stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tanskan kirkon virsikirja
Vuoden 2002 virsikirja

Tanskan kansankirkon uusin virsikirja on vuodelta 2002, Den Danske Salmebog. 1970-luvulla alkoi uusi virsirunous ja virsi-innostus herätä, Sen tuloksena Tanskassakin syntyi useita virsikokoelmia ja virsikirjan lisävihkoja. Muissa maissa koettiin samantapaista, etenkin nuorten parissa virinnyttä kokeiluhalua ja intoa luoda uudenlaisia virsiä. Kirkkoministeriö antoi työryhmälle tehtävän koota käyttökelpoisimmat uudet virret lisävihkoksi, joka olisi uuden virsikirjan valmistelun alkuvaihe. Lisäys ilmestyi 1994, mutta sitä ei virallistettu sillä vuonna 1993 oli nimitetty virsikirjakomitea, jonka tehtävänä oli käydä läpi vanha virsiaineisto, arvioida uudempia virsiä ja valmistella virsikirjaan kuuluvat rukouskirjan ja Katekismuksen. Virsikomitea kävi läpi aikaisempien virsikirjojen virsimateriaalin ja keskittyi työssään tarkastelemaan miten virsikirjojen toimittajat olivat eri aikoina muokanneet virsiä. Lisäksi työryhmä tutustui uuteen virsiaineistoon, niin tanskalaisten runoilijoiden ja muualla kirjoitettuihin virsiin. Virsikirjan hyväksyi viralliseksi virsikirjaksi 29. heinäkuuta 2002 kuningatar Margareeta II. Kirjassa on 791 virttä ja se on virsimäärältään laajin virallinen virsikirja Tanskan virsihistoriassa. Lähes kaikki Tanskan kansankirkon seurakunnat ovat ottaneet virsikirjan käyttöön.
Tanskassa on kauan ollut tapana julkaista virsikirjoista vain tekstilaitos. Virsikirjassa on kunkin virren kohdalla mainittu virren sävelmän tekijä tai viittaus johonkin toiseen virteen tai virsiin, jolla sävelmällä virsi voidaan laulaa. Vuoden 2002 virsikirja on ensimmäinen tanskalainen virsikirja 1700-luvun jälkeen, josta on ilmestynyt myös yksiääninen nuottilaitos. Vaikka virsikirjaan on virallinen koraalikirja, ovat seurakunnat perinteisesti voineet käyttää myös muita sävelmiä ja sävelmien runsas määrä on vaikeuttanut nuotillisten virsikirjojen valmistamista.
Virsikirjan osastojako

Vuoden 2002 virsikirjan virret on jaoteltu seuraaviin osastoihin, joka seuraa osin Apostolisen uskontunnustuksen sisältöä.
1 – 14 Ylistysvirret (Lovsange)
15 – 51 Usko Jumalaan, Isään (Troen på Gud Fader)
52  – 279 Usko Jumalan Poikaan (Troen på Guds Søn)
280 – 317 Usko Pyhään Henkeen(Troen på Gud Helligånd)
318 – 374 Pyhä yhteinen kirkko (Den hellige,almindelige kirke)
375 – 486 Pyhien yhteys (De helliges samfund)
487 – 523 Syntien anteeksiantaminen (Syndernes forladelse)
524 – 575 Ruumiin ylösnouseminen ja iankaikkinen elämä (Kødets opstandelse og det evige liv)
576 – 698 Kristillinen elämä (Kristenlivet)
699 – 791 Ihmiselämä  (Menneskelivet)
Lisäksi virsikirjassa on Tanskan kansankirkon jumalanpalvelusten ja kirkollisten toimitusten järjestykset, rukouskirja, valikoima raamatunlauseita ”kehotukseksi ja lohduksi”, Lutherin Vähä katekismus, Evankeliumikirja sekä hakemistoja.
Keskeisimmät virsirunoilijat

