stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiveriö

| Kiveriö |
| --- | --- |
 Kiveriön vesitorni heinäkuussa 2014.
Kaupunki:  Lahti
Koordinaatit:  60.9908°N, 25.6895°E
Kaupunginosa nro:  5
Väkiluku:  4 363 (2017)
Lähialueet:  Möysä, Paavola, Keski-Lahti, Niemi, Kivimaa ja Kytölä
Kiveriö on Lahden 5. kaupunginosa, joka sijaitsee kilometrin päässä kaupungin keskustasta koilliseen. Se sijaitsee pääosin Mustankallionmäen pohjoispuolella, osin sen päällä ja Kivistönmäellä. Vesitorni on tämän alueen korkeimmalla kohdalla. Naapurikaupunginosia ovat Möysä ja Paavola etelässä, Keski-Lahti ja Niemi lännessä, Kivimaa pohjoisessa ja Kytölä koillisessa. Kiveriön kaupunginosan väkiluku (2017) oli 4 363.
Kiveriö on muodostunut toisen maailmansodan jälkeen rakennetun rintamamiestaloalueen ympärille. Leimallista alueelle ovat suuret puutarhatontit. 1960-luvulla alueelle rakennettiin lamelli- ja pistekerrostaloja sekä uusia omakotitaloja. Kiveriön omakotiyhdistys perustettiin 1950-luvulla.
Kiveriön Juustilankatu 9:ssä sijainnut Asunto Oy Lahden Säästöhuippu oli rakenteilla ollut 9-kerroksinen kerrostalo, joka sortui harjakorkeudessa 12. huhtikuuta 1963. Turun Sanomat piti rakennussortumaa sotien jälkeisen ajan suurimpana. Kukaan ei loukkaantunut onnettomuudessa. Rakennussortuma oli suuri uutinen ja siitä tuli "pääsiäisnähtävyys", jota tuhannet eteläsuomalaiset kävivät katsomassa. Samalle paikalle alettiin pian sortumisen jälkeen rakentaa uutta samanlaista tornitaloa.
Peruskoulun yläaste ja lukio, aiemmin Kiveriön yhteiskoulu on lakkautettu, myös peruskoulun ala-aste lopetti toimintansa kosteusongelmien vuoksi. Lähimmät koulut sijaitsevat Kivimaalla. Kiveriön vuonna 1963 perustettu kirjasto on lopettanut . Kiveriön kirjastoon siirrettiin Suomen vanhin taidelainaamo Lahden kaupunginkirjasto-maakuntakirjaston musiikkiosastolta vuonna 1981. Lahden keskustaan pääsee kallioon louhitun tunnelin läpi.
Alueen aiempi nimi oli Sikosuo, mutta asukkaat halusivat vaihtaa nimen. Sikosuo viitannee alueen soisiin metsiin, joilla laidunnettiin karjaa ennen omakotialueen syntyä. Keskellä Kiveriötä on vieläkin lähde, jonka vesi virtaa Palolampeen. Palolammen viereisen niin sanotun ala-asteen metsän ulkoilureittien lomassa on soisia alueita vieläkin. Kyseinen metsä esitteleekin pienuudestaan huolimatta erilaisia metsätyyppejä.
Kiveriöstä on hyvät bussiyhteydet keskustaan. Linja 5 kulkee Kiveriönkatua ohi. Lassi kulkee tunnelin läpi kaupunginsairaalan kautta urheilukeskukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiveriö Wikimedia Commonsissa
Vellamo: Kiveriö (Arkistoitu – Internet Archive)
Lahti
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Ahtiala · Asemantausta · Hennala · Jalkaranta · Jokimaa · Järvenpää · Kartano · Kerinkallio · Keski-Lahti · Kilpiäinen · Kiveriö · Kivimaa · Koiskala · Kolava · Kujala · Kunnas · Kytölä · Kärpänen · Laune · Metsäkangas · Mukkula · Myllypohja · Möysä · Niemi · Nikkilä · Okeroinen · Paavola · Pesäkallio · Pirttiharju · Renkomäki · Salpausselkä · Sopenkorpi · Viuha · Ämmälä
Asuinalueet:  Anttilanmäki · Harjunalusta · Hiekkanummi · Kariniemi · Karisto · Liipola · Lotila · Metsäkangas · Petsamo · Riihelä · Saksala · Soltti · Venetsia
Järvet:  Alasenjärvi · Joutjärvi · Kymijärvi · Merrasjärvi · Pikku-Vesijärvi · Vesijärvi
Saaret:  Enonsaari
Museot:  Lahden kaupunginmuseon yksiköt: Hiihtomuseo · Historiallinen museo · Kuvakokoelma · Lahden visuaalisten taiteiden museo Malva · Radio- ja tv-museo · Sotilaslääketieteen museo  Muut: Askon museo · Ravintolamuseo · Sairaalamuseo · Suomen sotilasmusiikkimuseo
Rakennukset ja alueet:  Jokimaan ravikeskus · Lahden kaupungintalo · Lahden rautatieasema · Lahden teatteritalo · Lahden kaupunginkirjasto-maakuntakirjasto · Lahden kisapuisto · Lahden stadion · Radiomäki · Ristinkirkko · Salpausselän hyppyrimäet · Sibeliustalo
Puistot:  Fellmaninpuisto · Erkonpuisto · Kariniemen puisto · Lanu-puisto · Pikku-Vesijärven puisto
Luonnonsuojelualueet:  Häränsilmä-lampi · Linnaistensuo · Pesäkallio
Patsaat, muistomerkit ja -laatat:  Hakkapeliittain kotiinpaluu · Hirvi-patsas · Lahden taistelussa kaatuneiden saksalaisten muistomerkki · Launeen neidot · Lumisota · Mannerheimin ratsastajapatsas · Mikael Agricolan muistomerkki · Punavankien muistomerkki · Vapauden Hengetär
Tapahtumat:  F1 Powerboat Racing · Lahden julistebiennale · Lahden kansainvälinen kirjailijakokous · Lahden markkinat · Lahden runomaraton · Salpausselän Kisat · Summer Up
Kirjakaapeli

