stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjän jalkapallon 1. divisioona
Toiseksi korkeimman sarjatason voittajat ja nousijat

| Vuosi | Mestari | Muut nousijat |
| --- | --- | --- |
| 1992 | Žemtšužina Sotši (länsilohko) KAMAZ Naberežnyje Tšelny (keskilohko) Lutš-Energija Vladivostok (itälohko) | - |
| 1993 | Tšernomorets Novorossijsk (länsilohko, ei noussut valioliigaan) Lada Togliatti (keskilohko), Dynamo-Gazovik Tjumen (itälohko) | - |
| 1994 | Tšernomorets Novorossijsk | Rostelmaš Rostov |
| 1995 | Baltika Kaliningrad | Lada Togliatti, Zenit Pietari |
| 1996 | Dynamo-Gazovik Tjumen | Šinnik Jaroslavl, Fakel Voronež |
| 1997 | Uralan Elista | - |
| 1998 | Saturn Moskovan alue | Lokomotiv Nižni Novgorod |
| 1999 | Anži Mahatškala | Fakel Voronež |
| 2000 | Sokol Saratov | Torpedo-ZIL Moskova |
| 2001 | Šinnik Jaroslavl | Uralan Elista |
| 2002 | Rubin Kazan | Tšernomorets Novorossijsk |
| 2003 | Amkar Perm | Kuban Krasnodar |
| 2004 | Terek Groznyi | Tom Tomsk |
| 2005 | Lutš-Energija Vladivostok | Spartak Naltšik |
| 2006 | Himki | Kuban Krasnodar |
| 2007 | Šinnik Jaroslavl | Terek Groznyi |
| 2008 | FK Rostov | Kuban Krasnodar |
| 2009 | Anži Mahatškala | Sibir Novosibirsk |
Aiheesta muualla

https://web.archive.org/web/20060714085638/http://www.league-one.ucoz.ru/
PFL (Arkistoitu – Internet Archive)
Venäjän jalkapallo
Lajiliitto: Venäjän jalkapalloliitto 

Sarjat: Valioliiga (Premjer liga) | 1. divisioona (Pervyj divizion) | 2. divisioona (Vtoroj divizion) | Amatööriliiga (Ljubitelskaja liga) 

Cup-kilpailut: Venäjän cup (Kubok Rossii) | Venäjän supercup (Superkubok Rossii) 

Maajoukkueet: Venäjän maajoukkue | Venäjän naisten maajoukkue | Alle 21-vuotiaiden maajoukkue
Veikko Kallio (maanviljelysneuvos)

Veikko Kallis Kallio (16. helmikuuta 1906 Nivala – 22. kesäkuuta 1980 Nivala) oli suomalainen maanviljelijä, maanviljelysneuvos ja presidentti Kyösti Kallion poika. Maanviljelijän työnsä ohella hän hoiti useita luottamustoimia kotikunnassaan Nivalassa.
Elämä

