stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Säiliöalus
Säiliöiden pesu

Raakaöljyä kuljettavat säiliöalukset, joiden kantavuus on yli 20 000 tonnia, on varustettava raakaöljypesujärjestelmällä (crude oil washing, COW). Tyhjien säiliöiden pesuun käytetään lastina olevaa raakaöljyä, jota suihkutetaan kovalla paineella (800–1 200 kPa) säiliöiden seiniin.
Pesujärjestelmä on automaattinen ja järjestelmiä on käytössä useita erilaisia. Tavallinen pesutapa on sellainen, jossa suihku pesee aluksi säiliön yläosan. Suihku pyörii vaakasuunnassa hitaasti ympäri säiliötä tehden täyden ympyrän esimerkiksi 50 sekunnissa. Joka kierroksella suihkua lasketaan kaksi astetta alaspäin. Näin seiniin kiinni jäänyt öljysakka ja ruoste saadaan poistettua. Säiliön koon mukaan valitaan suuttimen koko, käytettävä paine, suuttimen liikenopeus ja pystyliikkeen suuruus. Pesusuihkun ulottuma on valinnoista riippuen 19–42 metriä, ja öljyä kulkee suuttimen läpi 30–170 kuutiometriä tunnissa. Mikäli sään takia joudutaan painolastia ottamaan myös lastisäiliöihin, saa painolastia ottaa vain pestyihin säiliöihin.
Inertointi

Kuljetettaessa ja käsiteltäessä herkästi syttyviä nesteitä pitää huolehtia paloturvallisuudesta ja estää haihtuvien höyryjen ja ilman hapen muodostamasta räjähtäviä kaasuseoksia. Lastinkäsittelyn aikana lastihöyryt palautetaan maihin, mutta esimerkiksi säiliöiden pesun aikana niissä saa olla happea korkeintaan 5 prosenttia. Hapen vähentämiseksi säiliöihin johdetaan inerttiä eli reagoimatonta kaasua, jona käytetään laivan lämmityskattilan tuottamaa savukaasua. Savukaasu sisältää suunnilleen
80 % typpeä
13–14 % hiilidioksidia
2–4 % happea
0,2–0,3 % rikkidioksidia
pieniä määriä hiilimonoksidia ja typen oksideja
vesihöyryä
kiinteitä hiukkasia
Savukaasua pitää jäähdyttää ja puhdistaa ennen säiliöihin syöttämistä ja estää säiliössä olevan kaasun pääsy inertointijärjestelmään. Savukaasu syötetään kaasunpesutornin alaosassa olevaan vesitilaan. Kaasu nousee veden alta ylöspäin, ja kaasun mukana kulkevaa vettä poistetaan suodattimilla. Veden läpi kulkiessaan savukaasu jäähtyy ja puhdistuu ennen lastisäiliöihin johtamistaan. Säiliöstä kaasu johdetaan keskilaivassa olevan lastipuomin maston huipulle ja sieltä ilmaan. Hapen pitoisuutta mittaamalla seurataan, ettei säiliössä ole räjähtäviä kaasuseoksia. Myös laivan kaksoispohjan vapaat tilat inertoidaan silloin, kun niissä ei ole painolastivettä.
| Alusten ryhmittely kantavuuden perusteella (tonnia)> Nimitys | Alusten ryhmittely kantavuuden perusteella (tonnia)> Yleiskielinen | Alusten ryhmittely kantavuuden perusteella (tonnia)> AFRA | Alusten ryhmittely kantavuuden perusteella (tonnia)> INTERTANKO | Alusten ryhmittely kantavuuden perusteella (tonnia)> Lloyd's Register |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Coastal |   |   |   | 3 001–10 000 |
| Small |   |   |   | 10 001–19 000 |
| Handysize | 10 000–35 000 |   | 10 000–29 999 | 19 001–25 000 |
| General purpose (GP) | –25 000 |   |   |   |
| Short range (SR) | 25 000–35 000 |   |   |   |
| Handymax | 30 000–50 000 |   | 30 000–59 999 |   |
| Medium range (MR) | 35 000–50 000 | 25 000–44 999 |   | 25 001–45 000 |
| Large range 1 (LR-1) |   | 45 000–79 999 |   | 45 001–70 000 |
| Panamax | 50 000–80 000 |   | 60 000–79 999 | 50 001–80 000 |
| Aframax | 80 000–119 000 |   | 80 000–119 999 | 80 001–120 000 |
| Capesize | 80 000–175 000 |   |   |   |
| Large range 2 (LR-2) |   | 80 000–159 999 |   | 70 001–100 000 |
| Suezmax | –150 000 |   | 120 000–199 999 | 120 001–200 000 |
| VLCC | 200 000–300 000 | 160 000–319 999 | 200 000–320 000 | 200 001–350 000 |
| ULCC | 300 000– | 320 000–549 999 | 320 000– | 350 001– |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Säiliöalus Wikimedia Commonsissa
Kuvia suomalaisista säiliöaluksista sivustolla: Äänimeri Etusivu | www.aanimeri.fi www.aanimeri.fi. Viitattu 25.10.2024.
Hinaajat avustavat öljysäiliöalusta.
Öljysatama.
Nut

