stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dvorištši

| Dvorištši Дворищи |
| --- | --- |
 Dvorištši
 Koordinaatit: 58°48′41″N, 34°40′45″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Novgorodin alue
Piiri:  Hvoinaja
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  314 km²
Väkiluku (2010):  500
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dvorištši (ven. Дворищи) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Hvoinajan piirissä Venäjällä. Kunnan pinta-ala on 314 neliökilometriä. Kylässä on yli 200 ja kunnassa päälle 500 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede

Dvorištšin kunta sijaitsee Valdain ylängön koillisosassa. Se rajoittuu lännessä Hvoinajan piirin Borovskojen, luoteessa Hvoinajan, pohjoisessa Mintsyn ja idässä Kabožan kuntiin sekä etelässä Mošenskojen piiriin. Pinta-alasta suurin osa on metsää. Seudulla on useita järviä, joista suurimmat ovat Igor, Sokolnik ja Polobža. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora, kalkkikivi ja turve. Kunnan alueella sijaitsee Igorevskije mhin rauhoitusalue.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Kušaveran rautatieasema sekä 15 kylää: Belkovo, Fedejevo, Gaino, Jamskoje, Kuntsovo, Kušavera, Niva, Ostrov, Polobža, Ronino, Šesternja, Stjopanovo, Štšiptsovo, Šuino ja Terebut.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Pietarin ja Moskovan välinen sivurata. Kušaveran asemalla pysähtyy Pietarin ja Pestovon välinen kaukojuna sekä Hvoinajan, Budogoštšin ja Podborovjen väliset paikallisjunat. Dvorištšista on linja-autoyhteys Kušaveran kautta Hvoinajaan.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Kunnassa toimii kaksi maidon ja lihan tuotantoon erikoistunutta maatalousyritystä. Lisäksi on henkilökohtaisia aputalouksia.
Dvorištšissa on lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, ensiapuasema ja kaksi kauppaa, Kušaveran asemalla kulttuuritalo, kirjasto ja kauppa. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, uhrikivi, 1800-luvulla rakennettu Kušaveran kirkko ja toisen maailmansodan aikainen sotilashautausmaa.
Aiheesta muualla

Dvorištšin kunnan sivusto (venäjäksi)
Erik Hoftun

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 3. maaliskuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Hemne, Norja
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 186 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1988–1991 | KIL/Hemne | 110 | (14) |
| 1992–1993 | Molde | 44 | (5) |
| 1994–2005 | Rosenborg | 259 | (14) |
| 2005–2007 | Bodø/Glimt | 56 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 469 | (35) |
Maajoukkue
| 1997–2002 | Norja | 30 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Erik Hoftun (s. 3. maaliskuuta 1969 Hemne) on norjalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Hoftun pelasi koko uransa Norjassa. Norjan pääsarjassa hän pelasi 14 peräkkäistä kautta vuosina 1992–2005 edustaen Moldea, Rosenborgia ja Bodø/Glimtiä. Pisimpään Hoftun pelasi Rosenborgissa, jota hän edusti 11 kokonaisen kauden ajan vuosina 1994–2004. Hän voitti seurassa Norjan-mestaruuden jokaisella 11 kaudella ja lisäksi Norjan cupin kausina 1995, 1999 ja 2003. Hoftun edusti Rosenborgia myös kauden 2005 alussa, mutta siirtyi kesken kauden Bodø/Glimtiin, jossa lopetti uransa kauden 2007 päätteeksi.
Norjan maajoukkueessa Hoftun pelasi 30 ottelua vuosina 1997–2002. Hän oli mukana MM-kilpailuissa 1998, joissa ei kuitenkaan pelannut otteluakaan.
Peliuransa jälkeen Hoftun on työskennellyt Rosenborgin seurajohdossa ensin apulaisurheilutoimenjohtajan ja myöhemmin urheilutoimenjohtajan tehtävässä.
Elena Linari

Elena Linari
Elena Linari (s. 15. huhtikuuta 1994) on italialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Italian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 56 maaottelua. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Italian kaikki viisi ottelua alusta loppuun.
Linari edustaa espanjalaista Atlético Madridia. Kotimaassaan hän on pelannut Fiorentinassa ja Bresciassa.
Elisa Arvo

| Elisa Arvo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. lokakuuta 1987 (ikä 36)
Kansalaisuus:   Suomi
Pyöräilijä
Laji:  maatiepyöräily
Rooli:  ajaja
Elisa Arvo (s. 29. lokakuuta 1987)  on suomalainen uransa lopettanut maantiepyöräilijä.
Arvo saavutti maantiepyöräilyn maantieajon SM-kilpailuissa pronssia vuonna 2007.
Elisa

