stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Minas Geraes -luokka
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Minas Geraes -luokka Wikimedia Commonsissa
Minas Geraes -luokan taistelulaivat
Minas Geraesin tykkien koeammunta.
Mittabosoni

Mittabosonit ovat alkeishiukkasia, jotka välittävät perusvuorovaikutusta, joka liittyy johonkin jatkuvaan sisäiseen symmetriaanselvennä. Hiukkasfysiikan standardimallin mittabosoneihin kuuluvat sähkömagneettista vuorovaikutusta välittävä fotoni, heikkoa vuorovaikutusta välittävät W- ja Z-bosonit sekä vahvaa vuorovaikutusta välittävä gluoni.
| --- | --- |
Standardimallin mittabosonit
Hiukkanen: Vuorovaikutus
fotoni: sähkömagneettinen vuorovaikutus
W- ja Z-bosonit: heikko vuorovaikutus
gluoni: vahva vuorovaikutus
Jos vuorovaikutuksen taustalla oleva symmetria on tarkka, on vastaava mittabosoni massaton. Mikäli symmetria on rikkoutunut, voivat mittabosonit saada massan (ns. Higgsin mekanismi).  Fotoni ja gluonit ovat massattomia, kun taas W- ja Z-bosonit ovat massallisia.
Mittabosonien spin on aina kokonaisluku, kuten muillakin bosoneilla. Kaikkien edellä mainittujen bosonien spin on 1. Usein oletetaan, että myös gravitaatiota välittäisi mittabosoni, gravitoni, jonka spin olisi 2. Gravitonit käsittävää kvanttigravitaation teoriaa ei toistaiseksi ole onnistuttu muotoilemaan matemaattisesti mielekkäällä tavalla.
Aiheesta muualla

Particle Data Group – Gauge and Higgs Bosons
Hiukkaset fysiikassa
Mitä maksaa ihmishenki?

| Mitä maksaa ihmishenki? Keskustelukirjeitä elämän arvosta |
| --- | --- |

Kirjailija:  Markku Myllykangas, Päivi Räsänen
Genre:  terveydenhuollon etiikka
Kustantaja:  Kirjapaja
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  324
ISBN:  951-607-401-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Mitä maksaa ihmishenki? on Markku Myllykankaan ja Päivi Räsäsen vuonna 2006 ilmestynyt, Kirjapajan julkaisema keskustelukirja terveydenhuollon etiikasta.
Aiheesta muualla

Kirjan tiedot Päivi Räsäsen kotisivulla (Arkistoitu – Internet Archive).
Mitä wicca on?

| Mitä wicca on? |
| --- | --- |
 Taskukirjapainoksen kansi.
Kirjailija:  Titus Hjelm (toim.)
Kansitaiteilija:  Eliza Karmasalo
Genre:  uskontotiede, wicca
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  249
ISBN:  952-471-502-3
Sarja: Gorgon
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Mitä wicca on? on uskontotieteilijä Titus Hjelmin toimittama artikkelikokoelma wiccasta. Teos ilmestyi Liken kustantamana 2005.
Aiheesta muualla

Johanna Virtanen: Ensimmäistä kertaa suomalaisesta wiccasta. Seita 3/2005.
Jussi Ahlroth: Onko wicca uskontoa vai ei? Helsingin Sanomat 15.5.2005.
Teemu Taira: Ennakkoluulojen oikomista ja mausteohjeita. Agricolan kirja-arvostelut 1.4.2005.
Hannu Mikkola

