stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä K
K > Väinö Juhani Kärkkäinen

(9. kesäkuuta 1894 Kiuruvesi – 21. joulukuuta 1956) oli suomalainen jääkärivääpeli ja työnjohtaja. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Petter Emil Kärkkäinen ja Anna Kaisa Kärkström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1929 opettaja Anna Ester Sofia Junkkarisen kanssa. Hänen kuoltuaan vuonna 1947 Kärkkäinen avioitui toisen kerran vuonna 1949 kutoja Hanna Hyvärisen kanssa. Tämä kansakoulun käynyt maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 23. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 4. elokuuta 1917 pataljoonan 2. komppaniaan, josta edelleen 6. lokakuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon sairautensa takia. Hän palasi Suomeen elokuussa 1918 ja astui 16. lokakuuta 1918 palvelukseen Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een, minkä nimi sittemmin muuttui Pohjois-Savon rykmentiksi. Hän palveli 9. komppaniassa ja 7. tammikuuta 1919 alkaen 3. konekiväärikomppaniassa. Armeijasta hän erosi huhtikuussa 1919 ja liittyi Karjalan (Aunuksen) vapaaehtoiseen retkikuntaan 14. huhtikuuta 1919, jossa hän toimi joukkueenjohtajana 2. rykmentin 4. pataljoonan 2. komppaniassa, jonka mukana hän otti osaa taisteluihin Säämäjärvellä. Hän kuului retken jälkeen sen Pääskylahdella sijainneeseen harjoitusjoukkueeseen. Hän erosi tehtävästä 1. tammikuuta 1920 ja palasi takaisin Pohjois-Savon rykmenttiin, jossa hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi ja varusmestariksi 8. komppaniaan. Tehtävästään hän erosi 1. lokakuuta 1920 ja astui palvelukseen Kainuun rajavartioston Kuusamon-Kainuun komppaniaan, missä hän palveli 1. helmikuuta – 15. syyskuuta 1921 välisen ajan ja siirtyi Savon jääkärirykmenttiin, missä hän palveli 31. joulukuuta 1921 – 31. joulukuuta 1923 välisen ajan rykmentin kuormastovääpelinä, jonka jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Armeijanuran jälkeen hän työskenteli Tornator oy:ssä työnjohtajana vuosina 1923–1925, josta hän siirtyi varastomieheksi valtionrautateiden Viipurin varikolle, missä hän työskenteli vuodet 1925–1930, jonka jälkeen hän toimi halkotarhanesimiehenä Sortavalan varikolla vuosina 1930–1938. Metsähallituksen Kemin huoltoalueen metsänhoitajana ja kasöörinä hän toimi vuosina 1938- 1939. Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin hän suoritti vuosina 1922–1923. Talvisotaan hän osallistui 9. Divisioonan Autokolonnan vääpelinä ja otti osaa taisteluihin Suomussalmella ja Kuhmossa. Välirauhan aikana hän toimi edelleen samassa tehtävässä ja hänet kotiutettiin vuonna 1940 eikä näin ollen osallistunut jatkosotaan vaan toimi Metsähallituksen palveluksessa ja asutustilallisena Tervolan Vähäjoella. Myöhemmin hän toimi Valtion polttoainekeskuksen (Vapon) palveluksessa työnjohtajana ja kasöörinä. Hänet on haudattu Tervolaan. Ylennykset: Aliupseeri 20. joulukuuta 1918, Kersantti 6. toukokuuta 1920, Vääpeli 4. maaliskuuta 1921. Kunniamerkit:  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Antti Emil Kärnä

