stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matthias Flacius

Matthias Flacius
Matthias Flacius (kroatiaksi Matija Vlačić/Vlachich, saks. Matthias Flach 3. maaliskuuta 1520 – 11. maaliskuuta 1575) oli luterilainen teologi ja uskonpuhdistaja. Flacius toimi Wittenbergissä heprean professorina ja kirjoitti ensimmäisen protestanttisen kirkkohistorian, ns. Magdeburgin senturiain julkaisija.
Markus Hurme

| Markus Hurme> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. helmikuuta 1978 (ikä 46) Vantaa, Suomi
Uran tiedot
Laji:  lumilautailu 
Maailmancup
Kaudet:  1997-2002
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  1
 Tietolaatikko päivitetty 25.4.2017 
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten lumilautailu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten lumilautailu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten lumilautailu.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten lumilautailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | San Candido 1997 | half-pipe |  |
|  Pronssia | Madonna di Campiglio 2001 | half-pipe |  |
Markus Mikael Hurme (s. 1. helmikuuta 1978 Vantaa) on suomalainen uransa lopettanut lumilautailija.
Vuonna 1997 Hurme voitti lumilautailun MM-kisoista hopeaa half-pipessä ja vuonna 2001 pronssia half-pipessä.
Hurme kilpaili halfpipessa Naganon olympialaisissa 1998, jossa lumilautailu oli ensimmäistä kertaa olympialajina mukana. Naganossa Hurme oli karsintakierroksen paras, mutta sijoittui lopulta kolmanneksitoista epäonnistuttuaan toisessa finaalilaskussa.
Maailmancupissa Hurme sijoittui kertaalleen kolmanneksi half-pipessä vuonna 1997.
Hurme päätti uransa lumilautailijana keväällä 2002.
Maailmancupin palkintosijat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| Päivä | Kilpailupaikka | Maa | Laji | Sijoitus |
| 16. helmikuuta 1997 | Kanbayashi |  Japani | Half-Pipe | 3. |
Lumilautailu-uran jälkeen

Keväällä 2002 Hurme aloitti tietoliikenneinsinööriopinnot Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa. Insinööriksi valmistuttuaan (2005) hän jatkoi digitaalisen signaalinkäsittelyn opiskelua Teknillisessä korkeakoulussa Espoon Otaniemessä. Hurme valmistui diplomi-insinööriksi 2008.[lähde? ]
Nykyään Hurme omistaa ohjelmistoyritys Veera Solutions Oy:n.
Matthias Grünewald

Issenheimin alttaritaulun keskipaneeli.
Matthias Grünewald (noin 1475–1528) oli saksalainen renessanssimaalari, joka tunnetaan nykyisin lähinnä hänen Issenheimin luostarikirkkoon maalaamastaan, ristiinnaulittua Kristusta esittävästä alttaritaulustaan. Hän maalasi kuitenkin paljon muutakin, mm. useita ristiinnaulitsemiskohtauksia, Kristuksen ylösnousemuksen sekä kohtauksia pyhän Antoniuksen elämästä.
Grünewald toimi Mainzin arkkipiispan hovimaalarina, arkkitehtina ja insinöörinä vuosina 1508–1514. Grünewald oli pitkään unohduksissa, sillä hänen töitään pidettiin toisen saksalaisen renessanssitaiteilijan, Albrecht Dürerin teoksina.
Massa-luminositeettirelaatio

Massa-luminositeettirelaatio on tähtitieteessä pääsarjan tähdille laskettavissa oleva massan ja luminositeetin eli kirkkauden suhde. 
Pääsarjan tähti on sitä kirkkaampi, mitä painavampi se on.
Tähden säteilemä energiamäärä kasvaa jyrkästi massan kasvaessa. Pääsarjan tähden luminositeettiin vaikuttaa myös tähden metallipitoisuus ja ehkä pyöriminenkin, sillä se kiihdyttää tähden magneettista aktiivisuutta.
Massa-luminositeettirelaation yhtälöt

ja
Waves (Dawn of Solacen albumi)

| Waves Dawn of Solace |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 24. tammikuuta 2020
 Kesto: 40.58
 Levy-yhtiö: Noble Demon
Dawn of Solacen muut julkaisut
| The Darkness 2006 | Waves 2020 | Flames of Perdition 2021 |
Waves on Dawn of Solacen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 24. tammikuuta 2020 levymerkillä Noble Demon.
Kappaleet

