stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ludvig Kosonen
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Ludvig Kosonen on Wikiaineistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Kot Diji

Kot Dijin linnoitus
Kot Diji on asutuskeskus Sindhissä, Pakistanissa. Paikka tunnetaan parhaiten varhaisharappalaisesta pikkukaupungista ja sen yllä vuorella olevasta 1700-luvulla rakennetusta linnoituksesta.
Indus-kulttuurin syntyvaihe on nimetty Kot Dijin mukaan.
Varhainen asutus

Varhaisharappalaisen rauniokummun ala on 2.2–3.2 ha. Alussa Kot Dijissä oli Ravi-vaiheen asutusta. Äkkiä sinne levisi monivärinen Kot Diji -keramiikka. Tämä muuttui aikaa myöten asteittain harappalaiseksi.
Kot Diji I-kerrostumassa ei käytetty kuparia ja pronssia. Talot tehtiin alussa polttamattomista tiilistä kivipohjille. Joskus yläkaupungin kummun A kerrostumien 15–8 aikana rakennettiin yläkaupungin ympärysmuuri ainakin osittain. Kerrostumassa 7 ilmastyi viemäri ja tasainen alue, jossa oli tulipaikkoja. Kaupunki jakautui linnoitukseen ja alakaupunkiin. Näiden välissä oli muuri, ja yläkaupunki oli ylempänä. Mutta kaivausten mukaan niiden rakennukset eivät poikenneet toisistaan.  Yläkaupungin ala oli noin 80 × 80 m. Nuolenkärjet ovat Mungidak II-IV:n tyyppisiä. Kot Diji-kaudella oli ehkä varhaista Indus-kirjoitusta ruukkujen merkeissä, luultavasti jo myös vakioituja mittoja ja painoja.
Ennen varsinaista Harappan kautta sekä ylä- että alakaupunki paloivat päätellen runsaasta tuhkasta. Yläkaupungin "linnoitus" paloi kummun A kerrostumien ¤ ja 3A välissä. Luultavasti sama tulipalo poltti myös alakaupungin B-kummun kerrostumien 3A ja 3 välissä. Kot Divin monivärinen "sarvijumalan" kuvan omaava saviriikko on luultavasti alakaupungin kerrostumasta 3A, eli juuri paloe edeltävästä kerrostumasta.
Tulipaloja sattoi samoihin aikoihin myös paikoissa/kerrostumissa Gumla III,  Amri II ja Naushero ID.
Korpisotaa

| Korpisotaa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pentti Haanpää
Kieli:  suomi
Genre:  sotakirjallisuus
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1940
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Korpisotaa on Pentti Haanpään vuonna 1940 ilmestynyt omaelämäkerrallinen sotaromaani, joka kuvaa tavallisten sotilaiden elämää rintamalla talvisodassa. Haanpää käytti teoksen pohjana omia sota-aikaisia kokemuksiaan Jalkaväkirykmentti 40:ssä. Alkuperäisversio Talvisia tarinoita sensuroitiin ennen julkaisua 1940.
Kirjalle ominaista on varsinaisen kantavan juonen puuttuminen. Kirja kertoo enemmän rivimiehen kokemuksista talvisodassa kuin juonellista tarinaa. Haanpää jatkaa kritisoivaa kirjoittamistaan Korpisodassa, mutta ei yhtä näkyvästi kuin aikaisemmin Noitaympyrässä ja Kentässä ja kasarmissa.
Juoni

