stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjeromaani

Kirjeromaani on romaani, joka rakentuu kirjeistä tai kirjeenvaihdosta. Kirjeromaanin muotoa on käytetty antamaan kerronnalle aitouden ja nykyhetkisyyden tuntua, ja kirjeitä on hyödynnetty esimerkiksi romanttisen, satiirisen, humoristisen ja traagisen tarinan tukena. Toisaalta laji voi asettaa rajoituksia kertojan mahdollisuuksille kommentoida kertomustaan ja kuvata henkilöhahmoja.
Saksalaisessa kirjallisuudentutkimuksessa kirjeromaanit jaetaan kahteen päätyyppiin sen mukaan, ovatko kirjeet yhden vai useamman henkilön kirjoittamia.
Varhainen kirjeromaanin edeltäjä oli Ovidiuksen Heroides ajanlaskun alun ajoilta. Ensimmäisenä varsinaisena kirjeromaanina pidetään espanjalaisen Diego de San Pedron teosta Cárcel de Amor (noin vuodelta 1485). Sitä maineikkaammaksi nousi ranskalaisen Gabriel de Guilleraguesin Les Lettres portugaises (1669), joka sisältää hylätyn tytön kirjeitä uskottomalle rakastajalleen.
Tunnettuja kirjeromaaneja 1700-luvulta ovat esimerkiksi Goethen Nuoren Wertherin kärsimykset (1774), Montesquieun Persialaisia kirjeitä (1721), Jean-Jacques Rousseaun Julie ou la Nouvelle Héloïse (1761), Samuel Richardsonin Pamela vainottuna ja Pamela naimisissa (1740–1742) sekä John Clelandin Fanny Hill, ilotytön muistelmat (1748–1749).
Kirjeromaanit olivat suosittuja etenkin 1600-luvun lopulta 1800-luvun alkupuolelle. 1700-luvun lopulla kirjeromaani alkoi menettää suosiotaan goottilaiselle romaanille ja historialliselle romaanille. 1800-luvun tunnettuja kirjeromaaneja olivat esimerkiksi Anne Brontën Wildfell Hallin asukas (1848), Bram Stokerin Dracula (1897) ja Dostojevskin Köyhää väkeä (1846). Fredrika Wilhelmina Carstensin ruotsinkielinen kirjeromaani Muratti (1840) on ensimmäinen Suomessa ilmestynyt romaani.
1900-luvun tunnettuja kirjeromaaneja ovat esimerkiksi André Giden Naisten koulu (1929) ja Saul Bellowin Herzog (1964). Myös esimerkiksi Stephen Kingin Carrie (1974) on lähellä kirjeromaania. Uusi muunnelma kirjeromaanista ovat sähköpostiviesteistä rakentuvat romaanit.
Kirillov

| Kirillov Кириллов |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Kirillov
 Koordinaatit: 59°52′N, 38°23′E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Vologdan alue
Piiri:  Kirillovin piiri
Perustettu:  1397
Kaupungiksi:  1776
Väkiluku (2023):  7 069
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirillov (ven. Кири́ллов) on kaupunki Vologdan alueella Venäjällä 129 kilometriä Vologdasta luoteeseen. Se sijaitsee Siverskoje, Dolgoje ja Lunskoje -järvien rannoilla seitsemän kilometrin päässä Volgan–Itämeren vesitien Goritsyn satamalaiturista. Kaupunki on Kirillovin piirin keskus. Asukkaita on 7 069 henkeä (vuonna 2023). Vuonna 2010 asukkaita oli 7 900.
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1397 perustetun Kirill Valkeajärveläisen luostarin yhteyteen. Vuonna 1776 luostarin esikaupungista tuli Novgorodin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. Se oli aikanaan huomattava kaupan ja käsityöläisammattien keskus.
Nykyään Kirillovissa toimii meijeri, leipätehdas ja metsäteollisuusyritys. Siellä on kaksi koulua, kulttuuriopisto, ammattikoulu, lasten taidekoulu, vapaa-ajankeskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja piirisairaala. Huomattavin nähtävyys on Venäjän kulttuuriperinnekohteisiin kuuluva luostarialue. Vuosittain kaupungissa käy yli sata tuhatta matkailijaa. Matkailupalveluihin kuuluu hotelli ja lomakylä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirillovin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kirill Valkeajärveläisen luostarin museoalueen sivusto (venäjäksi), (englanniksi), (saksaksi), (ranskaksi)
Kinyps

