stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sinfonia nro 8 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 8 F-duuri (op. 93) syntyi vuosina 1812–1814. Hän viittasi itse tähän työhön nimikkeellä "pikku teokseni" sinfonian lyhyyden — se kestää noin 26 minuuttia — ja hilpeyden vuoksi. Toisin kuin muita sinfonioita, tätä ei ole omistettu kenellekään. Beethoven arveli itse, että tätä sinfoniaa tultaisiin soittamaan enemmän kuin mitään muita hänen sinfonioitaan sen lyhyyden ja yksinkertaisuuden takia, mutta tälle sinfonialle kävi täysin päinvastaisesti.
Teos on sävyltään valoisa, sen kaikki osat ovat duurissa, ja siinä pilkahtelee huumoria (toisen osan tikittävä rytmi on kunnianosoitus tuon ajan uutuudelle, metronomille).
Beethoven sävelsi sinfonian samoihin aikoihin kun sävelsi seitsemättä sinfoniaansa. Vuonna 1812 Linzissä Beethoven aloitti kahdeksannen sinfoniansa ja päätti seitsemännen sinfoniansa. Sinfonia kantaesitettiin vuonna 1814.
Osat

Kaikki osat esittänyt Bucharest College Orchestra. Julkaissut Musopen.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Allegro vivace e con brio
Allegretto scherzando
Tempo di Menuetto
Allegro vivace.
Aiheesta muualla

Symphony No.8, Op.93 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library
Leonor (Espanjan prinsessa)

| Leonor |
| --- | --- |
 Asturian ruhtinatar
 
Syntynyt:  31. lokakuuta 2005 (ikä 18) Madrid, Espanja
Koko nimi:  Leonor de Todos los Santos de Borbón y Ortiz
Suku:  Bourbon
Isä:  Felipe VI
Äiti:  Kuningatar Letizia
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Nimikirjoitus:  
Prinsessa Leonor (Leonor de Todos los Santos de Borbón y Ortiz, s. 31. lokakuuta 2005) on Espanjan kuninkaan Felipe VI:n ja kuningatar Letizian esikoistytär ja Asturian ruhtinatar. Prinsessa Leonorilla on 29. huhtikuuta 2007 syntynyt sisar, prinsessa Sofía. Isänsä noustua valtaistuimelle on Leonor kruununperimysjärjestyksessä ensimmäisenä.
Prinsessa Leonor kastettiin Zarzuelan palatsissa 14. tammikuuta 2006. Kasteen toimitti Madridin arkkipiispa Antonio María Rouco Varela. Prinsessa Leonorin kummeina toimivat hänen isänsä vanhemmat, kuningas Juan Carlos I ja kuningatar Sofía.
Prinsessa Leonor muutti elokuussa 2021 opiskelemaan Walesissa sijaitsevaan UWC Atlantic Collegeen, jossa hän suoritti IB-tutkinnon.
Elokuussa 2023 Leonor siirtyi Espanjan Zaragozaan. Seuraavan vuoden hän viettää Zaragozan sotilasakatemiassa, sitten siirtyy laivastokouluun, jossa hän purjehtii Juan Sebastian de Elcano -aluksella, jota Espanjan laivasto käyttää koulutukseen. Viimeisen vuoden hän päättää opinnot General Air Academyssa.[lähde? ]
Kunnianosoituksia

Kultainen talja (Espanja, 2015)
Sinfonia nro 7 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 7 C-duuri op. 60 valmistui 27. joulukuuta 1941 ja sai ensiesityksensä Kuibyševissä 5. maaliskuuta 1942, missä kantaesityksen soitti Samuil Samosudin johtama Bolšoi-teatterin orkesteri. Sinfonia tunnetaan lisänimellä Leningrad-sinfonia, koska säveltäjä omisti teoksen kotikaupungilleen Leningradille. Teoksen valmistuessa kaupunki oli saksalaisten saartama.  Šostakovitš sävelsi sinfonian kolme ensimmäistä osaa piiritetyssä Leningradissa. Hänet evakuoitiin sieltä lokakuussa 1941, minkä jälkeen hän sävelsi sinfonian valmiiksi Kuyíbyševissä saman vuoden lopulla. Esitys radioitiin ympäri Neuvostoliittoa.
Esitys Leningradissa

