stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lapinjärven kirkko
Historia > Kirkkojen palaminen ja uusien kirkkojen aika

Salama sytytti Ruotsalaisen kirkon tuleen 29. kesäkuuta 1742, myös muutaman sylen (noin viiden metrin) päässä ollut Suomalainen kirkko paloi. Kellotapuli säästyi tulipalolta. Myös kirkon arvoesineet säästyivät; ne oli viety turvaan Ruotsiin, koska vuonna 1742 oli käynnissä Hattujen sota Venäjän ja Ruotsin välillä.
Kirkkojen tuhoutumisen jälkeen syksyllä päätettiin rakentaa uudet kirkot. Suomi oli miehitetty ja taloudelliset resurssit olivat ryöstöjen jäljiltä heikot, joten syntyi kiistaa kirkkojen rakentamisesta: rakennetaanko ensin Suomalainen kirkko vai Ruotsalainen kirkko tai rakennetaanko vain yksi kirkko. Lopulta päätettiin, että ruotsinkieliset rakentavat Ruotsalaisen kirkon ja suomenkieliset Suomalaisen kirkon. Jokainen tila osallistui rakennustöihin tuomalla muun muassa tukkipuuta sekä tekemällä päivätöitä.
Ruotsalaista kirkkoa alettiin rakentaa alkukesästä 1743. Rakennusmestari Jacob Bäckman johti töitä. Hän rakensi myös katot, lattian ja penkit. Henrik Porthan piti ensimmäisen saarnan uudistetussa kirkossa 3. heinäkuuta 1744. Saarnastuoli rakennettiin alkuvuodesta 1745 ja maalattiin vuonna 1746, jolloin koko kirkko oli valmis. Kirkon rakentaminen oli vaatinut jokaiselta tilalta 55 päivätyötä, 14 hirttä, viisi lattialautaa, 36 lankkua, 200 kattopannua, 14 vetonaulaa, sata tuohilastua ja neljä penkkilautaa. Osa kustannuksista rahoitettiin koko valtakunnassa Lapinjärven kirkkojen hyväksi kerätyllä kolehdilla. Kirkko laudoitettiin vuosina 1806 ja 1807 ja maalattiin vuonna 1816. Se rapattiin ulkoa vuonna 1871.
Almar Fabritius Kagaalin edustajana ilmaisi jyrkän vastalauseensa vuonna 1902 Lapinjärven kirkossa esitettäväksi tarkoitettua asevelvollisuuskuulutusta vastaan. Tästä syystä hänet asetettiin syytteeseen kirkkorauhan häpäisemisestä. Fabritius sai kuitenkin vapauttavan tuomion.
Historia > Istumajärjestys

Vuonna 1750 Lapinjärven Ruotsalaisen kirkon ensimmäiset penkit oli varattu Sjökullan, Porlammin ja Mariebergin kartanoiden herrasväelle. Seuraavalla rivillä istui korkea-arvoisia upseereita vaimoineen. Kolmas rivi oli aliupseereille ja muille säätyläisille. Neljännellä rivillä istuivat herrasväen palvelijat, kamarineidot ja lukkarin vaimo. Viides rivi oli kirkkoväärtin ja kuudennusmiesten penkkirivi. Talonpoikien penkit alkoivat riviltä kuusi, naisten puolelta riviltä viisi. Torpparit ja loiset istuivat kirkon perällä. Ne, jotka eivät mahtuneet penkeille, joutuivat istumaan lehtereillä.
Kellotapuli

Kellotapuli säästyi vuoden 1742 tulipalolta, mutta oli jo vuonna 1760 huonossa kunnossa. Samana vuonna päätettiin rakentaa uusi. Seuraava talvi oli kuitenkin niin runsasluminen, että rakennustöitä lykättiin vuodella. Vuonna 1763 lapinjärveläiset päättivät sittenkin vain korjata kellotapulin. Vasta 1820-luvulla yli satavuotiaan kellotapulin kohtalo otettiin uudestaan esille. Uusi rakennettiin vuonna 1827; sen on todennäköisesti suunnitellut Carl Ludvig Engel.
Kellotapulin pienemmän kellon on valanut ruotsalainen Gerhard Meyer vuonna 1759. Kellossa on teksti ”Kommer låter os gå uppå Herrans berg til Jacop Guds hus” (suom. Tulkaa, nouskaamme Herran vuorelle, Jaakobin Jumalan temppeliin) Jesajan kirjasta (Jes. 2:3). Suurempi kello on vuodelta 1818 ja se on ostettu Pietarista 695 ruplalla.  Kellojen soittomekanismi sähköistettiin 1963.
Kiinteä sisustus ja irtaimisto

