stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eurooppalaisten alkuperä
Jamna-paimentolaiset

Kolmas merkittävä muuttovirta Eurooppaan toi pohjoiseuraasialaista perimää idästä. Ukrainan ja Kaspian aroilta tulleet jamna-paimentolaiset ja heistä polveutuneet ihmiset levittäytyivät vuosien 2900 eaa. – 2000 eaa. aikana Eurooppaan. He syrjäyttivät noin 70 prosenttia Keski-Euroopan väestöstä ja noin 30 prosenttia Iberian väestöstä. Jamnojen oma perimä oli puoliksi iranilaissukuista ja puoliksi itäeurooppalaista metsästäjä-keräilijää. Jamnat toivat Eurooppaan geeniensä lisäksi myös nuorakeramiikkakulttuurin sekä luultavasti indoeurooppalaiset kielet.
Jamnojen suuri vaikutus eurooppalaisten perimään on herättänyt kysymyksiä, sillä jamnat eivät lukumäärältään olleet kantaeurooppalaisiin nähden ylivoimaisia. Heidän menestyksensä syyksi on ehdotettu heidän aroiltaan mukanaan tuomaa paiseruttoa, jolle he itse olivat osittain immuuneja mutta eurooppalaiset eivät. Euroopassa oli tuolloin myös paljon tilaa, josta jamnat eivät joutuneet kilpailemaan viljelijöiden kanssa.
Sardiniassa uusi väestö ei syrjäyttänyt vanhaa viljelijäväestöä kuten Manner-Euroopassa, minkä seurauksena nykyajan sardinialaiset ovatkin geneettisesti yhä samanlaisia kuin Euroopan muinaiset viljelijät.
Jamnakulttuurin mukana Eurooppaan tuli isälinjan R geenejä. Muun muassa G2 hävisi laajalta alueelta.
Muut muuttoliikkeet

Iranilaiset, hunnit ja turkkilaiset, mongolit, arabit ja berberit ja turkkilaiset ottomaanit toivat lisänsä 1000 eaa. – 1500 jaa. Euroopan kansojen perimään. Vuonna 1500 eaa. Anatoliasta alkanut muuttoliike tosin vaikutti lähinnä vain kreikkalaisiin.
Kirjallisuutta

Bojs, Karin: Homo europaeus – eurooppalaisen ihmisen pitkä historia.  Suomentanut Jari Louhivuori. Minerva Kustannus Oy, 2016.  ISBN 978-952-312-352-6
Wiik, Kalevi: Mistä suomalaiset ovat tulleet?.  Tampere:  Pilot-kustannus, 2007.  ISBN 978-952-464-579-9
Viljelijäväestöjen levittäytyminen Eurooppaan Lähi-idästä.
Niin sanotun kurgaaniteorian mukainen näkemys indoeurooppalaisten kansojen laajemisesta ja vaelluksesta länteen 4000–1000 eaa. Purppuranvärinen ydinalue vastaa alkukodin, Samaran kulttuurin ja Sredny Stogin kulttuurien alueita. Vuoteen 2500 eaa. mennessä indoeurooppalaiset olivat levinneet punaiselle alueella, ja vuoteen 1000 eaa. mennessä oranssille.
Toivo Kaipio

Toivo Mauri Kaipio, vuoteen 1900 Laurén (25. helmikuuta 1882 Tampere – 17. helmikuuta 1949 Tampere) oli suomalainen filosofian maisteri, toimitusjohtaja ja kauppaneuvos.
Kaipion vanhemmat olivat talonomistaja Tuomas Mauri Laurén ja Gustava Sofia Sillman (Oksala). Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1901 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906 ja filosofian maisteriksi 1907.
Kaipio toimi pankki- ja liikemiehenä Tampereella ja Vaasassa vuodesta 1907 alkaen. Hän oli vuonna 1916 omistukseensa hankkimansa tamperelaisen G. R. Grundströmin Kassakaappitehdas Oy:n (vuodesta 1935 Kaipio Oy) toimitusjohtajana ja hän sai kauppaneuvoksen arvon 1939.
Vuonna 1914 Kaipio perusti yhdessä kuvanveistäjä Adolf Aarnon ja Juho Sohlmanin kanssa Suomen Graniitti Oy:n joka toimii nykyisin nimellä Tampereen Kovakivi Oy. Yhtiö louhii Kurun harmaata graniittia Kurussa Niemikylän louhoksella.
Kaipio omisti Tampereella Pirkankatu 2:ssa sijainneen Kaipion talon. Kaipio omisti Wuolteen kartanon Hämeenlinnan Hauholla. Hän oli vuodesta 1914 lähtien naimisissa Aina Ingrid Langin kanssa.
Aiheesta muualla