Lead Wings – 4.47
Ashes – 5.57
Silence – 5.18
Hiding – 4.46
Tuli – 5.36
Numb – 5.30
Choice – 5.03
Ghost – 4.01
Arvostelut

Imperiumi: 8½
Inferno:
Kaaoszine: 9½/10
Aiheesta muualla

Waves (Dawn of Solacen albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Waves (Dawn of Solacen albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Vuoden 1954 nootit

Vuoden 1954 nootit annettiin Suomen hallitukselle Yhdysvaltain ja Yhdistyneen kuningaskunnan toimesta, ja ne liittyivät Suomen kasvavaan öljyntuontiin Neuvostoliitosta sekä uuden, Nesteen neuvostoöljylle suunnitteleman jalostamon rakentamiseen. Yhdysvallat ja Iso-Britannia olivat huolissaan itäblokin ja Suomen välisen öljykaupan kasvamisesta ja sen mukanaan tuomasta riippuvuussuhteesta Neuvostoliittoon sekä länsimaisten öljy-yhtiöiden merkityksen vähenemisestä. Lopputuloksena oli kompromissi, jossa amerikkalaiset kytkettiin jalostamon rakentamiseen raakaöljyn tullessa Neuvostoliitosta.
Tausta

Suomelle annetut nootit liittyivät vahvasti Suomen aseman muutokseen toisen maailmansodan seurauksena, alkaneeseen kylmään sotaan sekä orastavaan bilateraalikauppaan Suomen ja Neuvostoliiton välillä. Öljyn merkitys maailmankaupassa ja politiikassa oli kasvanut merkittävästi toisen maailmansodan jälkeen, ja erityisesti Neuvostoliiton ja uusien länsimaisista riippumattomien öljyntuottajamaiden asema hankaloitti läntisten öljy-yhtiöiden toimintaa. Läntiset öljy-yritykset ja hallitukset pyrkivät eri keinoja käyttäen hallitsemaan kasvavaan öljykauppaa ja pitämään sen omissa käsissään.
Vielä vuonna 1948 länsiyhtiöt olivat toimittaneet miltei 90 prosenttia Suomen öljytuotteista, mutta seuraavana vuonna itäblokin toimittaman öljyn osuus kasvoi jo puoleen kaikesta toimitetusta.
Suomessa 1950 alkanut öljykriisi liittyi suomalais-neuvostoliittolaisten suhteiden huonontumiseen ja siitä seuranneeseen poliittiseen kriisiin. Kriisin taustalla oli kommunistien tipahtaminen ulos hallituksesta pari vuotta aikaisemmin, mikä sai aikaan tapahtumaketjun, joka huipentui maiden välisten kauppaneuvotteluiden jäädyttämiseen. Suomen huoltotilanne vaikeutui ja maa oli öljykriisin partaalla, kun idäntoimitukset, jotka kattoivat yli puolikkaan Suomen tarpeista, uhkasivat katketa. Länsivallat reagoivat nopeasti tarjoamalla Suomelle apua, ja öljyhuolto pyrittiin turvaamaan yhteistyössä suurten anglo-amerikkalaisten yhtiöiden kanssa, joita olivat esimerkiksi Jersey Standard, Esso, Shell ja Gulf. Tarkoituksena oli myös lisätä Suomen vastustuskykyä Kremlin taloudellista painostusta vastaan Suomen läntisten vienti-intressien ohella. Kevään 1950 kriisi ei kuitenkaan aiheuttanut Suomen kaupallisen kytkeytymisen suunnanmuutosta.
Suomi oli sodan aikana ja vielä sen jälkeenkin haavoittuvainen erityisesti nestemäisten polttoaineiden suhteen. Askel Suomen huoltovarmuuden parantamiseksi tehtiin vuonna 1948, kun Neste Osakeyhtiö perustettiin. Vuonna 1953, Suomen kouristellessa talouskriisissä, Suomen öljyntuonti kääntyi lännen johtoasemasta itävoittoiseksi, jopa 80-90 prosenttia tuotiin idästä. Tämä hälytti läntiset hallitukset ja öljy-yhtiöt yrittämään kääntää kehityssuunnan takaisin lännelle edulliseksi.
Nootit

