stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tundrasirri

| Tundrasirri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Calidris
Laji::  mauri
Kaksiosainen nimi
 Calidris mauri  (Cabanis, 1857) 
Katso myös
   Tundrasirri Wikispeciesissä   Tundrasirri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Tundrasirri (Calidris mauri) on arktisen alueen kahlaaja. Lajin nimesi Jean Cabanis vuonna 1857.
Koko ja ulkonäkö

Tundrasirrin pituus on 14–17 senttimetriä, siipien kärkiväli 35–37 senttimetriä ja paino 18–35 grammaa. Suosirrin kokoinen. Nokka on musta ja kärjestään lievästi alaspäin taipunut. Kesäpuvussa selkäpuoli on punertava ja rinta sekä kupeet tummatäpläiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Ääni on korkea ’tshiit’.
Esiintyminen

Pesii Koillis-Siperiassa ja Alaskassa. Maailman populaation koko on noin 3,5 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on muuttolintu, joka talvehtii Yhdysvaltain eteläosissa, Länsi-Intian saaristossa sekä Keski- ja Etelä-Amerikan rannikoilla. Lajia ei ole tavattu Suomessa vuoteen 2006 mennessä.
Elinympäristö

Pesimäaikana arktisen tundran lampareiden, soiden, järvien ja jokien rannat ja niiden lähistöllä. Muuttomatkalla ja talvehtimisalueilla elää enimmäkseen rannikoiden vuorovesirannoilla.
Lisääntyminen

Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa. Munia on 4 ja molemmat puolisot hautovat niitä noin 3 viikkoa. Poikaset ovat pesäpakoisia ja etsivät itse ruokansa. Usein naaras jättää poikasten hoidon koiraalle lähtien itse syysmuutolle. Poikaset oppivat lentämään noin 3 viikon ikäisinä.
Ravinto

Mutarannoilla elävät hyönteiset, nilviäiset ja äyriäiset.
Tuorlan kartano

Tuorlan kartanon päärakennus toukokuussa 2014.
Tuorlan kartano on Kaarinan Piikkiössä sijaitseva kartano, joka tunnetaan muun muassa ruotsalaisen kirjailijan Fredrika Bremerin synnyinkotina ja pitkästä historiastaan maatalousoppilaitoksena. Nykyisin kartanossa toimii Ammattiopisto Livia 
(ent. Varsinais-Suomen maaseutuoppilaitos).
Kartano sijaitsee Piikkiönlahden pohjoisrannalla, entisen Helsinki–Turku-valtatien eli nykyisen Seututie 110:n varrella Tuorlan kylässä, 13 kilometrin päässä Turun keskustasta. Kartanon pihapiirissä sijaitsee myös Livian opetusrakennuksia ja opiskelija-asuntoja sekä Tuorlan majatalo.
Kartanon päärakennus on rakennettu maaston korkeimmalle kohdalle ja sen vanhimmat osat saattavat olla 1600-luvulta. Rakennuksen kaksikerroksista osaa reunustavat yksikerroksiset siivet on rakennettu 1810-luvulla. Päärakennusta on uudistettu arkkitehti Erik Bryggmanin johdolla 1929. Kartanon talousrakennukset muodostavat muurimaisen seinämän maantielle päin. Puistossa sijaitsee 1800-luvun alkupuolella valmistunut viljamakasiini. Vanhojen rakennusten eteläpuolelle on 1980-luvulla rakennettu maaseutuoppilaitoksen uusi koulurakennus, asuntoloita ja talousrakennuksia.
Historiaa