Leningradissa teos esitettiin ensimmäistä kertaa 9. elokuuta 1942, kun kapellimestari Karl Eliasberg oli  maaliskuussa 1942 päättänyt ottaa sen ohjelmistoon. Pulaa oli aluksi muusikoista, sillä kaupungissa oli vain radiokomitean sinfoniaorkesteri. Ensimmäiset harjoitukset maaliskuun 30. päivänä kestivät vain 20 minuuttia - nälkiintyneet soittajat eivät jaksaneet enempää. Soittajia olisi tarvittu sata, mutta kokoon oli saatu vain kaksikymmentäviisi. Muusikoille järjestettiin suuremmat ruoka-annokset ja heitä alettiin hakea radiokuulutuksilla. Osa mukaan saaduista oli rintamasotilaita. Harjoitusten jälkeen he palasivat juoksuhautoihinsa.
Sinfonian esityspäivällä 9. elokuuta oli symbolinen merkitys: saksalaiset olivat ilmoittaneet valtaavansa Leningradin juuri tuona päivänä ja järjestävänsä voitonjuhlat hotelli Astoriassa. Eliasberg oli pystynyt järjestämään ensimmäiset täysimittaiset harjoitukset vasta kolme päivää ennen esitystä. Leningradilaiset kuuntelivat sinfoniaa kaduilla, kodeissa ja rintamalla. Sinfonian loppuvaiheissa joidenkin muusikoiden soitto alkoi horjua uupumisen takia. Tällöin paikalla ollut yleisö kannusti soittajia nousemalla seisomaan. Radion avulla sinfonia kaiutettiin myös rintalinjojen yli saksalaisten juoksuhautoihin. Myöhemmin eräs sotilas kertoi, että kuunnellessaan piiritetystä kaupungista tullutta lähetystä hän ensimmäisen kerran ajatteli, että saksalaiset häviävät sodan.
Länsimaissa teos herätti valtavaa kiinnostusta, ja sen partituuri toimitettiin länteen Teheranin, Kairon ja New Yorkin kautta. Kaudella 1942–1943 sinfoniaa esitettiin pelkästään Yhdysvalloissa 62 kertaa. Teoksella oli suuri merkitys myös liittoutuneiden mielialoille.
Osat

Teos on Šostakovitšin pisin sinfonia, ja sen esitys kestää yleensä hieman yli tunnin. Teos koostuu neljästä osasta:
Allegretto
Moderato (poco allegretto)
Adagio
Allegro non troppo.
Loimaan taidetalo

Loimaan Taidetalo on yksi Loimaan Taidemuseon näyttelytiloista. Se sijaitsee Loimijoen varrella aivan Loimaan keskustan tuntumassa. Taidetalo on saanut alkunsa Eino (1924-2010) ja Meeri Haapasen (1921-1996) tekemän testamenttilahjoituksen pohjalta. Eino Haapanen oli metsämaalaissyntyinen taiteenkerääjä, joka teki elämäntyönsä pääkaupunkiseudulla. Haapasten lahjoittamaan taidekokoelmaan kuuluu 150 maalausta, pääpainona suomalainen kulta-ajan maisemamaalaus 1800-luvun loppuvuosikymmeniltä 1900-luvun alkuun. Kokoelman pohjalta kootaan vuosittain vaihtuva perusnäyttely.
Loimaan kaupungin taidekokoelma koostuu etenkin paikallisten taiteilijoiden teoksista. Kokoelmaan kuuluu mm. Alpo Jaakolan kokoelma, Elias Anttilan lahjoituksena saatu kipsiveistoskokoelma sekä Elias Hollon ja Jaakko Tervasmäen valokuvakokoelmat. Kaupungin taidekokoelman töitä on esillä kaupungin virastorakennuksissa, kouluissa ja laitoksissa, Taidetalon vaihtuvien näyttelyiden lisäksi.
Loimaan Taidetalossa järjestetään myös konsertteja noin kerran kuukaudessa tiistaisin kesätaukoa lukuun ottamatta.
Loimaan Taidetalo pyrkii olemaan muutakin kuin kaupungin kokoelmien esittelyä: se kertoo paikallisesta perinteestä, koulutuksesta ja vaikutelmasta, jonka kuvataide luo paikkakunnasta.
Aiheesta muualla

