stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Byromin järjestelmä
Järjestelmän synty

John Byromin tutustumisesta pikakirjoitukseen on kerrottu erilaisia versioita. Pikakirjoitushistorioitsijat Olof W. Melin ja E. H. Butler pitävät todennäköisimpinä kuvausta, joka julkaistiin vuoden 1767 oppikirjassa. Byrom työskenteli yhdessä Tom Sharpin, Yorkin arkkipiispan pojan, kanssa pikakirjoitusjärjestelmän kehittämiseksi. Järjestelmässä oli kuitenkin ongelmia, ja he hylkäsivät sen. Byrom näki kuitenkin tarpeen pikakirjoitukselle, ja pyrki oppimaan aiheesta kaiken minkä pystyi.
Byrom asetti pikakirjoitusjärjestelmälle viisi vaatimusta:
Yksinkertaisille äänteille pitäisi olla lyhyimmät ja yksinkertaisimmat merkit.
Yleisimmille kirjaimille pitäisi olla lyhyimmät ja helpoimmin kirjoitettavat merkit.
Niille kirjaimille, jotka esiintyvät usein peräkkäin, pitäisi olla helposti yhdistettävät merkit.
Yksittäinen sana pitäisi pystyä kirjoittamaan ilman kynän nostamista, ja merkkien pitäisi pysyä normaalin kirjoitusrivin ylä- ja alareunojen välissä.
Kaikkien lyhennyssääntöjen pitäisi perustua kielen ominaisuuksiin, ja lyhenteissä pitäisi käyttää vain järjestelmän aakkoston merkkejä.
Niiden perusteella Byromia kutsuttiin jo 1700-luvulla rationaalisen pikakirjoituksen isäksi.
Vuoteen 1720 mennessä hän oli laatinut oman järjestelmänsä ja ryhtyi opettamaan sitä.
Opetuksen hinta oli 5 guineaa, joka oli tuolloin merkittävä summa, ja vain harvoilla oli siihen varaa. Byrom sai pikakirjoituksen opettamisen kautta useita vaikutusvaltaisia tuttavia ja sitä kautta itselleenkin vaikutusvaltaa. Byrom ei julkaissut järjestelmästään oppikirjaa lainkaan, vaikka hänen tuttavapiirinsä ja oppilaansa yrittivät suostutella häntä siihen.
Vuonna 1742 Britannian parlamentti myönsi Byromille 21 vuodeksi yksinoikeuden järjestelmänsä opettamiseen ja julkaisemiseen.
Järjestelmän rakenne

Byromin järjestelmässä konsonanteille on omat merkkinsä. Merkkeinä on suoria viivoja, kaaria, sekä näihin yhdistettyjä silmukoita. Vokaalit merkitään pisteillä konsonanttimerkkien viereen tietyille paikoille.
Järjestelmän rakenne > Konsonantit

Konsonanttimerkit on valittu siten, että peräkkäin usein esiintyvät konsonantit olisi helppo liittää toisiinsa. Muutamille konsonanteille on kaksi tai kolme vaihtoehtoista merkkiä, jotta eri tilanteisiin voitaisiin valita mahdollisimman hyvin sopiva merkki. F:lle ja v:lle käytetään samaa merkkiä, samoin s:lle ja z:lle. Konsonanttimerkeistä muodostuu sanan runko, ja se voidaan kirjoittaa kokonaisuudessaan nostamatta kynää merkkien välillä.
Järjestelmän rakenne > Vokaalit

Vokaalien merkitsemiseen on konsonanttimerkkien ympärillä kymmenen mahdollista paikkaa, joihin voidaan merkitä piste: viidelle eri vokaalille (a, e, i, o, u) kullekin kaksi paikkaa, joilla merkitään vokaalin esiintyminen joko konsonanttia ennen tai sen jälkeen. Käytännössä nopeasti kirjoitettaessa sanan keskellä olevat vokaalit jätettiin kuitenkin merkitsemättä.
Lyhyissä, vain vaakasuuntaisia merkkejä (esimerkiksi s, n ja m) sisältävissä sanoissa voidaan vokaali 
a, i tai u osoittaa kirjoittamalla sana kolmelle eri korkeudelle.
Järjestelmän rakenne > Lyhentäminen

