stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristillinen ja demokraattinen unioni – Tšekkoslovakian kansanpuolue

| Kristillinen ja demokraattinen unioni – Tšekkoslovakian kansanpuolue> Křesťanská a demokratická unie – Československá strana lidová |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  3. tammikuuta 1919
Puheenjohtaja:  Marian Jurečka
Ideologia:   kristillisdemokratia  arvokonservatismi 
Poliittinen kirjo:  keskusta-oikeisto
Toimisto:   Praha, Tšekki
Osoite:  Palác Charitas, Karlovo náměstí 5
Jäsenmäärä:  21 870
Värit:       keltainen
Edustajainhuone:  10 / 200
Senaatti:  12 / 81
Euroopan parlamentti:  2 / 21
Kansainväliset jäsenyydet:  – Euroopan kansanpuolue   – Centrist Democrat International
Kotisivu:  www.kdu.cz
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kristillinen ja demokraattinen unioni – Tšekkoslovakian kansanpuolue (tšek. Křesťanská a demokratická unie – Československá strana lidová, lyh. KDU-ČSL) on tšekkiläinen kristillisdemokraattinen puolue.
Historia

KDU-ČSL:n historia ulottuu 1800-luvun lopulle, jolloin Böömin ja Määrin katolilaiset perustivat poliittisia liikkeitään. Kristillis-sosialistinen puolue perustettiin syyskuussa 1894 Litomyšlissä ja Katolilainen kansallispuolue Määrin Přerovissa syyskuussa 1896. Tammikuussa 1919 perustettiin Prahassa Československá strana lidová (ČSL) puheenjohtajanaan Jan Šrámek yhdistämään katolilaisia puolueita. Se pääsi hallitukseen 1921 ja pysyi siellä suurimman osan aikaa.
Tšekkoslovakian miehityksen 1939 jälkeen Šrámek toimi pakolaishallituksen johdossa Lontoossa. Vuoden 1945 jälkeen puolue oli osa kansallisen yhtenäisyyden puoluetta. Kommunistien noustua valtaan 1948 monet ČSL:n johtomiehet joutuivat vangituiksi. Vaikka ČSL oli osa hallitusta kansanrintaman osana, aina vuoteen 1989 saakka sillä ei ollut todellista valtaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kristillinen ja demokraattinen unioni – Tšekkoslovakian kansanpuolue Wikimedia Commonsissa
Puolueen verkkosivusto (tšekiksi)
Puoluejohtaja Marek Výborný Euroopan kansanpuolueen huippukokouksessa toukokuussa 2019.
Kultamikinpensas

| Kultamikinpensas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Mikinpensaskasvit Ochnaceae
Suku::  Mikinpensaat Ochna
Laji::  inermis
Kaksiosainen nimi
 Ochna inermis  (Forssk.) Schweinf. ex Penz. 
Katso myös
   Kultamikinpensas Wikispeciesissä   Kultamikinpensas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultamikinpensas (Ochna inermis) on mikinpensaskasvien (Ochnaceae) heimoon, mikinpensaiden (Ochna) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on pyöreä pensas tai harvoin pieni puu. Sen oksat ovat harmahtavia tai lähes valkoisia ja niissä on valkoisia korkkihuokosia. Lehdet ovat leveänsoikeita, lähes pyöreitä ja enintään 5 cm pitkiä. Lehdet laidat ovat pienesti, mutta terävästi hammaslaitaiset. Kukat sijaitsevat lehtihangoissa yksittäin tai pareittain. Yksittäiset kukat ovat halkaisijaltaan noin 2 cm, kullankeltaisia ja lyhytikäisiä. Hedelmä on noin senttimetrin kokoinen ja kypsänä lähes musta. Punaiset verholehdet säilyvät hedelmän ympärillä.
Kultamikinpensas kasvaa kuivissa, akaasioita, mirhapuita tai mopanepuita kasvavissa pensaikoissa ja kivikoissa. Lajia tavataan Afrikassa sekä eteläisessä Arabiassa. Lajin pohjoisempi kanta kasvaa Jemenissä, Etiopiassa, Eritreassa, Kenian pohjoisosissa sekä Ugandassa. Lajin eteläisempi kanta kasvaa puolestaan Mosambikissa, Botswanassa, Zimbabwessa sekä Etelä-Afrikan pohjoisosissa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kultamikinpensas (Ochna inermis)
JSTOR Global Plants: Ochna inermis (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Ochna inermis (englanniksi)
The Economist

