stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koripallon maailmanmestaruuskilpailut 1954
Tulokset > Alkulohkot > Lohko A

| Joukkue | Pst | V | H | P+ | P- | Koriero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.  Brasilia | 4 | 2 | 0 | 160 | 114 | +46 |
| 2.  Filippiinit | 3 | 1 | 1 | 126 | 151 | -25 |
| 3.  Paraguay | 2 | 0 | 2 | 104 | 125 | -21 |
Tulokset > Alkulohkot > Lohko B

| Joukkue | Pst | V | H | P+ | P- | Koriero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.  Yhdysvallat | 4 | 2 | 0 | 132 | 88 | +44 |
| 2.  Kanada | 3 | 1 | 1 | 105 | 117 | -12 |
| 3.  Peru | 2 | 0 | 2 | 109 | 141 | -32 |
Tulokset > Alkulohkot > Lohko C

| Joukkue | Pst | V | H | P+ | P- | Koriero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.  Uruguay | 4 | 2 | 0 | 113 | 98 | +15 |
| 2.  Ranska | 3 | 1 | 1 | 113 | 118 | -5 |
| 3.  Jugoslavia | 2 | 0 | 2 | 112 | 122 | -10 |
Tulokset > Alkulohkot > Lohko D

| Joukkue | Pst | V | H | P+ | P- | Koriero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.  Kiinan tasavalta | 3 | 1 | 1 | 115 | 113 | +2 |
| 2.  Israel | 3 | 1 | 1 | 100 | 98 | +2 |
| 3.  Chile | 3 | 1 | 1 | 117 | 121 | -4 |
Tulokset > Jatkolohko (sijat 9–12)

| Joukkue | Pst | V | H | P+ | P- | Koriero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 9.  Paraguay | 6 | 3 | 0 | 193 | 177 | 16 |
| 10.  Chile | 5 | 2 | 1 | 179 | 170 | 9 |
| 11.  Jugoslavia | 4 | 1 | 2 | 210 | 221 | -11 |
| 12.  Peru | 3 | 0 | 3 | 190 | 204 | -14 |
Tulokset > Loppusarja (sijat 1–8)

| Joukkue | Pst | V | H | P+ | P- | Koriero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.  Yhdysvallat | 14 | 7 | 0 | 482 | 300 | 182 |
| 2.  Brasilia | 13 | 6 | 1 | 418 | 341 | 77 |
| 3.  Filippiinit | 12 | 5 | 2 | 438 | 406 | 32 |
| 4.  Ranska | 10 | 3 | 4 | 371 | 392 | -21 |
| 5.  Kiinan tasavalta | 9 | 2 | 5 | 345 | 405 | -60 |
| 6.  Uruguay | 9 | 2 | 5 | 422 | 446 | -24 |
| 7.  Kanada | 9 | 2 | 5 | 433 | 498 | -65 |
| 8.  Israel | 8 | 1 | 6 | 330 | 451 | -121 |
Aiheesta muualla