| Kinyps> Κίνυψ.Sijainti |
| --- | --- |
 Kinyps
Koordinaatit:  32°31′40″N, 14°26′50″E
Valtio:  Libya
Paikkakunta:  Khoms, Al Murgub
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Libya
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kinyps (m.kreik. Κίνυψ, myös Kinypos, Κίνυπος, Kinyfos, Κίνυφος; lat. Cinyps, Cinyphus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Libyassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Khomsin kylää.
Maantiede

Kinypsin kaupunki sijaitsi samannimisen pienen joen (nyk. Cinifo tai Wadi Quasam) suussa länteen Syrtinlahdesta ja noin 18 kilometriä itään Leptis Magnan kaupungista. Herodotoksen mukaan joki sai alkunsa Khariittien kukkulalta (Χαρίτων λόφος, Kharitōn lofos), millä viitattiin ehkä osaan nykyisestä Ghsuriano-vuoresta. Klaudios Ptolemaioksen mukaan se sai kuitenkin alkunsa Zuchabbari-vuorelta enemmän sisämaasta. Niityt, joiden läpi joki virtasi, tunnettiin vuohista, joiden karva oli hyvin hienoa.
Historia

Kinyps oli kreikkalainen siirtokunta, jonka perusti Spartan kuninkaallista sukua ollut Dorieus. Hän johti siirtokuntalaisten joukkoa, joka etsi sopivaa paikkaa uudelle kaupungille. Jo kahden vuoden kuluttua paikalliset libyalaiset ja karthagolaiset ajoivat kreikkalaiset pois. Näin kaupunki saattoi olla hyvin lyhytikäinen. Pseudo-Skylaks on ainoa lähde, joka kutsuu Kinypsiä polikseksi eli kaupunkivaltioksi, mutta sanoo kaupungin olleen autiona, mikä voi viitata Dorieuksen perustaman kaupungin raunioihin.
Rakennukset ja löydökset

Kinypsin paikalta ei ole tehty antiikin aikaiseen kaupunkiin viittaavia löytöjä.
Kiri (1944)

| Kiri / 桐 |
| --- | --- |
 Kiri

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastoarsenaali
Kölinlasku:  1. helmikuuta 1944
Laskettu vesille:  27. toukokuuta 1944
Palveluskäyttöön:  14. elokuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  5. lokakuuta 1945
Loppuvaihe:  Neuvostoliitolle 29. heinäkuuta 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 260 t (normaali) 1 530 t (kuormattu)
Pituus:  92,5 m (vesiraja) 100,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,35 m
Syväys:  3,30 m
Koneteho:  19 000 shp
Nopeus:  27,8 solmua
Miehistöä:  211
Aseistus
Aseistus:  3 × 127 mm/40 type 89 24 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 610 mm torpedoputkea 36 × type 2 syvyyspommia
Kiri (jap. 桐) oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 valmistunut Matsu-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1944. Alus laskettiin vesille 27. toukokuuta ja otettiin palvelukseen kaksi kuukautta myöhemmin 14. elokuuta.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se kuljetti 1. joulukuuta alkaen kotiutettavia joukkoja Japaniin. Alus luovutettiin 29. heinäkuuta 1947 Nakhodkassa sotakorvauksena Neuvostoliitolle, joka nimesi sen Vozeozdennyksi. Alus oli kesäkuussa 1949 maalilaivana nimellä TsL-25. Se nimettiin 3. lokakuuta 1957 PM-65:ksi ja poistettiin alusluettelosta 20. lokakuuta 1969.
Kimeeri