Nesteen suunnitelma öljynjalostamon rakentamisesta 1954 aiheutti suurta polemiikkia erityisesti Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa, jossa mietittiin miten hanke voitaisiin estää. Suunnitelman tultua julki maiden hallitukset lähettivät marraskuussa tiukkasanaiset nootit Suomelle, joissa varoitettiin idän "punaisen" öljyn vaaroista. Öljyn polkumyynnin nähtiin horjuttavan länsimaisia öljyjättejä sekä pahimmassa tapauksessa edistävän Neuvostoliiton vallankumouksellisia poliittisia tavoitteita. Öljyn poliittinen merkitys oli kasvanut maailmassa, ja sen nähtiin olevan vipuvarsi, jonka ansiosta Suomi voisi kääntyä joko länteen tai itään.
Markku Kuisma esittelee teoksessaan Kylmä sota, kuuma öljy: Neste, Suomi ja kaksi Eurooppaa Suomelle annettujen noottien ydinsisältöä:
»Sen johdosta, että Suomeen on suunniteltu valtiojohtoisen öljynpuhdistamon rakentamista, esittää Yhdysvaltain suurlähetystö hallituksensa huolen niistä vahingoista, joita tämän suunnitelman toteuttaminen saattaa aiheuttaa Yhdysvaltain ja Suomen väliselle kaupankäynnille sekä amerikkalaisille öljy-yhtiöille, jotka jo pitkän aikaa ovat toimineet öljytuotteiden myyjinä Suomessa.» 
(17.11.1954)
»Hänen Brittiläisen Majesteettinsa suurlähetystö (esittää) Hänen Majesteettinsa Hallituksen käsityksen niistä vakavista vahingoista, joita suunnitelman toteuttaminen saattaa aiheuttaa Suomen ja Yhdistyneen Kuningaskunnan väliselle kaupalle ja erikoisesti pitkän aikaa Suomessa öljytuotteita myyneelle brittiläiselle yhtiölle, joka on investoinut huomattavan pääoman Suomeen.» 
(18.11.1954)
Seuraukset

Nooteista huolimatta Suomi joutui kuitenkin ensisijassa huolehtimaan enemmän Suomen kansallisista eduista ja tarkkailemaan Moskovaa kuin palvemaan länsiblokin kansainvälisiä etuja. Syrjäisenä maana Suomen saama huomio oli kuitenkin poikkeuksellista: mikään metsävaltion aikaisempi taloudellinen hanke ei ollut vetänyt puoleensa yhtä laajaa kansainvälistä huomiota. Kuitenkin länsimaiden ja yhtiöiden pyrkimys kaataa hanke oli ilmeinen: lobbausta tapahtui niin lehdissä kuin eduskunnassakin, ja erityisesti länsimaiset öljy-yhtiöt olivat vakuuttuneet siitä, että jalostamo toteutuessaan tuhoasi niiden elinehdot toimia Suomessa.
Länsiyritykset tekivätkin aluksi miltei kaikkensa vastustaakseen rakenteilla olevaa Nesteen jalostamoa, ja ilman länsimaista öljynjalostusteknologiaa jalostamon toteutuminen Suomessa vaikutti epätodennäköiseltä. Shell lopulta lipesi vastarinnasta sopimuksella, jossa se takaisi oman markkinaosuutensa myynnin Suomessa vastineeksi teknologia-avusta jalostamon rakentamisessa. Lopulta länsi ja muutkin länsiyhtiöt tajusivat itäöljyn ylitsepääsemättömän aseman Suomen öljykaupassa, ja pyrkivät pelastamaan sen mitä pelastettavissa oli liittymällä jalostamoprojektiin ja sen rakentamiseen. Tällä tavoin ne säilyttivät edes osan murenevasta vaikutusvallastaan Suomen öljykaupassa.
Lähdeluettelo

Kuisma, Markku: Kylmä sota, kuuma öljy. Neste, Suomi ja kaksi Eurooppaa 1948–1979.  WSOY, 1997.
Visuri, Pekka: Suomi kylmässä sodassa.  Otava, 2006.
María Romero Cordero

| María Romero Cordero |
| --- | --- |
 María Romero Cordero
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1909 Santiago de Chile
Kuollut: 14. elokuuta 1989 (80 vuotta) Santiago de Chile
Ammatti:  toimittaja
María Romero Cordero (2. huhtikuuta 1909 Santiago de Chile – 14. elokuuta 1989 Santiago de Chile) oli chileläinen toimittaja ja elokuvakriitikko. Häntä pidetään yhtenä maansa elokuva- ja viihdejournalismin pioneereista.
Ura

Romero opiskeli filosofiaa ja pedagogiikkaa ensin Chilen yliopistossa ja sitten Mills Collegessa Kaliforniassa. Elokuvista hän kiinnostui matkailtuaan Hollywoodissa. Palattuaan Chileen 1930-luvun lopulla Romero pestattiin sikäläiseen aikakauslehti Ecraniin. Lehden päätoimittajana hän työskenteli 1939–1960. Hän teki lehdestä elokuvapainotteisen ja hyödynsi suhteitaan elokuvateollisuuteen ja filmitähtiin. Ecranin levikki moninkertaistui. Vuosina 1961–1963 Romero asui Yhdysvalloissa, minkä jälkeen hän palasi jälleen Chileen ja työskenteli muun muassa sanomalehti El Mercurion elokuvakriitikkona. Hän esiintyi myös television ajankohtaisohjelmissa.
Romero voitti Lenka Franulic -palkinnon 1972.
Aiheesta muualla

María Romero: La señora que contaba el final de las películas
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:María Romero Cordero
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: es:María Romero Cordero
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Matteo Vitaioli

Matteo Giampaolo Vitaioli (s. 27. lokakuuta 1989) on sanmarinolainen jalkapalloilija, joka on kotimaansa lisäksi pelannut Italiassa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on eniten otteluita San Marinon maajoukkueessa pelannut jalkapalloilija.
Vitaioli on edustanut urallaan kymmentä seuraa. Tunnetuin näistä on Serie A:ssa pelannut Empoli, jota Vitaioli edusti kaudella 2005–2006 pelaamatta kuitenkaan yhtään ottelua. Hänen muita seurojaan ovat olleet San Marino, ASD Cagliese, Real Montecchio, PD Castellarano, FC Fiorentino, Sammaurese, Tropical Coriano, jossa hän on pelannut pisimpään, SS Pennarossa ja SP La Fiorita.
Vitaioli on pelannut San Marinon maajoukkueessa kesäkuun 2023 loppuun mennessä 84 ottelua ja tehnyt yhden maalin, syyskuussa 2015 EM-karsintaottelussa Liettuaa vastaan. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa lokakuussa 2007.
Myös Matteo Vitaiolin veli Fabio Vitaioli on maajoukkuejalkapalloilija.
Zamhlai

| Zamhlai (Замглай) |
| --- | --- |
 Zamhlain taajamaa.
 lippu:  vaakuna
 Tšernihivin alue Ukrainassa, alla kaupungin sijainti alueella
 Zamhlai
 Koordinaatit: 51.8124°N, 31.1631°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Tšernihivin alue
Piiri:  Tšernihivin piiri
Väkiluku (2021):  1 755
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zamhlai (ukr. Замглай) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Tšernihivin alueella. Zamhlai on osa Tšernihivin piiriä. Vuoden 2021 alussa Zamhlain taajamassa arvioitiin asuvan 1 755 henkeä.
Markus Huitsi

Jaakko Markus Huitsi (s. 22. lokakuuta 1974 Loppi[lähde? ]) on suomalainen iskelmälaulaja ja valmistunut lähihoitajaksi 1996. Hän toimi pitkään ammattimuusikkona ja voitti lukuisia iskelmäkilpailuja. Sittemmin hän kuitenkin murhasi hoidettavansa ja hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.
Ura

