stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elisabet Pyhä
Elisabet taiteessa > Ruusujen ihme

Elisabet tunnetaan ehkä parhaiten "ruusujen ihmeestä". Viedessään salaa köyhille leipää hänen kerrotaan kohdanneen aviomiehensä Ludvigin metsästys­seurassa. Jotta säätyläiset eivät epäilisi hänen varastaneen linnan aarteita, Ludvig pyysi puolisoaan näyttämään, mitä hän oli piilottanut takkinsa alle. Samalla hetkellä takki avautui ja näkyviin tuli valkoisia ja punaisia ruusuja, jotka saivat Ludvigin vakuuttuneeksi siitä, että Jumalan suojeleva käsi oli toiminnassa. Elisabetin elämäkerran (vitae) mukaan Ludvigia eivät hänen puolisonsa laupeudentyöt koskaan häirinneet ja hän kannatti niitä aina. Tarinan joissakin versioissa Ludvigin veli Henrik Raspe epäili häntä varkaaksi. Ruusut on tavallisimmin kuvattu pyhimystä esittävässä kirkollisessa taiteessa.lähde?
Elisabet taiteessa > Ristiinnaulittu vuoteessa

Toinen tunnettu tarina Pyhästä Elisabetista, joka sekin esiintyy Dietrich of Apoldan Vita-teoksessa, kertoo, kuinka hän salli spitaalisen Helias von Eisenachin levätä vuoteessa, joka oli hänen ja hänen avio­miehensä yhteinen. Hänen anoppinsa kauhistui ja kertoi asiasta Ludvigille heti tämän palattua kotiin. Kun Ludvig raivoissaan poisti vuode­vaatteet, samalla hetkellä "Kaikki­valtias Jumala avasi hänen sielunsa silmät, ja spitaalisen sijasta hän näki Kristuksen hahmon ristiin­naulittuna levittäytyneenä vuoteen ylle. Tämä tarina esiintyy Franz Lisztin oratoriossa Elisabetista.
Muistopäivä

Elisabet kuoli 17. marraskuuta ja haudattiin kaksi päivää myöhemmin. Hänen muistopäivänsä katolisessa pyhimyskalenterissa oli vuosi­satojen ajan hautajaisten vuosi­päivänä 19. marraskuuta, joka nykyäänkin on muun muassa Suomessa Elisabetin ja sen muunnelmien kuten Liisan nimipäivälähde?. Vuonna 1969 katolinen kirkko kuitenkin siirsi muistopäivän hänen kuolin­päiväänsä 17. marraskuuta.
Satavuotisjuhlat 2007

Marburgissa vuosi 2007 julistettiin "Elisabetin vuodeksi". Koko vuoden ajan järjestettiin tapahtumia Elisabetin elämän ja tekojen muistoksi, ja ne huipentuivat koko kaupungin laajuisiin juhliin hänen syntymänsä 800-vuotispäivänä 7. heinäkuuta 2007. Pyhiin­vaeltajia saapui paikalle kaikkialta maailmasta, ja illalla Elisabetin kirkossa pidettiin erityinen jumalan­palvelus hänen muistokseen.lähde?
Vuonna 2007 sävellettiin Elisabetin elämään perustuva musikaali Elisabeth – die Legende einer Heiligen ("Elisabet – pyhimyksen legenda"). Siinä Sabrina Veckerlin esitti Elisabetia, Armin Kahn Ludvigia ja Chris Murray Konradia, ja se sai kanta­esityksensä Eisenachissa vuonna 2007. Sitä esitettiin Eisenachissa ja Marburgissa kahden vuoden ajan, viimeisen kerran Eisenachissa heinä­kuussa 2009.
Sint Elisabethskerk, Grave, Alankomaat
Sint Elisabethskerk, Grave, Alankomaat
Sint Elisabethskerk, Grave, Alankomaat
Sint Elisabethskerk, Grave, Alankomaat
Unkarin Pyhän Elisabetin laupeudentyöt, 1895.
The Elizabeth Bower, Wartburg.
Philip Hermogenes Calderon: Pyhän Elisabetin itsekieltäymys (1891)
Pyhä Elisabet hoitaa sairaita.
Ruusujen ihme
Pyhä Elisabet jakaa leipää köyhille.
Kaiverrus Pyhästä Elisabetista Birminghamin taidemuseossa.
Pyhä Elisabet, ruusujen ihme.
Berg Maria Trost – St.Elisabeth von Thüringen
Aiheesta muualla