Veikko Kallis Kallio oli vanhempi Kyösti Kallion kahdesta pojasta. Hänen nuorempi veljensä oli kuvanveistäjä Kalervo Kallio. Lisäksi heillä oli neljä sisarta.
Kallio osallistui nuorena nuorisoseuratoimintaan ja oli myös urheilija; vuonna 1931 hänet valittiin Nivalan Urheilijoiden vuoden urheilijaksi. Hän opiskeli Oulun lyseossa ja Ruukin maamieskoulussa ennen kuin siirtyi viljelemään ensin Mehtälän tilaa ja myöhemmin Heikkilän suurtilaa sen jälkeen, kun hänen isänsä valittiin tasavallan presidentiksi 1937. Kallio palveli talvi- ja jatkosodassa. Jatkosodan aikana hän osallistui taisteluihin muun muassa Saarivaarassa, Koirivaarassa, Hyrsylässä, Äänislinnassa ja Ihantalassa. Asemasotavaiheessa hän soitti myös vapaaehtoisena torvisoittokunnassa.
Kallio soitti Nivalan torvisoittokunnassa ja perusti Nivalan poikatorvisoittokunnan, joka harjoitteli hänen kotitilallaan Heikkilässä.
Kallio valittiin useisiin kunnallisiin luottamustoimiin 1930-luvulta lähtien. Vuosina 1935–1971 hän oli Nivalan osuusmeijerin hallituksen jäsen ja vuodesta 1950 puheenjohtaja. Hän toimi Nivalan kunnanvaltuuston jäsenenä vuosina 1945–1956 ja 1961–1968 ja oli sen puheenjohtaja vuosina 1954–1956. Vuosina 1952–1954 hän oli myös kunnanhallituksen varapuheenjohtaja. Vuosina 1957–1972 hän oli Nivalan osuuskaupan hallintoneuvoston puheenjohtaja, vuosina 1957–1965 Nivalan osuuskassan hallintoneuvoston jäsen ja vuosina 1958–1977 manttaalikunnan puheenjohtaja, joskin jälkimmäinen tehtävä oli lähinnä muodollinen. Edellä mainittujen lisäksi hänellä oli myös monien muiden johtokuntien jäsenyyksiä tai puheenjohtajuuksia. Vuonna 1973 hänelle myönnettiin maanviljelysneuvoksen arvo.
Veikko Kalliolle on myönnetty myös mm. neljännen luokan vapaudenristi, ensimmäisen luokan vapaudenmitali, Suomen Leijonan ansioristi (1957), Merenkulkulaitoksen hopeinen kunniamerkki ja Keskusmetsäseura Tapion ansiomerkki.
Maanviljelysneuvos Jouko Kallio on Veikko Kallion poika.
Valeri Dimitrov

| Valeri Dimitrov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1981 (ikä 42) Plovdiv
Kansalaisuus:   Bulgaria
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  1997–
Pituus:  185 cm
Paino:  85 kg
Painoluokka:  keskisarja (1997–2003) raskassarja (2005–2014, 2018–) superraskassarja (2009, 2015–2017)
Kätisyys:  oikea
Seura(t):  ASKK Trakia
Vyöarvo:  5. dan
| Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten kyokushin.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten kyokushin.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten kyokushin.MM-kilpailut  | Maa:   Bulgaria> Miesten kyokushin. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tokio 2023 | avoin |  |
|  Pronssia | Tokio 2007 | avoin |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Osaka 2005 | keskisarja |  |
|  Kultaa | Pietari 2009 | raskassarja |  |
|  Kultaa | Vilna 2013 | raskassarja |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Madrid 2001 | -80 kg |  |
|  Kultaa | Kööpenhamina 2005 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Budapest 2006 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Vilna 2007 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Plovdiv 2008 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Kiova 2009 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Logrones 2010 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Vilna 2011 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Antwerpen 2012 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Luzern 2013 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Baku 2014 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Varsova 2015 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Tbilisi 2016 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Wrocław 2018 | -85 kg |  |
|  Kultaa | Vilna 2019 | -85 kg |  |
|  Kultaa | Tbilisi 2021 | -85 kg |  |
|  Kultaa | Tarnów 2022 | -85 kg |  |
|  Kultaa | Göteborg 2023 | -85 kg |  |
|  Hopeaa | Kaunus 2003 | -80 kg |  |
|  Pronssia | Kööpenhamina 2017 | +90 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 2002 | avoin |  |
|  Kultaa | Kielce 2012 | avoin |  |
|  Kultaa | Kaunas 2014 | avoin |  |
|  Kultaa | Budapest 2018 | avoin |  |
| Bulgarian mestaruuskilpailut  | Bulgarian mestaruuskilpailut  | Bulgarian mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | 2000 |  |  |
|  Kultaa | 2001 |  |  |
|  Kultaa | 2002 |  |  |
|  Kultaa | 2003 |  |  |
|  Kultaa | 2006 |  |  |
|  Hopeaa | 1999 |  |  |
Valeri Dimitrov (s. 24. lokakuuta 1981 Plovdiv) on bulgarialainen karateka. Hän on Kyokushinissa WKO-liiton kolminkertainen maailmanmestari ja 22-kertainen Euroopan-mestari.
Alkuvuodet

