stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olavi Paavolainen
Teokset > Kirjoittanut

Kultaisen sarven kahvilassa, tekstinäyte teoksessa: Kadonnutta kahvilaa etsimässä, toim. Eero Balk ja Tapani Kärkkäinen. Helsinki: Otava 2000 ISBN 951-1-15972-0
Nuoret runoilijat. Runoantologiassa mukana Kaarina Vaher, Katri Vala, Onni Halla, Yrjö Jylhä, Arvi Kivimaa, Olavi Lauri (Olavi Paavolainen), Johan Edvard Leppäkoski, P. Mustapää (Martti Haavio) ja Ilmari Pimiä. Porvoo: WSOY, 1924.
Valtatiet. Runoja.  (Nimellä Olavi Lauri yhdessä Mika Waltarin kanssa)  Helsinki:  Otava, 1928.  Näköispainos: Otava, 1982. ISBN 951-1-06772-9
Nykyaikaa etsimässä. Esseitä ja pakinoita.  Helsinki:  Otava, 1929.  5. painos: Otava, 2002. ISBN 952-459-217-7.
Keulakuvat. Runoja.  Helsinki:  Otava, 1932.
Suursiivous eli kirjallisessa lastenkamarissa.  Jyväskylä:  Gummerus, 1932.  Näköispainos: Helsinki: Lasipalatsi, 2008. ISBN 978-952-480-143-0. Myös teoksessa Nykyaikaa etsimässä, 5. painos 2002.
Kolmannen valtakunnan vieraana. Rapsodia.  Jyväskylä:  Gummerus, 1936.  Näköispainos: Helsinki: Otava, 2003. ISBN 951-1-19162-4.
Lähtö ja loitsu. Kirja suuresta levottomuudesta.  Jyväskylä:  Gummerus, 1937.  Uusi painos: Helsinki: Otava, Delfiinikirjat 1978. ISBN 951-1-04679-9.
Risti ja hakaristi. Uutta maailmankuvaa kohti.  Jyväskylä:  Gummerus, 1938.  Näköispainos 2005. ISBN 951-20-6971-7.
Synkkä yksinpuhelu. Päiväkirjan lehtiä vuosilta 1941–1944, I–II.  Porvoo:  WSOY, 1946.  Lyhennetty painos: Helsinki: Otava, 2006. ISBN 978-951-1-21415-1.
Pietari–Leningrad. Helsinki: Suomi–Neuvostoliitto-seura, 1946.
Valitut teokset 1–4 . Helsinki: Otava, 1961.
Valitut teokset 1: Nykyaikaa etsimässä; Suursiivous; esipuhe: Kai Laitinen.
Valitut teokset 2: Keulakuvat; Lähtö ja loitsu.
Valitut teokset 3: Kolmannen valtakunnan vieraana; Risti ja hakaristi.
Valitut teokset 4: Synkkä yksinpuhelu.
Volga virtaa nyt Moskovaan.  (Toim. Ville Laamanen ja Hannu Riikonen)  Helsinki:  Teos, 2016.  ISBN 978-951-851-706-4
Elämme uutta luovaa aikaa: esseitä ja arvosteluja 1922–1950. Toim. Ville Laamanen ja H. K. Riikonen. Helsinki: Teos, 2019. ISBN 978-951-851-885-6.
Teokset > Toimittanut

Karjala, muistojen maa. Karjalan liiton muistojulkaisu.  ((1. painos 1940.) Avustajana Maija Suova)  Porvoo:  WSOY, 1949.  Näköispainos 1991 (4. painos 2001), ISBN 951-0-02076-1.
Jännittävin sotaelämykseni. Syvärin miehet kertovat.  Porvoo:  WSOY, 1942.
Rakas entinen Karjala. Karjalan liiton muistojulkaisu.  (Avustajana Ilmari Pimiä)  Porvoo:  WSOY, 1942.  3. painos 1955. Näköispainos 1991, ISBN 951-0-03010-4.
Täältä jostakin. Suomen kenttäarmeijan runoja.  Porvoo:  WSOY, 1943.  Uusi painos 1993, ISBN 951-0-18990-1.
Katri Vala – tulipatsas. Muistojulkaisu.  Porvoo:  WSOY, 1946.
Parhaat suomalaiset radiokuunnelmat 1948–1949.  Porvoo:  WSOY, 1950.
Taistelu Aunuksesta.  (Alkuperäisen julkaisukieltoon joutuneen teoksen toimittajat Martti Haavio ja Olavi Paavolainen. Aineiston uudelleen koonnut Helena Pilke)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011.  ISBN 978-952-222-302-9
Kirjallisuutta

