisessa historiantutkimuksessa on pitkään ollut vallitsevana käsitys, että Suomi oli Saksan liittolainen. Myös huomattava osa suomalaisia tutkijoita on sitä mieltä, että Suomi oli käytännössä Saksan liittolainen. Jatkosotatutkimuksen perusteoksen, Markku Jokisipilän väitöskirjan Aseveljiä vai liittolaisia? mukaan erillissodasta alettiin Suomessa puhua vasta silloin, kun sotaonni alkoi kääntyä ja Saksan häviö näyttää yhä selvemmältä. Vuonna 2008 myös historian professori Henrik Meinander otti Tarja Halosen presidenttifoorumissa kantaa erillissodan käsityksestä luopumisen puolesta. Lokakuussa 2008 Helsingin Sanomat teki kyselyn suomalaisten historian professoreiden keskuudessa. Vastanneista 28 professorista 16 (57 %) mukaan Suomi ei käynyt jatkosodassa erillissotaa vaan oli Saksan liittolainen. Kuusi (21 %) professoreista oli erillissodan kannalla, ja kuusi ei antanut suoraa vastausta.
Liittonäkemyksen kannattajat kiinnittävät huomiota esimerkiksi siihen, että joukko korkea-arvoisia suomalaisupseereita sai etukäteen tietoja operaatio Barbarossasta siten, että jatkosota oli olennaisesti sidoksissa tähän operaatioon. Näin ollen Suomen jatkosotaa sellaisena kuin se käytiin ei olisi sodittu ilman Saksan merkittävää materiaalista ja strategista tukea. Suomi ei ollut lain mukaan Saksan liittolainen, sillä Suomen ja Saksan välille ei ollut solmittu liittosopimusta, mutta käytännössä Suomi oli Saksan liittolainen, sillä se kävi sotaa Saksan resursseilla ja aseilla, antaen Pohjois-Suomen saksalaisten käyttöön ja alistaen joukkojaan Saksan armeijan komennukseen. Varsinkin jatkosodan alkuvaiheessa Suomen operaatiot olivat täysin sidoksissa Saksan omiin operaatioihin ja niistä riippuvaisia. Samoin maiden turvallisuuspoliiseilla oli kiinteät suhteet.
Sota-aikana saksalaisia kutsuttiin aseveljiksi, kuten myös Saksassa suomalaisia. Myös Suomen valtionjohto käytti termiä puhuessaan Saksasta.
Kirjallisuutta

Jatkosodan historia 1–6.  (toim. Sotatieteen laitoksen sotahistorian toimisto)  Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-15326-5
Moisala, U. E. & Alanen, Pertti (toim.): Kun hyökkääjän tie suljettiin – Neuvostoliiton suurhyökkäys kesällä 1944 Karjalan kannaksella veteraanitutkimuksen ja neuvostolähteiden valossa.  Sotatieteen laitoksen julkaisuja XXVI, 1988.  ISBN 951-99941-0-6
Stade, Arne: Svenska frivilligbataljonen framfor Hangö 1941. Sotahistoriallinen Aikakauskirja, 1991, nro 10, s. 133–194.  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)
Siilasvuo, Ensio ym. (toim.): Jatkosota: Kronikka.  Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 1991 (2. painos 1997).  ISBN 951-20-3661-4
Kuusela, Kari: Wehrmachtin panssarit Suomessa: saksalaiset panssariyksiköt Suomessa 1941–1944.  Helsinki:  Wiking-divisioona Oy, 2000.  ISBN 951-97506-3-0
Raunio, Ari (toim.): Itsenäisyyden puolustajat -sarja.  Weilin+Göös ym., 2002–2003.  ISBN 951-35-6630-7
Leskinen, Jari & Juutilainen, Antti (toim.): Jatkosodan pikkujättiläinen.  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-28690-7
Drabkin, Artem & Irincheev, Bair (toim.): Jatkosota puna-armeijan silmin.  (Suomeksi toim. Tiilikainen, Heikki & Laine, Jukka-Pekka)  Jyväskylä:  Atena, 2007.  ISBN 978-951-796-491-3
Kotro, Arto: ”Ulkomaalaiset ja heimokansat Suomen armeijassa”, Jatkosodan Pikkujättiläinen (toim. Jari Leskinen ja Antti Juutilainen), s. 300-322.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-28690-7
Raunio, Ari & Kilin, Juri: Jatkosodan hyökkäystaisteluja 1941.  Karttakeskus, 2007.  ISBN 978-951-593-069-9
Näre, Sari & Kirves, Jenni (toim.): Ruma sota: Talvi- ja jatkosodan vaiettu historia.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2008.  ISBN 978-951-0-32917-7
Raunio, Ari & Kilin, Juri: Jatkosodan torjuntataisteluja 1942–44.  Karttakeskus, 2008.  ISBN 978-951-593-070-5
Rantanen, Paavo: Vaikea tie rauhaan: Suomi Saksan, Ruotsin ja Neuvostoliiton puristuksessa.  Jyväskylä:  Atena, 2010.  ISBN 978-951-796-666-5
Kankare, Vilho: Mennään kun käsketään! Nuorten miesten jatkosota.  Helsinki:  Otava, 2011.  ISBN 978-951-1-24588-9
Stalinin salainen jatkosota.  (toim. Vihavainen, Timo & Manninen, Ohto)  Docendo, 2014.  ISBN 978-952-291-091-2
Elokuvia

