stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Numerianus

| Numerianus |
| --- | --- |
 Numerianus roomalaisessa Antoninianuksessa. Reunoilla kiertää teksti: IMP NVMERIANVS AVG (Imperator Numerianus Augustus).
Rooman keisari
Valtakausi:  283–284
Edeltäjä:  Carus
Seuraaja:  Carinus

Syntynyt:  noin 253 tai 254
Kuollut:  marraskuu 284 Vähä-Aasia
Isä:  Carus
Marcus Aurelius Numerius Numerianus (noin 253 tai 254 – marraskuu 284) oli Rooman keisari vuosina 283–284. Hän oli keisari Caruksen nuorempi poika. Isänsä kuoltua Persian sotaretkellä Numerianus julistettiin keisariksi heinä- tai elokuussa 283, yhdessä veljensä Carinuksen kanssa. Hän päätti lopettaa sotaretken, mutta kuoli paluumatkalla epäselvissä olosuhteissa.
Uran alkuvaiheet

Numerianuksen varhaisista vuosista ei tiedetä mitään. Kun hänen isänsä Carus nousi keisariksi syksyllä 282, hän nimitti Numerianuksen ja tämän veljen Carinuksen caesareiksi eli seuraajikseen. Molemmat saivat myös arvonimet nobilissimus Caesar (suom. ylhäisin caesar) ja princeps iuventutis (suom. nuorison johtaja). Numerianus otti myös vaimokseen pretoriaaniprefekti Flavius Aperin tyttären. Vuonna 283 Carinus nimitettiin augustukseksi eli samanarvoiseksi isänsä kanssa. Epäluotettavan keisarien elämäkertakokoelman Historia Augustan mukaan Numerianus oli taitava runoilija sekä puhuja ja kilpaili runoilija Nemesianuksen kanssa. Rooman senaatti päätti jopa pystyttää Trajanuksen kirjastoon Numerianuksen patsaan, joka oli omistettu "Numerianus caesarille, aikansa parhaalle puhujalle".
Pian tämän jälkeen Carus lähti sotaretkelle sassanidien Persiaa vastaan. Pretoriaaniprefekti Aper sekä Numerianus otettiin mukaan, koska Caruksen mielestä poika tarvitsi opetusta hallitsemisessa ja sodankäynnissä. Vanhempi Carinus jätettiin Roomaan huolehtimaan läntisistä provinsseista. Matkalla roomalaiset sotivat germaaneja vastaan, jolloin Carus ja Numerianus ottivat arvonimen Germanicus Maximus (suom. suuri germaanien voittaja). Persian sotaretki oli menestyksekäs ja Ktesifon vallattiin kesään mennessä. Sekä Carus että Numerianus ottivat arvonimen Persicus Maximus (suom. suuri persialaisten voittaja). Yllättäen Carus kuitenkin kuoli heinä- tai elokuussa 283. Tämän jälkeen luultavasti Aper julisti Numerianuksen keisariksi, joka hallitsi yhdessä veljensä Carinuksen kanssa.
Keisarina

Uusi keisari päätti lopettaa menestyksekkään sotaretken ja johdattaa armeijan takaisin Eurooppaan. Enempää vihollisuuksia ei todennäköisesti enää ollut. Vuoden 284 alussa Numerianus oli konsulina veljensä kanssa. Samoihin aikoihin Carinus soti Britanniassa, jolloin sekä hän että Numerianus ottivat arvonimen Britannicus Maximus (suom. suuri britannialaisten voittaja). Maaliskuussa Numerianus oli Emesan kaupungissa, Syyriassa. Erään kristillisen tradition mukaan Numerianus määräsi tällöin pyhimys Babylaksen teloitettavaksi, mutta tämä tapahtui luultavasti jo paljon aiemmin.
Kuolema

Emesassa käynnin jälkeen Numerianus ilmeisesti sairastui. Pretoriaaniprefekti Aper levitti sanaa, että hän kärsi silmätulehduksesta ja häntä kuljetettiin tällöin suljetussa kantotuolissa, suojassa pölyltä ja kuumuudelta. Pitkän matkan kuluttua Numerianuksen sotilaat haistoivat oudon mädäntyneen hajun, ja kun he kurkistivat kantotuoliin, he huomasivat keisarin olevan kuollut. Hän oli ilmeisesti maannut kuolleena jo useita päiviä. Joidenkin teorioiden mukaan Aper murhasi hänet, mutta todennäköisemmin Numerianus kuoli sairauteen. Pian Numerianuksen armeijaan kuulunut upseeri nimeltään Diokles syytti Aperia keisarin murhasta ja surmasi tämän. Tämän jälkeen armeija huusi Diokleen keisariksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Numerianus Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Carus | Rooman keisari Kanssahallitsija Carinus | Seuraaja: Carinus |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Te Papa (New Zealand)
Saaren kansanpuisto