| The Economist |
| --- | --- |

 Lehden ensimmäisen numeron etusivu 2. syyskuuta 1843.
Lehtityyppi:  aikakauslehti
ISSN:  ISSN 0013-0613 ja 1476-8860
Perustettu:  1843
Päätoimittaja:  Zanny Minton Beddoes
Kotikunta:  Lontoo
Kotimaa:  Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Ilmestymistiheys:  viikoittain
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
The Economist on viikoittain ilmestyvä arvostettu talouteen ja kansainvälisiin asioihin keskittyvä englanninkielinen aikakauslehti, jota julkaistaan Lontoosta. Lehden perusti James Wilson vuonna 1843. Kesällä 2007 lehden levikki oli yli 1,2 miljoonaa kappaletta viikossa, josta suurin piirtein puolet myytiin Pohjois-Amerikassa. Lehden etuna on koettu olevan sen sisällön, joka kattaa Britannian lisäksi myös muut maat. Sen aihepiiriin kuuluvat niin ajankohtaiset uutiset, talouselämä, politiikka kuin tiede ja taidekin. Lehti on suunnattu erityisesti korkeakoulutetuille henkilöille sekä yritysmaailman ja hallitusten päätöksentekijöille.
Poliittisesti lehti edustaa liberaalia poliittista keskustaa. Lehti määrittelee linjansa radikaaliksi keskustalaisuudeksi. Se on ottanut vaihtelevasti kantaa oikeiston ja vasemmiston ehdokkaiden puolesta Britannian ja Yhdysvaltojen vaaleissa. Julkaisu sai ensimmäisen naispäätoimittajansa alkuvuodesta 2015, kun Zanny Minton Beddoes aloitti uutena päätoimittajana. Hän korvasi päätoimittajana John Micklethwaitin, joka toimi tehtävässä yhdeksän vuoden ajan.
Historia

Vuonna 1843 lehden perustanut James Wilson valitsi nimen The Economist (”taloustieteilijä”), koska hänen mielestään kaikki lehden väitteet pitää testata tosiasioita vastaan. Lehden syntyyn vaikutti kuuluisa kiista viljalaeista (”Corn Laws”), joiden vastustamiseen lehti alkuvaiheessa keskittyi. The Economist alkoi kertomaan laajemmin politiikasta vasta Wilsonin vävypojan Walter Bagehotin toimiessa lehden päätoimittajana 1860- ja 1870-luvuilla.
The Economistista kehittyi arvovaltainen lehti sir Walter Laytonin toimiessa lehden päätoimittajana vuosina 1922-38. Vuoteen 1938 jo puolet lehden lukijoista tuli Britannian ulkopuolelta. Laytonin seuraaja Geoffrey Crowther painotti lisää talouteen ja ulkomaihin (erityisesti Yhdysvaltoihin) liittyvää uutisointia. Tämä lisäsi lehden suosiota Yhdysvalloissa. Nykyään yli puolet lehden lukijoista on yhdysvaltalaisia.
Lehti

The Economist on tullut tunnetuksi Big Mac -indeksistään, jolla mitataan kansalaisten ostovoimaa vertaamalla McDonald'sin myymien Big Macien hintoja eri maissa. Tammikuusta 2004 alkaen lehti alkoi julkaista samaan ideaan perustuvaa Starbucks-kahvilaketjun latte-indeksiä.
Lehti > Konserni

The Economist on osa The Economist Groupia, jonka muita julkaisuja ovat Euroopan unionin hallintoasioihin keskittyvä European Voice sekä Washingtonin tapahtumiin keskittyvä Roll Call. Myös tutkimus- ja analyysiyritys The Economist Intelligence Unit (EIU) kuuluu samaan ryhmään.
Lehti > Laatu

The Economistia on pitkään pidetty yhtenä laadukkaimmista yhteiskunnallisista aikakauslehdistä.
Lehti > Laatu > Virheettömyys