| Hannu Mikkola |
| --- | --- |
 Mikkola Goodwood Festival of Speed -tapahtumassa vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Hannu Olavi Mikkola
Syntynyt: 24. toukokuuta 1942 Joensuu
Kuollut: 25. helmikuuta 2021 (78 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
WRC-ura
Aktiivivuodet:  1973–1993
Kartanlukija(t):   Johnny Johansson  Bruno Berglund  Arne Hertz  Gunnar Palm  Roland Gumpert  Christian Geistdörfer  Jean Todt  Anssi Järvi  Atso Aho  Seppo Harjanne  Jim Porter  John Davenport
Entiset tallit:  Ford, Peugeot, Toyota, Mercedes-Benz, Audi, Mazda
Kilpailuja:  123
Maailmanmestaruuksia:  1 (1983)
Voittoja:  18
Palkintosijoja:  44
Erikoiskoevoittoja:  654
MM-pisteitä:  655
Ensimmäinen kilpailu:  Monte Carlo -ralli 1973
Ensimmäinen voitto:  1000 Lakes Rally 1974
Viimeinen voitto:  Safari-ralli 1987
Viimeinen kilpailu:  1000 Lakes Rally 1993
Hannu Olavi Mikkola (24. toukokuuta 1942 Joensuu – 25. helmikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen rallikuljettaja. Hän voitti urallansa Jyväskylän suurajot ennätykselliset seitsemän kertaa (1968, 1969, 1970, 1974, 1975, 1982 ja 1983). Rallin maailmanmestaruussarjan hän voitti kerran ja oli kolmesti hopealla ja kahdesti pronssilla. Rallin SM-sarjan hän voitti kahdesti (1968, 1974) ja oli kahdesti myös hopealla (1966, 1970).
Mikkola kuoli syöpään 78-vuotiaana.
Ennen uraa

Ennen uraa rallikuljettajana Mikkola oli kartanlukija. Nuorena insinööriopiskelijana hän toimi kartanlukijana muun muassa Kim Snellmanille suurajoissa sekä Pauli Toivoselle Helsinki-rallissa.
Mikkola oli ajanut autoa 10 vuotiaasta ja 21-vuotiaana hän lainasi perheen Volvo 444:ää, jolla hän osallistui Kuopion ralliin. Mikkola sijoittui seitsemänneksi ja voitti luokkansa. Seuraavana vuonna hän ajoi Simca 1500:lla muutamia kilpailuja. Vuonna 1965 Leo Jouhki hankki hänelle Volvo 544:n ja rahaa sillä ajamiseen. Mikkola sijoittui autolla neljänneksi ensimmäisellä yrittämällä ja sai pian rahoitusta Volvon maahantuojalta. Vuonna 1967 hän voitti kaksi kilpailua.
SM-ura

Mikkolan nimi oli vahvasti kiinni 1960-luvun puolivälissä Volvoon. Volvolla hän ajoikin SM-hopeaa vuonna 1966, vaikka hänen ajokistaan Volvo Amazonista tuli Suurajoissa selvää jälkeä. Mikkolan ura Volvolla palkittiin jo seuraavana vuonna, kun hän ajoi Suurajoissa kolmanneksi ja samalla itsensä rallimaailman kuuluisuuteen.
Mikkolan ensimmäinen kosketus tehdasautoihin tapahtui 1967, kun hän osallistui Lancialla Monte Carlo -ralliin. Seuraavana vuonna Mikkola ajoi uransa ensimmäisen rallin Suomen mestaruuden Volvolla, Datsunilla ja Ford Escortilla. Escortilla Mikkola ajoi myös uransa ensimmäisen suurajovoiton. Mikkola jatkoi voittoputkeaan vuosina 1969 ja 1970. Vuonna 1971 hän ajoi koko uransa pahimman ulosajon. Mikkola voitti urallaan muun muassa yli 25 000 kilometriä pitkän Lontoo-Meksiko-maratonrallin, joka oli maailman pisin ralli. Vuonna 1972 hän voitti ensimmäisenä eurooppalaisena kuljettajana Safari-rallin.
Ura rallin MM-sarjassa