Saaren kansanpuisto
Saaren kansanpuisto on kansanpuisto Tammelassa Kanta-Hämeessä. Sen pinta-ala on 48 hehtaaria, ja vuodesta 1980 sen omistajina ovat olleet Tammelan kunta ja Forssan kaupunki. Kansanpuiston perusti yleiseksi virkistys- ja vapaa-ajanviettopaikaksi vuonna 1932 Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistys Tammelan Saaren kartanolta vuokratulle maalle. Puistossa on järjestetty juhannusjuhlia vuodesta 1934.
Saaren Kansanpuisto sijaitsee Tammelan Saarensalmen rannalla Pyhä- ja Kuivajärvien välissä ja rajoittuu Kaukolanharjun maisemallisesti merkittävään, luonnonsuojelualueena suojeltuun harjujaksoon. Harjulla on kansanpuiston toimintaan läheisesti liittyvä Kaukolanharjun näkötorni, joka valmistui vuonna 1926.
Kansanpuiston omiin rakenteisiin kuuluvat Suujärven rantaan vuonna 1933 rakennettu ulkoilmateatteri ja vuonna 1948 valmistunut kesäisin ravintolana toimiva hirsirakenteinen kotiseututalo Lounais-Hämeen Pirtti. Pirtin on suunnitellut arkkitehti Veikko Kyander, ja sen lasimaalaukset on tehnyt Tapani Lemminkäinen vuonna 1948. Kuivajärven ja Suujärven rannoissa ovat uimarannat. Puistoon liittyy myös Pyhä- ja Kuivajärvien välisen Saarensalmen ylittävä, vuonna 1923 valmistunut Saaren maantiesilta.
Saaren kansanpuisto on yhdessä Saaren kartanon kanssa osa valtakunnalliseti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä Saaren kartano ja kansanpuisto. Kaukolanharjulla, paikalla, jolle Kaukolanharjun näkötorni on rakennettu, taiteilija Albert Edelfelt maalasi tunnetun maalauksensa Näkymä Kaukolanharjulta (1889-1890).
Luontokohteista kansanpuistoon jää Tammelan Kuivajärven rantaa, kirkasvetinen suppalampi Suujärvi kokonaan ja rantaa toisesta suppalammesta Määrlammista. Luonnonsuojelualueelle jää osa Kaukolanharjusta sekä Tammelan Pyhäjärven, Kuivajärven ja näitä yhdistävän Saarensalmen ja useiden harjuun rajoittuvien suppalampien rantoja. Kansanpuiston ja luonnonsuojelualueen harjuilla kulkevat luontopolku ja retkeilyreitti.
Yhdessä Kaukolanharjun kanssa Saaren kansanpuisto kuuluu Kaukolanharjun Natura 2000 -suojelualueeseen.  Samoin kansanpuisto on osa Ympäristöministeriön määrittelemää valtakunnallisesti arvokkaaseen maisema-aluetta Mustiala - Porras - Kaukolanharju.
Osana hanketta Lounais-Hämeen museot matkailukäyttöön Saaren kansanpuistolle tehtiin vuonna 2010 hoito- ja kehittämissuunnitelma.
Aiheesta muualla

Huttunen, Antti: Kävijä toisensa jälkeen rakastuu Saaren kansanpuistoon - Kaukolanharjun näkötorniin kiivettyäni ymmärsin miksi Retkipaikka.  23.7.3018. Viitattu 29.8.2020.
Veikko Saarelainen

