stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Operaatio Husky
Maihinnousu > Akselivaltojen puolustuksen lujittaminen

Kesselring siirsi Sisiliaan kaksi maahanlaskurykmenttiä ja 29. panssarikrenatööridivisioonan (kenraalimajuri Fries). Saksan XIV panssariarmeijakunta komentajanaan kenraali Hube otti 17. heinäkuuta komentoonsa Sisiliassa olevat saksalaiset joukot. Hube ryhmitti joukkonsa Etnan rinteille Cataniasta San Stefanoon sulkien pääsyn Messinaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Operaatio Huskyn suunnitelma.
Treno armato Licata
The Scientist

The Scientist
| --- | --- |
lehtityyppi:  aikakauslehti, kausijulkaisu (en) 
ISSN:  0890-3670, 1945-5127 
perustettu:  1986 
kotipaikka­kunta:  New York 
kotimaa:  Yhdysvallat 
kieli:  englanti 
kotisivu:  http://www.the-scientist.com/ 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
The Scientist on biotieteilijöille tarkoitettu, vuonna 1986 perustettu tieteellinen aikakauslehti.  Sillä on yksi laajimmista tieteellisten lehtien lukijakunnista. Lehti raportoi alansa uusista keksinnöistä, eettisistä kysymyksistä ja teknologiatrendeistä.
The Sky

The Sky oli tähtitieteen harrastajille suunnattu yhdysvaltalainen aikakauslehti, jota julkaistiin vuosina 1935–1941. Lehti oli kuukausittain ilmestyneen The Amateur Astronomer -lehden seuraaja ja se fuusioitui vuonna 1941 The Telescope -lehden kanssa Sky & Telescope -lehdeksi.
Science

| Science |
| --- | --- |


Lehtityyppi:  Tiedelehti
Julkaisija:  American Association for the Advancement of Science
ISSN:  ISSN 0036-8075
Levikki:  130 000
Perustettu:  1880
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotimaa:  Yhdysvallat
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Science (suom. tiede) on American Association for the Advancement of Sciencen julkaisema tiedelehti, ja sitä pidetään yhtenä arvostetuimmista akateemisista lehdistä. Viikoittain ilmestyvän lehden artikkelit ovat vertaisarvioituja ja lehden vaikuttavuuskerroin oli 33,611 (vuonna 2014). Science ja sen kilpailija Nature ovat yleistiedelehtiä, jotka kattavat koko luonnontieteiden spektrin. Tutkimusjulkaisujen lisäksi Sciencessa on myös muuta tieteeseen liittyvää kuten uutisia, mielipiteitä ja tiedepolitiikkaa.
AAA julkaisi 1980–1986 yleistajuisempaa Science-lehteä, jonka nimen perässä oli vuosiluku erotuksena varsinaisesta tieteellisestä lehdestä, esimerkiksi Science80. Lehden nimi aiheutti kuitenkin paljon sekaannusta, ja lehden artikkeleiden indeksointi oli hankalaa. Time-konserni osti sen 1986 ja yhdisti omaan Discover-lehteensä.
Applied Physics Letters

| Applied Physics Letters |
| --- | --- |
Lyhenne:  Appl. Phys. Lett.
Lehtityyppi:  tiedelehti
Aihealue:  sovellettu fysiikka
Julkaisija:  American Institute of Physics
ISSN:  1077-3118 ja 1520-8842 ISSN 0003-6951, 1077-3118 ja 1520-8842
Perustettu:  1962
Kotimaa:  Yhdysvallat
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Applied Physics Letters on vertaisarvioitu sovelletun fysiikan julkaisusarja, jota julkaisee viikoittain American Institute of Physics. Se on yksi viitatuimmista fysiikan alan julkaisuista; vuonna 2008 sen vaikuttavuuskerroin oli 3.726 Thomson Reutersin (nyk. Clarivate Analyticsin) Journal Citation Reportsin mukaan. Ensimmäisen kerran Applied Physics Letters julkaistiin vuonna 1962.
The Telescope

The Telescope oli tähtitieteen harrastajille suunnattu yhdysvaltalainen aikakauslehti. Lehteä julkaistiin vuosien 1931–1941 välillä, aluksi neljännesvuosittain. Lehden Päätoimittajana toimi Perkinsin observatorion johtaja Harlan Stetson. Vuonna 1934 lehden päätoimittajaksi tuli Donald Howard Menzel, jonka jälkeen lehteä alettiin julkaisemaan joka toinen kuukausi. Vuonna 1941 lehti fuusioitui The Sky -lehden kanssa Sky & Telescope -lehdeksi.
Asko

| Indoor Group Oy / ASKO |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1918 (Lahden Puusepäntehdas Oy) 
Kotipaikka:  Suomi
Tuotteet:  sisustustuotteet
Emoyhtiö:  Indoor Group Oy
Kotisivu:  www.asko.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Asko on suomalainen sisustusmyymäläketju ja kodinkonemerkki. Ketjulla on yhteensä 34 sisustusliikettä Suomessa sekä neljä sisustusmyymälää Virossa. Erinäisten liikejärjestelyjen jälkeen suomalainen Indoor Group omistaa nykyisin Asko-myymälät ja slovenialainen Gorenje Asko-kodinkonemerkin. Asko perustettiin lähes sata vuotta sitten huonekaluvalmistajaksi ja sillä on monivaiheinen historia kansainvälisenä monialayrityksenä.
Asko teollisuusyrityksenä > Huonekaluyhtiön suuruudenaika

Vuonna 1956 tehdasta laajennettiin ja se oli Pohjoismaiden suurin. Työntekijöitä oli 1 100. 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa vakinaisia suunnittelijoita oli kahdeksan ja ulkopuolisiakin käytettiin, tunnetuimpina Ilmari Tapiovaara ja Tapio Wirkkala. Tapio Wirkkalan lisäksi Askon valtteja olivat Eero Aarnio ja Jussi Peippo. Pääsuunnittelijana toimi muun muassa Olli Borg vuosina 1964–1967. Asko-Avonius oli luovuttanut 1950-luvun lopulla yrityksen päivittäisen johtamisen Onni Penttilälle ja Frans Meltovaaralle.
1960-luvulla sohvakalustojen kysyntää lisäsi televisioiden yleistyminen ja yhtenäiseen sisustukseen pyrittiin yhä suuremmilla kalustesarjoilla. Vaikka Eero Aarnion pop-henkiset muovi- ja lasikuitutuolit eivät vielä olleet joka kodin kalusteita 1960-luvulla, lujitemuovisten, modernien kalusteiden suosio lähti liikkeelle messuille ostettujen rohkeiden katseenvangitsijoiden kuten Eero Aarnion pallotuolin myötä ja 1970-luvulle tultaessa Amigo-ruokailuryhmä oli saanut suosiota.  Askon tuotteita myytiin yli 20 maahan Finnternational-brändillä ja saman kaluston oli sovittava eri maihin. Eero Aarnio suunnitteli Askolle 1960-luvulla myös lasikuitu-valmisteisen Kantarelli-pöydän.
Yhtiön perustajan kuollessa 1965 yhtiö oli Lahden suurin ja Suomen suurimpia. Samana vuonna tuotantopuolen Asko Tehtaat Oy ja myymäläorganisaation Asko osakeyhtiö sulautettiin yhdeksi yhtiöksi. Vuonna 1965 myös Esko Pajamiehen suunnittelemana syntyi Bonanza-lännensarjan inspiroimana Bonanza-sohvaryhmä, josta tuli suosittu 1960- ja 1970-luvuilla ja joka myöhemminkin on luettu 1960-luvun huonekaluklassikoiden joukkoon.
UPO:n toimitusjohtaja Arvi Tammivuori, Aukusti Asko-Avoniuksen poika, kehitti Upoa määrätietoisesti 1960-luvulla, ja yhtiön PVC-muoviputkia valmistava tehdas valmistui 1967 Nastolaan. Muovialasta muodostui merkittävä konsernin tukijalka.
Asko hyödynsi, siinä missä Isku ja Vilkakin, ns. tupakulttuurimuodin mukaista Lappi-eksotiikkaa,  mikä näkyi Askon Saana-nojatuoleissa ja -moduulisohvissa.
Askon suuruudenaika oli 1970-luvulla. Vuonna 1975 yhtiöllä oli muun muassa 12 omaa huonekalumyymälää Länsi-Saksan suurimmissa kaupungeissa, kolme myymälää Ruotsissa Asko Finncenter -nimellä, tytäryhtiöt Englannissa, Ranskassa, Sveitsissä, Hollannissa ja Belgiassa, kaksi sahaa, vaneritehdas, täyden valikoiman Asko-tavaratalot Lahdessa ja Jyväskylässä, ja neljä Upon myyntiyhtiötä Ruotsissa, Norjassa, Englannissa ja Länsi-Saksassa. Viennin osuus kuitenkin lähti 1970-luvun alkupuolella laskemaan.
Asko teollisuusyrityksenä > Uudelleensuuntautuminen muovialaan, huonekalutoimialan hajoaminen

Yhtiö joutui 1970-luvun lamassa talousvaikeuksiin. Vuonna 1977 Asko ja Upo fuusioitiin Asko-Upo Oy:ksi. Asko-Upo Oy sulautui 1981 Asko Yhtymään. Muoviputkiteollisuus yhtiöitettiin Oy Uponor Ab:ksi 1982, Neste Oy :n tullessa yhtiöön kolmasosan omistajaksi.
1980-luvulla Asko-konserni diversifioitui, ostaen yrityksiä uusilta toimialoilta. 1986 yhtiö osti Oy Finlayson Ab :n ja poisti yhtiön pörssistä. Finlayson omisti edelleen Suomen Trikoon. Yhtiö osti myös parkettia tuottavan Upofloor Oy :n.
1990-luvulla käynnistyi uusi aikakausi, kun Asko alkoi vähitellen keskittyä muoviputkiin konsernin pääliiketoiminta-alueena. Yhtiö alkoi suunnata varoja Uponorin kehittämiseen, luopui tämän ydinalueen ulkopuolisista liiketoiminnoista. Asko myi 1998 Finlaysonin, ja 1999 perinteisen kalusteliiketoimintansa Sponsor Capital Oy:n hallinnoimalle rahoitusyhtiölle, joka yhdisti sen Sotkan kanssa Indoor Group Oy:ksi. Vuoden 2005 alussa Keskon tytäryhtö KesWell osti Indoor Groupin. Vuonna 2000 yhdistettiin Upofloor Karelia parketin kanssa Karelia-Upofloor Oy:ksi ja 2004 se myytiin. Kesäkuussa 2017 Kesko myi Indoor Groupin sijoittajaryhmälle, johon kuuluivat Sievi Capital, kolmen Sotka-ketjun franchising-yrittäjää ja eläkeyhtiö Etera.
Vuonna 2000 Oy Uponor Ab fuusioitui emoyhtiönsä Asko Oyj:n kanssa, ja yrityksen nimeksi tuli Uponor Oyj. Asko-konsernin jatkaja on siis nykyään Uponor Oyj, jonka pääomistajiksi ovat myöhemmin tulleet Pekka, Jukka ja Jari Paasikivi suoraan ja Oras Investin kautta. Asko-nimeä käyttävät huonekalu- ja kodinkoneliiketoiminnat taas ovat yhtiöstä pois myytyjä osia. Uponor on kansainvälinen markkinajohtaja rakentamisen ja kunnallistekniikan putkijärjestelmissä ja asuntojen lattialämmitysjärjestelmissä. Sen tuotteita myydään sataan eri maahan ja yhtiön palveluksessa on yli 7 000 henkilöä 26 maassa.
Askon levyhuonekalutehtaan toimintaa jatkoi Best Furniture, joka ajautui ensiksi velkasaneeraukseen ja sitten konkurssiin. Askon verhoiltujen huonekalun tuotantoa jatkaa Indoor Groupin omistama Insofa Oy, joka on yksi Suomen suurimmista verhoitujen kalusteiden tuottajista.
Asko teollisuusyrityksenä > Asko Kodinkoneet

Askon tytäryhtiö Upo laajensi toimintaansa kodinkoneisiin 1940- ja 1950-luvuilla. Vuonna 1941 Lahdessa valmistui ensimmäinen Upo-silitysrauta ja 1952 ensimmäinen jääkaappi sekä vuotta myöhemmin pesukone. Vuonna 1957 alkoi liesien, 1958 mankelien ja 1959 pyykkilinkojen tuotanto. Vuonna 1960 kodinkoneiden vientiä Pohjoismaihin kehitettiin, ja samana vuonna Ruotsiin perustettiin Upo AB. 1970-luvulla alkoi myös kotimainen astianpesukonetuotanto. Vuosikymmenen loppupuolta leimasi yhteistyö Rosenlewin kanssa, jonka kanssa luotiin yhteisyhtiö Kotimaiset Kotitalouskoneet Oy.
1980-luvulla toimintaa laajennettiin yritysostoilla, kun Ruotsista ostettiin ensin liesituuletintehdas Futurum Ab ja sitten kylmälaiteyhtiö Osby AB 1987 sekä Cylinda 1988 ja tuuletinvalmistajat Ruotsista ja Englannista.
1990-luvulla tuuletinvalmistajat sekä Futurum ja Osby myytiin. Toimialan nimeksi vaihtui Asko Appliances.
Vuonna 2000, Asko-ryhmän keskittyessä Uponoriin, Asko Appliances –ryhmä myytiin italialaiselle perheyritykselle Antonio Merloni S.p.A.:lle, jonka pääkonttori sijaitsee Fabrianossa, Keski-Italiassa.
Antonio Merloni oli kodinkoneiden alihankkija-valmistaja, joka ei kuitenkaan kyennyt hyödyntämään Askon brändiä, vaan talousvaikeuksissa myi Asko Kodinkoneet -ryhmän slovenialaiselle alan yritykselle Gorenjelle. Samana vuonna aletaan kodinkoneita myydä Suomessa myös Asko-tuotemerkillä.
Asko kodinkoneiden tuotanto Suomessa loppui 2012, kun Lahden liesitehtaan tuotanto siirrettiin Gorenjen tehtaalle Tšekkiin. Gorenje myy edelleen sekä Upo- että Asko-merkkisiä kodinkoneita kaikissa Pohjoismaissa, ja Suomen Asko Kodinkone -liiketoiminta on nykyään (2014) Gorenjen omistaman ruotsalaisen Asko Appliances AB:n sivuliike. Asko on Gorenjen premium-laatumerkki, jolla yhtiö kilpailee muun muassa Australiassa ja Yhdysvaltain markkinoilla, jossa Asko on ollut kodinkone-brändinä vuodesta 1987. Asko-tuotemerkkiä markkinoidaan myös Kiinassa Gorenjen premium-merkkinä. Tästä osoituksena näkyvyys keskeisillä markkinapaikoilla, muun muassa Shanghain Citic-square -ostoskeskuksessa. Gorenje kilpailee siis Asko-nimellä muiden laatumerkkien kuten Boschin, AEG:n ja Mielen kanssa.
Asko-kodinkoneiden tuotanto loppui Ruotsissa 2013, ja tuotanto siirrettiin Sloveniaan. Mainoslauseena maailmalla käytetty Swedish quality since 1950 viittaa Cylindan perustamisvuoteen.
Asko keräilykohteena

Asko on yksi tunnetuimpia suomalaisia tavaramerkkejä. Asko oli moneen otteeseen edelläkävijä huonekalumuotoilussa niin huippuaikoinaan 1960- ja 1970-luvuilla kuin vielä 1990-luvullakin. Johtavia muotoilijoita, joiden tuotteisiin keräilyä kohdistuu, ovat Tapio Wirkkala, Eero Aarnio, Maija Heikinheimo ja Voitto Haapalainen.
Ilmari Lappalaisen Laila-nojatuolit ja -sohvat vuodelta 1948 ovat keräilijöiden suosiossa, 1990-luvulta Markku Pakkasen Harlekiini. Esko Pajamiehen vuonna 1965 suunnittelemaa Bonanza-sohvaryhmää, joka oli suosittu 1960- ja -70-luvuilla, pidetään 1960-luvun klassikkona.
Asko-keräilyhuonekaluja saattaa löytää eritasoisista huutokaupoista ja antiikkiliikkeistä. Korkeimpia hintoja on saatu Eero Aarnion pallotuoleista, Ilmari Tapiovaaran kalusteista ja Tapio Wirkkalan vaneripöydistä. Pallotuolien hinnat ovat olleet muutamasta tuhannesta eurosta aina 10 000 puntaan kappaleelta (noin 12 000 €) ja Wirkkalan vaneripöydät sekä Tapiovaaran Crinolette noin 6 000 euroa kappaleelta. Askon kalusteita on myyty muun muassa Christie’s ja Sotheby’s-huutokauppakamareissa. Phillips de Pury & Company New Yorkissa on myynyt Askoa useampaan otteeseen.
Aiheesta muualla

Askon osakkeen pörssihistoriaa (porssitieto.fi)
Askon myymälä Salossa, kuva vuodelta 2009.
Askon myymälä 2019
Euroopan parlamentin varapuhemies

Euroopan parlamentin varapuhemies on henkilö, joka johtaa istuntoa Euroopan parlamentissa puhemiehen ollessa estynyt. Parlamentti valitsee parlamenttikauden alussa järjestettävässä äänestyksessä yhteensä 14 varapuhemiestä.
Euroopan parlamentin varapuhemiehet

16. heinäkuuta 2024 alkaneelle kaudelle valittiin varapuhemiehiksi seuraavat parlamentin jäsenet:
|  | Jäsen | Ryhmä | Valtio | Äänet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Sabine Verheyen | EPP |  Saksa | 604, 1. kierros |
| 2 | Ewa Kopacz | EPP |  Puola | 572, 1. kierros |
| 3 | Esteban González Pons | EPP |  Espanja | 478, 1. kierros |
| 4 | Katarina Barley | S&D |  Saksa | 450, 1. kierros |
| 5 | Pina Picierno | S&D |  Italia | 405, 1. kierros |
| 6 | Victor Negrescu | S&D |  Romania | 394, 1. kierros |
| 7 | Martin Hojsík | RE |  Slovakia | 393, 1. kierros |
| 8 | Christel Schaldemose | S&D |  Tanska | 378, 1. kierros |
| 9 | Javi López | S&D |  Espanja | 377, 1. kierros |
| 10 | Sophie Wilmès | RE |  Belgia | 371, 1. kierros |
| 11 | Nicolae Ștefănuță | Greens/EFA |  Romania | 347, 1. kierros |
| 12 | Antonella Sberna | ECR |  Italia | 314, 2. kierros |
| 13 | Roberts Zīle | ECR |  Latvia | 490, 2. kierros |
| 14 | Younous Omarjee | GUE/NGL |  Ranska | 311, 2. kierros |
Tiedustelupalvelu

CIA:n New Headquarters Building (NHB) -rakennuksen sisäänkäynti Langleyssa Virginiassa vuonna 2009.
Tiedustelupalvelu on pysyvä organisaatio, joka täyttää valtion johdon toimintaympäristöä koskevia tiedontarpeita, luo tilannekuvaa, ennakoi ja antaa tiedonhankintansa ja analyysinsa perusteella varoituksia. Rajatummin tiedustelupalvelu tai tiedusteluvirasto on valtion laitos, joka kerää tietoja toisista maista henkilövakoilun, signaalitiedustelun ja salakielten avaamisen avulla. Tiedustelupalvelut tutustuvat myös julkisiin tietoihin ja harjoittavat monesti yhteistyötä muiden laitosten, esimerkiksi armeijan kanssa. Tiedustelupalvelut hoitavat vastavakoilun ja terrorismin vastaiset toimet.
Jotkut tiedustelupalvelut harjoittavat salamurhia, asekauppaa, vallankaappauksia ja muita salaisia operaatioita, joiden tarkoitus on tukea omia liittolaisia ja heikentää vastustajaa. Tiedustelupalvelut tarjoavat usein propagandaa. Propagandaa saatetaan levittää joukkotiedotusvälineissä, jotka eivät suoraan liity tiedustelupalveluun. Tiedustelupalvelu saattaa hoitaa joitain asioita peiteorganisaatioiden kautta. Tiedustelupalveluilla on ollut joskus omia operaatioita, joista maan päättäjiä on informoutu vähän tai ei ollenkaan. Joitain tiedustelupalveluita on arvosteltu muun muassa siitä, että ne varmistavat vain pienen ryhmän turvallisuutta ja toimivat epäinhimillisillä tavoilla.
Tunnetuimpia tiedustelupalveluja ovat Yhdysvaltojen CIA ja NSA, Venäjän SVR, Neuvostoliiton KGB (nykyisin FSB), Israelin Mossad sekä Britannian MI6 ja MI5.
Suomessa ulkomaantiedustelua hoitavat Puolustusvoimien tiedustelulaitos (PVTIEDL) ja Pääesikunnan tiedusteluosasto. Suomen sisäisestä tiedustelusta vastaa Suojelupoliisi vuonna 2019 voimaan tulleen tiedustelulain nojalla.
Tiedustelupalveluiden käyttämät tietokanavat

Signaalitiedustelu SIGINT (tiedustelua, joka on tehty sieppaamalla signaaleja)
COMINT (viesti- tai kuuntelutiedustelu)
ELINT (muu sähköinen tiedustelu kuin viestitiedustelu)
Henkilötiedustelu HUMINT (esimerkiksi agenttien värväys vieraasta maasta)
Kuvatiedustelu IMINT (vakoilusatelliitit, vakoilulentokoneet)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tiedustelupalvelu Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki
Kälvesta

Kälvesta on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee läntisen Tukholman alueella (Västerort) ja kuuluu hallinnollisesti Hässelby-Vällingbyn kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Vinstan, Hässelby Villastadin, Solhemin ja Lundan kaupunginosat sekä pohjoisessa Järfällan kunnan Skälby. Kälvestä on rivitalo- ja omakotitalokeskeinen alue. Siellä asuu noin 4 400 ihmistä, ja kaupunginosa on maa-alaltaan 1,18 neliökilometrin suuruinen.
Tammikuussa 1977 Kälvestassa tapahtui 22 henkeä vaatinut lento-onnettomuus.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tukholman kaupunginosat
Beruniy

| Beruniy |
| --- | --- |
 Pil qala.
 Beruniy
 Koordinaatit: 41°41′23″N, 60°44′32″E 
Valtio:  Uzbekistan
Tasavalta:  Karakalpakstan
Piiri:  Beruniyin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2016):  55 900
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Beruniy (ven. Беруни́, Beruni tai Бируни, Biruni) on kaupunki ja Beruniyn piirin hallinnollinen keskus Karakalpakstanin tasavallassa Uzbekistanissa. Se sijaitsee Amudarjajoen oikealla rannalla 145 kilometriä tasavallan pääkaupungista Nukusista kaakkoon. Kaupungissa oli 55 900 asukasta vuonna 2016.
Kath-niminen paikkakunta oli yksi muinaisen Horezmin pääkaupungeista. Myöhemmin sen nimenä oli Šabbaz (uzb. Shabboz). Taajama nimettiin siellä syntyneen tieteilijä Al-Birunin mukaan vuonna 1957. Siitä tuli kaupunki vuonna 1962.
Beruniy on yksi Karakalpakstanin teollisuuskeskuksista, jossa toimii muun muassa puuvilla- ja rakennustarviketeollisuutta. Kaupungin kautta kulkee Nukusiin johtava maantie. Amudarjan rannalla on laivalaituri. Lähin rautatieasema on 20 kilometrin päässä Urganchissa.
Paikallinen nähtävyys ovat 300-luvulta lähtien rakennetun Pil qalan linnoituksen rauniot. Lähistöllä sijaitsee 200-luvulla eaa. perustettu Aqshaxan qala, jossa on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuodesta 1995 lähtien. Kauempana on Karakalpakstanin korkein vuori Sultan Wáyis, jonka etelärinteellä sijaitseva pyhäkkö on tärkeä pyhiinvaelluskohde..
Plos One

| Plos One |
| --- | --- |

Lyhenne:  PLOS ONE
Lehtityyppi:  tiedelehti
Aihealue:  painotus: luonnontieteet ja kliiniset tieteet
Kustantaja:  Public Library of Science
ISSN:  ISSN 1932-6203
Perustettu:  2006
Kotimaa:  Yhdysvallat
Ilmestymistiheys:  jatkuva
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
OCLC
journals.plos.org/plosone
Plos One (PLOS ONE) on vertaisarvioitu yhdysvaltalainen open access -tiedejulkaisu, jota on vuodesta 2006 julkaissut Public Library of Science. Lehdessä julkaistaan artikkeleita perustutkimuksesta kaikilta tieteen ja lääketieteen aloilta.  Julkaistava aineisto käy läpi vertaisarvioinnin, mutta julkaisupäätökseen ei liity aineiston merkittävyyden arviointi.  Julkaisun jälkeen käyttäjät voivat keskustella ja arvioida artikkeleita.
Tammikuussa 2011 arvioitiin Plos Onen saavuttaneen edellisvuonna vuosittain julkaistujen artikkelien lukumäärällä mitattuna maailman suurimman tiedejulkaisun aseman. Ero seuraavaksi suurimpaan julkaisuun vahvistui vuonna 2011. Vuonna 2016 uutisoitiin nuoremman Scientific Reports-megajulkaisun nousseen tällä mittarilla Plos Onen ohi maailman suurimmaksi tiedejulkaisuksi. Alkuvuodesta 2020 myös IEEE Access ohitti Plos Onen ainakin joksikin aikaa maailman eniten tiedeartikkeleita julkaisevana tiedejulkaisuna.
Tammikuussa 2016 Plos Onessa julkaistiin vertaisarvioinnin läpäissyt artikkeli, jonka kirjoittajat kiittävät Luojaa (Jumalaa) ihmiskäden suunnittelusta. Artikkeli ja sen arviointimenettely sai tiedeyhteisöltä kovaa kritiikkiä ja maaliskuussa 2016 Plos One ilmoitti peruvansa artikkelin hyväksynnän harkinnan jälkeen ja vetävänsä sen pahoitellen pois julkaisusta.
Plos One -verkkojulkaisu perii julkaistavaksi hyväksytyistä artikkeleista julkaisumaksun (APC, article processing charge). Vuonna 2022 artikkelien julkaisumaksun suuruus vaihteli artikkelin luokittelun mukaan 800 eurosta 1 805 euroon.
Thomson Reutersin (nyk. Clarivaten) Journal Citation Reportsin laskelmien mukaan lehden vaikuttavuuskerroin oli 3,234 vuonna 2014.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Plos One Wikimedia Commonsissa
Plos Onen sivusto (englanniksi)
Lecture by Chris Surridge, Managing Director of PLoS ONE hosted on openwetware wiki, Oct 2006 (englanniksi)
News column on PLoS ONE by Derek on Corante.com, Jan 2006 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Technical background on how PLoS ONE platform will be run (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:PLOS ONE
Käännös suomeksi
Tanskan valtaus

Tanskan valtaus (saks. Unternehmen Weserübung-Süd) oli Saksan asevoimien sotilasoperaatio, joka sai alkunsa 9. huhtikuuta 1940 Saksan joukkojen ylittäessä Tanskan rajat maalla, merellä ja ilmassa. Tanska ei ollut strategisesti merkittävä, mutta se toimi tukialueena Norjan valtaamiseksi suunnitellulle operaatiolle (saks. Unternehmen Weserübung). Kyseessä oli yksi sotilashistorian lyhyimmistä operaatioista. Tanskan asevoimien vastarinta kesti vain muutaman tunnin.
Taustaa > Saksan hyökkäyssuunnitelma

Saksan sodanjohdon hyökkäyssuunnitelma Tanskaan sisältyi suurempaan operaatioon, joka sisälsi Norjan valtaamisen. Hyökkäysten tarkoituksena oli Ruotsin rautamalmitoimitusten jatkuvuuden takaaminen Narvikin satamasta. Norjan miehittämiseksi Saksan ilmavoimien ilmaherruutta pidettiin tärkeänä, ja ilmaherruuden saavuttamiseksi Aalborgin lentokenttä piti saada ilmavoimien käyttöön. Samalla Saksan ilmapuolustuksen pohjoisrajaa saatiin siirrettyä pohjoisemmaksi. Lisäksi Norjan vuonot takaisivat Saksan laivaston sukellusveneille runsaasti suojaisia tukikohtia ja Skagerrakin hallinta mahdollistaisi kotimaan satamien käytön.lähde?
Ryhmä XXI julkaisi 20. maaliskuuta operaatiokäsky numero 1:n Tanskan miehittämistä varten, ja tämän jälkeen Weserübung Süd -suunnitelma muokattiin operaatiokäskyksi. Saksan XXXI armeijakunta täydensi käskyä 21. maaliskuuta ennen kuin se jaettiin joukoille. Armeijakuntaan kuuluivat 170. divisioona, jonka rykmenteistä yksi oli varustettu kuorma-autoilla, 198. divisioona, 11. motorisoitu prikaati, kolme motorisoitua konekivääripataljoonaa, kaksi raskasta kenttätykistöpatteria, kaksi panssarivaunukomppaniaa ja kolme panssarijunaa. Ilmavoimat liittivät osastoon laskuvarjokomppanian, moottoripyöräkomppanian ja kaksi ilmatorjuntakonekivääripataljoonaa.
Taustaa > Tanskan asevoimat

Vuonna 1937 Tanskan hallitus aloitti asevoimien modernisoinnin Saksan aiheuttaman uhan kasvaessa. Modernisoinnin yhteydessä perustettiin pääesikunta, kaksi divisioonaa ja aloitettiin Bornholmin varustaminen. Samoin ilma-ase järjestettiin uudelleen sekä luotiin ilmatorjunta-, pioneeri- ja kuljetusyksiköt. Divisiooniin kuuluneet joukot olivat todellisuudessa pieniä hallinnollisia yksiköitä, joiden tehtävänä oli kouluttaa vuosittain palveluksessa olevat 6 600 asevelvollista. Maavoimien tukena oli neljän laivueen muodostamat lentojoukot. Kaksi laivueista oli varustettu Gloster Gauntlet- ja Fokker D.XXI -hävittäjillä ja loput kaksi Fokker C.V -tiedustelukoneilla.
Tanskan laivasto oli sijoitettu Kööpenhaminaan, ja siihen kuului 1 500 miestä ja 58 alusta. Aluksista pääosa oli vanhentuneita, ja niistä merkittävimmät olivat kaksi rannikkopanssarilaivaa. Uusimmat alukset olivat 1930-luvun alussa valmistuneet kolme torpedovenettä ja neljä sukellusvenettä. Laivaston ilmavoimiin kuului kaksi laivuetta: Kööpenhaminaan sijoitettu Heinkel He 8 -kellukekonein ja Avnøhön sijoitettu Hawker Nimrod Mk II -hävittäjin varustettu laivue.