stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Epameinondas
Sota Spartan kanssa > Leuktran taistelu

Rauhanneuvottelujen kariuduttua spartalaiset lähettivät viestin kuningas Kleombrotokselle, joka oli Spartan armeijan kanssa Fokiissa. Kleombrotos lähti heti marssimaan kohti Boiotiaa ja pääsi Boiotiaan kiertämällä alueen pohjoispuolelta ohittaen samalla vuoristosolat, joissa boiotialaiset aikoivat yllättää hänet. Kleombrotos sai vallatuksi linnoituksen ja useita trieerejä. Marssiessaan kohti Thebaa spartalaiset leiriytyivät Leuktrassa Thespian alueella. Epameinondaan johtama boiotialainen armeija marssi Leuktraan, jossa armeijat kohtasivat. Spartan armeija koostui 10 000 miehestä, joista noin 700 oli Spartan kansalaisia. Boiotialaisia oli vain 6 000, mutta heidän ratsuväkensä oli parempi kuin spartalaisten.
Leuktran taistelussa Epameinondas käytti poikkeuksellista salajuonta. Yleensä hopliiteista koostuva falangi taisteli pitkissä riveissä. Muodostelman oikeaa reunaa pidettiin kunniapaikkana, ja spartalaiset vaativat aina päästä taistelemaan juuri oikealle reunalle. Spartalaisten vasemmalla siivellä olivat taas heidän huonommin koulutetut liittolaisensa. Koska Epameinondaalla oli vähemmän joukkoja kuin vastustajalla, hän ei edes yrittänyt levittää falangiaan yhtä laajalle alueelle kuin spartalaiset. Hän asetti myös parhaat miehensä falanginsa vasemmalle puolelle heti spartalaisia vastapäätä. Eturiviin hän asetti Pelopidaan johtaman  Theban pyhän joukon, joka oli rakastavaisista koostunut eliittijoukko. Pyhän joukon taakse hän kokosi falangin, jonka syvyydeksi tuli ennennäkemättömät viisikymmentä miestä. Spartalaisilla falangi oli vain 12 miehen syvyinen. Toinen Epameinondaan käyttämä taktiikka oli antaa heikomman oikean siiven välttää taistelua.
Taistelun alettua boiotialainen ratsuväki kukisti spartalaisten ratsuväen, joka perääntyi spartalaisen falangin sekaan aiheuttaen suurta sekasortoa. Boiotialaiset näkivät tilaisuutensa tulleen ja kävivät hyökkäykseen. Taistelun tiimellyksessä Kleombrotos kaatui ja spartalaiset saivat hädin tuskin pidetyksi pintansa niin kauan, että saivat viedyksi hänen ruumiinsa pois. Thebalaisten hyökkäys sai kuitenkin spartalaisten muodostelman murretuksi, ja spartalaiset joutuivat perääntymään. Pian koko spartalaisten armeija lähti pakoon. Yhteensä 4 000 Spartan liittolaista sai taistelussa surmansa. Spartan kansalaisista 400 kaatui taistelussa, kun taas boiotialaisista kuoli vain noin 300. Spartalle, jossa asukasluku oli pitkän aikaa hiipunut, Leuktran taistelu oli tietysti suuri järkytys.
Theban hegemonia > Spartan kukistuminen ja Messenian vapauttaminen

