stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kati Metsäpelto

Kati Metsäpelto on suomalainen nopeuslaskun maailmanmestari vuodelta 2003 sekä SE-nainen 237.780 km/h. [lähde? ]  Aktiiviura vuosina 1993-2006.
Suomen muotoisen pilven alla

| Suomen muotoisen pilven alla Arttu Wiskari |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. elokuuta 2020
 Kesto: 35.19
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.    Fyysinen albumilista: 3.
Arttu Wiskarin muut julkaisut
|  IV 2016 | Suomen muotoisen pilven alla 2020 |   |
Suomen muotoisen pilven alla on laulaja Arttu Wiskarin 28. elokuuta 2020 julkaistu viides albumi.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan ensimmäiseksi. Emma-gaalassa 2021 albumi palkittiin vuoden iskelmänä. Lisäksi albumi toi Wiskarille ehdokkuuden vuoden artisti -kategoriassa. Se oli ehdolla myös vuoden albumiksi, ja single Tässäkö tää oli? vuoden biisiksi.
Kappaleet

Intro (mukana Danny) – 0.05
Kahvit kuolleiden kanssa – 3.47
Camilla – 3.18
Nokkahuilu – 4.01
Keltainen talo – 3.21
Seuraavana lankulla (feat. Pikku G) – 3.17
Mun ois pakko jättää sut – 3.40
Tyhmä kuin saapas – 2.57
Meidän biisi – 3.35
Tässäkö tää oli? (feat. Leavings-Orkesteri) – 3.42
Suomen muotoisen pilven alla – 3.30
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Kulttuuritoimitus:
Soundi:
Ivan Skobrev

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ivan Skobrev. |  Ivan Skobrev. |  Ivan Skobrev. |  |
Maa:   Venäjä
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Vancouver 2010 | 10 000 m |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | 5 000 m |  |
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Calgary 2011 | yleisluistelu |  |
| Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Heerenveen 2012 | 1 500 m |  |
|  Pronssia | Salt Lake City 2007 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Pronssia | Inzell 2011 | 5 000 m |  |
|  Pronssia | Inzell 2011 | 10 000 m |  |
|  Pronssia | Heerenveen 2012 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Pronssia | Sotši 2013 | 1 500 m |  |
|  Pronssia | Sotši 2013 | 5 000 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa |  Collalbo 2011 | yleisluistelu |  |
|  Pronssia | Hamar 2010 | yleisluistelu |  |
Ivan Aleksandrovitš Skobrev (ven. Иван Александрович Скобрев, s. 8. helmikuuta 1983 Habarovsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen pikaluistelija. Hän on kaksinkertainen olympiamitalisti ja yleisluistelun maailmanmestari.
Skobrev sijoittui Torinon olympialaisissa 2006 kuudenneksi 1 500 ja 10 000 metrillä. Vancouverissa 2010 hän sai 10 000 metrillä hopeaa ajalla 13.02,07 ja 5 000 metrillä pronssia ajalla 6.18,05. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi 1 500 metrillä. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli 5 000 metrillä seitsemäs.
Skobrev voitti yleisluistelun maailmanmestaruuden Calgaryssa 2011. Lisäksi hän on sijoittunut viidenneksi Moskovassa 2012 ja Hamarissa 2013 sekä kahdeksanneksi Berliinissä 2008 ja Hamarissa 2009. Hän sai matkakohtaisissa MM-kilpailuissa pronssia joukkuetakaa-ajossa Salt Lake Cityssä 2007. 5 000 metrillä hän oli samoissa kisoissa viides ja Richmondissa 2009 kuudes. Richmondissa hän sijoittui lisäksi 10 000 metrillä viidenneksi. Inzellissä 2011 hän sai pronssia 5 000 ja 10 000 metrillä sekä oli viides 1 500 metrillä. Heerenveenissä 2012 hän saavutti hopeaa 1 500 metrillä ja pronssia joukkuetakaa-ajossa. Lisäksi hän oli kuudes 5 000 metrillä. Sotšissa 2013 hän sai pronssia 1 500 ja 5 000 metrillä. Junioreiden yleisluistelun MM-kilpailuissa hän sai hopeaa 2002.
Skobrev voitti kultaa EM-kilpailuissa 2011, ja vuonna 2010 hän sai pronssia. Hän on sijoittunut EM-kilpailuissa lisäksi neljänneksi 2009, viidenneksi 2004, 2006, 2007 ja 2008 sekä kuudenneksi 2013. Maailmancupin kokonaispisteissä hän on sijoittunut 5 000 ja 10 000 metrin yhteisessä cupissa toiseksi kausilla 2009–2010 ja 2010–2011.
Ennätykset

