Minna Canth
Henkilöhistoria > Rohkea ajattelija > Minnan salonki

Kuopiossa Canthin ympärille kokoontui kirjallisuudesta kiinnostuneita ihmisiä, ja Canthin Kanttilaksi kutsuttuun taloon syntyi Minnan salonki. Siellä vieraili monia myöhemmin tunnettuja kirjailijoita ja kulttuurivaikuttajia. Kaukaisimmat vieraat tulivat ulkomailta asti.
Kalle, Pekka ja Juhani Aho
Hanna ja Hilda Asp
Kaarlo ja Emilie Bergbom
Gustaf Elis Bergroth, kirkkoherra
Pekka Halonen
Ernst Lampén
Armas, Arvid ja Alexander Järnefelt
Eero, Elisabeth ja Kasper Järnefelt
Kauppis-Heikki
Matti Kurikka
Eero, Ruudi ja J. H. Erkko
Akseli Gallen-Kallela
Heikki Meriläinen
Aino ja Jean Sibelius
Venny Soldan-Brofeldt
K. A. Tavaststjerna ja Kuopion naisintelligenssi eli Canth +
Selma Backlund, opettaja
Betty Ingman, opettaja
Lydia Herckman
Elisabeth Stenius-Aarneenkallio
Salongin ilmapiiri oli vapaamielinen, suorastaan siinä määrin, että kaupungin konservatiiviset tahot paheksuivat sitä. Paheksuntaan epäilemättä vaikutti se, että Minnan salongissa puhuttiin uusista kirjallisista ja aatteellisista virtauksista, kuten naisasialiikkeestä ja darvinismista. Uudet ajatukset antoivat kuitenkin inspiraatiota kirjailijoille, ja Canth itsekin hyötyi vuorovaikutuksesta nuoremman polven edustajien kanssa. Vuonna 1886 ilmestynyt Hanna lienee ensimmäinen suomenkielinen teos, jossa mainitaan Charles Darwinin nimi. Siinä myös lukiolainen Lavonius selittää kuulijoilleen muurahaisten aivojen ihmeellisestä rakenteesta Darwinin The Descent of Man -teoksesta (ilmestyi ruotsiksi 1872) lainatulla repliikillä.
Sukupuolimoraalissa Canth oli absoluuttisen sukupuolimoraalin, niin sanotun hansikasmoraalin kannattaja. Hän edellytti seksuaalista pidättyväisyyttä niin naisilta kuin miehiltä ennen avioliittoa. Juhani Aho puolestaan edusti relativistista sukupuolimoraalia edustavaa kantaa, jonka mukaan miehelle olisi luonnollista harrastaa seksiä ennen avioliittoa. Tämä vastakkainasettelu rikkoi Canthin ja Ahon välit pitkäksi aikaa. Canth ei hyväksynyt Ellen Keyn edustamaa vapaata seksuaalisuutta vaan kirjoitti siihen vastineen Arvostelu neiti Ellen Keyn viime lausunnoista naisasiassa.
»Kyllä saan jo vähitellen ruveta tyytymään. Kun 1. Helsingin kirkoissa varoitetaan seurakuntaa minusta, kun 2. Yliopiston professorit antavat arvonimen ”rietas nainen” ja kun 3. ne jotka ovat likemmin oppineet tuntemaan, kuvaavat juorujen jumalattareksi ja vertaavat Potipharin emäntään, niin alkaa tuo jo riittää. Laskut selvänä maailman kanssa! Emme tule toisiamme kaipaamaan… Viha antaa voimaa ja kuntoa – ystävyys heikontaa ja laimentaa.» 
(Canth kirjoitti 1887 Hilda Aspille sydämistyttyään Juhani Ahoon, joka oli julkaissut Savo-lehdessä (Canthista kertovan) pakinan ”Juorun jumalatar”.)
Vuosina 1889–1890 Canth toimitti sanomalehtimies A. B. Mäkelän kanssa lehteä Wapaita Aatteita, johon hän käänsi artikkeleita Saksan, Ruotsin ja Tanskan lehdistä. Lehti käsitteli tähtitiedettä, maailman syntyä, uskonnonvapautta, kehitysoppia, sielutiedettä ja työväenkysymystä. Sensuuri haittasi usein lehden ilmestymistä, ja kerran koko painos takavarikoitiin.
Vuonna 1889 käytiin muun muassa kuuluisa ”uskonsota Jyväskylässä”, kun Eero Erkon toimittama Keski-Suomi aloitti kirjoitussarjan ”Ihmiskunnan lapsuuden ajoilta”. Siitä syntyi kiivas keskustelu, ja kehitysoppia puolustivat Kuopiosta käsin Canth ja Juhani Aho.
Juhani Aho haastatteli Canthia Päivälehdessä 12. heinäkuuta 1892 ilmestyneessä Suomen ensimmäisessä lehtihaastattelussa. Kesäkuussa 1891 Uudessa Kuvalehdessä käytettiin puolestaan ensimmäisiä kertoja Suomessa valokuvaa, joka oli sen ajan journalistinen uutuus. Lehden kannessa oli Canthin ja Juhani Ahon kirjailijaesittely kuvineen.
Ennen kuolemaansa Canth vaikutti noin puolen tusinan kuopiolaiskoulun taustalla (muun muassa Yhteiskoulu ja Kauppakoulu).lähde?
Canth jatkoi liikkeenpitoa, kirjoittamista ja salongin pitämistä, kunnes kuoli äkillisesti sydänkohtaukseen 53-vuotiaana 12. toukokuuta 1897. Hänet haudattiin Kuopioon, ja hautajaisista muodostui merkittävä tapahtuma.