stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Afrikangepardi

| Afrikangepardi |
| --- | --- |
 Afrikangepardi Hluhluwe-Umfolozin puistossa Etelä-Afrikassa.
Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Feliformia
Heimo::  Kissaeläimet Felidae
Alaheimo::  Kissat Felinae
Suku::  Gepardit Acinonyx
Laji::  Gepardi jubatus
Alalaji::  jubatus
Kolmiosainen nimi
 Acinonyx jubatus jubatus  (Schreber, 1775) 
 Lajin elinalue sinisellä
Synonyymit
 A. j. guttata (Hermann, 1804)  A. j. fearonii (Smith, 1834)  A. j. fearonis (Fitzinger, 1869)  A. j. lanea (Sclater, 1877)  A. j. obergi (Hilzheimer, 1913)  A. j. rex (Pocock, 1927) 
Katso myös
   Afrikangepardi Wikispeciesissä   Afrikangepardi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Afrikangepardi (Acinonyx jubatus jubatus) on yksi kissaeläinten (Felidae) heimoon ja kissojen (Felinae) alaheimoon kuuluvan gepardin (Acinonyx jubatus) kuudesta alalajista.
Koko ja ulkonäkö

Afrikangepardin ruumiin pituus on 140–150 cm ja hännän pituus 60–90 cm. Sen säkäkorkeus vaihtelee 70 ja 95 senttimetrin välillä ja paino 40 ja 60 kilogramman välillä. Afrikangepardilla on hoikka vartalo, pienikokoinen pää ja huomattavan pitkät raajat. Korvat ovat lyhyet ja niiden kärki on pyöristynyt. Turkki on kauttaaltaan pienten, tasaisesti tummien ja lähekkäin sijaitsevien täplien peitossa, jotka muuttuvat hännän kärkiosassa rengasmaisiksi juoviksi. Sen pohjaväri on tavallisesti ruskeankellertävän ja vaaleanruskean välillä. Vatsapuoli voi olla vaaleampi. Häntä on suhteellisen pitkä ja sen pää on valkoinen. Harja ulottuu niskasta selän etuosaan. Se on lyhyt ja erottuu uroksilla naaraita selvemmin. Alle kolme kuukautta vanhoilla pennuilla on tumma ja mustatäpläinen turkki, ja niiden niskassa on pitkäkarvainen siniharmaa harja.
Levinneisyys

Afrikangepardia tavataan Afrikassa, missä se on levinnyt lähinnä mantereen etelä- ja itäosiin. Niiden lukumäärän arvioitiin 1990-luvulla olevan 1 500 – 3 000, mikä oli puolet vähemmän kuin 1960-luvulla. Historiallisesti afrikangepardia on elänyt koko Afrikan alueella, ja vielä 1800-luvulla sillä oli vahvoja kantoja Saharan pohjoispuolella.
Ravinto ja elintavat

Afrikangepardin ravintoa ovat pienehköt sorkkaeläimet, kuten gasellit ja impalat, gnuiden vasat, pahkasiat ja jäniseläimet. Serengetissä on havaittu naaraiden reviirin koon olevan 800 neliökilometriä ja urosten 30 neliökilometriä. Jotkin urokset vaeltavat. Afrikangepardi saavuttaa sukukypsyyden noin puolitoistavuotiaana. Se lisääntyy ympäri vuoden. Kantoaika on noin kolme kuukautta. Poikasia syntyy neljästä viiteen kappaletta, ja naaras hoitaa ne yksin. Vastasyntyneenä afrikangepardi painaa 250–300 grammaa.
Vuoden 1877 piirros afrikangepardista.
Afganistaninpiiskujänis

| Afganistaninpiiskujänis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jäniseläimet Lagomorpha
Heimo::  Piiskujänikset Ochotonidae
Suku::  Ochotona
Laji::  rufescens
Kaksiosainen nimi
 Ochotona rufescens  (Gray, 1842) 
 Lajin levinneisyys
Alalajit
 O. r. rufescens  O. r. regina  O. r. shukurovoi 
Katso myös
   Afganistaninpiiskujänis Wikispeciesissä   Afganistaninpiiskujänis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Afganistaninpiiskujänis eli afganistaninpika (Ochotona rufescens) on Keski-Aasian vuoristoissa elävä jäniseläin. Sitä on käytetty Ranskassa ja Japanissa koe-eläimenä, ja on ainoa piiskujänis joka on kesytetty tähän tarkoitukseen. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on iraninpika.
Koko ja ulkonäkö

