stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reseptori (biokemia)
Reseptorien luokittelu

Aiemmin reseptorit jaoteltiin toiminnallisten erojen mukaan, mutta nykyisin ne jaotellaan reseptorigeenien kloonauksen tuoman rakennetiedon mukaan neljään reseptoriperheeseen, joita ovat seuraavat:
Ionikanavareseptorit. Ne sijaitsevat solukalvolla kytkeytyen suoraan ionikanavaan. Ne reagoivat millisekunneissa aktivoivien ligandien vaikutuksesta, jolloin kanavan avautuessa sille tyypillinen ionivirta pääsee kulkemaan solukalvon läpi. Monien hermoston välittäjäaineiden, kuten asetyylikoliinin ja glutamaatin, reseptorit ovat ionikanavia.
G-proteiinikytkentäiset reseptorit. Ne sijaitsevat solukalvolla välittäen vasteen epäsuorasti entsyymin tai ionikanavan kautta. Ne aiheuttavat vasteen stimuloimisen jälkeen yleensä muutamassa sekunnissa. G-proteiinikytkentäisten reseptorien geeniperhe on varsin suuri käsittäen useita satoja reseptorigeenejä. Geeniperhe voidaan jakaa useisiin alaperheisiin reseptorien rakenteiden ja ligandien mukaan. Katekoliamiinit (mm. adrenaliini, noradrenaliini ja dopamiini), peptidit, glykoproteiinihormonit sekä rodopsiini ovat esimerkkejä ligandeista.
Entsyymireseptorit. Ne sijaitsevat solukalvolla kuten ionikanava- ja G-proteiinikytkentäiset reseptorit kytkeytyen suoraan reseptoriproteiinissa olevaan entsyymiin, joka aiheuttaa vasteen minuuttien kuluessa reseptorin aktivoitumisen jälkeen. Tunnetuimpia entsyymireseptoreita ovat tyrosiinikinaasireseptorit. Insuliinit ja kasvutekijät ovat esimerkkejä entsyymireseptorien ligandeista.
Tumareseptorit. Jotta aine vaikuttaisi tumaan, se ensin kiinnittyy solulimassa olevaan tumareseptoriproteiiniin. Yhdistelmä kulkeutuu sitten tumaan välittäen vasteensa geenien aktiivisuuden muuttumisella. Vaste tulee hitaasti vasta tuntien tai jopa päivien jälkeen aktivaatiosta. Tumareseptorien ligandeja ovat esimerkiksi steroidit (mm. androgeenit, estrogeenit ja glukokortikoidit), A- ja D-vitamiini ja kilpirauhashormoni.
Muita kohdemolekyylejä

Reseptorien ohella muita lääkeaineiden kohdemolekyylejä ovat muun muassa muut kuin solukalvoon kiinnittyneet entsyymit (esimerkiksi asetyylikoliiniesteraasi), muut kuin ligandin säätelemät ionikanavat, kuljetusproteiinit (esimerkiksi protonipumppu mahalaukun limakalvon soluissa) ja nukleiinihapot (monien syöpä- ja viruslääkkeiden vaikutuskohde). Tämä merkitys lääkeaineen vaikutuskohteena on erillinen fysiologinen reseptori-merkityksestä. Muun muassa lihassolujen solulimakalvostossa esiintyvää kalsiuminvapautuskanavaa, joka aktivoituessaan vapauttaa kalsiumia solulimaan, kutsutaan ryanodiinireseptoriksi, sillä ryanodiini-kasviemäs sitoutuu siihen. Se ei kuitenkaan ole fysiologisesti reseptori, vaan ionikanava.
Rengasteoria

Rengasteoria on algebran osa-alue, jonka tutkimuskohteena ovat renkaat – algebralliset rakenteet, joille on määritelty yhteen- ja kertolasku.
Vaihdannaiset renkaat

Rengasta kutsutaan vaihdannaiseksi, jos sen kertolasku on vaihdannainen. Jos 



R


{\textstyle R}

 on rengas, jossa on määritelty yhteenlasku (



+


{\textstyle +}

) ja kertolasku (



⋅


{\textstyle \cdot }

), niin 



R


{\textstyle R}

 on vaihdannainen, jos mille tahansa alkioille 



a
,
b
∈
R


{\textstyle a,b\in R}

 pätee  a\cdot b=b\cdot a. Esimerkkejä vaihdannaisista renkaista ovat polynomirenkaat, algebrallisten kokonaislukujen renkaat samoin kuin tavalliset kokonaisluvut, ja p-aditiset kokonaisluvut.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Häsä, Jokke; Rämö, Johanna: Johdatus abstraktiin algebraan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-361-0
Kirjallisuutta > Englanniksi