Kirkon kalleuksiin kuuluvat ehtoolliskalkki sekä öylättilautanen, jotka ovat vuodelta 1615. Öylättirasia on vuodelta 1703. Kirkon kaksi messukasukkaa ovat vuosilta 1766 ja 1864; ne ovat Kansallismuseon arkistoissa. Vuonna 1954 ruotsalaiset marttayhdistykset lahjoittivat uuden messukasukan.
Alttarin yläpuolella oleva suuri puinen krusifiksi on todennäköisesti peräisin Pernajasta. Kirkon saarnastuolin on tehnyt haminalainen puuseppä Theito vuonna 1745. Saarnastuolin koristeet ovat maalanneet Simon Galenius ja lukkari Westman. Koristeet löytyivät uudestaan vuonna 1998, kun 1800–luvulla maalattu valkoinen maali poistettiin.
Kirkossa on useita kattokruunuja. Eteläisen ristivarren kruunun on lahjoittanut Paul Thorwall 1932. Länsisakaran kruunun on lahjoittanut paikallinen kruununvouti Daniel Walle vuonna 1830. Kirkon suuremman kristallikruunun on seurakunta ostanut vuonna 1851 ja pienemmän on lahjoittanut Adolfina Sjöman vuonna 1882. Eteläsakaran seinällä on kaksi Paul Thorwallin lahjoittamaa puuenkeliä.
Vuonna 1895 maalattu alttaritaulu on Alexandra Såltinin tekemä. Sakariston seinällä on vihkiryijy, jonka paikalliset marttayhdistykset ovat lahjoittaneet 1957. Sakaristossa on myös apostoli Pietaria esittävä taulu.
Kiinteä sisustus ja irtaimisto > Urut

Ruotsalaisen kirkon vanhat urut myytiin 1860 Suomalaiselle kirkolle 450 ruplalla. Uudet urut rakensi kaksi vuotta myöhemmin valkjärveläinen Th. Buchert 1 600 ruplalla. Varat saatiin pitäjänmakasiinirahastosta. Kyseisiä urkuja käytettiin aina 1970-luvulle, jolloin kumpaankin kirkkoon hankittiin uudet urut Kangasalan Urkutehtaalta.
Kiinteä sisustus ja irtaimisto > Lasimaalaukset

Kirkon lasimaalaukset ovat Lennart Segerstrålen tekemiä. Lasimaalaukset esittävät Jeesuksen vertauksen kylvämisestä (Matt. 13, Mark. 4.). Vasemmanpuoleinen ikkuna kuvaa kuinka jyvästä kasvaa 30-, 60- ja 100-kertainen sato (Matt. 13:8; Mark. 4:8). Oikeanpuoleinen ikkuna taas kuvaa mitä tapahtuu, kun siemen kylvetään erilaisille maaperille (Matt. 13:4-7; Mark. 4:4-7). Sivuikkunassa kuvataan Jeesusta elämän leipänä (Joh. 6:35). Kaksi maalausta on kustantanut tilanomistaja Jonas Borup ja kolmas on seurakuntalaisten keräysvaroilla hankittu.
Siunauskappeli ja uusi hautausmaa

Lapinjärvellä on perinteisesti haudattu vainajat kirkon läheisyydessä olevalle hautausmaalle, mutta nykyään suurin osa vainajista haudataan niin sanotulle uudelle hautausmaalle. Se on vanhasta hautausmaasta noin 400 metrin päässä. Lapinjärven sankarihaudat ovat uudella hautausmaalla. Siunauskappeli sijaitsee hautausmaan laidalla, se on kunnostettu vuosina 2003–2004 ja vihittiin käyttöön 7. marraskuuta 2004.
Muistomerkit ja sankarihaudat