Sodan uhka kasvaa ja huhut sodan syttymisestä käyvät toteen, ja pian ovat junien vaunut täynnä sekä nuoria että vanhoja miehiä ympäri Suomen matkalla kohti itärajaa. Tunnelma on epävarma ja puheet vastapuolen suunnattomasta ylivoimasta pelottavat. Rintamalle päästyään huomaavat sotamiehet sodan todellisuuden poikkeavan rutiininomaisista kertausharjoituksista. Miehet oppivat nopeasti sodassa selviytymisen ensimmäisen säännön: hyökkäyksen tullessa on oltava nopea syöksymään maahan ja etsimään suojaa. Pitkät oleskelut juoksuhaudassa odottaen vastapuolen mahdollista hyökkäystä muokkaavat sotilaiden ajattelutapoja elämästä ja saavat heidät pohtimaan kuoleman merkitystä sekä kaipaamaan huolettomia aikoja ennen sotaa. Sotilaat kohtaavat myös vihollisen pelottavia sotakoneita, joihin ei kuula tehoa ja suojan etsiminen on niitä vastaan ainoa mahdollinen tapa selvitä.
Vihollisen sotatoimia häiritäkseen perustetaan sissiryhmä, jonka tarkoituksena on matkata rintamalinjan taakse. Ryhmän ottaa johtoonsa nuori vänrikki, jonka isänmaallisuus välittyy jokaiselle ryhmän jäsenelle varsin nopeasti. Vänrikin halut olla sotasankari vievät ryhmän tarpeettoman lähelle vaaroja, mutta riuskalla otteellaan hallitsee vänrikki joukkoa vaaran uhatessa. Yrittäessään tuhota vihollisen hallitsemaa maalaistaloa huomaa vastapuoli sissiryhmän ja seurauksena on taistelu ja pako elämästä ja kuolemasta. Sotamies Loimi saa surmansa tässä taistelussa.
Paetessaan henkensä edestä vihollista karkuun jää sotamies Puumi joukosta jälkeen. Puumi harhailee päiväkausia yksin armottomassa Pohjois-Karjalan luonnossa viidenkymmenen asteen pakkasessa. Ilman ruokaa, juomaa ja unta kamppailee Puumi elämästään paeten vihollisen lentäviä sotakoneita etsien samalla reittiä takaisin rintamalinjalle.
Luovuttuaan jo toivosta onnistuu Puumi pelastautumaan pieneen kylään. Vaara uhkaa kuitenkin edelleen, ja vastapuolen pienet yllätyshyökkäykset ovat osa arkipäivää kylässä. Samankaltaisissa iskuissa kauempana rintamalla saa myös surmansa nuori vänrikki. Kevään jo pilkottaessa syntyy kuitenkin rauha, joka on yllätys jokaiselle. Menetyksistä katkerat sotilaat luovat viimeiset silmäykset entiselle rintamalle ennen kuin palaavat kotiin.
Rakenne > Henkilöhahmot

Kirja esittelee tarkemmin vain kaksi henkilöhahmoa, sotamies Puumin sekä nuoren vänrikin. Näiden kahden henkilöhahmon lisäksi kirjassa mainitaan nimeltä vain sotilas Loimi. Muut kirjailijan esittelemät henkilöt jäävät nimettömiksi, yksittäisiksi sotilaiksi. Kirja tekee henkilöhahmoissa hyvin selkeän, stereotyyppisen jaon suomalaisiin ja venäläisiin.
Sotamies Puumi on jo keski-iän ohittanut Suomen sotaväkeen kuuluva sotilas. Hän kuuluu nuoren vänrikin sotajoukkoon ja matkaa joukon kanssa vihollislinjojen taakse häiritsemään vastapuolta. Paluumatkalla Puumi kuitenkin jää joukosta jälkeen ja eksyy. Harharetkellään hän joutuu pakenemaan vihollisten sotakoneita ja kamppailemaan monenlaisten vaarojen kuten nälän ja kylmyyden kanssa. Puumia voidaan pitää Saarijärven Paavon kaltaisena stereotyyppisenä ihannemiehenä. Hän jatkaa eteenpäin sisulla ja määrätietoisuudella, osaa nauttia pienistä iloista ja pärjää naisväen kanssa. Mitään sen suurempaa uskonnollista tai isänmaallista paloa ei Puumista kuitenkaan välity.
Nuori vänrikki on kunnianhimoinen ja isänmaallinen. Hän toimii vihollislinjojen taakse suuntaavan joukon johtajana. Vänrikillä on kalpeat, omituisesti supistuvat kasvot sekä tuimistuvat, kissaa muistuttavat silmät. Nuori vänrikki aikoo kunnianhimonsa siivillä menestyä sodassa ja nousta sotasankariksi päihittämällä vihollisen ja kirkastamalla Suomen tulevaisuuden. Huolimatta itsekeskeisyydestään hän on kuitenkin ylpeä ryhmästään ja sen ponnistuksista.
Loimi on nuoren vänrikin sotajoukkoon kuuluva sotilas, joka matkaa rintamalinjan taakse aiheuttamaan vihollisille kaaosta. Loimi on hieman itsekäs, omaa parastaan ajatteleva sotilas.
Rakenne > Miljöö

