stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyromakhos (240 eaa.)

| Pyromakhos> Πυρόμαχος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 200-luku eaa. Ateena
Kuollut: 100-luku eaa.
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 200 eaa.
Ala:  kuvanveistäjä, taidemaalari
Taidesuuntaus:  hellenistinen kuvanveisto
Pyromakhos (m.kreik. Πυρόμαχος, lat. Pyromachus), joskus Fyromakhos (m.kreik. Φυρόμαχος, lat. Phyromachus), oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari, joka edusti hellenististä kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Ateenasta ja toimi joskus vuosien 250–150 eaa. välillä.
Pyromakhoksen isä oli mahdollisesti Nikeratos. Pyromakhos itse oli taidemaalareiden Herakleideen ja Milonin opettaja. Plinius vanhempi sijoitti Pyromakhoksen virheellisesti 121. olympiadiin eli vuoteen 295 eaa., mikä on liian aikainen ajoitus. Antiikin aikaisissa ja bysanttilaisissa lähteissä kuvanveistäjän nimi esiintyy Pyromakhoksen ja Fyromakhoksen lisäksi useissa muissakin kirjoitusmuodoissa, kuten Fylomakhos (Φυλόμαχος) ja Filomakhos (Φιλόμαχος).
Kuvanveistäjänä Pyromakhos toimi ainakin Pergamonissa, ja edusti niin kutsuttua Pergamonin koulukuntaa yhdessä Antigonoksen, Epigonoksen ja Stratonikoksen kanssa. Pyromakhos teki näiden tavoin Kuoleva gallialainen -tyypin veistoksia, jotka esittivät Eumeneen ja Attaloksen taisteluja galleja vastaan. Näistä merkittävin oli vuoden 241 eaa. taistelu, joka nosti Attaloksen kuninkaaksi, millä perusteella Pyromakhos voidaan ajoittaa ainakin noin vuoteen 240 eaa.
Pyromakhos teki myös Antistheneen ja Asklepioksen patsaat, jotka olivat Pergamonissa. Asklepioksen patsas esiintyi Pergamonin lyömissä rahoissa, ja siitä on säilynyt useita todennäköisiä kopioita. Pyromakhosta on ehdotettu myös Pergamonin alttarin suunnittelijaksi ja taiteellisen ohjelman johtajaksi. Ei kuitenkaan tiedetä, osallistuiko hän itse sen veistosten tekemiseen.
Pyromakhosta ei tule sekoittaa varhaisempaan, klassisen kauden kuvanveistäjä Fyromakhokseen, jonka nimi esiintyy antiikin lähteissä myös joskus muodossa Pyromakhos.
Gran Sasson ja Monti della Lagan kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Marche, Abruzzo ja Latium, Italia
Pinta-ala:  n. 150 000 ha
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  1991
Luokitus:  Erityissuojelualue (en) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Gran Sasson ja Monti della Lagan kansallispuisto (Parco Nazionale del Gran Sasso e Monti della Laga) sijaitsee keskisessä Italiassa ja on yksi maansa suurimpia. Puiston pinta-ala on noin 150 000 hehtaaria. Kansallispuistossa on useita patikka-, polkupyörä- ja ratsastusreittejä jokaiselle vuodenajalle, ja siellä on runsaasti sekä luonto- että kulttuurinähtävyyksiä. Kansallispuisto koostuu kolmesta vuoriryhmästä, jotka ovat Gran Sasso d'Italian vuoriryhmä, Monti della Lagan vuoriryhmä sekä Monti Gemellin vuoret. Myös Apenniinien korkein vuori, 2 912 metriä korkea Corno Grande, sekä Euroopan eteläisin jäätikkö Calderone, löytyvät täältä.
Kansallispuisto sijaitsee seismisesti herkällä alueella, jossa tapahtuu usein tuhoisia maanjäristyksiä.
Kansallispuistoon kuuluvat alueet