Loimaan taidemuseo
Ljudmila Zykina

Ljudmila Zykina
Ljudmila Georgijevna Zykina (ven. Людмила Георгиевна Зыкина, 10. kesäkuuta 1929 Moskova, Neuvostoliitto – 1. heinäkuuta 2009) oli venäläinen kansanlaulaja.
Zykina syntyi työläisperheeseen, isä oli leipomotyöntekijä, äiti työskenteli sairaalassa sanitäärina. Vuodesta 1942 eli kaksitoistavuotiaasta Zykina kuului vapaaehtoisena toisen maailmansodan sanitäärijoukkoihin.
Zykina aloitti laulu-uransa Pjatnitskovon kansankuorossa 1947. Hän oli menestynyt yleisvenäläisessä nuorten kykyjen etsintäkilpailussa tätä ennen. Zykinan laulut ovat aiheeltaan kansallisia ja isänmaallisia. Osa kertoo sodan vaiheista, osa rauhanajasta, mutta kaikissa heijastuu sodanjälkeisen maailman toivo ja positiivisuus.
Zykina levytti paljon ja konsertoi myös ulkomailla; kuulijoina on ollut muun muassa Intian ja Ranskan huippujohtajia, Egyptin presidentti Nasser, Saksan liittokansleri Kohl sekä Suomen presidentti Kekkonen. Muusikoista häneen tutustuivat muun muassa Charles Chaplin, Frank Sinatra, Charles Aznavour, Marcel Marceau, Mireille Mathieu, Jean-Paul Belmondo sekä muutamat The Beatles- ja Boney M. -yhtyeiden jäsenet.
Palkinnot ja tunnustukset

Neuvostoliiton kansantaiteilija 1973
Leninin kunniamerkki 1979
Sosialistisen työn sankari 1987.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Официальный сайт Людмилы Зыкиной
Zykinasta venäjäksi
Slicks

Slicks voi tarkoittaa seuraavia:
Slicks ’n’ Slide, tietokonepeli
slicksit, sileät ajoneuvon renkaat
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Slicks”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lasva

| Lasva |
| --- | --- |
 Suojeltu mänty Toborna pettäi
 lippu:  vaakuna
 Lasva
 Koordinaatit: 57°52′00″N, 27°11′00″E 
Valtio:  Viro
Maakunta:  Võrumaa
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  entinen kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  172,26 km²
Väkiluku (2016):  1 684
 – Väestötiheys:  9,8 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 lasva.kovtp.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lasva (vir. Lasva vald) oli kunta Virossa Võrumaan maakunnassa. Se sijaitsi maakunnan pohjoisosassa Võrun itäpuolella. Lasvassa oli arviolta 1 684 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 172,26 neliökilometriä.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa vanha Võrun kunta, võrumaalaiset Lasvan, Sõmerpalun ja Vastseliinan kunnat sekä Oravan kunta Põlvamaalta yhdistettiin uudeksi Võrun kunnaksi.
Kuntaan kuului 24 kylää: Andsumäe, Hellekunnu, Husari, Kaku, Kannu, Kõrgessaare, Kääpa, Kühmamäe, Lasva, Lauga, Lehemetsa, Listaku, Madala, Mõrgi, Mäessaare, Noodasküla, Nõnova, Oleski, Otsa, Paidra, Peraküla, Pikakannu, Pikasilla, Pille, Pindi, Puusepa, Pässä, Rusima, Saaremaa, Sooküla, Tammsaare, Tiri, Tohkri, Tsolgo, Tüütsmäe, Villa ja Voki-Tamme.
Väestö

Vuonna 2011 Lasvan kunnassa oli 1 567 asukasta, joista 1 548 (98,8 %) oli virolaisia, 12 (0,8 %) venäläisiä ja 6 (0,4 %) muita kansallisuuksia.
Kuvia

Husarin rautatiepysäkki
Lasvan kunnantalo
Pindin kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lasva Wikimedia Commonsissa
Leonora Christina Ulfeldt

