stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksi Lehtonen
Työ > Piispana ja arkkipiispana

Laaja-alaisten piispallisten tehtävien joukosta mainittakoon pappisvihkimykset ja pastoraalitutkinnot. Lehtonen toi oman lisänsä entiseen käytäntöön. Hän kokosi pappiskokelaat luokseen, keskusteli heidän kanssaan ja valmisteli heitä pyhään virkaan. Täten hän pyrki pääsemään sielunhoidolliseen ja syventävään kosketukseen nuorten pappien kanssa.
Arkkipiispan virkaanasettamisjuhlassa oli myös tasavallan presidentti, marsalkka C. G. E. Mannerheim. Tervehdyksessään hän lausui: ”Tänä nykyisenä aikana monet hakevat enemmän kuin muulloin lohdutusta uskonnosta. Ahtaat ajat ovat myös armon aikoja. Toivotan Teille, kirkkomme primas, menestystä työssänne ja kirkollemme voimaa antamaan nuorisollemme, kansamme pojille ja tyttärille, sitä tukea, jota he niin kipeästi kaipaavat matkallaan läpi ajan myrskyjen.”
Aleksi Lehtosen arkkipiispuuskausi oli erityisen vaikeaa. Maa oli kärsinyt tappion sodassa ja maahan lyöty. Kansankirkko eli vaikeissa rasituksissa. Suuria uudistuksia oli meneillään. Papiston uusi palkkausjärjestelmä työllisti, samoin maanhankintalaki. Maantarvitsijoille, mm. siirtoväelle, luovutettiin seurakunnan maita. Tuomiokapitulin istunnoissa Lehtonen esitteli suunnitelmiaan ja niistä keskusteltiin. Asioiden käsittely oli ripeää ja kollegiaalista: Lehtosen toimintaperiaatteena oli ”Ei kaikki mieli minulla, onpa mieltä toisillakin”.
Piispana Aleksi Lehtonen piti yllä kirkkojenvälistä yhteyttä. Erityisesti hän nautti arvonantoa anglikaanisen kirkon piirissä, mistä osoituksena oli muun muassa hänen osallistumisensa Canterburyn arkkipiispan johdolla pidettyihin niin kutsuttuihin Lambeth-konferensseihin.
Ekumeeninen eli yleiskirkollinen liike järjestäytyi ensimmäisen maailmansodan jälkeen ”Kansainvälisen ystävyyden edistämiseksi työskentelevän kirkollisen Maailmanliiton” (World Alliance for Promoting International Friendship through the Churches) nimellä. Liike perusti kansallistoimikuntiansa eri maihin. Suomessa kansallistoimikunnan sihteeriksi Sigfrid Sireniuksen jälkeen valittiin Aleksi Lehtonen vuonna 1921. Vuonna 1932 hän tuli suomalaisen kansallistoimikunnan puheenjohtajaksi. Lehtonen halusi yhdistää erilaisia kansainvälisiä virtauksia. Niinpä vuonna 1933 kansallistoimikunnan nimi muutettiin Yleiskirkolliseksi Toimikunnaksi. Sen tarkoituksena oli seurata World Conference on Faith and Order -liikettä, Oecumenical Christian Council’in johtamaa yhteysliikettä sekä World Alliance for Promoting International Friendship through the Churches –liittoa, sekä vaalia suhteita ulkomaiden kirkkoihin ja kansainvälisiin kristillisiin liikkeisiin.
Sota-aika liitti Lehtosen läheisesti puhtaaseen luterilaiseen yhteyteen. Erityisesti Pohjois-Amerikan luterilaisten veljien henkinen ja aineellinen tuki voimisti yhteyttä. Vuonna 1947 perustettiin luterilaisten kirkkojen Maailmanliitto Lundissa. Arkkipiispa Lehtonen osallistui huomattavalla tavalla perustamiskokoukseen.
Aleksi Lehtonen tuli Bonnin ja Sopronin yliopistossa teologian kunniatohtoriksi.
Luottamustoimet

