stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ekosysteemi
Perustuotanto

Ekosysteemiin liittyvien eliöiden massaa kuvataan biomassan käsitteellä. Sillä tarkoitetaan eliöiden massaa pinta-alaa tai tilavuutta kohden. Biomassaan voidaan laajemmassa merkityksessään laskea mukaan myös kuollut eloperäinen aines, mutta yleensä sillä käsitetään vain elävää ainesta. Biomassa ilmoitetaan useimmin kuivapainona pinta-alaa kohden, esimerkiksi kg/ha. Suurimman osan biomassasta muodostaa yhteyttävät kasvit.
Ekosysteemien perustuotantoon perustuu koko maapallon biosfäärin toiminta. Perustuottajat käyttävät Auringon energiaa, jolla ne tuottavat epäorgaanisista aineista orgaanisia yhdisteitä. Fotosynteesiin perustuvan tuotannon lisäksi on joitakin bakteereja, jotka tuottavat energiaa niin sanotulla kemosynteesillä.
Perustuotantoa on kahdenlaista. Yhteyttämisessä syntyvää kokonaisenergiamäärää kutsutaan kokonaisperustuotannoksi. Siitä osa kuitenkin häviää soluhengityksen kautta. Nettoperustuotannoksi on se osa kokonaisperustuotannosta, joka on jäänyt jäljelle soluhengityksen takia hävinneestä tuotannosta. Perustuotannon yksikkönä voi olla energiaa tai kuivapainona pinta-alaa tai ajanjaksoa kohti.
Maapallon maa-alueiden nettoperustuotanto on 110–120 miljardia tonnia orgaanista ainesta vuodessa. Merien tuotto on noin puolet siitä, 50–60 miljardia tonnia. Maan perustauotanto kasvaa yleensä siirryttäessä pohjoisesta tai etelästä kohti päiväntasaajaa. Suurimmillaan se on kääntöpiirien välissä, vaikka esimerkiksi resurssipulan vuoksi Saharassa tuotanto on erittäin vähäistä. Järvien perustuotanto kasvaa myös päiväntasaajaa kohti mentäessä, mutta merissä tällaista muutosta ei ole havaittavissa.
Energian virtaus

Energia virtaa ekosysteemeissä sen läpi. Useimpiin ekosysteemeihin energia tulee auringon valon säteilyenergiana, jonka yhteyttävät kasvit muuttavat kemialliseksi energiaksi.
Energia kulkee pääosin alemmalta trofiatasolta ylemmälle saalistuksen takia, mutta osa energiasta palaa hajottajille eliöiden kuoleman ja ulosteen takia. Eliöt kuluttavat saamaansa energiaa soluhengitykseen, kasvamiseen ja lisääntymiseen. Lisäksi osa energiasta hukkuu lämpöenergiana ympäristöön, joten ekosysteemi tarvitsee jatkuvasti uutta energiaa.
Trofiatasolta toiselle siirtyvän energian määrää riippuu siirtotehokkuudesta, johon vaikuttavat kulutus-, assimilaatio- ja tuotantotehokkuus. Kulutustehokkuudella tarkoitetaan sitä osuutta trofian energiasta, joka kulutetaan seuraavalla tasolla. Assimilaatiotehokkudella kuvataan osuutta, joka siirtyy trofiatasolla eliöiden kasvuun ja muuhun toimintaan. Kasvinsyöjillä se on yleensä noin 20–50 prosenttia, koska eläimet eivät ole kovinkaan tehokkaita käyttämään kasvimateriaalia. Lihansyöjillä se puolestaan on noin 80 prosenttia. Tuotantotehokkuudella puolestaan tarkoitetaan sitä osuutta assimiloidusta energiasta, joka muuttuu biomassaksi.
Trofiatasolta toiselle siirtyvää kokonaisenergiaa kuvastaa energiansiirtotehokkuus, joka on kaikkien edellä mainittujen osatehokkuuksien tulo. Siirtotehokkuus on yleisen käsityksen mukaan vain noin 10 prosenttia, joten jokaisella tasolla häviää noin 90 prosenttia energiasta. Siirtotehokkuutta kuvataan niin sanotulla energiapyramidilla. Samanlainen suhde on myös biomassalla, joten ekosysteemissä ylemmällä trofiatasolla on noin 10 prosenttia sen alapuolella olevan tason biomassasta. Kymmenen prosentin sääntö on hyvin karkea, sillä vaihtelu on eri ekosysteemien välillä suurta.
Ihminen ja ekosysteemit