Huolimatta yksinomaan vallitsevasta sodankuvauksestaan, on Korpisodalla rikas miljöö. Kirjailija käyttää taitavasti eri kerronnan keinoja ja onnistuu luomaan uskottavan ympäristöön tapahtumille. Lukijan on helppo eläytyä vallitsevaan ilmapiiriin ja tarkastella tapahtumia ikään kuin paikan päältä. Korpisotaa on pidettykin ensimmäisenä suomalaisena realistisena sotaromaanina.
»Oli kuin räsähtelevä kulo olisi kulkenut hänen mielessään. Hän katseli ympärilleen, tutki juurakoita ja latvuksia, jotka pistivät esiin hangesta. Tässä oli hyvät piilopaikat, juuri tässä. -- Hän tasoitteli jälkiään, paineli suksenpohjalla latua ja nousi sitten tuulenkaadon rungolle, tuon saman puun, joka oli aiheuttanut hänen onnettomuutensa. Rungon ja latvuksen alla oli onttoa, oli jonkinlainen lumiluola. -- Sitten hän pujahti sinne itsekin, ryömi lumen alle kuin riekko uutuun...»
Kirjassa liikutaan hyvin monenlaisissa paikoissa. Kirjailijan vaihtaessa kuvauksen kohdetta myös miljöö muuttuu, ja runsas vaihtelu aikaansaa variaabelin miljöön. Kirjan tapahtumat sijoittuvat Pohjois-Karjalaan ja miljöötä värittävät alueelle tyypillinen luonto: joet, järvet, kuusimetsiköt ja vaarat. Varsinkin vaarojen luontoa kirjailija kuvaa hyvinkin tarkasti, välittäen viestin sekä sen kauneudesta että karuudesta.
Ajankulku on kirjassa epätarkasti määritelty. Kirjailija määrittelee sodan alkamisen ajankohdan epätarkasti, kertomalla vain että sota alkoi talvella. Sen sijaan sodan päättyminen on määritelty jopa kuukauden tarkkuudella. Ainoaksi tarkaksi päivämääräksi jää sotamies Puumin antama tieto, että hän on ollut sodassa 77 päivää.
Rakenne > Kerronta ja teemat

Kirjassa kerronnalle tyypillisiä piirteitä ovat henkilöhahmojen persoonallisuuden sivuuttaminen, tapahtuminen tarkasteleminen vaihtelevista näkökulmista sekä värikkäät tapahtumat. Kertojana toimii kaikkitietävä kolmas osapuoli, joka tarkkailee tapahtumia sivusta osallistumatta niihin itse. Kerronta on lähes päinvastaista runebergiläiselle sotasankarimaiselle kerronnalle: yksittäiset sotilaat kuvataan voimattomina sodan mahtia vastaan, eivätkä yksittäisen sotilaan ponnistelut vie lähemmäksi sodan ratkaisua. Kertoja ei myöskään tarkastele vain yhtä sotilasta, ryhmää tai joukkoa pitkäkestoisesti, vaan vaihtelee kuvauksen kohdetta.
Kirjailija suosii kerronnassaan lyhyitä, yksinkertaisia lauseita, jotka koostuvat lähes poikkeuksetta yhdestä deskriptiivisestä verbistä. Kuvailu tapahtuukin näiden kuvaannollisten verbien avulla yhdessä monien kuvailevien substantiivien kanssa. Kirjailija suosii myös runsaasti sanapäätteitä eli postpositioita.
Tapahtumia tarkastellaan aina suomalaisten näkökulmasta. Kertoja käyttää vastapuolesta nimitystä "viholliset" tai "iivana", mutta nimittää heitä harvoin "venäläisiksi" ja vain kerran "ryssiksi".
Sodan julmuus ja armottomuus muodostuu kirjan pääteemaksi. Kuoleman kohtaaminen, ihmisen pelot, yksinäinen kohtalo ja sodan aiheuttama fyysinen ja psyykkinen erikoistila ovat teemoja, joita käy läpi erityisesti sotamies Puumi.
Paikka kirjailijan tuotannossa

