stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Säkkijärven polkka
Viipurin pelastaja

Kaikkein tunnetuin ja historiallisin on 17. kesäkuuta 1939 tehty levytys entisten Dallapé-orkesterin jäsenten kanssa. Äänitys tapahtui Helsingin Saksalaisen koulun juhlasalissa. Levytyksestä tuli paitsi Viipurin pelastaja, myös kaikkien aikojen tunnetuin esitys Säkkijärven polkasta.
Jatkosodassa venäläiset sijoittivat Viipuriin radiomiinoja, jotka oli viritetty laukaistavaksi tietyllä taajuudella. Miinat räjähtivät niiden koneiston tietyn osan jouduttua resonanssiin, jos radiotaajuudella soitettiin tietty kolmisointu: jokaisessa miinassa oli kolme äänirautaa, jotka värähtelivät tietyillä, kullekin miinalle yksilöllisillä taajuuksilla. Heti Viipurin valtauksen jälkeen suomalaiset ihmettelivät kummallisia miinojen räjähtämisiä. Aluksi pioneerit epäilivät niiden olevan aikalaukaistavia miinoja. Elokuun 28. päivänä 1941 pioneerit, osaston johtajana Lauri Sutela, löysivät kumipusseihin paketoituja laukaisulaitteita Antreasta Kuukaupin sillan alle asennetusta 600 kg räjähdepanoksesta. Pioneerit toimittivat nuo laitteet kiireesti Päämajaan Mikkeliin, joka toimitti ne Viestiosastolle. Viestiosasto määräsi insinöörikapteeni (sittemmin professori) Jouko Pohjanpalon kiireesti viemään ne Helsinkiin ja Yleisradion avustuksella ne  purettiin, tutkittiin ja toiminta selvitettiin. Sittemmin todettiin, että miinoja oli sijoitettu eri puolille kaupunkia. Suomalaiset saivat miinojen paikkoja selville Neuvostoliitosta vangituilta neuvostosotilailta.
Pääesikunta sai 1. syyskuuta Yleisradiolta käyttöönsä yhden lähetysauton, joka ajettiin Viipuriin. Sillä voitiin lähettää miinojen kantoaallolla olevaa lähetystaajuutta. Kyseinen auto oli Nuijamaan auto Oy:ltä otettu REO 2L 4 210 Speedwagon. Autoa käytti N. Sauros.
Levyksi valittiin auton levykokoelmasta Säkkijärven polkka. Niinpä vihollisen tavoitteen estämiseksi ruvettiin soittamaan Säkkijärven polkkaa – ja nimenomaan Vesterisen levyttämää versiota – yhtä soittoa, ilman taukoja, jotta vihollisen käyttämä kolmisointujen taajuus saatiin "sekoitettua" käyttökelvottomaksi. Syyskuun 4. päivänä huomattiin, että neuvostojoukot lähettivät jatkuvasti kolmisointuaan samalla lähetystaajuudella. Näin alkoi taistelu radioaalloilla. Tätä lähetystä jatkettiin yhtäjaksoisesti kolme vuorokautta, kunnes Aunuksesta saatiin toinen auto Viipuriin. Tällä välin oli purettuja laukaisimia tutkittaessa huomattu, että neuvostojoukoilla oli kolmella eri radiotaajuudella toimivia radiomiinoja. Suurena pelkona oli, että lähetysautojen generaattoreita pyörittävät polttomoottorit hajoavat ja siksi armeija tilasi pikaisesti Helvarilta lisää 50 watin lähettimiä, jotka toimitettiin jo 9. syyskuuta 1941.  Näillä sitten lähetettiin häirintälähetyksiä 2. helmikuuta 1942 saakka. Armeija oli laskenut, että miinojen akut ja paristot tyhjenivät viimeistään kolmen kuukauden kuluessa.
Levytyksiä