Kimeerinen hiiri ja sen jälkeläinen.
Kimeeri (josta käytetään myös nimityksiä khimaira, kimaira ja harhama) on eliö, jolla on kaksi tai useampi geneettisesti erilaista solukantaa. Kimeerit on nimetty myyttisen Khimaira-olennon mukaan.
Kimeeri syntyy usein varhaiskehityksessä kolmesta tai neljästä vanhemmilta peräisin olevasta solusta. Neljästä solusta peräisin oleva kimeeri syntyy kahden hedelmöittyneen munasolun tai varhaisen alkion fuusioituessa.  Kolmesta solusta muodostuva kimeeri syntyy, kun hedelmöittynyt munasolu fuusioituu hedelmöittymättömän munasolun kanssa tai silloin, kun hedelmöittynyt munasolu fuusioituu ylimääräisen siittiön kanssa.
Kimeeriys voi syntyä myös elinsiirron tai verensiirron yhteydessä.lähde? Luonnollinen kaksoskimeeri syntyy, kun kaksosten verisuonten väliin muodostuu yhdysaukko. Kaksoskimeerien verenkierrot ovat siis yhteydessä toisiinsa ja jopa 95 % kimeerin yksilön verestä voi olla peräisin sen kaksoselta. In vitro -hedelmöitys lisää kimeerin jälkeläisen syntymisen mahdollisuutta. Luonnollisia kimeereitä ei aina välttämättä havaita, ellei jälkeläisissä ilmene poikkeavuuksia, kuten ihon värimuutoksia. Kimeerillä voi olla myös osassa soluistaan erilaiset sukupuolikromosomit, mikä tarkoittaa sitä että kyseinen yksilö on geneettisesti osaksi koiras ja osaksi naaras.
Kahden eri lajin soluista tai kudoksista muodostunutta kimeeriä kutsutaan heterologiseksi kimeeriksi. Kimeeri ei kuitenkaan ole sama asia kuin hybridi, joka syntyy kahden eri lajin sukusolun yhtyessä (esimerkiksi muuli, joka on hevosen ja aasin jälkeläinen). Hybridit muodostuvat siis kahdesta eri lajin sukusolusta, kun taas kimeerin syntymiseen tarvitaan kolme tai neljä sukusolua, josta seuraa, että kimeeri voi olla myös hybridi (heterologinen kimeeri) , mutta hybridi ei ole kimeeri.
Kimeerit tutkimuksessa

Biologisessa tutkimuksessa käytetään joko luonnollisia tai keinotekoisia kimeereitä. Keinotekoiset kimeerit tuotetaan sekoittamalla soluja kahdesta eri organismista. Luonnollisia kaksoskimeerejä on käytetty esimerkiksi kantasolujen erilaistumispotentiaalin ja kantasolusiirtojen tutkimiseen. Kimeeritutkimusten avulla saadut tulokset eivät vääristy samalla tavoin kuin käytettäessä eristettyjä tai viljeltyjä kantasoluja.
Kimeerit mytologiassa

Sana khimaira voi mytologiassa merkitä yhteensulautumaa, kuvittelua, huhua tai harhaa. Homeros kuvasi leijonan, vuohen ja käärmeen muodostamaa sekaolentoa. Sitä on pidetty vertauskuvana kolmesta vuodenajasta, jossa leijona on kevät, vuohi kesä ja käärme talvi. Kreikan jumaltarustossa Kimaira oli käärmevaimo Ekhidnan ja manalan hirviö Tyfonin tytär. Tämän veli oli helvetin koirana pidetty Kerberos. Kimairan surmasi sankari Bellerophon siipihevosensa Pegasoksen avulla. Keskiajan mosaiikeissa kimaira esitetään saatanallisten voimien ruumiillistumana. Reaalimaailmaan sijoitettuna kimeerien voi ajatella edustavan tulivuoria ja maanjäristyksiä, mutta myös muita veden ja maan vaaroja.
Kimeerit populaarikulttuurissa > Indominus rex

Elokuvassa Jurassic World esiintyvä dinosaurushybridi , joka on virallisen Jurassic World -nettisivuston mukaan Carnotauruksen, Rugopsin, Giganotosauruksen ja Majungasauruksen risteytys.
Kimeerit populaarikulttuurissa > C.S.I.