(3. tammikuuta 1892 Lappajärvi – 31. tammikuuta 1919) oli suomalainen jääkärivänrikki ja Viron armeijan luutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Kärnä ja Liisa Isopellinen. Hän kävi kolme luokkaa Vaasan suomalaista lyseota ja Tampereen kauppakoulun. Tämä kauppakoulun käynyt konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 11. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Suomeen hänet komennettiin erikoistehtäviin 17, elokuuta 1916 ja takaisin hän palasi 11. tammikuuta 1917. Hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) vänrikiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissodassa joukkueenjohtajaksi 5. jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Kauksamossa, Kivennavalla ja Raivolassa. Sisällissodan jälkeen hän kuului yhä yllä mainittuun joukko-osastoon, jonka nimi pian muuttui Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Rykmentissä hänet siirrettiin ensin joukkueenjohtajaksi 8. ja myöhemmin 7. komppaniaan. Viron vapaussotaan hän osallistui liittymällä 18. tammikuuta 1919 Pohjan Poikain rykmenttiin ja hänet sijoitettiin 23. tammikuuta 1919 päälliköksi 1 pataljoonan 1. komppaniaan. Komppaniansa mukana hän otti osaa taisteluihin Luhde-Grosshofissa, missä taistelussa kaatui 31. tammikuuta 1919. Hänet on haudattu Helsingin Vanhan kirkon puistossa sijaitsevaan Virossa taistelleiden suomalaisten sankarihautaan. Ylennykset: Vänrikki 11. helmikuuta 1918, Luutnantti (Virossa) 19. tammikuuta 1919. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kera,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Julius Einari Kärnä
Toivo Kärnä
Artturi Leonard Kästämä
Antti Kääriäinen
Erns Köhler
Yrjö Johannes Könni
K > Nikolai Köping

27. syyskuuta 1897 Viipuri – 19. helmikuuta 1941 oli suomalainen jääkäri ja työmies. Hänen vanhempansa maanviljelijä Nikolai Tschopin ja Kaisa Liisa Piironen. Tämä kansakoulun käynyt Pietarsaarelainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 30. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 17. maaliskuuta 1916 pataljoonan haupitsipatteriin ja 20. huhtikuuta 1916 takaisin 3. komppaniaan. Hänet laskettiin sairautensa tähden siviilitöihin 4. toukokuuta 1916. Suomeen hän palasi 3. tammikuuta 1919 ja asettui Pietarsaareen, jossa työskenteli työmiehenä. Hänet on haudattu Pietarsaareen.  Kunniamerkit :  Jääkärimerkki.
K > Matti Joeli Körkkö

8. heinäkuuta 1895 Tervola – 19. elokuuta 1968 oli suomalainen jääkäri ja metsätyömies. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Albert Jaakko Körkkö ja Liisa Ulriika Ruikka. Tämä Tervolainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 12. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Schmardenissa. Rintamakomennuksen jälkeen hänet lähetettiin Altonan työosastoon 25. marraskuuta 1916, mistä hänet laskettiin siviilitöihin. Suomeen hän palasi 29. marraskuuta 1918 ja asettui työmieheksi Pohjois-Suomeen, mutta veri veti taistelutantereille ja hän liittyi Viron vapaussotaan osallistuneeseen Pohjan Poikain Rykmenttiin ja sen 2. pataljoonan 6. komppaniaan. Viron vapaussodasta palattuaan hän suunnisti Tervolaan ja ryhtyi metsätyömieheksi.  Kunniamerkit :  Jääkärimerkki.
Jääkäripataljoona 27:n soittokunta.
Jääkärikapteeni Matti Johannes Kurri
Otto Kurvinen
Juho Jaakko Kylmäperä
Emil Arvid Kähärä
Sem Henrik Kärkkäinen
Suklaakukka

| Suklaakukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Suklaakukat Berlandiera
Laji::  lyrata
Kaksiosainen nimi
 Berlandiera lyrata  Benth. 
Katso myös
   Suklaakukka Wikispeciesissä   Suklaakukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Berlandiera lyrata
Suklaakukka (Berlandiera lyrata) on mykerökukkaiskasvi (heimo Asteraceae eli Compositae), jota viljellään yksivuotisena koristekasvina.
Maisemapuutarha

