stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Silke Kraushaar-Pielach

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Silke Kraushaar-Pielach (2018) |  Silke Kraushaar-Pielach (2018) |  Silke Kraushaar-Pielach (2018) |  |
Maa:   Saksa
Naisten ohjaskelkkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Nagano 1998 | henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Hopeaa | Torino 2006 | henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Pronssia | Salt Lake City 2002 | henkilökohtainen kilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | St. Moritz 2000 | sekajoukkue |  |
|  Kultaa | Calgary 2001 | sekajoukkue |  |
|  Kultaa | Nagano 2004 | henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Kultaa | Igls 2007 | sekajoukkue |  |
|  Hopeaa | Igls 1997 | sekajoukkue |  |
|  Hopeaa | Königssee 1999 | sekajoukkue |  |
|  Hopeaa | St. Moritz 2000 | henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Hopeaa | Calgary 2001 | henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Pronssia | Igls  2007 | henkilökohtainen kilpailu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oberhof 1998 | henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Kultaa | Oberhof 1998 | sekajoukkue |  |
|  Kultaa | Altenberg 2002 | sekajoukkue |  |
|  Kultaa | Oberhof 2004 | henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Kultaa | Oberhof 2004 | sekajoukkue |  |
|  Kultaa | Winterberg 2006 | henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Kultaa | Winterberg 2006 | sekajoukkue |  |
|  Hopeaa | Winterberg 2000 | henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Hopeaa | Altenberg 2002 | henkilökohtainen kilpailu |  |
Silke Kraushaar-Pielach (s. 10. lokakuuta 1970, Sonneberg, Saksa) on saksalainen ohjaskelkkailija. Hän aloitti uransa vuonna 1995 ja on osallistunut kolmiin talviolympialaisiin ja voittanut joka kerta mitalin.
Hän on myös voittanut yhdeksän mitalia, joista 4 kultaa, ohjaskelkkailun maailmanmestaruuskilpailuissa ja samoin yhdeksän mitalia, joista 7 kultaista, ohjaskelkkailun Euroopan-mestaruuskilpailuissa.
Kraushaar-Pielach avioitui heinäkuussa 2006 saksalaisen liikemiehen Michael Pielachin kanssa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Silke Kraushaar-Pielach
Sofija Tuibojeva

Sofija Erdžonovna Tuibojeva (tadžikiksi София Эрҷоновна Тӯйбоева, ven. София Эрджановна Туйбаева; 30. tammikuuta 1913 – 25. lokakuuta 1996 Dušanbe) oli tadžikistanilainen näyttelijä.
Tuibojeva esiintyi 1920-luvulta lähtien teatteriesityksissä Tadžikistanissa ja Uzbekistanissa. Hän teki myös lukuisia elokuvaesiintymisiä ja osallistui elokuvien dubbaamiseen tadžikin kielelle. Tuibojeva sai lukuisia palkintoja ja tunnustuksia, joihin kuuluivat kolme Työn punalipun kunniamerkkiä (1941, 1949, 1957) ja Leninin kunniamerkki (1954). Vuonna 1941 hän sai Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan kansantaiteilijan arvonimen.
Filmografia

(valikoitu)
Sudba poeta (1959)
Hasan Arbakeš (1965)
Pod peplom – ogon (1967)
Aiheesta muualla

Sofija Tuibojeva Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Simon Addo

| Mitalit> Maa:   Ghana.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ghana.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ghana.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Ghana> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Barcelona 1992 | jalkapallo |  |
Simon Addo (s. 11. joulukuuta 1974) on ghanalainen entinen jalkapalloilija.
Addo oli voittamassa pronssia Barcelonan olympialaisista 1992 Ghanan joukkueen voitettua Australian pronssiottelussa 1–0. Hän edusti maataan myös seuraavissa kesäolympialaisissa Atlantassa, jossa joukkueen tie pysähtyi puolivälieriin Brasilian voitettua Ghanan 4–2.
Simon Adingra