The Economistissa on erittäin vähän oikaisuja, koska siinä työskentelee ”suomalaisen paikallislehden toimituksen” kokoinen faktantarkastajaosasto. Toimituksessa kerrotaan vallitsevan toverillisen kilpailuhengen, jossa toimittajat yrittävät kirjoittaa niin virheetöntä tekstiä, että tarkastajille ei jäisi mitään löydettävää, ja tarkastajat yrittävät kilpaa löytää toimittajien virheettömistä teksteistä virheitä.
Lehden poliittinen linja

Aiempi päätoimittaja Bill Emmot kirjoitti, että lehden filosofia on aina ollut liberaali, ei konservatiivinen, ja että siksi lehti vastustaa Britanniankin monarkiaa ja kannattaa demokratiaa ja vastustaa etuoikeuksia.
The Economist katsoo kuuluvansa äärimmäiseen keskustaan ja olevansa etuoikeuksien, pöyhkeilyn ja ennustettavuuden vihollinen. Alusta asti lehti on vastustanut orjuutta ja kuolemantuomioita ja kannattanut vapaakauppaa, kolonialismin lopettamista ja vankilauudistusta, nyttemmin myös homoavioliittoja ja aseenkanto-oikeuden rajoituksia.
Lehteä syytetään toisinaan sosialismista, koska se mm. vastustaa tuloeroja. Lehti on pitkään vaatinut julkisten koulutus- ja terveysmenojen lisäämistä sekä tukenut elvyttämistä taantumissa, jopa pelastuspaketteja. Toisinaan se on ottanut keynesiläisiä kantoja, useammin melko talousliberaaleja. Lehti kannattaa taloudellista liberalismia.
Homoavioliittoja lehti kannatti jo vuonna 1996, ja se kannattaa myös huumeiden vapauttamista vähiten huonona ratkaisuna sekä progressiivista verotusta ja arvostelee Yhdysvaltain verotusta. Lehti vastustaa lasten fyysista kuritusta.
The Economist kannattaa vapaata maahanmuuttoa ja liikkuvuutta sekä maahanmuuttajien armahdusta ja on julkaissut Jumalan "kuolinilmoituksen". Lehti on pitkään kannattanut aseenkanto-oikeuden rajoituksia ja se myös kannattaa prostituution laillistamista.
Lehden poliittinen linja > Vaaleista ja johtajista

Brittivaaleissa vuonna 2005 The Economist kannatti työväenpuoluetta, vuonna 2010 konservatiiveja.
Yhdysvaltojen presidentinvaaleissa vuonna 2004 lehti kannatti demokraattien John Kerryä pienempänä pahana George W. Bushia vastaan. Vuoden 2008 vaaleissa lehti ylisti Barack Obamaa ja vaati vaaliaaton lehden kannessa ja pääkirjoituksessa Obamaa presidentiksi. 2020 presidentinvaaleissa lehti tuki ehdokas Joe Bideniä ja syytti presidentti Donald Trumpia Yhdysvaltain kansakunnan jakamisesta entistä enemmän erilleen toisistaan.
The Economist syyttää usein ihmisiä ja maita korruptiosta tai epärehellisyydestä. Viime vuosina se on kritisoinut Maailmanpankin entistä pääjohtajaa Paul Wolfowitzia, Italian pääministeri Silvio Berlusconia (joka vastasi kutsumalla lehteä ”E-kommunistiksi”, ”The Ecommunist”); Kongon Laurent-Désiré Kabilaa, Zimbabwen Robert Mugabea ja Argentinan Cristina Fernández de Kirchneriä sekä vaatinut Yhdysvaltain puolustusministeri Donald Rumsfeldin eroa Abu Ghraibin vankilan kidutusskandaalin vuoksi. Lehti kannatti aluksi hyökkäystä Irakiin vuonna 2003, mutta kääntyi pian sen toteutuksen jyrkäksi arvostelijaksi ja syytti operaatiota "tunaroiduksi alusta asti" ja George W. Bushin hallintoa "lähes rikollisesta välinpitämättömyydestä" asiassa.
Sensuuri

