stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miikka Lindholm
Rullakiekko

Lindholm on harrastanut kesälajinaan rullakiekkoa. Hän sai tililleen harjoitusmaaotteluita 2005 ja 2006, mutta rullakiekon SM-liigassa Mahtiankoissa pelannut hyökkääjä ei mahtunut vielä tuolloin Leijonien MM-kisamiehistöön. Lindholm teki MM-debyyttinsä MM-kisoissa vuonna 2007 Saksassa, kun Suomi hävisi jatkoajalla mestaruuden Ruotsille. Lindholm keräsi turnauksen kuudesta ottelusta tehot 1+1.
Drive (elokuva)

| Drive |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Nicolas Winding Refn
Käsikirjoittaja:  Hossein Amini
Perustuu:  James Sallisin romaaniin Kylmä kyyti
Tuottaja:   Michel Litvak  John Palermo  Marc Platt  Gigi Pritzker  Adam Siegel 
Säveltäjä:  Cliff Martinez
Kuvaaja:  Newton Thomas Sigel
Leikkaaja:  Matthew Newman
Pääosat:   Ryan Gosling  Carey Mulligan  Bryan Cranston  Christina Hendricks  Ron Perlman  Oscar Isaac  Albert Brooks 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Bold Films  Odd Lot Entertainment  Marc Platt Productions  Seed Productions 
Levittäjä:  FilmDistrict
Ensi-ilta:   20. toukokuuta 2011 (Cannes)  16. syyskuuta 2011 (Yhdysvallat)  7. lokakuuta 2011 (Suomi) 
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  15 000 000 dollaria
Tuotto:  81 357 930 dollaria (75,2 miljoonaa euroa)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Drive on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut Nicolas Winding Refn ja käsikirjoittanut Hossein Amini. Elokuvan nimetöntä päähenkilöä esittää Ryan Gosling. Muita päärooleja elokuvassa esittävät Carey Mulligan, Bryan Cranston, Christina Hendricks, Ron Perlman, Oscar Isaac ja Albert Brooks. Se perustuu James Sallisin romaaniin Kylmä kyyti.
Elokuva kertoo stuntmiehestä, joka toimii öisin pakoauton kuljettajana ryöstöissä. Se julkaistiin Yhdysvalloissa 16. syyskuuta 2011 ja Suomessa 7. lokakuuta 2011. Ennen teatterijulkaisuja elokuva näytettiin monilla elokuvafestivaaleilla. Vuoden 2011 Cannesin elokuvajuhlilla sitä kehuttiin ja katsojat osoittivat suosiota seisaaltaan lopputekstien aikana. Winding Refn voitti juhlilla parhaan ohjaajan palkinnon. Myös monet kriitikot kehuivat elokuvaa ja varsinkin Goslingin ja Brooksin näyttelysuoritusta.
Juoni

