stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
James Mitchell

James Mitchell
James Mitchell (29. helmikuuta 1920 – 22. tammikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi Palmer Cortlandtin roolissa televisiosarjassa All My Children. Hän loi lisäksi uran tanssijana ja avustavana koreografina varsinkin yhteistyössä Agnes de Millen kanssa.
Mitchell syntyi Sacramentossa, Kaliforniassa, englantilaissyntyisille vanhemmille. Hän oli Emmy-ehdokkaana vuosina 1980–1985 ja 1989. Hän kuoli Los Angelesissa sairastettuaan keuhkoahtaumatautia ja keuhkokuumetta.
Aiheesta muualla

James Mitchell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ipswich Town FC

Ipswich Town Football Club on jalkapalloseura Ipswichin kaupungista Suffolkista, Englannista. Seura pelaa kaudella 2024–2025 Englannin Valioliigassa, johon se nousi mestaruussarjasta keväällä 2024. Edellisen kerran se pelasi Valioliigaa kaudella 2001–2002.
Ipswich Town perustettiin jo vuonna 1878, mutta ammattilaisseura siitä tuli vasta vuonna 1936. Kahta vuotta myöhemmin se hyväksyttiin Englannin liigaan. Portman Roadilla kotiottelunsa pelaava Ipswich on Suffolkin ainoa ammattilaisseura ja sen paikallisvastustaja on norfolkilainen Norwich City, jonka kanssa se on otellut East-Anglian derbyssä vuodesta 1902 alkaen kaikkiaan 134 kertaa.
Ipswich Town on voittanut Englannin liigan mestaruuden kaudella 1961–1962 sekä sijoittunut toiseksi kausilla 1980–1981 ja 1981–1982. FA Cupin Ipswich voitti kaudella 1977–1978 sekä pelasi välierissä vuosina 1975 ja 1981. UEFA Cupin mestaruuden seura voitti kaudella 1980–1981.
Ipswich on voittanut vanhan kakkosdivisioonan (toiseksi korkein sarjataso) kausilla 1960–1961, 1967–1968 ja 1991–1992 sekä vastaavan sarjatason (tuolloin nimeltään ykkösdivisioona) play off -finaalin keväällä 2000. Liigacupin välierissä seura on pelannut vuosina 1982, 1985 ja 2001.
Historia > Amatöörijoukkueesta pääsarjajoukkueeksi

Ipswich A.F.C perustettiin lokakuussa 1878. Seura yhdistyi vuonna 1888 Ipswich Rugby Club nimisen seuran kanssa ja uudeksi seuran nimeksi valittiin Ipswich Town FC. Ipswich Town liittyi Englannin jalkapalloliigaan vasta vuonna 1938. Tähän asti seura oli pelannut pelkästään amatöörisarjoissa. Englannin jalkapalloilun toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 2. divisioonaan Ipswich Town nousi ensimmäistä kertaa kaudella 1953–1954. Ipswich putosi kuitenkin välittömästi takaisin alemmalle sarjatasolle kauden päätteeksi.
Historia > Sir Alf Ramseyn aikakausi

Vuonna 1955 Ipswichin manageriksi valittiin Alf Ramsey. Hänen johdollaan Ipswich nousi uudelleen 2. divisioonaan kaudella 1956–1957 ja vakiinnutti paikkansa 2. divisioonassa. Kaudella 1960–1961 Ipswich Town voitti 2. divisioonan ja nousi ensimmäistä kertaa historiansa aikana Englannin korkeimmalle sarjatasolle 1. divisioonaan. Ensimmäinen kausi 1. divisioonassa eteni erinomaisesti manageri Ramseyn johdolla. Ipswich voitti 1. divisioonan mestaruuden kolmen pisteen erolla Burnleyhin. Alf Ramseyn aikakausi Ipswichin managerina päättyi vuonna 1963. Ramsey siirtyi Englannin maajoukkueen manageriksi ja johti Englannin maailmanmestaruuteen vuoden 1966 maailmanmestaruuskilpailuissa. Ramseyn lähdön jälkeen Ipswichin otteet heikkenivät ja joukkue putosi 2. divisioonaan vuonna 1964.
Historia > Bobby Robsonin johdolla uuteen nousuun