| Veikko Saarelainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. syyskuuta 1919 Kontiolahti
Kuollut: 26. joulukuuta 1968 (49 vuotta) Pielisjärvi
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1936–1944
Taistelut ja sodat:  jatkosota
Sotilasarvo:  Kersantti
Kunniamerkit:  Mannerheim-risti
Veikko Saarelainen (13. syyskuuta 1919 Kontiolahti – 26. joulukuuta 1968 Pielisjärvi) oli Mannerheim-ristin ritari numero 37. Jääkäripataljoona 3:n konekiväärikomppaniassa konekivääriampujana toiminut Saarelainen tuhosi Salmin ja Tulemajärven tienhaarassa 27. heinäkuuta 20 vihollisen kuorma-autoa ja niiden mukana tulleen jalkaväkikomppanian. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 19. marraskuuta 1941. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä korpraali. Saarelainen työskenteli ennen sotaa maanviljelijänä, ja sotien jälkeen muun muassa myymälänhoitajana. Hän oli mukana perustamassa Lieksan Rintamamiesveteraaniyhdistystä ja toimi Mannerheim-ristin ritarien säätiön säädekirjan allekirjoittajana 1954.
Mannerheim-ristin perustelut

”Ylipäällikkö on pvm:llä 19.11.41 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi jääkäri Veikko Saarelaisen.
Jääkäri Saarelainen joutui taistelussa 27.7.41 [Salmin ja Tulemajärven tienhaarassa] konekivääriautoineen vihollisautojen täydelleen yllättämäksi. Hän asetti konekiväärinsä keskelle maantietä ja tuhosi sillä kuusi kuorma-autoa. Samalla saapui Salmista päin paikalle neljätoista muuta vihollisen kuorma-autoa käsittävä kolonna, useat autot täynnä sotilaita. Haavoittuneena jääkäri Saarelainen suuntasi nyt konekiväärinsä suihkut näitä kohden ja tuhosi kaikki neljätoista autoa sekä huomattavan osan niissä olleista sotilaista. Avattuaan täten itselleen tien, jääkäri Saarelainen jatkoi sisukkaasti matkaansa. Sairaalasta palattuaan hän on toiminut taitavana ja rohkeana konekivääriampujana.”
Giorgi Saakadze

| Giorgi Saakadze |
| --- | --- |
 Pietro Della Vallen Istanbulissa vuonna 1626 piirtämä kuva Saakadzesta
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1570
Kuollut: 3. lokakuuta 1629 Aleppo
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Georgia ?–1612 Persia 1612–1625  osmanit 1626–1629
Taistelut ja sodat:  Tašiskari 1609 Martqop 1625 Bazaleti 1626
Sotilasarvo:  Kenraali
Giorgi Saakadze (georg. გიორგი სააკაძე, n. 1570 – 3. lokakuuta 1629) oli georgialainen poliitikko ja sotilaskomentaja, jolla oli tärkeä mutta kiistelty rooli Georgian politiikassa 1600-luvun alussa. Hänet tunnettiin Georgiassa myös Suurena mouravina (georg. დიდი მოურავი, Didi mouravi), Iranissa Mūrāv-Beginä ja osmanien valtakunnassa Maghraw-Bekinä, sillä hän toimi Tbilisin kuninkaallisena mouravi-virkamiehenä.
Kulttuurissa

Saakadzen ura oli kiistanalainen, joten hänen roolistaan Georgian historiassa on erilaisia näkemyksiä. Georgian perinteinen historiografia, johon vaikuttivat huomattavasti prinssi Vakhušti ja Marie Brosset, näkivät hänet feodaalisena seikkailijana ja kunnianhimoisena sotaherrana, joka sekaantui Georgian 1600-luvun historian täyttäviin myrskyisiin salajuoniin ja kahakoihin.lähde?
Ensimmäisen kerran Saakadzen maineen yritti palauttaa hänen sukulaisensa Tbilisin metropoliitta Joosef runossaan Suuri mouravi (georg. დიდმოურავიანი, Didmouraviani; 1681-1687). 1900-luvun alusta lähtien jotkut georgialaiset kirjoittajat ovat myös yrittäneet painottaa Saakadzen elämäkerran positiivisia puolia, erityisesti hänen osallisuuttaan vuoden 1625 kapinaan, joka teki tyhjäksi šaahi Abbasin suunnitelman muuttaa itäiset georgialaisalueet Qizilbashin kaanikunniksi.
1940-luvulla Josif Stalinin sodanaikainen propaganda teki Saakadzesta georgialaisen isänmaallisuuden symbolin. Lokakuussa 1940 Stalin julisti, että Suuren mouravin toiveet Georgian "yhdistämiseksi yhdeksi valtioksi kuninkaallisen yksinvaltiuden ja prinssien vallan likvidoinnin kautta" olivat olleet edistyksellisiä. Stalin yritti ilmeisesti rohkaista georgialaista nationalismia saadakseen kansan tuen sodalle Saksaa vastaan. Hän sekaantui itse eeppisen elokuvan Giorgi Saakadze käsikirjoitukseen. Elokuva tilattiin georgialaiselta elokuvaohjaajalta Mikheil Tšiaurelilta vuosina 1942–1943. Elokuvassa Saakadze, alun perin tuntematon aseenkantaja, joutui varakkaiden feodaaliherrojen uhriksi. Nämä olivat valmiita uhraamaan kaiken oman hyötynsä vuoksi, jopa isänmaansa. Elokuvassa vältettiin mainitsemasta Saakadzen omia seikkailuja, ja hänet esitettiin suosittuna, ulkopuolisia hyökkääjiä vastaan taistelleena johtajana. Neuvostoliiton epäluulon ja vakoilumanian ilmapiirissä elokuva toimi myös propagandan välineenä painottamalla, että maanpetoksesta kansan johtajaa ja siten valtiota vastaan tuli rangaista ankarasti.
Merab Berdzebišvilin tekemä Giorgi Saakadzen patsas Saakadzen aukiolla Tbilisissä.
Käännös suomeksi
Sulo Saario

