stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HC Fassa
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Marco Liberatore
Apuvalmentaja: Luigi Marchetti
Apuvalmentaja: Martino Soracreppa
Maalivahti- & Videovalmentaja: Michele Lazzer
Fysiikkavalmentaja: Roberto Pasero
Huoltopäällikkö: Pierluigi Grasser
Puheenjohtaja: Roberto Ongari
Lähde: EliteProspects
Tunnettuja pelaajia

Frank Doyle
Brad Snetsinger
Matt Piva
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset kotisivut
Damian Cullen Band

| Damian Cullen Band |
| --- | --- |

 Damian Cullen Band Vappurockissa Tampereella 2011.
Tiedot
Toiminnassa:  2010– 
Tyylilaji:  rock punk
Kotipaikka:   Helsinki
Laulukieli:  Englanti
Jäsenet:  Damian Cullen, laulu   Niklas Nyberg, kitara   Juhana Länttä, kitara   Mika Lallukka, basso   Maria Hyvärinen, rummut  
Entiset jäsenet:  Sami Vuorela, rummut (2010)  Heidi Meri, basso (2010–2012)  Misty Fingez, kitara (2010-2013)  Pekko Mantzin, kitara (2012-2013)  Wille Granö, rummut  
Levy-yhtiö:  Trevolution Events  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Damian Cullen Band on vuonna 2010 perustettu suomalais-irlantilainen rockyhtye. Damian Cullen Band yhdistää musiikissaan 1970–1980-luvun rockia ja punkia sekä ikivihreitä rock'n'roll-melodioita aina 1950-luvulta asti. Musiikkia on luonnehdittu katurockiksi ja yhtye on kerännyt pientä kulttisuosiota ahkeralla keikkailullaan. Syyskuussa 2012 yhtye julkaisi EP:n Paved With Good Intentions ja vuonna 2014 EP:n Cracking Up.
Historia

Irlantilaisen Damian Cullenin ura alkoi vuonna 1998, jolloin hänen yhtyeensä Endorfiends julkaisi esikoisalbuminsa Japanissa ja Yhdysvalloissa. Kokoonpanossa soittivat muun muassa Dave Tregunna (The Lords of the New Church / Shooting Gallery) ja Steve Von Saint (Johnny Thunders ja Stiv Bators).  Endorfiendsin jälkeen Cullen on soittanut nimekkäiden muusikoiden kanssa, kuten Alvin Gibbs (UK Subs / Iggy Pop), Les Riggs (Cheap And Nasty) ja Darrel Bath (Ian Hunter / The Dogs D'amour).
Lontoon musiikkipiirien tilaan pettyneenä  Cullen muutti Helsinkiin syksyllä 2009 ja kokosi uuden yhtyeen ympärilleen.  Yhtyeen ensiesiintyminen tapahtui Season Of Sounds -festivaaleilla Helsingin Gloriassa uudenvuoden päivänä 2010. Yhtyeen ensimmäinen keikka tehtiin nimellä Damian Cullen (UK) jonka jälkeen nimi vakiintui Damian Cullen Bandiksi.
Yhtye teki jo ensimmäisen toimintavuotensa aikana poikkeuksellisen paljon festari- sekä klubikeikkoja (muun muassa Tammerfest, Sandels Rock, Lelle Alternativ (EST), Aattorock ja Season Of Sounds). Jatkuvista miehistönvaihdoksista johtuen ensimmäinen virallinen single ja video ilmestyivät kuitenkin vasta huhtikuussa 2011. Se kantoi nimeä "Popcorn Girl", josta tehtiin myös yhtyeen ensimmäinen video. Video kuvattiin Helsingin Bar Backstagella maaliskuussa 2011 Outline Studiosin toteuttamana. Vuonna 2011 yhtye versioi livekeikoillaan suomalaista punkrock-klassikkoa "Tahdon rakastella sinua" englanniksi. Samana vuonna yhtye kutsuttiin soittamaan Saksan Bochumissa järjestettävään vuotuiseen Saksa–Suomi-seuran (Deutsch-Finnische-Gesellschaft NRW) Finnrock-tapahtumaan. Heti Saksasta palattuaan yhtye teki kiertueen Bam Margeran levy-yhtiön suojatin, Vains Of Jennan kanssa ympäri Suomea.
Historia > Paved With Good Intentions