Talvisodan syttyessä Haanpää oli 34-vuotias. Hän aloitti Korpisodan kirjoittamisen vielä palveluksessa ollessaan. Haanpää ei ollut innokas isänmaan puolustaja, vaan pikemminkin kriittinen sotamies. Korpisodan iva on kuitenkin hyvin peiteltyä. Korpisotaa perustuu pitkälti Haanpään omiin sotakokemuksiin. Hän on kuitenkin jättänyt pois yksityisen minänsä, samoin kuin taistelupaikkojen ja henkilöiden nimet. Tuntemukset ovat tärkeässä osassa, mutta niitä kertoo nimetön sotamies. Veijo Meri onkin luonnehtinut Korpisotaa matkaksi Haanpään helvettiin.
Korpisotaa aloitti uuden nousukauden Haanpään tuotannossa. Menestyttyään Otavan kirjoituskilpailussa hän pääsi taas suurten kustannusyhtiöiden tietoisuuteen. Kentän ja kasarmin jälkeen Haanpää oli leimattu sosialistiseksi, mutta Korpisotaa teki hänestä kansan kirjailijan. Korpisodasta löydettiin se arvomaailman muutos ja käännös oikeaan, jota Haanpäältä oli odotettu.
Korpisotaa aloittaa sotaa käsittelevien teosten sarjan Haanpään tuotannossa.
Vastaanotto

Korpisotaa oli Haanpään paluu takaisin parrasvaloihin. Pentti Haanpää lähetti alkuperäisen version ”Talvista tarinaa” Otavan kirjoituskilpailuun 1940. Aloitteen kilpailusta oli tehnyt amerikkalainen Prentice-Hall. Kirja sijoittui 3:nneksi, mutta sitä ei julkaistu ennen kuin nimi oli vaihdettu ja osa sisällöstä sensuroitu. Esimerkiksi kaikki 25 ”ryssä” – sanaa piti muuttaa. Samoin kaatuneiden kuvausta, ja evakkotietä on siistitty.
Lehdistö piti Haanpään romaania kirjakilpailun parhaana. Tässä mielessä kilpailuvaliokunnan päätös oli omituinen. Ensimmäisen sijan sai Viljo Saraja teoksellaan Lunastettu maa. Molempia kirjoja kehuttiin sodan kuvauksestaan. Sijoituksesta kuitenkin näkee, kuinka tärkeänä vielä tuolloin pidettiin 1930-luvun kansallis-isänmaallisuutta ja sen ihannoivaa esittämistä. Juhani Koiviston mukaan Sarajan kirja on ”aivan epäaito ja propagandistinen, ja vastaa vain sitä todellisuutta, joka sodasta oli propagandassa luotu”.
Korpisodan vastaanotto ei ollut kuitenkaan pelkkää suitsutusta ja esimerkiksi Ajan Suunta epäili Haanpään jälleen halventavan armeijaa niin kuin Kentässä ja kasarmissa. Muuten oikeiston kritiikki oli myönteistä. Jopa Uusi Suomi, joka oli vain vuotta aikaisemmin haukkunut Haanpäätä kyitä ampuvaksi märkähatuksi, hyväksyi hänet nyt. Toisaalta taas kirja herätti kritiikkiä erityisesti äärivasemmistossa. Vaikka Korpisotaa lopetti Haanpään uran suvannon, ei hän silti luopunut kokonaan vasemmistolaisuudestaan.
Ennen kuin Korpisodasta ehdittiin ottaa toinen painos, Suomen Moskovan-lähettiläänä toiminut J. K. Paasikivi sai marraskuun alussa 1940 kutsun Kremliin Neuvostoliiton ulkoministerin Vjatšeslav Molotovin puheille. Viitaten Suomessa ilmestyneeseen, talvisotaa käsittelevään kirjallisuuteen, jonka Molotov sanoi sisältävän kiihotusta ja vihan lietsontaa Neuvostoliittoa kohtaan, hän kysyi vihaiseen äänensävyyn Paasikiveltä: ”Näinkö te aiotte parantaa Suomen ja Neuvostoliiton suhteita?” Keskustelun yksi seuraus oli, että Korpisotaan oli tehtävä lukuisia poistoja, muun muassa sana ”ryssä” oli poistettava kokonaan. Poiston kohteeksi joutuivat myös maininta ”muukalaisten hyökkäysvaunuista”, jotka ”vyöryvät rajoja kohti hyökkäysaikeissa” ja huomautus, että hyökkäävät joukot ”eivät tienneet, mitä tekevät, mitä heillä teetetään ja mitä heille tapahtuu”.
Vastaanotto > Ulkomailla