Kansallispuisto ulottuu kolmelle Italian alueista, jotka ovat Marche, Abruzzo ja Latium sekä viiden maakunnan alueelle, jotka ovat Ascoli Piceno, L'Aquila, Pescara, Rieti ja Teramo.
Kansallispuiston alueella on 44 kuntaa, ja ne ovat Accumoli, Acquasanta Terme, Amatrice, Arquata del Tronto, Arsita, Barete, Barisciano, Brittoli, Bussi sul Tirino, Cagnano Amiterno, Calascio, Campli, Campotosto, Capestrano, Capitignano, Carapelle Calvisio, Carpineto della Nora, Castel del Monte, Castelli, Castelvecchio Calvisio, Castiglione a Casauria, Civitella Casanova, Civitella del Tronto, Cortino, Corvara, Crognaleto, Fano Adriano, Farindola, Isola del Gran Sasso d'Italia, L'Aquila, Montebello di Bertona, Montereale, Montorio al Vomano, Ofena, Pescosansonesco, Pietracamela, Pizzoli, Rocca Santa Maria, Santo Stefano di Sessanio, Torricella Sicura, Tossicia, Valle Castellana, Villa Celiera ja Villa Santa Lucia degli Abruzzi.
Kasvisto

Kansallispuistossa on laskettu olevan noin 2400 eri kasvilajia. Niistä 139 on kotoperäisiä Italiasta ja 12 puistosta. Kasvilajeista on suojeltu 73 kansainvälisillä sopimuksilla ja 67 kansallisilla sopimuksilla. Puistossa esiintyy 59 villiorkideaa ja 2 lihansyöjäkasvia.
Kasvisto > Puut

Puistossa on laajoja laitumia, mutta suuri osa siitä on metsien peitossa. Alemmilla korkeuksilla on tammimetsiä ja kastanjalehtoja, jotka ovat alun perin roomalaisten istuttamia. Hieman korkeammalla, 1000 – 1800 metrin korkeudessa, metsiä hallitsevat pyökit. Muita puita ovat marjakuusi, orjanlaakeri, vaahtera, lehmus, saarni, jalava, saksanpihta ja koivu.
Kasvisto > Muita kasveja

Puistossa olevia kylmässä viihtyviä sekä kotoperäisiä kasveja ovat nukki Androsace mathildae, ruusuleinikki Adonis distorta, orvokki Viola magellensis, ja alppitähti.
Eläimistö > Nisäkkäät

Kansallispuiston symbolina ovat Apenniinien gemssit. Muita suurempia nisäkkäitä ovat saksanhirvi, paikallinen metsäkauris ja Apenniinien susi, ja hieman pienempiä ovat näätä, villikissa, mäyrä, kivinäätä, hilleri ja piikkisika.
Eläimistö > Linnut

Petolinnuista puistossa esiintyy maakotka, kanahaukka, muuttohaukka, keltapäähaukka ja huuhkaja. Muita alueen lintuja ovat lumivarpunen, vuorikirvinen, niittykirvinen, alppirautiainen, kivikkopyy, kivikkorastas sekä alppinaakka ja alppivaris.
Eläimistö > Sammakkoeläimet

Kansallispuistossa voi nähdä myös sammakkoeläimiä: salamanteita kuten Salamandrina terdigitata ja Speleomantes italicus sekä alppivesiliskoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gran Sasson ja Monti della Lagan kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Alppitähti
Apenniinien gemssi
Remoksipridi

| --- | --- |

Remoksipridi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
3-bromi-N-[[(2S)-1-etyylipyrrolidin-2-yyli]metyyli]-2,6-dimetoksibentsamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 80125-14-0
ATC-koodi:  ?
PubChem CID: 54477
DrugBank: DB00409
Kemialliset tiedot
Kaava: C16H23N2BrO3 
Moolimassa: 371.27 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 96 %
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 4–7 h
Ekskreetio: hepaattinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen
Remoksipridi (tuotemerkki Roxiam) on epätyypillinen neurolepti - joidenkin lähteiden mukaan tyypillinen - joka on ollut käytössä Euroopassa skitsofrenian ja akuutin manian hoitoon. Se on kuitenkin vedetty markkinoilta sen mahdollisesti aiheuttaman aplastisen anemian vuoksi, jota esiintyi yhdellä kymmenestätuhannesta potilaasta.
Remoksipridi toimii selektiivisenä D2 ja D3 reseptoreiden agonistina, ja se sitoutuu myös voimakkaasti sigmareseptoreihin.
Sen lyhyen puoliintumisajan vuoksi sitä annosteltiin kahdesti vuorokaudessa, vaikkakin sitä voitiin ottaa myös kerran päivässä depottabletteina. Sitä on myös käytetty lääkeaineresistentin skitsofrenian hoidossa.
Käännös suomeksi
Rheinstadion