Ihminen eroaa kahdella tavalla muista lajeista suhteessaan ekosysteemeihin. Hän pystyy halutessaan tuhoamaan ekosysteemejä sekä myös hallitsemaan niitä tekniikallaan. Ihminen on koko historiansa ajan pyrkinyt hankkimaan riittävästi ravintoa ja muita tarvittavia voimavaroja, jotta se on pystynyt elämään erilaisissa ekosysteemeissä. Ongelmana on aina ollut säilyttää ihmisten omien tarpeiden ja ekosysteemien tasapaino. Ihmisen ja ekosysteemien suhdetta pyritään parantamaan erilaisin keinoin. Tällaisia ovat muun muassa erilaiset luonnonsuojelutoimet. Luonnonsuojelua edistämään on perustettu erilaisia järjestöjä, kuten Suomen luonnonsuojeluliitto. Luonnonsuojeluun liittyy myös kansainvälistä toimintaa, kuten Natura 2000 -verkosto, johon liittyen on perustettu Natura-alueita. Myös biosfäärialuieta on perustettu malliksi kestävästä kehityksestä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetus.tv -sivuston video ekosysteemistä
Biologia
| --- | --- |
Osa-alueita:  Aerobiologia  Anatomia  Astrobiologia  Biokemia  Ekologia  Eliömaantiede  Eläintiede  Etologia  Evoluutiobiologia  Fysiologia  Genomiikka  Hydrobiologia  Iktyologia  Kasvipatologia  Kasvitiede  Kehitysbiologia  Kudosoppi  Meribiologia  Mikrobiologia  Molekyylibiologia  Muoto-oppi  Neurotiede  Paleontologia  Parasitologia  Perinnöllisyystiede  Sienitiede  Solubiologia  Systematiikka  Taksonomia  Toksikologia 
Käsitteitä:  abioottinen  aineenvaihdunta  biodiversiteetti  biomi  biotooppi  biosfääri  DNA  ekologinen lokero  ekosysteemi  eliöyhteisö  evoluutio  kelpoisuus  lisääntyminen  luonnonvalinta  populaatio  ravinto  sukkessio  uhanalaisuusluokitus  yhteyttäminen  pääjakso  kaari 
Aiheeseen liittyvää: biologian filosofia
Elias Vilén

| Elias Vilén> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. tammikuuta 2001 (ikä 24) Lahti, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Sulo, Elge, Elkku
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  Pelicans
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  91
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  Peliitat (Mestis)
Elias Onni Akseli Vilén (s. 1. tammikuuta 2001 Lahti) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Pelicansissa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Vilén on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa.
Ura > Seuraura