Kuski (Ryan Gosling) tekee päivisin stuntteja ja toimii öisin pakoauton kuljettajana erilaisissa rikoksissa. Shannon (Bryan Cranston) on hänen managerinsa, joka hankkii hänelle töitä sekä elokuva-alalla että ryöstöissä. Shannonin suunnitelmana on saada kuski ajamaan kilpaa ammatikseen, ja lainaa varakkaalta Bernie Roselta (Albert Brooks) rahaa autoon. Kuski näyttää taitojaan ajoradalla ja Bernie houkuttelee myös Ninon (Ron Perlman) mukaan. Kuskin yksinäinen elämä muuttuu, kun hän tapaa naapurissa asuvan Irenen (Carey Mulligan) ja tämän nuoren pojan Benicion (Kaden Leos). Hän alkaa viettää aikaa heidän kanssaan, mutta kaikki muuttuu, kun Irenen aviomies Standard (Oscar Isaac) pääsee vankilasta. Standard on velkaa albanialaiselle gangsterille Cookille (James Biberi) ja tämä uhkaa vahingoittaa Ireneä ja Beniciota, ellei hän ryöstä panttilainaamoa.
Kuski lupaa ajaa keikan pakoautoa. Cookin apuri Blanche (Christina Hendricks) tulee mukaan ryöstöön, mutta keikka epäonnistuu, kun Standard ammutaan. Kuski lähtee Blanchen ja rahojen kanssa karkuun, kun toinen auto jahtaa heitä. Kuski saa karistettua auton kannoiltaan ja piiloutuu motelliin. Hän huomaa rahasumman olevan paljon enemmän, kuin oli oletettu, ja onkii Blanchelta totuuden. Blanche kertoo, että takaa-ajava auto kuului Cookille ja että heidän aikeenaan oli vedättää kuskia ja Standardia sekä ottaa rahat itselleen. Kaksi aseistautunutta Cookin miestä tulevat motellille ja ampuvat Blanchen, mutta kuski ehtii tappaa heidät ennen kuin he tappavat hänet.
Kuski menee Cookin strippiklubille ja saa selville, että Nino on ollut koko jutun takana. Nino selittää Bernielle, että rahat kuuluvat mafialle, ja Bernie tappaa Cookin peläten paljastumistaan. Hän käskee Ninoa hoitelemaan kuskin ja menee itse Shannonin luo. Kuski lupaa antaa rahat Ninolle, jos Irene ja Benicio pysyvät vahingoittumattomina. Nino kuitenkin lähettää aseistautuneen miehen heidän asunnolleen, mutta kuski huomaa tämän ja tappaa miehen. Toisaalla Shannon yrittää lähteä kaupungista, kun Bernie käy hänen luonaan. Bernie sivaltaa hänen valtimonsa auki partaveitsellä ja jättää hänet kuolemaan.
Kuski jahtaa Ninoa takaa-ajossa ja saa hänet kiinni. Kun Nino on haavoittunut, kuski hukuttaa hänet mereen. Bernie soittaa kuskille ja sopii tapaamisen ravintolaan. Ravintolassa Bernie lupaa kuskille Irenen ja Benicion olevan turvassa, muttei mene takuuseen kuskin turvallisuudesta. He menevät hakemaan rahoja kuskin auton takakontista, kun Bernie puukottaa häntä vatsaan. Kuski kuitenkin onnistuu puukottamaan puolestaan tätä, ja tappamaan hänet. Hän jättää Bernien ruumiin ja rahasäkin parkkipaikalle ja ajaa Los Angelesin yöhön.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ryan Gosling   | … |  kuski   |
|  Carey Mulligan   | … |  Irene   |
|  Bryan Cranston   | … |  Shannon   |
|  Albert Brooks   | … |  Bernie Rose   |
|  Oscar Isaac   | … |  Standard Gabriel    |
|  Christina Hendricks   | … |  Blanche   |
|  Ron Perlman   | … |  Nino   |
|  Kaden Leos                 | … |  Benicio   |
|  Jeff Wolfe                 | … |  Tan Suit   |
|  James Biberi   | … |  Cook   |
|  Russ Tamblyn   | … |  Doc   |
Tuotanto > Kehitys

James Sallisin romaani Kylmä kyyti julkaistiin vuonna 2005. Tuottaja Marc Platt hankki oikeudet tehdä siitä elokuva, kun hän luki kirjasta tehdyn arvostelun. Kirjan päähenkilö kiehtoi Plattia, sillä hän muistutti hahmoja, joita Platt oli itse ihannoinut lapsena. Hossein Amini palkattiin muuntamaan kirja elokuvaksi. Hänen mielestään oli harvinaista saada sentapainen kirja studiolta, sillä se oli lyhyt ja runomainen. Kirjasta oli myös vaikea tehdä elokuva, sillä se ei noudata lineaarista kerrontaa, vaan se hyppii ajassa ja sisältää paljon takaumia.
Elokuva julkistettiin vuoden 2008 alussa, kun sen ohjaajaksi oli valittu Neil Marshall ja pääosanäyttelijäksi Hugh Jackman. Myös Universal Studios lähti mukaan projektiin. Helmikuussa 2010 ilmoitettiin, että Marshall ja Jackman olivat jättäytyneet pois elokuvasta, ja että Ryan Gosling oli valittu pääosaan. Gosling sai valita elokuvalle ohjaajan ja valitsi tanskalaisen Nicolas Winding Refnin, jonka töitä hän ihaili. Refn ei ollut niinkään kiinnostunut tarinasta, vaan siitä, että päähenkilöllä oli kaksoiselämä.
Tuotanto > Näyttelijöiden valinta