Afganistaninpiiskujäniksen kesäturkissa selkä ja kyljet ovat harmaanruskeita. Kupeiden ja vatsapuolen väritys vaihtelee harmaasta harmaanvalkoiseen, ja siinä on usein myös kellertävä häivähdys. Kesäturkissa on myös selkeä, kermanvärinen kaulus, jonka etu- ja takaosassa on punaruskea rajaus. Kaulus erottuu talviturkista vain heikosti. Talviturkki on tiheä, ja tasaisen ruskea. Nisiä on neljä paria. Kallo on suuri, ja yleensä hieman kaareva. Korvat ovat pyöreät ja pienet. Afganistaninpiiskujäniksen lyhyiden jalkojen tassunpohjia peittää tiheä, eristävä karvoitus.
Levinneisyys ja elinympäristö

Afganistaninpiiskujänistä tavataan Afganistanin, Pakistanin, Iranin ja Turkmenistanin lounaisosien vuoristoissa. Laji elää 1900–3500 metrin korkeudessa merenpinnasta. Niitä elää yleisimmin kallioisessa aavikkoympäristössä. Ne tekevät tunneliverkostoja myös alueille, joissa ei ole lainkaan kiviä tai jopa muurien ja talojen alle. Afganistaninpiiskujäniksiä voi esiintyä myös katajametsissä ja suosivat ympäristöä, jossa kasvillisuus peittää 30–60 % maa-alasta, mutta ei enempää. Afganistaninpiiskujäniksiä pidetään joillain alueilla tuholaisina, koska ne tekevät vahinkoa viljelyksillä, maapähkinä- ja omenatarhoilla. Niitä metsästetään satovahinkojen ja jossain määrin myös turkin vuoksi. Se ei kuitenkaan ole uhanalainen. Joillain alueilla voi elää jopa 70 yksilöä hehtaarilla, mutta lukumäärä vaihtelee vuodesta toiseen sääolojen mukaan.
Elintavat

Afganistaninpiiskujänis on päiväeläin, ja on kaikkein aktiivisin aamuisin. Ne elävät pieninä perheryhminä. Ryhmät ovat kuitenkin hyvin epävakaita. Keväällä ryhmät koostuvat yhdestä uroksesta ja sen alueella elävistä muutamasta naaraasta. Naaraille ja niiden poikasille riittää useimpiin aktiviteetteihin halkaisijaltaan 30 metrin kokoinen alue, joka menee lisäksi huomattavasti päällekkäin. Kuivuuden aikaan tilanne muuttuu rajusti, jolloin jokainen yksilö alkaa puolustaa omaa pientä aluettaan, jonka keskus on eläimen pesäkolo. Afganistaninpiiskujänis ei nuku talviunta, vaan kerää ravintokasveja pinoihin kuivumaan ja vie ne pesäänsä myöhempää käyttöä varten. Se käyttää kuivuneita kasveja nukkumisalustana ja ruokana. Ne voivat varastaa sitä myös lajitovereilta, linnuilta tai muilta pieniltä nisäkkäiltä. Ravintoa ovat ohdakkeet ja muut vähällä vedellä pärjäävät kasvit. Viiden kilon kasvipaalista on löydetty 58 eri kasvilajia. Varastot täytetään yleensä kahdesti vuodessa, eli keväisin ja syksyllä.
Afganistaninpiskujäniksen ääntely on hyvin erilaista verrattuna muihin suvun lajeihin, eikä sen kurkunpää ole yhtä kehittynyt kuin muilla pikoilla. Sen äänivalikoimaan kuuluu vain heikko melodinen vingunta, ja pelästyneenä päästämä pitkä parkaisu. Äänet eivät kanna kauas. Ne käyttävät varoitushuutoa hyvin harvoin maapetoihin, mutta käyttävät sitä yleisemmin havaitessaan petolinnun tai jonkin muun ison linnun. Ne voivat kertoa vaarasta myös rummuttamalla takajalkojaan nopeasti. Afganistaninpiiskujänis merkitsee reviirinsä hieromalla kaulansa hajurauhasia kivenkulmia ja oksia vasten.
Elintavat > Lisääntyminen