SKS biografiakeskus : Suomen talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Toivo Kaipio (1882–1949)
Toivo Kaipio : Kassakaappiteollisuuden kehitys, Forum, 01.01.1935, nro 9-10, s. 75, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kahdet kasvot (vuoden 1992 elokuva)

| Kahdet kasvot> Raising Cain |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Brian De Palma
Käsikirjoittaja:  Brian De Palma
Tuottaja:  Gale Anne Hurd
Säveltäjä:  Stephen H. Burum
Kuvaaja:  Pino Donaggio Frank Fitzpatrick
Leikkaaja:  Robert Dalva Paul Hirsch Bonnie Koehler
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   7. elokuuta 1992  23. lokakuuta 1992
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  12 000 000 dollaria
Tuotto:  37 170 057 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kahdet kasvot (Raising Cain) on 1992 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva, jonka on ohjannut Brian De Palma. Elokuvan pääosaa, sivupersoonista kärsivää lapsipsykologia, esittää John Lithgow, ja muita näyttelijöitä ovat Lolita Davidovich, Steven Bauer, Frances Sternhagen ja Gregg Henry.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  John Lithgow  | … |  Carter Nix/Cain/Nix Sr/Josh/Margo   |
|  Lolita Davidovich  | … |  Jenny   |
|  Steven Bauer  | … |  Jack Dante   |
|  Frances Sternhagen  | … |  Lynn Waldheim   |
|  Gregg Henry  | … |  Terri   |
|  Tom Bower  | … |  Cully   |
|  Mel Harris  | … |  Sarah   |
|  Teri Austin  | … |  Karen   |
|  Gabrielle Carteris  | … |  Nan   |
|  Barton Heyman  | … |  Mack   |
|  Amanda Pombo  | … |  Amy   |
|  Kathleen Callan  | … |  Emma   |
Vastaanotto

Helsingin Sanomien ensi-ilta-arvostelussa Mikael Fränti näkee elokuvan esikuvana selvästi Hitchcockin Norman Bates -hahmon, mutta sanoo De Palman tällä kertaa välttävän liian suoran kopioinnin. Häntä kiehtovat elokuvan monet arvaamattomat käänteet, ja hänestä Kahdet kasvot on ”sisäkkäisten minuuksien tuima harhautusleikki, jossa ihminen on lopulta itsensä viimeinen todistaja”.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo De Palman tekevän ”uhkarohkean oudosta” filmistään liian monimutkaisen. Lithgow’n roolityötä hän kuvaa maaniseksi ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Kaksi tähteä antaa myös VideoHound’s Golden Movie Retriever.
Aiheesta muualla

Kahdet kasvot Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kahdet kasvot Elonet.
Takayoshi Kajikawa

Takayoshi Kajikawa (jap. 梶川 孝義; s. 10. maaliskuuta 1934) on japanilainen uimari. Hän sijoittui Helsingin olympialaisissa 1952 viidenneksi 200 metrin rintauinnissa uituaan finaalissa matkan aikaan 2.38,6.
Manfred Kaiser

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Manfred ”Manni” Kaiser
Syntymäaika: 7. tammikuuta 1929
Syntymäpaikka: Zeitz, Saksa
Kuolinaika: 15. helmikuuta 2017 (88 vuotta)
Kuolinpaikka: Lindau, Saksa
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1946–1949 1950–1954 1955–1965 1965–1966 |  ZSG Hyrierwerk Zeitz  BSG Wismut Gera  SC Karl-Marx-Stadt  BSG Wismut Gera |   253 (15) |
Maajoukkue
| 1955–1964 |  DDR | 31 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Manfred Kaiser (7. tammikuuta 1929 Zeitz – 15. helmikuuta 2017 Lindau) oli saksalainen jalkapalloilija.
Ura