Rauniot ja luola Dessau-Wörlitzin puutarhassa
Maisemapuutarha on luonnonmukaisuuteen pyrkivä puutarhasuunnittelun historiallinen tyylisuunta, joka jakautuu englantilaiseen ja mannereurooppalaiseen tyyliin. Maisemapuutarhat kehiteltiin 1700-luvulla vastakohtana ranskalaiselle muotopuutarhalle. Maisemapuutarhoja oli ensin Yhdistyneessä kuningaskunnassa, sittemmin myös Manner-Euroopassa Ranskassa ja Saksassa. Molemmilla alueilla puutarhat erosivat siis jonkin verran toisistaan. Tyylistä käytetään joskus myös nimitystä englantilainen puutarha, mutta esimerkiksi ranskalaiset kutsuivat omaa suuntaustaan nimellä englantilais-kiinalainen puutarha (ransk. jardin anglo-chinois).
Yksi ensimmäisiä maisemapuutarhojen englantilaisia suunnittelijoita oli Charles Bridgeman. William Kent oli kuitenkin ensimmäinen henkilö, joka sovelsi tyyliä vakavasti käytäntöön. Perusideana oli avoimuus ja liittyminen ympäröivään maisemaan. Myös maalauksellisia piirteitä korostettiin. Aluksi mukana oli akselien mukaan sijoittelu ja klassiset rakennukset. 1700-luvun puolivälissä Englannissa mukaan tulivat kiinalaiset elementit, mutta Ranskassa niitä oli ollut tyylisuuntaa edustavissa puistoissa jo 1600-luvulla. Päärakennus saattoi sijaita missäpäin puutarhaa tahansa ja puutarha tuli yleensäkin lähelle rakennuksia. 1700-luvun lopussa Humphry Reptonin suunnitelmissa maisemapuutarhoista tuli enemmän geometrisesti järjesteltyjä ja muotopuutarhaa muistuttavia. Mukana saattoi olla mahdollisesti ruusutarha, myös muita kukkia lisättiin nurmikolle tai säännöllisiksi kukkapenkeiksi. Maisemapuutarhat olivat Englannissa muodissa vain suhteellisen lyhyen aikaa 1700-luvun puolivälistä 1800-luvun loppuun. Itse asiassa suurin osa Englannin kuuluisimmista puutarhoista ei edusta tätä tyyliä. Termiä englantilainen puutarha ei käytetä Englannissa.
Manner-Euroopassa maisemapuutarha oli osittain rokokoo-ilmiö eikä sisältänyt samanlaista luonnontunnelmaa kuin Englannissa olleet puutarhat. Ne olivat myös suunnitelmallisempia ja sentimentaalisempia. Ranskassa mukana oli geometrisiä osia ja rakennusten lähellä oli muotopuutarha-osioita. Myös Saksassa yhdisteltiin maisema- ja muotopuutarhoja, tosin siellä lopputulos muistutti Englannissa olevia puutarhoja. Ranskalainen Jean-Jacques Rousseau esitti omia periaatteitaan maisemapuutarhoista: hänen mukaansa kasvillisuudessa ei saanut näkyä ihmisten työn jälkeä eikä mukana olla mitään rakennettua. Englantilaisissa maisemapuutarhoissa oli nimenomaan mukana rakennelmia. Niin oli myös sentimentaalisissa puutarhoissa, joissa rakennelmat eivät tosin olleet käyttöä varten, pelkästään kulisseina ja katseltavana.
Sääntöjen mukainen englantilainen puutarha sisältää useita romanttisia piirteitä. Puutarhassa oli aina lampi tai pieni järvi, jossa oli laituri tai silta. Lampien lähistöillä oli esimerkiksi paviljonkeja, usein roomalais- tai kiinalaistyylisiä. Englannissa suosittuja olivat italialaiset renessanssityyliset epäsäännöllisen muotoiset pienet huvilat ja olkikattoiset maalaismajat. Muihin merkittäviin elementteihin Manner-Euroopassa kuuluivat luolat ja rauniojäljitelmät.
Englantilainen maisemapuutarha > Historia