Afganistaninpiiskujänikset lisääntyvät nopeasti. Ne lisääntyvät lämpiminä kuukausina. Naaras voi saada viisi poikuetta yhden lisääntymiskauden aikana, ja yhdessä poikueessa voi olla jopa 11 poikasta. Kantoaikaa ei tiedetä, mutta on muilla piiskujäniksillä tavallisesti 30 päivää. Vastasyntyneet painavat suurin siirtein 9 grammaa. Poikaset ovat pysyvät pesässä 30 päivää, jonka aikana emo ruokkii ja suojelee niitä kunnes ne kykenevät huolehtimaan itsestään. Ne pystyvät lisääntymään jo ensimmäisen kesänsä aikana.
Nuori afganistaninpiiskujänis Toulousessa Ranskassa.
Kuami Agboh

Kuami Agboh
Kuami Agboh (s. 28. joulukuuta 1977 Lomé, Togo) on togolainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueurallaan Agboh on edustanut ranskalaisia Auxerrea ja Grenoblea, belgialaista Bevereniä ja suomalaista MyPaa.
Togon maajoukkueessakin pelannut Agboh osallistui vuoden 2006 MM-kilpailuihin, joissa Togo hävisi kaikki kolme alkulohkon otteluaan. Agboh pelasi vain Sveitsiä vastaan 25 minuuttia avauskokoonpanossa. Junioritasolla hän edusti Ranskaa ja oli mukana voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 1996. Hän edusti Ranskaa myös vuoden 1997 nuorten MM-kilpailuissa.
Aiheesta muualla

Kuami Agbohin tilastot FIFAn alaisissa kilpailuissa
Togon joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Tchagnirou |
2 Nibombé |
3 Abalo |
4 Adebayor |
5 Tchangai |
6 Aziawonou |
7 Salifou |
8 Agboh |
9 Dossevi |
10 Chérif Touré |
11 Malm |
12 Akoto |
13 Forson |
14 Olufadé |
15 Romao |
16 Agassa |
17 Kader |
18 Sènaya |
19 Assemoassa |
20 Erassa |
21 Guede |
22 Obilale |
23 Touré |
Valmentaja Pfister
Agathe Tykhen pyhäkkö

| Agathe Tykhen pyhäkkö |
| --- | --- |
 Agathe Tykhen pyhäkön rauniot.
Sijainti:  Delos, Kykladit, Etelä-Egean saaret  Kreikka
Koordinaatit:  37°23′48″N, 25°16′17″E
Rakennustyyppi:  pyhäkkö
Valmistumisvuosi:  noin 270–260 eaa.
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Agathe Tykhen pyhäkkö (joskus Agathe Tykhen temppeli) eli Filadelfeion (m.kreik. Φιλαδέλφειον) oli antiikin aikainen Tykhelle eli hyvän onnen henkilöitymälle omistettu pyhäkkö Kýnthos-vuoren länsirinteessä Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Artemista esittävä pronssireliefi pyhäköstä. Deloksen arkeologinen museo.
Pyhäkön rakennutti Ptolemaios II Filadelfos 200-luvulla eaa. Se oli alun perin omistettu kuningatar Arsinoelle, joka oli Ptolemaioksen sisar ja puoliso, ja korotettiin jumalattareksi kuolemansa jälkeen noin vuonna 270 eaa. Arsinoe yhdistettiin usein Agathe Tykheen eli hyvään onneen, ja kumpikin kuvattiin yleensä yhdessä runsaudensarven kanssa. Lopulta Agathe Tykhen kultti peitti kuningattaren kultin alleen. Deloksella pyhäkkö tunnettiin alun perin kuninkaan mukaan nimellä Filadelfeion, mutta piirtokirjoituksen mukaan pelkästään Agathe Tykhen pyhäkkönä viimeistään vuonna 166 eaa.
Pyhäköstä on säilynyt vain sen perustukset ja pylväiden alaosia. Vuoren rinteellä sijaitsee myös niin kutsuttu Kynthoksen luola. Vuoren huipulla sijaitsee Kynthoksen Zeuksen ja Athenen pyhäkkö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Agathe Tykhen pyhäkkö Wikimedia Commonsissa
Afrobolivialaiset