Syyskuussa 2012 yhtye julkaisi ensimmäisen EP:nsä nimeltään Paved With Good Intentions Misty Fingezin yhtiön, Trevolution Eventsin kautta. Tällä tavalla yhtye säilytti edelleen haluamansa itsenäisyyden julkaisuidenkin suhteen. Kolme originaalia sekä yhden coverin sisältävä kokonaisuus nauhoitettiin East Sound Studiossa Sammy Aaltosen kanssa ja sen masteroi Seawolf-studion Petri Majuri. Julkaisun jälkeen lokakuussa yhtye teki minikiertueen Suomessa lontoolaisen Tango Pirates -yhtyeen kanssa.
Arvosteluissa ylioppilaslehti Uljaan Pertti Pulkkanen piti levyä lupaavana ensinäyttönä ja kuvasi musiikkia melodisena, koukukkaana ja tarttuvilla kertosäkeillä kuorrutettuna punkrockina. Venla-Mag:n Ivana Sataić antoi levylle 9/10 ja piti sen kappaleita taidokkaasti punkin ja rockin välillä vaihtelevina. Pure Raw:n Andy Close piti levyä hyvin tehtynä Ramones-tyyppisenä punkrockina ja piti levyä parhaana sinä vuonna kuulemistaan EP:istä.
Lokakuussa 2014 yhtye julkaisi joukkorahoitetun EP:n Cracking Up, jossa oli edellisen levyn kappaleet remasteroituna ja neljä uutta kappaletta. Pure Raw:n Andy Close antoi levylle neljä tähteä viidestä. Stalker magazinen Sandy Mahrer antoi EP:lle arvosanan 8.5/10 ja kuvasi sitä yhtyeen pieneksi best-of-kokoelmaksi.
Jäsenet > Nykyisetmilloin? jäsenet

Damian Cullen – laulu
Mika Lallukka – basso
Niklas Nyberg – kitara
Juhana Länttä – kitara
Maria Hyvärinen – rummut
Jäsenet > Keikkamuusikot

Otso Perkkiö – rummut 2010 ja 2014
Olli Rinne – kitara 2010 ja 2011
Jäsenet > Yhtyeen muut jäsenet

Wille Granö, myös The Soundsin rumpali ja Henrik Granön poika.
Pekko Mantzin (2012–2013), soittaa myös The Jade -yhtyeessä.
Misty Fingez (2010–2013) soittaa useassa suomalaisessa kokoonpanossa kuten hip hop -yhtyeessä Jake The Break & Flam (Solonen, Kosola, Gracias, Are, Juno) sekä manageroi omistamansa Trevolution Eventsin kanssa muutamia kansainvälisiä artisteja. Yritys on mukana tuottamassa festivaaleja kuten Chilifest sekä Tammerfest.
Damian Cullen Bandin Misty Fingez sekä Pekko Mantzin olivat aktiivisia järjestämään hyväntekeväisyyskonsertteja, joissa yhtye esiintyi. Näistä mainittavimpia on Rokkaa Lasten Hyväksikäyttöä Vastaan sekä Ramones-illat kodittomien hyväksi muun muassa Tavastialla
Diskografia

Oh I Yeah (Zain Japan/Zoom,  2008)
Popcorn Girl (2011,  single)
Paved With Good Intentions (2012,  EP)
Cracking Up  (2014,  EP)
Videot