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 500 m | 35,90 | Calgary | 12. helmikuuta 2011 |
| 1 000 m  | 1.10,71 | Kolomna | 10. marraskuuta 2012 |
| 1 500 m | 1.42,94 | Calgary | 13. helmikuuta 2011 |
| 3 000 m | 3.38,26 | Calgary | 2. marraskuuta 2013 |
| 5 000 m | 6.08,77 | Salt Lake City | 17. marraskuuta 2013 |
| 10 000m | 12.58,36 | Calgary | 13. helmikuuta 2011 |
Jacques Audiberti

| Jacques Audiberti |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1899 Antibes, Ranska
Kuollut: 1965 (65–66 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Kirjallinen suuntaus: symbolisti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jacques Audiberti (1899 Antibes, Ranska – 1965 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja toimittaja. Hän kirjoitti näytelmiä, romaaneja, esseitä, kuunnelmia ja elokuvakäsikirjoituksia.
Audibertia on sanottu viimeiseksi symbolistiksi mutta samalla myös avantgardistiksi. Hän hyödyntää näytelmissään historian henkilöhahmoja ja käsittelee hyvän ja pahan teemoja.
Suomennetut näytelmät

Agenttilaiva: 2-kuvaelmainen näytelmä (Quoat-Quoat); suom. Ulla Jokinen. Suomen Teatteriliitto
Paha kulkee (Le mal court, 1947), suom. Ritva Arvelo. Sovitettu televisionäytelmäksi, esitetty Yle TV1:n Torstaiteatterissa 1967
Vuokraemäntä, suom. Esko Elstelä, esitetty 1962 Suomen Televisio
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacques Audiberti Wikimedia Commonsissa
Jacques Audiberti Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jacques Audiard

| Jacques Audiard |
| --- | --- |
 Jacques Audiard vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1952 (ikä 72) Pariisi, Ranska
Ammatti:  elokuvaohjaaja, elokuvakäsikirjoittaja
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Profeetta
Palkinnot
 César, Bafta, Kultainen palmu 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jacques Audiard (s. 30. huhtikuuta 1952 Pariisi, Ranska) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän on saanut Bafta-palkinnon ja useita César-palkintoja. Audiard’n palkittuja elokuvia ovat muun muassa Kun sydän lakkaa lyömästä (2005) ja Profeetta (2009). Vuonna 2015 Audiard voitti Cannesin elokuvajuhlien pääpalkinnon, Kultaisen palmun, elokuvastaan Dheepan.
Filmografia

Regarde les hommes tomber (1994)
Un héros très discret (1996)
Sur mes lèvres (2001)
Kun sydän lakkaa lyömästä (De battre mon coeur s’est arrêté, 2005)
Profeetta (Un prophète, 2009)
Luihin ja ytimiin (De rouille et d’os, 2012)
Dheepan (2015)
Palkinnot

César-palkinto, paras ohjaus elokuvasta Kun sydän lakkaa lyömästä (2005)
César-palkinto, paras ohjaus elokuvasta Profeetta (2010)
César-palkinto, Luihin ja ytimiin, kuusi palkintoa, muun muassa paras leikkaus ja paras naisnäyttelijä (2013)
Bafta-palkinto, paras vieraskielinen elokuva Kun sydän lakkaa lyömästä (2005)
Bafta-palkinto, paras vieraskielinen elokuva Profeetta (2009)
Cannesin Grand Prix -palkinto elokuvasta Profeetta (2009)
Cannesin Kultainen palmu elokuvasta Dheepan (2015)
Lisäksi hän on ollut ehdolla muun muassa Berliinin Kultaisen karhun saajaksi.
Suomen murrekirja