Simon Adingra kesäkuussa 2023.
Simon Adingra (s. 1. tammikuuta 2002) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brighton & Hove Albionia. Hän on pelannut Norsunluurannikon maajoukkueessa vuodesta 2023.
Adingra siirtyi Tanskaan FC Nordsjællandin joukkueeseen tammikuussa 2020. Hän pelasi Tanskan Superliigassa huhtikuusta 2021 alkaen 38 ottelua ja teki niissä 11 maalia. Hän siirtyi kesällä 2022 Brighton & Hove Albioniin mutta pelasi kauden 2022–2023 lainalla belgialaisseura Union SG:ssä. Hän pelasi Belgian Jupiler Pro Leaguessa 36 ottelua ja teki niissä 12 maalia. Eurooppa-liigassa Union SG ylsi puolivälieriin ja Adingra pelasi yhdeksän ottelua. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Brightonissa 31 valioliigaottelua ja teki niissä kuusi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua ja teki niissä yhden maalin, kun Brighton pääsi neljännesvälieriin saakka.
Adingra pelasi Norsunluurannikon maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2023 Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaottelussa Sambiaa vastaan. Tammi-helmikuussa 2024 pelatuissa Afrikan-mestaruuskilpailuissa Norsunluurannikko voitti kultaa ja Adingra pelasi viisi ottelua. Hän teki puolivälierässä Malia vastaan varsinaisen peliajan 90. minuutilla jatkoajalle vieneen tasoitusmaalin ja syötti voitokkaassa loppuottelussa Nigeriaa vastaan joukkueensa molemmat maalit. Hän on pelannut heinäkuun 2024 loppuun mennessä 14 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia, joista ensimmäisen marraskuussa 2023 MM-karsintaottelussa Seychellejä vastaan.
Seppo Hovi

Seppo Hovi juontamassa Lasten Radiota 1950-luvun lopulla.
Seppo Johan Hovi (s. 29. marraskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen pianisti, kapellimestari,  televisiojuontaja ja musiikkineuvos.
Seppo Hovin isä oli saksofonisti-viulisti Onni Hovi, joka soitti saksofonia muun muassa Toivo Kärjen studioäänityksissä. Hovi on esiintynyt julkisuudessa nuoresta pojasta asti. Hän oli yhdeksänvuotiaana pyytänyt isältään päästä pianotunneille. Hänelle tarjottiin viulua, joka oli isän toinen soitin, mutta Hovi ilmoitti haluavansa pianon. Hovi opetteli pianon rinnalle myös haitarin soiton. Pianon ja hanurin avulla on hänen mukaansa ollut mahdollista rakentaa ohjelma melko pienellä ryhmällä tai joskus yksinkin.
Uran alkuvaiheet

Esiintymiskokemusta Hoville karttui jo kansakoulussa, kun opettaja Väinö Mäkelä (kirjailija Hannu Mäkelän isä) sai lahjakkaan oppilaansa mukaan runonlausuntaan. Oppikoulussa musiikinopettaja Kalervo Hämäläinen teki radioon rapsodioita, joissa lapset esiintyivät, Seppo Hovi lausujana. Siitä avautui tie Yleisradion lastenohjelmiin.
Hovi pääsi esiintymään Yleisradion Lasten Radioon 1950-luvun lopulla ja esiintyi 1960-luvulla lasten radiokuunnelmissa.
Lapsiääniä alettiin tarvita Yleisradiolla 1950-luvun lopulla, erityisesti kuunnelmissa, joissa aikuiset olivat siihen asti esittäneet myös lapsiroolit. Tuolloin vielä aluillaan olevan television ohjelmien lapsiosiin saatiin esiintyjät Ylen Lasten Radiosta, Seppo Hovi heistä yhtenä. Tuleva pianisti pyydettiin kerran jopa kuuluttajaksi; 12-vuotiaan pojan jouluaatto 1958 kului Teija Sopasen sijaisena.
Muusikon ura