FIBA:n tulosarkisto (englanniksi)
Kuusessa ollaan

| Kuusessa ollaan Juice Leskinen Slam |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syyskuu 1980
 Studio : MSL-studio, Ylöjärvi
 Julkaistu: 17. marraskuuta 1980   (1991 1. CD-painos)   (2003 2. remasteroitu CD-painos)   (2010 3. LP-painos)   (2019 4. LP-painos)
 Formaatti: LP-levy (PÄLP 18 /   PÄLP 2003 / LIPPOLEVY0005)   C-kasetti (POKS 18)   CD-levy (POKOCD 76)
 Tuottaja(t): Juice Leskinen
 Tyylilaji: joulumusiikki, suomirock, huumorimusiikki
 Kesto: 33.03
 Levy-yhtiö: Poko Rekords   EMI (CD)   Lipposen Levy ja Kasetti (2019)
 Levymerkki: Poko Rekords   Lipposen Levy ja Kasetti (2019)
Muut kannet
   Albumin takakansi.
Listasijoitukset
  Suomi: 10. (joulukuu 1980)
Juice Leskinen Slamin muut julkaisut
| XV yö (Tauko III) 1980 | Kuusessa ollaan 1980 | Ajan henki 1981 |
Juice Leskisen muut julkaisut
| XV yö (Tauko III) 1980 | Kuusessa ollaan 1980 | Ajan henki 1981 |
Kuusessa ollaan on Juice Leskinen Slam -yhtyeen jouluaiheinen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1980. Levy on Leskisen ainoa yhteistyö Poko Rekords -levy-yhtiön kanssa.
Albumi sisältää kahdeksan uutta versiota tunnetuista joululauluista sekä neljä Leskisen itse kirjoittamaa kappaletta, joista tunnetuimmaksi nousi levyn päätöskappale ”Sika”.
Albumi julkaistiin vuonna 1980 kahteen otteeseen vinyylilevynä sekä kerran C-kasettina. Vuonna 1991 julkaistiin ensimmäinen CD-painos albumista. Vuonna 2003 julkaistiin remasteroitu CD-painos. Vuonna 2010 albumi julkaistiin kolmatta kertaa vinyylilevynä punaisella levyllä. Joulukuussa 2019 albumi julkaistiin numeroituna 200 kappaleen rajoitettuna vinyylipainoksena Levykauppa Äx:n oman levymerkin Lipposen Levyn ja Kasetin toimesta.
Albumi kohosi joulukuussa 1980 Suomen levylistojen 10. sijalle ja pysyi listalla yhteensä seitsemän viikon ajan. Albumi ylitti kultalevyrajan vuonna 1997 ja sitä on myyty yhteensä 31 809 kappaletta.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittanut Juice Leskinen, ellei toisin mainita. Vinyylilevyn takakannessa kappaleet "Tonttujen joulyö" ja "Kuusessa ollaan" on merkitty väärin päin.
| --- | --- |
 A-puoli Me käymme joulun viettohon / Hoosianna – 2.17 (säv. ja san. Martti Turunen, Alpo Noponen ja Georg Joseph Vogler, sov. Juice Leskinen Slam)  Kun joulu on – 1.25 (säv. ja san. Otto Kotilainen, sov. Safka)  Tonttujen jouluyö – 2.07 (säv. ja san. trad.)  Itäisten maiden viisaat miehet – 5.09 (säv. ja san. Juice Leskinen)  Kulkuset – 3.20 (säv. James Pierpont, suom. san. Tapio Kullervo Lahtinen)  Gloria (In excelsis deo) – 2.46 (säv. ja san. trad, sov. Safka) :  B-puoli En etsi valtaa, loistoa – 2.23 (säv. ja san. Jean Sibelius, sov. Juice Leskinen Slam)  Jouluyö, juhlayö – 1.29 (säv. ja san. Franz Gruber, sov. Juice Leskinen Slam)  Kuusessa ollaan – 2.10 (säv. ja san. Juice Leskinen)  Joulu yksin – 5.12 (säv. ja san. Juice Leskinen)  Toivioretkellä – 2.04 (säv. ja san. trad.)  Sika – 3.31 (säv. ja san. Juice Leskinen, sov. Juice Leskinen Slam)
Kokoonpano > Juice Leskinen Slam

