stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tridacna maxima

| Tridacna maxima |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Simpukat Bivalvia
Alaluokka::  Heterodonta
Lahko::  Veneroida
Yläheimo::  Tridacnaoidea
Heimo::  Sydänsimpukat Cardiidae
Alaheimo::  Jättiläissimpukat Tridacninae
Suku::  Tridacna
Laji::  maxima
Kaksiosainen nimi
 Tridacna maxima  Roding, 1798 
Katso myös
   Tridacna maxima Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tridacna maxima on  jättiläissimpukkalaji. Se elää luonnossa  trooppisella Indopasifisella merialueella, ja sitä pidetään myös riutta-akvaarioissa.
Ulkonäkö ja koko

Tridacna maxima kasvaa halkaisijaltaan korkeintaan 35–40 cm pitkäksi. Sen vaippa on yleensä kirjava, väreinä sinistä, ruskeaa, vihreää, harmaata, violettia ja keltaista. Punaiseltamereltä on löydetty kokonaan sinisiä yksilöitä.
Muiden jättiläissimpukoiden tavoin sillä on voimakkaasti poimullinen kaksiosainen kuori. Kuoren muoto on tällä lajilla tyypillisesti pitkulainen, kolme kertaa niin pitkä kuin leveä. Sen välistä työntyy esille hyllyvä lihasmassa eli vaippa, jonka keskellä törröttää putkimainen suuosa. Kun simpukka haluaa sulkea kuorensa, se ruiskuttaa vettä ulos tämän suuaukon kautta. Tridacna maximan erottaa muista lajeista siitä, että sen vaippa roikkuu osittain kuoren ulkopuolella simpukan ollessa avoimena. Kuoren saranapuolella on aukko, josta työntyy ulos  lihaksikas jalka, jonka avulla simpukka tarrautuu alla olevaan merenpohjaan. Jos simpukkaa siirretään, se tarttuu uuteen paikkaan noin vuorokaudessa.
Jättiläissimpukoiden elimistössä elää symbioottisia zooksantellileviä.tarvitaan parempi lähde Simpukan vaipan pinnassa näkyvät tummemmat läikät ovat läpinäkyviä kohtia, jotka toimivat linsseinä ja ohjaavat valoa syvemmälle vaippaan levien käyttöön.
Levinneisyys

Tridacna maxima on laajimmalle levinnyt jättiläissimpukkalaji, sitä tavataan Punaiseltamereltä ja Itä-Afrikasta aina Tyynenmeren itäosaan Polynesiaan ja Pitcairnin saarelle asti. Se elää matalassa vedessä, missä se saa runsaasti valoa.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Tridacna maxima -simpukat elävät luonnossa useiden yksilöiden yhdyskuntina.
Jättiläissimpukat ovat hermafrodiitteja: ne syntyvät koiraina, mutta osa toimii myöhemmin naaraana. Kun kutuaika tulee, ne laskevat veteen signaalikemikaaleja, minkä jälkeen osa simpukoista laskee mätimunia, osa siittiöitä. Lisääntymisen laukaisee oikea kuunvaihe, vuorokaudenaika ja muiden simpukoiden laskemat kemikaalit.lähde?
Hedelmöittyneestä munasta kuoriutuu 12 tunnissa toukka, joka uiskentelee vapaasti meressä. Toukka syö hienojakoista ravintoa suodattamalla merivettä. Kahden muodonmuutoksen jälkeen kolmannessa toukkavaiheessa muodostuu jalka, jonka avulla simpukka asettuu paikalleen. 8-10 päivän kuluttua toukka muuttuu nuoreksi simpukaksi ja hankkii symbioottisia leviä. Levien yhteyttämistuotteet eivät kuitenkaan riitä simpukan pääasialliseksi ravinnonlähteeksi ennen kuin se on varsin iso, yleensä halkaisijaltaan noin kymmensenttinen. 2-3 vuoden kuluessa simpukasta kehittyy aikuinen koiras, ja siitä tulee sukukypsä noin 15 cm kokoisena.
Vesiolot ja ravinto