Korpisotaa on käännetty vain ranskaksi nimellä Guerre dans le désert blanc. Haanpään kirjoissa ranskalaisia on kiehtonut objektiivinen, neutraali sodankuvaus. Haanpään kirjallinen tyyli muuttui yhteiskuntakriittisemmäksi uran loppua kohti. Kerrontatyylin sekä aiheiden realistisuuden ja maanläheisyyden takia ranskalaiset pitävät Haanpäätä äärivasemmistolaisena kirjailijana.
Suomen joukkoja suksilla
Vaara
Kosteusvaurioindikaattorit

Kosteusvauriomikrobeja sisäkatossa.
Kosteusvaurioindikaattori viittaa mikrobikasvustoihin, joita tavataan yleisesti rakennusten kosteus- ja homevaurioiden yhteydessä. Kosteusvaurioihin on liitetty muun muassa seuraavia mikrobisukuja:
Actinobacteria; Acremonium; Aspergillus; Chaetomium; Fusarium; Stachybotrys; Trichoderma. Kaikissa näissä mikrobisuvuissa tiedetään myös esiintyvän myrkyntuottokykyisiä kantoja. Kantojen myrkyllisyyttä tutkitaan esimerkiksi sian siittiötestien avulla.
Toksisia, kosteusvaurioiden yhteydessä tavattuja mikrobeja

Streptomyces griseus on yleinen kosteusvaurioiden yhteydessä tavattu aktinobakteeri, joka kykenee tuottamaan valinomysiiniä. Kosteusvauriorakennuksista eristetty ja laboratorio-oloissa kasvatettu kanta on osoittautunut erittäin solumyrkylliseksi. Valinomysiinin solumyrkyllisyys perustuu solujen mitokondrioiden tuhoamiseen.
Bacillus cereus tuottaa kereulidia, joka muistuttaa rakenteeltaan ja vaikutuksiltaan valinomysiiniä. Tämän bakteerin tuottama myrkkyaine tunnetaan myös ruokamyrkytysten yhteydestä ympäri maailman.
Stachybotrys chartarum on maailman tutkituimpia sisätilahomeita. Se tuottaa useita toksiineja.
Bacillus amyloliquefaciens tuottaa amylosiinia, erittäin toksista solumyrkkyä.
Trichoderma longibrachiatum on yleinen kosteusvaurioihin liitetty homesieni. Se tuottaa pieniä peptidejä, jotka imeytyvät elimistön kudoksiin ja soluihin, tuottaen kaliumia ja natriumia läpäiseviä nanokanavia. Nanokanava voi oikosulkea eliöiden omia elintärkeitä natriumia tai kaliumia kuljettavia ionikanavia, jotka säätelevät esimerkiksi sydän-, hengityselin- ja hermosolujen toimintaa ohjaavia viestintäjärjestelmiä.
Kosteusvaurioindikaattoreita
Absidia
Acremonium
Aspergillus
Aureobasidium
Botrytis
Chaetomium
Chrysonilia
Chrysosporium
Engyodontium
Eurotium
Fusarium
Exophiala
Geomyces
Memnoniella
Mucor
Oidiodendron
Paecilomyces
Phialophora
Phoma
Rhinocladiella
Rhizopus
Rhodotorula
Scopulariopsis
Sporobolomyces
Sphaeropsidales
Stachybotrys
Streptomyces
Trichoderma
Tritirachium
Ulocladium
Wallemia
Oireilu ei ole luotettava indikaattori sisäilman laadusta

Monien suomalaistutkimusten mukaan usein oireilu ei paljon kerro siitä, onko rakennuksen sisäilma huonoa vai ei, vaan se varmistuu vain tutkimalla rakennusta. Ihmiset myös yhdistävät oireensa esimerkiksi kouluun yhtä lailla riippumatta siitä, pahenevatko oireet koulussa vai eivät.
Jorma Korvola