Dimitrov aloitti harrastamaan karatea 1995 ja kilpailemaan 1997.
Kilpaura

Dimitrov saavutti Bulgarian mestaruuskilpailuissa hopeaa vuonna 1999 ja ensimmäisen mestaruuden 2000. Pian sen jälkeen hän saavutti ensimmäisen Euroopan mestaruuden 2001 Espanjassa voitettuaan loppuottelussa Francisco Carpenan. Dimitrov saavutti samana vuonna uransa toisen Bulgarian mestaruuden. Hän voitti myös seuraavana vuonna kolmannen Bulgarian mestaruuden.
Dimitrov saavutti EM-hopeaa 2003 hävittyään loppuottelussa Muzaffer Bacakille. Hän voitti vielä samana vuonna neljännen Bulgarian mestaruuden.
Huhtikuussa 2005 Dimitrov eteni Kööpenhaminan EM-kilpailuissa raskaansarjan loppuotteluun, jossa hän voitti Mindaugas Pavilionisin. Kaksi kuukautta myöhemmin Dimitrov saavutti ensimmäisen maailmanmestaruutensa Osakan MM-kilpailuissa. Hän onnistui voittamaan loppuottelussa Aleksei Leonovin.
Lokakuussa 2023 Dimitrov saavutti MM-hopeaa painoluokattomassa sarjassa. Hän hävisi mestaruuden Kembu Irikille.
Aiheesta muualla

Kotisivut (englanniksi)
Venäjän jääkiekon superliiga

| Superliiga |
| --- | --- |

Laji:  jääkiekko
Maa(t):  Venäjä
Perustettu:  1996
Edeltäjä:  Kansainvälinen liiga
Lopetettu:  2008
Seuraaja:  KHL
Joukkueita:  20
Hallitseva mestari:  Salavat Julajev Ufa
Eniten mestaruuksia:  HK Lokomotiv Jaroslavl (3) Metallurg Magnitogorsk (3)
Alempi taso:  Vysšaja Liga Pervaja Liga
Superliiga (ven. Суперлига) oli vuoteen 2008 asti Venäjän jääkiekon pääsarja. Sen korvasi kaudesta 2008–2009 alkaen monikansallinen KHL.
Historia

Superliiga perustettiin vuonna 1996 nimellä Venäjän jääkiekkoliiga. Nimen Superliiga sarja sai vuonna 1999. Sarjaa edelsivät vuosina 1992–1996 pelattu Kansainvälinen liiga, johon osallistuivat myös muiden entisten Neuvostoliiton maiden joukkueet, kaudella 1991–1992 IVY:n mestaruussarja ja Neuvostoliiton aikaan Neuvostoliiton liiga.
Mitalistit

| Kausi | Mestari | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996–1997 | Torpedo Jaroslavl | Lada Toljatti | Metallurg Magnitogorsk  Salavat Julajev Ufa |
| 1997–1998 | Ak Bars Kazan | Metallurg Magnitogorsk | Torpedo Jaroslavl |
| 1998–1999 | Metallurg Magnitogorsk | Dynamo Moskova | Torpedo Jaroslavl Ak Bars Kazan |
| 1999–2000 | Dynamo Moskova | Ak Bars Kazan | Metallurg Magnitogorsk Metallurg Novokuznetsk |
| 2000–2001 | Metallurg Magnitogorsk | Avangard Omsk | Severstal Tšerepovets |
| 2001–2002 | Lokomotiv Jaroslavl | Ak Bars Kazan | Metallurg Magnitogorsk |
| 2002–2003 | Lokomotiv Jaroslavl | Severstal Tšerepovets | Lada Toljatti |
| 2003–2004 | Avangard Omsk | Metallurg Magnitogorsk | Ak Bars Kazan Lada Togliati |
| 2004–2005 | Dynamo Moskova | Lada Toljatti | Lokomotiv Jaroslavl |
| 2005–2006 | Ak Bars Kazan | Avangard Omsk | Metallurg Magnitogorsk |
| 2006–2007 | Metallurg Magnitogorsk | Ak Bars Kazan | Avangard Omsk |
| 2007–2008 | Salavat Julajev Ufa | Lokomotiv Jaroslavl | HK Metallurg Magnitogorsk |
Venezuelan yhdistynyt sosialistinen puolue