Nut kuvattuna kaartuneena taivaankanneksi, jonka Nutin isä Shu erottaa Nutin aviomies-veli Gebistä.
Nut oli muinaisessa Egyptissä palvottu taivaan jumalatar.
Nut kuvattiin usein alastomana naisena, joka kaartui miehensä maanjumala Gebin yläpuolella. Joskus Nutin kehoon piirrettiin myös tähtiä. Jumalatar Nut oli Shun ja Tefnutin lapsi. Nutin ja Gebin lapset olivat Seth, Horus, Osiris, Isis ja Neftys, joka oli Sethin vaimo.
Nutia kuvattiin hyvin useasti hautojen seinillä. Erittäin yleisiä olivat kuvat, joissa Nutin isä Shu erottaa Nutin ja Gebin toisistaan. Nut kuvattiin usein myös vainajan arkun sisäpuolelle, jotta vainaja saattoi symbolisesti katsella taivasta.
Erään myytin mukaan Nut nielaisi iltaisin auringon Ra-jumalan hahmossa ja se kulki hänen ruuminsa, tuonelan, läpi yön aikana, tullakseen aamulla taas Nutin synnyttämäksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nut Wikimedia Commonsissa
William Symington

William Symington.
William Symington (1764–1831) oli skotlantilainen insinööri ja keksijä, joka rakensi Charlotte Dundas -nimisen ensimmäisen käyttökelpoisen höyrylaivan.
Varhainen elämä

Symington syntyi Leadhillsissä, South Lanarkshiressa, Skotlannissa perheeseen, jota kuvattiin kunnioitettavaksi, mutta ei rikkaaksi. Hänen isänsä toimi mekaanikkona Leadhillsin kaivoksilla. Vaikka vanhemmat toivoivat hänen astuvan papinvirkaan, hän itse aikoi käyttää hyvän koulutuksensa tehdäkseen uran insinöörinä. Vuonna 1785 hän liittyi veljensä Georgen seuraan, joka suunnitteli rakentavansa höyrykoneen Dumfriesshiren Wanlockheadissä. Siellä ollessaan Symington teki niin suuren vaikutuksen paikallisen kaivoksen johtajaan, Gilbert Measoniin, että tämä lähetti Symingtonin Edinburghin yliopistoon vuonna 1786, jossa hän vietti muutamia kuukausia osallistuen luonnontieteen luentoihin. Siihen aikaan kun Symington liittyi veljensä seuraan, oli tämä jo onnistunut rakentamaan toisen Skotlannissa rakennetun Wattin teknisiä ratkaisuja soveltavan höyrykoneen.
Parannukset Wattin höyrykonerakenteeseen

William Symington ymmärsi nopeasti kuinka yhdistää Wattin rakenteen tehokkuus ja Thomas Newcomenin koneen yksinkertaisuus. Gilbert Measonin rohkaisemana Symington osoitti ideansa käyttökelpoisuuden ja hänen parannettu ilmanpaineella toimiva höyrykoneensa sai patentin vuonna 1787. Kun Watt lähetti jonkun tekemään piirroksia siitä, kuinka tämä kone toimi, hän totesi höyryn lauhtuvan toisen männän alla ja tämä painettiin sisään silloin, kun uusi höyry saapui sylinteriin pakottaen vedeksi lauhtuneen höyryn ulos. Työmäntä toimi ilmanpaineella, joka painui alas kun höyryn kondensoituminen aiheutti alipaineen sylinteriin. Saatuaan koneen valmiiksi, Symington piirsi esitteen keksintönsä eduista ja esitettä kierrätti Meason ja hänen vaikutusvaltaiset ystävänsä.
Dalswintonin höyryvene