Willy Larsen (Säk'järven polkka, harmonikkasoolo + kitara, Columbia, 3092-F-22086-F-16169, lokakuu 1928, New York – Ensilevytys)
Suomi Jazz Orkesteri (Säk'järven polkka, harmonikka: Viljo Vesterinen, laulu: Ilmari Rae, san. R. R. Ryynänen, His Masters Voice, A.I. 1155, 28. toukokuuta 1930, Helsinki)
Viljo Vesterinen ja Dallapé-orkesteri (sov. Eero Lindroos, Odeon, A 228529 b, 17. kesäkuuta 1939, Helsinki)
Viljo Vesterinen ja Electro-orkesteri (sov. Alvar Kosonen, Electro 4014 ja 4015, 4. marraskuuta 1947, Helsinki)
Viljo Vesterinen ja Lasse Pihlajamaa (harmonikkaduetto + kitara ja basso, sov. Viljo Vesterinen, Cupol FC 5009 ja 4608, 26. maaliskuuta 1952)
Teemu Grönberg (salanimellä Teppo Raikko) ja sointu-orkesteri sov. tuntematon sointu 530 1943
Jorma Ikävalko (sanoitus Reino Helismaa), Rytmi, 1953
Lasse Pihlajamaa, Scandia, 1957
Taito Vainio, Rytmi, 1959
Heikki Laurila, Decca, 1963
Henry Theel (sanoitus Reino Helismaa), Finnlevy, 1969
Veikko Ahvenainen, PSO, 1972 ja 1975
Lasse Pihlajamaa, Merja Ikkelä ja Matti Rantanen, Sauna Records, 1979
Kalevi Nyqvist, Musiikki-Laiho, 1984
Nono Söderberg, Goofin' Records, 1997 (Levyllä Hot wires, kappaleen nimenä ”Säkkijärvi stomp”)
The Dreadnoughts, Leech Records, 2009 (Kappaleen nimenä on ”Skrigjaargent Polka”)
Muuta

Säkkijärven polkka on myös Ville Salmisen ohjaama elokuva vuodelta 1955. Se kertoo Viljo Vesterisen elämäntarinan. Säkkijärven polkka oli Nokian matkapuhelimien alkuaikoina suosittu kännykän soittoääni. Samaa polkkaa on käytetty myös brittiläisen Horrible Histories -televisiosarjan ensimmäisen tuotantokauden kolmannen jakson Norja-aiheisessa Vicious Vikings -osiossa. Myös Roxette-yhtyeen kitaristi on soittanut Säkkijärven polkan Suomen keikoilla sähkökitaralla. Säkkijärven polkkaan viitataan myös Kummelin Potilas Saarinen -sketsissä, jossa Potilas Saarisella on jäänyt Säkkijärven polkka päähän soimaan.
Aiheesta muualla

Säkkijärven polkka -levytykset 1900-luvulla Suomen Äänitearkiston tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Säk' järven polkka (äänitetty 1928) Kansalliskirjasto / Raita.
Venäjän federaation puolustusministeriö

| Venäjän federaation puolustusministeriö |
| --- | --- |

 Venäjän puolustusministeriö Moskovassa.
Perustettu:  1991
Edeltävät ministeriöt:   Sotakollegio (1717–1802)  Venäjän keisarikunnan sotaministeriö (1802–1917)  Neuvostoliiton puolustusasiain kansankomissariaatti (1934–1946)  Neuvostoliiton puolustusministeriö (1946–1991) 
Ministeri:  Andrei Belousov
Budjetti:  69,3 mrd. USD (2014)
Alaisvirastot:   Sotilaallis-teknisen yhteistyön liittovaltion yksikkö  Teknisen ja vientivalvonnan liittovaltion virasto  Puolustusalan sopimuksia käsittelevä liittovaltion yksikkö 
Aiheesta muualla
Sivusto
Venäjän puolustusministeriö (ven. Министерство обороны России, Ministerstvo oborony Rossii) johtaa puolustusministerin päällikkyydessä Venäjän asevoimia.
Rakenne