Kirjakaapeli oli uuteen tieto- ja viestintätekniikkaan sekä erilaisen kirjastomiljöön luomiseen erikoistunut Helsingin kaupunginkirjaston kokeileva toimipiste, joka toimi myös nuoremman väen kohtauspaikkana. Kirjasto perustettiin vuoden 1994 alussa Ruoholahdessa sijaitsevaan kulttuurikeskuksena toimivaan vanhaan Kaapelitehtaaseen. Kaapelitehtaasta Kirjakaapeli muutti vuonna 1995 keskustan Lasipalatsiin, jossa se oli remonttia lukuun ottamatta vuoteen 2005 saakka, jolloin se muutti yhdessä Musiikkiasema-musiikkikirjaston kanssa naapurissa olevaan Pääpostitaloon ja ne yhdistyivät Kirjasto 10:ksi. Lasipalatsin vuosien 1997–1998 remontin ajan Kirjakaapeli toimi Isolla Roobertinkadulla, aikuisviihderavintola Kings Kakadun naapurissa.
Pääsy internetiin kuului alusta lähtien Kirjakaapelin palveluihin, joihin kuului myös mahdollisuus julkaista omia sisältöjä verkkoon. Tätä varten Kirjakaapeli ja osuuskunta Katto-Meny ylläpitivät ensimmäisenä kirjastona maailmassa omaa internetpalvelinta. Palvelimen nimi oli Kaapelisolmu ja se on toiminut pitkään muun muassa tärkeänä järjestöjen viestintäkanavana internetissä. Kirjakaapelin antaman esimerkin myötä internet levisi nopeasti myös muihin Suomen yleisiin kirjastoihin ja kirjastonjohtaja Erkki Lounasvuori, tekn. ylioppilas Jyrki Kuoppala ja Katto-Menyn toimitusjohtaja Mikael Böök saivat vuonna 1996 kirjakaapelin toteuttamisesta valtion tiedonjulkistamispalkinnon.
Vuonna 2000 Helsingin kaupunginkirjasto sai Bill & Melinda Gates Foundationin myöntämän Access to Learning -palkinnon tietotekniikan ja internetin käyttömahdollisuuksia edistävästä työstä. Tunnustuksen rahallinen suuruus oli miljoona dollaria (eli tuolloin noin miljoonaa euroa). Palkinnon perusteluina oli erityisesti, mutta ei ainoastaan, Kirjakaapelin parissa tehty toiminta. Palkintorahoilla Helsingin kaupunki rakensi vuonna 2001 avatun iGS Tietohuoltoasema -verkkotietopalvelun.
Kirjakaapeli käytti englanninkielistä nimeä The Cable Book. Kaapelisolmu oli englanniksi Knot in the Cable.
Aiheesta muualla

