stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Franz Böhme
Toinen maailmansota

Böhme otti osaa Puolan offensiiviin 32. jalkaväkidivisioonan komentajana. Hänestä tuli XVIII vuoristoarmeijakunnan komentaja 15. kesäkuuta 1940, kun sen edellinen komentaja Hermann Ritter von Speck kuoli taistelussa Yonnen lähellä Ranskassa.
Armeijakunta oli mukana myös operaatio Maritassa, kun Saksa valtasi Kreikan keväällä 1941. Böhmen armeijakunta jäi Balkanille miehitystehtäviin ja suoritti partisaanien vastaisia toimia Kreikan lisäksi myös Serbiassa. Partisaanien suorittamat iskut hän kosti siviileille teloituttamalla sotamarsalkka Keitelin antaman ohjeen mukaisesti sata serbialaista yhtä tapettua saksalaista kohden ja 50 serbialaista yhtä haavoittunutta saksalaista kohden. Böhme kantoi myös voimakasta henkilökohtaista kaunaa serbejä kohtaan Itävalta-Unkarin kokeman ensimmäisen maailmansodan tappion takia. Esimerkkitapauksiksi Böhme määräsi sotilaansa teloittamaan Kraljevon ja Kragujevacin kaupunkien miesväestön. Jälkimmäisessä teloitettiin myös poikalapsia, jotta määrätty summa saataisiin aikaiseksi. 21. lokakuuta 1941 yli 2 000 kragujevacilaista marssitettiin pelloille kaupungin läheisyyteen ja ammuttiin. Serbien oma suojeluskunta auttoi saksalaisia tehtävässä.  Kaksi ja puoli kuukautta kestäneen hallintonsa aikana Böhme pyrki tukahduttamaan kapinan ja teloitutti useita tuhansia serbialaisia. Hänen johdollaan käynnistyi myös erityisesti juutalaisiin ja mustalaisiin kohdistetut vainot Balkanin alueella.
Tammikuussa 1942 Böhme siirtyi armeijakuntineen takaisin Saksaan, josta se siirrettiin touko-kesäkuussa Suomen Lappiin. Armeijakunta siirtyi Kiestinkiin, jossa se pysyi koko Suomessa olonsa ajan. Böhme luovutti tammikuussa 1943 armeijakunnan komentajan tehtävät Karl Eglseerille. Toukokuussa 1943 Böhmelle myönnettiin Suomen 1. luokan vapaudenristi miekkoineen ja tammenlehvineen. Tammikuussa 1944 Böhme siirtyi Salzburgiin ja toimi Saksan XVIII sotilaspiirin komentajana. Kesäkuussa hänet siirrettiin Balkanille 2. panssariarmeijan komentajaksi Lothar Rendulicin tilalle. Heinäkuussa Böhme loukkaantui, kun häntä kuljettanut Fieseler Storch -lentokone syöksyi maahan. Hänet siirrettiin Wehrmachtin komentajareserviin, josta hän palasi komentamaan joukkoja Norjaan tammikuussa 1945.
Sodan jälkeen

Böhme antautui briteille lokakuussa 1945 ja hän jäi sotavankeuteen. Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynneissä häntä syytettiin Serbiassa tehdyistä sotarikoksista, mutta hän surmasi itsensä hyppäämällä Nürnbergin vankilan neljännen kerroksen ikkunasta ennen kuin hänet ehdittiin tuomita.
Aiheesta muualla

Valokuvia Boehmesta, myös palvelusajalta Suomessa heinäkuulta 1942, General Franz Boehme's Photo Albums,  Axis History Forum
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  RISM 
Böhme vuonna 1943
Hestiaia

| Hestiaia> Ἑστιαία.Sijainti |
| --- | --- |
 Hestiaia
Koordinaatit:  38°0′25″N, 23°48′50″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Tsakós, Agía Paraskeví, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Aigeis
Trittys:  asty
Demonyymi:  Hestiaiothen (Ἑστιαιόθεν)
Bulen jäseniä:  1
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hestiaia (m.kreik. Ἑστιαία, lat. Hestiaea) eli Histiaia (Ἱστιαία) oli antiikin aikainen Aigeis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Hestiaian oletetaan sijainneen Ateenan koillispuolella suunnilleen nykyisen Agía Paraskevín kaupungin Tsakóksen tienoilla.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Hestiaiothen (Ἑστιαιόθεν).
Heterotsygotian menetys

Heterotsygotian menetys 
Kuvassa on ylhäällä jonkin geenin sisältävä kromosomipari. M tarkoittaa maternaalista äidiltä perittyä kromosomia (M-kromosomi) ja P paternaalista isältä perittyä kromosomia (P-kromosomi). Lähtötilanteessa geenin maternaalisen kromosomin alleeli on mutatoitunut. Tilanne voisi olla toisinkin päin. Musta piste tarkoittaa mutatoitunutta alleelia ja valkoinen normaalia toimivaa alleelia. Toinen alleeli on voinut olla mutatoitunut synnynnäisesti tai mutatoitua kohdekudoksessaan hankitusti eli ei-synnynnäisesti. Viisi alasuuntaan menevää nuolta kuvaavat kromosomiparin haitallisia jatkotapahtumia. Heterotsygotian menetys on havaittavissa kolmessa vasemman puoleisessa tapauksessa A-C. Kahdessa oikean puoleisessa tapauksessa (D ja E) molemmat geenin alleelit ovat mutatoituneet, mutta geeni on säilyttänyt heterotsygotiansa alleelien suhteen. 
A = P-kromosomi menetetty mitoosissa 
B = M-kromosomin osa korvannut P-kromosomin alleelin sisältävän osan 
C = Normaalialleeli kadonnut eli deletoitunut P-kromosomista 
D = P-kromosomin alleeliin tullut pistemutaatio (oranssi piste) 
E = P-kromosomin alleeli rakenteeltaan normaali, mutta inaktivoitunut epigeneettisistä syistä (punainen piste)
Heterotsygotian menetys (engl. Loss of heterozygosity) tarkoittaa jonkin geenin kahden eri alleelin muutosta, jossa toinen alleeli katoaa kokonaan kromosomiparista. Heterotsygotian menetys voi tapahtua eri mekanismeilla. Toinen kromosomi, jossa toinen geenin alleeleista sijaitsee, voi kadota uudesta solusta mitoottisen jakautumishäiriön johdosta, jolloin toinen tytärsolu saa liikaa ja toinen liian vähän kromosomeja. Mutatoituneen alleelin omaava kromosomin osa voi siirtyä mitoosissa vastinkromosomin normaalin alleelin omaavan kromosomiosan tilalle rekombinaatiolla. Toinen alleeli voi kadota myös deleetiolla, jossa osa kromosomista häviää. Heterotsygotian menetys voi johtaa tilanteeseen, jossa mutatoitunut geeni on hemitsygootti eli geenillä on vain yksi alleeli. Heterotsygotian menetyksellä on osoitettu olevan vaikutusta muun muassa eturauhassyövän kehitykseen. Kun esimerkiksi kasvurajoitegeenin molemmat alleelit ovat inaktivoituneet hankitun ei-synnynnäisen mutaation ja heterotsygotian menetyksen johdosta, kasvurajoiteproteiini ei enää kykene hillitsemään solun kasvua ja jakaantumista, mistä seurauksena on syövän kehittyminen.
Kurt Bäckman

Kurt Erik Bäckman (20. tammikuuta 1905 Hämeenlinna – 25. tammikuuta 1945) oli suomalainen majuri, joka tuomittiin sotaylioikeudessa vuonna 1945 osavastuullisena Viipurin menetykseen jatkosodan aikana 20. kesäkuuta 1944.
Nuoruus

Bäckmanin vanhemmat olivat pankinjohtaja Gustaf Bäckman ja Fanny Theresia Göös. Hänen äitinsä isä oli Karl Gustaf Göös, toinen kustannusyhtiö Weilin&Göösin perustajista.
Bäckman osallistui Suomen sisällissotaan 13-vuotiaana Oulun suojeluskunnan riveissä ja taisteli sodan aikana Oulussa, Lempäälässä ja Viipurissa. Bäckman palveli 1920-luvulla kahteen otteeseen Uudenmaan Rakuunarykmentissä Lappeenrannassa, ja 1930-luvulla hän oli armeijan ratsastuskoulun johtajana Ypäjällä. Bäckman erosi tai erotettiin 1936 armeijasta, ja hän toimi Viipurin varuskunnan ratsastuksen opettajana vuoteen 1939 saakka. Hän ansioitui ratsastajana voittaen useita Suomen ja Pohjoismaiden mestaruuksia esteratsastuksessa. Toisaalta Bäckmanilla oli alkoholin käytön kanssa ongelmia, ja hän kärsi myös puheviasta (änkytys).
Talvi- ja jatkosodassa

Talvisodan aikana Bäckman oli Kevyt Osasto 21:n komentajana. Jatkosodan aikana hän oli Kevyt osasto 18:n komentajana, 8. divisioonan suunnittelu-upseerina, TäydP 6/HTK 3:n komentajan viransijaisena, 5. divisioonassa JR 2:n II:n pataljoonan komentajana, 17. divisioonassa JR 22:n II:n pataljoonan komentajana sekä viimeksi 20. prikaatin II pataljoonan komentajana.
Bäckman siirrettiin marraskuussa 1943 JR 22:n II pataljoonan komentajaksi Syvärin kaupungin sillanpääasemaan. Syynä siirtoon saattoi olla JR 2:n III pataljoonan epäonnistunut väkivaltainen tiedusteluyritys, joka tehtiin Tirva 2-tukikohdan luona 5. marraskuuta 1943. 60 miehen voimin tehty yritys epäonnistui, kun venäläiset vetivät omat joukkonsa pois tiedustelun kohteena olleista etulinjan asemista ja suuntasivat asemiin tykistökeskityksen suomalaisten päästyä niihin. Suomalaisten tappiot olivat 5 kaatunutta ja noin 15 haavoittunutta. Tiedusteluyritys tehtiin JR 2:n II pataljoonan komentajana toimineen Bäckmanin aloitteesta, ja häntä syytettiin sen huolimattomasta valmistelusta.
Viipurin tapahtumat

JR 22 oli pohjana 20. prikaatille, joka siirrettiin 15. kesäkuuta 1944 Syväriltä Viipuriin vastaamaan kaupungin puolustuksesta. Rautateillä vallineen ruuhkan takia prikaatin joukot saapuivat Viipuriin vasta 19. kesäkuuta ja prikaatin huoltokomppania vasta 20. kesäkuuta aamulla. Prikaatin II pataljoona, jota Bäckman komensi, miehitti puolustusasemansa 19. kesäkuuta kello 22 mennessä. 20. prikaatille luvattua ase- ja materiaalitäydennystä ei alkanut kuulua, eikä prikaatilla ollut myöskään tykistön tukea käytettävissään. Rautakorven ampumatarvikekenttämakasiinista ei suostuttu antamaan 20. prikaatin joukoille ampumatarvikkeita ilman IV armeijakunnan tykistökomentajan, eversti Oskar Sippolan lupaa.
Venäläiset joukot saapuivat puolustusasemien edustalle aamuyöllä 20. kesäkuuta ja aloittivat hyökkäyksen heti aamusta kello 7 jälkeen. Kello 11 aikaan Bäckman siirsi pataljoonansa komentopaikan 500 metriä edemmäksi Ristimäen hautausmaan taakse Asunto-osakeyhtiö Suorakaiteen taloon, jossa sijaitsi myös pataljoonan puhelinkeskus. Puhelinyhteydet 20. prikaatin komentopaikkaan ja prikaatin komentajaan Armas Kemppiin olivat aamupäivällä alkaneet katkeilla, ja Bäckmanin pataljoona alkoi kärsiä myös patruunapulasta. Bäckmanin oman kertoman mukaan patruunatäydennyksen hankkiminen vei hänen kaiken aikansa, eikä hän ehtinyt käydä linjassa olevien komppanioiden luona. Noin kello 13 aikaan alkoi pataljoonan sotilaita irtautua linjasta. Bäckman ei onnistunut saamaan pakenevia sotilaita palaamaan asemiinsa, ja hän luuli venäläisten saaneen aikaan läpimurron naapuripataljoonan lohkolla. Lopulta hän antoi pataljoonalle irtaantumiskäskyn. Viipurin puolustus romahti, ja kaupunki menetettiin vain noin viisi tuntia kestäneen taistelun jälkeen. Kemppi ja Bäckman yrittivät huonolla menestyksellä ryhmittää puolustusta ensin Patterinmäen alueelle ja sen jälkeen Linnansalmen taakse. Asemat saatiin vakautettua vasta Kivisillansalmen taakse.
Oikeudenkäynti

Viipurin menetyksen seurauksena Bäckman ja 20:n prikaatin komentaja, eversti Armas Kemppi asetettiin syytteeseen sotaylioikeudessa. Bäckman oli vangittuna parin kuukauden ajan heinä–elokuussa 1944, mutta hänet vapautettiin odottamaan sotaylioikeuden tuomiota. Oikeus päätti 19. tammikuuta 1945 tuomita Bäckmanin 8 kuukauden kuritushuonerangaistukseen varomattomuudesta ja laiminlyönneistä johtuneesta virkavelvollisuuden rikkomisesta. Bäckman ampui itsensä 25. tammikuuta ennen kuin lopullinen tuomio julistettiin. Bäckmanin tuomio koveni vielä korkeimmassa oikeudessa 12. maaliskuuta 1945 yhteen vuoteen kuritushuonetta. Prikaatin komentaja Kemppi sai 25 vuorokauden arestirangaistuksen.
Aiheesta muualla

Aho, Erkki: Sankarina sotaoikeuteen Suomen historia -blogi.  6.3.2009. E. Aho. Viitattu 19.7.2019.
Kurt Bäckman - Syväriltä Viipurin kiirastuleen. II/JR 2:n komentajana 16.3. - 15.11.-43 JR2 - Kannaksen ja Syvärin rykmentti. Viitattu 19.7.2019.
Hevaanjoki

| Hevaanjoki |
| --- | --- |

Alkulähde:  Mustajoen ja Ruitsanjoen yhtymäkohta
Laskupaikka:  Kaprionlahti
Maat:  Venäjä
Pituus:  38 km
Alkulähteen korkeus:  27 m
Hevaanjoki eli Hevaajoki (ven. Коваши, Kovaši) on joki Inkerissä, Leningradin alueella. Se saa alkunsa Mustajoen ja Ruitsanjoen yhtymäkohdasta ja laskee Kaprionlahteen Sosnovyi Borin keskustan eteläpuolella. Joki on 38 kilometriä pitkä ja sen yläjuoksu on 27 metrin korkeudella merenpinnasta. Joki laskee keskimäärin 0,71 metriä kilometrin matkalla.
Hevaanjoen yläjuoksu on varsin harvaan asuttua aluetta. Alajuoksun tärkeimmät asutuskeskittymät ovat Hevaa, Uusi-Vääskylä ja Sosnovyi Bor. Pietari–Veimar-rata ylittää joen Sosnovyi Borin keskustan itäpuolella runsaan viiden kilometrin päässä joen suusta. Aivan rautatiesillan kupeessa sijaitsee rataosan Seisake 80 km. Sosnovyi Borin kohdalla joki tekee jyrkän mutkan keskustan eteläpuolitse ja kulkee Vääskylän rautatieaseman ohitse. Merkittävin sivujoki on Lupanovanjärvestä laskeva Lupanovanjoki, joka yhtyy Hevaanjokeen Uuden-Vääskylän ja Hevaan välillä.
Hermione (kaupunki)

| Hermione> Ἑρμιόνη |
| --- | --- |
 Hermionen Poseidonin temppelin rauniot.
Sijainti
 Hermione
Koordinaatit:  37°23′00″N, 23°15′15″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ermióni, Ermionída, Argolis, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Argolis
Aiheesta muualla
  Hermione Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hermione (m.kreik. Ἑρμιόνη, Hermionē) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Argoliin maakunnassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Ermiónin kaupungin paikalla.
Maantiede

Hermione sijaitsi pienellä niemellä Argoliin itärannikolla. Kaupungin länsipuolella oli tasankoa, joka oli hyvää maanviljelysaluetta. Kaupunkivaltion alueeseen kuuluivat myös kaupungin edustalla sijainnut Aperopian (nyk. Dokós) saari ja alun perin myös Hydrean (nyk. Hydra/Ýdra) saari. Hermionen pohjoispuolella sijaitsi Troizenin kaupunkivaltion alue ja eteläpuolella Halieisin kaupunkivaltion alue.
Historia

Hermionen lähellä, antiikin aikaisen kaupungin länsipuolella, on ollut asutuspaikka viimeistään mykeneläisellä kaudella. Kreikkalaisessa mytologiassa alue kuului Diomedeen vallassa olleisiin alueisiin. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa sen kerrotaan olleen yksi Argoliin kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan.
Hermione kuului Kalaurian amfiktyoniliittoon. Kaupungista oli kotoisin muun muassa 500-luvulla eaa. elänyt lyyrinen runoilija Lasos. Herodotos kertoo, että hermionelaiset myivät Hydrean Samokselta paenneille, tyranni Polykrateen valtaa vastustaneille kapinallisille.
Hermione osallistui persialaissotiin lähettämällä kolme laivaa Salamiin taisteluun ja 300 miestä Plataiain taisteluun. Peloponnesolaissodassa kaupunki kuului Spartan johtamaan peloponnesolaisliittoon. Tämän vuoksi ateenalaiset tuhosivat kaupungin vuonna 430 eaa. Liitto Spartan kanssa kesti vielä 300-luvun eaa., mutta vuonna 229 eaa. Hermione pakotettiin mukaan Akhaian liittoon. Kaupunki oli suureksi osaksi hylätty 100-luvulla jaa.
Rakennukset ja löydökset

Hermionen kaupungin alkuperäinen paikka oli niemen kärjessä. Myöhemmän antiikin aikana kaupunki oli siirretty lännemmäksi suurin piirtein nykyisen kaupungin paikalle, lähelle niemen länsipuolella olevaa pitkänomaista kukkulaa, jonka nimi oli Pron. Se toimi kaupungin uutena akropoliina. Kaupungissa oli kaksi satamaa kaupungin niemen kummallakin puolella. Kaupunki oli ainakin niemen itäosassa ympäröity muurilla, josta on säilynyt joitakin osia.
Niemessä sijaitsi Poseidonille omistettu temppeli, joka oli rakennettu 500-luvun eaa. lopulla tai 400-luvun eaa. alussa. Sen perustukset ovat näkyvissä. Kaupungissa tiedetään olleen myös Athenelle omistettu temppeli, sekä Demeter Khthonialle omistettu temppeli, jonka oletetaan sijainneen nykyisen Pyhien arkkienkelten (Ágioi Taxiárches) kirkon tienoilla. Pron-kukkulan pohjoispuolelta on löydetty roomalaisaikaisen akveduktin jäänteitä.
Alice Herz

| Alice Herz> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1883 Saksa
Kuollut: 26. maaliskuuta 1965 Detroit, Yhdysvallat
Alice Herz oli Saksassa syntynyt juutalainen, joka pakeni toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltoihin ja toimi rauhanliikkeen parissa. 16. maaliskuuta 1965 hän sytytti itsensä palamaan protestina Vietnamin sodalle ja hän kuoli vammoihinsa 10 päivää myöhemmin.
Elämäkerta

Alice Herz syntyi Saksassa vuonna 1883 ja hänen tarkkaa syntymäpäiväänsä ei tunneta. Taustaltaan hän oli juutalainen ja natsien noustua valtaan Saksassa vuonna 1933 tuolloin leskeksi jäänyt Alice pakeni tyttärensä Helgan kanssa Ranskaan. Saksan vallattua Ranskan Herzit pakenivat edelleen Espanjaan, jossa he päätyivät internointileirille lähelle maan rajaa. Vuonna 1942 Alicen onnistui matkustaa tyttärensä kanssa Yhdysvaltoihin. Perhe asettui Detroitiin, jossa Herz opetti saksaa Wayne Staten yliopistossa.
Herz kiinnostui rauhanaatteesta ja liittyi esimerkiksi Women’s International League for Peace and Freedom-järjestöön. Järjestön jäsenyyden takia hän oli miltei menettää mahdollisuutensa saada Yhdysvaltojen kansalaisuus. WILPF oli viranomaisten mielestä radikaalijärjestö. Hän sai kuitenkin kansalaisuutensa viimein vuonna 1954 ja hän toimi edelleen etenkin toisen maailmansodan jälkeen ydinaseiden kiristämässä maailmantilanteessa rauhanaatteen puolesta Detroitin alueella.
Yhdysvallat sekaantui yhä enenevissä määrin Vietnamin sotaan 1960-luvun puolivälistä lähtien ja Herz päätti ryhtyä radikaaliin tekoon rauhan puolesta. Hänen tekonsa innoittaja oli Thích Quảng Đức, buddhalainen munkki, joka oli vuonna 1963 sytyttänyt itsensä palamaan protestina Etelä-Vietnamin harjoittamille buddhalaisten vainoille. Herz kirjoitti ystävilleen ja muille aktivisteille jättämässään kirjeessä päättäneensä ryhtyä samaan, kun perinteiset protestikeinot, kuten mielenosoitukset ja lehtien mielipidekirjoitukset olivat osoittautuneet epäonnistuneiksi. 16. maaliskuuta 1965 hän käveli vilkkaalle risteykselle Detroitissa ja sytytti itsensä palamaan. Autolla kulkenut ohikulkija sammutti palon, mutta Herz kuoli vammoihinsa 26. maaliskuuta 1965.
Herzin teon jälkeen itsensä sytytti protestina muitakin rauhan puolesta protestoineita, kuten Roger Allen LaPorte ja Norman Morrison. Herziä on pidetty ensimmäisenä amerikkalaisen Vietnamin sodan vastaisen liikkeen marttyyrinä. Alice-Herz-Platz Saksan Berliiniissä on nimetty Herzin mukaan.
Leigh Ann Hester

| Leigh Ann Hester |
| --- | --- |
 Valokuvassa vuodelta 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 1983 Bowling Green, Kentucky
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Irakin sota Afganistanin sota
Sotilasarvo:  sergeant first class
Kunniamerkit:  Silver Star
Joukko-osasto:  Yhdysvaltain armeija
Leigh Ann Hester (s. 1983) on yhdysvaltalainen sotilas. Hester sai Yhdysvaltain kansalliskaartissa palvellessaan toiminnastaan Irakin  sodan aikaisessa väijytyksessä 20. maaliskuuta 2005 Silver Star-ansiomerkin. Hester oli ensimmäinen sen varsinaisissa taistelutehtävissä saanut nainen ja ensimmäinen ylipäätänsä sitten toisen maailmansodan.
Elämäkerta

Leigh Ann Hester syntyi Bowling Greenin kaupungissa Yhdysvaltojen Kentuckyn osavaltiossa vuonna 1982. Sittemmin Hester muutti Nashvilleen ja pelasi kouluaikoinaan koripalloa ja softballia. Lopulta huhtikuussa 2001 hän värväytyi Kentuckyn kansalliskaartiin. Palvelusta Hester alkoi suorittaa kansalliskaartin 617. sotilaspoliisikomppaniassa.
Sotilaspoliisikomppania lähetettiin Irakin sodan aikana Irakiin. 20. maaliskuuta 2005 tuolloin kersantti Hester oli hyvin tavalliseen tapaansa huoltosaattuen mukana Irakin pääkaupunki Bagdadin itäpuolella. Naisia ei periaatteessa edes päästetty varsinaisiin taistelutehtäviin ennen puolustusministeriön päätöstä vuodelta 2013, mutta käytännössä yhteenotot saattueillakin olivat hyvin tavallisia. Hesterin saattua väijytettiin. Hyökkääjiä oli yhteensä ehkä noin 50. Irakilaiset kapinalliset tulittivat sen ajoneuvoja kiväärein, konekiväärein ja singoin. Saattueen ensimmäisen ajoneuvon hajottua osumasta koko saattue pysähtyi. Hester poistui ajoneuvostaan ja alkoi hyökätä väijyttäjien selustaan iskien heidän aemiinsa käsi- ja kiväärikranaatein, sekä M4-kiväärillään. Noin 45-minuuttia taistelun alun jälkeen tulitus oli lakannut. 27 hyökkääjää oli kaatnut, kuusi haavoittunut ja yksi jäi vangiksi. Amerikkalaiset säästyivät kaatuneilta.
Hester sai toiminnastaan Silver Star-ansiomerkin. Hänestä tuli samalla ensimmäinen sen saanut nainen sitten toisen maailmansodan. Hän oli myös ensimmäinen  nainen, joka sai sen varsinaisten taistelutehtävien johdosta. Samasta yhteenotosta samalla ansiomerkillä palkittiin myös Timothy F. Nein.
Irakista palattuaan Hester työskenteli jonkinaikaa poliisina, mutta liittyi myöhemmin vielä uudestaan kansalliskaartiin. Kansalliskaartissa hän lähti vuonna 2014 Afganistaniin, jossa hänet ylennettiin 18-kuukauden komennuksellaan ensiluokkaiseksi kersantiksi (sergeant first class). Vuonna 2017 hän oli puolestaan komennuksella auttamassa Neitsytsaarilla Hurrikaani Marian tuhojen jälkeen.
Silver Star-ansiomerkin luovutustilaisuus 2005.
Herran rukouksesta

| Herran rukouksesta> De dominica oratione.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Cyprianus
Kieli:  latina
Genre:  teologia
Julkaistu:  251–253
Suomennos
Suomentaja:  Tomi Vuolteenaho
Kustantaja:  omakustanne
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  nidottu
ISBN:  978-952-92-4077-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Herran rukouksesta (lat. De dominica oratione) on Cyprianuksen kirjoittama Isä meidän -rukouksen selitysteos. Se on kirjoitettu vuosien 251 ja 253 välisenä aikana. Cyprianus hyödyntää teoksessaan Tertullianuksen teosta De oratione ("Rukouksesta").
Teos koostuu 36 lyhyehköstä luvusta. Alussa Cyprianus käsittelee Jumalan tahdon mukaista rukoilemista yleensä. Tämän jälkeen hän käy Isä meidän -rukouksen läpi kohta kohdalta ja esittää siitä oman tulkintansa. Teoksen lopussa Cyprianus siirtyy jälleen yleisimpiin huomioihin rukoilemista koskien.
Kirjallisuutta

Cyprianus: Herran rukouksesta. Teoksessa Cyprianus: Herran rukouksesta, Demetrianukselle, Kuolemantaudista.  (Latinan kielestä suomentanut Tomi Vuolteenaho)  Helsinki:  Omakustanne, 2008.  ISBN 978-952-92-4077-7
Aiheesta muualla

Cyprianus: De dominica oratione. Internet Archive. (latinaksi)
Cypriani de dominica oratione (latinaksi)
Cyprian: On the Lord’s Prayer. Christian Classics Ethereal Library. (englanniksi)
Cyprian von Karthago: Über das Gebet des Herrn (saksaksi)
Busanin piiritys

Busanin piiritys oli Korean ja Japanin välillä käyty taistelu vuonna 1592. Se oli Dadaejinin taistelun ohella ensimmäinen Toyotomi Hideyoshin Korean valloituksissa käyty taistelu, ja aloitti niemimaalla pitkään raivonneen sodan.
Taistelun kulku

Japanilaisten tuli vallata Busanin rannikko joukkojensa rantautumispaikaksi, ja maataistelua valittiin johtamaan paikallisia tietoja omannut Sō Yoshitoshi. Taistelusuunnitelmaan kuului samanaikainen hyökkäys Dadaejinin linnoitukseen, jota johtamaan nimitettiin Konishi Yukinaga.
Hyökkäys alkoi aamulla 24. toukokuuta, Sōn yritettyä ensin käännyttää korealaisia Japanin liittolaisiksi Ming-dynastiaa vastaan. Japanilaiset nousivat heti taistelussa ylivoimaisiksi arkebuusien avulla, sillä tämän uuden teknologian avulla he kykenivät tappamaan muureilla seisseitä korealaisia kaukaa. Korealaisten kenraali Jeong Bal yritti muodostaa korealaiset jousimiehet vastahyökkäykseen, mutta he joutuivat perääntymään. Tuntien taistelun jälkeen korealaisilta loppui nuolet.
Lopulta kenraali Jeong Bal menehtyi tulituksessa, mikä laski korealaisten taisteluintoa entisestään. Japanilaiset onnistuivat valtaamaan linnoituksen aamulla, ja lähes kaikki Busanin joukot tapettiin. Tämän lisäksi japanilaiset tappoivat myös jäljelle jääneet ihmiset siviilejä ja eläimiä myöten.
Busanin päädyttyä japanilaisten haltuun, sen kautta alettiin kuljettaa muonaa sekä joukkoja Japanista, kunnes amiraali Yi Sun-sin hyökkäsi sinne joukkoineen.
Bysanttilaiset arvonimet

Bysantin valtakunnassa oli käytössä monimutkainen arvonimijärjestelmä. Valtakunnan tuhatvuotisen historian aikana jotkin arvonimet hävisivät tai menettivät merkityksensä ja uusia tuli tilalle. Aluksi osa arvonimistä oli samoja kuin Rooman valtakunnassa. Keisari Herakleioksen aikana suurin osa vanhoista arvonimistä oli menettänyt arvonsa. Samaan aikaan alettiin valtakunnassa käyttää entistä enemmän kreikan kieltä latinan sijaan. Aleksios I Komnenoksen aikana tapahtui taas uusi mullistus, uusia arvonimiä syntyi ja vanhat saivat uuden merkityksen. Komnenosten aikainen järjestelmä säilyi melkein samana aina valtakunnan loppuun saakka.