Venäjän parlamentin, liittokokouksen alahuone eli (valtio)duuma laatii ja hyväksyy puolustusministeriön hallinnonalan lainsäädännön. Valtarakenne on samanlainen kuten Yhdysvalloissa. Puolustusministeriössä toimii ministerin alaisuudessa kaksi apulaispuolustusministeriä, kaksi valtiosihteeriä ja ylitarkastaja.
Ensimmäinen siviili puolustusministerinä oli Sergei Ivanov (2001−2007) arvoltaan kenraaliluutnantti. Vuodesta 2024 alkaen varapuolustusministerinä on toiminut presidentti Vladimir Putinin serkun Jevgeni Putinin tytär Anna Tsiviljova.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venäjän federaation puolustusministeriö Wikimedia Commonsissa
| n k  Venäjän federaation ministeriöt |
| --- | --- |
Presidentin alaiset:  Hätätilaministeriö  Oikeusministeriö  Puolustusministeriö  Sisäministeriö  Ulkoasiainministeriö 
Pääministerin alaiset:  Digitaalisen kehityksen, viestinnän ja joukkoviestinnän ministeriö  Energiaministeriö  Kaukoidän ja arktisen alueen kehitysministeriö  Kauppa- ja teollisuusministeriö  Kulttuuriministeriö  Liikenneministeriö  Luonnonvara- ja ympäristöministeriö  Maatalousministeriö  Rakennus-, asunto- ja yleishyödyllisyysministeriö  Opetusministeriö  Talouskehitysministeriö  Terveysministeriö  Tiede- ja korkeakouluministeriö  Työ- ja sosiaaliministeriö  Urheiluministeriö  Valtiovarainministeriö
Taantuma

Taantuma on talouden pitkittynyt hidastuminen tai supistuminen. Se tapahtuu suhdannevaihtelun osana talouden aktiivisuuden huippukohdan ja siitä alkaneen laskun päättävän aallonpohjan välissä. Talousmedia puhuu taantumasta yleisesti silloin, kun maan bruttokansantuote on supistunut kahtena vuosineljänneksenä peräkkäin. Taantuma kestää lyhyemmän aikaa kuin lama.
Taantuma näkyy tuotannon hiipumisena, työttömyyden kasvuna, reaaliansioiden alenemisena ja myynnin laskuna.
Taantumien syitä ei ymmärretä täysin. Keynesin mukaan asiaan vaikuttaa sijoittajien optimismin hiipuminen, josta seuraa yrittäjyyden väheneminen. Nykyisin taantumia pyritäänkin ennustamaan mittaamalla kuluttajien ja sijoittajien luottamusta talouteen. Milton Friedmanin mukaan taantumien taustalla onkin usein sen sijaan rahapolitiikka.
Hallitukset pyrkivät usein saamaan maan talouden pois taantumasta laajentamalla finanssi- ja rahapolitiikkaansa. Finanssipolitiikan muutoksiin kuuluvat esimerkiksi veroleikkaukset, rahankäytön lisääminen ja työttömyysvakuutukset. Rahapolitiikan muutoksiin kuuluvat esimerkiksi pankkien lainoittamiskyvyn helpottaminen, keskuspankin yksityisille pankeille määrittelemän korkotason alentaminen ja valtion obligaatioiden hankkiminen keskuspankille yksityisiltä.
Palkka

Palkka on työnantajan työntekijälle työn tekemisestä maksama, tyypillisesti rahallinen korvaus.
Rahapalkan ohella tai sen sijaan voidaan palkkaa maksaa muun muassa luontoisetuna. Tällöin työntekijä saa esimerkiksi puhelin-, ateria-, asunto- tai autoedun. Palkkaa saatetaan maksaa myös osakkeina tai optioina. Bruttopalkka on palkka, josta ei ole vähennetty veroja tai muita maksuja. Kun ne vähennetään bruttopalkasta, saadaan nettopalkka.lähde?
Palkan suuruus