Ipswich onnistui nousemaan takaisin 1. divisioonaan manageri Bill McGarryn johdolla kauden 1967–1968 päätteeksi. McGarry siirtyi kuitenkin tammikuussa 1969 Wolverhampton Wanderersin manageriksi. Ipswichin uudeksi manageriksi nimitettiin Bobby Robson. Robsonin johdolla Ipswich sijoittui kaudella 1972–1973 neljänneksi Englannin 1. divisioonassa ja saavutti paikan UEFA Cupiin. Vuonna 1978 Ipswich voitti FA-cupin loppuottelussa Arsenalin ja voitti toistaiseksi seuran ainoan kerran FA-cupin. Kaudella 1980–1981 Ipswich voitti UEFA-cupin. Bobby Robsonin menestyksekäs aikakausi päättyi vuonna 1982. Robson siirtyi Englannin maajoukkueen manageriksi. Robsonin lähdön jälkeen Ipswich onnistui säilyttämään sarjapaikkansa monen kauden ajan. Vasta kauden 1985–1986 päätteeksi Ipswich putosi 2. divisionaan.
Historia > Vaihtelevaa menestystä

Ipswich nousi uudelleen Englannin korkeimmalle sarjatasolle vasta perustettuun Valioliigaan kaudeksi 1992–1993. Valioliigasta Ipswich putosi jälleen kauden 1994-1995 päätteeksi uuden managerinsa George Burleyn johdolla jäätyään viimeiselle sijalle Valioliigassa. Burley jatkoi kuitenkin Ipswichin managerina ja nosti kauden 1999–2000 päätteeksi Ipswichin jälleen 1. divisioonasta Valioliigaan. Kausi 2000-2001 sujui hyvin Valioliigassa ja Ipswich sijoittui kauden päätteeksi viidenneksi saavuttaen paikan UEFA-cupiin. Erinomaisten tulosten johdosta Ipswichin manageri George Burley valittiin Valioliigan vuoden manageriksi. Seuraava kausi 2001–2002 oli kuitenkin seuran kannalta katastrofi, sillä seura putosi jälleen Valioliigasta.
Entisiä valmentajia

Alf Ramsey (8/1955–4/1963)
Bobby Robson (1/1969–8/1982)
George Burley (12/1994–10/2002)
Roy Keane (4/2009–1/2011)
Paul Jewell (1/2011–10/2012)
Mick McCarthy (11/2012–4/2018)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ipswich Townin virallinen sivusto (englanniksi)
Janata Dal

Janata Dalin logo vuosina 1987-1999
Janata Dal oli intialainen puolue, joka oli toiminnassa vuosina 1988–1999. Yksi sen merkittävimmistä jäsenistä oli Intian entinen pääministeri Vishwanath Pratap Singh.
Puolueen muodostivat sulautumisessa 1988 eräät oppositiopuolueet ja Janata-puolue.
James Millns

| James Millns> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. tammikuuta 1949 (ikä 75) Toledo, Ohio, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Taitoluistelija
Pari:  Colleen O'Connor
Luisteluseura:  Broadmoor SC
Lopettanut:  1976
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Taitoluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Taitoluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Taitoluistelu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Taitoluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Innsbruck 1976 | jäätanssi |  |
James G. Millns Jr. (s. 13. tammikuuta 1949) on yhdysvaltalainen taitoluistelija, joka kilpaili jäätanssissa parinaan Colleen O'Connor.
Millns voitti vuonna 1974 Yhdysvaltain jäätanssimestaruuden ja sijoittui samana vuonna MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti jälleen Yhdysvaltain mestaruuden ja myös MM-hopeaa. Vuoden 1976 olympiakisoissa Innsbruckissa hän voitti uransa ainoan olympiamitalin sijoittumalla pronssille. Samana vuonna hän voitti kolmannen kerran peräkkäin Yhdysvaltain mestaruuden ja lisäksi MM-pronssia.
Saavutukset jäätanssissa