Popcorn Girl (2011)
Aiheesta muualla

Damian Cullen Bandin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Damian Cullen Bandin Facebook-sivu
Damian Cullen Bandin Youtube kanava
Moon.tv: Kellari – Damian Cullen Band (haastatelu)
Ekaterina Nechaeva,: [RU/EN Damian Cullen Band: Like a fine wine I’ve improved with age] Especial Bands. 4.10.2014. Arkistoitu 7.3.2016.
E. Hellberg

| E>  Hellberg |
| --- | --- |
Luoja(t):  Väinö Linna
Näyttelijä(t):  Tapio Hämäläinen Raimo Grönberg
Ensi- esiintyminen:  Täällä Pohjantähden alla -romaanit
Henkilötiedot
Ammatti:  kansanedustaja, rakennusmestari
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Pentinkulma
Suhteet
Infobox OKNimi-testi OK: 
E. Hellberg on kuvitteellinen itseoppinut rakennusmestari, kansanedustaja ja punakaartin päällikkö Väinö Linnan kirjasarjassa Täällä Pohjantähden alla.
Elokuvissa

Edvin Laineen ohjaamassa elokuvassa Täällä Pohjantähden alla (1968) Hellbergiä esittää Tapio Hämäläinen.
Timo Koivusalon ohjaamissa elokuvissa Täällä Pohjantähden alla (2009) ja Täällä Pohjantähden alla II (2010) Hellbergiä esittää Raimo Grönberg.
Lennart Meri

| Lennart Meri |
| --- | --- |
 Presidentti Lennart Meri Pentagonissa vuonna 1998.
Viron 2. presidentti
 6.10.1992−8.10.2001  
Pääministeri:   Luettelo Tiit Vähi Mart Laar Andres Tarand Tiit Vähi Mart Siimann Mart Laar 
Edeltäjä:  Konstantin Päts
Seuraaja:  Arnold Rüütel
Viron ulkoministeri
 Savisaaren hallitus 11.4.1990–29.1.1992 Vähin I hallitus 30.1.1992–24.3.1992  
Edeltäjä:  Olev Olesk (pakolaishallitus)
Seuraaja:  Jaan Manitski
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1929 Tallinna, Viro
Kuollut: 14. maaliskuuta 2006 (76 vuotta) Tallinna, Viro
Ammatti:  kirjailija, elokuvaohjaaja
Puoliso:  Regina Ojavere (vih. 1953–82) Helle Pihlak (vih. 1992)
Tiedot
Puolue:  Isänmaaliitto
Lennart Georg Meri (29. maaliskuuta 1929 Tallinna, Viro – 14. maaliskuuta 2006 Tallinna, Viro) oli kirjailija, elokuvantekijä ja oikeistolainen poliitikko. Hän oli uudelleen itsenäistyneen Viron presidentti vuosina 1992–2001.
Elämä ja ura > Lapsuus ja nuoruus

Lennart Meri syntyi Tallinnassa Georg Peeter Meren (1900–1983) ja tämän vironruotsalaisen vaimon Alice-Brigitta Engmannin (1909–1986) esikoisena. Hänen isänsä oli diplomaatti, minkä vuoksi perhe asui 1930-luvulla Pariisissa ja Berliinissä. Meri kävi ulkomailla kouluja ja oppi äidinkielensä viron lisäksi neljä vierasta kieltä. Hän puhui muun muassa erinomaista suomea. Perhe oli Tallinnassa, kun neuvostojoukot valloittivat Viron. Meret karkotettiin Siperiaan. Siellä Meri joutui 12-vuotiaana työskentelemään metsätöissä ja perunankuorijana.
Elämä ja ura > Ammattiura