| Suomen murrekirja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Erkki Lyytikäinen, Jorma Rekunen ja Jaakko Yli-Paavola (toim.)
Kansitaiteilija:  Jukka Aalto
Kieli:  suomi
Genre:  Suomen murteet
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2013
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  666
ISBN:  978-952-495-299-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suomen murrekirja on vuonna 2013 julkaistu kirja suomen murteista. Teoksen ovat toimittaneet Erkki Lyytikäinen, Jorma Rekunen ja Jaakko Yli-Paavola ja kustantanut Gaudeamus.
Kirja sisältää miltei kaikki suomen kielen murrealueet, sillä vain Vermlannin metsäsuomalaisten jo kadonnut savolaismurre puuttuu. Teoksessa mukana ovat siis myös Ruotsin Länsipohjan, Norjan Ruijan ja Venäjän Inkerinmaan suomalaismurteet, samoin tietysti Neuvostoliitolle menetetyn alueen kaakkoismurteet. Luovutetun alueen kaikkien pitäjien murteita ei ole kirjassa kuitenkaan mukana. Suomen murrekirjasta puuttuvat Salmin, Suojärven, Suistamon ja Impilahden alueet, joiden vanha puheenparsi on karjalan kieltä, ei suomea.
Teoksessa on mukana myös kaupunkimurteita: Oulun, Porin ja Tampereen murteet, ja lisäksi kirjassa esitellään monien muiden kaupunkien liepeiltä maalaiskuntien murteita.
Kirjaan sisältyy näin laaja otos murteita, joten siinä on erittäin paljon sellaisia murrenäytteitä, joita ei aiemmin ole julkaistu. Murteiden harrastajan kannalta erityisen kiinnostavia ja eksoottisia ovat toisaalta Suomen rajojen ulkopuolella puhutut murteet, toisaalta Suomen nykyiseltä alueelta kieliraja-alueiden suomi. Ruotsin Tornionlaaksosta on näytteitä 11 pitäjästä ja niiden lisäksi vielä Ruotsin Jällivaaran vahvasti ruotsalais- ja saamelaisvaikutteisesta murteesta. Norjan Ruijan kveenimurteita on kymmenen näytettä, muun muassa Nordkappin viimeisen suomenpuhujan murretta. Myös Petsamon suomesta on näyte. Inkerin suomalaismurteista on kymmenen näytettä, niiden joukossa entisen Viron-Inkerin Kalliveren murre ja Inkerinmaan itälaidoilta Markkovan ja Järvisaaren murteet.
Suomen rajojen sisäpuolelta on kielirajoilta mukana myös eräiden vanhastaan voittopuolisesti ruotsinkielisten pitäjien suomea: Etelä-Pohjanmaalta Pirttikylän ja Siipyyn murretta, Uudeltamaalta taas Kirkkonummen, Espoon ja Vantaan eli Helsingin pitäjän vanhoja suomalaismurteita.
Vaikka Suomen murrekirja onkin ensisijaisesti näytekokoelma, on mukana myös murretietoa: karttoja ja murteistojen esittelyt. Lisäksi kunkin näytteen johdannossa on usein taustoitettu murretta: esimerkiksi pohjoissavolaisten murteiden alueen Heinäveden murteen esittelyssä kerrotaan, että seudulla pyrkivät suppeatkin pitkät vokaalit diftongiutumaan: siinä-sana ääntyy melkein ”seinä” ja puuttii ’puutkin’ melkein ”pouttii”.
Arvioita

