stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mary Vetsera
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mary Vetsera Wikimedia Commonsissa
Vetseran hauta Heiligenkreuzin kirkkomaalla.
Metyylietyyliselluloosa

| Metyylietyyliselluloosa> Tunnisteet |
| --- | --- |
Muut nimet:  etyylimetyyliselluloosa
CAS-numero:  9004-69-7
Ominaisuudet
Moolimassa:  30000-40000 g/mol
Ulkomuoto:  kuituista rakeista jauhetta
Metyyli­etyyli­selluloosan rakenne­yksikkö. Tässä R tarkoittaa atomi­ryhmää, joka voi olla joko metyyliryhmä CH3 tai etyyliryhmä CH2CH3.
Metyylietyyliselluloosa (etyylimetyyliselluloosa) (E-koodi E 465) on selluloosan johdannainen, jossa selluloo­sa­molekyylin runkoon on liittynyt etyyli- ja metyyliryhmiä eetterin kaltaisin sidoksin. Se on väriltään valkoista, kellertävää, harmahtavaa. Se on hajutonta ja mautonta ja rakenteeltaan kuituista rakeista jauhetta. Se turpoaa veteen liuetessa, jolloin liuos on kolloidinen. Tämä liuos on opaalinhohtoinen ja viskoosinen. Metyylietyyliselluloosa liukenee myös etanoliin, mutta ei muihin eettereihin. Metyylietyyliselluloosaa käytetään elintarvikkeissa sakeuttamis-, stabilointi- ja emulgointiaineena. Siitä, kuinka paljon metyylietyyliselluloosaa saadaan laittaa mihinkin elintarvikkeeseen, on FAOn ja WHOn määräyksiä.
Aiheesta muualla

Ruokavirasto: E465 - Etyylimetyyliselluloosa
Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO): Methyl ethyl cellulose (pdf) (englanniksi)
Max Irons

| Max Irons |
| --- | --- |
 Irons vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. lokakuuta 1985 (ikä 38) Lontoo, Iso-Britannia
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Henry (Red Riding Hood – Punahilkka)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Maximilian "Max" Paul Diarmuid Irons (s. 17. lokakuuta 1985, Camden, Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hän on näyttelijöiden Sinéad Cusackin sekä Jeremy Ironsin poika. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvista Red Riding Hood – Punahilkka, Vieras sekä televisiosarjasta Valkoinen kuningatar.
Elämä ja ura

Max Irons valmistui vuonna 2008 Guildhall School of Music and Dramasta. Hän opiskeli siellä näyttelijäksi ja alkoi saada rooleja 15-vuotiaana. Ironsilla oli kouluvuosinaan lukihäiriö.
Irons työskenteli ennen näyttelijän uraansa baarimikkona ja lisäksi hän on työskennellyt mallina Burberrylla ja Mangolla.
Filmografia

Being Julia (elokuva, 2004) - Curtain Call Boy
Dorian Gray (elokuva, 2009) - Lucius
Red Riding Hood – Punahilkka (elokuva, 2011) - Henry
The Runaway (televisiosarja, 2011) - Tommy
Vieras (2013) - Jared Howe
Valkoinen kuningatar (televisiosarja, 2013) - Kuningas Edvard
The Riot Club (elokuva, 2014) - Miles Richards
Kultainen nainen (elokuva, 2015) - Fredrick Altmann
Bitter Harvest (elokuva, 2016) - Yuri
Väärän vänkyrä talo (elokuva, 2017) - Charles Hayward
The Wife (elokuva, 2017) - David Castleman
Terminal (elokuva, 2018) - Alf
The Little Drummer Girl (televisiosarja, 2018) - Al
Condor (televisiosarja, 2018-2020) - Joe Turner
Aiheesta muualla

Max Irons Elonetissä.
Max Irons Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Metyylikavikoli

Metyylikavikolin eli estragolin rakenne
Metyylikavikoli eli estragoli on haihtuva öljy, jota on joissakin yrteissä. Sillä on allergisia reaktioita ehkäiseviä vaikutuksia ja se poistaa joitakin suolistovaivoja. Suurina annoksina sen käytössä on se vaara, että se lisää maksavaurion riskiä. Sitä on aniksessa, tähtianiksessa, maustebasilikassa, maustefenkolissa, maustekirvelissä, laakerin lehdissä ja rakuunassa.
Metyylikavikolia on muun muassa basilikasta valmistettavissa eteerisissä öljyissä.
Metyylikavikolilla on hyttysiä karkottavia vaikutuksia. Muun muassa metyylikavikolia sisältävä basilika sopii luonnolliseksi vaihtoehdoksi kemiallisille hyttyskarkotteille.
Metyylikavikolin kemiallinen kaava on C10H12O, moolimassa 148,20 g/mol, kiehumispiste 215 - 216 °C, leimahduspiste 81 °C (c.c.), tiheys 0.960 - 0.968 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1.519 - 1.524 ja CAS-numero 140-67-0.
Aiheesta muualla

PubChem: Estragole (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): 1-Methoxy-4-(2-propenyl)benzene (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): 1-Methoxy-4-(2-propenyl)benzene (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Estragole (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Estragol (englanniksi)
PheroBase: Semiochemical - estragole (englanniksi)
Max Pechstein

Max Pechstein vuonna 1915.
Max Hermann Pechstein (31. joulukuuta 1881 – 29. kesäkuuta 1955 Berliini) oli saksalainen taidemaalari. Hän oli ekspressionisti ja kuului Die Brücke -liikkeeseen vuodesta 1906.
Pechsteinin työ julistettiin kolmannen valtakunnan aikana ”rappiotaiteeksi”. Hänen virallinenkin arvostuksensa palasi toisen maailmansodan jälkeen, ja hänelle myönnettiin vuonna 1952 Bundesverdienstkreuz.
Pechstein kuoli Berliinissä 73-vuotiaana.
Mausundin kappeli

| Mausundin kappeli Mausund kapell |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2011.
Sijainti:  Frøya, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1939
Suunnittelija:  Steinar Gjetø
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  250
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mausundin kappeli (norj. Mausund kapell) tai Måøyn kappeli on Frøyan kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1939.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mausundin kappeli Wikimedia Commonsissa
Girlschoolin diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 13 |  |
| ↙Livealbumit | 4 |  |
| ↙Kokoelmat | 14 |  |
| ↙EP:t | 6 |  |
| ↙Singlet | 14 |  |
| ↙Videot | 3 |  |
| ↙Musiikkivideot | 12 |  |
Girlschool on englantilainen heavy metal -yhtye ja se on tunnetuimpia ja pitkäikäisimpiä naismuusikoista koostuvia NWOBHM-yhtyeitä.
Studiolbumit

Demolition (1980)
Hit and Run (1981)
Screaming Blue Murder (1982)
Play Dirty (1983)
Running Wild (1985)
Nightmare at Maple Cross (1986)
Take A Bite (1988)
Girlschool (1992)
Not that Innocent (2002)
Believe (2004)
Legacy (2008)
Hit and Run – Revisited (2011)
Guilty as Sin (2015)
Livealbumit

Girlschool Live (1995)
King Biscuit Flower Hour Presents Girlschool (1997)
Race with the Devil Live (1998)
Race with Devil (2002)
Kokoelma-albumit

Race with the Devil (1986)
Cheers You Lot! (1989)
C'mon Let's Go (1991)
The Collection (1991)
The Best of Girlschool (1993)
From the Vaults (1994)
Emergency (1997)
The Collection (1998)
Can't Keep a Good Girl Down (1999)
The Very Best of Girlschool (2002)
Wild at Heart (2003)
The Singles (2007)
Private Lessons (2012)
The Bronze Years (2013)
Split-albumit

British Steel: HeavyWeights of Metal Live & Loud (1998)
The Second Wave: 25 Years of NWOBHM (2003)
EP:t

St. Valentine's Day Massacre (1981)
Hard Rock on 12 Inch / Stay Clean (1981)
Live and More (1982)
Wildlife (1982)
1-2-3-4 Rock and Roll (1983)
Propaganda! (2015)
Singlet

Take It All Away / It Could Be Better (1979)
Emergency / Furniture Fire (1980)
Nothing to Lose / Baby Doll (1980)
Race with the Devil / Take it All Away (1980)
Yeah Right / The Hunter (1980)
Hit and Run / Tonight (1981)
C'mon Let's Go / Tonight (live) (1981)
Don't Call it Love / Wildlife (1982)
20th Century Boy / Breaking All the Rules (1983)
Burning in the Heat / Surrender (1984)
I'm the Leader of the Gang (I Am) / Never Too Late (1986)
All Day All Night / Play with Fire (1987)
Head over Heels (1988)
Fox on the Run (1988)
Videoalbumit

Play Dirty Live (1985)
Live from London (2005)
Around the World (2005)
Musiikkivideot

| Vuosi | Kappale | Ohjaaja(t) |
| --- | --- | --- |
| 1980 | "Race with the Devil" |  |
| 1980 | "Emergency" |  |
| 1980 | "Yeah Right" |  |
| 1982 | "Don't Call It Love" |  |
| 1982 | "Tush" |  |
| 1983 | "20th Century Boy" | Sebastian Harris |
| 1983 | "Play Dirty" | Sebastian Harris |
| 1985 | "Running Wild" |  |
| 1986 | "I'm the Leader of the Gang (I Am)" |  |
| 1988 | "Fox on the Run" | Jean Pellerin |
| 2004 | "Come On Up" |  |
| 2005 | "Emergency" |  |
Merituulentie

| Merituulentie> Havsvindsvägen |
| --- | --- |
 Merituulentie Niittykummussa
Alkupiste:  Pohjantie
Päätepiste:  Nöykkiönkatu (Merituulentie–Kuitinmäentie–Martinsillantie-väylän päätepiste)
Päällyste:  asfaltti
Kaistaluku:  2–6-kaistainen
Kehä II:n risteyksestä länteen Merituulentie jatkuu Kuitinmäentienä.
Merituulentie (ruots. Havsvindsvägen) on itä–länsisuuntainen liikenneväylä eteläisessä Espoossa. Se johtaa Tapiolasta Tapiolantien risteyksessä olevasta liikenneympyrästä Kehä II:n varressa Niittykummun ja Olarin välissä olevaan eritasoliittymään. Tämän liittymän länsipuolella Merituulentien jatkeena on Kuitinmäentie, joka ulottuu Suomenojalle, Finnoontielle, sekä edelleen sen länsipuolella Martinsillantie, joka päättyy Espoonlahden Nöykkiönkadulle.
Merituulentien itäisin osa Tapiolantien liikenneympyrästä Pohjantielle on ollut 2010-luvun lopulla suljettuna alueella käynnissä olevien rakennustöiden vuoksi. Tapiolantien ja Pohjantien välinen osuus toteutetaan katuna, jonka yhteyteen rakennetaan Merituulentien linja-autoterminaali. Myös kauppakeskus Ainoa sijaitsee kadun varrella. Ainoan kautta on kulku Tapiolan metroasemalle.
Merituulentie–Kuitinmäentie–Martinsillantie

Merituulentie, Kuitinmäentie ja Martinsillantie muodostavat Länsiväylän pohjoisen rinnakkaistien. Merituulentie ja Kuitinmäentie ovat suurelta osin kaksiajorataisia ja niiden kaistaluku on 2–6. Martinsillantie on yksiajoratainen ja kaksikaistainen.
Merituulentien pituus on noin 2,7 kilometriä, koko rinnakkaisväylän pituus Tapiolan liikenneympyrästä Espoonlahden Nöykkiönkadulle on noin 8,2 kilometriä.
Merituulentien, Kuitinmäentien ja Martinsillantien varrella sijaitsee useita tilaavievän kaupan myymälöitä, eritoten autoliikkeitä. Myös useat kauppakeskukset, kuten Niitty, Merituuli ja Liila, sijaitsevat reitin varrella.
Merituulentieltä on yhteys Helsingin metroon Niittykummun metroasemalta. Finnoon liikenneympyrässä tielinja risteää Finnoontien kanssa, liikenneympyrän alemmalla tasolla on myös kevyen liikenteen solmukohta.
Meritxell Batet

| Meritxell Batet |
| --- | --- |

Espanjan edustajainhuoneen puheenjohtaja
 21. toukokuuta 2019 –  
Edeltäjä:  Ana Pastor Julián
Espanjan alueasioiden ministeri
 7. kesäkuuta 2018 – 20. toukokuuta 2019  
Edustajainhuoneen jäsen
 2019– 2004–2018  
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1973 (ikä 51) Barcelona
Kansalaisuus:  Espanja
Ammatti:  juristi, yliopiston professori, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Espanjan sosialistinen työväenpuolue
Tutkinnot:  Universitat Pompeu Fabra
Meritxell Batet i Lamaña (s. 19. maaliskuuta 1973 Barcelona) on Katalonian sosialistien puolueen poliitikko ja Espanjan edustajainhuoneen puheenjohtaja. Virka on maan kolmanneksi korkein kuninkaan ja pääministerin jälkeen.
Batet opiskeli oikeustiedettä. Hän on Pompeu Fabra -yliopiston valtiosääntöoikeuden professori.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meritxell Batet Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: es:Meritxell Batet
Käännös suomeksi
Matti Kurjensaari

| Matti Kurjensaari |
| --- | --- |
 Matti Kurjensaari.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kaarlo Matti Kurjensaari
Syntynyt: 4. toukokuuta 1907 Hämeenlinna
Kuollut: 10. maaliskuuta 1988 (80 vuotta) Helsinki
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kaarlo Matti Kurjensaari (vuoteen 1939 saakka Salonen, 4. toukokuuta 1907 Hämeenlinna – 10. maaliskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja toimittaja sekä poliittinen taustavaikuttaja.
Elämäkerta

Kurjensaari pääsi ylioppilaaksi vuonna 1927 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1932. Hän työskenteli aluksi kustannusvirkailija K.J.Gummerus Oy:ssä vuosina 1932–1935 ja sen jälkeen päätoimittajana Kansallisen Edistyspuolueen Nykypäivä-viikkolehdessä 1936–1937 ja osuusliike Elannon Elanto-lehden toimittajana 1938–1940. Välirauhan aikana 1940–1941 Kurjensaari oli Suomi-Filmi Oy:n kirjallisen osaston palveluksessa.
Esikoisromaaninsa Tie Helsinkiin Kurjensaari julkaisi vuonna 1937. Ensimmäisistä teoksistaan alkaen Kurjensaari kuvasi Suomen ja Euroopan menneisyyttä ja senhetkistä nykyisyyttä. 1960-luvulla hän kiinnostui politiikan, tieteen ja kulttuurin suurhenkilöistä. Kirjailijan nuoruuden idoli Olavi Paavolainen oli yksi heistä. Samalla Kurjensaari kirjoitti myös päiväkirjamaisia poliittissävyisiä ajankuvia. Hän otti muutenkin reippaasti kantaa poliittisiin kysymyksiin.
Sodan jälkeen Kurjensaari toimi Yleisradion teatteriosaston päällikkönä 1945-1947 ja SDP:n skogilaisen opposition lehden Päivän Sanomain päätoimittajana 1957–1959. Kurjensaari sai professorin arvonimen vuonna 1972.
Kurjensaari kuului presidentti Urho Kekkosen lähipiiriin ja oli aktiivinen toimija Paasikivi-seurassa sen perustamisesta lähtien.
Vuonna 1953 Kurjensaari oli yhtenä jäsenenä Sylvi Kekkosen johtamassa kulttuurivaltuuskunnassa, joka teki puolitoista kuukautta kestäneen vierailun Kiinaan. Matkakokemuksistaan hän julkaisi teoksen Kiinalainen päiväkirja.
Kurjensaari tunnettiin ennen kaikkea ajankohtaisista aiheista kirjoittavana esseistinä, toimittajana ja kolumnistina. Hän otti käyttöön termit ”ensimmäinen ja toinen tasavalta”, joiden välisenä taitekohtana hän piti vuoden 1945 eduskuntavaaleja.
Teokset

Tie Helsinkiin. Romaani. 1937
Nuoruuden toinen näytös. Romaani. 1939
Taistelu huomispäivästä. 1944
Naapurimme Neuvostoliitto: kuvitettu tieto- ja lukukirja. 1946
Helsinki, Itämeren tytär. 1949 (Erik Blombergin kanssa)
Hyvä ja paha Pariisi suomalaisessa valokeilassa. 1950
Helsinki –Helsingfors/valokuvat Fred Runeberg, kuvatekstit Matti Kurjensaari. 1950, 2. painos 1951, 3. painos 1952, 4. painos 1959, 5. painos 1964 (tekstit suomeksi, ruotsiksi, englanniksi, saksaksi, ranskaksi ja espanjaksi)
Syntynyt Suomessa. Romaani. 1952
Hämeenlinna: hopenharmaitten muistojen kaupunki. 1952
Kiinalainen päiväkirja: uutta Kiinaa suomalaisin silmin. 1953
Suuntana suomalainen. 1955
Suomalainen päiväkirja. 1956
Miekkatanssi: aforismeja, oivalluksia, vastaväitteitä. 1957
Jäähyväiset 50-luvulle. 1960
Helsingin tarina. 1962
30-luvun vihainen nuori mies. 1962
Tie Helsinkiin; Nuoruuden toinen näytös. 1963
Isät ja pojat eli Tuttilan tapahtumat tosiasiain valossa. 1963
Kulma ja kaari: ajankuvia Wulffin kauppahuoneen 75-vuotistaipaleelta 1890–1965. 1965
Veljeni merellä myrskyävällä: muotokuvia muistista. 1966
Puiset pyramidit: Aukusti Asko Avoniuksen henkilö ja luonne. 1968
Taistelu huomispäivästä isänmaan opissa 1918–1948. 1969
Kansakunnan kaapin päällä : muotokuvia muistista. 1969
Kulkue: 27 muotokuvaa muistista. 1970
Silmätikut: muotokuvia muistista. 1971
Syntynyt sivulliseksi : näkyjä ja näkemyksiä 1960–1973. 1973
Loistava Olavi Paavolainen: henkilö- ja ajankuva. 1975
Suomalainen päiväkirja 20 vuotta sitten uudet päätelmät. 1976
Kansalaiskirja: muotokuvia muistista. 1977
Mitattua matkaa : merkintöjä 1973–1978. 1978
Elävä Aulanko. 1983
Presidenttikaskut: kaskuja ja tarinoita tasavallan yhdeksästä päämiehestä. 1987
Nimimerkillä Saku Harkko:
Päämajan salaisuus. Poikain jännityskirjasto n:o 5. Gummerus 1935
Autokarkurit : seikkailukertomus. Poikain jännityskirjasto n:o 7. Gummerus 1936
Vahtimestari katoaa : Manu ja minä elokuvamiehinä. Poikain jännityskirjasto n:o 19. Gummerus 1939
Autokarkurit : poikain seikkailukirja. Gummerus 1952, sisälsi kirjat Päämajan salaisuus, Autokarkurit ja Vahtimestari katoaa
Palkinnot

Valtion kirjallisuuspalkinto 1948, 1952
Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1955
Pro Finlandia -mitali 1967
Max Phipps

Maxwell John ”Max” Phipps (18. marraskuuta 1939 Parkes, Uusi Etelä-Wales, Australia – 6. elokuuta 2000 Sydney) oli australialainen näyttelijä. Hänen tunnetuin elokuvaroolinsa oli vuoden 1980 elokuvassa Kapinalliset, jonka pääosasta hän sai AFI-palkintoehdokkuuden. Phipps esiintyi myös muun muassa elokuvissa Mad Max 2 – asfalttisoturi ja Nooan arkki. Hän kuoli syöpään 60-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Max Phipps Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Max Pescatori

| Max Pescatori |
| --- | --- |
 Max Pescatori, 2019
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Italia
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  1
WSOP-rahasijat:  14
WPT-voitot:  0
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  1 861 462
Päivitetty:  15. lokakuuta 2007
Massimiliano "Max" Pescatori (s. 1971 Milano) on italialainen pokeriammattilainen, joka on asunut Las Vegasissa Yhdysvalloissa vuodesta 1994.
Vuonna 1998 Valter Farina, ensimmäinen italialainen World Series of Poker (WSOP) -turnausvoittaja, mentoroi Pescatoria ja Pescatori siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1999. Pescatorin ensimmäinen merkittävä turnausvoitto oli 300 dollarin limiitti hold'em -turnaus World Poker Challenge -tapahtumassa maaliskuussa 2003. Kolme päivää tämän voiton jälkeen hän oli ykkönen myös 300 dollarin omaha hi/lo -turnauksessa.
Vuonna 2004 Pescatori oli kahdesti rahasijoilla WSOP:ssa ja voitti 200 dollarin limiitti hold'em -turnauksen Legends of Poker -tapahtumassa. Ultimate Poker Challengen ensimmäisellä kaudella hän pelasi finaalipöydässä kahdeksan kertaa. Seuraavana vuoden saldo oli kuusi WSOP:n rahasijaa, kolme Festa Al Lago -tapahtuman rahasijaa ja viisi rahasijaa National Championships of Poker -turnauksissa.
Vuonna 2006 Pescatori voitti ensimmäisen WSOP-rannekkeensa. Hän oli ykkönen 2500 dollarin no limit hold'em -turnauksessa, jossa lopussa hänen J♣ 8♣ -kätensä löi Anthony Reateguin Q♣ T♦ -käden pöytäkorttien oltua T♣ 7♦ 6♥ K♥ 9♦. Voitostaan Pescatori ansaitsi 682 389 dollaria.
Pescatori on menestynyt myös Italiassa: lokakuussa 2006 hän oli toinen No Limit Hold'em Festivalilla Aosta Valleyssa ja samalla sijalla marraskuussa Campionato Italiano di Texas Hold'em -turnauksen päätapahtumassa. Maaliskuussa 2007 hän voitti Italian no limit hold'em mestaruuden ja ansaitsi 103 120 euroa.
Vaikka Pescatori asuu Las Vegasissa, hän pitää itseään italialaisena: Pescatorilla on usein turnauksissa päässään (Italian lipun) trikolorinvärinen päähuivi.
Pescatori edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Lokakuussa 2007 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 1,8 miljoonaa dollaria.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pokulatorin haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Lisa DeVita: Viva Italia! Max Pescatori Wins It (and Italy Does Too)  10.7.2006. PokerListings.com. Viitattu 16. toukokuuta 2007.
Max Pescatori The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
Mike Hartenstine

| Mike Hartenstine> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1953 (ikä 71) Bethlehem, Pennsylvania
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  191 cm
Paino:  114 kg
Pelaajaura
Seurat:  Chicago Bears Minnesota Vikings
Pääsarjaura:  1975–1987
Michael Albert ”Mike” Hartenstine (s. 27. heinäkuuta 1953) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Pennsylvanian osavaltionyliopistossa pelattuaan hän sai NFL-varauksensa vuonna 1975.
Hartenstinen ammattilaisseuroina olivat Chicago Bears (1975–1986) ja Minnesota Vikings (1987). Chicago Bearsin pelaajana hän kuului vuoden 1986 Super Bowlin voittajiin.
Max Petitpierre

Max Petitpierre
Max Petitpierre (26. helmikuuta 1899 Neuchâtel – 25. maaliskuuta 1994) oli sveitsiläinen lakimies ja poliitikko, joka toimi Sveitsin liittoneuvoston jäsenenä 1944–1961 ja sen puheenjohtajana eli liittopresidenttinä 1950, 1955 ja 1960. Ulkoministerin tehtävistä hän vastasi pitkään, vuodesta 1945 vuoteen 1961.
Petitpierre opiskeli lakimieheksi kotikantonissaan Neuchâtelissa, Zürichissä ja Saksan Münchenissä ja tuli 1926 kansainvälisen yksityisoikeuden professoriksi Neuchâtelin yliopistoon. Vuonna 1937 hänet valittiin Neuchâtelin kantonin neuvostoon, 1942 Sveitsin liittokokoukseen eli parlamenttiin ja 1944 liittoneuvostoon. Toisen maailmansodan aikana hän toimi myös Sveitsin kelloteollisuusliiton puheenjohtajana, minkä lisäksi hänellä oli muitakin luottamustehtäviä myös elinkeinoelämän piirissä. Hän toimi myös Punaisen Ristin kansainvälisen komitean johdossa.
Max Petitpierre kirjoitti myös useita oikeustieteellisiä julkaisuja.
Petitpierren pitkän ulkoministerikauden aikana hän kehitti Sveitsin puolueettomuutta monin tavoin sallimalla tiiviimmät kansainväliset suhteet eri aloilla. Hänestä Sveitsin oli avauduttava osallistumaan Länsi-Euroopan taloudelliseen ja kulttuuriseen kehitykseen.
Prix Max Petitpierre

Vuodesta 1984 vuoteen 2008 erityinen säätiö jakoi Max Petitpierren mukaan nimettyä, 25 000 Sveitsin frangin suuruista palkintoa noin joka toinen vuosi henkilölle, joka on edistänyt Sveitsin kansainvälistä tunnettuutta ja suhteita politiikan, diplomatian, talouden, tutkimuksen, kirjallisuuden tai taiteen alalla. Palkinnon saajia ovat olleet muun muassa kuvanveistäjä Jean Tinguely (1987),  ooppera- ja elokuvaohjaaja Daniel Schmid (1988), tietojenkäsittelyteoreetikko Niklaus Wirth (1990) ja arkkitehtitoimisto Herzog & de Meuron (2000).
Marttila (täsmennyssivu)

Marttila voi tarkoittaa seuraavia:
Paikannimi

Marttila, Suomen kunta
Marttila, Pitäjänmäkeen kuuluva osa-alue Helsingissä
Marttila, kaupunginosa Seinäjoella
Marttila eli Taavetti, Luumäen kunnan keskustaajamaselvennä
Paikannimi > Kylä

Angelniemen Marttila, kylä Angelniemellä Salossa
Marttila, kylä Kiskossa Salossa
Marttila, kylä Kärkölässä
Marttila, kylä Lohjalla
Marttila, kylä Lokalahdella Uudessakaupungissa
Marttila, kylä Luumäellä
Marttila, kylä Nuijamaalla Lappeenrannassa
Marttila, kylä Pusulassa Lohjalla
Marttila, kylä Savitaipaleella
Marttila, kylä Tyrväällä Sastamalassa
Sukunimi

Aarre Marttila (1917–1961), Maalaisliiton kansanedustaja
Annu Marttila (s. 1973), kielitieteilijä, yrittäjä ja entinen lapsinäyttelijä
Elsa Marttila (1921–2007), kansakoulunopettaja ja nuortenkirjailija
Erkki Marttila (s. 1951), sota- ja tietokirjailija
Hanna Marjut Marttila (1961–2019), kirjailija
Hannu Marttila (s. 1946), kulttuuritoimittaja ja kirjallisuuskriitikko
Heikki Marttila, nimimerkki Arijoutsi (1915–1993), pakinoitsija ja kirjailija
Helena Marttila (s. 1984), poliitikko ja SDP:n kansanedustaja
Ilkka Marttila (s. 1956), jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Irene Marttila (o.s. Lusikka, s. 1960), keskimatkojen juoksija
Jelena Marttila (1923–2022), venäläinen taidemaalari
Jere Marttila, kitaristi
Jouko Marttila (s. 1961), viestintäalan yrittäjä, tietokirjailija ja talouskolumnisti
Juha Marttila (s. 1967), MTK:n puheenjohtaja
Juhani Marttila (1916–1986), kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Jukka Marttila (s. 1968), jääkiekkoilija
Jussi Marttila (s. 1982), rikoskirjailija
Luka Marttila (s. 2003), lentopalloilija
Matteus Marttila (1949–2012),  lavastaja ja elokuvantekijä
Mika Marttila (s. 1966), jääkiekkovalmentaja
Miro Marttila (s. 1987), pesäpalloilija
Nestori Marttila (1897–1971), yritysjohtaja, kauppaneuvos
Niko Marttila (s. 1971), jääkiekkoilija ja valmentaja
Otto Marttila (1879–1955), SDP:n kansanedustaja
Pablo Gomez-Marttila (s. 1988), jalkapalloilija
Pertti Marttila (s. 1960), koripalloilija
Viljo Marttila (1904–1973), kustannustoimittaja
William Marttila (1884–1963), amerikansuomalaisen työväen- ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja maatalouden tutkija
Satu Koskimies (vuosina 1973–1993 Marttila, s. 1941), kirjailija ja kirjallisuustoimittaja
Sukunimi > Kuvitteellisia henkilöitä

Eeli Marttila, Steven Nicholsin sarjakuvahahmo.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Marttila”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.