Jorma Niilo Johannes Korvola (24. toukokuuta 1940 Isokyrö – 18. kesäkuuta 2019 Ylitornion kunta) oli suomalainen kemisti ja professori. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa kemian apulaisprofessorina 1974–1998 ja professorina 1998–1999. Kemistinä hänen erikoistumisalansa oli orgaaninen kemia.
Akateeminen ura

Jorma Korvola opiskeli kemiaa Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti filosofian maisterin tutkinnon orgaanisen kemian alalla. Hänen pro gradu-tutkielmansa aiheena oli Grignardin pelkistysreaktion stereokemia.
Akateemisen uransa Korvola aloitti varsinaisesti vuonna 1968 Jyväskylän yliopistossa orgaanisen kemian assistenttina. Hän siirtyi tuolloin Helsingistä Jyväskylään. Assistentin viran ohella hän alkoi valmistella väitöskirjaansa. Korvola väitteli filosofian tohtoriksi 1972 Jyväskylän yliopistossa. Hänen orgaanisen kemian alaan liittyvä väitöskirjansa (Grignard additions of methylmagnesium iodide to fenchone and dehydrofenchone: configurations of 1,2,3,3-tetramethylnorbornan-2-ols and 1,2,3,3-tetramethyl-5-norbornen-2-ols) käsitteli metyylimagnesiumijodidin Grignard-reaktioita. Koejärjestelyssä orgaaniset yhdisteet reagoivat Grignardin reagenssin kanssa muodostaen alkoholeja.
Korvola nimitettiin marraskuussa 1974 kemian apulaisprofessoriksi Jyväskylän yliopistoon opetusalanaan orgaaninen kemia. Ennen häntä kyseistä apulaisprofessuuria oli 1967–1973 hoitanut FT Pentti Mälkönen. Professorina Korvola sai vastuulleen mm. orgaanisen kemian oppilaslaboratorion toiminnan. Opettajana hän usein motivoi opiskelijoitaan yllättävillä ja haastavilla kysymyksillä.
Vuonna 1980 Korvola oli mukana perustamassa Suomen Kemian Seuran (SKS) massaspektrometriajaostoa. Hän istui sen johtoryhmässä toimikauden 1981–1982.
Akateeminen ura > Hallintotoimia ja uran myöhemmät vaiheet

Apulaisprofessorikaudellaan Korvola toimi useaan otteeseen Jyväskylän yliopiston kemian laitoksen johtajana. Hän johti laitosta syyskuussa 1976, vuosina 1982–1986 sekä 1988–1997. Korvola osallistui myös tiedekuntansa (matemaattis-luonnontieteellinen tdk) johtotehtäviin. Hän toimi tiedekunnan dekaanina 1990–1993. Hänen dekaanikauttaan varjostivat 1990-luvun laman aiheuttamat supistukset tiedekunnan määrärahoissa, ja niiden vuoksi henkilöstöä oli lomautettava sekä tutkimus- ja opetusvälinehankintoja leikattava. Silti tiedekunnassa tehtiin merkittäviä investointeja tutkimuslaitteistoihin. Merkittävimpiä hankkeita olivat syklotroni, fysiikan laitoksen työpaja Ylistönrinteelle ja kemian laitoksen käyttöön hankittu ICP-laitteisto.
Korvola toimi sittemmin vielä tiedekuntansa varadekaanina 1993–1996. Viimeisinä virkavuosinaan apulaisprofessorina hän vastasi orgaanisen kemian laudatur-opetuksesta. Vuonna 1998 Jyväskylän yliopisto nimitti Korvolan vakinaiseen orgaanisen kemian professuuriin. Hän jäi eläkkeelle virastaan vuonna 1999.
Tutkimusura

Kemistinä Korvola tutki orgaanisten yhdisteiden kemiallisia ominaisuuksia. Hän tarkasteli aineiden rakennetta mm. röntgendiffraktion ja NMR-spektroskopian avulla.
Tutkimusura > Joitakin artikkeleita ja julkaisuja