Palkka määräytyy työntekijän ja työnantajan välisen sopimuksen mukaan, jonka vähimmäisehdot määrää Suomessa työehtosopimus (TES). Aikapalkkaa maksetaan työhön käytetyn ajan perusteella, esimerkiksi viikko-, kuukausi- tai tuntipalkkana. Urakkapalkaksi kutsutaan työn tulosten perusteella maksettua palkkaa.
YK:n ihmisoikeusjulistuksen mukaan jokaisella työntekijällä on oikeus kohtuulliseen palkkaan, joka takaa työntekijälle ja hänen perheelleen ihmisarvon mukaisen toimeentulon.
Palkanmaksu

Suomessa palkka on työsopimuslain mukaan maksettava pankkitilille (ns. palkka pankkiin -järjestelmä). Käteisenä palkan saa maksaa enää vain pakottavasta syystä. Päivää, jolloin rahan on oltava tilillä, kutsutaan yleisesti palkkapäiväksi tai "tilipäiväksi". Mikäli palkanmaksupäivä osuu pyhäpäiväksi, maksetaan palkka yleensä pyhäpäivää edeltävänä arkipäivänä.lähde?
Palkka verotuksessa

Suomen verotuksessa käsite palkka kattaa rahapalkan lisäksi eräitä muita palkanluontoisia eriä. Tällaisia ovat työ- tai virkasuhteessa saadut palkkiot, etuudet ja korvaukset. Palkkaa ovat myös luontoisedut, erilaiset palkanlisät, joulurahat, tantieemit, bonukset ja veronalaiset henkilökuntaedut.
Työ- tai virkasuhteen olemassaolo ei ole välttämätön edellytys suorituksen verottamiselle palkkana. Tietyissä tilanteissa palkaksi katsotaan eräät palkkiot ja korvaukset sekä avoimen yhtiön yhtiömiehen nostama palkka.
Myös vaihtotyö katsotaan palkaksi, vaikka rahapalkkaa ei maksettaisikaan. Tällöin osapuolet ovat sopineet, että he tekevät työtä vastavuoroisesti toinen toisilleen.
Palkka ja muut työvoimakustannukset

Palkka on työntekijälle keskeinen tulonlähde ja samalla se on työnantajalle merkittävä menoerä osana työvoimakustannuksia.
Metalliteollisuudessa työvoimakustannukset muodostuvat:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  tehdyn työajan palkoista  välil­lisistä palkoista sairausajan palkat  vuosilomapalkat  ym.  |  laki­sääteisistä sosiaali­vakuutusmaksuista työeläkemaksu  työttömyys­vakuutusmaksu  ym.  |  yritys­kohtaisista työvoima­kustannuksista työterveyshuolto  ym.  |
Työnantajan työvoimakustannus on noin 1,66 kertaa työajan tuntipalkka. 27 euron työvoimakustannuksissa on 16 euroa tuntipalkkaa ja 11 euroa muita työvoimakustannuksia.
Palkkavertailu

Työpaikkaa vaihtaessa oikeaa palkkatason voi katsastaa netistä. Esimerkiksi Payscale-, Wageindicator- tai Palkkalaskuri-palveluissa voi vertailla omaa palkkaansa vastaavaa työtä tekevien palkkaan. Tiedot perustuvat vertailujen yhteydessä ilmoitettuun omiin tietoihin. Palkkatietopalvelut antaa alan realistisen palkkatason, kun työehtosopimuksiin on kirjattu minimi.
Palkat Suomessa