Kirjakaapelin kotisivut internet archivessa.
Kaapelisolmun kotisivut
The Cable Book and its Knot – Kirjakaapelin esittelykirjoitus vuodelta 1995.
Kaapeli-solmun ensimmäiset 6 kuukautta 28.2.–28.8.1994
Keski-Ródoksen ja Líndoksen, Mesanagróksen ja Kattavía–Prasonísin alueiden kansainvälisesti tärkeä lintualue

Prasonísin niemekettä.
| --- | --- |
Sijainti:  Ródos, Etelä-Egean saaret, Kreikka
Pinta-ala:  50 000 ha
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Κεντρική Ρόδος και περιοχές Λίνδου, Μεσαναγρού και Καταβιάς - Πρασονησίου
Tyyppi:  Kansainvälisesti tärkeä lintualue 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Keski-Ródoksen ja Líndoksen, Mesanagróksen ja Kattavía–Prasonísin alueiden kansainvälisesti tärkeä lintualue (IBA) (kreik. Κεντρική Ρόδος και περιοχές Λίνδου, Μεσαναγρού και Καταβιάς - Πρασονησίου, Kentrikí Ródos kai periochés Líndou, Mesanagroú kai Katavías - Prasonisíou) on lintualue Kreikalle kuuluvalla Ródoksen saarella Egeanmeren kaakkoisosassa. Alueen koko on noin 50 000 hehtaaria ja korkeuseroiltaan se on 0–1 219 metrin korkeudessa.
IBA-alueeseen kuuluu sen nimen mukaisesti alueita Ródoksen saaren keskiosasta sekä Líndoksen, Mesanagróksen ja Kattavía–Prasonísin alueista. Alue on suojeltu IBA-kriteereiden B2, B3 ja C6 mukaan.
Alueella on havumetsää, macchia- ja garigue-pensaikkoa. Alueen elinympäristöt prosentteina: pensasaro 40 %, ihmisen muokkaama maasto 20 %, rannikko/kallio/kivikko 20 %, metsä 15 %, ruohoalue 5 % ja kosteikot (sisämaa) 5 %. Maankäyttö ja peittävyys prosentteina: maatalous 90 %, käyttämätön 10 %, matkailu 10 %, kaupunki, teollisuus ja liikenne 5 %.
IBA-alueesta kuuluu myös 6 706 hehtaaria villieläinten suojelualueeseen. Lisäksi osa IBA-alueesta on myös erilaisten suojeluohjelmien kattamaa aluetta. Alueen suurimmat uhat ovat maastopalot, metsästys, lisääntyvä matkailu ja infrastruktuurin kehittyminen.
Keskeiset lajit

