stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
James Lee Peters

James Lee Peters (13. elokuuta 1889 Boston, Massachusetts-19. huhtikuuta 1952) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Petersin vanhemmat olivat eläinlääketieteen tohtori Austin Peters ja Frances Howie (Lee) Peters. Peters opiskeli Harvardin yliopistossa ja valmistui vuonna 1912. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli Ranskassa ja Saksassa.
Peters työskenteli Harvardin yliopiston vertailevan eläintieteen museon lintuosaston kuraattorina vuodesta 1932 kuolemaansa saakka. Hän toimi American Ornithologists' Unionin puheenjohtajana vuosina 1942-1945 ja palveli puheenjohtajana International Commission on Zoological Nomenclature -järjestöä.
Peters tunnetaan parhaiten seitsenosaisesta teoksestaan Check-list of Birds of the World (1931-1952), joka tunnetaan myös nimellä Peters' check-list. Verrattuna aikaisempaan Richard Bowdler Sharpen laatimaan luetteloon käyttää Peters trinominimistöä eli luettelee myös alalajit. Peters kuoli ennen kuin sai luettelon valmiiksi ja jälkimmäiset osat, samoin kuin ensimmäisten osien päivitykset, kirjoittivat Ernst Mayr ja muut. Petersin luettelo on ollut hyvin tärkeä lintutieteessä ja on ollut perustana lukuisten uudempien luetteloiden laatijoille, kuten James Clementsin The Clements Checklist of the Birds of the World, Edward C. Dickinsonin toimittaman The Howard and Moore Complete Checklist of the Birds of the World, Charles Sibleyn ja Burt Monroen Distribution and Taxonomy of Birds of the World, AOU:n toimittaman AOU Checklist of North American Birds ja SACC:n toimittaman Etelä-Amerikan lintujen luettelo.
Peters toimitti neljännesvuosittain ilmestynyttä rengastukseen keskittynyttä Bird-Banding-lehteä vuosina 1939–1950.
Peters avioitui Eleanor K. Sweetin kanssa 1932. Hänen harrastuksiaan olivat muun muassa vapaaehtoinen palokunta ja politiikka.
Peters nimesi lukuisia lintujen sukuja ja alalajeja, muun muassa monivyölurin suvun Pseudeos.
Ilkka Tillanen

Ilkka Kalevi Tillanen (s. 1981 Mikkeli) on suomalainen poliitikko ja rap-artisti. Tillanen on toiminut aikaisemmin Vasemmistonuorten toisena varapuheenjohtajana ja Mikkelin kaupunginvaltuuston varajäsenenä Vasemmistoliiton ryhmässä. Kaudella 2010–2011 hän toimi Turun Vasemmistonuorten varapuheenjohtajana.
Tillanen pyrki vuoden 2006 presidentinvaaleihin Utopia 2006 -liikkeen ehdokkaana. Hän kannattajineen katsoi, että Vasemmistoliiton mentyä vaaleissa virallisesti Tarja Halosen taakse, vaaleista puuttui aidosti vasemmistolainen vaihtoehto. Tosin Tillanen kertoi, ettei aktiivisesti pyrkinytkään presidentiksi, vaan ainoastaan ehdokkaaksi voidakseen ottaa julkisesti kantaa. Tukijoukot saivat määräaikaan mennessä kerätyksi 15 440 kannattajakorttia ehdokkuuteen tarvitusta 20 000.
Tillanen esiintyy nykyään muusikkona omalla nimellään. Hänen aikaisemman rap-yhtyeensä nimi oli Isä Aurinkoinen ja Rauhanpanssarit. Vuonna 2012 julkaistiin Tillasen ensimmäinen ei-omakustanteinen albumi Maailman paras maa – Världens bästa land Joku Roti Recordsin kautta. Hän teki albumin yhdessä Rantaremmi-yhtyeen kanssa, jonka jäsenet ovat hekin mikkeliläistaustaisia.
Tillanen oli myös ehdokkaana eduskuntaan 2007 ja sai Etelä-Savon vaalipiirissä 658 ääntä.
Julkaisut