Autoritaariset maat ovat usein sensuroineet The Economist -lehdestä näitä maita kritisoivia artikkeleita. Esimerkiksi Singaporen hallituspuolue on haastanut lehden monesti singaporelaiseen oikeusistuimeen herjaamisesta.
Iran kielsi lehden myynnin vuonna 2006.
Lehden Intian-numeroita on viivytetty, kun niissä kuvattu Kashmirin kartta. Intian viranomaiset ovat leimanneet karttoihin tekstin ”ei tunnustettu”.
Zimbabwen presidentti Robert Mugaben hallitus vangitutti The Economist -lehden kirjeenvaihtaja Andrew Meldrumin vuonna 2002 ”valheiden julkaisusta”. Meldrum oli raportoinut väitteistä, jonka mukaan Mugaben kannattajat olisivat tappaneet opposition kannattajana pidetyn naisen. Meldrumia uhkasi kahden vuoden vankeus. Tieto osoittautui vääräksi, mutta Meldrum vapautettiin ja karkotettiin.
Arvostelua

Newsweekin entinen päätoimittaja Jon Meacham on moittinut The Economist -lehteä liiasta keskittymisestä analyysiin alkuperäisuutisten tuottamisen sijaan. Meacham myöntää silti olevansa lehden ”fani”.
The Economistin palkinnot

The Economist on jakanut 2002 alkaen vuosittain palkintoja eri alojen maineikkaille kehittäjille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Economistin verkkosivut
Kings Kuopio

Kings Kuopio on vuonna 1980 perustettu kuopiolainen jalkapalloseura. Sen edustusjoukkue putosi kaudeksi 2009 Kolmoseen pelattuaan aikaisemmin 19 kautta (1989, 1991–2008) Kakkosessa. Seuran peliasu on valkomusta ja lempinimi Kuninkaat. Seura lopetti kilpailutoimintansa talvella 2009 talousongelmien takia. Erillisenä yhdistyksenä toimiva Kings juniorit ry jatkoi seuran junioritoimintaa.
Kingsin ja Kuopion Palloseuran välille solmittiin joulukuussa 2006 farmisopimus, kun Kakkosessa pelannut KuPS Akatemia päätettiin lakkauttaa. Kings teki samalla yhteistyösopimuksen Kolmosessa pelanneen Siilinjärven Palloseuran kanssa. Taustaorganisaatioon kuuluu myös Juniori Kings ry.
Kingsin kotikenttänä toimi seuran toiminnan viimeisinä vuosina Magnum-areena. Seuran yleisöennätys 2 013 on Väinölänniemen stadionilta vuoden 1998 harjoitusottelusta englantilaista Nottingham Forestia vastaan. Kings kunnostautui kansainvälisten otteluiden saralla useina muinakin vuosina. Kesällä 2003 Leicester City FC vieraili Väinölänniemen stadionilla, ja 2008 silloinen tuore UEFA Cupin mestari Zenit Venäjältä.
Kings SC

Kaudeksi 2011 Kings palasi takaisin miesten sarjoihin, nyt nimellä Kings SC. Ensimmäisellä kaudellaan Viitosessa Kings SC ei vielä saavuttanut nousua ylemmäksi, mutta kaudella 2012 Kings SC sijoittui Viitosessa kolmanneksi ja varmisti nousun kaudelle 2013 Neloseen. Kauden 2013 sijoitus Nelosessa oli lopulta neljäs. Kaudella 2014 Kings oli Nelosessa ylivoimainen ja nousi Kolmoseen kaudelle 2015. Kaudella 2016 Kings SC sijoittui Itä- ja Keski-Suomen Kolmosessa yhdeksänneksi. Kauden 2017 alla joukkue luopui sarjapaikastaan ja anoi sarjapaikkaa Itä-Suomen Nelosesta. Kausi 2017 päättyi Itä-Suomen Nelosen voittoon seitsemän pisteen erolla toiseksi sijoittuneeseen Toivalan Urheilijoihin. Kaudella 2018 Kings tekee paluun Itä- ja Keski-Suomen Kolmoseen. Seuran joukkue määrä myös nousee kaudeksi 2018, kun edelliskaudella samassa sarjassa pelannut KuPS/2 siirtyy Kingsin alaisuuteen ja pelaa ottelunsa Kings Akatemia nimen alla.
Kings SC > Edustusjoukkue kaudella 2018