Suomen murteiden sanakirjan päätoimittaja Heikki Hurtta totesi arviossaan, että suomalaisen murrepuheen koko kirjon esittelijänä Suomen murrekirja on jokseenkin täydellinen saavutus. Hän piti sen merkittävänä lisäansiona sitä, että kirjassa on esitelty niin murteistojen kuin yksittäisten pitäjänmurteidenkin erityispiirteitä. Hänen mielestään myös kartoista on lukijalle paljon hyötyä: mukana on niin yleiskartta murrealueista kuin kuinkin murrealueen tarkempi kartta.
Hurtta totesi lisäksi, että Suomen murrekirja jää kaipaamaan rinnalleen nykyaikaista yleisesitystä suomen kaikista murteista ja niiden historiasta. Hänen näkemyksensä mukaan yhdessä tällainen kirjapari muodostaisi hyvän lähtökohdan niin tutkimukselle kuin murteiden harrastuksellekin.
Aiheesta muualla

Suomen murrekirjan äänitteet.
Heikki Hurtta: Suomen murrekirja. Kielikello 2/2013.
Hannu Hurme: Murteet kertovat kadonneesta kulttuurista. Kansan uutiset 4.8.2013.
Johanna Junttila: Suomen murrekirja. Tiede 11.2.2014.
Jane Hawking

Jane Hawking (o.s. Wilde; s. 29. maaliskuuta 1944 St Albans, Englanti) on brittiläinen kirjailija. Hän oli vuodesta 1965 naimisissa Stephen Hawkingin kanssa, mutta avioliitto päättyi eroon vuonna 1995.
Hawking tapasi tulevan miehensä vuonna 1962 ollessaan kirjallisuuden opiskelijana Lontoossa. Miehellä todettiin vuosi myöhemmin ALS-tauti, mutta pariskunta meni kihloihin vuonna 1964 ja avioitui vuonna 1965. Jane Hawking väitteli filosofian tohtoriksi keskiajan espanjalaisesta runoudesta huhtikuussa 1981. Hänen opintonsa kestivät poikkeuksellisen pitkään perhe-elämälle omistautumisen ja miehen sairaudesta johtuneen avuntarpeen takia. Hawking huolehti sekä miehestään että kolmesta yhteisestä lapsesta: Lucysta, Robertista ja Timothysta. Lapsista tunnetuin on Lucy, sillä hänestä tuli menestyksekäs kirjailija ja toimittaja. Stephen Hawking erosi vaimostaan mennäkseen naimisiin Elaine Masonin kanssa vuonna 1995. Jane Hawking meni uusiin naimisiin Jonathan Hellyer Jonesin kanssa vuonna 1997. Hawkingien välit pysyivät läheisinä eron jälkeenkin, sillä he asuivat Englannissa lähellä toisiaan ja tapasivat säännöllisesti. Jane Hawking on työskennellyt opettajana. Hän on esiintynyt säännöllisesti laulajana kuoroissa ja solistina.
Hawking on kirjoittanut kaksi muistelmateosta elämästään Stephen Hawkingin kanssa. Music to Move the Stars: A Life with Stephen julkaistiin vuonna 1999 ja Travelling to Infinity: My Life with Stephen vuonna 2007. Jälkimmäinen kirja välittää yhteisestä elämästä positiivisemman kuvan kuin ensimmäinen. Sen pohjalta tehtiin elokuva Kaiken teoria (2014), jossa avioliiton vaiheita käsitellään osittain fiktiivisesti. Siinä Jane Hawkingia esittää Felicity Jones. Hawkingin mukaan hänen miehensä sairauden aiheuttamat haasteet yhteiselämässä olivat huomattavasti suurempia kuin elokuva antaa ymmärtää. Lisäksi hänen mukaansa suhteessa aiheutti elokuvassa kuvattua enemmän jännitteitä se, että hän on katolilainen ja hänen miehensä oli ateisti. Vuoden 2004 televisioelokuvassa Hawking Jane Hawkingia esittää Lisa Dillon.
Aiheesta muualla

Stephen Hawking Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Intiaani (albumi)

| Intiaani Kari Tapiiri |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 13. kesäkuuta 2012
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: pop, folk
 Kesto: 32.42
 Levy-yhtiö: Timmion Records
Kari Tapiirin muut julkaisut
|   | Intiaani 2012 | Rauhan magneetti 2014 |
Intiaani on helsinkiläisen laulaja-lauluntekijä Kari Tapiirin 13. kesäkuuta 2012 julkaistu debyyttialbumi. Albumi julkaistiin Timmion Recordsin kautta, ja sen kappaleista "Maailmanpyörä", "Intiaani", "Symbioosi" ja "Olen ollut" on julkaistu musiikkivideot.
Kappaleet