Aleksi Lehtonen toimi Suomen kirkon seurakuntatyön keskusliiton sihteerinä 1922-1927, johtokunnan jäsenenä 1927-1945 sekä puheenjohtajana 1936-1945. Suomen kristillisessä ylioppilasliitossa hän toimi 1920-1929 sekä Suomen nuorten kristillisen liiton puheenjohtajana 1931-1945. Kirkolliskokouksissa Lehtonen oli uuden virsikirjan tarkastustoimikunnassa puheenjohtajana 1937-1938, virsikirjan toimituskunnassa 1938-1939 sekä käsikirjakomiteassa 1943-1951. Mannerheimin lastensuojeluliiton valtuuskunnan jäsenenä hän oli 1936-1951. Ulkomaisia tehtäviä Lehtosella oli mm. Edinburghin kirkkojenvälisen konferenssin armo-oppikomission jäsenyys 1937.
Kirjailijana

Lehtonen kirjoitti hartauskirjoja, saarnakokoelmia sekä tieteellisiä teoksia. Ensimmäinen hartauskirja oli Valoisasta elämästä (1919). Suurta huomiota sai osakseen Uskon jalo taistelu (1927). Se on yhtäjaksoinen esitys uskonelämän alkamisesta ja sen jatkumisesta. Tämä kirja oli senaikuisille ylioppilaille todellinen lahja, opas joka näytti turvallista tietä turvalliseen päämäärään. Hartauskirjojen kruunuksi tuli vuonna 1944 ilmestynyt Jumalan rauha, joka on käännetty myös ruotsiksi ja tanskaksi. Se on varmaan persoonallisin Aleksi Lehtosen kirjoista. Siinä tuntuvat kirjoittajan omat sydämenlyönnit. Ensimmäinen saarnakokoelma oli Turvasi on ikiaikojen Jumala (1918). Muita arvossapidettyjä kokoelmia ovat Valoisasta elämästä (1919) ja Pyhästä kirkkaudesta (1922). Vuonna 1931 ilmestyivät tieteelliset teokset Kirkon pyhät toimitukset, Die livländische Kirchenordnung des Johannes Gezelius ja Psykologista valaistusta nuoruusvuosien uskoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksi Lehtonen Wikimedia Commonsissa
Aila Lauha: / Lehtonen, Aleksi (1891–1951) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  28.2.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: A. W. Kuusisto | Kotimaan päätoimittaja 1916–1918 | Seuraaja: Martti Ruuth |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Jaakko Gummerus | Tampereen piispa 1934–1945 | Seuraaja: Eelis Gulin |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Erkki Kaila | Turun arkkipiispa 1945–1951 | Seuraaja: Ilmari Salomies |
Lehtonen valtioneuvoston juhlahuoneistossa lokakuussa 1945. Kuvassa vasemmalta piispa Eelis Gulin, metropoliitta Grigori, Lehtonen, sisäasiainministeri Yrjö Leino ja piispa Aleksanteri Karpin.
Aseman koulu (Hamina)

| Aseman koulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Rautatienkatu 6, Hamina
Tyyppi:  peruskoulu
Luokat:  1–6
Oppilaita:  193
Aseman koulu on Haminan keskustassa sijaitseva peruskoulu lähellä kaupungin linja-autoasemaa ja pääkirjastoa. Koulussa opiskelee luokilla 1–6 ja pienluokilla yhteensä 193 oppilasta. Koulu sijaitsee osoitteessa Rautatienkatu 6.
Arvo Oksanen

Arvo Henrik Oksanen (14. elokuuta 1908 Helsinki – 20. lokakuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Oksasen vanhemmat olivat ylityönjohtaja Heikki Oksanen ja Elsa Vepsäläinen ja puoliso vuodesta 1942 kirjeenvaihtaja Liisa Kaarina Heinonen. Oksanen kävi keskikoulun ja valmistui teknikoksi Helsingin teollisuuskoulusta 1933. Hän oli Kone Oy:n työnjohtaja 1934–1947, Suomen Metalliteollisuuden Harjoittajien Liiton MTH-keskuksen osastopäällikkö 1947–1952, Muokkauskone Oy:n omistaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1952 ja Muko Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1953. Oksanen oli myös Lämmitysneuvonnan johtaja vuodesta 1942 ja Lämmitysneuvonta & Kumpp:n toimitusjohtaja vuodesta 1947. Yli kolmekymmentä patentoitua ja palkittua keksintöä tehnyt Oksanen kuului Suomen Keksijäinyhdistyksen johtokuntaan vuodesta 1967 ja hänellä oli myös muita luottamustehtäviä. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1974.
Aiheesta muualla