Keltapäähaukalla oli vuonna 1996 1–3 pesivää paria alueella, arohiirihaukalla vuonna 1997 15–25 pesivää paria. Lisäksi suojelun kannalta keskeisiä lajeja ovat alueella yleiset kyläpöllönen, minervanpöllö ja ruostekurkkusirkku.
Kiryas Joel

| Kiryas Joel |
| --- | --- |

 Kiryas Joel Orangen piirikunnan kartalla.
 Kiryas Joel
 Koordinaatit: 41°20′24″N, 74°10′02″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  New York
Piirikunta:  Orange
Väkiluku (2010):  20 175
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kiryas Joel on lähinnä hasidilaisen Satmar-liikkeen jäsenten asuttama kylä Yhdysvaltojen New Yorkin osavaltiossa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 20 175.
Maantiede

Kiryas Joel sijaitsee New Yorkin osavaltiossa Orangen piirikunnassa New Yorkin kaupungista luoteeseen Monroen kylän vieressä.
Historia

Hasidilaisen Satmar-liikkeen ylirabbi eli rebbe Joel Teitelbaum muutti Unkarista New Yorkin kaupunkiin vuonna 1947 ja asettui aluksi Brooklynin Williamsburgiin. Ultraortodoksisen liikkeen johtajana Teitelbaum halusi eristää liikkeen jäsenet kaupunkielämän nykyaikaisilta vaikutteilta, minkä lisäksi hän vastusti sionismia. Oleskellessan Yhdysvalloissa hän keräsi suurehkon kannattajajoukon ja alkoi suunnitella oman asuinalueensa perustamista yhteisölle. Yhteisöön kuulunut varakas Yatev Lev osti tulevan Kiryas Joelin maat 1970-luvun alussa ja ensimmäiset perheet muuttivat paikalle vuonna 1974. Teitelbaumin sääntöjen mukaisesti esimerkiksi naisten oli pukeuduttava häveliäästi ja heprea kiellettiin sionistisena. Toisaltaa muihin hasidilaisiin liikkeisiin suhtauduttiin hyvin suopeasti, eikä yhteisön jäsenyys rajoittunut pelkästään Teitelbaumin seuraajiin. Kylän suuri synagoga avattiin vuonna 1977 ja samana vuonna Kiryas Joelista tuli hallinnollisesti oma kylänsä.
Teitelbaum kuoli vuonna 1979 ja häntä seurasi hänen sukulaispoikansa Moshe Teitelbaum. Moshe antoi lukuisia tehtäviä pojalleen Aaronille, jota osa yhteisön jäsenistä vastustivat. Tilanne johti Kiryas Joelin yhteisön kahtiajakoon kilpailijoiden muoidostaessa oman Bnei Yoel-nimisen ryhmänsä. Jakautuminen jatkui Moshen kuollessa vuonna 2006 ja hänen poikiensa Aaronin ja Zalmenin kamppaillessa johtoasemasta. Yhteisön sisäisten ristiriitojen lisäksi kylä kohtasi muita vaikeuksia, kuten sen koululaitokseen liittyneitä oikeudenkäyntejä. Erityisen vanhoillisissa piireissä yhteisöä on pidetty puolestaan liian sekulaarina.
Väestö

Kiryas Joelin asukasluku oli Yhdysvaltojen vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 20 175 ja vuoden 2020 arvion mukaan 26 813. Kylän asukkaista 99,8 % oli valkoisia. 6,3 % oli syntynyt ulkomailla ja 96,1 % puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia. Perheiden keskimääräinen koko Kiryas Joelissa on hyvin suuri johtuen esimerkiksi siitä, että naiset menevät naimisiin hyvin nuorina ja ehkäisyä ei käytetä.
Tilastollisesti Kiryas Joel on ollut yksi Yhdysvaltojen köyhimmistä paikkakunnista. Vuosien 2014–2018 välillä kotitaulouksien keskimääräiset vuotuiset ansiot olivat 31 925 dollaria ja henkilöä kohden vain 8 930 dollaria. 46,3 % eli köyhyysrajan alapuolella.
Tienviittoja englanniksi ja jiddišiksi Kiryas Joelissa.
Kitinoja

