stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chilentuoksusetri
Luokitus

Chilentuoksusetri on sypressikasvien heimon alaheimoon Callitroideae kuuluva havupuulaji. Se kuvattiin tieteellisesti alun perin eri alaheimoon kuuluvan tuijien suvun (Thuja) lajina, luokiteltiin 1800-luvulta 1950-luvulle yleensä sukuun Libocedrus, ja lopulta siirrettiin omaan yksilajiseen sukuunsa vuonna 1954. 2000-luvulta alkaen tehtyjen Molekyylibiologisten genetiikan tutkimusten mukaan chilentuoksusetri ei ole erityisen läheistä sukua Libocedrus-suvunkaan kanssa. Genetiikan perusteella chilentuoksusetri muodostaa yksin sisarryhmän kladille, joka sisältää kaikki muut Callitroideae-alaheimon kasvit sukua Papuacedrus lukuun ottamatta.
Elinkierto

Chilentuoksusetri voi elää satoja vuosia vanhaksi. Korkein vuosilustoista laskettu ikä on ollut noin 850 vuotta, mutta joidenkin tarkasti mittaamattomien puiden on väitetty olevan noin 1 500 vuotta vanhoja. Chilentuoksusetrin luonnollinen lisäys voi tapahtua suvullisesti siemenistä, mutta myös suvuttomasti taivukkaista.
Levinneisyys

Chilentuoksusetri kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Amerikan eteläosissa Andien vuoristossa leveysasteelta 32° S leveysasteelle 44° S. Sitä esiintyy Chilessä Biobíon, Araucanían, Los Lagosin, Maulen, O'Higginsin ja Santiagon alueiden sekä Argentiinassa Chubutin, Neuquénin ja Río Negron maakuntien alueilla.
Elinympäristö ja ekologia

Chilentuoksusetri kasvaa monentyyppisissä vuoristometsissä. Lajin levinneisyysalue on huomattavan pitkä pohjois-eteläsuunnassa ja käsittää useita eri ilmastotyyppejä. Sen elinalueet sijaitsevat 100–2 200 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. Levinneisyysalueensa pohjoisosien välimerenilmastossa chilentuoksusetri kasvaa tyypillisesti korkealla vuorten länsirinteillä, kun taas alueen eteläosien viileässä aroilmastossa se kasvaa yleensä itärinteillä.
Chilentuoksusetri muodostaa monesti yksilajisia metsiköitä. Se kasvaa usein myös sekametsissä, joiden toinen valtapuulaji on tummaetelänpyökki (Nothofagus dombeyi). Lajin levinneisyyden pohjoisosissa Chilessä sen seuralaislajeja voivat olla suopapuu (Quillaja saponaria), Cryptocarya alba, Kageneckia oblonga ja Lithraea caustica. Etelämpänä se kasvaa monesti kiilaetelänpyökin (Nothofagus obliqua) kanssa sekä varsinkin jokilaaksoissa chilenpodokarpuksen (Prumnopitys andina) kanssa. Etelässä Argentiinassa chilentuoksusetrin seuralaislajistoon kuuluvia puita ja pensaita ovat chilenaraukaria (Araucaria araucana), chilenkelasti (Maytenus boaria), Maytenus chubutensis, chilenloimunokka (Embothrium coccineum), Lomatia hirsuta ja useat etelänpyökkilajit (Nothofagus).
Chilentuoksusetri menestyy usealla eri maannostyypillä. Se on lajina vähemmän vaativa kasvualustansa suhteen kuin monet muut elinalueensa puulajit. Puu kasvaakin levinneisyysalueensa sateisissa eteläosissa usein tuliperäisillä, hiekkakivi- tai graniittikallioilla, joilla kilpailevat lajit eivät selviä, kun taas paremmalla maalla samassa ilmastossa chilentuoksusetri ei yleensä pysty kilpailemaan nopeakasvuisempien etelänpyökkien kanssa. Patagonian arojen reuna-alueiden kallioilla pienikokoiseksi jäävä chilentuoksusetri on usein ainoa paikalla ollenkaan menestyvä puulaji.
Chilentuoksusetriä pidetään jossakin määrin pioneeripuulajina ekologisessa sukkessiossa, koska se levittäytyy nopeasti luonnonmullistusten raivaamille alueille.
Merkitys ihmiselle

Chilentuoksusetrin tuoksuvaa ja kestävää puuta käytetään puurakentamiseen, sisustukseen ja huonekalujen valmistukseen. Lajia on käytetty harvakseltaan myös koristepuuna, ja koristekäyttöön jalostetuista lajikkeista on mainintoja 1800-luvulta, mutta nämä ovat saattaneet sittemmin kadota. Istutettuna laji muodostaa usein luonnonvaraisista puista poikkeavan pystyoksaisen latvuksen, samalla tavalla kuin laajemmin koristepuuna käytetty oregonintuoksusetri (Calocedrus decurrens).
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) on määritellyt uhanalaisuusluokituksessaan chilentuoksusetrin silmälläpidettäväksi lajiksi. Laji on toistaiseksi ollut suhteellisen runsaslukuinen, mutta jatkuvat metsänhakkuut ovat jatkuvasti supistaneet sen elinalaa. Lisäksi luontaiset chilentuoksusetrimetsät on korvattu monin paikoin istutusmetsillä, joissa kasvatetaan metsäteollisuuden käyttöön pohjoiselta pallonpuoliskolta tuotuja mäntyjä (Pinus) ja australialaisia eukalyptuksia (Eucalyptus).
Chilen Biobíon Antucovuoren rinteillä on laajoja chilentuoksusetrimetsiä.
Tummasiipimuuranen

| Tummasiipimuuranen |
| --- | --- |
 Tummasiipimuuranen vuoden 1890  piirrostaulukuvassa (rajattu).
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Muuraset Myrmotherula
Laji::  behni
Kaksiosainen nimi
 Myrmotherula behni  Berlepsch & Leverkühn, 1890 

Katso myös
   Tummasiipimuuranen Wikispeciesissä   Tummasiipimuuranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tummasiipimuuranen (Myrmotherula behni) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Tummasiipimuurasta tavataan Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guianassa, Guyanassa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 190 000 km2. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Laajan levinneisyysalueen turvin se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nicholas Clark

Nicholas Clark on yhdysvaltalainen videopelien suunnittelija ja thatgamecompanyn työntekijä. Clark opiskeli nykyisen kollegansa, Jenova Chenin kanssa tietokonetieteitä Etelä-Kalifornian yliopistossa. Siellä he kehittivät yhteisvoimin flOw-nimisen Flash-pelin, joka käännettiin thatgamecompanyn perustamisen jälkeen myös PlayStation 3:lle. Clarkin toimenkuvaan kuuluu erityisesti pääsuunnittelu.
Pelit

flOw (2006)
Flower (2009)
Journey (2012)
Aiheesta muualla

Nicholas Clarkin profiili thatgamecompanyn kotisivuilla
Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  Museum of Modern Art
Gustaf Skinnari

| Gustaf Skinnari> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1835
Kuollut: 11. huhtikuuta 1916 (81 vuotta)
Ammatti:  merimies, lohikauppias, lestadiolaissaarnaaja
Gustaf (Kustaa) Skinnari (27. maaliskuuta 1835 Hailuoto – 11. huhtikuuta 1916 Oulu) oli oululainen merimies ja lohikauppias.
Talollisen poikana syntynyt Skinnari työskenteli merimiehenä, lohikauppiaana ja viimeksi maalarina. Hän muutti 1854 Hailuodosta Ouluun ja oli merimiehenä seuraavat 15 vuotta. Sitten Skinnari toimi lohikauppiaana matkustellen ympäri Suomea, ja noin vuodesta 1890 lähtien hän oli maalarina asuen Oulun Heinäpäässä.
Vuonna 1868 Skinnari liittyi lestadiolaiseen herätysliikkeeseen ja toimi vuodesta 1869 alkaen lestadiolaissaarnaajana. Nykyään Skinnari tunnetaan lestadiolaisuudessa lähinnä tuotteliaana virsirunoilijana. Skinnari toimitti vuonna 1894 ilmestyneen laulukirjan Jumalan lasten Rukous-, Ylistys- ja Kiitos-Wirsiä matkustaissamme elämän tietä läpi wihollisen maan Paratiisiin, jossa monet hänen lauluistaan julkaistiin ensimmäistä kertaa. Laulujen keskeisenä sanomana on Kristuksen ristinkuolema ja sovintotyö. Skinnarin lauluissa sanotaan sykkivän lestadiolaisen alkuheräyksen sydänäänet. Skinnari syrjäytyi uskonsa menetettyään vuonna 1890 lestadiolaisesta liikkeestä, ja hän liittyi myöhemmin lestadiolaisiin uusheränneisiin. Ennen kuolemaansa Skinnari kuitenkin palasi vanhoillislestadiolaisuuden pariin.
Skinnarin tunnetuin laulu on virsikirjan virsi 301 Kirkasta, oi Kristus, meille. Muita hänen sanoittamiaan lestadiolaisuudessa tunnettuja lauluja ovat muiden muassa Jeesus rakas, joka maksoit; Oi, kuinka ihanata; Henkensä antoi hän, kaikki ken loi; Vieras on meille tämä maa ja Kuule sä Eevan lapsi. Skinnarin lauluja on mukana mm. kokoelmissa Siionin laulut, Siionin matkalaulut sekä Hengellisiä lauluja ja virsiä. Merimiehenä ollessaan Skinnari kirjoitti sanat tunnettuun merimieslauluun Hyvästi rakas Kreettani.
Arkkiveisuja

Jesuksen Kristuksen kärsimisen hyödytys wanhurskautetun sielun tykönä. Barck, Oulu 1880.
Kaksi uutta hengellistä laulua : Ensimmäinen: Jesuksen kärsimisestä ja kuolemasta ; Toinen: Jesuksen woitollisesta ylösnousemisesta. Barck, Oulu 1882.
Kaksi Uutta Hengellistä Laulua : Ensimmäinen Jesuksen syntymisesta ; Toinen Korkian weisun mukaan. Barck, Oulu 1882.
Laulu useamman hengen Kauheasta murhasta Oulaisten pitäjässä Piispjärwen kylässä 1:tä päiwää wasten Huhtik. 1894. Barck, Oulu 1894.
Suru-Laulu Rakkaan Suuri-ruhtinaamme Keisari Aleksanteri III:nen kuoleman johdosta, joka kuoli Krimin niemellä Keisarillisessa howilinnassa Liwaadiassa 1 päiwänä Marraskuuta 1894, perheensä ympäröimänä. Barck, Oulu 1894.
Kaksi laulua Joulu-iltana : 1. Warakasten majoissa ; 2. Surunäytelmä köyhän majassa. Barck, Oulu 1894.
Muita teoksia

Jumalan lasten rukous-, ylistys- ja kiitos-wirsiä matkustaissamme elämän tietä läpi wihollisten maan paratiisiin. Barck, Oulu 1894. 102 laulun kokoelma, joista 42 Skinnarin itse tekemiä.
Iranin vallankumous

Khomeini palaa Iraniin 14 maanpakolaisvuoden jälkeen 1. helmikuuta 1979.
Iranin vallankumous tapahtui vuonna 1979. Sen seurauksena Iran muuttui itsevaltaisesta, länteen myötämielisesti suhtautuvasta, šaahi Mohammad Reza Pahlavin hallitsemasta monarkiasta islamilaiseksi teokratiaksi, jota hallitsi ajatollah Ruhollah Khomeini. Iranin vallankumous on jaettu kahteen vaiheeseen: ensimmäisessä vaiheessa perustuslailliset, vasemmistolaiset ja uskonnolliset ryhmät syrjäyttivät šaahin vallasta; toisessa vaiheessa, jota usein kutsutaan islamilaiseksi vallankumoukseksi, ajatollah nousi valtaan.
Tausta

Šaahi Mohammad Reza Pahlavin olivat nostaneet valtaan nukkehallitsijakseen isänsä Reza Pahlavin tilalle toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 liittoutuneet, britit ja Neuvostoliitto. Pahlavi oli jo kerran syrjäytetty vuonna 1953, mutta Yhdysvaltain CIA:n järjestämä vastavallankaappaus pääministeri Mohammad Mossadeqia vastaan nosti hänet takaisin valtaan.
Pahlavi oli 1975 perustanut yksipuoluejärjestelmän Rastakhiz-puolueensa pohjalle, johon kaikkien iranilaisten piti kuulua, ja kovista otteistaan tunnetun tiedustelupalvelu SAVAK:n. Šaahin hovia pidettiin korruptoituneena ja elitistisenä, ja lisäksi hän käytti valtavia summia muun muassa asevarusteluun nostaakseen maansa johtavaan asemaan Persianlahdella.
Islamilaisen vallankumouksen johtoon oli noussut ajatollah Khomeini, joka oli karkotettu Persiasta 1964 hänen vastustettuaan šaahin valtaa. Šaahinvastaisia ryhmiä toimi maanpaossa Lontoossa, Pariisissa, Irakissa ja Turkissa. Näiden johtajien puheita salakuljetettiin maahan muun muassa C-kaseteilla.
Vallankumouksen leviäminen

Khomeini kannatti militanttia uskonnollista järjestystä, joka hylkäsi Lähi-idän vallitsevat poliittiset järjestelmät ja pyrki vapauttamaan muslimit suurvaltojen kontrollista. Hän halusi islamilaista maailmanjärjestystä, jossa kansallisvaltiot korvattaisiin uskovien yhteisöllä, ummalla. Koska Iran oli ainoa maa, jossa ”Jumalan hallitus” oli perustettu, sen pyhä velvollisuus oli toimia umman ytimenä ja pyhän viestin välittäjänä.
Khomeinin ajatukset saivat kannatusta Persianlahden maissa. Marraskuussa 1979 ja helmikuussa 1980 Saudi-Arabian rikkaan öljymaakunnan Hasan šiiat kapinoivat, minkä turvallisuusjoukot kukistivat kymmenien kuolonuhrien hinnalla. Samanlaisia kapinoita tapahtui Bahrainissa 1979–1980 ja Kuwaitissa aloitettiin terrori- ja kiihotuskampanja. Vallankumouksen ensisijainen tavoite oli kuitenkin Irak, jossa väestöstä noin 60 % edustavat šiiat elivät lähinnä sunneja edustavan maallisen arabisosialistisen Baath-puolueen alaisuudessa. Koska Irak on Persianlahden suurin ja voimakkain arabivaltio, juuri sen saaminen vallankumouksen puolelle olisi ratkaiseva edistysaskel.
Heinäkuussa 1979 Iranin vallankumoushallinto alkoi kampanjan Irakin väestön nostamiseksi kapinaan ja Baath-hallinnon syrjäyttämiseksi. Muutaman kuukauden päästä Iran aloitti Pohjois-Irakin kurdien tukemisen hallituksen vastaisessa taistelussa. Irakissa syntyi kriisi, jonka vuoksi presidentiksi nostettiin 17. heinäkuuta 1979 Saddam Hussein. Saddam pelkäsi Iranin vallankumouksen leviävän maahansa.
Toisaalta Saddam päätteli Iranin olevan vallankumouksen heikentämä ja aloitti Irakin–Iranin sodan 22. syyskuuta 1980.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lindfors, Jukka: Iranin vallankumous syrjäytti shaahin Yle Elävä arkisto. 8.9.2006. Viitattu 20.9.2020.
Fogelholm, Sonia: Iranin vallankumous petti maansa naiset Yle Elävä arkisto. 5.2.2016. Viitattu 20.9.2020.
U Fleků

Ravintolan edessä sijaitseva kello
U Fleků on yksi Tšekin pääkaupungin Prahan suosituimmista ja kuuluisimmista ravintoloista. Sen yhteydessä olevassa panimossa on valmistettu olutta ainakin 500 vuoden ajan.
Ravintola

Prahan Staré Město -kaupunginosassa katuosoitteessa Křemencova 11 sijaitseva U Flekůn ravintola on erikoistunut perinteiseen tšekkiläisen keittiöön. Juomapuolella se tunnetaan sen omassa panimossa valmistetusta Flekovský ležák -lagerista, jota tarjotaan sekä tummana että vaaleana. Vahvuudeltaan se on 5 tilavuusprosenttia ja 13° Plato.
Itse ravintolarakennus koostuu kahdeksasta salista ja ulkoalueesta. Ravintolaan mahtuu yhtä aikaa jopa 1 200 asiakasta.
Historia

U Flekůn panimo perustettiin vuona 1499.
Panimomuseo

U Flekůn panimon perustamisen 500. vuosipäivänä vuonna 1998 perustetussa panimomuseossa esitellään Prahan oluenvalmistuksen historiaa. Näyttelyesineisiin kuuluu muun muassa panimokoneita sekä valmistukseen käytettyjä työkaluja ja astioita.
Aiheesta muualla

Ravintolan kotisivut
U Fleků Prague.eu -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
August Kanninen

August Kanninen (7. huhtikuuta 1857 Rautalampi – 27. huhtikuuta 1935) oli suomalainen opettaja ja oppikirjojen laatija.
Henkilöhistoria

August Kannisen vanhemmat olivat maanviljelijä Gabriel Kanninen ja Karoliina Korhonen ja puoliso vuodesta 1892 Iida Huttunen. Kanninen valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1887 ja toimi kansakoulunopettajana vuodesta 1886.  Oltuaan kolme vuotta Rautalammilla hän työskenteli opettajana Viitasaarella vuoteen 1923 saakka. Kanninen oli aktiivinen kotiseutu- ja yhdistysmies, hän muun muassa perusti Viitasaarelle Suovanlahden nuorisoseuran ja johti sitä yli 30 vuotta. Kanninen julkaisi useita oppikirjoja, joista otettiin enimmillään toistakymmentä painosta.
Julkaisuja

Katekismus-opetuksen viitteitä: kansa-, kierto- ja sunnuntaikouluja varten, 1891
Kirkkohistoria: kansakoulukurssin suunnitelma, 1891
Kansakoulun maantieto: kartoilla varustettu, 1895
Martti Luther'in vähä katekismus lyhyvillä, uuden katekismuksen mukaisilla selityksillä varustettuna, 1897
Lasten lukukirja: kotiopetusta ja "pientenlasten kouluja" varten, 1901
Pieni lauseopas kansakoulutyön avustamiseksi, 1904
Äidinkielen opas: opetusohjeita ja harjotuksia kansakouluja varten, 10. p 1922
Pekka Brofeldt (kalastusneuvos)

Pekka Brofeldt (12. lokakuuta 1884 Hämeenlinna – 23. joulukuuta 1966 Tuusula) oli suomalainen kalastusneuvos ja Evon kalastuskoeaseman johtaja.
Pekka Brofeldtin vanhemmat olivat Hämeenlinnan kuritushuoneen ja työvankilan johtaja, valtiopäivämies ja kollegiasessori Petter Adolf Brofeldt (1843–1898) ja Anna Augusta Bergström. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1904 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1910 ja filosofian maisteriksi 1912. Hän teki opintomatkoja Saksan ohella Skandinavian maihin ja Viroon. Brofeldt opiskeli kalataloutta Saksassa yhdeksän kuukauden ajan vuosina 1913–1914 kalabiologien Schiemenzin ja Hoferin johdolla. Hän tutustui tällöin myös Saksan suurimman kalanviljelylaitoksen toimintaan.
Vuonna 1916 Brofeldt nimitettiin Evon kalastuskoulun ja kalastuskoeaseman johtajaksi. Vuoden 1919 alussa hän siirtyi kalastusneuvokseksi vastaperustettuun kalastushallitukseen Helsinkiin, mutta jatkoi myös Evon kalastuskoeaseman johtajana vuoteen 1948 saakka. Sen jälkeen kun kalastushallitus yhdistettiin maataloushallitukseen vuonna 1924, Brofeldt nimitettiin kalastusneuvokseksi maataloushallituksen kalatalousosastolle ja hän hoiti virkaa vuoteen 1952 saakka. Hän patentoi kalahissin ja oli aktiivisesti mukana rakennettuihin jokiin liittyvissä kalatalouskysymyksissä.
Brofeldt julkaisi useita kalataloudellisia tutkimuksia koti- ja ulkomaisissa julkaisuissa. Hän oli Suomen Kalastusyhdistyksen johtokunnan jäsen vuodesta 1923 alkaen ja Kalatalousklubin sihteri vuodesta 1919. Suomen sisällissodan aikana Brofeldt oli eversti Vilkmanin esikunnassa kansliapäällikkönä.
Pekka Brofeldt oli naimisissa vuodesta 1913 Tyyni Hedvig Hjeltin kanssa.
Julkaisuja

Kalanlihan kemiallinen kokoumus ja kaloriarvo (ravintoarvo). 1 nide. Suomen kalatalous 12. Suomen kalastusyhdistys, Helsinki 1912
Epämuodostuneista hauenpäistä. Meddelanden af Societas pro Fauna et Flora Fennica, v. 38, 1911-1912
Kalojen sukupuolien väliset suhteet. 3 nide. Suomen kalatalous 15. Suomen kalastusyhdistys, Helsinki 1914-1915
Tuusulan järven kaloista ja kalastusoloista sekä ehdoituksia näiden parantamiseksi. 3 nide. Suomen kalatalous 15. Suomen kalastusyhdistys, Helsinki 1914-1915
Eläintieteellisiä leikkelyharjoituksia: imettäväisen pää, hengityselimet ja sydän. Vanamon kirjasia, n:o 7. Helsinki 1915
Tietoja järviemme kalastosta. Suomen kalatalous 4. Suomen kalastusyhdistys, Helsinki 1917
Evon kalastuskoeasema: 25-vuotinen toiminta ja tulokset 1892-1917. Suomen kalatalous 6. Kalastushallitus, Helsinki 1920
Ravusta ja raputuotantomme elvyttämisestä. Maataloushallituksen kalatalousosaston kirjanen, n:o 4. Maataloushallitus, Helsinki 1925
Talvikalastus. Otava 1927
Suomen kalojen ravintoarvosta. Eripainos Duodecim 1929, n:o 6. Helsinki 1929
Rapu, vesistöjemme arvokkain hyötyeläin. Eripainos Maatalous n:o 10. Helsinki 1931
Fishermanś guide to the river Petsamojoki.  Finnish Tourist Association, Helsinki 1935
Fishing in Finland. Suomen-matkat, Helsinki 1935, 1939
Neuvoja Petsamojoella urheilukalastusta harjoittaville. Suomen matkailijayhdistys, Helsinki 1935
Urheilukalastajan matkaopas Suomessa. Suomen matkailijayhdistys, Helsinki 1935
Urheilukalastuksen kansantaloudellisesta merkityksestä: esitelmä Suomen urheilukalastajain liiton kokouksessa 27/4 1934. Suomen urheilukalastajain liitto, Helsinki 1935
Vesivoimalaitoksien turbiinit kalojen kulkuteinä. Suomen vesivoimayhdistys, Helsinki 1937
Selostus Kokemäenjoen pato- ja nuottakalastuspaikkojen omistus- ja käyttöoikeudesta. Suomen kalatalous 12. Maataloushallitus. Kalataloudellinen tutkimustoimisto, Helsinki 1938
Jokamiehen kalastusoikeus ja muut poikkeukselliset kalastusmääräykset. Otava 1943
Selostus chinook- eli kuningaslohen mätimunien tuonnista Suomeen sekä näiden ja niistä syntyneiden poikasten menestymisestä täällä: Suomen urheilukalastajien liiton kokouksessa 28/4 1943 pidetty esitelmä. Helsinki 1943
Selostus vesivoimalaitoksien ja uiton kalastukselle tuottamasta vahingosta ja tämän torjumisesta - Redogörelse över den skada vattenkraftverken och virkesflottningen åsamkar fisket samt möjligheterna att förebygga densamma. Suomen vesivoimayhdistys, Helsinki 1949
Ankeriaasta ja sen istuttamisesta vesistöihimme. Suomen kalastusyhdistys, Helsinki 1955
Opas kalanpoikasten kuljettajille ja istuttajille. Kalanviljelyksen ystävien sarjajulkaisu, 42. Kalanviljelyksen ystävät, Borgå 1960
Rapujen istuttamisesta. Kalanviljelyksen ystävien sarjajulkaisu, 41. Kalanviljelyksen ystävät, Borgå 1960
Jalokalat ja niiden kartuttaminen vesissämme. Kalanviljelyksen ystävien sarjajulkaisu, 43. Kalanviljelyksen ystävät, Porvoo 1962
Fiskodlingens vänner r.f. 25 år. Fiskodlingens vänner, Helsingfors 1965
Valkopyrstömuuranen

| Valkopyrstömuuranen |
| --- | --- |
 Ylhäällä valkopyrstömuuranen, alhaalla harmaakurkkumuuranen
Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Muuraset Myrmotherula
Laji::  urosticta
Kaksiosainen nimi
 Myrmotherula urosticta  (Sclater, 1857) 

Katso myös
   Valkopyrstömuuranen Wikispeciesissä   Valkopyrstömuuranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkopyrstömuuranen (Myrmotherula urosticta) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Valkopyrstömuurasta tavataan itäisessä Brasiliassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 119 000 km2. Lajin kannaksi on arvioitu 2 500–9 999 yksilöä, joista sukukypsiä yksilöitä on 1 500–7 000. Se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Viitasaaren seurakunta

| Viitasaaren seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Viitasaaren kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Lapuan hiippakunta
Rovastikunta:  Pohjoisen Keski-Suomen rovastikunta
Pääkirkko:  Viitasaaren kirkko
Perustettu:  1635
Jäsenmäärä:  4 621 (2022)
– Osuus asukkaista:  78,4 %
Kirkollisvero:  1,80 %
Kirkkoherra:  Antti Hiltunen
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viitasaaren seurakunta on Viitasaarella Keski-Suomessa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunta kuuluu Lapuan hiippakuntaan ja Pohjoisen Keski-Suomen rovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherra Antti Hiltunen jätti virkansa vuonna 2023. Kirkkovaltuusto valitsee uuden kirkkoherran luultavasti helmi-maaliskuussa 2025.
Oskari Ruohonen

| Oskari Ruohonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Oskari Ruohonen
Syntynyt: 1987  Turku 
Ammatti:  laulaja musiikkituottaja
Vanhemmat:  Teppo Ruohonen
Sukulaiset:  Matti Ruohonen (setä) Seppo Ruohonen (setä)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Oskr
Aktiivisena:  2021–
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Oskari ”Oskr” Ruohonen on suomalainen laulaja ja musiikkituottaja. jonka ääntä on kuultu aiemmin muun muassa Yournalist - ja Traffic Island -yhtyeissä.
Oskr oli mukana vuoden 2021 Uuden Musiikin Kilpailussa kappaleellaan Lie sijoittuen kilpailussa neljänneksi.
Julkaisut > EP:t

Deer Hunting Season (2023)
Julkaisut > Singlet

Lie (2021)
Boring Twist (2022)
Slow Down (2022)
Outlaws (2023)
Breathe (2023)
Burning Like The Sun (2024)
Ra (suomalainen yhtye)

| Ra> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2007–
Tyylilaji:  heavy metal, rock
Kotipaikka:   Helsinki
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Jaanis, laulu, basso   Tomi, laulu, kitara   Jesse, rummut  
Levy-yhtiö:  EMI, 2007–  
Aiheesta muualla
www.the-ra.fi/
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ra on suomalainen kolmihenkinen rockyhtye. Yhtyeen jäsenet kirjoittivat levytyssopimuksen vuonna 2007 ollessaan vasta 11-vuotiaita. Ensimmäisen single "Painajainen" julkaistiin kesäkuussa 2008 ja  ensimmäinen albumi, Punainen virta 25. helmikuuta 2009.
Ran jäsenet Jaanis (s. 1995), Tomi (s. 1995) ja Jesse (s. 1995) tapasivat toisensa ala-asteen musiikkiluokalla ja yhteinen sävel löytyi Pohjois-Helsingin Bändikoulusta, jossa myös toinen nuorena aloittanut yhtye Tiktak sai alkunsa.
Haastattelussa yhtyeen jäsenet ovat kuvanneet omaa musiikkityyliään faaraoheavyksi, koska "se on heavya ja siinä on faaraotyyppiset sanat".
Ra-yhtyeen voi sekoittaa helposti myös muihin yhtyeisiin, sillä ennen tätä yhtyettä oli olemassa jo kaksi Ra-nimellä toimivaa yhtyettä. 1990-luvulla perustettu amerikkalainen alternative metallia soittava Ra ja vuonna 1994 perustettu norjalainen psytrancea soittava Ra.
Diskografia

Punainen virta (2009,  EMI)
Diskografia > Singlet

Painajainen (2008)
Mä tiedän (2008)
Punaiseen virtaan (2009)
Solingenin taiteilijayhteisö ”Musta talo”

Punainen ja musta talo – Solingenin taiteilijayhteisön kiinnekohta.
Solingenin taiteilijayhteisö ”Musta talo” tarkoittaa taidemaalarien ryhmää, johon kuuluivat Erwin Bowien, Bettina Heinen-Ayech ja Amud Uwe Millies, ja joka oli muodostunut toisen maailmansodan jälkeen Solingenissa, Saksassa.