Kun Rallin MM-sarja käynnistyi, Mikkola osallistui siihen heti. Hän ajoi uransa ensimmäisen voiton MM-sarjassa 1974 Jyväskylän suurajoissa, ja toisen 1975 Marokon rallissa. Marokossa kartanlukijana toimi sittemmin Peugeot Talbot Sport -tallin tallipäällikkönä ja myöhemmin Ferrarin F1-tiimin tallipäällikkönä ja toimitusjohtajana toiminut ranskalainen Jean Todt. Samana vuonna Mikkola ajoi Suurajojen voittoon 1600-kuutioisella Toyotalla; autolla, jolla kukaan ei ollut aikaisemmin pystynyt voittamaan.
Vuonna 1979 kilpailtiin ensimmäistä kertaa kuljettajien maailmanmestaruudesta. Mikkola oli kauden avauskisan Monte Carlon nopein, mutta hän sai viiden minuutin aikasakon, koska poliisi ilmoitti hänen tehneen ohituksen keltaisen viivan vaikutusalueella. Tämä pudotti Mikkolan voittopaikalta viidenneksi, ja voittoon ajoi ranskalainen Bernard Darniche. Kyseisenä vuonna mestaruuden vienyt Ruotsin Björn Waldegård nousi kisan kolmanneksi, Mikkola hävisi historian ensimmäisen kuljettajien rallin maailmanmestaruuden yhdellä pisteellä hänelle.
Fordilla ajaneen Mikkolan pitkä ura tallissa oli päättymässä, joten hän solmi kahden vuoden sopimuksen saksalaisen Audin kanssa alkaen 1981. Mikkola teki historiaa Audi Quattrolla ajamalla Audille ensimmäisen WRC-voiton ja ensimmäisenä ei-ruotsalaisena Ruotsin rallin voittoon.
Kaudella 1982 epäluotettavuus oli ongelmana, mutta voittoja tuli silti Suomen rallista ja RAC-rallista.
Kaudella 1983 Mikkola sai tilaisuutensa tavoitella maailmanmestaruutta. Hän voitti neljä kilpailua ja voitti mestaruuden. Kauden puolessa välissä tuli teknisistä ongelmista johtuvia keskeytyksiä ja mestaruus näytti epävarmalta. Jyväskylän Suurajoissa Mikkola onnistui lukuisista vaikeuksista huolimatta nousemaan viimeisellä erikoiskokeella kärkeen ja kilpailun voittajaksi. Se jäi samalla Mikkolan viimeiseksi voitoksi Jyväskylässä. Mikkolan maailmanmestaruus varmistui hyvissä ajoin ennen kauden päättävää RAC-rallia.
Voittaessaan mestaruuden Mikkola oli vanhin mestaruuden voittaneista rallin MM-sarjan historiassa 41 vuoden ikäisenä.
Voitettuaan maailmanmestaruuden, ajoi Mikkola enää valikoituja MM-ralleja sekä Britannian avointa mestaruussarjaa. Hän saavutti MM-hopeaa vuonna 1984 sekä voiton Safari-rallissa vuonna 1987, mikä jäi Mikkolan uran viimeiseksi voitoksi. Mikkola auttoi Tommi Mäkisen Mazda Rally Team Europe -talliin vuodeksi 1991.
Mikkolan aktiiviura päättyi vuonna 1993 Jyväskylän Suurajoissa, kun hän oli 51-vuotias.
Mediassa

Vuoden 1983 maailmanmestaruuskamppailusta on tehty elokuva, Race for Glory: Audi vs Lancia (2024), jossa Mikkolaa esittää italialainen Gianmaria Martini.
Mikkolan uran saavutukset

Maailman pisimmän rallin Lontoo-Mexico-maratonrallin voittaja (1970)
Ensimmäinen ei-afrikkalainen Safari-rallin voittaja (1972)
Ensimmäinen ei-ruotsalainen Ruotsin rallin voittaja (1981)
Ralliautoilun maailmanmestari (1983)
Seitsenkertainen Jyväskylän Suurajot-yleiskilpailun voittaja
Mikkolan uran MM-mitalit