Meren perhe jäi henkiin ja pääsi viiden vuoden kuluttua palaamaan Viroon. Lennart Meri valmistui Tarton yliopistosta vuonna 1953 pääaineenaan historia ja kielet. Häntä ei kuitenkaan pidetty sopivana historioitsijan tehtäviin, mikä oli surkuhupaisaa, koska hän myöhemmillä töillään nimenomaan osoitti, että hän oli perehtynyt suomalais-ugrilaisten kansojen historiaan ja opiskellut suomalais-ugrilaisia kieliä. Mutta neuvostovalta näki toisin, joten siksi hänestä tuli aluksi dramaturgi ja myöhemmin radiotoimittaja. Meri kirjoitti näytelmiä ja kirjoja sekä teki dokumenttielokuvia. Meri matkusti paljon suomensukuisten kansojen parissa ja teki aiheesta monia dokumenttielokuvia ja kirjoitti kirjoja. 1970-luvun lopulla hänen elokuvansa Linnunradan tuulet sai New Yorkin elokuvajuhlilla hopeamitalin.
1970-luvun lopulla Meri matkusti Suomeen, missä hän toi länsimaailmalle voimakkaasti esiin Viron asemaa. Meren ja hänen maansa siteet Suomeen muodostuivat läheisiksi, mikä osaltaan hankaloitti myös Suomen ja Neuvostoliiton suhteita.lähde? Myöhemmin hän toimi Viron ulkoministerinä ja Viron presidenttinä.
Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellinen osasto myönsi Merelle kunniatohtorin arvon vuonna 1986 osoitukseksi hänen tekemästään työstä kulttuurin parissa. Suomen valtiolta hän sai muun muassa Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkin.
Elämä ja ura > Poliitikkona

Meri oli Viron laulavan vallankumouksen johtohahmoja. Hän perusti vuonna 1989 Viron instituutin, jonka suojissa hän alkoi jo luoda pohjaa itsenäisen Viron ulkopoliittisille suhteille. Vuonna 1991 hänestä tuli uuden itsenäisen Viron ensimmäinen ulkoministeri. Hän toimi myös lyhyen aikaa Viron Suomen-suurlähettiläänä.
Vuonna 1992 Viron parlamentti valitsi Isänmaaliiton ehdokkaana olleen Meren presidentiksi. Kansanvaalissa hän oli saanut 30 prosenttia äänistä, mutta koska kukaan ehdokkaista ei saanut puolta äänistä, valinnan teki parlamentti. Vuonna 1996 hänet valittiin toiselle kaudelle. Vuonna 2001 hän ei enää voinut asettua ehdolle, koska perustuslaki salli vain kaksi kautta. Meren presidenttikaudella venäläisjoukot poistuivat Virosta. Hän ajoi myös voimakkaasti Viron liittymistä Euroopan unioniin ja Natoon. Hän puuttui voimakkaasti myös sisäpolitiikkaan.
Vuosina 2002–2003 Meri oli Viron hallituksen edustaja Euroopan tulevaisuuskonventissa. Hän jatkoi maailmanpolitiikan seuraamista myös presidenttikautensa jälkeen.lähde? Hänellä oli läheiset suhteet muun muassa tšekkiläiseen Václav Haveliin, joka myös oli kirjailija ja myöhemmin presidentti.
Lennart Meri puhui äidinkielensä viron lisäksi viittä kieltä: suomea, ranskaa, saksaa, englantia ja venäjää. Meren kielitaito teki hänet ja hänen kansansa tunnetuksi maailmalla vakuuttaessaan Viron länsimaalaisuutta ja eurooppalaisuutta. Muiden vastaitsenäistyneiden Baltian maiden johtajat eivät nimittäin osanneet vieraana kielenä kuin venäjää.lähde?
Elämä ja ura > Kuolema