Allenby, R. B. J. T. (1991), Rings, Fields and Groups (Second ed.), Edward Arnold, London, p. xxvi+383, ISBN 0-7131-3476-3, MR 1144518
Blyth, T.S.; Robertson, E.F. (1985), Groups, Rings and Fields: Algebra through practice, Book 3, Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 0-521-27288-2
Faith, Carl (1999), Rings and Things and a Fine Array of Twentieth Century Associative Algebra, Mathematical Surveys and Monographs, 65, Providence, RI: American Mathematical Society, ISBN 0-8218-0993-8, MR 1657671
Goodearl, K. R.; Warfield, R. B., Jr. (1989), An Introduction to Noncommutative Noetherian Rings, London Mathematical Society Student Texts, 16, Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 0-521-36086-2, MR 1020298
Judson, Thomas W. (1997), Abstract Algebra: Theory and Applications
Kimberling, Clark (1981), "Emmy Noether and Her Influence", in Brewer, James W; Smith, Martha K, Emmy Noether: A Tribute to Her Life and Work, Marcel Dekker, pp. 3–61
Lam, T. Y. (1999), Lectures on Modules and Rings, Graduate Texts in Mathematics, 189, New York: Springer-Verlag, doi:10.1007/978-1-4612-0525-8, ISBN 0-387-98428-3, MR 1653294
Lam, T. Y. (2001), A First Course in Noncommutative Rings, Graduate Texts in Mathematics, 131 (Second ed.), New York: Springer-Verlag, doi:10.1007/978-1-4419-8616-0, ISBN 0-387-95183-0, MR 1838439
Lam, T. Y. (2003), Exercises in Classical Ring Theory, Problem Books in Mathematics (Second ed.), New York: Springer-Verlag, ISBN 0-387-00500-5, MR 2003255
Matsumura, Hideyuki (1980), Commutative Algebra, Mathematics Lecture Note Series, 56 (Second ed.), Reading, Mass.: Benjamin Cummings, ISBN 0-8053-7026-9, MR 0575344
McConnell, J. C.; Robson, J. C. (2001), Noncommutative Noetherian Rings, Graduate Studies in Mathematics, 30, Providence, RI: American Mathematical Society, doi:10.1090/gsm/030, ISBN 0-8218-2169-5, MR 1811901
O'Connor, J. J.; Robertson, E. F. (September 2004), "The development of ring theory", MacTutor History of Mathematics Archive
Pierce, Richard S. (1982), Associative Algebras, Graduate Texts in Mathematics, 88, New York: Springer-Verlag, ISBN 0-387-90693-2, MR 0674652
Rowen, Louis H. (1988), Ring Theory, Vol. I, Pure and Applied Mathematics, 127, Boston, MA: Academic Press, ISBN 0-12-599841-4, MR 0940245. Vol. II, Pure and Applied Mathematics 128, ISBN 0-12-599842-2.
Weibel, Charles A. (2013), The K-book: An introduction to algebraic K-theory, Graduate Studies in Mathematics, 145, Providence, RI: American Mathematical Society, ISBN 978-0-8218-9132-2, MR 3076731
Raul Reiman

| Raul Reiman |
| --- | --- |
 Raul Reiman toisella luokalla Riisikkalan koulussa Kylmäkoskella vuonna 1958.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. syyskuuta 1950 Helsinki
Kuollut: 12. helmikuuta 1987 (36 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  sanoittaja, säveltäjä
Muut tiedot
Aktiivisena:  1974–1987
Raul Tapio Reiman (11. syyskuuta 1950 Helsinki – 12. helmikuuta 1987) oli suomalainen sanoittaja ja säveltäjä, joka työskenteli myös muusikkona. Hän oli alkuperäiseltä ammatiltaan sähköasentaja. Reiman soitti myös kitaraa.
Reimanin käyttämät salanimet