Hovi opiskeli klassista pianonsoittoa koko kouluajan Sibelius-Akatemian nuoriso-osastolla. 17-vuotiaana Hovi edusti Helsinkiä pohjoismaisissa kulttuurikisoissa jazz-pianossa vuonna 1964. Hän kävi Helsingin opettajakorkeakoulun ja valmistui opettajaksi vuonna 1974. Hän oli luokanopettajana helsinkiläisillä musiikkiluokilla vuoteen 1987 asti.
Hovi toimi Dannyn ja Kirkan kiertueurkurina vuosina 1968–1970. Hovi oli myös Juice Leskisen yhtyeen urkurina heidän ensimmäisellä levyllään. Hovin yhtye soitti 1970-luvulla M. A. Nummisen ns. uusrahvaanomaisilla jatsilevyillä sekä Nummisen lastenlevyillä, joilla Hovi myös lauloi.
Tv-ura

Hovi aloitti televisiouransa 12-vuotiaana vuonna 1958 Teija Sopasen sijaisena televisiokuuluttajana. 1980-luvun alussa Hovia pyydettiin juontamaan TV1:n musiikkiohjelmia, kuten Laulunlyömiä. Sen jälkeen hän teki MTV3:lla 16 vuotta ohjelmia, joita olivat esimerkiksi Seppo Hovin seurassa, Tenavatähti, Karuselli ja BumtsiBum!.
2010-luvulla Hovi teki yhdessä Lasse Lehtisen kanssa Suomen lähihistoriaa valottavia keskusteluohjelmia kuten Hengen asein ja Maaseudulta maailmalle.
Nykyään

Nykyään Hovi tekee töitä monen eri musiikkityylin parissa. Hän on soittanut Antti Sarpilan, Pentti Lasasen ja Erik Lindströmin jazzbändissä. Eniten Hovi tekee konsertteja oopperalaulajien kanssa pianistina, kapellimestarina ja juontajana.
Hoville on myönnetty Jenny ja Antti Wihurin rahaston tunnustuspalkinto vuonna 2016. Musiikkineuvoksen arvonimi hänelle on myönnetty vuonna 2012. Näiden lisäksi Hovi on valittu Suomen muusikkojen liiton tunnustuspalkinnon saajaksi vuonna 1998 sekä välittu Suomen Jazzlegendaksi numero 24 vuonna 2012.
Seppo Hovilla on kaksi poikaa, Janne ja Ville, jotka kumpikin ovat muusikoita.
Hovi asuu Helsingin Pakilassa.
Elokuvatöitä

Haluan rakastaa Peter (1972) – muusikko (playback-yhtyeen pianisti (musiikkinumero 4)) (kreditoimaton tekijä)
Laukaus tehtaalla (1973) – muusikko (piano) (kreditoimaton tekijä)
Herra Huu – Jestapa jepulis penikat sipuliks (1973) – muusikko (laulu, piano, harmonikka) (kreditoimaton tekijä)
Karkkia vain karkkipäivänä (1974) – musiikki, näyttelijä
Jäniksen vuosi (1977) – muusikko (harmonikka, piano), Markku Kopiston studio-orkesteri
Kainuu 39 (1978) – muusikko (Heikki Valpolan yhtyeen harmonikan soittaja) (kreditoimaton tekijä)
Kiljusen herrasväki (1981) – muusikko (haitari, piano / studio-orkesteri) (kreditoimaton tekijä)
Toto (1982) – muusikko (pianisti musiikkinumerossa 4) (kreditoimaton tekijä)
Byrokratia (1982) – musiikki
Balladi Sallista (1982) – muusikko
Ylösnousemus (1985) – muusikko (Asko Mänttärin studio-orkesterin pianisti) (kreditoimaton tekijä)
Viimeiset rotannahat (1985) – muusikko (studio-orkesterin pianisti) (kreditoimaton tekijä)
Anni tahtoo äidin (1989) – muusikko (piano)
Tunnustukset