Kaiser aloitti seurajalkapallon vuonna 1939 ZSG Hyrierwerk Zeitzissa, jossa hän nousi lopulta seuran edustusjoukkueeseen. Kaiser pelasi seurassa vuoteen 1949 saakka, jonka jälkeen hän siirtyi alkuvuodesta 1950 BSG Wismut Geraan. Kyseistä seuraa Kaiser edusti neljän kauden ajan. Vuonna 1955 Kaiser vaihtoi SC Wismut Karl-Marx-Stadtiin, jonka paidassa hän voitti kolme DDR-Oberligan mestaruutta sekä yhden FDGB-Pokalin. Kymmenen pelikauden jälkeen Kaiser siirtyi BSG Wismut Geraan, jossa hän lopetti uransa vuonna 1966.
Kaiser edusti maajoukkuetta 31 ottelussa tehden yhden maalin. Peliuransa jälkeen hän toimi eri joukkueiden päävalmentajana.
Kairakääpä

| Kairakääpä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Vaarantunut
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Fomitopsidaceae
Suku::  Rivikäävät Antrodia
Laji::  primaeva
Kaksiosainen nimi
 Antrodia primaeva  Renvall & Niemelä 
Synonyymit
 Pilatoporus primaevus  Neoantrodia primaeva (Renvall & Niemelä) Audet, 2017 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kairakääpä (Antrodia primaeva) on hyvin harvinainen, pohjoinen kääpälaji. Se on luokiteltu uhanalaiseksi (VU), mihin ovat johtaneet vanhojen metsien, metsäpalojen ja lahopuiden väheneminen.
Kairakäävän itiöemät ovat pienikokoisia ja resupinaattisia tai puoliresupinaattisia. Tuoreena kääpä on pehmeä ja vahamaisen kuultava, kuivana liitumaisen hauras. Puoliresupinaattisen muodon yläpinta on mattainen, kermanvärinen tai ruosteruskeilla laikuilla. Pillipinta on tuoreena valkoinen, vanhetessaan hieman ruskeasävyinen ja kuivana kellertävä tai ruosteenruskea. Pillit ovat kulmikkaita, ja niitä on 1–4 millimetrillä, joukossa on myös isompia pitkulaisia pillejä.
Isäntäpuuna on mänty, jonka keloissa ja kannoissa yksivuotiset itiöemät kasvavat aikaisin kesällä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kairakääpä (Antrodia primaeva)
Kairakääpä. SYKEn lajiesittelyt. www.ymparisto.fi/Lajit. Päivitetty 4.12.2014.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q59562183  CoL: F48M  Fungorum: 358071  GBIF: 2542452  iNaturalist: 605862  IRMNG: 10397176  MycoBank: 358071  Open Tree of Life: 842850  Laji.fi: MX.205429
Etiopian historia