Leuktran taistelun jälkeisen vuoden aikana Epameinondas järjesteli Boiotian liiton asioita ja pakotti muun muassa Spartalle myötämielisen Orkhomenoksen kaupungin liittymään siihen. Vuonna 370 eaa. Sparta yritti kurittaa vastahakoista liittolaistaan Mantineiaa. Epameinondas näki heti tilaisuutensa tulleen ja päätti hyökätä Peloponnesokselle. Hän tunkeutui niemimaalle Korintin kannaksen linnoitusten läpi ja marssi etelään Spartaa kohti. Eräät Spartan valtaan kyllästyneet liittolaiset liittyivät Epameinondaan armeijaan. Päästyään Arkadiaan Epameinondas karkotti Mantineiaa uhanneet spartalaiset.
Sen jälkeen Epameinondas muodosti Arkadian kaupungeista Arkadian liiton, joka muotoiltiin Boiotian liiton mukaan. Hän johti Megalopoliin kaupungin perustamista, ja kaupungista tuli Arkadian uusi pääkaupunki. Megalopolis tulisi myös toimimaan lukkona Lakonian ja muun Peloponnesoksen välillä. Sitten hän marssi Evrotasjoen yli, jota pidettiin Spartan rajajokena. Yksikään vihollinen ei ollut onnistunut ylittämään sitä historiallisella ajalla. Spartalaiset eivät uskaltautuneet taisteluun voimakasta vihollista vastaan vaan väijyivät kaupunkinsa suojassa. Epameinondaan joukot ryöstivät Lakonian maaseutua ennen kuin jatkoivat matkaansa Messeniaan, alueelle jonka Sparta oli vallannut jo vuosisatoja aikaisemmin. Messenian asukkaat elivät helootteina eli Spartan valtion omistamina maaorjina. Epameinondas kunnostutti Ithomevuorella sijainneen messenialaisten pääkaupungin Messenen. Siitä tuli yksi Kreikan parhaiten linnoitetuista kaupungeista. Sitten Epameinondas kutsui kaikki maanpaossa asuneet messenialaiset takaisin Messeniaan jälleenrakentamaan kotimaataan. Messenia käsitti kolmasosan Spartan alueesta, ja siellä asui puolet Spartan heloottiväestöstä.
Vain muutamassa kuukaudessa Epameinondas oli luonut kaksi Spartalle vihamielistä uutta valtiota. Samalla hän oli nöyryyttänyt Spartaa, jota oli aina pidetty yhtenä Kreikan johtavista valtioista. Messenian vapautuminen heikensi myös Spartaa riistämällä siltä yhden sen tärkeimmistä alueista.
Theban hegemonia > Epameinondaan oikeudenkäynti

Vaikka Epameinondas palasi Thebaan voittajana, hänet otettiin vastaan rikollisena. Epameinondaan poliittiset viholliset vetivät hänet oikeuteen, koska hän oli toiminut armeijan johtajana kauemmin kuin hänellä oli ollut oikeus. Syytökset olivat totta. Epameinondas oli taivutellut toiset boiotarkit pysymään hänen mukanaan monta kuukautta kauemmin kuin heidän virkakautensa oikeasti olisi sallinut. Oikeudenkäynti päättyi kuitenkin pian, ja hänet vapautettiin kaikista syytteistä. Seuraavana vuonna Epameinondas valittiin taas boiotarkiksi.
Theban hegemonia > Hyökkäykset Peloponnesokselle ja Thessaliaan

Pian Leuktran taistelun ja Messenian valloituksen jälkeen Theban uudet liittolaiset hylkäsivät sen ja hakeutuivat taas Spartan suojiin. Ateenalaiset eivät auttaneet kumpaakaan puolta. Thessalialainen Ferai taas jätti vanhan liittolaisensa Theban. Jopa eräät Arkadian kaupungit erosivat Arkadian liitosta. Ainoastaan Messenia pysyi vakaasti Theban liittolaisena.
Vuonna 369 eaa. Epameinondas hyökkäsi taas Peloponnesokselle, mutta heikoin tuloksin. Ainoastaan Sikyon liittoutui Theban kanssa. Hänen palattuaan Thebaan viholliset yrittivät taas haastaa hänet oikeuteen, mutta hänet vapautettiin jälleen. Seuraavana vuonna Epameinondasta ei valittu boiotarkiksi. Tämä oli ainoa kerta Leuktran taistelun jälkeen, jolloin Epameinondasta ei valittu tähän virkaan. Sinä vuonna hän palveli tavallisena jalkaväkisotilaana Thessaliassa, jonne thebalaiset lähettivät armeijan pelastamaan Pelopidasta, joka oli jäänyt Ferain tyrannin Aleksanterin vangiksi. Armeija joutui kuitenkin vaikeuksiin, ja se palasi Thessaliasta. Armeijan palattua Thebaan Epameinondas nimitettiin taas boiotarkiksi ja hänet lähetettiin takaisin Thessaliaan, ja hän sai Pelopidaan vapautetuksi ilman taistelua.
Vuonna 366 eaa. solmittiin taas yleinen rauha, mutta neuvotteluissa ei saatu selvitetyksi Theban ja sen vihollisten välistä kiistaa. Rauhansopimusta ei hyväksytty yleisesti, ja pian sota jatkui taas. Saman vuoden syksyllä Epameinondas palasi kolmannen kerran Peloponnesokselle. Hän yritti saada Akhaian liittymään Thebaan. Vaikka hän asettikin demokraatteja Akhaian kaupunkien johtoon, palasivat oligarkit pian valtaan ja sitoivat Akhaian entistä tiukemmin Spartan leiriin.
Sitten Epameinondas rakennutti laivaston, jolla hän purjehti Marmaranmerelle, missä hän sai monta kaupunkia eroamaan liitosta Ateenan kanssa. Seuraavien vuosien aikana Theban armeijat kukistivat useita sitä vastaan nousseita kaupunkeja. Vuonna 364 eaa. Pelopidas kuoli sotaretkellä Thessaliassa. Epameinondas menetti merkittävimmän poliittisen liittolaisensa.
Mantineian taistelu