Kuntien palveluksessa työskentelevien kokonaisansiot olivat vuonna 2019 keskimäärin 3 215 euroa kuussa. Sairaanhoitajien, sähköasentajien, sosiaalityöntekijöiden ja luokanopettajien palkkaus oli lähellä keskitasoa, mutta siivoojat ja ravitsemustyöntekijät ansaitsivat 38 prosenttia, kouluavustajat 35, lastenhoitajat 27, kiihteistönhoitajat 24 ja palkkasihteerit 20 prosenttia keskiansiota vähemmän. Terveyskeskuslääkärit ja kunnanjohtajat ansaitsivat yli kaksi kertaa ja ylilääkärit yli kolme kertaa keskipalkkaa enemmän. Kaupanmyyjien keskipalkka oli 2 290 euroa vuonna 2014.
Vuonna 2011 kokoaikaisen palkansaajan keskipalkka oli 3 111 euroa kuussa ja mediaani 2 776, tuntiansioina 18,35 ja 16,17 euroa. Yli 55-vuotiaat olisivat valmiit joustamaan palkoissa saadakseen mieleisemmät työajat.
Palkat Suomessa > Palkkatason nousu

Suomessa reaaliansiot kasvoivat kolminkertaisiksi vuosina 1960–2010.
Palkat nousivat reaalisesti (eli hintoihin verrattuna) 3,5 % vuodessa 1960-luvulla, 1,8 % vuodessa 1970-luvulla, 2,3 % vuodessa 1980-luvulla, 1,3 % vuodessa 1990-luvulla ja 2,2 % vuodessa 2000-luvulla.
| --- | --- |

Vuosi: Kuukausipalkka
1985: 973 €
1990: 1 452 €
1995: 1 717 €
2000: 2 036 €
2005: 2 497 €
2010: 2 994 €
2015: 3 342 €
2020: 3 595 €
Palkat Suomessa > Palkkatietämys

Palkkatietämyksellä tarkoitetaan sitä, että yksilö tuntee palkan määräytymisperusteet ja ymmärtää, miten oma työsuoritus vaikuttaa palkkaukseen. Aalto-yliopiston tutkimuksen mukaan harva Suomessa ymmärtää, miten voisi vaikuttaa omaan palkkaansa tai miksi ylipäätään saa sellaista palkkaa kuin saa. Jopa puolet vastaajista ei tutkimuksessa tiennyt, miten heidän suorituksensa vaikuttaa heidän palkkaansa. Joka toisella ei myöskään ollut käsitystä, miten heidän on toimittava, jotta he voisivat saada palkankorotuksen. Palkkatietämys on parempi, jos palkka-asioita ei organisaatiossa salailla, vaan niistä viestitään avoimesti – esim. tiedot palkkatasojen määrittelyistä ovat kirjallisesti saatavilla.
Aiheesta muualla

Yleissitovat työehtosopimusratkaisut Finlex. Valtion säädöstietopankki. Edita.
Verohallinnon palvelusivu
John Söderholm

Johan (John) Vilhelm Valdemar Söderholm (19. toukokuuta 1858 Turku – 5. huhtikuuta 1907 Turku) oli suomalainen toimittaja.
John Söderholmin vanhemmat olivat merikapteeni Johan Wilhelm Söderholm ja Maria Elisabet Hällsten. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1876 ja opiskeli kolmen vuoden ajan Helsingin yliopistossa.
Söderholm työskenteli toimittajana Åbo Postenissa vuosina 1881–1882 (päätoimittajana 1882), Åbo Tidningissä vuodesta 1883 ja Åbo Underrättelserin toimitussihteerinä edellisen yhdistyttyä siihen vuoden 1907 alussa. Hän toimi myös Turun poliisikamarin notaarina vuosina 1898–1903 ja toimitti Turun osoitekalenteria. Söderholm harrasti purjehdusta.
Teoksia

Turku: käsikirja matkustajille: kartoilla ja asemapiirustuksilla. Helsinki: Waseniuksen kirjakauppa 1892.
Åbo: handbok för resande: med kartor och planer. Åbo: Turistföreningen i Finland, 1892.
A/B-testaus