Vuoden puhujan titteli 1986
Suomen muusikkojen liiton tunnustuspalkinto 1998
Tammikuussa 1998 Koura-palkinto Suomen laulu soi -sarjasta
Tammikuussa 1998 kaksi Venla-patsasta BumtsiBum! -ohjelmasta. Niitä ennen kaksi Venlaa Seppo Hovin seurassa -ohjelmista.
Louis Armstrong -palkinto 2014 perinnejazzin edistämisestä Suomessa.
Suomen Big Band -yhdistys, Suomen pop- ja jazzarkisto sekä Imatra Big Band Festival nimesivät Hovin vuonna 2012 Suomen Jazzlegendaksi numero 24.
Vuonna 2012 Seppo Hovi sai musiikkineuvoksen arvonimen.
Vuonna 2016 hän sai Jenny ja Antti Wihurin rahaston tunnustuspalkinnon
Pro Finlandia -mitali 2020
Soutustadion (Helsinki)

Soutustadion nähtynä Hietaniemestä.
Soutustadion on Taivallahdella Helsingin Taka-Töölössä sijaitseva stadion. Se rakennettiin vuosina 1938–1940 Helsingin tulevien olympiakisojen melonta- ja soututapahtumia varten. Stadionin suunnitteli arkkitehti Hilding Ekelund.
Soutustadion rakennettiin Helsingille myönnettyjä vuoden 1940 olympiakisoja varten, jotka jouduttiin kuitenkin perumaan sodan vuoksi. Stadionin kilpailuradan pituus oli 2 000 metriä ja syvyys joka kohdassa yli kaksi metriä. Vuonna 1939 valmistuneessa, maalilinjan läheisyyteen sijoitetussa katetussa katsomossa oli 1 000 istumapaikkaa, mutta stadionin kaikille yleisöpaikoille arvioitiin mahtuvan yhteensä 4 500 katsojaa.[lähde? ]
Soutustadion oli altis tuulisuudelle, minkä vuoksi olympiakisojen ajaksi suunniteltiin jäänmurtajien ankkuroimista tuulen suojaksi läheisen Lauttasaaren sillan kupeeseen. Vuoden 1952 olympiakisojen lähestyessä stadion todettiinkin lopulta liian tuuliseksi soutukilpailujen järjestämiseen, ja Meilahteen rakennettiin väliaikainen soutustadion. Taivallahden Soutustadionilla järjestettiin sen sijaan melontakilpailut.[lähde? ]
Soutustadion on maamerkki Taivallahden rantabulevardin, Merikannontien varrella, ja se on yhä vilkkaassa käytössä. Stadionin läheisyydessä sijaitsevissa tiloissa harrastetaan puuvene- ja olympialuokan soutua ympäri vuoden. Avovesikauden ulkopuolella voi harrastaa sisäsoutua ja kesäisin voi ottaa osaa kaikille avoimeen soutukouluun. Stadionilta voi myös vuokrata esimerkiksi kirkkoveneitä ja saada opastusta niiden käyttöön. Stadionin soutupaviljonkia voidaan käyttää lisäksi erilaisiin juhlatapahtumiin, kuten hääjuhliin. Talvisin Soutustadionilla ylläpidetään avantouintipaikkaa ja viereisessä soutuvajassa voi harrastaa ohjattua sisäsoutuspinningiä. Stadionin arkkitehtonisesti arvokas katsomo on pitkään ollut suljettuna yleisöltä, mutta sen avaamista jonkinlaiseen yleisökäyttöön on esitetty[lähde? ].
Suomen Docomomo-työryhmä on valinnut soutustadionin modernismin suomalaisten muistomerkkien listalle.
Soutustadion asetettiin keväällä 2022 käyttökieltoon sortumavaaran vuoksi. Katoksesta ja seinistä löytyi halkeamia. 1990-luvun lopulla rakenteen vahvistussuunnitelmat laatinut insinööri ei usko sortumavaaraan.
Siljoen kanjoni