Vuonna 362 eaa. Epameinondas johti taas joukkoja peloponnesolaisia vastaan. Hänen päätarkoituksenaan oli kukistaa Mantineia, joka vastusti Theban valtaa niemimaalla. Matkalla Mantineiaa kohti Epameinondas sai kuulla, että spartalaisia sotilaita oli lähtenyt Mantineian avuksi niin paljon, että itse Sparta oli miltei täysin ilman puolustajia. Epameinondas näki taas mainion tilaisuuden ja marssi suoraan Spartaa kohti. Spartan kuningas Arkhidamos III sai kuitenkin tietää Epameinondaan olevan matkalla ja ehti kerätä tarpeeksi joukkoja kaupungin suojaksi.
Sparta ja sen liittolaiset alkoivat uhata Theban asemaa Peloponnesoksella. Vuonna 362 eaa. Epameinondas oli vähällä vallata Spartan ja murskasi vihollisensa Mantineian taistelussa. Epameinondas kuolisi kuitenkin taistelussa saamiinsa haavoihin. Tapahtumat alkoivat, kun Epameinondas marssi Spartasta pikaisesti takaisin tukikohtaansa Tegeiaan ja lähetti ratsuväkensä Mantineiaa kohti. Hän toivoi, että spartalaiset olisivat lähteneet suojelemaan kotikaupunkiaan ja jättäneet samalla Mantineian vaille puolustajia. Mantineiassa ollut ateenalainen ratsuväki torjui kuitenkin thebalaisen ratsuväen kaupungin edustalla. Epameinondaalle oli selvää, että Theban oli voitettava vihollisensa hopliittitaistelussa, jos se halusi pitää kiinni valloituksistaan.
Mantineian taistelu oli suurin Kreikassa koskaan käyty hopliittitaistelu. Miltei kaikki kaupungit ottivat siihen jollain tavalla osaa. Boiotian kanssa sotivista tärkeimmät olivat Tegeia, Megalopolis ja Argos. Heitä vastassa olivat Sparta, Ateena, Elis ja monta muuta kaupunkia. Kummallakin puolella taisteli noin 20 000–30 000 sotilasta.
Kuten Leuktrassa Epameinondas sijoitti thebalaiset vasemmalle siivelle spartalaisia vastapäätä. Oikealle siivelle hän sijoitti liittolaisensa ja ratsuväkensä. Epameinondas toivoi ratsuväkensä lyövän vihollisen oikean sivustan, minkä jälkeen hän uskoi pystyvänsä murtamaan spartalaisten muodostelman. Niin kävikin. Voimakkaampi boiotialainen ratsuväki torjui ateenalaisen ja mantineialaisen ratsuväen oikealla siivellä ja hyökkäsi sen jälkeen suojaamattoman falangin sivustaan. Vähän aikaa spartalaiset saivat pidäteltyä Theban syvää falangia, mutta lopulta spartalaisten puolustus murtui ja koko vihollisen armeija lähti pakoon. Epameinondas haavoittui thebalaisten lähtiessä ajamaan takaa vihollisiaan. Hän kuoli pian sen jälkeen.
Kun sotilaat kuulivat Epameinondaan kaatuneen, he lakkasivat ajamasta takaa vastustajiaan. Taistelun jälkeen molemmat osapuolet väittivät itseään voittajaksi ja pystyttivät taistelukentälle muistomerkin voittonsa kunniaksi. Spartalaisia suuresti ihannoinut historioitsija Ksenofon kertoo, että Mantineian taistelun jälkeen Kreikka vajosi suurempaan epäjärjestykseen ja sekasortoon kuin koskaan aikaisemmin.
Perimätiedon mukaan Epameinondas oli ennen kuolemaansa sanonut, että Theban pitäisi pyrkiä solmimaan rauha vastustajiensa kanssa. Taistelun jälkeen osapuolet sopivat uudesta yleisestä rauhasta, mutta Theba oli tämän jälkeen puolustuskannalla, ja pian Ateena otti taas johtoaseman Kreikassa.
Epameinondas lähteissä

Vaikka Epameinondas oli aikansa merkittävämpiä henkilöitä, hänestä on säilynyt vain vähän tietoa nykypäivään. Kukaan antiikin historioitsijoista ei ole jättänyt kokonaiskuvaa Epameinondaan elämästä. Antiikin elämäkerroista on säilynyt ainoastaan Cornelius Nepoksen kirjoittama lyhyt Epameinondaan elämäkerta. Pausaniaan matkakuvauksista saa myös kokoon hiukan tietoa Epameinondaasta. Plutarkhos kirjoitti Epameinondaan elämäkerran, mutta se on hävinnyt. Plutarkhoksen kirjoittamista Pelopidaan ja Agesilaoksen elämäkerroista löytyy jossain määrin tietoa myös Epameinondaan elämästä. Diodorus Siculuksen maailmanhistoria sisältää myös jonkin verran tietoa Epameinondaasta. Ksenofonin Hellenika käsittelee myös aikakautta, mutta koska Ksenofon ihailee suuresti spartalaisia ja erityisesti Spartan kuningasta Agesilaosta, hän jättää Epameinondaan mainitsematta milloin mahdollista. Lähteiden vähyys on varmaankin merkittävä syy siihen, miksi Epameinondas oli nykyään vaipunut miltei unohdukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Epameinondas Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Epameinondas pelastaa Pelopidaan hengen.
Boiotia ja sen lähialueet.
Leuktran taistelun ensimmäinen vaihe. Boiotialainen ratsuväki kukistaa spartalaisen ratsuväen joka pakenee oman falanginsa läpi. Epameinondaan "syvä" vasen siipi etenee muita nopeammin.
Leuktran taistelun ratkaiseva vaihe. Epameinondaan syvä falangi murtaa spartalaisten oikean siiven.
Peloponnesos.
Spartalaista sotilasta, ehkä Thermopylain sankaria Leonidasta, esittävä veistos.
Muinaisen Spartan rauniot.
Yksityiskohta Isaak Walravenin Epameinondaan kuolemasta. Amsterdamin  Rijksmuseumissa. (Koko taulu)
Epameinondaan kuolema. Isaak Walravenin (1686–1765) maalaus Rijksmuseumissa Amsterdamissa.
Dialogi Tryfonin kanssa

| Dialogi Tryfonin kanssa> Προς Τρύφωνα Ιουδαίον διάλογος.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Justinos Marttyyri
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  teologia
Julkaistu:  n. 155-161
Suomennos
Suomentaja:  Matti Myllykoski ja Outi Lehtipuu
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2008
ISBN:  978-952-495-035-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
﻿Dialogi Tryfonin kanssa (m.kreik. Προς Τρύφωνα Ιουδαίον διάλογος, Pros Tryfōna Iūdaion dialogos; lat. Dialogus cum Tryphone Judaeo) on Justinos Marttyyrin kirjoittama dialogi kristinuskon puolustukseksi, suunnattuna erityisesti juutalaisille. Teos perustuu Justinoksen todelliseen keskusteluun Tryfon-nimisen juutalaisen kanssa. Teoksessa on 142 lukua, ja sen keskustelut on jaettu kahteen päivään.
Historia

Justinos eli ja kirjoitti toisella vuosisadalla ajanlaskun alun jälkeen ja oli näin ensimmäisiä kristillisiä apologeetteja eli kristinuskoa filosofis-teologisesti puolustaneita kirjailijoita. Dialogi Tryfonin kanssa on kirjoitettu Roomassa joskus vuosien 155 ja 161 välisenä aikana. Se perustuu todelliseen keskusteluun, jonka Justinos oli käynyt Efesoksessa. Dialogi on kuitenkin kirjoitettu useita vuosia alkuperäisen keskustelun jälkeen, sillä keskustelu käytiin pian noin vuonna 135 tapahtuneen Bar Kokhban kapinan jälkeen.
Justinoksen keskustelukumppanina esiintyvän juutalaisen Tryfonin henkilöllisyyttä ei tunneta. Hän oli mahdollisesti paennut Palestiinasta Efesokseen kapinan aikana. Joskus Tryfon on yhdistetty tunnettuun palestiinalaiseen rabbiin nimeltä Tarfon (tai Tarphon).
Teksti on säilynyt nykyaikaan yhdessä keskiaikaisessa käsikirjoituksessa, niin kutsutussa Pariisin käsikirjoituksessa (Codex Parisinus Graecus 450) vuodelta 1364. Käsikirjoituksessa on kaksi laajempaa aukkokohtaa, ensimmäinen johdannossa ja toinen luvussa 74.
Sisältö

Justinoksen teos koostuu 142 luvusta. Justinos keskustelee siinä juutalaisen Tryfonin kanssa kristinuskosta ja muun muassa sen suhteesta juutalaiseen lakiin ja profeettojen ennustuksiin. Keskustelun ydin vaikuttaa perustuvan todelliseen keskusteluun, mutta Justinoksen esittämät yksityiskohdat saattavat olla kuvitteellisia.
Keskustelu jakautuu kahteen päivään, joista ensimmäinen käsittää luvut 1–74 ja toinen luvut 74–142. Teemojen osalta nämä kaksi päivää voidaan puolestaan jakaa johdannon jälkeen kolmeen osaan: ensimmäiseen osaan kuuluvat luvut 8–47, toiseen luvut 48–108, ja kolmanteen luvut 109–142.
Sisältö > Ensimmäinen päivä

Keskustelun ensimmäisen päivän kuvaus alkaa johdannolla. Siinä Tryfon aloittaa keskustelun tervehtien Justinosta filosofina; filosofiksi hän tunnisti Justinoksen tämän käyttämästä asusta. Hän on halukas kuulemaan Justinokselta jotakin hyödyllistä. Tryfonin seurassa on myös muita juutalaisia.
Keskustely kääntyy heti uskonasioihin. Ensimmäisessä osassa Justinos käsittelee Jumalan Kristuksessa solmimaa uutta liittoa. Hän pyrkii osoittamaan, että tämä uusi liitto myös kumoaa vanhan juutalaisten kanssa solmitun liiton. Samalla Jeesuksen uhrikuolema ja sydämen ympärileikkaus syrjäyttävät vanhan liiton rituaalit.
Tämän jälkeen Justinos esittelee kristillistä tulkintaa juutalaisesta laista. Hänen mukaansa laki annettiin juutalaisille heidän rikkomustensa ja kovasydämisyytensä vuoksi. Laki on kuitenkin ristiriitainen ja vain usko Jeesukseen pelastaa ihmisen.
Justinos käsittelee myös Jeesuksen merkitystä suhteessa lakiin. Hän argumentoi, että kirjoitukset todistavat Kristuksen tulevan tähän maailmaan kaksi kertaa: ensimmäisellä kerralla alhaisuudessa, toisella kerralla kunniassa. Hän selittää, kuinka Mooseksen lain rituaalit ja uhrit ovat vertauskuvia Kristuksesta. Ennen Kristusta eläneet puolestaan pelastuvat noudattamalla Jumalan ikuista ja yleistä moraalilakia.
Toisessa osassa Justinos pyrkii osoittamaan, että Jeesus on ennalta ilmoitettu Kristus. Johannes Kastaja puolestaan oli Elia, Jeesuksen edelläkävijä. Justinos toistaa, että Kristus ilmestyy tähän maailmaan kaksi kertaa. Hän argumentoi myös sen puolesta, että Kristus on toinen Jumala. Myös profeettojen kirjoitukset ennustavat tähän liittyvästä neitseellisestä syntymästä.
Sisältö > Toinen päivä

Toisen päivän keskustelu jatkuu samasta aiheesta mihin edellinen päivä päättyi. Justinos pyrkii osoittamaan, että Jeesus on jumalallista alkuperää ja syntynyt ihmeellisesti. Hän katsoo, että profeettojen kirjoitukset puhuvat myös langenneista enkeleistä, tuhatvuotisesta valtakunnasta ja vääristä profeetoista. Kirjoitukset todistavat myös Kristuksen taivaaseenastumisesta, neitseellisestä syntymästä sekä kuolemasta ristillä.
Justinos tulkitsee, että Pyhä Henki tuli Jeesukseen jo ennen tämän kastetta. Hän tulkitsee myös tämän ristiinnaulitsemista kirjoitusten valossa: ne osoittavat, että Kristuksen täytyi tulla ristiinnaulituksi. Erityisesti psalmi 22 todistaa Kristuksen ristiinnaulitsemisesta. Lisäksi juutalaisille on annettu Joonan merkki.
Kolmas osa pyrkii osoittamaan, että kristityt ovat tosi Israel. Ensin Justinos argumentoi sen puolesta, että Jeesuksen nimi esiintyy myös profeettojen kirjoituksissa. Tämän jälkeen hän esittää sen kristillisen tulkinnan, että pakanakansoista tullaan kokoamaan uusi pyhä kansa. Nämä pakanakansojen kristityt ovat tosi Israel — eivät juutalaiset eivätkä heidän proselyyttinsä. Näin kristityt saavat juutalaisille osoitetun perintöosan ja juutalaiset syrjäytetään. Lopuksi Justinos kehottaa vielä juutalaisia parannukseen.
Teoksen lopussa Justinos jättää jäähyväiset Tryfonin seurueelle.
Kirjallisuutta > Suomennos

Justinos Marttyyri: Dialogi Tryfonin kanssa. Teoksessa Justinos Marttyyri: Apologiat & Dialogi Tryfonin kanssa.  (Suomentanut Matti Myllykoski ja Outi Lehtipuu, toimittanut Matti Myllykoski)  Helsinki:  Gaudeamus, 2008.  ISBN 978-952-495-035-0
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja alkutekstien laitoksia

Archambault, G.: Justin, Dialogue avec Tryphon. 2 osaa, Pariisi 1909.
Bobichon, Philippe: Dialogue avec Tryphon.  (Édition critique. VOLUME I: Introduction, Texte grec, Traduction)  Fribourg:  Éditions universitaires de Fribourg, 2003.  Teoksen verkkoversio.
Migne, Jacques-Paul (toim.): Patrologia Graeca 6.471–800.
Aiheesta muualla > Teos

Justinos Marttyyri: Dialogi Tryfonin kanssa . Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta.
Ensimmäinen päivä: osa 1, osa 2. Suomennos Outi Lehtipuu.
Toinen päivä: osa 1, osa 2. Suomennos Matti Myllykoski.
Iustinus: Dialogus cum Tryphone Judaeo. Documenta Catholica Omnia. (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
Justin Martyr: Dialogue with Trypho. New Advent. (englanniksi)
Justin Martyr: Dialogue with Trypho. Christian Classics Ethereal Library. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Lehtipuu, Outi: Dialogin kommentaari. Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta.
René Vázquez Díaz

| René Vázquez Díaz |
| --- | --- |
 René Vázquez Díaz
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. syyskuuta 1952 (ikä 72) Caibarién, Kuuba
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi, espanja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
René Vázquez Díaz (s. 7. syyskuuta 1952 Caibarién, Kuuba) on kuubalaissyntyinen ruotsalainen kirjailija. Hän on asunut Ruotsissa vuodesta 1974. Hän kirjoittaa lehtiin kulttuuriaiheista ja on kirjoittanut useita romaaneja, joista on suomennettu esikoisromaani Haaveiden kansa ja pakolaisaiheinen Kavaltajan viimeinen talvi. Hänen puolisonsa on Merja Díaz, jonka kanssa hän on kirjoittanut muutamia kirjoja.
Vázquez Díaz on tutkinut Fredrika Bremerin elämää ja Kuuban-matkaa ja kirjoittanut hänestä romaanin Fredrika i paradis.
Suomennetut teokset