Peter von Bagh ym.: Olavi Paavolainen -teemanumero, Filmihullu 5/1992.
Ritva Hapuli: Nykyajan sininen kukka. Olavi Paavolainen ja nykyaika.  (Väitöskirja: Turun yliopisto)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1995.  ISBN 951-717-875-1
Hapuli, Ritva ym. (toim.): Paavolaisen katse. Tulkintoja Olavi Paavolaisen kirjoituksista.  Helsinki:  Avain, 2012.  ISBN 978-951-692-938-8
Hertta Kuusinen: Hamlet ystäväni. Kirjeitä Olavi Paavolaiselle.  (Toimittanut Marja-Leena Mikkola)  Helsinki:  Tammi, 1999.  ISBN 951-31-1429-5
Ville Laamanen: Vaistojen ja järjen taistelu. Olavi Paavolainen totalitarististen ihmiskäsitysten tulkkina 1930-luvulla.  (Pro gradu)  Turku:  Turun yliopisto, poliittisen historian laitos, 2006.  ISBN 951-29-3211-3
Laamanen, Ville: Suuri levottomuus. Olavi Paavolaisen kulttuurinen katse ja matkat 1936–1939.  (Väitöskirja: Turun yliopisto, yhteiskuntatieteellinen tiedekunta)  Turku:  K&H, 2014.  ISBN 978-951-29-5632-6
Minna Maijala: Katri Vala – Kulkuri & näkijä.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-1-38243-0  (käsittelee laajasti Paavolaisen ja Valan suhdetta)
Vampyyrinainen ja Kenkkuinniemen sauna. Suomalainen kaksikymmenluku ja modernin mahdollisuus.  (toim. Tapio Onnela)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1992.  ISBN 951-717-738-0  Olavi Paavolainen -projektin julkaisuja 2
H. K. Riikonen: Sota ja maisema. Tutkimus Olavi Paavolaisen 1940-luvun tuotannosta.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1995.  ISBN 951-717-874-3
Riikonen, H. K.: Nukuin vasta aamuyöstä. Olavi Paavolainen 1903–1964.  Helsinki:  Gummerus, 2014.  ISBN 978-951-20-9714-2
Henri Terho (toim.): Paavolaisen paikat. Kohtaamisia Olavi Paavolaisen kanssa.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-528-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olavi Paavolainen Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Olavi Paavolainen Wikisitaateissa
Olavi Paavolainen Ylen Elävässä arkistossa.
Riikonen, H. K.: / Paavolainen, Olavi (1903–1964) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 14.6.2002. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Raimo Komminaho: Ei mikään vaatimaton mies. Kaleva 17.9.2003.
Olavi Paavolainen -seuran kotisivut
Nykyaikaa etsimässä Etelä-Amerikassa. Olavi Paavolaisen pikahaastattelu Helsingin Sanomille, Helsingin Sanomat, 28.08.1937, nro 230, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Olavi Paavolaisen lehtiartikkeleita :
Suurkaupungin alla, Suomen Kuvalehti, 18.06.1927, nro 25, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Parisin puistot, Suomen Kuvalehti, 20.12.1927, nro 51-52, s. 52, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hamina...keskiyö, Suomen Kuvalehti, 13.07.1929, nro 28, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomalainen mallikasarmi. Arkkitehti nykyaikaa etsimässä, Hakkapeliitta, 22.12.1931, nro 51-52, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kukista kukattomina kuukausina, Suomen Kuvalehti, 16.01.1932, nro 3, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kivennavan linna, Suomen Kuvalehti, 05.03.1932, nro 10, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Naisten ja hevosten kilpailut. Royal Ascot 1932, Suomen Kuvalehti, 15.10.1932, nro 42, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Imperium loistossaan, Suomen Kuvalehti, 03.12.1932, nro 49, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Saksalainen metsä, Suomen Kuvalehti, 28.11.1936, nro 48, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Bachia Marienkirchessä, Helsingin Sanomat, 29.11.1936, nro 324, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Etelän Ristin alla, Suomen Kuvalehti, 25.09.1937, nro 39, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Illimanin varjo, Suomen Kuvalehti, 16.10.1937, nro 42, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Misionesin suomalaisten salaisuus, Suomen Kuvalehti, 06.11.1937, nro 45, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Toinen luku Misionesin suomalaisista, Suomen Kuvalehti, 13.11.1937, nro 46, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Väinö Kunnas, Olavi Paavolainen, 1928.
Kolmannen valtakunnan vieraana, 1936.
Olavi Paavolainen Šokšussa.
Synkkä yksinpuhelu, 1946.
Uusikylä (Tampere)