Joitakin yleisiä sanoja ja sanojen alku- ja loppuosia voidaan merkitä kirjoittamalla konsonanttimerkki yksinään, tai sanan alkuun tai loppuun hiukan muusta osasta erilleen. Esimerkiksi t:n merkki yksinään tarkoittaa the, sanan alussa trans- ja sanan lopussa -ity.
| Pikakirjoitus | Kutakin riviä vastaava normaali teksti |
| --- | --- |
:  I came here from Cambridge last Friday 3 o'clock with  Mr Lucas. We set out 11 and came to Ware that night.  My horse tired with me and tired me severely. We lay at the  Crown where the man's daughter has just died. I was sick  but it were of God. We had beginners to supper, but I had  no stomach. We talked of moral fortitude. I spoke to my  landlord for another horse which he got me next morning.  I came to London about 3 o'clock and went after I had left  my horse at the Dolphin. Went to Bishopsgate. Timing sad betimes,  where I found brother Josiah and by the bye sister Anne came  Willy Chaddock and I drank tea there and called at cousin  Chad. And at Salkeld's where Jackson  the town clerk was. Surprise I went, surprise I would. I  thence home to the new coffee house by cousin Chaddock's.  Thence to North's coffee hse, to read the Grub street  journal. Dr Plumtre there etc.
Muunnelmat ja myöhemmät järjestelmät

Byromin järjestelmästä julkaistiin useita muunnelmia 1700- ja 1800-luvuilla. Ensimmäinen julkaisi John Palmer vuonna 1774 teoksessa A New Scheme of Shorthand. Tunnetuimpia olivat Thomas Molineux'n ja William Gawtressin julkaisemat. Erityisesti Molineux'n oppikirja ja harjoituskirja vaikuttivat siihen, että Byromin järjestelmä säilytti asemansa niin pitkään.
Byromin järjestelmän myötä englanninkielisissä pikakirjoitusjärjestelmissä tuli vallitsevaksi käytännöksi sanojen koostuminen konsonanttien merkeistä ja vokaalien merkitseminen pisteillä. Myöhemmin Taylorin ja Pitmanin järjestelmät jatkoivat samaa linjaa.
Byromin järjestelmästä julkaistiin vuonna 1817 myös saksankielinen versio, nimellä Anwendung der Kurzschrift der englischen Schnell-Schrift oder so genannten Short Hand auf die deutsche Sprache. Teos julkaistiin ilman tekijän nimeä, mutta tekijäksi on arveltu Englannissa asunutta saksalaista A. C. Hesseä.
Aiheesta muualla

The Universal English Shorthand Byromin järjestelmän oppikirja vuodelta 1767 Google Booksissa
Byromin järjestelmän konsonanttimerkit
Vokaalien merkitseminen t- ja m-kirjainten ympärille
Caerphillyn linna

| Caerphillyn linna> Castell Caerffili |
| --- | --- |

Sijainti:  Caerphilly
Koordinaatit:  51°34′33.96″N, 3°13′13.08″W
Rakennustyyppi:  kivilinna
Valmistumisvuosi:  1290
Rakennuttaja:  Gilbert de Clare, Gloucesterin jaarli
Omistaja:  Cadw
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Caerphillyn linna on keskiaikainen linna, jonka rakensi Caerphillyyn Gilbert de Clare 1200-luvulla torjumaan walesilaisprinssi Llywelyn ap Gruffuddin uhkaa. Linna sijaitsee saarella, jota ympäröivät tekojärvet. Sen umpipihan jokaisessa kulmassa on pyöreät tornit ja pääportit ovat länsi- ja itäpuolella. Maailmansotien välisenä aikana se korjattiin perusteellisesti. Se on Walesin suurin ja Britannian toiseksi suurin linna.
Nykyisin olemassa olevan linnan rakentaminen alkoi vuonna 1271, vuonna 1268 aloitetun rakennuksen tuhosi Llywelyn ap Gruffudd.
Arkkitehtuuri