Dalswintonilainen pankkiiri Patrick Miller Dumfriesin pohjoispuolelta oli kokeillut kaksirunkoisia huvialuksia, joihin oli asennettu kammella pyöritettäviä siipirattaita runkojen välissä. Hän sai Symingtonin rakentamaan patentoimansa höyrykoneen voimansiirtomekanismeineen vuonna 1785 rakennettuun huviveneeseen. Venettä testattiin onnistuneesti 14. lokakuuta 1788 Dalswinton Loch -järvellä. Myöhemmät laskelmat osoittivat aluksen kulkeneen noin 3,1 solmun eli 5,76 km/h nopeudella. Aluksella oli mukana paikallinen pappi ja hänen poikansa, joka raportoi siitä Robert Clelandille Glasgowiin. Tämä kirjoitti kokeen epäonnistuneen ja venettä oli autettu käsin kammista. Koe osoitti joka tapauksessa, että höyrykonetta voidaan käyttää laivoissa. Alexander Nasmyth ikuisti aluksen ensi matkan, kuva löytyy tiedemuseosta Lontoossa.
Höyryvene kanaalissa

Onnistuneen näytön jälkeen tilattiin suurempi höyrykone, jota kokeiltaisiin Forthin–Clyden kanavassa. Uusi höyrykone oli periaatteessa samanlainen kuin edellinen, mutta paljon suurempi ja se asennettiin 10 metriä pitkään kaksirunkoiseen alukseen. Ensimmäinen yritys 2. joulukuuta 1789 epäonnistui, kun siipirattaat eivät kestäneet ja alkoivat revetä nopeuden kasvaessa. Tilaajana Miller vaati korjauksia ja joulukuun 26. ja 27. päivien kokeet onnistuivat paremmin.
Kaivokset ja myllyt

Vaikka Symington muistetaan parhaiten panoksestaan höyrylaivojen kehittämisessä, hän rakensi myös menestyksekkäästi höyrykoneita kaivoksille ja myllyille. Ensimmäinen näistä rakennettiin Wanlockheadissa 1790. Sitä seurasi kone Sanquharissa ja Lontoossa. Vuonna 1792 hän teki suuren koneen pumppua varten. Tilausta oli havitellut myös James Watt. Samana vuonna Symington teki höyrykoneen James Brucen hiilikaivoksille. Se merkitsi muuttoa lähelle Falkirkiin ja myöhemmin höyrykone-asiantuntijan roolia Carron Companyssä. Vuonna 1992 Symington kehitti kampiakselimekanismin sylinterin yläpuolelle. Tätä konetta sovellettiin Brucen kaivoksilla hiilen nostamiseen. Kone osoittautui onnistuneeksi ja niitä tehtiin 15 kappaletta. Kaikkiaan tunnetaan varmat todisteet 32:sta Symingtonin vuoteen 1808 mennessä rakentamasta koneesta, mutta enemmän niitä on todennäköisesti tehty.
Lisää höyryveneitä

Lordi Thomas Dundas käynnisti seuraavan höyryvenekokeilun. Syynä tähän oli Forth and Clyde -kanavayhtiön johtajana toimivan Dundasin liiketoiminnan edut itä- ja länsirannikolla. Kanavaliiketoiminnalle oli oleellista saada alukset liikkumaan kanavassa nopeammin. Kehitystä auttoi se, että Dundasin suku oli 1700-luvun lopussa yksi vaikutusvaltaisimmista. 5. kesäkuuta 1800 pidetyssä kanavayhtiön johtajien kokouksessa Dundas esitti ajatuksen, että Kapteeni Schankin vene varustettaisiin Symingtonin höyrykoneella. Johtajat hyväksyivät ajatuksen heti.
Kaavio Symingtonin höyrykoneesta esittää yksirunkoista alusta, jossa oli sivulla (tai molemmilla sivuilla) vetävä pyörä. Veneen rakensi Alexander Hart Grangemouthissa ja sitä testattiin Carronjoella kesäkuussa 1801, jolloin se liikkui helposti. Kuitenkaan se ei ollut menestyksekäs kanavalla ja komitea hylkäsi sen.
Vuonna 1800 Wattin patentti raukesi, joten Symington käynnisti horisontaalisen koneen rakennusprojektin, jolle sai patentin 1801. Tämä rakenne oli aikaansa edellä, koska muut insinöörit eivät uskoneet rakenteen toimivuuteen. Ratkaisu hyväksyttiin yleisesti vasta vuonna 1825.
Charlotte Dundas