USA:n mestaruus
MM-kisojen seitsemäs tila
USA:n mestaruus
MM-hopeaa
USA:n mestaruus
Olympiapronssia
MM-pronssia
Jaakko Heikkilä

Jaakko Heikkilä (s. 24. maaliskuuta 1956 Kemi) on suomalainen valokuvaaja ja valokuvauksen kouluttaja. Koulutukseltaan hän on rakennustekniikan diplomi-insinööri.
Kalatutkijana Oulun yliopistossa ja lehtikuvaajana muun muassa Helsingin Sanomille toiminut Heikkilä siirtyi vapaaksi valokuvaajaksi vuonna 1989. Hän on kuvannut muun muassa  Armeniassa, Venäjällä, Serbiassa, Italiassa, Britanniassa, Brasiliassa, Kuubassa, Meksikossa ja Yhdysvalloissa. Heikkilä sai valokuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 2007.
Heikkilän valokuvien teemana ovat usein olleet kulttuuriset identiteetit ja valtakulttuureiden keskellä elävät vähemmistöt. Hänen kuvansa ovat usein pysähtyneitä ja hiljaisia miljöömuotokuvia ihmisistä heidän omassa ympäristössään. Vuonna 2005 Heikkilän armenialaisten vainoja koskeva näyttely Vaiettuja tarinoita oli esillä Venetsian biennaalissa.
Kesällä 2016 Heikkilän valokuvanäyttely Veden kätkemiä huoneita Kansallismuseossa esitteli Venetsian aatelisia. Vuonna 2022 Kansallismuseossa oli esillä näyttely Vaurauden filosofia, joka kuvasi vauraita suomalaisia.
Valokuvateokset

Meänmaa (1992)
Kirkas nöyryys (1997)
Pomorit (2001)
Kukkolankoski (2005)
Armenian vaietut tarinat (2008)
Silent Talks (2011)
Kitchen Talks (2014)
Venetsia: Veden kätkemiä huoneita (2016)
Sweet song of Harlem (2021)
Vaurauden filosofia (2022)
Aiheesta muualla

Studio Blue – Jaakko Heikkilä Photography
Valta, Laura: Venetsian aatelisten kuvat toivat torniolaiskuvaajalle mainetta – kiireetön kuvaustapa kumpuaa pienen kotikylän elämänrytmistä Yle Uutiset.  4.9.2016.
Tulcea

| Tulcea |
| --- | --- |
 Tulcean satamaa
 vaakuna
 Tulcea
 Koordinaatit: 45°11′24″N, 28°48′00″E 
Valtio:  Romania
Piirikunta:  Tulcea
Kehittämisalue:  Sud-Est
Historiallinen alue:  Dobrudža
Ensimmäinen asiakirjamaininta:  1570
Hallinto:  
 – Pormestari:  Constantin Hogea
Väkiluku (2011):  73 707
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.primaria-tulcea.ro 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tulcea (['tul.tʃe̯a], bulg., ven. ja ukr. Тулча, Tultša; turk. Tulça, Hora-Tepé tai Tolçu) on kaupunki Romaniassa, Ukrainan rajalla. Tonavan varrella sijaitseva kaupunki on osa historiallista Dobrudžaa. 700-luvulla eaa. perustettu Tulcea on samannimisen piirikunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku oli 73 707 vuonna 2011.
Jaakko Heikinheimo

Jaakko Mikael Heikinheimo (30. syyskuuta 1915 Kajaani – 10. huhtikuuta 1990) oli suomalainen kirkkoherra ja runoilija.
Heikinheimo toimi Mäntän seurakunnan kirkkoherrana 1961–1978.
Teoksia

Keskipäivä : runoja. WSOY 1957
Oksien lomista : runoja. WSOY 1959
Teemme peilikaukoputken. Ursan julkaisuja 6. 2. painos Helsinki 1968
Mäntän kirkko. Mäntän seurakunta, Mänttä 1974
Tähdenpeitto : runoja. WSOY 1982
Sain hyvän osan : runoja. Kirjaneliö, Helsinki 1985
Taivaanranta ei lähene : runoja. WSOY 1985
Porrastorni : valitut runot. WSOY 1992
Suomennoksia