"Saint Elizabeth of Hungary", Patron Saints Index
"Saint Elisabeth of Thuringia, 1207–2007", Michael Aaijin kirjoittama elämäkerrallinen artikkeli
St. Elizabeth of Hungary, Christian Iconography
"Here Followeth the Life of St. Elizabeth" Caxtonin käännös Kultaisesta legendasta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  FID  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Saint Elizabeth of Hungary
Pyhä Elisabet pesee sairasta,
 osa Košicen Pyhän Elisabetin katedraalin alttaritaulua 1400-luvulta.
St. Elizabeth spinning wool for the poor (Pyhä Elisabet kehrää villaa köyhille)
by Marianne Stokesin maalaus vuodelta 1895.
Elisabetin kirkon pohjapiirros.
Elisabetin kirkko Marburgissa.
Elisabetin kirkko Gravessa, Alankomaissa.
Ruusujen ihmettä ruusu­tarhassa esittävä veistos Elisabetille omistetun uusgoottilaisen kirkon edessä olevassa ruusu­tarhassa Budapestissa Ruusujen aukiolla (Rózsák tere).
Elisabet ja kerjäläinen, Rudolf Moroder puuveistos italialaisessa Urtijein kirkossa.
Käännös suomeksi
Kaarlo Kurko

| Kaarlo Sakari Kurko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. lokakuuta 1899 Pieksämäki
Kuollut: 20. kesäkuuta 1989 (89 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:   Suomi 1918   Viro 1919  Puola1920  Ranska1921–1931
Taistelut ja sodat:  Suomen sisällissota Viron vapaussota Latvian vapaussota Puolan–Neuvosto-Venäjän sota Rifin sota
Sotilasarvo:  luutnantti
Joukkoyksikkö:  Pohjan Pojat
Kaarlo Sakari Kurko (10. lokakuuta 1899 Pieksämäki – 20. kesäkuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen seikkailija, sotilas ja kirjailija.
Elämä

Kaarlo Kurkon vanhemmat Tapani Kurko ja Hilja Hurstinen toimivat kansakoulunopettajina. Perhe asui ensin Pieksämäellä mutta muutti sitten Ruovedelle Väärinmajan kansakoululle. Kurko kävi Tampereen lyseota mutta ei ollut kiinnostunut koulunkäynnistä. Hän yritti 16-vuotiaana lähteä jääkärikoulutukseen Saksaan mutta jäi santarmien pidättämäksi jo Viipurissa ja joutui palaamaan kotiinsa. Suomen sisällissodan alettua tammikuussa 1918 Kurko lähti Pohjanmaalle liittyäkseen valkoisten joukkoihin. Hän taisteli Hämeen rintamalla ja osallistui Tampereen taisteluun. Sodan päätyttyä Kurko oli Tampereen vankileirillä järjestyspäällikön apulaisena sekä Kruunupyyn vankileirin päällikkönä syksyllä 1918.
Vuonna 1919 Kurko liittyi mukaan Pohjan Poikain vapaaehtoisjoukkoon ja osallistui helmikuussa 1919 Viron ja Latvian rajoilla käytyihin yhteenottoihin venäläisiä vastaan. Kun vapaajoukko hajotettiin maaliskuussa 1919, vänrikiksi ylennetty Kurko liittyi Viron armeijaan, ja syksyllä 1919 hän osallistui kenraali Nikolai Judenitšin komentaman venäläisten valkoisten luoteisarmeijan hyökkäykseen Pietaria vastaan. Hyökkäys ei onnistunut, ja vuoden 1920 alussa Kurko lähti Puolaan, jossa hän osallistui Puolan armeijan riveissä Puolan ja Neuvosto-Venäjän sotaan. Hän kävi Puolassa myös ratsuväkikoulun.
Kun Kurko ei saanut Suomen armeijasta luutnantin virkaa, hän liittyi Ranskan muukalaislegioonaan.  Legioonan riveissä hän oli Afrikassa 1921–1926, Indokiinassa 1928–1929 ja lopuksi Ranskassa 1930–1931. Legioonassa palvellessaan Kurko osallistui Muhammed Abd el-Krimin perustamaa Rifin tasavaltaa vastaan käytyyn Rifin sotaan, jonka päätyttyä hän palveli Pohjois-Afrikan kameliratsupoliisijoukoissa.
Muukalaislegioona-muistelmissaan Saharan legioonat Kurko kertoo nimeä mainitsematta samoihin aikoihin legioonassa palvelleesta upseerista, joka myöhemmin on paljastunut Adi Stenrothiksi.
Palattuaan Suomeen 1931 Kurko toimi muun muassa Akateemisen ilmasuojeluyhdistyksen levikkipäällikkönä 1936–1937 ja Suomen väestönsuojelujärjestön osastopäällikkönä 1938–1942.  Hän oli myös 1930-luvun lopulla avustajana Sinimusta-, Luo Lippujen- ja Itsenäinen Suomi -lehdissä. Talvi- ja jatkosodan aikana Kurko palveli kotirintamalla väestönsuojelutehtävissä. Kurkon keräämä henkilökohtainen arkisto tuhoutui osaksi jatkosodan aikana Helsingin suurpommituksissa helmikuussa 1944.
Sodan jälkeen Kurko toimi vapaana kirjailijana.
Suomalaisen NRA Kansallinen kivääriyhdistys -aseyhdistyksen puheenjohtaja Runo K. Kurko on Kaarlo Kurkon poika.
Teokset