Stadion vuonna 1997
Rheinstadion oli yleisurheilustadion Saksan Düsseldorfissa. Se oli jalkapallojoukkue Fortuna Düsseldorfin kotikenttä. Stadion rakennettiin Reinin lähelle vuonna 1926 ja sen kapasiteetti viimeisinä vuosinaan oli 56 000. Stadion purettiin vuonna 2002 ja tilalle rakennettiin modernien standardien mukainen LTU arena, joka valmistui vuonna 2005 seuraavan vuoden jalkapallon MM-kilpailuita varten, muttei lopulta tullut valituksi kisojen pelipaikkojen joukkoon.
Hollywood (Africa)

| ”Hollywood (Africa)” Red Hot Chili Peppers |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Freaky Styley
 Äänitetty : 1985
 Julkaistu: 16. elokuuta 1985
 Tuottaja(t): George Clinton
 Tyylilaji: funk rock
 Kesto: 05.03
 Levy-yhtiö: EMI
Red Hot Chili Peppersin muut singlet
| ”Jungle Man” 1985 | ”Hollywood (Africa)” 1985 | ”Fight Like a Brave” 1987 |
Hollywood (Africa) on kalifornialaisen rockyhtye Red Hot Chili Peppersin single sen toiselta studio-albumilta Freaky Styley. Kappale on albumin neljäs single. Se on cover-versio The Meters -yhtyeen kappaleesta, joka oli yhtyeen vuoden 1974 albumilla Rejuvenation. Tuottaja George Clintonin mielestä kappale oli Freaky Styley -albumin paras.
Aiheesta muualla

Discogs
Red Hot Chili Peppers
| --- | --- |
Albumit:  The Red Hot Chili Peppers (1984) • Freaky Styley (1985) • The Uplift Mofo Party Plan (1987) • Mother’s Milk (1989) • Blood Sugar Sex Magik (1991) • One Hot Minute (1995) • Californication (1999) • By the Way (2002) • Stadium Arcadium  (2006) • I’m with You (2011) • The Getaway (2016) • Unlimited Love (2022) • Return of the Dream Canteen (2022)
EP:t, livealbumit ja kokoelmat:  The Abbey Road E.P. (1988) • What Hits!? (1992) • Live Rare Remix Box (1994) • The Plasma Shaft (1994) • Out in L.A. (1994) • Under the Covers: Essential Red Hot Chili Peppers (1998) • The Best of the Red Hot Chili Peppers (1998) • Greatest Hits (2003) • Live in Hyde Park (2004)
Muut artikkelit:  Arpikudos • George Clinton • Jane’s Addiction • Lollapalooza • Red Hot Chili Peppersin diskografia • Rick Rubin
Herreys

| Herreys |
| --- | --- |
 Richard ja Per Herrey vuonna 2016
Tiedot
Toiminnassa:  1984–2014
Tyylilaji:  pop
Kotipaikka:   Ruotsi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Herreys on ruotsalainen pop-yhtye, jonka muodostavat kolme ruotsalaista mormoniveljestä: Richard, Louis ja Per Herrey. Yhtye voitti vuoden 1984 Eurovision laulukilpailun kappaleella Diggi-loo diggi-ley. Herreysiä pidetään Euroviisujen ensimmäisenä poikabändinä, sillä he tanssivat yhdenmukaista koreografiaa. Richard ja Louis Herrey ovat myös viisuhistorian ensimmäiset teini-ikäiset miesvoittajat: Richard oli 19 vuotta ja 260 päivää, Louis 18 vuotta ja 184 päivää. He ovat edelleen nuorimmat miehet, jotka ovat voittaneet Eurovision laulukilpailut. Herreys on myös ainoa Eurovision laulukilpailun voittanut trio. Muistiin jäivät myös nuorukaisten esiintymisasut: valkeat housut, kirkkaanväriset paidat ja ikoniset kultaiset kengät.
Per Herrey työskentelee Göteborgin oopperassa juristina ja toimii Ruotsin muusikkojen liitossa neuvonantajana. Louis Herrey on tehnyt työuransa opettajana ja rehtorina mormonikirkon koululaitoksessa. 2020-luvulla hän opiskeli personal traineriksi. Richard Herrey on julkaissut sooloalbumin, toiminut radiojuontajana, esiintynyt musikaaleissa ja tv-ohjelmissa. Hänet valittiin vuonna 2019 Maltillisen kokoomuksen kansanedustajaksi, mutta hän menetti paikkansa syyskuun 2022 vaaleissa. Hän on toiminut myös ravintoloitsijana Tukholmassa. Yhtye esiintyy edelleen satunnaisesti.
Diskografia