Kreivitär Leonora Christina Ulfeldt, Gerard van Honthorst 1647
Leonora Christina Ulfeldt (8. heinäkuuta 1621 – 16. maaliskuuta 1698) oli Schleswig-Holsteinin kreivitär, Tanskan ja Norjan kuningas Kristian IV:n ja tämän morganaattisen vaimon Kirsten Munkin (1598–1658) tytär.
Hänellä oli yksitoista sisarusta. Hän toimi kuuden sisarensa Schleswig-Holsteinin kreivitär Anna Cathrinen, Sophie Elisabethin, Elisabeth Augusten, Christianen, Hedwigin ja Dorothea Elisabethin kanssa kuningashuoneen ensimmäisinä naisina uuden kruununprinsessa Sofian Amalian tuloon vuonna 1643 asti. Hän avioitui vuonna 1636 kreivi Corfitz Ulfeldtin (1606–1664) kanssa ja heille syntyi vuosina 1637-1651 kymmenen lasta.
Sisartensa puolisoitten kanssa muodostettu ns. Svogerpartiet eli 'Vävypuolue' kasvatti valtaansa vuoteen 1651 asti. Aviomies kreivi Corfitz Ulfeldtin jouduttua epäsuosoon vuonna 1651 (hänen huhuttiin olleen yhteydessä kuningasperheen myrkyttämiseen), vaimo seurasi häntä Amsterdamiin ja Tukholmaan. Heistä tuli pakolaisia, jotka usein vaelsivat paikasta toiseen vältelläkseen kiinnijoutumista. Leonora vietti toisinaan viikkoja mieheksi naamioituneena, kerran torjuen tanskalaisten ​​takaa-aja aseella uhaten ja toisen kerran hän joutui torjumaan ihastunutta baarityttöä.
Schleswig-Holsteinin kreivitär Leonora Christina, Karel van Mander 1621
Leonora osallistui omasta halustaan miehensä Ulfeldtin maanpakoon ja matkoille, kun tämä harjoitti juonittelua Tanskan vihollisten kanssa muutaman vuoden ajan toivoen joko palaavansa takaisin Kööpenhaminaan valtaan tai nöyryyttääkseen siellä olevia vallanpitäjiä. Huolimatta siitä, että Corfitz Ulfeldt sai Sölvesborgin kreivin arvon Ruotsissa palkkiona Tanskan vastaisesta toiminnasta, hänet todettiin syylliseksi kaksinkertaiseen maanpetokseen ja vuonna 1659 hänet vangittiin. Leonora puolusti miestään julkisesti.
He pakenivat erikseen Kööpenhaminaan, jossa Corfitz Ulfeldt pidätettiin, ja Leonora seurasi miestään tämän ankaran vankeustuomioon Hammershusin linnassa Bornholmin saarella vuosina 1660–1661, kunnes he lunastivat itsensä luovuttamalla suurimman osan omaisuudestaan.
Kun tanskalaiset etsivät Ulfeldtiä jälleen maanpetoksesta, Leonora Christina matkusti Englantiin pyytämään kuningas Kaarle II:lta takaisin rahat, jotka hänen miehensä oli lainannut tälle kuninkaan maanpaon aikana. Kuningas maksoi velkansa toivottamalla kreivittären (serkkunsa) tervetulleeksi pöytäänsä, jonka jälkeen hän antoi pidättää Leonoran, kun tämä nousi alukseen lähteäkseen Englannista, minkä jälkeen Kaarle II luovutti hänet Tanskalle vuonna 1663.
Leonora oli vangittuna 22 vuotta Kööpenhaminan linnassa olleessa sinisessä tornissa (Blåtårn), jonne hänen velipuolensa kuningas Frederik III oli passittanut vuonna 1663, ja jota tuomiota jatkoi tämän leskikuningatar Sophia Amalie aina kuolemaansa vuoteen 1685 asti. Vankilassa hän kirjoitti omaelämäkertansa Jammers Minden, joka kuuluu nykyään Tanskan kulttuurikaanoniin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leonora Christina Ulfeldt Wikimedia Commonsissa
Lasva järv

