Abraham
Merkitys > Islam

Kun Lähi-idän beduiiniheimot joutuivat ajanlaskun ensimmäisellä vuosituhannella tekemisiin paikoilleen asettuneen kristityn väestön kanssa, he alkoivat kääntyä kansanomaisesti ymmärrettyyn kristinuskoon. He alkoivat katsoa olevansa Abrahamin lapsia tämän toisen pojan Ismaelin kautta. Tämän käsityksen he omaksuivat asiaa koskevasta heprealaisesta perinteestä. Gazassa asunut patriarkka Sozomenos kuvaili 400-luvulla tätä ”ismaeliittista monoteismia”. Hänen mukaansa jotkut arabit oppivat juutalaisilta, että he olivat Abrahamin perillisiä ja omaksuivat sen takia juutalaisia lakeja ja elämäntapoja. Israelilainen arkeologi Yehuda D. Nevo on osoittanut, että nimi Abraham oli 600-luvulla yleinen Negevin autiomaasta löytyneissä piirtokirjoituksissa.
Islamin mukaan Abraham (arab. ابراهيم‎, Ibrāhīm) oli ensimmäinen ihminen, joka kääntyi palvomaan oikeaa Jumalaa ja saarnasi epäjumalten palvontaa vastaan. Näin Abraham palautti puhtauden ja viattomuuden tilan (fitra), johon ihmiset syntyvät vaikka myöhemmin usein lankeavatkin vääriin uskontoihin. Abraham ei ole islamin profeetoista ensimmäinen, mutta hän oli ensimmäinen, jolle paljastettiin pyhä kirja. Abraham oli muslimi, sillä islam tarkoittaa täydellistä alistumista Jumalalle ja Abraham osoitti kuuliaisuutensa yrittäessään uhrata oman poikansa. Charles Cutler Torrey (1933) katsoi, että sanan islam (alistuminen) alkuperäisin esiintyminen tapahtuu juuri Koraanin kertomuksessa, jossa Jumala puhuttelee Abrahamia ja kehottaa tätä alistumaan (2:131–132).
Islam erottautui sekä juutalaisesta että kristillisestä perinteestä menemällä niiden ohi suoraan Abrahamiin: ”Ei Abraham ollut juutalainen eikä kristitty, vaan hän oli alistuva hanif” (3:67). Samaa keinoa oli käyttänyt jo apostoli Paavali.
Koraanin teksteissä sana ”Abraham” esiintyy 79 kertaa, kun taas Muhammed mainitaan nimeltä vain neljä tai viisi kertaa. Profeetoista vain Mooses mainitaan Koraanissa Abrahamia useammin. Koraanissa Abrahamin kerrotaan vastustaneen epäjumalten palvontaa (6:74–84), keskustelleen Jumalan ja enkelien kanssa (11:69–76), siittäneen Ismaelin (2:133) ja Iisakin (37:112), perustaneen pyhiä paikkoja (2:125–127) ja olleen hurskas mies, joka oli Jumalan käskystä valmis uhraamaan oman poikansa (37:99–111).
Ibn Ishaqin Muhammed-elämäkerrassa (kirjoitettu 700-luvulla) Abraham on Kaaban pyhäkön alkuperäinen rakentaja tai korjaaja vedenpaisumuksen jälkeen. Perimätiedon mukaan monet Mekan pyhiinvaellusrituaalit ovat Abrahamilta peräisin. Hagarin ja Ismaelin erämaavaellus yhdistetään Zamzamin kaivoon sekä rituaaliin, jossa juostaan Safan ja Marwan kukkuloiden välistä reittiä. Iisakin uhraamista muistetaan vuosittaisella uhrijuhlalla. Koraani ei mainitse, kumman pojistaan Abrahamin tuli uhrata. Useimmat muslimioppineet katsovat, että kyseessä oli Iisakin sijaan Ismael. Profeettojen suurassa Abraham joutuu Raamatun Danielin kirjaa vastaavaan tilanteeseen, kun hänet yritetään ilman tulosta polttaa (21:69–71). 800-luvulla kootussa islamilaisessa kansanperinteessä Abraham kutsuu itseään kunnianimellä ”Jumalan ystävä”.
Kun maailmanhistoria loppuu ja kuolleet nousevat haudoistaan Jumalan eteen tuomittaviksi, ihmiset nousevat sellaisina kuin heidät on luotu: alastomina ja vailla ympärileikkausta. Tästä joukosta ensimmäinen, joka puetaan vaatteisiin, on Abraham.