Huitsi osallistui vuonna 1990 ensimmäiseen laulukilpailuunsa, Tähtisolisti-kilpailuun, jossa hän selviytyi loppukilpailuun asti. Vuonna 1999 hän osallistui Arkkiviisut-laulukilpailuihin ja iskelmän Suomen-mestaruuskilpailuihin, joissa hän sijoittui loppukilpailussa toiselle sijalle. Vuonna 2000 Huitsi kruunattiin Lavatähtiprinssi-kilpailun voittajaksi, ja hän teki ensimmäisen levytyssopimuksensa Burning Floor -yhtiön kanssa.
Vuonna 2001 Huitsi voitti iskelmän SM-kilpailuissa yleisönsuosikki-äänestyksen ja sai Iskelmäprinssin tittelin. Syyskuussa 2002 julkaistu promo-single ”On kaipuu mulla” nousi paikallisradioiden top 20 -listalla kuudenneksi ja Tätä Suomi tanssii -listalla kymmenen parhaan joukkoon. Monilla radiokanavilla kappale nousi myös vuoden soitetuimmaksi iskelmäksi. Hän pääsi esittämään singlen nimikappaleen myös TV2:n Saanko luvan -ohjelmassa syyskuussa 2002. Huitsin taakse kerättiin pian oma tanssiorkesteri Nevada, jonka kanssa hän esiintyi vuodesta 2003 lähtien.
Huitsin esikoisalbumi Markus Huitsi julkaistiin helmikuussa 2005. Albumilta nousivat listoille kappaleet ”Kertoisinko”, ”Onko elämää jälkeen rakkauden” ja ”Vapaa”. ”Kertoisinko” oli myös vuoden soitetuin kappale joidenkin paikallisradioiden listoilla.
Henkirikostuomio

Huitsi tuomittiin Päijät-Hämeen käräjäoikeudessa lokakuussa 2017 faninsa murhasta elinkautiseen vankeuteen. Hän toimi monisairaan uhrinsa lähihoitajana ja henkilökohtaisena avustajana. Hän löi tätä vuoden 2017 maaliskuussa 66 kertaa veitsellä.
Diskografia > Albumit

Markus Huitsi (2005)
Zamir Kabulov

Zamir Kabulov (oik.).
Zamir Nabijevitš Kabulov (ven. Зами́р Наби́евич Кабу́лов; s. 22. heinäkuuta 1954 Uzbekistan) on korkea-arvoinen venäläinen diplomaatti, joka on toiminut erityisesti Venäjän edustustossa Afganistanissa ja myös YK:n neuvonantajana Afganistanin kysymyksissä asemapaikkanaan Pakistan sekä edustanut Venäjän ulkoministeriä neuvoteltaessa Bonnin sopimusta. Vuodesta 2004 hän on jälleen ollut suurlähettiläänä Kabulissa. Hän suhtautuu kriittisesti Naton toimiin maassa.
Kabulov on neuvonut Yhdysvaltoja välttämään Venäjän virheet Afganistanissa, kannattaa sotilaallista ratkaisua ja laskee vastuun Afganistanin tilanteen ratkaisusta Yhdysvalloille: "Ongelman aiheuttaja on Yhdysvallat, joten Yhdysvalloilla on myös vastuu sen ratkaisemisesta. - - panostakaa tehokkaasti ja panostakaa nyt, mutta älkää jääkö - - liian pitkäksi aikaa, niin kuin me teimme."
María Romero

| María Romero> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1992 Madrid, Espanja
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2012–
Aiheesta muualla
IMDb 
María Romero (s. 1992 Madrid) on espanjalainen näyttelijä.
Ura

Romero aloitti näyttelijän opintonsa madridilaisessa teatterikoulussa (Real Escuela Superior de Arte Dramático) 17-vuotiaana. Opintojensa alkuvaiheessa hän liittyi uuteen ryhmäteatteriin nimeltä La Joven Compañía, ja kasvoi ammattiin sitä kautta.
Romeron ensimmäinen ammattimainen esiintyminen oli Guillém Cluan käsikirjoittamassa ja José Luis Arellanon ohjaamassa futuristisessa näytelmässä Invasión vuonna 2012. Seuraavina vuosina Romero näytteli useissa Arellanon ohjaamissa näytöskappaleissa, kuten Fuente Ovejuna, La Ilíada ja La Odisea. Kahdessa viimeksi mainitussa hänen roolinaan oli Troijan Helena.
Elokuvadebyyttinsä Romero teki vuonna 2015 Icíar Bollaínin ohjaamassa draamassa El olivo. Televisiossa Romero näytteli ensi kerran 2019: hän tulkitsi Luisan roolin suomalais-espanjalaisessa rikosdraamasarjassa Paratiisi.
Aiheesta muualla