Elisa voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Elisa, naisen etunimi
Elisa, yksi Vanhan testamentin profeetoista
Elisa Oyj, suomalainen telekommunikaatioalan yritys
ELISA, immunologinen testi
Elisa, Jean Beckerin ohjaama ranskalainen elokuva vuodelta 1994.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Elisa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Eduard Valiullin

| Eduard Valiullin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. marraskuuta 1966 (ikä 57) Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Viro
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  177 cm
Paino:  87 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1988–2007
Seurat:  Talleks Tallinn, Sokol Kiev, ŠVSM Kiova, SaiPa, Titaanit, Rubin Tyumen, Lada Togliatti, Berkut Kiev, HK Gomel, HK Stars
Valmennusura
Vuodet:  2003–2018
Seurat:  HK Gomel 2, HK Lida, Neman Grodno, Metallurg Zhlobin 2
Eduard Valiullin (s. 28. marraskuuta 1966 Tallinna on uransa lopettanut virolainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Uransa aikana hän pelasi Neuvostoliiton, Venäjän, Valko-Venäjän ja Viron sarjoissa.
Pelaajaura > Seurajoukkueissa

Valiullin aloitti pelaajauransa Neuvostoliiton 3. sarjatasolla pelanneessa Talleks Tallinnan joukkueessa kaudella 1986–1987. Seuraavaksi vuodeksi joukkue nousi sarjaporrasta ylemmäksi. Kaudelle 1988–1989 Valiullin siirtyi pelaamaan Ukrainaan Kiovan Sokolin joukkueeseen, joka pelasi Neuvostoliiton pääsarjassa. Siellä hän pelasi neljä kautta, joiden kaikkien aikana hän pelasi myös muutamia otteluita kaudessa farmijoukkue ŠVSM Kiovan riveissä Neuvostoliiton kakkosliiga Pervaja Ligassa.
Kaudelle 1992–1993 Valiullin tuli Suomeen pelaamaan I divisioonan SaiPaan. Siellä hän pelasi kauden aikana 16 ottelua tehden niissä 16 pistettä. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi pykälää alemmas, II divisioonan Titaanien joukkueeseen. II divisioonassa hän pelasi 33 ottelua, joissa teki 90 pistettä.
Suomesta lähdön jälkeen Valiullin siityi Venäjän pääsarjaan pelaten 24 ottelua Lada Togliattin riveissä ja neljä ottelua Ladan 2-joukkueessa. Kauden lopun hän edusti Rubin Tuymenin joukkuetta, jossa pelasi myös viisi seuraavaa kautta. Kaudelle 2000–2001 Valiullin siirtyi Ukrainaan pelaamaan Berkut Kievin joukkueessa Itä-Euroopan jääkiekkoliigaa. Kaudet 2002–2004 hän pelasi jälleen Kiovan Sokolin riveissä EEHL:aa sekä Ukrainan kansallista sarjaa. Kesken kauden 2003–2004 Valiullin siirtyi Valko-Venäjälle pelaamaan EEHL:aa ja Valko-Venäjän sarjaa HK Gomelin joukkueessa. Kauden jälkeen hän siirtyi vielä kahdeksi vuodeksi Viron sarjaan uuden HK Starsin riveihin ja päätti tämän jälkeen pelaajauransa.
Maajoukkueessa

Valliullin pelasi ensimmäiset maajoukkuepelinsä uudelleen perustetun Viron maajoukkueen paidassa C2-ryhmän MM-kisoissa 1994. Tämän jälkeen hän oli vakiokasvo Viron maajoukkueessa vuoden 2001 kisoihin asti. Vuosina 1998–2000 hän toimi myös maajoukkueen kapteenina.
2002 MM-turnaus jäi Valiullinilta väliin, mutta hän teki paluun maajoukkueeseen vuoden 2003 1.divisioonan MM-turnaukseen ja oli jälleen vakiovalinta maajoukkueeseen aina vuoden 2007 kisoihin asti. Vuoden 1994 C2-ryhmän kisoissa Valiullin oli turnauksen paras pistemies, paras maalintekijä ja paras syöttäjä. Hänet myös valittiin turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi.
Valmennusura