Suorakulmaisia sisintä ja keskistä alueita ympäröivät vallihaudat. Kaksikerroksinen itäinen porttihuone on sisäpihan pääsisäänkäynti ja linnoituksen vahvimmin puolustettu osa, nykytilassa se on raunioina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Caerphillyn linna Wikimedia Commonsissa
A: Länsiportti, B: Eteläjärvi, C: Suuri sali, D: Sisäpiha, E: Keskipiha, F: Pohjoistörmä, G: Pohjoisjärvi, H: Itäportti, I:, Eteläportti, J: Eteläinen patovalli, K: Mylly, L: Feltonin torni M: Itäinen vallihauta, N: Ulompi pääportti, O: Pohjoinen patovalli, P: Pohjoisportti
Burning in the Heat of Love

| ”Burning in the Heat of Love” Slade |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Ready Steady Kids”
 Äänitetty : maaliskuu 1977
 Julkaistu: 15. huhtikuuta 1977
 Formaatti: 7" single
 Tekijä(t): Noddy Holder, Jim Lea
 Tuottaja(t): Chas Chandler
 Kesto: 03.34
 Levy-yhtiö: Barn Records
Sladen muut singlet
| ”Gypsy Roadhog” 1977 | ”Burning in the Heat of Love” 1977 | ”My Baby Left Me / That’s Alright Mama” 1977 |
Burning in the Heat of Love on brittiläisen Slade-yhtyeen 15. huhtikuuta 1977 singlenä ilmestynyt musiikkikappale, jota ei julkaistu millään yhtyeen studioalbumilla. Kappaleen kirjoittivat yhtyeen jäsenet Noddy Holder ja Jim Lea ja tuotti Chas Chandler. Se ei noussut Britannian listalle.
Heavy metal -yhtye Girlschool levytti kappaleesta ”Burning in the Heat” -nimisen cover-version vuonna 1983. Kyseisen singlen tuottivat Holder ja Lea. Kappale ilmestyi myös yhtyeen albumilla Play Dirty.
Alkuperäinen versio > Tausta

Musiikkinäyte
Sladen versio. Alle 10%:n näyte kappaleesta.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
”Burning in the Heat of Loven” kirjoittivat Sladen jäsenet, solisti-kitaristi Noddy Holder ja basisti Jim Lea, ja sen tuotti manageri Chas Chandler. Kappale tehtiin sen jälkeen, kun Slade oli palannut Yhdysvalloista kotimaahansa Britanniaan vuonna 1976. Maassa oli alkanut voimakas punk-aalto, ja yhtye huomasi olevansa nyt epäsuosittu. Maaliskuussa 1977 julkaistu studioalbumi Whatever Happened to Slade oli kaupallinen floppi, eikä kevään Britannian-kiertuekaan ollut loppuunmyyty. Single ”Gypsy Roadhog” ylsi Britanniassa vain sijalle 48.
Uusi single ”Burning in the Heat of Love” äänitettiin maaliskuussa 1977. Yhtye oli esittänyt kappaletta jo jonkin aikaa kiertueensa aikana. Musiikillisesti siinä oli yhtyeelle uusi kappalerakenne, ja hieman samankaltaisia kappaleita Slade teki myöhemmin 1980-luvulla, jolloin Slade myös kierrätti ”Burning in the Heat of Lovea”. Myös melodiat ja sointukulut erosivat aiemmista levytyksistä.
Alkuperäinen versio > Myynti ja painokset

”Burning in the Heat of Love” -singlen julkaisi 15. huhtikuuta 1977 Barn Records seitsemäntuumaisena vinyylilevynä. Siitä on olemassa brittiläinen, ranskalainen, saksalainen, belgialainen ja italialainen painos. Kappale ei noussut Britannian singlelistalle. Slade esitti kappaleen länsisaksalaisessa televisio-ohjelmassa Szene 77. ”Burning in the Heat of Love” ei ilmestynyt alun perin millään yhtyeen studioalbumilla, mutta se oli mukana bonuskappaleena Whatever Happened to Slade -albumin (1977) vuonna 2007 julkaistulla remasteroidulla versiolla.
Kappale oli tuoreeltaan mukana keikkaohjelmistossa, ja sen liveversio julkaistiin vuonna 1978 livealbumilla Slade Alive Vol II.
Singlen B-puolella julkaistiin kappale ”Ready Steady Kids”, joka ilmestyi myöhemmin vuonna 2007 kokoelma-albumilla Slade B-Sides. A-puolen tavoin se julkaistiin myöhemmin albumin Whatever Happened to Slade remasteroidun version bonuskappaleena.
Alkuperäinen versio > Arvioita

Record Mirror -lehti antoi singlelle kolme arvostelutähteä viidestä mahdollisesta. Arvostelun kirjoittajan mukaan ”Slade on okei, mutta he ovat poissa”. Kolme tähteä tulivat ”You Really Got Me” -riffin ansiosta. Coventry Evening Telegraph kirjoitti singlen merkitsevän pientä suunnanmuutosta Sladelle ja kuvasi kappaletta voimakkaaksi rockiksi, joka luo tunnelmaa. Kirjoituksessa kappaletta pidettiin hittinä. Eräässä Record Mirrorin vuoden 1977 numerossa Sheila Prophet arvioi Sladen konserttia ja kirjoitti ”Burning in the Heat of Lovessa” olevan sama riffi kuin The Kinksin kappaleessa ”You Really Got Me”. Prophet luonnehti kappaletta kohtuulliseksi.
Jukka Perttusen ja Keijo Väistön kirjoittaman Slade – hämmästyttävä rock’n’roll syndrooma -kirjan mukaan ”Burning in the Heat of Love” on paljon hittipotentiaalia omaava rockkappale. Ainoaksi huonoksi puoleksi kirja listaa riffin pienen samankaltaisuuden Kinksin kappaleen ”You Really Got Me” kanssa, minkä Slade itsekin huomasi, vaikkakin melodia ja ”upea kaksiäänilaulanta” eivät kyseistä kappaletta muistutakaan.
Alkuperäinen versio > Singlen sisältö

Burning in the Heat of Love – 3.34
Ready Steady Kids – 3.17
Alkuperäinen versio > Kokoonpano

Noddy Holder – laulu, rytmikitara
Dave Hill – soolokitara, taustalaulu
Jim Lea – bassokitara, taustalaulu
Don Powell – rummut
Chas Chandler – tuottaja
Girlschoolin versio

| ”Burning in the Heat” Girlschool |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Play Dirty
 B-puoli: ”Surrender”
 Äänitetty : 1983
 Julkaistu: tammikuu 1984
 Formaatti: 7" single, 12" single
 Tekijä(t): Noddy Holder, Jim Lea
 Tuottaja(t): Noddy Holder, Jim Lea
 Kesto: 03.00
 Levy-yhtiö: Bronze Records
Girlschoolin muut singlet
| ”20th Century Boy” 1983 | ”Burning in the Heat” 1984 | ”I’m the Leader of the Gang (I Am)” 1986 |
Brittiläinen heavy metal -yhtye Girlschool julkaisi kappaleesta ”Burning in the Heat” -nimisen cover-version vuonna 1983 ilmestyneellä neljännellä studioalbumillaan Play Dirty. Albumin tuottivat Slade-jäsenet Noddy Holder ja Jim Lea, ja sillä on myös toinen Slade-cover, ”High and Dry”. ”Burning in the Heat” julkaistiin albumin toisena singlenä tammikuussa 1984, mutta se ei menestynyt.
Girlschoolin versio > Työstö