Televisiosarja C.S.I.:n  4:n kauden päätösjaksossa murhaajalla todetaan olevan kahdet eri dna:t kehossaan. Lähde
Aiheesta muualla

Streiffer, Robert: Human/Non-Human Chimeras The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Kirjoituspuikko

Roomalainen vahataulu ja kirjoituspuikko (lat. stilus).
Eri materiaaleista tehtyjä kirjoituspuikkoja keskiajalta.
Kirjoituspuikko on terävä väline, jolla kirjoitetaan tai tehdään merkintöjä jollekin alustalle kuten vahalle. Vahataululle kirjoitettu teksti voidaan helposti tasoittaa pois esimerkiksi puikon tylpällä päällä ja taulua käyttää uudelleen. Kirjoituspuikkoja ja vahatauluja käytettiin Euroopassa jo antiikin aikoina. Keskiajalla niitä käytettiin vielä paljon kouluissa kuten myös koulun ulkopuolella tilapäisten muistiinpanojen tekemiseen. Mesopotamiassa nuolenpääkirjoitus paineltiin savialustoille kirjoituspuikoilla, jotka valmistettiin kaislasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirjoituspuikko Wikimedia Commonsissa
Kirjeitä nuorelle matemaatikolle

| Kirjeitä nuorelle matemaatikolle> Letters to a Young Mathematician |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ian Stewart
Kieli:  englanti
Genre:  matematiikka, tieteen popularisointi
Kustantaja:  Basic Books
Julkaistu:  2006
Suomennos
Kustantaja:  Terra Cognita
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  215
ISBN:  978-952-5697-02-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kirjeitä nuorelle matemaatikolle (engl. Letters to a Young Mathematician) on brittiläisen matemaatikon Ian Stewartin vuonna 2006 julkaistu kirja, joka esittelee matematiikkaa alana ja urana. Stewart mainitsee teoksen olevan osittainen päivitys G. H. Hardyn teokselle Matemaatikon apologia. Teoksen on julkaissut suomeksi Terra Cognita vuonna 2007. Sen on suomentanut Juha Pietiläinen. Alkuteoksen kustansi Basic Books.
Kirjavinkit-sivuston arvostelun mukaan kirja on lähes pakollista luettavaa matematiikan opettajille ja jokaiselle matemaatikon urasta haavailevalle. Kirja nousee alansa klassikoksi.
Aiheesta muualla

Parker, Rhian: The maths mentor. Nature 6.7.2006. (englanniksi)
Lahtinen, Aatos: Kurkistus matemaatikon olan yli. Tieteessä tapahtuu 7/2008.
Kirkkauden kappeli

Kirkkauden kappeli
Kirkkauden kappeli sijaitsee Varsinais-Suomessa, Raision kaupungissa Raision kirkkoa ympäröivän hautausmaan kaakkoispäässä. Se on teräksestä, Taivassalon graniitista ja lasista tehty rakennus, joka ratkaisuna muodostaa jopa ainutlaatuiseksi maailmassa sanotun katetun ja aina sulana pysyvän osan hautausmaata. Kappeli valmistui vuonna 1992 ja sen on suunnitellut arkkitehti Bey Heng.
Rakennus on kaksitasoinen ja sisälle istutettujen kasvien ansiosta aina viheriöivä. Ylhäällä on muistopöytä ja sakasti ja alhaalla on noin 200 neliömetrin suuruinen murattien peittämä vainajien hautausalue, jonne voidaan haudata vainajien tuhkauurnat talviaikaankin. Alueella on noin 3 000 hautapaikkaa. Kirkkauden kappelissa vainajille ei ole omaa muistomerkkiä vaan omaiset voivat laatia vainajasta pienen kirjoitelman yhteiseen muistokirjaan.
Kip’s Bayn maihinnousu

Kip’s Bayn maihinnousu oli brittien suorittama operaatio Yhdysvaltain vapaussodassa New Yorkin ja New Jerseyn sotaretkien yhteydessä 15. syyskuuta 1776.
Kenraaliluutnantti William Howen johtama maihinnousu tehtiin yli 4 000 sotilaan voimalla Manhattanille nykyisen itäisen 34. kadun kohdalla. Heitä vastassa oli noin 900 patrioottista miliisiä eversti William Douglasin johdolla. Amerikkalaisjoukkojen vastarinta murtui lähes heti, ja he  perääntyivät paniikinomaisesti ja hylkäsivät tykkinsä, ammuksensa ja täydennyksensä. Päivän päättyessä Howella oli hallussaan New Yorkin kaupunki.
Pakoon Long Islandilta