Muko Oy, VETO-kiuas: Arvo Oksanen, rohkea visionääri
Ann Haydon-Jones

| Ann Haydon-Jones |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. lokakuuta 1938  Birmingham 
Tennispelaaja
Paino:  67,5 kg
Kätisyys:  vasenkätisyys
Palkintorahat:  -USD
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Ann Haydon-Jones (oik. Adrianne Shirley Haydon, s. 7. lokakuuta 1938 Birmingham, Englanti) on brittiläinen pöytätennis- ja tennispelaaja. Hän voitti urallaan kahdeksan Grand Slam -mestaruutta, joista kolme tuli kaksinpelistä, kolme nelinpelistä ja kaksi sekanelinpelistä.
Ura

Ann Haydonin vanhemmat olivat tunnettuja pöytätennispelaajia, ja myös Ann ryhtyi nuorena tyttönä harrastamaan lajia. Pian hänestä kuitenkin kehittyi erinomainen tennispelaaja nurmikentillä, ja hän vei nimiinsä Britannian juniorimestaruuden 1954 ja 1955. Lisäksi hän voitti Wimbledonin tennisturnauksen tyttöjen kaksinpelimestaruuden 1956.
Haydon-Jones kilpaili samalla aikakaudella eräiden tennishistorian parhaiden naispelaajien, kuten Billie Jean Kingin, Margaret Courtin ja Maria Buenon, kanssa. Kovasta vastuksesta huolimatta Haydon-Jones onnistui voittamaan Ranskan mestaruuskilpailut 1961. Hän pääsi loppuotteluun myös Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa 1961 mutta hävisi sen puolustavalle mestarille, Darlene Hardille. Vuonna 1962 hän meni naimisiin P. F. Jonesin kanssa ja voitti Ann Haydon-Jones -nimisenä toisen mestaruutensa Ranskassa 1966.
Sekä Wimbledonissa että Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa 1967 Haydon-Jones hävisi loppuottelun Kingille. He kohtasivat kuitenkin uudelleen Wimbledonin finaalissa kaksi vuotta myöhemmin, ja sillä kertaa Haydon-Jones vei nimiinsä lajin halutuimman tittelin. Näin hänestä tuli historian ensimmäinen Wimbledonin voittanut vasenkätinen naispelaaja.  Hän voitti samassa turnauksessa myös sekanelinpelin Australian Fred Stollen kanssa. Näiden saavutusten myötä hänet valittiin BBC:n järjestämässä äänestyksessä vuoden urheilupersoonallisuudeksi.
Tenniksen avoimen aikakauden sarastaessa 1968 Haydon-Jones, King ja eräät muut kokosivat ensimmäisen ammattimaisen naisten tenniskiertueryhmän. BBC palkkasi Haydon-Jonesin vieraskommentaattorikseen 1970, ja hän työskenteli tuossa tehtävässä yli kolmen vuosikymmenen ajan. Haydon-Jones valittiin International Tennis Hall of Famen jäseneksi 1985.
Grand Slam -turnaukset

Australian avoimet
Sekanelinpelin mestaruus: 1969
Ranskan mestaruuskilpailut
Kaksinpelin mestaruus: 1961, 1966
Kaksinpelin finaalissa: 1963, 1968, 1969
Nelinpelin mestaruus: 1963, 1968, 1969
Nelinpelin finaalissa: 1960
Sekanelinpelin finaalissa: 1960, 1966, 1967
Wimbledon
Kaksinpelin mestaruus: 1969
Kaksinpelin finaalissa: 1967
Nelinpelin finaalissa: 1968
Sekanelinpelin mestaruus: 1969
Sekanelinpelin finaalissa: 1962
Yhdysvaltain mestaruuskilpailut
Kaksinpelin finaalissa: 1961, 1967
Nelinpelin finaalissa: 1960
Grand Slam -finaalit kaksinpelissä > Voitot (3)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Loppuottelun tulos  |
| 1961 | Ranskan mestaruuskilpailut |  Yola Ramírez Ochoa | 6–2, 6–1 |
| 1966 | Ranskan mestaruuskilpailut (2) |  Nancy Richey Gunter | 6–3, 6–1 |
| 1969 | Wimbledon |  Billie Jean King | 3–6, 6–3, 6–2 |
Grand Slam -finaalit kaksinpelissä > Loppuotteluhäviöt (6)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Loppuottelun tulos  |
| 1961 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut |  Darlene Hard | 6–3, 6–4 |
| 1963 | Ranskan mestaruuskilpailut |  Lesley Turner Bowrey | 2–6, 6–3, 7–5 |
| 1967 | Wimbledon |  Billie Jean King | 6–3, 6–4 |
| 1967 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut |  Billie Jean King | 11–9, 6–4 |
| 1968 | Ranskan avoin tennisturnaus |  Nancy Richey Gunter | 5–7, 6–4, 6–1 |
| 1969 | Ranskan avoin tennisturnaus |  Margaret Court | 6–1, 4–6, 6–3 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ann Haydon-Jones Wikimedia Commonsissa
Asemankylä (Ii)