Yksi MM-kulta (1983)
Kolme MM-hopeaa (1979, 1980, 1984)
Kaksi MM-pronssia (1981, 1982)
Mikkolan MM-rallivoitot

|   #   | Kausi | Osakilpailu | Kartanlukija | Auto |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1974 |  1000 Lakes Rally | John Davenport | Ford Escort RS1600 |
| 2 | 1975 |  Marokon ralli | Jean Todt | Peugeot 504 |
| 3 | 1975 |  1000 Lakes Rally | Atso Aho | Toyota Corolla |
| 4 | 1978 |  Walesin ralli | Arne Hertz | Ford Escort RS1800 |
| 5 | 1979 |  Portugalin ralli | Arne Hertz | Ford Escort RS1800 |
| 6 | 1979 |  Uuden-Seelannin ralli | Arne Hertz | Ford Escort RS1800 |
| 7 | 1979 |  Walesin ralli | Arne Hertz | Ford Escort RS1800 |
| 8 | 1979 |  Norsunluurannikon ralli | Arne Hertz | Mercedes 450 SLC 5.0 |
| 9 | 1981 |  Ruotsin ralli | Arne Hertz | Audi Quattro |
| 10 | 1981 |  Walesin ralli | Arne Hertz | Audi Quattro |
| 11 | 1982 |  1000 Lakes Rally | Arne Hertz | Audi Quattro |
| 12 | 1982 |  Walesin ralli | Arne Hertz | Audi Quattro |
| 13 | 1983 |  Ruotsin ralli | Arne Hertz | Audi Quattro A1 |
| 14 | 1983 |  Portugalin ralli | Arne Hertz | Audi Quattro A1 |
| 15 | 1983 |  Argentiinan ralli | Arne Hertz | Audi Quattro A2 |
| 16 | 1983 | 1000 Lakes Rally | Arne Hertz | Audi Quattro A2 |
| 17 | 1984 |  Portugalin ralli | Arne Hertz | Audi Quattro A2 |
| 18 | 1987 |  Safari-ralli | Arne Hertz | Audi 200 Quattro |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hannu Mikkola Wikimedia Commonsissa
YLE Elävä arkisto: Hannu Mikkola Jyväskylän tähtenä 1969[vanhentunut linkki]
Rallilegenda Hannu Mikkola on kuollut Yle Urheilu
eWRC-sivustolla (englanniksi)
Rallin maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Mikkola Audillaan Monte Carlon rallissa vuonna 1986.
Mitteleuropa