Suuren osan simpukan tarvitsemasta ravinnosta tuottavat symbioottiset levät. Se hankkii ravintoa myös suodattamalla vettä suuaukkonsa avulla. Jos tätä simpukkalajia pidetään akvaariossa, jossa ei ole muita ruokittavia eläimiä (esimerkiksi kaloja tai koralleja), sille olisi tarjottava päivittäin hienojakoista ruokaa. Riittävän pölymäisen ruoan hankkiminen voi olla vaikeaa, sillä Tridacna maxima syö luonnossa nanoplanktonia eli planktoneliöistä pienimpiä.
Tridacna maxima on herkkä vedenlaadulle. Veden lämpötilan tulisi olla 22–25 °C, ominaispainon 1,023-1,025 ja happamuuden 8,1–8,4. Sopiva kalsiumin määrä on 400–480 mg/l ja karbonaattikovuus 7–12 dH. Myös strontiumin ja jodin saannista on huolehdittava.
Mats-Eric Nilsson

Mats-Eric Nilsson Bok & Biblioteks -messuilla Ruotsissa 2008.
Mats-Eric Nilsson (s. 1955 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on sanomalehti Svenska Dagbladetin toimituspäällikkö, ja aloitti lehden palveluksessa uutispäällikkönä vuonna 1989. Aiemmin hän on työskennellyt muun muassa Ludvika Tidning ja Borlänge Tidning -lehdissä. Nilsson asuu Tukholman Södermalmilla ja on neljän lapsen isä.
Teokset

Nilsson, Mats-Eric: Den hemlige kocken: det okända fusket med maten på din tallrik.  Tukholma:  Ordfront, 2007.  ISBN 978-91-7037-315-2
Petos lautasella. Tiedätkö, mitä kaikkea suuhusi panet?.  (Den hemlige kocken. Det okända fusket med maten på din tallrik, 2007)  Suomentanut Tuulikki Valta. Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-34539-9
Aitoa ruokaa.  (Äkta vara, 2008)  Suomentanut Riikka Toivanen. Helsinki:  Atar.  ISBN 978-952-99697-8-4
Nilsson, Mats-Eric & Ennart, Henrik: Vaara vaanii kattilassa. Miksi pelkäämme oikeaa ruokaa.  (Döden i grytan. Om vår rädsla för riktig mat, 2010)  Suomentanut Riikka Toivanen. Helsinki:  Atar, 2011.  ISBN 978-91-7037-493-7
Nilsson, Mats-Eric: Aitoja makuja ympäri vuoden.  (Smakernas återkomst, 2011)  Suomentanut Toivanen, Riikka. Helsinki:  Atar, 2012.  ISBN 978-952-67577-6-6
Nilsson, Mats-Eric: Saltad nota: om matfusket - från gatukök till gourmetkrog.  Tukholma:  Ordfront, 2013.  ISBN 978-91-7037-735-8
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja
Tarja Roinila

Tarja Anneli Roinila (27. tammikuuta 1964 Jyväskylä – 19. toukokuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen kääntäjä, kääntämisen opettaja, esseisti ja kolumnisti.
Henkilöhistoria