Diggi-loo diggi-ley (1984)
Crazy People (1985)
Not Funny (1985)
Different I's (1986)
Live in Tivoli (1987)
Där vindarna möts (1994)
Herreys Story (1995)
Gyllene Hits (2002)
Aiheesta muualla

Richard Herreyn kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
voittajat
| --- | --- |
1950–luku:   1956: Lys Assia  1957: Corry Brokken  1958: André Claveau  1959: Teddy Scholten 
1960–luku:   1960: Jacqueline Boyer  1961: Jean-Claude Pascal  1962: Isabelle Aubret  1963: Grethe & Jørgen Ingmann  1964: Gigliola Cinquetti  1965: France Gall  1966: Udo Jürgens  1967: Sandie Shaw  1968: Massiel  1969: Frida Boccara · Lenny Kuhr · Lulu · Salomé 
1970–luku:   1970: Dana  1971: Séverine  1972: Vicky Leandros  1973: Anne-Marie David  1974: Abba  1975: Teach-In  1976: Brotherhood of Man  1977: Marie Myriam  1978: Izhar Cohen / Alphabeta  1979: Gali Atari / Milk & Honey 
1980–luku:   1980: Johnny Logan  1981: Bucks Fizz  1982: Nicole  1983: Corinne Hermès  1984: Herreys  1985: Bobbysocks  1986: Sandra Kim  1987: Johnny Logan  1988: Céline Dion  1989: Riva 
1990–luku:   1990: Toto Cutugno  1991: Carola  1992: Linda Martin  1993: Niamh Kavanagh  1994: Paul Harrington / Charlie McGettigan  1995: Secret Garden  1996: Eimear Quinn  1997: Katrina and the Waves  1998: Dana International  1999: Charlotte Nilsson 
2000–luku:   2000: Olsen Brothers  2001: Tanel Padar / Dave Benton / 2XL  2002: Marie N  2003: Sertab Erener  2004: Ruslana  2005: Elena Paparizou  2006: Lordi  2007: Marija Šerifović  2008: Dima Bilan  2009: Alexander Rybak 
2010–luku:   2010: Lena  2011: Ell & Nikki  2012: Loreen  2013: Emmelie de Forest  2014: Conchita Wurst  2015: Måns Zelmerlöw  2016: Jamala  2017: Salvador Sobral  2018: Netta Barzilai  2019: Duncan Laurence 
2020–luku:   2020: Ei järjestetty  2021: Måneskin  2022: Kalush Orchestra  2023: Loreen  2024: Nemo
Haukkalampi (Kihniö)

| Haukkalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kihniö
Koordinaatit:  62°08′01″N, 23°19′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Parkanonjärven alue (35.53)
Laskujoki:  oja Nerkoonjärveen 
Järvinumero:  35.538.1.014
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  167,4 m 
Rantaviiva:  1,669 km 
Pinta-ala:  0,10305 km² 
 fiHaukkalampi 
Haukkalampi  on Pirkanmaalla Kihniössä Mäkikylässä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Haukkalampi on osa Nerkoonjärven valuma-aluetta.
Maantietoa

Lammen pituus on 700 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 10 hehtaaria. Se sijaitsee Iso Huhdanmäen pohjoispuolella. Siihen laskee muun muassa Isonevalta suo-ojia. Se oma laskuoja lähtee järven lounaispäästä ja juoksee peltoakean läpi Hietalammen suolle, jossa jatkuu suohon kaivettu oja. Suolla olevat kaksi lampea ovat kuivatetun Hietalammen jäänteet. Lampien läpi kuljettuaan laskuoja jatkaa matkaansa ja laskee Nerkoonjärven Hietalahteen. Rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä. Rannat ovat itärannoilla kovaa metsämaata, joka laskee jyrkästi veteen. Länsirannat ovat rannastaan suota, mutta kauempaa kovaa metsämaata. Rannoille on rakennettu vain kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 3350. Ylöjärven ja Kihniön välinen raja ohittaa lammen itäpään alle 100 metrin päästä.
Puukemia (yritys)