Englantilainen maisemapuutarha tai englantilainen puutarha on 1700-luvun alussa Englannissa kehitetty luonnonromanttinen puistotyyppi, joka häivytti eron hoidetun puiston ja luonnonmaiseman välillä. Englantilainen puutarha saattaa vaikuttaa luonnonmukaiselta, mutta se on silti suunniteltu ja rakennettu. Kukkaistutusten ja suihkulähteiden sijaan sinne valikoitiin paikallisia puulajeja sekä rakennettiin tekolampia. Istutukset, puistokäytävät ja polut eivät noudata symmetriaa. Puistomaisemaan sovitettiin usein maalaismaiselta vaikuttavia rakennuksia sekä pieniä huvimajoja. Romantiikan aikana englantilaisiin puistoihin sijoitettiin myös raunioita ja veistoksia sekä kiinalaisvaikutteisia pagodeja. Tunnetuin englantilainen puisto on Lontoon Kew Gardens. 1700-luvun jälkipuolella englantilaisesta puistosta tuli suosittu myös Manner-Euroopassa. Suomessa on useita esimerkkejä englantilaisista puistoista, muun muassa Helsingissä Herttoniemen kartanossa. Myös esimerkiksi Viipurin Monrepos'n puisto noudattaa maisemapuiston ihanteita.
Englantilainen maisemapuutarha on yksi maisemapuutarhan tyyleistä, joka levisi Englannista ympäri Eurooppa korvaten siihen asti Euroopassa vallitsevana olleen muodollisemman ja symmetrisyyteen perustuvan 1600-luvun ranskalaisen maisemapuutarhan (Jardin à la française). Englantilainen puutarha esitteli ihannoidun näkemyksen luonnosta. Se sai innoituksensa Claude Lorrainen ja Nicolas Poussinin maalauksista ja englantilais-kiinalaisesta puutarhasta, Aasian klassisesta kiinalaisesta puutarhasta, jota eurooppalaiset matkailijat olivat tuolloin hiljattain kuvailleet. Englantilainen puutarha sisältää tavallisesti järven, pehmeästi kaartuvia nurmikoita jotka on sijoitettu puulehtoja vasten ja antiikin temppeleiden jäljitelmiä, goottityylisiä raunioita, siltoja ja muuta kuvankaunista arkkitehtuuria, jotka on suunniteltu luomaan ideaalinen maalaismaisema.  Erityisen voimakas vaikutus oli Lancelot "Capability" Brownin töillä. 1700-luvun loppuun mennessä englantilaista puutarhaa jäljiteltiin ranskalaisissa maisemapuutarhoissa ja aina Venäjän Pietarissa asti Pavlovskissa, tulevan tsaari Paavali I:sen puutarhassa. Sillä oli myös huomattava vaikutus julkisten puutarhojen muotoiluun ja puutarhoihin ympäri maailmaa 1800-luvulla.
Englantilaisen maisemapuutarhan edeltäjiä olivat Sir John Vanbroughin (1664-1726) ja Nicholas Hawksmooren Castle Howardin (1699-1712) ja Blenheim Palacen (1705-1722) puutarhat ja Clasemont Landscape Garden Claremont Housessa (1715-1727). Näitä puistoja leimasivat valtavat nurmikentät, metsät ja arkkitehtoniset luomukset kuten Hawksmoorin Castle Howardiin suunnittelema mausoleumi. Keskellä asetelmaa oli talo, sen takana olivat muodolliset ja symmetriset puutarhat ranskalaisen puutarhan tyylilajin mukaisesti, koristeina kasveista muotoiltuja muureja ja aitoja koristeinaan patsaita ja suihkulähteitä. Nämä puutarhat oli muotoiltu Versailles'n puutarhan mukaisesti ja suunniteltu tekemään vaikutus vierailijoihin kokonsa ja loistonsa avulla.
Englantilainen maisemapuutarha > Historia > William Kent ja Charles Bridgeman