Girlschoolin jäsenet halusivat Sladen jäsenet Noddy Holderin ja Jim Lean tuottamaan singlen. He suostuivat ja äänitykset alkoivat kesäkuussa 1983. Itse Play Dirty -albumi oli tarkoitus tuottaa Quiet Riot -tuottaja Spencer Profferin kanssa, mutta Girlschool oli niin tyytyväinen yhteistyöhön Holderin ja Lean kanssa, että halusivat heidän tuottavan myös albumin.
Girlschoolin versio > Julkaisu ja vastaanotto

”Burning in the Heat” ilmestyi alun perin Play Dirty -albumilla lokakuussa 1983. Tammikuussa 1984 se ilmestyi lisäksi Bronze Recordsin julkaisemana singlenä B-puolenaan samalle albumille kuuluva kappale ”Surrender”. Singlen tuottivat Holder ja Lea ja miksasi Lea. Singlestä on olemassa brittiläiset ja australialaiset painokset. Tavanomaisen seitsemäntuumaisen singlen lisäksi Britanniassa julkaistiin 12-tuumainen versio, jolla on samat kappaleet. Single oli kaupallinen floppi eikä noussut listoille.
Britannian musiikkilehdistössä single sai negatiivista palautetta. Smash Hits -lehden kriitikko Limahl sanoi, ettei pidä kappaleesta ollenkaan ja kertoi kuulleensa vastaavia miljoona kertaa. Play Dirty -albumia arvioinut saman lehden toimittaja Josephine Hocking sanoi kappaleiden ”Play Dirty” ja ”Burning in the Heat” todistavan, että miehet ja naiset pystyvät tekemään yhtä huonoja seksistisiä sanoituksia ja tylsiä kitarasooloja.
Girlschoolin versio > Singlen sisältö

Burning in the Heat – 3.00
Surrender – 3.26
Girlschoolin versio > Kokoonpano

| --- | --- |
 Muusikot Kelly Johnson – laulu, soolokitara  Kim McAuliffe – rytmikitara, taustalaulu  Gil Weston – bassokitara, taustalaulu  Denise Dufort – rummut :  Muut Noddy Holder – tuottaja  Jim Lea – tuottaja, miksaus  Nexus – valokuvaus  Polly – design
Muut versiot

Sladen basisti ja kappaleen toinen kirjoittaja Jim Lea teki kappaleesta oman version vuosien 1979–1980 aikoihin. Kyseessä oli hänen veljensä Frankin kanssa johtama The Dummies -projekti. Tämän version tekijäksi oli merkitty pelkästään Jim Lea, ja se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1985 Britanniassa ja Länsi-Saksassa julkaistulla kokoelmalla Metal Killers Kollection. Lisäksi se ilmestyi vuonna 1992 albumilla A Day in the Life of The Dummies, jolle oli kerätty Dummiesin äänityksiä.
Kokemäenjoenlaakson aluesuunnitelma

Kokemäenjoenlaakson aluesuunnitelma on arkkitehti Alvar Aallon vuonna 1942 valmistunut Kokemäenjokilaakson maankäyttöä käsitellyt suunnitelma. Se oli ensimmäinen Suomessa laadittu seutusuunnitelma.
Aloite ja hankkeen käynnistyminen

Suunnitelman alullepanijana oli vuonna 1940 A. Ahlström Osakeyhtiön silloinen pääjohtaja Harry Gullichsen, joka oli kiinnostunut talvisodassa menetettyjen alueiden teollisuuslaitosten sijoittamisesta Satakuntaan. Hänen aloitteestaan käynnistettiin yhteistyö Porin kaupungin sekä Porin maalaiskunnan, Noormarkun, Kullaan, Ulvilan, Nakkilan, Harjavallan ja Kokemäen kuntien edustajien kesken. Seutukaava tilattiin vielä samana vuonna Gullichsenin suosittelemalta Alvar Aallolta, joka oli aikaisemmin suunnitellut useita kohteita Ahlström-yhtiöille eri puolille maata. Aallon suunnitelman esikuvana kerrotaan olleen Yhdysvaltojen 1930-luvun New Dealin yhteydessä syntyneen Tennessee Valley Authorityn.
Sisältö