Siljoen kanjoni (Canón do Sil) on luonnonmuodostelma Espanjan Galiciassa Siljoen varrella. Se kattaa Silin viimeiset 50 km ennen joen yhtymistä Miñoon. Maisemia pidetään Galician sisämaan jylhimpinä. Rotkon seinämät kohoavat paikoin 500 metrin korkeuteen joenpinnasta. Maastonmuotojen takia jokilaaksossa on erityinen paikallisilmasto, jonka ansiosta siellä voi kasvaa tavallisesti Välimeren ilmastossa viihtyviä lajeja kuten oliivipuita. Joen aurinkoisempi ranta on monin paikoin pengerretty terasseiksi, joilla on kasvatettu viiniä jo roomalaisvallan ajoista alkaen.
Kanjoni on Natura 2000 -kohde. Siellä elää lukuisia uhanalaisia lintuja, kaloja ja joitakin nisäkkäitä kuten saukkoja ja lepakoita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ribeira Sacra e Canón do Sil Galicia Tourism
Salaliittoteoria (albumi)

| Salaliittoteoria Steen1 |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1998-2002
 Julkaistu: 30. tammikuuta 2004
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Steen1, Liukas Niklas, Huge L (Salaliittoteoria by Huge L)
 Tyylilaji: Gangsta rap
 Kesto: 42.33
 Levy-yhtiö: Monsp Records
Muut kannet
 Vinyyliversion kansi  Salaliittoteoria by Huge L -remix albumin kansi
Listasijoitukset
  36.
Steen1:sen muut julkaisut
|   | Salaliittoteoria 2004 | Varasta pomolta 2005 |
Salaliittoteoria on rap-artisti Seppo Lampelan Steen1 -nimellä julkaistu debyyttialbumi. Albumi julkaistiin vuonna 30. tammikuuta 2004 Monsp Recordsin kautta.
Taustaa

Albumi nousi seuraavalla viikolla ilmestymisestään Suomen virallisella albumilistalla sijalle 36. Lampelan edesmenneelle ystävälle omistetusta kappaleesta "Jarden träkki" on kuvattu musiikkivideo. Antti Salmisen ja Saija Salosen ohjaama video voitti Oulun musiikkivideofestivaaleilla Teinipumpelin eli uuden ohjaajan palkinnon. Varsinkin 100% vihaa ja väkivaltaa herätti kohua sen virkavaltaa kohtaan sisältämän vihamielisyyden takia. Levyn ensimmäisen painoksen Lampela julkaisi nimellä Steen Christensen. Yleisen vastustuksen vuoksi nimi piti muuttaa ja se vaihtui Steen1:ksi. Kansi eroaa myös kuvitukseltaan hieman muista painoksista.
Kappaleet

Intro (1:44)
Hyvästä perheestä (3:27)
Sinisiä rappuja ja punaisia hintalappuja (4:11)
Veri vetää itään (mukana Petos, Pikkupiru, Notkea Rotta ja Rohtori Laine) (4:15)
Pikku pirihuora (4:44)
Skit: Pikkupiru (0:12)
100% vihaa ja väkivaltaa (4:48)
Pikkuäpärät (1:59)
Verkon samalla puolella (mukana Vaeltava Aave ja Lerha Memmy Possesta) (3:36)
Jarden träkki (4:31)
Confessions of a Corporate Rapper (mukana Yavis) (2:02)
Vitut susta (3:30)
Näkymätön mies (3:29)
Biitit

Steen1: 1, 3, 7
Liukas Niklas & Steen1: 2, 4, 5, 8, 9, 10, 11
Liukas Niklas: 12, 13
Salaliittoteoria by Huge L

Albumista julkaistiin seitsemän kappaleen remixversio 9. joulukuuta 2009. Sen kaikki biitit on tehnyt rap-artisti Huge L. Kuten alkuperäisen Salaliittoteorian, tämänkin julkaisi Monsp.
Salaliittoteoria by Huge L > Kappaleet

100% vihaa ja väkivaltaa
Hyvästä perheestä
Jarden träkki
Pikkuäpärät
Pikku pirihuora
Sinisiä rappuja ja punaisia hintalappuja
Vitut susta
Aiheesta muualla

Albumin arvostelu Desibeli -sivustolla
Albumin arvostelu Noise -sivustolla
Seppo Lampela
| --- | --- |
Studioalbumit::  Salaliittoteoria ·  Varasta pomolta ·  Runoja kontrollihuoneesta ·  Pesismaila ja ananas ·  Bensaahan ne pojat tuli hakemaan ·  Jedin paluu ·  Hipaisu ikuisuutta ·  Rikollinen
Kokoelmat::  Ajatusrikoksia
EP:t::  Nottinghamin paskasheriffi ·  Valkoinen jänis ·  Paskasheriffin paluu
Singlet::  "Samaa uudestaan" ·  "Terroristi" ·  "Marssi" ·  "Tennispallobiisi"
Kirjat::  Hullu klovni
Muut artikkelit::  Diskografia ·  Spürma ·  Taipan Circle ·  Astro
Stewart Udall

