stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ympyrädiagrammi
Käyttö

Ympyräkaavio on suosittu kuvaaja etenkin yritysmaailmassa ja tiedotusvälineissä. Ympyräkaaviota suositaan etenkin siksi, koska se on miellyttävän näköinen. Ympyräkaavio soveltuu myös erityisen hyvin hahmottamaan osuuksien suhdetta kokonaismäärästä. Tämä johtuu osittain siitä, että lukija pystyy hahmottamaan ympyrän puolikkaan tai neljänneksen ja vertaamaan osion kokoa niihin. Myös yhdistettyjen vierekkäisten osioiden vertailuja toisiin yhdistettyihin osioihin on helpompi tehdä ympyräkaaviosta kuin esimerkiksi yksittäisistä pylväistä koostuvasta pylväskaaviosta.
Ympyräkaavio on kuitenkin verrattain harvinainen tieteellisissä tai teknisissä julkaisuissa. Tämä selittyy osin sillä, että ympyräkaavio havainnollistaa huonosti osuuksien välisiä eroja, jonka vuoksi monet tilastotieteilijät suosittelevat sen käytön välttämistä kokonaan.
Ympyräkaavion keksi brittiläinen William Playfair, joka käytti sitä ensimmäistä kertaa vuonna 1801.
Ominaisuudet

Ympyräkaavion sektorin pinta-ala on suhteessa sen esittämään prosenttiosuuteen. Sektoreiden enimmäismääräksi suositellaan kuutta, jotta kaaviosta ei tulisi liian sekavaa. Sektorit järjestetään yleensä suuruusjärjestykseen aloittaen joko kello kolmesta vastapäivään tai kello 12:sta myötäpäivään. Kello kolmesta aloittamisen etuna on se, että siinä kaikkein pienin sektori ei saa korostetun näkyvää asemaa kaavion huipulla. Selittävät tekstit kirjoitetaan yleensä sektoreiden viereen. Koska ympyräkaavio on melko epätarkka, luvut ilmaistaan usein kaaviossa tai selitteiden vieressä. Prosenttiosuuksien numeraalinen ilmoittaminen on kuitenkin usein oire siitä, että tekijä ei pidä kaaviota yksinään riittävän havainnollisena.
Kaaviossa voi joskus korostaa tiettyä sektoria leikkaamalla se irti. Pienestä sektorista voi tehdä kaavion viereen myös oman ympyräkaavionsa. Kun ympyräkaavioita käytetään karttadiagrammissa, ympyröiden eri koolla voi esittää kokonaismäärien eroja.
Muunnoksia

Rinkiläkaaviossa keskellä on reikä. Sitä käytetään lähinnä vaihtelun vuoksi, eikä se paranna kaavion selkeyttä. Kerroskaaviossa on sisäkkäisiä ympyräkaavioita, joiden tavoitteena on parantaa kahden ympyräkaavion vertailtavuutta.
Esimerkkejä

Kello kolmesta vastapäivään luettava ympyrädiagrammi.
Rinkiläkaavio.
Kerrosympyräkaavio, jonka sisäympyrässä ovat Espanjan parlamenttivaalien 2011 äänijakaumat puolueittain ja ulkoympyrässä samojen puolueiden saamat parlamenttipaikat.
Ympyrädiagrammi, jossa yksi sektori on korostettu leikkaamalla se irti.
Kolmiulotteinen ympyräkaavio, joka kuvaa Helsingin väestön jakautumista syntymäpaikan mukaan vuonna 2010. Kolmiulotteisessa ympyräkaaviossa sektoreiden pinta-alojen suhdetta on vaikeampi hahmottaa kuin kaksiulotteisessa.
Ympyräkaavio, jonka yhdestä pienestä sektorista on selvennyksen vuoksi tehty suurennos omaksi kaaviokseen.
Vierekkäisiä ympyräkaavioita, joiden koot kuvaavat määrien suhteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ympyrädiagrammi Wikimedia Commonsissa
Kolme ympyräkaaviota ja samat arvot sisältävät pylväskaaviot. Pylväskaavioista arvojen suhteet voi hahmottaa selkeämmin kuin ympyräkaavioista, minkä vuoksi ympyräkaaviota ei useimmissa tapauksissa pidetä riittävän tarkkana esitysmuotona.
Suufilaisuus

Suufilaisuus ei ollut vain kansanusko; sillä oli kannattajia myös oppineiden keskuudessa. (Kuvassa filosofi Ibn Arabi, yksi tunnetuimpia suufilaisuuden edustajia).
Afrikkalainen suufilainen marabout eli pyhä mies.
Suufilaisuus (arab. تصوف‎, taṣawwuf) on islamin kansanomainen ja uskonnollista mystiikkaa, iloa ja eläytymistä korostava virtaus ja uskonnollis-poliittinen liike. Se alkoi kehittyä 1100-luvulla, kun islamilainen uskonoppineiden luokka oli vieraantunut kansasta ja muuttunut sivistyneeksi oppineistoksi. Suufilaisuus oli kansanliikkeenä usein vastarintaa yläluokkaista islamia vastaan.
Sana suufi on luultavasti johdettu arabian sanasta villa (arab. صوف, suuf), koska suufeilla oli tapana pukeutua vaatimattomaan villakauhtanaan. Suufilaisuuden esikuvana saattoi olla Syyrian kristillisten munkkien asketismi. Suufilaisuudelle ovat ominaisia pyhien miesten perustamat veljeskunnat. Useimmat niistä ovat sunnalaisia, mutta on myös  šiialaisia veljeskuntia.
Suufilaisuus ei ole täsmällinen oppisuunta vaan pikemminkin pyrkimys yhdistää paikallisia uskomuksia ja mielenlaatuja  puhdasoppiseen islamiin. Suufilaisuuteen on siksi kuulunut erilaisia ja toisilleen jopa vastakkaisia asioita. Lähi-idässä suufilaisuus yhdisti islamiin panteistismia, Indonesiassa illuminationismia. Länsi-Afrikassa suufit muuttivat afrikkalaisen uhraamisen, henkienmanauksen ja parantamisen islamilaisiksi rituaaleiksi. Veljeskunnille niiden identiteetin antoivat niiden omat rituaalit, jotka ulottuivat Jumalan nimien toistamisesta veriuhreihin, miekkatansseihin, tulen ja käärmeiden käsittelyyn, keskinäiseen ruoskimiseen ja moneen muuhun. Yleinen mielikuva suufilaisuudesta liittyy usein pyöriviin derviššeihin, mutta tämä tanssirituaali kuuluu lähinnä vain turkkilaiseen mevlevi-koulukuntaan.
Historiaa

Kuuluisa bagdadilainen uskonoppinut Al-Ghazali (1057–1111) loi pohjaa suufilaisuudelle, kun hän hylkäsi työnsä oppineita kouluttavassa madrasassa ja vetäytyi mystikko-askeetiksi. Hän katsoi, että madrasoiden opetuksella ei enää ollut yhteyttä ikuisen elämän tavoitteluun.  Uskonnolliseen virkamieskoulutukseen keskittyneet madrasat syntyivät 1000-luvulla seldžukkien valtakunnassa Lähi-idässä ja levisivät koko islamilaiseen maailmaan. Mahdollisesti ne vaikuttivat siihen, että islamilainen papisto eli ulama virkamiehistyi, ja papiston asenne kehittyi elitistiseksi.
1100-luvulta lähtien erityisesti Marokosta kehittyi suufilaisuuden keskus. 1400-luvulta lähtien maahan alkoi syntyi runsaasti suufilaisia veljeskuntia.
Suufi-veljeskunnat

Pian al-Ghazalin kuoleman jälkeen muslimit alkoivat perustaa miesryhmiä eli veljeskuntia, jotka ryhtyivät harjoittamaan uskontoa valitsemiensa johtajien ympärillä. Toisinaan tällaiset ryhmät myös asuivat yhdessä. Näiden suufilaisten veljeskuntien toiminta palveli tavallisten ihmisten uskonnollisia tarpeita, ja niiden rituaalit ja opit poikkesivat usein virallisesta islamista. Suuria ristiriitoja kuitenkin vältettiin, ja uskonoppineet sietivät veljeskuntia, joiden kautta tavallinen kansa kuitenkin pysyi islamilaisessa kontrollissa. Myös islamin rajoja määrittelevässä Ammanin julistuksen lisäpöytäkirjassa 2005 vahvistettiin erikseen, että suufilaisuus ei ole uskosta luopumista. Veljeskuntien mestarit muodostivat silti perinteisestä ulamasta poikkeavan oman luokkansa.
Veljeskunniksi järjestyneessä muodossa suufilaisuus muuttui 1200-luvulla suurten joukkojen uskonnollispoliittiseksi liikkeeksi. Se edusti etenkin maaseudun ja heimoyhteisöjen vastarintaa kansasta etääntynyttä kaupunkilaista islamia vastaan. Afrikassa suufilaiset veljeskunnat olivat tärkeitä islamin leviämisessä kauppakeskuksista maaseudulle. Pohjois-Afrikassa pyhät miehet eli maraboutit olivat suufilaisia saarnaajia, Koraanin selittäjiä ja suufi-veljeskuntien johtajia, joilla oli maagisia voimia.  Heidän haudoistaan tuli usein pyhiinvaelluskohteita.
Veljeskunnista käytetty arabialainen sana tariqa (arab. طريقة) tarkoittaa tietä ja muslimin hengellistä polkua välittömään tietoon Jumalasta.  Käsitettä suufilaisuus käytetään monenlaisista näkemyksistä ja käytännöistä, sillä veljeskuntia johtavat sheikit irtautuivat virallisesta islamista. Kullakin veljeskunnalla oli omat rituaalinsa ja käytäntönsä. Jotkut suuntaukset olivat puhdasoppisia ja toiset lähes rajatapauksia. Yksi radikaaleimmista suufilaisuuden muodoista on 1100-luvun lopulla vaikuttanut Qalandar-liike, jonka jäsenet arvostelivat avoimesti konservatiivista kulttuuria ja käyttäytyivät anarkistisesti.
Suufilaisuuden piirissä syntyi opillista kirjallisuutta. Suufilaiset harjoittivat mystistä teologiaa ja siihen liittyviä tieteitä, mutta laiminlöivät  muut, minkä takia suufilaisuus ei koskaan noussut hallitsemaan uskonoppineiden koulutusta madrasoissa. Suufit hyväksyvät, tosin jossain määrin valikoivasti, šarian Jumalan lakina.
Pyhimykset

Maaseutumaisen, tribalistisen islamin tunnusomaisin piirre on pyhimyskultti.  Pyhimykset eli englantilaisittain derviššit ja ranskalaisittain maraboutit ovat kunnioitettuja pyhiä miehiä, itsensä nimittäneitä saarnaajia, suufi-veljeskuntien johtajia, Koraanin opettajia tai vaeltavia askeetteja. Maraboutien voima perustui siihen, että heillä oli baraka eli yliluonnollinen voima, joka teki heistä pyhimyksiä. He olivat myös profeetta Muhammedin jälkeläisiä eli šarifeja. Afrikkalainen suufilaisuus ilmeni pyhimyskulttina, joka keskittyi kuolleiden maraboutien haudoille sekä veljeskuntina, jotka olivat jakautuneet loošeiksi.
Pyhimysten rooliin kuuluu erilaisia tehtäviä, kuten tärkeiden kokousten ja sopimusten valvominen. Yksi tehtävä on toimia islamilaisen identifikaation välineenä lukutaidottomille paimentolaisille. Pyhimykset  herättävät uskonnollista tietoisuutta tunnevaltaisesti ilman kaupungeissa elävien uskonoppineiden kirjasivistyksen keinoja. Puritanismin ja oppineisuuden sijaan suufilaisuudessa korostuu iloisuus ja juhla.
Jihad

Suufilaisuus ei ole pasifismia. Suufilainen mystikkofilosofi Al-Ghazali kehitti 1000-luvulla ajatusta "sisäisestä" tai "suuremmasta" jihadista. Se oli henkistä kamppailua, joka kuitenkin yhtä lailla oli valmistautumista sodankäyntiin siinä kuin itsensä sisäiseen kehittämiseen. Suufilainen oppinut Ibn Arabi (k. 1240) korosti vastaavasti jihadia henkisenä kilvoitteluna, jonka yhtenä muotona oli taistelu Jumalan tiellä uskottomia vastaan.
Rakkausmystiikka ja intialainen asketismi

Henri Bromsin mukaan suufilainen rakkausmystiikka keksittiin Persiassa, missä melkein kaikki runoilijat olivat suufeja, esimerkkinä Jalal al-Din Muhammad Rumi. Rakkaudella oli tärkeä asema tiedon tikapuina Koraanin jäädessä sivuun. Laulettiin viinistä, mutta tarkoitettiin suufiklassikoiden kiellettyä tietoa.
Suurmogulien valtakunnan myötä persialainen kirjallisuus ja suufilaisuus siirtyivät myös Intiaan, missä suufilainen rakkausmystiikka sai innostuneen vastaanoton. Intialaisessa islamissa fakiirit olivat suufilaisia askeetteja. Intiassa suufilaisuutta edustavat myös esimerkiksi Amir Khusron runous ja qawwali-musiikki.
Uskonnon heiluriliike

Antropologi Ernest Gellner katsoo, että uskonnot ilmenevät usein kahdessa muodossa, oppineena ja kansanuskona. Oppineisuudessa korostuu puritanismi ja oikeaoppisuus, kansanuskossa eläytyvä ja ekstaattinen kokemus. Gellner viittaa David Humen teoriaan heiluriliikkeestä, jossa uskonnollisuus siirtyy polyteismista monoteismiin ja palaa polyteismiin, kun ihmiset tarvitsevat konkreettisia välittäjiä ihmisen ja jumalan välille. Pakanuskontojen jumalsankarit, katolisen kristinuskon pyhimykset ja islamilaisen suufilaisuuden dervissit ja maraboutit ovat tällaisia välittäjiä ja vastaavat siinä suhteessa toisiaan.
Suufilaisia filosofeja

Al-Ghazali
Muhyiuddin Muhammad Ibn `Arabi
Qalandar-liike
Jalal al-Din Muhammad Rumi
Amir Khusron
Kirjallisuutta

Arberry, A. J.: Sufilaisuus: Kuvaus islamin mystikoista.  ((Sufism: An Account of the Mystics of Islam, 1950.) Suomentanut Heikki Eskelinen)  Espoo:  Biokustannus, 1995.  ISBN 951-9413-60-X
Hallenberg, Helena & Perho, Irmeli: Heijastuksia valosta: Mystikkojen islam.  Helsinki:  Palmenia: Helsinki University Press, 2008.  ISBN 978-951-570-736-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kristinusko, sufilaisuus ja zarathustralaisuus leviävät (Arkistoitu – Internet Archive). Turun Sanomat 21.5.2004.
Annemarie Schimmel: Mystical Dimensions of Islam.  The Universit y of North Carolina Press, 1975.  Teoksen verkkoversio (viitattu 12.7.2022).
Suufilainen veljeskunta eli tariqa rituaalisessa rukouksessa (dhikr)
Suufilaisuuteen kuuluu pyhimyshautojen palvonta.
Z45

| Z45 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deutsche Schiff- und Maschinenbau, Bremen
Kölinlasku:  1. syyskuuta 1942
Laskettu vesille:  15. huhtikuuta 1944
Palveluskäyttöön:  -
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama 20. heinäkuuta 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 600 t
Pituus:  127 m (kokonaispituus)
Leveys:  12 m
Syväys:  4,21 m
Koneteho:  2 x Wagner-turbiinia 70 000 shp
Nopeus:  36,5 solmua
Miehistöä:  330
Aseistus
Aseistus:  5 x 12,7 cm tykkiä 4 x 3,7 cm ilmatorjuntatykkiä 5 x 2 cm ilmatorjuntatykkiä 8 x 533 mm torpedoputkea 76 x miinaa 4 x syvyyspomminheitintä
Z45 oli Saksan laivaston tyypin 1936A hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 17. helmikuuta 1941 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1942 telakkanumerolla 1031. Alus laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1944, mutta se ei valmistunut ennen kuin oma miehistö upotti sen 20. heinäkuuta 1946.
Primo Zamparini

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Primo Zamparini |  Primo Zamparini |  Primo Zamparini |  |
Maa:   Italia
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | alle 54 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Belgrad 1961 | alle 54 kg |  |
Primo Zamparini (9. helmikuuta 1939 Fabriano – 21. elokuuta 2024) oli italialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Zamparini saavutti Rooman 1960 olympialaisissa hopeaa alle 54 kilon sarjassa. Hän hävisi loppuottelussa neuvostoliittolaiselle Oleg Grigorjeville.
Zamparini saavutti EM-kilpailuissa pronssia 54-kiloisten sarjassa Belgradissa 1961.
Yoshida Shōin

| Yoshida Shōin 吉田 松陰 |
| --- | --- |
 Yoshida Shōin
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. syyskuuta 1830 Nagaton provinssi, Japani
Kuollut: 21. marraskuuta 1859 Edo, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Yoshida Shōin (jap. 吉田 松陰, 20. syyskuuta 1830 Nagaton provinssi, Japani – 21. marraskuuta 1859 Edo, Japani) oli japanilainen oppinut, poliittinen filosofi ja sotataktiikan opettaja. Hänet tunnetaan vallankumouksellisena ajattelijana sekä useiden myöhemmin Japanissa valtaan nousseiden henkilöiden opettajana. Hän oli myös yksi Japanissa vaikuttaneen sonnō jōi -aatteen johtajista.
Elämä > Varhainen elämä

Yoshida syntyi lähellä Hagia sijainneessa Matsumoton kylässä Chōshūn hanissa 1830. Hänen isänsä oli Hagi-klaanin samurai Yurinosuke Sugi. Shōin adoptoitiin Yoshidan sukuun ja hän nousi perheen päämieheksi ollessaan kolme. Hän aloitti koulun ollessaan viiden, siirtyi korkeakouluun kahdeksanvuotiaana, jossa hän ryhtyi opettamaan muita täytettyään yhdeksän. Pian hän saavutti taidoillaan Chōshūn daimion arvostuksen. Yoshida sai ensimmäiset vaikutteensa Aizawa Seishisain kirjoituksista kun hän kaksikymmentävuotiaana sai luvan matkustaa Kyūshūlle. Samalla matkalla hän tapasi hollantilaisia merimiehiä ja kotiin palattuaan hän kirjoitti daimiolleen ensimmäisen kirjelmänsä Japanin koulutuksen ja sotataitojen kehittämisen tärkeydestä.
Vuonna 1851 Yoshida matkusti daimionsa seurueessa sankin kōtai -järjestelmän asettamien vaatimusten mukaisesti Edoon, jossa hän ryhtyi opiskelemaan Sakuma Shōzanin alaisuudessa. Sakumalta hän oppi, etteivät perinteiset japanilaiset sotataidot olleet vertailukykyisiä Japaniin saapuneiden ulkomaalaisten mukanaan tuoman teknologian kanssa, eikä Japani olisi silloisella kehitystasollaan kykenevä heitä karkottamaan. Yoshida opiskeli rangakua tavoitteenaan modernisoida Japani ja sen sotajoukot maan vahvistamiseksi. Yoshida oli päättänyt nähdä enemmän Japania ja lähti matkustamaan ilman poistumislupaa Edosta. Hän vieraili Mitossa, Sadon saarella sekä Ezossa, joista Mitossa hän tapasi useita oppineita kuten Aizawa Seishisain. Edoon palattuaan Yoshida vangittiin luvattoman poistumisensa vuoksi Hagiin. Lisäksi hänen nimensä poistettiin samurailuettelosta ja hän menetti aikaisemmin myönnetyn pienen stipendinsä. Yoshida oli jo tuolloin ehtinyt kerätä itselleen mainetta ja rangaistus oli tästä syystä pieni. Lisäksi hänelle annettiin kymmenen vuotta aikaa opiskella haluamassaan paikassa. Yoshida palasi Sakuman oppilaaksi Edoon.
Elämä > Hallituksen vastainen toiminta

Sakuma rohkaisi Yoshidaa matkustamaan ulkomaille opiskelemaan, josta rohkaistuneena hän yritti päästä kommodori Perryn mustien laivojen kyytiin tämän valmistautuessa poistumaan Japanista. Perry kuitenkin kieltäytyi ottamasta häntä mukaansa ja Yoshida vangittiin hänen jäätyään kiinni yrityksestä poistua maasta. Vankilassa ollessaan Yoshida kirjoitti teoksen Yushūroku. Vapautumisensa jälkeen Yoshida asetettiin kotiarestiin Hagiin, Chōshūhun, jonne hän perusti koulun. Monet Yoshidan Shōka sonjuku -koulun noin seitsemästäkymmenestä oppilaasta kuuluivat Japanin myöhempiin vallanpitäjiin. Heihin lukeutuivat muun muassa pääministerit Itō Hirobumi ja Yamagata Aritomo. Vaikka Yoshida ei itse saanut matkustaa lähetti hän oppilaitaan ympäri Japania pysyäkseen ajan tasalla maan tapahtumista.
Yoshida suunnitteli 1858 Tokugawa-shōgunaatin virkailijan toteuttamatta jääneen salamurhan. Saman vuoden joulukuussa hänet todettiin aatteiltaan vaaralliseksi ja vangittiin uudestaan. Seuraavana vuonna shōgunaatti vaati, että Yoshida siirrettäisiin Hagista Edoon, jossa hän kuulusteluissa tunnusti suunnittelemansa salamurhayrityksen tästä edelleen tietämättömille virkailijoille. Yoshida tuomittiin kuolemaan yrityksestä poistua maasta sekä toimista, joilla hänen katsottiin osoittaneen epäkunnioitusta ylempää hallintovaltaa kohtaan. Yoshida teloitettiin osana Ansei puhdistustusta vuonna 1859 hänen ollessaan 29-vuotias.
Filosofia ja perintö

Yoshidan kungfutselais-šintolainen filosofia perustui siihen, että Japani oli jumalten luoma maa ja Japanin keisari jumalten jälkeläinen. Jumalallisen alkuperän vuoksi Japania ei voinut tuhota ja Japanin olemassaolo oli riippuvainen keisarin olemassaolosta. Tästä syystä keisarin tahto oli ehdoton ja hänen tuli olla suurimman mahdollisen kunnioituksen kohde. Yoshidan mukaan Japanin edusti jumalallisen alkuperänsä vuoksi hyvyyttä ja sen velvollisuus oli hallita koko maailmaa. Yoshida katsoi, että Japani tulisi avata maailmalle ja japanilaisia oppilaita tulisi lähettää kaikkiin maailman maihin opiskelemaan. Avautumisen tulisi tapahtua suunnitellusti ja päättäväisesti, samalla kun Japani nousisi laivaston ja kaupan kehityksen myötä vaikutusvaltaiseksi toimijaksi maailmassa. Tämä poikkesi shōgunaatin toimintatavasta siinä, että bakufun epäröinti toimissaan sai maan avautumisen vaikuttamaan ulkomaiden painostuksesta tehdyltä.
Meiji-perustuslain voimaantuloon liittyvien juhlallisuuksien yhteydessä Yoshida armahdettiin ja hänelle myönnettiin Nousevan auringon ritarikunnan neljännen luokan kunniamerkki. Tokiossa sijaitseva šintolainen pyhäkkö Shōin-jinja on omistettu Yoshida Shōinille.
Kuvia

Luola, jossa Yoshida piilotteli yrittäessään päästä Perryn laivaan
Yoshidan patsas Shimodassa, Shizuokan prefektuurissa
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Yoshida Shōin Wikisitaateissa (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yoshida Shōin Wikimedia Commonsissa
Yoshida Shoin and Shoka Sonjuku – The True Spirit of Education (Arkistoitu – Internet Archive) Umihara Tōru, Kioton yliopisto (pdf) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef 
Yoshidan Hagissa sijainnut Shōka sonjuku -koulu.
Häjyt

Häjyt voi tarkoittaa seuraavia:
häjyt eli puukkojunkkarit, 1800-luvulla Etelä-Pohjanmaalla vaikuttaneita rettelöitsijöitä
Häjyt, vuonna 1999 valmistunut Aleksi Mäkelän elokuva
Häjyt, suomalainen televisioelokuva vuodelta 1978
Häjyt, Timo Mäkelän piirtämä strippisarjakuva
Häjyt, Alavuden ilmailukerhon laskuvarjohyppyjoukkue.
Häjyt, hölkkä- ja kuntoliikuntaseura.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Häjyt”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Yökerho

Viihderavintola.
Yökerho on viihderavintola, jonka liiketoiminta tapahtuu ilta- ja yöaikaan.
Yökerhojen toimintakonsepti on yhdistää alkoholin anniskelu tanssimiseen ja tarjota asiakkaille ajoittain myös elävää musiikkia sekä viihde-esityksiä. Yökerhot profiloituvat tiloissa soivien musiikkityylien lisäksi myös sijaintinsa sekä asettamiensa ikärajojen ja pääsymaksujen kautta.
Lola Club -yökerho Tampereella.
Monissa kielissä yökerhot ovat nimeltään disco tai discothèques (ransk. discothèque; saks. Disko tai Tanzveranstaltungen). Japanin kielessä disco viittaa vanhempaan, pienempään, ei niin suosittuun paikkaan, kun taas club viittaa viimeisimpään, suurempaan, suositumpaan paikkaan. Klubi-termiä (engl. club tai nightclub) on käytetty 1990-luvun puolivälistä brittienglannissa ja sen jälkeen myös muualla Euroopassa.
Kirjallisuutta

Esko, Iina ja Nives, Matti: DJ-kirja: Näkökulmia suomalaiseen DJ-kulttuuriin.  Helsinki:  Iina Esko Foto & Image, 2013.  ISBN 978-952-93-3230-4
Nykyri, Tuija: Naiseuden naamiaiset: Nuoren naisen diskoruumiillisuus.  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, nykykulttuurin tutkimusyksikkö, 1996.  ISBN 951-34-0752-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yökerho Wikimedia Commonsissa
Hanna Hantula: Tutkija: Bilettäminen on sosiaalisuuden janoa. Yle uutiset 11.9.2014.
Yrityssaneeraus

Yrityssaneeraus eli velkasaneeraus on tuomioistuimen hyväksymä toimenpide, jolla tervehdytetään ylivelkaantuneen oikeushenkilön toiminta. Yrityssaneeraukseen hakeutuminen on usein vaihtoehto konkurssille. Yrityssaneeraukseen hakeudutaan kassavirtaongelmien ja rahoitusvaikeuksien vuoksi, jotta voidaan uudelleenneuvotella ja vähentää velkoja ja parantaa tai palauttaa likviditeetti, jotta oikeushenkilö voi jatkaa toimintaansa. Saneerausmenettelyn kohteena voi olla yksityinen elinkeinonharjoittaja, avoin yhtiö, kommandiittiyhtiö, osakeyhtiö, osuuskunta, asunto-osakeyhtiö tai taloudellista toimintaa harjoittava yhdistys.
Hakeminen

Yrityssaneeraukseen voidaan hakeutua mikäli velallinen ei pysty suoriutumaan veloistaan eräpäivinä. Hakemus tehdään tuomioistuimeen ja hakijana voi toimia velallinen tai velkoja. Yrityssaneeraushakemus voidaan tehdä, vaikka velkoja hakee velallista konkurssiin. Tuomioistuin voi keskeyttää konkurssihakemuksen käsittelyn sekä ulosoton väliaikaisesti. Tuomioistuimen ei tarvitse ottaa käsittelyyn puuttellista yrityssaneeraushakemusta. Yrityssaneeraukseen ei voi enää hakeutua, mikäli velallinen on jo konkurssissa.
Saneeraushakemuksen tulee sisältää yhtiön tarkat taustatiedot, omistussuhteet, tilinpäätös, tuore välitilinpäätös, luettelo veloista ja varoista sekä tilintarkastajan lausunto maksukyvystä.
Yritykset hakeutuvat saneeraukseen usein liian myöhään.
Käsittely ja tuomio

Saneerausmenettely voidaan aloittaa, mikäli siihen suostuu vähintään kaksi velkojaa, joiden yhteenlasketut saatavat edustavat vähintään viidennestä veloista. Mikäli kaikki yrityssaneerauksen edellytykset täyttyvät, tuomioistuin määrää yrityksen saneeraukseen. Hyväksytyssä saneerausohjelmassa velkojen takaisinmaksulle on luotu maksuohjelma ja velkojen kokonaismäärää saatetaan olla leikattu. Yrityssaneerauksesta tulee velalliselle merkintä kaupparekisteriin.
Tuomioistuin määrää saneerausmenettelyn alussa selvittäjän, jonka toimena on laatia selvitys velallisen varoista, veloista ja muista sitoumuksista sekä seikoista, joilla on vaikutusta velallisen taloudelliseen asemaan. Lisäksi tuomioistuimen on määrättävä velkojatoimikunta velkojien yhteiseksi edustajaksi, mikäli velkojia on monta.
Yrityssaneerauksen päättyminen

Yrityssaneeraus päättyy viimeistään siinä vaiheessa kun maksuohjelman mukaiset maksut on suoritettu. Mikäli yrityssaneerauksen aikana velallinen ei pysy maksuohjelmassa, niin yrityssaneeraus voidaan keskeyttää. Tämä aiheuttaa yleensä nopeasti velallisen konkurssin.
Aiheesta muualla

Yrityssaneeraus (Suomi.fi yritykselle -verkkopalvelu)[vanhentunut linkki]