Intro – 0.13
Intiaani – 3.38
Niin kaunis – 1.15
Kiertoreittejä – 1.51
Maailmanpyörä – 3.39
Sainko mä kaiken sen – 1.36
Olen ollut – 2.58
Symbioosi – 3.49
Miksi kukaan – 4.29
Länkkäri – 3.21
Herrasväki – 3.12
Lailai – 2.35
Arvostelut

Keskisuomalainen: negatiivinen
Soundi:
Jaksaa heilua

| Jaksaa heilua Fröbelin Palikat |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Julkaistu: 21. syyskuuta 2012
 Tyylilaji: lastenmusiikki
Fröbelin Palikat muut julkaisut
| Uudet kujeet 2007 | Jaksaa heilua 2012 | Fröbelin Palikat live Tavastialla 2014 |
Jaksaa heilua on lastenmusiikkiyhtye Fröbelin Palikoiden viimeisin DVD, vuodelta 2012. Se sisältää lauluja albumilta Hui hai (2009) sekä muutamia uusia. Se julkaistiin 21. syyskuuta 2012.
Kappaleet

Vanha vieteriukko
Peikkolan aamujumppa
Vauvahai
Sekametelisoppa
I-Buu-i-Tai
Hiekkakakut
Yläpeti, alapeti
Kivi, sakset, paperi
Vastusta
Onpas heviä
Tiheässä pimeässä
Naapurin sika
Kolme rastasta
Rokkia Fröba
Suutari, räätäli
Varma nakki
Bama-lama-luuta
Laatikkoukko
Sattuu
Vedetään alusta
Pyykki-laulu
Ilotulitus
Tänk juu
Unta näät
Palikat Live
Näin tehtiin jaksaa heilua
Kokoonpano

Mats Lillrank – laulu, sähkö- ja akustinen kitara
Timo Nuutinen – basso, laulu, taustalaulu ja huuliharppu
Hannu Mäkelä – rummut, perkussiot ja taustalaulu
Ari Bergström – koskettimet ja taustalaulu
Theresa Kachindamoto

| Theresa Kachindamoto |
| --- | --- |

Inkosi, Dedzan piirikunta
 2003–  
Edeltäjä:  Kachindamoto Justino VI
Henkilötiedot
Syntynyt: 1965 
Kansalaisuus:   Malawi
Ammatti:  poliitikko, aktivisti
Theresa Kachindamoto on malawilainen poliitikko, joka toimii Malawin keskiseen alueeseen kuuluvan Dedzan piirikunnan vanhempana päällikkönä eli Inkosina. Hän on yksi kolmestasadasta maan heimojen päälliköistä. Hänen hallintoalueellaan asuu yli 900 000 ihmistä.
Kachindamoto on työskennellyt edistääkseen hallitsemansa alueen tyttöjen asemaa ja lasten osallistumista koulutukseen. Hän on pyrkinyt lopettamaan lapsiavioliitot, jotka ovat Malawissa hyvin yleisiä erityisesti maaseudulla. Maassa jopa puolet tytöistä avioituvat alaikäisinä. Kachindamoto on mitätöitynyt satoja Dedzan alueella solmittuja lapsiavioliittoja ja lisäksi hän oli merkittävällä tavalla vaikuttamassa Malawin parlamentin vuonna 2017 tekemään lakiuudistukseen, jossa avioitumisiäksi säädettiin 18 vuotta aikaisemman 15 ikävuoden sijaan.
Straight Forward – The Best of Beats and Styles