Pelaamisen ohella Valiullin aloitteli HK Gomelin 2-joukkueen pelaajavalmentajana jo kaudella 2003-2004. Seuraavan kauden hän keskittyi tyystin pelaamiseen, mutta jatkoi Gomelin valmentamista vuosina 2005–2007. 2011 hän valmensi myös Valko-Venäjän alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta poikien 1. divisioonan MM-turnauksessa.
Kauden 2011–2012 alusta hän valmensi HK Lidan joukkuetta Valko-Venäjän pääsarjassa ja toimi kaksi seuraavaa kautta Neman Grodnon valmennustiimin jäsenenä. Kauden 2014–2015 Valiullin piti taukoa valmennustehtävistä ja palasi seuraavalle kaudelle HK Gomelin 2-joukkueen päävalmentajaksi. Seuraava kausi oli jälleen sapattivuosi, jonka jälkeen hän valmensi Metallurg Zhlobinin 2-joukkuetta. Tämä pesti on ainakin toistaiseksi Valiullinin viimeinen.
Aiheesta muualla

Eduard Valiullin Eurohockey.com. (englanniksi)
Eduard Valiullin The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Emil Juntto

Emil Erik Hesekiel Juntto (15. marraskuuta 1885 Viitasaari – 30. heinäkuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja Uusi Suomi -lehden toimitussihteeri.
Emil Junton vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Antti Juntto ja Maria Viktoria Koppinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 Viipurin klassillisesta lyseosta ja opiskeli kirjallisuutta ja taidehistoriaa Helsingin yliopistossa.
Juntto aloitti uransa 1912 eräiden maaseutulehtien Helsingin-kirjeenvaihtajana. Vuonna 1913 hän tuli Karjalan Lehden toimituksen jäseneksi ja vuonna 1915 Uusi Suometar -lehden toimitukseen. Juntto oli vuodesta 1918 alkaen Uuden Suomettaren ja sen seuraajan Uusi Suomi -lehden toimitussihteerinä aina kuolemaansa saakka. Hän kirjoitti myös pakinoita lehteen nimimerkillä Hassan. Juntto osallistui Suomen sisällissotaan Uuden Suomettaren sotakirjeenvaihtajana ja oli mukana Tampereen ja Viipurin valtauksissa.
Emil Juntto edusti suomalaisia sanomalehtimiehiä kongresseissa ja kokouksissa kotimaassa ja ulkomailla. Hän oli Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton sihteerinä vuodesta 1921 alkaen ja kuului sanomalehtimiesten Syvärannassa olleen lepokodin omistaneen Onni V. Tuiskun lepokotisäätiön hallitukseen. Juntto kuului myös valtion sanomalehtimiesstipendejä jakaneeseen asiantuntijalautakuntaan.
Juntto joutui Syvärannan lepokodissa aamulla 28. heinäkuuta 1926 vaikean tapaturman uhriksi ja hän kuoli sairaalassa kaksi päivää myöhemmin.
Emil Juntto oli naimisissa Kansallisteatterin näyttelijä Tyyne Juntto-Kosusen kanssa.
Aiheesta muualla

Emil Junton viimeinen matka, Uusi Suomi, 5.8.1926, nro 176, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Epolettiaratti

| Epolettiaratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Pikkuaratit Brotogeris
Laji::  jugularis
Kaksiosainen nimi
 Brotogeris jugularis  (P.L.S. Müller), 1776 
Katso myös
   Epolettiaratti Wikispeciesissä   Epolettiaratti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Epolettiaratti (Brotogeris jugularis) on amerikkalainen papukaija, jonka elinympäristö ulottuu Meksikon lounaisosista läpi Keski-Amerikan aina Kolumbian itäosiin ja Venezuelan länsiosiin. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Sen holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Bondasta Santa Martasta Kolumbiasta 1776.
Englannin ja Walesin osa-aikainen sotaväki