Isä Aurinkoinen ja Rauhanpanssarit: Maailmansota 3 – The Revenge (2005)
Mitä järkee ees yrittää (2006)
Seittemänminuuttinen kitarasoolo (2008)
Viidakon valkoinen pongo (2009)
Maailman paras maa – Världens bästa land (2012)
Ihmiskunnan viholliset (2013)
Typerysten aika  (Ilkka Kalevi Tillanen & Rantaremmi, 2018)
Vie siut takas kouluun! (Ilkka Kalevi Tillanen & Rantaremmi, 2020)
Aiheesta muualla

Rumba lehden haastattelu
Voima-lehden artikkeli Ilkka Tillasesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilkka Tillanen Myspacessa (englanniksi)
Ilmajoen lukio

| Ilmajoen lukio> Ilmajoen yhteiskoulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Ilmajoen keskusta
Tyyppi:  lukio
Perustettu:  1924
Rehtori:  Martti Stenius 1924–1963 Paavo Silvola 1964–1993 Tapani Koskiniemi 1993–2018  Jouko Peltonen 2018–
Oppilaita:  210
Verkkosivut
Ilmajoen lukio on Ilmajoen kunnan ylläpitämä lukio. Siinä opiskelee runsaat 200 opiskelijaa ja opettajia on 15. Ilmajoen lukio on yleislukio, jossa toimivat ilmaisu-, paini- salibandy- ja pesäpallolinjat.
Syksystä 2010 Ilmajoen lukiossa on toiminut ilmaisutaidon linja, jota toteutetaan yhteistyössä Etelä-Pohjanmaan Opiston kanssa. Ilmaisulinjan suuntautumisvaihtoehtoina ovat kirjoittaminen, rytmimusiikki, tanssi ja teatteri. Kolmivuotisen linjan kursseista 57 pidetään lukiossa ja 25 kansanopistossa.
Ilmajoen lukio kuuluu Etelä-Pohjanmaan urheiluakatemiaan vastuualueena pesäpallo. Lukiossa aloitettiin tehostettu 
pesäpallovalmennus vuonna 1996 aluksi oman paikkakunnan pelaajille ja sittemmin muillekin.
Ilmajoen lukiosta on 2000-luvulla tehty useita opintomatkoja Sveitsin tutkimuskeskus CERNiin, Euroopan komission käännöskeskukseen ja muualle Keski-Eurooppaan.
Ilmajoen lukio toimii vuonna 1956 valmistuneessa kivirakennuksessa ja sen viereisessä vanhassa puukoulussa. Vuonna 2012 valmistuneessa peruskorjauksessa Ilmajoen lukion ja viereisen yläkoulun Jaakko Ilkan koulun toimitiloja uudistettiin lähes  10 miljoonan euron edestä.
Historiaa

Ilmajoen lukio sai alkunsa 1924, kun perustettiin Ilmajoen keskikoulu. Lukioluokat perustettiin 1930. Yksityisen, kannatusyhdistyksen omistaman oppikoulun ensimmäinen rehtori oli Martti Stenius, joka hoiti virkaa 38 vuotta, kuolemaansa 1963 saakka. Hän opetti historiaa ja yhteiskuntaoppia, ja toi Ilmajoen yhteiskouluun Helsingin normaalilyseon mallin mukaisen itsehallintokokeilun, jossa luokat valitsevat keskuudestaan valvojat ja muut tarvittavat virkailijat. Tätä mallia, jota erilaisin muunnelmin sovellettiin noin 40 koulussa ympäri Suomen, toteutettiin Ilmajoella 1928–1939 jopa niin, että koulu julistettiin omaksi ”itsehallintotasavallakseen”.
Vuonna 1975 peruskoulun tulon myötä Ilmajoen yhteiskoulusta jäi jäljelle Ilmajoen lukio, joka alempien luokka-asteiden tavoin siirtyi kunnan ylläpidettäväksi. Kurssimuotoiseen lukioon Ilmajoella siirryttiin syksyllä 1982 ja luokattomaan lukioon 1990-luvun puolivälissä.
Vuosina 1964–1993 koulun rehtorina ja äidinkielenopettajana toimi Paavo Silvola, joka sai vuonna 1993 opetusneuvoksen arvon. Vuosina 1993–2018 rehtorina toimi fysiikan ja matematiikan lehtori Tapani Koskiniemi.. Vuodesta 2018 lähtien rehtorina on toiminut Jouko Peltonen.
Tunnettuja ylioppilaita