Omalla nimellä:
Saharan legioonat: 10 vuotta Muukalaislegioonan riveissä.  Jyväskylä: Gummerus 1933
Puolalaisten mukana bolsheviikkejä vastaan: suomalaisen muistelmia Puolan-Venäjän sodasta v. 1920. Kustannus Oy Säilä, Helsinki 1933
Suuri vakoilujuttu: romaani.  Tekijä, Helsinki 1933
Tropiikin yössä : legioonalaisjuttuja. Kustannus Oy Säilä, Helsinki 1933
Latvian vapaustaistelu.  Otava 1935
Väestönsuojelua Korven kirkonkylässä: väestönsuojelunäytelmä.  Suomen kaasusuojelujärjestö, Helsinki 1937, 1939
Puna-armeija nykyhetkellä.  Heimoside, Helsinki 1938
Weikselin ihme : muistelmia Puolan-Venäjän sodasta v. 1920.  Kustannus Oy Säilä, Helsinki 1939
Sotatoimet Pietarin valloittamiseksi 1918–19.  WSOY 1942
Muurmannin punainen legioona.  Helsinki 1942
Talonpoikaisarmeijan huolto.
Inkerin suomalaiset GPU:n kynsissä: kokoelma karkoitettujen kirjeitä / Inkerin Liiton toimeksiannosta julkaissut Kaarlo Kurko.  WSOY 1943
Atlas-vuorten musta leijona.  Nide, Hämeenlinna 1945
Matkakuumetta, ilmestyi kokoomateoksessa Me kerromme itsestämme; kirjailijoiden yhteisjulkaisu. Otava 1946
Entisen Inkerin luterilaisen kirkon 350-vuotismuistojulkaisu sanoin ja kuvin / Inkerin suomalaisen evankelisluterilaisen 350-vuotisjuhlatoimikunnan toimeksiannosta toimittaneet Aappo Metiäinen ja Kaarlo Kurko.  Inkere, Helsinki 1960
Salanimellä C. Guenard:
Tropiikin halki : ranskalaisten retkeilijäin kuvauksia. Nide, Hämeenlinna 1946
Salanimellä Paul Hara:
Vapauden puolesta : historiallinen romaani Norjasta. Nide, Hämeenlinna 1946
Salanimellä Réne Mórand:
Salainen polku. Nide, Hämeenlinna 1946
Käännökset

Alexandre Dumas vanhempi: Monte Criston kreivi: lyhennetty painos osat 1–2.  Nide 1946
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Kaarlo Kurko on Wikiaineistossa  Luettelo Kaarlo Kurkon kirjoittamista lehtiartikkeleista
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Puola
Sofie Castenschiold