Eero "Safka" Pekkonen - laulu (kappaleissa 1, 2, 4-6, 9, 11 ja 12), urut (1, 2, 5, 6 ja 10-12), piano (2, 5-7 ja 9), jouset (kappaleessa "Kun joulu on" (2), trumpetti ("Kun joulu on"), kitara ("Jouluyö, juhlayö" (8), rummut ("Kun joulu on") ja huuto ("Tonttujen jouluyö" (3)
Ilkka "Ila" Loueranta - laulu (4-7, 9, 11 ja 12), kitara ("Itäisten maiden viisaat miehet" (4) ja "Kulkuset" (5), piano ("Tonttujen jouluyö" ja "Kuusessa ollaan" (9) ja lyömäsoittimet ("Tonttujen jouluyö" ja "Toivioretkellä (11)
Jari Yliaho - laulu (4-6, 8 ja 9), kitarat (1, 4-7 ja 9-12) ja lyömäsoittimet ("Tonttujen jouluyö" ja "Toivioretkellä")
Hannu Tervaharju - basso (1, 3-7, 9 ja 10), laulu ("Tonttujen jouluyö") ja lyömäsoittimet ("Sika" (12)
Kari "Kape" Peltonen - rummut (1, 3-7, 9 ja 10) ja lyömäsoittimet ("Sika")
Juice Leskinen - laulu (1, 4-6 ja 9-12), kitara ("Me käymme joulun viettohon (1) ja lyömäsoittimet ("Tonttujen jouluyö")
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Mika - laulu ("Toivioretkellä")
Kokoonpano > Tuotanto

Juice Leskinen - tuottaja
Mika Sundqvist - äänittäjä (MSL-studio, Ylöjärvi, syyskuu 80)
Mauri Kunnas - kansi (nimellä Nyrok Daily News: Kuvapalvelu $)
Mika Jussila - vuoden 2003 CD-painoksen 24-bittinen digitaalinen re-masterointi (Finnvox Studiot, lokakuu 2003)
Anatoli Konev

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1947 |  |  |
|  Kultaa | Ranska 1951 |  |  |
|  Kultaa | Neuvostoliitto 1953 |  |  |
|  Pronssia | Unkari 1955 |  |  |
Anatoli Konstantinovitš Konev (ven. Анатолий Константинович Конев, 10. tammikuuta 1921 Moskova, Venäjän SFNT – 9. marraskuuta 1965 Moskova, Venäjän SFNT) oli Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Konev saavutti olympiahopeaa Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana Helsingissä 1952. EM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuosina 1947, 1951 ja 1953 sekä pronssia vuonna 1955.
Kultakalat 1933

| Kultakalat 1933> Gold Diggers of 1933 |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Mervyn LeRoy  Busby Berkeley  (musikaalinumerot) 
Käsikirjoittaja:   Erwin S. Gelsey  James Seymour  Dialogi:  David Boehm  Ben Markson 
Perustuu:  Avery Hopwoodin näytelmään
Tuottaja:   Robert Lord  Jack Warner 
Säveltäjä:   Harry Warren (sävellys)  Al Dubin (sanoitukset) 
Kuvaaja:  Sol Polito
Leikkaaja:  George Amy
Tuotantosuunnittelija:  Anton Grot
Pukusuunnittelija:  Orry-Kelly
Pääosat:   Joan Blondell  Ruby Keeler  Aline MacMahon  Ginger Rogers  Dick Powell 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix Fandango at Home (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 27. toukokuuta 1933  Suomi 25. joulukuuta 1933 
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  433 000 USD
Edeltäjä:  Kultakalat 1929
Seuraaja:  Kultakalat 1935
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultakalat 1933 (myös pelkästään Kultakalat; engl. Gold Diggers of 1933; myös Golddiggers of 1933) on vuonna 1933 ensi-iltansa saanut Mervyn LeRoyn ohjaama yhdysvaltalainen elokuvamusikaali, johon sekoittuu myös draamaa ja komediaa. Elokuvan pääosissa ovat Joan Blondell, Ruby Keeler, Aline MacMahon, Ginger Rogers ja Dick Powell. Kultakalat 1933 kertoo neljästä Broadwayn revyytytöstä, jotka etsivät uutta musikaalia ja rikkaita sulhasia.
Kultakalat 1933 perustuu Avery Hopwoodin näytelmään, jonka pohjalta Erwin S. Gelsey ja James Seymour laativat elokuvan käsikirjoituksen; dialogin tekivät David Boehm ja Ben Markson. Elokuvan tuottajina olivat Robert Lord ja Jack Warner, ja Warner Bros. oli elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä. Elokuvamusikaalin musikaalinumerot ohjasi Busby Berkeley, ja elokuvan musiikista ja sävellyksestä vastasivat Harry Warren ja Al Dubin. Vuonna 2003 Kultakalat 1933 valittiin kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
Juoni