Paul Bergsøe : Maailmanavaruus ja me. WSOY 1961 (alkuteos Verdensrummet og vi)
Kristian Schjelderup : Tie jota minun täytyi kulkea. WSOY 1963 (alkuteos Veien jeg måtte gå)
Hans Lilje : Ateismi - humanismi - kristinusko : taistelu oman aikamme ihmiskuvasta. Polttopisteessä 2. WSOY 1964 (alkuteos Atheismus - Humanismus - Christentum)
Itämeren valtioiden neuvosto

| Itämeren valtioiden neuvosto Council of the Baltic Sea States |
| --- | --- |

Perustettu:  1992
Päämaja:  Tukholma, Ruotsi
Jäsenet:  10 jäsenvaltiota
Viralliset kielet:  englanti
Pääsihteeri:   Grzegorz Marek Poznański
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Itämeren valtioiden neuvosto (engl. Council of the Baltic Sea States, CBSS) on Itämeren alueen maiden hallitustenvälinen yhteistyöjärjestö. CBSS perustettiin vuonna 1992 edistämään demokraattista ja taloudellista kehitystä Itämeren alueella.
Neuvosto perustettiin vuonna 1992 Kööpenhaminassa Saksan ja Tanskan silloisten ulkoministerien Hans-Dietrich Genscherin ja Uffe Ellemann-Jensenin aloitteesta. CBSS:llä on tärkeä rooli Itämeren alueen poliittisena keskustelufoorumina ja kasvava merkitys alueellisena projektiorganisaationa, joka osallistuu esimerkiksi Euroopan unionin Itämeri-strategian toimeenpanoon. Itämeren valtioiden neuvoston puheenjohtajuus kiertää jäsenmaiden kesken.
Suomi toimi CBSS:n puheenjohtajana heinäkuusta 2013 kesäkuuhun 2014. Nykyisen Saksan puheenjohtajuuden (2022-2023) jälkeen puheenjohtajuus siirtyy jälleen Suomelle.
Neuvosto kokoontuu ulkoministeritasolla joka toinen vuosi. Ulkoministerikokouksen kanssa vuorovuosittain järjestetään Itämeren alueen hallitusten päämiesten huippukokous (Baltic Sea Summit).
Venäjän ja Valko-Venäjän jäsenyys keskeytettiin väliaikaisesti Ukrainan sodan vuoksi 3. maaliskuuta 2022. Venäjä ilmoitti eroavansa Itämeren valtioiden neuvostosta toukokuussa 2022.
Toiminnan painopisteet

Alueellinen identiteetti
Kestävä ja hyvinvoiva alue
Turvallinen Itämeren alue
Asiantuntijatason yhteistyötä tehdään esimerkiksi järjestäytyneen rikollisuuden ja ihmiskaupan estämiseksi, ydin- ja säteilyturvallisuuden parantamiseksi sekä Itämeren kulttuuriperinnön säilyttämiseksi.
Suomessa CBSS-asiantuntijayhteistyötä hoitavat eri sektoreista vastaavat viranomaiset.
Itämeren valtioiden neuvostolla oli 1 miljoonan suuruinen hankerahasto vuosiksi 2013–2015. PSF-siemenrahan avulla CBSS haluaa tukea toimintasektoreilleen kuuluvia, monikansallisia Itämeren aluetta hyödyttäviä projekteja. Lisäksi neuvoston toimintaa tukee Tukholmassa sijaitseva kansainvälinen CBSS-sihteeristö.
Jäsenmaat > Nykyiset

Islanti
Latvia
Liettua
Norja
Puola
Ruotsi
Saksa
Suomi
Tanska
Viro
Jäsenmaat > Entiset

