stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pakkasukko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pakkasukko Wikimedia Commonsissa
| n k Joulu |
| --- | --- |
 Pikkujoulu  Adventti  Lucian päivä  Jouluaatto  Tapaninpäivä  Viattomien lasten päivä  Uudenvuodenpäivä  Nuutinpäivä  Kynttilänpäivä 
Kristillinen joulu:  Itämaan tietäjät Kuninkaiden kumarrus  Paimenten kumarrus  Adventti  Gabriel  Jouluevankeliumi  Betlehem  Loppiainen  Herodes  Jeesus  Joosef  Maria  Betlehemin lastenmurha Pako Egyptiin  Jeesuksen syntymä  Jouluseimi  Betlehemin tähti 
Kansanperinne:  Joulumuori  Joulupukki  Korvatunturi  Lucia  Lumityttö  Pyhä Nikolaos  Pakkasukko  Tiernapojat  Tonttu 
Perinteet:  Adventtikynttilät  Adventtitähti Herrnhutin tähti  Jouluaamun jumalanpalvelus  Jouluelokuva  Jouluevankeliumi  Jouluhartaus  Jouluikkuna  Joulukalenteri  Joulukirkko  Joulukonsertit  Joulukoriste  Joulukortti  Joulukuusi  Joulukynttelikkö  Joululahja  Joululehti  Joululyhde  Joulumarkkinat  Joulumusiikki  Joulunäytelmä  Joulupaita  Joulupostimerkki  Joulupyramidi  Joulupöytä  Joulurauha  Joulurukous  Jouluseimi  Jouluseppele  Joulusukka  Joulutähti  Jouluvalot  Jouluvalvojaiset  Jouluyön messu  Mantelilahja  Nuuttipukki  Olkipukki  Tapanin tanssit  Tuomaanristi  Usko, toivo ja rakkaus 
Ruoka ja juoma:  Glögi  Hedelmäkakku  Kahvikakku  Lipeäkala  Joulukinkku  Jouluolut  Jouluruoka  Joulutorttu  Jouluvanukas  Julmust  Kaakaojuoma  Munatoti  Pavlova  Piparkakku  Riisipuuro  Smörgåsbord 
Musiikki:  Joululaulu Luettelo joululauluista  Laula kanssamme  Kauneimmat joululaulut  Maa on niin kaunis  Laulukirjat Piae Cantiones  Suuri joululaulukirja 
Eri maissa:  Alankomaat  Brasilia  Britannia  Islanti  Italia  Norja  Japani  Kanada  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Suomi  Sveitsi  Tanska  Ukraina  Yhdysvallat
Postinkantaja

Postin postinjakelukärryt. Takana oikealla puolestaan autojakelussa käytettäviä laatikoita (oranssit).
Postinkantaja (postinjakaja, aiemmin myös postiljooni tai posteljooni) on postinjakelua suorittava henkilö. Tyypillisiä asiakkaille jaettavia lähetyksiä ovat erilaiset kirjeet, lehdet ja paketit.
Suomessa postinjakelua hoitaa Posti Group. Sen postinkantajien työhön kuuluu tyypillisesti erilaista postin lajittelua, päivän postin kokoamista (järkevässä jakelujärjestyksessä, sidottuihin nippuihin tai erityisiin autojakelussa käytettyihin laatikoihin) ja itse jakelutyötä. Työhön saattaa kuulua myös esimerkiksi kirjeiden kääntämistä osoitteenmuutoksen tehneiden asiakkaiden osalta. Varsinainen jakelu suoritetaan yleensä autolla, pyörällä tai jakelukärryjen kanssa kävellen.
Postinkantajia fiktiossa