Titta Kristiina Jaskari
Timo Tuomas Lehtiö
Pyry Antti Lunden
Sam Sailor
Vieno Vainaa
Kirjallisuutta

Juha Rantala ja Marko Niemi: Raul Reiman iskelmärunoilija, Pop-lehti, 2006, ISBN 952-5546-23-3
Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo: Iskelmän kultainen kirja, Otava, 1986, ISBN 951-1-08913-7
Aiheesta muualla

Raul Reimannin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Raul Reimannin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Raul Reimannin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Raul Reiman Pomus.net-tietokannassa
Raul Reimanin Never Gonna Be A Punk -kasettijulkaisu vuodelta 1978 Ramopunk.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  3  4  5  6 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2  3  4  5  6 
Taiteenala:  MusicBrainz
Jules Renard

Jules Renard noin vuonna 1900.
Jules Renard (22. helmikuuta 1864 – 22. toukokuuta 1910) oli ranskalainen kirjailija.
Renard on 1800-luvun lopun ranskalaisessa kirjallisuudessa La Fontainen ja La Buyèren klassisen perinteen edustaja. Hän on proosatuotannossaan satiirikko. Pääteokset ovat 1892 ilmestynyt romaani L'Écornifleur ja 1894 ilmestynyt omaelämäkerrallinen Poil de carotte, jossa hän kuvaa lapsuutta. Lyriikassa hän on realisti, tarkka havainnoija, mutta näkökulma on yllättävä.
Teokset > Suomennetut teokset

Kuvien metsästäjä, runokokoelma, (Histoires naturelles), suom. Jorma Kapari, Helsinki: Otava 1973 ISBN 951-1-00226-0
Hauska erota (Le plaisir de rompre), suom. kääntäjäopiskelijat ja Nina Korimo. Helsinki: Näytelmäkulma 1996 (näytelmämoniste)
Makea leipä (Le pain de ménage), suom. kääntäjäopiskelijat ja Nina Korimo. Helsinki: Näytelmäkulma 1997 (näytelmämoniste)
Suomentaja Jorma Kapari, julkaisussa: Parnasso 1972, nro 7
Hiiri
Härkä
Joutsen
Kana
Kaniinit
Käärme
Lehmä
Sudenkorento
Torakka
Unikot
Vesikärpäset
Viiniköynnös
Yölepakko
Teokset > Alkuperäisteokset > Romaanit

Crime de village (1888)
Sourires pincés (1890)
L'Écornifleur (1892)
La Lanterne sourde (1893)
Coquecigrues (1893)
Deux Fables sans morale (1893)
Le Coureur de filles (1894)
Histoires naturelles (1894), on wikisource)
Poil de carotte (1894), text)
Le Vigneron dans sa vigne (1894)
La Maîtresse (1896)
Bucoliques (1898)
Les Philippe (1907)
Patrie (1907)
Mots d'écrit (1908)
Ragotte (1909)
Nos Frères farouches (1909)
Causeries (1910)
L'Œil clair (1913)
Les Cloportes (1919)
Teokset > Alkuperäisteokset > Näytelmät

La Demande (1895)
Le Plaisir de rompre (1897)
Le Pain de ménage (1898)
Poil de carotte (1900)
Monsieur Vernet (1903)
La Bigote (1909)
Huit Jours à la campagne (1912)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jules Renard Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Jules Renard Wikisitaateissa
Lisää luettavaa aiheesta Jules Renard on Wikiaineistossa (ranskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Retusaari

Retusaari (vasemmalla) ja Pietari (oikealla)
| --- | --- |
Muut nimet:  Kotlin, Reitskär
Sijainti:  Pietari Venäjä
Korkein kohta:  17  m 
Pinta-ala:  16 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  43 000
Suurin kaupunki:  Kronstadt
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Retusaari (ven. Ко́тлин, Kotlin, ruots. Reitskär) on Suomenlahden saari, joka on osa Pietarin liittokaupunkia Venäjällä. Saaren itäpäässä sijaitsee Kronstadtin kaupunki.
Saaren nimi