Ennen Kip's Bayn maihinnousua Long Islandilla käytiin Yhdysvaltain vapaussodan ensimmäinen suuri taistelu. Saarelle oli majoittunut brittikenraali William Howen alaisuudessa 22 000 sotilasta (mukaankukien 9 000 hesseniläistä palkkasoturia) ja hänen veljensä amiraali Richard Howen 500 sota- ja kauppalaivaa. Howe piti päämajaa Staten Islandilla, ja hänen päätehtävänään oli aiheuttaa George Washingtonin Siirtokuntien armeijalla niin suuret tappiot, että vallankumous päättyisi siihen. Howen aikomus oli miehittää myös New York City, jossa asui enemmistönä brittimielisiä lojalisteja.
Washington sai ilmoituksen brittien aikeista ylittää Brooklynin ja Staten Islandin välinen kapea salmi 22. elokuuta 1776. Puolet Washingtonin armeijasta kenraalimajuri Israel Putnamin johdolla aloitti Long Islandin puolustamisen loppujoukkojen jäädessä Manhattanille. Britit iskivät Putnamin vasempaan sivustaan kenraali Henry Clintonin johtaessa hyökkäystä. Huomatessaan jääneensä kahden tulen väliin amerikkalaiset aloittivat vetäytymisen saaren luoteisosaan.
Howen suureksi yllätykseksi Washington evakuoi joukkonsa 30. elokuuta 1776 Long Islandilta yön pimeyden ja tiheän sumun turvin. Peräännyttyään Long Islandilta Washington ja hänen lähimmät upseerinsa harkitsivat koko New York Cityn hylkäämistä ja jopa sen polttamista. Washington kuitenkin virheellisesti uskoi, että Kongressi halusi hänen miestensä pysyvän New Yorkissa ja jätti siksi osan joukoistaan sinne. Kenraali Putnam, jonka alaisena palveli 5 000 sotilasta, sijoitti varuskuntansa New Yorkiin samaan aikaan kun kenraali Nathanael Greenen sotilaat asettuivat hajalleen kaupungin keskiosiin.
7. syyskuuta 1776 Washington päätti siirtää osan sodankäynnistä meren alle. Tähän tarkoitukseen suunniteltu puurakenteinen, yhden miehen ja polkimien voimalla toiminut sukellusvene Turtle yritti upottaa brittiläisiä sota-aluksia New Yorkin satamassa. Turtlen käyttäjänä toimi kersantti Ezra Lee, ja hän sai määräyksen kiinnittää satamassa olevien alusten runkoon räjähdyspanos ja poistua paikalta. Ensimmäinen kohde oli kenraali Howen lippulaiva HMS Eagle. Lee ei kuitenkaan onnistunut pommin asettamisessa ja viikon aikana tehdyt uudet yritykset epäonnistuivat joka kerta.
Brittien hyökkäysaikeista huolestunut Greene taivutti 12. syyskuuta käydyssä neuvottelussa Washingtonin antamaan määräyksen vetää kaikki joukot pois New Yorkista. Kenraali Putnam aloitti evakuoinnin mutta sen eteneminen kävi hitaasti brittien kontrolloidessa Hudsonjen liikennettä.
Brittien maihinnousu ja taistelu

Varhain aamulla 15.syyskuun brittikenraali William Howe lähetti sotalaivaston Kip's Bayhin. Alusten mukana kuljetettiin yli 4 000 sotilasta. Laivat pommittivat amerikkalaisten asemia kahden tunnin ajan, jonka jälkeen brittien jalkaväki rantautui ja hyökkäsi vihollislinjoille. Eversti William Douglasin johtamat joukot, joihin kuului 450 Connecticutin miliisiä, olivat ensimmäisinä vastaanottamassa hyökkäystä. Heidän asemanaan oleva matala taisteluhauta kuitenkin tarjosi riittämättömän suojan. Miliisirykmentti ei totellut määräyksiä, vaan panikoi ja pyrki pakoon suoran tulituksen alla. Muiden puolustuspisteiden sotilaat yhtyivät heihin ja jättivät asemansa..
Joidenkin kilometrien päässä Harlemissa ollut kenraali Washington kuuli laukausten äänet ja ratsasti paikalle toteamaan tilanteen. Hän oli ihmeissään nähdessään miten hänen alaisensa pudottivat muskettinsa, jättivät varusteensa ja vähensivät jopa vaatteitaan päästäkseen nopeammin pakoon. Kunnian miehenä Washington ei hyväksynyt tällaista käytöstä, vaan antoi nopean kurinpalautuksen lähimmille upseereille, ja vaati näitä kokoamaan joukkonsa vastahyökkäykseen. Kenraali Putnamia lukuun ottamatta juuri kukaan ei totellut komentoja, sillä pelko oli saanut sotilaista lujan otteen. Silminnäkijöiden mukaan yleensä hillittykäytöksinen Washington kadotti tyyneytensä, polki hattunsa maahan ja julisti: "Oi hyvä Jumala, onko minulla tällaiset sotajoukot!"
Ratsastaessaan sokean raivon vallassa brittijoukkoja kohti Washington sai mukaansa vain muutamia miehiään, ja turhautuminen tilanteen toivottumuuteen oli maksaa hänen henkensä. Muskettien epätarkkuus koitui Washingtonin pelastukseksi, sillä ammukset ujelsivat ohi. Kaksi amerikkalaista upseeria sieppasi Washingtonin hevosen suitset ja veti tämän pois muskettitulen alta.
Amerikkalaisten onneksi kenraali Howe päästi Washingtonin joukot pakenemaan ja lopetti takaa-ajon hämärän tullen. Noin viisikymmentä amerikkalaista sotilasta sai surmansa taistelun aikana, ja takaa-ajon yhteydessä antautui 367. Brittien menetykset olivat pienet.
Jälkeenpäin

Tappio oli Washingtonin armeijalle toinen, mutta se selviytyi päivää myöhemmin käytyyn Harlemin taisteluun Yhdysvaltain itsenäisyyden puolesta. Taistelu päättyi Washingtonin joukkojen vetäytymiseen 17. syyskuuta 1776. Vain muutamaa päivää myöhemmin New Yorkissa syttyi uhkaava tulipalo, jossa neljäsosa Manhattanin rakennuksista tuhoutui. Palopäivän iltana Manhattanilla pidätettiin lähes 200 amerikkalaista, joita kuulusteltiin tulipalon johdosta. Kenraali Howe uskoi, että kaupungissa majaili useita tuhopolttajia, jotka olivat sytyttäneet palon useasta eri kohdasta. Washington kuitenkaan ei koskaan myöntänyt antaneensa käskyä polttaa New Yorkia.
Fred Kirkham

| Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Maa:   Australia> .Miesten soutu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | kahdeksikko |  |
Frederick Angus "Fred" Kirkham  (alk. Benfield, 5. huhtikuuta 1937 Leichhardt – 25. lokakuuta 2007 Mosman) oli australialainen soutaja. Hän saavutti pronssia kahdeksikossa Melbournen kesäolympialaisissa 1956. Australian venekunta hävisi Yhdysvalloille 4,0 sekuntia ja Kanadalle 2,1 sekuntia.
Kirkham työskenteli ensin poliisina ja myöhemmin tuomarina.
Kimchi

Erilaisia kimchejä
Kimchi (kor. 김치, gimchi) on kiinankaalista tai muista kasviksista hapatettu korealainen ruokalaji. Tulisuuden ja punaisen värin kimchi saa mausteista, kuten chileistä, sipulista, valkosipulista, retiisistä ja inkivääristä. Kimchin kaltaisia ruokalajeja on tehty jo ensimmäisellä vuosituhannella jaa., ja nykymuodossaan se yleistyi 1600-luvulta lähtien. Kimchi on osa korealaista identiteettiä ja myös Etelä-Korean kansallisruoka. Kimchintekokausi eli kimjang siihen liittyvine tapoineen on osa Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloa.
Lajit ja ainekset