Sulo Ilmari Saario (19. huhtikuuta 1906 – 10. lokakuuta 1985) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Saario edusti urallaan Helsingin Palloseuraa 1926–1931. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1926, 1927 ja 1929. Kaikkiaan Saario pelasi kahden kauden aikana yhdeksän mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Saario pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1926–1930 yhdeksän maaottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Saana (laulaja)

Saana (oik. Sari Matala, s. 17. kesäkuuta 1973 Simo) on suomalainen laulaja, joka tuli tunnetuksi päästyään Ponnahdus Pinnalle -kilpailun finaaliin vuonna 1993. Vuonna 1995 hän osallistui Seinäjoen tangomarkkinoille sijoittuen toiseksi. Saana on osallistunut Syksyn Sävel -laulukilpailuun vuonna 2000 kappaleella "Läpi tähtisumujen" ja vuonna 2001 kappaleella "Muistatko", jolloin hän sijoittui kolmanneksi. Vuonna 2002 hän osallistui Suomen Euroviisukarsintoihin kappaleella "My special one".
Saana on tehnyt lauluja myös muille artisteille.
Diskografia

Elämä hymyilee (2001)
Aiheesta muualla

Saanan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Mauri Saarivainio

Mauri Kalevi Saarivainio (s. 15. marraskuuta 1945 Iisalmi) on suomalainen nyrkkeilijä.
”Maukka” Saarivainio edusti Suomea Méxicon 1968 olympialaisten välisarjassa (alle 67 kg). Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella länsisaksalaiselle Dieter Kottyschille kehätuomarin keskeytyksellä toisessa erässä.
Seuratasolla Saarivainio edusti Iisalmen Työväen Urheilijoita, Iisalmen Pallo-Veikkoja ja Kemin Intoa. Hän voitti nyrkkeilyssä SM-hopeaa vuosina 1966, 1967 ja 1970 sekä SM-pronssia vuonna 1968. Hän voitti kolme TUL:n nyrkkeilymestaruutta. Jalkapalloa hän pelasi IV divisioonassa.
S.E.X.

| S> E.X..Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1987–1987
Tyylilaji:  suomirock
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Pertti Neumann, laulu   Pepe Laaksonen, kitara, laulu   Jussi Kinnunen, basso   Jippo Laaksonen, rummut  
Levy-yhtiö:  Bang Trax  
Infobox OKNimi-testi OK: 
S.E.X. oli suomalainen rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1987 Dingon jälkimainingeissa. Yhtye ei ollut pitkäikäinen ja hajosi ennen albumin julkaisua.
Yhtyeen hajottua Neumann jatkoi soolouraansa ja Pepe Laaksonen julkaisi ainoan soololevynsä Veli kuu, jolla soitti myös yhtyeen basisti Jussi Kinnunen.
Kokoonpano

Pertti Neumann – laulu
Pepe Laaksonen – kitara, laulu
Jussi Kinnunen – basso
Jippo Laaksonen – rummut
Diskografia > Albumit

S.E.X. – Neumann, Jussi, Pepe ja Jippo (1987)
Diskografia > Singlet

Uuden aamun kitarat / Mikä olen nyt (1987)
Canada / Sinä puhut, minä vaikenen (1987)
Liftari / Vierivä kivi (1987)
S.E.X: Takarivin Taavi / J. Karjalainen: Tiedustelulentäjän valssi (1987) (singlelohkaisu Veikko Lavin tribuuttialbumilta, jolla S.E.X. esitti kappaleen "Takarivin Taavi")
Kauko Saarentaus

Kauko Saarentaus lukemassa uutisia tammikuussa 1960.
Kauko Kalevi Saarentaus (12. joulukuuta 1923 Tuusula – 10. toukokuuta 1998 Espoo) oli suomalainen opettaja ja toimittaja, joka oli pitkään Yleisradion Viisasten kerhon puheenjohtajana.
Kansakoulunopettajana työskennellyt Saarentaus toimi Yleisradiossa sivutoimisena tv:n uutistenlukijana vuodesta 1959 vuoteen 1967 ja veti myös suosittua Jatkoaika-nimistä viihdeohjelmaa vuosina 1967–1968. Viisasten kerhon puheenjohtajana Saarentaus toimi vuosina 1973–1983 ja uudelleen 1989–1990. Radiossa Saarentaus toimitti myös Kouluradion uutiskatsauksia ja järjesti tietokilpailuja pari vuotta 1960-luvulla.
Saarentaus tuli tunnetuksi kuivasta uutishuumoristaan: ”Miehellä ei ollut ajokorttia, mutta hän oli silti humalassa.”
Teoksia

Kansa vastaan viisastenkerho. 700 hyvää kysymystä perhepiirin purtavaksi.  Helsinki:  WSOY, 1978.  ISBN 951-0-07902-2
Saarentaus, Kauko & Rautiainen, Kirsti & Nygrén, Helge: 10000 kysymystä.  Helsinki:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14620-X
Oltiinpa kerran.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1993.  ISBN 951-20-4298-3
Saarentaus, Kauko & Otila, Jyrki & Lindors, Jorma (toim.): Viisasten kerhon 1500 parasta kysymystä. Kansa kysyy, viisaat vastaavat.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20809-4
Anu Saarni

Anu Saarni (o.s. Hirvonen, s. 8. huhtikuuta 1976 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkotuomari. Hän pelasi jääkiekkoa kauteen 1995–1996 saakka ja siirtyi pelaajauransa lopulla tuomariksi. Hän tuomitsi useissa arvokilpailuissa ja kolme kertaa niiden loppuottelussa. Hänet nimettiin vuonna 2022 Jääkiekkoleijonaksi numero 267.
Saarni aloitti pelaajauransa turkulaisessa Kiekko-67:ssä, jossa hän vielä kaudella 1992–1993 pelasi I-divisioonassa joukkueensa 12 ottelusta 11:ssä ja teki neljä maalia sekä sai yhden syöttöpisteen. Kaudella 1993–1994 hän pelasi Turun Palloseurassa I-divisioonassa kahdeksan ottelua tehopistein 2 + 4 = 6 ja SM-sarjan karsintasarjassa kymmenen ottelua tehopistein 1 + 1 = 2. Kaudella 1994–1995 Saarni teki I-divisioonan kahdeksassa ottelussaan yhden maalin ja sai yhden syöttöpisteen, ja SM-sarjan karsintasarjassa hän kymmenessä ottelussa teki yhden maalin ja antoi yhden maalisyötön. TPS sijoittui karsintasarjaksi toiseksi ja nousi SM-sarjaan. Kaudella 1995–1996 Saarni pelasi SM-sarjassa 14 ottelua ilman tehopisteitä ja SM-sarjan karsintasarjassa, jossa TPS säilytti pääsarjapaikkansa, kymmenen ottelua, joissa hänelle merkittiin yksi syöttöpiste.
Saarni oli tuomarina olympialaisissa Salt Lake Cityssä 2002 ja Torinossa 2006, viisi kertaa naisten MM-kilpailuissa sekä kahdesti alle 18-vuotiaiden naisten MM-kilpailuissa. Naisten MM-kilpailuissa 2004 ja 2005 sekä Torinon olympialaisissa 2006 hän tuomitsi loppuottelun. Lisäksi hän tuomitsi useita muita maaotteluita ja naisten SM-sarjaotteluita.
Suomen Jääkiekkoliitto on nimennyt vuoden parhaalle naistuomarille annettavan kiertopalkinnon Anu Hirvonen -palkinnoksi.
Eino Saarnikko