Sinisellä merkitty 1800-luvun lopun Mitteleuropa ja sitä laajempi saksalainen kulttuurialue (ääriviiva), jotka käsittivät Saksan, Itävalta-Unkarin, Sveitsin, sekä Kongressi-Puolan ja Venäjälle kuuluneet Baltian kuvernementit.
Mitteleuropa (saksaa, suom. Keski-Eurooppa) oli termi, joka 1800-luvun lopulta alkaen kuvasi preussilais-saksalaista vaikutuspiiriä Keski- ja Itä-Euroopassa. Termiä käytettiin myös natsi-Saksassa, ja silloin se tarkoitti Saksan ja Neuvostoliiton välissä ollutta pienten valtioiden aluetta. Kyseisten maiden ei-saksalaiset asukkaat näkivät tämän uhkana omalle asemalleen.
Laajemmin ymmärrettynä Mitteleuropaan voidaan lukea lisäksi kaikki saksankieliset alueet, jolloin Mitteleuropa muodostaisi Suur-Saksan Ranskan rajalta Valko-Venäjän ja Ukrainan rajalle. Käytännössä Mitteleuropa-ajattelulla perusteltiin toisten kansojen (esimerkiksi Puolan) alistamista sillä perusteella, että alueen yhteisenä sivistyskielenä oli saksa. Saksankielisen kulttuurialueen nähtiin perustuvan yhteiseen historiaan, kirjallisuuteen ja kulttuuritraditioon. Tosin kulttuurialue ajateltiin vieläkin laajemmaksi ja sisältävän Romanian ja Ukrainan länsiosat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mitteleuropa Wikimedia Commonsissa
| n k  Saksan keisarikunnan osavaltiot |
| --- | --- | --- |
| Kuningaskunnat |   Baijerin kuningaskunta   Preussin kuningaskunta   Saksin kuningaskunta   Württembergin kuningaskunta  |  |
| Suurherttuakunnat |   Badenin suurherttuakunta   Hessenin suurherttuakunta   Mecklenburg-Schwerinin suurherttuakunta   Mecklenburg-Strelitzin suurherttuakunta   Oldenburgin suurherttuakunta   Saksi-Weimar-Eisenach   Schwarzburg-Rudolstadt   Schwarzburg-Sondershausen  |  |
| Herttuakunnat |   Anhaltin herttuakunta   Braunschweigin herttuakunta   Saksi-Altenburg   Saksi-Coburg-Gotha   Saksi-Lauenburg (vuoteen 1876)   Saksi-Meiningen  |  |
| Ruhtinaskunnat |   Lippen ruhtinaskunta   Reuss-Geran ruhtinaskunta   Reuss-Greizin ruhtinaskunta   Schaumburg-Lippe   Schwarzburg-Rudolstadt   Schwarzburg-Sondershausen   Waldeck-Pyrmont  |  |
| Kaupunkivaltiot |   Bremen   Hampuri   Lyypekin vapaakaupunki  |  |
| Keisarilliset provinssit |   Elsass-Lothringen  |  |
| Muut |   Saksan siirtomaat  Mittelafrika  Mitteleuropa  |  |
Miranda (nimi)

| Miranda |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –-
– ruotsinkielinen:  5. toukokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  latinan ja italian mirada, ihailtava, ihmettelemisen arvoinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Miranda on naisen etunimi. Nimi on peräisin William Shakespearen vuonna 1611 kirjoittamasta näytelmästä Myrsky. Latinassa ja italiassa mirandus, feminiinimuodossa miranda, merkitsee ihailtavaa, ihmettelemisen arvoista. Nimi tuli Englannissa käyttöön jo 1600-luvulla, myöhemmin siirtolaisuuden myötä myös Amerikassa, mutta on yleistynyt vasta 1900-luvulla.
Suomessa nimi Miranda on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2021 loppuun mennessä noin 1429 naispuoliselle henkilölle. Nimi on Suomessa suosittu varsinkin romanien keskuudessa.  Vuodesta 2015 lähtien Mirandan nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 5. toukokuuta.
Tunnettuja Mirandoja

Miranda Cosgrove (s. 1993), yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja lauluntekijä
Miranda Hart (s. 1972), englantilainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja stand up -koomikko
Miranda July, oik. Miranda Jennifer Grossinger (s. 1974), yhdysvaltalainen ohjaaja
Miranda Kerr (s. 1983), australialainen malli
Miranda Lambert (s. 1983), yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä
Miranda Leek (s. 1993), yhdysvaltalainen jousiampuja
Miranda Nild (s. 1997), thaimaalainen jalkapalloilija
Miranda Otto (s. 1967), australialainen näyttelijä
Miranda Richardson (s. 1958), brittiläinen näyttelijä
Miranda Rönnberg (s. 1999), suomalainen YouTube-videoiden tekijä, sisällöntuottaja ja kirjailija
Miranda Saarentaus (s. 1957), suomalainen budo-opettaja
João Miranda de Souza Filho, Miranda (s. 1984), brasilialainen jalkapalloilija
Miranda Vuolasranta (s. 1959), suomalainen poliittinen vaikuttaja (SDP)
Tunnettuja henkilöitä, joilla Miranda on sukunimenä, on lueteltu sivulla Miranda.
Kuvitteellisia Mirandoja