Tampereen jäähalli aivan Uudenkylän tuntumassa.
Uusikylä on pienehkö Tampereen kaupunginosa, joka sijaitsee noin neljän kilometrin päässä keskustasta. Uusikylä rajautuu idässä Ruotulaan ja Huikkaaseen, etelässä Hakametsään, lännessä ja pohjoisessa Kissanmaahan. Vuonna 2011 Uudessakylässä oli 1 312 asukasta.
Aivan 1900-luvun alussa rakennettiin Messukylän Takahuhdin kylästä Tampereen keskustaan tie, jonka varteen Messukylän puolelle, heti kaupungin rajan taakse muodostui pian tamperelaisten rakentama asuinalue, Uusikylä. Kolmen Takahuhdin kylän talon, Kokon, Kyrölän ja Jankan omistajat vuokrasivat halukkaille rakennuspaikkoja. Alueen ensimmäinen asukas oli Konsta Wilkman Messukylästä. Kaikki Uudenkylän talot oli aluksi rakennettu vuokramaalle, mutta jo vuonna 1918 talojen omistajat lunastivat tontit omikseen. Vuonna 1919 Uudessakylässä oli kolmisenkymmentä asuinrakennusta, ja vuonna 1938 asukkaita oli alueella 813. Alue liitettiin muun Messukylän kunnan mukana Tampereen kaupunkiin vuoden 1947 alussa ja ensimmäinen asemakaava valmistui vuonna 1958.
Uuni

Nykyaikainen kotitalousliesi, jossa on myös uuni
Moderni sähkökäyttöinen uuni savitöiden polttamiseen
Kalkkiuunin poikkileikkaus 1900-luvun alusta
Sähkökäyttöinen moderni muhveliuuni
Uuni on sellaisten rakenteiden ja laitteiden yleisnimitys, joilla saadaan keinotekoisesti aikaan lämpöä, muun muassa huoneiden lämmitykseen, ruoan paistamiseen, keittämiseen sekä erinäisten aineiden ja tarvikkeiden kuivattamiseen ja sulattamiseen. Uunin lämpö saadaan aikaan esimerkiksi sähköllä tai polttamalla polttoainetta. Uunien rakenne vaihtelee huomattavasti, mikä johtuu niiden moninaisista käyttötarkoituksista.
Uunit voidaan jakaa kolmeen ryhmään:
Laite, tai laitteen osa, jossa valmistetaan ruokaa tai leivonnaisia, esimerkiksi leivinuuni, lieden uuni ja mikroaaltouuni.
Useimmiten tiilestä tai metallista tehty tulisija, jota käytetään rakennuksen tilojen lämmitykseen tai ruoan valmistukseen, esimerkiksi leivinuuni, kamiina, pystyuuni, takka ja kaakeliuuni.
Teollinen rakennelma tai laite jota käytetään eri aineiden sulattamiseen, kuivatukseen tai koostumuksen muuttamiseen, esimerkiksi ahjo, lieskauuni ja valokaariuuni. Temperoimiseen (metallien lämpökäsittelyyn, hehkutukseen ja karkaisuun) tarkoitettuja uuneja kutsutaan  muhveliuuneiksi.
Uloslämpiävä uuni eli savujohteinen uuni on kehittyneempi versio savupirttien sisäänlämpiävästä uunista, joka oli nykyisen leivinuunin edeltäjä. Nimitys uloslämpiävä uuni on sinänsä vanhentunut ja kuuluu aikaan, jolloin savupirtit eli mustat tuvat vaihtuivat nykyaikaisiin eli valkeisiin tupiin. Uloslämpiävässä uunissa syntyvä savu johdetaan muurattua savukanavaa ja -piippua pitkin ulos sisätiloista.
Historia Suomessa > 1400–1500-luku