Eino Antton Saarnikko (alk. Skyttä, 28. helmikuuta 1908 Viipurin maalaiskunta – 12. elokuuta 1971 Järvenpää) oli suomalainen ampuja. Hän osallistui pistooliampujana Lontoon olympialaisiin 1948 ja sijoittui vapaapistoolilla yhdeksänneksi. MM-kilpailuissa hän saavutti sotilaspistoolin henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa ja joukkuekilpailussa pronssia vuonna 1949. Hän voitti vapaapistoolin Suomen-mestaruuden vuonna 1950. Seuratasolla hän edusti Suomen Metsästysyhdistystä.
Saarkylä

| Saarkylä Саркюля, Sarkjulja |
| --- | --- |
 Saarkylä
 Koordinaatit: 59°28′59″N, 28°4′22″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Narvusi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saarkylä (ven. Саркюля, Sarkjulja, vir. Saarküla) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Rosonajoen rannalla 17 kilometriä Suuresta-Narvusista lounaaseen. Kylässä ei ole vakituista asutusta vuonna 2012.
Saarkylä mainitaan ilmeisesti ensimmäisen kerran ruotsalaisten vuosina 1618–1623 laatimassa verokirjassa nimellä Narofschoi Ostrof. Vuonna 1848 siellä asui inkeroisia, inkerinsuomalaisia ja venäläisiä. Myöhemmin kylä mainitaan inkeroisten asumana. Maailmansotien välisenä aikana se kuului Viron Inkeriin.
Kylän talot toimivat kesäasuntoina. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 70 henkeä. Saarkylästä ei ole kunnollista tieyhteyttä kunnan muihin kyliin.
Meeri Saari

Meeri Anna-Liisa Saari (16. syyskuuta 1925 Urjala – 1. lokakuuta 2018 Urjala) oli suomalainen kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä. Hän saavutti yhteensä yhdeksän suomenmestaruutta, joista kahdeksan kuulantyönnössä ja yhden kiekonheitossa.
Saaren ennätykset olivat kuulantyönnössä 13,02 m ja kiekonheitossa 39,11 m vuodelta 1952. Saaren ennätystulos kuulantyönnössä syntyi Helsingin kesäolympialaisissa, jossa hänen saavuttamansa kahdeksas sija on paras suomalaisen naiskuulantyöntäjän sijoitus olympiakisoissa. Hän paransi kuulantyönnön Suomen-ennätystä kolme kertaa: 12,08 m 5.8.1948 Tampereella, 12,93 m 16.9.1951 Forssassa sekä 13,02 m 26.7.1952 Helsingissä. Viimeksi mainittu kesti ennätyksenä lähes kuusi vuotta. Hänen edustamansa seura oli Urjalan Taimi.
Saavutukset

Kuulantyöntö
8. sija Helsingin kesäolympialaisissa 1952
Suomen mestari: 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1955
SM-hopea: 1947
Kiekonheitto
Suomen mestari: 1948
SM-hopea: 1949, 1952, 1953, 1955
SM-pronssi: 1951, 1954
Saari kaupungissa

| Saari kaupungissa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Maarit Verronen
Kansitaiteilija:  Markko Taina
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  978-951-31-3876-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Saari kaupungissa on Maarit Verrosen vuonna 2007 ilmestynyt romaani.
Aiheesta muualla

Pertti Lassila: Sitkeästi maailman asukkaaksi. Helsingin sanomat 4.9.2007.
Marjatta Ripsaluoma: Saari. Keskipohjanmaa 2007.
Markku Soikkeli: Lähestymiskieltoja kaupunkilaiseen tapaan. Satakunnan kansa 2007.
Tarja Longi: Kanootilla minuuteen. Kiiltomato.net 12.1.2008.
Nukkumatti (animaatio)

| Nukkumatti> Sandmännchen |
| --- | --- |
 Nukkumatti (Unser Sandmännchen) saapuu kuumailmapallolla 28.11.1984.
Tyyli:  animaatio
Alkuperämaa:  Saksan demokraattinen tasavalta
Alkuperäiskieli:  saksa
Verkko:  Deutscher Fernsehfunk, ARD
Esitetty:  1959 – jatkuu edelleen
Tunnuskappale:  ”Unihiekkaa”
Aiheesta muualla
IMDb 
Nukkumatti (saks. Unser Sandmännchen tai Sandmännchen) on alkujaan itäsaksalainen, lapsille suunnattu nukkeanimaatiosarja. Sarjassa esiintyy Nukkumatti-satuhahmo, joka on esitetty pienenä, valkopartaisena miehenä, jolla on päässään hiippalakki. Jokaisen jakson lopussa Nukkumatti heittää kameraa kohti unihiekkaa vaivuttaakseen lapset uneen, ja sarjan katsominen onkin monissa saksankielisissä maissa edelleen eräänlainen nukkumaanmenorituaali pikkulapsille.
Sarjaa on esitetty Saksassa vuodesta 1959 alkaen, ja sitä pidetään maailman pisimpäänlähde? yhtäjaksoisesti jatkuneena TV-sarjana, kun mukaan luetaan animaatiot. Vuoteen 1991 saakka Nukkumatti esiintyi kuitenkin useammassa kuin yhdessä televisiosarjassa, sillä sekä Itä- että Länsi-Saksassa oli oma ohjelmansa Nukkumatille. Itä-Saksan televisiossa (Deutscher Fernsehfunk) Nukkumatti esiintyi nimellä Unser Sandmännchen ja Länsi-Saksan televisiossa (ARD) nimellä Sandmännchen. Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen ARD on kuitenkin jatkanut itäsaksalaisen Nukkumatin tuottamista, ja Nukkumatti tunnetaankin lähinnä Itä-Saksassa tuotetusta versiosta.
Suomessa Nukkumatti on esiintynyt televisiossa vuodesta 1973 alkaen. Parhaiten hahmo muistetaan aloitus- ja lopetusnumerona lastenohjelma Pikku Kakkosesta, jossa Nukkumatti esiintyi yli kolmekymmentä vuotta aina 2000-luvun ensimmäiselle vuosikymmenelle asti.
Historia > Saksojen yhdistymisen jälkeen

Saksan jälleenyhdistymisen seurauksena Itä-Saksan televisio lopetti toimintansa vuoden 1991 lopussa, jolloin myös Itä-Saksan Nukkumatti poistui televisiolähetyksistä. Saksalaiset katsojat kuitenkin vastustivat äänekkäästi Nukkumatin lakkauttamista, mikä vaikutti siihen, että Nukkumatti palasi pian televisioon. Vuonna 1992 perustettiin Sandmannstudio Trickfilm GmbH jatkamaan Nukkumatin tuottamista.
Suomessa

Vuoden 1973 keväällä Suomen Yleisradion TV2:lla alkoi Iltasatu-niminen lastenohjelma, jonka yhteyteen liitettiin itäsaksalainen Nukkumatti-animaatio. Unihiekkaa heittävä Nukkumatti vakiinnuttikin pian paikkansa myös suomalaisten lasten nukkumaanmenorituaalina, ja Pikku Kakkosen aloittaessa TV2:lla vuonna 1977 Nukkumatti siirtyi kehystämään Pikku Kakkosen lähetyksiä. Nukkumatti seikkaili aina ohjelman alussa ja lopussa. Suomessa esitettyyn Nukkumattiin laadittiin alkuperäisen saksalaisen laulun tilalle täysin uusi Unihiekkaa-laulu, jonka sävelsi ja sanoitti Jukka Siikavire vuonna 1972.
Maailmanmatkoillaan Nukkumatti on sarjassa ehtinyt vierailla myös Suomessa 1980-luvun alussa esitetyissä jaksoissa, jotka käsikirjoitti Taina Repo. Gerhard Behrendt pyysi henkilökohtaisesti Repoa käsikirjoittamaan kaksi Suomeen sijoittuvaa jaksoa, joista toinen sijoittuisi talviaikaan ja toinen kesäaikaan. Suomijaksoissa Nukkumatti nähtiin hiihtämässä porojen keskellä sekä melomassa kajakilla Lapin puroissa.
Nukkumatti esiintyi TV2:lla 32 vuotta, minkä jälkeen sarja jäi Suomessa tauolle 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Suomalaiseen televisioon Nukkumatti palasi kaupallisen MTV Juniorin lähetyksissä vuoden 2010 kesällä. Ohjelman suomenkielisen tunnusmusiikin Unihiekkaa lauloi Sub Juniorilla Mikko Kuustonen.
Kirjallisuutta

Silvola, Sakari: Nukkumatin kylmä sota.  SKS Kirjat, 2021.  ISBN 978-951-858-179-9