Stewart Udall
Stewart Lee Udall (31. tammikuuta 1920 – 20. maaliskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Udall syntyi St. Johns -nimisessä Arizonan osavaltion kaupungissa tunnetun lakimiehen, muun muassa Arizonan korkeimman oikeuden jäsenenä ja puheenjohtajana toimineen Levi Stewart Udallin pojaksi. Hän valmistui itsekin lakimieheksi Arizonan yliopistosta vuonna 1948.
Udall istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1955–1961. Näiden vuosien jälkeen hän toimi vuoteen 1969 maansa 37. sisäministerinä. Hän kuului mormonikirkkoon ja hänen mukaansa on nimetty Yhdysvaltain Neitsytsaarilla sijaitseva Yhdysvaltain itäisin kohta Point Udall.
Udallin poika Tom ja veljenpoika Mark ovat molemmat toimineet sekä Yhdysvaltain edustajainhuoneen että Yhdysvaltain senaatin jäseninä. Edustaja ja entinen presidenttiehdokas Mo Udall oli hänen nuorempi veljensä.
Sisämoottori

Yanmar 2GM20 sisädieselmoottori asennettuna purjeveneeseen.
Sisämoottori eli keskimoottori on vene- ja laivakäyttöön tarkoitettu propulsiojärjestelmä. Sisämoottoreiksi kutsutaan yleensä veneiden moottoreita ja laivakäytössä nimenä on pääkone erottamassa näitä moottoreita laivalle sähkövirtaa tuottavista apukoneista.
Rakenne

Sisämoottori on aluksen perään tai keskelle sijoitettu moottori, josta voima johdetaan potkurinakselin ja yleensä vaihteiston kautta potkuriin. Sisämoottoriratkaisussa voidaan myös vesisuihkupropulsiota. Perämoottorista sisämoottori eroaa aluksen sisällä olon suhteen ja sisäperämoottorista akselivedon suhteen. Molemmista sisämoottorijärjestely eroaa siten, että siinä missä perämoottorin tai perävetolaitteen kääntäminen ohjaa alusta, sisämoottorialuksessa ohjaus tapahtuu peräsimen ja mahdollisesti keulapotkurien avulla. Tällainen järjestely on ohjattavuudeltaan huonompi erityisesti taaksepäin liikuttaessa kuin perämoottori, sisäperämoottori tai ruoripotkuri.
Jäähdytys hoidetaan yleensä ulkoisen veden kylmyyttä vesipumpun avulla hyödyntäen. Pienimmät moottorit voivat käyttää jäähdykseen suoraan meri- tai makeaa vettä, mutta nykyään yleensä käytetään makeaa vettä sisältävää jäähdytysjärjestelmää lämmönvaihtimella meriveden korroosiovaikutuksen vuoksi. Suoravesijäähdytteisissä moottoreissa korroosiota torjutaan uhrautuvien sinkkianodien avulla.
Sisämoottori joudutaan veneilykäytössä yleensä asentamaan hieman vinoon veneen pituussuuntaan nähden, jotta potkuri saadaan riittävän syvälle veteen. Tästä ja potkurien osoittamisesta taaksepäin aiheutuu ylimääräistä voimansiirtohävikkiä verrattuna perä- ja sisäperämoottoreihin. Tämän välttämiseksi ja ohjattavuuden parantamiseksi on kehitetty sekä vene- että laivakäyttöön potkurinakselin korvaavia ruoripotkurijärjestelmiä kuten Volvo Penta IPS, jossa käytetään veneen pohjan läpi meneviä perävetolaitetta muistuttavia podeja ja eteenpäin suunnattuja potkureita. Laivakäytössä tällaiset järjestelmät ovat yleensä sähkömoottoreilla toteutettuja ja huomattavasti akselivetoa kalliimpia toteuttaa.
Historia