Driven tuottaja Marc Platt otti yhteyttä Goslingiin sanoen, että hän on yksi niistä henkilöistä joiden kanssa Platt haluaisi työskennellä ennen poistumistaan elokuva-alalta. Goslingia kiehtoi elokuvan käsikirjoitus, sillä se sisälsi sekä hyvin vahvan hahmon että voimakkaan rakkaustarinan. Hän oli aina halunnut tehdä toimintaelokuvan, mutta hänen mielestään liian monet painottavat stuntteja enemmän kuin itse hahmoja. Gosling sai myös valita elokuvan ohjaajan ja ajatteli heti Refniä. Hän oli kuitenkin epävarma, sillä Refn ei ollut aikaisemmin tehnyt Driven kaltaista elokuvaa. Goslingin ensitapaaminen Refnin kanssa meni hänen mielestään huonosti, eikä Refn vaikuttanut kovinkaan kiinnostuneelta tekemään elokuvaa. Tapaamisen loputtua Refn pyysi Goslingilta kyydin, sillä hän ei omistanut ajokorttia. Matkan aikana radiossa soi REO Speedwagonin kappale "Can't Fight This Feeling" ja Refn sai ajatuksen, että elokuva kertoo miehestä, joka ajaa Los Angelesin katuja pitkin kuunnellen pop-musiikkia.
Refn valitsi muut näyttelijät erikoisella tavalla, sillä hän ei pitänyt koe-esiintymisiä vaan hän kutsui näyttelijäehdokkaat kotiinsa. Carey Mulligan valittiin näyttelemään Ireneä elokuussa 2010. Hän oli kiinnostunut roolista, sillä hän piti Refnin tekemistä elokuvista Bronson ja Valhalla Rising. Rooli oli ensin tarkoitettu vanhemmalle latinolaisnaiselle, mutta Refn teki tarvittavat muutokset käsikirjoitukseen sovittaakseen Mulliganin rooliin. Refn ei ollut nähnyt hänen elokuviaan, mutta tiesi heti löytäneen Irenensä hänet nähdessään. Refn ajatteli myös, että Mulliganin myötä rakkaustarina kuskin ja Irenen välillä vahvistui, sillä nyt molemmat hahmot olivat länsimaalaisia.
Breaking Bad -sarjan ihailijana Refn halusi Bryan Cranstonin näyttelemään Shannonia ennen ketään muuta. Refn antoi Cranstonin kehittää roolia parantaakseen mahdollisuuksiaan palkata hänet. Cranston oli otettu Refnin innostuksesta ja otti roolin vastaan. Christina Hendricks näyttelee pientä, mutta tärkeää roolia elokuvassa. Refn ajatteli ensin pornonäyttelijöitä Blanchen rooliin, mutta ei löytänyt ketään joka olisi hyvä näyttelemään. Tavattuaan Hendricksin, Refn valitsi hänet rooliin vaimonsa suosituksesta.
Albert Brooks esittää mafiapomoa nimeltä Bernie Rose. Brooks oli Goslingin mielestä sopimaton rooliin, koska se oli väkivaltainen, mutta Brooks otti roolin vastaan mielihyvin, sillä hän sai kokeilla erilaista näyttelytapaa. Ron Perlman näyttelee pääroistoa Ninoa, joka sopi näyttelijän itsensä mielestä hänelle hyvin, sillä hänkin oli juutalainen, ja oli aina halunnut näytellä juutalaista, joka haluaa olla gangsteri. Oscar Isaac esittää latinolaista Standardia, joka on avioliitossa Irenen kanssa. Hän ei alun perin pitänyt hahmosta, vaan halusi muuttaa sen mieheksi, joka haluaa tehdä hyvää, mutta on tehnyt liian monta huonoa valintaa.
Tuotanto > Musiikki

