stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irja Auroora
Aiheesta muualla

Suominen, Raili: "Minulla on vielä paljon annettavana yleisölle" Turun Sanomat. 11.11.2004. Viitattu 12.3.2021.
Nurmentaus, Paula: Suomen turuilta Bayreuthiin – Irja Aurooran mietteitä oopperauran varrelta (pdf) Wagneriaani. Viitattu 12.3.2021.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Citroën Visa

| Citroën Visa |
| --- | --- |
 Citroën Visa Leader Diesel.
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska
Valmistaja:  Citroën
Konserni:  PSA Peugeot Citroën
Valmistusvuodet:  1978–1988
Korimalli:  5-ovinen hatchback
Luokka:  B-segmentti
Edeltäjä:  Citroën Ami Citroën Dyane
Seuraaja:  Citroën AX
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  5
Vetotapa:  etuveto
Mitat
Pituus:  3,69 m
Leveys:  1,51 m
Korkeus:  1,408 m
Citroën Visa (suom. viisumi) on Citroënin vuosina 1978–1988 valmistama pieni henkilöautomalli. Citroën Visan edeltäjiä olivat Citroën Ami ja Citroën Dyane. Seuraajaksi tuli Citroën AX. Visassa on viisiovinen hatchback-monikäyttökori.
Lokakuussa 1978 Helsingin Sanomat esitteli Citroën Visan, jonka Suomeen tuontia kaavailtiin aloitettavaksi seuraavana keväänä. Toimittaja Matti Janssonin mielestä sisätilat olivat todella tilavat auton pienistä ulkomitoista huolimatta. Auton alkuvaiheen moottorivaihtoehtona oli Citroën 2CV:n koneesta kehitetty ilmajäähdytteinen, kaksisylinterinen, vain 652 kuutiosenttimetrin bokserimoottori erikoispintakäsitellyin alumiinisylinterein ja sähköisin sytytysjärjestelmin. Teholtaan moottori oli 36 hevosvoimaa ja huippunopeudeltaan 124 km/h.
Citroënin maahantuoja Korpivaara alkoi tuoda Visaa Suomeen vasta sen faceliftin jälkeen kesällä 1981, ensimmäisenä mallina taloudelliseen ajoon tarkoitettu Visa II Super E. Siinä oli Visan ohella Peugeot 104 -mallien käyttämä 1 124 kuutiosenttimetrin nelisylinterinen rivimoottori, joka oli viritetty sitkeäksi ja bensiiniä vähän kuluttavaksi niin, että auto kulutti 20 prosenttia vähemmän kuin Visan ensimmäiset mallit vuodelta 1978. Helsingin Sanomien koeajossa Matti Jansson kehui Visan matkustamon pikkuautoksi poikkeuksellista äänettömyyttä ja Citroënille tyypillistä jousitusmukavuutta. Myös suuntavakavuuden ja ohjauksen tarkkuuden ansiosta hän piti sitä erinomaisena matka-autona, mutta kaupunkiajossa pehmeä jousitus kallisteli autoa. Visan hallintalaitteet on koottu yksipuolaisen ratin taakse niin, että monia nappeja painetaan ohjauspyörän kehän läpi. Vasemmalla on lieriön  muotoinen ”satelliitti”, johon on koottu monia kytkimiä. Tämä oli Janssonista outoa, vaikkakin varsin helppokäyttöistä pienen totuttelun jälkeen.
Vuoden 1985 alusta Visan tehokkaimmaksi moottorivaihtoehdoksi Suomessa tuotiin 1 360 kuutiosenttimetrin moottori, jota käytettiin myös Peugeot 205 XR- ja GR-malleissa. Vuosina 1983–1984 valmistettiin vain 200 kappaletta Visan Suomeen tuomatonta Mille Pistes -ralliversiota, jossa oli tämänkokoinen tehokkaaksi viritetty moottori. Suurin Visan bensiinimoottoreista oli tilavuudeltaan 1 580 kuutiosenttimetriä. Sillä varustettu, vuonna 1986 Suomeenkin tuotu Visa GTi kykeni noin 190 km/h:n huippunopeuteen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Citroën Visa Citroënëtissä (englanniksi)
Citroën Visa Autoevolutionissa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Nevalainen

Nevalainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä. Henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita:
Ada Nevalainen (1898–1990), opettaja ja Marttaliiton maakunnallinen toiminnanjohtaja
Ahti Nevalainen (1937–1987), mainostoimittaja ja kirjailija
Aili Nevalainen (o.s. Kosonen, 1906–1994), kilparatsastaja
Anders Nevalainen (1858–1933), kultaseppä
Anna Nevalainen (1894–1976), SKDL:n kansanedustaja
Eila Nevalainen (s. 1948), tiedottaja ja toimittaja
Eino Nevalainen (1904–1983), marxilainen kansantaloustieteilijä ja Sirola-opiston opettaja
Esko Nevalainen (1925–2008), elokuvaaja
Frida Nevalainen (s. 1987), ruotsalainen jääkiekkoilija
Harri Nevalainen (s. 1969), kymmenottelija
Heli Luokkala-Nevalainen (s. 1964), laulaja, säveltäjä-sanoittaja ja kirjailija
Juha Nevalainen (1921–1988), elokuvakäsikirjoittaja ja päätoimittaja
Jukka Nevalainen (s. 1970), pesäpalloilija
Jukka Nevalainen (s. 1978), muusikko, Nightwish-yhtyeen rumpali 1997–2014
Juuso Nevalainen (s. 1997), jääkiekkoilija
Kimmo Nevalainen (s. 1983), jääkiekkoilija
Lauri Nevalainen (1927–2005), kilpasoutaja, olympiamitalisti
Liisa Nevalainen (ent. Högdahl, Häyrinen, 1916–1987), näyttelijä ja salapoliisikirjailija, Esko Nevalaisen sisar
Linnea Nevalainen (s. 2005), salibandyn pelaaja
Lotta Nevalainen (s. 1994), uimari
Mikko Nevalainen (s. 1952), basisti
Minni Nevalainen, uskonnon, psykologian ja terveystiedon lehtori, tietokirjailija
Niklas Nevalainen (s. 1993), jääkiekkoilija
Patrik Nevalainen (s. 1987), ruotsinsuomalainen jääkiekkoilija, Frida Nevalaisen kaksosveli
Pekka Nevalainen (s. 1951), taidemaalari, kuvanveistäjä ja taidegraafikko, Valde Nevalaisen poika
Pekka Nevalainen (1959–2021), historioitsija, tietokirjailija
Pentti Nevalainen (Newsky) (1933–2020), muusikko ja viulunrakentaja
Petri Nevalainen (s. 1962), tietokirjailija ja päätoimittaja
Päivi Nevalainen (s. 1983), taidoka
Riina Nevalainen (s. 1980), toimittaja
Terttu Nevalainen (s. 1952), englantilaisen filologian professori
Tapio Nevalainen (s. 1946), kajaanilainen elokuva-alan monitoimimies
Timo Nevalainen (s. 1939), lääkäri, anatomian emeritusprofessori
Unto Nevalainen (1935–2024), jalkapalloilija ja jääkiekkoilija
Valde Nevalainen (1919–1994), SDP:n kansanedustaja, ministeri
Vappu Nevalainen (oik. Fredrika (Frida) Valpuri Nevalainen, 1891–1974), kirjailija
Ville Nevalainen (s. 1984), jalkapalloerotuomari
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Timonen

