Gulag: Vankileirien saariston historia
Sisältö

Kirjassa kuvataan Gulag-järjestelmän synty vuodesta 1917, leirien rakentaminen, ylläpito ja laajennushankkeita. Leirejä syntyi vuoteen 1937 mennessä kymmeniätuhansia. Niille oli yhteistä, että ne rakennettiin syrjäisille seuduille, ja niiden ja teiden rakentamisesta vastasivat vangit. Leireillä arvioidaan vuosien mittaan olleen 18 miljoonaa vankia, joista melkein kolmasosa kuoli leirillä.
Kirja Gulag jakautuu johdannon jälkeen kolmeen pääosaan: 1. Gulagin synty 1917–1938, 2. Elämä ja työ leireillä ja 3. Leiriteollisen kompleksin nousu ja häviö 1940–1986. Niiden jälkeen on luvut Epilogi: Muisti ja Jälkisanat: Montako? Lopussa on lähdeviitteet ja sanasto. Kuvaliitteissä on arkistokuvia leirien arjesta.
Applebaum on käyttänyt lähteinä satoja leirimuistelmia, joita monet sittemmin tunnetuiksi tulleetkin henkilöt ovat kirjoittaneet. Lisäksi hän kävi tutkimassa venäläisistä arkistoista löytyneitä aineistoja ja keskusteli muun muassa Memorial-järjestön edustajien ja eri puolilla Venäjää asuvien ihmisten kanssa.
Sana GULAG on akronyymi sanoista ”Glavnoje upravlenije lagerei” (’Leirien päähallinto’) mutta laajeni vähitellen merkitsemään myös leirijohtoa ja orjatyöjärjestelmää ja lopulta koko neuvostoliittolaista sortojärjestelmää. Leireistä muodostui ajan mittaan keskeisiä raaka-aineiden – kultaa, hiiltä, puutavaraa – tuotantolaitoksia. Leireillä asuvien vankien lisäksi ihmisiä rangaistiin karkotuksella aavikoiden ja metsien kyliin, joissa hekin olivat pakkotyössä. Leirien historia päättyi Stalinin kuoleman jälkeen, purkutyö alkoi heti mutta kesti useita vuosia, niin että viimeiset lakkautettiin vasta 1980-luvulla. Johdannossa Applebaum kirjoittaa, että tiedot niiden historiasta pysyivät pitkään piilossa, osin vielä hänen kirjoittaessaan Gulagia. Aihetta suorastaan vähäteltiin tai torjuttiin, se ei "herätä samaa vaistonvaraista reaktiota kuin Hitlerin rikokset", hän sanoo ja perustelee sitä muutamin syin: ajan kuluessa kommunistihallinnot muuttuivat siedettävämmiksi ja toisaalta arkistot pysyivät suljettuina. Myös ideologialla oli osuutensa: lännessä oli vaikea nähdä todellisuutta, ja neuvostopropaganda oli tehokasta. Tietoa alkoi tulla, tulvia, vasta Mihail Gorbatšovin Neuvostoliitossa.
Applebaum korostaa, että kirja on erityisesti leirien historia, jolloin paljon jää sen ulkopuolelle, mutta koska kirja on suunnattu suurelle yleisölle, hän viittaa moniin Neuvostoliiton historian tapahtumiin, joihin tavallinen lukija ei ole perehtynyt.
Applebaum löytää Gulag-järjestelmästä yhtäläisyyksiä keisarinaikaisen Venäjän vankiloihin ja karkotuksiin. Näitä vankiloita Anton Tšehov lähti tutkimaan Sahalinille 1890. Jo silloin vankien karkotus oli osa taloudellista järjestelmää, kun harvaan asutuilta seuduilta voitiin hyödyntää luonnonvaroja. 1700-luvulla oli syntynyt katorga-pakkotyö, johon tuomitut rakensivat muun muassa Pietarin kaupunkia. Applebaum huomauttaa, että bolsevikeilla oli tsaarinajan leirikokemusta, jonka esimerkin mukaan Gulagia saattoi rakentaa. Applebaum vetää yhtäläisyyksiä myös samanaikaiseen Hitlerin Saksan keskitysleirijärjestelmään, ja järjestelmät olivat syvällisellä tavalla sukua toisilleen, kuten hän sanoo. Molemmissa maissa hallinto loi vihollisen, ali-ihmisten kategorian, johon ne kohdistivat vainonsa.
Applebaum sanoo, että nyky-Venäjällä ei Gulag-historiaa käsitellä, mikä selittää osittain Venäjän kevään 2022 hyökkäystä Ukrainaan. Historian tutkiminen loppui 2000-luvun alussa Vladimir Putinin valtakauden alussa, jolloin keskiöön nousi taistelu natsi-Saksaa vastaan.