Roinila opiskeli Helsingin yliopistossa romaanista filologiaa, espanjan kieltä ja kulttuuria, kirjallisuustieteitä ja filosofiaa. Hänen romaanisen filologian oppialaan kuuluva vuonna 1988 valmistunut pro gradu -työnsä käsitteli Michel Tournierin romaanin Kolmen kuninkaan kumarrus (alkuteos Gaspard, Melchior et Balthazar) tekstuaalista rakennetta. 1990-luvulla Roinila toimi myös Nuori Voima -lehden päätoimittajana.
Roinila käänsi proosaa, runoutta ja filosofiaa espanjasta, ranskasta ja saksasta. Hänen ensimmäinen suomennostyönsä oli Juan Rulfon romaani Pedro Páramo, jonka käännös julkaistiin elokuussa 1991. Roinilalle myönnettiin vuonna 2010 kääntäjien valtionpalkinto Thomas Bernhardin romaanien Hakkuu ja Haaskio suomennoksista, vuonna 2013 J. A. Hollon palkinto Maurice Merleau-Pontyn esseekokoelman suomentamisesta (Filosofisia kirjoituksia, yhdessä Miika Luodon kanssa) ja vuonna 2016 valtion kirjallisuustoimikunnan viisivuotinen taiteilijaprofessoriapuraha.
Roinila kuoli 19. toukokuuta 2020 liikenneonnettomuudessa Helsingin Herttoniemessä jäätyään kääntyvän kuorma-auton alle polkupyörällä Linnanrakentajantien risteyksessä. Risteykseen tuotiin myöhemmin valkoinen polkupyörä niin kutsuttu "haamupyörä" muistuttamaan onnettomuudesta. Myös suojatien pyöräosuuteen tehtiin lähes heti muutos maalaamalla pyöräkaista punaisella värillä, jotta kääntyvät autoilijat kun huomioivat mahdolliset pyöräilijät tarkemmin.
Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto myöntää vuodesta 2024 lähtien aloittelevalle kääntäjälle tai tulkille Tarja Roinilan mukaan nimetyn stipendin.
Käännöksiä > Saksasta

Bernhard, Thomas: Hakkuu: Muuan mielenkuohu. Helsinki: Teos, 2007.
Bernhard, Thomas: Haaskio. Helsinki: Teos, 2009.
Bernhard, Thomas: Vanhat mestarit: Komedia. Helsinki: Teos, 2013.
Bernhard, Thomas: Häiriö. Helsinki: Teos, 2014.
Bernhard, Thomas: Palkintopuhetta. Helsinki: Teos, 2014.
Bernhard, Thomas: Kolme pienoisromaania. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Teos, 2016.
Bernhard, Thomas: Pakkanen. Helsinki: Kustannusyhtiö Teos, 2018.
Bernhard, Thomas: Halvallasyöjät Wittgensteinin veljenpoika. Helsinki. Kustannusosakeyhtiö Teos, 2020.
Müller, Herta: Tänään en halunnut tavata itseäni. Helsinki: Tammi, 2010.
Käännöksiä > Espanjasta

Alberti, Rafael: Neljästä totuudesta. Porvoo: WSOY, 1994.
Andahazi, Federico: Anatomi. Helsingissä: Otava, 1998.
Andahazi, Federico: Hurskaat sisaret. Helsingissä: Otava, 2001.
Atxaga, Bernardo: Obabakoak. Helsinki: Tammi, 1994.
Atxaga, Bernardo: Tuolla taivaalla. Helsinki: Tammi, 1999.
Cortázar, Julio: Tarinoita kronoopeista ja faameista. Loki-Kirjat, 2001.
García Morales, Adelaida: Etelä. Helsinki: Like, 1992.
García Morales, Adelaida: Seireenien hiljaisuus. Helsinki: Like, 1993.
Gopegui, Belén: Aukko kartalla. Helsinki: Andalusialainen koira,1996.
Loriga, Ray: Kirkkaalta taivaalta. Helsinki: Tammi, 1997.
Monterroso, Augusto: Musta lammas ja muita eläinsatuja. Helsinki: ai-ai, 1996.
Rulfo, Juan: Tasanko liekeissä: Novelleja. Pedro Páramo: Romaani. Helsinki: Siltala, 2014.
Käännöksiä > Ranskasta