Erkki Kolehmainen, Katri Laihia, Mika Heinänen, Kari Rissanen, Roland Fröhlich, Jorma Korvola, Pia Mänttäri & Reijo Kauppinen: Oxygen-containing bicyclic monoterpenes. 1H, 13C and 17O NMR Spectroscopic and X-ray diffraction studies of seven oxidation products of (+)-3-carene. 1993. Journal of Chemical Society, Perkin Transactions 2, 1993, 641-648. DOI: 10.1039/P29930000641
Katri Laihia, Erkki Kolehmainen, Petteri Malkavaara, Jorma Korvola, Pia Mänttäri, Reijo Kauppinen: 1H, 13C and 17O NMR spectroscopic study of four bicyclo [3.1.1]heptenes (derivatives of α-pinene) and four bicyclo[3.1.1]heptanes (derivatives of β-pinene). 1992. Magnetic Resonance in Chemistry Vol 30, Issue 8, elokuu 1992. Artikkelin verkkoversio, Wiley Online Library. DOI: 10.1002/mrc.1260300811 (englanniksi)
Erkki Kolehmainen, Katri Laihia, Jorma Korvola & Erkki Mannila: Multinuclear NMR study of 1,3,3-trimethylbicyclo[2.2.1]heptan-2-one (fenchone) and its six monochlorinated derivatives. 1990. Magnetic Resonance in Chemistry 28(9):812-816, syyskuu 1990.
Jorma Korvola: Grignard Additions of Methylmagnesium Iodide to Fenchone and Dehydrofenchone: Configurations of 1,2,3,3-tetramethylnorbornan-2-ols and 1,2,3,3-tetramethyl-5-norbornen-2-ols. 1972. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto. ISBN 9516770274 (Korvolan väitöskirja)
Tunnustukset

Tieteellisistä ansioistaan Korvola on saanut Suomalaisten Kemistien Seuran (SKS) ansiomitalin vuonna 1991.
Aiheesta muualla

Jorma Korvolan yhteistyössä muiden kemistien kanssa laatimia tieteellisiä artikkeleita (1991) Acta Chemica Scandinavica (englanniksi)
Apulaisprofessori Korvolan tieteellisiä artikkeleita ResearchGate.net-palvelussa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Kortit pöydällä

| Kortit pöydällä> Cards on the Table.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Agatha Christie
Kieli:  englanti
Genre:  salapoliisiromaani
Kustantaja:  Collins Crime Club
Julkaistu:  2. marraskuuta 1936
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  288
Suomennos
Suomentaja:  Aune Suomalainen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1939
Sarja: Hercule Poirot
Edeltävä:  Murha Mesopotamiassa
Seuraava:  Särkyneen peilin arvoitus
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kortit pöydällä on Agatha Christien kirjoittama salapoliisiromaani, joka ilmestyi Britanniassa 2. marraskuuta 1936. Se ilmestyi suomeksi 1939 WSOY:n kustantamana. Aikaisemmin samana vuonna ilmestyneessä Aikataulukon arvoituksessa Poirot kertoo, mikä hänen mielestään olisi täydellinen murha, niin vaativa murha, ettei ”edes hän” voisi sitä selvittää - murha, jossa yksi henkilö murhataan neljän muun pelatessa bridgeä samassa huoneessa. Christie kirjoitti Kortit pöydällä -romaanin juuri tästä lähtökohdasta.
Romaanin päähenkilö on Hercule Poirot. Esipuheessa Christie kertoo, kuinka monessa salapoliisiromaanissa vähiten epäilty henkilö on syyllinen. Hän vakuuttaa, että Kortit pöydällä ei ole sellainen romaani. Epäiltyjä on vain neljä, ja yksi heistä on murhaaja. Lisäksi jokainen epäilty on jo kerran murhannut jonkun.
Agatha Christien alter ego Ariadne Oliver esiintyy ensimmäisen kerran tässä kirjassa, ja hänen kuviteltujen romaaniensa päähenkilö, suomalainen Sven Hjerson mainitaan useaan otteeseen.
Juoni > Henkilöt

Herra Shaitana, kutsujen isäntä, paholaismaiselta näyttävä ja käyttäytyvä eksentrikko
Lain edustajat
Hercule Poirot
Ariane Oliver, salapoliisiromaanien kirjoittaja
poliisipäällikkö Battle
eversti Race, salaisesta palvelusta
Epäillyt, jotka Shaitanan mukaan ovat jo murhanneet jonkun
Tohtori Roberts
Rouva Lorrimer
Majuri Despard
Neiti Anne Meredith
Muut henkilöt
Rhoda Dawes, jonka seuralainen Anne Meredith on