Hannu-Pekka Björkman, näyttelijä
Pertti Jaakkola, kenraalimajuri
Aulikki Kananoja, ylisosiaalineuvos
Jussi Kanto, anestesiologian professori
Erkko Kivikoski, elokuvaohjaaja
Risto Knaapi, maanviljelijä, opettaja ja päätoimittaja, maanviljelysneuvos
Päivi Korvajärvi, naistutkimuksen professori
Antti Kujanpää, tuomiorovasti
Risto Lammi, sisäministeriön poliisiosaston ylijohtaja
Paavo Latva-Rasku, kaupunkineuvos
Tiina Luoma, äänisuunnittelija
Elias Lähdesmäki, diplomaatti
Kalle Lähdesmäki, kauppaneuvos ja urheilujohtaja
Rainer Mahlamäki, arkkitehti
Arto Mustajoki, venäjän kielen professori
Pertti Mustajoki, erikoislääkäri, professori
Marja-Leena Mäkelä, kirjailija ja kirjastonhoitaja
Juhani Pakkala, teollisuusneuvos
Jukka Peltoniemi, pesäpalloilija
Pellervo Petäys, kirurgi ja urologi
Riitta Pihlajamäki, tv-toimittaja
Jaakko Pöyry, tekniikan tohtori
Mari-Leena Talvitie, kansanedustaja
Virpi Talvitie, kuvittaja
Katri Tapola, kirjailija
Päivi Tapola, kirjailija
Jaakko Tuomilehto, kansanterveystieteen professori
Timo Tuominen, näyttelijä
Jouko Tuomisto, tutkijaprofessori
Jukka Vieno, näytelmäkirjailija ja runoilija
Markku Vuorinen, asianajaja
Aiheesta muualla

Ilmajoen yhteiskoulu Suomen yksityisten oppikoulujen digitaalimatrikkelissa
Kirjallisuutta

Herttua, Pentti ja Stenius, Martti (1949): Ilmajoen yhteiskoulu 1924–49.
Isotalo, Simo (1974): Ilmajoen yhteiskoulu 1924-1974: Ilmajoen yhteiskoulun 50-vuotishistoriikki. Koulun vaiheita pöytäkirjojen, muistelmien ja valokuvien avulla kerrottuna, sekä otteita Tärskystä ja Linssistä.
Iso Karahkajärvi

| Iso Karahkajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°43′32″N, 24°35′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vankajoen va (14.67)
Laskupuro:  Karahkapuro Vahvaseen 
Järvinumero:  14.673.1.030
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  212,5 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  720 m  
Rantaviiva:  3,373 km  
Pinta-ala:  36,15 ha  
Tilavuus:  0,000571 km³ 
Keskisyvyys:  1,58 m  
Suurin syvyys:  2,8 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Karahkajärvi 
Iso Karahkajärvi  on Keski-Suomessa Saarijärvellä  Puolimatkan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,1 kilometriä pitkä, 720 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 36 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 571 000 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,6 metriä ja suurin syvyys on 2,8 metriä. Sen rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Vahankajoen valuma-alueella (14.67), jonka Valkkunan valuma-alueeseen (14.673) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 212,5 metriä mpy.
Jake Cherry

| Jake Cherry> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. syyskuuta 1996 (ikä 28)  New Jersey
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2004–
Aiheesta muualla
IMDb 
Jake Cherry (s. 15. syyskuuta 1996) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Nick Daleyn roolista elokuvassa Night at the Museum – yö museossa (2006). Hän on ollut ehdolla kolmen Young Artist Awardin saajaksi vuosina 2004, 2007 ja 2008. Hän asuu New Jerseyssä. Hän näytteli myös nuorta Davea elokuvassa Noidan oppipoika (2010).
Aiheesta muualla

Jake Cherry Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jaana Ronkainen

| Jaana Ronkainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. marraskuuta 1965 (ikä 58) Oulu
Uran tiedot
Paino:  48–56 kg
Laji:  judo
Seura:  Oulun Judokerho
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten judo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten judo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten judo.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Budapest 1982 | 48 kg |  |
|  Hopeaa | Pamplona 1988 | 52 kg |  |
|  Kultaa | Helsinki 1989 | 52 kg |  |
Jaana Ronkainen (s. 22. marraskuuta 1965 Oulu) on suomalainen kilpauransa lopettanut judoka ja valmentaja.
Ura