Timonen viittaa seuraaviin henkilöihin ja järviin:
Henkilöt

Anniina Timonen, laulaja, Idols-voittaja 2017
Antti Timonen (1915–1990), vienankarjalainen kirjailija
Antti Timonen (s. 1977), näyttelijä
Eija Timonen (s. 1954), mediatutkija, folkloristi, lastenkirjailija ja Lapin yliopiston mediatieteen professori
Erkki Timonen (s. 1935), metsänhoitaja ja eräkirjailija
Esa Timonen (1925–2015), maaherra, ministeri ja Keskustan kansanedustaja
Heikki Timonen (1943–2020), kauppaneuvos, Hugo Emil Timosen poika
Heikki Timonen, endurokuljettaja
Henrik Timonen (s. 1953), teatteriohjaaja
Hugo Emil Timonen (1906–1986), kauppaneuvos
Jaana Norio, aik. Norio-Timonen (s. 1961), oikeustieteen professori
Jani Timonen (s. 1978), tietokirjailija ja vapaa kirjoittaja
Janne Timonen, yritysjohtaja, Perheyritysliiton puheenjohtaja 2006–2008
Joonas Timonen (s. 2000), koripalloilija
Juho Timonen (1890–1977), suomalainen Lontoossa asunut toimittaja
Juho Timonen (1898–1949), jääkäri
Jussi Timonen (s. 1983), jääkiekkoilija
Jussi Timonen (1949–2018), Jyväskylän yliopiston fysiikan professori
Karoliina Timonen (s. 1977), kirjailija ja kääntäjä
Kimmo Timonen (s. 1975), jääkiekkoilija
Kyösti Timonen (1957–2020), säveltäjä ja sanoittaja
Lauri Timonen (s. 1980), päätoimittaja ja elokuva-aiheinen tietokirjailija
Marjo Timonen (s. 1955), eduskunnan tiedotuspäällikkö
Marketta Kokkonen, o.s. Timonen (s. 1946), Espoon entinen kaupunginjohtaja
Marko Timonen (s. 1966), muusikko
Matti Timonen (1927–2008), yritysjohtaja, kauppaneuvos
Oiva Timonen (1920–1998), vapaapainija
Pekka Timonen (s. 1960), juristi, kansliapäällikkö
Pekka Timonen (s. 1966), Vantaan kaupunginjohtaja
Reijo Timonen (s. 1966), suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Riikka Timonen, laulaja
Roosa Timonen (s. 1997), tennispelaaja
Sakari Timonen (1915–2016), gynekologi, ylilääkäri ja professori
Sakari Timonen (s. 1957), juristi ja bloginpitäjä
Samuel Timonen (s. 1999), suomalais-yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
Tomi Timonen (s. 1973), Pudasjärven kaupunginjohtaja
Topi E. Timonen (s. 1995), tietokirjailija
Tuomas Timonen (s. 1975), kirjailija, ohjaaja
Tuomo Timonen (1949–2018), patologian erikoislääkäri ja professori
Vilho Timonen (1904–1977), vienankarjalaissyntyinen opettaja ja päätoimittaja
Ville Timonen (1889–1935), jääkäri
Vilma Timonen (s. 1977), kanteleensoittaja, säveltäjä ja Sibelius-Akatemian kansanmusiikin lehtori
Virpi Timonen, yhteiskuntatieteilijä ja professori
Yrjö Timonen (1905–1999), metsänhoitaja ja virkamies, metsäneuvos.
Muita

Iso-Timonen, Kiiminkijoen vesistöalueeseen kuuluva järvi
Pikku-Timonen, järvi Utajärvellä Pohjois-Pohjanmaalla.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Timonen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mazda 626 (GC)