Sen nimen arvellaan tulevan ranskan pientä linnaketta, reduttia, tarkoittavasta sanasta redoute, mikä vaikuttaa epätodennäköiseltä, koska varustuksien rakentaminen aloitettiin vasta vuonna 1703 (ensimmäinen linnake, Kronslott, valmistui heti seuraavana vuonna) ja saarella on varmuudella ollut nimi jo ennen sitä. Yhtä mahdollinen selitys nimelle onkin aunuksen (livvin), lyydin, vepsän ja inkerikkojen (isurin) 'redu', joka tarkoittaa lokaa, kuraa tai mutaa. Vrt. myös suomen 'retunen' -> rähjäinen, epäsiisti, 'retuperällä' -> hunningolla ja 'retale'.
Sanalla retu saattaa toisaalta olla mytologinen tausta. Karjalan kielessä käytetään paholaisesta (tai pirusta) nimitystä retusilmä. Myös viron etelämurteissa on tähän liittyviä käsitteitä: reutus (paha henki) ja reustada (soimata).
Inkerin suomalaisille Retusaari oli yksinkertaisesti vain "Saari".
Saaren historia

Retusaari jaettiin Novgorodin tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan kesken Pähkinäsaaren rauhassa 1323. Se siirtyi kokonaan Ruotsille ja hallinnollisesti osaksi Inkeriä Stolbovan rauhassa 1617. Vuonna 1703 suuressa Pohjan sodassa Venäjän joukot valtasivat saaren ja Ruotsin oli virallisesti luovuttava siitä Uudenkaupungin rauhassa 1721. Venäjän Itämeren laivaston tuhouduttua Venäjän–Japanin sodassa 1905 Retusaari otettiin lähtökohdaksi Pietari Suuren merilinnoituksen sisimmäksi kehäksi. Vuonna 1921 saarella puhkesi Neuvosto-Venäjän vastainen Kronstadtin kapina.
Pietari Suuren aikana saari oli kivennapalaisten laidunmaata.
Retusaarella oli 1920-luvulle asti suomalaista asutusta, jonka luterilaiset muodostivat Kronstatin evankelis-luterilaisen seurakunnan, jonka Neuvostoliiton hallinto tuhosi 1930-luvulla. Nykyään toimintaa jatkaa Inkerin kirkon Pietarin rovastikuntaan kuuluva Kronstadtin Pyhän Elisabetin seurakunta.
Pietari Suuren merilinnoitus Riianlahdelta Suomenlahdelle.
Ali Woronovicz

Ali Woronovicz
Ali Ismail Woronovicz (1902 – 1941) oli tataaritaustainen puolalainen orientalisti, julkaisija, imaami, jota on kutsuttu "yhdeksi islamin historian merkittävimmistä henkilöistä Puolassa". Woronovicz toimi Varsovan muslimiyhteisön sekä Puolan armeijan muslimien imaamina. Hän kuului tieteellisen lehden Rocznik Tatarski toimitukseen. Woronoviczin kirjalliset julkaisut keskittyy Puolan-Liettuan alueen tataariväestöihin. Vuonna 1936 Kairossa hän julkaisi arabian kielisen teoksen Al-Islām fī Būlūnyā, joka oli luultavasti ensimmäinen julkaisu Puolasta arabiaksi Lähi-idässä. Opiskellessaan Al-Azharin yliopistossa hän työsti erikoistutkielmaa "Profeetta Muhamedin elämä ja islamin aamunkoitto". Woronovicz oli mukana vuonna 1938 kun Suomen tataariyhteisöstä matkustettiin Varsovaan juhlistamaan Idel-Uralin vuosipäivää. Woronoviczia syytettiin vakoilusta ja hänet pidätettiin tammikuussa vuonna 1941 NKVD:n toimesta. Hänen kuolemansa yksityiskohdista ei ole varmaa tietoa.
Resedat

| Resedat |
| --- | --- |
 Värireseda (Reseda luteola)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Resedakasvit Resedaceae
Suku::  Resedat Reseda  L.
Katso myös
   Resedat Wikispeciesissä   Resedat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Resedat (Reseda) on resedakasveihin kuuluva suku, jossa on noin 60 lajia. Ne ovat yksi- tai monivuotisia ruohovartiskasveja, joita esiintyy pääasiassa Välimeren alueella ja Lounais-Aasiassa, mutta myös Itä-Afrikassa ja Intiassa. Pienet kukat kasvavat tähkämäisessä terttukukinnossa ja ovat vihertävänvalkoisia tai vihertävänkeltaisia. Tuoksuresedaa on viljelty vuosisatoja voimakkaasti tuoksuvien kukkiensa vuoksi. Sitä käytetään yksivuotisena koristekasvina sekä kosmetiikan hajusteiden valmistamiseen. Kaksivuotista väriresedaa käytetään värikasvina keltaisen värin tuottamiseen. Värireseda ja keltareseda ovat levinneet Suomeen aikaisemmin painolastikasveina laivojen painolastimaan mukana.
Resedalajeja