Iin rautatieasema.
Asemankylä (joskus myös Asemanseutu) on kylä Iin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Alue on kasvanut yhteen Iin Haminan taajaman kanssa.
Kylä sijaitsee noin neljä kilometriä itään Iin keskustaajamasta, Oulun–Tornion rautatien ja Iijoen risteyskohdassa. Iin rautatieasema sijaitsee Iijoen etelärannalla. Asemankylä on ollut aikaisemmin Iin suuria kaupallisia keskittymiä rautatieaseman vuoksi. Asemankylällä on sijainnut aikaisemmin lukuisia kauppoja, kahviloita, baari ja posti. Viimeinen kauppa ja baari Asemankylältä suljettiin 2000-luvun alkupuolella.
Ammatillinen erityisopetus

Ammatillinen erityisopetus on tarkoitettu opiskelijoille, jotka tarvitsevat erityistä tukea tai oppilashuoltopalveluja vamman, sairauden, kehityksessä viivästymisen, tunne-elämän häiriön tai muun syyn vuoksi. Suomen lain mukaan jokaisella on oltava tasaveroiset mahdollisuudet osallistua ammatilliseen koulutukseen. Tämä merkitsee, että ammatillista erityisopetusta ja ammatillisen erityisopettajan tuen tulee olla saatavilla ammatillisissa oppilaitoksissa kaikilla opintolinjoilla.
Erityisen tuen tarve

Ammatillisen erityisopetuksen tarve on selkeästi lisääntynyt. Ammatillisiin opintoihin valikoituu opiskelijat, joista monilla on tuen tarve havaittu jo peruskoulussa. Peruskouluissa tuen tarve on lisääntynyt viimeisten kymmenen vuoden aikanamilloin? huomattavasti luokkakokojen suurentuessa tehokkuusajattelun myötä. Kun vuonna 2008 yli 8 % peruskoululaisista oli erityisen tuen tarpeessa, ammatillisessa opetuksessa tuen tarve on jo yli 12 % opiskelijoista.
Erityisen tuen saatavuus

Opetus järjestetään mahdollisimman yksilöllisesti opiskelijan tarpeiden mukaisesti. Ammatillisen erityisopetuksen tavoitteita ovat ammatillisen perustutkinnon suorittaminen, työelämään sijoittuminen sekä kehittyminen hyväksi ja tasapainoiseksi ihmiseksi ja yhteiskunnan jäseneksi. Kaikille tarjotaan perusopetuksen jälkeen mahdollisuus ammatilliseen kehittymiseen työtä, työtoimintaa, jatko-opintoja ja hyvää elämää varten. Ammatillinen koulutus nähdään merkittävänä yhteiskunnallisen osallistumisen edistäjänä. Ammatillisen erityisopetuksen järjestämisessä ensisijaisena vaihtoehtona on inkluusio. Tavoitteet ovat samat kuin muussakin tutkintotavoitteisessa koulutuksessa, vaikka toteutustapa saattaa olla erilainen. Koulutukseen voivat hakea sekä nuoret että aikuiset opiskelijat .
Vaikka lainsäätäjän tavoite on suoda kaikille tasavertaiset mahdollisuudet ammatillisiin opintoihin, erityisen tuen saatavuus vaihtelee oppilaitoksittain ja opintolinjoittain. Suurissa kaupungeissa suosituimmilla ammattialoilla, jonne opiskelijoita on tulossa enemmän kuin voidaan ottaa tuen saatavuus on usein heikompaa, kuin maaseudun pienemmissä oppilaitoksissa, joissa erityisopetuksen tuki on järjestetty yleensä hyvin kaikilla opintolinjoilla.
Henkilökohtainen opetuksen järjestämistä koskeva suunnitelma

