Tulitikku
Suomalaiset tulitikkutehtaat

Tehdasmainen tulitikkujen valmistus alkoi Suomessa vuonna 1840, jolloin kuopiolainen kauppias Wasilji Moldakoff aloitti puoliksi kotivalmisteisen, puoliksi tehdasmaisen tulitikkutuotannon. Tämä kauppias tunnetaan myöhemmin Kuopio-Pietari-linjaa liikennöineen Kuopion Höyrylaiva-Yhtiön toimitusjohtajana.
Suomen ensimmäinen tulitikkutehdas oli helsinkiläisen I. Gottbergin Tulitikku-wapriikki, joka aloitti toimintansa vuonna 1842 nykyisen Helsingin asema-aukion tienoilla Kluuvinlahden länsirannan täyttömaalla. Tällöin vielä tehdasoikeudesta maksettiin hopearuplia.
Vuonna 1845 Helsinkiin myönnettiin tulitikkutehtaan perustamislupa kauppias M. Kurocshkinille ja vuonna 1846 H. F. Bergmanin Tulitikku-wapriikille, josta vuoden 1852 verotustietojen mukaan oli suurin tehdas, joka valmisti 24 miljoonaa tikkua vuodessa. Vähitellen tulitikkutehtaita perustettiin ympäri maata. Suomalaisittain todella suureksi kasvanut  oli Porin tulitikkutehdas, joka perustettiin vuonna 1850 ja joka toimi 137 vuotta vuoteen 1987 saakka.
Punkaharjulla toimii Suomen valtakunnallinen metsäalan keskusmuseo Lusto, jossa Porin Tulitikkutehtaasta saatu aineisto esittelee tulitikkuteollisuutta. Museon verkkosivuilla esitellään muun muassa 70 tulitikkujen valmistukseen liittyvää esinettä.
Vuonna 1873 perustettiin Mäntsälän ensimmäinen tulitikkutehdas Hirvihaaran kylään. Ruotsissa oppinsa saanut N. F. Ranin sai siihen valtiolta luvan, kun rahoittajaksi oli löytynyt V. F. Bäckman. Yhtiön nimeksi tuli Mäntsälän Tulitikkutehdas. Tehdas menestyi ja vuonna 1915 tehtaalle hankittiin kuorma-auto, Benz-Gaggenaul, sekin Mäntsälän ensimmäinen. Tällä kuorma-autolla tikkuja kuljetettiin sitten 13 vuotta.
Vähitellen Mäntsälään syntyi seitsemän tulitikkutehdasta, joista suurin oli vapaaherra Richard Casimir de la Chapellen omistama Saaren kartanon tehdas. Kartanon historia sivuaa myös Mäntsälän kapinaa. Nykyisin tämä italialais-pohjoismaista tyyliä edustava rakennus on maatalousoppilaitoksena. Mäntsälän Tulitikkutehtaasta ovat enää palaneet rauniot jäljellä. Nykyisin tulitikkutehtaita ei enää muisteta, vaikka 1900-luvun alussa tuhatkunta ihmistä sai Mäntsälässä elantonsa tulitikkuteollisuudesta, joka kattoi kolmanneksen koko maan tulitikkutarpeesta.
Suomen viimeinen tulitikkutehdas Finn-Match Oy Vaajakoskella lopetti toimintansa vuonna 1995. Tehtaan viimeinen toimitusjohtaja oli Juha Nurminen. Hän osti itselleen tehtaan myynnin yhteydessä hammastikkujen tuotannon, jota hän on jatkanut Kesmex Oy:n nimellä. Tuotanto on noin 10 miljoonaa hammastikkua kuukaudessa. Suurin osa hammastikuista menee vientiin ympäri maailmaa. Tulitikkutehdas myytiin ruotsalaiselle Swedish Matchille, joka siirsi käyttökelpoiset koneet Kaukoidän tehtailleen ja romutti loput. Vanha tehdasrakennus on yhä olemassa ja siinä toimii nykyisin kuntokeskus ja mielenterveysasema.
Ruotsalainen liikemies Ivar Kreuger loi yhtiön suuruuden. Kreugeria on kuvattu häikäilemättömäksi mieheksi, joka "valloitti, tuhosi ja tuhoutui lopulta itse". Hänen yhtiönsä tarjosi pääomatrustinsa kautta valtioille suuria ja pitkäaikaisia lainoja monopolioikeuksia vastaan. Tehdas tehtaalta Suomenkin tulitikkuteollisuus joutui Kreugerin valtaan. Tapoihin kuului, että ostettuaan tehtaan Kreuger tuhosi koneet, ettei niitä voinut enää kukaan käyttää ja siten ryhtyä kilpailemaan hänen tehtaittensa kanssa tulitikkujen valmistamisesta. Alastaron joen pohjassa on Kreugerin sinne hävittämiä koneita.
Kreugerin omistama yritys Svenska Tändsticks Aktiebolaget houkutteli Suomen hallituksen määräämään tulitikuille valmisteveron vuonna 1922. Kuopiolainen kauppaneuvos Lauri Hallman arveli veroa väliaikaiseksi; mutta kun niin ei käynyt, hän poltti Kalla­veden autiolla saarella yhtiönsä Oy Savon varastoimat 4 700 laatikollista tulitikkuja. Kalliot pamahtelivat, järven vesi kiehui ja liekit nousivat kymmenien metrien korkeuteen, kertovat aikalaiset tapahtumasta.
1920-luvun lopulla suomalaiset liikemiehet aloittivat toimet ruotsalaista tulitikkutrustia vastaan, trustin oli perustanut Ivar Kreuger. Suomalainen yritys nimettiin 1929 Jokela Oy:ksi ja vuonna 1933 nimi muutettiin Tulitikku Oy:ksi. Alkuvaikeuksien jälkeen ensimmäiset tulitikut ’Trustivapaat SAMPO-tikut’ valmistuivat Tuusulan Jokelassa 1933. Osa tuotantokoneista oli rakennettu itse, tämä mahdollisti osaamisen jonka avulla Tulitikku Oy toimitti täydellisen tulitikkutehtaan Etelä-Afrikkaan 1936-1937 ja suuri osa koneista oli tehty Jokelassa. Jokelassa tehdyt tulitikut olivat korkealaatuisia ja siten kilpailukykyisiä kansainvälisesti. Vuonna 1942 Tulitikku Oy yhdistyi Tukkukauppojen Osakeyhtiöön Tukoon ja tehtaasta kehittyi Suomen johtava tulitikun tekijä, jonka tuotannon suurin osa meni vientiin. Vuonna 1950 työntekijöitä oli 250 ja 1960-luvulla noin 200. Entinen voimakas kilpailija Svenska Tändsticks Ab tuli yhteistyökumppaniksi 1972. Viimeiset tulitikut Tulitikku Oy valmisti vuonna 1981 25 työntekijän voimin, viimeisetkin tulitikut olivat SAMPO-nimisiä. Nykyisin tulitikkutehtaan tiloissa toimii Jokelan vankila.