Bachelard, Gaston: Tilan poetiikka. Helsinki: Nemo, 2003.
Barthes, Roland: Rakastuneen kielellä. Helsinki: Nemo, 2000.
Beckett, Samuel: Mercier ja Camier. Helsinki: Basam Books, 2003.
Merleau-Ponty, Maurice: Filosofisia kirjoituksia. (Toim. Luoto, M. & Roinila, T.) Helsinki: Nemo, 2012.
Tellegen, Toon & Crowther, Kitty: Oravan syntymäpäivät ja muita eläinten juhlia. Helsinki: Nemo, 2003.
Aiheesta muualla

Tarja Roinilan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Jarmo Saarela

| Jarmo Saarela |
| --- | --- |
 Jarmo Saarela ohjastamassa Murron Morttia Porin raviradalla elokuussa 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. toukokuuta 1965 (ikä 59) Kiiminki
Kansalaisuus:   Suomi
Raviohjastaja
Kotirata:   Jokimaa, Lahti
Lisenssi:  Ammattiohjastaja (D)
Voittosumma:  8 466 232 €
Starttien määrä:  26614
Voittoja:  2086
1000. voitto:  2013
2000. voitto:  2024
Tilastot päivitetty:  11.11.2024
Jarmo Aarne Juhani Saarela (s. 24. toukokuuta 1965 Kiiminki) on suomalainen raviohjastaja. Hän asuu Hämeenkoskella. Saarelalla on A-ajolupa sekä D-valmentajalisenssi.
Saarela aloitti uransa vuonna 1982. Hänellä on omia hevosia mutta hän toimii myös lainaohjastajana. Hän on kesäkuuhun 2023 mennessä ajanut noin 24 600 starttia,voittaen niistä yli 1900. Voittorahoja Saarelan ajot ovat tuoneet yli 7,2 miljoonaa euroa.
Aiheesta muualla

Jarmo Saarela Hippoksen tietokannassa
Työmaana koko valtakunta Kaleva
Kristinusko Vermontissa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Vermontin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2014 väestötutkimuksen mukaan kristinusko on Vermontin suurin uskonto. 54 prosenttia Vermontin väestöstä kuuluu kristillisiin kirkkoihin.
Tunnustuskunnat

Väestötutkimuksen mukaan suurin kristinuskon suuntaus on protestantismi: evankelista protestantismia tunnustaa 11 prosenttia väestöstä. Päälinjan protestantismia tunnustaa 19 prosenttia väestöstä. Mustaan kirkkoon kuuluu alle prosentti väestöstä.
Katoliseen kirkkoon kuuluu 22 prosenttia väestöstä.
Yhdysvalloissa kristillisiin kirkkoihin lasketaan kuuluvaksi myös mormonit ja Jehovan todistajat. Molempiin liikkeisiin kuuluu noin prosentti väestöstä.
| Yhteisö | Perinne | Perhe | Seurakunnat | Kannattajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Katolinen kirkko Yhdysvalloissa | Katolinen kirkko | Katoliset kirkot | 106 | 134 208 |
| Tunnustuskuntiin kuulumattomat seurakunnat | Evankelikalismi | Muut | 53 | 29 830 |
| United Church of Christ | Päälinja | Kongregationalismi | 129 | 11 882 |
| Yhdistynyt metodistikirkko | Päälinja | Metodismi | 113 | 9 652 |
| American Baptist Churches in the USA | Päälinja | Baptismi | 48 | 6 996 |
| Yhdysvaltain episkopaalinen kirkko | Päälinja | Anglikaaninen | 45 | 5 305 |
Tridacna squamosa

| Tridacna squamosa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Simpukat Bivalvia
Lahko::  Veneroida
Heimo::  Sydänsimpukat Cardiidae
Alaheimo::  Jättiläissimpukat Tridacninae
Suku::  Tridacna
Laji::  squamosa
Kaksiosainen nimi
 Tridacna squamosa  Lamarck, 1819  
Katso myös
   Tridacna squamosa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tridacna squamosa on jättiläissimpukkalaji. Se elää luonnossa trooppisella Indopasifisella merialueella, ja sitä pidetään myös riutta-akvaarioissa.
Ulkonäkö ja koko