Hänen parhaat saavutuksensa ovat judon Euroopan-mestaruuskilpailuissa hopea (1988), kulta (1989) ja seitsemäs (1990) 52 kilogramman sarjassa sekä pronssi 48 kilogramman sarjassa (1982).
Ronkainen edusti seuratasolla Oulun Judokerhoa ja Tampereen Fusegia. Hän voitti Suomen mestaruuden 48 kilogramman sarjassa 1981–1983, 52 kilogramman 1985–1989 ja 56 kilogramman sarjassa 1991–1992. Hän sai oli toinen Suomen-mestaruuskilpailuissa 48 kilogramman sarjassa 1984. Hän sai mitaleja myös Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa, Britannian ja Saksan avoimissa, Fukuokan turnauksessa sekä opiskelijoiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Ronkainen päätti kilpauransa vuoden 1992 Euroopan-mestaruuskilpailujen jälkeen. Hän valmentaa Oulun Judokerhossa kuntojudoryhmässä.
Yksityiselämä

Ronkainen on avioliitossa, ja hänellä on kolme lasta. Koulutukseltaan hän on lääketieteen tohtori. [lähde? ]
Aiheesta muualla

Judo – Jaana Ronkainen (Finland) The Sports. (englanniksi)
Jan-Axel Alavaara

Jan-Axel "Janne" Alavaara (s. 14. maaliskuuta 1975 Kiiruna) on pelaajauransa lopettanut ruotsinsuomalainen jääkiekkoilija, joka toimii nykyään NHL-joukkue Seattle Krakenin kykyjenetsijänä Euroopassa. Pelaajaurallaan Alavaara edusti Elitserienissä kuudella kaudella MoDo Hockeyta, joista kahdella viimeisellä kaudella hän toimi joukkueen kapteenina. Sen jälkeen hän siirtyi Västra Frölunda HC:n ja sitä seuranneen Frölundan joukkueeseen kuudeksi kaudeksi. Hän lopetti pelaajauransa kaudella 2011−2012 pelattuaan neljä kautta Keski-Euroopassa. Hän palasi viimeisellä kaudellaan Elitserieniin, Skellefteå AIK:n joukkueeseen, mutta siirtyi sieltä loppukaudeksi EBEL-sarjan itävaltalaisjoukkueeseen Black Wings Linziin. Alavaara voitti Ruotsin-mestaruuden kahdesti, kausilla 2002−2003 ja 2004−2005, ja viimeiseksi jääneellä kaudellaan EBEL:n mestaruuden. Hän pelasi kaikkiaan 573 ottelua Elitserienissä tehden 45 maalia ja antaen 97 maaliin johtanutta syöttöä hänen tehopisteidensä ollessa siten 142.
Pelaajauransa jälkeen Alavaara toimi kausilla 2013−2016 MODO:n apuvalmentajana, kausilla 2016−2018 NHL-joukkue Buffalo Sabresin amatöörien kykyjenetsijänä ja kausilla 2018−2024 Saksan DEL-sarjan Adler Mannheimin urheilutoimenjohtajana, josta hän siirtyi marraskuun 2023 lopulla Seattleen.
Alavaara puhuu melko sujuvasti suomea.
Ion Iliescu

| Ion Iliescu |
| --- | --- |
 Iliescu Gaudeamus-kirjamessuilla 2013.
Romanian presidentti
 22.12.1989–29.11.1996 20.12.2000–20.12.2004  
Edeltäjä:  Nicolae Ceaușescu Emil Constantinescu
Seuraaja:  Emil Constantinescu Traian Băsescu
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. maaliskuuta 1930 (ikä 94) Oltenița, Călărași
Puoliso:  Nina Iliescu (1951–)
Tiedot
Tutkinnot:  Bukarestin tekninen opisto Moskovan valtionyliopisto
 Nimikirjoitus
Ion Iliescu (s. 3. maaliskuuta 1930 Oltenița) on romanialainen poliitikko. Hän oli Romanian presidentti 1990–1996 ja 2000–2004 ja sittemmin sosiaalidemokraattisen puolueen senaattori.
Elämäkerta