La Joven Compañía
Matteos II

Matteos II
Matteos II (k. 1910) toimi Armenian katolikoksena vuosina 1908–1910. Hänen kautensa jäi vain eräänlaiseksi välivaiheeksi lyhyen kestonsa vuoksi. Häntä seurasi katolikoksena Gevorg V Sureniats.
Zamfara

Zamfaran sijainti Nigeriassa
Zamfara on Nigerian 36 osavaltiosta seitsemänneksi suurin sekä pinta-alaltaan että asukasluvultaan. Se sijaitsee maan luoteisosassa. Zamfaran pinta-ala on 39 762 neliökilometriä. Vuonna 2006 Zamfarassa oli 3 259 846 asukasta.   
Zamfaran  pääkaupunki on Gusau.
Šaria sai lainvoiman Zamfarassa tammikuussa 2000, ensimmäisenä Nigerian osavaltioista.
Zamfara on maanviljelysaluetta, jonka tärkeimpiä tuotteita ovat hirssi, maissi, riisi, maapähkinät, puuvilla, tupakka ja pavut.
Lyijymyrkytys tappoi yli sata lasta osavaltiossa maalis-kesäkuussa 2010. Neljän kylän asukkaat alkoivat sairastella työskenneltyään laittomissa kultakaivoksissa. Alueilla on suuria lyijykeskittymiä.
Matti Waris

Matti Jouko Olavi Waris (28. helmikuuta 1930 Helsinki – 10. tammikuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen eläinlääkintäkenraalimajuri, joka toimi puolustusvoimien ylieläinlääkärinä.
Matti Wariksen vanhemmat olivat everstiluutnantti Paavo Gustaf Waris ja Toini Tellervo Sinervä. Hänen puolisonsa vuodesta 1951 oli Armi Kristina Kamprad. Waris pääsi ylioppilaaksi 1948 Helsingin suomalaisesta lyseosta ja valmistui eläinlääkäriksi Tukholman kuninkaallisesta eläinlääketieteellisestä korkeakoulusta 1956, elintarvikehygienikko hänestä tuli 1966. Waris oli eläinlääkäri Pohjois-Savon prikaatissa 1957–1958,  Hevoshuoltokoulussa 1958–1965, 1. Divisioonan esikunnassa 1965–1966 ja Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunnassa 1966–1968. Puolustusvoimien ylieläinlääkäri hän oli vuodesta 1968 vuoteen 1990, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Waris ylennettiin eläinlääkintäluutnantiksi 1957, -kapteeniksi 1958, -majuriksi 1961, -everstiluutnantiksi 1965, -everstiksi 1968 ja -kenraalimajuriksi 1989.
Aiheesta muualla

Matti Wariksen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Zamora

Zamora voi tarkoittaa seuraavia:
Zamora-palkinto, Espanjan jalkapalloilussa kauden parhaalle maalivahdille myönnettävä palkinto
Zamora Club de Fútbol, espanjalainen jalkapalloseura.
Zamora on myös seuraavassa lueteltujen paikkojen ja henkilöiden nimi.
Zamora, kaupunki Espanjassa
Zamora, maakunta Espanjassa
Zamora, kaupunki Yhdysvalloissa
Zamora, kaupunki Meksikossa
Gutiérrez Zamora, kaupunki Meksikossa
Zamora, kaupunki Araguan osavaltiossa, Venezuelassa
Zamora, kaupunki Mirandan osavaltiossa, Venezuelassa
Zamora, kaupunki Ecuadorissa
Zamora-Chinchipe, provinssi Ecuadorissa
Bobby Zamora (s. 1981), englantilainen jalkapalloilija
Daniela Zamora (s. 1990), chileläinen jalkapalloilija
Ezequiel Zamora (1817–1860), venezuelalainen sotapäällikkö
Fernando Zamora (s. 1970), kuubalainen ratameloja
Jaime Paz Zamora (s. 1939), Bolivian presidentti 1989–1993
Jesús Jiménez Zamora (1823–1897), Costa Rican presidentti
José Rubén Zamora (s. 1956), guatemalalainen journalisti
Leonardo Zamora Legaspi (1935–2014), filippiiniläinen katolinen arkkipiispa
Lonnie Zamora (1933–2009), yhdysvaltalainen poliisi, Socorron ufotapauksen silminnäkijä
Niceto Alcalá-Zamora (1877–1949), Espanjan presidentti 1931–1936
Pedro Zamora (1972–1994), kuubalais–yhdysvaltalainen AIDS-aktivisti
Ricardo Zamora (1901–1978), espanjalainen jalkapalloilija
Rubén Zamora (s. 1942), elsalvadorilainen poliitikko
Rutilo Muñoz Zamora (s. 1951), meksikolainen katolinen piispa
Tye Zamora (s. 1977), yhdysvaltalainen muusikko
Vicente Jiménez Zamora (s. 1944), espanjalainen katolinen piispa
Xavier Espot Zamora (s. 1979), Andorran pääministeri
Zamora (s. 1963), oikealta nimeltään Tim Cridland, yhdysvaltalainen sirkustaiteilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Zamora”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Yhdysvaltain rannikkovartiosto

