stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Risto Uimonen

Risto Uimonen heinäkuussa 2012.
Risto Uimonen (s. 22. marraskuuta 1947 Oulu) on suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja kolumnisti. Hän toimi Kalevan päätoimittajana vuosina 2001–2009 ja sitä ennen Helsingin Sanomien pääkirjoitustoimittajana ja päätoimittajan varamiehenä 1986–2001. Uimonen on työskennellyt myös BBC:n maailmanpalvelussa Lontoossa, Turun Sanomissa ja MTV3:n uutisissa. Hän on kirjoittanut tietokirjoja muun muassa politiikasta, mediasta ja mielikuvista. Koulutukseltaan Uimonen on yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän asuu Espoon Haukilahdessa.
Uimonen toimi Julkisen sanan neuvoston puheenjohtajana vuosina 2010-2015. Uimonen valittiin puheenjohtajaksi joulukuussa 2009 eronneen Pekka Hyvärisen seuraajaksi.
Julkaisut

Matkailijan Lontoo.  Helsinki:  Otava, 1979.  ISBN 978-951-1-05238-8
Kovaa peliä penneillä: Pekka Oivion ja Pentti Somerton valtakausi tulopolitiikassa 1975–1981.  Helsinki:  WSOY, 1984.  ISBN 978-951-0-12703-2
Julkisuuspeli: Imagonrakennus politiikassa.  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-17914-0
Nuori pääministeri: Esko Ahon huikea selvitymistarina.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 978-951-0-20718-5
& Ikävalko, Elisa: Mielikuvien maailma: Miten mediajulkisuutta muokataan ja imagoja rakennetaan?  Helsinki:  Inforviestintä, 1996.  ISBN 978-952-5-12301-2
& Anttinen, Pekka: Vuosisata suomalaista jääpalloa.  Helsinki:  Suomen jääpalloliitto, 1997.  ISBN 978-952-9-08558-3
Häntä heiluttaa koiraa: Suomen demokratian häiriötila 1983-200?  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 978-951-0-22953-8
Riisuttu presidentti: Kuinka valtionpäältä vietiin valta ja hänestä tehtiin tavallinen kuolevainen.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 978-951-0-25551-3
Median mahti: Kuinka journalistit käyttävät valtaa ja pakottavat maan mahtavia eroamaan.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35694-4
Iiro Viinanen: Henkilökuva.  Helsinki:  Minerva, 2010.  ISBN 978-952-4-92344-6
Pääministerin puhuva pää.  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-37568-6
Puolivallaton presidentti: Sauli Niinistön pitkä kiri Mäntyniemeen.  Helsinki:  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-39350-5
Rautakoura Per-Erik Lundh: Henkilökuva.  Helsinki:  Minerva, 2012.  ISBN 978-952-492-643-0
Juha Sipilä: Keskustajohtajan henkilökuva.  Helsinki:  Minerva, 2015.  ISBN 978-952-312-125-6
Sauli Niinistö: Tasavallan presidentti.  WSOY, 2018.  ISBN 978-951-0-43107-8
Tulos tai ulos: Juha Sipilän myrskyisä pääministerikausi.  Helsinki:  WSOY, 2019.  ISBN 978-951-0-44314-9
& Rajalahti, Hanna & Salonen, Ilpo (toim.): Täällä Lontoo: BBC:n suomalaistoimittajat idän ja lännen välisessä informaatiosodassa.  Helsinki:  WSOY, 2020.  ISBN 978-951-0-44905-9
Sauli Niinistö: Suomalaisten presidentti.  Helsinki:  WSOY, 2023.  ISBN 978-951-0-49322-9
Aiheesta muualla

Risto Uimosen haastattelu, Kirjastokaista-video
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Jacques Nys

Jacques Nys (19. huhtikuuta 1943 Roubaix, Nord, Ranska – 9. maaliskuuta 2018) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kiekonheitto.
Nys voitti Ranskan mestaruuden kiekonheitossa vuonna 1971. Hän paransi maansa ennätystä kahdesti: syyskuussa 1970 hän vei ennätyksen Raymond Bachélta tuloksellaan 57,02 m ja kesäkuussa 1972 hän heitti uuden ennätystuloksen 57,10 m. Hän menetti ennätyksen jo heinäkuussa 1972 Michel Chabrierille.
Henkilökohtaiset ennätykset