3–4-vuotiaana jääkiekkoilun aloittanut Vilén on Pelicansin kasvatti. Hän toimi kaudella 2016–2017 seuran C-nuorten varakapteenina. Vilén oli Pelicansin paras pistemies ja maalintekijä sekä C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 17+5=22 että C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 24+10=34, jolloin hän sijoittui koko sarjan maalipörssissä kolmanneksi.
Kaudella 2019–2020 Vilén debytoi Pelicansin SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi kolme runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Vilén teki liigadebyyttinsä 4. tammikuuta 2020 vieraissa JYPiä vastaan. Hänet merkittiin Pelicansin 13. hyökkääjäksi. Vilén sai ottelussa jääaikaa kolme minuuttia. Syyskuussa 2020 Pelicans lainasi hänet kaudeksi 2020–2021 toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin, jossa Vilén pelasi 15 runkosarjaottelua tehopistein 2+9=11. Hän teki Pelicansissa liigauransa avausmaalin kauden kolmannessa ottelussaan 16. helmikuuta 2021 Tapparaa vastaan. Vilén sai ottelussa myös syöttöpisteen Rudolf Červenýn tekemään ylivoimamaaliin. Loppukaudella hän vakiinnutti paikkansa SM-liigassa. Vilén pelasi varsinaisen tulokaskautensa aikana kaikkiaan 25 runkosarjaottelua tehopistein 7+7=14. Hänen ottelukohtainen pistekeskiarvonsa (0.56) oli koko liigan tulokkaista toiseksi paras KooKoon Kasper Björkqvistin jälkeen. Viidessä playoff-ottelussa Vilén jäi ilman tehopisteitä. Huhtikuussa 2021 hän teki Pelicansin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2022–2023 Vilén teki läpimurtonsa SM-liigassa ja liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehtyään 56 runkosarjaottelussa tehot 11+20=31. Pudotuspeleissä hän pelasi 15 ottelua tehden neljä syöttöpistettä. Neljännessä puolivälieräottelussa 22. maaliskuuta 2023 vieraissa KalPaa vastaan Vilén loukkaantui, kun Hugo Gallet taklasi Viléniä selkäpuolelta sillä seurauksella, että hän löi päänsä kaukalon laitaan. Gallet'lle tuomittiin tilanteesta 5+20-minuutin ottelurangaistus. Vilén joutui jättämään väliin kolme ottelua, kunnes hän palasi kaukaloihin välieräsarjaan Tampereen Ilvestä vastaan. Vilén voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Tammikuussa 2023 hän teki Pelicansin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Vilénin kausi 2023–2024 osoittautui rikkonaiseksi. Lokakuussa 2023 hän joutui kuudeksi viikoksi sivuun loukkaantumisen vuoksi. Jatkoaika.com-verkkolehden toimittaja Arto Määtän mukaan Viléniltä saattoi odottaa enemmän edellisen kauden jälkeen, mutta hän teki 31 runkosarjaottelussa vain 13 tehopistettä. Pudotuspeleissä Vilén teki kokoonpanoon mahtuessaan kymmenessä ottelussa kolme syöttöpistettä. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Heinäkuussa 2024 Vilénin sopimusta Pelicansin kanssa jatkettiin vuodella kevääseen 2026 saakka. Helmikuussa 2025 hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi Miika Roineen jätettyä joukkue siirtotakarajalla ja joukkueen nimettyä Lars Bryggmanin uudeksi kapteeniksi.
Ura > Maajoukkueura

Vilén on pelannut seitsemän nuorten maaottelua.
Muuta

Vilénin pikkuveli Topias pelaa puolustajana NHL-seura New Jersey Devilsin organisaatiossa. Veljekset pelasivat pääsääntöisesti joukkuetovereina Pelicansin B-nuorista SM-liigaan. He viettivät lapsuutensa Lahden Kärpäsessä.
Elias Vilén valmistui ylioppilaaksi Lahden lyseon lukiosta keväällä 2020.
Kaleen

| Kaleen |
| --- | --- |
 Kaleen vuonna 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Marie-Sophie Kreissl
Syntynyt: 12. marraskuuta 1994 (ikä 30) Wels, Itävalta
Ammatti:  laulaja, tanssija, koreografi
Muusikko
Taiteilijanimi:  Kaleen
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2014–
Tyylilajit:  pop
Levy-yhtiöt:  Wifi Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Marie-Sophie Kreissl, taiteilijanimeltään Kaleen (s. 12. marraskuuta 1994 Wels, Itävalta) on  itävaltalainen laulaja, tanssija ja koreografi. Hän edusti Itävaltaa kappaleella "We Will Rave" vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Hän tuli kilpailun finaalissa 24. sijalle saatuaan yhteensä 24 pistettä, joista 5 yleisöltä ja 19 tuomareilta.
Varhaiselämä

Kaleen varttui Ried im Traunkreisissa Ylä-Itävallassa. Hänen isoäitinsä on itävaltalainen folk-musiikin säveltäjä, sanoittaja ja tuottaja Hanneliese Kreißl-Wurth. Kaleen kävi balettitunneilla kaksivuotiaasta lähtien. Seitsemänvuotiaana hän voitti ensimmäisen Itävallan mestaruutensa tanssissa.
Ura