Etulinjan edessä, elokuva JR 61:stä Syvärillä ja Kannaksella, Åke Lindman, 2004
Hiljaisuus, elokuva kaatuneitten evakuoimiskeskuksesta, ohjaus Sakari Kirjavainen, 2011
Hylätyt talot, autiot pihat, elokuva Laila Hietamiehen samannimiseen romaanista, kertoo Viipurin viimeisistä päivistä kesällä 1944, ohjaus Lauri Törhönen, 1999
Lupaus, elokuva lotista talvi- ja jatkosodassa, ohjaus Ilkka Vanne, 2005
Päämaja, elokuva Päämajan tunnelmista kesällä 1944, ohjaus Matti Kassila, 1970
Rintamalotta, elokuva lotista rintamalla jatkosodan aikaan, ohjaus Aarne Tarkas, 1956
Rukajärven tie, Olli Saarela, käsikirjoitus Antti Tuuri ja Olli Saarela, 1999
Tali-Ihantala 1944, Åke Lindman ja Sakari Kirjavainen, käsikirjoitus Stefan Foss, Benedict Zilliacus ja Esko Salervi, 2007
Tuntematon sotilas, Edvin Laine, 1955
Tuntematon sotilas, Rauni Mollberg, 1985
Tuntematon sotilas, Aku Louhimies, 2017
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Heikkinen, Seppo: Suomi jatkosodassa – Ylen 10-osainen radiosarja Yle – Radio. 27.4.–29.6.2011. Viitattu 6.12.2018.
Jatkosodan alkuvaihe 1941–1942 Yle Elävä arkisto. Viitattu 6.12.2018.
Kotirintaman sota Yle Elävä arkisto. Viitattu 6.12.2018.
Perälä, Reijo: Erillissota vai sotaliitto? Yle Elävä arkisto. 8.9.2006. Viitattu 6.12.2018.
Jatkosodan 1941–44 aikana kuolleet neuvostosotavangit Suomi, sotavangit ja ihmisluovutukset. Viitattu 6.12.2018. Hakukone.
Miten sinun olisi käynyt jatkosodassa? Helsingin Sanomat kuukausiliite. 4.6.2011. Viitattu 6.12.2018.
Teema: Talvi- ja jatkosodan henkilöhistorialliset lähteet Arkistojen portti. Viitattu 6.12.2018.
SA-kuva-arkisto, Etulijasta kotirintamalle 1939–1945 Puolustusvoimat. Viitattu 6.12.2018.
Saressalo, Lassi: Pitkästymisen torjuntaa Agricola. 11.6.2015. Viitattu 6.12.2018. Kirja-arvostelu teoksesta Pilke, Helena ja Kleemola, Olli: Elämää juoksuhaudoissa. Sotilaiden huvit ja harrastukset jatkosodan rintamilla. SKS, 2015.
Heikki Kainulainen, Tutkijoiden erillissota Pro gradu –tutkielma, Helsingin yliopisto 2013
Operaatio Barbarossan päähyökkäyssuunnat. Leningradin vastaisessa pihtiliikkeessä Suomen rintamalla oli suuri merkitys.
Kaksi miestä katsoo ilmoitusta yleisestä liikekannallepanosta 20. kesäkuuta 1941.
Jatkosodan ryhmitysalueet heinäkuun alussa 1941: saksalaiset hyökkäsivät Petsamon suunnalla 29. kesäkuuta ja suomalaiset hyökkäsivät Suomussalmen ja Kuusamon suunnalta 1. heinäkuuta.
Viipurin takaisinvaltauksen paraati Pyöreän tornin edustalla 31. elokuuta 1941.
Jatkosodan ruotsalaiset vapaaehtoiset käyttävät liekinheitintä harjoituksissa Niinisalossa.
Suomen puolustusvoimat hyökkäsi Itä-Karjalaan sekä Leningradin ja Vologdan alueille aina Syvärin eteläpuolelle saakka vuonna 1941; suomalaismiehitys jatkui alueilla aina vuoteen 1944 asti.
Suomalaiset tykkimiehet lähettävät vanhalle rajalle päästyään terveiset talvisodan alusta tuttuun Mainilaan.
Suomalaisjoukot ylittämässä Tarton rauhan (1920) rajaa.
Suomalaisjoukot ylittämässä Muurmannin rataa lähellä Käppäselkää.
Suomen joukkojen pisin eteneminen jatkosodan aikana.
Rintamatilanne joulukuussa 1941.
Puna-armeijan operatiiviset hyökkäykset asemasotavaiheessa 1942. Hyökkäykset torjuttiin tammikuussa Maaselän kannaksella ja huhtikuussa kolmelta suunnalta: Petsamossa, Kiestingissä ja Syvärillä.
Propagandaa levitettiin Suomeen muun muassa pudottamalla lentokoneista tällaisia pieniä lehdyköitä.
Mannerheim ja presidentti Ryti tarkastavat joukkoja Ensossa 4. kesäkuuta 1944.
Virolaisia vapaaehtoisia Suomessa jatkosodan aikana.
Kesäkuussa 1944 tuhottu Josif Stalin 2 -panssarivaunu.
Rintamalinjan kulku 4. syyskuuta 1944, Moskovan välirauha solmittiin 19. syyskuuta.
Neuvostoliittolaiset sotavangit marssivat töihin.
Neuvostoliitolle luovutetut alueet vuonna 1944.
Saksalaisjoukkoja Rovaniemellä varuskunta-alueensa edessä vuonna 1942.
Saksalaisjoukkoja Rovaniemellä vuonna 1942.
Joutselkä

Joutselkä oli laaja kylä Kivennavan pitäjässä Karjalankannaksella. Vuonna 1939 asuttuja taloja Joutselässä oli nelisenkymmentä. Kylä oli levittäytynyt Viipurista Pietariin johtavan tien varteen. Suomen itsenäistyttyä raja Pietariin sulkeutui, mutta Joutselän kautta kuljettiin Terijoelle ja Kuokkalaan. Kylän korkeimmalta kohdalta Sauhtananmäeltä oli näköala useisiin lähikyliin ja Rajajoelle.
Nykyisin Joutselän tie kulkee edelleen vanhalla paikallaan, muuta muistoa ei suomalaisajasta maisemasta löydä. Paikka on erilaisia datsoja, kesämökkejä, mutta alueella ei ole palveluita. Kylän pohjoispuolitse on öljyputkilinjaus Koiviston satamaan. Nykyisin Joutselässä on yhdentoista hengen venäläinen Simaginon kylä.
Historia > Ruotsin vallan aika > Joutselän taistelu

Ruotsin vallan aika oli Joutselässä enemmän sodan kuin rauhan aikaa. Erityinen maine Joutselälle on jäänyt vuonna 1555 käydystä taistelusta, jossa ruotsalaiset joukot paikallisten talonpoikien tukemana pysäyttivät suuren venäläisjoukon. 150 sotilaan osasto tukenaan 400 Äyräpään alueelta rekrytoitua hiihtämällä liikkunutta talonpoikaa voittivat Kivennavan linnakkeen voudin Jöns Månssonin johdolla lukumääräisesti kymmenkertaisen vihollisen.
Historioitsija Erik Jöransson Tegel käytti kuninkaan kuvausta kertoessaan Joutselän taistelusta vuonna 1622 painetussa teoksessa. Tegelin kronikka kertoo venäläisten lukumäärän taistelussa olleen 30 000. Tegelin kuvausta on myöhemmin käytetty sotataidon historiaa käsittelevissä teoksissa. Yleensä todetaan, että Vouti Jöns Månssonin, Juho Maununpojan, sotataito sai Kustaa Vaasan muuttamaan Suomea koskevia taktisia ohjeita. Uudet ohjeet perustuivat Juho Maununpojan taktiikkaan. Ilmeisesti Jöns Månsson kuitenkin päinvastoin sovelsi kuninkaan antamia ohjeita Joutselän taistelussa. Kuningas Kustaa oli neuvonpidoissa Viipurin linnassa useaan otteeseen kehotti sotapäälliköitään käyttämään smoolantilaistaktiikkaa Kannaksella. Kunnia smoolantilaistaktiikasta kuuluu Etelä-Smoolannista kotoisin olleelle uudisraivaajalle ja kapinallisjohtaja Nils Dackelle. Vuosina 1542–1543 Smoolannissa, Öölannissa ja Götanmaan metsäalueilla noustiin verokapinaan ja kapinalliset voittivat kuninkaan armeijan useissa kahakoissa.