| Sofie Castenschiold> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Thora Gerda Sofie Castenschiold
Syntynyt: 1. helmikuuta 1882 Kööpenhamina, Tanska
Kuollut: 30. tammikuuta 1979 Helsingborg, Ruotsi
Kansalaisuus:   Tanska
Aiheesta muualla
ITF
| Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten tennis. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Naisten tennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | Sisäkaksinpeli |  |
Thora Gerda Sofie Castenschiold (1. helmikuuta 1882 Kööpenhamina, Tanska – 30. tammikuuta 1979 Helsingborg, Ruotsi) oli tanskalainen tennispelaaja. Vuoden 1912 kesäolympialaisissa hän saavutti hopeaa naisten sisäkaksinpelistä Edith Hannamin voittaessa finaalin erin 2–0. Castenschiold on myös voittanut Tanskan naisten tennismestaruuskilpailut neljästi vuosina 1906–1910.lähde?
Qinin kuningas Zhuangxiang

| Qinin kuningas Zhuangxiang> Qinin kuningas |
| --- | --- |
Valtakausi:  250 eaa. – 247 eaa.
Edeltäjä:  Xiaowen
Seuraaja:  Shi Huang

Syntynyt:  281 eaa.
Kuollut:  247 eaa.
Puoliso:  Zhao
Lapset:  Shi Huang Chengjiao
Suku:  Qin
Isä:  Xiaowen
Äiti:  Xia
Qinin kuningas Zhuangxiang (perinteinen: 秦莊襄王 yksinkertaistettu 秦庄襄王) (281–247 eaa) oli Taistelevien läänitysvaltioiden aikakaudella 300-luvulla eaa. Qin-valtion hallitsija noin kolmen vuoden ajan.
Myös hänen isänsä Xiaowen oli Qinin kuningas, ja hänen äitinsä oli kuningatar Dowager Xia. Zhuangxiangia seurasi kuninkaana hänen poikansa Shi Huang.
Juhan af Grann

| Juhan af Grann |
| --- | --- |
 Juhan af Grann lokakuussa 2012.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Heikki Juhani Grann
Syntynyt: 3. joulukuuta 1944 Kuopio
Kuollut: 14. tammikuuta 2023 (78 vuotta) Espoo
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja
Muut tiedot
Lempinimet:  The JAG
Juhan af Grann (oik. Heikki Juhani Grann; 3. joulukuuta 1944 Kuopio – 14. tammikuuta 2023 Espoo) oli suomalainen ohjaaja ja tuottaja, joka teki erityisesti ufoilmiöitä käsitteleviä televisio-ohjelmia.
Elämä > Nuoruus

Af Grann eli varhaislapsuutensa Joroisissa. Hän näytteli lapsena lapsirooleissa näytelmissä, joista useat esitettiin Kuopion kaupunginteatterissa. Armeijan käytyään hän muutti Saksaan, missä työskenteli mainostoimistossa suunnittelijana, kunnes palasi Suomeen vuonna 1970.
Elämä > Paluu Suomeen

Af Grann toimi Mainostelevision erikoistoimittajana useita vuosia, kunnes hänet irtisanottiin keväällä 1983. Yhtenä syynä irtisanomiselle olivat hänen esiintymisensä julkisuudessa. Grann opiskeli elokuva-alaa Puolassa 1980-luvulla. Tämän jälkeen hän perusti 1983 oman TV-tuotantoyhtiön nimeltä Grann Production. Af Grann oli Liberaalisen kansanpuolueen ehdokkaana vuoden 1987 eduskuntavaaleissa.
Elämä > Yksityiselämä

Af Grannin perheeseen kuului kolme aikuista lasta, kaksi poikaa ja yksi tytär. Hänen sisarensa asuu Englannissa. Vuonna 2009 af Grann kertoi olleensa aiemmin naimisissa mutta sittemmin eronneensa ja elävänsä yksin. Hänen poikansa kertoi Ilta-Sanomissa isänsä kuolleen kotonaan Espoossa tammikuussa 2023. Perheen sisällä Grannin kutsumanimi oli Jack.
Näkemyksiä > Tulevaisuuden ennustaminen

