stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pimeyden rakastaja
Juoni

Maailman viimeinen puhdasverinen vampyyri Wrath janoaa kostoa niille, jotka murhasivat hänen vanhempansa. Pian Wrath saa kuitenkin muuta ajateltavaa kun hänen luottosoturinsa kuolee räjähdyksessä. Mieheltä jää jälkeen puoliverinen tytär nimeltä Beth.
Aluksi hieman vastahakoinen Wrath päättää kunnioittaa ystävänsä viimeistä toivomusta tutustumalla hänen tyttäreensä ja kertomalla tälle, että hän on puoliksi vampyyri. Beth ei aluksi tajua, miksi suuri ja komea mies lähestyy häntä. Pian hän kuitenkin huomaa tuntevansa miestä kohtaan muutakin kuin tuttavallisia tunteita. Beth luulee ensin Wrathia jonkinlaiseksi hämäräbisneksien tekijäksi, mutta tahtomattaan hän alkaa kaivata miehen läheisyyttä ja kosketusta, joka uhkaa sytyttää heidät molemmat liekkeihin.
Samaan aikaan rikosetsivä Butch O'Neal huokailee Bethin perään ja alkaa epäillä Bethin sekaantuneen huumeisiin tämän viettäessä aikaa mystisen, tummiin pukeutuneen miehen kanssa. Bethin muutos saa Butchin heittämään teoriansa nurkkaan pelastaakseen kauniin naisen, joten hän päätyy suoraan vampyyrien tukikohtaan. Reissu ei ole ollenkaan turha, koska hän tapaa siellä kauniin vampyyrinaaraan ja ihastuu tähän. Beth ja Wrath ovat viimein löytäneet toisensa, mutta tie on mutkainen ja arvaamaton. Vihollinen on aivan nurkan takana.
Aiheesta muualla

Pehmopornahtavaa vampyyrisiirappia. HS 11.7.2009.
Pelastustorni

Apollon hätätornin testaus
Pelastustorni eli hätätorni (launch espace system) on miehitetyissä avaruusaluksissa käytettävä turvalaite, joka laukaisun aikaisessa hätätilanteessa kuljettaa miehitetyn osan pois kantoraketista. Pelastustorni sisältää polttoainetta sekä pienen ja tehokkaan rakettimoottorin työntövoimaa varten. Pelastustornin moottorit osoittavat yleensä poispäin komentomoduulista, etteivät kuumat pakokaasut aiheuttaisi vaaratilannetta miehistölle. Laukaisun loppuvaiheessa torni poistetaan, kun se muodostuu hyödyttömäksi.
Esimerkiksi kehitteillä olevassa Dragon V2-aluksessa kapseliin integroidut rakettimoottorit toimivat laukaisun keskeytysjärjestelmänä. Tällöin järjestelmä on koko lennon ajan kiinnitettynä alukseen.
Avaruussukkula ei sisältänyt minkäänlaista laukaisunkeskeytysjärjestelmää.
Hätätornin sisältäviä avaruusaluksia

Apollo
Sojuz
Shenzhou
Orion
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
'Launch Escape Subsystem' - Detailed description of the Apollo launch escape system at http://www.apollosaturn.com/
Oulun palo

Oulun palo tarkoittaa seuraavia Oulun kaupungissa raivonneita suurpaloja:
Oulun palo 1652
Oulun palo 1655
Oulun palo 1705
Oulun palo 1715 (tuhopoltto)
Oulun palo 1773
Oulun palo 23. toukokuuta 1822
Oulun palo 2. marraskuuta 1882
Oulun palo heinäkuussa 1916.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Oulun palo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pahoinpitely

Pahoinpitely on henkilön toiseen kohdistama väkivallanteko. Usein pahoinpitely ilmenee nyrkiniskuina, potkuina tai puukotuksina, mutta pahoinpitelyksi voidaan määritellä myös vaikkapa se, että HIV-positiivinen harrastaa suojaamatonta seksiä kertomatta tartunnastaan. Pahoinpitely on paljon fyysistä väkivaltaa laajempi käsite. Pahoinpitelyä voi olla esimerkiksi kemiallinen väkivalta, vaikkapa lapsen humalluttaminen alkoholilla (esimerkiksi olutta tarjoamalla) tai hiljentäminen lääkeaineilla niin, että lapsi joutuu tiedottomaan tilaan. Myös koulu- tai työpaikkakiusaaminen ja henkinen väkivalta voi täyttää pahoinpitelyn tunnusmerkistön.
Suomessa pahoinpitely on yleinen rikoksen muoto. Tilastokeskuksen mukaan vuosina 2005–2013 Suomessa tuli poliisin tietoon vuosittain noin 30 500–40 200 pahoinpitelyä. Kolmasosa suomalaisissa vankiloissa olevista vangeista on tuomittu väkivaltarikoksesta.
Suomen rikoslain mukainen pahoinpitelyn määritelmä