Venäjä
Tarkkailijamaat

Alankomaat
Espanja
Italia
Ranska
Romania
Slovakia
Ukraina
Unkari
Valko-Venäjä (Jäsenyys keskeytetty)
Yhdistynyt kuningaskunta
Yhdysvallat
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itämeren valtioiden neuvosto Wikimedia Commonsissa
Euroopan komissioon kuuluvat CBSS:n jäsenmaat punaisella, Euroopan komissioon kuulumattomat CBSS:n jäsenmaat oranssilla, CBSS:n tarkkailijamaat keltaisella.
Iriomotenkissa

| Iriomotenkissa |
| --- | --- |
 Täytetty yksilö.
Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Kissaeläimet Felidae
Suku::  Prionailurus
Laji::  Leopardikissa bengalensis
Alalaji::  iriomotensis
Kolmiosainen nimi
 Prionailurus bengalensis iriomotensis  (Imaizumi, 1967) 
 Iriomotenkissan levinneisyys
Katso myös
   Iriomotenkissa Wikispeciesissä   Iriomotenkissa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Iriomotenkissa (Prionailurus bengalensis iriomotensis) on ainoastaan Japanin Riukiusaariin kuuluvalla Iriomotella tavattava leopardikissan alalaji. Aikaisemmin se on määritelty kokonaan omaksi lajikseen. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut iriomotenkissan äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi ja koko kannan koko oli vuonna 2008 arviolta 100 yksilöä.
Taksonomia

Iriomotenkissa on nykyisin usein luokiteltu leopardikissan (Prionailurus bengalensis) alalajiksi P. b. iriomotensis. Se on aikaisemmin  luokiteltu myös kokonaan omaksi lajikseen Mayailurus iriomotensis tai Prionailurus iriomotensis. Iriomotenkissa löydettiin vuonna 1965. Sen kuvaili tieteellisesti Yoshinori Imaizumi vuonna 1967.
Myös iriomotenkissan asema omana alalajinaan on kyseenalaistettu. Uudempien molekulaaristen ja morfologisten tutkimuksien mukaan iriomotenkissa kuuluu Kaukoidän leopardikissakantoihin. Iriomotenkissa on alkanut erkaantua muista leopardikissoista  eri arvioiden mukaan noin 100 000–200 000 vuotta sitten. Mahdollista on, että se on päätynyt nykyiselle esiintymispaikalleen ihmisen mukanaan tuomana.
Koko ja ulkonäkö

Iriomotenkissa on kissaeläimeksi pieni- tai keskikokoinen. Urosten ruumiin pituus on 50–60 cm ja paino 3,5–5 kg. Naaraiden vastaavat lukemat ovat 50–55 cm ja 3–3,5 kg. Hännän pituus on molemmilla 23–24 cm. Turkki on väritykseltään pääasiassa tummanharmaa ja vaaleanruskea. Ruumiin sivuilla on tummanruskeita täpliä. Rinnalla kulkee 3–4 epäsäännöllistä raitaa. Jotkin yksilöt ovat lähes kokonaan tummanharmaita ilman selviä kuvioita. Vatsapuoli ja raajojen sisäpuolet ovat muuta ruumista hieman vaaleampia. Pää on pieni ja pyöreä. Poskilla on kaksi tummanruskeaa laikkua, sekä 5–7 otsalta päälaelle. Leuka on valkoinen. Silmien väri on kullanruskea. Nenä on punertavanruskea, suuri ja litteä. Korvat ovat pyöreät ja takaa tummanruskeat. Häntä on tummanruskea ja tuuhea.
Mantereen leopardikissoihin verrattuna iriomotenkissa on pitempiruumiinen, sillä on lyhyemmät jalat ja sen väritys on tummempi. Väritykseltään sen turkki on lähinnä Pohjois-Kiinan leopardikissoja. Kesykissa on hieman pienempi ja lyhytjalkaisempi, sekä suhteellisesti pitkähäntäisempi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Iriomotenkissaa tavataan ainoastaan Japaniin kuuluvalla Iriomoten saarella. Iriomote kuuluu Japanin Riukiusaariin maan pääsaarien eteläpuolella. Iriomoten pinta-ala on 284 km² ja iriomotenkissaa tavataan koko saaren alueella lukuun ottamatta pienehköä kyläaluetta.
Suurin osa Iriomotesta on matalaa vuoristoa noin 300–460 metrin korkeudella merenpinnasta ja saarta peittää subtrooppinen ainavihanta metsä. Vesistöjen yhteydessä on myös suuria mangrove-alueita. Iriomotenkissaa esiintyy myös vuoria matalammilla seuduilla esimerkiksi kosteikoilla, pienillä kukkuloilla ja virtojen varsilla, joilla on tyypillisesti myös ihmisasutusta.
Elintavat

Iriomotenkissa elää yksin. Se on aktiivinen öisin ja hämärässä. Päivisin se tyypillisesti nukkuu esimerkiksi puunonkaloiden tai luolien suojassa. Iriomotenkissa on territoriaalinen. Yksilöiden reviirin koko on uroksilla 4,47  ±   2,24  km² ja naarailla 2,80  ±  1,08 km². Urosten reviiri voi olla päällekkäinen naaraiden reviirien kanssa. Osa uroksista vaeltelee myös ilman säännöllistä omaa reviiriään. Iriomotenkissat merkitsevät oman alueensa virtsaamalla tai ulostamalla esimerkiksi kiviin, puunrunkoihin tai pensaisiin.
Iriomotenkissa on oman elinympäristönsä merkittävin petoeläin. Iriomoten saarella ei ole lainkaan monien muiden kissaeläinten saalistamia kotoperäisiä pieniä jyrsijöitä. Iriomotenkissan saaliselämiin lukeutuvat linnut, matelijat, sammakkoeläimet, äyriäiset ja hyönteiset ja nisäkkäät. Ravinto vaihtelee jonkin verran kausittain tarjonnan mukaan. Esimerkiksi kesäisin huomattavan tärkeän ravinnonlähteen muodostavat skinkit. Iriomotenkissa metsästää pääosin maassa, mutta se pystyy myös kiipeämään puussa ja uimaan. Omia petoeläimiä iriomotenkissalla ei ole lainkaan.
Lisääntymiskausi ajoittuu helmikuun ja toukokuun välille. Iriomotenkissat pystyvät kuitenkin myös lisääntymään koko vuoden ympäri. Tiineys kestää 60–70 päivää ja poikaset syntyvät yleensä huhtikuun ja heinäkuun välillä. Poikaisia on kerrallaan 1–2 ja emo imettää niitä 2–3-kuukautta. Poikaset itsenäistyvät yleensä elokuun ja joulukuun välillä. Sukukypsiä niistä tulee 10–12-kuukauden ikäisinä. Vanhin tunnettu luonnossa elänyt iriomotenkissa oli 13-vuotias naaras.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut iriomotenkissan äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Japanin punaisessa kirjassa se on luokiteltu uhanalaiseksi. Vuonna 2008 koko kannan kooksi arvioitiin noin 100 yksilöä ja kannan koon uskotaan olevan laskussa.
Suurimpina iriomotenkissaa uhkaavina tekijöinä on pidetty sen elinympäristön katoamista ja liikennettä. Muita uhkatekijöitä ovat vieraslajit. Koirat voivat tappaa iriomotenkissoja ja villiintyneet kesykissat kilpailevat niiden kanssa. Kesykissojen kautta iriomotenkissoja saattavat uhata myös taudit. Matkailu Iriomotella on lisääntynyt, mikä voi vaikuttaa esimerkiksi suurempiin liikennekuolemien määrään. Kantojen laskusuhdanne on koskenut etenkin erityisesti Iriomoten rannikkoalueita. Sen sijaan vuorialueilla kantoja pidettiin suhteellisen vakaina. Jos matkailu lisääntyy, saattavat nämäkin alueet tosin vaarantua.
Iriomotenkissa kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen II (nimellä  Prionailurus iriomotensis). Japanissa se on suojeltu laeilla vuodelta 1977 ja 1994. Suuri osa Iriomoten saaren sisäosista kuuluu kansallispuistoon. Lajin suojelutoimissa on keskitytty etenkin liikenteen aiheuttamiin uhkiin.
Luuranko.
Täytetyn yksilön pää.
Iriomote Nasan valokuvassa.
Iriomotenkissa videolla.
Kyltti varoittaa liikennöitsijöitä iriomotenkissoista.
Jacqueline Cabaj Awad