Ion Iliescun isä Alexandru Iliescu oli rautatietyöläinen ja kommunistipuolueen jäsen vielä sen ollessa kielletty ja kuoli vankilassa 1945. Äiti Marița oli kamarineito. Iliescu on ollut naimisissa vuodesta 1951 insinööri Elena (Nina) Șerbănescun kanssa.
Iliescu opiskeli sähkötekniikkaa Bukarestissa ja suoritti tutkinnon Bukarestin polyteknillisessä koulussa ja Moskovan valtionyliopiston energiainstituutissa. Iliescu liittyi kommunistiseen nuorisoliittoon (romaniaksi Uniunea Tineretului Comunist) 1944 ja puolueeseen 1953. Hän saavutti nuorisoliiton keskuskomitean sihteerin aseman 1956, pääsi puolueen keskuskomiteaan 1965 ja toimi 1971 puolen vuoden ajan sihteeristössä. Hän oli nuorisoasioiden ministerinä 1967–1971.
Vuonna 1971 Nicolae Ceaușescu kuitenkin erotti hänet kaikista tehtävistään ja lähetti Timișin piirikuntaneuvoston varapuheenjohtajaksi 1971–1974 ja Iașin piirikunnan johtoon 1974–1979. Vuonna 1984 hänet erotettiin puolueesta, minkä jälkeen hän oli vuoteen 1989 Editura Tehnică -kustannusyhtiön johdossa. Mihail Gorbatšovin vieraillessa Romaniassa heinäkuussa 1989 Iliescu karkotettiin Bukarestista, jotteivat he tapaisi toisiaan.
Elämäkerta > Romanian vallankumouksen jälkeen

Iliescu sai mainetta välittömästi Nicolae Ceaușescun vallasta syösseen vallankumouksen jälkeen joulukuussa 1989. Hän nousi kansallisen pelastuksen rintaman (romaniaksi Frontul Salvării Naționale, FNS) johtoon, sen puheenjohtajaksi 22. joulukuuta 1989. FNS muodosti väliaikaisen hallituksen, kansallisen pelastuksen rintaman neuvoston, joka tunnustettiin maan lailliseksi hallitukseksi Ceaușescujen teloituksen jälkeen. Rintama ei kuitenkaan ryhtynyt suuriin uudistuksiin, vaan tyytyi lähinnä perestroika-tyyliseen uudistamiseen. Yhteiskunnan rakenteet säilyivät pitkälti samoina, vain johto vaihtui. Iliescun kutsumat kommunistimyönteiset kaivostyöläiset murskasivat opiskelijoiden mielenosoitukset uutta hallintoa vastaan (ns. mineriada 13.–15. kesäkuuta 1990).
Romaniassa järjestettiin vaalit toukokuussa 1990, ja Iliescu valittiin presidentiksi suurella enemmistöllä. Uuden perustuslain hyväksymisen jälkeen Iliescu valittiin lokakuussa 1992 uudelle kaudelle 61 %:n äänisosuudella. Tässä vaalissa Iliesculla oli tukenaan valtion media, sillä valtiollinen Televiziunea Română oli vuoteen 1993 ainoa maanlaajuinen TV-kanava.
Myrskyisänä kautena 1990–1996 puolueet ja pääministerit tulivat ja menivät; FSN hajosi kahteen ryhmäkuntaan, joista Iliescun johtamasta tuli 1993 mennessä Romanian sosiaalidemokraattinen puolue.
Vuonna 1996 Iliescu hävisi presidentinvaalin Emil Constantinesculle. Yli miljoona ääntä hylättiin, mikä johti syytöksiin vaalivilpistä.
Vuonna 2000 Iliescu asettui taas ehdolle ja pääsi toiselle kierrokselle äärinationalistisen Suur-Romania-puolueen Corneliu Vadim Tudorin kanssa, jonka voitti. Hän aloitti kautensa 20. joulukuuta 2000. Keskustaoikeisto oli lyöty vuoden 2000 vaalien jälkeen edellisvuosien epämieluisien talousuudistusten seurauksena.
Iliescun kausi päättyi 20. joulukuuta 2004, jolloin häntä seurasi Demokraattisen puolueen Traian Băsescu. Sosiaalidemokraattisen puolueen johtajanvaalissa 21. huhtikuuta 2005 Iliescun seuraajaksi puolueen johtoon tuli Mircea Geoană.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen elämäkerta (romaniaksi)
Jan-Bas Bollen