Lennart Meri kuoli 76-vuotiaana 14. maaliskuuta 2006 kello 3.40 Tallinnan Magdaleenan sairaalassa pitkäaikaisen vakavan sairauden jälkeen. Meren hautajaiset pidettiin Tallinnassa 26. maaliskuuta. Hautajaisseremonia alkoi Kaarlin kirkossa pidetyssä ekumeenisessa siunaustilaisuudessa, josta hautajaiskulkue liikkui Tallinnan keskustan läpi päätyen Viron presidentinlinnan Kadriorgin eteen. Presidentinlinnan luona puheen pitivät Viron presidentin Arnold Rüütelin jälkeen ulkomaisista vieraista Suomen presidentti Tarja Halonen ja Ruotsin entinen pääministeri Carl Bildt. Puheiden jälkeen hautajaiskulkue jatkoi matkaansa Tallinnan metsähautausmaalle. Suomea hautajaisissa edustivat kaikki elossa olleet presidentit: Tarja Halosen lisäksi Martti Ahtisaari ja Mauno Koivisto. Paikalla olivat myös Latvian ja Liettuan presidentit sekä arvovieraita 45 valtiosta.
Kunnianosoituksia > Virolaiset

Valtionvaakunan ritarikunta (2007, postuumisti)
Marianmaan ristin ritarikunta (1995)
Lähde:
Tallinnan Lennart Meri -lentoasema, Viron liikennöidyin lentoasema, on nimetty presidentti Meren mukaan.
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Islannin Haukan ritarikunta (Islanti, 1998)
Vytautas Suuren ritarikunta (Liettua, 1998)
Pyhän Olavin ritarikunta (Norja, 1998)
Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 1998)
Asteekkikotkan ritarikunta (Meksiko, 1995)
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta (Suomi, 1995)
Kolmen Tähden ritarikunta (Latvia, 1996)
Kirjallinen tuotanto

Meri kirjoitti elämänsä aikana kaikkiaan kymmenen kirjaa, joista neljä on suomennettu. Lisäksi hän oli ahkera kääntäjä.
Kirjallinen tuotanto > Suomennettuja teoksia

Revontulten porteilla.  ((Virmaliste väraval, 1974.) Lyhentäen suomentanut Eva Lille. Neuvostokirjallisuutta)  Jyväskylä:  Gummerus, 1977.  ISBN 951-20-1427-0
Hopeanvalkea: Matka menneeseen oppaina aurinko, fantasia ja folklore.  (Tekijä koonnut ja toimittanut alkuteoksista Hõbevalge (1976) ja Hõbevalgem (1983). Suomentanut Eva Lille)  Jyväskylä:  Gummerus, 1983 (3. painos 2006).  ISBN 951-20-2478-0
Kamtšatka: tulivuorten maa. 1988
Tulen maasta, jonka nimi on Viro.  (Toimittanut Piret Saluri. Suomentanut Juhani Salokannel)  Helsingissä:  Otava, 1995.  ISBN 951-1-13784-0
Elokuvat

Vesilinnun kansa (1970)
Linnunradan tuulet (1978)
Kalevan äänet (1986)
Toorumin pojat – ostjakkien karhunpeijaiset (1989)
Shamaani (1990)
Kirjallisuutta

Põlluaas, Henn: Lennart Meri: Vabaduse valus valgus.  S. l.:  Kunst, 2011.  ISBN 978-9949-486-02-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lennart Meri Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Lennart Meri Wikisitaateissa
Lennart Meri Yle Elävä arkisto
Viron presidentit
Konstantin Päts (1938–1940) | Lennart Meri (1992–2001) | Arnold Rüütel (2001–2006) | Toomas Hendrik Ilves (2006–2016) | Kersti Kaljulaid (2016–2021) | Alar Karis (2021–)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 2 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  NARA  IdRef 
Meren muistokivi Metsäkalmistossa.
Hällfors

Hällfors on ruotsinkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Arvi Hällfors (1888–1942), Lahden kaupunginjohtaja 1930–1931 ja Turun kaupunginjohtaja 1931–1942, Petter Gustaf Hällforsin poika
Edvard Hällfors (1878–1954), suomalainen kihlakunnantuomari ja hovioikeudenneuvos
Greta Hällfors-Sipilä (1899–1974), suomalainen taidemaalari
Lydia Hällfors, o.s. Bergroth (1844–1916), suomalainen opettaja, toimittaja ja muistelmakirjailija, naimisissa Petter Gustaf Hällforsin kanssa
Marita Hällfors (s. 1963), suomalainen elokuvaaja
Petter Gustaf Hällfors (1842–1890), suomalainen opettaja ja valtiopäivämies
Tony Hällfors, suomalainen televisio-ohjaaja ja -juontaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Pavel Pestel