Puukemia Oy oli vuosina 1943–1965 toiminut Oy Alkoholiliike Ab:n tytäryhtiö. Yhtiö tuotti voiteluöljynä käytettyä tervaöljyä ja jatkosodan aikana yhtiö käynnisti suuren etanoli- ja puusokeritehtaan rakentamisen Heinolan Hevossaareen. Tehdas ei koskaan valmistunut käyttökuntoon, mutta Hevossaareen rakennettiin sitä varten suuret varastoluolat ja tehdasrakennus sekä rautatie. Hevossaaren tehdas olisi valmistuessaan tuottanut vuodessa 10 000 tonnia spriitä lähinnä moottoripolttoaineena käytettäväksi. Tehdas olisi käyttänyt kemisti Olli Ant-Wuorisen kehittämää menetelmää puun sokeroimiseksi moottoripolttoainealkoholin raaka-aineeksi. Tätä varten rakennettiin koetehdas, joka toimi Oulussa.
Puukemia Oy aloitti myös Leivonmäen Kivisuolla polttoturpeen ja halkojen tuottamisen tulevaa Hevossaaren tehdasta varten. Vuonna 1949 Alkon omistama Leivonsuo Oy aloitti turpeennoston ja jatkoi sitä vuoteen 1957 saakka. Tervaöljyn tuotanto päättyi 1950-luvulla ja 1961 yhtiö myi Hevossaaren tehdasalueensa Heinolan kaupungille.
Vuonna 1948 Jyväskylä-Päijänteen Laiva Oy myi vuonna 1920 rakennetun matkustajalaiva S/S Tarun Puukemia Oy:lle käytettäväksi turveproomujen hinaajana ja se sai uuden nimen S/S Hevossaari.
Aiheesta muualla

Puukemian luolat, Tallinnan takapihoilta-blogi 11.5.2013
Henry Wager Halleck

Henry W. Halleck
Henry Wager Halleck (16. tammikuuta 1815 – 9. tammikuuta 1872) oli yhdysvaltalainen ammattiupseeri, kouluttaja ja lakimies. Edistyksellisenä tutkijana sotatieteissä häntä nimitettiin "vanhoiksi aivoiksi". Hän oli tärkeä osallistuja Kalifornian julistamisessa osavaltioiksi, ja hänestä tuli merkittävä lakimies. Varhain Yhdysvaltain sisällissodassa hän palveli komentajana läntisellä taistelunäyttämöllä ja sitten palveli miltei kaksi vuotta kaikkien Yhdysvaltain armeijoiden ylipäällikkönä. Hän sai "potkun ylöspäin" esikuntaylennyksissä, kun armeijan esikuntapäällikkö kenraaliluutnantti Ulysses S. Grant, jonka voitot taistelukentillä tekivät paljon Halleckin uran eteen, korvasi hänet 1864 esikuntapäällikkönä sodan loppuun.
Lapsuus ja nuoruus

Hän oli syntynyt Westernvillessä Oneida Countyssä New Yorkissa. Hän meni West Pointiin, josta valmistui 1839 luokkansa kolmantena 31 kadetista insinöörijoukkojen toisena luutnanttina. Vuonna 1844 hän sai palkintomatkan Eurooppaan tutustumaan Euroopan linnoituksiin ja Ranskan armeijaan. Hän antoi matkan jälkeen 1845 Bostonin Lowell-instituutissa luentoja, jotka julkaistiin vuonna 1846 kirjaksi nimeltään Elements of Military Art and Science. Meksikon-Yhdysvaltain sodan aikana hän oli Kaliforniassa esikuntatehtävissä, ja palveli vallatun Mazatlánin kaupungin sotilaskuvernöörinä. 1. heinäkuuta 1853 hänet ylennettiin vakinaisen armeijan kapteeniksi ja siirrettiin Pohjois-Kaliforniaan kenraali Bennet Rileyn alaisuuteen. Hän erosi armeijasta vuonna 1854 ja työskenteli Kaliforniassa lakimiehenä. Hän nai seuraavana vuonna Elizabeth Hamiltonin, jonka kanssa sai pojan Henry Hager Halleck jr:n vuonna 1856. Hän työskenteli presidenttinä Atlantin-Tyynenmeren rautateillä, hopeanvälitysyhtiössä San Josessa ja omisti 30 000 aarin maatilan Marin Countyssä Kaliforniassa.
Sisällissota