| Yhdysvaltain rannikkovartiosto United States Coast Guard |
| --- | --- |
 Tunnus
Toiminnassa:  4. elokuuta 1790–
Valtio:  Yhdysvallat
Aselajit:  rannikkovartiosto
Osa joukkoa:  Yhdysvaltain asevoimat
Koko:  56 569
Tukikohta:  Douglas A. Munro Coast Guard Headquarters Building, Washington (DC)
Yhdysvaltain rannikkovartiosto (engl. United States Coast Guard, USCG) on yksi viidestä Yhdysvaltain asevoimien puolustushaarasta. Se perustettiin vuonna 1915 Yhdysvaltain hengenpelastusjärjestön (1848) ja veroviranomaisjärjestön (1790) yhdistyessä.
Rannikkovartiostossa palvelee 40 150 sotilasta.
Se kuuluu rauhan aikana Department of Homeland Securityn alaisuuteen, mutta voidaan eri päätöksellä siirtää Laivastoministeriön alaisuuteen (Department of the Navy).
Rannikkovartioston motto on Semper Paratus, tarkoittaen ”Aina valmiina” (engl. Always Ready).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhdysvaltain rannikkovartiosto
Zamindari

Dhakan zamindari Khawaja Salimullah (1871-1915)
Zamindari on intialainen nimitys aatelille tai suurmaanomistajille. Kantasana tulee persiasta, ja sitä on käytetty laajasti mogulien ja muslimidynastioiden valtakausilla.
Tarkka merkitys on vaihdellut alueelta toiselle.  Bengalissa zamindarin asema oli perinnöllinen, ja zamindarit  hoitivat verotuksen ja saivat pitää kymmenen prosenttia hallitsemansa alueen verotuotoista.  Brittihallinto teki heistä myös maanomistajia, ja näin syntyi aatelisluokka jonka asema säilyi Intian itsenäistymiseen asti.  Uttar Pradeshissa zamindarit olivat suurmaanomistajia, muualla Pohjois-Intiassa kylän zamindarit hallitsivat ja viljelivät kylän viljelysmaita yhdessä. Maratin valtakunnassa  zamindari oli periytyvä veronkerääjän virka.
Aiheesta muualla

Zamindar (Arkistoitu – Internet Archive) Banglapedia
Yhdysvaltain pysyvä edustaja Natossa

| Yhdysvaltain pysyvä edustaja Natossa |
| --- | --- |
 Permanent Representative of the United States to NATO
 
 
 Nykyinen Kay Bailey Hutchison 28. elokuuta 2017 lähtien
Nimittäjä:  Yhdysvaltain presidentti
Perustettu:  8. huhtikuuta 1953
Ensimmäinen:  William Henry Draper, Jr.
Yhdysvaltain pysyvä edustaja Natossa (engl. Permanent Representative of the United States to NATO) on Yhdysvaltain edustaja Pohjois-Atlantin liittoon (Nato). Virka perustettiin 8. elokuuta 1953 ja jokaisella jäsenmaalla on pysyvä suurlähettilästasoinen edustaja Pohjois-Atlantin neuvostossa, joka on Naton päätöksentekoelin.
Nykyinen edustaja on Texasin entinen senaattori Kay Bailey Hutchison, joka aloitti työnsä Natossa 28. elokuuta 2017.