Jöns Månsson teki tämän hyvin. Kun Pajari Bibikovin johtamat joukot hyökkäsivät Joutselän kautta Kivennavalle 10. maaliskuuta 1555 olivat ruotsalaiset kasanneet murroksen, jonka taakse olivat sijoittaneet viisi parin tuuman laivatykkiä lavetteina toimineisiin rekiin. Pajari Bibikov kaatui heti hyökkäyksen alussa ruotsalaistykkien yhteislaukaukseen jo ennen kuin venäläiset olivat ehtineet levittäytyä tulitaisteluun. Venäläiset vielä huomasivat, että sivustojen metsistä ilmestyi suomalaisia suksimiehiä, jotka etenivät kaukana tiestä kohti venäläisten selustaa. Sotajoukko joutui sekasortoon ja lähti perääntymään. Suomalaiset katkaisivat venäläisjoukon paluutien, mutta eivät vähäisestä lukumäärästään johtuen pystyneet estämään venäläisjoukon pakoa. Taistelussa kaatuneita venäläisiä arvioidaan olleen kaiken kaikkiaan noin 900. Suomalaisten tappioita ei tiedetä.
Joutselän taistelun väitetään toimineen myös talvisodan mottitaisteluiden esimerkkinä.
Historia > Ruotsin vallan aika > Sodan jatkuminen

Joutselän taistelu säästi kivennapalaiset hävitykseltä, mutta vain hetkeksi. Sota vasta alkoi tästä. Smoolantilaistaktiikan mukaisista murroksista oli tullut Kustaa-kuninkaalle päähänpiintymä. Taktiikkaa piti sovellettaman, mutta nyt sillä ei ollut toivottua tulosta. Venäläiset hyökkäsivät tammikuussa 1556. Pienempi joukko sotaväkeä eteni Käkisalmen suunnasta Jääskeen ja Äyräpäähän. Etenemistä ei pystytty estämään. Venäläiset pystyttivät sotaleirin Äyräpäähän ja polttivat muutamia kyliä. Kun ruotsalaisten huomio oli keskittynyt pohjoiseen eteni venäläisten pääjoukko Kannaksella jälleen Joutselän kylän kautta. Murroksista ei täälläkään ollut apua. Venäläisten pääjoukon saapui Kivennavan varustukselle. Päällikkö Nils Boije poltatti varustuksen ja pakeni joukkoineen Viipurin suuntaan. Puolustus vetäytyi Viipurin linnaan ja venäläisten pääjoukko asettui piiristystoimiin Viipurin kaupungin edustalle.Viipurin linnaa ei kuitenkaan kovin ponnekkaasti pyritty valtaamaan vaan venäläiset keskittyivät nyt Ruotsin puolen rajapitäjien hävittämiseen ja tuhoamiseen.
Venäjä pyrki asutusta ja väestöä tuhoamalla lopettamaan ryöstöretket Suomen puolelta Venäjälle. Erilaisia kosto- ja ryöstöretkiä oli tehty Kivennavalta Venäjän puolelle jo miespolvien ajan. Alueen väestö joutui kohteeksi, mutta ei ollut itse kovin kärkäs vihollisuuksia ylläpitämään. Itse asiassa sotajoukkojen liikkeistä varoitettiin vihollispuolen kyliä, jotta nämä ehtisivät piilopirtteihinsä. Näin tehtiin puolin ja toisin. Ehkäpä Ruotsi ja Venäjä olivat tuohon aikaan rajaseudun asukkaille samanlainen riesa ja rasite riippumatta siitä kummalla puolen rajaa savupirtti sattui sijaitsemaan.
Historia > Ruotsin vallan aika > Sodan jälkeen

