stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
William S. Burroughs

| William S>  Burroughs |
| --- | --- |
 Burroughs vuonna 1977
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. helmikuuta 1914 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat
Kuollut: 2. elokuuta 1997 (83 vuotta) Lawrence, Kansas, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: William Lee
Tyylilajit:  beat, science fiction, satiirilähde?
Kirjallinen suuntaus: beat, postmodernismilähde?
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
realitystudio.org
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Orkesterinjohtaja David Woodard ja Burroughs yhdessä Dreamachinen kanssa vuonna 1997
William Seward Burroughs (5. helmikuuta 1914 St. Louis, Missouri – 2. elokuuta 1997 Lawrence, Kansas) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja Jack Kerouacin ja Allen Ginsbergin ohella beat-sukupolven keskeisiä hahmoja.
Burroughsia pidetään beatnikeistä hurjimpana, mikä johtunee hänen viehtymyksestään huumeisiin ja aseisiin. Hänet on myös tunnettu erityisen rivosta kirjoitustyylistään. Burroughsin vaimo kuoli, kun Burroughs yritti ampua pistoolilla vaimonsa pään päällä olleen lasin Wilhelm Tellin mallin mukaan. Luoti osui vaimoa otsaan. Burroughs oli avoimesti homoseksuaalinen. Jamie Russellselvennä on kirjoittanut aiheesta kirjan Queer Burroughs.
Burroughsin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu Alaston lounas. Siinä hän käsittelee huumeriippuvuutta ja homoseksuaalisuutta ja fantasioi vakavilla rikoksilla. Kirja koetteli aikanaan Yhdysvaltojen säädyttömyyslakeja. David Cronenberg on ohjannut kirjaan löyhästi perustuvan elokuvan Alaston lounas (1991). Huumeet liittyvät kiinteästi Burroughsin elämään ja tuotantoon. Hän kärsi lähes koko aikuiselämänsä opiaattiriippuvuudesta ja kokeili erilaisia hallusinogeeneja.
Burroughs esiintyi Gus Van Santin elokuvassa Drugstore Cowboy (1989) roolissa, joka pohjautuu hänen omaan novelliinsa ”The ’Priest’ They Called Him”.
Lapsuus ja nuoruus

William S. Burroughs oli Mortimer Perry Burroughsin (1885–1965) ja Laura Hammon Leen (1888–1970) kahdesta pojasta nuorempi. Perhe oli varakas. Mortimer Perry Burroughs piti Cobblestone Gardens -nimistä antiikki- ja lahjaliikettä.
Burroughs salaili seksuaalista suuntautumistaan pitkälle aikuisikään. Burroughs kävi Harvardin yliopistoa vuosina 1932–1936 ja valmistui pääaineenaan englanninkielinen kirjallisuus. Valmistuttuaan Burroughs matkusteli Euroopassa, etenkin Itävallassa, jossa hän tapasi juutalaisvainoja pakenevan Ilse Klapperin. Vastoin vanhempiensa tahtoa Burroughs ja Klapper avioituivat, jotta Klapper saisi oleskeluluvan Yhdysvaltoihin. Liitto oli kulissi, ja heidän päästyään New Yorkiin avioliitto purettiin, joskin Burroughs ja Klapper pysyivät ystävinä.
Aikuisuus

Burroughs liittyi Yhdysvaltojen armeijaan vuoden 1942 alussa, pian Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen. Hänen arvioitiin sopivan jalkaväkeen sotamieheksi muttei upseeriksi, mikä masensi hänet. Hänen äitinsä huomasi poikansa huonon voinnin ja hankki tälle mielenterveyden epävakauteen perustuneen vapautuksen, jonka mukaan hänen ei olisi pitänyt alun perinkään värväytyä armeijaan. Lääkärin arvioinnin jälkeen Burroughs joutui odottamaan vapautustaan viisi kuukautta Saint Louisin ulkopuolella Jeffersonin kasarmilla. Tänä aikana hän tapasi chicagolaisen sotilaan, joka myös odotti vapautusta. Vapautuksen jälkeen Burroughs muutti Chicagoon ja työskenteli useilla aloilla, muun muassa tuholaismyrkyttäjänä. Vuonna 1944 Burroughs muutti tulevan vaimonsa Joan Vollmer Adamsin kanssa yhteisasuntoon Jack Kerouacin ja tämän ensimmäisen vaimon Edie Parkerin kanssa.
Suomennettuja teoksia