Suomen opetuslain mukaan jokaiselle erityisopetukseen kuuluvalle tai siirtyvälle oppilaalle laaditaan henkilökohtainen opetuksen järjestämistä koskeva suunnitelma (HOJKS), jossa pohditaan oppilaan erityisopetuksen tarvetta ja toteutusmuotoja. Se laaditaan yhdessä koulun edustajien, oppilashuollon asiantuntijoiden, oppilaan ja tämän huoltajien kanssa. Se tulee laatia niille oppilaille, joille on tehty hallinnollinen erityisopetuspäätös. Suunnitelmaan kirjataan oppilaan tarvitsemat resurssit, yhteistyötahot ja vastuualueet eri tahojen kanssa sekä kehityksen ja kasvun seuranta. Vaikka kaikille erityisopetusta saaville oppilaille ei tarvitse laatia HOJKSia, se merkitsee lisätukea oppilaalle ja oppilaitokselle lisäresursseja opetuksen järjestämiseen .
Vammaisten oikeuksien toteutuminen koulutuksessa

Koulutuksen järjestäjän on tuettava vammaisen henkilön koulutukseen pääsyä, opiskelua ja valmistumista työuralle. Ketään ei saa syrjiä terveydentilan eikä vamman perusteella. Suomen perustuslaki 16 § takaa kaikille erilaisille oppijoille tasaveroiset mahdollisuudet perusopetukseen. Julkisen vallan on turvattava jokaiselle yhtäläinen mahdollisuus saada kykyjensä ja erityisten tarpeidensa mukaisesti myös muuta kuin perusopetusta sekä kehittää itseään varattomuuden sitä estämättä . Käytännössä perustuslaki ei kuitenkaan täysin ole taannut ihmisoikeuksien toteutumista. Esimerkiksi vammaisilla ei aiemmin ole ollut tasa-arvoisia mahdollisuuksia osallistua yhteiskunnan rahoittamiin koulutuspalveluihin. Erityistä tukea tarvitsevien henkilöiden koulutuksen turvaaminen ja kehittäminen on ollut viime vuosina yhtenä ammatillisen koulutuksen painopistealueena. Opetusministeriössä on valmisteltu ammatillisen erityisopetuksen strategia ja sen toimenpideohjelma.
Ammatilliset erityisoppilaitokset Suomessa

Suomessa on yhteensä kuusi suomenkielistä ammatillista erityisoppilaitosta, joissa järjestetään eri alojen koulutusta. Vuoden 2009 alussa kaikki valtion omistamat ammatilliset erityisoppilaitokset yksityistettiin sulauttamalla ne jo olemassa oleviin yksityisiin kuntien tai säätiöiden ylläpitämiin ammatillisiin erityisoppilaitoksiin. Ne ovat tyypillisesti verkottuneet koko valtakunnan alueella toimiviksi monialaiseksi oppilaitoksiksi, joilla on toimipisteitä useilla eri paikkakunnilla.
Aitoon koulutuskeskus
Ammattiopisto Live
Ammattiopisto Luovi
Ammattiopisto Spesia
aiemmin erikseen Bovallius ja Validia
Kiipulan ammattiopisto
Basiliscus

Basiliscus soliduksessa
Flavius Basiliscus (k. 476) oli Itä-Rooman keisari vuosina 475–476. Hän oli keisari Leo I:n vaimon Verinan veli. Hän johti huono-onnista sotaretkeä vandaaleja vastaan vuonna 468, ja hän kapinoi keisari Zenonia vastaan vuonna 475.
Basiliscuksesta tuli keisari vuonna 475, ja Zenon joutui pakenemaan Antiokiaan. Seuraavana vuonna Zenon palasi ja alkoi piirittää Konstantinopolia. Koska Basiliscus oli hoitanut tehtävänsä huonosti, senaatti antoi avata kaupungin portit Zenonin joukoille. Eräiden kertomusten mukaan Basiliscus pakeni kirkkoon eikä tullut sieltä ulos ennen kuin Zenon lupasi olla vuodattamatta Basiliscuksen ja tämän perheen verta. Zenon antoi sulkea Basiliscuksen kuivaan vesitorniin, jossa tämä kuoli.
Basilio Athai

Basilio Athai (s. 22. heinäkuuta 1956) on myanmarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 1. huhtikuuta 1984 ja nimitettiin Taunggyin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tasaccoran titulaaripiispaksi 28. kesäkuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Salvatore Pennacchio, jota avustivat Matthias U Shwe ja Sotero Phamo Thein Myint.
Arena Center