Suomen ensimmäiset takat muurattiin linnoihin 1400-luvun lopussa tai 1500-luvun alussa. Sture- ja Tott -sukujen aikana rakennettiin takkoja Olavinlinnaan. Linnoista takat levisivät muualle Suomeen, missä niillä oli useita nimityksiä, kuten piisi ja totto. Takka soveltui kuitenkin lähinä vain huoneen valaisemiseen, keittämiseen ja jossain määrin lämmitykseen, muttei tietenkään leipomiseen eikä se varannut lämpöä. Tuonaikainen takka oli lähinnä savupiipun alapään avoin laajennus eli samantapainen kuin lapintakka tai nykyiset avotakat.
Historia Suomessa > 1500-luku

Hämeessä ja Varsinais-Suomessa leivonta tapahtui aluksi ulkona savupiiputtomissa tai savupiipullisissa ulkouuneissa eli mäkiuuneissa, joista on tietoja jo esihistorialliselta ajalta.
Karjalassa leivinuuni oli siirretty sisätiloihin jo muinaisajalla. Samalla siihen oli yhdistetty liesi, joka sijaitsi uuninsuun edessä.
Historia Suomessa > 1600–1700-luku

1600-luvulla ruvettiin Suomessa aluksi viranomaisten määräyksestä muuraamaan uloslämpiäviä uuneja asuinrakennuksiin. Länsi-Suomessakin huonetiloihin alettiin muurata erillisiä leivinuuneja, jotka monien kehitysvaiheiden myötä yhdistyivät takkaan, ja syntyivät yhdistelmät, joissa leivinuunin kulmaan on muurattu takka. 1700-luvulla tiilen käytön yleistyminen myös helpotti savukanavien rakentamista. Aluksi vain Länsi-Suomessa rakennettu uloslämpiävä uuni levisi pikkuhiljaa myös Keski- ja Pohjois-Suomeen.
Idässä pitäydyttiin perinteisessä, puulavalle muuratussa, liedellisessä leivinuunissa, sillä se lämmitti huomattavasti paremmin ja vei vähemmän puita kuin alkeellinen, uloslämpiävä uuni.
Leivinuuni on yleensä sijainnut ovensuunurkassa, ovesta tullessa oikealla puolella, niin että uunin suu on avautunut sivuseinään ja siinä olevaan ikkunaan päin.
Historia Suomessa > 1800-luku

Aluksi uloslämpiävissä (leivin)uuneissa oli suora ja leveä savupiippu, joka ainakin idässä oli muurattu lieden yläpuolelle. Tällaisessa yhdistelmässä veto jäi vielä huonoksi. Vedon parantamiseksi alettiin 1800-luvulla muurata suoran savupiipun alaosaan erityinen kavennus eli "nielu" tai "kynnys". Uunin omissa rakenteissa ei kuitenkaan vielä ollut savuhormeja ja maahan asti ulottuva perusmuuri sekä taivaalle kurottava, muurattu savupiippu aiheuttivat suurta lämmönhukkaa. Näistä  syistä valkeista huoneista tuli kylmiä ja uudet uunit vaativat enemmän polttopuuta kuin sisäänlämpiävät leivinuunit. Asuinhuoneen siisteys kuitenkin parani huomattavasti valkeisiin tupiin siirtymisen myötä.
1800-luvun uloslämpiäviä uuneja on vielä säilynyt mm. Kuusamossa, Hyrynsalmella, Valtimolla, Juuassa, Savitaipaleella, Lemillä, Ristiinassa ja muualla Itä-Suomessa.
Historia Suomessa > 1900-luku