Kultakalat 1933 sijoittuu 1930-luvun lama-aikaan, jolloin neljä Broadwayn revyytyttöä ovat muiden lailla työttömiä. Heihin kuuluvat laulajatar Carol (Joan Blondell), nuori ja viaton Polly (Ruby Keeler), komedienne Trixie (Aline MacMahon) ja glamouria huokuva Fay (Ginger Rogers), jotka yrittävät saada varakkaat sulhaset. Revyytyttöjen luotto-ohjaaja Barney Hopkins (Ned Sparks) valmistelee heille uuden musikaalin, mutta lama-ajan tiukassa taloustilanteessa musikaalille ei ole rahoitusta. He saavat lopulta apua salaperäiseltä Brad Roberts -nimiseltä säveltäjältä (Dick Powell), joka myöhemmin paljastuu miljonäärin perijäksi. Musikaalin harjoitusten aikana Bradin rakkaus Pollya kohtaan kasvaa, mutta heidän onnensa tiellä ovat Bradfordin suvun edustajat.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joan Blondell  | … |  Carol King, laulaja   |
|  Ruby Keeler  | … |  Polly Parker, nuori tyttö   |
|  Aline MacMahon  | … |  Trixie Lorraine, komedienne   |
|  Ginger Rogers  | … |  Fay Fortune, lumoava kaunotar   |
|  Dick Powell  | … |  Robert Treat Bradford / Brad Roberts, laulaja-lauluntekijä   |
|  Warren William  | … |  J. Lawrence Bradford, Bradin veli   |
|  Ned Sparks  | … |  Barney Hopkins, tuottaja   |
|  Guy Kibbee  | … |  Fanuel H. Peabody, Bradford-perheen asianajaja   |
|  Etta Moten  | … |  solisti   |
|  Billy Barty  | … |  lapsi   |
|  Busby Berkeley  | … |  cameo-rooli   |
|  Charles Lane  | … |  avustaja   |
|  Dennis O’Keefe  | … |  avustaja   |
|  Jane Wyman  | … |  avustaja   |
|  Sterling Holloway  | … |  avustaja   |
|    | … |     |
Musikaalinumerot

Kultakalat 1933 -elokuvassa on neljä laulu- ja tanssinumeroa, jotka suunnitteli, lavasti ja ohjasi Busby Berkeley. Berkeley laati myös musikaalinumeroiden koreografiat. Musikaalinumeroiden laulut sävelsivät ja sanoittivat Harry Warren ja Al Dubin.
| Kappale | Laulaja(t) | Tanssija(t) | Säveltäjä | Sanoittaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ”We’re in the Money” | Ginger Rogers ja kuoro | revyytytöt | Harry Warren | Al Dubin |
| ”Pettin’ in the Park” | Ruby Keeler ja Dick Powell | Ruby Keeler | Harry Warren | Al Dubin |
| ”The Shadow Waltz” | Ruby Keeler ja Dick Powell | Ruby Keeler, Ginger Rogers ja viulistitytöt | Harry Warren | Al Dubin |
| ”Remember My Forgotten Man” | Joan Blondell ja Etta Moten |  | Harry Warren | Al Dubin |
Lisäksi elokuvaan kuvattiin Ginger Rogersin laulama ”I’ve Got to Sing a Torch Song” -musikaalinumero, joka kuitenkin leikattiin elokuvasta jälkituotannon aikana. Kappale esiintyy elokuvan alussa Dick Powellin laulamana. Alun perin musikaalinumero ”Pettin’ in the Park” suunniteltiin elokuvan loppuun, mutta numero ”Remember My Forgotten Man” valmistumisensa jälkeen sai paikan elokuvan lopussa Jack Warnerin ja Darryl F. Zanuckin määräyksestä. Harry Warren ja Al Dubin sävelsivät ja sanoittivat kappaleen ”Forgive Me for Loving You” elokuvaa varten, mutta sitä ei kuitenkaan käytetty.
Tuotanto