Kiekonheitto: 57,10 m (1972)
Keihäänheitto: 63,07 m (1962)
Kuulantyöntö: 15,76 m (1963)
ITA Airways

| ITA Airways |
| --- | --- |

 IATA: AZ  –  ICAO: ITY 
Kutsukoodi:  ITARROW
Perustettu:  11. marraskuuta 2020
Laivaston koko:  94
Solmukohdat:  Leonardo da Vincin  kansainvälinen lentoasema
Kotipaikka:   Rooma, Italia
Allianssi:  SkyTeam
Yhtiön sivut:  www.ita-airways.com
Italia Transporto Aereo S.p.A., kaupallisesti ITA Airways (IATA: AZ, ICAO: ITY, kutsukoodi: ITARROW) on Italian kansallinen lentoyhtiö, joka perustettiin Alitalian tilalle. ITA Airways on SkyTeam -allianssin jäsen, ja sen solmukohtana toimii Leonardo da Vincin kansainvälinen lentoasema Roomassa.
Historia

Lukuisten tuloksettomien neuvotteluiden eri lento- ja muiden liikenneyhtiöiden kanssa jälkeen Italian valtio otti koronaviruspandemian takia vaikeuksiin joutuneen Alitalian haltuunsa vuonna 2020. Alitalia saneerattiin, ja syntyi ITA. ITA alkoi myydä verkkosivuillaan lippuja ja liittyi SkyTeamiin vuonna 2021.
Vuoden 2022 alussa kolme liittoumaa, Lufthansa ja MSC, Air France-KLM ja sijoitusyhtö Certares sekä sijoitusyhtiö Indigo Partners, olivat kiinnostuneita ostamaan osuuden ITA Airwaysista. Indigo Partners ei kuitenkaan lopulta tehnyt tarjousta. Keväällä 2023 Italian valtio ja Lufthansa Group sopivat 41 prosentin myymisestä Lufthansalle ja Lufthansa kertoi aikovansa ostaa loput 59% seuraavan kahden vuoden sisällä.
Euroopan komissio hyväksyi kaupan 3. heinäkuuta 2024. Lufthansa ostaa ensin 41% 325 miljoonan euron arvoisessa kaupassa, todennäköisesti vuoden 2024 lopulla. Sen jälkeen se voi kasvattaa osuuden 90 prosenttiin ja viimein vuoteen 2033 mennessä koko yhtiöön. ITA Airwaysista tulee näin kokonaan Lufthansa Groupin omistama. Koko investoinnin arvo on 829 miljoonaa euroa. Kaupan myötä ITA siirtyy todennäköisesti muutaman vuoden sisällä Star Alliance -lentoyhtiöallianssiin, pois Sky Teamista. Kaupan ehtoihin sisältyy useita rajoituksia, joita Euroopan komissio asettaa taatakseen reilun kilpailun, koska Lufthansa Group on jo erittäin suuri toimija Euroopassa.
Laivasto

Toukokuussa 2024 laivaston keski-ikä on 7,8 vuotta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| Airbus A220-100 | 4 | 8 |  |
| Airbus A220-300 | 9 | 1 |  |
| Airbus A319-100 | 11 | — |  |
| Airbus A320-200 | 25 | — |  |
| Airbus A320neo | 17 | 21 |  |
| Airbus A321neo | 5 | 4 |  |
| Airbus A330-200 | 7 | — |  |
| Airbus A330-900 | 10 | 7 |  |
| Airbus A350-900 | 6 | 4 |  |
| Yhteensä | 94 | 45 |  |
ITA Airwaysin Airbus A220-100.
ITA Airwaysin Airbus A319-100.
ITA Airwaysin Airbus A320-200 laskeutumassa Hampurin lentoasemalle.
ITA Airwaysin Airbus A320neo Frankfurtin kansainvälisellä lentoasemalla.
ITA Airwaysin Airbus A330-200 nousee Loganin kansainväliseltä lentoasemalta.
ITA Airwaysin Airbus A330-900 laskeutumassa Miamin kansainväliselle lentoasemalle.
ITA Airwaysin Airbus A350-900 lähdössä Naritan kansainväliseltä lentoasemalta.
Käännös suomeksi
Cédric

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Cédric Ricardo Alves Soares
Syntymäaika: 31. elokuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Singen, Saksa
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 172 cm
Seura
Seura: Fulham (lainalla Arsenalista)
Junioriseurat
1999–2010: Sporting
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2015 | Sporting | 67 | (2) |
| 2011–2012 | → Académica | 24 | (0) |
| 2013 | → Sporting B | 2 | (0) |
| 2015– | Southampton | 120 | (1) |
| 2019 | → Inter | 4 | (0) |
| 2020 | → Arsenal | 5 | (1) |
| 2020– | Arsenal | 36 | (1) |
| 2023 | → Fulham | 6 | (0) |
Maajoukkue
| 2006–2007 | Portugali U16 | 11 | (1) |
| 2007–2008 | Portugali U17 | 11 | (0) |
| 2009 | Portugali U18 | 5 | (0) |
| 2009–2010 | Portugali U19 | 17 | (0) |
| 2010–2011 | Portugali U20 | 18 | (0) |
| 2011–2012 | Portugali U21 | 10 | (0) |
| 2014– | Portugali | 34 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2. kesäkuuta 2024.
| Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Portugali> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ranska 2016 |  |  |
| Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  |  |
|  Pronssia | Venäjä 2017 |  |  |
Cédric Ricardo Alves Soares (usein vain Cédric Soares tai Cédric, s. 31. elokuuta 1991 Singen, Saksa) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia mutta pelasi kevätkauden 2023 lainalla saman sarjan Fulhamissa. Oikeajalkainen Cédric on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Ura > Seurajoukkueura

Cédric aloitti jalkapallon Sporting Clube de Portugalissa. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueen paidassa Primeira Ligassa toukokuussa 2011 Vitória FC:tä vastaan. Samalla kaudella hän debytoi myös Eurooppa-liigassa. Kauden 2011–2012 Cédric oli lainassa Primeira Ligan Académica de Coimbrassa, jossa hän saavutti Portugalin cupin voiton. Kaudeksi 2012–2013 Cédric palasi takaisin Sportingiin, jossa hän teki avausmaalinsa joulukuussa 2012 CD Nacionalin verkkoon. Kaudella 2014–2015 hän debytoi Mestareiden liigassa ja voitti seuran kanssa Portugalin cupin tullen ulosajetuksi sen finaalissa. Yhteensä Cédric pelasi Sportingissa 67 ottelua tehden kaksi maalia.
Kesäkuussa 2015 Cédric solmi sopimuksen Englannin Valioliigan Southamptonin kanssa. Kevätkauden 2019 hän oli lainalle Serie A:n Interissä ja kevään 2020 puolestaan Valioliigan Arsenalissa. Hän siirtyi Arsenaliin ilmaissiirrolla kesällä 2020. Hän on saanut Arsenalissa eniten peliaikaa kaudella 2021–2022, jolloin hän pelasi Valioliigassa 21 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Tammikuun lopulta 2023 hän oli kauden loppuun saakka lainalla valioliigaseura Fulhamissa. Seuraavalla kaudella hän pelasi Arsenalissa vain kolmessa valioliigan ja yhdessä Mestarien liigan ottelussa.
Ura > Maajoukkueura

Cédric on pelannut kaikissa Portugalin nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2011 hän oli mukana voittamassa hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Kolumbiassa. Portugalin jalkapallomaajoukkueessa Cédric debytoi lokakuussa 2014 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi kolme päivää myöhemmin EM-karsintaottelussa Tanskaa vastaan.
Cédric kuului Euroopan-mestaruuden voittaneeseen Portugalin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2016. Alkulohkon otteluissa hän ei päässyt kentälle, mutta pelasi täydet minuutit jokaisessa pudotuspeliottelussa mukaan lukien voittoisa loppuottelu Ranskaa vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Maanosaliittojen cupin 2017 ottelussa Meksikoa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Portugalin kolme alkulohko-ottelua alusta loppuun mutta oli vaihdossa joukkueen tappiollisessa neljännesvälieräottelussa. Hän on pelannut maajoukkueessa viimeksi maaliskuussa 2021.
Muuta

Cédric syntyi Saksan Singenissä portugalilaisille maahanmuuttajavanhemmille. He muuttivat takaisin Portugaliin Cédricin ollessa kaksivuotias.
Saavutukset

Sporting Clube de Portugal
Portugalin cup: 2014–2015
Académica de Coimbra
Portugalin cup: 2011–2012
Arsenal
Community Shield: 2020
Portugali
Alle 17-vuotiaiden MM-kilpailut: Hopeaa 2011
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut: Kultaa 2016
Angolan vaakuna

Angolan vaakuna
Angolan vaakuna on lipun ja kansallislaulun ohella Angolan kansallistunnus. Se otettiin käyttöön vuonna 1992.
Angolan vaakunassa on oikealla kehällä hammasrattaan puolikas sekä vasemmalla toisiinsa kietoutuneena maissin, kahvipensaan ja puuvillan oksat. Nämä edustavat työläistä ja teollista tuotantoa, sekä talonpoikia ja maataloustuotantoa.
Kehän pohjalla on koulutusta ja kulttuuria symboloiva avoin kirja ja sen yläpuolella uutta maata merkitsevä nouseva aurinko. Keskellä on ristikkäin asetellut viidakkoveitsi machete ja kuokka. Nämä symbolisoivat työtä ja asellisen taistelun alkua. Auringon ylpuolella oleva viisisakarainen tähti symbolisoi kansainvälistä solidarisuutta ja edistystä.
Vaakunan alaosassa on kultainen nauha, jossa on teksti portugaliksi: República de Angola (Angolan tasavalta).
Historiallisia vaakunoita

Portugalin Länsi-Afrikan vaakuna 8. toukokuuta 1935 - 11. kesäkuuta 1951.
Portugalin Länsi-Afrikan vaakuna 11. kesäkuuta 1951 - 11. marraskuuta 1975.
Pienempi vaakuna 8. toukokuuta 1935 - 11. marraskuuta 1975.
Luther-säätiö

| Luther-säätiö |
| --- | --- |

Perustettu:  1999
Päämaja:  Toimintakeskus Koinonia Kalevankatu 53 00180 Helsinki
Toiminta-alue:  Suomi
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luther-säätiön Koinonia-keskus sijaitsee Helsingin Kampissa.
Suomen Luther-säätiö on vuonna 1999 perustettu luterilainen järjestö, jonka pyrkimyksenä on rakentaa Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sisälle jumalanpalvelusyhteisöjä, joissa voi liikkeen oman määrittelyn mukaan "saada evankeliumin hoitoa sanan saarnassa ja ehtoollisen sakramentissa sekä kokea Jumalan lasten perheyhteyttä". Säätiö tunnetaan voimakkaasta kirkon maallistumisen ja naispappeuden kritiikistään. Järjestö järjestää jumalanpalveluksia Suomen suurissa kaupungeissa niille, jotka eivät tunne kotiutuneensa hengellisesti omiin paikallisseurakuntiinsa. Opillisesti järjestö katsoo toimivansa Raamatun ja luterilaisten tunnustuskirjojen pohjalta. Järjestön toiminta keskittyy Suomen evankelisluterilaiseen lähetyshiippakuntaan.
Espoon hiippakunnan silloinen piispa Mikko Heikka totesi vuonna 2008 blogissaan, että Luther-säätiön haluttomuus suostua kirkon järjestykseen tekee siitä skismaattisen. Sitä vastoin hän ei pidä Luther-säätiötä kerettiläisenä (harhaoppisena), koska Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa naispappeuden torjuminen ei ole harhaoppi.
Suomen Luther-säätiö katsoo toimintansa pääpainon olevan yhteisöllisessä ja elävässä luterilaisessa jumalanpalveluselämässä, johon kuuluvat kiinteästi maallikkoaktiivisuus ja oikein toimitetut sana ja sakramentit.lähde? Tämän lisäksi Suomen Luther-säätiö julkaisee ja levittää suomenkielistä luterilaista kirjallisuutta. Säätiö pyrkii myös järjestämään toimintamahdollisuuksia naispappeutta vastustaville eli ns. "apostoliseen virkakäsitykseen" pitäytyville papeille evankelis-luterilaisen kirkon piirissä. Julkisuudessa tämä toiminta on saanut eniten näkyvyyttä. Säätiön perustajia oli muun muassa edesmennyt rovasti Simo Kiviranta.
Omia jumalanpalveluksia järjestetään kahdellakymmenelläkuudella paikkakunnalla, muun muassa Helsingissä, Hämeenlinnassa, Joensuussa, Jyväskylässä, Kajaanissa, Lahdessa, Mikkelissä, Oulussa, Rovaniemellä ja Turussa. Säätiöön ei voi kuulua, minkä vuoksi varsinaista jäsenistöä ei ole. Niihin jumalanpalvelusyhteisöihin, jotka ovat järjestäytyneet, on mahdollista liittyä jäseneksi, ja niiden jäsenmäärä on noin 900. Säätiön jumalanpalveluksiin osallistuvien ihmisten määrä on noin 3000.
Historia > Perustaminen

Luther-säätiön perustamiskokous pidettiin 24. lokakuuta 1999 Simo Kivirannan kotona Espoossa. Kokouksessa oli osallistujia kolmekymmentä, ja säätiön hallituksen jäseniksi nimettiin Pekka Huhtinen, Mia Keskinen, Simo Kiviranta, Erkki Leino, Erkki Pitkäranta, Juhana Pohjola, Vesa Viisteensaari sekä Matti Väisänen. Säätiörekisteri antoi säätiölle toimiluvan ja vahvisti säännöt 5. tammikuuta 2000. Vuonna 2001 alettiin julkaista tiedotuslehteä Pyhäkön Lamppu, jolloin säätiö järjesti messuja ainoastaan Helsingissä, Ruoholahden seurakuntakodissa. Myöhemmin samana vuonna messut siirtyivät Helsingin Vanhan kirkon seurakuntakotiin. Saman vuoden syksynä aloitettiin jumalanpalvelukset Vantaan Tikkurilassa, Imatralla Teppanalan rukoushuoneella sekä Porissa Teljän seurakunnan Väinölän kirkossa. Vuoden 2003 keväällä jumalanpalveluksia järjestettiin seitsemällä paikkakunnalla eli Espoossa, Helsingissä, Imatralla, Lahdessa, Porissa, Raumalla ja Vantaalla.
Historia > Ehtoolliskiista

Suomen Luther-säätiö nousi julkisuuteen keväällä 2004, kun Helsingin piispa Eero Huovinen vieraili Luther-säätiön Markus-yhteisön messussa. Luther-säätiön järjestämää jumalanpalvelusta toimittaneet papit, Turun hiippakunnan papistoon kuuluva Sakari Korpinen ja Oulun hiippakunnan papistoon kuuluva Juhana Pohjola esittivät piispa Huoviselle sakaristossa epäsuoran toivomuksen, ettei hän osallistuisi ehtoolliselle. Säätiön dekaani Juhana Pohjola sanoi Huoviselle ennen messua, että hän joutuu vaikeaan valintatilanteeseen, mikäli piispa osallistuu ehtoolliselle. Eero Huovinen jätti tämän seurauksena tulematta ehtoolliselle, jottei hän aiheuttaisi avointa riitaa. Pohjolan mukaan keskustelu hoidettiin sovinnollisesti. Piispa Huovinen toi myöhemmin tapahtuneen julkisuuteen, ja asiasta kirjoiteltiin paljon lehtien palstoilla.
Tapauksen aikoihin Suomen Luther-säätiön Markus-yhteisö vietti messuja Helsingin Mellunmäen seurakuntakodissa seurakuntaneuvoston luvalla. Tapauksen jälkiseurauksena lupa peruutettiin seurakuntaneuvoston kokouksessa, ja Markus-yhteisö muutti viettämään messuja Helsingin Adventtikirkkoon.
Luterilaisen kirkon piirissä onkin keskusteltu siitä, onko uskonnollista yhteyttä kuvaavan ehtoollisen epääminen nähtävä kristillisenä vertauskuvana siitä, ettei Luther-säätiön kristillinen tunnustus ole sama kuin vieraan. Suomen Luther-säätiön perusteluna ehtoollisen epäämiselle oli se, että piispa Huovinen edistää toiminnallaan kirkon hajaannusta, jolloin hän itse kieltäytyy implisiittisesti ottamasta naispappeutta vastustavilta papeilta vastaan ehtoollista. Evankelis-luterilaisen kirkon kirkkojärjestyksen mukaan jokaisella konfirmoidulla kirkon jäsenellä on kuitenkin oikeus osallistua ehtoolliselle.
Historia > Säätiö nimittää oman piispan

Vuonna 2004 perustettiin Ruotsissa Missionsprovinsen-niminen hengellinen järjestö. Luther-säätiö lähestyi Missionsprovinsenia ja solmi yhteyden siihen. Seuraavana vuonna Missionsprovinsen vihki kaksi suomalaista teologia Luther-säätiön papeiksi. Järjestö vihki myöhemmin yhteensä kahdeksan suomalaista papinvirkaan.
Missionprovinsenin neljänneksi piispaksi valittiin tammikuussa 2010 rovasti Matti Väisänen, joka työskenteli Luther-säätiössä pappina. Väisäsen piispanvihkimys tapahtui Helsingissä 20. maaliskuuta 2010. Vihkimisen toimittivat Lähetyshiippakunnan piispat johtavan piispan Arne Olssonin johdolla, sekä Kenian piispa Obare. Matti Väisäsen valinta piispaksi käynnisti Tampereen tuomiokapitulissa kurinpitomenettelyn, jonka seurauksena Väisänen tuomittiin menettämään 11. elokuuta 2010 pappisvirkansa Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Päätöksen perusteluissa todettiin Väisäsen asettuneen piispaksi vailla kirkkolain siihen suomaa oikeutusta, hiippakuntaa ja virkaa. Tampereen tuomiokapitulin näkemyksen mukan hän oli vihkimyksestään alkaen käyttänyt oikeudettomasti piispanviran ulkoisia tunnusmerkkejä ja ilmoittanut tehtäviinsä piispana kuuluvan muun muassa säätiön yhteisöjen kaitsennan sekä uusien pappien vihkimisen.
Historia > Lähetyshiippakunnan perustaminen

Luther-säätiö perusti maaliskuussa 2013 Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan omaksi kirkolliseksi järjestökseen. Säätiön seurakunnat siirtyivät osaksi lähetyshiippakuntaa ja järjestö valitsi itselleen oman piispan. Lähetyshiippakunnan ensimmäiseksi piispaksi valittiin Risto Soramies, joka voitti piispanvaalissa Sakari Korpisen. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Tampereen hiippakunnan tuomiokapituli erotti myös Soramiehen pappisvirasta lokakuussa 2010.
Asema > Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa

Kirkossa tapahtuviin jumalanpalveluksiin tarvitaan kyseisen seurakunnan kirkkoherran lupa. Ehtoollista saadaan viettää tämän lisäksi muuallakin kuin kirkossa, kunhan tähän on saatu paikallisseurakunnan kirkkoherran tai hiippakunnan tuomiokapitulin lupa. Luther-säätiölle ei vuokrata kirkkoja sen omiin jumalanpalveluksiin, minkä vuoksi ehtoollisia on vietetty tiloissa, joita ei ole vihitty kirkoiksi. Ehtoollista muualla kuin vihityssä kirkossa nauttimisesta seuraa syyte tuomiokapitulissa ehtoollisen viettämisestä ilman tuomiokapitulin tai kirkkoherran lupaa kirkkolain säännösten vastaisesti. Vuosien 2003 ja 2004 aikana Sakari Korpinen ja Juhana Pohjola olivat jakaneet ehtoollista renkolaisen luottamushenkilön kotona ns. Rengon kotikirkossa.
22. marraskuuta 2005 päätti Mikkelin hiippakunnan tuomiokapituli evätä Luther-säätiön Kouvolassa kokoontuvalta Paulus-yhteisöltä luvan jakaa ehtoollista paikallisen Adventtikirkon tiloissa järjestämissään vaihtoehtoisissa jumalanpalveluksissa. Tuomiokapitulin kannan mukaan tällaisille vaihtoehtoisille ehtoollisjumalanpalveluksille ei ollut Kouvolassa tarvetta. Luther-säätiö taas kyseenalaisti tuomiokapitulin toimivallan asiassa väittäen, ettei tuomiokapitulilla tai Kouvolan kirkkoneuvostolla ole toimivaltaa rajoittaa kirkollisten tilojen ulkopuolella tapahtuvaa uskonnonharjoitusta.
Asema > Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa > Säätiön pappien erottaminen kirkon virasta

31. toukokuuta 2005 päätti Oulun hiippakunnan tuomiokapituli äänin 5–2, että Luther-säätiön dekaani, pastori Juhana Pohjola, erotetaan kolmeksi kuukaudeksi pappisvirastaan. 1. kesäkuuta 2005 päätti Turun arkkihiippakunnan tuomiokapituli yksimielisesti, että Luther-säätiön Sakari Korpinen erotetaan pappisvirasta kahdeksi kuukaudeksi, koska tämä oli toiminut pappisvirkansa velvollisuuksien ja kirkkojärjestyksen säännösten vastaisesti. Sen lisäksi että Korpinen oli esittänyt piispa Huoviselle toivomuksen olla tulematta ehtoolliselle oli Korpinen jättänyt ehtoollisen jakamatta Rengon seurakunnan kirkkoherra Soili Juntumaalle marraskuussa 2003.
Pastori Juhana Pohjola valitti Oulun hiippakunnan tuomiokapitulin päätöksestä Oulun hallinto-oikeuteen. Hän sai hallinto-oikeudelta kielteisen päätöksen. Kurinpitorangaistus pidettiin voimassa. Lopullisesti Juhana Pohjola erotettiin pappisvirastaan elokuun alussa 2014.
Huhtikuussa 2015 Turun arkkihiippakunta erotti viisi säätiön pappia pappisvirasta.
Asema > Lähetyshiippakunnassa

Lähetyshiippakunnan mukaan Luther-säätiö on luonut pohjan hiippakunnalle. Luther-säätiön seurakunnat siirtyivät Lähetyshiippakunnan alaisuuteen, mutta säätiö tukee edelleen seurakuntia. Monin paikoin seurakuntien talous ja toiminta perustuu Luther-säätiön tukeen. Valtaosa lähetyshiippakunnan papeista työskentelee Luther-säätiölle, joka maksaa heidän palkkansa. Lähetyshiippakunta näkee Luther-säätiön hiippakunnan tukijäsenenä.
Opilliset näkemykset

Keskustelussa Luther-säätiön toiminnan hengellisistä perusteista on tärkeää erottaa se, että keskustelun osapuolet argumentoivat eri pohjilta. Suomen Luther-säätiöllä ei ole Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkojärjestyksen mukaista oikeutta viettää ehtoollista osana kirkon virallista toimintaa. Osalla sen papeista on kuitenkin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappisvirka, joka antaa näille henkilöille yksityishenkilöinä oikeuden vihkiä avioliittoon ja toimittaa myös kirkkojärjestyksen mukaisia jumalanpalveluksia. Ruotsin Lähetyshiippakunnassa vihityiltä papeilta nämä oikeudet puuttuvat, koska Suomen evankelis-luterilainen kirkko ei tunnusta heitä papeikseen.
Luther-säätiö katsoo kuitenkin luterilaiseen oppiin vedoten, että sen pappien toimittamat sakramentit ovat päteviä hengellisessä mielessä, vaikkei kyse ole juridisessa mielessä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon toiminnasta. Tuomiokapituleissa käsitellyt kurinpitoasiat ovatkin käsitelleet lähinnä sitä, onko Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papeilla oikeutta olla mukana tällaisessa toiminnassa. Uskonnonvapauslain mukaan kuka tahansa voi järjestää haluamiaan jumalanpalvelusmenoja, mutta toisaalta Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papeilla on velvollisuus pysyä kirkon yhteydessä.