Kuuluisan Joutselän taistelun sisältänyt Suuri Venäjän sota päättyi Moskovan rauhaan 1557, mutta Pitkäviha alkoi jo 1570 kestäen melkein vuosisadan vaihteeseen. Vielä 1600-luvun alkupuolellakin Joutselän kylän väestö vaihtui tiheästi. Vuoden 1633 maakirjaan kirjattiin Joutselässä kahdeksan tilaa. Paavo Suutari oli muuttanut pois, Matti Pessa karannut Novgorodin lääniin, Antti Niilonpoika karannut Venäjälle, Olli Pellinen karannut Hiitolaan, Lauri Kotselkä karannut jonnekin, Lauri Laurinpoika karannut Inkeriin, Lauri Hänninen karannut ja kuollut Inkerissä ja Lauri Hamunen karannut Venäjälle. Kaikki kylän tilat siis autioina.
Historia > Vanha Suomi ja Autonomian aika

Kun venäläiset valtasivat Viipurin läänin olivat virkamiehet paenneet ja vanha veronkantojärjestelmä luhistui. Väkiluvun kehitystä voi tarkastella vasta vuoden 1727 jälkeen, jolloin ryhdyttiin jälleen laatimaan maakirjoja ja henkikirjoja. Kyläkohtaisesti tämä on kuitenkin mahdotonta, koska henkirahojen kanto oli niin suuripiirteistä, että niitä maksaneen väestön määrä ei heijasta oikeastaan lainkaan väestöluvun kehitystä. Suuri Pohjan sota oli kuitenkin autioittanut etenkin Kivennapaa voimakkaasti ja pahimmat sodan tuhot keskittyivät Kannasta halkoneen Suuren venäjäntien varrelle, jolla Joutselän kyläkin sijaitsi.
Väestönkasvu oli Kivennavalla ilmeisen hidasta vielä 1700-luvun alkupuolella. 1700-luvun loppupuolella syntyvyys nousi nopeasti. Vanhan Suomen väestömäärä kaksinkertaistui. Kuolleisuutta piti korkealla kulkutautien yleisyys. Alavaan suistoon epäterveelliseen ympäristöön rakennettu Pietari, jonka väkiluku jo 1780-luvulla lähenteli 200 000:ta, oli tartuntojen lähde. Sitä mukaa kun Kannaksen talonpojat tottuivat viemään tuotteitaan Pietarin toreille takasi tämä kauppa rahatulojen lisäksi tasaiset bakteeri- ja virusvirrat keskuksesta takamaille. Ja Joutselkä oli tämän kulkureitin varrella.
Kivennapa oli aateliston lahjoitusmaata. 1700-luvun loppupuoli oli paitsi ripeän väestönkasvun myös pellonraivauksen aikaa. Aateli kehitti kartanotalouttaan ja lisäsi talonpoikien verorasitusta. Seurauksena oli lahjoitusmaiden sosiaalisen jännityksen lisääntyminen.
Historia > Itsenäisen Suomen aika

Joutselässä oli sekä alakansakoulu että yläkoulu omissa rakennuksissaan. Oppilaita riitti, koska lähikylien lapset kävivät Joutselässä koulua. Tannerin opettajapariskunta vaikutti Joutselän kulttuurielämässä. Seurojentaloja Joutselässä oli kolme, ja iso kaksikerroksinen suojeluskuntatalo. Suojeluskunta- ja Lottatoimintaan osallistuttiin kylällä aktiivisesti. Historioitsija Tegelin tulkinta Joutselän taistelusta nousi arvoonsa. 1930-luvulla kirjoitettiin historiaa, jossa Suomen identiteettiä itsenäisenä kansakuntana vahvistettiin. Vihollinen oli aina tullut idästä.
Historia > Itsenäisen Suomen aika > Taistelun muistomerkki