Aivan kirkkojen vieressä on Katariinan puisto (myös Sibelius-puisto), jossa on Jean Sibeliuksen esi-isien kunniaksi pystytetty muistokivi. Kellotapulin ja kylänraitin välissä, hautausmaan vieressä on teologian professori G. G. Rosenqvistin muistokivi. Kirkkojen lähellä olevan hautausmaan keskellä on Suomen sisällissodan uhrien sankarihauta. Siunauskappelin vieressä on Kurt Simbergin suunnittelema muistomerkki.
Talvi- ja jatkosodassa kaatuneiden sankarihaudat ovat uudella hautausmaalla siunauskappelin läheisyydessä. Keskellä sankarihauta-aluetta on suuri muistomonumentti ja krusifiksi. Sankarihaudat kunnostettiin kesällä 2008. Alueelle on haudattu 136 sotilasta ja lottaa.
Lapinjärven pikku kirkko

Pikku kirkko sijaitsee aivan isomman kirkon vieressä. Pikku kirkon rakennustyöt alkoivat huhtikuussa 1744. Jokaiselta tilalta oli vaadittu kymmenen hirttä, seitsemän lattialautaa, 20 lankkua, 150 kattopaanua, kaksi vetonaulaa, 30 tuohilastua ja kaksi penkkilautaa. Kirkon rakensivat suurimmaksi osaksi Kimonkylän ja Porlammin tilat ja yksi tila Kirkonkylältä, yhteensä 48 tilaa. Rakennusmestarina toimi Eerikki Tikkala Porlammilta. Rakennustyö tehtiin nopeasti ja kirkko oli valmis jo 25. toukokuuta 1744. Saarnatuoli valmistui vuonna 1746. Kirkko maalattiin 1818. Kirkko on pohjaltaan neliön muotoinen ja sinne mahtuu noin 150 henkeä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lapinjärven kirkko Wikimedia Commonsissa
Lapinjärven kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Kuvia Lapinjärven kirkoista Muukassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Lapinjärven kirkkojen sijainti Lapinjärven kirkonkylässä.
Kellotapuli on rakennettu vuonna 1827 ja yhteinen molemmille kirkoille.
Lapinjärven kirkko sisältä
Vuonna 2008 kunnostetut sankarihaudat uudella hautausmaalla. Taustalla näkyy suuri krusifiksi.
Agent Hugo: RoboRumble

| Agent Hugo: RoboRumble |
| --- | --- |

Kehittäjä:  ITE Media
Julkaisija:  ITE Media
Julkaistu:  2006
Lajityyppi:  ajopeli
Alusta:  PlayStation 2, Windows
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Agent Hugo: RoboRumble on ITE Median kehittämä ja julkaisema ajopeli. Peli on julkaistu vuonna 2006 PlayStation 2:lle ja Windowsille.
Aiheesta muualla

Agent Hugo: RoboRumble MobyGamesissa (englanniksi)
Hugo
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Klassikkopelit: PC: Hugo Classic • Hugo Viidakkoseikkailu • Hugo Talvipelit PlayStation: Hugo • Hugo 2
Opetuspelit: Hugo Taikatammi • Hugo Taikamatka • Hugo Taikajuoma • Hugo Taikavuoristorata • Hugo ja meren eläimet • Hugo ja savannin sankarit • Hugo ja luonnonvoimat • Hugo avaruudessa
2000–2005: Hugo ja kadonneet jalokivet • Hugo: Musta timanttikuume • Hugo sammakkojahdissa • Hugo: Ilkeä peili • Hugo Bukkazoom! • Hugo Palloralli • Hugo Runamukka • Hugo: CannonCruise • Hugo Penguin Battle
Agent Hugo: Agent Hugo • Agent Hugo: RoboRumble • Agent Hugo: Lemoon Twist • Agent Hugo: Hula Holiday
2009-2010: Hugo: Peikkometsän taika • Hugo: Tornin arvoitus • Hugo: Ensimmäiset merkit
Mobiilipelit: Hugo Retro Mania • Hugo Troll Race • Hugo Troll Wars • Hugo World • Ronaldo & Hugo: Superstar Skaters • Hugo Troll Race 2
Albert Canet

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Albert Canet |  Albert Canet |  Albert Canet |  |
Maa:   Ranska
Miesten tennis
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | nelinpeli |  |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | sekanelinpeli |  |
Henry Albert Canet (17. huhtikuuta 1878 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 25. heinäkuuta 1930 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen tennispelaaja.
Canet saavutti Tukholman olympialaisissa 1912 pronssia nelinpelissä Edouard Mény de Maranguen parina sekä sekanelinpelissä Marguerite Broquedisin parina.
Akvisitio

| --- | --- |
:  
: Wikipediassa ei tällä hetkellä ole varsinaista artikkelia aiheesta Akvisitio. Katso Akvisitio Wikisanakirjasta, vapaasta sanakirjasta.  Voit aloittaa aihetta käsittelevän artikkelin Wikipediaan , mutta kirjoita enemmän kuin vain sanakirjamääritelmä.
Aarne A. Astala

Aarne Artturi Astala (22. huhtikuuta 1891 – 6. huhtikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kääntäjä. Astala oli Hämeenlinnassa ilmestyneen Häme-lehden päätoimittajana 1919–1923.
Teoksia

Mitä Elannon pihatonttu kertoi : kuvakirja ; kuvat ja klisheet tehnyt Ola Fogelberg, tekstin runoillut Kronos. Elanto, Helsinki 1925
Maailmanyliopisto. Suomen teosofinen seura, Helsinki 1927
Elämänkaari. Henkivakuutusyhtiö Suomi, Helsinki 1937, 1938, 1944
Ateismin historia ja sen uskontotieteellistä arvostelua. Gummerus, Jyväskylä 1939
Tuomas-teinin tunnustus : juhlaruno Forssan yhteiskoulun 40-vuotisjuhlaan. Forssan yhteiskoulu, Forssa 1939
Muistikuvia ja asiakirjatietoja Astalan talosta ja suvusta. Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys, Vuosikirja 22. Forssa 1953
Toimitustöitä

Lounais-Hämeen laulu : kotiseuturunojen kokoelma ; toim. Esko Aaltonen, Aarne A. Astala.  Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys, Forssa 1962
Suomennoksia

Jack London : Kuunaama ; englanninkielestä suomentanut Aarne A. Astala. Sampo, Helsinki 1926 (alkuteos Moon-face)
C. W. Leadbeater : Mestarit ja polku. Teosofinen maailmankatsomus 6. Suomen teosofinen seura, Helsinki 1926, 2. painos, toimittanut Kyllikki Vuorinen. Teosofinen seura, Helsinki 1992, näköispainos Teosofinen seura, Helsinki 2009 (alkuteos The masters and the path)
C. Jinarajādāsa : Teosofia ja nykyaikainen ajattelu : neljä luentoa, jotka on pidetty Teosofisen seuran kolmannessakymmenennessä yhdeksännessä vuosikokouksessa Adyarissa Madrasissa joulukuussa 1914. Teosofinen maailmankatsomus 4. Suomen teosofinen seura, Helsinki 1926 (alkuteos Theosophy and Modern Thought)
J. J. van der Leeuw : Luomisen tuli ; esipuheen kirjoittanut C. Jinarajadasa ; suomentanut Aarne A. Astala. Teosofinen maailmankatsomus 8. Suomen teosofinen seura, Helsinki 1927
Maila Heikkilä : Seikkailu kalamajalla ; David Wilhelm af Grubbensin runon Salmensaaren kalamaja suom. Aarne Astala. Kustannus-Mäkelä, Karkkila 1989
Lil Mama

| Lil Mama |
| --- | --- |
 Lil Mama esiintymässä maaliskuussa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. lokakuuta 1989 (ikä 35) Harlem, New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  rap-artisti, laulaja, sanoittaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Lil Mama 
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  rap, R&B
Levy-yhtiöt:  Jive Records, RCA
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Niatia Jessica Kirkland (s. 4. lokakuuta 1989 Harlem, New York, New York), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Lil Mama on yhdysvaltalainen rap/R&B -artisti. Lil Mama syntyi New Yorkin Harlemissa, mutta muutti sieltä myöhemmin Brooklyniin. Lil Mama toimii parhaillaanmilloin? tuomarina MTV:n ohjelmassa Americas Best Dance Crew.
Diskografia > Albumit

2008: VYP (Voice of the Young People)
Diskografia > Singlet

"Lip Gloss" (2007)
"G-Slide (Tour Bus)" (USA: 2007, UK:2008)
"Shawty Get Loose" (feat. Chris Brown & T-Pain) (2008)
"What Is It (Strike a Pose)" (feat. T-Pain) (2008)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lil Mama Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Alma-Atinskajan metroasema

| Alma-Atinskaja (Алма́-Ати́нская) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Zamoskvoretskaja
Sijainti:  55.6326°N, 37.7660°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  24. joulukuuta 2012
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Alma-Atinskaja (ven. Алма́-Ати́нская) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 24. joulukuuta 2012.
London City Airportin asema

London City Airport on asema samannimisen lentoaseman länsipuolella Docklands Light Railwayllä Lontoon Newhamin boroughissa, Oyster-vyöhykkeellä 3. Asema on avattu 2. joulukuuta 2005. Sieltä kulkee junia Bankiin keskustassa sekä Woolwich Arsenaliin idässä kymmenen minuutin välein. Ennen aseman rakentamista paikalla sijaitsi esikoulu.
Suunnittelu

Kuten monet Docklands Light Railwayn asemat, myös London City Airport on silta-asema. Se on myös kokonaan katettu. Asemalla on kaksi siäänkäyntiä, ja laiturit on yhdistetty hissein ja liukuportain asemahalliin, josta on kävelysiltayhteys lentoaseman terminaaliin.
Vaikka asema on suunniteltu samalla periaatteella kuin monet muut DLR:n asemat, siinä on joitakin lentomatkustajia ajatellen lisättyjä piirteitä. Laiturisaarekkeella on suljettu odotustila, jonka lisäksi asemalta löytyy DLR:lle epätyypillisesti miehitetty lipunmyyntitoimisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta London City Airportin asema Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema: Pontoon Dock | Docklands Light Railway | Seuraava asema: King George V |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:London City Airport DLR station
Käännös suomeksi
Aksel Miinala

Aksel Engelbert Miinala (7. marraskuuta 1902 Kemi – 7. kesäkuuta 1931 Kouvola) oli suomalainen toimittaja ja pakinoitsija joka käytti nimimerkkiä Salamoni.
Teoksia

Vesineniä ja risahousuja : pakinoita vekaravuosilta,  kirjoittanut Salamoni.        Kirja, Helsinki 1930
Aleksandr Gelman

| Aleksandr Gelman |
| --- | --- |
 Aleksandr Gelman
Henkilötiedot
Syntynyt: 1933 (ikä 90–91) Dondușeni, Moldavia, Romania
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: venäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Aleksandr Isaakovitš Gelman (ven. Алекса́ндр Исаа́кович Ге́льман; 1933 Dondușeni, Moldavia, Romania) oli neuvostoliittolainen näytelmäkirjailija. Opiskellessaan Chișinăun yliopistossa 1960–1963 hän työskenteli viilaajana.
Gelmanin näytelmät olivat neuvostoaikana suosittuja. Hän arvosteli suunnitelmatalouden epäkohtia, kuitenkin aika laimeasti, niin ettei syntynyt ongelmia. Näytelmiä on esitetty suomeksikin, myös kuunnelmaksi sovitettuna.
Gelman joutui lapsena perheensä kanssa Ukrainaan Beršadin gettoon. Toisen maailmansodan lopulla hän selviytyi isänsä kanssa hengissä kuolemanmarssista.
Suomennetut teokset

Penkki, suom. Esa Adrian, Työväen Näyttämöiden Liitto 1986 näytelmämoniste
Julkisesti kahden kesken, suom. Nina Korimo, Työväen näyttämöiden liitto 1983
Me, allekirjoittaneet, suom. Marja Jänis, Työväen Näyttämöiden Liitto, [i.a.] näytelmämoniste
Suomennetut teokset > Elokuvat

Palkkio, suom. Marja Koskinen, ohjaus Timo Bergholm, Yle 1977 (televisioelokuva)
Palkkio, ohjaus Sergei Mikaeljan 1974
Me, allekirjoittaneet, suom. Marja Jänis, ohjaus Raimo O. Niemi, 1984 (televisioelokuva, Yle)
Julkisesti kahden kesken, suom. Nina Korimo, ohjaus Timo Lamminen, 1984 (televisioelokuva, Mtv)
Zina-Zinulja, ohjaus Pavel Tšuhrai 1986
Aksel Rafael Kurki

Aksel Rafael Kurki
Axel (Aksel) Rafael Kurki (vuoteen 1935 Rosenqvist; 22. helmikuuta 1880 Tampere – 3. elokuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kasvatustieteilijä. Hän oli ihmissuhdekoulukunnan pioneereja Suomessa yhdessä V. A. Niinisen kanssa.
Kurjen vanhemmat olivat kauppias Viktor Rosenqvist ja Mathilda Charlotta Wilhelmina Frestadius. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1899 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1906, maisteriksi 1907, lisensiaatiksi 1914 ja tohtoriksi 1919. Vuosina 1909–1911 hän täydensi opintojaan Pietarin yliopistossa, jossa hän opiskeli Aleksandr Netšajevin johdolla. Kurki toimi Helsingin suomalaisen normaalilyseon venäjän kielen kollegana ja nuorempana lehtorina 1908–1949. Hän oli myös Helsingin yliopiston kasvatus- ja opetusopin dosenttina 1926–1947.
Kurki oli kasvatustieteeseen 1900-luvun alussa levinneiden kokeellisten tutkimusmenetelmien varhainen soveltaja Suomessa. Hän kannatti varsinkin saksalaisen kristillisen pedagogin Friedrich Wilhelm Foersterin oppeja, joissa keskeisellä sijalla oli eettinen luonteenkasvatus. Kurki laati väitöskirjansa Valhe ja eetillinen kasvatus (1914) tekemällä suomalaisissa koululuokissa laajan kyselyn ja psykologisia kokeita. Hänen pääteoksensa oli seuraavana vuonna ilmestynyt Murrosikä ja kasvatus. Kasvatusopin lisäksi Kurkea kiinnosti psykometristen mittausten käyttö ammatinvalinnan ohjauksessa, ja hän oli tällä alalla edelläkävijä Suomessa. Hän julkaisi vuonna 1920 teoksen Elämänuran valinta ja kokeellinen ammattisielutiede ja toimi valtion rautateiden psykoteknillisen laboratorion tieteellisenä ohjaajana vuosina 1922–1923. Vuonna 1922 perustettu laitos oli Pohjoismaiden ensimmäinen sovelletun psykologian laboratorio.
Vuonna 1936 julkaisemassaan teoksessa Teniikka ja kulttuuri sekä työntekijäin sielunelämä Kurki pohti työläisten henkisten tarpeiden täyttämistä nyky-yhteiskunnassa, jossa tekninen kehitys johti väistämättä työn erikoistumiseen ja yksipuolistumiseen. Seuraavana vuonna eduskunta päätti äänin 129–30 esittää moitteen siitä, että kirjan julkaisua oli tuettu valtion varoilla, sillä Kurki oli sisällyttänyt teokseen äärioikeistolaista, antisemitististä, sosiaalidarwinistista ja työväenliikettä vastaan suunnattua propagandaa.
Kurki kuoli jäätyään vuonna 1950 pakettiauton alle Helsingin Siltasaaressa.
Teoksia