Elokuvan Kultakalat 1933 tarina perustuu Avery Hopwoodin komedianäytelmään The Gold Diggers (1919), joka oli saanut ensi-iltansa New Yorkin Broadwaylla Lyceum Theatressa 30. syyskuuta 1919. Näytelmä oli menestys, ja sitä esitettiin yhteensä 717 esitystä. Näytelmän viimeinen esitys oli 18. kesäkuuta 1921.
Kultakalat 1933 -elokuvan työnimenä oli High Life, ja se kuvattiin noin 433 000 dollarin budjetilla WB:n studiolla Kalifornian Burbankissa. Voimakas 6,4 momenttimagnitudin Long Beachin maanjäristys iski, kun musikaalinumeroa ”The Shadow Waltz” oltiin kuvaamassa 10. maaliskuuta 1933. Maanjäristys aiheutti studiossa sähkökatkoksen ja oikosulkuja. Henkilövahingoilta vältyttiin, vaikka Busby Berkeley oli vähällä pudota kamerapuomilta ja kuorotytöt olivat kymmenen metrin korkeudessa.
Julkaisu ja vastaanotto

Kultakalat 1933 sai Yhdysvaltain ensi-iltansa maanlaajuisesti 27. toukokuuta vuonna 1933, ja Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 25. joulukuuta 1933. Kultakalat 1933 oli ilmestyessään suuri arvostelu- ja yleisömenestys. Vuonna 1934 Nathan Levinson sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta äänityksestä. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista täysi sata prosenttia on myönteistä perustuen yhdeksään arvosteluun.
Warner Home Video julkaisi Kultakalat 1933 ensimmäistä kertaa DVD:nä Yhdysvaltain markkinoille 21. maaliskuuta vuonna 2006.
Muut Kultakalat-elokuvat

Kultahämähäkkejä (The Gold Diggers, 1923), ohjaus Harry Beaumont
Kultakalat 1929 (Gold Diggers of Broadway, 1929), ohjaus Roy Del Ruth
Kultakalat 1935 (Gold Diggers of 1935, 1935), ohjaus Busby Berkeley
Kultakalat 1937 (Gold Diggers of 1937, 1936), ohjaus Lloyd Bacon
Gold Diggers in Paris (1938), ohjaus Ray Enright
Aiheesta muualla

Kultakalat 1933 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kultakalat 1933 Wikimedia Commonsissa
Ruby Keeler, Dick Powell, Joan Blondell, Guy Kibbee ja Aline MacMahon elokuvan trailerissa
Busby Berkeleyn ”Waltz of the Shadows” -numero elokuvan trailerissa
Kuovilan rautatieasema

Kuovilan rautatieasema (ruots. Skogböle järnvägsstation, lyhenne Kvl/Sbg) oli rantaradan varrella sijainnut entinen rautatieasema, joka sijaitsi Pohjan Kuovilassa. Asema avattiin vuonna 1899. Alun perin liikennepaikasta käytettiin vain ruotsinkielistä nimeä, kunnes se sai suomenkielisen nimen vuonna 1925.
Kuovilan asemarakennus valmistui Bruno Granholmin laatimien pysäkkirakennuksen piirustusten mukaan vuonna 1899, samanlaisena kuin esimerkiksi Pitäjänmäen ja Halikon rautatieasemat samalla rataosalla sekä Pihlavan seisake Mäntyluodon radalla. Kuovilan sijainti oli syrjäinen eikä sinne koskaan muodostunut taaja-asutusta.
Kuovilan oma liikenne koostui lähinnä Valkjärven kartanon tuotteista. Aseman miehitys lopetettiin vuonna 1973, ja samalla lakkautettiin myös tavaraliikenne. Rantaradan linjausta siirrettiin kesäkuussa 1987, ja Kuovilan seisaketta siirrettiin hiukan Turkuun päin. Tämäkin seisake lakkautettiin kuitenkin jo seuraavana vuonna.
Asemarakennus oli vuokra-asuntona, kunnes se siirtyi yksityisomistukseen vuonna 2000. Se on entisöity alkuperäistä tyyliä kunnioittaen ja on nykyisin rantaradan ainoa alkuperäisessä asussa säilynyt tämän tyyppinen asemarakennus. Kuovilan asemalla on sijainnut myös höyryvoimalla toiminut saha, jonka toiminta loppui 1927. Asemalla oli kaksi sivuraidetta, joissa lastattiin vaunuihin halkoja ja tukkeja.
Alicante CF