| Venezuelan yhdistynyt sosialistinen puolue> Partido Socialista Unido de Venezuela |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  24. maaliskuuta 2007
Johto:   Nicolás Maduro 
Ideologia:  vasemmistopopulismi, bolivarianismi, marxilaisuus
Poliittinen kirjo:  vasemmisto, äärivasemmisto
Värit:  punainen
Kotisivu:  www.psuv.org.ve
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yhdistynyt sosialistinen puolue (esp. Partido Socialista Unido de Venezuela eli PSUV)  on venezuelalainen demokraattista sosialismia ajava vasemmistopuolue. Puolue muodostui vuonna 2007 useimpien Chávezia tukeneiden puolueiden parlamentaarikkojen yhdistyessä.
Puolueella oli noin 7,6 miljoonaa jäsentä vuonna 2014. Vuoden 2015 parlamenttivaaleissa puolue kärsi ensimmäisen tappionsa ja sai 55 edustajaa 167 paikkaiseen parlamenttiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Puolueen verkkosivusto (espanjaksi)
Vera Kurtić

Vera Kurtić (serb. Вера Куртић) on serbialainen aktivisti. Hän on romani ja radikaalifeministi. Hänen aktivisminsa keskittyy romaneihin, seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin, eläinten oikeuksiin sekä naisten oikeuksiin. Myös marginalisoitujen äänien kuuluminen on hänelle tärkeää.
Kurtić on opiskellut sosiologiaa ja viestintää. Tekemissään tutkimuksissa hän on keskittynyt sukupuolen, etnisyyden, kansallisuuden, sosioekonomisen aseman ja seksuaalivähemmistöihin kuulumisen intersektionaalisuuteen. Hän on kirjoittanut artikkelin "Džuvljarke: Roma Lesbian Existence", jonka tavoitteena on johdattaa lesbouteen liittyvää keskustelua naisia voimaannuttavaan suntaan.
Kurtić on työskennellyt Euroopan neuvoston Roma and Travellers -jaostossa ROMACTED-ohjelman parissa. Hän on ollut mukana perustamassa romaninaisten verkostoa Serbiaan (Roma Women Network of Serbia) ja kansainvälistä HLBT-verkostoa romaneille.
Kurtić on vegaani. Hän pitää kirjoittamisesta ja valokuvauksesta.
Violet Paddock

Violet Paddock on hahmo brittiläisessä Pokka pitää -komediasarjassa. Violetia näyttelee Anna Dawson.
Violet on Hyacinth Bucketin sisko. Violet asuu vedonvälittäjämiehensä Brucen kanssa isossa talossa, jossa on uima-allas, sauna ja tilaa ponille. Heillä on myös Mercedes-Benz ja kesähuvila Ibizalla.
Violet on useimmiten hyvin itkuinen riideltyään miehensä Brucen kanssa, jolla on mieltymys pukeutua naisten vaatteisiin ja piileskellä puissa. Hän soittaakin usein Hyacinthille pyytääkseen tältä neuvoa riitoihinsa. Hyacinthin mielestä Violetin ei pitäisi ottaa Brucesta avioeroa, sillä muuten hän menettäisi upean talon uima-altaineen ja Mercedes-Benz-autoineen.
-sarjan hahmot
Hyacinth Bucket (Patricia Routledge) · Richard Bucket (Clive Swift) · Daisy (Judy Cornwell) · Onslow (Geoffrey Hughes) · Rose (Shirley Stelfox, Mary Millar) · Elizabeth Warden (Josephine Tewson) · Emmet Hawksworth (David Griffin) · Isä (George Webb) · Violet (Anna Dawson) · Bruce (John Evitts) · Pastori (Jeremy Gittins)
Vera Klimovitš