Jan-Bas Bollen (s. 1961 Amsterdam) on alankomaalainen säveltäjä ja viulisti.
Bollen opiskeli viulunsoittoa Jan Borin johdolla Amsterdamissa vuosina 1967–72 ja sitten Herman Krebbersin johdolla Amsterdamin konservatoriossa 1972–79. Myöhemmin hän opiskeli sävellystä Joep Straesserin johdolla Utrechtin konservatoriossa (1987) sekä Gilius van Bergeijkin, Theo Loevendien ja Klaas de Vriesin johdolla Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa (1989–93). Vuonna 1991 Bollen perusti vaimonsa, säveltäjä Alison Isadoran kanssa HEX Ensemblen. Bollenin teoksia on esitetty Alankomaiden lisäksi myös Australiassa, Brasiliassa, Ranskassa, Saksassa, Indonesiassa, Italiassa, Japanissa, Uudessa-Seelannissa, Puolassa, Venäjällä, Ukrainassa ja Yhdysvalloissa.
Bollen on opettanut musiikin teoriaa ja viulunsoittoa yksityisesti Amsterdamissa vuodesta 1985. Hän on opettanut ja luennoinnut myös muualla Alankomaissa ja ulkomailla.
Jaromír Šindel

| Jaromír Šindel> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. marraskuuta 1959 (ikä 64) Ostrava, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Maila:  vasen
Hanska:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1977–1995
Seurat:  HC Vitkovice (CŠL) Dukla Jihlava (CŠL) HC Sparta Praha (CŠL) Reipas (I-div/SML) Tappara (SML)
| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Tšekkoslovakia> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sarajevo 1984 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 1985 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Ruotsi 1981 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Wien 1987 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Ruotsi 1989 | jääkiekko |  |
Jaromír Šindel (s. 30. marraskuuta 1959 Ostrava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkomaalivahti, olympiamitalisti ja maailmanmestari sekä nykyään valmentaja. Šindel edusti kansainvälisellä urallaan Tšekkoslovakiaa. Hän oli voittamassa olympiahopeaa Sarajevossa vuonna 1984 sekä maailmanmestaruuden vuonna 1985. Vuosina 1981, 1987 ja 1989 hän voitti pronssia.
Šindel aloitti uransa HC Vitkovicessa vuonna 1977. Keväällä 1981 hän voitti siellä Tšekkoslovakian mestaruuden. Hän voitti mestaruuden myös vuosina 1984 ja 1985 Dukla Jihlavassa. Kaudella 1987–88 hänet valittiin Tšekkoslovakian liigan tähdistökentälliseen Šindelin pelatessa HC Sparta Prahassa.
Šindel tuli erityisesti suomalaisittain tutuksi hänen pelatessa viitenä kautena (vuodet 1989–1994) Suomessa Lahden Reippaan ja Tampereen Tapparan maalivahtina. Hän oli nostamassa Reipasta jääkiekon SM-liigaan keväällä 1990. Heti seuraavalla kaudella 1990–91 Šindel valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Vuodet 1992–1994 hän torjui Tapparassa, jonne lähti Reippaasta konkurssikiemuroiden ajamana. Šindel lopetti uransa HC Sparta Prahassa keväällä 1995.
Nykyään Šindel on valmentaja. Hän on valmentanut vuosia tšekkiläisiä juniorijoukkueita sekä keväällä 2006 hän oli Lahden Pelicansin A-nuorten valmentajakonsulttina. Šindel toimi Tšekin päävalmentajana alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010 ja on aiemmin valmentanut myös Tšekin alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta.
Vuosina 2010–2013 Šindel toimi Tšekin 2. sarjatasolla pelaavan HC Slovan Ústečtí Lvin urheilutoimenjohtajana ja marraskuusta 2013 kauden loppuun joukkueen päävalmentajana. Kaudella 2017–2018 Šindel on toiminut 3. sarjatasolla pelaavan HC Mostin päävalmentajana.
Šindelin poika Jakub Šindel on jääkiekkohyökkääjä, joka on pelannut kotimaansa lisäksi Suomen, Sveitsin, Italian, Britannian ja Ranskan pääsarjoissa sekä KHL:ssä.
Iso Kannuslampi