Sisällissodan alussa hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 19. elokuuta 1861. Hän taisteli Grantin alaisuudessa, ja mm. valtasi Donelsonin ja Henryn linnakkeet ja otti 14 000 vankia. 23. heinäkuuta 1863 hän oli kaikkien unionin armeijan joukkojen ylipäällikkö.
Tehtävä olikin hänelle omiaan sillä hän oli enemmän byrokraatti kuin sotilas. 12. maaliskuuta 1864 hänen tilalleen kuitenkin nimettiin Ulysses S. Grant, ja Halleckista tuli esikuntapäällikkö. Hänen väitettiin saaneen eron tehtävästään "omasta pyynnöstään". Overland-sotaretkellä ja Petersburgin-Richmondin sotaretkellä Halleck huolehti siitä, että Grantin armeijat olivat hyvin varustettuja, ravittuja ja saaneet lisäjoukkoja lyödäkseen Robert E. Leen joukot. Hän kannatti Grantin ja Sheridanin lailla etelän talouden tuhoamista, Shermanin marssia merelle ja Sheridanin tuhotöitä Shenandoah Valleyssä. Hän on kenraalitoveriensa tapaan yksi modernin sodankäynnin isistä.
Viimeiset vaiheet

Leen antauduttua Appomattoxin käräjätalossa, Halleckista tuli Jamesin sotilasdivisioonan päällikkö Richmondissa. Hän oli arkunkantajana Lincolnin hautajaisissa. Hän riitautui William Tecumseh Shermanin kanssa etelävaltiolaisten kohtelusta, ja heidän ystävyytensä katkesi. Halleck sai siirron Kaliforniaan Tyynenmeren divisioonaan, ja sen jälkeen Louisvilleen Kentuckyyn.
Hän kuoli palveluspaikassaan Louisvillessä. Hänet on haudattu Green-Woodin hautausmaahan Brooklyniin New Yorkiin
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Henry Wager Halleck
Käännös suomeksi
Heinälammi (Tammela)

| Heinälammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°44′58″N, 23°59′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Turpoonjoen valuma-alue (35.98)
Laskujoki:  ei ole 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  116,7 m 
 fiHeinälammi 
Heinälammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu  Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Lampi on 90 metriä pitkä ja 40 metriä leveä. Se sijaitsee syvässä painaumassa Karjuharjun rinteen alla. Maa lammen ympäriltä on soistunut eikä siihen liity ojia. Se saakin vetensä sadnannasta ja harjun pohjavedestä. Heinälammi kuuluu samaan painanteeseen Mustikkalammin kanssa. Lammen suorannat päättyvät harjun rinteeseen, jonne on rakennettu kaksi loma-asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2824.
Lampi sijaitsee Karjuharjun eteläpuolella. Harju on osa Kolmatta Salpausselkään kuuluvaa harjujaksoa ja hiekka-aluetta. Alue kuuluu niin sanottuun Perunnummen hiekkamassiiviin, joka on hyvää pohjavesialuetta. Tämä heijastuu järviin ja lampiin, jotka ovat usein kirkasvetisiä.
Puukiipijät

| Puukiipijät |
| --- | --- |
 Etelänpuukiipijä (Certhia brachydactyla)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puukiipijät  Certhiidae  Leach, 1820
Katso myös
   Puukiipijät Wikispeciesissä   Puukiipijät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puukiipijät (Certhiidae) on pienikokoisten varpuslintujen heimo. Niitä löytyy luonnonvaraisina pääasiassa Euroopasta ja Aasiasta. Tosin amerikanpuukiipijä elää ainoastaan Pohjois-Amerikassa. Puukiipijät ovat pääasiassa  paikkalintuja, eivätkä juuri liiku elinalueeltaan. Kaikki puukiipijät muistuttavat selvästi toisiaan, ja niillä on yläpuoli ruskea ja alapuoli valkea. Puukiipijöiden nokka on alaspäin kaartuva ja linnun kokoon nähden suurehko. Puukiipijät syövät hyönteisiä, ja ne osaavat liikkua puussa myös pää alaspäin[lähde? ].
Suomessa puukiipijöiden heimosta on tavattu yksi laji, puukiipijä.
Puukiipijöihin kuuluu ainoastaan 1 suku ja 9 lajia.
Suvut ja lajit > Puukiipijät Certhia

Amerikanpuukiipijä Certhia americana
Etelänpuukiipijä Certhia brachydactyla
Harmaarintakiipijä Certhia discolor
Himalajanpuukiipijä Certhia hodgsoni
Puukiipijä Certhia familiaris
Raitapyrstökiipijä Certhia himalayana
Rusorintakiipijä Certhia manipurensis
Rusovatsakiipijä Certhia nipalensis
Sichuaninpuukiipijä Certhia tianquanensis