Osa-aikaisen sotaväen sotilas kuvattuna 1930-luvulla julkaistussa keräilykortissa.
Englannin ja Walesin osa-aikainen sotaväki oli Elisabet I:n aikana perustettu sotilaallinen organisaatio, jonka komppaniat muodostettiin kreivikunnissa. Englanti oli sodassa vuodesta 1585 Elisabetin valtakauden loppuun asti, ja vaikka osa-aikaiset joukot eivät joutuneet sotimaan, niillä oli vaikutusta mielialoihin ja yleiseen valmiuteen puolustautua espanjalaisten invaasiota vastaan. Jos Farnesen joukot olisivat onnistuneet nousemaan maihin Englannissa vuonna 1588, olisi maasodankäynti ollut pitkälti osa-aikaisen väen ja Hollannista palanneiden veteraanien varassa.
Organisaatioon tehtiin muutoksia eri vaiheissa 1600-luvulla. Britannian pohjoisamerikkalaisissa siirtokunnissa oli vastaavanlaisia ”militioita”, ja nykyinen Yhdysvaltain kansalliskaarti viettää vuosijuhliaan Massachusettsin militian perustamispäivänä 13. joulukuuta.
Elena Mady

Elena Mady (oik. Elina Virtavuori, s. Turku) on suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija, laulaja ja säveltäjä. Hän opiskeli Stanfordin yliopistossa ja on asunut pitkään Yhdysvalloissa. Vuosina 1998 ja 2005 Mady osallistui Suomen euroviisukarsintoihin kappaleilla "Honeymoon" ja "An Actress".
Teokset

Elena Mady on kirjoittanut kaksi nuorille suunnattua fantasiatrilogiaa.
Ella Aura
Ella Auran tuomiopäiväkirja. WSOY, 2011.
Ella Aura ja kolmastoista haltia. WSOY, 2012.
Tom ja Morbicuksen kosto. WSOY, 2013.
Body Jumper
Vaihdokas. WSOY, 2015.
Varjo. WSOY, 2016.
Varjelija. WSOY, 2018.
Elina Siirala

Elina Siirala esiintymässä EnkElination-yhtyeen kanssa Lontoossa tammikuussa 2015.
Elina Siirala on suomalainen lyyrinen sopraano ja lauluntekijä. Siirala toimii Leaves’ Eyes -yhtyeen laulajana. Hänellä on klassisen oopperalaulajan koulutus.
Vuonna 2008 Siirala sai kolmannen palkinnon Erkki Melartin -kamarimusiikkikilpailuiden lied-duojen sarjassa yhdessä Lena-Maria Brännkärin kanssa. Samana vuonna hän muutti Lontooseen asumaan. Marraskuussa 2011 Siirala perusti EnkElination-yhtyeen, jonka musiikki on luonteeltaan melodista ja sinfonisia aineksia metallimusiikkiin yhdistelevää. Sittemmin nimensä muotoon Angel Nation muuttunut yhtye on julkaissut albumit Tears Of Lust (2014) ja Aeon (2017).
Leaves’ Eyesin laulajaksi Siirala otettiin vuonna 2016 alkuperäislaulaja Liv Kristine Espenæs Krullin lähdettyä yhtyeestä.
Elina Siirala on Tuomas Holopaisen pikkuserkku.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (englanniksi) (saksaksi)
Erkki Juho Warpenius

Erkki Juho Warpenius (1818 Orimattila - 25. joulukuuta 1871 Orimattila) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Maanviljelijä, kunnallis- ja kirkollismies Warpenius oli Iitin tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1863-1864 ja 1867. Vuonna 1867 hänet valittiin puhemiesneuvoston varajäseneksi, valitsijamieheksi sekä pankkivaliokunnan, toimitusvaliokunnan ja säädyn  yksityisen valitusvaliokunnan jäseneksi. Valtiopäivätoiminaan hän anoi ryysyveroksi kutsutun lumppuveron poistamista, joka meni säädyn yksityisen valitusvaliokunnan tarkastettavaksi. Se hyväksyi esityksen ja siirsi sen eteenpäin senaatille. Myöhemmin lumppuvero poistettiinkin. Toinen Warpeniuksen anomus koski apteekkiliikkeen harjoittamista maalla. Warpenius kannatti lisäksi myös rautateiden rakentamista.
Eino Virtanen (muusikko)

Eino Virtanen vuonna 1965.
Eino Johannes Virtanen (10. joulukuuta 1925 Helsinki – 26. marraskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen laulaja, säveltäjä, kapellimestari, sovittaja ja trumpetisti. Hän teki paljon duolevytyksiä Brita Koivusen kanssa. Virtanen myös antoi äänensä Pikkuoraville "Saukki ja Oravat" -levytyksissä ja esiintyi muutamassa elokuvassa omana itsenään.
Musiikkiopintojen lisäksi Eino Virtanen opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän teki musiikki- ja muitakin ohjelmia Yleisradiolle niin televisioon kuin radion musiikkiosastolle, ja hän oli Radion tanssiorkesterin jäsen. Hän kirjoitti musiikista Rytmi-lehteen ja opetti musiikinteoriaa Oulunkylän Pop & Jazz -opistossa.
Virtanen sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen.
Diskografia

Brita ja Eikka (1966)
Aiheesta muualla

Eino Virtasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Eino Virtasen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Eino Virtasen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Eino Virtasen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Eino Virtanen (muusikko) Elonetissä.
Fayetteville

Fayetteville voi tarkoittaa seuraavia yhdysvaltalaisia kaupunkeja:
Fayetteville (Alabama)
Fayetteville (Arkansas)
Fayetteville (Georgia)
Fayetteville (Illinois)
Fayetteville (Indiana)
Fayetteville (New York)
Fayetteville (Pohjois-Carolina)
Fayetteville (Ohio)
Fayetteville (Pennsylvania)
Fayetteville (Tennessee)
Fayetteville (Texas)
Fayetteville (Länsi-Virginia)
Erik Holst

| Erik Holst> Tanskan ympäristöministeri |
| --- | --- |
 Anker Jørgensenin IV ja V hallitus 23. helmikuuta 1980 – 10. syyskuuta 1982  
Edeltäjä:  Ivar Nørgaard
Seuraaja:  Christian Christensen
Kansankäräjäedustaja
 1966–1990  
Euroopan parlamentin jäsen
 Tanska 1977–1979  
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1922 Nakskov, Tanska
Kuollut: 25. huhtikuuta 2013 (90 vuotta)
Ammatti:  koneinsinööri, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraatit
Erik Holst (21. kesäkuuta 1922 Nakskov – 25. huhtikuuta 2013) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1966–1990, oli meppi 1977–1979 ja toimi Tanskan ympäristöministerinä 1980–1982. Koulutukseltaan hän oli koneinsinööri.
Aiheesta muualla

Erik Holst Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Dansk Biografisk Leksikon (tanskaksi)
Faytinga

Faytinga
Faytinga (alun perin Dahab Faid Tinga; s. 1964) on eritrealainen laulaja ja krarlyyran soittaja.
Faytingan äiti kuului tigrinjoihin ja isä kunamiin. Isä oli vapaustaistelija, ja Faytinga itse osallistui opiskelun jälkeen taistelijana Eritrean itsenäisyyssotaan, kunnes itsenäisyys saavutettiin vuonna 1991. Vuonna 1990 Faytinga kiersi Yhdysvalloissa ja Euroopassa Sibrit-yhtyeen kanssa. Sittemmin hän on esiintynyt myös esimerkiksi Japanissa, Kiinassa ja Etelä-Afrikassa. Faytinga on itse säveltänyt omia laulujaan sekä tulkinnut tunnettujen eritrealaisrunoilijoiden ja -säveltäjien töitä. Hänen ensimmäinen kansainvälinen julkaisunsa oli ranskalaisen Cobalt-levy-yhtiön kautta julkaistu albumi Numey, jonka kaikki kappaleet ovat kunaman kielellä laulettuja. Toisena albumina ilmestyi vuonna 2003 Eritrea. Sanoituksiltaan kunaman- ja tigrinjankielinen Eritrea on tyylillisesti monipuolisempi. Myöhemmällä urallaan Faytinga on työskennellyt Asmara All Stars -yhtyeessä ja jatkanut soolotyötään.
Faytinga meni naimisiin vuonna 1991 ja sai ensimmäisen lapsensa seuraavana vuonna.
Enso-Gutzeitin Kotkan tehtaiden konttorirakennus

Enso-Gutzeit Oy:n Kotkan tehtaiden konttorirakennus on jugend-tyylinen rakennus Kotkassa Kotkansaarella. Rakennus on vuodelta 1903 ja sen suunnitteli arkkitehtitoimisto Lindahl & Thomé. Rakennus kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Edward Walter Maunder

Edward Walter Maunder vuonna 1905.
Edward Walter Maunder (12. huhtikuuta 1851 Lontoo – 21. maaliskuuta 1928) oli englantilainen tähtitieteilijä, joka muistetaan tekemistään auringonpilkkututkimuksistaan.
Perhetausta ja opinnot