Etiopian historia ulottuu miljoonien vuosien takaa nykypäivään.
Esihistoria

Etiopia on varsin hyvin tunnettu vanhoista esi-ihmisten ja nykyihmisen fossiileistaan. Etiopiasta on löydetty esimerkiksi varhaisimmat ja parhaimmin säilyneet Australopithecus afarensis -ihmisapinan fossiilit. Lucyksi nimetty fossiili on täysikasvuinen naaras ja noin 3,2 miljoonaa vuotta vanha, kun Selam on noin 3-vuotiaan tytön 3,35 miljoonaa vuotta vanha fossiili. Nämä kohtalaisen hyvin säilyneet A. afarensis -ihmisapinoiden fossiilit ovat tärkeitä ihmisen evoluution tutkimuksen kannalta, sillä nykykäsityksen mukaan Homo-suku (johon nykyihminen Homo sapiens kuuluu) kehittyi heistä, mutta uudemmat löydöt Tšadista (Sahelantrophus tchadensis) ja Keniasta (Orrorin tugenensis) ovat antaneet syytä olettaa, ettei Australopithecus afarensis olisi suora ihmisten edeltäjä, vaan vain yksi ihmisen kehityksen erillinen haarauma. Etiopiasta on löydetty myös vieläkin varhaisempien hominidien luita. Näihin kuuluu Ardipithecus ramidus, jonka varhaisimmat luut ovat noin 5,8 miljoonan vuoden ikäisiä. A. ramidus -ihmisapinan varvasrakenteesta on päätelty, että se käveli pystyasennossa.
Varhaisimmat nykyihmisen (H. sapiens) fossiilit ovat löytyneet Etiopian Omojoen laaksosta. Jo vuonna 1967 löytyneet fossiilit todettiin aluksi 130 000 vuotta vanhoiksi, mutta vuonna 2005 uusien ajoitusmenetelmien ansiosta fossiilien todettiin olevan paljon aiemmin luultua vanhempia. Niiden uudeksi iäksi todettiin 195 000 vuotta. Nämä vanhimmat fossiilit on nimetty Omo I:ksi ja Omo II:ksi, aiemmin vanhimpana nykyihmisen fossiilina pidetty Herto löydettiin niin ikään Etiopiasta.
Jääkauden jälkeen noin 5000 eaa. etiopialaiset keräilijä-metsästäjät alkoivat perustaa yhteisöasutusta. On löydetty todisteita, että etiopialaiset siirtyivät metsästys- ja keräilykulttuurista maanviljelyyn ja karjanhoitoon ennen vuotta 2000 eaa. maan luoteisosassa. Tähän aikaan osa nykyisestä Etiopiasta kuului Puntmaahan, jonka tarkasta sijainnista ei ole täyttä varmuutta. Se oli tärkeä kauppakumppani antiikin Egyptille, joka toi alueelta paljon mausteita, kultaa, norsunluuta, mirhamia, villieläimiä ja orjia. Puntmaahan muutti paljon väestöä ympäröiviltä alueilta ja pohjoisrannikolla oli hyvät yhteydet Punaisen meren toisella puolella eläviin arabeihin, Jemenin sabaelaisiin. Kulttuurien kanssakäyminen oli niin voimakasta, että historioitsijat ajattelivat tämän Dʿmtin kuningaskunnan muodostuneen arabien ympärille, sillä heillä oli käsissään sellaista teknologiaa ja kädentaitoja, joita ei pidetty muutoin mahdollisina. Heillä oli toimiva keinokastelujärjestelmä, kyntöauroja, kasvattivat hirssiä ja valmistivat työkaluja ja aseita raudasta. Nykyisin kuitenkin ajatellaan, että kulttuuri muodostui nimenomaisesti afrikkalaisväestön ympärille. Aikakaudesta muistuttaa muun muassa Yehan kivinen temppeli. Arabien ja afrikkalaisten vuorovaikutus synnytti afro-aasialaisia kieliä, kuten ge’ezin, johon amharan kieli pohjautuu. Dʿmt romahti noin 600 eaa., mutta se miten tämä vaikutti tulevan Aksumin kuningaskunnan kehittymiseen tai muodostivatko dʿmtiläiset esiaksumilaisen kulttuurin pohjan, on epäselvää.lähde?
Nimen alkuperä

Nimi Etiopia on peräisin kreikan kielestä ja tarkoittaa paahtokasvoisia. Antiikin kreikkalaiset jo Homeroksen ajoista saakka käyttivät tätä nimeä Egyptin ja nykyisen Sudanin välisestä raja-alueesta, joka tunnetaan myös nimellä Nubia. Nykyisen Etiopian valtion nimenä oli 1900-luvulle saakka Abessinia.
Aksumin kuningaskunta