1800-1900-lukujen vaihteessa alettiin rakentaa nielulla ja pellillä varustettuja leivinuuneja, jonka savukanava eli hormi kiertää myös uunin perustuksessa lämmittäen sitä. Tällaisen uunin lämmitysteho oli jo parempi, muttei läheskään vielä savu-uunin tai nykyisen leivinuunin veroinen. Vasta 1900-luvun puolivälissä alkoi yleistyä nykyinen (leivin)uunityyppi, joka jo lämmitysteholtaan vastaa vanhoja savupirtin uuneja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uuni Wikimedia Commonsissa
Paltamon rautatieasema

Paltamon rautatieasema (lyh. Pto) on Suomen rataverkon liikennepaikka rataosalla Oulu–Kontiomäki. Asema sijaitsee Paltamon kunnan keskustaajamassa Oulujärven pohjoisrannalla ja valtatien 22 varrella. Aseman etäisyys Helsingin rautatieasemalta Haapamäen ja Oulun rautatieasemien kautta mitattuna on 901,5 kilometriä.
Kaikki reittiä Helsinki-Kuopio-Oulu liikennöivät VR:n henkilöjunat pysähtyvät Paltamon asemalla. Asemalla on junaliikenteen käytössä kolme raidetta, joista vain yksi on varustettu matkustajalaiturilla. Asemalla ei ole enää miehitystä eikä lipunmyyntiä. Liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Oulussa sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta käsin.
Paltamon liikennepaikalla kuormataan säännöllisesti raakapuuta. Tämän lisäksi Paltamon itäpuolella sijaitsee sahalaitos, joka hyödyntää rautatiekuljetuksia. Liikennepaikan vaihtotyöt hoitaa Kontiomäeltä muutaman kerran viikossa kulkeva päivystysjuna. Puunkuormauksen vuoksi Paltamon ratapihan raiteita 3 ja 4 ei ole sähköistetty.
Turvalaitteet

Vuoteen 1998 saakka Paltamon asemalla oli käytössä niin sanottu köyhänmiehen releasetinlaite eli varmistuslukko- ja opastinturvalaitos. Tuolloin liikennepaikan vaihteet olivat paikallisesti käsin käännettäviä ja varmistuslukoilla lukittavia. Turvalaitemuutoksen yhteydessä varmistuslukko- ja opastinturvalaitos purettiin ja korvattiin releasetinlaitteella. Myöhemmin releasetinlaite siirtyi kauko-ohjattavaksi Oulusta käsin, jolloin Paltamon asema jäi lopullisesti miehittämättömäksi.
Panavia Tornado