| Straight Forward – The Best of Beats and Styles Beats and Styles |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 28. toukokuuta 2008
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: dance, pop rock
 Levy-yhtiö: Sony BMG
Beats and Stylesin muut julkaisut
| Walk, Don’t Talk 2007 | Straight Forward – The Best of Beats and Styles 2008 | Schizosonics 2009 |
Straight Forward – The Best of Beats and Styles on Beats and Stylesin kokoelma-albumi vuodelta 2008.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Vierailevat artistit | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | You Got the Light | Elastinen | 4.22 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Straight Up | Jus Red, Slarta John & Cee-Rock | 3.57 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Dance Dance Dance | MC Scholar | 3.25 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Dynamite | Toni W & B.O.Dubb & Max’C | 3.13 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Everything Is Everything | Jus Red | 4.24 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Renegades | Michael Monroe | 4.07 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Walk Don’t Talk | Michael Monroe | 2.46 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Allstars | B&S Allstars rappers | 3.24 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Fire | Jus Red | 3.34 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Invitation to the Dancefloor | MC Scholar | 3.31 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Beats and Styles Anthem | Z-MC, Miara & Jus Red | 3.24 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Soca Rumba | Slarta John | 4.05 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Two White Monkeys |  | 4.19 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Girls Anthem | Papa Dee | 3.34 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Take It Back | Papa Dee | 3.43 |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Ocean Wave | Michael Monroe | 4.11 |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Alimo & Control: Tarkkaillaan | Laura Närhi | 3.57 |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

Dome.fi:
Aiheesta muualla

Best of Beats and Styles discogs.com -sivustolla
IRNSS

Intialaisen IRNSS-navigaatiojärjestelmän tavoiteltu peittoalue.
Indian Regional Navigational Satellite System (IRNSS) on Intian oma alueella paikannussatelliittijärjestelmä. ISRO kehittää tätä 7 satelliittiin perustuvaa järjestelmää. Seitsemän satelliitin järjestelmä on ollut opertiivinen vuodesta 2018. Sitä tukevat navigaatiolaitteet tulivat vuonna 2019 pakollisiksi intialaisiin kaupallisen henkilö- ja tavaraliikenteen ajoneuvoihin.
T&K-projekti

Intia aloitti hankkeen toukokuussa 2006. Sen arvellaan olevan valmis vuonna 2012. Järjestelmän ja sen ensimmäisen satelliitin kehitystyö maksoi noin 16 miljardia rupiaa - 1. satelliitti laukaistiin vuonna 2009.
Operatiivisen järjestelmän rakentaminen

Kaikkiaan järjestelmä käyttää GPS-satelliittien signaalin lisäksi aluksi seitsemän ja myöhemmin yhdentoista intialaisen satelliitin signaaleja ja tietoliikennettä.
Länsimaissa Venäjän arvellaan avustavan Intiaa kehittämään järjestelmäänsä siirtämällä Glonassin teknologiaa Intian käyttöön.
Järjestelmä

Kolme satelliittia toimii geostationaarisella kiertoradalla, loput 29 asteen inklinaation omaavalla radalla. Kaikki satelliitit ovat jatkuvasti Intiassa olevan maa-asemaverkoston kuuluvuusalueella. Atomikellot sijoitetaan satelliitteihin. Paikannussignaali lähetetään S-taajuuskaistalla (2-4 GHz). Satelliitit olisivat tietoliikennesatelliittien kaltaisia - paino 1300 kg ja sähköteho 1400 W. Paikannustarkkuus Intiassa olisi parempi kuin 20 metriä.
Maa-asemia: pääkeskus (Master Control Center, MCC), lukuisia seuranta-asemia (IRIM) ja satelliittien komennot lähettäviä asemat (TT&C).
Aiheesta muualla

SATNAV Industry Meet 2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.rediff.com/news/2007/sep/27gps.htm
Theresa Bernstein

