Vesa-Matti Loiri
Näyttelijä > Komediahahmot

Koomikkona Loiri tuli tunnetuksi 1960-luvun lopussa televisiosarjassa Jatkoaika. Syksyllä 1968 Jatkoaika järjesti ”epäviralliset kaatumisen SM-kilpailut”, joihin Loirikin osallistui, ja kaatuilusta tuli yksi hänen tavaramerkeistään. Yksi Loirin varhaisista komediahahmoista, kaatuileva Hemminki Hämminki oli syntynyt. Ylisuuriin asusteisiin sonnustautuneen Hemminki Hämmingin ominaisuuksiin kuului myös omintakeinen puhetapa: hän lisäsi konsonanttien eteen p-äänteen. Tyyli sai nimekseen ”ploirismi”.
Loirin ensimmäinen hupailurooli televisiossa oli Sankari, jota hän näytteli Hannes Häyrisen suositussa komediasarjassa Hanski syksyllä 1966. Keväällä 1967 esitettiin musiikillinen vappukomedia Kivenhakkaaja Valperin painajaiset.
Kansansuosikiksi Loiri nousi näyttelemällään Uuno Turhapuro -hahmolla, joka syntyi Speden televisio-ohjelmissa ja nähtiin valkokankaalla ensimmäisen kerran elokuvassa Uuno Turhapuro 1973. Turhapuron esiaste, Usko, oli esiintynyt ensi kerran Spede-Showssa 12. syyskuuta 1971. Uskon puhetapa ei ollut turhapuromaista sössötystä eikä hän kävellyt suurieleisesti. Myös vaatteet olivat siistit. Turhapuron syvin olemus oli kuitenkin havaittavissa. Viimeinen Turhapuro-elokuva Uuno Turhapuro – This Is My Life tehtiin 2004, eli 31 vuotta myöhemmin. Loiri ei aluksi uskonut, että televisiosketseihin luotu hahmo toimisi myös pitkässä elokuvassa, mutta joutui pian muuttamaan mielensä. Turhapuro on Loirin komediahahmoista omaa luokkaansa jo pitkäikäisyytensä vuoksi. Muita tunnettuja hahmoja, jotka ovat esiintyneet sekä televisiossa että elokuvissa, ovat Nasse-setä, Jean-Pierre Kusela ja Tyyne.
Hupihahmoille luotiin pienet henkilöhistoriat. Lapsia inhoava vasemmistolainen Nasse-setä aloitti 1960-luvulla työnsä television kulttuuritoimittajana. Toimituksen ovet avautuivat, kun muisti marssia punalipun perässä. Nasse alkoholisoitui pikkuhiljaa, mutta muuttui samalla instituutioksi, joka päätyi urheilutoimituksen kautta lastenohjelmiin, joiden piti olla suojatyöpaikka. Lapset ihastuivat hahmoon. Tyynen hahmon Loiri arveli syntyneen hänen kokeillessaan Saija Hakolan peruukkeja. Hahmo on maksullinen nainen, joka metsästää varakkaita miehiä. Isonenäinen Jean-Pierre Kusela puolestaan alkoi kehittyä jo 1970-luvun vaihteessa. Hahmo ottaa itselleen kunnian toisten säveltämistä lauluista ja nauraa holtitonta tekonaurua. Häntä säestää pianisti Olli Ahvenlahti.
MTV 3 tuotti Turhapurosta 23-osaisen televisiosarjan, jota esitettiin kevätkaudella 1996. Sen käsikirjoitti Pasanen ja ohjasi Reija Virolainen. Sarjassa on mukana Turhapuro-elokuvien näyttelijäkaarti Härski Hartikaista lukuun ottamatta. Sarjasta tuli pettymys joka suhteessa, eikä sitä ole julkaistu edes DVD:nä. Se antoi kuitenkin hieman vauhtia muusikko Linda Lampeniuksen uralle, hänen roolinaan on psykiatri Kielo Nuppu.
Peter von Baghin mukaan Loirin komediahahmot vetoavat suoraan ”kansalliseen psyykeen”. Ne ovat samalla kertaa ronskeja ja hienovireisiä ja yhdistävät aikuisten ja lasten huumoria, mutta niiden pohjalla on aina Loirin perusvakavuus ja terävä huomiokyky. Uuno Turhapuron roolissa hän liukuu taiturimaisesti läpi koko asteikon ”normaalitilan” ja hulluuden välillä.
Suuri työmäärä tuotti verraten suuret tulot. Esimerkiksi vuonna 1973 Loiri tienasi kuusinumeroisen summan rahaa, ja joutui verottajan hampaisiin. Teatterin, elokuvien ja televisio-ohjelmien tuottamaa tulovirtaa Loiri kasvatti televisiomainoksilla, sillä niistä sai hyvän tuoton suhteessa käytettyyn aikaan. Loiri jäi verovelkaa valtiolle, mutta hän suoriutui velastaan 1980-luvun loppuun mennessä. Komiikan tärkein anti Loirille oli sen tarjoama mahdollisuus esittää epäinhimillisyyden vastaista kritiikkiä.