stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Simpukan- ja kotilonkuorirahat
Afrikassa > Länsi-Afrikassa

Merikotiloiden kuoria käytettiin rahana myös Länsi-Afrikan sisämaassa, kaukana meren rannasta. Myös eurooppalaiset toivat simpukoita Intiasta Länsi-Afrikkaan Pohjois-Afrikan ja Saharan kautta jo ennen vuotta 1000. Portugalilaiset aloittivat simpukkojen kauppaamisen vuodesta 1515 alkaen suuremmissä määrin Länsi-Afrikkaan, kun Intiasta palaavat laivat saivat käyttää niitä painolastina. Valkeita pieniä simpukoita, varsinkin Malediiveilta tuotua Cypraea monetaa oli käytetty rahana jo satoja vuosia Kiinassa. Simpukoita alettiin käyttää varsinkin Beninissä, Jorubalandissa ja Orjarannikolla. Dahomeyssa ne olivat ainoa valuutta. Kotiloita käytettiin myös koristeina.
Jo vuonna 1520 portugalilaiset toivat kaurikotiloita vuosittain. He varastoivat niitä São Toméen, joissa niitä käytettiin pääasiassa siepattujen orjien ostamiseen Gwatónissa, ja jotka sitten vietiin Elminaan myytäviksi. Se oli helppoa portugalilaisille, koska he lastasivat Goaan purjehtivat ja sieltä palaavat Intian laivat Malediveilta saaduilla kotiloilla. Ne tuotiin takaisin laivojen painolastina Hyväntoivonniemen ympäri kaupankäyntiä varten Länsi-Afrikkaan. Beninissä orjaksi otetun hinta vuosina 1522 - 1527 kohosi simpukankuorissa maksettuna 15 prosenttia, kun taas jamssin hinta kohosi 8 000:sta 89 000:n. Kun vielä 1520-luvulla kotiloila ostettuja tuontitavaroita arvioitiin kuvaamalla kotiloiden määrää, 1530-luvulla niitä arvioitiin painon mukaan. Eräässä laivassa vuonna 1529 oli 27 Portugalin guintaisin arvosta kaureja, kun taas vuonna 1540 eräässä laivassa niitä oli neljän sadan guintaisin arvosta.
1500-luvun puoleen väliin mennessä portugalilaiset kuljettivat 130 miljoonaa simpukankuorta vuodessa Afrikkaan myytäväksi rahana. Hollanti, Englanti ja Ranska tulivat mukaan tähän ilmeisen kannattavaan toimintaan. Vuonna 1773 eräs 260 tonnin ranskalainen orjalaiva toi 35 miljoonaa lankoihin pujotettua simpukankuorta Ouidahiin. Hollantilaiset ja englantilaiset toivat yli 10 miljardia simpukankuorta Länsi-Afrikkaan vuosina 1700-1790. Englantilaiset toivat vuosina 1800-1850 5,5 miljardia. Kotilokaupan loppuessa 1900-luvun alkuun mennessä eurooppalaiset olivat purkaneet lasteissaan Afrikkaan 50 miljardia simpukankuorta.
Esimerkiksi Länsi-Afrikassa simpukankuoret olivat vielä 1880-luvulla yleisesti käytettyjä rahoja pienissä ostoksissa. 40 simpukankuorta muodostivat "nauhan", ja 50 nauhaa oli yhden sillingin arvoinen. Vangituista ihmisistä eli orjista tuli 1600-luvulla Orjarannikon alueen hallitseva vientituote. Heistä saatiin vastineeksi tekstiileitä ja sipukankuoria, sekä monia muita kauppatavaroita. Afrikkaan tuotiin etenkin Euroopassa ja Itä-Aasiassa valmistettuja tuotteita.
Simpukankuorirahan edut vaikuttivat sen laajaan käyttöönottoon. Laskentayksikkö oli yhtenäinen useilla eri alueilla ja simpukankuorirahoja laskettiin usein yksin kappalein, kymmenittäin tai kahdenkymmenen kappaleen kokonaisuuksina. Sitä voitiin käyttää myös pienissä kaupoissa, eikä sitä pystytty väärentämään.
Afrikassa > Määrien vaihtelu Dahomeyssa