Vuonna 1942 valmistunut aluesuunnitelma sisältää selostuksen karttaliitteineen alueesta, joka ulottuu jokea seuraten Kokemäeltä aina 60 kilometrin päähän Mäntyluodon satamaan saakka. Aallon suunnitelma perustui "nauhakaupunkiin", jota hän kuvasi "laajaksi kaupunkikäsitettä korkeammaksi yhdyskuntaportaaksi, jonka muodostaa laajalle levinnyt teollisen, agraarisen, liikenteellisen ja sivistyksellisen toiminnan yhdistelmä". Selostus käsitti muun muassa yhteenvedot Kokemäenjokilaakson maantieteestä, taloudesta ja historiasta sekä alustavat luonnokset ja piirustukset lopullista suunnitelmaa varten. Tarkemmat yksityiskohdat perusteluineen Aalto oli todennäköisesti laatinut yhteistyössä Harry Gullichsenin kanssa. Suunnitelman korkeimpana hallintoelimenä toimi päätoimikunta, johon kuuluivat kuntien viralliset edustajat. Jokainen komitean jäsen edusti oman paikkakuntansa asiantuntemusta.
Aluesuunnitelmassa ehdotettiin muun muassa Tampere-Pori-radan laajentamista kaksiraiteiseksi Kokemäen ja Mäntyluodon välillä sekä pohjoisesta Noormarkusta rannikon satamiin suuntautuvaa satamarautatietä. Noormarkussa oli Ahlström-yhtiöiden pääkonttori sekä tuotantolaitoksia. Lisäksi mainittiin Lahdesta Hämeenlinnan kautta Kokemäen Peipohjaan kulkeva uusi rata. Se käsitti myös ajatuksen Tampere-Pori-radan rinnalla kulkevasta maantiestä, josta käytettiin nimitystä "pikatie". Maankäytössä kiinnitettiin huomiota asutuksen ja teollisuuden sijoittumiseen sekä uusien maanviljelysalueiden saamiseen muun muassa soita kuivattamalla.
Vaikutukset

Vaikka Aallon suunnitelmaa ei milloinkaan toteutettu, kulkee esimerkiksi 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa rakennettu Valtatie 2 Kokemäen ja Mäntyluodon välillä samalla paikalla, johon se on merkitty myös aluesuunnitelmassa. 2000-luvulla Aallon esittämä nauhakaupunki on ollut esillä muun muassa Ulvilan, Nakkilan, Harjavallan ja Kokemäen alustavasti suunnitelmissa olleen kuntaliitoksen yhteydessä
Aiheesta muualla > Kirjallisuus

Nupponen, Terttu: Arkkitehdit, sota ja yhdyskuntasuhteiden hallinta: Alvar Aallon Kokemäenjokilaakson aluesuunnitelma tilansäätelyprojektina.  (Bibliotheca historica 52)  Helsinki:  SKS, 2000.  ISBN 951-746-167-4
Aiheesta muualla > Linkkejä

Regional plan for the Kokemäenjoki river valley[vanhentunut linkki] Alvar Aalto's Architecture
Alvar Aallon Kokemäenjokilaakson aluesuunnitelma (Arkistoitu – Internet Archive) Satakunnan seutukaavaliiton näköispainos vuodelta 1987
Aleksandr Gegello