| Jacqueline Cabaj Awad> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. tammikuuta 1996 (ikä 28)
Kansalaisuus:   Ruotsi
Tennispelaaja
Kätisyys:  oikeakätisyys
Palkintorahat:  43 436 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  579. (20.7.2015)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  520  (8. toukokuuta 2017)
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Jacqueline Cabaj Awad (s. 28. tammikuuta 1996) on ruotsalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 579 heinäkuussa 2015. Hän on voittanut urallaan yhden ITF-turnauksen kaksinpelissä.
Cabaj Awad pelasi WTA-turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Båstadin turnauksen nelinpelissä vuonna 2013. Hän sai turnaukseen villin kortin Cornelia Listerin kanssa. He hävisivät avauskierroksen ottelunsa super-tie-breakiin venyneessä ottelussa. Cabaj Awad voitti ulkokenttien Ruotsin-mestaruuden vuonna 2015.
Aiheesta muualla

Jacqueline Cabaj Awad WTA:n sivuilla (englanniksi)
Jacqueline Cabaj Awad ITF:n sivuilla (englanniksi)
Túpac Inca Yupanqui

Túpac Inca Yupanqui Guaman Poman piirtämänä vuonna 1615 jaa.
Túpac Inca Yupanqui eli Topa Inca oli kymmenes Sapa Inca ja Inkavaltakunnan hallitsija vuosina 1471–1493. Ketšuankielisellä nimellään Tupaq Inka Yupanki tunnettu hallitsija laajensi inkavaltiota aluksi vuodesta 1463 yhdessä isänsä Pachacútecin kanssa ja tämän kuoltua 1471 yksin vuonna 1493 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Hän valloitti Perun pohjoisrannikolla sijainneen Chimorin, joka oli merkittävä inkojen vastustaja.
Inkavaltakunta Túpac Inca Yupanquin kuollessa vuonna 1493 jaa.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Pachacuti | Sapa Inca   | Seuraaja: Huayna Capac |
Ilmoitettu laitos

Tietyt tuotteet tarvitsevat ilmoitetun laitoksen hyväksynnän saadakseen CE-merkinnän. Numerosarja 0984 merkin perässä kertoo, että tuotteen on arvioinut UL Verification Services.
Ilmoitettu laitos (engl. notified body, NB) on Euroopan unionin jäsenvaltion nimittämä organisaatio, joka tekee vaatimuksenmukaisuuden arviointia tietyille tuotteille ennen niiden saattamista markkinoille. Arviointi suoritetaan tuotteille, joille on EU:n tuotelainsäädännössä asetettu kolmannen osapuolen arvioinnin edellyttäviä turvallisuuteen, terveyteen tai ympäristönsuojeluun liittyviä vaatimuksia. Ilmoitettu laitos voi olla testauslaboratorio, tarkastuslaitos tai sertifiointiorganisaatio. Euroopan komissio ylläpitää listaa ilmoitetuista laitoksista NANDO-tietojärjestelmässä.
Ilmoitetut laitokset nimeää EU:n jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, joka vastaa siitä että arviointilaitos täyttää EU:n ilmoitettuja laitoksia koskevat vaatimukset ja on pätevä vaatimuksenmukaisuuden arviointiin. Pätevyys voidaan osoittaa esimerkiksi akkreditoinnilla, jolla todistetaan organisaation täyttävän yhdenmukaistetulla standardilla asetetut vaatimukset. Suomessa akkreditointia tekee Turvallisuus- ja kemikaaliviraston akkreditointiyksikkö FINAS.
CE-merkintä

Mikäli markkinoille tuotavan tuotteen lainsäädäntö edellyttää ilmoitetun laitoksen suorittamaa vaatimustenmukaisuuden arviointia, arviointi on läpäistävä, jotta tuote saa CE-merkinnän. CE-merkinnällä osoitetaan, että tuote on tarkastettu ja täyttää EU:n vaatimukset. Merkintä on pakollinen EU-maissa myytäville tuotteille, joille on määritelty koko EU:n alueella voimassa olevat vaatimukset ja joilta CE-merkintää edellytetään. Tarkastetun tuotteen CE-merkin yhteydessä ilmoitetaan ilmoitetun laitoksen tunnusnumero.