Virsikirjassa kaikki virret ovat vain tanskan kielellä. Kirjan virsistä noin sata on viimeisen sadan vuoden aikana kirjoitettuja virsiä. Kirjan virsistä 163 on Nikolai Frederik Severin Grundtvigin kirjoittamia sekä 90 hänen muokkaamaansa virttä. Thomas Kingon kirjoittamia virsiä on 82, Hans Adolph Brorson kirjoittamia 56 sekä 60 hänen kääntämäänsä virttä. Bernhard Severin Ingemann kirjoittamia virsiä on 29, hänen kääntämiään on 10 ja Hans Christersen Stehnin kirjoittamia virsiä on 11. 2000-luvun merkittäviä virsirunoilijoita virsikirjassa ovat Helsingørin piispa Johannes Johansen (14 virttä), pappi Hans Anker Jørgensen (6 virttä), pappi Holger Lissner (6 virttä), Odensen tuomiorovasti Karl Laurids Aastrup (21 virttä), sekä norjalainen Svein Ellingsen (11 virttä). Martin Lutherin virsiä on 12. Kirjassa ei ole yhtään suomalaista virttä.
Lisävihkot

Vuonna 2016 on ilmestynyt lisävihko, jossa on 100 virttä, 100 salmer. Et salmebogstillæg. Lisävihkossa on yksi suomalainen virsi (Pia Perkiön virsi Kosketa minua Henki numerolla 836 Helligånd, tag mig ved hånden).
Vuonna 2017 ilmestyi virsikirjaan lisäosa Kirkesangboken Kirjassa on 229 virttä, vanhempia, uudempia virsiä Tanskasta ja eri puolilta maailmaa, sekä kirjaa varten kirjoitettuja virsiä, joita on 75. Kirjan virsien joukossa on paljon virsiä, jotka aikaisemmin on luokiteltu hengellisiksi lauluiksi. Kokoelmassa on yksi suomalainen virsi, Pia Perkiön virsi ”Kosketa minua, Henki”.
Porin Ässät

| Porin Ässät |
| --- | --- |

Historia:  RU-38: 1938–1967   Porin Karhut: 1960–1967   Porin Ässät: 1967–
Perustettu:  1967
Kaupunki:   Pori, Suomi
Kotiareena:  Isomäki Areena (mainosnimeltään Enersense Areena)
– kapasiteetti:  6 150
Sarja:  SM-liiga
Värit:                

Toimitusjohtaja:   Sami Hautamäki
Puheenjohtaja:   Timo Lehtinen
Päävalmentaja:   Jarno Pikkarainen
Kapteeni:   Jan-Mikael Järvinen
Media:  Satakunnan Kansa   Radio Pori
SM-mitalit
Kultaa:  3 (1971, 1978, 2013)
Hopeaa:  4 (1979, 1980, 1984, 2006)
Pronssia:  2 (1976, 1995)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ässät on porilainen jääkiekkoseura. Se perustettiin vuonna 1967, kun porilaiset pääsarjatason seurat Porin Karhut ja Rosenlewin Urheilijat-38 yhdistettiin. RU-38 oli Rosenlewin tehtaiden vuonna 1938 perustama urheiluseura, ja Karhut puolestaan vuonna 1960 Porin Palloilijoiden ja Porin Kärppien yhdistämisellä syntynyt seura. Ässät on pelannut  pääsarjatasolla I-divisioonakautta 1989–1990 lukuun ottamatta.
Ässillä on ollut jääkiekon lisäksi toimintaa myös jalkapallossa, jota se pelasi muutaman kauden ajan SM-sarjassa perittyään Rosenlewin Urheilijoiden jättämän paikan. Ässien verivihollinen sekä tunnetuin vastustaja on Rauman Lukko, ja joukkueiden väliset ottelut tunnetaan nimellä ”Satakunnan derby”.
Historia > Seuran perustaminen