Tridacna squamosa kasvaa halkaisijaltaan korkeintaan 40 cm pitkäksi. Sillä on voimakkaasti poimullinen, suurten lehtimäisten suomujen peittämä kaksiosainen kuori. Kuoren välistä työntyy esille hyllyvä lihasmassa eli vaippa, jonka keskellä törröttää putkimainen suuosa. Vaippa on yleensä väreiltään ruskeansävyinen: tummanruskealla pohjalla on kullanruskeita tai kellertäviä aaltomaisia juovia. Myös sini- tai viherpilkkuisia yksilöitä esiintyy. Squamosa-lajin voi sekoittaa Tridacna maximaan; varmin lajituntomerkki ovat squamosan kuoren ulkopinnalla olevat suuret suomut. Kuoren saranapuolella on aukko, josta työntyy ulos lihaksikas jalka. Jalalla simpukka tarrautuu alla olevaan merenpohjaan.lähde?
Jättiläissimpukoiden elimistössä elää symbioottisia Zooxanthellae-leviä.tarvitaan parempi lähde Simpukan vaipan pinnassa näkyvät tummemmat läikät ovat läpinäkyviä kohtia, jotka toimivat linsseinä ja ohjaavat valoa syvemmälle vaippaan levien käyttöön.
Alkuperä

Tätä simpukkalajia tavataan Itä-Afrikasta Punaiseltamereltä Polynesiaan ulottuvalla alueella. Havaijin ympäristössä on istutettu kanta. Tridacna squamosa viihtyy hiekkapohjalla 15–20 metrin syvyydessä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Jättiläissimpukat ovat hermafrodiitteja: ne syntyvät koiraina, mutta osa toimii myöhemmin naaraana. Kun kutuaika tulee, ne laskevat veteen merkkiaineita, minkä jälkeen osa simpukoista laskee mätimunia, osa siittiöitä. Lisääntymisen laukaisee oikea kuunvaihe, vuorokaudenaika ja muiden simpukoiden laskemat merkkiaineet.lähde?
Vesiolot ja ravinto

Suuren osan simpukan tarvitsemasta ravinnosta tuottavat symbioottiset levät. Se hankkii ravintoa myös suodattamalla vedestä planktonia suuaukkonsa avulla. Akvaariossa lämpötilan tulisi olla 22–25 °C, suolapitoisuudesta kertovan ominaispainon 1,020–1,025 ja pH 8,1–8,4. Sopiva kalsiumin määrä on 400–480 mg/l ja karbonaattikovuus 7–12 dH. Myös strontiumin ja jodin saannista on huolehdittava.
Tridacna squamosa ja muut eliöt

Tridacna squamosa elää usein Acropora-kivikorallien joukossa. Sen kuoren suomujen suojissa elää pikkueläimiä, kuten rapuja ja toisia simpukoita.
Yhtenäistaideteos

Romantiikka
Caspar David Friedrich, , 1818.
Pääsuunnat
Romantiikka | Kansallisromantiikka
Muut virtaukset
Düsseldorfin koulukunta | Hudson River -koulukunta |  Goottikulttuuri | Karelianismi
Aiheet
Vastavalistus | Romantiikan musiikki | Pittoreski | Subliimi | Yhtenäistaideteos | Boheemi | Ossianin laulut | Maailmantuska
Teokset
Medusan lautta | Vapaus johtaa kansaa
Tekijät
Ivan Aivazovski | Albert Bierstadt | William Blake | John Constable | Eugène Delacroix | Robert Wilhelm Ekman | Caspar David Friedrich | Henry Fuseli | Théodore Géricault | Francisco de Goya | Aleksander Lauréus | Friedrich Overbeck | Vasili Tropinin | William Turner
Yhtenäistaideteos tai kokonaistaideteos (saks. Gesamtkunstwerk) on taideteos, kuten Richard Wagnerin musiikkinäytelmät, jossa yhdistyvät esimerkiksi musiikin, draaman, näytelmän ja tanssin elementit.
Richard Wagner esitteli käsitteen esseessään Das Kunstwerk der Zukunft (Tulevaisuuden taideteos) vuonna 1850. Wagnerille yhtenäistaideteos oli aito kansan luoma teos, joka astuu keskelle julkista areenaa ja poliittista elämää. Esimerkkinä tästä Wagner piti antiikin kreikkalaista tragediaa. Yhtenäistaideteoksessa yleisön ja esittäjän välillä ei ollut rajaa kuten ei taiteen ja elämänkään välillä ole. Yhtenäistaideteoksessa myös musiikki, tanssi ja runous saavuttivat jälleen "alkuperäisen yhteytensä".
Silvo Lahtela

Silvo Lahtela (s. 18. kesäkuuta 1959 Helsinki) on saksalainen kirjailija. Hänen vanhempansa olivat suomalainen kirjailija Markku Lahtela (1936–1980) ja saksalainen elokuva- ja teatteriohjaaja Helke Sander (s. 1937). Lahtelalta on suomennettu yksi romaani, vuonna 1991 ilmestynyt Kuvienkaataja.
Suomennos

Lahtela, Silvo: Kuvienkaataja.  (Suom. Marja Kyrö)  Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-11692-4
Käännös suomeksi
Tridacna gigas

| Tridacna gigas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Simpukat Bivalvia
Lahko::  Veneroida
Heimo::  Sydänsimpukat Cardiidae
Alaheimo::  Jättiläissimpukat Tridacninae
Suku::  Tridacna
Laji::  gigas
Kaksiosainen nimi
 Tridacna gigas  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Tridacna gigas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Tridacna gigas on suurin jättiläissimpukkalaji. Niitä pidetään joskus suurissa meriakvaarioissa, mutta ne eivät kestä kovin hyvin kuljetusta ja kasvavat niin suuriksi ja lisäksi nopeasti (jopa sentin kuukaudessa), että harvassa kotiakvaariossa on niille tilaa.
Ulkonäkö ja koko

Tridacna gigas kasvaa halkaisijaltaan jopa puolitoistametriseksi ja painaa 200 kiloa. Muiden jättiläissimpukoiden tavoin sillä on voimakkaasti poimullinen kaksiosainen kuori. Sen välistä työntyy esille hyllyvä lihasmassa eli vaippa, jonka keskellä törröttää putkimainen suuosa. Kun simpukka sulkee kuorensa, se ruiskuttaa vettä ulos tämän suuaukon kautta. Vaippa on väriltään kullanruskea, keltainen tai vihreä, ja siinä on suuria sinisiä, vihreitä tai violetteja läiskiä. Kuoren saranapuolella on aukko, josta työntyy ulos lihaksikas jalka, jonka avulla simpukka tarrautuu merenpohjaan. Simpukan vanhentuessa sen jalka surkastuu pois, ja eläin pysyy paikallaan suuren massansa avulla.
Jättiläissimpukoiden elimistössä elää symbioottisia Zooxanthellae-leviä.tarvitaan parempi lähde Simpukan vaipan pinnassa näkyvät tummemmat läikät ovat läpinäkyviä kohtia, jotka toimivat linsseinä ja ohjaavat valoa syvemmälle vaippaan levien käyttöön.
Alkuperä

Tridacna gigas elää Indopasifisen merialueen koralliriutoilla Etelä-Kiinanmereltä Australian pohjoisrannikolle ja Nikobaareilta Fidžille. Se pysyy yleensä alle 20 metrin syvyydessä, laguuneissa tai riuttojen tasanteilla.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Jättiläissimpukat ovat hermafrodiitteja: ne syntyvät koiraina, mutta osa toimii myöhemmin naaraana. Kun kutuaika tulee, ne laskevat veteen merkkiaineita, minkä jälkeen osa simpukoista laskee mätimunia, osa siittiöitä.
Vesiolot ja ravinto

Suuren osan aikuisen simpukan tarvitsemasta ravinnosta tuottavat symbioottiset levät. Se hankkii ravintoa myös suodattamalla vettä suuaukkonsa avulla. Alle kymmensenttiset yksilöt elävät pääosin suodattamansa planktonin varassa; akvaariossa niitä on ruokittava säännöllisesti.
Tridacna gigas ja ihmiset

Elokuvissa ja sarjakuvissa sukeltajat jäävät loukkuun sulkeutuvaan jättiläissimpukkaan; todellisuudessa sulkeutumisliike on niin hidas ettei vaaraa ole. Sen sijaan moni on hämmästynyt suuren simpukan painoa koettaessaan nostaa sitä vedestä.
IUCN on luokitellut tämän simpukan vaarantuneeksi jo vuonna 1996 ja äärimmäisen uhanalaiseksi 2024. Se on saattanut kuolla sukupuuttoon Fidžiä, Guamia, Vanuatua ja Taiwania ympäröivillä merialueilla. Sukupuuton syyksi arvellaan liiallista keräämistä ruoaksi ja akvaarioihin. Tridacna gigasin kauppaa säädellään nykyisin CITES-sopimuksella. Kaikki akvaarioihin myytävät yksilöt tulevat kasvattamoista.
Kuori.
Sukeltaja Itä-Timorissa yli metrin mittaisen jättiläissimpukan luona. Simpukan suuaukko näkyy hyvin.
Ousmane Socé Diop

Ousmane Socé Diop (Ousmane Socé, 31. lokakuuta 1911 Rufisque – 27. lokakuuta 1973 Dakar) oli senegalilainen kirjailija ja poliitikko.
Socé Diop kävi William Pontyn normaalikoulun ja valmistui eläinlääkäriksi Ranskassa. Samaan aikaan hän suoritti myös ranskalaisen filologian tutkinnon. Palattuaan Senegaliin Socé Diop työskenteli Ranskan Länsi-Afrikan karjatalousviraston tarkastajana.
Socé Diop valittiin Senegalin edustajaksi Ranskan senaattiin sosialistipuolue SFIO:n listalta vuonna 1946. Hän toimi tasavallanneuvoston sihteerinä vuonna 1949. Socé Diop oli SFIO:n kakkosehdokas Lamine Guèyen rinnalla vuoden 1951 kansalliskokousvaaleissa, mutta ei tullut valituksi. Hänen toinen senaattorikautensa päättyi vuonna 1952. Socé Diop toimi myös Rufisquen kaupunginjohtajana, suunnitteluministerinä Mamadou Dian hallituksessa sekä Senegalin Yhdysvaltain suurlähettiläänä ja YK-edustajana.
Socé Diop oli yksi ranskankielisen Afrikan ensimmäisiä romaanikirjailijoita. Hänen romaaniensa Karim (1935) ja Mirages de Paris (1937) aiheena ovat nuoren senegalilaissivistyneistön kokemukset länsimaisen ja afrikkalaisen kulttuurin välimaastossa. Socé Diop on julkaissut myös kertomuskokoelman Contes et légendes d’Afrique noire (1938) ja runokokoelman Rythmes du Khalam (1955). Hän toimi vuonna 1953 perustamansa kulttuurilehti Bingon päätoimittajana.
Claus von Stauffenberg

| Claus von Stauffenberg |
| --- | --- |
 Von Stauffenberg (vas.) ennen vuotta 1944
Henkilötiedot
Muut nimet:  Claus Philipp Maria Justinian Schenk Graf von Stauffenberg
Syntynyt: 15. marraskuuta 1907 Jettingen-Scheppach, Saksan keisarikunta
Kuollut: 21. heinäkuuta 1944 (36 vuotta) Berliini, natsi-Saksa
Ammatti:  upseeri
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksa
Taistelut ja sodat:  toinen maailmansota
Sotilasarvo:  eversti
Kunniamerkit:  III lk Vapaudenristi
Claus Philipp Maria Justinian Schenk Graf von Stauffenberg (15. marraskuuta 1907 – 21. heinäkuuta 1944) oli saksalainen Wehrmachtin upseeri ja aristokraatti. Yleisesikuntaeversti von Stauffenberg toteutti 20. heinäkuuta 1944 epäonnistuneen pommiattentaatin Adolf Hitleriä vastaan.
Salaliitto > Tausta

Von Stauffenberg kadotti jo varsin varhain uskonsa Hitleriin, ja lopullinen isku oli vakava haavoittuminen Pohjois-Afrikassa, kun brittiläiset hävittäjäkoneet tulittivat hänen komentoautoaan. Stauffenberg menetti vasemman silmänsä, oikean kätensä sekä kaksi sormea vasemmasta kädestä. Haavoittumisen vuoksi hänet siirrettiin esikuntatehtäviin Berliiniin. Tällöin hän sanoi vaimolleen: ”Saksan pelastamiseksi on tehtävä jotain.” Kesäkuussa hänet ylennettiin everstiksi, ja hän pääsi kenraali Friedrich Olbrichtin esikuntapäällikkönä osallistumaan johtajan päämajassa pidettyihin tilannekatsauksiin.
Salaliitto > Attentaatti

Von Stauffenbergillä oli keskeinen rooli Hitlerin surmaamiseen tähdänneessä salaliitossa, johon myös hänen esimiehensä kenraali Olbricht kuului. Hänen pääsynsä päämajaan mahdollisti tämän hankkeen. Von Stauffenbergin tehtävä oli sijoittaa räjähteillä ja ajastimella varustettu salkku lähelle Hitleriä tämän pitäessä neuvonpitoa päämajassaan Itä-Preussin Rastenburgissa sijainneessa Wolfsschanzessa eli Sudenpesässä. Pommi surmasi neljä ihmistä, mutta Hitler oli raskaan tammisen kokouspöydän suojaama ja sai vain vähäisiä vammoja. Von Stauffenberg pakeni paikalta ennen räjähdystä puhelinsoittoon vedoten. Hän oli varma Hitlerin kuolemasta ja palasi Berliiniin suorittamaan valmisteluja Führerin jälkeistä aikaa varten. Vallankaappausyritys kuitenkin epäonnistui. Vielä samana yönä von Stauffenberg teloitettiin ampumalla Bendlerblockin pihalla. Juuri ennen teloitustaan hän huusi ”Eläköön pyhä Saksamme!”
Yksityiselämä

Von Stauffenberg oli vuodesta 1933 naimisissa Nina von Stauffenbergin kanssa. Heillä oli viisi lasta.
Kunnianosoitukset

Suomen puolustusvoimien ylipäällikkö, Suomen marsalkka Gustaf Mannerheim myönsi von Stauffenbergille kolmannen luokan Vapaudenristin jatkosodan aikana joulukuussa 1942.
Vaikutus

Nykyään useat kadut ja aukiot Saksassa on nimetty von Stauffenbergin mukaan kunnianosoituksena hänen teoistaan natseja vastaan.
Von Stauffenbergista ja Hitlerin murhayrityksestä on tehty useita elokuvia, näistä tunnetuin ja menestynein on Operaatio Valkyrie (2008), jossa von Stauffenbergia esittää Tom Cruise.
Kirjallisuutta

Fraenkel, Heinrich; Manvell, Roger: Operaatio Valkyyria. Minerva, 2009.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Claus von Stauffenberg Wikimedia Commonsissa