Nisti.  (Junky, 1953)  Suomentanut Jaakko Yli-Juonikas. Sammakko, 2003.  ISBN 952-5194-51-5
Alaston lounas.  (Naked Lunch, joskus The Naked Lunch, 1959)  Suomentanut Risto Lehmusoksa. Gummerus, 1971.
Hurjat pojat: Kuolleiden kirja.  (The Wild Boys: A Book of the Dead, 1971)  Suomentanut Kari Lempinen. Odessa, 1983.  ISBN 951-9178-02-3  (Uusintapainos Sammakko, 2014. ISBN 978-952-483-277-9.)
Punaisen yön kaupungit.  (Cities of the Red Night, 1981)  Suomentanut Elina Koskelin. Sammakko, 2007.  ISBN 978-952-483-016-4
Kuolleitten katujen paikka.  (The Place of Dead Roads, 1983)  Suomentanut Elina Koskelin. Sammakko, 2009.  ISBN 978-952-483-095-9
Hämy.  (Queer, kirjoitettu 1951, julkaistu 1985)  Suomentanut Elina Koskelin. Kustannusosakeyhtiö Sammakko, 2004.  ISBN 978-952-483-141-3
Kissa sisälläni.  (The Cat Inside, 1986)  Suomentanut Elina Koskelin. Sammakko, 2005.  ISBN 952-5194-93-0
Lännen maat.  (The Western Lands, 1987)  Suomentanut Elina Koskelin. Sammakko, 2010.  ISBN 978-952-483-137-6
Interzone.  (Interzone, 1989)  Suomentanut Elina Koskelin. Sammakko, 2011.  ISBN 978-952-483-177-2
Koulutukseni: Unien kirja.  (My Education: A Book of Dreams, 1995)  Suomentanut Elina Koskelin. Sammakko, 2012.  ISBN 978-952-483-184-0
Suomennettuja teoksia > Postuumit julkaisut

Viimeiset sanat.  (Last Words: The Final Journals of William S. Burroughs, 2000.)  Suomentanut Elina Koskelin. Sammakko, 2012.  ISBN 978-952-483-219-9
Ja virtahevot kiehuivat altaissaan.  (And the Hippos Were Boiled in Their Tanks, 1945, julkaistu 2008. Yhteisteos Jack Kerouacin kanssa.)  Suomentanut Sami Heino ja Elina Koskelin. Sammakko, 2010.  ISBN 978-952-483-152-9
Kirjallisuutta

Miles, Barry: Call Me Burroughs: A Life.  New York:  Twelve–Hachette, 2013.  ISBN 978-1-4555-1195-2  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William S. Burroughs Wikimedia Commonsissa
Burroughs, William S.: Rockmagiaa. Kääntänyt Tuusvuori, Jaakko S. Niin & näin, 1/2009.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  ELMCIP  RISM  SNAC  IdRef
Kuppa

| Kuppa |
| --- | --- |
 Sairauden aiheuttaja Treponema pallidum -bakteeri
Luokitus
ICD-10:  A50–A53
ICD-9:  090-097
MedlinePlus:  000861
MeSH:  D013587
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Kuppa, myös syfilis ja lues (lat. syphilis, lues), on Treponema pallidum pallidum -bakteerin aiheuttama seksitauti. Kupan ensioire on kivuton 3–30 mm:n kovareunainen haavauma yleensä sukuelinten alueella. Hoitamattomana kuppa leviää muualle elimistöön ja aiheuttaa sekundaarisen kupan. Sekundaarivaiheinen kuppa leviää ympäri kehoa ja voi aiheuttaa hyvinkin aggressiivisia solumuutoksia, varsinkin limakalvoilla. Kuppa diagnosoidaan kliinisten oireiden ja verikokeessa todettavien vasta-aineiden avulla. Kuppa on hoidettavissa penisilliinillä. Kuppa voi tarttua myös raskauden aikana äidistä lapseen. Sekundaarikuppaa voi seurata vuosiakin kestävä oireeton latentti vaihe, mutta hoitamattomana tauti kehittyy edelleen.
Historiaa > Alkuperä