Kaleen on maininnut Dua Lipan, Little Mixin, Ariana Granden, Beyoncén ja Zara Larssonin olevan hänen musiikillisia esikuviaan.
Vuonna 2014 Kaleen osallistui Saksan versioon brittiläisestä tv-ohjelmasta nimeltä Got to Dance ja ylsi kilpailussa finaaliin asti tanssiparinsa kanssa. Vuodesta 2020 lähtien Kaleen on toiminut koreografina ja ohjaajana Itävallan yleisradioyhtiö ORF:lle ja muun muassa yhtiön lähettämälle Supermania-ohjelmalle. Vuonna 2021 Kaleen perusti oman levy-yhtiönsä nimeltä Wifi Records. Vuoden 2023 syyskuussa Kaleen julkaisi ensimmäisen albuminsa nimeltä Stripping Feelings.
Vuodesta 2018 lähtien Kaleen on työskennellyt Eurovision laulukilpailun ja lasten Eurovision laulukilpailun parissa erilaisissa työtehtävissä. Vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa hän toimi sijaislaulajana harjoituksissa, tanssijana sekä väliaikanumeroiden koreografina. Vuoden 2021 lasten Eurovision laulukilpailussa Kaleen toimi taiteellisena johtajana Espanjan ja Bulgarian esityksille. Vuoden 2022 lasten Eurovision laulukilpailussa Kaleen työskenteli muun muassa Espanjan esityksen taiteellisena johtajana, sijaislaulajana Armenian harjoitusesityksessä sekä koko show'n lavanohjaajana. Vuoden 2023 Eurovision laulukilpailussa Kaleen auttoi Armenian, Georgian, Itävallan ja Saksan lavaesitysten luomisessa.
16. tammikuuta 2024 ilmoitettiin, että Itävallan yleisradioyhtiö ORF oli valinnut Kaleenin edustamaan Itävaltaa vuoden 2024 Euroviisuihin Ruotsin Malmöön. Hänen kappaleensa "We Will Rave" on tyylilajiltaan dance-poppia ja on saanut vaikutteita myös teknosta. Hän tuli kilpailun finaalissa 24. sijalle saatuaan yhteensä 24 pistettä, joista 5 yleisöltä ja 19 tuomareilta.
Diskografia > Studioalbumit

| Nimi | Yksityiskohdat |
| --- | --- |
Stripping Feelings:  Julkaistu: 22. syyskuuta 2023  Levy-yhtiö: Wifi Records  Formaatit: digitaalinen lataus, striimaus
Diskografia > Singlet

| Single | Vuosi | Albumi / EP-levy |
| --- | --- | --- |
| "Too Good to Not" | 2021 | Albumittomat singlet |
| "Don't Wanna Leave You Now" | 2021 | Albumittomat singlet |
| "Games" | 2022 | Albumittomat singlet |
| "Put You Down" | 2022 | Albumittomat singlet |
| "What It Feels Like" | 2023 | Stripping Feelings |
| "Taking Chances" | 2023 | Stripping Feelings |
| "We Will Rave" | 2024 | Albumiton single |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaleen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en: Kaleen (singer)
Kaleen esiintymässä vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa toukokuussa.
Käännös suomeksi
Juutilan valimo

| Juutilan valimo |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Avoin yhtiö
Perustettu:  1881
Perustaja:  Heikki Juutilainen
Avainhenkilöt:  Eljas Juutilainen (-2019)
Kotipaikka:  Kaavi
Toimiala:  metalliteollisuus; hiekkavalu
Tuotteet:  kirkonkellot, tiu'ut, kulkuset, reliefit, sukuvaakunat, hautaristit, yrityslahjat
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
| Juutilan valimomuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  Erikoismuseo (teollisuusmuseo)
Sijainti:  Kaavi
Perustettu:  2004
Kotisivut:  Juutilan valimomuseo
Koordinaatit:  63°04′18″N, 028°26′25″E
 fiJuutilan valimomuseo 
   
Juutilan valimo on Suomen vanhin yhä toiminnassa oleva kellovalimo. Se on aloittanut toimintansa vuonna 1881. Yritys toimii Kaavin kunnassa Vehkalahden kylässä Pohjois-Savossa. Juutilan valimon vanha rakennus on nykyisin valimomuseo, joka esittelee perinteistä hiekkavalumenetelmää. Valimo on nimetty merkittäväksi kulttuuriympäristökohteeksi.
Historia