Ensimmäinen voimakas etiopialainen kuningaskunta oli Aksum, jonka olemassaolosta kertoo ensimmäisen kerran Periplus Maris Erythraei (1. vuosisata eaa.). Ottaen huomioon valtakunnan suuren koon, on se ilmeisesti selvästi vanhempi. Arkeologiset todisteet viittaavat siihen, että kuningaskunta muodostui jo 400-luvulla eaa. Aksum vei runsaasti eläintuotteita, kuten luita ja nahkaa, sekä eläviäkin eläimiä. Valtakunnan länsiraja sijaitsi alueella, jossa oli rikkaat kultaesiintymät. Muualta maailmasta Aksumiin tuotiin rautaa, vaatteita, sekä ylellisyystuotteita, kuten italialaista ja syyrialaista viiniä ja oliiviöljyä. Aksumilaisilla oli teknistä taitoa, jota he käyttivät patojen ja kaivojen rakentamiseen viljelymaiden kastelua varten. Valtakunta oli myös taiteellisesti ja taloudellisesti vauras. Taiteellisuudesta kielii 200–500-luvuilla jaa., jolloin Aksum laajeni voimakkaasti Sudaniin ja Jemeniin, rakennetut suuret monumentit ja arvometalleista valmistetut kolikot.
Aksumin valtakunta on Etiopian historian kannalta tärkeä siinäkin mielessä, että se otti kristinuskon valtionuskonnoksi 300-luvulla, toisena maana koko maailmassa. Kristinuskon toi maahan syyrialainen apostoli Frumentius Tyroslainen, joka joutui kollegansa kanssa etiopialaisten vangeiksi noin vuonna 340. Kuningas Eznan palvelijana hän onnistui käännyttämään tämän kristityksi. Laajemmalle kristinuskoa levitti Bysantista monofysitismin kannattamisen vuoksi karkotetut yhdeksän pyhimystä. He rakennuttivat luostareita ja käänsivät Raamatun kreikasta ge’eziksi. Etiopialaiset eivät omaksuneet uutta uskontoa suoraan, vaan sovelsivat bysanttilaista ortodoksilaisuutta Egyptin koptilaisuuden kautta omaan kulttuuriin. Juutalaisuuskin lisääntyi alueella vuosisata myöhemmin. Islam alkoi levitä Arabian valtakunnasta mahdollisesti 800-luvulla. Ibn Hishamin Muhammed-elämäkerrassa 800-luvulta kerrotaan tarina, jonka mukaan 83 mekkalaista muslimimiestä olisi saanut turvapaikan Etiopiasta kuningas Neguksen suojissa.
Uskontojen vuorovaikutus säilyi hyvänä aina kuningas Armahin kuolemaan saakka, jonka jälkeen Etiopian kristityt jäivät islamilaisen maailman saartamaksi ja eristetyksi Euroopasta. Se myös tarkoitti Aksumin valtakunnan kaupan alamäkeä. Aksumin romahtaminen 700-luvulla tarkoitti neljän vuosisadan mittaista pimeätä ajanjaksoa, jolta ei juuri kirjallisia lähteitä ole jäänyt.
900-luvulta lähtien arabiekspansion seurauksena alueelle alkoi syntyä Punaisenmeren kauppaa hyödyntäviä islamilaisia yhteisöjä. Punaisenmeren päätepisteenä toimi Zeila, josta kauppiaat loivat kauppareittejä länteen ja etelään norsunluun, kullan ja orjien hankkimiseksi. Samalla kauppiaat tekivät käännytystyötä. Alueelle syntyi useita pikkuvaltiota, jotka kilpailivat kaupasta. Samaan aikaan keski- ja pohjoisosien kristityt jatkoivat lähetystyötä etelässä.
Sotilashallinto