| Panavia Tornado |
| --- | --- |
 Saksalainen Panavia Tornado IDS
Tyyppi:  jokasään hävittäjä-/rynnäkkökone
Valmistaja:  Panavia
Miehistö:  2
Ensilento:  14. elokuuta 1974
Käyttöönottovuosi:  1979
Mitat
Pituus:  16,72 m
Kärkiväli:  13,91 m (25° siipikulma)  8,60 m (67° siipikulma) m
Korkeus:  5,95 m
Siipipinta-ala:  26,6 m²
Nopeus:  2 417,6 km/h
Tyhjäpaino:  14 091 kg
Voimanlähde
Koneisto:  2 x Turbo-Union RB199-34R Mk 103
Aseistus
Aseistus:  1x 27 mm Mauser BK-27 konetykki (180 ammusta)  pommit maks. yht. 9000 kg  Ilmasta-ilmaan-ohjukset: 2-4x AIM-9 Sidewinder, AIM-132 ASRAAM, IRIS-T, Alenia Aspide (AMI), 4x BAe Skyflash  Ilmasta-maahan-ohjukset: useita, kuten AS.34 Kormoran, Sea Eagle
Panavia Tornado tai MRCA (Multi-Role Combat Aircraft, suomeksi: monitoiminen taistelulentokone) Tornado on perhe kaksimoottorisia sotilaslentokoneita, joita kehitettiin yhdessä Yhdistyneen kuningaskunnan, Länsi-Saksan ja Italian kesken. Koneesta on kolme pääasiallista versiota:
Tornado IDS (Interdictor/Strike), hävittäjäpommittaja/rynnäkkökone
Tornado ADV (Air Defence Variant), torjuntahävittäjä
Tornado ECR (Electronic Combat/ Reconnaissance), tiedustelulentokone, elektroninen sodankäynti.
Tornado on yksi maailman monipuolisimmista ja kyvykkäimmistä hävittäjistä-/rynnäkkökoneista, jota luonnehtii suuri asekuorma, pitkä toimintamatka ja suuri selviytymiskyky.
Tornado on Panavian suunnittelema ja rakentama, kehitystöitten alullepano tapahtui vuonna 1967. Panavia on kolmen valtion muodostama yhteenliittymä ja sen muodostavat British Aerospace (aikaisempi British Aircraft Corporation), Messerschmitt-Bölkow-Blohm (Länsi-Saksa) ja Alenia Aeronautica (Italia). Tornadon ensilento tapahtui 14. elokuuta 1974. Britannian kuninkaallisten ilmavoimien, Italian ilmavoimien (AMI) ja Saudi Arabian kuninkaallisten ilmavoimien Tornadot osallistuivat Persianlahden sotaan Irakia vastaan. Seitsemän Tornadoa ammuttiin alas.
992 Tornadoa rakennettiin rakentajavaltioille ja Saudi-Arabialle vuosina 1979–1999. Italian Aeronautica Militare (AMI) sai sata hävittäjää, Britannian kuninkaalliset ilmavoimat 229 IDS-tyypin ja 155 ADV-tyypin lentokonetta, ja Länsi-Saksan ilmavoimat 212 sekä laivaston ilmavoimat 112 konetta. Osaan RAF:n koneista tehtiin päivitysmuutoksia ECR-tyypiksi, ja neljätoista uutta koneyksilöä rakennettiin tähän käyttötarkoitukseen. Saudi-Arabian Kuninkaalliset ilmavoimat saivat arviolta hieman yli sata Tornado-monitoimihävittäjää.
Neljätoista saksalaista Tornado ECR:ää otti osaa Naton suorittamaan serbialaisten pommitukseen Kosovon sodan aikana 1999. He käyttivät serbialaisia ilmatorjuntaohjuksia vastaan tutkaan hakeutuvia ohjuksia tässä Saksan ilmavoimien ensimmäisessä sotatoimessa sitten toisen maailmansodan.
RAF:n Tornado GR4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panavia Tornado Wikimedia Commonsissa
http://www.aviastar.org/air/inter/inter_tornado.php
http://www.tornado-data.com/
http://www.globalsecurity.org/military/world/europe/tornado.htm
http://www.raf.mod.uk/equipment/tornado.cfm
http://www.fas.org/man/dod-101/sys/ac/row/tornado.htm
Pankko (rahayksikkö)

Pankko (ruots. banko < ital. banco, rahapankki) on aiemmin käytetty nimitys Ruotsin valtakunnan säätyjen pankin (nykyisin Ruotsin keskuspankki) seteleistä ja kolikoista. Nimityksen avulla tehtiin ero saman pankin päärahaan eli hopeariksiin (specie) ja valtionvelkakonttorin (Riksens Ständers Riksgäldskontor) seteleihin, joista käytettiin nimitystä riksgälds. Samasta nimellisarvosta huolimatta eri pankkien seteleillä oli erisuuruinen käypä arvo. Rahalajien vaihtosuhde oli 1 hopeariksi = 2 2/3 pankkoriksiä = 4 valtionvelkakonttorin riksiä. Pankko-nimitys oli välttämätöntä ottaa käyttöön 1789, jolloin valtionvelkakonttori perustettiin, jotta voitiin tehdä ero eri rahalajien välillä. Vuonna 1855 Ruotsin rahayksiköksi määrättiin riikintaaleri, jolloin pankko-nimiset rahat siirtyivät historiaan.
Ruotsalaisissa seteleissä ja kolikoissa sana oli kirjoitettu muodossa banco, mutta uudemmassa ruotsinkielessä se kirjoitettiin banko. Suomalaisina vastineina on käytetty sanoja pankko, banko ja joskus myös sanaa bankko.
Frederik Paludan-Müller