Pavel Pestel
Pavel Ivanovitš Pestel (ven. Па́вел Ива́нович Пе́стель; 5. heinäkuuta (J: 24. kesäkuuta) 1793 Moskova - 25. heinäkuuta (J: 13. heinäkuuta) 1826 Pietari) oli yksi Venäjän dekabristikapinan johtohahmoista.
Saksalaissyntyinen Pestel kuului Etelän Salaseuraan, ja kannatti tasavaltaa.
Hän kuitenkin laati dekabristeille melko maltillisen perustuslakiehdotuksen, jossa ehdotettiin perustuslaillista monarkiaa silloisen kruununprinssi Konstantinin johdolla.
Pestel vangittiin päivää ennen kapinaa. Hänet hirtettiin myöhemmin kapinan kukistuttua yhdessä neljän muun päätekijän kanssa.
Jaana Pelkonen

| Jaana Pelkonen |
| --- | --- |
 Jaana Pelkonen toisena juontajana Eurovision laulukilpailuissa 2007.
Kansanedustaja
 20.4.2011–4.4.2023  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1977 (ikä 47) Lahti
Ammatti:  Yrittäjä
Puoliso:  Niko Aho
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  Valtiotieteiden maisteri (2008)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jaana Maarit Pelkonen (s. 27. tammikuuta 1977 Lahti) on suomalainen kokoomuksen entinen kansanedustaja, Helsingin entinen kaupunginvaltuutettu ja juontaja.
Tv-juontajana

Pelkosen ura mediassa alkoi lahtelaisen Radio 99:n juontaja-toimittajana vuosina 1995–1997. Televisioruutuihin Pelkonen päätyi Radiomafian kautta, jossa hän työskenteli vuosina 1997–1998. Hän tuli valtakunnanlaajuisesti tunnetuksi juontajana Tilt-peliohjelmassa vuosina 1997–2005 ja Jyrki-nuortenohjelmassa vuonna 1998. Vuosina 2001–2002 Pelkonen emännöi MTV3:n Far Out -viihdeohjelmaa ja vuonna 2003 saman kanavan Escort-seuranhakuohjelmaa. Vuosina 2006–2007 Pelkonen emännöi myös Ylen Kestääkö kantti -ohjelmaa. 25. elokuuta 2007 Pelkonen juonsi Suomen Eurovision-tanssikilpailun karsinnan yhdessä Simo Frangénin kanssa.
Pelkonen on juontanut Euroviisujen Suomen karsinnat seitsemästi: kolme kertaa yhdessä Heikki Paasosen kanssa, kolmesti Mikko "Peltsi" Peltolan kanssa ja kerran Tom Nylundin kanssa. Pelkonen–Paasonen-parivaljakko toimi myös Euroviisujen kommentaattoreina Kiovassa 2005 ja Ateenassa 2006. 10. toukokuuta 2007 Pelkonen juonsi Eurovision laulukilpailun semifinaalilähetyksen parinaan näyttelijä Mikko Leppilampi. 12. toukokuuta 2007 hän juonsi niin ikään Leppilammen kanssa Eurovision-laulukilpailujen finaalin, joka järjestettiin Helsingin Hartwall Areenalla. Pelkonen ja Peltola ovat toimineet euroviisukommentaattoreina Belgradissa 2008 ja Moskovassa 2009. Viimeisen kerran Pelkonen toimi euroviisukommentaattorina Oslossa 2010. Suomen euroviisukarsintojen 2011 jälkeen Pelkosen euroviisupesti päättyi, kun hän päätti asettua ehdolle eduskuntavaaleihin ja tuli valituksi.
Pelkonen juonsi lokakuussa 2020 alkanutta All Together Now Suomi -ohjelmaa.
Poliittinen ura

Pelkonen pääsi Helsingin kaupunginvaltuustoon kokoomuksen ehdokkaana lokakuun 2008 kunnallisvaaleissa 3 518 äänellä. Kausilla 2009–2012 ja 2013–2016 hän toimi Helsingin seudun liikenne HSL:n hallituksessa, Helsingin sosiaalilautakunnan jäsenenä sekä lautakunnan ensimmäisen aikuispalvelujen muutoksenhakujaoston puheenjohtajana. Kunnallisvaaleissa 2012 Pelkonen uusi paikkansa valtuustossa 3 156 henkilökohtaisella äänellä, mikä oli yhdeksänneksi eniten koko maassa. Vuoden 2017 kuntavaaleissa Pelkonen tuli valituksi jatkokaudelle kaupunginvaltuutettuna 6519 äänellä. Vuoden 2021 kuntavaaleissa hän ei asettunut enää ehdolle.
Pelkonen toimi kansanedustaja Suvi Lindénin avustajana vuosina 2008–2009. Hänet valittiin vuoden 2011 eduskuntavaaleissa kokoomuksen kansanedustajaksi 5 897 äänellä. Eduskuntavaaleissa vuonna 2015 Pelkonen uusi paikkansa 15 964 äänellä, mikä oli suurin henkilökohtainen äänimäärä Helsingin vaalipiirissä ja viidenneksi eniten koko maassa.
Eduskunnassa Pelkonen toimi ulkoasiainvaliokunnassa, lakivaliokunnassa, tulevaisuusvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa ja puolustusvaliokunnassa. Vuodesta 2011 vuoteen 2019 hän oli Yleisradion hallintoneuvoston jäsen.
Pelkonen ilmoitti helmikuussa 2020 vetäytyvänsä politiikasta, mutta toimivansa kansanedustajana kuluvan istuntokauden loppuun saakka. Lokakuussa 2023 Pelkosen kerrottiin toimivan Pekka Haaviston vaalikampanjaa vuoden 2024 presidentinvaaleissa tukevan "kansanvaltuuskunnan" puheenjohtajana.
Yksityiselämä

Pelkonen on kihloissa ilmavoimien lentäjänä Tampereella työskentelevän Niko Ahon kanssa; heille syntyi tyttövauva helmikuussa 2017. Pariskunta tapasi Linnan juhlissa vuonna 2007, ja vuoden 2012 juhlavastaanotolla he edustivat kihlaparina.
Pelkonen on valmistunut Helsingin yliopiston valtiotieteellisestä tiedekunnasta valtiotieteiden maisteriksi. Hän suoritti lukion jälkeen radiotyön opintoja myös Laajasalon opistossa.
Vuonna 2018 Pelkonen osallistui Tanssii tähtien kanssa -tv-kilpailuun, jossa hän sijoittui kuudenneksi.
Pär Sundberg

Pär Tomas Carl Sundberg (s. 22. lokakuuta 1957 Skarpnäck, Tukholma) on entinen ruotsalainen lapsinäyttelijä. Hän esitti Tommia Peppi Pitkätossu -elokuvissa ja -televisiosarjassa.
Filmografia

1969 – Peppi Pitkätossu
1970 – Peppi Pitkätossu seitsemällä merellä
1970 – Peppi Pitkätossu karkuteillä
1973 – Tässä on Peppi Pitkätossu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Pär Sundberg
Käännös suomeksi
Aleksei Beljovski-Žukovski

Aleksei Aleksejevitš Beljovski-Žukovski (ven. Алексе́й Алексе́евич Белёвский-Жуко́вский; 26. marraskuuta 1871 Salzburg – noin 1931 Kaukasia) oli venäläinen kreivi, suuriruhtinas Aleksei Aleksandrovitšin ja Aleksandra Žukovskajan poika.
Kreivi Aleksei meni naimisiin 29. elokuuta 1894 ruhtinatar Maria Petrovna Trubetskajan kanssa (18. kesäkuuta 1872 Venäjä – 20. maaliskuuta 1954 Pariisi), joka oli ruhtinas Pjotr Trubetskoin tytär.
Kreivin kuoleman tarkkaa päivämäärää ei tiedetä, mutta hän kuoli vuosien 1930–1932 välisenä aikana.
Marc Almond