Reseda alba – valkoreseda
Reseda crystallina – lanzarotenreseda
Reseda lutea – keltareseda
Reseda luteola – värireseda
Reseda odorata – tuoksureseda
Reseda phyteuma – nuokkukotareseda
Reseda scoparia – virpareseda
Kuvia

Valkoreseda.
Keltareseda.
Keltareseda.
Värireseda.
Nuokkukotareseda.
Nuokkukotareseda.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Reseda
Suomen Lajitietokeskus: Resedat – Reseda
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q161061  Wikispecies: Reseda  APDB: 194333  APNI: 98309  BioLib: 39260  CoL: 77ST  eFloraSA: Reseda  EoL: 61860  EPPO: 1RESG  FloraBase: 21489  FNA: 128163  FoAO2: Reseda  FoC: 128163  GBIF: 3040250  GRIN: 10325  iNaturalist: 72332  IPNI: 33310-1  IRMNG: 1296151  ISC: 46957  ITIS: 23440  NBN: NHMSYS0000462329  NCBI: 26963  NZOR: 0ad1df80-35c6-407e-a6ae-6c2f07733ed1  Open Tree of Life: 735785  PLANTS: RESED  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30031016-2  Tropicos: 40023898  VASCAN: 1614  VicFlora: 316b1341-f888-44c3-9f6b-e9a3f0ffdb65  WFO: wfo-4000032773
Olli Remes

| Olli Remes |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. syyskuuta 1909 Iisalmen mlk, Suomi
Kuollut: 31. joulukuuta 1942 (33 vuotta) Krivi, Itä-Karjala
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  pahkura
Seura:  Iisalmen Visa Puijon Hiihtoseura Ounasvaaran Hiihtoseura
Laji:  maastohiihto ja hiihtoalpinismi 
Paras sijoitus:  MM-pronssia 1934 50 km:llä
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Suomen sotilaspartiohiihtojoukkue Garmisch-Partenkirchenin kisojen ampumapenkalla. Sijoitus Suomen joukkueella oli toinen. Kersantti Olli Remes ylinnä ampumapenkalla olevista. |  Suomen sotilaspartiohiihtojoukkue Garmisch-Partenkirchenin kisojen ampumapenkalla. Sijoitus Suomen joukkueella oli toinen. Kersantti Olli Remes ylinnä ampumapenkalla olevista. |  Suomen sotilaspartiohiihtojoukkue Garmisch-Partenkirchenin kisojen ampumapenkalla. Sijoitus Suomen joukkueella oli toinen. Kersantti Olli Remes ylinnä ampumapenkalla olevista. |  |
Maa:   Suomi
Miesten Hiihto ja Sotilaspartiohiihto (näytöslaji)
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Garmisch-Partenkirchen 1936 | Sotilaspartiohiihto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Sollefteå 1934 | 50 km |  |
Olli Remes (8. syyskuuta 1909 Iisalmen maalaiskunta – 31. joulukuuta 1942 Krivi) oli suomalainen maastohiihtäjä ja Mannerheim-ristin ritari numero 10.,
Urheilu-ura

Olli Remes nousi pinnalle vuonna 1929 sijoittuessaan SM-kisojen 10 km:n pikamatkalla 9:ksi ja oli kolmen miehen tulosten perusteella lasketussa yhteiskilpailussa mestaruuden voittaneessa Iisalmen Visan joukkueessa. Saman vuoden 18-21 vuotiaiden kisoissa Salpausselällä Lahdessa hän otti voiton 25 km:n matkalla.
Olli Remes voitti pronssia 50 kilometrillä hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1934 Sollefteåssa, Ruotsissa. Hän osallistui myös sotilaspartiohiihtoon hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1930 Oslossa ja Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaisissa 1936. Olympialaisissa hän voitti hopeaa Suomen joukkueessa näytöslajina olleesta sotilaspartiohiihdosta. Remes valittiin vielä vuoden 1939 Zakopanen MM-kisojen sotilaspartiohiihtoon, mutta hänet jätettiin kisapaikalla kuitenkin varamieheksi.
Seuratasolla hän edusti Iisalmen Visaa, Puijon Hiihtoseuraa ja Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Sotilasura