| Vera Klimovitš |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Vera Klimovitš
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1988 (ikä 36)
Kansalaisuus:   Valko-Venäjä
Lentopalloilija
Pituus:  185 cm
Nyk. joukkue:   Hämeenlinnan Lentopallokerho
Sarja:  Lentopallon Mestaruusliiga
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
2004–2009 2009–2014 2014–2015 2016 2016–2017 :   Mintšanka Minsk   Lokomotiv Baku  Casalmaggiore  Volley 2002 Forli  LP Viesti 
Vera Klimovitš (s. 29. huhtikuuta 1988) on valkovenäläinen lentopalloilija, pelipaikaltaan keskitorjuja ja pituudeltaan 185-senttimetrinen. Hän edustaa Suomen Mestaruusliigassa Hämeenlinnan Lentopallokerhoa. Hänen kasvattajaseuransa on Mintšanka Minsk.
Klimovitš pelasi kasvattajaseurassaan aina vuoteen 2009 asti voittaen maan mestaruuden 2007. Seuraavat viisi vuotta hän pelasi azerbaidžanilaisessa Lokomotiv Bakussa ennen siirtymistään Italiaan kahdeksi kaudeksi. Bakussa Klimovitš oli voittamassa mm. Challenge Cupia 2011–2012.
Italiassa Klimovitš voitti A1-liigan mestaruuden 2015 ja oli nostamassa Forlia A2-liigasta pääsarjaan 2016.
Suomeen Klimovitš siirtyi kaudeksi 2016–2017 LP Viestiin. Hän voitti sekä liigamestaruuden että cup-mestaruuden. Tämän jälkeen hän pelasi Turkissa ja Israelissa. Kaudella 2021–2022 hän pelasi jälleen Suomessa, tällä kertaa Hämeenlinnan Lentopallokerhossa, ja saavutti SM-pronssia.
Vera Jordanova

Vera Jordanova vuonna 2014.
Vera Jordanova (s. 28. elokuuta 1975 Helsinki) on suomalais-bulgarialainen malli ja elokuvanäyttelijä.
Jordanovan kummatkin vanhemmat olivat bulgarialaisia muusikoita. Lapsuutensa hän vietti heidän kanssaan kiertueilla ympäri Pohjoismaita. Lopulta he asettuivat Bulgariaan, jossa Jordanova vietti lapsuutensa. Maan poliittisen ilmapiirin vuoksi perhe kuitenkin muutti takaisin Jordanovan synnyinmaahan, Suomeen. Hän oli tuolloin 14-vuotias.
Helsingissä Jordanova meni suomalaiseen lukioon, joka oli erikoistunut kieliin. Suomen kielen lisäksi hän opiskeli venäjää, englantia ja ranskaa ja osaa puhua näitä kaikkia kieliä sujuvasti. Lisäksi hän osaa espanjaa. Ylioppilaaksi pääsyn jälkeen suuri suomalainen mallitoimisto löysi Jordanovan ja hän alkoi esiintyä useissa kansallisissa lehdissä ja kampanjoissa. Vähitellen hänen mallinuransa laajeni ulkomaille asti ja hän vietti paljon aikaa kuvauksissa ympäri maailmaa.
Mallia Jordanova esitti myös ensimmäisessä elokuvaroolissaan. Tämä oli pieni näyttäytyminen Åke Lindmanin trillerissä Harjunpää ja kiusantekijät (1993). Varsinaisen uransa näyttelijänä hän aloitti 1990-luvun lopulla näytellen tv-sarjoissa Tähtitehdas (1998) ja Isänmaan toivot (2000). Ensimmäisen suuremmanluokan roolin hän sai Eli Rothin ohjaamassa ja käsikirjoittamassa kauhuelokuvassa Hostel: Part II (2007). Siinä hän näytteli mystistä femme fatalea, joka vaanii mitään arvaamattomia nuoria interreilaajia.
Jordanova seurusteli viisi vuotta taikuri Iiro Seppäsen kanssa, mutta pari erosi alkuvuodesta 2008. Hän on seurustellut myös näyttelijä Samuli Edelmannin kanssa sekä elokuva-alalla työskentelevän Riku Roimun kanssa. Vuonna 2013 hän kihlautui kolumbialaisen Federico Ruizin kanssa ja he avioituivat kesäkuussa 2016. Heille syntyi poika 18. elokuuta 2016 New Yorkissa.
VfB Stuttgart