| Kitinoja |
| --- | --- |
 Kitinojan kyläkirkko talvipäivänä
Kaupunki:  Seinäjoki
Suuralue:  Lakeus
Kaupunginosa nro:  9
Väkiluku:  466 (31.12.2022)
Lähialueet:   Halkosaari  Kiikku  Niemistönmaa 
Kitinoja on kylä Seinäjoella entisen Ylistaron kunnan alueella Etelä-Pohjanmaalla. Vuoden 2022 lopussa Kitinojalla asui 266 asukasta. Kylä sijaitsee Kyrönjoen varrella noin 16 km:n päässä Seinäjoen ja noin 20 km:n päässä Ylistaron keskustasta. Kyrönjoen lisäksi kylää halkoo Yhdystie 7033. Palveluita kylässä edustaa muiden muassa Tarmo-lähikauppa sekä vuonna 1952 valmistunut kirkko, jonka suunnitteli arkkitehti Kauno Kallio. Kitinojan koulu lakkautettiin keväällä 2016.
Suomen Kylätoiminta ry valitsi Kitinojan vuoden 2012 kyläksi maakuntien asettamista ehdokkaista. Sitä edellisenä vuonna Kitinoja oli valittu vuoden eteläpohjalaiseksi kyläksi.
Kosti Huuhka

Kosti Kalervo Huuhka (19. syyskuuta 1915 Ruokolahti – 9. lokakuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen kansansivistystyön edistäjä. Hän sai professorin arvonimen 1981. Hän oli Helsingin Työväenopiston johtaja 1961–1970 ja Kouluhallituksen vapaan sivistystyön osaston osastopäällikkö 1971–1981.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Huuhka opiskeli Lahden kansanopistossa ja kansankorkeakoulussa vuosina 1934–1936, valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta vuonna 1943 ja väitteli kansansivistysopin tohtoriksi vuonna 1955 väitöskirjallaan Talonpoikaisnuorison koulutie. Hän osallistui talvi- ja jatkosotaan tykistöupseerina. Huuhka oli Suomen Nuorison Liiton opintosihteerinä 1946–1948, Toimelan vapaaopiston johtajana 1948–1957, Suomen Nuorison Liiton pääsihteerinä 1957–1958, Kansanvalistusseuran toiminnanjohtajana 1958–1961, Helsingin suomenkielisen työväenopiston johtajana 1961–1970, Kouluhallituksen ylitarkastajana vuonna 1970 sekä vapaan sivistystyön osaston päällikkönä 1971–1981. Huuhka pyrki Kouluhallituksessa kehittämään varsinkin aikuisopetusta ja mahdollisuuksia jatko-opintoihin. Hän vaikutti myös urheiluopistojen ja musiikkioppilaitosten kehitykseen. Huuhka oli myös Helsingin yliopiston kasvatussosiologian dosentti vuosina 1968–1977.
Kosti Huuhkan puoliso oli toimittaja Mirja Huuhka.
Monica Morell

Monica Morell (virallisesti Monica Wirz-Römer; 6. elokuuta 1953 Menziken, Sveitsi – 12. helmikuuta 2008 Zürich) oli sveitsiläinen iskelmätaiteilija.
Elämä ja ura

Morellin suurin menestyssävelmä Ich fange nie mehr was an einem Sonntag an oli useita kuukausia Sveitsin ja Saksan hittilistoilla vuosina 1972 ja 1973. Sävelmän taustalla oli Morellin miesystävän kuolema moottoripyöräonnettomuudessa. Singleä myytiin 1 500 000 kappaletta. Seuraava hitti, Bitte glaub' es nicht, ilmestyi 1973. Sen oli määrä edustaa Sveitsiä Eurovision laulukilpailussa 1973. Morell joutui kuitenkin väistymään Patrick Juvetin tieltä.
Später, wann ist das? vuonna 1974 oli Morellin kolmas menestyssävelmä. Hän menestyi Saksan Top 50 -listoilla vuoteen 1976 lauluilla Danny, mein Freund, Hallo, ist hier denn keiner, Ich ja Die besten Männer sind meistens schon vergeben. Lisäksi hän esiintyi lukuisissa television hittiparaateissa.
Monica Morell vetäytyi musiikkialalta 1970-luvun lopulla. Hän työskenteli pienessä huutokauppayrityksessä Sveitsin Erlenbachissa. Ensimmäisen avioliittonsa jälkeen hän eli Ebmatingenissa Maurissa Zürichin lähellä. Morellin toinen avioliitto päättyi eroon hänen ainoan lapsensa, vuonna 1982 syntyneen Thommyn kätkytkuoleman jälkeen. Morell sairastui laaja-alaiseen ääreishermoston toimintahäiriöön eli polyneuropatiaan ja myöhemmin syöpään, johon hän menehtyi 54-vuotiaana.
Saksalainen laulaja Diana Sorbello levytti iskelmästä Ich fange nie mehr was an einem Sonntag an uuden version vuonna 2006.
Diskografia > Studioalbumi

Monica Morellilta ilmestyi albumi Später, wann ist das vuonna 1973. Levyllä on seuraavat laulut:
Ich fange nie mehr was an einem Sonntag an
Die Liebe in Athen
Bitte glaub' es nicht
Wenn du gehst
Eines Tages, da stand er daneben
Ein Kind ist verhungert
Später, wann ist das?
Ich hab' dir vertraut
Irgendwo auf dieser Welt
Sonny Boy
Der kleine Tim
Zeig mir einen Weg
Diskografia > Kokoelmat

Starportrait (Laserlight 1992)
Schlager & Stars (Electrola/Capitol 2007)
Collection (EMI)
Esiintymiset ZDF-Hitparade -televisio-ohjelmissa

12. toukokuuta 1973: Bitte glaub’ es nicht
9. kesäkuuta 1973: Bitte glaub’ es nicht
15. joulukuuta 1973: Später, wann ist das?
26. tammikuuta 1974: Später, wann ist das?
7. syyskuuta 1974: Hallo, ist denn hier keiner
19. huhtikuuta 1975: Danny, mein Freund
3. syyskuuta 1977: Viele Mädchen denken wie ich
Aiheesta muualla

Monica Morell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Discographie Diskografia
Monica Morell gestorben Muistokirjoitus Neue Zürcher Zeitung -sanomalehdessä 15. helmikuuta 2008
Messe des Morts

| Messe des Morts Beherit |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : Schizophrenic Sounds Studio
 Julkaistu: 14. joulukuuta 1993
 Tuottaja(t): Nuclear Holocausto Vengeance
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 11.53
 Levy-yhtiö: Necropolis Records
Beheritin muut julkaisut
| Drawing Down the Moon 1993 | Messe des Morts 1993 | H418ov21.C 1994 |
Messe des Morts on suomalaisen black metal -yhtye Beheritin EP-levy. Se julkaistiin 14. joulukuuta 1993 levymerkillä Necropolis Records.
Kappaleet

Kappaleet säveltänyt Nuclear Holocausto Vengeance sekä sanoittanut Demon Fornication ja Nuclear Holocausto Vengeance.
Kappaleet > A-puoli

Beherit – 3.27
Satanic Chaos – 2.44
Kappaleet > B-puoli

Seventh Blasphemy – 2.45
Messe des Morts – 2.57
Kokoonpano

Nuclear Holocausto Vengeance – laulu, kitara, rumpukone, tuottaja
+
Denis Cullen – grafiikka
Aiheesta muualla

Albumi Messe des Morts Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Messe des Morts discogs.com -sivustolla
Keski-Reinin laakson yläosa

| Keski-Reinin laakson yläosa Oberes Mittelrheintal |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Rheinland-Pfalz ja Hessen, Saksa
Tyyppi:  kulttuurikohde
Kriteerit:  I, IV, V
Tunnusnumero:  1066
Valintahistoria
Valintavuosi:  2002
Keski-Rein on Reinin osa Bingenistä Bonniin.
Keski-Reinin laakson yläosa (saks. Oberes Mittelrheintal) on Saksassa sijaitseva Reinin osa Bingenistä Koblenziin. Tällä osuudella Rein kulkee läpi rotkolaakson, joka on muodostunut eroosion vaikutuksesta. Rotko on syvimmillään noin 130-metrinen.
Keski-Reinin laakson yläosa on ollut Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 2002. Tällä 65 kilometrin matkalla on linnoja ja linnoituksia sekä monia viinintuotannon ympärille kehittyneitä kaupunkeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keski-Reinin laakson yläosa Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Saksassa
Aachenin tuomiokirkko
Alppien paalutalot
Augustusburg ja Falkenlust
Bamberg
Bauhaus-kohteet Weimarissa ja Dessaussa
Bayreuthin oopperatalo
Bergpark Wilhelmshöhe
Berliinin modernistiset asuinalueet
Corveyn luostari
Darmstädter Künstlerkolonie Mathildenhöhe
Dessau-Wörlitzin puutarha
Fagus-Werk
Hedeby ja Danevirke
Hildesheimin tuomiokirkko ja Mikaelinkirkko
Karpaattien ja Saksan pyökkimetsät
Kaupungintalo ja Rolandin patsas Bremenin torilla
Keski-Reinin laakson yläosa
Kölnin tuomiokirkko
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Lorschin luostari
Luther-muistomerkit Eislebenissä ja Wittenbergissä
Lyypekki
Maulbronnin luostari
Messelin kaivoksen fossiilialue
Museumsinsel Berliinissä
Muskaunpuisto (jaettu Puolan kanssa)
Naumburgin katedraali
Quedlinburg
Rammelsbergin kaivokset, Goslar ja Ylä-Harzin vesihuoltojärjestelmä
Regensburg
Reichenaun luostarisaari
Roomalaiset monumentit, tuomiokirkko ja Liebfrauen-kirkko Trierissä
Rooman rajalinjat (jaettu Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa)
Sanssouci, Neues Palais, Charlottenburgin linna
Speicherstadt ja Kontorhausviertel Hampurissa
Speyerin tuomiokirkko
Stralsund ja Wismar
Vattimeri (jaettu Alankomaiden ja Tanskan kanssa)
Völklingenin rautaruukki
Wartburgin linna
Weimar
Wiesin pyhiinvaelluskirkko
Würzburgin linna
Zollvereinin hiilikaivokset Essenissä
Koikkalainen kaukaa

| Koikkalainen kaukaa |
| --- | --- |
Kirjailija:  Arto Paasilinna
Kieli:  suomi
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1987
Sivumäärä:  264
ISBN:  9789510145746

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Koikkalainen kaukaa on Arto Paasilinnan kirjoittama romaani. Teos ilmestyi vuonna 1987 ja sen kustansi WSOY.
Kirjan tapahtumat

Sallan Naruskan tunturikurun rotkoon laskeutuu avaruusalus. Kylän koirat alkavat haukkua, mutta kyläläisistä vain Taisto Hallikainen näkee tapahtuman muiden tuijottaessa televisiota. Hallikainen löytää oudun ja rikkoutuneen aluksen ja päättää ottaa selvää sen mukana tulleista asukeista. Hän kohtaa ihmistä muistuttavan olennon, jolla on niin outo nimi, että Hallikainen päättää ristiä hänet Koikkalaiseksi. Koikkalaisen tehtävä on kerätä maasta hyödykkeitä, eläimiä ja kasveja, jotka hänen on tarkoitus viedä karulle kotiplaneetalleen. Hallikainen ja Koikkalainen päättävät matkustaa Helsinkiin toteuttamaan Koikkalaisen toivetta.
Kivenpyörittäjän kylä

| Kivenpyörittäjän kylä |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Markku Pölönen
Käsikirjoittaja:  Markku Pölönen   Heikki Turunen
Tuottaja:  Kari Sara
Säveltäjä:  Vesa Mäkinen
Kuvaaja:  Kari Sohlberg
Leikkaaja:  Jukka Nykänen
Pääosat:  Martti Suosalo   Henrika Andersson   Tanja Kortelainen   Pertti Koivula
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Dada-Filmi
Ensi-ilta:   17. helmikuuta 1995
Kesto:  90 min.
Alkuperäiskieli:  suomi
Katsojat:  292 187
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kivenpyörittäjän kylä on suomalainen vuonna 1995 ensi-iltansa saanut Markku Pölösen ohjaama elokuva, joka pohjautuu Heikki Turusen samannimiseen romaaniin.
Elokuva kuvattiin Juuassa kesällä 1994. Se on toinen Pölösen ohjaama kokopitkä teatterielokuva.
Juoni

Kivenpyörittäjän kylä on tarina Pohjois-Karjalasta Ruotsiin muuttaneen Pekan matkasta kotikonnuilleen Jerusalemin kylään. Käynnissä olevaa ETYK-kokousta uutisoidaan radiossa. Idylliä ei päällisin puolin särje mikään. Pekka ei kuitenkaan viihdy Ruotsissa ja unelmoi palaavansa kotikyläänsä tekemään puuveneitä.
Vanha sensuelli tyttöystävä Ritva näyttää kesäleningissä viattomalta ja ihanalta, kun Pekka perheineen ajaa Jerusalemin raittia oranssilla Volvolla. Metsurintyöt Ruotsissa ovat kuitenkin entisen jerusalemilaisen arkea ja vaimo patistelee häntä opiskelemaan ruotsia. Elokuvan keskipiste on perisuomalaiset häät. Kylän viimeinen naimaton nainen menee vihille kylän posteljoonin kanssa, joka ei tiedä tulevan naisensa kykenemättömyydestä saada koskaan omia lapsia. Naisella on ollut aikanaan myös suhde itse kivenpyörittäjään.
Palkinnot

Kivenpyörittäjän kylä voitti vuonna 1996 yhteensä kolme Jussi-palkintoa. Itse elokuva sai parhaan elokuvan Jussin, ohjaaja Markku Pölönen sai parhaan ohjauksen Jussin, ja Matti Varjo sai parhaan miessivuosan Jussin.
Koikkalan koulu

| Koikkalan koulu |
| --- | --- |
 Koikkalan koulu elokuussa 2020. Koulu on lopetettu vuonna 2019 ja siirtynyt yksityisomistukseen.
Sijainti:  Koikkalantie 1445, Koikkala (Juva)
Koordinaatit:  61.7211°N, 27.9086°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu, kyläkoulu
Perustettu:  1884
Lakkautettu:  2019
Oppilaita:  14 (2018-2019)
Koikkalan koulu oli eteläsavolaisen Juvan kunnan Koikkalan kylässä toiminut alakoulu. Se sai alkunsa kirkonkylän koulun jälkeen Juvan toisena kansakouluna vuonna 1884. Koulu muodostaa osan Koikkalan kylän Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi arvioimaa rakennettua kulttuuriympäristöä. Kyläkoulua kävi lukuvuonna 2018-2019 enää 14 luokka-asteiden 3-6 oppilasta (vuonna 2016 koulussa oli 23 alakoululaista).
Vuoden 2021 alkuun mennessä Juvan keskustaajamaan rakennetaan uusi koulukampusalue 100-paikkaiselle päiväkodille, yhtenäiskouluksi muuttuvalle peruskoululle, lukiolle ja liikuntakeskukselle. Nykyisen koulukeskuksen tontille nouseva rakennushanke tunnetaan nimellä Martti Talvela -kampus. Käytännössä Koikkalan koulun toiminta loppuu elokuussa 2019 ja oppilaat ohjataan Kirkonkylän kouluun. Toinenkin kyläkoulu eli Kuosmalan koulu suljetaan vuotta myöhemmin ja oppilaat ohjataan tuolloin jo yhtenäiskouluksi nimettävään kirkonkylän kouluun.
Aiheesta muualla

Koikkalan koulun koululaisten ryhmäkuva (1951) (juvanlehti.fi)