Juutilaisten tilalla Kaavin Vehkalahdessa oli 1800-luvun loppupuolella savutupa. Sen jatkoksi rakennettiin aikanaan verstas, jossa alettiin tehdä valimotöitä. Valimotoiminnan katsotaan alkaneeksi Juutilassa vuonna 1881. Tuolloin valaja Heikki Juutilainen onnistui monien yritysten jälkeen valmistamaan onton kulkusen.
Alkuvuosina Juutilan valimossa valmistettiin muun muassa huhmareita, silavaskia ja ruokakelloja. Markkina-alueena oli Karjala, Sortavalaa ja Viipuria myöten. Osa tuotteista päätyi aina Pietariin saakka.
1940-luvulla yritys valmisti suuria eriä koulukelloja. Tuolloin valimossa työskenteli viisi miestä. Valu saatettiin tehdä jopa kahdesti päivässä. Sota-aikoina valimon raaka-aineina käytettiin vanhoja rikkoutuneita vaskiesineitä. Nykyisiin toimitiloihinsa valimo muutti vuonna 1983.
Valimon tuotteita ovat olleet vaskikellojen ohella kulkuset, tiu’ut ja kynttilänjalat. 1960-luvulla Juutilan valimon tuotantoon tulivat kirkonkellot. Niistä tuli 1980- ja 1990-luvuilla valimon tärkein tuoteryhmä. Vuosittain Juutilan valimo valmistaa puolenkymmentä kirkonkelloa. Juutilassa valetaan myös kartanokelloja, sukuvaakunoita, reliefejä ja hautaristejä. Liikelahjojen valmistus kuuluu myös yrityksen palveluihin.
2000-luvulla Juutilan valimossa on valettu muun muassa Eliel Saarisen suunnittelemien, uustuotannossa olevien Cranbrook-tuolien messinkilaatat.
Historia > Arvostettua käsityöperinnettä

Valimotyö on ollut Juutilan tilan kellonvalajille sivuelinkeino koko valimon toimintahistorian ajan. Eljas Juutilainen (4. elokuuta 1947 Kaavi - 6. maaliskuuta 2019 Kaavi) vastasi valimotyöstä yli 40 vuoden ajan. Hän oli vaskenvalaja jo kolmannessa polvessa..
Vaskenvalaja Eljas Juutilaiselle myönnettiin vuonna 1975 Valtion taideteollisuuspalkinto kunnianosoituksena ansiokkaasta työstään kellonvalajana. Vuonna 1978 Juutilaiselle myönnettiin Kotiteollisuuden kultainen taitomerkki. Keskuskauppakamari on myöntänyt Eljas Juutilaiselle kultaisen ansiomerkin. Lisäksi Juutilainen on saanut Suomen Leijonan ansioristin.
Eljas Juutilainen sai käsityöneuvoksen arvonimen vuonna 2017.
Kirkonkellojen valmistaminen > Valu

Juutilan valimon tunnetuimpia tuotteita ovat vaskikellot, joista suurimpia ovat kirkonkellot. Vaski tarkoittaa kuparipohjaisia metalliseoksia, pronssia ja messinkiä. Suurimmat yksittäisvalut ovat kooltaan jopa 500 kg.
Juutilan valimossa käytetään yhä niin sanottua hiekkavalumenetelmää. Vaskiesineiden valumuotit valmistetaan luonnonhiekasta malliesineiden avulla. Valmiit muotit ovat umpimuotteja. Niiden sisällä on valettavan esineen muotoinen onkalo. Valaminen tapahtuu niin, että muotissa oleva tyhjä tila täytetään sulalla metallilla ja sen annetaan jähmettyä valuaihioksi. Rosopintainen aihio työstetään lopulliseen muotoonsa sorvien ja erilaisten hiomalaitteiden avulla.
Vuodesta 1966 lähtien metalli on sulatettu Juutilassa öljypoltinsulatuksella. Ennen työssä käytettiin puuhiiltä. Metallimassa sulatetaan suuressa grafiittiupokkaassa, jossa lämpötila nousee yli tuhannen asteen.
Metalliseoksiin käytettävistä raaka-aineista tinan tulee olla laadultaan puhdasta. Kupari ja messinki voivat olla epäpuhtaampia. Seosten raaka-aineet sekoitetaan oikeassa mittasuhteessa. Metalliseos kaadetaan muottiin tasaisesti. Katkokset tai kaasukuplat voivat pilata helposti lopputuloksen.
Kirkonkellojen valmistaminen > Virittäminen

Kirkonkellon tilaaja päättää jo tilausvaiheessa, miten kellon on soitava. Sävelkorkeuteen vaikuttaa kellon mittasuhteet. Sävelkorkeuden hienosäätö tehdään virityssorvissa.
Kellonvalaja Eljas Juutilaisen työtä kellon virittämisen parissa on esitelty Ossi Walliuksen toimittamassa radio-ohjelmassa Valettu sointi. Radiodokumentti on esitetty Yle Radio 1:n dokumenttisarjassa Kymmenen pientä minuuttia.
Tilauskohteita

Juutilan valimon valamia kirkonkelloja on muun muassa seuraavissa kirkoissa, seurakuntakeskuksissa tai kellotapuleissa:
Hanko
Hartola, Hartolan kirkko
Iisalmi
Kaavi, Luikonlahden ortodoksinen tšasouna
Kangasala, Sahalahden kirkko
Kempele, Kempeleen kirkko
Kiuruvesi, Lapinsalon kirkko
Kontiolahti, Kontiolahden kirkko
Kuopio, Juankosken ortodoksinen kirkko
Kuopio, Ylösnousemuksen kirkko Juankoskella
kaksi messinkistä kelloa
sijoitettu kirkon edessä olevaan kellotelineeseen (vuonna 1990)
isomman kellon halkaisija noin 77 cm, paino 265 kg, sävelkorkeus B
pienemmän kellon halkaisija noin 60 cm, paino 135 kg, sävelkorkeus D.
Kuopio, Murtolahden siunauskappeli Nilsiässä
messinkinen kello
sijoitettu kappelin kellotelineeseen (vuonna 2005)
kellon halkaisija noin 41 cm
Lahti, Mukkulan seurakuntakeskus
Laitilan kirkko (2017)
Lapinlahti, Alapitkän kirkko
Lappeenranta, Lappeenrannan Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkko
pronssinen kello
paino 180 kg, sävelkorkeus pikku-E
sijoitettu kellotorniin (2016)
Nivala, Karvoskylän kappeli
Nokia, Pinsiön kirkko
Pyhäjoki, Pyhäjoen kirkko
Pyhäjärvi, Pyhäjärven kirkko
Ristijärvi, Ristijärven kirkko
paino 160 kg
kyljessä on rukous Siunaa, Herra, kuulijat sekä Psalmin kohta 84:2-5
Savonlinna, Haukiniemen ortodoksinen tšasouna
kolme pronssikelloa
suurin kello painaa 40 kg
Utsjoki, Nuorgam
Tilauskohteita > Tilauskohteita ulkomailla

Venehjärvi, Venehjärven ortodoksinen tšasouna (Venäjä, Vienan Karjala)
kolme pronssikelloa
isoimman kellon halkaisija 40 cm, paino 42 kg, sävelkorkeus H
keskimmäisen kellon halkaisija noin 30 cm, paino 26 kg, sävelkorkeus F
pienimmän kellon halkaisija 22 cm, paino 17 kg, sävelkorkeus A
kelloissa teksti ”Venehjärven tsasouna 2001”
Keltto (ven. Колтуши, Koltuši), Kelton evankelis-luterilainen kirkko, (Venäjä, Leningradin alue)
Juutilan valimon kelloja on toimitettu myös Australiassa, Boliviassa, Keniassa, Namibiassa, Senegalissa, Tansaniassa ja Uruguayssa sijaitseviin kirkkoihin.
Museo

2000-luvun alussa valimon vanha rakennus päätettiin museoida. Museoviraston tutkija inventoi vanhan valimon esineistön. Nimekkeitä kertyi liki 900. Vanhasta valimosta luetteloitiin yli 2000 esinettä. Vanha valimo siirrettiin pihapiirin toiseen reunaan. Juutilan valimomuseo avattiin vuonna 2004 ja se on avoinna kesäkuukausina.
Aiheesta muualla

Kuva Juutilan valimon valamasta aisakellosta Pielisen museon kokoelmista.
Kuva vanhan valimorakennuksen siirrosta
Juutilan valimomuseo
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Nyman, Harri: Umpikulkusista kirkonkelloihin, vaskenvalu Kaavin Juutilassa.  Snellman-instituutti, 2002.  ISBN 951-842-239-7
| n k Perustiedot Wikidatassa: Juutilan valimo (Q2949638)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: tehdas, bell foundry
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kaavi
koordinaatit: 63°04′19″N 28°26′24″E﻿ / ﻿63.072°N 28.44°E﻿ / 63.072; 28.44