A/B testaus on metodologia, joka tutkii käyttäjäkokemusta. Testissä käyttäjät saavat satunnaisesti yhden kahdesta eri versiosta tarkasteltavaksi (A ja B). Useamman version tapauksesta käytetään usein merkintää (A/B/n).
Esimerkki

Käyttäjille näytetään kahta eri versioita verkkosivustosta. Seuraavaksi tutkitaan mikä versio vetää käyttäjiä enemmän puoleensa. Jos jokaiselle käyttäjälle näytetään satunnaisesti joku versioista tietyn ajanjakson ajan ja käyttäjän valintoja tutkitaan, voidaan tällainen tutkimus ajatella A/B testinä (ks. ohjelmistotestaus).
Vaiheet

Dan Siroker ja Pete Koomen ehdottavat A/B testauksen viidessä vaiheessa. Nämä vaiheet ovat: menestyksen määrittely, pullonkaulojen tunnistus, hypoteesin muodostus, priorisointi ja itse testaus.
Menestyksen määrittely: tavoitteiden onnistumista tulisi voida mitata jollain tavoilla. Internet-sivun kannalta tämä voi tarkoittaa, että vierailujen lukumäärää mitataan ja asetetaan joku kynnysarvo, jonka ylitys varmistaa havainnot.
Pullonkaulojen tunnistus: Käyttäjän tulisi pystyä helposti valitsemaan eri versioiden välillä. Käyttäjäkokemusta voi haitata muun muassa hitaat latausajat, epäkäytännöllinen käyttöliittymä ja tekniset ongelmat. Nämä ongelmat tulisi tunnistaa, jotta A/B testissä ne voidaan ehkäistä tai minimoida.
Hypoteesin muodostus : Tutki asiakkaiden käytöstä kyselyillä, haastatteluilla tai fokusryhmillä. Näiden tarkoituksena on kartoittaa miten asiakkaat suhtautuvat sivustoon. Havaintojen pohjalta muodostetaan hypoteesi, jolla oletetaan parantavan asiakkaiden suhtautumista sivustoa kohti ja edesauttavan tavoitteiden saavuttamista.
Priorisointi : Tiedosta millä asioilla on suurin vaikutus. Tässä vaiheessa on tunnistettava rajoitteet, jotka estävät tai hankaloittavan optimaalisen tuloksen saavuttamista.
Testaus : Asiakkaat saavat satunnaisesti kaksi versiota sivustosta ja vierailuja ja niiden aikana tapahtuvia tapahtumia seurataan.
T-15

| T-15 |
| --- | --- |
 T-15 Venäjän voitonpäivän paraatissa 2015.
Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Venäjä
Tekniset tiedot
Pääase:  30 mm 2A42
Muu aseistus:  7,62 mm koaksaalinen konekivääri Kornet-M panssarintorjuntaohjukset
Miehistö:  3
T-15 on venäläinen raskas rynnäkköpanssarivaunu. Se perustuu T-14-taistelupanssarivaunun tavoin venäläiselle Armata-alustalle. Raskas rynnäkköpanssarivaunun kehittely on seurausta kevyemmin suojattujen BMP-sarjan rynnäkköpanssarivaunujen ongelmista Afganistanissa ja Tšetšeniassa.
T-15:ssä Armata-vaunu on käännetty ikään kuin ympäri. T-15:n moottori sijaitsee vaunun etuosassa, mikä jättää vaunun takaosaan tilaa uloskäynnille. Muutoksen takia myös vaunun polttoainetankkeja on täytynyt siirtää. Niiden suojaamiseksi yleensä heikosti panssaroidulla vaunun sivulla T-15:n etupanssari on rakennettu nuolimaisesti siten, että se kattaa myös osan vaunun sivusta. Vaunun pakoputket ovat sen etuosan sivuilla. T-15:n aseistuksena toimii miehittämättömään tykkitorniin sijoitettu 30 mm 2A42 tykki, 7,62 mm koaksaalinen konekivääri ja Kornet-M-panssarintorjuntaohjusten laukaisijat tornin molemmilla puolilla. T-15:n etuosan alaosa on ilmeisesti varustettu jonkinlaisella miinantorjuntavälineistöllä.
T-15:n kolmihenkinen miehistö, komentaja, ampuja ja ajaja, on sijoitettu vaunun keskiosaan vaunun moottorin taakse.
Venäjä ilmoitti 30. heinäkuuta 2018 keskeyttävänsä hankkeen.
Kuvia