Kupan alkuperästä on useita teorioita. Sen on arveltu saapuneen Eurooppaan 1400-luvun lopulla Amerikasta Kolumbuksen ensimmäiseen löytöretkeen osallistuneiden miesten mukana. Tauti levisi Portugalin, Espanjan ja Italian satamakaupungeista nopeasti näiden maiden väestöön. Max Planck -instituutin johtama laaja tutkimus osoitti vuonna 2024, että Amerikan manner oli kupan ja sen tautiperheen muinainen keskus jo tuhansia vuosia ennen eurooppalaisten tuloa. Kansainvälinen ryhmä paljasti dna-tekniikoilla kaikkiaan viisi muinaista kupan tautiperheen genomia Perusta, Meksikosta, Chilestä ja Argentiinasta.
On myös esitetty, että Treponema pallidum -bakteeri olisi tullut jo aiemmin Eurooppaan Afrikasta ja muuntunut kuppaa aiheuttavaksi pallidum-alalajiksi. Eräs teoria kupan alkuperästä on, että se on ollut yleinen Euraasiassa tuhansien vuosien ajan, mutta sitä on vain diagnosoitu väärin. Treponema pallidum voi aiheuttaa iho-oireita, jotka olisi voitu keskiajalla sekoittaa esimerkiksi spitaaliin. Tätä teoriaa vastaan puhuu kuitenkin se, ettei Euroopasta ole löydetty ainoatakaan ruumista ennen 1500-lukua, joissa olisi Treponeman aiheuttamia muutoksia.
Nykyään leviävä antibiooteilla hoidettava kuppa on lievä tauti verrattuna 1500-luvun kuppaan, joka aiheutti kivuliaita haavaumia sukupuolielimissä, dementiaa ja lopulta kuoleman.
Historiaa > Euroopassa

Napolin piirityksen aikana vuonna 1494 kuppa sai Euroopassa ensimmäisen kerran epidemian luonteen ja alkoi herättää yleistä kauhua. Italialaisten joukkojen on väitetty tietoisesti lähettäneen tautia kantavia naisia ranskalaisten piirittäjien keskuuteen, mitä voidaan pitää yhtenä varhaisimmista esimerkeistä biologisesta sodankäynnistä. Näin tauti iski ranskalaisiin sotilaisiin ja kulkeutui heidän mukanaan Ranskaan ja edelleen muualle Eurooppaan. Ranskan ulkopuolella tautia alettiin kutsua ranskantaudiksi, kun taas ranskalaiset kutsuivat sitä italiantaudiksi.
Taudin leviämistä nopeutti eteläisen Euroopan kaupunkikulttuuriin kuuluneet miesten ja naisten yhteiskylpylät, joissa harrastettiin yleisesti juopottelua ja seksiä. Yhteiskylvyt jouduttiin suurelta osin juuri kupan leviämisen takia 1500-luvun alkupuolella lopettamaan.
Kupan ja muiden seksitautien tartuntaa on pyritty ehkäisemään kondomeilla ainakin 1500-luvulta alkaen. Kondomeja on valmistettu aiemmin muun muassa lampaan suolesta, kalan uimarakosta sekä erilaisista kankaista, mutta 1800-luvun lopulta lähtien tavallisimmin nykyisinkin käytössä olevasta kumista. Kupan tapauksessa kondomi ei kuitenkaan ole kovin varma tartuntaeste, sillä tauti voi tarttua myös kondomin suojaaman alueen ulkopuolella.
Historiaa > Suomessa

Suomessa kuppa todettiin ensimmäisen kerran vasta 1640-luvulla. Se tuli maahan ilmeisesti Ruotsin sotajoukoissa palvelleiden suomalaisten välityksellä. Nämä hankkivat taudin ilmeisesti sotaretkillä Keski-Euroopasta. Siksi ensimmäisiä kupalle annettuja suomalaisia nimityksiä olivat ranskantaudin ohella huovintauti ja sotilaantauti.  Siitä on käytetty myös nimitystä fransuusitauti. Laajalti tiedostettu kansanterveydellinen ongelma kupasta tuli Suomessa vasta 1720-luvulla, ja ensimmäinen tautia koskeva asetus annettiin vuonna 1730. Vasta 1830-luvulla opittiin erottamaan eri sukupuolitaudit toisistaan.
1900-luvulla kuppatartuntoja esiintyi eniten 1940-luvulla. Vuosisadan lopulla tartuntojen määrä alkoi kasvaa Venäjän- ja Viron-turismin vaikutuksesta; 1990-luvun puolessavälissä tartuntoja todettiin noin 150 vuodessa.
Taudin aiheuttaja