Uuden tyylin, joka tuli tunnetuksi englantilaisena puutarhana, kehittivät maisemasuunnittelijat William Kent ja Charles Bridgeman. He työskentelivät varakkaille isännille, kuten Richard Temple, Viscount Cobham, Richard Boyle ja pankkiiri Henry Hoare; miehille joilla oli suuret maaseututilukset, ja jotka olivat anti-rojalistisen whig-puolueen jäseniä, olivat saaneet klassisen koulutuksen, olivat taiteen mesenaatteja ja olivat tehneet Italian-matkan (ns. "grand tour") tuon ajan varakkaiden yläluokkaan kuuluvien herrasmiesten tapaan, ja olivat nähneet Rooman valtakunnan raunioita ja italialaista maalaismaisemaa, jota he toisinsivat puutarhoissaan.
William Kent (1685–1748) oli arkkitehti, taidemaalari ja huonekalusuunnittelija, joka toi englantilaiseen arkkitehtuuriin palladiolaisen tyylin. Kentin inspiraationa olivat Andrea Palladion rakennukset Venetossa sekä Roomaa ympäröivä maaseutu ja sen arkkitehtuuri. Hänen puutarhansa oli suunniteltu täydentämään hänen rakentamiensa talojen palladiolaista arkkitehtuuria.
Charles Bridgeman (1690–1738) oli puutarhurin poika ja kokenut hortonomi, josta tuli kuningatar Annen ja Tanskan prinssi Georgin kuninkaallinen puutarhuri. Hän oli vastuussa seuraavien kuninkaallisten puutarhojen hoidosta ja uudelleen suunnittelusta: Windsor, Kensington Palace, Hampton Court, St. James´s Park ja Hyde Park. Hän toimi yhdessä Kentin kanssa useissa merkittävissä puutarhoissa ja tarjosi kasvitieteellistä asiantuntemusta, joka auttoi Kentiä toteuttamaan arkkitehtonisia näkemyksiään.
Englantilainen maisemapuutarha > Historia > Chisvick House

Kent loi yhden ensimmäisistä todellisista englantilaisista puutarhoista Chiswick Housessa Richard Boylelle, Burlingtonin 3:lle jaarlille. Ensimmäiset puutarhat jotka hän laati vuosien 1724 ja 1733 välillä sisälsivät monia muodollisia elementtejä ranskalaisen puutarhan tyyliin, mukaan lukien käytäviä, jotka muodostivat kolmikärkiä ja kujia, mutta ne sisälsivät myös jotain uutta: kuvankauniin uudelleen konstruoidun joonialaisen temppelin sijoitettuna puiden taustaa vasten. Vuosien 1733 ja 1736 välillä hän suunnitteli puutarhan uudelleen lisäten vinosti laskeutuvia nurmikenttiä joen reunalle ja pienen vesiputouksen. Ensimmäistä kertaa puutarhan muoto oli saanut innoituksensa arkkitehtuurin sijaan ihannoidusta luontonäkemyksestä.
Englantilainen maisemapuutarha > Historia > Rousham House

Rousham Housea Oxfordshiressä pidetään yhtenä merkittävimmistä ja hienoimmista William Kentin töistä. Kartanon omistaja oli kenraali Dormer, joka määräsi Bridgemanin aloittamaan puutarhan vuonna 1727, sitten toi Kentin uudelleen rakentamaan sen 1737.  Bridgeman oli rakentanut useita puutarhoja mukaan lukien Venuksen luolan rinteeseen Cherwell-joen varrella, johon liittyi suoria puistokujia. Kent muutti puistokujat kiemurteleviksi poluiksi, rakensi pehmeästi kaartavan puron, käytti hyväkseen maiseman luonnollisia muotoja ja rinteitä ja loi sarjan näkymiä joita koristivat allegoriset patsaat Apollosta, haavoittuneesta gladiaattorista, leijonasta hyökkäämässä hevosen kimppuun ynnä muita aiheita. Hän sijoitti huomion kiintopisteiksi antiikin ajan arkkitehtuurin tuotoksia, koristamaan maisemaa ja käytti hyödykseen "ha-ha" -nimen saanutta muuria, joka oli rakennettu peittämään oja joka piti laiduntavat eläimet poissa puutarhasta antaen samalla keskeyttämättömän näkymän sen ylitse. Lopuksi hän lisäsi vesiputouksia, jotka oli muotoiltu Italiassa olevien Aldobrandinin ja Pratolinon puutarhojen mukaisesti lisäämään liikettä ja draamaa.
Englantilainen maisemapuutarha > Historia > Stowe House

Stowe Buckinghamshiressä (1730–1738) merkitsi vielä radikaalimpaa irtautumista ranskalaisesta muotopuutarhasta. Richard Temple oli varhain 1700-luvulla määrännyt Charles Bridgemanin suunnittelemaan muotopuutarhan, jossa oli John Vanbroughin arkkitehtonisia koristeita. Bridgemanin suunnitelma sisälsi kahdeksankulmaisen järven.
1730-luvulla William Kent ja James Gibbs nimettiin työskentelemään Bridgemanin kanssa, joka kuoli vuonna 1738. Kent muotoili järven uudelleen luonnonmukaisempaan muotoon ja loi uudentyyppisen puutarhan, joka vei vierailijat kierrokselle kuvankauniisiin maisemiin. Siihen sisältyi Palladiaaninen silta (1738); Venuksen temppeli (1731), Palladiaanisen huvilan muodossa; Antiikin ajan Hyveitten temppeli (1737) jossa oli brittiläisten sankareiden patsaita; ja Nykyajan hyveiden temppelin, joka oli tarkoituksella jätetty raunioksi, ja sisälsi Cobhamin poliittisen vastustajan Robert Walpolen päättömän patsaan.
Puutarha houkutti vierailijoita ympäri koko Eurooppaa, mukaan lukien Jean-Jacques Rousseaun. Siitä tuli inspiraation lähde maisemapuutarhoille Britanniassa ja mannermaalla.
Englantilainen maisemapuutarha > Historia > Stourhead

Stourheadissa Wiltshiressä (1741–1780) oli pankkiiri Henry Hoaren laatima puutarha, joka oli ensimmäisiä "pittoreskeista" puutarhoista. Puutarha oli suunniteltu muistuttamaan Claude Lorrainin maalauksia. Hoare oli matkustellut Italiassa ja oli palannut mukanaan Claude Lorrainin maalaus. Hoare patosi virran tiluksillaan luoden järven ja ympäröi järven maisemilla ja arkkitehtonisilla luomuksilla, jotka edustivat erilaisia vaiheita Aeneasin matkoista.
Englantilainen maisemapuutarha > Englantilaisen puutarhan suuruuden aika > Capability Brown

Kaikkein vaikutusvaltaisin henkilö englantilaisen maisemapuutarhan myöhemmässä kehityksessä oli Lancelot "Capability" Brown (1716–1783) joka aloitti uransa vuonna 1740 puutarhurina Stowessa Charles Bridgemanin alaisuudessa, jota seurasi William Kent 1748.
Brownin kontribuutio oli yksinkertaistaa puutarha eliminoimalla geometriset rakenteet, puistokujat ja parterrit talon ympäriltä ja korvata ne kumpuilevilla nurmikentillä ja avarilla näkymillä erillisten puiden ryhmiin. Näin maisema saatiin näyttämään entistäkin suuremmalta. "Hän pyrki luomaan englantilaisesta maaseudusta ihanteellisen maiseman". Hän loi keinotekoisia järviä ja käytti patoja ja kanaaleja muuttamaan purot illuusioksi joesta joka virtasi puutarhan lävitse.
Brown vertasi omaa rooliaan puutarhasuunnittelijana runoilijaan tai säveltäjään. "Tähän laitan pilkun, tuonne, jos se on näkymän kannalta tarpeellista, laitan lainausmerkit; sitten päätän sen pisteellä ja aloitan uudella teemalla."
Brown suunnitteli 170 puutarhaa. Merkittävimmät näistä olivat:
Petworth (West Sussex) vuonna 1752; 
Chatsworth (Derbyshire) vuonna  1761; 
Bowood (Wiltshire) vuonna  1763; 
Blenheim Palace (Oxfordshire) vuonna  1764.
Englantilainen maisemapuutarha > Englantilaisen puutarhan suuruuden aika > Humphry Repton

Humphry Repton (1752–1818) oli viimeinen 1700-luvun suuri englantilainen maisemasuunnittelija, häntä luonnehdittiin usein Capability Brownin seuraajaksi. Auttaakseen asiakkaitaan hahmottamaan suunnitelmansa Repton tuotti "punaisia kirjoja" (nimitys johtui kirjojen sidonnasta) joissa hän selventävällä tekstillä ja vesiväreillä näytti kuvia maisemanäkymistä "ennen" ja "jälkeen".
Englantilainen maisemapuutarha > Uusgoottilaisuuden vaikutus englantilaiseen puutarhaan

1750-luvulla antiikin ajan arkkitehtuuri ja kiinalainen arkkitehtuuri yhdistettiin englantilaisen puutarhan uusgoottilaisissa raunioissa. Tämä oli suurelta osin seurausta Horace Walpolen työstä.
Maisemapuutarhoja

Kensington Gardens, Englanti
Kew Gardens
Hyde Park
Ermenonville, Ranska
Weimarin linna, Saksa
Hohenheim
Maisemapuutarhoja Suomessa

Sinebrychoffin puisto Helsingissä
Munkkiniemen kartano
Riilahden kartano
Monrepos Viipurissa
Kiiskilän kartanon puisto Viipurin maalaiskunnassa
Mustion Linna Mustiossa Helsingin ja Turun välissä
Aulanko Hämeenlinnassa
Kaivopuisto Helsingissä
Tullisaarenpuisto Helsingin Laajasalossa
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Klaucke, Eija (2001): Englantilainen puutarha: tunnelmia, tietoa, ideoita. 264 s. Helsinki. Tammi. ISBN 951-31-2065-1.
Landscape style, Gardenvisit.com (englanniksi)
The English landscape garden, Gardenvisit.com (englanniksi)
Geschichte der Englischen Gärten (saksaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:English landscape garden
Käännös suomeksi
Walkerinpesukarhukoira

| Walkerinpesukarhukoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:  Virginia,  Yhdysvallat
Määrä:  Suomessa 2
Rodun syntyaika:  1700-luvun puoliväli
Alkuperäinen käyttö:  pesukarhun ja opossumin metsästys - puuhun ajava koira
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Elinikä:  12–13 vuotta
Muita nimityksiä:  Treeing Walker Coonhound
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu SKL: ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.1 Suuret ajavat koirat #919
Ulkonäkö
Paino:  sopusuhteessa säkäkorkeuteen; työkoirilla sallitaan tavallista hoikempi rakenne
Säkäkorkeus:  uros 56–68,5 cm narttu 51–63,5 cm
Väritys:  tricolor
Walkerinpesukarhukoira (engl. Treeing Walker Coonhound) on yhdysvaltalainen koirarotu. FCI ei ole virallisesti tunnustanut sitä, mutta Suomen Kennelliitto sitä vastoin on. Suomenkielisen rotumääritelmän mukaan se olisi Yhdysvalloissa kaikkein suosituin coonhound- eli pesukarhukoirarotu.
Ulkonäkö

Kallo on leveä ja keskipitkä, otsapenger kohtuullinen. Silmät ovat suuret, väriltään joko tummanruskeat tai mustat. Korvat ovat keskipitkät, riippuvat, hieman kiertyvät ja melko matalalle kiinnittyneet. Kuono on melko kulmikas ja keskipitkä. Kirsun väri on aina musta. Selkä on vahva, keskipitkä ja lihaksikas. Ylälinja voi olla joko vaakasuora tai hieman takaosaa kohti laskeva. Häntä on sapelinmuotoinen, kohtuullisen pitkä ja korkea-asentoinen. Se kapenee hännänpäätä kohti ja kaartuu tyylikkäästi ylös. Karvapeite on lyhyt, sileä ja kiiltävä. Sen tulee olla riittävän tiheä suojaamaan ihoa. Väritys on kolmivärinen (tricolor): musta punaruskein ja valkoisin merkein. Hallitseva väri on joko valkoinen tai musta; jälkimmäisessä tapauksessa musta muodostaa "manttelin" tai "satulan" selän alueelle. Ns. "ticking" eli pilkutus valkoisella alueella hyväksytään, jolloin pilkutuksen väri voi olla joko musta tai punaruskea. Uroksen säkäkorkeus vaihtelee 56–68,5 cm ja nartun 51–63,5 cm välillä.