Hartolan kirkko Päijät-Hämeessä
Kontiolahden kirkko Pohjois-Karjalassa
Rupisia riimejä, karmeita tarinoita

| Rupisia riimejä, karmeita tarinoita Eppu Normaali |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhtikuu 1984
 Julkaistu: 28. toukokuuta 1984
 Tuottaja(t): Mikko Syrjä
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 36.46
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  1. (heinäkuu 1984)
Eppu Normaalin muut julkaisut
| Hatullinen paskaa 1984 | Rupisia riimejä, karmeita tarinoita 1984 | Kahdeksas ihme 1985 |
Rupisia riimejä, karmeita tarinoita on suomalaisen rockyhtyeen Eppu Normaalin vuonna 1984 julkaisema albumi. Sillä on kappale ”Nyt reppuni jupiset riimisi rupiset”, joka on yhtyeen tunnetuimpia lauluja. Muita levyn kappaleita ovat "Taivaassa perseet tervataan", "Pimeyden tango" ja "Viides toukokuuta". Levyn myynti oikeutti platinalevyyn.  Levyn kannen on tehnyt Martti Syrjä.
Kappalelista

Taivaassa perseet tervataan – 3.45
Tähdenlennon tiellä – 5.26
Peto minussa – 3.42
Ei säästä perheen koiraakaan – 3.18
On viatonta ja kainoa harrastukseni ainoa – 3.00
Nyt reppuni jupiset riimisi rupiset – 4.07
Hyi meitä – 3.23
Pimeyden tango – 3.24
Viides toukokuuta – 2.56
Savuna ilmaan – 3.21
Singlet

”Nyt reppuni jupiset riimisi rupiset” / ”Pari kaunista riviä”, toukokuu 1984
”Pimeyden tango” / ”Esko veti ison geen”, lokakuu 1984
Kokoonpano

Martti Syrjä - laulu
Pantse Syrjä - kitara, taustalaulu
Juha Torvinen - kitara
Mikko Nevalainen - basso
Aku Syrjä - rummut
Eero "Safka" Pekkonen - koskettimet, haitari
Hatullinen paskaa

| Hatullinen paskaa Eppu Normaali |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 12. huhtikuuta 1984
 Tuottaja(t): Mikko Syrjä
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 37.51
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  12. (huhtikuu 1984)
Eppu Normaalin muut julkaisut
| Aku ja köyhät pojat 1983 | Hatullinen paskaa 1984 | Rupisia riimejä, karmeita tarinoita 1984 |
Hatullinen paskaa on Eppu Normaali -yhtyeen kokoelma-albumi, joka sisältää harvinaisuuksia ja singlejen b-puolia.
Yhtyeen jäsenten soolosinget sisältävä Soolot ja Hatullinen paskaa on myöhemmin koostettu yhteen samalle levylle nimellä Hatullinen paskaa / Soolot. Hatullinen paskaa -levyn jatkoksi  julkaistiin vuonna 1991 albumi Paskahatun paluu.
Kappaleet

Niilo Yli-Mainio – 2.56 (säv. Mikko Saarela, san. Mikko Saarela, sov. Mikko Syrjä)
Ruba – 4.48 (säv. Mikko Syrjä, san. Mikko Syrjä / Martti Syrjä / Mikko Saarela, sov. Mikko Syrjä)
John Fogerty – 3.03 (säv. Juha Torvinen, san. Martti Syrjä, sov. Juha Torvinen)
Suuri ja mahtava – 3.24 (säv. Mikko Saarela & Mikko Syrjä, san. Mikko Saarela, sov. Mikko Saarela & Mikko Syrjä)
Nuori poika – 3.17 (säv. Wreckless Eric, san. Mikko Syrjä & Martti Syrjä & Mikko Saarela, sov. Wreckless Eric)
Pakolainen – 3.11 (säv. Mikko Syrjä, san. Martti Syrjä, sov. Mikko Syrjä)
Maailma loppuu neekerikylässä – 3.31 (säv. san. ja sov. Mikko Syrjä)
Yö osastolla – 3.58 (säv. san. ja sov. Mikko Syrjä)
Muijaa kuontaloon – 2.35 (säv. Mikko Syrjä, san. Mikko Saarela, sov. Mikko Syrjä)
Hunninkolla – 3.04 (säv. Mikko Syrjä, san. Mikko Saarela & Mikko Syrjä, sov. Mikko Syrjä)
Kitara ja kivääri – 2.15 (säv. san. ja sov. Mikko Saarela)
Elviksen kuolema – 1.49 (säv. Juha Torvinen, san. Mikko Saarela, sov. Juha Torvinen)
Muuta

Eppu Normaali levytti syksyllä 1981 EP-levyä varten neljä kappaletta, joista kappaleet 7–9 piti julkaista sillä. Neljäs kappale oli ”Pink Panther Theme”, joka julkaistiin ”Murheellisten laulujen maan” B-puolella 1982.