Kupan aiheuttaa Treponema pallidum pallidum -bakteeri. Se on kierukan muotoinen, myös spirokeetaksi kutsuttu ja sen pituus on 6–14 μm ja halkaisija 250–300 nm. Bakteeri säilyy hengissä kosteassa ympäristössä yli 10 tuntia, kuivassa se kuolee nopeasti, samoin yli +42 °C:n lämpötilassa.
Treponema pallidum -bakteerilla on sekä ulkoinen että sisäinen solukalvo, joiden välissä on soluseinä. Yksi bakteerin pintaproteiineista on Tp0971, joka sijaitsee molemmilla patogeenin kalvoilla. Koska bakteerilla on vähän pintarakenteita, on mahdollisuutta Tp0971:n käyttämiseen rokotekandidaattina tutkittu. Tp0971:n on havaittu konjugaattirokotteena käytettäessä aktivoivan immuunijärjestelmää ja indusoivan vasta-aineiden syntyä. Tästä huolimatta, T. pallidum vaikuttaa kykenevän kiertämään immuunivasteen ja jatkamaan infektiota lähes normaalisti
Tartunta

Kuppa tarttuu tavallisesti sukupuoliyhteydessä. Tartunnan lähde on yleensä primaarikupan haavauma. Kupan tarttuvuudeksi arvioidaan jopa 30–60 %. Kondomi suojaa kupalta tehokkaasti. Kuppa voi tarttua suutelun kautta sekundaarikupan suussa olevista läiskistä. Kuppa voi tarttua myös raskaana olevalta äidiltä lapselle. Seurauksena voi olla kohtukuolema, mutta lapsi voi syntyä myös elävänä.
Joskus kuppa on päässyt tarttumaan tatuoinnin tai kuppaamisen yhteydessä. Alahärmässä sairas kupparieukko tartutti 1858 taudin noin 200 ihmiseen. Taudin arveltiin levinneen, koska nainen puhdisti kuppausvälineet syljellään.
Taudinkulku

| Vaihe | Latinalainen nimitys | Tyypillinen kesto | Oireet |
| --- | --- | --- | --- |
| Itämisvaihe |  | yleensä 3–4 viikkoa | – |
| Primaarikuppa | Syphilis primaria /  Lues I | 6–7 viikkoa | primaarihaava |
| Sekundäärikupan ensimmäinen   ilmaantuma | Syphilis secundaria recens /  Lues II recens | 1,5–2 kuukautta | punatäpläinen ihottuma,   visvasyyliä,   tukan lähtöä |
| Latentti sekundäärikuppa | Syphilis latens praecox /  Lues latens praecox | jopa vuosia | oireet rauhoittuneet |
| Uusiutunut sekundäärikuppa | Syphilis secundaria recidiva /  Lues II recidiva | 1,5–2 kuukautta | kuten ensimmäisessä ilmaantumassa,   myös ihon valkotäpläisyyttä |
| Latentti sekundäärikuppa | Syphilis latens praecox /  Lues latens praecox | jopa vuosia  yo. vaiheet voivat toistua | oireet rauhoittuneet |
| Tertiäärikuppa | Syphilis tertiaria /  Lues III | aktiivinen vaihe 6–24 kk | gummamuodostumia |
Taudinkulku > Primaarikuppa

3–4 viikon kuluttua tartunnasta ilmaantuu tartuntapaikalle tulehdusreaktion seurauksena kupan ensihaava eli primaarihaava. Kyseinen haavauma eli sankkeri on kova ja yleensä kivuton. Primaarihaavan läheisyydessä imurauhaset turpoavat.
Taudinkulku > Sekundaarikuppa

Jos tautia ei hoideta, se leviää koko elimistöön 6–8 viikkoa tartunnan jälkeen ja aiheuttaa yleisoireita kuten kuumetta ja huonovointisuutta. Keskivartalon pienitäpläinen roseola-kuppaihottuma ja imurauhassuurentumat kehon eri osissa ovat tavallisia sekundaarikupan oireita. Roseolaa myöhemmin ilmaantuu ihomuutoksia, joita nimitetään syfilideiksi. Kielellä ja ikenillä voi olla limaisia läiskiä, joissa on kuppabakteereja. Sekundaarikupan merkkejä voi ilmaantua, hävitä ja ilmaantua uudelleen viidenkin vuoden ajan.
Sekundäärivaihetta voi seurata latentti vaihe, jonka aikana sekundaarikupan oireet voivat uusiutua. Kupan osoittavat verikokeet voivat latenssissa muuttua negatiivisiksi. Noin kolmasosalla hoitamattomista potilaista tauti kuitenkin etenee tertiaarivaiheeseen.
Taudinkulku > Tertiaarikuppa