Alicante Club de Fútbol on jalkapalloseura Alicantesta Valencian alueelta Espanjasta. Sen edustusjoukkue pelaa Espanjan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera Divisiónissa.
Alicanten paikallisvastustaja on Hércules. Molempien joukkueiden kotistadionina toimii José Rico Pérez, joka oli yksi vuoden 1982 MM-kilpailuiden areenoista.
Historiaa

Alicante Club de Fútbol perustettiin vuonna 1918. Suurimman osan historiastaan se on pelannut Tercera Divisiónissa, joka oli alun perin Espanjan kolmanneksi ja 1970-luvulta lähtien neljänneksi korkein sarjataso.
Espanjan sisällissodan jälkeisellä kaudella 1939–1940 Alicante pelasi ensimmäistä kertaa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Sarja oli jaettu viiteen kahdeksan joukkueen lohkoon, ja Alicante sijoittui omassa lohkossaan kolmanneksi, joka on sen paras sijoitus sarjassa. Seuraavaksi kaudeksi sarjajärjestelmää kuitenkin uudistettiin, ja Alicante pudotettiin Terceraan, jossa se pelasi aina 2000-luvulle asti lukuun ottamatta lyhyitä vierailuja Segundassa vuosina 1951–1952 ja 1956–1958 sekä runsaan kymmenen vuoden jaksoa aluesarjoissa 1960- ja 1970-luvuilla.
Kauden 2000–2001 päätteeksi Alicante onnistui nousta Tercerasta Segunda División B:hen ja kauden 2007–2008 päätteeksi 50 vuoden tauon jälkeen Segundaan koetettuaan onneaan nousukarsinnoissa myös edellisenä kolmena kautena. Noususta joukkue karsi Fuerteventuran ja Ponferradinan kanssa. Joukkue putosi kuitenkin jo yhden kauden jälkeen takaisin Segunda B:hen sijoituttuaan Segundan kolmanneksi viimeiseksi.
Aiheesta muualla

Alicante Club de Fútbolin sivusto (espanjaksi)
Ala-Sleesian voivodikunta

| Ala-Sleesian voivodikunta Województwo dolnośląskie |
| --- | --- |
 Duszniki-Zdrójin historiallinen kaupunki
 Lippu:  Vaakuna
 Voivodikunnan sijainti Puolassa
 Koordinaatit: 51°05′00″N, 16°24′00″E 
Valtio:  Puola
Perustettu:  1999
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Wrocław
Pinta-ala:  19 946,74 km²
Väkiluku (2015):  2 904 207
 – väestötiheys:  145,6 as./km²
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  D
 – ISO 3166:  PL-DS
 
Voivodikunnan internetsivut
Ala-Sleesian voivodikunta (puol. Województwo dolnośląskie) on yksi Puolan kuudestatoista voivodikunnasta. Se sijaitsee maan lounaisosassa. Ala-Sleesian voivodikunnan pääkaupunki on Wrocław.
Voivodikunnassa on arviolta 2 904 207 asukasta (vuonna 2015), ja sen pinta-ala on 19 946,74 neliökilometriä.
Kaupungit ja kunnat

Voivodikunnassa on 91 kaupunkia ja kuntaa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Wrocław (635 280)  Wałbrzych (125 773)  Legnica (105 485)  Jelenia Góra (86 663)  Lubin (76 595)  Głogów (68 954)  Świdnica (60 354)  Bolesławiec (40 837)  Oleśnica (36 951)  Dzierżoniów (34 678)  Zgorzelec (32 925)  Bielawa (31 219)  Olawa (30 908)  Kłodzko (28 249)  Jawor (24 347)  Nowa Ruda (24 261)  Świebodzice (23 126)  Polkowice (22 279)  Lubań (22 137)  Kamienna Góra (21 440)  Bogatynia (19 068)  Strzegom (16 782)  Boguszów-Gorce (16 687)  Złotoryja (16 503)  Ząbkowice Śląskie (16 242)  Jelcz-Laskowice (15 196)  Chojnów (14 389)  Brzeg Dolny (12 786)  Góra (12 574)  Wołów (12 286)  Strzelin (12 192) |  Trzebnica (12 180)  Milicz (12 004)  Kowary (11 824)  Syców (10 712)  Bystrzyca Kłodzka (10 638)  Kudowa-Zdrój (10 204)  Lwówek Slaski (9 687)  Pieszyce (9 490)  Ziebice (9 234)  Środa Śląska (8 800)  Oborniki Śląskie (8 426)  Chocianów (8 215)  Gryfów Śląski (7 128)  Szklarska Poręba (7 094)  Głuszyca (6 999)  Żarów (6 902)  Polanica-Zdrój (6 900)  Twardogóra (6 866)  Sobótka (6 780)  Piława Górna (6 779)  Żmigród (6 573)  Przemków (6 551)  Lubawka (6 529)  Piechowice (6 494)  Stronie Śląskie (6 246)  Lądek-Zdrój (6 181)  Ścinawa (5 934)  Pieńsk (5 799)  Szczawno-Zdrój (5 506)  Kąty Wrocławskie (5 418)  Bolków (5 380) |  Jaworzyna Śląska (5 240)  Szczytna (5 234)  Jedlina-Zdrój (5 116)  Duszniki-Zdrój (5 113)  Bierutów (5 066)  Karpacz (5 063)  Olszyna (4 786)  Leśna (4 752)  Świeradów-Zdrój (4 554)  Mieroszów (4 515)  Zawidów (4 412)  Mirsk (4 136)  Nowogrodziec (4 055)  Wojcieszów (3 940)  Siechnice (3 851)  Prochowice (3 702)  Niemcza (3 121)  Węgliniec (3 072)  Złoty Stok (2 930)  Bardo (2 860)  Wąsosz (2 828)  Międzylesie (2 776)  Radków (2 460)  Świerzawa (2 439)  Międzybórz (2 356)  Wiązów (2 230)  Prusice (2 203)  Wleń (1 884)  Lubomierz (1 818) |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ala-Sleesian voivodikunta Wikimedia Commonsissa
Województwo Dolnośląskie Viralliset kotisivut
Ala-Sleesian voivodikunnan hallinnolliset sivut
Puolan voivodikunnat
Ala-Karpatia
Ala-Sleesia
Kujavia-Pommeri
Łódź
Lublin
Lubusz
Länsi-Pommeri
Masovia
Opole
Podlasia
Pommeri
Sleesia
Iso-Puola
Świętokrzyskie
Vähä-Puola
Warmia-Masuria
Anatoli Kinah’

Anatoli Kinah’
Anatoli Kyrylovytš Kinah’ (ukr. Анатолій Кирилович Кінах, s. 4. elokuuta 1954) on ukrainalainen poliitikko. Hän oli pääministeri 2001–2002 ja valtiovarainministerinä Viktor Janukovytšin hallituksessa 21. maaliskuuta 2007 alkaen. Hän on teollisuuden ja yrittäjien puolueen (Партія промисловців і підприємців України, PPPU) johtaja.
Kinah’ syntyi Bratušanyn kylässä Moldavian SNT:ssa ja opiskeli Leningradin laivanrakennusinstituutissa, josta valmistui 1978. Hän työskenteli Tallinnan telakalla ja vuodesta 1981 Mykolajivissa.
Huhtikuussa 1990 Kinah’ valittiin Ukrainan parlamenttiin ja nimitettiin 1992 presidentin edustajaksi Mykolajivin alueelle. Vuonna 1995 hänet nimitettiin varapääministeriksi vastuuseen teollisuuspolitiikasta. Hän oli pääministerinä 2001–2002, kunnes Kutšma erotti hänen hallituksensa. Hänet valittiin vuonna 2000 teollisuuden ja yrittäjien puolueen puheenjohtajaksi ja parlamenttiin vuonna 2002 Yhtenäisen Ukrainan puolesta! -listalta. Hän oli presidenttiehdokkaana 2004 vaaleissa teollisuuden ja yrittäjien puolueen ehdokkaana. Vaalikampanjan aikana hän rikkoi välinsä Viktor Janukovytšiin julistamalla ”ettei rikollisesta voi tulla Ukrainan presidenttiä”, ja oli aktiivisesti mukana vastaehdokas Viktor Juštšenkon oranssissa vallankumouksessa yhtenä sen viidestä johtajasta. Hänet valittiin maaliskuussa 2006 parlamenttiin presidentti Juštšenkoa tukevan Meidän Ukrainamme -listan kakkospaikalta. Hän oli kansallisen turvallisuuden ja puolustusneuvoston sihteerinä.
Maaliskuussa 2007 Kinah’ liittyi Janukovytšin II hallitukseen talousministeriksi Arseni Jatsenjukin ryhdyttyä ulkoasiainministeriksi. Hänen mukanaan kymmenen edustajaa siirtyi hallituksen taakse. Nimitys oli pettymys Juštšenkolle, joka nimitti sitä ”moraaliseksi häpeäksi”.
Aiheesta muualla

http://www.kinah.com.ua/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Ukrainan pääministerit 1991–
Vitold Fokin 1991–1992 | Leonid Kutšma 1992–1993 | Vitali Masol 1994–1995 | Jevhen Martšuk 1995–1996 | Pavlo Lazarenko  1996–1997 | Valeri Pustovoitenko 1997–1999 | Viktor Juštšenko 1999–2001 | Anatoli Kinah’ 2001–2002 | Viktor Janukovytš 2002–2005 | Julija Tymošenko 2005 | Juri Jeh’anurov 2005–2006 | Viktor Janukovytš 2006–2007 | Julija Tymošenko 2007–2010 | Mykola Azarov 2010–2014 | Arseni Jatsenjuk 2014–2016 | Volodymyr Hroisman 2016–2019 | Oleksi Hontšaruk 2019–2020 | Denys Šmyhal  2020–
Kärnänkoski

Kärnänkoski on Keski-Suomen Viitasaarella sijaitseva koski ja entinen vesivoimala. Se on tunnettu urheilukalastuskoski. Kärnänkoski sijaitsee Koliman ja Keiteleen (Kärnänjärven) välissä, ja se on reitin ensimmäinen ja pisin koski. Kosken pituus on 940 metriä ja keskivirtaama on 14,3 m³/s. Kosken yläosa on lähes luonnontilainen, mutta alaosaan on rakennettu voimalaitos, joka ei ole enää käytössä. Entisen vesivoimalaitoksen tiloissa sijaitsee nykyään sähkölaitosmuseo. Kärnänkoskelta voidaan kalastaa pääosin luontaisia taimenia ja harjuksia . Alueella on voimassa lupakiintiö .
Vuonna 1954 valmistuneen voimalan omisti Viitasaaren Sähkö Oy. Sen putous oli 5 metriä ja teho 0,5 MW. Yhtiö ei noudattanut säännöstelypykäliä vaan 1960-luvun alussa patosi koko kosken niin että jokiväylä kuivui. Voimala pysäytettiin lopullisesti kesäkuussa 1994.
Kärnänkosken ylittävä yksityissilta sai vuonna 2014 postimerkin.
Aiheesta muualla

Kärnän koskikylä ja sähkölaitosmuseo.