Koska kanavayhtiö ei ollut tyytyväinen ensimmäiseen höyryveneeseen, Lordi Dundas antoi Symingtonille henkilökohtaisen tuen rakentaa toinen alus. Sitä varten Symington esitteli Dundasille mallin uudesta veneestä, joka oli nimetty yhden Dundasin tyttären mukaan. Veneen rungon teki John Allan Symingtonin ohjauksessa ja Carron Company rakensi höyrykoneen. 4. tammikuuta 1803 Charlotte Dundas -alus teki ensipurjehduksen, jolla oli mukana Lordi Dundas ja joitakin hänen ystäviään ja sukulaisiaan. Miehistö oli mielissään näkemästään, mutta Lordi Dundas halusi parannuksia, ja uusi kunnianhimoisempi yritys tehtiin 28. maaliskuuta. Tässä tilaisuudessa höyryalus veti kaksi lastattua alusta kanavan läpi, kokonaismatkan ollessa lähes 30 km, johon aikaa meni yhdeksän ja puoli tuntia.
Charlotte Dundas oli siten ensimmäinen höyryalus, joka kuljetti muutakin kuin vain itsensä. Kuitenkaan Symingtonin pettymykseksi kanavayhtiö ei halunnut hankkia toista alusta. Symingtonin harmia lisäsi seuraavan Bridgewaterin herttualle tehdyn höyrylaivaprojektin kaatuminen herttuan kuoltua muutama päivä ennen kuin höyrylaivaa piti kokeilla.
Symington hiilikaivosten johtajana

Symington toimi myös hiilikaivosten johtajana, valvojan tehtävissä. Hänen ensimmäinen toimensa tässä tehtävässä oli vuonna 1794, kun uskotut miehet pyysivät häntä jatkamaan James Brucen tehtäviä tämän kuoltua. Hänen palkkansa oli 100 puntaa vuodessa ja virka-asunto. Tämä tehtävä päättyi 1800, kun Symington otti vastaan Grangen hiilikaivosten johtajan tehtävät. Vuonna 1804 Symington yhdessä paikallisten liikemiesten kanssa aikoi johtaa Callanderin kaivoksia Falkirkissä. Sinne tarvittiin uutta pumppua, mikä antoi Symingtonille mahdollisuuden kehittää nostoon tarkoitettua höyrykonetta. Hän oli mahdollisesti rakentanut sellaisen vuonna 1789 Wanlockin kaivoksille. Callanderin sijoitus päättyi kuitenkin huonosti ja Symington hävisi kiistan Edinburghin korkeimmassa oikeudessa vuoteen 1810 kestäneessä käsittelyssä.
Viimeiset vuodet

Patrick Millerin haluttomuus myöntää vuoden 1789 kokeen potentiaali, Lordi Dundasin menetetty kiinnostus ja korkeimman oikeuden käsittely aiheuttivat Symingtonille varattomuuden. Vuonna 1829 huonossa kunnossa ja veloissa Symington muutti vaimonsa kanssa Lontooseen elääkseen tyttärensä ja tämän miehen kanssa. Symington kuoli 1831 ja on haudattu St. Botulph'in kirkkomaalle. Vuonna 1890 paljastettiin merkittävän insinöörin muistoksi Edinburghissa rintakuva, joka on nykyään Skotlannin kansallismuseossa.
Aiheesta muualla

A history of the growth of the steam-engine
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC 
William Symington.
Charlotte Dundasin leikkauskuva
Ardbeg