Tertiaarikupassa oireet muuttuvat hyvin vakaviksi. Tällöin voi ilmetä vaurioita useisiin elimiin ja erilaisia komplikaatioita. Myös kardiovaskulaariset oireet yleistyvät. Hoitamattomana kuppa voi aiheuttaa myös kuoleman.
Taudinkulku > Tertiaarikuppa > Iho-oireet

Kupan kolmas vaihe voi kehittyä vuosien tai vuosikymmenten kuluttua tartunnasta. Tällöin iholle muodostuu granulomatoottisen tulehduksen seurauksena gumma-ihomuutoksia. Neurosyfilis-oireiden syynä ovat usein granulomatoottiset tulehdukset keskushermostossa.
Taudinkulku > Tertiaarikuppa > Aivokuppa

Kuppa voi aiheuttaa vaurioita myös keskushermostoon, jolloin puhutaan aivokupasta eli neurosyfiliksestä. Aivovaurion seurauksia voivat olla ataksia, paralyysi ja mielisairaus. Ennen antibioottien aikaa mielisairaaloiden potilaista merkittävä osa oli hoidossa neurosyfiliksen vuoksi.
Aivokuppaa hoidettiin 1900-luvun alussa muun muassa keinotekoisesti istutetun malarian avulla, mutta vasta penisilliinihoitojen yleistyttyä 1950-luvulla tertiaarikupasta tuli harvinainen sairaus. Likvorin eli selkäydinnesteen tutkimus oli tavanomaisimpia menetelmiä aivokupan toteamiseksi.
Kupan virulenssitekijät

TprK-proteiini on kupan tärkeä virulenssitekijä ja se sijaitsee Treponema pallidum -bakteerin ulkokalvolla. TprK-proteiinin sekvenssi voi muuntua kuppatartunnan aikana ja tämä antaa Treponema pallidum -bakteerille kyvyn paeta ihmisen immuunipuolustusta. TprK-proteiini liittyy hoitamattomana elinikäisen kupan syntymiseen. TprK-proteiinin diversiteetin on havaittu olevan suurempi sekundaarista kuppaa sairastavilla kuin primaarikuppaa sairastavilla.
Kupan hoito

Kupan hoitoon käytettiin aluksi elohopeayhdisteitä; niihin turvautui esimerkiksi lääkäri Paracelsus (1493–1541). Kun häntä syytettiin ihmisten myrkyttämisestä, hän puolustautui vuonna 1564 ilmestyneessä kirjassaan:
"Was ist das nit gifft ist: alle ding sind gifft und nichts ohn gifft. Allein die dosis macht das ein ding kein gifft ist."
 (”Mikä muka ei ole myrkkyä: kaikki aineet ovat myrkyllisiä eikä mistään puutu myrkkyä. Vasta annos ratkaisee, ettei kyseessä ole myrkky.”)
1900-luvun alkuun mennessä arseeni-, vismutti- ja jodisuolat, kuten salvarsaani, olivat käytännössä syrjäyttäneet elohopean. Hoidon kesto riippui taudin vaiheesta. Sekundaarikupan hoitoon vaadittiin jaksoittaista hoitoa 2–3 vuoden ajan. Paul Ehrlich (1908) ja Julius Wagner-Jauregg (1927) saivat hoitoalan keksinnöistään lääketieteen Nobel-palkinnot.
Penisilliinin teho Treponema pallidumiin on pysynyt jatkuvasti hyvänä. Käypä hoito -suositus suosittelee (2010) lääkitykseksi prokaiinipenisilliiniä tai bentsatiinipenisilliiniä, allergisille keftriaksonia.
Kupansukuiset sairaudet > Treponema pallidum -bakteerin aiheuttamat

Muut Treponema pallidum -bakteerin alalajit aiheuttavat trooppisia endeemisiä sairauksia. Näitä alalajeja ovat Treponema pallidum carateum (aiheuttaa pinta-taudin), Treponema pallidum endemicum (aiheuttaa endeemisen kupan) ja Treponema pallidum pertenue (aiheuttaa vaapukkasyylätaudin).
Kupansukuiset sairaudet > Kanikuppa