Pahoinpitelyn eri törkeysasteet ja niiden seuraamukset on Suomen rikoslaissa kuvattu seuraavasti:
”5 § Pahoinpitely
"6 § Törkeä pahoinpitely
"7 § Lievä pahoinpitely
Syytevalta pahoinpitelyissä Suomessa

Suomessa normaalimuotoinen ja törkeä pahoinpitely ovat aina virallisen syytteen alaisia rikoksia eli virallisen syyttäjän tulee nostaa syyte vaikkei asianomistaja tahtoisikaan. Lievä pahoinpitely on lähtökohtaisesti asianomistajarikos eli syytteen nostaminen edellyttää asianomistajan pyyntöä. Lieväkin pahoinpitely on virallisen syytteen alainen rikos, jos se kohdistuu 1) alle 18-vuotiaaseen henkilöön, 2) tekijän aviopuolisoon tai entiseen aviopuolisoon, sisarukseen tai sukulaiseen suoraan ylenevässä tai alenevassa polvessa taikka henkilöön, joka asuu tai on asunut tekijän kanssa yhteistaloudessa tai on tai on ollut muuten näihin rinnastettavan henkilökohtaisen suhteen takia hänelle läheinen taikka 3) työtehtävää suorittavaan henkilöön, kun rikoksentekijä ei kuulu työpaikan henkilöstöön.
Ennen vuotta 2011 lievä pahoinpitely oli virallisen syytteen alainen rikos vain, jos teko kohdistui alle 15-vuotiaaseen lapseen. Ennen syyskuuta 1995 myös yksityisellä paikalla tapahtuva normaalimuotoinen pahoinpitely oli asianomistajarikos.
Pahoinpitelyrikollisuuden määrä Suomessa

Vuosina 2009–2012 Suomen käräjäoikeuksissa ratkaistiin vuosittain 6 963–7 605 asiaa, joissa pääsyyteenä (törkeimpänä rikoksena) oli pahoinpitely, 701–781 tapausta, joissa pääsyytteenä oli törkeä pahoinpitely ja 201–415 tapausta, joissa pääsyytteenä oli lievä pahoinpitely. Pahoinpitelysyytteistä tuomittiin 6 132–6 683 tapausta, törkeistä pahoinpitelyistä 595–673 tapausta ja lievistä pahoinpitelyistä 152–340 tapausta.
Vuonna 2002 tuomittiin pahoinpitelyitä yksittäisrikoksina 5 299 henkilöä. Sukupuolisesti tarkastellen pahoinpitelyt ovat pääosin miesten tekemää ja tyypillisimmin toisiin miehiin kohdistuvaa rikollisuutta. Alkoholi liittyy pahoinpitelyihin, kuten se liittyy muuhunkin väkivaltaan, melko voimakkaasti. Melko usein sekä tekijä että usein myös uhri ovat olleet rikoksen tekohetkellä humalassa. Noin joka kuudes pahoinpitelijä on nainen, joskin naisten osuus on viime vuosina ollut kasvussa. Kaikissa pahoinpitelyrikoksissa naisten osuus syyllisiksi epäillyistä kasvoi seitsemästä 15 prosenttiin vuosina 1985–2004.
Kuitenkin jos tarkastellaan ns. lähisuhdeväkivaltaa kuva muodostuu osin toisennäköiseksi, esimerkiksi pahoinpitelyrikosten osalta paljon julkisuudella käsitellyn perheväkivallan osalta on Tilastokeskus selvittänyt läheissuhdeväkivaltaa vuodelta 1998. Selvityksen mukaan 2/3 ilmi tulleesta läheissuhdeväkivallasta tapahtuu parisuhteessa. Parisuhteessa tapahtuneista poliisin kirjaamista tapauksista törkeän pahoinpitelyn luokassa 63 prosentissa tapauksista mies pahoinpiteli naista ja nainen 38 prosentissa miestä. Naisten osuus syyllisiksi epäillyistä oli kaikissa pahoinpitelyissä esimerkiksi vuonna 2004 lievissä pahoinpitelyissä hieman alle 17 %, törkeistä pahoinpitelyistä 15% ja pahoinpitelyistä noin 12 %.
Suomessa pahoinpitelyjen määrä on ollut kasvussa. Vuosien 1990 ja 2005 välillä kasvua on ollut 32 %.  esimerkiksi vuonna 2005 Yhdysvalloissa tehtiin 469 väkivaltarikosta 100 000 asukasta kohden – Suomessa vastaava luku oli noin 585.lähde tarkemmin? Euroopan unionin 2005 julkaiseman kyselytutkimuksen mukaan suomalaiset kohtaavat väkivaltaa EU:n keskiarvoa harvemmin
Pahoinpitelyrikollisuuden määrä Suomessa > Lapsiin kohdistuvat pahoinpitelyt

Suomessa poliisitilastojen mukaan 6 450 lasta joutui pahoinpitelyrikoksen uhriksi vuonna 2016, viidennes pahoinpidellyistä oli siis alaikäisiä. Uhreista 64 % oli poikia ja 36 % tyttöjä. Pahoinpitelyrikosten lapsiuhreista 33,3 % oli alle 10-vuotiaita, 34,9 % 10–14-vuotiaita ja 31,8 % 15–17-vuotiaita. Kaikkia pahoinpitelyitä ei suinkaan ilmoiteta poliisille mutta ehkä aiempaa suurempi osa.
Heikoimmin tutkittuja ja selvitettyjä pahoinpitelyrikollisuuden lajeja ovat lapsiin kohdistuvat pahoinpitelyt. Lapsiin kohdistuvan pahoinpitelyrikollisuuden ja perheväkivallan osalta tilastointi on Suomessa ollut erittäin heikkotasoista joskin asiaan on viime aikoina kiinnitetty kasvavaa huomiota. Lapsiin kohdistuvien pahoinpitelyjen osalta ei ole kuitenkaan käytettävissä kunnollisia tilastoja (ks. lapsen kaltoinkohtelu).
Keskimääräiset rangaistukset pahoinpitelystä Suomessa

Vuonna 1999 lievästä pahoinpitelystä tuomittiin yleensä 5–20 päiväsakkoa, keskimäärin noin 15 päiväsakkoa. Vuonna 2018 keskimääräinen rangaistus lievästä pahoinpitelystä oli noin 17 päiväsakkoa. Lieviä pahoinpitelytapauksia saatetaan myös yrittää ratkaista sovittelumenettelyllä.
Pahoinpitelyrikosten rangaistukset ovat kiristyneet 2000-luvulla. Vuoden 2002 tilastotietojen valossa pahoinpitelystä yksittäisrikoksina tuomituista 5 299 henkilöstä 3 903 (74 prosenttia) sai sakkotuomion, 954 (18 prosenttia) ehdollista, 194 (4 prosenttia) yhdyskuntapalvelua ja 248 (5 prosenttia) ehdotonta. Päiväsakkojen keskilukumäärä oli 35, ehdollisten keskipituus 2,7 kuukautta ja ehdottomien keskipituus 3,4 kuukautta. Vuoden 2018 tilastotietojen valossa pahoinpitelystä yksittäisrikoksina tuomituista 5 539 henkilöstä 3 516 (63 prosenttia) sai sakkotuomion, 1 422 (26 prosenttia) ehdollista, 199 (4 prosenttia) yhdyskuntapalvelua ja 402 (7 prosenttia) ehdotonta. Päiväsakkojen keskilukumäärä oli 48, ehdollisten keskipituus 3,5 kuukautta ja ehdottomien keskipituus 4,8 kuukautta.
Törkeästä pahoinpitelystä tuomittiin yksittäisrikoksena vuonna 2002 288 henkilöä. Ehdollista tuomittiin 177 tapauksessa (62 prosenttia), yhdyskuntapalvelua 6 (2 prosenttia) ja ehdotonta 105 (37 prosenttia). Ehdollisten keskipituus oli 12,5 kuukautta ja ehdottomien 18,1 kuukautta. Vuonna 2018 törkeästä pahoinpitelystä tuomittiin yksittäisrikoksina 417 henkilöä, joista 192 (46 prosenttia) sai ehdollista, yksi (0,2 prosenttia) yhdyskuntapalvelua ja 224 (54 prosenttia) ehdotonta. Ehdollisten keskipituus oli 15,1 kuukautta ja ehdottomien 24,5 kuukautta.
Rikoksensa uusivat pahoinpitelijät

Helsingin yliopiston psykologian laitoksen vuonna 2007 tekemässä kyselytutkimuksessa, jossa väkivaltarikoksesta tuomittujen ja sittemmin vankilasta vapautuneiden uusintarikollisuutta seurattiin yhden vuoden ajan, saatiin tutkimukseen osallistuneiden yhdeksänkymmenen rikoksesta tuomitun henkilön osalta selville, että pahoinpitelytuomiosta vapautuneista 69 % syyllistyi johonkin uuteen rikokseen yhden vuoden aikana siitä, kun he vapautuivat vankilasta. Uuden rikoksen tehneistä pahoinpitelijöistä 38 % syyllistyi uuteen pahoinpitelyyn. Tästä saatiin selville, että tutkimukseen osallistuneilla pahoinpitelijöillä vaikutti olevan korkea riski uusia väkivaltainen rikoksensa.
Rikoksia uusivat väkivaltarikolliset ovat persoonallisuudeltaan vähemmän avoimia uusille kokemuksille ja omille tunteilleen, heillä on heikommat vuorovaikutustaidot ja ovat piittaamattomampia muihin ihmisiin, kuin ne väkivaltarikolliset, jotka eivät tee enää vapauduttuaan rikoksia. Rikoksenuusijoilla on enemmän suuttumuksen kokemuksia ja enemmän vaikeuksia hallita suuttumusta ja impulsiivisuutta. Rikoksen uusijoilla on myös useammin psykopaattisia piirteitä, erityisen usein tunnekylmyyttä ja manipulatiivisuutta. Ei-uusijat kohdensivat myös syyn tehdystä väkivaltarikoksesta useammin itseensä ja kokivat enemmän syyllisyyttä teostaan kuin uusijat.
Aiheesta muualla