Ardbegin tislaamo
Ardbeg on skotlantilainen viskitislaamo. Se sijaitsee Islayn saaren etelärannikolla lähellä muita Kildaltonin alueen tislaamoita Lagavulinia ja Laphroaigia. Tislaamon tuotteessa on turpeen makua. Ardbeg ostaa turvemaltaansa läheiseltä Port Ellenin mallastamolta.
Historiaa

MacDougallin perhe perusti Ardbegin vuonna 1815. Tuotanto jatkui aina vuoteen 1981, jolloin tislaamo suljettiin. Pienimuotoinen toiminta jatkui vuonna 1989. Vuonna 1990 Ardbeg liittyi Allied distillersiin. Ardbegin uusi nousu alkoi vuonna 1997 Glenmorangien ostettua tislaamon.
Muuta

Suomalainen säveltäjä Osmo Tapio Räihälä on säveltänyt Ardbegin viskin innoittamana palkitun sinfonisen runon Ardbeg—The Ultimate Piece For Orchestra (2003).
Aiheesta muualla

Ardbegin kotisivut
| n k LVMH |
| --- | --- |
Alkoholijuomat:  Domaine des Lambrays  Château d’Yquem  Dom Pérignon  Ruinart  Moët & Chandon  Hennessy  Veuve Clicquot  Chăteau Galoupet  Ardbeg  Chăteau Cheval Blanc  Glenmorangie  Krug  Mercier  Chandon  Joseph Phelps  Newton Vineyard  Cloudy Bay  Colgin Cellars  Beldevere  Terrazas de los Andes  Bodega Numanthia  Cheval des Andes  Woodinville  Ao Yun  Clos19  Volcan de mi Tierra  Eminente 
Muoti:  Loewe  Moynat  Louis Vuitton  Berluti  Rimowa  Loro Piana  Fendi  Celine  Christian Dior  Emilio Pucci  Givenchy  Kenzo  Marc Jacobs 
Kosmetiikka:  Stella by Stella McCartney  Officine Universelle Buly  Guerlain  Acqua di Parma  Parfums Christian Dior  Givenchy Parfums  Loewe Perfumes  Benefit Cosmetics  Olehenriksen  Make up For ever  Kenzo Parfums  Fresh  KVD Beauty  Maison Francis Kurkdjian  Cha Ling  Fenty Beauty by Rihanna 
Kellot ja korut:  Chaumet  Tiffany & Co.  TAG Heuer  Zenith  Bulgari  Fred  Repossi  Hublot 
Kaupat:  Le Bon Marché Rive Gauçhe  La Grande Epicerie de Paris  Starboard Cruise Services  DFS  Sephora  24S 
Muuta:  Cova  Royal Van Lent  Jardin D'Acclimatation  Les Echos  Le Parisien  Connaissance Des Arts  Investir  Belmond  Radio Classique  Cheval Blanc 
Ardbeg Ten -pullo
Füllner

Füllner Werke AG eli Heinrich Füllner Maschinenfabrik oli muun muassa paperikoneita valmistanut konepajayritys Bad Warmbrunnissa Saksassa (nykyisin Puolassa). Yritys on toiminut myös nimillä Fampa ja Beloit Poland. Yritys on nykyään osa suomalaista Valmet-konsernia.
Historia