Marc Almond
Marc Almond (oik. Peter Mark Sinclair Almond) (s. 9. heinäkuuta 1957 Southport, Lancashire, Britannia) on englantilainen laulaja-lauluntekijä. Hänen levyjään on myyty lähes 40 miljoonaa kappaletta.
Marc Almond syntyi pienessä Southportin merenrantakaupungissa Englannin luoteisrannikon Lancashiressa ja asui perheensä kanssa sittemmin sisämaakaupunki Harrogatessä Yorkshiressä. Hän nousi tunnettuuteen Soft Cell -yhtyeen laulajana 1980-luvun alussa, kunnes ryhtyi vuosikymmenen puolivälissä soolouralle.
Almond tunnetaan dramaattisesta lauluäänestään sekä muun muassa Jacques Breliltä, espanjalaisesta flamencosta ja kabareetaiteesta saamistaan vaikutteista, joihin hän yhdistää huumoria sekä homo- ja heteroerotiikkaa. Avoimesti homoseksuaalisena esiintyvä Almond koetteli rajoja konservatiivien hallitsemassa  1980-luvun Britanniassa, jossa hän teki myös yhteistyötä samasta asiasta tunnetun Bronski Beatin kanssa.
Vuonna 2000 Almond muutti asumaan Moskovaan, mutta jätti kaupungin vuonna 2022 Venäjän aloitettua hyökkäyksensä Ukrainaan. Hän levytti Moskovan-vuosinaan kaksi albumillista venäläisiä romansseja ja kansanlauluja. Vuoden 2007 albumilla Stardom Road hän kertoo elämäntarinaansa suosikkilauluillaan, joiden tekijöitä ovat Charles Aznavour, David Bowie, Bobby Darin, Dusty Springfield ja Al Stewart. Suomessa Soundi-lehti valitsi sen vuoden 2007 parhaaksi ulkomaiseksi cover-albumiksi. Vuonna 2010 oli vuorossa taas omaa materiaalia levyllä Varieté, jonka Almond ilmoitti jäävän viimeiseksi albumikseen. Vuonna 2015 ilmestyi kuitenkin albumi The Velvet Trail, jonka tekoon Almondin suostutteli tuottaja-lauluntekijä Chris Braide. Levytysura on jatkunut 2020-luvulle.
Lokakuussa 2004 Marc Almond loukkaantui vaikeasti moottoripyöräonnettomuudessa Lontoossa ja joutui tehohoitoon, mutta toipui vammoistaan vähitellen.
Diskografia > Soft Cell

1981: Non-stop Erotic Cabaret
1982: Non-stop Ecstatic Dancing
1983: The Art of Falling Apart
1984: This Last Night In Sodom
1986: The Singles
1991: Memorabilia: The Singles
1994: Down in the Subway (kokoelma)
1996: Say Hello to Soft Cell (kokoelma)
1999: The Twelve Inch Singles
2002: The Very Best of Soft Cell
2002: Cruelty Without Beauty
2003: Live
2003: Soft Cell at the BBC
2005: The Bedsit Tapes Early/Rare Demos 1978–1982
2006: Demo Non Stop - More Rare Demos
2008: Heat: The Remixes
Diskografia > Sooloalbumit > Marc & the Mambas/Raoul and the Ruined

1982: Untitled
1983: Torment and Toreros
1984: Bite Black and Blues Live (Fan club only release)
Diskografia > Sooloalbumit > The Willing Sinners/La Magia

1984: Vermin in Ermine
1985: Stories of Johnny
1987: Mother Fist & Her Five Daughters
1988: The Stars We Are