Maunder syntyi kuopukseksi pastorin perheeseen Lontoossa 1851. Hän opiskeli Lontoon King’s Collegessa, mutta ei koskaan valmistunut. Opiskelujensa aikana hän työskenteli pankissa rahoittaakseen opintonsa.
Työura

Vuonna 1873 Maunder alkoi työskennellä apulaisena Greenwichin kuninkaallisessa observatoriossa. Hänen mukaansa on nimetty Maunderin minimi, vuosina 1645–1715 vallinnut kausi, jolloin auringonpilkut olivat hyvin harvinaisia.
Kirjallinen tuotanto

Maunder, E. Walter: The Indian Eclipse, 1898: Report of the Expeditions Organized by the British Astronomical Association ....  London:  Hazel, Watson, and Viney, Ld., 1899.  Teoksen verkkoversio (viitattu 17 April 2008).
Maunder, E. Walter (1900). The Royal Observatory, Greenwich (Arkistoitu – Internet Archive)—Original publication: London: The Religious Tract Society
Maunder, E. Walter: Astronomy without a Telescope.  London:  W. Thacker and Co, 1904.  Teoksen verkkoversio (viitattu 17 April 2008).
Maunder, E. W.: Note on the Distribution of Sun-Spots in Heliographic Latitude, 1874–1902. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 1904, 64. vsk, s. 747–761.  doi:10.1093/mnras/64.8.747.  Bibcode:1904MNRAS..64..747M.
Maunder, E.: Astronomy of the Bible: An Elementary Commentary on the Astronomical References in the Holy Scripture.  New York:  Mitchell Kennerley, 1908, reprinted in 2007.
Maunder, A. and E.: The Heavens and their Story.  London:  Charles H. Kelly, 1910.
Maunder, E. Walter: The Science of the Stars.  London:  T.C. and E.C. Jack, 1912.
Maunder, E. Walter: Are the Planets Inhabited?.  New York:  Harper and Brothers, 1913.  Teoksen verkkoversio (viitattu 17 April 2008).
Aiheesta muualla

Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 467.  ("Edward Walter Maunder (1851–1928)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1.
Ensten

Ensten voi viitata ainakin seuraaviin:
Enstenin tunnusmajakka, historiallinen merimerkki samannimisellä luodolla Mustasaaren kunnassa Merenkurkussa
Enstenin kummeli (myös Enstenin merirasti), historiallinen merimerkki samannimisellä luodolla Hangon edustalla.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ensten”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Dragon Ball Xenoverse 2

| Dragon Ball Xenoverse 2 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Dimps
Julkaisija:  Bandai Namco
Jakelija:  Humble Store, Google Stadia, Steam, Nintendo eShop, Microsoft Store ja PlayStation Store
Tuottaja:  Masayuki Hirano
Taiteilija:  Akira Toriyama
Säveltäjä:  Steve Aoki
Pelisarja:  Dragon Ball
Julkaistu:  PlayStation 4, Xbox OneNA 25. lokakuuta 2016EU 28. lokakuuta 2016JP 2. marraskuuta 2016 Microsoft Windows 27. lokakuuta 2016
Lajityyppi:  Taistelupeli, roolipeli
Pelimuoto:  Yksinpeli, Yhteistyöpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 12
Alusta:  Microsoft Windows PlayStation 4 Xbox One
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Dragon Ball Xenoverse 2 on Dimpsin kehittämä ja Bandai Namcon julkaisema roolipelattava taistelupeli. Se on jatkoa sarjan ensimmäiselle osalle, Dragon Ball Xenoverselle. Pelaaminen ei juurikaan poikkea ensimmäisestä osasta, joten se sisältää kolmiuloitteisia taisteluareenoita sijoittuen Dragon Ball -universumiin. Pelin keskiössä toimii laajennettu versio Toki-Toki Citystä, nimeltään Conton City. Se on toinen Dragon Ball -peli, joka on julkaistu nykyiselle konsolisukupolvelle. Pelissä on 68 pelattavaa hahmoa. Nopeimmat ennakkotilaajat saivat pelin mukana koodin, jolla sai avattua Black Goku -hahmon.[lähde? ]
Peli ollaan tuomassa myös Nintendo Switch -konsolille, joka julkaistaan maailmanlaajuisesti 22. syyskuuta 2017.[lähde? ]