Varsin nopeasti vallan hankki Mengistu Haile Mariam sen jälkeen, kun hänen edeltäjänsä Aman Andom kuoli. Mengistu hallitsi Etiopiaa seuraavat 17 vuotta. Hän siirsi maan sosialismin tielle 21. joulukuuta 1974. Seuraavana vuonna hän kansallisti rahalaitokset ja tehtaat. Maaliskuussa 1975 maaomaisuus kansallistettiin, mikä aiheutti vakavia häiriöitä maataloudelle kuivuuden lisäksi. Etiopiaan liitetyt alueet kuten Eritrea ja Ogaden kapinoivat, mutta Derg taisteli Somalian joukkojen avustamia separatisteja vastaan. Dergiä avustivat Neuvostoliitto ja sen satelliittivaltiot, myös Kuuba. Keisarikunnan aikainen Yhdysvaltain tuki lakkautettiin. Noustuaan johtoon Mengistu käynnisti 1977–1979 ”punaisen terrorin” (Qey Shibir) vastavallankumouksellisia ja uskottuja vihollisiaan vastaan. Amnesty Internationalin arvioiden mukaan terrorin aikana surmansa sai noin 500 000 ihmistä, minkä lisäksi useita ihmisiä kidutettiin. Maa omaksui kommunismin viralliseksi doktriiniksi 1970–1980-lukujen vaihteessa kun maahan perustettiin neuvostoliittomainen politbyroo ja ainoa laillinen puolue, Etiopian työväenpuolue.
Neuvostoliitto uhkasi lopettaa apunsa Somalialle, ja neuvostoliittolaisten ja kuubalaisten joukkojen avulla taistelut Ogadenissa päätettiin. Eritrea ja sen naapuri Tigré jatkoivat itsenäisyystaisteluaan. Sotaa sekoitti kolmen vuoden sateeton kausi Eritreassa. Länsiavun lisäksi Etiopia pyrki siirtämään väestöä maasta hedelmällisempään etelään. Vuoteen 1986 mennessä puolisen miljoonaa ihmistä pakkosiirrettiin. Tuolloin maan hallinto oli solminut normaalit suhteet naapurimaihinsa, ja vuoden 1987 perustuslain mukaan Mengistu Haile Mariamista tuli maan presidentti. Seuranneen kuivuuden aikana sissit häiritsivät yrityksiä jakaa ruoka-apua. Eritrean kansanvapautusrintama ja Tigrén kansanvapautusrintama (TPLF) valtasivat Tigrén helmikuussa 1989, mikä oli hallituksen ensimmäinen merkittävä tappio. Toukokuussa 1989 Mengistua vastaan tehtiin vallankaappausyritys, jonka jälkeen asevoimien korkein johto puhdistettiin. Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carterin välityksellä aloitettiin rauhanneuvottelut elokuussa 1989.
Tämän jälkeen Mengistu yritti vielä pitäytyä vallassa julistamalla yleisen asevelvollisuuden sekä vahvistamalla taloutta liberaaleilla uudistuksilla. Neuvostoliiton neuvonantajat vetäytyivät maasta maaliskuussa 1990. Kuivuuden aiheuttama nälänhätä hankaloitti Kapinallisten paine kasvoi koko vuoden 1991 ja Mengistu pakeni lopulta Zimbabween 21. toukokuuta 1991. Etiopian kansanvallankumouksellinen demokraattinen rintama (EPRDF) valloitti maan pääkaupungin Addis Abeban ja Eritrean kansanvapautusrintama sai haltuunsa koko Eritrean ja sen pääkaupungin Asmaran 30 vuoden taistelun jälkeen. Yhdysvallat on myöntänyt osallisuutensa auttaa Mengistua pakenemaan. Vuonna 2008 Etiopian korkein oikeus syytti Mengistua kansanmurhasta ja langetti hänelle kuolemantuomion.
Liittovaltion synty > Etiopia Meles Zenawin jälkeen