Miranda, Milanon herttua Prosperon tytär William Shakespearen näytelmässä Myrsky
Miranda, samannimisen televisiosarjan päähenkilö
Äiti Miranda, päävihollinen pelissä Resident Evil Village ja sen lisäosassa Shadows of Rose
Miranda Bailey, lääkäri tv-sarjassa Greyn anatomia
Miranda Hobbes, asianajaja tv-sarjassa Sinkkuelämää
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miranda (nimi) Wikimedia Commonsissa
Mittelland

Sveitsi kartta, Mittelland keltaisella.
Mittelland eli Sveitsin Mittelland (saks. Mittelland, ransk. Plateau suisse, ital. Altipiano svizzero) on tasankoalue Sveitsissä Juravuorten ja Alppien välissä. Se ulottuu Genevejärveltä Bodenjärvelle. Tasangon keskimääräinen korkeus merenpinnasta on 580 m.  Se kattaa noin 30 % maan pinta-alasta, mutta sillä asuu kaksi kolmasosaa maan väestöstä.  Väestöntiheys (noin 450 henkeä / km2) on Euroopan suurimpia.
Suurin osa Sveitsin isoista kaupungeista on Mittellandin alueella, muun muassa Geneve, Lausanne, Biel/Bienne, Bern, Olten, Aarau, Baden (Sveitsi), Zürich, Winterthur ja St. Gallen. Tasanko on myös perinteinen Sveitsin maatalouden keskus. Kaupunkien laajeneminen syö kuitenkin viljelymaata kiihtyvällä tahdilla.
Mittellandissa on talvisin kylmää, usein sumuista ja varsin lumista. Kesällä on lämmintä mutta melko sateista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mittelland Wikimedia Commonsissa
Živojin Mišić

| Živojin Mišić |
| --- | --- |
 Živojin Mišić
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta (J: 7. heinäkuuta) 1855 Struganik
Kuollut: 20. tammikuuta 1921 (65 vuotta) Belgrad
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Serbian–Turkin sota Serbian–Bulgarian sota Balkanin sodat Ensimmäinen maailmansota
Sotilasarvo:  kenttämarsalkka
Živojin Mišić (20. heinäkuuta (J: 7. heinäkuuta) 1855 – 20. tammikuuta 1921) oli serbialainen sotapäällikkö, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Elämäkerta

Mišić syntyi Struganikissa lähellä Valjevoa maanviljelijäperheeseen. Opiskellessaan kadettikoulussa Mišić osallistui Serbian–Turkin sotaan 1877 ja valmistuttuaan komensi pataljoonaa Serbian–Bulgarian sodassa 1885–1886. Vuosina 1898–1904 hän toimi strategian opettajana Serbian sotilasakatemiassa ja hänet ylennettiin 1901 everstiksi sekä 1912 kenraaliksi. Hän kuului Bosnian kriisin aikana 1908–1909 kenraali Radomir Putnikin esikuntaan ja oli myös Balkanin sotien aikana 1912–1913 pääesikunnan päällikkönä toimineen Putnikin lähin mies. Heinäkuun kriisin aikana 1914 Mišić toimi Putnikin sijaisena, sillä tämä oli hoitamassa sairauttaan unkarilaisessa kylpylässä.
Maailmansodan puhjettua ja Itävalta-Unkarin hyökättyä Serbiaan Mišić nimitettiin marraskuussa 1914 Serbian ensimmäisen armeijan komentajaksi. Hän voitti itävaltalaiset 3. joulukuuta Rudnikin luona osana Kolubaran taistelua, joka pakotti Itävalta-Unkarin armeijan perääntymään Serbiasta. Palkintona hänet ylennettiin voivodiksi eli marsalkaksi. Kun Itävalta-Unkarin, Saksan ja Bulgarian yhteishyökkäys mursi Serbian vastarinnan syksyllä 1915, Mišić kannatti edelleen vastarinnan jatkamista, mutta Serbian hallitus ja kuningas Pietari I eivät tukeneet ajatusta. Serbian armeija perääntyi sen sijaan talven aikana vuorten yli Albanian puolelle. Putnikin heikon terveyden vuoksi Mišić joutui ottamaan itselleen armeijan esikuntapäällikön tehtävät kesken perääntymisen.
Perääntymisen jälkeen Mišić jätti välillä komentajan tehtävät ja vetäytyi Ranskaan. Hänet kutsuttiin syyskuussa 1916 uudelleen ensimmäisen armeijan komentajaksi. Armeija oli sijoitettu aluksi Monastiriin ja sittemmin Kreikan Salonikiin. Kesäkuussa 1918 Mišićistä tuli Serbian pääesikunnan päällikkö ja käytännössä ylipäällikkö. Hän johti Serbian joukkoja ranskalaisen kenraali Louis Franchet d’Espèreyn alaisuudessa niin sanotussa Vardarin offensiivissa, joka pakotti Bulgarian irtautumaan sodasta syksyllä 1918. Mišić toimi uuden Jugoslavian valtion pääesikunnan päällikkönä kuolemaansa asti.
Mišićin muistelmat Moje uspomnene julkaistiin vuonna 1978.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Živojin Mišić Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kroatia 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Liitepartikkeli