Vuonna 1854 Heinrich Füllner perusti korjauspajan paperinvalmistuslaitteita varten Bad Warmbrunniin. Kymmenen vuotta myöhemmin yritys rakensi ensimmäisen kokonaisen paperikoneen. Koneet tulivat tunnetuksi etenkin Saksassa. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa johtoon tuli Eugen Füllner ja yrityksen paperikoneista tuli kansainvälisesti tunnettuja. Asiakkaita oli monista Euroopan maista, mutta myös Amerikoista ja Aasiasta.
Toisen maailmansodan aikana Füllnerin paperikonetehdas käytti työvoimaa useista Itä-Euroopan maista. Työolosuhteet olivat kyseenalaiset ja myös vankityövoimaa käytettiin. 1945 neuvostoarmeija  takavarikoi kaikki tehtaan koneet ja laitteet. Puolalaiset viranomaiset ottivat tyhjän tehtaan haltuunsa ja löysivät dokumentteja paperikoneiden rakentamisesta. Niiden avulla tehtiin päätös rakentaa tehdas uudelleen. Kysyntää oli, koska monet Puolan paperitehtaista olivat vaurioituneet sodassa pahoin.
Tehdas nimettiin uudelleen Fampa-nimiseksi ja ensimmäinen uusi paperikone valmistui vuonna 1950. Fampasta muodostui tärkeä paperikonevalmistaja Puolassa ja Varsovan liiton maissa. Vuonna 1964 Fampa osti lisenssin amerikkalais-brittiläisiin Beloit-Walmsley-paperikoneisiin, jotka edustivat alan huipputeknologiaa. Lisenssillä valmistettuja koneita asennettiin muun muassa seuraaville puolalaisille paperitehtaille: Kostrzyn, Swiecie, Myszków ja Kwidzyn. Myös useat muut kommunistisen itäblokin maiden paperitehtaat hankkivat Fampan länsiteknologiaa edustavia koneita.
Vuonna 1991 Itä-Euroopan kommunistisen järjestelmän romahdettua amerikkalainen Beloit osti yrityksen enemmistön. Beloitin mentyä konkurssiin vuonna 2000 yritys on kuulunut puolalais-amerikkalaiseen PMPoland-konserniin. Yrityksellä on toimintoja Puolan lisäksi myös Yhdysvalloissa, Kiinassa, Saksassa ja Tšekissä. PMPoland on keskittynyt paperikoneiden ja muiden paperiteollisuuden laitteiden valmistukseen ja uudenaikaistamiseen. Yritys on kuitenkin pieni valmistaja alalla, jonka markkinajohtajia ovat suomalainen Valmet ja saksalainen Voith Paper.
Vuonna 2020 Valmet ilmoitti ostavansa PMPolandin.
Füllnerin paperi- ja kartonkikoneet Suomessa

Füllner toimitti Suomeen useita paperi- ja kartonkikoneita 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa aina 1930-luvun loppuun asti. Ennen ensimmäistä maailmansotaa (1914) Füllner toimitti 8 kartonkikonetta Suomeen.
Pankakosken kartonkitehdas, Kartonkikone KK3, Toiminnassa vuodesta: 1914–
UPM-Kymmene, Tervasaaren paperitehdas, Paperikone PK5, käyttöönottovuosi: 1938 (toiminnassa edelleen) ja paperikone PK3 1958-1986
Myllysaaren paperitehdas PK III, toiminnassa vuosina 1902–1938
Vääräkosken Pahvi Oy (yritys meni konkurssiin v. 1998), Vääräkosken kartonkitehdas, Ähtäri, Kartonkikone KK1, toiminnassa vuosina 1901–1998, museoitu
Tampella Oy (nyk. Stora Enso Oyj), Inkeroisten kartonkitehdas, Anjalankoski, Kartonkikoneet KK1 (toiminnassa 1897-1978, museoitu), KK2 (toiminnassa 1899-1979) ja KK3 (toiminnassa 1926-1990)
Kyröskosken kartonkitehdas, Kartonkikone KK2, Toiminnassa vuosina: 1937-1988
Nokian Paperi Oy (nyk. Georgia Pacific Nordic Oy), Nokia, Paperikone PK5 toiminnassa vuosina 1911–1976 (museoitu)
Takon kartonkitehdas, Tampere, Kartonkikoneet KK1 toiminnassa vuodesta 1920- ja KK2 toiminnassa vuosina 1937-2007 (varastoitu paikoilleen)
Simpeleen paperitehdas, Paperikone PK II/Kartonkikone KK2 toiminnassa vuosina 1910-1973
Myllykosken paperitehdas, Paperikone PK2 toiminnassa vuosina 1908-1969
Tornator, Tainionkoski, Imatra, Paperikone PKI toiminnassa vuosina 1897-1935
Lohjan paperitehdas, Lohja-Kotka Oy, Paperikone PK1 toiminnassa 1938-2015. Koneessa oli valmistuessaan halkaisijaltaan maailman suurin kuivaussylinteri 5,1 metriä
Urho Särö

Urho Antero Särö vuoteen 1925 saakka Österman (13. joulukuuta 1897 Vaasa – 26. tammikuuta 1929) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot

Särön vanhennat olivat sähköasentaja Frans Oskar Österman ja Johanna Rajala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Anna Maria Rosenlöfin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa reaalilyseossa vuonna 1922. Hän kävi Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925.
Jääkärikausi

Särö työskenteli työmiehenä Jepualla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 19. helmikuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hänet siirrettiin 14. toukokuuta 1917 alkaen palvelukseen kelpaamattomana pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin 6. kesäkuuta 1917 alkaen siviilitöihin Saksaan. Takaisin pataljoonaan hän palasi 13. syyskuuta 1917 ja sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin 20. marraskuuta 1917 alkaen 4. komppaniaan.
Suomen sisällissota

Särö saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa, jossa hän haavoittui lievästi 28. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Särö palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon Jääkärirykmentti 3 ja sitten Uudenmaan rykmentti. Rykmentissä hän toimi nuorempana upseerina eri komppanioissa. Hänet määrättiin 20. joulukuuta 1923 alkaen päälliköksi 4. komppaniaan ja 4. kesäkuuta 1925 alkaen 1. konekiväärikomppaniaan. Edellä mainittujen tehtävien ohella hän toimi vuonna 1923 Uudenmaan rykmentin I ja II pataljoonan korpraalikoulun johtajana. Hän erosi armeijasta sairauden vuoksi 23. tammikuuta 1926. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 13. huhtikuuta 1918  Vääpeli 2. toukokuuta 1918  Vänrikki 28. toukokuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1920  Kapteeni 6. joulukuuta 1923 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1965

Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1965 Jämsänkoskella. Kisat käytiin 18.-22. helmikuuta 1965. Mäkikilpailu jouduttiin siirtämään vaikeiden sääolojen vuoksi sunnuntaista maanantaille. Sunnuntain 50 kilometrin hiihto oli vaativa johtuen aamuisesta lumiräntäsateesta, joka johti suureen keskeyttäneiden määrään. Kilpailjoita oli lähes 200. Kisapaikka hiihtäjille oli Oinaslammen ampumaradan maastossa, ja mäenlaskussa oli käytössä Kaipolan uusi Pitkävuoren suurmäki.
Tulokset > Miehet > 15 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Kalevi Oikarainen | Kuusamon Erä-Veikot | 49.33,0 |
| 2 | Väinö Huhtala | Jämsänkosken Ilves | 50.03,6 |
| 3 | Arto Tiainen | Mikkelin Hiihtäjät | 50.09,4 |
| 4 | Eero Mäntyranta | Pellon Ponsi | 50.13,1 |
| 5 | Osmo Karjalainen | Kuusamon Erä-Veikot | 50.41,8 |
| 6 | Lauri Bergqvist | Inkeroisten Terho | 49.39 |
Torstaina 18. helmikuuta kisattiin Jämsänkoskella SM-kisojen miesten 15 kilometriä. Puolimatkassa kärki oli Oikarainen, Väinö Huhtala ja Tiainen 16 sekunnin sisällä. Vielä 12 km:n kohdalla tilanne oli tiukka Oikaraisen ja Huhtalan välillä, mutta lopussa Oikarainen teki Huhtalaan puolen minuutin eron.
Tulokset > Miehet > 30 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Eero Mäntyranta | Pellon Ponsi | 1.40.47,0 |
| 2 | Arto Tiainen | Mikkelin Hiihtäjät | 1.41.23,9 |
| 3 | Lauri Bergqvist | Inkeroisten Terho | 1.42.33,6 |
| 4 | Väinö Huhtala | Jämsänkosken Ilves | 1.43.34,2 |
| 5 | Kalle Gröhn | Juuan Jänne | 1.44.06,4 |
| 6 | Kalevi Laurila | Tampereen Poliisi-Urheilijat | 1.44.33,4 |
Perjantaina 19. helmikuuta kisattiin Jämsänkoskella SM-kisojen miesten 30 kilometriä. Ensimmäisellä väliaika-asemalla Mäntyranta johti 4 sekuntia ennen Tiaista. Puolimatkan järjestys oli Mäntyranta, Tiainen hänestä 12 sekuntuia, Bergqvist Tiaisesta 11. Toisella matkan puoliskolla Mäntyranta vahvisti vain asemiaan ja mut Tiainen, Berqvist, Huhtala säilyttivät asemansa.