Jääkiekon SM-sarjaan nousi 1960-luvun alkupuolella kaksi porilaista seuraa; Karhut ja RU-38. Molemmat nousivat nopeasti maan parhaiden seurojen joukkoon ja saavuttivat menestystä SM-sarjassa. Karhut voitti Suomen mestaruuden vuonna 1965 ja RU-38 kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 1967. Porilaisseurojen välillä käytiin kovaa kilpailua niin kentällä kuin sen ulkopuolellakin. Kaupunki oli jakautunut jyrkästi kahtia Karhujen ja RU-38:n leiriin ja kannattajien suosiosta taisteltiin. Porilaisten keskuudessa Karhut oli suositumpi, koska enemmistö porilaisista piti sitä kaupungin omana seurana. RU-38:aa taas pidettiin Rosenlewin rahoittamana ostojoukkueena, mutta silläkin oli kuitenkin kannatusjoukkonsa. Seurojen keskinäiset välit eivät olleet erityisen hyvät.
Vaikka RU-38 voitti Suomen mestaruuden vuonna 1967, Rosenlewin tehtaalla harkittiin vakavasti urheilutoiminnasta luopumista, sillä Rosenlew katsoi että jääkiekko ei tuonut yritykselle kyllin positiivista julkisuutta, pikemminkin päinvastoin. Karhujen ja RU-38:n johtomiehet neuvottelivat seurojen yhdistymisestä kevään ja alkukesän aikana niin salassa, että joukkueiden sisäpiirikään ei saanut fuusioitumisneuvotteluista vihiä. Karhujen ongelmana oli taloudellinen alamäki, sillä seura oli panostanut pelaajahankintoihin taistelussa SM-sarjamenestyksestä ja kaupungin kiekkoherruudesta. Tulot eivät riittäneet kattamaan menoja, etenkin kun osa kannattajista oli siirtynyt Rosenlewin leiriin.
Koska Rosenlew oli luopumassa tehtaan urheiluseurasta, Karhujen leiristä ehdotettiin että RU-38 sulautettaisiin Karhuihin. Tämä ei kuitenkaan tullut Rosenlewin puolelta kysymykseenkään, vaan seuralle oli saatava uusi nimi. Kun yhteisymmärrykseen lopulta päästiin, Rosenlew otti hoitaakseen ison osan Karhujen veloista ja lupasi tukea uutta seuraa taloudellisesti alkuvuodet. Uuden seuran nimeksi tuli Porin Ässät. Seuran synty julkistettiin kesäkuun lopulla 1967. Nimen seuralle antoi Vilho Santala, joka toimi neuvottelijana seurojen yhdistämisessä ja joka valittiin Ässien ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Seuran patalogon suunnitteli Vesa Antikainen. Seuran väriksi valittiin punainen, joka sopi hyvin mustavalkoiseen patalogoon. Jääkiekkotoiminnan lisäksi seurojen jalkapallotoiminta yhdistettiin ja Ässien jalkapallojoukkue peri RU-38:n paikan jalkapallon mestaruussarjassa.
Historia > Ensimmäiset kaudet

Ässien alkutaival ei yhdistymisen jälkeen sujunut aivan ongelmitta. Karhujen ja RU-38:n pelaajien sovittaminen samaan joukkueeseen ei sujunut ilman että seurojen avainmiehet koottiin palaveriin viileiden välien lämmittämiseksi. Kahden huippuseuran yhdistyminen nosti Porissa myös haaveita siitä että nyt kaupunkiin saadaan yksi superjoukkue. Näin ei käynyt, sillä yksi kentällinen maajoukkuetason miehiä etsi itselleen uuden seuran. Lähtijät olivat pääosin edelliskauden suomenmestarin RU-38:n pelaajia. Ässien ensimmäinen joukkue koostuikin näin pääosin Karhujen pelaajista.
Ässien ensimmäiset pelit syksyllä 1967 sujuivat hyvin ja jo ennen SM-sarjan alkua Ässät voitti Suomen Cupin mestaruuden. Savonlinnassa pelatussa loppuottelussa kaatui SaPKo. RU-38:n mestaruuden ansiosta Ässät pelasi myös vuoden 1968 Euroopan cupissa, jossa se voitti kaksi ensimmäistä kierrosta. Puolivälierissä Berliinin Dynamo eteni kuitenkin välieriin.
Ensimmäisellä kaudellaan 1967–1968 SM-sarjassa Ässät sijoittui Rauli Virtasen valmennuksessa neljänneksi. Uusi seura ei saanut porilaisten varauksetonta tukea, sillä yleisömäärät pienenivät jonkin verran. Yhteenlaskettu ensimmäisen kauden  yleisömäärä oli 10 000 katsojaa pienempi kuin Karhujen viimeisen kauden yleisömäärä. Ässien toisella kaudella yleisömäärät lähtivät kuitenkin nousuun, ja yleisömäärät nousivat jo samalle tasolle kuin mitä Karhuilla oli ollut. Toiselle kaudelle valmentajaksi tuli Karhujen entinen valmentaja Lasse Heikkilä, joka toimi joukkueen valmentajana vuoteen 1974 asti ja myöhemmin vuosina 1976–1981. Kaudella 1968–1969 Ässät oli jälleen neljäs. Seuraavaksi kaudeksi 1969–1970 Ässät koki kaksi kovaa menetystä, kun Veli-Pekka Ketola ja Alpo Suhonen lähtivät vuodeksi Jokereihin. Ässät sijoittui sarjassa kuudenneksi.
Historia > Ensimmäinen mestaruus

Kaudelle 1970–1971 Ässät sai kovan paluumuuttajan Helsingistä, kun Veli-Pekka Ketola palasi Poriin pelattuaan yhden kauden Jokereissa. Ketolan perässä Ässiin palasi myös Alpo Suhonen. Ketolan paluu kotiseuraansa synnytti muissakin pelaajissa valtavan harjoitusinnon ja valmentaja Lasse Heikkilä vei joukkueen harjoitusmatkalle Moskovaan ennen kauden alkua. Neuvostoliiton matka käynnisti jääharjoittelun silloisen mittapuun mukaan hyvin aikaisin, koska alkusyksystä ei Porissa vielä päässyt jäälle.
Kaudella 1970–1971 SM-sarjassa pelattiin ensin alkusarja jonka kuusi parasta jatkoivat loppusarjaan. Ässät sijoittui alkusarjassa kolmanneksi Jokereiden ja HIFK:n jälkeen. Loppusarjassa kaikki loksahti kohdalleen, Ässät hävisi kymmenestä ottelustaan vain yhden ja ohitti edellään olleet helsinkiläisseurat. Ässien mestaruus ratkesi jo ennen sarjan loppua. Kultamitalit varmistuivat lopulta viiden pisteen erolla hopealle tulleeseen Jokereihin.
Ensimmäinen mestaruus tuli hyökkäyskolmikon Erkki Väkiparta – Veli-Pekka Ketola – Tapio Koskinen johdolla. Myös muut ketjut ykköskentällisen takana pystyivät ratkaisuihin. Puolustuksessakin oli kovia nimiä kuten Antti Heikkilä ja Pekka Rautakallio.
Mestaruuden jälkeiset kaudet sujuivat Ässiltä vaatimattomammin. Ässien joukkue pysyi mestaruuskauden jälkeen samana ja Poriin saatiin jäähalli, mutta kestomenestystä ei saavutettu. Seura sijoittui mestaruuskautta seuraavina neljänä kautena sarjan keskikastiin eikä tavoitellut mitaleita, mutta putoaminenkaan ei uhannut.
Kaudelta 1975–1976 ei myöskään paljon odotettu. Pahin menetys oli Pekka Rautakallion lähtö Pohjois-Amerikkaan. Ässiin tuli kuitenkin lupaavia nuoria; Tapio Levo paikkasi Rautakallion jättämän aukon ja Harjavallan Kuparikiekosta tullut Kari Makkonen vahvisti hyökkäystä. Maalilla torjui nuori Antero Kivelä. Ässien nuori joukkue osoitti sarjassa potentiaalinsa päihittämällä sarjan kärkeen ennustetut seurat. Pahimmin sen sai kokea tuleva mestari TPS, jonka Ässät voitti 14–0. Ässien pääsy neljän parhaan pudotuspeleihin ratkesi kuitenkin vasta viimeisellä kierroksella Lukkoa vastaan. Puolivälierissä Ässät haastoi Tapparan, joka eteni finaaliin voitoin 2–0. Pronssiotteluissa HIFK:ta vastaan Ässien voitonnälkä oli suurempi ja porilaiset veivät pronssit voitoin 2–0.
Seuraavasta kaudesta 1976–1977 odotettiin vähintään yhtä hyvää suoritusta, mutta Ässät jäi sarjassa viidenneksi eikä näin ollen selviytynyt pudotuspeleihin.
Historia > Uutta vauhtia 1-divisioonasta

Kauteen 1988–1989 Ässät valmistautui vailla suurempia tavoitteita. Joukkueen riveistä lähti kourallinen runkopelaajia, eikä uusia kovan luokan pelaajia hankittu tiukan taloustilanteen takia, vaan peliaikaa annettiin nuorille lupauksille. Ulkomailta hankittiin Sean Toomey, Rejean Boivin ja myöhemmin Risto Tuomea tämän loukkaantumisen vuoksi paikkaamaan hankittu Brad Beck.  Kausi alkoikin hyvin, mutta sarjan edetessä Ässät vajosi sarjan häntäpäähän. Viimeisellä kierroksella Ässät kohtasi jumbofinaalissa Oulun Kärpät. Asetelma oli, että voitolla Ässät nousisi karsintaviivan yläpuolelle kymmenenneksi ja säilyttäisi sarjapaikkansa ilman karsintoja. Kärpät taas joutui joka tapauksessa liigakarsintaan. Kärpät voitti ottelun 2–1 ja Ässät jäi sarjan viimeiseksi, joutuen karsimaan SM-liigapaikastaan Joensuun Kiekko-Poikia vastaan.
Karsinnoista muodostui jännitysnäytelmä. Ensimmäinen karsintaottelu Joensuussa päättyi Ässien kannalta katkerasti, JoKP voitti jatkoaikamaalilla, joka jälkeenpäin videolta katsottuna ei ollutkaan maali. Ässät voitti seuraavan ottelun Porissa, mutta Joensuussa voitti taas JoKP. Ässät voitti taas neljännen ottelun kotonaan ja ratkaisu siirtyi viidenteen otteluun Joensuuhun. Ratkaisevassa ottelussa seuran konkarit Levo, Makkonen ja Nikander ja muutamat muut antoivat kaikkensa joukkueensa eteen, mutta jenkkivahvistukset hankkivat itselleen turhia jäähyjä, eikä kaikille muillekaan Porin ulkopuolelta tulleille pelin henki ollut täysin selvä. JoKP voitti ottelun 5–3 ja Ässät putosi ykkösdivisioonaan.
Putoaminen I-divisioonaan kaudeksi 1989–1990 kuitenkin nostatti Porissa kiekkokuumeen, kun kaupunkilaiset seisoivat joukkueensa takana. Yleisömäärät kasvoivat edellisistä liigakausista kun Ässien otteita seurattiin mielenkiinnolla. Divisioonakaudelle Ässät sai huippuvahvistuksia kun Arto Javanainen palasi TPS:stä ja Arto Heiskanen Lukosta. Riian Dynamosta tulivat Aleksei Frolikov ja Vladimir Durdin. Valmentajaksi tuli Matti "Mölli" Keinonen. Divisioonavierailu jäi vain kauden mittaiseksi. Ässät oli runkosarjassa ylivoimainen, rikkoen lukuisia I-divisioonan ennätyksiä ja edeten vaivatta sarjan voittoon ja liigakarsintaan. Karsinnoissa tuli vastaan JoKP. Ässät voitti ottelusarjan voitoin 3–0 ja palasi takaisin SM-liigaan.
Historia > Menestys hiipuu

Pronssikauden jälkeen 1995–1996 Ässien joukkuetta pidettiin jo SM-liigaa hallinneiden TPS:n ja Jokereiden ykköshaastajana. Uusia vahvistuksia olivat Pekka Virta ja Tomáš Kapusta. Ässien tehokas ykköskenttä, jonka muodostivat Jari Korpisalo, Tomáš Kapusta ja Jaroslav Otevřel, oli vastustajille pitelemätön, mutta ketju hajosi Kapustan loukkaannuttua kauden puolivälissä. Ässät aloitti kauden voittoputkella ja kaikki näytti lupaavalta. Jokerit ja TPS kuitenkin karkasivat muilta joukkueilta, mutta Ässät oli tiukasti kiinni kolmannessa sijassa loppumetreille asti. Tilanne kuitenkin muuttui helmikuussa 1996, kun Porissa pelatussa ottelussa JyP HT:ta vastaan tapahtui SM-liigahistorian vakavin tapaturma, kun Ässien  Otevřel loukkaantui vakavasti. Runkosarjaa oli jäljellä enää seitsemän kierrosta, mutta tapauksesta järkyttyneiden ässäpelaajien pelihalut olivat kadonneet ja Ässät voitti kaudella enää kaksi ottelua. Puolivälierissä TPS päihitti Ässät suoraan voitoin 3–0.
Seuraavalle kaudelle 1996–1997 Ässät hankki kaksi kovaa vahvistusta, kun Vjačeslavs Fanduļs palasi Poriin ja Vladimír Vůjtek tuli Tšekistä. Kausi alkoi kuitenkin kuudella perättäisellä tappiolla, valmentajana ja toimitusjohtajana toiminut Veli-Pekka Ketola erotti itsensä valmentajan paikalta neljännen peräkkäisen tappion jälkeen, kun Ässät hävisi Jypille 6-1. väliaikaiseksi päävalmentajaksi nostettiin kakkosvalmentaja Kari Makkonen, ja muutama päivä myöhemmin Ässät tiedotti Juhani Tammisen tulosta Ässiin. Joukkue nousikin lopulta huippuvahvistukseksi osoittautuneen Vůjtekin johdolla seitsemänneksi, mutta puolivälierissä TPS eteni välieriin voitoin 3–1. Myös seuraava kausi 1997–1998 toi runkosarjassa seitsemännen sijan ja putoamisen puolivälierissä HIFK:ta vastaan voitoin 3–0.
Kauden 1997–1998 jälkeen Ässien pelillinen menestys ei enää kantanut joukkuetta pudotuspeleihin, ja seuraavat vuodet olivat melkoista taaperrusta organisaation joka tasolla. Konkurssikaan ei ollut kaukana, ja johtoportaan henkilöitä pidätettiin epäiltynä veronkierrosta, joskin syytteet kaatuivat sittemmin. Pohjanoteerauksena oli kausi 2000–2001, kun Ässät jäi liigan viimeiseksi.
Historia > Takaisin mitaleille – ja paluu arkeen

Seuran taaperruksen myötä fanaattinen porilaisyleisö ehti joukkueen heikkojen peliesitysten myötä jo tasaantua, kunnes kiekkobuumi heräsi uudelleen kaudella 2005–2006 Ässien menestyksen myötä. Joukkue selviytyi runkosarjassa viidenneksi, kirkkaimpina tähtinään Marko Kivenmäki ja Kristian Kuusela. Joukkueessa oli myös yritteliäitä lupaavia nuoria kuten Jesse Joensuu ja Leo Komarov. Ässät yllätti ensin puolivälierissä suosikkina sarjaan lähteneen Tapparan otteluvoitoin 4–2. Välierissä vastaan tuli mestarisuosikki Oulun Kärpät. Ässät voitti ottelusarjan voitoin 3–1 ja eteni 22 vuoden tauon jälkeen finaalisarjaan. Loppuottelusarjassa HPK:ta vastaan Ässien yritys ei enää riittänyt, vaan HPK voitti mestaruuden voitoin 3–1. Yllättävän menestyksen siivittämänä porilainen kiekkobuumi auttoi seuraa nousemaan vuosikausia kestäneestä taloudellisesta ahdingosta.
Hopeakauden jälkeen koitti paluu arkeen. Kausilla 2006–2007 ja 2007–2008 Ässät sijoittui jälleen SM-liigan jälkipäähän. Joukkue epäonnistui menestyksensä hyödyntämisessä lukuun ottamatta talouspuolta, joka jäi voiton puolelle tai vain niukasti tappiolle. Valmentajaa vaihdettiin pariinkin otteeseen, ja kiekkomedia tuomitsi valmentaja Alpo Suhosen vääränä valintana.
Kaudelle 2008–2009 Ässiä ennustettiin varmaksi liigajumboksi. Joukkue kuitenkin taisteli viimeisille kierroksille asti viimeisestä pudotuspelikarsintapaikasta. Paikka pudotuspeleissä jäi saamatta ja Ässät jäi Playout-otteluihin, sijoitus runkosarjassa oli 12. eli kolmanneksi viimeinen. Playout-otteluissa haluttomasti pelannut Ässät hävisi Tapparalle voitoin 0–3 ja joutui jumbofinaaliin Lukkoa vastaan, jolle Ässät hävisi voitoin 1–3 ja joutui karsimaan liigapaikastaan Mestiksen mestaria Vaasan Sportin kanssa. Liigakarsinta herätti valtalehdistönkin seuraamaan ottelusarjaa – olivathan vastakkain tunnetusti suurisuiset valmentajat Alpo Suhonen ja Juhani Tamminen. Ässät vei kuuman sarjan voitoin 4–3, vaikka oli voitoissa jo tappiolla lukemin 2–3.
Ässien A-nuoret menestyivät miehiä paremmin; kaudella 2007–2008 nuoret saavuttivat hopeaa, ja kaudella 2008–2009 A-Ässät esiintyi valmentaja Karri Kiven johdolla jälleen mitalipeleissä jääden kuitenkin neljänneksi.
Historia > Naisten joukkue

Porin Ässillä oli myös joukkue Naisten SM-sarjassa vuosina 1982–1995. Joukkue putosi SM-sarjasta keväällä 1995 ja jäi tämän jälkeen tauolle. Seuraavan kerran Ässien naisjoukkue pelasi naisten I divisioonassa kaudella 1998–1999. Seuraavalla kaudella se pääsi yrittämään nousua takaisin SM-sarjaan jääden kuitenkin kahdeksan joukkueen karsintasarjassa kuudenneksi. Kaikki neljä SM-sarja joukkuetta säilyttivät paikkansa. Karsintojen jälkeen joukkue pelasi vielä kolme kautta I ja II divisioonissa vailla mainittavaa menestystä ja lopetti sitten toimintansa keväällä 2003. Ässien naisten joukkueen valovoimaisin tähti ja paras pistenainen oli Sari Fisk. Tällä hetkellä toimintaa on ainoastaan junioritasolla.
Kotiareena

Ässien kotiareena on Isomäki Areena, joka tunnetaan tiiviistä tunnelmasta sekä vaikean vieraspelipaikan maineesta. Erityisesti seisomakatsomo on erityinen, sillä se on Suomen suurimpia ja sijaitsee areenan parhailla katselupaikoilla. Jäähalli sijaitsee Isomäen kaupunginosassa sijaitsevassa Porin urheilukeskuksessa. Se remontoitiin viimeksi vuosina 2014–2016, jolloin sen nimikin vaihdettiin virallisesti Isomäki Areenaksi. Maaliskuussa 2022 seura tiedotti solmineensa sponsorisopimuksen hallin nimestä luovan suunnittelutoimisto West Creative Oy:n kanssa. Näin ollen hallin virallinen sponsorinimi oli maaliskuusta 2022 syksyyn 2023 West Areena. Hallin nimeksi tuli Enersense Areena syksyllä 2023.Hallin nykyinen yleisökapasiteetti on 6 150 katsojaa.
Saavutukset

Ässät on voittanut Suomen mestaruuden kolmesti: vuosina 1971, 1978 ja 2013. Hopeaa seura on saavuttanut vuosina 1979, 1980, 1984 ja 2006 sekä pronssia vuosina 1976 ja 1995. Ässät on voittanut siis yhdeksän SM-mitalia. Ässien edeltäjistä Porin Karhut voitti Suomen mestaruuden vuonna 1965 ja RU-38 vuonna 1967, molemmat juuri ennen seurojen yhdistämistä Ässiksi. RU-38 on voittanut lisäksi Suomen Cupin vuonna 1965 ja Ässät perustamisvuonnaan 1967. Ässien paras saavutus kansainvälisistä otteluista on jääkiekon Euroopan cupin pronssi vuodelta 1979.
Saavutukset > Edeltäjäseurat

Karhut
Suomen mestaruus 1965
RU-38
Suomen mestaruus 1967
Suomen cupin mestaruus 1965
Saavutukset > Ässät

3 Suomen mestaruutta: 1971, 1978, 2013
4 hopeaa: 1979, 1980, 1984, 2006
2 pronssia: 1976, 1995
Saavutukset > Suomen Cup

mestaruus 1967
Saavutukset > Euroopan cup

3. sija 1979
Tunnukset > Peliasu

Ässät pelasi kaudella 2022-23 kotiottelunsa punavalkoisilla paidoilla, punaisilla housuilla, punavalkoisilla sukilla sekä valkoisilla kypärillä. Vierasotteluissa joukkue esiintyy valkopunaisilla paidoilla sekä valkopunaisilla sukilla. Ässät osallistui myös Roosa nauha -keräykseen huutokauppaamalla lokakuun teemaottelussa käyttämänsä erikoispelipaidat; lahjoituksen arvo oli yli 10 000 euroa.
Tunnukset > Logot

Patalogo vuodesta 2023.
Aiempi patalogo
Ässät-logo (ei virallisessa käytössä)
Tunnukset > Hallimusiikki

Ennen ottelun alkamista soitetaan porilaisen Remix-yhtyeen kappale ”Isomäen legenda”. Vierasjoukkueen saapuessa jäälle soitetaan hard rock -yhtye AC/DC:n kappale ”Hells Bells”. Ässien luistellessa kaukaloon soitetaan fanfaarin säestämänä Emerson, Lake & Powellin kappale ”Touch and Go”. Ässien tehdessä maalin sekä ottelun päättyessä voittoon soitetaan porilaisyhtyeen Nuoret Vihaiset Miehet kappale ”Patasydän”. Otteluiden päätyttyä voittoon on kaudella 23-24 soinut pelin jälkeen myös Visan ja Harrin kappale ”Hyvä Ässät!”.
Nykyinen joukkue

| Porin Ässät kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | Porin Ässät kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | Porin Ässät kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | Porin Ässät kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | Porin Ässät kaudella 2024–2025 n k > Valmentajat | Porin Ässät kaudella 2024–2025 n k >  | Porin Ässät kaudella 2024–2025 n k >  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Maalivahdit  35   Topias Rovio   41   Niklas Rubin Puolustajat   3   Aleksi Anttalainen   25   Lasse Boelius   38   Miro Karjalainen   21   Radek Kučeřík   39   Arttu Kärki  (laina)    37   Rami Määttä (A)   67   Kasper Puutio   66   Joona Riekkinen    8   Valtteri Viljanen |  |  Hyökkääjät  73   Eemil Erholtz   71   Lauri Eskola   78   Dylan Fabre   29   Lenni Hämeenaho   19   Patrik Juhola   44   Jan-Mikael Järvinen (C)   86   Feetu Knihti    9   Valtteri Lipiäinen   16   Nestor Noiva   26   Kasperi Ojantakanen   34   Olli Palola   20   Roope Talaja   47   Jonne Tammela   74   Peter Tiivola   93   Lassi Vanhatalo   18   Otso Ylitalo   24   Eeli Äijälä |  |  Päävalmentaja Jarno Pikkarainen Apulaisvalmentajat Hannes Hyvönen  Hermanni Vidman  Timo Turunen  Jaakko Rosendahl  Selitykset (C) Kapteeni  (A) Varakapteeni  Lähde: Eliteprospects eliteprospects.com. Päivitetty: 13. tammikuuta 2025  |  |  |
Valmennus:
Päävalmentaja  Jarno Pikkarainen
Valmentaja  Timo Turunen
Valmentaja  Hermanni Vidman
Kehitysvalmentaja  Hannes Hyvönen
Maalivahtivalmentaja  Jaakko Rosendahl
Huolto:
Huoltaja  Kimmo Korhonen
Huoltaja  Markku Kukkula
Huoltaja  Jukka Väkevä
Osteopaatti / koulutettu hieroja  Jari Jääskeläinen