| Iso Kannuslampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°13′43″N, 26°47′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98)
Laskuoja:  Kannuslammenoja Reopveteen 
Järvinumero:  14.981.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  86,4 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,734 km  
Pinta-ala:  2,507 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Kannuslampi 
Iso Kannuslampi  on Kymenlaaksossa Kouvolassa  Hiilloksensalmen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 300 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Repoveden–Tihvetjärven valuma-alueella (14.98), jonka Repoveden–Luujärven alueeseen (14.981) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 86,4 metriä mpy.
Lead-kiipeilyn maailmancup 2022 – naisten sarja

| Lead maailmancup |
| --- | --- |
Naisten sarja
2022
1 Kultaa: Janja Garnbret 
2 Hopeaa: Seo Chae-hyun 
3 Pronssia: Natalia Grossman 
←2021: 2023→
IFSC:n lead-kiipeilyn maailmancupin vuoden 2022 kausi koostui seitsemästä osakilpailusta. Ensimmäinen osakilpailu oli  Innsbruckissa Itävallassa 22.–26. kesäkuuta. Toinen osakilpailu oli Villars-sur-Ollonissa Sveitsissä 30. kesäkuuta – 2. heinäkuuta. Kolmas ja neljäs osakilpailu kisattin Ranskassa: ensin 8.–10. heinäkuuta Chamonix’ssa ja sitten 22.–23. heinäkuuta Briançonissa. Viides osakilpailu oli Sloveniassa Koperissa 2.–3. syyskuuta ja kuudes osakilpailu oli Isossa-Britanniassa Edinburghissa 9.–11. syyskuuta. Viimeinen osakilpailu oli Jakartassa Indonesiassa 24.–26. syyskuuta.
Kauden kokonaistuloksissa kultaa voitti Slovenian Janja Garnbret voitettuaan viisi seitsemästä osakilpailusta. Toiseksi sijoittui eteläkorealainen Seo Chae-hyun ja kolmanneksi yhdysvaltalainen Natalia Grossman.
Osakilpailujen tulokset

Lead-kiipeilyssä jokaisella kiipeilijällä on kuusi minuuttia aikaa kiivetä reittiä niin pitkälle, kuin tippumatta pääsee. Muiden yrityksiä ei saa katsoa ennen omaa suoritustaan. Tuloksissa pisteet riippuvat siitä, kuinka monennelle otteelle on onnistunut kiipeämään. Plussan tulokseen saa, jos on liikkunut seuraavaa otetta kohti saamatta kuitenkaan pidettyä siitä kiinni. Paras mahdollinen tulos on "Top", joka tarkoittaa, että reitti on kiivetty loppuun asti ja viimeinen jatko on klipattu.
Osakilpailujen tulokset > 1. osakilpailu – Innsbruck

| Sijoitus | Kiipeilijä | Tulos |
| --- | --- | --- |
| 1. | Janja Garnbret  | 39+ |
| 2. | Seo Chae-hyun  | 27+ |
| 3. | Brooke Raboutou  | 27+ |
| 4. | Laura Rogora  | 27+ |
| 5. | Natsuki Tanii  | 25+ |
| 6. | Natalia Grossman  | 22 |
| 7. | Vita Lukan  | 16 |
| 8. | Jessica Pilz  | 8+ |
Osakilpailujen tulokset > 2. osakilpailu – Villars

| Sijoitus | Kiipeilijä | Tulos |
| --- | --- | --- |
| 1. | Janja Garnbret  | Top |
| 2. | Brooke Raboutou  | 37+ |
| 3. | Natalia Grossman  | 35+ |
| 4. | Laura Rogora  | 31+ |
| 5. | Manon Hily  | 28+ |
| 6. | Seo Chae-hyun  | 17+ |
| 7. | Ryu Nakagawa  | 17+ |
| 8. | Natsuki Tanii  | 17+ |
Osakilpailujen tulokset > 3. osakilpailu – Chamonix

| Sijoitus | Kiipeilijä | Tulos |
| --- | --- | --- |
| 1. | Janja Garnbret  | Top |
| 2. | Laura Rogora  | Top |
| 3. | Seo Chae-hyun  | Top |
| 4. | Jessica Pilz  | Top |
| 5. | Natsuki Tanii  | 45+ |
| 6. | Natalia Grossman  | 43+ |
| 7. | Brooke Raboutou  | 43+ |
| 8. | Mia Krampl  | 37 |