Tykkitorni lähikuvassa.
Vaunun takaosa.
Tabernaakkeli

Tabernaakkeli Kölnistä, noin 1180. Kullattua pronssia ja kuparia puukehikossa, emalia ja mursunluuta.
Sakramenttikaappi, Strzegom Puola. Myöhäisgotiikkaa, kuten myös oikealla oleva tabernaakkeli.
Sakramenttikaappi, Wallfahrtskirche Mauer, Itävalta, 1506.
Tabernaakkeli (lat.) tarkoittaa:
Sakramenttikaappia eli rakennelmaa, jossa katolisessa kirkossa säilytetään pyhitetty ehtoollisleipä eli hostia. Tabernaakkelikaappi on yleensä koristeellinen rakennuksen muotoinen laite, joka on sijoitettu alttarille tai seinän syvennykseen. Nykyisin kaapit ovat yleensä sakramenttikappelissa.
Ilmestysmajasta käytetään monissa kielissä nimitystä tabernaakkeli. Se on pyhäkköteltta, jonka Israelin kansa rakensi Vanhan testamentin mukaan erämaavaelluksellaan, tai kannettavaa lipasta, jossa liitonarkkia säilytettiin.
Joissakin protestanttisissa kirkkokunnissa sanaa käytetään myös temppelistä.
Tabernaakkeliksi sanotaan myös pylväiden kannattamaa koristeellista katosta alttarin päällä. Goottilaisessa arkkitehtuurissa tabernaakkeli on veistoksia varten tehty teräväharjainen katosrakennelma, jota pienet pylväät kannattelevat.
Tachfine

Tachfine oli Marrakechin kalifi vuosina 1143–1145 ja Almoravidien dynastian kolmas hallitsija isänsä Ali ibn Yusufin jälkeen. Tachfine joutui taistelemaan Algerian ylänköjen herruudesta, mutta hävisi vuonna 1144 ja joutui pakenemaan Oranin satamakaupunkiin. Välttääkseen vihollisten käsiin joutumisen hän ratsasti täyttä laukkaa jyrkänteeltä kuolemaan.
Tachfinen kuoltua kalifiksi valittiin ensin hänen poikansa Ibrahim ibn Tachfine (k. 1145) ja tämän jälkeen setä Ishaq (k. 1147), mutta dynastian loppu oli jo käsillä ja vuoteen 1146 mennessä Almohadit olivat kukistaneet suvun vallan Marokossa.
Izvestija

| Izvestija> Известия |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Ainjus (ООО "Айньюс")/ Njus media-Rus (Ньюс медиа-Рус)
ISSN:  ISSN 0233-4356
Levikki:  234 500
Perustettu:  1917
Päätoimittaja:  Aleksander Potapov
Sitoutuneisuus:  Venäjän hallintoa tukeva
Kotikunta:  Moskova
Kotimaa:  Venäjä
Sivukoko:  A2
Ilmestymistiheys:  viidesti viikossa; maanantaista perjantaihin
Kieli:  venäjä
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Izvestija (Известия, ’Uutiset’) on venäläinen sanomalehti. Se ilmestyy maanantaista perjantaihin 12–48-sivuisena, A2-sivukoon sanomalehtenä. Izvestijan Moskovan-painoksessa on lisäksi perjantaisin mukana 40-sivuinen kokoa A3 oleva viikkoliite.
Historia > Neuvostoaika