Pate (hahmo televisiosarjassa Postimies Pate)
Posteljooni (hahmo televisiosarjassa Muumilaakson tarinoita)
Päähenkilö elokuvassa The Postman – tulevaisuuden sanansaattaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Postinkantajat Wikimedia Commonsissa
Postinjakajalla maisemat vaihtuvat (Arkistoitu – Internet Archive), Itella
Mobutu Sese Seko

| Mobutu Sese Seko |
| --- | --- |
 Mobutu valtiovierailulla Yhdysvalloissa 1983.
Zairen presidentti
 27. lokakuuta 1971 – 16. toukokuuta 1997  
Edeltäjä:  Virka perustettu
Seuraaja:  Virka lakkautettu
Kongon demokraattisen tasavallan presidentti
 24. marraskuuta 1965 – 27. lokakuuta 1971  
Edeltäjä:  Joseph Kasa-Vubu
Seuraaja:  Laurent-Désiré Kabila (1997)
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1930 Lisala, Belgian Kongo
Kuollut: 7. syyskuuta 1997 (66 vuotta) Rabat, Marokko
Puoliso:  Marie-Antoinette Mobutu  Bobi Ladawa
Tiedot
Puolue:  Mouvement Populaire de la Révolution
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
Mobutu Sese Seko Kuku Ngbendu Wa Za Banga tai Mobutu Sese Seko, syntymänimeltään Joseph-Désiré Mobutu, (14. lokakuuta 1930 – 7. syyskuuta 1997) oli Kongon demokraattisen tasavallan ja Zairen presidenttinä 32 vuotta vuosina 1965–1997. Hän harjoitti valtakaudellaan kleptokraattista diktatuuria, joka tunnettiin maailmalla korruptoituneisuudestaan ja nepotismistaan.
Lapsuus ja nuoruus

Joseph-Désiré Mobutu syntyi ngbandi-heimoon Lisalassa Belgian Kongossa. Hänen sukunsa oli kuitenkin kotoisin Gbadolitesta, jonne Mobutu rakensi valtakaudellaan lentokentän, vesivoimalan ja kolme palatsia.
Mobutun isä oli kokki, joka kuoli sairauteen Mobutun ollessa vasta vauvaikäinen. Äiti Marie Madeleine Yemo oli karannut heimopäällikön haaremista Lisalaan ja työskenteli hotellissa. Mobutu vietti suurimman osan lapsuudestaan äitinsä hoidossa. Belgialaisen tuomarin rouva opetti hänet puhumaan ja kirjoittamaan sujuvaa ranskaa. Hän opiskeli aluksi Léopoldvillessa, mutta myöhemmin hänet lähetettiin Coquihatvillessa sijaitsevaan katolisten lähetyssaarnaajien ylläpitämään kouluun. Hänet erotettiin kurinpidollisista syistä ja lähettiin rangaistuksena seitsemäksi vuodeksi armeijaan.
Valtaannousu

Vuonna 1949 Mobutu liittyi Belgian Kongon siirtomaa-armeijaan, Force Publiqueen, ja kohosi arvoasteikossa kersantiksi. Hän kirjoitti jo sotilaana salanimellä lehteen ja 1956 ryhtyi L'Avinirin lehtimieheksi. Hän matkusti Belgiaan vuoden 1958 maailmannäyttelyyn ja opiskeli journalistiikkaa.
Hän tutustui moniin siirtomaavaltaa vastustaviin kongolaisiin, ystävystyi Patrice Lumumban kanssa ja liittyi tämän johtamaan Mouvement National Congolais -järjestöön, joka ajoi Belgian Kongon itsenäisyyttä. Mobutun uskotaan välittäneen tietoa kongolaisten keskusteluista Belgian tiedustelupalvelulle.
Belgian Kongo itsenäistyi 30. kesäkuuta 1960, ja heti maan itsenäistymisen jälkeen pääministeriksi valittu Lumumba nimitti Mobutun Kongon demokraattisen tasavallan armeijan pääesikuntapäälliköksi. Lumumba ja presidentti Joseph Kasa-Vubu joutuivat pian valtataisteluun, jonka päätteeksi Mobutu syöksi Lumumban vallasta sotilasvallankaappauksessa 14. syyskuuta 1960. Mobutun tukijoina toimivat Belgia ja Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA, jotka pitivät Lumumbaa liian vasemmistolaisena, ja Mobutua lännen kannalta parempana liittolaisena.
Vuonna 1965 Mobutu kaappasi vallan uudelleen kesken Kasa-Vubun ja uuden pääministerin Moise Tšomben valtataistelua. Hän julistautui presidentiksi viiden vuoden ajaksi, mutta keskitti nopeasti kaiken vallan omiin käsiinsä ja ryhtyi karsimaan poliittisia vastustajiaan.
Maanpaossa

Toukokuussa 1990 Mobutu salli taloudellisten ongelmien, poliittisen epävakauden ja painostuksen vuoksi muitakin puolueita kuin omansa, ja perusti väliaikaishallituksen, jonka piti hoitaa siirtymäkausi vapaisiin vaaleihin. Valta pysyi kuitenkin edelleen hänen käsissään. Kun ilman palkkoja jääneet sotilaat mellakoivat pääkaupungissa, Mobutu otti hallitukseensa myös opposition edustajia.
Vuonna 1993 maassa oli kaksi rinnakkaista hallitusta – yksi Mobutun puolella, toinen häntä vastaan. Mobutun ollessa sairaalahoidossa Euroopassa tutsit ottivat Zairen itäosat haltuunsa. Mobutu antoi tukensa hutuille, joita on syytetty Ruandan kansanmurhasta 1994. Marraskuussa 1996 hallitus määräsi tutsit poistumaan maasta kuolemanrangaistuksen uhalla, jolloin syttyi kapina.
Laurent-Désiré Kabila joukkoineen eteni Itä-Kongosta, valloitti Kinshasan ja syöksi Mobutun vallasta toukokuussa 1997. Mobutu pakeni maasta ja lensi Togoon asettuen lopulta Marokkoon. Hän kuoli syyskuussa 1997 Rabatissa pitkään sairastamaansa eturauhassyöpään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mobutu Sese Seko Wikimedia Commonsissa
| n k  Kongon demokraattisen tasavallan presidentit |
| --- | --- | --- |
| Kongo-Léopoldville (1960–1971) |  Joseph Kasa-Vubu (1960–1965)  Joseph Mobutu (1965–1971)  |  |
| Zaire (1971–1997) |  Mobutu Sese Seko (1971–1997)  |  |
| Kongon demokraattinen tasavalta (1997–) |  Laurent-Désiré Kabila (1997–2001)  Joseph Kabila (2001–2019)  Félix Tshisekedi (2019–)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Mobutu Sese Seko ja Richard Nixon Washingtonissa vuonna 1973.
Zsar

Zsarin julkisivua.
Zsar tai Zsar Outlet Village on Vaalimaalla, Virolahdella sijaitseva kauppakeskus, jonka toiminnasta vastaa Zsar Oy. Sitä on mainostettu Suomen ensimmäisenä tehtaanmyymäläkylänä. Zsar avattiin 29. marraskuuta 2018, ja sen suunniteltiin palvelevan erityisesti rajan ylittäviä venäläisturisteja. Zsarin rakennusten arkkitehtuuri on saanut vaikutteita empire-tyylisuunnasta .
Joulukuun puolivälissä 2020 Zsar Oy ja sen tytäryhtiö East Gate Development Kiinteistö Oy hakeutuivat yrityssaneeraukseen koronapandemian aiheuttamien taloudellisten vaikeuksien vuoksi. Kauppakeskusta pidettiin kuitenkin auki, mutta kesällä 2021 vain alle puolet liiketiloista oli vuokrattuna.
Kauppakeskuksen tilanne vain paheni Venäjän hyökättyä Ukrainaan ja matkailun Venäjältä Suomeen tyrehdyttyä. Lokakuussa 2022 sekä Zsar Oy että sen kiinteistöyhtiö asetettiin konkurssiin niiden omasta hakemuksesta. Yhtiöillä on yhteensä velkaa yli 20 miljoonaa euroa, suurimpana velkojana Oma Säästöpankki. Kauppakiinteistölle löydettiin elokuussa 2024 uusi omistaja suomalaisesta yksityishenkilöstä, joka ei kuitenkaan suorittanut kauppahintaa joten kauppa purettiin 2. joulukuuta 2024.
Aiheesta muualla

Kauppakeskuksen verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Antiikin Kreikka

Antiikin Kreikka on termi, jolla kuvataan antiikin kulttuurin muinaiskreikkaa puhuneita alueita. Se ei rajoitu nykyisen Kreikan valtion alueisiin, vaan siihen sisältyvät myös alueet, joille helleeninen kulttuuri antiikin aikana levittäytyi. Näihin alueisiin lukeutuvat Kypros, osa nykyisestä Turkista, Sisilia, Etelä-Italian niin kutsuttu Suur-Kreikka sekä muut kreikkalaiset siirtokunnat ympäri Välimeren ja Mustanmeren rantoja.
Antiikin Kreikan historia jaetaan yleensä arkaaiseen kauteen (noin 700–500 eaa.), klassiseen kauteen (480–330 eaa.) ja hellenistiseen kauteen (330–27 eaa.). Antiikin hellenistinen kulttuuri jatkui tämän jälkeen Rooman vallan alaisuudessa (roomalainen kausi), samalla leviten yhä laajempien ihmisryhmien ulottuville. Kulttuurin ja etenkin kreikan kielen elinvoimaisuudesta kertoo Bysantin kreikankielisyys puoli vuosituhatta myöhemmin.
Tausta

Kreikka kehitti jo pronssikaudella kirjoitustaitoisen korkeakulttuurin. Ensimmäinen alueen luotettavasti kreikkalaiseksi tunnistettu kulttuuri oli mykeneläinen kulttuuri. Se syntyi noin 1700 eaa. ja nousi suurimpaan kukoistukseensa noin 400 vuotta myöhemmin. Kulttuuri romahti vuoden 1100 eaa. paikkeilla. Jo sitä ennen Kreetalla oli vaikuttanut minolainen korkeakulttuuri, jonka kieli ei ilmeisesti ollut kreikkalainen.
Rautakauden alussa noin vuonna 1100 eaa. Kreikka joutui eristetyksi ja taantui sivistyksellisesti. Tästä seurasi kaksisataa vuotta kestänyt levoton aikakausi, jota on perinteisesti kutsuttu pimeiksi vuosisadoiksi. Kreikkaan tunkeutui uusia indoeurooppalaisia heimoja (doorilaisten vaellus), ja näin muodostui vähitellen historiallisesti tunnettu Kreikan kansa.
Kaudet > Arkaainen kausi

700-luvulla eaa. kehittyi polis- eli kaupunkivaltiojärjestelmä, joka nousi hallitsevaksi poliittiseksi järjestelmäksi Kreikassa. Kehityksen etunenään astuivat merkittävimpinä kaupunkivaltioina Efesos, Miletos, Theba, Argos, Ateena ja Sparta.
Tänä aikana alkoi myös kreikkalaisten ympäri Välimerta ja Mustaamerta ulottunut asutustoiminta. Itärannikon ja Vähän-Aasian kaupungit alkoivat harjoittaa merikauppaa, ja perustivat noin vuodesta 750 eaa. siirtokuntia pitkin Euroopan etelärannikkoa Mustaltamereltä Massaliaan eli nykyiseen Marseillen seuduille saakka, varsinkin Sisiliaan ja Etelä-Italian niin kutsuttuun Suur-Kreikkaan. Tytärkaupungit veivät emämaahan viljaa ja ostivat sieltä kulttuurituotteita, joita – kuten kreikkalaista sivistystä yleensä – ne levittivät laajalle. Siirtyminen maataloudesta kauppaan aiheutti sisäisiä taisteluita. Useissa kaupungeissa se vei tyrannivaltaan.
Ateenassa, yhtyneen Attikan keskuksessa, alemman kansan tyytymättömyys oikeudelliseen mielivaltaan ja taloudelliseen ahdinkoonsa aiheutti kirjoitettujen lakien säätämisen (katso Drakon, Solon). Noin vuosina 560–510 eaa. Ateenaa – joka muiden valtioiden tavoin oli aikoinaan ollut kuningaskunta, mutta sitten karkottanut kuninkaansa – hallitsivat tyrannit, ensin Peisistratos ja hänen jälkeensä Hipparkhos ja Hippias. Heidän kukistuttuaan Ateenasta tuli kansanvaltainen tasavalta, jossa tosin arkontit ja areiopagi edelleen säilytettiin rajoitetuin valtuuksin, mutta jossa kansa kansankokouksen kautta sai entistä suuremman sananvallan. Vapaudelle vaaralliset kansalaiset saatettiin äänestyksellä karkottaa maanpakoon (katso ostrakismos).
500-luvulla eaa. Sparta nousi Ateenan ohella Kreikan tärkeimmäksi valtioksi. Se oli jo 600-luvulla eaa. alistanut läheisen Messenian valtaansa ja tehnyt messenialaisista helooteiksi kutsutun orjaluokan. 500-luvulla Sparta alisti myös Arkadian valtaansa ja kukisti Argoksen joka oli sen suurin vastustaja Peloponnesoksen niemimaalla. Sparta solmi Peloponnesoksen kaupunkien kanssa liittoja, joista aikanaan muodostui niin sanottu peloponnesolaisliitto. Sparta oli liiton kiistaton johtaja ja se saattoi hallita heikompia liittolaisiaan.
Kreikkalainen filosofia sai alkunsa 500-luvulla eaa. Aikakauden huomattavimpia filosofeja olivat Thales ja Pythagoras.
Kaudet > Klassinen kausi

Klassista kautta on pidetty kreikkalaisen kulttuurin kultakautena. Sen on katsottu alkavan persialaissodista noin vuonna 480 eaa. ja päättyvän hellenistiseen aikaan, jonka katsotaan alkaneen Aleksanteri Suuren kuolemasta vuonna 323 eaa.
Aikakautta kuvaa kilpailevien kaupunkivaltioiden Ateenan ja Spartan kilpailu hegemoniasta, Ateenan nousu merimahdiksi ja demokratian alkeismuotojen kehitys Ateenassa. Aikakautena eli myös useita kuuluisia valtiomiehiä, puhujia, sotilaita, historioitsijoita, runoilijoita, näytelmäkirjailijoita ja filosofeja. Mainetta saavuttivat esimerkiksi poliitikot ja sotilaat Themistokles, Aristeides, Perikles. Ajanjakson kuuluisimpia filosofeja olivat Sokrates, Platon ja Aristoteles. Kuuluisia kirjailijoita olivat runoilija Simonides sekä näytelmäkirjailijat Euripides ja Sofokles. Klassinen ajan tapahtumia kuvasivat historioitsijat Herodotos ja Thukydides.
Kaudet > Hellenistinen kausi

Filippoksen kuoleman jälkeen vuonna 337 eaa. Makedonian kuninkaaksi tuli hänen poikansa Aleksanteri, jonka johdolla makedonialaiset ja kreikkalaiset hyökkäsivät Persian valtakuntaa vastaan. Vuosia kestäneen sotaretken aikana Aleksanteri valloitti koko Persian valtakunnan ja jatkoi valloituksiaan aina Intiaan asti. Kun hän kuoli Babylonissa vuonna 323 eaa., jätti hän jälkeensä valtaisan valtakunnan.
Aleksanterin valloitusten myötä alkoi hellenistiseksi kaudeksi kutsuttu aika. Valloitetuille alueille perustettiin kreikkalaisia siirtokuntia, joiden ansiosta kreikkalainen kulttuuri levisi aina Keski-Aasiaan ja Intiaan asti. Perinteisessä historiankäsityksessä hellenististä aikaa on pidetty jonkinlaisena rappiokautena, vaikka esimerkiksi luonnontiede nousi tänä aikakautena ennennäkemättömälle tasolle Aleksandriassa. Hellenistinen aika päättyi roomalaisvalloituksiin.
Aleksanteri Suuren valtakunta hajosi hänen seuraajiensa eli diadokkien aikana pienempiin osiin. Tärkeimpiä hellenistisiä valtioita olivat Seleukidien Persia ja Ptolemaiosten Egypti.
Kaudet > Roomalainen kausi

Roomalaisten voitettua makedonialaiset vuonna 197 eaa. (katso makedonialaissodat) he alkoivat puuttua Kreikan asioihin ja kukistivat vastarintaan nousseen Akhaian liiton vuonna 146 eaa. Kreikka menetti nyt kaiken itsenäisyytensä ja liitettiin lopullisesti vuonna 27 eaa. Achaea-nimisenä provinssina Rooman valtakuntaan.
Talouselämä

Valtaosa antiikin Kreikan väestöstä oli maanviljelijöitä, ja kreikkalaisten pääelinkeinona olikin maatalous kaupan ohella. Kaupankäynnissä keskeisin tekijä oli merenkulku, sillä Kreikan maaperästä vain pieni osa soveltui kunnolla leipäviljan tuotantoon. Juuri sen vuoksi kreikkalainen maatalous tuottikin etupäässä viinejä ja oliiveja, joista saatiin oliiviöljyä. Edellisten lisäksi lääkekasvit, hunaja ja erilaiset yrtit olivat yleisiä maataloustuotteita, joita paitsi kaupattiin, käytettiin tietenkin myös itse.
Villan ja lihan vuoksi myös lampaiden laiduntaminen oli yleistä: maasto-olosuhteet olivat soveltuvampia laiduntamiseen kuin viljan viljelyyn. Leipäviljaa tuotiin muualta meriteise laivoilla, mikä oli yksi tärkeä syy siirtokuntien perustamiseen Välimeren alueelle. Ylellisyystuotteet, kuten taidokkaasti valmistettu keramiikka kuului myös vientitavaroihin viinin ja oliiviöljyn ohella.
Kreikkalaisten suurtalonpojat olivat eriytyneet omaksi aateliseksi yläluokakseen, jota kutsuttiin aristoiksi. Suurtalonpoikien isoja, omavaraisia maatiloja kutsuttiin oikoksiksi. Kreikan alueella oli myös pienempiä maa-alueita omistaneita vapaita talonpoikia suurtalonpoikien lisäksi, joiden itsenäisyyttä suurtalonpojat pyrkivät horjuttamaan. Kauppiasluokka alkoi olla myös poliittisesti vahvempi kaupan ja siirtolaisuuden vilkastuessa, mikä osaltaan horjutti aristokratian asemaa.
Antiikin Kreikan talous perustui suureksi osaksi, vaikkakaan ei yksinomaan, orjien työpanokseen. Pelkästään Ateenan kaupunkivaltiossa oli arviolta 60 000–80 000 orjaa, ja keskimääräinen ateenalaistalous omisti 3-4 orjaa. Myös kreikkalaiset kaupunkivaltiot omistivat orjia. Eriasteisia orjia työskenteli lähes kaikissa ammateissa, mutta suurin osa heistä työskenteli maataloudessa. Orjilla käytiin myös kauppaa.
Kreikkalainen yhteiskunta käytti enemmän orjia hyväkseen kuin vastaavana aikana korkeakulttuurit muualla maailmassa, esimerkiksi Intiassa tai Kiinassa. Orjien käyttö oli eräs syy siihen, etteivät käsityötä ja paljon halpaa työvoimaa käyttäneet käsityöpajat kehittäneet tuotantomenetelmiään tehokkaammiksi. Vaikka teknologiaa kehitettiinkin, sitä ei välttämättä otettu käyttöön, sillä siihen ei ollut tarvetta. Muu tuotanto, muun muassa keramiikan valmistus, tapahtui pienehköissä yksiköissä, vaikka myös isompia, satojenkin orjien keramiikkapajoja tunnetaan.
Talouselämän kuljetukset perustuivat lähes täysin merenkulkuun, jota ei voitu harjoittaa Välimerellä talvikuukausien aikana. Kauppaa käytiin sille varatuilla markkinatoreilla, missä muun muassa pikkukauppiaat, käsityöläiset ja maanviljelijät myivät tuotteitaan.
Tavaroiden tuontia ja kaupankäyntiä verotettiin tulleilla, minkä avulla valtiot pystyivät rakentamaan julkisia rakennuksia ja ylläpitämään armeijoita. Myös valmisteveroja ja myöhemmin myös arvonlisäveroa kerättiin. Suolavero onkin yksi vanhimpia verotuksen muotoja.
Talouselämä > Raha

Kaupankäynnin lisääntyessä kauppiaat tarvitsivat uuden vaihdon välineen – rahan. Tämä johti rahan keksimiseen Lyydian valtakunnassa 500-luvulla eaa. Kreikkalaisilla kaupunkivaltioilla oli käytössään omat rahansa, joita piti vaihtaa rahanvaihtajien kautta, jotka ottivat palveluksistaan muutaman prosentin voiton, mutta myös pankkeja tarvittiin. Ateenassa käytettiin 500-luvulta eaa. lähtien hopearahoja, drakhmoja. Drakhmojen käyttö yleistyi myös muualla Egeanmeren alueella ja monissa muissakin kaupunkivaltioissa voitiin maksaa näillä ateenalaisilla rahoilla.
Drakhmat oli tarkoitettu lähinnä kansainväliseen tukkukauppaan eikä päivittäistavaroiden ostoon, ja ne olivat tärkeitä varsinkin viljakaupassa. Halvempia kuparista valmistettuja rahoja alettiin lyödä päivittäiskäyttöä varten, ja niitä myös tavalliset ihmiset käyttivät vasta 400-luvulla eaa.
Talouselämä > Merenkäynti ja sotalaivat

Meriteitse matkustaminen oli helpoin tapa liikkua vaikeakulkuisen maaston ja huonojen teiden vuoksi. Tämä on yksi syy siihen, että kreikkalaisista kehittyi taitavia merenkulkijoita, ja he perustivat siirtokuntia eri puolille Välimeren ja Mustanmeren aluetta.
Salamiin meritaistelussa saatu voitto Persiasta 480-luvulla eaa. oli pitkälti juuri kreikkalaisten teknisesti edistyneen laivaston ansiota. Kreikkalaisiin sotalaivoihin oli purjeiden lisäksi sijoitettu suuri joukko soutajia, jotka tekivät aluksesta nopeakulkuisemman kuin pelkkä purjealus olisi ollut. Tunnetuimmassa kreikkalaisessa sota-aluksessa, trieerissä eli kolmisoudussa, oli kolme kerrosta soutajia, laivamiehistön lisäksi 170 soutajaa, 14 hopliittisotilasta ja neljä jousimiestä. Kreikkalaisissa sotalaivoissa oli myös pronssinen upotuspuskuri, joka oli aluksi puinen, mutta myöhemmin pronssinen. Upotuspuskuria käytettiin soutamalla päin vihollisen alusta ja upottamalla se puskurin avulla.
Yhteiskunnan pitkäikäisemmän menestyksen edellytyksenä sotalaivoja tärkeämpiä olivat kuitenkin rahtialukset, jotka mahdollistivat kreikkalaisten vaurauden kuljettamalla kauppatavaroita pitkiä matkoja Kreikkaan ja Kreikasta pois. Kaupankäynnistä saaduilla tuloilla puolestaan voitiin rakentaa esimerkiksi temppeleitä ja lisää sota-aluksia.
Sota-alusten tavoin myös rahtilaivat rakennettiin puusta. Rahtilaivojen koko oli 400-luvulla eaa. noin 150 tonnia ja 200-luvulla eaa. jopa 500 tonnia. Ajan saatossa purjeita lisättiin ja mastoja saattoi olla jopa 2–3. Kauppa-alukset uivat syvällä ja olivat muodoltaan leveitä. Useimmiten kauppa-aluksissa oli purjeet, mutta joskus niissä oli sekä purjeet että soutajat. Purjehtiminen oli soutamista vaikeampaa, sillä purjehtimisessa tuli osata lukea tuulen suuntaa. Purjealusten nopeus oli noin 5 solmua, eli noin 9 km tunnissa.
Aluksi ankkureina käytettiin vain kiviä, mutta myöhemmin puisiin ankkureihin yhdistettiin lyijyä. Ankkurit olivat tärkeitä rantautumisessa. Kreikkalaisten purjehduskausi kesti kahdeksan kuukautta vuodessa: maaliskuun lopusta marraskuun alkuun. Talviaikaan merta pidettiin purjehduskelvottomana.
Aluksi purjehdittiin mielellään rantojen tuntumassa, mutta navigoinnin kehittyessä myös kauemmaksi uskaltauduttiin. Antiikin ajan purjehtijat käyttivät apunaan tähtiä ja tähtikuvioita sekä auringon korkeutta horisonttiin nähden. Antiikin kreikkalaisilla oli käytössään teknologiaa, jonka avulla voitiin arvioida karkeasti aluksen sijaintia ja kulkusuuntaa.
Kirjallisuutta

Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: Antiikin käsikirja.  Helsingissä:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-12387-4
Flacelière, Robert: Sellaista oli elämä antiikin Kreikassa.  ((La vie quotidienne en Grèce au siècle de Périclès, 1959.) Suomentanut Marja Itkonen-Kaila. 3. painos. Laatukirjat)  Helsinki:  WSOY, 1995 (6. painos 2004).  ISBN 951-0-19873-0
Kallela, Maija-Leena & Sarsila, Juhani: Ne mainiot helleenit - tarinoita antiikin Kreikasta.  Musiikin, Kulttuurin ja Taiteen Edistämisyhdistys ry., 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Kreikka Wikimedia Commonsissa
Ateenan Akropolista.
Puhuva Kone

| Pyry Joonatan Karjalainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. marraskuuta 1998 (ikä 26)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Puhuva Kone
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  2007–2012 2024-
Tyylilajit:  rap, pop
Levy-yhtiöt:  Rähinä Records, Navetta Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Puhuva Kone (oik. Pyry Joonatan Karjalainen, s. 18. marraskuuta 1998) on tuusulalainen rap-artisti. Hän kirjoitti kappaleidensa sanat itse.
Elämä

Puhuva Kone aloitti tekemällä yhdessä Kameleontin kanssa kappaleen "Maailmankiertäjä" Navetta Records -nimisen omakustannelevy-yhtiön levylle. Myöhemmin Elastinen huomasi pojan ja tarjosi hänelle levytyssopimusta Rähinä Recordsilta. Puhuvan Koneen ensimmäinen Rähinä-julkaisu Jokainen tavallaan ilmestyi 6. lokakuuta 2010. Albumin kappaleista "Puhuva Kone" ja "Lintu" on julkaistu myös musiikkivideot. Puhuvan Koneen toinen albumi Tää hetki julkaistiin 9. marraskuuta 2011 ja sen kappaleesta "Hyvä kiertää" on julkaistu musiikkivideo. Puhuva Kone toimi vielä 2012 AnkkaRäp-musiikkikilpailun juontajana, mutta sen jälkeen hän vetäytyi pois julkisuudesta ja jatkoi koulunkäyntiä.
13. joulukuuta 2024 Puhuva Kone tuli takaisin julkisuuteen julkaisemalla uuden kappaleen nimeltä "Yksitoista".
Yksityiselämä

Nykyään Pyry asuu Jyväskylässä. Pyry on kertonut kirjoittavansa kappaleita yhä omakseen ilokseen silloin tällöin.
Diskografia > Albumit

Arki (2008)
Jokainen tavallaan (2010)
Tää hetki (2011)
Diskografia > Singlet

"Maailmankiertäjä" (2008)
"Jokainen tavallaan" (2008)
"Puhuva Kone" (2010)
"Lintu" (2010)
"Hyvä kiertää" (2011)
”Yksitoista” (2024)