| Lasva järv |
| --- | --- |

Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Võrumaa
Kunnat:  Võrun kunta
Koordinaatit:  57°51′33″N, 27°10′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Võhandu jõen valuma-alue
Laskuoja:  oja Võhandu jõgeen
Järvinumero:  VEE2129000
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  72,2 m  mpy. 
Rantaviiva:  1,71 km  
Pinta-ala:  12,5 ha  
Tilavuus:  0,000545 km³  
Keskisyvyys:  5 m  
Suurin syvyys:  19,2 m  
Valuma-alue:  3 km²  
Saaria:  ei saaria 
 fiLasva järv 
Lasva järv (myös Kääpa Palujärv, Linaleo järv ) on Virossa Võrumaalla
Võrun kunnassa Kasvan ja Pässän kylissä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Se sijaitsee Võhandu jõen eteläpuolella Lasvan taajamassa olevassa painaumassa. Lasvaa ympäröi peltoaukea, joka sijaitsee metsäalueella pienen Kurõpalon mäen eteläpuolella. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 5,0 metriä ja suurin syvyys 19,2 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,000545 kuutiokilometriä eli 0,545 miljoonaa kuutiometriä. Järven rannat ovat osin peltomaata ja osin asutusta, joka muodostuu Lasvan ja Pässän kylistä. Sen eteläpäässä oli aikaisemmin suota, josta Obinitsan ja Võmmorskin välinen maantie on nykyään katkaissut erilleen Kaurisuun suona ja josta järvenpuoleinen osa on sitten kuivunut.
Luokittelu ja luontoarvoja

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (vir. keskmise karedusega kihistunud veega järv). Järvi luokitellaan limnologisesti hypertrofiseksi järveksi, kun veden ravinnepitoisuudet ovat erittäin korkealla (vir. hüpertroofne tai liigtoiteline, HY). Silloin on järven biomassa suuri sekä mikrobitason että vesikasvillisuuden osalta.
Painauma, jossa järvi sijaitsee, on syntynyt viime jääkauden loppuvaiheessa, kun mannerjäätikön sulamisvedet kuluttivat tulevalle järvelle paikkaa. Järven rannat ovat yleensä savea, mutta pohjoisrannoilla on myös hiekkaa. Järven pohjoispuolen rannat ja järven pohja ovat kovaa hiekkaa, mutta muualla ovat rannat ja niiden pohja mutaiset. Syvemmällä on järvellä mutapohja. Vedenväri on kellertävän vihertävä ja näkösyvyys on 2,3 metriä. Vuonna 1961 tutkittiin järven vesikasvillisuus, jonka lajimäärä todettiin keskinkertaiseksi. Se on hyvä kalajärvi ja siinä elää yleisinä ainakin särki ja ahven sekä lisäksi myös pasuri, hauki, sorva, kiiski, salakka, ruutana, suutari ja säyne.
Vesistösuhteita

Järveen laskee vain muutama oja, mutta rantojen rinteet viettävät järveen kaikista suunnista. Suurin oja laskee Kaurisuun kautta järven eteläpäähän. Laskuoja alkaa järven luoteispäästä ja se yhtyy suoraksi kaivettuna suoraan Mõduojaan, joka päätyy 1,5 kilometrin päässä järvestä Võhandu jõgeen. Järven valuma-alueen laajuus on vain 3,0 neliökilometriä ja sen veden vaihtuvuus on laskennallisesti kaksi kertaa vuodessa eli 180 vuorokautta. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Leonor Varela

Leonor Varela vuonna 2010.
Leonor Varela (s. 29. joulukuuta 1972) on chileläinen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Panaman räätäli (2001), Blade II (2002) ja tv ohjelmassa Cleopatra (1999) sekä Viattomat äänet (2004). Roolistaan Viattomissa äänissä hän oli ehdolla meksikolaisen Ariel-palkinnon saajaksi vuonna 2005.
Leonor Varelan isä Francisco Varela oli yhteistyöstään Humberto Maturanan kanssa tunnettu neurotieteilijä. Leonor syntyi Santiago de Chilessä, mutta perhe vietti pääosan hänen lapsuudestaan ulkomailla paettuaan sotilasvallankaappauksen jaloista. Hän kävi koulunsa paljolti Ranskassa, ja jäi sinne opiskelemaan perheen palattua Chileen.
Uransa alulla Varela näytteli muun muassa chileläisessä televisiosarjassa Tic Toc ja pienessä roolissa vuoden 1998 Rautanaamio-elokuvassa.
Varelalla on puolisonsa, tuottaja Lucas Akoskinin kanssa vuonna 2012 syntynyt poika.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leonor Varela Wikimedia Commonsissa
Leonor Varela Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sidney Bechet

Sidney Bechet (1922)
Sidney Bechet (14. toukokuuta 1897 – 14. toukokuuta 1959) oli yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti, -klarinetisti ja -säveltäjä.
New Orleansista Pariisiin