Driven musiikista vastasi Cliff Martinez, joka sävelsi elektro-pop -tyylistä instrumentaalista musiikkia elokuvaan. Refn halusi elektronista musiikkia, joka olisi toisinaan abstraktista, jotta katsoja näkisi tapahtumat kuskin näkökulmasta. Leikkaaja Matt Newman ehdotti elokuvan alkuun ranskalaisen Kavinskyn kappaletta "Nightcall". Miksaaja Johnny Jewel antoi Refnille ohjeeksi, että joissain kohtauksissa ei tarvitsisi olla lainkaan bassoa, sillä sitä yleensä käytetään tunteellisissa tai synkissä kohtauksissa.
Elokuvan soundtrack Drive (Original Motion Picture Soundtrack) julkaistiin 27. syyskuuta 2011 Yhdysvalloissa ja 17. lokakuuta 2011 Suomessa. iTunesissa se myi hyvin ja nousi neljännelle sijalle myyntitilastoissa. The Boston Heraldin kriitikko antoi sille arvosanan A ja totesi: "yleisö ei ainoastaan katso Drivea vaan myös kuuntelee sitä... Soundtrack on niin suuri osa elokuvaa, että kun katsot sen, et voi kuvitella sitä ilman musiikkia."
Tuotanto > Musiikki > Soundtrack

| Drive (Original Motion Picture Soundtrack) Cliff Martinez |
| --- | --- | --- |

Soundtrack-albumin tiedot
 Julkaistu:  2011-09-2727. syyskuuta 2011  2011-10-1717. lokakuuta 2011
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: elektroninen musiikki, pop
 Kesto: 69.41
 Levy-yhtiö: Lakeshore Records
Cliff Martinezin muut julkaisut
| The Lincoln Lawyer 2011 | Drive (Original Motion Picture Soundtrack) 2011 | Contagion 2011 |
Kaikki sävellykset Cliff Martinez, ellei toisin mainita.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Nightcall | Kavinsky | 4.19 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Under Your Spell | Desire | 3.52 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | A Real Hero | College | 4.27 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Oh My Love | Riz Ortolani | 2.50 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Tick of the Clock | Chromatics | 4.48 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Rubber Head |  | 3.08 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | I Drive |  | 2.03 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | He Had a Good Time |  | 1.37 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | They Broke His Pelvis |  | 1.58 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Kick Your Teeth |  | 2.40 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Where’s the Deluxe Version? |  | 5.32 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | See You in Four |  | 2.37 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | After the Chase |  | 5.25 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Hammer |  | 4.44 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Wrong Floor |  | 1.31 |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Skull Crushing |  | 5.57 |  |  |  |  |  |  |
| 17. | My Name on a Car |  | 2.19 |  |  |  |  |  |  |
| 18. | On the Beach |  | 5.57 |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Bride of Deluxe |  | 3.57 |  |  |  |  |  |  |
Julkaisu

Elokuvan ensi-ilta oli Cannesin elokuvajuhlilla 20. toukokuuta 2011. Sitä kehuttiin paljon ja yleisö nousi jopa seisomaan antaessaan aplodeja elokuvalle. Refn sai juhlilla parhaan ohjaajan palkinnon. Drive näytettiin myös Los Angelesin elokuvajuhlilla 20. kesäkuuta, Melbournen elokuvajuhlilla 7. elokuuta ja Toronton elokuvajuhlilla syyskuussa 2011.
Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa 16. syyskuuta 2011. Se tuotti avausviikonloppunaan yhteensä 11,3 miljoonaa dollaria ja oli kolmantena viikonlopputilastoissa Leijonakuninkaan 3D-version ja elokuvan Contagion jäljessä. Elokuvan levittäjä FilmDistrict oli odottanut elokuvan tuottavan enemmän ja olevan ensimmäisenä tilastoissa. Yhteensä elokuva on tuottanut 35 miljoonaa dollaria (26,5 miljoonaa euroa) Yhdysvalloissa ja 70,6 miljoonaa dollaria (53,4 miljoonaa euroa) maailmanlaajuisesti. Suomessa elokuva julkaistiin 7. lokakuuta 2011 ja se tuotti 63 000 euroa avausviikonloppunaan. Yhteensä se on tuottanut 312 000 euroa.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Metacritic: 78/100
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
Episodi: 
Iltalehti: 
Findance: 
Elitisti: 
V2.fi: 
Muropaketti: 
Roger Ebert: 
Internetsivusto Rotten Tomatoes kertoi, että 93 % kriitikoista oli antanut Drivelle positiivisen arvosanan 8,3/10 keskiarvolla. Keräys perustui 235 arviointiin. Metacritic laski 43 arvostelusta elokuvalle painotetun keskiarvon 78/100. Rolling Stone -lehti sanoi elokuvan jakavan mielipiteitä ja niin CinemaScore antoikin sille arvosanaksi C−. Internet Movie Databasen 112 000 käyttäjää ovat antaneet Drivelle 8,0/10 arvosanan, ja 28 IMDb:n henkilökuntaan kuuluvaa keskiarvolta 8,2.
V2.fi antoi elokuvalle neljä tähteä ja sanoi sitä "loisteliaan tunteelliseksi". Dome.fi antoi Drivelle myös neljä tähteä ja kutsui sitä "parhaaksi rikoselokuvaksi aikoihin". Iltalehdeltä elokuva sai täydet viisi tähteä ja kehuja erityisesti Goslingin suorituksesta. Findance antoi elokuvalle niin ikään viisi tähteä ja vertasi sen käsikirjoitusta Quentin Tarantinon elokuviin.
Drive oli ehdolla parhaan äänileikkauksen Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 2012.
Drive on saanut Suomessa 18 vuoden ikärajan sen sisältämän raa'an ja selväpiirteisen väkivallan takia.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Drive Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Drive Elonet.
Drive Box Office Mojossa. (englanniksi)
Drive Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
Drive Metacriticissä. (englanniksi)
Nicolas Winding Refn ohjasi Driven.
Ryan Gosling tuli mukaan, kun Hugh Jackman jättäytyi pois.
Kolminkertainen Emmy-voittaja Bryan Cranston oli yksi Refnin pakkohankinnoista.
Nähtyään kuvia Christina Hendricksistä (kuvassa) ja huomattuaan hänen olevan erittäin kaunis, Refnin vaimo suositteli häntä Blanchen rooliin.
Arja Maarit Puhakka

Arja Maarit Puhakka (s. 1957 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Puhakka asuu ja työskentelee Paraisten Kirjalassa.
Ura

Arja Maarit Puhakka opiskeli kuvanveistoa Kankaanpään taidekoulussa vuosina 1994–1997. Taidekoulun jälkeen hän opiskeli muun muassa Tallinnan (1996) ja Prahan (1997) Taideakatemioissa ja on osallistunut useaan performanssityöpajaan ja myös Kulttuurirahaston järjestämälle Muotokuvakurssille Savonlinnassa. Puhakka osallistui vuosina 2010 ja 2011 Turun taideakatemian kuvataiteen erikoistumisopintoihin (omakuvalliset menetelmät). Arja Maarit Puhakka on suorittanut myös filosofian lisensiaatin tutkinnon Turun yliopistossa vuonna 1994 pääaineenaan biologia ja filosofian maisterin tutkinnon pääaineena taidehistoria vuonna 2014 Turun yliopistossa. Puhakka käyttää kuvanveistossa materiaalina kiveä ja pronssia, mutta tekee myös installaatioita eri materiaaleja yhdistäen. Hän tekee myös ympäristötaidetta ja performansseja.
Puhakka on pitänyt 2000-luvulla 16 yksityisnäyttelyä ja osallistunut noin 30 ryhmä- ja yhteisnäyttelyyn.
Julkiset työt > Kankaanpää

Kankaanpäässä on kolme Puhakan julkista työtä:
Hammerklavier, 1997, valkoista marmoria ja mustaa dioriittia
Löydetty aika, 1998, yhdessä Anitta Toivion, Timo Hannusen, Tero Liljamon, Marko Mertalan, Ilpo Heinäsen ja Mikko Karvisen kanssa
Mietiskelijät, 1998, yhdessä Antti Immosen ja Mauri Lehikoisen kanssa.
Lisäksi Puhakka on suunnitellut Kankaanpään seurakunnalle Hautausmaan portit Kappelikadulle. Työ on seurakunnan järjestämän Kankaanpään taidekoulun opiskelijoille tarkoitetun suunnittelukilpailun voittajatyö nimeltään Arbus. Kilpailu käytiin vuosina 1996–1997 ja portit valmistuivat 1999.
Julkiset työt > Loimaa

Loimaan patsaspuistossa on kaksi Puhakan ympäristöteosta, jotka ovat molemmat vuodelta 2003. Teokset ovat Pakettipelto ja Yhteys.
Julkiset työt > Tampere

Tampereen Vuoreksen alueella on yksi Puhakan työ, teoksen nimi on  Hahtuvat ja se valmistui vuonna 2017.
Julkiset työt > Valokuvia julkisista töistä

Pakettipelto, 2003, Loimaa.
Yhteys, 2003, Loimaa.
Jokainen meistä, 2006, Pälkäne.
Hahtuvat, 2017, Tampere.
Aiheesta muualla

Puhakan kotisivut
Baiokassit

Baiokassien lyöttämä kolikko.
Baiokassit (lat. Baiocasses), myös Baiocassit tai Bodiocassit (lat. Bodiocasses), olivat gallialainen heimo, joka asui nykyisen Normandian alueella. Plinius vanhempi kutsui heitä nimellä Bodiocasses, Ausonius nimellä Baiocasses. Ranskan Calvadosin departementin Bayeux on ilmeisesti saanut nimensä heimon mukaan.
Miguel Berchelt

| Miguel Berchelt> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Miguel Angel Berchelt Cervera
Syntynyt: 17. marraskuuta 1991 Canun,Quintana Roo, Meksiko
Kansalaisuus:   Meksiko
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  El Alacran
Pituus:  170  cm
Painoluokka:  Ylempi höyhensarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  36
Voitot:  35
– tyrmäysvoitot:  31
Tappiot:  1
Miguel Berchelt (s 17. marraskuuta 1991) on meksikolainen ylemmän höyhensarjan  ammattinyrkkeilijä ja hallitseva WBC liiton maailmanmestari.
Ammattiura

Berchelt debytoi ammattikehissä vuonna 2010. Alkuvuodet Berchelt otteli tuntemattomampia nyrkkeilijöitä vastaan vastustajien tason noustessa pikkuhiljaa. Uran ainoan tappion Berchelt kärsi vuonna 2014 Luis Eduardo Florezia vastaan ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä. Vuonna 2016 Berchelt otteli kahdesti. Ensimmäisessä ottelussa Berchelt voitti George Juppin teknisellä tyrmäyksellä ja toisessa ottelussaan Berchelt tyrmäsi Suriya Tatakhunin neljännessä erässä.
Vuonna 2017 Berchelt kohosi WBC liiton maailmanmestariksi tyrmäämällä Francisco Vargasin yhdennessätoista erässä.
Aiheesta muualla

boxrec.com
Arianen lemmentarina

| Arianen lemmentarina> Love in the Afternoon |
| --- | --- |
 Ranskassa elokuva sai nimen Ariane.
Ohjaaja:  Billy Wilder
Käsikirjoittaja:  Billy Wilder, I. A. L. Diamond
Perustuu:  Claude Anet’n romaaniin Ariane, jeune fille russe
Tuottaja:  Billy Wilder
Säveltäjä:  Henri Betti Maurice de Feraudy Matty Malneck F. D. Marchetti Charles Trenet
Kuvaaja:  William Mellor
Leikkaaja:  Leonide Azar
Tuotantosuunnittelija:  Alexandre Trauner
Pääosat:  Audrey Hepburn Gary Cooper Maurice Chevalier
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Allied Artists Productions
Levittäjä:  Allied Artists Netflix
Ensi-ilta:  1957
Kesto:  128 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arianen lemmentarina (tai Ariane, Love in the Afternoon) on  Billy Wilderin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1957. Pariisiin sijoittuvan tarinan ovat käsikirjoittaneet Billy Wilder ja I. A. L. Diamond, joiden tiivis yhteistyö alkoi tästä elokuvasta. Tarina perustuu Claude Anet’n romaaniin Ariane, jeune fille russe. Elokuvan pääosia näyttelevät Audrey Hepburn, Gary Cooper ja Maurice Chevalier.
Juoni

Ikääntyvä playboy Frank Flannagan (56-vuotias Cooper) on kova naistenmies, jota seuraamaan palkatun pariisilaisen yksityisetsivän (Chevalier) tytär (Hepburn) ihastuu.
Musiikki

Elokuvassa on suuri rooli ikivihreällä valssisävelmällä ”Fascination”. Toinen usein toistuva kappale on ”C’est si bon”.
Vastaanotto

Arianen lemmentarinaa ei pidetä Wilderin parhaisiin kuuluvana elokuvana, vaan melko tyhjänpäiväisenä mutta nautittavana ja säkenöivänä ”salonkikomediana” Wilderin elokuvan Kaunis Sabrina (1954) tapaan.
Elokuva sai Golden Globe -ehdokkuuden parhaan musikaalin tai komedian sarjassa ja Writers Guild of American palkinnon parhaasta käsikirjoituksesta. Audrey Hepburn oli roolistaan Golden Globe -ehdokkaana, mutta hävisi Les Girls -elokuvan Taina Elgille ja Kay Kendallille. Myös Maurice Chevalier sai Golden Globe -ehdokkuuden, mutta palkinnon vei Frank Sinatra roolistaan elokuvassa Ystävämme Joey.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Arianen lemmentarinan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Arianen lemmentarina Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mildred Wiley

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mildred Wiley |  Mildred Wiley |  Mildred Wiley |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 | korkeushyppy |  |
Mildred Olive Wiley (3. joulukuuta 1901 Massachusetts – 7. helmikuuta 2000 Massachusetts) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka sai vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa pronssia naisten korkeushypyssä. Hän meni naimisiin ja otti käyttöön sukunimen Dee; hän sai viisi lasta, joista Bob Dee pelasi amerikkalaista jalkapalloa ammattilaisena.
Mildred Savage

Mildred Spitz Savage (26. kesäkuuta 1919 New London, Connecticut – 7. lokakuuta 2011 Norwich, Connecticut) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan varsinkin romaanista Parrish (1958), josta tehtiin myös Donahuen, Colbert’n ja Maldenin tähdittämä elokuvaversio (1961).
Savage syntyi Connecticutissa vanhempiensa kolmesta lapsesta toiseksi ja valmistui Wellesley Collegesta Massachusettsissa.