Haaveiden kansa (La era ímaginaria, 1986), suom. Erkki Kirjalainen, Helsinki: Otava 1988 ISBN 951-1-09752-0
Kavaltajan viimeinen talvi (Habia una vez un abuelo, 1988), suom. Leila Ponkala, Helsinki: Otava 1989 ISBN 951-1-10393-8
Kultainen aasi

| Kultainen aasi> Metamorphoses |
| --- | --- |
 John Pricen toimittaman Apuleiuksen Kultaisen aasin latinankielisen laitoksen kansilehti vuodelta 1650.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Apuleius
Kieli:  latina
Genre:  romaani
Julkaistu:  n. 166–177
Suomennos
Suomentaja:  J. A. Hollo
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1957
Sivumäärä:  273
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kultainen aasi (lat. Asinus aureus) eli Muodonmuutoksia (Metamorphoses) on Lucius Apuleiuksen kirjoittama latinankielinen romaani. Teoksessa on omaelämäkerrallisia piirteitä, mutta se tunnetaan ennen kaikkea yhteiskunnallisena satiirina.
Romaanin päähenkilö Lucius on utelias näkemään taikuutta. Sitä kokeillessaan hän muuttuu vahingossa aasiksi, mikä johtaa erilaisiin seikkailuihin. Lopulta Lucius pelastuu saatuaan Isis-jumalattaren ilmestyksen ja hän liittyy tämän kulttiin. Kirjaan sisältyy useita sisäkertomuksia, joista tunnetuin on Apuleiuksen mukaelma Eroksen ja Psykhen tarusta.
Historia

Reetori, kirjailija ja keskiplatonilainen filosofi Apuleius eli ja kirjoitti 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Kultainen aasi on kirjoitettu aikaisintaan vuonna 166–177 jaa. Näin teos on ensimmäinen täydellisenä säilynyt latinan kielellä kirjoitettu romaani.
Apuleiuksen Kultainen aasi ja Lukianoksen nimiin laitettu mutta todellisuudessa epäperäinen teos Lukios eli Aasi perustuvat todennäköisesti yhteiseen kreikankieliseen alkutekstiin. Tämä on mahdollisesti Lukios Patraslaisen teos Metamorfoseis. Apuleiuksen ja Pseudo-Lukianoksen teosten juoni on pääpiirteissään samanlainen, ja yhteisissä kohdissa hyvin samanlainen; Kultainen aasi on kuitenkin pidempi ja sisältää kohtauksia, joita Pseudo-Lukianoksen teoksessa ei ole. Merkittävin ero on teosten loppuratkaisuissa.
Apuleiuksen teoksen alkuperäinen nimi on Metamorphoses, joka on peräisin mainitusta kreikankielisestä alkutekstistä. Teoksesta käytetään yleensä latinaksi tätä nimeä. Nimen Kultainen aasi se on saanut joltain käsikirjoituksen kopioijalta. Sen tunsi jo Augustinus, joka käyttää teoksesta tätä nimeä.
Teoksen on suomentanut J. A. Hollo vuonna 1957. Sitä ei kuitenkaan pidetä Hollon etevimpiin käännöksiin kuuluvana.
Kirjallisuutta > Suomennos

Apuleius, Lucius: Kultainen aasi.  (Suomentanut, johdannon ja selitykset kirjoittanut J. A. Hollo. Elävä maailmankirjallisuus 10)  Helsinki:  Tammi, 1957.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Apuleius: Metamorphoses (The Golden Ass).  (Volume I. Books 1–6. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  (latinaksi) (englanniksi)
Apuleius: Metamorphoses (The Golden Ass).  (Volume II. Books 7–11. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  (latinaksi) (englanniksi)
Aiheesta muualla > Teos

Lucii Apuleii Metamorphoses. (latinaksi)
Lucius Apuleius: The Golden Asse (Arkistoitu – Internet Archive). Adlington's translation, 1566. This edition by Martin Guy, 1996. (englanniksi)
Lucius Apuleius: The Golden Asse. Project Gutenberg. (englanniksi)
Lucius Apuleius: The Golden Asse. Sacred Texts. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Slade, Benjamin: The Golden Ass. Teoksen kommentaari. (englanniksi)
Lucius vakoilee kun Milonin vaimo muuttaa itsensä linnuksi. Kuvitusta teoksen ranskankieliseen laitokseen. Jean de Bosschère, 1947.
Lucius palautuu ihmiseksi Isis-jumalattaren juhlissa. Kuvitusta teoksen ranskankieliseen laitokseen. Jean de Bosschère, 1947.