| Mazda 626 GC |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani  Kolumbia  Uusi-Seelanti
Valmistaja:  Mazda
Valmistusvuodet:  1982–1987
Muut nimet:  Mazda Capella
Korimalli:  2-ovinen coupé 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Mazda 626 CB
Seuraaja:  Mazda 626 GD
Teknisesti samankaltaisia:  Ford Telstar Kia Capital Kia Concord
Iskutilavuus:  1,6–2,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti 4-vaihteinen automaatti 
Mazda 626 GC on Mazda 626:n toisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1982–1987. Se korvasi edeltäneen CB-mallin ja seuraajaksi tuli Mazda 626 GD. Japanissa mallin nimenä oli Mazda Capella.
Tämän uudistuksen kohdalla Mazda 626 muuttui takavetoisesta etuvetoiseksi, samoin kuin pienempi Mazda 323 samoihin aikoihin. Korimalleina olivat kaksiovinen coupé, neliovinen sedan ja viisiovinen hatchback.
Helsingin Sanomien Matti Janssonin mielestä uusi 626 kilpaili tasaveroisesti D-segmentin tuoreimpien eurooppalaismallien rinnalla ja oli ”huolella suunniteltu ja toteutettu etuvetoinen, josta on vaikea löytää moitittavaa”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mazda 626 (GC) Wikimedia Commonsissa
Mitsubishi Galant

| Mitsubishi Galant |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Mitsubishi
Valmistusvuodet:  1969–2012
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen liftback 5-ovinen farmari
Luokka:  D-segmentti
Henkilöluku:  5
Iskutilavuus:  1 568–2 995 cm³
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  4–5
Mitsubishi Galant on Mitsubishin valmistama ylemmän keskiluokan automalli. Autoa valmistettiin vuosina 1969–2012. Auton nimi on peräisin ranskalaisesta sanasta Galant, joka tarkoittaa ritaria. Alkutuotanto perustui vain Japanin tehtaille, mutta kasaus siirtyi vuonna 1994 Yhdysvaltoihin Illinoisiin, entiseen Diamond-Star Motorsin (DSM) laitokseen. Vuosina 1982–1984 australialainen Londsale valmisti täysin samanlaista mallia kuin Galant ja myi sitä Britannian markkinoilla japanilaisten autojen tuontikiintiön vuoksi. Galantista on myös valmistettu tehokas versio Galant VR-4.
Suomeen Mitsubishi Galantia alettiin tuoda vuonna 1976, jolloin kyseessä olivat MK-3-sukupolven mallit. Helsingin Sanomien autotoimittaja Matti Jansson kirjoitti lehden koeajaman Galant 2000 GLX:n olevan 44 000 markan hintaluokassa ”aivan poikkeuksellinen” ylellisyyden tunnussaan, vaikka autoon olikin jäänyt ovien natinaa, kojelaudan ritinää ja voimakkaita rengasääniä.
Sukupolvet

Mitsubishi Galant MK-1
1969–1973
Korimallit: 2 x 2-ovinen  hardtop coupe, 4-ovinen sedan ja 5-ovinen farmari
Moottorit: 1.3L - 1.7L, 1.6L - 2.0L (GTO)
Mitsubishi Galant MK-2
1973–1976
Korimallit: 2-ovinen coupe, 4-ovinen sedan ja 5-ovinen farmari
Moottorit: 1.6L
Mitsubishi Galant MK-3
1976–1980
Korimallit:4-ovinen sedan ja 5-ovinen farmari
Moottorit: 1.6L, 1.8L, 2.0L ja 2.6L
Mitsubishi Galant MK-4
1980–1987
Korimallit: 2-ovinen coupe, 4-ovinen sedan ja 5-ovinen farmari
Moottorit: 2.0L,1.6, 2.3 Turbo
Mitsubishi Galant MK-5 (Australia)
1983–1992
Korimallit: 4-ovinen sedan ja 4-ovinen hardtop sedan
Moottorit: 1.6L, 1.8L, 2.0L ja 2.0L turbo
Mitsubishi Galant MK-6
1987–1992
Korimallit: 4-ovinen sedan ja 5-ovinen liftback
Moottorit: 1.6L, 1.8L ja 2.0L
Mitsubishi Galant MK-7
1992–1997
Korimallit: 4-ovinen sedan ja 5-ovinen liftback
Moottorit: 1.8L, 2.0L ja 2.5L V6
Mitsubishi Galant MK-8
1997–2004
Korimallit: 4-ovinen sedan ja 5-ovinen farmari
Moottorit: 2.0L, 2.4L (GDI) ja 2.5L V6
Mitsubishi Galant MK-9
2004–2012
Korimallit: 4-ovinen sedan
Moottorit: 2.5L V6 ja 3.8 V6
Galant farmari
Galant GTO
Chrysler Galant (Australia)