Izvestija perustettiin helmikuun vallankumouksen aikana maaliskuussa 1917 saaden ensimmäiseksi nimekseen Izvestija Petrogradskago Soveta Rabotših Deputatov (Извѣстія Петроградскаго Совѣта Рабочихъ Депутатовъ, ’Pietarin työläisedustajien neuvoston uutiset’), mutta käytännössä nimeksi lyheni Izvestija. Neuvostoaikana lehti toimi maan hallituksen sanomalehtenä, kun taas toinen lehti, Pravda oli kommunistipuolueen virallisena äänenkannattajana. Vuodesta 1977 virallisena nimenä ollut Izvestija sovetov narodnyh deputatov SSSR (Известия Советов народных депутатов СССР, ’SNTL:n kansanedustajien neuvoston uutiset’) lyhennettiin Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen 1991 jälkeen nimeksi Izvestija.
Neuvostoajan jälkeen Izvestija on kuvaillut itseään kansallismieliseksi venäläiseksi sanomalehdeksi.
Historia > Venäjän valtaa lähellä olevaksi mediaksi

Izvestija oli aiemmin Vladimir Putinin hallintoon kriittisesti suhtautunut suuri sanomalehti. Lehden linja muuttui, kun sen osti valtion omistama Gazprom-yhtiö heinäkuussa 2005. Gazprom omisti lehden mediakonserninsa Gazprom-Median kautta.
Lehden pääomistaja vaihtui uudemman kerran 21. toukokuuta 2008; uudeksi omistajaksi tuli Gazprom-Median osakasyhtiö, vakuutusyhtiö SOGAZ. Tämä vakuutusyhtiö kuuluu Putinin lähipiiriin luetun, Venäjän mahtavimpana pidetyn mediamogulin, miljardööri Juri Kovaltšukin yhtiöihin. Izvestija luetaan omistusmuutoksen jälkeenkin Venäjän valtaa tukevaan lehdistöön. Lehden osake-enemmistöä (50,19 %) hallitaan holdingyhtiö Natsionalnaja Media Gruppan välityksellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Izvestija Wikimedia Commonsissa
Известия (venäjäksi)
Национальная Медиа Группа (venäjäksi)
National Media Group (englanniksi)
Taalintehtaan kirkko

| Taalintehtaan kirkko Dalsbruks kyrka |
| --- | --- |
 Taalintehtaan kirkko.
Sijainti:  Taalintehdas, Dragsfjärd, Kemiönsaari
Koordinaatit:  60°01′24.7″N, 022°29′58.9″E
Seurakunta:  Kemiönsaaren seurakunta
Rakentamisvuosi:  1922
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Taalintehtaan kirkko (ruots. Dalsbruks kyrka) on Kemiönsaaren kunnassa Taalintehtaalla sijaitseva kirkko. Vuosina 1921–1922 rakennetun kirkon rakennutti Taalintehtaalla toiminut metodistiseurakunta. Vuonna 1934 Taalintehtaan rautatehtaan omistajiin kuulunut paroni Wrede osti kirkon ja tarjosi evankelis-luterilaisen seurakunnan käyttöön, ja se vihittiin vuonna 1934 evankelis-luterilaiseksi. Seurakunta osti kirkon 1974.
Kirkon kellotapuli on vuodelta 1959, ja sen on piirtänyt Dag Englund. Suuri kello on valettu tehtaan valimossa, pieni kello on tehtaan vanha palokello. Kirkko on rakennettu masuunikuonasta valetuista slakitiilikivistä.
Kirkon alttaritaulu on vuodelta 1934 ja sen on maalannut Axel Haartman. Taulun aiheena on Golgata
Kirkon akustiikka on hyvä, ja sitä käytetään konserttitilana.
Urut ovat yhdeksänäänikertaiset, ja ne on rakentanut 1967 Hans Heinrich.
Kirkkosali
Saarnastuoli