Af Grann kertoi ennustaneensa ja ennustavansa edelleen tulevaa olemalla yhteydessä henkimaailman kanssa ja tulkitsemalla omalla tarinankerrontakyvyllään esimerkiksi Ilmestyskirjaa. Hän mainitsi ennustaneensa 1990-luvuilla tehdyissä dokumenteissaan vedenpaisumukset, rahoituskriisit ja evoluutioon liittyvät ongelmat. Vuonna 1998 julkaistussa Uusi ilmestyskirja – ihmiskunnan viimeinen exodus -televisioelokuvasarjan toisessa osassa hän korostaa näkemystään, että ihmiskunta voi odottaa lähitulevaisuudessa ekologista, materiaalista ja henkistä katastrofia. Vuonna 2012 hän totesi, että Uusi ilmestyskirja – ihmiskunnan viimeinen exodus -televisiosarjassa esitetyt väitteet ovat käymässä toteen ja lisäksi Stanfordin yliopiston professori sekä useat tiedemiehet tukevat väitettä, että maailmankuva tulee muuttumaan radikaalisti. Erääksi syyksi muutokselle af Grann mainitsi, ettei planeettamme kestä jatkuvaa kasvua.
Af Grann kertoi avaruusolentojen kykenevän ottamaan ihmisen persoonan hallintaansa, jolloin usein saa sensitiivisiä kykyjä, kuten telepatiaa, selvänäköä sekä profetointia. Hänellä oli kertomansa mukaan kokemuksia avaruusolennoista, minkä seurauksena hänen sensitiiviset kykynsä lisääntyivät ja hän näki, mitä maailmassa tulee tapahtumaan.
Näkemyksiä > Avaruusolennot

Af Grannin mukaan monien ihmisten kokemien erikoisten tapausten ja salaliittojen takana ovat avaruusolennot, hänen määritelmänsä mukaan alien hybridit. Hänen mukaansa avaruusolennot tarkkailevat, valvovat ja säätelevät ihmisten elämää useilla eri tavoilla ja käyvät päivittäin maapallolla. Alien hybridien aiheuttamia ikävyyksiä ovat af Grannin mukaan keskenmenot, joilla ne pyrkivät kontrolloimaan ihmisten mutaatioita ja kehitystä. Hän väitti kokeneensa kontaktin avaruusolentoihin Israelissa lähellä Jaffan kaupunkia. Hän kertoi aiemmasta kontaktistaan neljävuotiaana kolmeen avaruusolentoon, jotka olivat saapuneet hänen huoneeseensa yöllä ja kommunikoineet hänen kanssaan. Avaruusolennot olivat lennättäneet af Grannin 200 metrin päähän Kuopion kaupunginteatterin ja kasarmin välissä olevalle vihreälle kentälle. Ne olivat FBI:n luokituksen mukaan Reticum-4-nimiseltä planeetalta ja kaikista avaruuden 25 rodusta juuri niillä on etuoikeus Maahan, joka on niiden koeplaneetta. Af Grann luonnehti olentojen olevan 120–130 senttimetrin pituisia ja viirusilmäisiä ja hän kutsui niitä nimityksellä ”Pieni Harmaa”.
Af Grannin mukaan avaruusolentojen ja ihmisten kanssakäymisellä on erilaisia vaikutuksia. Esimerkkinä hän mainitsi, että auttamishaluisten olentojen kanssakäymisestä on saattanut seurata syövän parantuminen, kun taas sikiösieppauksia tekevät olennot ovat keskeyttäneet raskauden. Af Grann kertoi tavanneensa henkilökohtaisesti äitejä, joilta sikiö on hävinnyt.
Näkemyksiä > Salaliittoteoriat

Af Grann uskoi yhteiskunnan siirtyvän myöhäis-orwellilaiseen järjestelmään, jossa ihmiset implantoidaan poliittisen kontrollin takia mikrosiruilla, joiden avulla heitä voidaan salakuunnella ja jäljittää. Hän kertoi tietävänsä myös erittäin salaisia virkamiehiä Yhdysvalloista, jotka on implantoitu. Af Grannin dokumenttisarjassa Uusi ilmestyskirja – ihmiskunnan viimeinen exodus Yhdysvaltain armeijan salaisen tiedustelupalvelun majuri Ed Dames kertoo ryhmänsä olleen tekemisissä avaruusolentojen kanssa, joiden sivilisaatio on 100 miljoonaa vuotta ihmiskuntaa edellä.
Kotisivuillaan af Grann kertoi kuunnelleensa salaisia äänitallenteita ufohavaintoon liittyvästä dialogista Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn ja Air Force Onen pilotin välillä. Lisäksi hän mainitsi, että Kennedy oli kiinnostunut ufoilmiöstä. Af Grannin Tunkeilijat (Intruders) -televisioelokuvasarjassa John F. Kennedyn lentostuertti kertoo presidentti Kennedyn ja hänen välillään Berliinin matkalla käydyistä keskusteluista ja paljastaa, että presidentti ja Yhdysvaltain hallitus ovat tietoisia maapallon ulkopuolisista vierailijoista Maa-planeetalla. Presidentti Kennedy oli lentostuertin kanssa keskustellessaan todennut ufoaiheesta: ”Olet oikeassa, poika, he ovat jo täällä.”
Filmografia > Ohjaajana

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Dokumentti |
| --- | --- |
1969: Kun maailma paloi
1972: Ihminen tundrassa
1975: UKK – Luova valtiomies
1977: Luonnon luomaa
1985: À la Finlandia
1992: Vieraita taivaalta (Visitors from Space)
1995: UFOt ja paranormaalit ilmiöt (UFOs & Paranormal Phenomena)
1998: Uusi ilmestyskirja – ihmiskunnan viimeinen exodus (The New Apocalypse - Mankind's Last Exodus)
2002: Tunkeilijat (Intruders)
Filmografia > Käsikirjoittajana

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Dokumentti |
| --- | --- |
1972: Ihminen tundrassa
1977: Luonnon luomaa
1992: Vieraita taivaalta (Visitors from Space)
1995: UFOt ja paranormaalit ilmiöt (UFOs & Paranormal Phenomena)
1998: Uusi ilmestyskirja – ihmiskunnan viimeinen exodus (The New Apocalypse - Mankind's Last Exodus)
2002: Tunkeilijat (Intruders)
Filmografia > Tuottajana

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Dokumentti |
| --- | --- |
1992: Vieraita taivaalta (Visitors from Space)
1995: UFOt ja paranormaalit ilmiöt (UFOs & Paranormal Phenomena)
1998: Uusi ilmestyskirja – ihmiskunnan viimeinen exodus (The New Apocalypse - Mankind's Last Exodus)
2002: Tunkeilijat (Intruders)
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Juhan af Grann Elonetissä.
Juhan af Grann Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Juhan af Grannin kotisivut (arkistoitu 27.8.2018) – Internet Archive
Ufomies Juhan af Grannin ristiriitainen elämäntyö. Kulttuuriykkönen 14.3.2022.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet
J. E. H. MacDonald

J.E.H. MacDonald: Aamulla lumisateen jälkeen.
James Edward Hervey MacDonald (12. toukokuuta 1873 Durham – 26. marraskuuta 1932 Toronto) oli kanadalainen taidemaalari, joka kuului Group of Seven -taiteilijaryhmittymään, jota oli mukana perustamassa. Hänen opettajiinsa kuului William Cruikshank. Kuvataiteen luomisen ohella hän muun muassa kirjoitti runoutta ja opetti Ontario College of Artissa. Hänen suosikkikirjailijansa oli Henry David Thoreau, jonka mukaan hän nimesi poikansa, kuvittaja Thoreau MacDonaldin.
Karvakuonovompatti

| Karvakuonovompatti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Vombatiformes
Heimo::  Vompatit Vombatidae
Suku::  Lasiorhinus
Laji::  latifrons
Kaksiosainen nimi
 Lasiorhinus latifrons  (Owen, 1845) 
 Lajin levinneisyys
Katso myös
   Karvakuonovompatti Wikispeciesissä   Karvakuonovompatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Karvakuonovompatti eli etelänkarvakuonovompatti (Lasiorhinus latifrons) on yksi maailman kolmesta vompattilajista, ja muodostaa yhdessä pohjankarvakuonovompatin (Lasiorhinus krefftii) kanssa Lasiorhinus-suvun. Laji elää eteläisessä Australiassa, jossa se on silmälläpidettävä.
Koko ja ulkonäkö

Karvakuonovompatin ruumis on vahva ja hyvin kaivamiseen sopeutunut. Se painaa noin 20–30 kg. Ruumis on lähes metrin pituinen, jalat ovat lyhyet ja voimakkaat. Häntä on pieni ja usein eläimen tuuhean karvan peittämä.
Elintavat

Karvakuonovompatti on kasvinsyöjä. Se syö pääosin tuoretta ruohoa ja heinäkasveja. Kuivien kausien aikana se joutuu turvautumaan pienten pensaiden lehtiin ja varsiin sekä joissakin tapauksissa myös juuriin.
Karvakuonovompatit ovat tehokkaita kaivajia. Ne voivat kaivaa etujaloillaan 150 metrin säteelle ulottuvia luolastoja ja yhdellä karvakuonolla voi olla pesänään useampi luolasto.
Karvakuonovompatti saa poikasia kerran vuodessa, yleensä syyskuun ja joulukuun välisenä aikana, jos sadeolosuhteet ovat sopivat. Yleensä naaras synnyttää kerralla 1-2 poikasta. Poikaset syntyvät hyvin pienikokoisina, minkä jälkeen ne kehittyvät ja kasvavat emonsa pussissa. Karvakuonovompatit elävät luonnossa keskimäärin 14-vuotiaiksi.
Mänty

| Metsämänty |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Havupuut Pinophytina
Luokka::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Männyt Pinus
Laji::  sylvestris
Kaksiosainen nimi
 Pinus sylvestris  L., 1753 

Katso myös
   Mänty Wikispeciesissä   Mänty Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mänty eli metsämänty (Pinus sylvestris) on mäntyjen (Pinus) sukuun kuuluva havupuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Euraasiassa. Suomessa yli puolet metsistä on mäntyvaltaisia.
Männystä käytettyjä nimityksiä suomen kielessä ovat myös länsimurteissa käytetty honka ja itämurteissa käytetty petäjä. Honka tarkoitti vanhan kansan kielessä tarkemmin vanhaa pystyyn kuivunutta mäntyä ja petäjä suureksi kasvanutta mäntyä. Ainakin Pohjois-Suomessa vanhasta, kasvunsa lopettaneesta männystä käytetään nimitystä aihki. Kuollut vanha mänty on kelo. Sekä Mänty, Honka että Petäjä ovat sellaisenaankin Suomessa käytössä olevia sukunimiä, mikä kuvaa puulajin arvostusta maassa.
Levinneisyys ja kasvupaikat

Männyn levinneisyysalue ulottuu Espanjasta Keski-Euroopan kautta Fennoskandiaan ja itäiseen Siperiaan. Se on ollut aiemmin tavallinen myös Britteinsaarilla, mutta liikahakkuiden takia jäljellä on enää hajanaisia alkuperäisesiintymiä Skotlannissa. Sen luontainen eteläinen levinneisyysraja kulkee Bosnian kautta Galitsiaan, josta Harkovan kautta Orenburgin seuduille ja Etelä-Siperiaan. Mänty on karujen olosuhteiden puu, joka kestää kylmää, kuivuutta ja ravinteiden niukkuutta, mutta valokasvina edellyttää paljon valoa. Se on koivujen ohella jääkauden ensimmäinen puuston pioneerilaji, joka on kasvanut Suomen alueella jääkauden jälkeen. Levinneisyysalueen pohjoisosissa mänty kasvaa merenpinnan tasolta 1 000 metrin korkeudelle, mutta eteläosissa se on korkeiden vuoristoalueiden puu, kasvaen 1 200–2 500 metrin korkeudella. Männyn luontainen pohjoisraja sijaitsee Suomessa Enontekiön ja Inarin kuntien alueilla pohjoisempana kuin kuusen, mutta etelämpänä kuin tunturikoivun. Utsjoella on yksittäisiä männikköläiskiä, mutta etelämpääkin mänty puuttuu korkeimmilta tuntureilta.
Metsämännystä on olemassa kolme virallisesti hyväksyttyä muunnosta: var. mongolica Mongoliassa sekä läheisillä Etelä-Siperian ja Kiinan alueilla, var. hamata Balkanilla, Pohjois-Turkissa ja Kaukasuksella sekä tavallisin muunnos var. sylvestris muualla männyn levinneisyysalueella. Suomessa mänty muodostaa yli puolet maan puustosta, ja se kasvaa lähes kaikkialla maassa korkeimpia tuntureita ja uloimpia saaristoluotoja lukuun ottamatta.
Mänty kasvaa useimmiten tuoreissa ja kuivissa kangasmetsissä. Tiheässä männikössä alimmat oksat putoavat, koska eivät pysty siellä saamaan auringonvaloa neulasilleen yhteyttämiseen. Sen sijaan niiden arvellaan aistivan tavalla tai toisella läheiset puut, joten latvat pysyvät erillisinä ja neulaset pystyvät saamaan auringosta energiaa. Tästä syystä on jopa arveltu, että männyllä olisi jonkinlainen kasvua säätelevä keskushermosto, mutta tässä kyse lienee lähinnä mystiikasta.