Olli Remes suoritti asevelvollisuutensa Pohjois-Savon Rykmentissä 1929–1930 ja suoritti PSR:n AUK:n 1930. Hän aloitti ammattialiupseerin uransa AUK/PSR:n asevaraston hoitajana 1.5.1931. Hän suoritti Taistelukoulun jalkaväen aliupseeriosaston kurssi 1932–1933. Hänet ylennettiin korpraaliksi 6.11.1930, alikersantiksi 26.11.1930, kersantiksi 1.5.1931 ja rajavartioston kersantiksi 1.1.1935.lähde?
Remes toimi talvisodassa Sallan rintamalla hiihtopartio-osaston johtajana Erillinen pataljoona 17:ssä, joka toimi vihollisen selustassa. Hän esiintyy monissa sodanaikaisen esimiehensä, kirjailija Uula Aavan (oik. kapteeni Akseli Väänänen) romaaneissa.(katso alla kirjallisuus)
Jatkosodassa luutnantti Remes toimi aluksi partionjohtajana 46. Rajakomppaniassa, josta hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi ja myöhemmin komppanianpäälliköksi 6. divisioonan jalkaväkirykmentti 54:ään (JR54). Talvella 1942 kun vanhemmat ikäluokat kotiutettiin, niin JR 54 lakkautettiin ja perustettiin 12. prikaati, johon myös Remes sijoitettiin. Prikaatin piti osallistua Sorokan valtaukseen, mutta tehtävästä luovuttiin myöhemmin.
Hyökkäysvaiheen aikana Remes haavoittui kolmeen otteeseen, mutta palasi heti mahdollisimman pian takaisin etulinjaan. Tästä osoittamastaan urheudesta ja ripeydestä hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 12. syyskuuta 1941. Hänet ylennettiin kapteeniksi 29. joulukuuta 1942.
Remes kaatui 31. joulukuuta 1942 Krivillä. Hänen ollessaan etulinjassa luovuttamassa tehtäviään (komppanianpäällikkö 15./12. Pr) seuraajalleen tarkka-ampujan luoti osui häntä päähän, ja hän kuoli matkalla 16. kenttäsairaalaan Karhumäelle.
Muisto

Olli Remeksen urheilusaavutusten johdosta synnyinmaakunnassaan Vieremällä on alettu järjestää "Olli Remeksen muistohiihtoja".
The Renegades

| The Renegades |
| --- | --- |
 The Renegades Suomen-vierailullaan tammikuussa 1966.
Tiedot
Toiminnassa:  1960–1966, 2000-luku–
Tyylilaji:  rock beat pop
Kotipaikka:  Birmingham, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti, italia
Jäsenet:  Kim Brown  Denys Gibson  Joe Dunnett  Ian Mallet, Graham Johnson
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Renegades oli Birminghamissa Isossa-Britanniassa vuonna 1960 perustettu rockyhtye. Kun yhtye oli Suomessa suosionsa huipulla 1960-luvun puolivälissä, se ei kuitenkaan juuri saavuttanut menestystä Suomen ulkopuolella. The Renegadesin menestyskappaleita olivat muun muassa "Cadillac", "Seven Daffodils", "Matelot" ja "My Heart Must Do the Crying", jonka Danny levytti suomeksi nimellä "Salattu suru". Yhtye esiintyi aina Yhdysvaltain sisällissodan ratsuväen mukaisissa univormuissa ja herätti yleistä hysteriaa, jollaista ei ollut Suomessa aiemmin koettu.
Historia

The Renegadesin löysi Suomeen Leo Heinonen, joka ryhtyi myös yhtyeen manageriksi. Heinonen kuuli yhtyeestä Ian Mallettin veljeltä Keithiltä, joka opiskeli tuolloin Helsingissä. Ensiesiintyminen oli Stockmannin tavaratalossa muotinäytöksen yhteydessä. Suomessa vieraili useita ulkomaisia rockyhteitä, joista suurin osa ei saavuttanut menestystä. Myös The Renegades esiintyi aluksi maaseudulla puolityhjille saleille. Heinonen kuitenkin jatkoi yritystä ja puki yhtyeen Yhdysvaltain sisällissodan pohjoisvaltiolaisten vaatteisiin.
Ensimmäinen single, "Cadillac", äänitettiin syksyllä 1964, ja sen äänittäjänä toimi Jouko Ahera. Hän luonnehti äänitystä vuonna 2019 seuraavasti:
»Kun he virittivät instrumentit ja vahvistimet ja täräyttivät Cadillacin soimaan, koko Kulttuuritalo tärisi. Sitä voisi verrata lähes tulivuorenpurkaukseen, koska sellaista ei Suomessa ollut ennen kuultu.»
Ennen joulua Cadillac oli noussut listaykköseksi. Vaikka "Cadillac" oli merkitty yhtyeen nimiin, se oli kopio Vince Taylorin kappaleesta "Brand New Cadillac". Samaten "Seven Daffodils", yhtyeen toinen menestyssingle, oli vanha kansansävelmä. Kaikkiaan Renegades äänitti Suomessa neljä LP-levyä ja esiintyi Yrjö Tähtelän elokuvassa Topralli (1966). "Thirteen Women" -kappaleesta tehtiin 1960-luvun Suomessa harvinainen promootiofilmi. Yhtye säesti Dannya tämän käännösversiolla "Salattu suru" ja Ann-Christinea "Comin' Home Baby" singlellä.
Suosion hiipuessa Suomessa yhtye siirtyi Italiaan, jossa italiaksi laulettu kappale "Un Giorno Tu Mi Chercherai" nousi listoille vuonna 1966. Yhtye esitti kappaleen myös San Remon musiikkifestivaaleilla. Myös Saksassa ja Alankomaissa yhtye saavutti jonkinlaista menestystä. Sen sijaan Britanniassa julkaistut neljä singleä eivät menestyneet. The Renegades hajosi vuonna 1966, mutta esiintyi Suomessa vielä vuonna 1971 helmikuussa yhteisellä kahden viikon konserttikiertueella suomalaisen The Defiers -yhtyeen kanssa ja vuonna 1972 ja 2000-luvulla Back to Sixties -tapahtumissa. Esa Kuloniemen arvion mukaan bändi ehti pitää noin 500 konserttia Suomessa. Vuonna 1978 Graham Johnson oli jäänyt muusikoksi Italiaan ja muut olivat palanneet Englantiin. Ian Mallett oli mennyt naimisiin suomalaisen tytön kanssa ja oli levymyyjänä, Kim Brown puolestaan ravintolamuusikkona. Yhtyeen keulakuva Kim Brown muutti myöhemmin Suomeen. Hän kuoli Helsingissä lokakuussa 2011 sairastettuaan pitkään syöpää. Hän oli kuollessaan 66-vuotias. Denys Gibson oli töissä musiikkiliikkeessä. Hän kuoli keuhkoveritulppaan Birminghamissa 4. toukokuuta 2016.
Yhtyeestä julkaistiin maaliskuussa 2017 Esa Kuloniemen kirjoittama teos The Renegades: Luopiotarina.
Kesällä 2018 Graham Johnson esiintyi Sumiainen Shake-tapahtumassa The Renegades Revisited kokoonpanolla. Kokoonpanon pohjana oli Pekka Tiilikainen & Beatmakers vahvistettuna Hasse Wallilla. Kokoonpano esiintyy Suomessa myös kesällä 2019, tällä kertaa vahvistuksena Esa ´Bluesministeri´ Kuloniemi.
Kokoonpano

Kim Brown (2. kesäkuuta 1945 – 11. lokakuuta 2011) – laulu, kitara, koskettimet
Denys Gibson (17. helmikuuta 1945 – 4. toukokuuta 2016) – soolokitara (1960–1966)
Joe Dunnett (20. elokuuta 1946) – soolokitara (1966-1967)
Mick Webley (27. lokakuuta 1945) - soolokitara (1967-1971)
Ian Mallet (28. heinäkuuta 1945 – 26. lokakuuta 2007) – basso
Graham Johnson (s. 30. elokuuta 1946) – rummut