Theresa Bernstein
Theresa Bernstein (1890 Krakova – 2002 New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari.
Bernstein pääsi stipendillä Philadelphia School of Design for Womeniin (nykyinen Moore College of Art and Design). Muutettuaan New Yorkiin vuonna 1912 hän jatkoi opintojaan Art Students League of New Yorkissa. Bernstein maalasi töitä Ashcan Schoolin realistisella tyylillä. Hän hankki ystäviä ja yhteistyökumppaneita yhdysvaltalaisista taiteilijoista, joihin kuuluivat William Merritt Chase ja Robert Henri sekä myöhemmin John Sloan, Stuart Davis ja Edward Hopper. 1920-luvulla Bernstein saavutti menestystä arkista elämänmenoa kuvaavilla töillään. Sittemmin hän keskittyi enemmän miehensä William Meyerowitzin työn edistämiseen ja suosioon nousi abstrakti ekspressionismi.
Bernstein asui miehensä kanssa lähellä Times Squarea ja Central Parkia, mutta pariskunta vietti usein kesiä Massachusettsin Gloucesterissa, jossa Bernstein sai valmiiksi monet rantoja ja satamoita kuvaavista teoksistaan. Hän jatkoi työtään, kunnes kuoli vuonna 2002.
Ivan Silajev

Ivan Silajev vuonna 1991.
Ivan Stepanovitš Silajev (ven. Иван Степанович Силаев; 21. lokakuuta 1930 Bahtyzino, Nižni Novgorodin aluepiiri, Neuvostoliitto – 8. helmikuuta 2023) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi Neuvostoliiton hallituksen viimeisenä johtajana elokuusta joulukuuhun 1991, aina Neuvostoliiton hajoamiseen saakka. Hän oli myös Venäjän neuvostotasavallan pääministeri vuosina 1990–1991.
Ura

Silajev valmistui insinööriksi Kazanin ilmailuinstituutista vuonna 1954. Hän työskenteli vuosina 1954–1974 Ordžonikidzen lentokonetehtaalla Gorkissa, vuosina 1969–1971 tehtaan pääinsinöörinä ja vuosina 1971–1974 sen johtajana. Silajev liittyi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) jäseneksi vuonna 1959. Hän oli Neuvostoliiton lentokoneteollisuuden apulaisministerinä vuosina 1974–1977 ja ensimmäisenä apulaisministerinä vuosina 1977–1980, kone- ja työkaluteollisuuden ministerinä vuosina 1980–1981, lentokoneteollisuusministerinä vuosina 1981–1985 sekä ministerineuvoston varapuheenjohtajana vuodesta 1985. Hän kuului NKP:n keskuskomiteaan vuosina 1981–1991.
Silajev nimitettiin Venäjän neuvostotasavallan ministerineuvoston puheenjohtajaksi eli pääministeriksi kesäkuussa 1990. Kun Neuvostoliiton pääministeri Valentin Pavlov ja hänen hallituksensa erotettiin elokuun 1991 vallankaappausyrityksen jälkeen, perustettiin tilapäiseksi hallitukseksi ”Neuvostoliiton kansantalouden operatiivisen hallinnon komitea”, jota 24. elokuuta – 19. joulukuuta 1991 johtanut Silajev oli käytännössä pääministeri. Hän jatkoi samanaikaisesti Venäjän neuvostotasavallan pääministerinä 26. syyskuuta saakka, jolloin Venäjän presidentti Boris Jeltsin pakotti hänet siirtymään uuden tasavaltojen välisen talouskomitean puheenjohtajaksi. Silajev oli 14. marraskuuta – 26. joulukuuta 1991 myös viimeksi mainittua komiteaa seuranneen ”valtioiden välisen taloudellisen komitean” puheenjohtaja ja siten itsenäistyneiden neuvostotasavaltojen muodostaman lyhytikäisen talousyhteisön pääministeri.
Silajev oli vuosina 1991–1994 Venäjän lähettiläänä Euroopan yhteisössä Brysselissä. Hän liittyi vuonna 1995 Kedr-ympäristöpuolueeseen. Silajev pyrki Venäjän duumaan vuosien 1995, 1998 ja 2007 vaaleissa, viimeksi Venäjän agraaripuolueen ehdokkaana, mutta ei tullut valituksi. Vuodesta 2008 hän kuului Yhtenäinen Venäjä -puolueeseen. Hän kuoli 92-vuotiaana 8. helmikuuta 2023.
Silajev sai sosialistisen työn sankarin arvonimen vuonna 1975 ja Leninin kunniamerkin kahdesti (1971 ja 1975).
Aiheesta muualla

Герой: Силаев Иван Степанович (venäjäksi) Yhtenäinen Venäjä -puolueen sivu