Vuonna 1931 Kellomäellä toiminut Polkupyöräpataljoona 1 pystytti vuonna 1931 Joutselän taistelun muistomerkin Joutselkään Mainilan ja Kuokkalan teiden risteykseen. Muistomerkin paljastuspuheen piti pataljoonan komentaja Hjalmar Siilasvuo. Muistomerkin sisään kätkettiin sinetöity rasia, missä oli ajankohdan rahoja, sanomalehtiä ja valokuvia ja henkilötietoja.  Muistomerkin suunnitteli Aarno Karimo ja muistomerkin graniittisessa laatassa oli teksti:
»1555 maaliskuun 11. pnä Kivennavan linnamiesten ja kannakselaisten talonpoikien vähäinen joukko löi näillä Joutselän kunnailla suurilukuisen vihollisarmeijan.
PPP 1 pystytti tämän muistomerkin isien teon kunniaksi 1931.»
Muistomerkki selvisi niin talvi- kuin jatkosodastakin. Paikallishallinto kuitenkin määräsi koko muistomerkin purkamisesta vuonna 1973. Paikalla on kiviä täynnä oleva kuoppa.
Kaartin jääkärirykmentissä Helsingin Santahaminassa on vuonna 1981 pystytetty Joutselän taistelun näköismuistomerkki ja Uudenmaan jääkäripataljoona on vuodesta 1928 lähtien viettänyt perinnepäiväänsä 11. maaliskuuta taistelun kunniaksi. Lapin jääkäripataljoona on puolestaan pystyttänyt toisen näköismuistomerkin Jääkäriprikaatiin Sodankylässä.
Aiheesta muualla

VirtuaaliKivennapa
Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Suomalaisia varusmiehiä Joutselän taistelun muistomerkin edessä kesällä 1938.
Jumalanpilkka

Jumalanpilkka on Jumalan julkista pilkkaamista. Se on eräs rienauksen muoto.
Jumalanpilkkalain kumoaminen maittain

| Maa | Säädetty | Kumottu | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
|  Australia | 1788 | 1995  | Lakkautettu liittovaltion tasolla, mutta jotkut osavaltiot ja alueet pitävät edelleen jumalanpilkkasäädöksiä. |
|  Alankomaat | 1886 | 2014 | Vuonna 1932 lakia kiristettiin. |
|  Englanti ja Wales | 1539 | 2008 |  |
|  Irlanti | 1937 | 2018 |  |
|  Islanti | 1940 | 2015 |  |
|  Kanada | 1892 | 2018 |  |
|  Kreikka | 1834 | 2019 |  |
|  Malta | 1933 | 2016 |  |
|  Ranska | 1254 | 1881 | Elsass-Lothringenissa vuoteen 2016 saakka. |
|  Norja | 1902 | 2009/2015 | Vuonna 2009 poistettiin uudesta rikoslainsäädännöstä, joka ei ollut voimassa vuoteen 2015 asti. |
|  Ruotsi | 1563 | 1970 | Vuoden 1563 laki korvattiin vuonna 1949 uudella lailla. |
|  Tanska | 1683 | 2017 |  |
|  Skotlanti  | 1661 | 2021 | Edellinen syyte oli vuodelta 1843. |
|  Uusi-Seelanti | 1893 | 2019 | Vuoden 1893 laki korvattiin vuonna 2019 uudella lailla  . . |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jumalanpilkka. Uskonnonvapaus.fi.
Uskontorikosten historia. Uskonnonvapaus.fi.
Harro Koskisen Sikamessias. Kiasma.
Jumalanpilkkapykälän rikoslaissa säilyttämisen puolesta äänestäneet kansanedustajat. Vapaa ajattelija 1/1999.
Nälkiintyminen (tietotekniikka)

Nälkiintyminen (käännetty myös nääntyminen, engl. starvation) on tietotekniikassa tila, jossa prosessi tai säie ei pääse etenemään muiden prosessien tai säikeiden toiminnan takia.
Nälkiintyminen muistuttaa lukkiutumista, mutta eroaa siitä siten, että nälkiintyminen voi koskea vain yhtä prosessia, eikä ohjelmallista poissulkemista tai muita vastaavia lukkiutumisen yhteydessä mainittuja ehtoja ole annettavissa. Nälkiintymiseen riittää, jos on olemassa resurssi, jonka käytöstä (epäsuorasti) kilpaillaan. Tämä resurssi on usein itse suoritin, eli vaikka prosessilla on kaikki muut sen tarvitsemat resurssit, se nälkiintyy, jos sille ei anneta ajoaikaa.
Nälkiintyminen voi tulla vastaan myös ohjelmallisena ongelmana. Tällainen on kuvattuna esimerkiksi aterioivien filosofien ongelmassa, kun ensin on estetty lukkiutuminen.
Nälkiintymistä voidaan estää ohjelmallisesti pakottamalla esimerkiksi semaforien avulla haluttu käyttäytyminen. Myös vuoronnusmenetelmä voi olla sellainen, että se estää nälkiintymisen.