| Frederik Paludan-Müller |
| --- | --- |
 Frederik Paludan-Müller
Henkilötiedot
Syntynyt: 1809
Kuollut: 1876 (66–67 vuotta)
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Frederik Paludan-Müller (1809 Kerteminde, Tanska – 1876 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hän oli koulutukseltaan juristi. Hänen läpimurtoteoksensa oli 1833 ilmestynyt runomuotoinen romaani Danserinden. Sairastumisen jälkeen hänen suhtautumisensa elämään muuttui vakavahenkiseksi.
Suomennetut runot

Jos elän, sinua vain kiitänkin (At ret jeg lever skylder dig jeg kun), suom. Aale Tynni, teoksessa Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frederik Paludan-Müller Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Pallokaktukset

| Pallokaktukset |
| --- | --- |
 Echinopsis candicans elinympäristössään.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Trichocereeae
Suku::  Pallokaktukset Echinopsis  Zucc. (1837)
Katso myös
   Pallokaktukset Wikispeciesissä   Pallokaktukset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pallokaktukset (Echinopsis) on eteläamerikkalainen kaktussuku, joka on lajimäärältään yksi suurimmista (128 lajia). Suvun tieteellinen nimi on johdettu kahdesta kreikankielisestä sanasta: ekhinos 'siili' ja opsis 'ulkonäkö', mikä viittaa kasvien piikkisyyteen. Suvun lajeja on kaktussystematiikan historiassa viety moniin eri sukuihin, esimerkiksi Trichocereus, Helianthocereus, Hymenorebutia, Pseudolobivia, Soehrensia ja Lobivia.
Tuntomerkit

Pallokaktukset eivät nimestään huolimatta aina ole pallomaisia, vaan niiden kasvutapa vaihtelee paljon: niissä on jopa kookkaita puumaisia lajeja. Useimmat ovat piikkisiä ja varreltaan uurteisia, uurteita on joko muutama tai paljon. Areolit eli piikkejä sisältävät kääpiöversot sijaitsevat uurteiden reunoilla ja ovat yleensä pyöreitä ja villakarvaisia. Piikkejä on niissä muutama tai paljon Kukat voivat sijaita varren kärjen tuntumassa tai varren sivulla. Kasvit ovat joko päivisin tai öisin kukkivia. Kukan muoto vaihtelee suppilomaisesta laakeaan, tarjotinmaiseen. Vartalon tyvellä on tavallisesti kapeita suomuja, ja kukan tyviosassa on usein karvoja ja sukasia. Kukissa ei ole selvästi erottuvia mesiäisiä. Heteitä on paljon ja niiden palhot voivat muodostaa kalvomaisen rakenteen kehätorven nieluun. Hedelmä on pallomainen, munamainen tai pitkänomainen, joko mehevä tai kuiva ja usein avautuva. Siemenet ovat pallomaisia tai munamaisia, mustia ja tavallisesti nystypintaisia.
Levinneisyys

Pallokaktuslajeja tavataan Etelä-Amerikassa Perussa, Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa, Uruguayssa ja Argentiinassa.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Pallokaktukset – Echinopsis
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q131726  Wikispecies: Echinopsis  APNI: 136458  BioLib: 105582  CoL: 49M5  EoL: 2918119  EPPO: 1EHSG  FNA: 111247  FoAO2: Echinopsis  GBIF: 3231908  GRIN: 4107  iNaturalist: 63213  IPNI: 30001009-2  IRMNG: 1336475  ITIS: 907015  NCBI: 183648  NZOR: 881597e2-7f52-4dce-9449-b238cc1c565e  Open Tree of Life: 819440  Paleobiology Database: 33008  PLANTS: ECHIN11  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30001009-2  Tropicos: 40001007  WFO: wfo-4000012949
Pakolainen

Pakolainen on henkilö, joka on paennut vieraaseen maahan peläten vainoa esimerkiksi syntyperän, uskonnon, mielipiteiden vuoksi.
Hollantilaisopettaja johdattaa pakolaislapsia Tilburyyn, Essexiin saapuneesta laivasta vuonna 1945.