Soulin kimchimuseon luetteloissa on 187 kimchilajia. Ne on jaoteltu vuodenajan, alueen ja raaka-aineiden mukaan. Eräitä lajeja ovat paloitellusta retikasta tehty kkakdugi; chilin, valkosipulin ja kalakastikkeen kanssa valmistettu kiinankaalikimchi baechu kimchi; kiinankaalista ja retikasta sekä nesteen, viipaloidun omenan ja päärynän kanssa tehty nabak kimchi; nuorista retikanaluista valmistettu yeolmu kimchi; isommista retikoista valmistettu chong gak; sekä kurkuista tehty oi sobag. Tunnetuin kimchi on tulinen baechu kimchi. Ennen kiinankaalin yleistymistä kimchi tehtiin retikasta.
Kimchiin käytettävät hapatetut merenelävät, valkosipuli ja suola ostetaan kesällä, chilinpalot varhain syksyllä, ja kiinankaali ja retikka talven ensimmäisinä päivinä. Maalla kasvikset kasvatetaan usein itse. Pohjoisessa kasviksiin lisätään pääsääntöisesti vähemmän suolaa ja enemmän vettä kuin etelässä, missä sekaan laitetaan kaikenlaisia mereneläviä.
Kimchissä on voimakas haju. Sen vuoksi esimerkiksi lentokentillä myydään ilmatiiviisti pakattua kimchiä.
Valmistus, säilöntä ja käyttö

Kimchin valmistuksessa kiinankaali liotetaan suolaliemessä, huuhdellaan ja kuivataan punotun siivilän päällä. Sen jälkeen sitä hierotaan mausteseoksessa ja se säilötään saviruukkuun. Ruukku kaivetaan maahan olkisäkkiin käärittynä ja sahanpurun peittämänä. Purkin suu jää hiukan maanpinnan yläpuolelle, koska se vajoaa maan jäätyessä.
Kimchintekokausi eli kimjang alkaa Koreassa talven ensimmäisinä päivinä loka–marraskuussa. Perheissä valmistetaan silloin suuria määriä kimchiä, joka säilötään joko saviastioihin maan sisään tai tarkoitukseen varattuun jääkaappiin. Talven kimchit valmistetaan talkootyöllä. Kimjangin aikana sukulaiset ja naapurit kokoontuvat taloon ja auttavat emäntää suuren kimchimäärän valmistamisessa. Kunkin talon emännällä on oma reseptinsä, joka periytyy tyttärille. Kaikille osallistujille jaetaan heti osa talon kimchistä omiin koteihinsa hapattumaan. Kun yhden talon kimchi on valmis, siirrytään seuraavaan taloon.
Talvisin kimchiä syödään valkoisen riisin kanssa. Kevään lähestyessä kimchiä käytetään myös ruokien raaka-aineena, esimerkiksi pataruoissa, suolaisissa lätyissä, keitoissa, munakkaissa tai riisin kanssa paistettuna. Kimchiä käytetään myös pizzoissa ja hampurilaisissa.
Koreassa tuotetaan vuosittain noin 150 000 tonnia kimchiä. Tuosta noin 100 000 tonnia on kiinankaalista valmistettua kimchiä ja lopun valmistamiseen on käytetty muita kasviksia. Koreassa on noin 600 kimchiä tuottavaa yritystä ja kimchimarkkinoiden vuotuinen arvo on noin 5 biljoonaa wonia (5 miljardia dollaria). Koreassa tuotetun kimchin osuus ulkomaiden kulutuksesta on pieni. Kimchimarkkinoiden arvo ulkomailla on arvioitu olevan noin miljardi dollaria, ja tästä summasta noin 10 % on tuotettu Koreassa. Japanin osuus kimchimarkkinoista oli vuonna 2008 noin 700 miljoonaa dollaria, josta Koreassa on tuotettu noin 20 %. Yhdysvaltojen, Taiwanin ja Kiinan markkinoiden arvo on yhteensä noin 100 miljoonaa dollaria. Koreassa tuotetun kimchin osuus Yhdysvaltojen ja Taiwanin markkinoista on 5 % ja 10 %, mutta Kiina tuo Koreasta ja Japanista lähes 95% kimchistään.