VfB Stuttgart (virallinen nimi Verein für Bewegungsspiele Stuttgart 1893 e.V.) on saksalainen urheiluseura Stuttgartista. Se on 43 000 jäsenellään Baden-Württembergin osavaltion suurin ja koko Saksan viidenneksi suurin urheiluseura. VfB Stuttgartin tunnetuin laji on selvästi jalkapallo. Joukkue oli Bundesliigan perustajajäseniä vuonna 1963. Jalkapallon lisäksi seuran ohjelmaan kuuluvat nyrkkipallo, yleisurheilu, maahockey ja käsipallo. VfB Stuttgartin jalkapallojoukkue pelaa kotiottelunsa MHPArenalla.
VfB Stuttgart on voittanut Saksan mestaruuden viidesti: kaksi kertaa ennen Bundesliigan perustamista ja kolmesti sen jälkeen. Lisäksi joukkueella on kolme Saksan cupin voittoa. Euroopan kentillä Intertoto Cupin voitto vuosilta 2000 ja 2002 sekä finaalipaikat UEFA Cupissa vuodelta 1989 (hävisi SSC Napolille) ja Cup-voittajien Cupissa 1998 (hävisi Chelsealle).
VfB Stuttgart putosi 2. Bundesliigaan kaudeksi 2016–2017 sijoituttuaan edellisellä kaudella 17:nneksi Bundesliigassa mutta voitti 2. Bundesliigan ja palasi kaudeksi 2017–2018 pääsarjaan, josta se keväällä 2019 putosi jälleen toiselle sarjatasolle.
Joukkue

Päivitetty 31. elokuuta 2024.
Saavutukset

Bundesliiga (5): 1950, 1952, 1984, 1992, 2007
Saksan cup (3): 1954, 1958, 1997
Saksan supercup (1): 1992
Saksan amatöörimestaruudet (2): 1963, 1980
Etelä-Saksan mestaruudet (3): 1946, 1952, 1954
Württembergin Gaumestaruudet (4): 1935, 1937, 1938, 1943
Saksan 2.Bundesliigan mestaruus (2): 1977 (etelä), 2017
Entisiä päävalmentajia

12/2019–10/2022  Pellegrino Matarazzo
6–12/2019  Tim Walter
4–6/2019  Nico Willig
10/2018–4/2019  Markus Weinzierl
1/2018–10/2018  Tayfun Korkut
9/2016–1/2018  Hannes Wolf
2016–9/2016  Jos Luhukay
11/2015–2016  Jürgen Kramny
6–11/2015  Alexander Zorniger
11/2014–6/2015  Huub Stevens
6–11/2014  Armin Veh
3/2014–6/2014  Huub Stevens
8/2013–3/2014  Thomas Schneider
12/2010–8/2013  Bruno Labbadia
10/2010–12/2010  Jens Keller
12/2009–10/2010  Christian Gross
11/2008–12/2009  Markus Babbel
2/2006–11/2008  Armin Veh
6/2005–2/2006  Giovanni Trapattoni
7/2004–6/2005  Matthias Sammer
2/2001–6/2004  Felix Magath
5/1999–2/2001  Ralf Rangnick
1/1999–5/1999  Rainer Adrion
7/1998–12/1998  Winfried Schäfer
8/1996v6/1998  Joachim Löw
7/1995v8/1996  Rolf Fringer
12/1993–4/1995  Jürgen Röber
11/1990v12/1993  Christoph Daum
7/1987–3/1990  Arie Haan
7/1985–3/1986  Otto Barić
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seuran kotisivut (saksaksi) (englanniksi)
Viesīte

| Viesīte |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Viesīte
 Koordinaatit: 56°20′42″N, 25°33′27″E 
Valtio:   Latvia
Kunta:  Viesīte
Väkiluku (2020)  ():  1 574
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.viesite.lv 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viesīte (saks. Eckengrafen, liett. Viesytė) on pieni kaupunki Seloniassa Kaakkois-Latviassa. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1928. Vuonna 2020 siellä oli 1 574 asukasta.
Historia

Ensimmäinen maininta Eckengrafenin kartanosta on vuodelta 1477. Asutus kehittyi 1800-luvulla kartanon ympärille Jaunjelgavasta Jēkabpilsiin ja Aknīstesta Neretaan johtavien teiden risteykseen. Ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan armeija rakensi kapearaiteisen rautatien, jonka liittymä oli Viesītessä. Pieni höyryveturi on edelleen esillä kaupungin keskustassa. Viesīten evankelis-luterilaisen kirkon on rakentanut arkkitehti Pauls Kundziņš vuosina 1937–1939.
Viesītelle myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1928.
Viesīten kunta

Viesīten kunta muodostettiin vuonna 2009, jolloin Viesīten kaupunki ja neljä ympäröivää kuntaa yhdistettiin yhdeksi hallintoalueeksi. Se rajoittuu Neretan, Jaunjelgavan, Salan, Jēkabpilsin ja Aknīsten kuntiin sekä Liettuan Panevėžysin lääniin. Kunnan keskus on Viesīten kaupunki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viesīte Wikimedia Commonsissa
Viesīten kotisivut (latviaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Viesīte
Viesīten kirkko
Käännös suomeksi
Viivikonna

| Viivikonna |
| --- | --- |
 Viivikonna
 Koordinaatit: 59°20′17″N, 27°40′29″E 
Valtio:  Viro
Maakunta:  Itä-Virumaa
Kaupunki:  Narva-Jõesuun kaupunki
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kylä (küla)
Väkiluku (1.1.2010):  208
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Palavankiven kaivuuta.
Viivikonna on Narva-Jõesuun kylä Itä-Virumaalla Virossa. Vuoden 2017 kuntamuutokseen asti Viivikonna oli Kohtla-Järven kaupunginosa.
Viivikonnasta kaivetaan öljyliusketta eli palavaakiveä.
Aiheesta muualla

Rasi, Maarit: Tunnetko tätä Viron aavekaupunkia, jossa aika on pysähtynyt paikoilleen? Aavemaiset kuvat kertovat täydellisestä rappiosta Ilta-sanomat.  29.3.2019. Viitattu 30.3.2019.
Vihreät (Itävalta)

| Vihreät – vihreä vaihtoehto> Die Grünen – Die Grüne Alternative |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  1986
Puheenjohtaja:  Werner Kogler
Ideologia:   vihreä liike 
Poliittinen kirjo:  keskusta-vasemmisto
Kansallisneuvosto:  26 / 183
Liittoneuvosto:  4 / 61
Euroopan parlamentti:  3 / 18
Kansainväliset jäsenyydet:  – Euroopan vihreä puolue   – Global Greens
Kotisivu:  www.gruene.at
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vihreät – vihreä vaihtoehto (saks. Die Grünen – Die Grüne Alternative) on itävaltalainen vihreä puolue, joka perustettiin kahden ympäristöpuolueen Vereinte Grüne Österreichsin (suom. ’Itävallan yhdistyneet vihreät’) ja Alternative Liste Österreichsin (suom. ’Itävallan vaihtoehtolista’) jatkajaksi vuonna 1986.
Vuoden 2017 aikana vihreät kärsi useista sisäisistä kiistoista. Maaliskuussa puolue erotti nuorisojärjestönsä, ja kesäkuussa vihreiden entinen johtaja Peter Pilz jäi valitsematta puolueen ehdokkaaksi tulevissa parlamenttivaaleissa. Pilz muodosti itsenäisen Pilzin listan (Liste Peter Pilz, sittemmin Jetzt – Liste Pilz), joka mielipidemittauksissa nousi vihreiden edelle. Varsinaisissa vaaleissa vihreät jäi äänikynnyksen alle ja putosi parlamentista, kun taas Pilzin listan onnistui ylittää neljän prosentin äänikynnys.
Vaalien jälkeen muodostettu Itävallan kansanpuolueen (ÖVP) ja Itävallan vapauspuolueen (FPÖ) yhteishallitus kaatui toukokuussa 2019 vapauspuolueen korruptioskandaaliin. Sen jälkeen pidetyissä ennenaikaisissa vaaleissa vihreät nousi takaisin kansallisneuvostoon saatuaan 13,9 prosenttia äänistä. Kansallisneuvostossa vihreistä tuli neljänneksi suurin puolue. Vaalituloksen jälkeen puolue ilmoitti olevansa valmis hallitusneuvotteluihin vaalivoittajan, Sebastian Kurzin johtaman kansanpuolueen, kanssa.
Tammikuussa 2020 Itävaltaan saatiin lopulta yli kolme kuukautta vaalien jälkeen muodostettua uusi hallitus, jonka muodostivat kansanpuolue ÖVP ja Vihreät. Liittokansleriksi nousi taas ÖVP:n puoluejohtaja Sebastian Kurz. Liittokanslerin mukaan hallitusohjelmassa yhdistyvät molempien puolueiden tavoitteet, sillä mukana on sekä tiukkaa maahanmuuttopolitiikkaa että tiukkaa ympäristöpolitiikkaa, ÖVP:llä on hallituksessa kymmenen ministeriä ja vihreillä neljä.
Puheenjohtajat

| Puheenjohtaja | Toimikausi |
| --- | --- |
Freda Meissner-Blau: 1986–1988
Johannes Voggenhuber: 1988–1992
Peter Pilz: 1992–1994
Madeleine Petrovic: 1994–1995
Christoph Chorherr: 1995–1997
Alexander van der Bellen: 1997–2008
Eva Glawsichnig: 2008–2017
Ingrid Felipe: 2017
Werner Kogler: 2017–
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vihreät (Itävalta) Wikimedia Commonsissa
Vihreät (saksaksi)
Venezuelan vaakuna

Venezuelan nykyinen vaakuna
Venezuelan vaakuna vuosina 1954–2006
Venezuelan vaakuna on Venezuelan kansallistunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se hyväksyttiin maan vaakunaksi 18. huhtikuuta 1836, vaikkakin siihen on tehty muutoksia sen jälkeen.
Vaakunan yläpuolella on kaksi hyvinvointia kuvaavaa runsaudensarvea. Vaakunan kilpi jakautuu kolmeen osaan, joista ylhäällä vasemmalla olevaan punaiseen osaan on kuvattu 24 vehnäntähkää symboloimaan Venezuelan perustamisajankohdan 24 osavaltion yhteenliittymistä ja kansakunnan vaurautta. Oikealla ylhäällä olevaan keltaiseen osaan on kuvattu aseita ja kaksi yhteen sidottua Venezuelan lippua symboloimaan sotavoittoja. Alimmassa sinisessä kentässä on juokseva valkoinen hevonen symboloiden itsenäisyyttä ja vapautta. Vaakunan ympärillä on oliivipuun ja palmun oksat sidottuina yhteen Venezuelan lipulla. Vaakunan alla lukee 19 de Abril de 1810 Independencia eli 19. huhtikuuta 1810 Itsenäisyys ja 20 de Febrero de 1859 Federación eli 20. helmikuuta 1859 Liittovaltio sekä República Bolivariana de Venezuela eli Venezuelan bolivariaaninen tasavalta.
Vaakuna on ollut käytössä vasta vuodesta 2007, koska vuonna 2006 vaakunan hevonen muutettiin juoksemaan vasemmalle kun se ennen juoksi oikealle. Sen käyttöönotto sujui kangerrellen poliittisten erimielisyyksien takia.