Käännös suomeksi
Ford Fiesta

Ford Fiesta on Fordin vuosina 1976–2023 valmistama pieni henkilöautomalli. Fiesta tunnettiin ennen ainoana etuvetoisena Fordina, vaikkakin Ford oli valmistanut etuvetoista Taunus 12M -mallia jo 1960-luvulla. Fiestasta on normaalin henkilöautomallin lisäksi valmistettu myös pakettiautoversiota nimeltään Fiesta Van, josta takaistuimet on poistettu tavaratilan suurentamiseksi.
Helsingin Sanomien autotoimittaja Matti Jansson piti ensimmäisen sukupolven Fiestaa esimerkkinä siitä, miten pikkuautojen rakenne oli 1970-luvun alkuvuosina yhtenäistynyt: hatchback eli monikäyttökori, moottori edessä poikittain ja etuveto. Fiestaa luuli hänen mukaansa moni Volkswagen Poloksi. Tiloiltaan se oli hieman kilpailijoitaan suurempi ja olemukseltaan urheilullisempi. Fiestaa tuotiin Suomeen aluksi kahtena moottoriversiona (957 ja 1 117 cm³) ja neljänä varusteluversiona, Saloon, L, S ja Ghia, joista muodostui yhteensä kuusi versiota. Fiestaa myytiin ensimmäisen valmistusvuoden mittaan enemmän kuin mitään muuta automallia Euroopassa, ja keväällä 1979 valmistui miljoonas Fiesta.
Ford Fiestan menestys on jatkunut läpi sen 45-vuotisen historian: esimerkiksi Britanniassa se oli myydyin automalli vielä vuosina 2008–2020, kunnes sen paikan otti kilpailija Vauxhall Corsa. Fiestan valmistus päättyi kesäkuussa 2023. Muutkin B-segmentin polttomoottorimallit, kuten Volkswagen Polo, ovat joutuneet 2020-luvulla vaikeuksiin Euroopan unionin kiristyvien päästö- ja turvalaitesäädösten takia.
Sukupolvet

Ford Fiesta I (1976–1983)
Ford Fiesta II (1983–1989)
Ford Fiesta III (1989–1997)
Ford Fiesta IV (1995–2002)
Ford Fiesta V (2002–2008)
Ford Fiesta VI (2008–2017)
Ford Fiesta VII (2017–2023)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ford Fiesta Wikimedia Commonsissa
Feldt

Feldt, myös Fält ja Fälth, voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Elias Fälth (s. 1981), ruotsalainen jääkiekkopuolustaja
Erik Feldt (1904–1974), suomenruotsalainen kirjailija
Inkeri Fält (o.s. Pennanen, s. 1940), suomalainen yleisurheilija
Kalle Fält (s. 1949), suomalainen muusikko
Kjell-Olof Feldt (1931–2025), ruotsalainen poliitikko ja ministeri
Maarit Feldt-Ranta (1968–2019), kansanedustaja ja SDP:n entinen puoluesihteeri
Matti Fält (1894–1917), jääkäri
Olavi K. Fält (s. 1946), historian professori
Sam Feldt (s. 1993), alankomaalainen DJ, musiikkituottaja ja viihdyttäjä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Sydänsuruja