Bechet kuului ensimmäiseen merkittävään jazzmuusikoiden sukupolveen ja hänen uransa heijasteli jazzin  nopeaa leviämistä.  Toisaalta Bechet oli myös poikkeuksellisen kansainvälinen hahmo. Hän oli syntynyt monen muun muusikon lailla New Orleansissa perheeseen, jossa mustien ja ranskalaisvaikutteinen kreolien kulttuuri kohtasivat. Hänestä kasvoi klarinettia soittava lapsitähti, joka nautti jo 1910-luvun alussa suurta arvostusta. Bechet ei kuitenkaan jäänyt kotikaupunkiinsa, vaan hän suuntasi ensin Chicagoon ja New Yorkiin. Vuonna 1919 hän matkasi ensimmäistä kertaa Eurooppaan. Bechet yhtyeineen kävi jopa Neuvostoliitossa  vuonna 1926.
Bechet oli 1920-luvun jazzajan suuria nimiä, mutta seuraavalla vuosikymmenellä hänestä tuli Noble Sislen viihteellisen orkesterin jäsen. Hän kuitenkin palasi parrasvaloihin jo saman vuosikymmenen lopulla. Tuolloin uudestaan herännyt mielenkiinto neworleanslaiseen pikkuyhtyejazziin teki hänestä tähden. Kun ranskalaiset eksistentialistit löysivät jazzin sota-aikana, juuri Bechet ja hänen musiikkinsa sai suurimman huomion.
Bechet muuttikin Pariisiin pysyvästi sodan jälkeen. Amerikkalaisesta muusikosta oli tullut palvottu ranskalainen kulttuurihenkilö, joka oli saanut jopa oman kadun Pariisiin. Bechet meni naimisiin Elisabeth Zieglerin kanssa. Hän julkaisi omaelämäkertansa hieman ennen kuolemistaan syöpään 62-vuotispäivänään.
Ensimmäinen suuri solisti?

Sidney Bechetä pidetään yhdessä Louis Armstrongin kanssa ensimmäisenä suurena jazzsolistina. Kumpikin kehitti kappaleen melodiaa muokkaavan improvisointityylin, joka säilyi jazzin perustana 1940-luvun bebopiin asti. Bechetin ja Armstrongin yhdessä levyttämä Cake Walking Babies (1924) on  varhainen esimerkki tästä tyylistä.
Vaikka Bechet vaihtoikin soittimensa sopraanosaksofoniin, hänen tapansa soittaa ei enää muuttunut. Hänen 1930-40-luvun levytyksensä ovat kuitenkin tunnetumpia kuin varhaiset taltioinnit. Bechet levytti klassisen version George Gershwinin Summertimesta (1939). Hän oli myös mukana tekemässä yhtä historian ensimmäisistä trikkilevytyksistä: Bechet soitti The Sheik of Arabyssa (1941), klarinettia, tenori- ja sopraanosaksofoneja, pianoa, bassoa ja rumpuja.
Viimeisen kymmenen elinvuotensa aikana Bechet soitti lähinnä jazzin alkuaikojen hittejä. Säveltäjänä hänen suosionsa oli tuolloin suurimmillaan. Suomessakin hänet tunnetaan sävellyksestä Pieni kukkanen (Petite Fleur).
Kirjallisuutta

Sidney Bechet. Treat it gently: an autobiography. 1960.
John Chilton. Sidney Bechet: the wizard of jazz. Da Capo, 1987.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Sidney Bechet Society (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The Red Hot Jazz Archive (englanniksi)
Limpopo (joki)

| Limpopo |
| --- | --- |
 Limpopojoki Mosambikissa.
Laskupaikka:  Intian valtameri  25.21°S, 33.51°E
Maat:  Botswana, Etelä-Afrikka, Zimbabwe, Mosambik
Pituus:  1 770 km
Valuma-alue:  408 000 km²
 Limpopojoen valuma-alue ja reitti.
Limpopo on 1 770 kilometriä pitkä joki eteläisessä Afrikassa. Se saa alkunsa Krokotiilijokena (afrikaansiksi Krokodil) Witwatersrandissa Etelä-Afrikassa. Sieltä se virtaa aluksi koilliseen muodostaen osan Etelä-Afrikan ja Botswanan rajasta. Limpopo kääntyy itään ja muodostaa Etelä-Afrikan ja Zimbabwen rajan. Lopuksi joki kääntyy kaakkoon, virtaa Mosambikin läpi ja laskee Intian valtamereen Xai-Xain kaupungin lähellä. Limpopon suurin sivujoki Olifants laskee jokeen noin 200 kilometriä ennen Intian valtamerta. Joen valuma-alue on noin 408 000 neliökilometriä, josta noin 45 prosenttia on Etelä-Afrikassa.
Ensimmäinen joella vieraillut eurooppalainen oli Vasco da Gama, joka nimesi sen vuonna 1498 Espíritu Santo -joeksi.
Sipoon seurakunta