Kaurikotiloiden määrä nauhoissa vaihteli. Dahomeyssa 1700-luvulla nauhojen 40 kappaleen oletusarvosta vähennettiin yksi, joka oli palkkio nauhan tekijälle, joka lävisti ja pujotti ne. Kuninkaan palatsissa naisten pujottamissa nauhoissa saattoi olla kolmesta kuuteen vähemmän kaureja. Näin palatsi, joka teki hankintoja markkinoiden nimellisarvoon, saattoi hankkia tavaroita aina 15 prosentin alennuksella. Tätä "kuninkaallista" nauhaa on verrattu Ashantien kuninkaan kultapainoihin, jotka olivat raskaampia kuin tavallisten ihmisten kulta. Dahomeyssa 1800-luvun lopulla inflaatio lisäsi kaurien määrää nauhoissa aina 50 kappaleeseen. Ouidahissa määrä oli 50, kun taas Alladassa ja Abomeyssa 46, mutta "kuninkaallisessa" nauhassa määrä laski noin 40 kappaleeseen.
Afrikassa > Käytön loppu

Kaurien käyttö rahana loppui Afrikassa 1920-luvulta alkaen. Niitä käytettiin pisimpään Ranskan pohjoisilla miehitysalueilla, joissa niiden arvo osoittautui vakaammaksi kuin frangin setelien. Kaurien käyttö oli loppunut esimerkiksi Timbuktussa 1940-luvulla. Togossa niitä ei enää käytetty 1920-luvulla, eikä Dahomeyssakaan samoihin aikoihin. Igbojen maassa Etelä-Nigeriassa niitä kierrätettiin vielä 1920-luvulla. Nigerian pohjoisseudulla Nupessa kaurien käyttö heräsi henkiin Suuren talouslaman aikoihin. Ghanassa kaurien käyttö rahana alkoi olla vähäistä syrjäisimmilläkin seuduilla 1960-luvulla.
Aasiassa

Kiinassa varhaisimmat kirjalliset maininnat simpukankuorten käytöstä rahoina ovat Shang-dynastian ajalta (1765–1122 eKr.) Simpukankuorien merkitystä kuvaa sekin, että klassinen kiinalainen rahaa tarkoittava kirjoitusmerkki, 貝 (bèi), esittää tyyliteltyä simpukankuorta.
Intiassa olivat jo varhain käytössä hopea- ja kuparirahat, mutta niiden ohella myös kaurikotiloiden kuoria käytetiin pitkään pikkurahoina. Ne tunnettiin nimellä kaudi, ja Bengalissa ne voitin vaihtaa rupioihin siten, että yksi rupia vastasi 2560 kaudia. Vuosittain niitä tuotiin Malediiveilta Bengaliin 30 000 rupian arvosta. Yksi orja maksoi noin 25 000 simpukankuorta. Odishassa Brittiläinen Itä-Intian kauppakomppania poisti kaudit käytöstä vuonna 1805, jolloin niiden tilalle tuli hopearaha. Tämä vaikutti osaltaan Paika-kapinan puhkeamiseen vuonna 1817.
Thaimaassa vahvistettiin, että noin 16 gramman (yhden ticalin) painoisen posliinikotilon kuoren arvo oli 1/6400 bahtia.
Oseaniassa ja Australiassa