Sydänsuruja (Heartaches) on Al Hoffmanin säveltämä ja John Klennerin sanoittama yhdysvaltalainen iskelmä vuodelta 1931. Suomessa se tunnetaan etenkin Olavi Virran levytyksenä vuodelta 1960, nopeana rumbana jonka vihellysosuudet hoitaa ”Pakilan satakieleksi” kutsuttu Erkki Junkkarinen. Suomenkielisen sanoituksen siihen on tehnyt Sauvo Puhtila ja sovituksen Eino Virtanen. Laulu alkaa sanoin ”Viiltää, viiltää, nyt suru sydäntäni viiltää...”.
Virran versio ei kuitenkaan ollut ensimmäinen suomenkielinen levytys kappaleesta, vaan vuosikymmentä aiemmin vuonna 1950 Eero Väre levytti sen Kullervon sanoituksena. Muita kappaleen levyttäneitä suomalaisartisteja (kaikki Saukin sanoin) ovat Esko Rahkonen (1967), Kai Lind (1975), Eino Valtanen (1978), Topi Sorsakoski (1986), Four Cats (1994) ja Sauli Lehtonen  (1995). Instrumentaaliversion siitä ovat tehneet Agents (1980) ja Heikki Laurila (1981).
Yhdysvalloissa tunnetuimpia versioita kappaleesta olivat Ted Weemsin orkesterin instrumentaalilevytykset vuosilta 1933, 1938 ja 1947, joista vasta viimeinen nosti kappaleen todella suosituksi. Elmo Tannerin vihellyssooloineen ne toimivat esikuvana Eino Virtasen Olavi Virralle tekemälle sovitukselle.
Kiprusoff

Kiprusoff on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Jarmo Kiprusoff (1951–2024), jääkiekkomaalivahti, Marko ja Miikka Kiprusoffin isä
Marko Kiprusoff (s. 1972), jääkiekkoilija
Miikka Kiprusoff (s. 1976), jääkiekkomaalivahti.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Heli Luokkala-Nevalainen

Heli Luokkala-Nevalainen (o.s. Luokkala) (s. 1964 Kemi) on suomalainen laulaja, säveltäjä-sanoittaja ja kirjailija. Hän tuli 1980-luvulla tunnetuksi kemiläisen Nicepappi-yhtyeen laulajana, ollen yksi ensimmäisistä suomalaisista naisrokkareista.
Luokkala-Nevalainen osallistui laulaja Heinäsirkan kutsumana 2001 Rockin korkeat korot-tapahtumaan Tavastialla, jossa nostettiin suomalaisten naisten omatekemää musiikkia ja jossa oli suuri kattaus naismuusikoita Muskasta Tuula Amberlaan.
Siviiliammatiltaan Luokkala-Nevalainen on nuorisotyöntekijä ja vammaisten lähihoitaja.
Diskografia

Unohtunut unelma (Johanna Kustannus, 1992)
Amor ja kyy (Johanna Kustannus, 1994)
Kirjallinen tuotanto > Runokirjat

Metsätähtiseppele 2015
Susien tango 2016
Painava nainen 2017
Punainen maailmanpyörä 2018
Kirjallinen tuotanto > Omaelämäkerta

Rokkimimmistä erityisäidiksi 2021 Books on Demand
Dynamo

Perinteinen polkupyörissä käytetty dynamo
Dynamo on sähkögeneraattori, joka muuttaa mekaanisen pyöritysenergian sähköksi. Sähkötekniikan historiassa dynamoilla on tarkoitettu tasavirtaa tuottavia generaattoreita, kuten Grammen konetta tai magneettoa. Suomen kielessä on yleiseksi käytöksi tullut kutsua polkupyörän ajovalojen sähkön tuottamiseen käytettyjä generaattoreita dynamoiksi.
Polkupyörässä ajovalon sähköä tuottava dynamo toimii useimmin vaihtovirtageneraattorin periaatteella. Dynamon sisällä on kestomagneetti, joka pyörii käämin sisällä tuottaen sähköä sähkömagnetismin periaatteiden mukaan.
Dynamon periaatteen esitteli Michael Faraday. Perinteisen mallinen dynamo pyörii kumirengasta vasten olevan rullan avulla. Tämä rakenne on kuitenkin alttiina kuralle ja jäälle, jotka saattavat renkaaseen ja rullaan kerääntyessään estää dynamon pyörimisen. Nykyaikaisissa polkupyörissä käytetään varmatoimisempaa napadynamoa, joka nimensä mukaisesti sijaitsee renkaan navassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dynamoja Wikimedia Commonsissa
Mauri-myrsky

Mauri-myrskyn kaatamia puita Mauri-myrskyn ”muistomerkillä” Rovaniemen Ounasvaaralla elokuussa 2014. Tällä paikalla myrsky kaatoi alle hehtaarin alalla 181 puuta, joista 153 oli kuusia.
Mauri-myrsky oli voimakas, Atlantilta lähteneen trooppisen pyörremyrsky Debbyn jäänne, matalapaine, joka kaatoi metsää Pohjois-Suomessa 21.–22. syyskuuta 1982. Metsätuhoja havaittiin laajalla alueella, joka ulottui Oulusta Inariin asti. Maa-alueiden suurin 10 minuutin keskiarvo tuulen nopeudesta mitattiin Oulussa, ja se oli 19 metriä sekunnissa. Merialueiden voimakkain keskituuli, 29 metriä sekunnissa, mitattiin Moikipäässä. Puuskissa tuulennopeus nousi 40–50 metriin sekunnissa.
Perämereltä noussut myrsky yllätti asukkaat etenkin Torniossa ja Kemissä sekä muissa rannikkokunnissa. Ilmatieteen laitoksen sääennusteissa ei ollut varoitettu myrskystä etukäteen, vaan säätiedotukset olivat luvanneet alueelle navakkaa etelän tai lounaan puoleista tuulta. Myrskyn yllätyksellisyyttä korosti myös se, että edellispäivän sää oli ollut aurinkoinen ja lämmin. Silminnäkijöiden mukaan myrsky puhkesi täysin yllättäen iltapäivällä 21. syyskuuta 1982.
Metsää kaatui miljoonia kuutiometrejä; yksin Rovaniemen kaupungin alueella kaatui noin 4 000 puuta. Tuulen lisäksi tuhoja aiheutti korkealle noussut merivesi, joka tuhosi Kemin ja Tornion venesatamat. Suurin virallinen vedenkorkeusmittaus oli Kemistä: +201 cm. Vielä Saariselän tunturialueen itäpuolella Jaurujoella myrsky kaatoi noin 265 000 kuutiometriä puuta; tälle tuhoalueelle perustettiin seuraavana vuonna Urho Kekkosen kansallispuisto. Kun puumarkkinat täyttyivät syksyllä 1982 myrskytuhopuista, seurauksena oli raakapuun hinnan romahtaminen. Toisaalta myrskytuhojen raivausta helpotti se, että pysyvä lumi satoi syksyllä 1982 poikkeuksellisen myöhään.
Mauri-myrskyn epäillään synnyttäneen ainakin yhden trombin, joka kaatoi puita ryppäinä kohti keskipistettä.
Kuolonuhreja oli kaksi: pariskunta, joka haki suojaa lomamökistään Vitagrunnin saaresta Torniossa. Mökki irtosi maasta myrskytuulen voimasta ja kulkeutui veden pinnalla kilometrin verran murskautuen mantereen rantakallioihin Tornion Laivaniemessä. Tuuli mm. paiskoi tuhansia kiloja painavia veneitä pitkällekin maalle.
Citroën CX