Aleksandr Gegellon ja David Kritševskin Leningradiin suunnittelema Teknisen opiskelun talo alkuperäisessä asussaan vuonna 1932.
Aleksandr Ivanovitš Gegello (ven. Алекса́ндр Ива́нович Геге́лло; 10(22). heinäkuuta 1891 Jekaterinoslav – 11. elokuuta 1965 Moskova) oli neuvostoliittolainen arkkitehti.
Gegello opiskeli siviili-insinööri-instituutissa, taideteollisessa korkeakoulussa ja Pietarin taideakatemiassa, joista hän valmistui 1920-luvun alussa. Arkkitehdin tuotantoon on vaikuttanut erityisesti hänen opettajansa Ivan Fomin. 1920- ja 1930-luvulla Gegello osallistui useiden konstruktivistista tyylisuuntaa edustavien julkisten rakennusten suunnitteluun. Hänen töitään Pietarissa ovat muun muassa Maksim Gorkille nimetty kulttuuritalo (yhdessä David Kritševskin kanssa, 1925–1927), Viipurin puolen kulttuuritalo (Grigori Simonovin kanssa, 1925–1927) ja elokuvateatteri Gigant (Kritševskin kanssa, 1934–1936). Gegello oli suunnittelemassa myös Traktorikadun asuinaluetta (1925–1927) ja Moskovan prospektin asuintaloja (1937–1940).
Vuosina 1937–1948 Gegello johti Neuvostoliiton arkkitehtiliiton Leningradin osaston hallitusta, vuosina 1948–1950 Neuvostoliiton arkkitehtiakatemian Leningradin filiaalia ja vuosina 1950–1953 hän toimi jälkimmäisen varapresidenttinä.
Aiheesta muualla

Aleksandr Gegello Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi, englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Latvia 
Taiteenala:  ULAN
Lev Rudnev

Lev Vladimirovitš Rudnev (ven. Лев Влади́мирович Ру́днев, 13. maaliskuuta (J: 1. maaliskuuta) 1885 Novgorod – 19. marraskuuta 1956 Moskova) oli neuvostoliittolainen arkkitehti ja yksi Stalinin ajan klassismin näkyvimmistä edustajista.
Lev Rudnev opiskeli Leon Benois’n johdolla Pietarin taideakatemiassa (valmistui 1915) ja työskenteli Ivan Fominin apulaisena. Vuosina 1922–1948 hän toimi taideakatemian ja vuosina 1948–1952 Moskovan arkkitehtuuri-instituutin professorina.
1920-luvun alussa Rudnev osallistui Pietarin Mars-kentän vallankumouksellisten hautamuistomerkin suunnitteluun. Hänen merkittävimpiä töitään ovat Moskovassa Vladimir Muntsin kanssa rakennetut Frunzen sotilasakatemia (1937), marsalkka Šapošnikovin kadun (1934–1938) ja Frunzen rantakadun (1938–1955) hallintorakennukset sekä Sergei Tšernyševin, Pavel Abrosimovin ja Aleksandr Hrjakovin kanssa toteutetut Moskovan yliopiston rakennukset. Arkkitehdin muita töitä ovat Azerbaidžanin hallituksen talo Bakussa (1952) sekä Varsovan Kulttuurin ja tieteen palatsi (1952–1955).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lev Rudnev Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  DDB  EUTA
Caio Duilio -luokka

| Caio Duilio -luokka |
| --- | --- |
 Piirros luokan alusten aseistuksen asettelusta

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 962-11 025 t
Pituus:  109,16 m (kokonaispituus)
Leveys:  19,65-19,74 m
Syväys:  8,31-8,36 m
Koneteho:  7 711 - 8 045 ihp
Nopeus:  15,04-15,6 solmua
Miehistöä:  420
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 17,7"/20 tykkiä 3 × 14" torpedoputkea
Caio Duilio -luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston taistelulaivaluokka, johon kuului kaksi 1873-1882 valmistettua alusta.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| RN Caio Duilio | Regio Cantiere di Castellammare di Stabia, Castellammare di Stabia | 6. tammikuuta 1873 | 8. toukokuuta 1876 | 6. tammikuuta 1880 | poistettu alusluettelosta 1909 |
| RN Enrico Dandolo | La Spezian laivastontelakka, La Spezia | 6. tammikuuta 1873 | 10. heinäkuuta 1878 | 11. huhtikuuta 1882 | poistettu alusluettelosta 1920 |