Liitepartikkelit ovat varsin irrallisia sanan loppuun liitettäviä morfeemeja, jotka luetaan sanaluokkansa perusteella partikkeleihin. Niillä on lauseessa samantapaisia tehtäviä kuin muillakin partikkeleilla, mutta ne eivät ole itsenäisiä sanoja vaan liittyvät aina johonkin sanaan. Suomessa on seuraavat liitepartikkelit: ‑kO (‑ko ~ ‑kö), ‑kA (‑ka ~ ‑kä), ‑kin, ‑kAAn (‑kaan ~ ‑kään), ‑pA (‑pa ~ ‑pä), ‑hAn (‑han ~ ‑hän) ja ‑s. Liitepartikkelit antavat sanalle sävyä ja painokkuutta, tai ne antavat koko lauseelle eri luonteen.
Liitepartikkeli saattaa alkuperältään olla itsenäisen sanan sananmuoto, mutta ei ainakaan enää ole sellainen. Useat liitepartikkelit ovat syntyneet pronomineista: esimerkiksi ‑hAn on kehittynyt yksikön 3. persoonan pronominista hän, ja ‑s on kehittynyt pronominista sinä tai se. Liitepartikkelit muistuttavat kuitenkin itsenäisiä sanoja siinä mielessä, että niiden alkukonsonantti voi osallistua rajakahdennukseen. Samalla tavalla kuin sanotaan älä ostak kalaa, sanotaan myös älä ostakkaan. Sekä itsenäinen sana kalaa että liitepartikkeli ‑kaan osallistuvat rajakahdennukseen.
Kysymysliite ‑kO (‑ko ~ ‑kö)

Liitepartikkeli ‑kO  merkitsee kysymystä: Tuleeko hän tänne? Siksi sitä kutsutaan myös kysymysliitteeksi. Se mukautuu sen sanan vokaalisointuun, johon se liittyy. Takavokaalisissa sanoissa sen äänneasu on ‑ko,  esimerkiksi Onko se tullut? Etuvokaalisissa sanoissa äänneasu on ‑kö, esimerkiksi Sekö se oli? Kysymysliite liittyy tavallisesti lauseen ensimmäisen jäsenen loppuun, mutta voi puheessa esiintyä muuallakin: Ajatus oli sekö, että aloitetaan kysymyksistä?. Kysymyspartikkelin vastineita voidaan löytää kaikista itämerensuomalaisista kielistä.
Liitekonjunktio ‑kA (‑ka ~ ‑kä)