| Citroën CX |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Valmistaja:  Citroën
Valmistusvuodet:  1974–1991
Tuotantomäärä:  1,17 miljoonaa
Korimalli:  4-ovinen viistoperä-sedan ja farmari
Muotoilija:  Robert Opron
Edeltäjä:  Citroën DS Citroën SM
Seuraaja:  Citroën XM
Tekniset tiedot
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5- ja 4-v manuaalivaihteistot 3-nopeuksiset automaatti ja puoliautomaatti
Mitat
Massa:  1 265 – 1 520 kg
Pituus:  4,66 m
Akseliväli:  2,85 m
Leveys:  1,73 m
Korkeus:  1,36 m
Citroën CX on ranskalaisen Citroënin vuonna 1974 esittelemä iso henkilöauto, joka pysyi tuotannossa Citroënin suurimpana mallina vuoteen 1991 saakka. Sitä valmistettiin 16 vuoden aikana lähes 1,2 miljoonaa kappaletta. CX valittiin Euroopassa Vuoden autoksi 1975.
CX suunniteltiin seuraajaksi Citroën DS -sarjalle, jonka valmistus lopetettiinkin pian CX:n esittelyn jälkeen. DS:n tavoin CX:ssä käytettiin maavaran säädön mahdollistavaa kaasunestejousitusta, etuvetoa, hammastanko-ohjausta ja painenesteen voimalla toimivia jarruja. Uutta oli levyjarrut kaikissa pyörissä, moottorin sijoittaminen poikittain sekä etu- ja taka-akselin yhdistävä apurunko muuten itsekantavassa korissa. Perusmallin takaistuimen jalkatila ei riittänyt vaativaan limousine-käyttöön kuljettajineen, joten autosta esiteltiin akseliväliltään 25 cm pidennetty Prestige-malli. Pidempää akseliväliä käytettiin myös farmarimallissa.
Citroën CX oli Helsingin Sanomien Matti Janssonin mukaan ristiriidassa kaikkien 1970-luvun keskivaiheen autosuunnittelutrendien kanssa. Ketteryyden ja taloudellisuuden sijaan sitä luonnehtivat valtava koko, ensimmäisten mallien suuri polttoaineen kulutus, kallis hankintahinta ja ilman ohjaustehostinta kaupunkiajon raskaus. Autoharrastajat pitävät CX:ää viimeisenä ”aitona Citroënina” ennen kuin vuoden 1976 fuusio Peugeot’n kanssa muutti merkin suunnittelupolitiikkaa tavanomaisemmaksi ja yhteisiä ratkaisuja merkkien välillä hakevaksi. PSA-fuusio vakavaraisen Peugeot’n kanssa johtui paljolti juuri CX-mallin kehittämisen ja uuden Aulnay-sous-Bois’n tehtaan rakentamisen vaatimista panostuksista aikana, jolloin maailmantalous kärsi kansainvälisestä öljykriisistä.
Aluksi auto tuotiin markkinoille kolmena eri mallina, joissa käytettiin DS-sarjasta tuttuja nelisylinterisiä moottoreita. Perusmallissa CX 2000 Berline oli kaksilitrainen moottori, joka kehitti 102 hevosvoimaa. CX 2000 Economique -mallissa oli sama moottori, mutta polttoaineen säästöä korostava vaihteistovälitys. Tehokkain malli oli 2,2-litrainen CX 2200 Club, joka tarjosi 112 hevosvoimaa. Sen korvasi heinäkuussa 1976 2,4-litrainen CX 2400. Vuonna 1976 esiteltiin myös erittäin vähäkulutuksinen dieselmalli, vuonna 1977 128-hevosvoimainen CX GTi, vuonna 1984 turboahdettu 2,5 litran dieselmalli ja seuraavana vuonna bensiinimoottorilla varustettu GTi Turbo. Vuonna 1987 esitelty uudistettu turbodiesel CX 25 tarjosi aiemman 95 hevosvoiman sijasta 120 hevosvoimaa ja lähes 200 kilometrin huippunopeuden.
Kun edeltäjämalli DS:n myynti saavutti huipputasonsa vasta 15 vuotta mallin ensiesittelystä vuonna 1970, CX-mallin myyntimäärän huippu oli jo neljän vuoden kuluttua lanseerauksesta vuonna 1978.