| Afrobolivialaiset |
| --- | --- |
Väkiluku:  6 000–158 000
Kielet:  espanja, aimara
Uskonnot:  kristinusko
Afrobolivialaiset ovat pääasiassa Saharan eteläpuolisesta Afrikasta espanjalaisten tuomista orjista polveutuvia bolivialaisia. Terminä afrobolivialainen on suhteellisen uusi ja afrobolivialaisista käytetään usein espanjankielistä nimeä negro.
Määrä ja asuinalue

Arviot afrobolivialaisten määrästä vaihtelevat 6 000:n ja 158 000:n välillä. CIA:n julkaisema The World Factbook arvioi afrobolivialaisten muodostavan 1 % koko Bolivian väestöstä. Suuret heitot arvioiden välillä johtuvat siitä, että Bolivian väestönlaskennat eivät huomioi eri rotuja. Suurimmat keskittymät afrobolivialaisia on La Pazin departementissa Nor Yungasin ja Sud Yungasin maakunnissa. Pienempiä afrobolivialaisyhteisöjä löytyy lähes jokaisesta Bolivian kaupungista.
Historia

Afrobolivialaisten historia ulottuu Etelä-Amerikan siirtomaa-ajalle. Espanjalaiset toivat afrikkalaisia orjia perun varakuningaskunnan hopeakaivoksille ja 1600-luvun vaihteessa heitä oli alueella jo satoja tuhansia. Vuonna 1611 Ylä-Perun eli nykyisen Bolivian Potosín hopeakaivoksilla työskenteli arviolta 6 000 afrikkalaista tai mulattiorjaa. Afrikkalaisia tuotiin hopeakaivosten lisäksi paikallisille kokaplantaaseille. Orjuus lakkautettiin Bolivian perustuslaissa 19. joulukuuta 1827, mutta poliittisten syiden takia se pantiin käytäntöön vasta vuonna 1851. Termi "afrobolivialainen" syntyi vasta 1990-luvulla ja useammin käytettyjä termejä ovat negro (musta) ja moreno (ruskea).
Kulttuuri

Afrobolivialaiset puhuvat enimmäkseen espanjan kieltä. Maaseudulla asuvat afrobolivialaiset puhuvat sitä omalla murteellaan, johon on sekoittunut afrikkalaistaustaisia sanoja. Etenkin Sud Yungasin alueella afrobolivialaiset puhuvat usein myös aimaran kieltä.
Nor Yungasin ja Sud Yungasin alueiden afrobolivialaisista suurin osa työskentelee maatalouden parissa kasvattaen esimerkiksi kokaa, kahvia, sitrushedelmiä, kaakaota ja muita rahakasveja. Kokapensaiden lehdet ovat tärkein viljelytuote. Kasvien viljelyn ohella kasvatetaan myös kanoja ja harjoitetaan metsästystä. Afrobolivialaiset ovat pääasiassa kristittyjä muiden bolivialaisten tapaan.
HMS Africa (1905)

| HMS Africa |
| --- | --- |
 HMS Africa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  27. tammikuuta 1904
Laskettu vesille:  20. toukokuuta 1905
Palveluskäyttöön:  6. marraskuuta 1906
Poistui palveluskäytöstä:  marraskuu 1918
Tekniset tiedot
Uppouma:  16 350 t (standardi) 17 500 t (kuormattu)
Pituus:  138,23 m
Leveys:  24 m
Syväys:  8,15 m
Koneteho:  18 000 ihp
Nopeus:  18,5 solmua
Miehistöä:  777
Aseistus
Aseistus:  4 x 12" (304,8 mm)/L45 BL Mk X -tykkiä kaksoistorneissa 4 x BL 9,2" (233,7 mm) BL Mk X -tykkiä 10 x 6" (152,4 mm) QF Mk XI -tykkiä 14 x QF 12 naulan 18 cwt -tykkiä 14 x QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 5 x 18" (457 mm) Whitehead-torpedoputkea 2 x Maxim-konekivääriä
HMS Africa oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 vesillelaskettu King Edward VII -luokan taistelulaiva.
Alus liitettiin käyttöönotettaessa joulukuussa 1906 Atlantin laivastoon, josta se siirrettiin helmikuussa 1907 Kanaalin laivastoon. Alus kolaroi 23. maaliskuuta 1907 Portlandin edustalla kauppa-alus SS Ormuzin kanssa, mutta kärsi vain lieviä vaurioita.
Valmistus

Alus tilattiin Chathamin telakalta osana vuosien 1903–1904 laivasto-ohjelmaa Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 27. tammikuuta 1904. Alus laskettiin vesille 20. toukokuuta 1905 ja valmistui marraskuussa 1906.
Palvelus

Africa liitettiin kesäkuussa 1908 Kotilaivaston Noreen sijoitettuihin yksiköihin. Huhtikuussa 1909 se liitettiin toiseen viirikköön. Alus oli 25. huhtikuuta 1911 alkaen kolmannen ja neljännen viirikön komentajan vara-amiraali Sir William Henry Mayn lippulaivana, kunnes HMS King Edward VII vapautti sen tehtävästä 24. heinäkuuta. Alus siirrettiin marraskuussa Noren reserviin, jolloin sen miehistö supistettiin minimiin.
Tammikuussa 1912 alus osallistui Sheernessissä lentokoneiden käytön testaamiseen, jolloin alukselle rakennettiin 100 jalkaa (30 m) pitkä lentoonlähtöalusta.
Alus siirrettiin vuonna 1912 Chathamin telakalle modernisoitavaksi. Laivaston uudelleenorganisoinnin seurauksena alus palasi aktiivipalvelukseen toukokuussa 1912. Alus muodosti yhdessä sisaralustensa kanssa Kotilaivaston 1. Laivaston 3. Taistelulaivalaivueen. Se siirtyi marraskuussa ensimmäisen Balkanin sodan vuoksi laivueen mukana Välimerelle.
Palvelus > Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailmansodan uhan kasvaessa Africa liitettiin elokuussa 1914 laivueen mukana Suureen laivastoon. Alus oli joulukuusta 1915 tammikuuhun 1916 huollettavana Belfastissa ja uudelleen Portsmouthissa elokuusta syyskuuhun 1916, minkä jälkeen se siirrettiin Adrianmerelle tukemaan Italian laivastoa.
Tammikuussa 1917 alus siirtyi huollettavaksi Gibraltarille. Se palasi palvelukseen maaliskuussa, jolloin alus liitettiin Atlantin partioihin ja saattueiden suojaksi tukemaan 9. risteilijälaivuetta. Alus oli huollettavana Rio de Janeirossa joulukuusta 1917 tammikuuhun 1918.
Alus palasi lokakuussa 1918 Britteinsaarille, jossa se siirrettiin marraskuussa Portsmouthin reserviin. Alus palveli varasto- ja majoituslaivana. Se sijoitettiin maaliskuussa 1920 poistolistalle ja alus myytiin 30. kesäkuuta romutettavaksi Ellis and Companylle Newcastleen.
Aiheesta muualla

Maritimequestin kuvagalleria HMS Africa (englanniksi)
King Edward VII -luokan taistelulaivat
Afroditen temppeli (Epidauros)

| Afroditen temppeli> Ναὸς τῆς Ἀφροδίτης |
| --- | --- |
Sijainti:  Asklipieío, Epídavros, Argolis, Peloponnesos, Kreikka
Koordinaatit:  37°35′59″N, 23°04′52″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  n. 320–280 eaa.
Tyylisuunta:  joonialainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Asklepioksen pyhäkkö Epidauroksessa 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Afroditen temppeli (m.kreik. Ναὸς τῆς Ἀφροδίτης, Naos tēs Afroditēs), tutkimuksessa myös Temppeli L, oli antiikin aikainen Afroditelle omistettu kreikkalainen temppeli lähellä Epidauroksen Asklepieionia eli Asklepioksen pyhäkköaluetta Kreikassa.
Historia

Epidauroksen Afroditen temppeliksi tulkittu pyhäkkö rakennettiin hellenistisen kauden alussa noin vuonna 320–280 eaa. Koska tulkinta siitä, että pyhäkkö oli todella omistettu Afroditelle, on jossakin määrin epävarma, rakennukseen on viitattu tutkimuksessa myös nimityksellä Temppeli L.
Temppeli on varhaisimpia tunnettuja esimerkkejä pseudoperipteraalitemppelistä. Kyseinen temppelityyppi oli myöhemmin suosittu roomalaisessa arkkitehtuurissa, jossa Epidauroksen Afroditen temppeliä kopioitiin usein.
Rakennus

Temppeli sijaitsi varsinaisen Asklepieionin eli Asklepioksen pyhäkköalueen ulkopuolella sen itäpuolella, länteen Apollon Maleataan pyhäköstä. Temppelirakennus oli arkkitehtuuriltaan harvinainen: se oli pieni prostyylitemppeli, jossa oli pseudoperipteraali cella. Temppeliä ympäröi yhteensä neljä pylvästä lyhyillä sivuilla ja seitsemän pylvästä pitkillä sivuilla. Pitkien sivujen pylväistä viisi oli pseudoperipteraalisesti kiinni cellan seinässä, samoin kuin takasivun neljä pylvästä. Loput pylväät muodostivat neljän pylvään levyisen ja kahden pylvään syvyisen prostyylin portiikin cellan itäpuolelle. Nämä julkisivun pylväät edustivat joonialaista tyyliä.
Cellan sisäpuolen seinissä oli sivuilla viisi ja perällä neljä pylvästä, jotka olivat lähes kiinni seinässä. Nämä pylväät edustivat korinttilaista tyyliä. Pyhäkköalueelta on löydetty aseistettua Afroditea esittänyt veistos, joka saattaa olla peräisin temppelistä tai sen läheltä. Se on ajoitettu hellenistiselle kaudelle, ja sen veistäjäksi on arveltu Polykleitos nuorempaa. Veistos on nykyisin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Temppeli oli rakennettu neliportaiselle krepidomalle. Ylös portiikille ja sisäänkäynnille johti itäpuolelta ramppi.
Epidauroksesta löydetty aseistettua Afroditea esittänyt veistos. Kansallinen arkeologinen museo (esine NAMA 262), Ateena.
Aftonposten

Aftonbladetin ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Aftonposten (vuosina 1892–1893 Aftonbladet, 1893–1895 Helsingfors Aftonblad) oli Helsingissä vuosina 1892–1900 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lehden perusti faktori Viktor Pettersson. Sen kilpailija, kansanlehti Folkvännen, yhdistettiin pian Aftonbladetiin. Kesällä 1893 tehdyn konkurssin jälkeen lehti myytiin ruotsinmielisten muodostamalle yhtymälle, ja sen nimeksi tuli ensin Helsingfors Aftonblad ja vuonna 1895 Aftonposten. Linjaltaan se oli maaseutuväestölle tarkoitettu ruotsinmielinen, kansanvalistusta korostava uutislehti. Jo aikaisemmin sensuurista kärsinyt Aftonposten sai helmikuun manifestin jälkeen määräaikaisen lakkautustuomion, ja syyskuussa 1900 kenraalikuvernööri Bobrikov lakkautti sen kokonaan. Lehden seuraajaksi perustettiin saman vuoden lopussa Dagligt Allehanda.
Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden levikki liikkui 3 000 kappaleen molemmin puolin.
Päätoimittajat

Viktor Petterson (1892–1893)
Ossian Reuter (1893–1895)
Frans Johan Valbäck (1895–1898)
Ernst Gråsten (1898–1900).
Aiheesta muualla

Aftonbladet digitoituna kansalliskirjastossa
Helsingfors Aftonblad digitoituna kansalliskirjastossa
Aftonposten digitoituna kansalliskirjastossa
Ágios Ermólaos

| --- | --- |
Muut nimet:  Ágios Armólaos (Άγιος Αρμόλαος)
Sijainti:  38°55′29″N, 24°35′01″E, Skýros Euboia, Keski-Kreikka Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoiset Sporadit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,009 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ágios Ermólaos (kreik. Άγιος Ερμόλαος, myös Ágios Armólaos, Άγιος Αρμόλαος) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisten Sporadien saariryhmään ja sijaitsee Skýroksen saaren koillisrannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,009 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Ágios Ermólaos kuuluu Skýroksen kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Saari on saanut nimensä siellä olevasta pienestä Pyhälle Hermolaokselle omistetusta kirkosta.
Agía Thékla

| --- | --- |
Muut nimet:  Panagía (Παναγία)
Sijainti:  37°20′18″N, 26°33′54″E, Pátmos Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,06 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Agía Thékla (kreik. Αγία Θέκλα) eli Panagía (Παναγία) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Pátmoksen itärannikon Agriolívadon rannan edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,06 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Agía Thékla kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saari on saanut nimensä siellä olevasta pienestä Pyhälle Theklalle (Agía Thékla) omistetusta kirkosta.
Afroamerikkalaiset uskonnot

Afroamerikkalaisia uskontoja ovat Amerikassa harjoitetut afrikkalaistaustaiset uskonnot, jotka tulivat Amerikkaan orjien mukana ja ottivat vaikutteita etenkin katolisuudesta ja intiaaniuskonnoista.
Historia

Afroamerikkalaiset uskonnot tulivat Amerikkaan Länsi-Afrikasta orjien mukana ja perustuvat Afrikan perinteisiin uskontoihin. Ne alkoivat Amerikassa kehittyä marginaalissa ja ottaa vaikutteita toisiltaan ja intiaaneilta. Samalla ne joutuivat katolisissa maissa kuten Brasiliassa muuttumaan katolisen kirkon vaatimuksia vastaaviksi.
Piirteitä

Afroamerikkalainen uskontoperinne on suullista, ja jokainen uskonnollinen yhteisö ja uskonnon harjoittaja toimii vanhemmilta ja henkisiltä opettajilta perittyjen oppien ja käytäntöjen mukaisesti. Afroamerikkalaisissa uskonnoissa on tiettyjä yleisiä ja yhteisiä maailmankuvan elementtejä, vaikka nykyään afroamerikkalainen uskonto onkin globaalia ja maailmanlaajuisesti verkostoitunutta.
Afroamerikkalainen maailmankuva sisältää käsitykset jumalasta, ajasta ja elämästä ja kuolemasta ja kertomuksen maailman synnystä. Myyttisissä kertomuksissa ja maailman syntytarinoissa kerrotaan, että maailmankaikkeutta on aina hallinnut suvereenisti länsiafrikkalainen ylin jumala Olodumare tai etelämmän alueen Nzambi. Ylijumala loi ensin maailmankaikkeuden, sitten luonnon ja lopuksi ihmiset, joiden luomisessa apuna olivat luonnonjumaluudet orixát tai bantujen nkisit, kaikkien ihmisten edesmenneet esivanhemmat.
Henkilökohtaisiksi nimetyt orixát, nkisit ja henkiolennot vastaavat afroamerikkalaisen uskonnon harjoittajan oman persoonallisuuden ominaisuuksia. Ne tuntemalla henkilö voi kehittää henkilökohtaisia ominaisuuksiaan, vahvuuksiaan ja heikkouksiaan. Oppaaksi henkimaailmasta voivat ryhtyä myös edesmenneet eri alojen spesialistit, tunnetut taiteilijat tai kulttuuriset hahmot.
Afroamerikkalaisissa uskonnoissa oleellista ovat fetissit, transsitila ja henkipossessio. Transsitila saadaan aikaan useimmiten musiikin avulla. Henkipossessiossa uskonnon harjoittajasta tulee väline, jossa näkymätön energia haluaa ilmentyä.
Afroamerikkalaisia uskontoja

candomblé (Brasilia)
quimbanda (Brasilia)
santeria (Kuuba)
umbanda (Brasilia)
voodoo (Haiti)
USS Agamenticus

| USS Agamenticus |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Portsmouth Navy Yard, Portsmouth, New Hampshire
Kölinlasku:  1862
Laskettu vesille:  19. maaliskuuta 1863
Palveluskäyttöön:  5. toukokuuta 1864
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 395 t
Pituus:  76,2 m
Leveys:  16,36 m
Syväys:  4,57 m
Nopeus:  8,5 solmua
Miehistöä:  150
Aseistus
Aseistus:  4 × Dahlgren SB 15" -tykkiä
USS Agamenticus oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1863 vesillelaskettu kaksipotkurinen ja kaksitorninen Miantonomoh-luokan monitori.