Nimellä A. R. Rosenqvist:
Valhe ja eetillinen kasvatus 1 : Lasten valheet. Kasvatusopillisia tutkielmia 3. Otava 1914
Valhe ja eetillinen kasvatus 2 : Koulunuorison suhde valheeseen. Kasvatusopillisia tutkielmia 4. Otava 1914
Valhe ja eetillinen kasvatus 3 : Kasvatus totuuteen. Kasvatusopillisia tutkielmia 5. Otava 1914
Valhe ja eetillinen kasvatus : psykolooginen ja eksperimenttaalipedagoginen tutkimus, väitöskirja. Tekijä, Helsinki 1914
Murrosikä ja kasvatus : sielutieteellinen ja kokeellis-kasvatusopillinen tutkimus. Kasvatusopillisia tutkielmia 6. Otava 1915
Elämänuran valinta ja kokeellinen ammattisielutiede, Sivistys ja Tiede 11. WSOY 1920
Kurinpito ja kasvatus kodissa ja koulussa : käsikirja vanhemmille ja opettajille. Gummerus 1921, 2. uud. painos 1929
Psykoteknikka : eräs päivän kysymys. Tekijä, Helsinki 1923
Elämänuran valinta ja sen neuvonta. Tekijä, Helsinki 1928
Kansakoulu-pohjakoulu ja oppikoulujen uudistus. WSOY 1934
Nimellä Aksel Rafael Kurki:
Tekniikka ja kulttuuri sekä työntekijän sielunelämä. Sivistys ja tiede 103. WSOY 1936
Kasvatus säästäväisyyteen. Forssa 1937
Raittiuskasvatuksen tarkoitus ja merkitys. Suomen akateeminen raittiusliitto, Helsinki 1938
Opetusmenetelmä ja opettajan persoonallisuus. Tekijä, Helsinki 1940
Kansakoulun jatko-opetus ja ammattiopetus. Sivistys ja tiede 115. WSOY 1941
Kansakoulun jatko-opetus ja ammattiopetus 2, Tyttöjen jatkokoulu ja ammattiopetus. Tekijä, Jyväskylä 1941
Lapsiongelmia ja ongelmalapsia kodissa ja koulussa. WSOY 1942
Ljubnitsa

| Ljubnitsa Любница |
| --- | --- |
 Ljubnitsa
 Koordinaatit: 57°58′14″N, 32°41′50″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Novgorodin alue
Piiri:  Valdain piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  247 km²
Väkiluku (2011):  1 100
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ljubnitsa (ven. Любница) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Valdain piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Valdain ylängöllä 38 kilometriä Valdain kaupungista länteen. Kylässä on 800 ja kunnassa 1 100 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus

Ljubnitsan kunnan pinta-ala on 247 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Valdain piirin Jaželbitsyn ja etelässä Semjonovštšinan kuntiin sekä lounaassa Demjanskin ja luoteessa Kresttsyn piireihin. Pinta-alasta 41,4 % on metsää, 31,1 % maatalousmaata, 17,3 % vesialuetta ja 6,6 % luonnonsuojelualuetta.
Kunnan alueella virtaa Polan sivujoki Polomet. Suurin järvi on Somino. Osa alueesta kuuluu Valdain kansallispuistoon.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 23 kylää: Byltšino, Dolmatovo, Dubrovka, Gorki, Gostevštšina, Jamnitsa, Jermoškino, Karnauhovo, Korytinka, Kstetški, Kuvizino, Lutovjonka, Miljatino, Novyje Udritsy, Padberežje, Petrovo-Sosnitsy, Selilovo, Sirotino, Sosnitsy, Staryje Udritsy, Ugly, Vysokuša ja Žernovka. Ljubnitsan jälkeen toiseksi suurin kylä on yli 300 asukkaan Lutovjonka.
Historia

Ljubnitsan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1495. 1800-luvulla se oli huomattava kaupan ja käsityöläisammattien keskus. Vuosisadan lopulla rakennettiin kylän kautta kulkeva rautatie. Neuvostoaikana perustettiin hyvän maineen saanut meijeri, joka on onnistunut säilyttämään asemansa 1990-luvun talouslaman jälkeenkin.
Liikenne, talous ja palvelut

Ljubnitsan kautta kulkee Bologojen ja Dnon välinen rautatie sekä Demjanskin ja Jaželbitsyn välinen maantie. Kunnasta on linja-autoyhteydet Valdaihin, Demjanskiin, Novgorodiin ja Pietariin.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat maa- ja metsätalous (50,6 % vuonna 2012) serkä erilaiset julkiset palvelut. Kunnassa toimii kaksi karjatilaa, meijeri ja suurkanala. 41 % työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella ja 32 % työikäisistä ei käy ansiotöissä.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Eräitä julkisia palveluja on myös Lutovjonkassa ja muissa kylissä.
Nähtävyydet

Seudulla on muinaisia hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkehin kuuluvat Lutovjonkan kirkko ja Ljubnitsan kaksi vanhaa asuintaloa. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.