stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
S/S Storfursten
S/S Storfursten (1875)

Uudempi S/S storfursten valmistui 1875 ja sen omisti Helsingfors Ångfartygs Aktiebolag. Tämä laiva liikennöi 1875-1913 pääasiassa Helsinki – Hanko – Tallinna – Lyypekki-linjalla. Vuonna 1883 se törmäsi Öölannin pohjoiskärjen luona itävaltalaisen parkkilaiva Ninan kanssa ja sai pahoja vaurioita. Vuonna 1902 laiva ajoi karille Viron Saarenmaan länsipuolella Vilsandin majakan lähistöllä ja upposi. Se saatiin nostettua ylös ja se korjattiin Hietalahden telakalla Helsingissä. Laivan höyrykattiloita ja matkustajatilojen sisustusta uudistettiin 1884–1885 ja 1896–1897.
Storfursten myytiin 1913 Bremeniin Saksaan jossa se sai uuden nimen Grossfürst. Vuonna 1918 se siirtyi uudelle omistajalle ensin Hampuriin ja sitten Stettiniin. Tämän jälkeen laiva vaihtoi vielä muutaman kerran omistajaa ja sen nimeksi muuttui 1922 Casus sekä 1923 Henry Wilhelms ja Odertal. Laiva romutettiin 1924.
Uudempi S/S Storfursten oli rakennettu 1875 Sir Raylton Dickson & Co:n telakalla Middlesbroughissa Englannissa. Sen pituus oli 51,85 metriä, leveys 7,69 metriä ja syväys 4,0 metriä. Laivan vetoisuus oli 556,2 bruttorekisteritonnia ja se saattoi ottaa 38 matkustajaa. Laivan höyrykoneen teho oli 450 hevosvoimaa.
Berndt Kullberg

Berndt Ivar Kullberg (20. toukokuuta 1883 Orimattila – 16. huhtikuuta 1953 Turku) oli suomalainen poliitikko. Kullberg toimi RKP:n kansanedustajana vuosina 1927–1929 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Kullberg toimi myös Inkoon kunnanvaltuuston jäsenenä. Kullberg kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1903 ja valmistui agronomiksi vuonna 1905. Kullbergin vanhemmat olivat maanviljelijä Anders Kullberg ja Ida Lovisa Henriksson. Kullbergin puoliso vuodesta 1910 oli Jenny Josefina Damén.
Brasilian maavoimat

| Brasilian maavoimat Exército Brasileiro |
| --- | --- |

Valtio:  Brasilia
Rooli:  maasodankäynti
Koko:  235 000 aktivista (2020) 1 335 000 reserviläistä (2021)
Värit:  oliivinvihreä
Marssi:  Canção do Exército
Maskotti:  Jaguaari
Vuosipäivät:  elokuu 25. (Sotilaan päivä) huhtikuu 19. (Brasilian armeijan päivä)
Brasilian maavoimat (port. Exército Brasileiro) on Brasilian puolustusvoimien osa, joka vastaa maalla tapahtuvasta sodankäynnistä. Sen miesvahvuus on noin 190 000 miestä (2012), mikä tekee siitä maan aselajeista suurimman. Sillä on maassa perinteisesti vahva asema. Kun sotilaat hallitsivat maata sotilasdiktatuurin aikana 1964–1985, johdossa oli pääasiassa maavoimien upseereita.
Sotilaista suuri osa on varusmiehiä, jotka palvelevat suhteellisen lyhyen ajan, 6–9 kuukautta. Koska maavoimissa käytetään monimutkaisia laitteita, koulutustoiminta on mittavaa.
Vuonna 2009 maavoimien käyttöön hankittiin Saksasta 25 Leopard 1 A5 -taistelupanssarivaunua, joita käytetään etenkin maan pitkien maarajojen turvaamiseen. Yksiköllä on 34 Panther- ja 36 Fennec-merkkistä helikopteria.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Brazil Army equipment Global Security
Broberg

Broberg voi tarkoittaa seuraavia:
Sukunimenä

Adolf Broberg (1770–1849), suomalainen eversti ja maaherra
Arne Broberg (1874–1954), suomalainen metsänhoitaja ja eräkirjailija
Arthur Broberg (1856–1941), suomalainen pankkivirkamies ja runoilija
Jan Broberg (s. 1962), yhdysvaltalainen kahden sieppauksen uhri ja näyttelijä
Karl Theodor Broberg (1849–1901), suomalainen pappi ja opettaja
Lalle Broberg, suomalainen urheilutoimittaja
Lenne Broberg (1940–1991), ruotsalainen laulusolisti
Philip Broberg (s. 2001), ruotsalainen jääkiekkoilija
Robert Broberg (1940–2015), ruotsalainen laulaja-lauluntekijä
Sukunimenä Broberg oli vuoden 2015 paikkeilla käytössä 3 370 Ruotsissa asuvalla, 654 Tanskassa asuvalla ja 144 Suomessa asuvalla henkilöllä.
Muita merkityksiä

Broberg/Söderhamn Bandy, ruotsalainen jääpalloseura
Brobergska samskolan, Helsingissä toiminut ruotsinkielinen koulu
Siltavuori, ruots. Broberget, kalliopenger Helsingin Katajanokalla
Brasilian naisten koripallomaajoukkue

Brasilian naisten koripallomaajoukkue edustaa Brasiliaa naisten koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Brasilian naismaajoukkue on osallistunut vuodesta 1992 lähtien jokaisiin kesäolympialaisiin. Joukkue on saavuttanut kaksi olympiamitalia, hopeaa Atlantassa 1996 ja pronssia Sydneyssä 2000. MM-kilpailuista Brasilia on ollut poissa vain vuosien 1959 ja 2018 turnauksista. Se voitti MM-pronssia kotikisoissaan 1971 ja maailmanmestaruuden Australiassa 1994 ja on sijoittunut neljästi neljänneksi. Amerikan-mestaruuskilpailuissa ja Pan-Amerikan kisoissa Brasilia on yltänyt kaksinumeroiseen mitalimäärään.
Maan tunnetuimpiin naismaajoukkuekoripalloilijoihin kuuluvat muun muassa arvokisamitalistit Hortência Marcari, Maria Paula Silva, Janeth Arcain, Adriana Aparecida dos Santos, Cíntia Silva dos Santos, Silvinha ja Adriana Moisés Pinto.
1990-luvun olympiamitalisti ja maailmanmestari Hortência Marcari on Brasilian menestyneimpiä naiskoripalloilijoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brasilian naisten koripallomaajoukkue Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)
Berndt Lagerstam

Berndt Erik Lagerstam (19. huhtikuuta 1868 Tuusniemi – 18. joulukuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja piirustuksenopettaja.
Lagerstam valmistui arkkitehdiksi 1895. Hän opiskeli Pariisissa, Kööpenhaminassa ja Italiassa ja toimi piirustuksenopettajana Helsingissä, muun muassa Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1904–1914 ja Teknillisessä korkeakoulussa 1903–1930. Lägerstam maalasi muotokuvia sekä maisemia, erityisesti Helsingin satamista.
Lagerstamin puoliso oli Hilda Augusta Ulrika Ahnger, heidän pojastaan Berndt Erik Johannes Lagerstamista (s. 1919) tuli keuhkosairauksiin erikoistunut lääkäri.
Ruostevarpuspöllö

| Ruostevarpuspöllö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Varpuspöllöt Glaucidium
Laji::  brasilianum
Kaksiosainen nimi
 Glaucidium brasilianum  (Gmelin, 1788) 
Katso myös
   Ruostevarpuspöllö Wikispeciesissä   Ruostevarpuspöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruostevarpuspöllö (Glaucidium brasilianum) on pieni pöllöjen heimoon kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Amerikan mantereella seuraavissa maissa: Argentiina, Belize, Brasilia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Guyana, Honduras, Kolumbia, Meksiko, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru, Ranskan Guayana, Suriname, Trinidad ja Tobago, Uruguay ja Yhdysvallat. Esimerkiksi Trinidadissa on tästä pöllöstä kotoperäisiä alalajeja. Tuoreet geneettiset tutkimukset ovat osoittaneet huomattavia eroja eri alueiden ruostevarpuspöllöissä, ja esimerkiksi pohjoista ridgwayi-ryhmää pidetään toisinaan eri lajina Glaucidium ridgwayi. Lajin eteläisellä levinneisyysalueella se on jokseenkin yleinen puoliavoimissa metsäisissä elinpiireissä.
Lajin elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alavat metsät, kuivat pensastot ja pensastot korkeilla vuoristoalueilla.
Pesintä

Ruostevarpuspöllö on kolopesijä, joka munii puun tai pylväskaktuksen koloon 3–5 valkoista munaa. Se hautoo 28 päivää, ja poikaset ovat lentokykyisiä 27–30 päivän kuluttua.
Ulkonäkö

Ruostevarpuspöllö on pieni, yleensä noin 15 cm:n kokoinen tukeva lintu, jolla on suhteettoman suuret kynnet. Päässä on pitkänomaisia valkoisia tai vaaleanruskeita täpliä tai juovia, siipien peitinsulissa on valkoisia täpliä, ja linnun alapuoli on voimakkaan raitainen. Naaman yläpuolella sillä on selvät kulmakarvat. Niskassa on kaksi silmätäplää. Muuten sen yleisväri vaihtelee hyvin paljon, harmaanruskeasta, jolla on mustavalkoinen pyrstö, voimakkaan ruosteenpunaiseen, jossa on yksivärinen ruosteenruskea pyrstö.
Sukupuolet ovat samanlaisia, mutta naaras on vähän suurempi ja usein punertavampi. Lintu lentää matalalla lähellä maata ja tekee pitkiä syöksyjä.
Tämä laji on hämärälintu, mutta saalistaa usein päivälläkin. Sen voi havaita helposti sitä kiusaavista pikkulinnuista, kun se istuu puussa. (Yhtä pöllöä on nähty kiusaamassa 40 lintua 11 lajista). Se saalistaa erilaisia lintuja, sisiliskoja, pieniä nisäkkäitä ja hyönteisiä.
Ääni

Sen ääni on viheltävä huu-huu-huu-huu, yleensä E-mollissa. Sitä on helppo matkia, ja lintujentarkkailijat käyttävät sitä houkutellakseen pikkulintuja, jotka kiusaavat varpuspöllöjä.
Lajin vaarat

Pohjoisin alalaji cactorum, on Yhdysvaltojen vaarantuneita lajeja koskevassa laissa ESA määritelty vaarantuneeksi lajiksi. Tällä tarkoitetaan sen määrää Yhdysvaltojen Keski-Arizonan eteläosassa, missä se ulottuu rajan yli Meksikossa Sonorassa. Se poistettiin listasta 2006.
Syy siihen on elinalueiden vähentyminen ja Cenchrus ciliaris -heinä, joka syttyy helposti palamaan, ja palo leviää kaktuksiin jolloin pöllön tärkeimmät elinpiirit tuhoutuvat.
Alalajit

Sillä on kaksitoista alalajia:
Glaucidium brasilianum brasilianum (Gmelin, 1788)
Glaucidium brasilianum cactorum Van Rossem, 1937
Glaucidium brasilianum duidae Chapman, 1929
Glaucidium brasilianum margaritae Phelps & W. H. Phelps Jr, 1951
Glaucidium brasilianum medianum Todd, 1916
Glaucidium brasilianum olivaceum Chapman, 1939
Glaucidium brasilianum pallens Brodkorb, 1938
Glaucidium brasilianum phaloenoides (Daudin, 1800)
Glaucidium brasilianum ridgwayi Sharpe, 1875
Glaucidium brasilianum stranecki C. Koenig & Wink, 1995
Glaucidium brasilianum tucumanum Chapman, 1922
Glaucidium brasilianum ucayalae Chapman, 1929
Aiheesta muualla

Ruostevarpuspöllö (Glaucidium brasilianum) BirdLife International Data Zone. (englanniksi)
Image and song links here (englanniksi)
Ferruginous Pygmy Owl videoita, kuvia ja ääniä, Internet Bird Collection (englanniksi)
Tietoa ja kuvia alalajista Cactus Ferruginous Pygmy Owl (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ferruginous Pygmy Owl
Glaucidium brasilianum Meksikossa.
Käännös suomeksi
Bud Cort

Bud Cort vuonna 2008.
Bud Cort (oik. Walter Edward Cox, s. 29. maaliskuuta 1948 New Rochelle, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen ensimmäiset filmiroolinsa olivat Robert Altmanin elokuvissa Poika joka halusi siivet (1970) ja MASH (1970). Hänen läpimurtoroolinsa oli miespääosa Hal Ashbyn mustassa komediassa Harold ja Maude (1971), ja hänen myöhempiä elokuviaan ovat , Pollock (2000) ja Steve Zissoun vedenalainen maailma (2004). Hän on ollut ehdolla Baftan ja Golden Globen saajaksi.
Cort varttui New Yorkin osavaltion New Rochellessa viisilapsisen perheen toiseksi vanhimpana. Hän osoitti nuorena taiteellisia lahjoja ja ansaitsi rahaa maalaamalla kadulla pikamuotokuvia ihmisistä. Sama kiinnostus ihmisten tutkimiseen johti hänet näyttelijänuralle.
Vuonna 1979 hän loukkaantui vaikeasti auto-onnettomuudessa, josta toipuminen vei vuosia.
Filmografiaa

1967: Ylös vääriä portaita (Up the Down Staircase, kreditoimaton)
1969: Sweet Charity (kreditoimaton)
1970: MASH
1970: Mansikoita ja verta (The Strawberry Statement)
1970: Kuoleman lähetti / Hiljainen tappaja (The Traveling Executioner)
1970: Poika joka sai siivet (Brewster McCloud)
1971: Gas-s-s-s kuolettava kaasu (Gas-s-s-s)
1971: Harold ja Maude (Harold and Maude)
1975: Hallucination Strip
1977: Älkää ampuko opettajaa (Why Shoot the Teacher?)
1978: Son of Hitler
1980: Brave New World (tv-elokuva)
1980: Apinajahti (Die Laughing)
1981: She Dances Alone
1983: Hysterical – anteeksi miten täältä selviää hengissä (Hysterical)
1984: The Secret Diary of Sigmund Freud
1984: Love Letters
1984: Electric Dreams
1984: Marian rakastajat (Maria’s Lovers)
1987: Vaara vieraalta planeetalta (Invaders from Mars)
1987: Bates Motel
1988: Rakkautta roviolla (Love at Stake)
1988: Chocolate War
1988: Tappava palvelu (Out of the Dark)
1990: Hei, me sukelletaan (Going Under)
1992: Aivokuollut (Braindead)
1991: Ted & Venus (myös ohjaus)
1992: Tyttö Cadillacissa (Girl in the Cadillac)
1997: Sweet Jane
1999: Dogma
2000: Pollock
2003: The Big Empty
2004: Steve Zissoun vedenalainen maailma (The Life Aquatic with Steve Zissou)
Aiheesta muualla

Bud Cort Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Bud Cortin esittely The New York Timesin sivustolla (englanniksi)
Borg/McEnroe

| Borg/McEnroe> Borg |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Janus Metz
Käsikirjoittaja:  Ronnie Sandahl
Tuottaja:   Jon Nohrstedt  Fredrik Wikström Nicastro 
Säveltäjä:   Vladislav Delay  Jon Ekstrand  Carl-Johan Sevedag  Jonas Struck 
Kuvaaja:  Niels Thastum
Leikkaaja:  Per Sandholt Per K. Kirkegaard
Tuotantosuunnittelija:  Lina Nordqvist
Pääosat:   Sverrir Gudnason  Shia LaBeouf  Stellan Skarsgård  Tuva Novotny  Robert Emms 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi  Tanska  Suomi 
Tuotantoyhtiö:   SF Studios  Tre Vänner Produktion 
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:   2017-09-077. syyskuuta 2017 (TIFF)  2017-09-088. syyskuuta 2017 (Ruotsi)  2017-09-1414. syyskuuta 2017 (Tanska)  2017-10-1313. lokakuuta 2017 (Suomi)  
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, ruotsi
Budjetti:  6,3 miljoonaa euroa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Borg/McEnroe (ruots. Borg) on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut elämäkerrallinen urheiludraamaelokuva, jonka on ohjannut Janus Metz. Elokuva on kansainvälinen yhteistuotanto ja se kertoo kahden 1980-luvun huipputennispelaajan Björn Borgin ja John McEnroen välisestä taistosta, joka huipentuu vuoden 1980 Wimbledonin tennisturnaukseen. Elokuvan pääosia esittävät Sverrir Gudnason, Shia LaBeouf, Stellan Skarsgård, Tuva Novotny ja Robert Emms.
Borg/McEnroe sai ensi-iltansa 7. syyskuuta 2017 Toronton elokuvajuhlilla, joilla se oli avajaiselokuva.
Tuotanto

Elokuvan Wimbledon-kohtauksiin tarvittavia tennisottelun ääniä tallensi foley-artisti Heikki Kossi Veli Paloheimon ja Tuomas Ketolan kanssa yksityisellä nurmikentällä Kangasalla. Paloheimo myös valmensi näyttelijöitä yhdessä Jarkko Niemisen kanssa. Nieminen puolestaan vastasi tenniskohtausten sijaisnäyttelijöiden valinnasta.
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Miska Rantanen: 
Hufvudstadsbladet Martina Moliis-Mellberg:
Aiheesta muualla

Borg/McEnroe Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
Borg/McEnroe Metacriticissä. (englanniksi)
Budge Patty

Budge Patty
John Edward ”Budge” Patty (11. helmikuuta 1924 – 3. lokakuuta 2021) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja.
Patty syntyi Fort Smithissä, Arkansas'n osavaltiossa. Hän oli vuonna 1950 sekä Wimbledonin että Ranskan avoimen tennisturnauksen kaksinpelimestari. Hän saavutti niin ikään kaksi voittoa nelinpelissä; Ranskan avoimessa 1946 ja Wimbledonissa 1957.
Patty oli vuosina 1952–1954 miesten kaksinpelin mestari Swedish Openissa. Hän on kuulunut International Tennis Hall of Fameen vuodesta 1977.
Ruotsin ralli 1979

|  Ruotsin ralli 1979 |
| --- | --- |
 2. osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 1979. 
Ajankohta:  16. – 18. helmikuuta 1979
Pituus:  38 erikoiskoetta, 630 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Stig Blomqvist    Björn Cederberg
Toinen:   Björn Waldegård    Hans Thorszelius
Kolmas:   Pentti Airikkala    Risto Virtanen
Ruotsin ralli 1979 (viralliselta nimeltään 29. International Swedish Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1979. Kilpailu järjestettiin 16. – 18. helmikuuta 1979. Kilpailu oli kauden toinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 630 kilometriä.
Kilpailuun lähti 113 autokuntaa, joista 39 pääsi maaliin.
Tulokset

| Sija> Yleiskilpailu | Kuljettaja> Yleiskilpailu | Kartanlukija> Yleiskilpailu | Auto> Yleiskilpailu | Aika> Yleiskilpailu | Ero> Yleiskilpailu | Yleiskilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Stig Blomqvist |  Björn Cederberg | Saab 99 Turbo | 6:34.49 | 0.0 |  |
| 2. |  Björn Waldegård |  Hans Thorszelius | Ford Escort RS | 6:36.09 | +1.20 |  |
| 3. |  Pentti Airikkala |  Risto Virtanen | Vauxhall Chevette 2300 | 6:39.31 | +4.42 |  |
| 4. |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki | Fiat 131 Abarth | 6:40.42 | +5.53 |  |
| 5. |  Hannu Mikkola |  Arne Hertz | Ford Escort RS | 6:45.19 | +10.30 |  |
| 6. |  Björn Johansson |  Ragnar Spjuth | Opel Kadett Rallye | 6:56.07 | +21.18 |  |
| 7. |  Ola Strömberg |  Hans-Göran Ericsson | Saab 99 EMS | 7:05.55 | +31.06 |  |
| 8. |  Lars Carlsson |  Mats Nordström | Ford Escort RS | 7:10.27 | +35.38 |  |
| 9. |  John Haugland |  Martin Holmes | Datsun 160J | 7:11.25 | +36.36 |  |
| 10. |  Sven-Inge Neby |  Lars Bäckman | Volvo 142 | 7:12.37 | +37.48 |  |
Lähde:
Richard Leakey

| Richard Leakey |
| --- | --- |
 Richard Leakey vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. joulukuuta 1944 Nairobi, Kenian siirtomaa ja protektoraatti
Kuollut: 2. tammikuuta 2022 (77 vuotta)
Koulutus ja ura
Instituutti:  National Museums of Kenya
Tutkimusalue:  paleoantropologia
Richard Erskine Frere Leakey (19. joulukuuta 1944 Nairobi, Kenian siirtomaa ja protektoraatti  – 2. tammikuuta 2022) oli kenialainen paleoantropologi, luonnonsuojelija ja poliitikko. Leakey tutki noin vuosikymmenen ajan Koobi Foraa, josta löytyi runsaasti homininien fossiileja, muun muassa lähes täydellinen Homo erectus -yksilön luuranko. Hän on myös johtanut Kenian kansallismuseoiden ja luonnonsuojelun virastoja sekä toiminut Kenian parlamentissa.
Nuoruus

Richard Leakey syntyi Nairobissa vuonna 1944. Hänen vanhempansa olivat antropologit Louis ja Mary Leakey, jotka olivat Itä-Afrikan hautavajoaman arkeologisten tutkimuksten uranuurtajia. Richard Leakey oli Colin Leakeyn nuorempi veli.
Richard Leakey löysi ensimmäisen fossiilinsa kuusivuotiaana. Hän oli kuitenkin esihistoriallisia eläimiä kiinnostuneempi elävistä eläimistä. Hän ei halunnutkaan seurata vanhempiensa jalanjälkiä ja alkoi kerätä eläimiä ja luurankoja tutkimuslaitoksille ja aloitti yrityksen, joka vei matkailijoita valokuvasafareille.
Ura > Kenian kansallismuseoiden johtoon

Leakey oli vielä alaikäinen, kun hän lähti vanhempiensa entisen kollegan kanssa Natronjärvelle Kenian ja Tansanian rajaseudulle. Leakey piti yllätyksekseen kokemuksesta, mutta koska hänellä ei ollut akateemista taustaa, hän sai vain hyvin vähän ansioita retkikunnan löydöksistä. Leakey lähti Englantiin jatkamaan koulutustaan, mutta vaikeuksien takia hän palasi Keniaan, jossa hän työskenteli Kenian kansallismuseossa.
Leakey liittyi vuonna 1967 Omojoen laaksoon tehtyyn tutkimusmatkaan, jonka aikana hän huomasi Koobi Foran alueen Turkanajärven rannalla. Leakey uskoi, että sieltä voisi löytyä paljon fossiileja. Palattuaan tutkimusretkeltä hän sai National Geographic Societyltä rahoituksen omia kaivauksiansa varten. Kenialaisten fossiilien keräilijöiden avustuksella Leakey löysi Turkanajärven rannoilta laajan fossiilialueen. Ryhmä löysi vuosikymmenen aikana noin 400 homininifossiilia.
Leakey toimi 1968–1989 National Museums of Kenya -viraston johdossa. Hän oli vasta 25-vuotias, kun hän aloitti viraston johtajana. Leakeyllä diagnosoitiin vuoden sisällä terminaalivaiheen munuaissairaus, ja hänelle annettiin kymmenen vuotta elinaikaa. Tauti paheni, ja hän sai veljeltään Philipiltä munuaisen. Sitä seurasi seuraavan kuukauden aikana hylkimisreaktio, johon annetut lääkkeet puolestaan heikensivät hänen immuunijärjestelmäänsä. Leakey oli kuolla keuhkojen tulehdukseen.
Ura > Koobi Foran tutkimukset

Leakey jatkoi 1970-luvulla työtään kaivauksilla. Niissä löydettiin vuonna 1972 lähes kokonainen Homo habilis -kallo ja vuonna 1975 Homo erectus -kallo. Leakey kirjoitti tietokirjailija Roger Lewinin kanssa löydöistään teokset Ihmisen synty (Origins, 1977) ja People of the Lake (1978). Niissä Leakey esitti kiistellysti, että kolme miljoonaa vuotta sitten esiintyi samaan aikaan kolme hominilajia, Homo habilis, Australopithecus africanus ja Australopithecus boisei. Leakeyn mukaan Australopithecus-lajit kuolivat ja H. habilis kehittyi Homo sapiensin suoraksi esi-isäksi H. erectukseksi. Leakey jatkoi teorioidensa kehittämistä teoksessa Ihmisen jäljillä (The Making of Mankind, 1981).
Leakeyn ryhmä löysi vuonna 1984 Turkanan pojaksi nimetyn lähes täydellisen nuoren H. erectus -yksilön luurangon. Leakey kuvasi löydön merkitystä teoksessaan Origins Reconsidered (1992). Vuonna 1985 puolestaan kaivettiin esille aiemmin tuntemattoman Australopithecus aethiopicus -lajin kallo.
Ura > Kenya Wildlife Servicen johtajana

Kenian presidentti Daniel arap Moi valitsi Leakeyn vuonna 1989 Kenya Wildlife Servicen johtoon. Kansallismuseoiden johtajana hän oli nostanut sen kansainväliseksi tutkimuskeskukseksi. Kenya Wildlife Servicessä Leakey pyrki pelastamaan Kenian vaikeuksissa olevan luonnonsuojelualueverkoston ja taistelemaan sarvikuonojen ja norsujen laajalle levinnyttä salametsästystä vastaan. Leakey perusti aseistetun salametsästyksen vastaisen yksikön, joka sai myöhemmin luvan ampua salametsästäjiä. Hän poltatti vuonna 1989 12 tonnia takavarikoituja syöksyhampaita. Leakeyn ansiosta Kenian norsupopulaatio saatiin tasapainotettua ja lopulta kasvamaan. Maailmanpankki järjesti tämän ansiosta virastolle lisärahoitusta.
Leakey sai kuitenkin paljon vihollisia toimistaan salametsästäjiä vastaan. Leakeyn ohjaama lentokone joutui onnettomuuteen vuonna 1993, ja onnettomuuden seurauksena Leakeyn molemmat jalat jouduttiin amputoimaan polven alapuolelta. Leakey oli kokenut lentäjä, ja hän uskoi, että ennalta-arvaamaton konevika oli poliittisten vastustajien tekemää sabotaasia.
Ura > Politiikassa ja luonnonsuojelussa

Leakey jatkoi onnettomuuden jälkeen Kenya Wildlife Servicessä, mutta poliittinen vastustus pakotti hänet eroamaan vuonna 1994. Seuraavana vuonna Leakey oli muiden toisinajattelijoiden kanssa perustamassa Safina-puoluetta. Hallinnolta kesti kuitenkin kaksi vuotta hyväksyä uusi puolue virallisesti. Leakey valittiin joulukuussa 1997 Safinan listoilta parlamenttiin.
Kun kansainväliset lainat laitettiin Kenialta vuonna 1999 kiinni sen hallinnon laajamittaisen korruption takia, presidentti Moi nimitti Leakeyn Kenian kabinettisihteeriksi siviilihallinnon johtoon. Leakey johti myös monilta eri aloilta koottua ryhmää, jonka tarkoituksena oli järjestää uudelleen Kenian hallintoa korruption kitkemiseksi. Leakey onnistui vakuuttamaan ulkomaiset tahot, minkä ansiosta Kenialle alettiin myöntää uudestaan lainoja. Politiikasta Leakey jäi eläkkeelle vuonna 2001.
Jäätyään pois politiikasta Leakey keskittyi luennoimaan ja kirjoittamaan eläinten- ja ympäristönsuojelusta. Virginia Morellin kanssa hän kirjoitti toiset muistelmansa, kirjan Wildlife Wars: My Fight to Save Africa’s Natural Treasures (2001). Hän toimi myös Transparency Internationalin ja YK:n Great Apes Survival Projectin edustajana.
Leakey perusti 2004 WildlifeDirect-järjestön, jonka tarkoituksena on jakaa tietoa uhanalaisista lajeista ja yhdistää hyväntekijöitä suojelutoimien kanssa. Presidentti Uhuru Kenyatta pyysi vuonna 2015 Leakeya palaamaan Kenya Wildlife Serviceen puheenjohtajana. Salametsästys oli taas lisääntynyt, ja Leakey suostui palaamaan virastoon salametsästyksen kitkemiseksi.
Teokset

People of the Lake: Mankind and its Beginnings (with Roger Lewin)(Anchor Press/Doubleday, 1978)
One Life: An Autobiography (Salem House, 1983)
The Sixth Extinction (with Roger Lewin) (Bantam Dell Pub Group, 1995)
Wildlife Wars: My Fight to Save Africa's Natural Treasures (with Virginia Morell) (St. Martin's Press, 2001)