Australian pohjoississa eri heimot käyttivät eri simpukka- ja kotilolajien kuoria. Yhden heimon käyttämä laji saattoi toisen heimon silmissä olla täysin arvoton.
Uuden-Guinean pohjoispuolella olevilla saarilla kuoret hajotettiin ohuiksi liuskoiksi, joiden läpi puhkaistiin reiät niin, että ne voitiin pujottaa pitkään nuoraan. Tällaisen nuoran arvo määräytyi sen pituuden mukaan, joka mitattiin sormilla. Näillä saarilla käytettiin kahdenlaisia kuorirahoja. Toiset saatiin erään Uuden-Guinean rannoilla esiintyvästä kotilosta, toiset taas tavallisesta helmisimpukasta.
Eteläisillä Tyynenmeren saarilla oliivikotilo Oliva carneola oli yleisimmin kuorirahan valmistukseen käytetty kotilolaji. Vielä vuonna 1882 Salomonsaarilla paikallisessa kaupassa käytettiin maksuvälineenä kotilonkuoren palasia, jotka naiset olivat suurella vaivalla hajottaneet tarvittavan kokoisiksi kappaleiksi. Koska niiden valmistus oli työlästä, niitä ei tehty enempää kuin tarvittiin ja täten ne pysyivät arvossaan.
Nykyaikaiset kolikot syrjäyttivät kotilonkuoret nopeasti, mutta eivät täydellisesti, sillä Salomoninsaarilla niitä käytetään yhä jonkin verran. Kuoret työstetään koristeellisiksi liuskoiksi, joiden arvo kuvaa niiden valmistukseen käytettyä työmäärää.
Itäisen Uuden-Britannian saarella Papua-Uudessa-Guineassa kuorirahoja käytetään edelleen, ja ne voidaan vaihtaa Papua-Uuden-Guinean kinoihin.
Lähi-idässä

Paikoitellen Länsi-Aasiassa rengaskotilon (Cyprea annulus) kuoria on muinoin käytetty yleisenä maksuvälineenä. Nimensä tämä kotilo on saanut kuoren yläpinnalla olevasta kirkkaan oranssinvärisestä rengasta. Monia kappaleita löysi Austen Henry Layard kaivauksillaan Nimrudissa vuosina 1845–1851.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Simpukan- ja kotilonkuorirahat Wikimedia Commonsissa
Pratt W. H. 1877-1880. Shell Money and Other Primitive Currencies. Proceeding Davenport Academy of Natural Sciences, volume II. page 38-46.
Stearns, Robert E. C.: Shell-money. The American Naturalist, Maaliskuu 1869, III. vsk, nro 1, s. 1-5.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 12.3.2019. (englanniksi)
Stearns, R. E. C: Aboriginal Shell Money. The American Naturalist, June 1877, XI. vsk, nro 6, s. 344-350.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 12.3.2019.
Cowry Shells, a trade currency (Arkistoitu – Internet Archive), Museum of the National Bank of Belgium.
The wealth of Africa; Money in Africa Money in Africa, The British Museum
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Shell money
Yhdysvaltain eteläosissa, varsinkin Geogiassa asuneiden intiaaniheimojen simpukankuorista valmistamia esineitä (1873)
Simpukankuoria
Arabikauppias käyttää kotilonkuoroa rahana. Painokuva vuodelta 1845.
Simpukankuoria käytetään myös koristeluun. Kuvassa joruba-kulttuuriin liittyvä Ile Ori -esine
Kiinalaisia kuorirahoja ajalta 1500-luvulta 700-luvulle eKr.
2,6 cm pitkä kuoriraha Palou Tellosta Batusaarilta, Indonesiasta
Vihreään luuhun tehty 40,3 millimetrin pituinen posliinikotilon kuoren jäljitelmä Kiinasta, Läntisen Zhou-dynastian ajalta (1046–771 eKr.), Jin-valtiosta
Simpukan- ja kotilonkuorirahoja Papua-Uudesta-Guineassa
Käännös suomeksi
Camilo Castelo Branco

| Camilo Castelo Branco |
| --- | --- |
 Camilo Castelo Branco
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1825 Lissabon
Kuollut: 1. kesäkuuta 1890 (65 vuotta) São Miguel de Seide
Kansalaisuus:  Portugali
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: portugali
Tuotannon kieli: portugali
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.camilocastelobranco.org
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Camilo Castelo Branco (16. maaliskuuta 1825 Lissabon − 1. kesäkuuta 1890 São Miguel de Seide) oli portugalilainen kirjailija. Hän tuli sokeaksi ja teki itsemurhan. Hän on tuotteliain ja kansallisin Portugalin uudenaikaisista kirjailijoista. Hänen romaaninsa täyttävät yli sata nidosta. Lisäksi Castelo Branco kirjoitti runoja ja draamoja. Hänen erikoisalansa on porvarillinen taparomaani, jos kohta hän kirjoitti myös menestyneitä historiallisia romaaneja. Hänen kuvauksissaan on vahva portugalilainen leima. Kielellisesti hänen teoksillaan on suuri merkitys, sillä hän sepitti uusia sanamuodostelmia ja lainasi sanoja ja käänteitä kansankielestä. Castelo Brancon kuuluisimpia romaaneja ovat: Amor de perdição (1862), Amor de salvação (1864), O retrato de Ricardina (1868), Mistérios de Lisboa (1854−1855), No bom Jesus do monte (1863). Huomattavin hänen runokokoelmistaan on Um livro (1854).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Camilo Castelo Branco Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Nitro/Nora BS

| Nitro/Nora BS |
| --- | --- |
Perustettu:  1979
Entiset nimet:  IK Nitro ja IFK Nora yhdistyivät 1979
Kotiareena:  Svedice Arena
Paikkakunta:   Nora, Västmanland, Ruotsi
Värit:                
Lajit:  Jääpallo
Nitro/Nora BS on jääpalloseura Norasta Örebron läänistä, Västmanlandista eli Ruotsin järvialueen pohjoispuolelta. Seura pelaa kaudella 2015-2016 Allsvenskanissa sen etelälohkossa.
Historia

Noran seudun jääpallomenneisyydessä menestys oli lähimpänä keväällä 1945, jolloin IFK Nora kamppaili noususta pääsarjaan tukholmalaisen Hammarby IF:n kanssa, mutta hävisi ottelun 2-1. Ottelu pelattiin luonnonjäällä paikallisella Norasjön-jävellä. Senkin jälkeen Noran alueen kaksi jääpallojoukkuetta IFK Nora ja Noraskog pyrkivät vuosien ajan nousemaan maan jääpallon pääsarjaan onnistumatta.
Nykyinen seura Nitro/Nora BS syntyi Noraskogin seuraajaseuran IK Nitron ja IFK Noran jääpallojaostojen yhdistyttyä vuonna 1979. Seura on siis puhdas jääpalloseura. Seura kilpailee Örebro SK:n kanssa Örebron seutukunnan ykköspaikasta, ja ottelut Örebro SK:ta vastaan ovat seutukunnan derbyjä. Örebro oli 1970- ja 80-luvuilla alueen ehdoton ykkösnimi, mutta tultaessa 2000-luvulla tilanne on tasoittumassa, ja kaudella 2015-2016 seurat pelaavat samassa sarjassa.
Seurasta on vuosien varrella noussut useita Ruotsin jääpallon ykkösnimiä. Kirkkaimpana on maalivahti Jan-Ivar Ekberg, joka edusti pääsarjassa Örebro SK:ta ja valittiin vuoden 1973 MM-kisoissa parhaaksi maalivahdiksi. Muita seurasta nousseita nimimiehiä on mm. 2010-luvulla Elitserienin Villassa pelaava Jesper Bryngelson. Bryngelson pelasi lainalla joulukuussa 2015 kasvattajaseurassaan Nitro/Nora BS:ssä pelatessaan viimeistä Elitserien-kauttaan Villassa.
Seura 2000-luvulla

Noran jääpalloilun edellytyksille loi pohjan tekojäärata Svedice Arena, joka vihittiin käyttöön keväällä 2009. Seura pelasi 2010-luvun alun kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Divisioonassa, kunnes keväällä 2015 Nitro/Nora BS nousi Allsvenskaniin kaudeksi 2015-2016.
Aiheesta muualla

Joukkueen virallinen sivu[vanhentunut linkki]
Tranås BoIS Bandy

| Tranås BoIS Bandy |
| --- | --- |
Koko nimi:  Tranås BoIS Bandy
Perustettu:  1941
Entiset nimet:  Tranås IK, Tranås SK
Kaupunki:  Tranås
Kenttä:  Bredstorpin urheilukenttä
Värit:                
Sarja:  Allsvenskan
Tranås BoIS Bandy on urheiluseura Tranåsista, Ruotsin Smoolannista. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin toiseksi korkeinta sarjaa Allsvenskania.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1941, jolloin kaksi paikkakunnan jääpalloa pelaavaa seuraa Tranås IK ja Tranås SK yhdistyivät uudeksi seuraksi Tranås BoIS. Ohjelmassa oli niin jalkapallo kuin jääpallokin. Seura nousi ensimmäisen kerran Ruotsin jääpallon pääsarjaan kaudella 1950. Tranås BoIS on pelannut korkeimmalla sarjatasolla kaikkiaan 22 sarjakautta. Viimeisimmän kerran Tranås BoIS on pelannut ylintä sarjaa kaudella 1996-1997.
Seuran kotiareena Bredstorp sai tekojään vuonna 1970. Seuran kovina kilpailijoina vuosien saatossa ovat olleet kaksi smoolantilaisseuraa Nässjö IF ja Vetlanda BK. Yleisöennätys on vuodelta 1965, jolloin Tranås BoIS kohtasi Nässjö IF:n 6 857 katselijan edessä. Tunnetuin Tranås BoIS:n jääpalloilija on pitkäaikainen maajoukkuemies Torsten Sparv.
Aiheesta muualla

Joukkueen virallinen sivu
Seuran esittelysivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Allsvenskan 2024-2025
IF Boltic, Karlstad
Djurgårdens IF
Falu BS
Kalix Bandy
Gustavsbergs IF
Katrineholm Bandy
IFK Kungälv
IFK Rättvik
Lidköpings AIK
Mölndal Bandy
Nässjö IF
IK Tellus, Tukholma
Tillberga Västerås
Tranås BoIS
Örebro SK
Västanfors IF BK

| Västanfors IF BK |
| --- | --- |
Koko nimi:  Västanfors IF Bandyklubb
Perustettu:  1916
Entiset nimet:  Västanfors IF
Kaupunki:  Västanfors
Kenttä:   Västanfors urheilupuisto
Mestaruudet:  1 (1954)
Västanfors IF BK on vuonna 1916 perustetun Västanfors IF:n jääpallojaostosta irrottautunut jääpalloon erikoistunut seura. Seura sijaitsee Västmanlandin Fagerstan kunnassa.
Perustamisensa jälkeen Västanfors IF oli yleisseura, jossa jääpallo oli yksi harrastetuista lajeista. Jääpallossa seuran jääpalloilijat pelasivat 1920- ja 30-luvuilla Keski-Ruotsin sarjassa, jossa muita paikkakuntia olivat Eskilstuna, Örebro, Västerås ja Köping. 1930-luvun puolivälissä rakennettiin paikkakunnalle maapohjainen Västanforsin urheilukenttä. Seura pelasi ensimmäisen kerran Ruotsin jääpallon pääsarjassa eli 1. divisioonassa 1937, mutta putosi ensimmäisen kauden jälkeen alempaan sarjaan. Seura vakiinnutti jääpallotasonsa tultaessa 1950-luvulle niin, että seura oli vuonna 1954 Ruotsin mestaruusottelussa. Siinä Västanfors IF voitti Örebro SK:n numeroin 2-1. Vielä 1970-luvulla vuosina 1972 ja 1973 seura voitti pääsarjan alkulohkonsa pääsemättä kuitenkaan loppuotteluun. Seuran menestys hiipui 1970-luvun loppupuoliskolla. Viimeisin pääsarjakausi on ollut kausi 2004-2005. Kaikkiaan pääsarjakausia on kertynyt 32.
Västanfors IF:stä on tullut pelaajia myös Ruotsin maajoukkueeseen. Tunnetuin lienee Sören Boström, vuosien 1963-77 Västanfors-peluri, sen jälkeen Västerås SK:ssa sekä kaksinkertainen MM vuosina 1981 ja 1983. Muita tunnettuja ovat olleet Swen-Erik Broberg, vuoden 1954 maalikuningas ja Lars Lööw, vuosien 1956 ja 1969 maalikuningas. Anders Jacobsson oli 1979-82 Västanforsin pelaaja ja myöhemmin Ruotsin maajoukkueen valmentaja.
Saavutukset

Saavutuksia Ruotsin pääsarjassa
1 mestaruus: 1954
Aiheesta muualla

Joukkueen virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
IFK Kungälv

| IFK Kungälv |
| --- | --- |

Koko nimi:  IFK Kungälv
Perustettu:  1940
Kaupunki:  Kungälv
Kenttä:  Skarpe Nord
Värit:           
Sarja:  Allsvenskan
IFK Kungälv on jääpalloseura Kungälvistä, Länsi-Götanmaalta, Ruotsista. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1940. Vuonna 1946 se nousi 2. divisioonaan ja vuonna 1963 ensi kertaa pääsarjaan, mistä se kuitenkin putosi heti debyyttikauden jälkeen. Sittemmin samankaltaista hissiliikettä on jatkunut 2000-luvulle saakka.
Entisiä pelaajia

Esa Määttä
Aiheesta muualla

Svenska Fans
Allsvenskan 2024-2025
IF Boltic, Karlstad
Djurgårdens IF
Falu BS
Kalix Bandy
Gustavsbergs IF
Katrineholm Bandy
IFK Kungälv
IFK Rättvik
Lidköpings AIK
Mölndal Bandy
Nässjö IF
IK Tellus, Tukholma
Tillberga Västerås
Tranås BoIS
Örebro SK
Tillberga Bandy Västerås

| Tillberga Bandy Västerås |
| --- | --- |

Koko nimi:  Tillberga Bandy Västerås
Perustettu:  1930
Entiset nimet:  Tillberga IK, Tillberga IK Bandy
Kaupunki:  Västerås
Kenttä:  ABB Arena
Värit:           
Sarja:  Allsvenskan
Tillberga Bandy Västerås, entinen Tillberga IK Bandy, on ruotsalainen urheiluseura, joka on eriytynyt Tillberga IK:n jääpallojaostosta. Tällä hetkellä Tillberga Bandy Västerås pelaa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskaninissa.
Historia

Vuosian 1930-1998 Tillberga IK toimi jaostopohjaisesti ja jääpallo toimi yhtenä urheilujaostona. Vuodesta 1998 alkaen Tillberga IK:n jaostot eriytyivät omiksi seuroikseen - jääpallo Tillberga IK Bandy:n nimellä. Seura vaihtoi 2006 nimensä Tillberga Bandy Västerås:iksi eli lyhemmin TB Västerås. Tillberga käytti alun perin vihertävän valkoista paitaa, mutta nykyään peliasu on musta-punainen. Seuran kotiottelut pelattiin aiemmin Rocklundan kentällä, mutta kaudesta 2007-2008 alkaen Västeråsin ABB Arenalla.
Seura aloitti jääpallon peluun heti seuran syntyvaiheessa. Varsinainen jääpallon nousu alkoi 1950-luvun lopulla. Västeråsiin oli saatu vuonna 1956 Rocklundan areenalle tekojää, joka mahdollisti määrätietoisemman jääpallon peluun. Seura nousi ensimmäistä kertaa Divisioona 2:een vuonna 1962, johon se palasi vuonna 1969. Huolimatta 1970-luvun lopun hetkellisestä putoamisesta alempiin sarjoihin Tillberga IK jääpallotoiminta aloitti pian sen jälkeen nousun ylemmille sarjatasoille. TB Västerås saavutti korkeimman sarjatason ensimmäistä kertaa keväällä 2007, jolloin se karsintojen kautta nousi perustettuun jääpallon pääsarjaan, Elitserieniin. Seura putosi kuitenkin keväällä 2008 Elitserienistä palaten takaisin kaudelle 2010-11 ja säilyi sillä kertaa kaksi kautta ennen putoamistaan keväällä 2012. Kun Göteborgin GAIS Bandy päätti lupua sarjapaikastaan, Tillberga Bandy nostettiin sen tilalle Elitserieniin.
Aiheesta muualla

Joukkueen virallinen sivu
Allsvenskan 2024-2025
IF Boltic, Karlstad
Djurgårdens IF
Falu BS
Kalix Bandy
Gustavsbergs IF
Katrineholm Bandy
IFK Kungälv
IFK Rättvik
Lidköpings AIK
Mölndal Bandy
Nässjö IF
IK Tellus, Tukholma
Tillberga Västerås
Tranås BoIS
Örebro SK
Formula 1 -kausi 2019

Formula 1 -kausi 2019 oli Formula 1 -sarjan 70. maailmanmestaruuskausi.
Kaudella ajettiin 21 osakilpailua ja Formula 1 -sarjan 1 000:s Grand Prix kauden kolmannessa kilpailussa Kiinassa. Lewis Hamilton lähti kauteen hallitsevana kuljettajien maailmanmestarina ja Mercedes hallitsevana valmistajien maailmanmestarina. Sarjan kilpailullinen tasapaino huononi edellisvuosiin nähden, ja niinpä sekä Hamilton että Mercedes uusivat mestaruutensa.
Tallit ja kuljettajat > Uudet kuljettajat

Alexander Albon debytoi Toro Rosson kilpakuljettajana.
Lando Norris debytoi McLarenin kilpakuljettajana.
George Russell debytoi Williamsin kilpakuljettajana.
Tallit ja kuljettajat > Paluun tehneet kuljettajat

Robert Kubica teki paluun Williamsin kilpakuljettajana ajettuaan viimeksi Renault’lla kaudella 2010.
Daniil Kvjat teki paluun Toro Rosson kilpakuljettajana ajettuaan viimeksi samassa tallissa kaudella 2017.
Antonio Giovinazzi teki paluun Alfa Romeon kilpakuljettajana ajettuaan viimeksi Sauberilla kaudella 2017 kaksi kilpailua.
Tallit ja kuljettajat > Poistuneet kuljettajat

Fernando Alonso lopetti Formula 1 -uransa kauteen 2018.
Stoffel Vandoorne ei saanut jatkosopimusta McLarenilta ja siirtyi Formula E -sarjaan.
Marcus Ericsson ei saanut jatkosopimusta Sauberilta, mutta jatkaa tallin testi- ja varakuljettajana. Hän siirtyi kilpailemaan IndyCar-sarjaan.
Esteban Ocon ei saanut jatkosopimusta Racing Pointilta, mutta jatkoi Mercedes-tallin testi- ja varakuljettajana.
Brendon Hartley ei saanut jatkosopimusta Toro Rossolta.
Sergei Sirotkin ei saanut jatkosopimusta Williamsilta.
Tallit ja kuljettajat > Tallivaihdokset

Force India vaihtoi nimensä Racing Pointiksi.
Sauber vaihtoi nimensä Alfa Romeo Racingiksi.
Red Bull Racing siirtyi käyttämään Hondan moottoreita Renault’n sijaan.
Kimi Räikkönen siirtyi Ferrarilta Alfa Romeolle.
Charles Leclerc siirtyi Sauberilta Ferrarille.
Daniel Ricciardo siirtyi Red Bullilta Renault’lle.
Carlos Sainz siirtyi Renault’lta McLarenille.
Pierre Gasly siirtyi Toro Rossolta Red Bullille.
Lance Stroll siirtyi Williamsilta Racing Pointille.
Tallit ja kuljettajat > Kauden aikana vaihtuneet kuljettajat

Pierre Gasly siirtyi Red Bullilta Toro Rossolle Unkarin GP:n jälkeen.
Alexander Albon siirtyi Toro Rossolta Red Bullille Unkarin GP:n jälkeen.
Sääntömuutokset > Säännöksiä

Kilpailun nopeimman kierroksen ajanut kuljettaja sai lisäpisteen edellyttäen, että hän sijoittui kilpailun lopputuloksissa kymmenen parhaimman kuljettajan joukkoon. Edellisen kerran nopeimmasta kierroksesta annettiin lisäpiste kaudella 1959.