| Sipoon seurakunta |
| --- | --- |
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Porvoon hiippakunta
Perustettu:  1405/1425
Erotettiin:  Porvoon seurakunnasta
Lakkautettu:  1965
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sipoon seurakunta oli Sipoossa toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Se perustettiin 1400-luvun alussa ja lakkautettiin vuonna 1965.
Sipoo mainitaan ensimmäisen kerran Porvoon kappelina vuonna 1340 ja itsenäisenä seurakuntana vuonna 1405 tai 1425. Seurakunnan enemmistökieli oli alusta lähtien ruotsi. Ainakin 1700-luvulta lähtien seurakunnassa pidettiin jumalanpalveluksia ja muita toimituksia myös suomeksi. Sipoon seurakunnan pappien tuli osata kumpaakin kieltä ja yleensä myös seurakunnan muutkin työntekijät osasivat molempia. 1960-luvun alussa suomenkielisten osuus seurakunnan jäsenistä nousi neljännekseen. Piispantarkastuksessa todettiin, että seurakunta oli syytä jakaa. Porvoon tuomiokapituli antoi jakomääräyksen ja vuoden 1965 alusta lähtien seurakunta jaettiin Sipoon suomalaiseen ja Sipoon ruotsalaiseen seurakuntaan. Papit ja kanttorit siirtyivät ruotsalaiseen seurakuntaan ja suomalaiseen seurakuntaan perustettiin uudet kirkkoherran ja kanttorin virat. Diakonissat ja taloushallinto pysyivät seurakuntien yhteisinä. Vuonna 2003 Sipoon kielisuhteet muuttuivat niin, että kunnan asukkaiden enemmistö oli nyt suomenkielinen ruotsinkielisen sijaan. Tämän myötä Sipoon seurakuntayhtymä siirtyi Porvoon hiippakunnasta Helsingin hiippakunnan tuomiokapitulin alaisuuteen.
Seurakunnan viimeinen kirkkoherra oli rovasti Odert Lindqvist, josta tuli Sipoon ruotsalaisen seurakunnan ensimmäinen kirkkoherra.
Kirjallisuutta

Halla-Seppälä, Hannu & Teckenberg, Carl Petter: Harmaakivestä punatiileen – Sipoon seurakunta vuoteen 1965.  Sipoon seurakuntayhtymä, 1993.  ISBN 9529047983.
Slevi

| Slevi> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:   Kanada
Virallinen kieli:  Luoteisterritoriot ( Kanada)
Puhujia:  760 (2011)
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  na-dené-kielet
Kieliryhmä:  athabasca-kielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  den
ISO 639-3:  den
 Ohje 
Slevi on Kanadan orjaintiaanien puhuma athabasca-kieli. Kieli voidaan jakaa maantieteellisesti eristäytyneisiin pohjois- ja eteläslevin murteisiin. Molemmilla on virallisen kielen asema Kanadan Luoteisterritorioiden provinssissa.
Linjassa

| Linjassa Kolmas Nainen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 18. lokakuuta 2019
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 41.48
 Levy-yhtiö: Universal Music
Listasijoitukset
  4. (albumilista)    2. (fyysinen albumilista)
Kolmannen Naisen muut julkaisut
| ME – Parhaat levytykset 1985–2013 2014 | Linjassa 2019 |   |
Linjassa on suomalaisen Kolmas Nainen -rockyhtyeen kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 18. lokakuuta 2019.
Kappaleet

Kuinka siihen satuitkaan – 4.38
Pelastautukoon ken voi – 3.36
Voiko siihen kuolla – 3.40
Linjassa – 4.04
Suolaisemmat veet – 3.39
Onks meillä minkäänlaista mitään? – 3.37
Haaskalinnun nokassa – 4.13
Tyhmyyttä vai rohkeutta – 3.23
Sydän kilahtaa – 3.35
Kantrijätkä – 3.23
Minun taivaassa – 3.52
Arvostelut

Soundi: