stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maan Turva
Toiminta

Maan Turva oli yksityinen järjestö, joka toimi kuitenkin hallituksen alaisuudessa ja rahoituksella, muodollisesti Valtioneuvoston tiedotuskeskuksen (VTK) alaisuudessa. Järjestäytynyt AKS pystyi nopeasti luomaan koko maan kattavan verkoston, mutta kaikki Maan Turvan toiminnassa mukana olleet eivät olleet AKS:n jäseniä.
Vilho Helanen toimi yhdistyksen toiminnanjohtajana koko sen olemassaolon ajan. Ruotsinkielisen Hembygdsfrontenin voimamies oli Göran Stenius, jolla oli äärioikeistolainen tausta. Maan Turvan muina johtohenkilöinä toimivat ekonomi Juha Laurila (pääsihteeri), diplomi-insinööri Pentti Veijola (kenttäosaston puheenjohtaja), valmisteluosaston puheenjohtajana talvisotaan asti toimi tekniikan tohtori Reino Castrén, hänen jälkeensä maisteri Yrjö Vuorjoki.
Maan Turvassa Suomi jaettiin kahteenkymmeneen suomenkieliseen ja viiteen ruotsinkieliseen piiriin. Pääasiallinen tehtävä mielialojen tarkkailu järjestettiin asiamiesten ilmoitusten kautta. Helmikuussa 1940 suomenkielisiä asiamiehiä oli 3 150, ruotsinkielisiä Hembygdsfrontenissa 400 ja näiden kautta noin 10 000 ihmisen tiedusteluverkosto koko maassa. Asiamiehet kuuntelivat ja raportoivat keskusteluja ja pyrkivät vaikuttamaan yleiseen mielialaan ja mielipiteisiin levittämällä propagandaa. Kansalaiset eivät tienneet olevansa tarkkailun tai vaikuttamisen kohteena.
Asiamiehet raportoivat armeijaa ja turvallisuutta, kansanhuoltoa (esim. elintarvikeasiat), yleistä mielialaa ja vaarallisia huhuja koskevista havainnoistaan, jotka keskustoimisto tiivisti raporteiksi. Raportit välitettiin  edelleen Valtioneuvoston tiedotuskeskukseen, päämajan propagandaosastolle, pääministerille, opetusministerille ja tarpeen mukaan turvallisuusviranomaisille.
Yhdistyksen aloitteesta talvisotaa ennen ja sen aikana järjestettiin ympäri maata useita maanpuolustusjuhlia. Myös radioon toimitettiin ohjelmia, jotka perustuivat kansalaisten mielialoihin. Ohjelmistoon kuului myös erilainen kiertue- ja viihdytystoiminta. Maan Turva julkaisi talvisodan aikana myös lukuisia lehtisiä ja useita kirjoja. Kirjat olivat pääasiallisesti sodasta kertovia kuvateoksia. Maan Turvan toimisto sijaitsi ennen talvisotaa Uudella ylioppilastalolla, mutta sodan alettua se siirtyi Meilahteen.
Toiminnan lopettaminen

Toiminta jatkui koko talvisodan ja alkoi hiljentyä kun sota loppui maaliskuussa 1940. Maan Turvan keskustoimisto lopetettiin virallisesti 1. elokuuta 1940, mutta vähäinen toiminta ja asiamiestoiminta jatkui aina jatkosodan alkuun asti.
Julkaisut

Kenttälauluja: [Maan turva-järjestön kokoonpanema], Helsinki, Puolustusministeriön sanomatoimisto, 1939.
Kotirintama. Helsinki, Maan turva, 1940.
Kunniamme päivät: Suomen sota 1939-40 kuvina ja päämajan tilannetiedoituksina / toimittanut Maan Turva ; [toimittaneet Toivo Rautavaara ja Juhani Konkka], Porvoo, WSOY, 1940.
Maan turva., Helsinki, Maan turva, 1939.
Aiheesta muualla