Liitekonjunktio ‑kA mukautuu sen sanan vokaalisointuun, johon se kiinnittyy (takavokaalisissa sanoissa ‑ka, etuvokaalisissa sanoissa ‑kä). ‑kA kiinnittyy tavallisesti lauseen ensimmäisen jäsenen loppuun. Se on tehostava liite, joka liittyy vain harvoihin sanoihin. Se ei muuta isäntäsanansa merkitystä, vaan antaa sille puhekielen sävyn, esimerkiksi sanassa mitenkä. Kun ‑kA liittyy kieltoverbin muotoihin, se vastaa ja-sanaa: esimerkiksi enkä (= ja en), eikä (= ja ei), äläkä (= ja älä). Useimmiten se esiintyy yhteydessä ei – eikä.
Fokuspartikkelit ‑kin ja ‑kAAn (‑kaan ~ ‑kään)

‑kin on fokuspartikkeli, joka voi liittyä melkein mihin sanaan tahansa ja merkitsee tavallisesti samaa kuin ’myös, myöskään, sittenkin, edes’. Se voi sijaita muuallakin kuin lauseen ensimmäisessä lausekkeessa, mutta se esiintyy vain kerran samassa lauseessa: Minäkin kävin kotona. Minä kävinkin kotona. Minä kävin kotonakin. Substantiiveihin liitettynä partikkeli ilmaisee rinnasteista fokusta (kuten aiemmin mainittu X, niin myös tämä Y‑kin); verbeihin liitettynä partikkeli taas ilmaisee kontrastiivista fokusta (sen sijaan että X teki A, niin tässä tapauksessa Y teki-kin B). Fokuspartikkelia ‑kin käytetään vain sellaisissa lauseissa, jotka ovat sisällykseltään myöntäviä. Muutamiin sanoihin ‑kin kuuluu kiinteänä osana, kuten jokin, jossakin, kumpikin, ainakin, kuitenkin ja sittenkin. Aikaisempi äänneasu on todennäköisesti ollut *‑kik, *‑ɣik, jossa on soinnillinen palataalispirantti, ja partikkelilla on vastineita kaikissa itämerensuomalaisissa kielissä.
Myös ‑kAAn on  fokuspartikkeli, ja se vastaa ‑kin-partikkelia sisällykseltään kieltävissä tai epäilevissä lauseissa. Kuten ‑kin, myös ‑kAAn voi sijaita muuallakin kuin lauseen ensimmäisessä lausekkeessa ja se esiintyy vain kerran samassa lauseessa: Et ollutkaan kotona. Et ollut kotonakaan. Ainoa verbi, johon ‑kAAn ei voi liittyä, on kieltoverbi. ‑kAAn mukautuu sen sanan vokaalisointuun, johon se kiinnittyy: takavokaalisissa sanoissa ‑kaan, etuvokaalisissa sanoissa ‑kään. Runokielessä on tunnettu myös asut ‑kahan ~ ‑kähän, kansanrunoissa ‑kana ~ ‑känä . Kiinteitä ja vakiintuneita yhtymiä, joissa käytetään ‑kAAn-partikkelia, on paljon. Ne käsitetään eri sanoiksi. Esimerkkejä: kukaan, mikään, ainakaan, koskaan, kuitenkaan, ollenkaan. Merkitys on tällöin melkein sama kuin itsenäisellä adverbilla.
‑kin ja ‑kAAn kiinnittyvät yleensä yhdyssanan loppuun. Kuitenkin ne voivat genetiivialkuisissa (i)nen-yhdysadjektiiveissa kiinnittyä joko sanan loppuun tai määriteosan perään: toisenlaisiakin ~ toisenkinlaisia, muunlaisiakin ~ muunkinlaisia, tämänkertainenkaan ~ tämänkäänkertainen. ‑kin ja ‑kaan -partikkeleilla on tarkahko vastineensa mordvassa.