Ensimmäiset sisämoottorit olivat 1800-alussa käyttöönotettuja höyrykoneita. Höyrykoneen koko, paino ja tulipesä tekevät sisämoottorin ainoaksi toimivaksi ratkaisuksi.
Vuonna 1887 Gottlieb Daimler kehitti ensimmäisen toimivan bensiinimoottorin veneilykäyttöön ja testasi sitä Neckar-joella. Ensimmäiset käyttökelpoiset moottoriveneet ilmaantuivat 1890-luvulla ja olivat perämoottorin keksimiseen asti varustettuja sisämoottoreilla. Rudolf Dieselin vuonna 1897 kehittämä uusi moottorityyppi omaksuttiin pian aluskäyttöön. Alkuaikojen sisämoottoreissa suosittu moottorityyppi oli kuulamoottori ja moottoreita valmistettiin myös bensiini- ja petrolikäyttöisinä. Diesel on syrjäyttänyt nämä polttoaineet nykyään sisämoottoreissa. Akseliveto ja sisämoottori olivat sisäperämoottorin kehittämiseen asti kookkaiden veneiden pääasiallinen propulsiotapa.
Käyttö ja ominaisuudet

Perämoottorit ja sisäperämoottorit ovat varsinkin perämoottoritekniikan kehittyessä vallanneet merkittävän osan pienten ja keskikokoisten veneiden markkinoista ja sisämoottoria tavataan nykyään lähestulkoon yksinomaan dieselmoottoreina kookkaissa purje- ja moottoriveneissä, tai perinteisillä malleilla tehdyissä puuveneissä. Laivoissa sisämoottori on aina ollut ainoa mahdollinen propulsioratkaisu moottoreiden koon vuoksi. 
Moottoreiden iskutilavuus ja sylinterimäärä vaihtelevat purjeveneiden ja avopuuveneiden muutaman hevosvoiman ja yhden sylinterin moottoreista aina suuriin tuhansien hevosvoimien V-moottoreihin laivakäytössä. Alkujaan moottorit olivat kaksitahtisia, mutta nykyään suuria laivamoottoreita pienemmät ovat kaikki nelitahtisia. Aiemmin dieselsisämoottorit olivat vapaasti hengittäviä. Nykyään dieselsisämoottorit ovat pienimpiä malleja lukuun ottamatta ahdettuja.
Skills in Pills

| Skills in Pills Lindemann |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Abyss Studio, Pärlby, Ruotsi
 Julkaistu: 23. kesäkuuta 2015
 Tuottaja(t): Peter Tägtgren
 Tyylilaji: industrial metal
 Kesto: 40.26
 Levy-yhtiö: Warner Music
Listasijoitukset
  1.
Lindemannin muut julkaisut
|   | Skills in Pills 2015 | F & M 2019 |
Skills In Pills on superyhtye Lindemannin debyyttialbumi, joka julkaistiin 22. heinäkuuta 2015. Lindemann-yhtyeen keulahahmot ovat Peter Tägtgren ja Till Lindemann. Ensimmäinen single albumilta, ”Praise Abort”, julkaistiin saman vuoden toukokuussa.
Kappaleet

Skills in Pills – 4.13
Ladyboy – 3.20
Fat – 4.12
Fish On – 4.12
Children of the Sun – 3.40
Home Sweet Home – 3.45
Cowboy – 3.11
Golden Shower – 4.25
Yukon – 4.44
Praise Abort – 4.44
That's My Heart – 4.35
Kokoonpano

Till Lindemann – laulu
Peter Tägtgren – kaikki instrumentit, soitinnus
Clemens Wijers – laulu (kappale "That's My Heart")
Jonas Kjellgren – banjo (kappale "Cowboy")
Pärlby Choir –lapsikuoro
Arvostelut

AllMusic:
Consequence of Sound: F
Imperiumi.net:
Kaaoszine: 6/10
Metal Hammer: 7/10
Soundi:
V2.fi: