stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sylviane Geffray
Henkilökohtaiset ennätykset

3 000 metrin juoksu: 9.30,31 (1990)
5 000 metrin juoksu: 16.14,0 (1990)
10 000 metrin juoksu: 34.17,2 (1989)
Maraton: 2.31.49 (1990)
Paul Genevay

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Paul Genevay vuonna 1960. |  Paul Genevay vuonna 1960. |  Paul Genevay vuonna 1960. |  |
Maa:   Ranska
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | 4×100 metriä |  |
Paul Louis Marcel Genevay (21. tammikuuta 1939 La Côte-St-André, Isère, Ranska – 11. maaliskuuta 2022) oli ranskalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Genevay saavutti 4 × 100 metrin viestijuoksussa pronssia Tokion 1964 olympialaisissa ajalla 39,3 s. Lisäksi hän karsiutui 200 metrin juoksun välierissä ajalla 20,9 s. Neljä vuotta aiemmin Rooman 1960 olympialaisissa hän myös karsiutui 200 metrin välierissä ajalla 21,0 s ja kuului viestijoukkueeseen, joka hylättiin alkuerissä. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän karsiutui 200 metrin neljännesvälierissä ajalla 21,7 s; alkuerissä hän oli juossut ajan 21,1 s.
Genevay kuului Ranskan pikaviestijoukkueeseen, joka juoksi Annecyssa heinäkuussa 1964 Euroopan ennätyksen 39,2 s. Vuonna 1961 hän teki harvemmin juostussa 4 × 200 metrin viestissä Euroopan ennätyksen 1.23,9. Hän voitti 200 metrillä Ranskan mestaruuden vuonna 1960.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metriä: 10,3 s (1966), sähköajanotolla 10,57 s (1964)
200 metriä: 20,9 s (1959), sähköajanotolla 21,00 s (1964)
Jean-Charles Gicquel

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1994 | korkeushyppy |  |
Jean-Charles Gicquel (s. 24. helmikuuta 1967 Ploërmel, Morbihan, Ranska) on ranskalainen korkeushyppääjä. Hänen vuonna 1994 hyppäämänsä sisäratojen Ranskan ennätys on yhä voimassa vuonna 2014.
Gicquel saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa Pariisissa 1994 korkeushypyssä hopeaa uransa parhaalla tuloksella 235 cm. Vuonna 1989 hän sijoittui Haagin EM-hallikilpailuissa seitsemänneksi tuloksella 224 cm ja Budapestin MM-hallikilpailuissa 12:nneksi tuloksella 225 cm.
Ulkoratojen arvokilpailuissa Gicquel karsiutui loppukilpailusta Rooman MM-kilpailuissa 1987 tuloksella 210 cm sekä Splitin EM-kilpailuissa 1990 tuloksella 224 cm. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän sijoittui 11:nneksi tuloksella 225 cm ja Helsingin EM-kilpailuissa 1994 samalla tuloksella yhdeksänneksi.
Ranskan mestaruuden 200-senttinen ja 81-kiloinen Gicquel voitti ulkoradoilla vuosina 1987, 1990, 1994 ja 1995 sekä hallissa vuosina 1990, 1991, 1993 ja 1994. Heinäkuussa 1994 hän hyppäsi Eberstadtissa Ranskan ennätyksen 233 cm. Sisäratojen Ranskan ennätystä Gicquel paransi kolmasti: vuonna 1989 tulokseen 227 cm sekä vuonna 1994 tuloksiin 232 cm ja 235 cm. Gicquelin ulkoratojen Ranskan ennätys säilyi maaliskuuhun 2014 saakka, jolloin Mickaël Hanany hyppäsi 234 cm. Sisäratojen ennätys on edelleen voimassa vuonna 2014.
Aiheesta muualla

Jean-Charles Gicquel Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Miesten korkeushypyn Välimeren kilpailujen voittajat
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics
Anne-Mari Lehtiö

Anne-Mari Lehtiö Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Anne-Mari Birgitta Lehtiö (s. 6. syyskuuta 1995 Helsinki) on suomalainen pituushyppääjä. Hän edustaa Kenttäurheilijat-58:aa ja hänen valmentajanaan toimii Pekka Kelonurmi.
Kalevan kisoissa Lehtiö on voittanut pituushypyn kultaa vuonna 2022. Hopealla hän ollut vuosina 2017, 2019 ja 2023 sekä pronssilla 2024. Lisäksi hän on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuista pituushypyn kultaa vuosina 2018 ja 2020, hopeaa vuonna 2017 ja pronssia vuosina 2021 ja 2023.
Lehtiö karsiutui loppukilpailusta alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 ja 2017.
Ennätyksikseen Lehtiö on hypännyt ulkona tuloksen 635 cm (2017) ja hallissa 624 cm (2019).
Paulette Dussarat

Paulette Dussarat (s. 20. elokuuta 1927) on ranskalainen pituushyppääjä.
Dussarat sijoittui Brysselin EM-kilpailuissa 1950 pituushypyssä 12:nneksi tuloksella 509 cm. Hän hyppäsi kesäkuussa 1948 Bordeaux'ssa Ranskan ennätyksen 553 cm. Ennätys säilyi hänen nimissään vajaat kaksi kuukautta kunnes Yvonne Curtet ylitti sen 11 senttimetrillä. Uransa pisimmän hypyn 561 cm Dussarat hyppäsi vuonna 1949. Seuratasolla hän edusti CAM Bordeaux'ta.
RMS Titanic

| RMS Titanic |
| --- | --- |

Tyyppi:  postihöyrylaiva
Lippuvaltio:   Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
Kotipaikka:  1912: Liverpool, 
Tunnuskirjaimet:  MGY
Omistaja:  White Star Line 
Rakennustelakka:  Harland and Wolff, Belfast,  Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
Rakennusnumero:  401
Tilattu:  heinäkuussa 1908
Kölinlasku:  22. maaliskuuta 1909
Vesillelasku:  31. toukokuuta 1911
Luovutettu:  2. huhtikuuta 1912
Status:  upposi Pohjois-Atlantilla  (41°44′N, 049°57′W)  15. huhtikuuta 1912
Tekniset tiedot
Kansien määrä:  9 (8 matkustajille 1 miehistölle)
Pituus:  269,1 m
Leveys:  28,2 m
Syväys:  10,5 m
Uppouma:  52,310 t
Bruttovetoisuus:  46,329 brt
Koneisto:  2 mäntähöyrykonetta sekä Parsons-höyryturbiini
Koneteho:  noin 38 000 kW
Akseliteho:  40 MW
Nopeus:  42,5 km/h
Nopeus:  23 kn
Matkustajia:  2 453
Miehistö:  874
Sisaralukset:  RMS Olympic,  HMHS Britannic
RMS Titanic oli White Star Line -yhtiön matkustajalinjalaiva, joka törmäsi neitsytmatkallaan 14. ja 15. huhtikuuta välisenä yönä 1912 jäävuoreen Pohjois-Atlantilla ja upposi vieden mukanaan noin 1 500 ihmistä. Laivan päällikkönä toimi White Star Linen kommodori Edward J. Smith. Titanic oli sisarlaivojensa RMS Olympicin ja HMHS Britannicin ohella aikansa suurin ja loisteliain höyrylaiva, ja sitä sanottiin uudenlaisen laipiorakenteensa vuoksi ”käytännössä uppoamattomaksi”. Titanicin uppoaminen on historian kuuluisin merionnettomuus. Titanicin uppoamisesta kuuluisiksi tulleita käsitteitä ovat muun muassa ”naiset ja lapset ensin”, ”kapteeni uppoaa laivansa mukana” ja ”orkesteri soittaa loppuun asti”.
Onnettomuustutkimuksissa uppoamisen todettiin olleen seurausta siitä, että päällikkö Smith ei ottanut jäävuorivaroituksia huomioon eikä laiva hidastanut vauhtiaan vaara-alueella. Onnettomuutta pahensi se, ettei pelastusveneitä lastattu täyteen. Ennen Titanicin haaksirikkoa pelastusveneiden kantavuus oli määritetty aluksen kantavuuden mukaan, eikä missään aluksessa tarvinnut Ison-Britannian lain mukaan olla enempää kuin 16 pelastusvenettä. Titanicissa pelastusveneisiin olisi mahtunut vain noin puolet matkustajista. Määrä oli laskettu lähinnä sen varalta, että Titanic saisi konerikon tai vuodon mutta pysyisi pinnalla, kunnes matkustajat voitaisiin siirtää toiseen alukseen.
Onnettomuuden seurauksena meriturvallisuusmääräyksiin tehtiin useita muutoksia: esimerkiksi pelastusveneiden määrä tuli laskea laivan matkustajamäärän perusteella. Lisäksi perustettiin kansainvälinen jääpartio ja solmittiin yhä voimassa oleva SOLAS-sopimus. Onnettomuus myös lisäsi merkittävästi radiolaitteiden käyttöä laivaliikenteessä.
RMS Titanicin hylky löydettiin vuonna 1985, noin 73 vuotta onnettomuuden jälkeen. 3 798 metrin syvyydessä lepäävää, vähitellen hajoavaa hylkyä on tutkittu paljon. Titanicin tarinaa esitellään muun muassa Titanic Belfast -museossa. Titanic ja sen turma on ollut aiheena useassa elokuvassa, kirjassa ja televisiosarjan jaksossa.
Rakentaminen

Ajatus Titanicin rakentamisesta syntyi vuonna 1907, kun laivanvarustamo White Star Linen toimitusjohtaja J. Bruce Ismay oli illallisella telakka Harland and Wolffin pääjohtajan William Pirrien kanssa. White Star oli vaikeuksissa kilpailijoiden suurempien ja ylellisempien matkustajalaivojen vuoksi, ja siksi varustamo alkoi suunnitella kahden uuden laivan rakentamista. Kolmas alus lisättiin suunnitelmiin myöhemmin. Uusien laivojen tärkeimmät valtit olisivat nopeuden sijaan suuri koko ja ylellisyys. Titanic rakennettiin yhdessä sisaraluksensa RMS Olympicin kanssa Harland and Wolffin telakalla Pohjois-Irlannin Belfastissa. Alusten avulla White Star Line pyrki saamaan kilpailuedun Atlantin ylittävässä matkustajaliikenteessä.
Harland and Wolffin telakassa oli alun perin kolme osastoa, jotka yhdistettiin siten, että Titanic ja Olympic voitiin rakentaa vierekkäin. Titanicia rakentamaan värvättiin yli 8 000 uutta telakkatyöläistä Irlannista. Laivan runko laskettiin vesille 31. toukokuuta 1911. Tammikuussa 1912 laivan sisätilat olivat valmiit, ja se oli viimeistelyä vaille valmis lähtemään vesille. Työtapaturmissa kuoli yhteensä 15 laivan rakentajaa.
Titanicin suunnittelijana toimi Harland and Wolffin toimitusjohtaja Thomas Andrews, joka oli aiemminkin työskennellyt White Star Linen laivojen parissa. Titanic oli lähes identtinen sisaraluksensa Olympicin kanssa, mutta Ismay lisäsi Titanicin venekannelle ylimääräisiä mukavuuksia ja hyttejä Olympicin neitsytmatkan jälkeen. Siksi Titanic oli hieman Olympicia painavampi, ja sitä sanottiin maailman suurimmaksi laivaksi.
Titanicin höyrykoneet olivat aikanaan maailman suurimmat. Kaikkiaan 159 hiiliarinaa 29 kattilassa tuottivat höyryä kahdelle nelisylinteriselle mäntähöyrykoneelle ja yhdelle matalapaineiselle Parsons-turbiinille, jotka pyörittivät laivan kolmea potkuria. Laivan huippunopeudeksi ilmoitettiin 23 solmua eli noin 43 kilometriä tunnissa. Titanicin neljäs savupiippu oli todellisuudessa ilmastointihormi, joka ulkonäkösyistä rakennettiin savupiipun näköiseksi.
Laivan peräsin oli 23,98 metriä korkea, 4,65 metriä pitkä ja painoi 100 tonnia. Peräsintä liikutettiin omien höyrykoneiden avulla. Koneita oli kaksi, mutta vain toista käytettiin kerrallaan, toisen ollessa varakoneena. Alukseen pultatut peräsinkoneet liikuttivat viuhkanmuotoista ohjausratasta, joka oli vahvoilla jousilla eristetty laivan peräsimen peräsinkammesta, jottei rankka merenkäynti olisi vaikuttanut niiden toimintaan eikä aiheuttanut vaurioita. Sen varalta, että molemmat peräsinkoneet pettäisivät, peräsintä pystyttiin kääntämään köysillä, joita liikutettiin samoilla moottoreilla kuin laivan viittä ankkuria.
Titanicissa oli tilaa 3 547 matkustajalle ja miehistön jäsenelle. Laiva oli noin 269 metriä pitkä, 28 metriä leveä ja tilavuudeltaan 46 328 bruttorekisteritonnia.
Rakentaminen > Ylellisyyksiä

Titanic oli aikansa ylellisin valtamerialus. Laivalla oli käytössä silloin vielä rikkaidenkin asunnoissa harvinainen juokseva vesi ja astianpesukone.
Yksi Titanicin tunnetuimmista paikoista oli pääportaikko, jonka katossa sijaitseva lasikupoli päästi sisään luonnonvaloa. Titanicilla oli myös muun muassa neljä hissiä (kolme 1. luokan matkustajille ja yksi 2. luokan matkustajille), kokoushuoneita, kirjasto, parturi, sisäuima-allas, turkkilainen sauna, squash-kenttä ja kuntosali. Myös Titanicin kolmas luokka oli poikkeuksellisen viihtyisä matkustuspaikka ravintolasalonkeineen ja yleisine tiloineen, joten kolmannen luokan hytit olisi muissa laivoissa luokiteltu toisen luokan hyteiksi.
Titanic toimi myös postilaivana. Tästä syystä aluksen nimen eteen lisättiin kirjaimet RMS, joka on lyhenne englanninkielisistä sanoista Royal Mail Ship (joskus myös steam-ship tai steamer) eli suomeksi ”Kuninkaallinen posti(höyry)laiva”.
Rakentaminen > ”Uppoamaton laiva”

Lehdistö kutsui Titanicia käytännössä uppoamattomaksi laivan osastoinnin ansiosta. Laivaan oli tuplapohjan lisäksi rakennettu 15 vesitiivistä laipiota, jotka muodostivat alukseen 16 osastoa. Jos laivan yhteen osaan tulisi vuoto, aluksen rungon läpi ulottuneet vesitiiviit laipiot ja osastointiovet estäisivät veden pääsyn muihin osastoihin ja laiva pysyisi pinnalla, vaikka ensimmäiset neljä osastoa keulasta tai kaksi keskellä olevaa osastoa olisivat täyttyneet vedellä. Osastoivat ovet voitiin sulkea kytkimellä aluksen komentosillalta käsin, kahvasta oven luota ja lisävarmuutena myös automaattisesti oven käyttömekanismiin kytketyllä koholla, joka vedenpinnan noustessa vapautti osastointiovea ylhäällä pitävän kitkakytkimen.
Titanicissa oli 20 pelastusvenettä – 14 standardivenettä, neljä Engelhardt-laskosvenettä ja kaksi hätä-kutteria – joihin mahtui yhteensä 1 178 matkustajaa. Tämä ylitti Privy Councilin kauppaosaston viranomaismääräykset. Lähes 20 vuotta vanhat pelastusvenemääräykset perustuivat laivan kantokykyyn eivätkä matkustajien määrään. Määräysten säätämisaikaan suurimman laivan kantokyky oli vain neljännes Titanicin kantokyvystä.
Rakentaminen > Laivan ulkokannet

Titanicilla oli yhdeksän kantta, joista neljä alinta oli täysin vesitiiviitä. Komentosilta oli ylimmällä kannella, ja sen takana olivat perämiesten hytit. Aivan laivan keulassa oli muun muassa kolmannen luokan hyttejä ja ulkokannella ankkuri, kiinnitysköysiä sekä hieman taempana tähystäjien masto. Niiden takana, aivan komentosillan edessä, oli luukut lastiruumaan. Komentosillan alapuolella oli ensimmäisen luokan kävelykansi.
Komentosillan takana, perämiesten hyttien päällä, oli laivan etummainen savupiippu. Sen takana olivat lasikupolin kattoikkuna, toinen savupiippu ja kuntosali ensimmäisen luokan matkustajille. Toiseksi alimmalla ulkokannella sijaitsivat ensimmäisen luokan yksityiset kävelykannet, jotka ulottuivat perään asti. Laivan kolmas savupiippu oli suurin piirtein toisen luokan venepaikkojen kohdalla.
Neljännen savupiipun lähellä oli kattoikkuna, josta tuli valoa toisen luokan ravintolasalonkiin. Venepaikkojen takana oli pari kerrosta alempana toisen luokan kävelykansi. Lähempänä perää oli kolmannen luokan kansi, ja myös laivan perä oli kolmannen luokan matkustajien käytössä.
Neitsytmatka

Titanic laskettiin vesille 31. toukokuuta 1911, ja se aloitti neitsytmatkansa Southamptonista New Yorkiin 10. huhtikuuta 1912 kello 12. Ennen Atlantin ylittämistä Titanic kävi vielä Ranskan Cherbourgissa ja Irlannin Queenstownissa (nykyinen Cobh). Laivassa matkustivat muun muassa miljonääri John Jacob Astor IV ja hänen vaimonsa Madeleine, kaivosomistaja Benjamin Guggenheim ja hänen rakastajattarensa Madame Leontine Pauline Aubert, denveriläinen seurapiirirouva Margaret Brown, skottilaisparoni Sir Cosmo Duff-Gordon ja hänen pukusuunnittelijavaimonsa Lady Lucile, maailman suurimman tavaratalon Macy’sin omistaja Isidor Straus ja hänen vaimonsa Ida, eversti ja sotahistorioitsija Archibald Gracie, Rothesin kreivitär Noël Leslie, liikemies George Widener, Grand Trunk Railroadin pääjohtaja Charles Hays sekä Yhdysvaltojen presidentin adjutantti, majuri Archibald Butt.
Titanic matkasi valtameren poikki täydellä vauhdilla, vaikka sitä ei ollut suunniteltu Atlantin ylityksen nopeusennätyksen rikkomiseen. Aluksen oli määrä saapua New Yorkiin keskiviikkona 17. huhtikuuta, ja matka sujui ongelmitta aina huhtikuun 14. päivään asti.
Sunnuntaiaamu 14. huhtikuuta valkeni sateisena, mutta päivällä taivas alkoi kirkastua ja sää kylmeni. Titanic sai päivän aikana lukuisia jäävuorivaroituksia muilta laivoilta, mutta niihin ei aina kiinnitetty erityistä huomiota. Iltaan mennessä sää selkeni ja meri oli peilityyni. Kuutamoa ei kuitenkaan ollut, mikä vaikeutti jäävuorten havaitsemista, eikä niitä voinut huomata aalloistakaan, koska meri oli tyyni. Annettuaan ohjeet, joiden mukaan toisen perämiehen Charles Lightollerin tulisi kutsua päällikkö Smith paikalle, mikäli Lightoller ollenkaan epäilisi tilannetta, päällikkö poistui komentosillalta hyttiinsä kello 21.20.
Kello kymmeneltä illalla ensimmäinen perämies William Murdoch aloitti työvuoronsa komentosillalla. Samaan aikaan tähystäjien märssyssä, ”harakanpesässä”, tulivat vuoroon Frederick Fleet ja Reginald Lee.
Neitsytmatka > Uppoaminen

| Titanicin uppoaminen |
| --- | --- |
 Titanic ennen neitsytmatkaa.
Päivämäärä:  15. huhtikuuta 1912
Kellonaika:  23:40-02:20 (2 tuntia, 40 minuuttia)
Tapahtumapaikka:  Atlantin valtameri
Syy:  yhteentörmäys jäävuoreen
Kuolleita:  1517
Neitsytmatka > Uppoaminen > Jäävuoreen törmääminen

Tähystäjien vahtivuoro sujui rauhallisesti aina kello 23.40 asti, jolloin he havaitsivat jäävuoren noin 450 metrin päässä. Titanicin nopeus oli noin 21,5 solmua.
Tähystäjä Fleet soitti tähystyskopin soittokelloa kolme kertaa, mikä tarkoitti jotain olevan laivan edessä, ja heti sen jälkeen hän soitti komentosillalle. Kuudes perämies James Moody vastasi puhelimeen ja kuuli Fleetin sanat: ”Iceberg right ahead!” Moody välitti viestin heti Murdochille, joka määräsi ruorimies Robert Hitchensin kääntämään ruorin tyyrpuuriin (”Hard-a-Starboard”). Murdoch myös käski pysäyttämään Titanicin moottorit. Laiva alkoikin kääntyä, mutta vauhti oli liian kova ja peräsin liian pieni. Jäävuori osui laivan oikealle kyljelle ja repi sen runkoon pieniä reikiä noin 90 metrin pituudelta.
Murdoch määräsi vesitiiviit ovet suljettaviksi, ja päällikkö Smith kiiruhti komentosillalle ottamaan selvää tilanteesta. Useat matkustajat tunsivat törmäyksen mutta eivät välttämättä ymmärtäneet, mitä oli tapahtunut. Suunnittelija Thomas Andrews ja toimitusjohtaja J. Bruce Ismay haettiin komentosillalle. Laivan koneet oli pysäytetty. Lyhyen tutkimuksen jälkeen Andrews ymmärsi, että jäävuori oli repinyt aluksen kylkeen aukkoja kuuden ensimmäisen osaston kohdalta. Viisi ensimmäistä osastoa tulvi pahasti ja myös kuudenteen alkoi tulla vettä. Titanic oli suunniteltu pysymään pinnalla, vaikka vettä tulvisi neljään peräkkäiseen osastoon, mutta nyt kuudessa osastossa oli vuoto, jota ei voitu tukkia. Vedenpitävät laipiot ylettyivät vain E-kannelle asti, mutta vähintään viiden osaston täyttyessä vedellä keula vajoaisi veden painosta syvemmälle siten, että E-kansi painuisi vesirajan alapuolelle ja vesi pääsisi tulvimaan laipioiden yli laivan kaikkiin 16 osastoon. Andrews arvioi laivan pysyvän pinnalla korkeintaan puolitoista tuntia ja Smith kaksi tuntia.
Titanicin pumput käynnistettiin, mutta niiden teho ei riittänyt tyhjentämään osastoja vedestä. Päällikkö Smith käski sähköttäjiä lähettämään hätäsanoman muille laivoille. Aluksi nämä sähköttivät perinteisen CQD-hätäkutsun mutta käyttivät sen jälkeen uutta SOS-merkkiä. Lähin kutsuun vastannut laiva oli RMS Carpathia, mutta sekin oli neljän tunnin matkan päässä. Ainoa kyllin lähellä oleva laiva oli SS Californian. Sen sähköttäjä Cyril Evans oli kuitenkin mennyt nukkumaan saatuaan Titanicin sähköttäjältä Jack Phillipsiltä töykeän vastauksen viestiin, jossa hän yritti kertoa Californianin havainneen jäävuoria alueella, jonne Titanic oli matkaamassa.
Neitsytmatka > Uppoaminen > Viimeiset hetket

Kun viimeiset pelastusveneet oli laskettu vesille, laivassa oli vielä yli 1 500 matkustajaa, joilla ei ollut mitään toivoa pelastumisesta. Kello 2.10 laivan perä oli noussut ilmaan ja paljastanut potkurit. Laiva kallistui yhä enemmän, ja noin kello 02.10–02.15 välillä etummainen savupiippu kaatui ja putosi veteen paapuurin puolelle. Konemiehistö oli saanut pidettyä laivan valot palamassa loppuhetkiin asti, mutta lopulta ne sammuivat kokonaan.
Laivan perä kohosi koko ajan korkeammalle, kunnes runkorakenteet pettivät ja laiva katkesi keskeltä kahtia. Perä putosi takaisin lähes normaaliin asentoon, ja loputkin jäljelle jääneet savupiiput kaatuivat mereen. Vedellä täyttynyt etuosa alkoi vajota nopeasti ja vetää mukanaan siinä vielä kiinni ollutta, ihmisiä täynnä olevaa takaosaa. Lopulta uppoava etuosa irtosi. Perä pysyi vielä vähän aikaa kohtisuorana, mutta hiljalleen se kuitenkin vajosi ja vei mukanaan satoja matkustajia.
Laiva oli vajonnut kokonaan pinnan alle noin klo 02.20. Veden varaan joutuneet ihmiset huusivat pelastusveneitä apuun, mutta vain kaksi venettä palasi. Nekin onnistuivat pelastamaan vain yhdeksän ihmistä, joista kolme kuoli pian pelastumisen jälkeen. Muissa pelastusveneissä ei uskallettu palata uppoamispaikalle, koska veneessäolijat pelkäsivät laivan uppoamisen aiheuttaman pyörteen imaisevan heidät mukanaan tai veneisiin pyrkivien ihmisten kaatavan veneet.
Pelastusliivejä riitti kaikille, mutta ne eivät suojanneet kylmältä vedeltä. Puolessa tunnissa lähes kaikki veden varaan joutuneet olivat paleltuneet kuoliaaksi.
Neitsytmatka > Uppoaminen > Pohjaan osuminen

Titanicin keula kulki virtaviivaisesti 55 km/h noin 15-30° kulmassa kohti pohjaa ja pohjaan osuttuaan keulaosa ei saanut paljon vaurioita. Peräosa kulki upottuaan lähes pystysuorassa, kunnes alkoi luhistua ja kääntyi uppoamaan kieppuen perä edellä, jolloin perästä irtosi palasia. Kun perä osui pohjaan, se oli luhistunut ja hajonnut niin pahasti, että se hajosi lähes kokonaan.
Onnettomuuden jälkeen > Pelastustyöt

Matkustajalaiva RMS Carpathia saapui onnettomuuspaikalle ensimmäisenä kello 4.00 ja alkoi pelastaa pelastusveneissä olevia ihmisiä, joista osa oli kuitenkin menehtynyt kylmyyteen. Kello yhdeksään mennessä kaikki 706 pelastunutta oli kerätty turvaan. Carpathian päällikkö ilmoitti sähkeitse Titanicia kohdanneesta onnettomuudesta. Laivan lääkäri tutki pahimmin kylmettyneet ja šokissa olleet matkustajat; muille annettiin lämmintä juotavaa ja vilttejä. Carpathian matkustajat antoivat pelastuneille jopa omia vaatteitaan ja luovuttivat heille hyttejään.
Carpathia oli matkalla Välimerelle mutta palasi New Yorkiin viedäkseen Titanicin matkustajat määränpäähänsä. Pelastuttuaan Bruce Ismay lähetti White Star Linen New Yorkin toimistoon sähkösanoman, jossa kertoi Titanicin uponneen ja onnettomuuden vaatineen lukuisia ihmishenkiä. Onnettomuutta tutkinut Yhdysvaltain senaatin tutkimuskomitea ylisti Carpathian järjestelmällisiä pelastustoimia.
Jos Titanicin lähettämien rakettien merkitys olisi ymmärretty, moni olisi voitu pelastaa kuolemalta. Merenkulun sääntöjen mukaan hätärakettien tuli lähteä minuutin välein, kun Titanicin raketit lähetettiin keskimäärin 7–8 minuutin välein. Yhteensä laivalta ammuttiin kahdeksan rakettia noin tunnin kuluessa.
SS Californian oli 20–30 kilometrin päässä Titanicista pysähtyneenä turvallisuussyistä yön ajaksi paikoilleen. Laivalta nähtiin myös hätäraketit ja yritettiin ottaa yhteys Titaniciin morselampulla, mutta vastausta ei saatu eikä sähköttäjää herätetty. Laivan mastoon asennettiin kuitenkin kirkas valo kahden tunnin ajaksi. Yhdysvaltain senaatin tutkimuskomitea totesi Californianin miehistön osoittaneen välinpitämättömyyttä ja vastuuttomuutta. Radisti Cyril Evans oli sulkenut laitteistonsa ja mennyt nukkumaan juuri hetkeä ennen Titanicin onnettomuutta.
Californianin radiosähköttäjä käynnisti laitteistonsa kello 3.30, ja kun laiva sai tiedon Titanicin haaksirikosta, se lähti onnettomuuspaikalle, jossa kohtasi Carpathian. Californianin tehtäväksi jäi etsiä mahdollisia eloonjääneitä.
Onnettomuuden jälkeen > Onnettomuuden laajuus selviää

Sanomalehdet joutuivat aluksi toimimaan erittäin vajavaisten tietojen varassa. Ensimmäiset uppoamisen jälkeen ilmestyneet lehdet kertoivat, ettei Titanicin haaksirikossa ollut kuollut ainuttakaan ihmistä ja että laivaa oltiin hinaamassa Halifaxiin. Pian onnettomuuden laajuus kuitenkin tuli kokonaisuudessaan julki. White Star Line vuokrasi kaksi alusta, CS Mackay-Bennettin ja CS Minianin noutamaan ruumiita onnettomuuspaikalta. Lisäksi kolme muutakin alusta toi ruumiita maihin. Vainajia löydettiin yhteensä 337, joista 128 haudattiin merelle. Maihin tuotiin 209 ruumista, ja niistä 150 haudattiin Halifaxin kolmelle hautausmaalle.