(tilanne 19.4.2018)
Kings SC > Edustusjoukkue kaudella 2018 > Maalivahdit

#22  Miika Ritala
#31  Miikka Viljakainen
Kings SC > Edustusjoukkue kaudella 2018 > Puolustajat

#4    Oskari Kainulainen
#13  Eemi Piirainen
#16  Lauri Mielonen
#21  Aarne Sipola
#89  Oskari Röppänen
Kings SC > Edustusjoukkue kaudella 2018 > Keskikenttä

#6    Asko Vepsäläinen
#7    Juuso Parhiala
#9    Toni Tuuri
#26  Jaakko Kasurinen
#38  Ali Al-Musawi
Kings SC > Edustusjoukkue kaudella 2018 > Hyökkääjät

#11  Jere Markkanen
Lakkautetut pelinumerot

05  Timo Koponen
10  Juha Toivonen
Lakkautetut pelinumerot > Muita entisiä pelaajia

Leo Houtsonen
Atik Ismail
Janne Savolainen
Jukka Turunen
Aiheesta muualla

Kingsin Facebook-sivut: https://www.facebook.com/pages/Kings-SC/133343633399364
Koirankielinen

| Koirankielinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola (Jaala)
Koordinaatit:  61°15′24″N, 26°32′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  oja Myllyojan 
Järvinumero:  14.177.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  112,8 m  
Pituus:  270 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  0,747 km  
Pinta-ala:  1,66 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKoirankielinen 
Koirankielinen  on Kymenlaaksossa Jaalassa, Paljakassa sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Vehkajoen valuma-alueeseen (14.177) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 112,8 metriä mpy.
Korkeasaari

Korkeasaari
Korkeasaaren kallioista rantaa ja näkötorni.
| --- | --- |
Muut nimet:  Högholmen
Sijainti:  Helsinki Uusimaa Suomi
Vesialue:  Suomenlahti
Merialue:  Itämeri
Pinta-ala:  0,22 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Korkeasaari (ruots. Högholmen) on kallioinen 22 hehtaarin kokoinen saari Kruunuvuorenselän pohjoisosassa. Saarella sijaitsee myös sen mukaan nimetty Korkeasaaren eläintarha.
Yhdessä viereisen Mustikkamaan ja muutamien pienempien saarten kanssa Korkeasaari muodostaa Mustikkamaa–Korkeasaari-nimisen kaupunginosan. Korkeasaaren vieressä sijaitsee Hylkysaari sekä pieni Palosaari. Korkeasaareen johtaa silta viereisestä Mustikkamaan saaresta, jonne on silta Kulosaaresta, sekä Isoisänsilta Kalasatamasta.
Historiaa

Korkeasaaresta on löytynyt pääkaupunkiseudun ensimmäinen kuppikivi. Sen löysi vuonna 2013 harrastaja-arkeologi. Arkeologian lehtori Antti Lahelma arvioi sen juontuvan sijaintinsa ja sijaintikorkeutensa  perusteella  pronssikauteen, mahdollisesti 3 500 vuoden taakse. Suomessa kuppikivet ovat yleensä rautakaudelta ja lähellä viljelysmaita. Kivi on sattumalta paikalla, johon on suunniteltu metsäluonnon teema-aluetta, ja kivelle suunnitellaan siihen kunniapaikkaa.
Korkeasaari oli jo kauan ennen eläintarhan perustamista helsinkiläisten virkistyskäytössä. Juhana-herttua oli luovuttanut saaren kaupunkilaisten käyttöön erityisoikeuskirjalla 3. elokuuta 1569 useiden muiden saarten joukossa. Helsinkiläiset käyttivät saarta aluksi lähinnä kalastuspaikkana ja laidunmaana. 1800-luvun alussa saari oli kaupungin puutavaran varastopaikka.
Krimin sodan aikana Korkeasaari joutui sotilasviranomaisten valvontaan. Pitkällisen, muun muassa lehdistössä käydyn polemiikin jälkeen saari vapautui sotilaskäytöstä Helsingin kaupungille 1864. Saarelle järjestettiin pian säännöllinen höyrylaivaliikenne, rakennettiin ravintola, tanssilava, keilarata ja keittokatoksia. Saaresta tuli suosittu retkeilykohde.
Kun Korkeasaari vuokrattiin 1. toukokuuta 1883 kymmenen vuoden sopimuksella Helsingin Anniskeluyhtiölle, yhtiö aloitti heti saaren kunnostustyöt. Saarelle suunniteltiin tieverkosto ja istutukset kaupunginpuutarhuri L. A. Jernströmin johdolla. Arkkitehti Theodor Höijerin suunnittelema koristeellinen huvilatyylinen kesäravintola valmistui 1884. Seuraavina vuosina valmistuivat laivamatkustajien odotushuone, paviljonki, pesutupa ja puutarhurin asunto.
Historiaa > Korkeasaaren eläintarhan perustaminen

Anniskeluyhtiö perusti Korkeasaareen vuonna 1889 Korkeasaaren eläintarhan, joka on yhä toiminnassa. Arkkitehti Frithiof Mieritz suunnitteli eläintarhaan sen alkuvuosina useita rakennuksia, ja myös myötävaikutti eläintarhan perustamiseen lahjoittamalla Anniskeluyhtiölle kaksi karhunpentua, joita varten hän suunnitteli Korkeasaaren ensimmäisen karhulinnan.
Liikennöinti

Korkeasaaren ja Mustikkamaan välille rakennettu silta valmistui 1972. Sitä ennen saareen oli vain lautta- ja vesibussiyhteys.
Useiden vuosikymmenien ajan Korkeasaaren liikennettä hoiti Helsingin kaupungin liikennelaitoksen moottorilautta Korkea­saari-Hög­holmen. Aikoinaan se siirtyi joka syksy pariksi viikoksi hoitamaan Suomenlinnan liikennettä Suomenlinnan lautan vuosihuollon ajaksi. 1980-luvun lopulle saakka lautta lähti Pohjoissatamasta Aleksanterinkadun itäpäästä, mutta Pohjoisrannan uusien liikennejärjestelyjen vuoksi sen lähtöpaikka jouduttiin siirtämään Kauppatorille.
Nykyisin Korkeasaaren lauttoja liikennöi Suomen Saaristokuljetus ja bussiliikennettä Helsingin seudun liikenne.
Liikennöinti > Kruunusillat

Elokuussa 2016 päätettiin toteuttaa Kruunusillat-hanke, joka toteutuessaan käsittää kymmenen kilometrin mittaisen raitiotieyhteyden ja kolme uutta siltaa Helsingin keskustan, Korkeasaaren ja Yliskylän välille. Kruunuvuorensilta, yksi kolmesta uudesta sillasta, rakennetaan Korkeasaaren ja Kruunuvuorenrannan välille. Siitä tulee valmistuttuaan Suomen pisin silta. Kruunusiltojen arvioitu valmistumisvuosi on 2026.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korkeasaari Wikimedia Commonsissa
Korkeasaaren historia (korkeasaari.fi)
Kuppikivi Korkeasaaressa
Korkeasaaren ravintola 1900-luvun vaihteessa.
Teodebert I

Teodebert I (k. 548) oli Austrasian kuningas vuosina 533–548. Hän oli edellisen kuninkaan Teoderik I:n poika.
Teodebert I kuvattuna kolikkoon.
Teodebert kunnostautui sotapäällikkönä jo nuorella iällä. Vuonna 516 hän voitti tanskalaisten armeijan, joka oli tehnyt ryöstöretkiä Pohjois-Galliaan. Teodebert myös johti useita onnistuneita sotaretkiä visigootteja vastaan. Vuonna 532 Teodebert valloitti yhdessä Klotar I:n pojan Guntharin kanssa goottien frankeilta anastamat maat. Isänsä kuoltua Teodebert nousi valtaistuimelle ja pystyi torjumaan setiensä aluevaatimukset. Frankkikuninkaat yhdistivät myöhemmin voimansa ostrogootteja vastaan. Tässä he saivat tukea langobardeilta ja gepideiltä
Thiruvallurin piirikunta

Thiruvallurin piirikunta (tamiliksi திருவள்ளூர் மாவட்டம், Tiruvaḷḷūr māvaṭṭam) on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Andhra Pradeshiin, etelästä Velloren ja Kancheepuramin piirikuntiin ja idästä Bengalinlahteen.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 3 728 104 asukasta.
Teemu Anttila

Teemu Anttila (1948–2021) oli suomalainen pistooliampuja. Anttila on ilmapistoolin joukkuekilpailun maailmanmestari Etelä-Korean Soulissa järjestetyistä vuoden 1978 maailmanmestaruuskilpailuista. Urallaan hän edusti Haminan Ampumaseuraa.
The Prettiest Star

| ”The Prettiest Star” David Bowie |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Conversation Piece”
 Äänitetty : 8., 13. ja 15. tammikuuta 1970
 Studio : Trident Studios, Lontoo
 Julkaistu: 6. maaliskuuta 1970
 Formaatti: 7" single
 Tekijä(t): David Bowie
 Tuottaja(t): Tony Visconti
 Tyylilaji: glam rock, poprock, folkrock, kamaripop, psykedeelinen pop
 Kesto: 03.09
 Levy-yhtiö: Mercury Records
David Bowien muut singlet
| ”Space Oddity” 1969 | ”The Prettiest Star” 1970 | ”Memory of a Free Festival” 1970 |
The Prettiest Star on brittimuusikko David Bowien alun perin vuonna 1970 julkaistu musiikkikappale. Bowie kirjoitti kappaleen kumppaninsa Angie Bowien innoittamana. Se on Bowielle epätyypillisesti rakkauslaulu.
Kappaleessa vierailee Marc Bolan, joka soittaa kitaraa. Tuottaja Tony Visconti halusi tuoda kaksi nousevaa tähteä samaan studioon. Viscontin mukaan äänitysssessio sujui hyvin siihen asti, kunnes Bolanin vaimo June ilmaisi mielipiteenään, että Bolan on liian hyvä soittamaan Bowien levyllä.
»’The Prettiest Star’ juontaa juurensa jouluun 1969. Olin vanhempieni luona Kyproksella, kun hän (David Bowie) soitti minulle ja lauloi sen minulle puhelimessa. Kaksi päivää myöhemmin palasin Lontooseen ja ensiksi pysähdyimme studiolla, jossa Marc Bolan oli äänittämässä kitarasooloa. Olin hulluna Aladdin Saneen, rakastin niitä lauluja, erityisesti ’The Prettiest Staria’. Se oli kaikkein henkilökohtaisin. Hän kirjoitti sen minulle.» 
(Angie Bowie, 2013)
”The Prettiest Star” ilmestyi singlenä mutta ei saavuttanut listamenestystä. Singleä myytiin tiettävästi alle 8 000 kappaletta, mikä oli suuri pettymys edellisen ”Space Oddity” -singlen menestyksen jälkeen. Yhdysvalloissa single jätettiin kokonaan julkaisematta.
Bowie levytti kappaleen uudelleen vuonna 1972 ja julkaisi sen seuraavana vuonna ilmestyneellä albumillaan Aladdin Sane. Versio on alkuperäistä glam rock -vaikutteisempi. Kitaraa soitti Mick Ronson, joka kopioi alkuperäiset Bolanin soittamat osuudet lähes nuotilleen. Versioon lisättiin myös doo-wop-taustalaulu, puhallinsektio, aggressiivinen piano ja raskaampi rytmi.
Kokoonpano

| --- | --- |
  1970 versio  David Bowie – laulu, akustinen kitara  Marc Bolan – sähkökitara  Tony Visconti – bassokitra  Derek Austin – Lowrey-urut  Godfrey McLean – rummut  Tuntemattomia jousisoittajia :   1973 versio  David Bowie – laulu, akustinen kitara  Mick Ronson – sähkökitara, laulu  Mike Garson – piano  David Sanborn – tenorisaksofoni  Trevor Bolder – bassokitara  Mick Woodmansey – rummut  Geoff MacCormack – taustalaulu, kättentaputukset