Arena Centerin logo
Arena Center on liikuntapalveluja tarjoava yritys, jonka perustivat entiset salibandyn pelaajat Jarmo Perttilä ja Heikki Vienola vuonna 1993. Päätoimialana on salibandykenttien tarjoaminen vastiketta vastaan erilaisille yhteisöille, mutta halleissa on myös mahdollista harrastaa futsalia (salijalkapallo), käsipalloa ja sulkapalloa. Lisäksi yritys toimii alan maahantuojana.
Vuonna 2003 Arena Centerillä oli lähes kolme miljoonaa liikunnallista käyntikertaa. Yrityksen toimitusjohtajana toimii Tapanilan Erän miesten joukkueen valmennuksestakin tuttu Petteri Bergman.
Historia

Yrityksen toiminta alkoi 1993 Helsingin Vartiokylässä, jossa se vuokrasi yhtä salibandykenttää yhteisöjen käyttöön. Vuosien mittaan toiminta laajeni, ja syksyllä 1999 Arena Center toimi neljässä toimipisteessä kenttien kokonaismäärän ollessa 28. Samana vuonna yritys kuitenkin joutui sulkemaan kaksi toimipistettään, ja maaliskuuhun 2002 asti yritys toimi kahdessa pisteessä, Tapiolassa ja Ruskeasuolla. Maaliskuussa 2002 avattiin Myllypuron toimipiste, jonka yhteydessä toimii myös kuntokeskus ja keilahalli. Vajaa vuotta myöhemmin 8.1.2003 myös Hakaniemeen avattiin uusi toimipiste, jossa oli neljä salibandykenttää, yksi sählykenttä ja kuntokeskus. Tapiolan halli suljettiin 30.4.2004 ja Kaarelaan avattiin uusi liikuntakeskus 1.10.2021. Nykyään toimintaa on neljässä toimipisteessä.
Vuonna 2018 yrityksen liikevaihto oli 5,5 miljoonaa euroa ja se työllisti 55 henkilöä.
Toimipisteet

Yrityksellä on toimipisteet Myllypurossa, Hakaniemessä, Ruskeasuolla ja Kaarelassa.
Aiheesta muualla

Arena Centerin virallinen sivu
Arvo O. Aalto

Arvo Oskar Aalto (16. lokakuuta 1903 – 3. tammikuuta 1962) oli suomalainen arkkitehti.
Aallon isä Oskar Aalto omisti maalausliikkeen. Aalto kävi keskikoulun ja suoritti koristemaalarin tutkinnon Taideteollisuuskoulussa 1922. Hän toimi sitten maalausyrittäjänä ja suoritti samalla yksityisoppilaana ylioppilastutkinnon 1929. Hän valmistui sen jälkeen arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta. Aallolla oli vuodesta 1935 alkaen yhteinen arkkitehtitoimisto Niilo Kokon kanssa ja vuonna 1942 toimiston osakkaaksi tuli lisäksi Veli Valorinta. Toimisto suunnitteli useita kohteita Helsingin keskustan alueella.
Vuonna 1933 arkkitehtiylioppilaat Arvo Aalto, Niilo Kokko, Olavi Laisaari, Viljo Revell ja Heimo Riihimäki perustivat Oy Lasipalatsi Ab:n. Yhtiön tarkoituksena oli vuokrata entisen Turun kasarmin tontti ja rakentaa tontille väliaikainen liikerakennus. Vuonna 1935 Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta (SOK) ja Voinvientiosuusliike Valio ostivat yhtiön ja antoivat liikerakennuksen suunnittelun Kokon, Revellin ja Riihimäen tehtäväksi. Lasipalatsin liikerakennus valmistui 1936.
Suunnittelutöitä

Mäkelän talo, Kirkkopolku, Riihimäki 1934
Pietarinkatu 15, Helsinki 1937, Niilo Kokon kanssa
Sinebrychoffinkatu 13–19 – Uudenmaankatu 41, Helsinki 1937, Niilo Kokon ja J. Saaren kanssa
Puputin kutomo ja liiketalo, Hämeenkatu, Riihimäki 1938, Niilo Kokon kanssa  Rakennus vaurioitui pahasti tulipalossa 11. joulukuuta 2020.
Kalevankatu 4 – Yrjönkatu 19, Helsinki 1939, Niilo Kokon kanssa
Valtakäyrä 15 (Nortian/Jaakkolan/Katajan talo), Riihimäki, Niilo Kokon kanssa
Oravan tehdas, Riihimäki 1945
Asbjørn Sunde

| Asbjørn Sunde |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Asbjørn Edvin Sunde
Syntynyt: 12. joulukuuta 1909 Rørvik, Norja
Kuollut: 23. huhtikuuta 1985 (75 vuotta) Oslo, Norja
Ammatti:  merimies
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Asbjørn Edvin Sunde (salanimeltään Osvald Pettersen; 12. joulukuuta 1909 Rørvik – 23. huhtikuuta 1985 Oslo) oli norjalainen merimies, kommunisti ja vastarintaliikkeen jäsen. Hän johti Osvaldgruppen-nimistä ryhmää, joka teki yli sata sabotaasi-iskua saksalaisia miehittäjiä vastaan. Hän oli aiemmin osallistunut vapaaehtoisena Espanjan sisällissotaan tasavaltalaisten puolella. Vuonna 1954 hänet tuomittiin kahdeksan vuoden vankeuteen vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi. Hän pääsi vapaaksi vuonna 1959.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asbjørn Sunde Wikimedia Commonsissa
Arena Football League

| Arena Football League |
| --- | --- |
Laji:  Arena football
Maa(t):   Yhdysvallat
Perustettu:  1987
Joukkueita:  6
Eniten mestaruuksia:  Tampa Bay Storm ja Arizona Rattlers (5)
Sivusto:  ArenaFootball.com
AFL:n sääntöjen mukainen maali.
Arena Football League (AFL) oli yhdysvaltalainen urheilusarja, jossa pelattin amerikkalaisen jalkapallon sisätiloissa pelattavaa muotoa, arena footballia. Sarja perustettiin vuonna 1987 ja se pelattiin vuosittain aina vuoteen 2019 asti, jolloin AFL teki konkurssin. Sarjan loppuottelu oli nimeltään ArenaBowl.
Historia

Jim Foster kehitti amerikkalaisen jalkapallon sisäversion vuonna 1987 ja perusti AFL-liigan samana vuonna. Ensimmäisellä kaudella AFL:ään osallistui neljä joukkuetta, mistä joukkuemäärä lähti tasaiseen kasvuun. Sarjan huippuvuodet olivat suunnilleen 1996–2008, jolloin parhaimmillaan sarjassa pelasi 19 joukkuetta ja useat NFL-seurat tukivat sarjaa, josta myös nousi uusia pelaajia NFL-liigaan. AFL-liigalla oli myös alempi sarjataso af2 vuosina 2000–2009.
Sarjan taloudelliset ongelmat alkoivat kaudella 2008 ja lopulta kausi 2009 peruttiin kokonaan. Vuonna 2010 AFL käynnistyi uudelleen, kun AFL ja af2 yhdistettiin. AFL jatkoi kuitenkin hidasta näivettymistä ja joukkuemäärä laski. Kaudella 2011 sarjassa pelasi 18 joukkuetta, kun kaudella 2017 oli jäljellä enää neljä joukkuetta. Sarjan talous näytti hieman elpyvän, mutta se julistettiin silti konkurssiin loppuvuodesta 2019.
Joukkueet

Sarjan viimeiseen kauteen 2019 osallistui kuusi joukkuetta:
Albany Empire
Atlantic City Blackjacks
Baltimore Brigade
Cleveland Gladiators
Columbus Destroyers
Philadelphia Soul
Washington Valor
Mestarit

Sarjan mestaruuspalkinto oli nimeltään Foster Trophy.
| --- | --- |
 1987: Denver Dynamite  1988–1990: Detroit Drive  1991: Tampa Bay Storm  1992: Detroit Drive  1993: Tampa Bay Storm  1994: Arizona Rattlers  1995–1996: Tampa Bay Storm  1997: Arizona Rattlers  1998: Orlando Predators  1999: Albany Firebirds  2000: Orlando Predators  2001: Grand Rapids Rampage  2002: San Jose SaberCats  2003: Tampa Bay Storm :  2004: San Jose SaberCats  2005: Colorado Crush  2006: Chicago Rush  2007: San Jose SaberCats  2008: Philadelphia Soul  2009: ei pelattu  2010: Spokane Shock  2011: Jacksonville Sharks  2012–2014: Arizona Rattlers  2015: San Jose SaberCats  2016–2017: Philadelphia Soul  2018: Washington Valor  2019: Albany Empire