Ylinen, Iida: Maan Turva – suomalaisten tiedustelijoiden verkosto kattoi Suomen peräkyliä myöten (Podcast-lähetys, haastattelussa historioitsija Tuomas Tepora) Ajankohtainen Ykkönen (2010-2016).  4.12.2014. Yle Areena:  Yle Radio 1. Viitattu 27.8.2019.
| n k Akateeminen Karjala-Seura (1922–1944) |
| --- | --- |
Puheenjohtajat:  Hallikorpi (1922–1923)  Kaila (1923–1927)  Helanen (1927-1928)  Kaila (1928–1930)  Kantele (sij. 1928)  Virta (sij. 1929–1930)  Kantele (1930–1931)  Valle (1931–1932)  Vuorjoki (1932–1934)  Helanen (1934–1935)  Kallia (1935–1936)  Helanen (1936–1944) 
Järjestöt:  Naisylioppilaiden Karjala-Seura  Maan Turva  Suomen Talkoo  Vihan veljet 
Julkaisut:  Suomen heimo 
Historia:  Suur-Suomi 
Luettelo Akateemisen Karjala-Seuran jäsenistä
Maan Turvan kiertue Kannaksella juuri ennen talvisotaa 1.11.1939. SA-kuva 1299.
Kuningasfregattilintu

| Kuningasfregattilintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Suliformes
Heimo::  Fregattilinnut Fregatidae
Suku::  Fregata
Laji::  minor
Kaksiosainen nimi
 Fregata minor  Gmelin, 1789 
Katso myös
   Kuningasfregattilintu Wikispeciesissä   Kuningasfregattilintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuningasfregattilintu eli kuningaskaappari (Fregata minor) on suurikokoinen fregattilintujen heimoon kuuluva merilintu.
Poikanen kerjäämässä naaraalta ruokaa
Koko ja ulkonäkö

Kuningasfregattilintu on haarapyrstöinen. Sen siivet ovat pitkät ja kapeat. Lintu kasvaa noin metrin mittaiseksi, naaras jopa hieman koirasta isommaksi. Sukupuolet ovat erinäköiset Koiraan tunnistaa pesimäaikana punaisesta kaulapussista. Naaraan rinta on valkoinen. Linnun nokka on pitkä ja koukkumainen.
Levinneisyys

Lintua tavataan laajalti trooppisilla merialueilla, etenkin Tyynellämerellä ja Intian valtamerellä. Atlantilla lintua voidaan tavata Brasilian edustalla. Kuningasfregattilintu on osaksi muuttolintu.
Elinympäristö

Lintu elää rannikoilla. Nimensä mukaisesti se voi ahdistella merilintuja ja kaapata näiden pudottaman ruuan. Ne pyydystävät myös itse kalaa vedenpinnalta. Pesiminen tapahtuu yhdyskunnissa, enimmäkseen saaristoissa. Pesä on matala risukasa pensastossa tai matalien puiden oksilla.
Maamiehen Ystävä

| Maamiehen Ystävä |
| --- | --- |
 Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  J. A. Karsten
ISSN:  ISSN 1457-4500
Levikki:  enimmillään 1048 (1845)
Perustettu:  1844
Lakkautettu:  1855
Päätoimittaja:  J. V. Snellman ym.
Kotikunta:  Kuopio
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Kieli:  suomi
Maamiehen Ystävä oli Kuopiossa vuosina 1844–1855 ilmestynyt sanomalehti. Johan Anton Karstenin julkaiseman lehden ensimmäinen toimittaja oli J. V. Snellman. Sen tavoitteena oli kansan valistaminen suomalaiskansallisessa hengessä.
Lehden perustaminen ja sen ohjelma

Maamiehen Ystävä mainitaan kirjallisuudessa usein J. V. Snellmanin aikaansaannokseksi. Todellisuudessa se oli Kuopion ensimmäisen kirjapainon perustaneen J. A. Karstenin hanke. Karsten oli jo vuonna 1842 anonut senaatilta lupaa Viikko-Sanomia Kuopiosta -nimisen lehden julkaisemiseen, mutta tuolloin hakemus hylättiin, koska Kuopiossa ei ollut sensoria eikä sensuuriylihallituksen mukaan sellaista kannattanut yhtä lehteä varten palkata. Snellmanin saatua julkaisuluvan Saima-lehdelle Kuopioon määrättiin sensori, ja marraskuussa 1843 Karsten toimitti senaattiin anomuksen Maamiehen Ystävän julkaisemisesta perustellen sitä kirjapainonsa kannattavuuden lisäämisellä. Senaatin talousosaston myöntämän luvan mukaan lehti sai sisältää etupäässä maataloutta käsitteleviä tutkielmia, pienehköjä historiallisia, maantieteellisiä ja teknisiä kirjoituksia, Finlands Almänna Tidningistä otettuja poliittisia uutisia, tietoja kotimaan tapahtumista sekä viranomaisten kuulutuksia ja yksityisten ilmoituksia.
Ohjelmansa mukaan Maamiehen Ystävä oli suomalaiskansallisessa hengessä toimitettu kansaa valistava yleislehti. Sen kohderyhmä oli talonpoikaisväestö, joka tarvitsi ohjausta ja opastusta tietojensa kartuttamiseksi ja ajattelutapojensa muovaamiseksi. Tehtävän toteuttamista vaikeutti vuoden 1850 kieliasetus, jonka mukaan suomeksi sai julkaista vain uskonnollisia ja taloudellisia kirjoituksia. Kieliasetus näkyi lehdessä ensi sijassa ulkomaita koskevan uutisoinnin lakkaamisena, mutta Krimin sodan johdosta se sai keväällä 1854 jälleen jatkaa ulkomaanuutisten julkaisemista. Toisaalta Maamiehen Ystävä oli jo alun pitäenkin luonteeltaan varsin konservatiivinen, eikä siinä esiintynyt viipurilaisen Kanavan kaltaista yhteiskunnallista radikalismia. Sensuuri puuttui lehden kirjoitteluun vain harvoin.
Toimittajat ja avustajat

Karstenin julkaiseman lehden ensimmäinen toimittaja oli J. V. Snellman, joka sivistyneistön herättäjäksi tarkoitetun Saiman ohella sai toteuttaa siinä suomalaiskansallisen ohjelmansa toista puolta, kansan valistamista. Suomen kieltä puutteellisesti osannut Snellman sai avukseen Kuopion lukion opettajan Joachim Zittingin, mutta luopui lehden toimittamisesta muiden tehtäviensä takia huhtikuussa 1844 neljäntoista numeron jälkeen. Sen jälkeen toimittajana työskenteli Zitting vuoden 1850 lopulle ja uudestaan vuosina 1852–1853. Zittingin avuksi pestattiin vuonna 1848 lehtori Clas Fredrik Corander, joka sai lehden vastuulleen vuosiksi 1850–1851. Kesällä 1853 lehden toimittajaksi tuli Karstenin kirjapainon faktori Fredrik Ahlqvist, ja vuoden 1855 lopussa siitä huolehti Karsten yksin. Sivutoimisten ja huonosti palkattujen toimittajien resurssit olivat ehkä Snellmania lukuun ottamatta hyvin vähäiset, eikä Karsten ollut halukas sijoittamaan rahojaan Maamiehen Ystävän kehittämiseen.
Lehti sai useita avustajia, joista monet olivat pappeja. Heistä tuotteliain oli Lapin pastori Johan Bäckwall. Muita avustajia olivat Liperin kirkkoherra Anders Josef Europaeus, Valkeasaaren kirkkoherra Konstantin Schröder ja Lappeenrannan kirkkoherra Gregorius Mononen, Suomen historiasta artikkelisarjan kirjoittanut Elias Lönnrot ja lääketieteen tohtori Samuel Roos. Talonpoikaisia kirjoittajia olivat ainakin tuuloslainen koulumestari Henrik Selin, kontiolahtelainen rahvaanrunoilija Antti Puhakka sekä itseoppinut talonpoika ja maatalouskirjallisuuden uranuurtaja Antti Manninen.
Lehden sisältö

Kerran viikossa ilmestynyt Maamiehen Ystävä oli nelisivuinen ja kvartokokoinen, kuten useimmat muut 1840-luvun suomalaiset sanomalehdet. Palstamillimetrimäärältään se oli kuitenkin vain puolet Saiman koosta. Vuonna 1845 lehti alkoi ensimmäisenä sanomalehtenä Suomessa julkaista toistuvasti kuvia. Sen liitteenä jaettiin ensimmäisenä vuonna Suomen, toisena maailman ja kolmantena raamatunhistorian kannalta tärkeän Palestiinan kartta.
Maamiehen Ystävän sisällöstä suurin osa oli tietopuolisia artikkeleita, jotka oli enimmäkseen lainattu muista lehdistä. Tärkeimmät aiheet olivat maanviljely ja karjanhoito. Uskonnolliset kirjoitukset lisääntyivät vuoden 1850 jälkeen. Kulttuuriartikkelien keskeinen aihe oli kansanvalistus, jossa lehti ei juurikaan osallistunut ajankohtaiseen keskusteluun. Yhteiskunnallisista aiheista eniten esillä oli raittiuskysymys. Lehden esitystapa pyrki olemaan kansanomainen ja noudatti katekismuksesta tuttua kysymys ja vastaus -mallia, jossa valistunut henkilö jakoi neuvoja tiedonhaluisille.
Uutislehtenä Maamiehen Ystävä oli suppea, joskin uutisten osuus lehden sisällöstä kasvoi sen iän myötä. Tärkeällä sijalla olivat maatalouteen ja kirkolliseen elämään liittyvät uutisaiheet. Uutisaineistosta suurin osa lainattiin muista lehdistä, mutta paikalliset uutiset toimittajan oli hankittava itse. Maaseudun uutiskirjeiden määrä oli lehdessä verrattain vähäinen. Kotimaankin uutisten saapuminen Kuopioon kesti usein viikkoja ja ulkomaanuutisissa saattoi vierähtää jopa kuukausi.
Kaunokirjallisuuden ja muun ajanvieteaineiston osuus Maamiehen Ystävän sisällöstä oli 10–15 prosenttia. Lehti julkaisi muun muassa J. L. Runebergin lyyristen runojen suomennoksia, valistushenkisten talonpoikaisrunoilijoiden tilapäisrunoja sekä Johan Bäckwallin tendenssimäisiä jatkokertomuksia. Kielisäännöksen kiellettyä kaunokirjallisuuden julkaisemisen ajanvieteosasto täytettiin muun muassa vanhoilla kansanrunoilla, lauluilla ja saduilla. Ilmoituksia lehdessä oli vähän.
Levikki ja merkitys

Alkaessaan Maamiehen Ystävä oli ainoa suomenkielinen sanomalehti, ja se sai siksi innostuneen vastaanoton. Lehden tilaajamäärä nousi ensimmäisenä vuonna yhdeksäänsataan, jolloin se oli yhtä suuri kuin maan suosituimmalla sanomalehdellä Helsingfors Tidningarilla. Toisena vuotenaan lehdellä oli 1 048 tilaajaa, jotka jakaantuivat tasaisesti koko maahan. Suurimmat levikkipaikkakunnat olivat Kuopio, Viipuri ja Turku. Kolmantena vuonna tilaajamäärä kääntyi kuitenkin tasaiseen laskuun ja alitti vuonna 1851 kannattavuusrajan, jollaisena on pidetty neljääsataa kappaletta. Levikin vähenemiseen vaikutti uusien lehtien perustaminen. Itä-Suomessa Maamiehen Ystävän suosiota kavensi ensin Pietari Hannikaisen Kanava (1845–1846) ja sen jälkeen vuonna 1847 perustettu Suometar, lännessä vuonna 1851 aloittanut Sanomia Turusta ja pohjoisessa vuodesta 1852 ilmestynyt Oulun Wiikko-Sanomia. Viimeisenä ilmestymisvuonna 1855 lehdellä oli enää 120 tilaajaa ja Karstenin oli pakko lopettaa se kannattamattomana. Maamiehen Ystävän suosion romahdus johtui myös lehden tason laskusta ja siitä, että sen kustantaja ei ollut halukas seuraamaan muiden lehtien kehitystä. Niinpä Suometar sai aiheen pilkata sen lörpöttelevän ”käärmeistä ja valaskaloista, Kiinalaisista ja Paapuista, Guanosta ja Juutalaisista, Planetoista, Tähdistä ja Kuista”.
Lehden sosiaalisesta levikistä ei ole tarkkoja tietoja. Pappien innokkaasti levittämänä se ilmeisesti tavoitti lukutaitoisista talollisista koostuneen kohderyhmänsä ja oli merkittävä tekijä rahvaan lukuhalun kehittäjänä. Maamiehen Ystävää lukivat myös Snellmanin suomalaisuuskampanjan innostamat opiskelijat. Se oli pitkään aikaan ensimmäinen sanomalehti, joka tarjosi suomenkielisille kirjoittajille mahdollisuuden omien tuotteidensa julkaisuun.
Aiheesta muualla

Maamiehen Ystävä digitoituna kansalliskirjastossa
Raimo Savolainen: J. V. Snellman Maamiehen ystävä -lehden toimittajana. Esitelmä Snellman ja suomen kieli -seminaarissa Kuopiossa 8.1.2006. (Arkistoitu – Internet Archive)
Vuonna 1848 Maamiehen Ystävä kertoi kuvan kera uudesta liikennevälineestä junasta.
Kuopion kaupungintalo

| Kuopion kaupungintalo |
| --- | --- |

Sijainti:   Kuopio, Suomi
Rakennustyyppi:  kaupungintalo
Valmistumisvuosi:  1886
Suunnittelija:  F. A. Sjöström ja J. Stenbäck
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuopion kaupungintalo sijaitsee Kuopion keskustassa torin laidalla Multimäen kaupunginosassa. Kaupungintalon rakentaminen alkoi vuonna 1882 ja talo valmistui 1886. Talon ovat suunnitelleet F. A. Sjöström ja J. Stenbäck.
Valmistuttuaan se hallitsi suvereenisti kauppatorin pohjoisreunaa, torin ympäristö oli vielä tuolloin muuten täysin puutalovoittoista. Tilamuutokset olivat yleisiä talon ensimmäisinä vuosikymmeninä. Talon ensimmäisessä kerroksessa ehti toimia muun muassa ravintola, lukusali ja kansankirjasto.
Talon suunnittelu käynnistyi jo vuonna 1875, suunnittelusta järjestettiin tuolloin myös kilpailu, mutta kaikki kilpailutyöt päätettiin hylätä. Myöhemminkin tontti on ollut useiden toteutumattomien suunnitelmien kohteina. Vuonna 1917 ja 1921 laadittiin piirustukset kaupungintalon laajentamiseksi, ja vuonna 1951 Alvar Aalto suunnitteli kaupungintalon taakse konsertti- ja teatteritalon. Mitkään näistä suunnitelmista eivät toteutuneet.
Aiheesta muualla

Riekki, Helena: ”2 / Julkisia rakennuksia - Kaupungintalo”, Kuopion kaupungin rakennushistoria - Kaupungin rakentamisvaiheita vuodesta 1875, s. 137-147.  (Kuopion historia 6)  Kuopion kaupunki, 2005.  ISBN 951-842-293-1
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuopion kaupungintalo Wikimedia Commonsissa
Maailmankaikkeuden lopullinen kohtalo

Yleistä
Maailmankaikkeus
Kaikkeuden ikä
Kaikkeuden muoto
Kosmologian aikajana
Varhainen kaikkeus
Alkuräjähdys
Alkuräjähdyksen aikajana
Inflaatio
Ydinsynteesi
GWB
Neutriinotausta
Kosminen mikroaaltotausta
Laajeneva kaikkeus
Punasiirtymä
Hubblen laki
Kaikkeuden metrinen laajeneminen
Kaikkeuden kiihtyvä laajeneminen
Fridmanin yhtälöt
FLRW-metriikka
Rakenteen muodostuminen
Kaikkeuden muoto
Rakenteen muodostuminen
Galaksien muodostuminen
Galaksimuuri
Suuren mittakaavan rakenne
Kaikkeuden tulevaisuus
Lämpökuolema
Kaikkeuden lopullinen kohtalo
Osatekijät
Lambda-CDM-malli
Pimeä aine
Pimeä energia
Pimeä virtaus
Kosmologian kokeita
Havaitseva kosmologia
CoBE
BOOMERanG
Planck
WMAP
n
k
Maailmankaikkeuden lopullinen kohtalo on yksi kosmologian tutkimuskohteista. Kilpailevat teoriat ennustavat maailmankaikkeuden laajenemisen joko kestävän äärettömiin tai loppuvan joskus. Kysymys lopullisesta kohtalosta nousi ajankohtaiseksi, kun päästiin melkoiseen yksimielisyyteen siitä, että maailmankaikkeus on kerran syntynyt erittäin tiheästä ja kuumasta tilasta alkuräjähdyksessä. Mikäli se on kerran voinut alkaa, se voi myös loppua.
Maailmankaikkeuden lopusta ei ole alun alkuräjähdysteoriaa vastaavaa laajasti hyväksyttyä teoriaa vaan lukuisia toisistaan eroavia teorioita. Tiedeyhteisössä on kuitenkin kasvava, uusien todisteiden tukema tieteellinen konsensus siitä, että maailmankaikkeuden laajeneminen jatkunee äärettömiin kaikkeuden yhä viilentyessä, lopulta elämälle kelvottomaksi.
Kilpailevia teorioita

Teoriat maailmankaikkeuden lopullisesta kohtalosta ovat edelleen epävarmoja, sillä ne riippuvat monesta toistaiseksi huonosti tunnetusta tekijästä. Esimerkiksi pimeän energian fysikaalinen luonne on edelleen hyvin epäselvä. Skenaarioiden perusteena on muun muassa aineen, säteilyn, pimeän aineen ja pimeän energian suhteellinen osuus maailmankaikkeudessa, maailmankaikkeuden kriittinen tiheys (tiheys, joka riittäisi pysäyttämään laajenemisen) ja sen laajenemisen nopeus. Varsinaisia mittaustuloksia ovat galaksien joukkoontumisen aste, etäiset supernovat ja kosmisen taustasäteilyn anisotropia.
Matemaatikko ja kosmologi Frank Tipler käyttää termiä Omegapiste kuvaamaan maailmankaikkeuden lopullista kohtaloa, johon se matkaa fysiikan lakien mukaan. Käsitteen on alun perin luonut jesuiitta Pierre Teilhard de Chardin (1881–1955). Tiplerin mukaan gravitaation romahduksen loppu, kosmologian suuri rysäys on Omegapiste.
Kilpailevia teorioita > Lämpökuolema

Lämpökuolemassa (engl. Big Freeze) maailmankaikkeuden laajeneminen jatkuu ikuisesti, mutta se muuttuu kaikenlaiseen työhön kykenemättömäksi. Ajan kuluessa kaikkeuden entropia kasvaa äärimmäisen lähelle maksimiaan ja kaikkeuden lämpötilaerot tasoittuvat sen lämpötilan laskiessa hiljalleen äärimmäisen lähelle absoluuttista nollapistettä. Vapaata energiaa on kaikkeudessa äärimmäisen vähän ja gradientit tasoittuvat pois, jolloin minkäänlaisen informaation välitys ei ole mahdollista. Jos protoni on epästabiili, kuten eräät teoriat ennustavat, protonit hajoavat ja mustat aukot höyrystyvät. Kaikkeus siirtyy todennäköisimpään järjestykseensä eli kaikki on sekaisin. Nimi tulee siitä, että kaikki energia on muuttunut lämmöksi ja lämmöstä ei saada työtä, jos ei ole lämpötilaeroa.
Kilpailevia teorioita > Loppurepeämä

Loppurepeämä (engl. Big Rip) on kiihtyvästi laajenevassa kaikkeudessa tapahtuva loppu. Havaittava kaikkeus tai vaikuttava kaikkeus kuitenkin pienenee. Haamuenergia, pimeän energian hypoteettinen muoto, repii kaiken irti toisistaan aina pienimpään hiukkaseen asti, jolloin ne eivät voi vaikuttaa toisiinsa.lähde?
Kilpailevia teorioita > Loppurysäys

Loppurysäys (engl. Big Crunch) tapahtuu, jos kaikkeuden tiheys riittää pysäyttämään laajenemisen ja kääntämään sen kutistumiseksi, mikä olisi alkuräjähdykselle vastakkainen tapahtuma. Loppurysäysten ja alkuräjähdysten vuorottelu olisi ikuinen syklinen kaikkeus. Tämä ei kuitenkaan säilyttäisi elämän mahdollisuuksia vaan päätyisi lopulta lämpökuolemaan. Lisäksi havaintojen mukaan laajeneminen kiihtyy, ei hidastu.
Kilpailevia teorioita > Multiversumi – ei loppua

Multiversumi eli ikuinen inflaatioteoria rinnakkaisista maailmankaikkeuksista, jotka syntyvät ja kuolevat. Itsessään multiversumille ei kuitenkaan ennusteta loppua.
Havaintoja

Yli 200 000:a galaksia havainnoinneen Galaxy and Mass Assembly (GAMA) -tutkimusryhmän mukaan universumin tähtituotannon maksimi oli noin 7 miljardia vuotta abb., minkä jälkeen se on hiipunut. Galakseja havainnointiin 7 eri teleskoopilla 21 eri aallonpituudella ultravioletista infrapunaan.
Kirjallisuutta

Davies, Paul: Kolme viimeistä minuuttia.  (The Last Three Minutes: Conjectures About the Ultimate Fate of the Universe, 1994)  Suomentanut Risto Varteva. Porvoo:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-20038-7
Krauss, Lawrence M.: Atomi: Matka maailmankaikkeuden alusta elämän syntyyn ja siitä edelleen.  (Atom: An Odyssey from the Big Bang to Life on Earth...and Beyond, 2001)  Suomentanut Juha Pietiläinen. Helsinki:  Terra Cognita, 2002.  ISBN 952-5202-51-8
Aiheesta muualla

Markkanen, Tapio: Liekkien loimu vai ikijää?– loppukuvan hahmottelua. Tieteessä tapahtuu, 1998, nro 7.  Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Yksinkertaistettu animaatio loppurysäyksestä
Maanselkä (kylä)

Maanselkä on kylä ja rautatieasema Joensuun–Kontiomäen rautatien varrella Sotkamon ja Nurmeksen (entisen Valtimon) rajalla, Maanselän vedenjakaja-alueella. Osa kylästä ja taloista sijaitsee Nurmeksen ja osa Sotkamon puolella.
Varsinainen kylä sijaitsee korkealla vaaralla. Joensuu–Kontiomäki-rata kulkee kylän itäpuolitse. Maanselän rautatieasema sijaitsee noin kaksi ja puoli kilometriä kylän itäpuolella, henkilöliikenne Nurmeksen ja Kontiomäen välisellä rataosalla lopetettiin vuonna 1993. Kylän läpi kulkee Kajaanintie eli valtatie 6. Kylä on ollut tunnettu kautta aikojen majataloistaan, ja perinteitä jatkaa Maanselän Etappi -majatalo. Kylällä on myös Seurantalo.
Luonto

Maanselän ympärillä on laajat erämaat, jotka ovat valtion omistuksessa. Kylän länsipuolella on Loukkukorpi, jossa sijaitsevalta Loukkukorven metsäkämpältä käsin on ennen tehty suurella metsätyömiesjoukolla laajoja savottoja valtion metsissä. Tunnettu UKK-retkeilyreitti Vuokatti–Koli kulkee kylän läpi. Se seurailee entisiä veronkantaja Simo Hurtan ratsupolkuja.
Alueen luoteispuolella on korkeita vaaroja, kuten valtatien 6 länsipuolella 307 metriä korkea laaja Lappavaara ja noin kymmenen kilometriä luoteeseen sijaitseva 368 metriä korkea Naulavaara.
Eläimistä alueella tavataan mm. susia pysyvästi. Joitakin niistä on tutkimusseurantaa varten pannoitettu. Talvisin sudet liikkuvat alueella laumana. Kotkalla on myös reviirinsä alueella.
Kalliojärvi

Maanselän lähellä sijaitsee neljän kilometrin pituinen kapea Kalliojärvi. Järvi on yksi harvoista bifurkaatiojärvistä, jonka vedet laskevat järven pohjoispäästä Oulujoen vesistöön ja eteläpäässä Valtimon puolelle Alasenjärven kautta Vuoksen vesistön Kokkojokeen.  Lännenpuolella järveen rajautuu jyrkkärinteinen Rommakkovaara ja sen rinteillä on Kalliojärven aarnialue, vanhojen metsien suojelualue, jossa kasvaa vanhoja aarnimäntyjä.
Nähtävyydet

Kalliojärven bifurkaatiojärvi
Kalliojärven aarnialue
Täyssinän rauhan rajakivi (1595) Maanselän asemalla
Historia

Maanselässä on kulkenut aikoinaan Ruotsin ja Venäjän alueiden raja. Merkkinä entisistä rajoista Maanselän asemalla on Täyssinän rauhan rajakivi vuodelta 1595. Kiveen on hakattu Ruotsin kruunut ja kreikkalaisristi. Lisäksi siinä on rajan myöhemmin tarkastaneiden rajankävijöiden nimikirjainhakkaukset. Maanselälle rakennettiin vuonna 1650 Maanselän kylä majapaikaksi pitkälle asumattomalle välille Sotkamoon mentäessä. Kylä onkin tunnettu majatalon paikkana monta vuosisataa. Veronkantaja Simo Hurtan käyttämä ratsupolku kulkee myös alueen läpi. Valtimon puolella sijaitsee tunnettu Aholan vanha talo 1800-luvulta.
Yritykset

Maanselän Etappi
Kuotsjärvi

| Kuotsjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:   Venäjä, Murmanskin alue
Paikkakunta:  Petsamon piiri
Koordinaatit:  69°25′51″N, 30°09′54″E
Mittaustietoja
 fiKuotsjärvi 
Kuotsjärvi (ven. Куэтсъярв) on Paatsjoen vesistöön kuuluva järvi Nikkelin kunnan pohjoisosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Kuotsjärvi on pohjois-eteläsuunnassa pitkämäinen järvi ja se sijaitsee Paatsjoen ja Petsamontunturien välisellä alueella Norjan rajan tuntumassa. Järvi laskee Paatsjokeen hyvin lyhyttä lasku-uomaa myöten. Kuotsjärven itäpuolella sijaitsee Nikkelin taajama ja pohjoispäässä Mirnyin kylä. Kuotsjärvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan keskiosassa.