Ihmisten kuppaa muistuttava jäniseläinten, lähinnä kanien seksitauti on treponematoosi, kanikuppa, lat. Vent disease. Sen aiheuttaja on treponema cuniculi -bakteeri ja tauti etenee samalla tavalla kuin ihmisten kuppa. Tauti ei ole yleinen Suomessa, mutta muissa maissa, joissa tuotetaan kaninlihaa, se oli aikaisemmin merkittävä tauti. Bakteeri on herkkä penisilliinille.
Kirjallisuutta

Rahikainen, Agneta: Smittans rike: Om syfilis i konst, kultur och kropp.  Stockholm:  Natur & Kultur, 2021.  ISBN 978-91-27-17037-7
Turpeinen, Oiva: Kuppa: Kuninkaan ja kerjäläisen vitsaus.  Somero:  Amanita, 2012.  ISBN 978-952-5330-57-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Syphilis (englanniksi)
Mayo Clinic: Syphilis (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  NARA 
Primaari kuppa.
Sekundaarinen kuppa vulvan alueella.
Treponema pallidum -bakteereja.
Kupan primaarihaava sormessa.
Veistos kupan kolmannen vaiheen muutoksista.
Café Hawelka

Café Hawelka
Café Hawelka sisältä.
Café Hawelka kuuluu Itävallan pääkaupungin Wienin wieniläisiin kahviloihin. Se sijaitsee osoitteessa Dorotheergasse 6.
Café Hawelkan avasivat vuonna 1939 Leopold (1911–2011) ja Josefine Hawelka (1913–2005), joilla jo aiemmin vuodesta 1936 oli ollut Bäckerstrassella kahvila Kaffee Alt Wien ja toukokuusta 1939 Dorotheergassella Café Ludwig. Toisen maailmansodan aikana 1939–1945 Café Hawelka oli suljettu ja Saksan sotilashallinnon käytössä.
Itävallan itsenäistyttyä liittoutuneiden miehitysvallasta 1955 kahvilasta kehittyi kirjailijoiden ja kriitikoiden kohtaamispaikka, jonne kerääntyivät sellaiset nimet kuin Heimito von Doderer, Albert Paris Gütersloh ja Hans Weigel. Kun Café Herrenhof suljettiin 1961, Hawelkaan siirtyivät myös muut taiteilijat ja siitä tuli aikansa wieniläisen taidemaailman tärkein kohtaamispaikka. Sen kantavieraita ovat olleet muun muassa H. C. Artmann, Konrad Bayer, Ernst Fuchs, Friedensreich Hundertwasser, Rudolf Hausner, Wolfgang Hutter, Helmut Qualtinger, Gerhard Rühm ja Oskar Werner. Kahvilan loistonpäivät taiteilijakahvilana olivat 1960- ja 1970-luvulla.
Kirjallisuutta

Franz Hubmann: Café Hawelka. Ein Wiener Mythos. Christian Brandstätter, Wien 2001, ISBN 3-85498-111-2
Sonja Moser: Das Hawelka. Geschichte & Legende. Pichler, Wien 2009, ISBN 978-3-85431-500-1
Aiheesta muualla

Café Hawelkan sivusto
Byrokratia

Kuninkaallinen hallinto vuonna 1719
Byrokratia (ransk. bureau + kreik. kratein) tarkoittaa organisaatioita, toimenpiteitä, protokollia ja sääntelyä, joilla jotakin toimintaa määrätään ja suoritetaan. Sitä esiintyy tyypillisimmin hallinnossa sekä suurissa organisaatioissa.
Byrokratiaa esitetään usein samaksi asiaksi kuin virkavalta. Sanaa ”byrokratia” käytetään usein kielteisessä merkityksessä (esimerkiksi ”turhaa byrokratiaa”).
Byrokratian historia

Sana byrokratia tuli käyttöön hieman ennen Ranskan vallankumousta (1789) ja levisi pian muihin maihin. Termi ”byrokratia” on alkujaan ranskalainen. Se koostuu ranskan kielen sanasta bureau – kansi tai toimisto – ja kreikan kielen sanasta kratos – tarkoittaen hallita tai poliitista voimaa.
Byrokratiaa on kuitenkin ollut jo antiikin aikana. Keskiajalla Bysantin valtakuntaan muodostui keskitetty byrokraattinen hallinto, jossa korkeat virat periytyivät sukuaatelin piirissä. Jo 900-luvulla maassa oli yli 900 tärkeää virka-arvoa. Tämä bysantinismi on laventunut merkitsemään yleisesti muototarkkaa ja seremoniallista byrokratian viidakkoa. Tosin termi bysantinismi on tullut käyttöön vasta 1800-luvullalähde?.
Byrokratian historia > Weberin byrokratiakäsite

Max Weber esitti byrokratian ideaalimallin vuonna 1922 postuumisti julkaistussa käsikirjoituskokoelmassaan Wirtschaft und Gesellschaft. Ideaalimallilla Weber ei tarkoittanut mielestään parasta mahdollista organisaatiota, vaan puhdasta byrokraattista mallia (vertaa ideaoppi). Ideaalisella byrokratialla hän tarkoitti hallintomallia, jossa ihmiset tekevät töitä selkeän ohjeistuksen alaisena ja jossa työntekijöiden valta perustuu heidän ammattitaitoonsa ja asemaansa eikä ole henkilökohtainen ominaisuus. Päätökset byrokraattisessa organisaatiossa tehdään sääntöjen perusteella ja persoonattomasti, jotta päästäisiin eroon suosimisongelmista, kuten nepotismista. Byrokraattisen organisaation tarkoitus on toimia rationaalisesti ja laskelmoidusti organisaation johdon asettamien tavoitteiden toteuttamiseksi.
Vaikka Weberin esittämä malli kuuluu johtamisen opintojen perusteisiin, hän ei kuitenkaan tarkoittanut omaa malliaan esikuvaksi eikä hän kirjoittanut teostaan liikkeenjohdon tutkijoille. Weberin tarkoitus oli kuvata länsimaiden rationalisoitumisen prosessia. Tämän prosessin yksi osa oli byrokraattisen vallan lisääntyminen karismaattisen vallan kustannuksella, jossa valta oli henkilökohtainen ominaisuus ja säännöt olivat ad hoc -sääntöjä. Weber oli myös hyvin tietoinen ”seurauksien paradoksista”, jonka mukaan keinot usein estävät tavoitteiden toteutumisen. Esimerkiksi tiettyyn pisteeseen asti säännöt auttavat organisaatiota toimimaan, mutta sääntöjen aiheuttamaan paperisotaan voi myös hukkua, ja säännöillä on tapana lannistaa työntekijöiden oma-aloitteisuutta.
Lähes kaikissa organisaatioissa nykyään on byrokraattisen, rationaalisen organisoitumisen piirteitä ja tavoitteita. Työnjohto on usein hierarkkista ja tavoitteiden asettaminen tehdään hierarkian huipulla. Organisaatioissa toimitaan sääntöjen mukaan, ja esimerkiksi sosiaalietuuksien käsittely perustuu hyvinkin tarkkoihin sääntöihin, joiden tarkoitus on taata kansalaisten tasavertainen kohtelu. On myös helppo huomata, että organisaatiot eivät oikeastaan koskaan ole ideaalimallin mukaisia. Tämä voi olla sekä etu – kuten edellä on esimerkissä kuvattu – että haitta esimerkiksi silloin, kun asema organisaatiossa ei perustukaan osaamiseen.
Käytännössä organisaatioissa painitaan yleensä sen ongelman kanssa, miten itsenäisesti tai sääntöjä noudattaen työntekijät työtään tekevät. Yleensä vakaassa ympäristössä toimivat organisaatiot noudattavat byrokratian sääntöjä tiukemmin kuin turbulentissa ympäristössä olevat organisaatiot, jotka tavoittelevat organisaation joustavuudesta kykyä sopeutua muuttuvaan ympäristöön.
Byrokratia eri maissa

Byrokratian määrää on pyritty mittaamaan ja vertailemaan esimerkiksi tutkimalla yritysten verojensa selvittelyyn käyttämää aikaa. Maailmanpankin mukaan ihmiset käyttävät siihen maailmassa keskimäärin lähes 425 tuntia vuodessa. Pienimmällä ajankululla ihmiset selviävät Hongkongissa, jossa aikaa kuluu 34,5 tuntia. (Tilasto vuodelta 2019.) Suomessa aikaa kuluu 90 tuntia vuodessa.