Tuorlan kartano toimi keskiajalla nimellä Hulkkis-Tuorla ja oli ilmeisesti piispan karjatila eli osa salmen toisella puolella sijainnutta Kuusiston piispanlinnaa. Kustaa Vaasa takavarikoi 1500-luvulla katolisen kirkon omaisuutta ja määräsi piispanlinnan purettavaksi. 1600-luvulla Sabelfana-suvulle läänitetty Tuorlan tila palautettiin kruunun omistukseen isossa reduktiossa vuonna 1683, ja Tuorlasta tuli kruunun ratsutila. Vuonna 1693 kartanon osti turkulainen kauppias Arppe. Tuorla oli hänen suvullaan vuoteen 1774, jolloin se siirtyi Bremerin kauppiassuvulle.
1800-luvulla varakkaat omistajat laajensivat viljelyksiä ja kartanon maaomaisuus kasvoi. Kartanon käyttö koulutustarkoituksiin juontaa vuoteen 1885, jolloin metsänhoitaja Alfred Michael von Haartman perusti sinne kaksivuotisen maanviljelyskoulun. Tilalla toimi myös tyttöjen puutarhakoulu ja pidettiin Suomen ensimmäiset karjakkokurssit.
Koulun toiminta lakkasi 1908, ja vuonna 1924 Tuorlan osti kunnallisneuvos Akseli Haikio. Hän lahjoitti kartanon 1944 Turun yliopistolle, joka perusti Tuorlaan uuden maatalouskoulun. Tilan siirryttyä valtion omaisuudeksi 1974 siellä aloitti jälleen uusi maanviljelyskoulu ja 1977 myös puutarhakoulu.
Nykyisin Ammattiopisto Livian opetuskäytössä ovat kartanon 155 hehtaarin peltoalueet, 423 hehtaarin metsät ja 3 500 neliömetrin kasvihuoneet.
Kartanon läheisyydessä toimivat myös Turun yliopistolle kuuluvat Tuorlan observatorio ja planetaario.
Kirjallisuutta

Mäkinen, Kalervo: Aateliskartanosta ammatilliseksi oppilaitokseksi : 120 vuotta Tuorlan taivalta. Varsinais-Suomen maaseutuoppilaitoksen kuntayhtymä, 2005. ISBN 952-91-9392-0.
Kimmo Tuppurainen

Kimmo Tuppurainen (s. 23. maaliskuuta 1959 Kemi) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt Kemin kaupunginteatterissa vuodesta 1986.
Tuppurainen opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1979–1982. Hän aloitti ammattilaisuransa Tampereen Työväen Teatterissa, jossa hän työskenteli 1983–1986. Vuodesta 1986 Tuppurainen on ollut kiinnitettynä Kemin kaupunginteatteriin. Hänen roolitehtäviään on ollut muun muassa Veini Sirkku Peltolan komediassa Mummun saappaassa.
Vuonna 1982 Tuppuraisella oli osa lyhyessä fiktioelokuvassa Piikki. Seuraavana vuonna hän näytteli Illua Veikko Kerttulan Veijo Meri -filmatisoinnissa Iso vaalee. Hänet palkittiin tulkinnastaan Jussi-kunniakirjalla. Vuonna 2007 hänellä oli sivuosa Yle TV2:n sarjassa Taivaan tulet.
Aiheesta muualla

Kimmo Tuppurainen Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Tunturisiilikäs

| Tunturisiilikäs |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Siilikkäät Arctiidae
Alaheimo::  Aitosiilikkäät Arctiinae
Suku::  Grammia
Laji::  quenseli
Kaksiosainen nimi
 Grammia quenseli  (Paykull, 1793) 
Katso myös
   Tunturisiilikäs Wikispeciesissä   Tunturisiilikäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tunturisiilikäs (Grammia quenseli) on siilikkäisiin kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Tunturisiilikäs on helposti tunnistettava perhoslaji. Sen etusiivet ovat yleisväriltään tummat, mutta niissä on verkkomainen, vaaleankeltainen kuvio ja siipisuonten kohdalla vaaleat juovat. Takasiivet ovat harmaanruskeat, ja niissä saattaa olla epäsäännöllistä vaaleankeltaista kuviointia. Ruumis on pohjaväriltään tumma, mutta pää on vaalea. Eturuumiin etuosassa on vaaleankeltainen poikkijuova ja selkäpuolella neljä vaaleaa pitkittäisjuovaa. Takaruumiin sivut ovat vaaleat tummilla täplillä. Siipiväli on 26–42 mm.
Toukka on tumma, karvainen, ja sen selkäpuolella on yksittäinen vaalea pikittäisjuova.
Levinneisyys ja lentoaika

Euroopassa tunturisiilikästä tavataan Alpeilla ja Pohjois-Skandinaviassa. Lisäksi esiintymisalue jatkuu Aasian läpi Japaniin ja Pohjois-Amerikkaan aina Labradorin niemimaalle saakka. Siperiassa sitä tavataan jopa Wrangelinsaarella Suomessa lajin levinneisyys rajoittuu Enontekiön ja Utsjoen tuntureille ja eteläisin havainto on Kittilästä. Perhosta on tavattu kesä-heinäkuun vaihteessa.
Elinympäristö ja elintavat

Lajin elinympäristöä ovat vuoristot ja tunturit. Aikuiset perhoset ovat aktiivisia päivisin ja molemmat sukupuolet lentävät lämpimimpinä tunteina. Koiraat lentävät nopeasti, jopa pari metriä maanpinnan yläpuolella, naaraat rauhallisemmin.
Naaras munii kasvillisuudessa istuen 200–300 munaa, jotka se pudottaa maahan ja kuolee heti saatuaan kaikki munat laskettua. Toukat ovat luultavasti aktiivisia vain päivisin ja niiden kehitys kestää kaksi vuotta.
Ravintokasvi

Toukka on polyfagi, joka elää ainakin tunturipoimulehdellä (Alchemilla alpina). Luontaista ravintokasvia Pohjoismaissa ei tunneta.
Aiheesta muualla

Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Lepiforum.de (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1531231  Wikispecies: Grammia quenseli  BAMONA: Grammia-quenseli  BOLD: 51487  BugGuide: 515442  EUNIS: 309210  Fauna Europaea: 447005  Fauna Europaea (new): 51291a37-7c4a-4225-abd8-c759b8e83a3f  GBIF: 1806149  iNaturalist: 220565  IRMNG: 10325326  ITIS: 938911  LepIndex: 42225  MaBENA: GrammQuens  NatureServe: 2.120639  NCBI: 464375  Observation.org: 151789  Open Tree of Life: 533683  Laji.fi: MX.62264
Väinö Tulppala

Väinö Robert Tulppala (8. tammikuuta 1888 Padasjoki – 28. huhtikuuta 1953) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana.
Perhetausta

Tulppalan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Tulppala ja Ida Maria Paavola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Hildur Helena Pekkalan kanssa.
Opinnot

Tulppala kävi kansakoulun ja Lahden seudun maamieskoulun vuosina 1911–1912 sekä Mustialan maamiesopiston vuosina 1912–1914. Hän suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1928. Hän suoritti sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1928.
Jääkärikausi

Tulppala työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 6. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan rintamalta paluun jälkeen 2. konekiväärikomppaniaan 9. heinäkuuta 1917.
Suomen sisällissota

Tulppala saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta  1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Tulppala palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin aluksi Savon jääkärirykmentti 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Tulppala määrättiin 6. joulukuuta 1918 alkaen aluksi päälliköksi 2. konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. elokuuta 1928 alkaen 1. konekiväärikomppaniaan niin ikään päälliköksi. Uudenmaan rykmentistä hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 Tampereen läntisen sotilaspiirin päälliköksi, josta hänet siirrettiin edelleen 26. tammikuuta 1937 Kannaksen sotilaspiirin apulaispäälliköksi ja 28. marraskuuta 1938 alkaen kutsunta-asiain upseeriksi Helsingin sotilaspiirin esikuntaan, missä hän palvelikin sitten aina vuoteen 1944 saakka. Hän erosi sotien jälkeen vakinaisesta palveluksesta. Myöhemmin hän työskenteli Kaleva Salminen Oy:n ja Voinvienti-osuusliike Valion palveluksessa vuoteen 1952 saakka. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Luottamustoimet

Tulppala toimi Uudenmaan rykmentin kunnianeuvoston varajäsenenä vuonna 1931 ja 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen varajäsenenä vuonna 1934 sekä Armeijakunnan esikunnan, 2. Divisioonan, Kannaksen sotilaspiirin esikunnan ja Sotilasmeteorologisen laitoksen yhteisen kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1938.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgewehrführer 24. joulukuuta 1917  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 28. toukokuuta 1918  Luutnantti 25. helmikuuta 1920  Kapteeni 16. toukokuuta 1922  Majuri 31. elokuuta 1933 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Turau

| Turau, Turov (Тураў, Туров) |
| --- | --- |
 Turaun piiri-/kaupunkihallinnon rakennus
 vaakuna
 Turau, Turov
 Koordinaatit: 52°04′05″N, 27°44′30″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Homelin alue
Perustettu:  980 (maininta asiakirjoissa)
Korkeus:  120–125 m
Väkiluku (10/2009):  2 967
Aikavyöhyke:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Turau, Turaŭ eli Turov (valkoven. Ту́раў, ven. Ту́ров, puol. Turów, liett. Turovas) on pieni historiallinen kaupunki Homelin alueen länsiosassa eteläisellä Valko-Venäjällä. Vuoden 2009 väestönlaskennan aikaan kaupungissa asui 2 967 ihmistä. Hallinnollisesti Turaun pikkukaupunki kuuluu Žytkavitšyn piiriin.
Rantanäkymää Pripet-joelle Turaussa. Rantahietikolla näkyy lintujen tyhjentämiä simpukankuoria.
Ortodoksinen kirkko Turaussa.
Piispa Kirill Turovilaisen patsas historiallisella Turaun linnanmäellä Pripjats-joen lähistöllä.
Katunäkymää Turausta.
Turau on vanhimpia tunnettuja paikkakuntia Valko-Venäjällä. Eräs syntyhistoria kaupungin nimestä pohjautuu viikinkiin nimeltä Tur (Tor). Kaupunki oli merkittävä, koska se sijaitsi viikinkien käyttämien, muun muassa Kiovaan johtavien jokireittien varrella. 7.–9. vuosisadalla Turaun ruhtinaskunta oli Polatskin ja Smolenskin ruhtinaskuntien ohella yksi tuolloisista Kiovan ruhtinaiden hallitsemista slaavilaisista aluekeskuksista. Turau mainitaan asiakirjoissa jo vuonna 980. Polatskin ollessa alueen pääkaupunkina Bysantin kristilliset vaikutteet levisivät 1100-luvulla voimakkaasti tässä slaavilaisessa valtiossa ja käsityötaidot kehittyivät. Tuolta ajalta ovat peräisin filosofi ja piispa Kirill Turovilaisen kristilliset kirjoitukset, jotka on myöhemmin löydetty kaupunkiarkeologisissa kaivauksissa.
Turau sijaitsee suurjoki Dneprin purjehduskelpoisen sivuhaaran Pripetin etelärannalla. Turaun läpi kulkeva kantatie P88 ylittää Pripetin kaupungin itäpuolella ja liittyy 31 kilometrin päässä koillisessa Brest–Pinsk–Homel-valtatiehen (M10). Kaupungin ympäristö ja laaja kaistale jokivartta länteen kuuluu tämän joen varrelle muodostetun maisemansuojelualueen piiriin. Pripetin kansallispuisto (valkoven. Нацыянальны парк Прыпяцкі, ven.  Национальный Парк Припятский) alkaa noin 10 kilometrin päästä kaupungin etelä- ja itäpuolella. Tämän joki- ja suoympäristöön sijoittuvan kansallispuiston opastuskeskus sijaitsee Turaussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turau Wikimedia Commonsissa
Turov (englanniksi) (belarustourism.by)
Turaw (Turau, Turov) – A ancient town in South-Eastern Belarus, port on Prypiac' river (englanniksi) (belarusguide.com)
Lyhyesti Turovin kaupungista & kaupunkikartta (venäjäksi) (dorogiby.info)
Turovista kertova maakuntahallinnon sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (gomel-region.by)
WikiMapia karttalinkki Turaun kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Founder of Turau – viking named Tur (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Valokuvia Turaun kaupungista (englanniksi), (puolaksi), (valkovenäjäksi) tai (venäjäksi) (Radzima.org)
Turau (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (gomel-region.by)
Lyhyt kuvaus Pripetin kansallispuistosta, opastuskeskus Turaussa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (Lonely Planet)
Turaun historiaa, juutalaisnäkökulmasta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Vain elämää (6. tuotantokausi)

| Vain elämää (6>  tuotantokausi) |
| --- | --- |
 
 Kuudennen tuotantokauden tunnus
 
Alkuperämaa:   Suomi
Esittäminen
Verkko:  Nelonen
Ensimmäinen esitys:  21. huhtikuuta 2017
Viimeinen esitys:  10. kesäkuuta 2017
Esitysten määrä:  16
Kaudet
 ← Edellinen 5. tuotantokausi Seuraava → 7. tuotantokausi
Castillo de Monda
Vain elämää -sarjan kuudes tuotantokausi esitettiin Nelosella keväällä 2017. Kausi on ensimmäinen keväällä esitettävä, sillä aiemmat viisi tuotantokautta esitettiin syksyinä 2012–2016. Kaudella on myös uusi kuvauspaikka, kun se kuvataan Aurinkorannikolla, Espanjassa sijaitsevassa Castillo de Mondan linnassa. Kausi alkoi Nelosella 21. huhtikuuta 2017.
Kauden artisteina ovat Nikke Ankara, Laura Voutilainen, Irina, Robin, Petra, Olli Lindholm ja Samu Haber.
Tällä kaudella artistien omat jaksot on ensimmäistä kertaa jaettu kahdelle esityspäivälle (ensimmäistä jaksoa lukuun ottamatta), minkä myötä jaksoissa kuultavat kappaleet esitetään kokonaisina.
Jaksot

| Jakso | Esityspäivä | Katsojaluvut (ensiesitys) | Päivän artisti | Esitetyt kappaleet   |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 21. huhtikuuta 2017 | 783 000  | Olli Lindholm | ”Joutsenlaulu” (Samu Haber) ”Vie mut minne vaan” (Petra) ”Ihmisen poika” (Irina) ”Pettävällä jäällä” (Nikke Ankara) ”Särkynyt enkeli” (Laura Voutilainen) ”Rakkaus on lumivalkoinen” (Robin) |
| 2 | 27. huhtikuuta 2017 | 361 000  | Petra | ”Tuuleksi taivaanrantaan” (Robin) ”Kyyneleet” (Nikke Ankara) ”Satuprinsessa” (Sunrise Avenue) |
| 3 | 28. huhtikuuta 2017 | 571 000  | Petra | ”Tänä yönä taivaaseen” (Laura Voutilainen) ”Kiitos kaikesta” (Irina) ”Heilutaan” (Olli Lindholm) |
| 4 | 4. toukokuuta 2017 | 502 000  | Robin | ”Sua varten” (Irina) ”Milloin nään sut uudestaan” (Laura Voutilainen) ”Frontside Ollie” (Olli Lindholm) |
| 5 | 5. toukokuuta 2017 | 580 000  | Robin | ”Kesärenkaat” (Nikke Ankara) ”Onnellinen” (Samu Haber) ”Puuttuva palanen” (Petra) |
| 6 | 11. toukokuuta 2017 | 451 000  | Irina | ”Juulian totuudet” (Nikke Ankara) ”Kymmenen kirosanaa” (Robin) ”Koko kuva” (Laura Voutilainen) |
| 7 | 12. toukokuuta 2017 | 531 000  | Irina | ”Vahva” (Olli Lindholm) ”Pokka” (Petra) ”Hiljaisuus” (Samu Haber) |
| 8 | 18. toukokuuta 2017 | 375 000  | Nikke Ankara | ”Ettei nyt vaan sattuis mitään” (Laura Voutilainen) ”Perjantai 13.” (Samu Haber) ”En tiiä sun nimee” (Petra) |
| 9 | 19. toukokuuta 2017 | 450 000  | Nikke Ankara | ”Värifilmi” (Olli Lindholm) ”Spesiaali” (Robin) ”Bang bang” (Irina) |
| 10 | 25. toukokuuta 2017 | 498 000  | Samu Haber | ”Fairytale Gone Bad” (Olli Lindholm) ”I Don’t Dance” (Irina) ”Nothing Is Over” (Nikke Ankara) |
| 11 | 26. toukokuuta 2017 | 480 000  | Samu Haber | ”Lifesaver” (Petra) ”Hollywood Hills” (Robin) ”Forever Yours” (Laura Voutilainen) |
| 12 | 1. kesäkuuta 2017 | 473 000  | Laura Voutilainen | ”Olet mulle enemmän” (Petra) ”Kaksi karttaa” (Olli Lindholm) ”En mielestäin sua saa” (Robin) |
| 13 | 2. kesäkuuta 2017 | 573 000  | Laura Voutilainen | ”Kerran” (Samu Haber) ”Teippaa mut kasaan” (Irina) ”Miks ei” (Nikke Ankara) |
| 14 | 8. kesäkuuta 2017 | 352 000  | duettopäivä | ”Mona Lisa” (Nikke Ankara & Irina) ”Korvaamaton” (Petra & Olli Lindholm) ”6–0” (Samu Haber & Robin) ”Päiväkirja” (Laura Voutilainen & Nikke Ankara) ”Kuljetaan tämä loppuun” (Irina & Samu Haber) ”Jotain aitoo” (Robin & Petra) ”Särkyvää” (Olli Lindholm & Laura Voutilainen) |
| 15 | 9. kesäkuuta 2017 | — | kooste kauden kappaleista | kaikki artistipäivien kappaleet |
| 16 | 10. kesäkuuta 2017 | — | kooste kauden kappaleista | kaikki artistipäivien kappaleet |
Jussi Hakulisen vaatimukset kappaleidensa julkaisemiseen

Jo ennen kauden alkua julkisuuteen nousi tieto, että ohjelmassa esitettävien ”Joutsenlaulu” ja ”Rakkaus on lumivalkoinen” -kappaleiden tekijä Jussi Hakulinen on esittänyt vaateita kappaleiden esittämiseen ohjelmassa.
Samu Haberin tulkitseman ”Joutsenlaulu”-kappaleen julkaisemisen ohjelman jälkeen julkaistavalla kokoelmalevyllä Hakulinen kielsi kokonaan, sillä alkuperäisestä teoksesta oli ohjelmaa varten poistettu useita säkeistöjä. Robinin tulkitseman ”Rakkaus on lumivalkoinen” -kappaleen julkaisemisesta levy-yhtiö joutui maksamaan 15 000 euroa, sillä siitä jätettiin esittämättä säe, jossa lauletaan ”vaikkei ole Jumalaa”, koska sen koettiin vaikuttavan Robinin imagoon. Lopullisessa versiossa kappaleesta ei kuitenkaan ole säästetty kuin kertosäe.
Markkinaoikeus antoi joulukuussa 2019 tuomion, jonka mukaan Hakulisen ”Joutsenlaulu”-kappaleesta esitetty versio oli muunnelma tai sovitus, joka esitettiin vastoin Hakulisen tahtoa. Markkinaoikeus on kieltänyt 50 000 euron sakon uhalla Sanoma Media Finland Oy:tä saattamasta muunnelmaa yleisön saataville. Lisäksi oikeus velvoitti yhtiön maksamaan Hakulisen oikeuskulut sekä 5 000 euroa hyvitystä korkoineen. Suomen Musiikintekijöiden toiminnanjohtaja Aku Toivonen pitää merkittävänä tuomiota, jonka näkee ohjaavan muuntelulupiin liittyviä käytäntöjä oikeaan suuntaan.
Erkki Tuomikoski

Heino Erkki Tuomikoski (18. lokakuuta 1892 Oulainen – 7. heinäkuuta 1989 Oulu) oli kirjailija, opettaja ja toimittaja.
Elämäkerta

Erkki Tuomikoski syntyi Oulaisten Matkanivassa 1892. Hän aloitti opiskelunsa opettajan ammattiin Kajaanin seminaarissa vuonna 1911, mutta oli jo ennen tätä perustamassa Matkanivan nuorisoseuraa saatuaan siihen kipinän opiskellessaan vuoden Limingan kansanopistossa. Tuomikoski meni naimisiin vuonna 1918 käsityönopettaja Hilma Karjalaisen kanssa. Opettajan elämäntyöstään hän sai opetusneuvoksen arvon vuonna 1962.
Hänen moniin luottamustoimiinsa Oulussa kuuluivat köyhäinhoitohallituksen sihteerin tehtävät, kasvatuslautakunnan ja lastensuojelulautakunnan puheenjohtajuudet sekä kaupunginvaltuuston, Oulun tuomionkirkkoseurakunnan kirkkovaltuuston ja kirkkohallintokunnan jäsenyydet. Hän oli lisäksi Oulun raittiuspiirin ja Oulun opettajayhdistyksen puheenjohtaja sekä jäsen Limingan kansanopiston, Pelastakaa Lapset ry:n Oulun osaston, Nuorten ystävien, Pohjolan poikakodin sekä Aikakauslehtien liiton johtokunnissa.  Hän johti Pohjois-Pohjanmaan Nuorisoseurojen Liiton johtokuntaa vuodesta 1944 vuoteen 1952 ja toimi pitkään liiton raittiusvaliokunnan puheenjohtajana.
Vuonna 1984 Tuomikoskelle luovutettiin Oulu-seuran tuolloin vasta toista kertaa jakama Oulun Etta-palkinto.
Kirjailijaura

Valmistuttuaan opettajaksi Tuomikoski sai ensimmäisen työpaikan Suomussalmen Juntusrannan Ruhtinansalmen koululta. Hän opetti siellä lukuvuoden 1915 ja 1916, kirjoittaen samalla ensimmäiset artikkelinsa Kajaanin Lehti ja Kaikuja Kajaanista -nimisiin lehtiin. Tuolloin ilmestyneen kahdeksanosaisen  jatkokertomuksen Rauha Rajalle eli Tarina Kajaanista heimosotien ajoilta hän oli kirjoittanut jo Kajaanin opiskeluaikana.
Suomussalmella valmistui Tuomikosken Esko Uura -kirjailijanimellä laatima Kariston vuonna  1916 julkaisema seminaarivuosista kertova teos Jyskyt.  Samalla kirjailijanimellä hän oli turhaan tarjonnut jo vuonna 1912 runokokoelmaansa kustannettavaksi. Tuulikannel -niminen teos ilmestyi omakustanteena vasta 68 vuotta myöhemmin.
Vuonna 1981 Tuomikoski palasi muistoissaan Suomussalmelle julkaisemalla päiväkirjamerkintöihinsä perustuvan kirjan Taas koulun sauna paloi. Vuonna 1982 julkaistiin samalla tavalla ainutlaatuisiin aikalaismuistiinpanoihin perustuva teos Rakensimme Baabelin tornia. Se kertoo Tuomikoskesta  Itä-Karjalan vepsäläisalueella jatkosodan aikana 1941 ja 1942 toimineena opettajana.
Kustannusosakeyhtiö Pohjoinen julkaisi 1974 kokoelman Tuomikosken puheita ja esitelmiä nimellä Elettyä ja ajateltua. Pyhäjokiseudun Kustannus -yhtiön aloitteesta taas koottiin 1987 Tuomikosken 95-vuotismerkkipäiväksi juhlateos Matkanivasta Kirkkotielle hänen nimellään, perustuen lähinnä hänen Pyhäjokiseutu -lehteen vuosina 1986 ja 1987 kirjoittamiinsa teksteihin, mutta mukana on myös pari nuoruusvuosien lehtijuttua.