Zenewin kuoleman jälkeen vuonna 2012 Etiopian uudeksi pääministeriksi valittiin Hailemariam Desalegn. Hän on koulutukseltaan Suomessa Tampereella opiskellut diplomi-insinööri.
Hailemariam Desalegn ilmoitti helmikuussa 2018 eroavansa pääministerin tehtävistä rauhoittaakseen Etiopian tilannetta maassa puhjenneiden laajojen mielenosoitusten takia. Hänen seuraajakseen uudeksi pääministeriksi valittiin Abiy Ahmed, joka oli ensimmäinen maan suurinta etnistä ryhmää oromo-kansaa edustava pääministeri.
Uusi pääministeri Abiy Ahmed tapasi vuonna 2018 Eritrean pitkäaikaisen ja itsevaltaisen presidentin Isaias Afewerkin ensimmäisenä Etiopian johtajana kahteen vuosikymmeneen, jonka seurauksena Etiopian ja Eritrean välillä vuodesta 1998 jatkunut sotatila lopetettiin. Saavutuksistaan Abiya Ahmedille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto lokakuussa 2019. Suomen presidentti Sauli Niinistö tapasi Abiy Ahmedin presidenttikautensa ensimmäisellä Afrikan-vierailulla hyvin pian palkinnon myöntämisen jälkeen. Abiy Ahmed vastaanotti palkinnon joulukuussa 2019 Oslossa ja palkinto myönnettiin tunnustuksena Etiopian ja Eritrean välille solmitusta rauhansopimuksesta. Ahmedia on kuitenkin myös kritisoitu ja Etiopiassa välit maan lukuisten etnisten ryhmien välillä ovat kiristyneet ja sisäisen konfliktin vaaran on pelätty lisääntyneen.
Tigrayn maakunnassa oli tyytymättömyyttä keskushallintoa vastaan. Sieltä tulleet hallitsiijat olivat hallinneet Etiopiaa vuoteen 2018. Nyt valta oli riistetty pois. Marraskuussa 2020 Tigrayn kapinalliset valtasivat alueellaan olleen sotilastukikohdan. Etiopian armeija käynnisti sotilasoperaation Tigrayn maakuntaa vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etiopian historia Wikimedia Commonsissa
Afrikan historia maittain
Algeria
Angola
Benin
Botswana
Burkina Faso
Burundi
Djibouti
Egypti
Eritrea
Etelä-Afrikka
Etelä-Sudan
Etiopia
Gabon
Gambia
Ghana
Guinea
Guinea-Bissau
Kamerun
Kap Verde
Kenia
Keski-Afrikan tasavalta
Komorit
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Lesotho
Liberia
Libya
Madagaskar
Malawi
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Mosambik
Namibia
Niger
Nigeria
Norsunluurannikko
Päiväntasaajan Guinea
Ruanda
Sambia
São Tomé ja Príncipe
Senegal
Seychellit
Sierra Leone
Somalia
Sudan
Swazimaa
Tansania
Togo
Tšad
Tunisia
Uganda
Zimbabwe
Noin 700–600-luvulla eaa. rakennettu Yehan kivitemppeli.
Aulis Kairento
Saavutuksia

Suomen mestari seiväshypyssä 1965
Pohjoismaiden mestaruus seiväshypyssä 1965
SM-pronssia seiväshypyssä 1968, 1970 ja 1971
SM-pronssia korkeushypyssä 1961
Kajaanin Uutiset

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Kajaanin Uutiset oli Kajaanissa vuosina 1921–1922 ilmestynyt sanomalehti.
Kajaanin Uutiset syntyi edistyspuolueen Kajaanin Lehden ja kokoomuksen Ylimaan yhdistyessä. Sen johtoajatus oli vasemmiston ja maalaisliiton vastustaminen. Aatteellisesti laimea lehti ei tyydyttänyt varsinkaan kokoomuslaisia, joiden aloitteesta lehtiyhtiö purettiin. Sen omaisuus myytiin kokoomuslaisille, jotka ryhtyivät julkaisemaan Kajaani-lehteä.
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli noin 650 kappaletta. Sen päätoimittajina työskentelivät Matti Klemola (1921–1922) ja Arvi Tapiola (1922) ja vastaavana toimittajana Eemili Nordlund (1922).
Aiheesta muualla

Kajaanin Uutiset digitoituna kansalliskirjastossa
Kairon purppuraruusu

| Kairon purppuraruusu> The Purple Rose of Cairo |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Woody Allen
Käsikirjoittaja:  Woody Allen
Tuottaja:  Robert Greenhut
Säveltäjä:  Dick Hyman
Kuvaaja:  Gordon Willis
Leikkaaja:  Susan E. Morse
Pääosat:  Mia Farrow, Jeff Daniels
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Orion Pictures
Levittäjä:  Orion Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1985
Kesto:  83 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kairon purppuraruusu (The Purple Rose of Cairo) on Woody Allenin käsikirjoittama ja ohjaama romanttinen komediaelokuva vuodelta 1985. Sen pääosia näyttelevät Mia Farrow ja Jeff Daniels. Muita näyttelijöitä ovat Danny Aiello, Dianne Wiest, Van Johnson ja Milo O’Shea.
1930-luvun lamavuosiin sijoittuvassa fantasiassa nuori elokuvahullu nainen (Farrow) ihastuu eksoottisten seikkailuelokuvien miestähteen (Daniels). Tunne on molemminpuolinen, ja yhtäkkiä elokuvan sankarihahmo siirtyykin naisen todelliseen arkeen. Valkokankaalle jäljelle jääneet näyttelijät joutuvat sanaharkkaan pettyneen elokuvayleisön kanssa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Kairon purppuraruusun vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.