Henkilövahinkoasiain neuvottelukunnan suosituksia 2011 (Vuoden 2009 oikeuskäytännön mukaisesti, vahingonkorvauslain 5 luvun säännösten nojalla kivusta ja särystä sekä muusta tilapäisestä haitasta, pysyvästä haitasta sekä kärsimyksestä suoritettavien korvausten määriä, pdf-julkaisu) - Suositus ohjaa käräjäoikeuksien langettamien vahingonkorvausten määrää pahoinpitelytapauksissa, mikäli korvausta haetaan. (oikeusministerio.fi)
Riikka Kostiainen: Tutkimusta alkoholin vaikutuksesta väkivaltaan (haaste.om.fi)
Ono

Ono tai Ōno voi tarkoittaa:
Maantiede > Japanissa

Ōno, Japanin kaupunki Fukuin prefektuurissa
Ono, Japanin kaupunki Hyōgon prefektuurissa
Ono, Japanin maaseutukaupunki Fukushiman prefektuurissa
Ōno, Japanin maaseutukaupunki Gifun prefektuurissa
Ōnon piirikunta, Japanin piirikunta Gifun prefektuurissa
Ōnon piirikunta, Japanin entinen piirikunta Fukuin prefektuurissa
Ōnon piirikunta, Japanin entinen piirikunta Ōitan prefektuurissa
Ōnojoki, Japanin joki Ōitan prefektuurissa
Maantiede > Muualla

Ono, yksi Fidžin saarista
Ono, kunta Chuukin osavaltiossa Mikronesian liittovaltiossa
Ono San Pietro, kunta Brescian maakunnassa Italiassa
Kirjat Ono, kaupunki Israelissa
Henkilöt

Ono no Komachi (825 tai 834–900), japanilainen waka-runoilija
Daisuke Ono (s. 1978), japanilainen ääninäyttelijä ja laulaja
Fuyumi Ono (s. 1960), japanilainen kirjailija
Kazuo Ōno (1906–2010), japanilainen butōtanssija
Masako Ono, japanilainen odissitanssija
Satoshi Ōno (s. 1980), japanilainen laulaja ja näyttelijä
Shinji Ono (s. 1979), japanilainen jalkapalloilija
Shinobu Ōno (s. 1984), japanilainen jalkapalloilija
Shohei Ōno (s. 1992), japanilainen judoka ja olympiavoittaja
Takashi Ono (s. 1931), japanilainen telinevoimistelija ja viisinkertainen olympiavoittaja
Yoko Ono (s. 1933), japanilainen muusikko ja taiteilija
Yukari Ōno (s. 1975), japanilainen jääkiekkoilija
Muuta

onon kieli, papualainen kieli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ono”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pimeyden kutsu

| Pimeyden kutsu> The Dark Portal.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Robin Jarvis
Kieli:  englanti
Genre:  nuortenkirjallisuus, fantasia
Suomennos
Suomentaja:  Osmo Ryytty
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  1999
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  285
ISBN:  951-23-3914-5
Sarja: Deptfordin hiirten seikkailuja
Seuraava:  Kristallivankila
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pimeyden kutsu on ensimmäinen osa Robin Jarvisin Deptfordin hiiristä kertovassa nuortenkirjasarjassa.
Juoni

Lontoon liepeillä Deptfordissa asuvat hylätyssä Laitalassa hiiret. Tarina alkaa, kun Albert Brown, kahden lapsen Audreyn ja Arthurin isä, mielestään typerästi uhmaa Ristikon vaaroja ja menee viemäreihin. Siellä hän tapaa Lontoon keskustasta tulleen nuoren harmaan hiiren Piccadillyn, joka pakenee, kun rotat nappaavat Albertin.
Kun nuoret hiiret varttuvat aikuisiksi, he saavat kukin yksilöllisen, kohtaloon sidotun hiirvaskensa, joiden tekemiseen vaikuttavat vaskitakojat sekä hiirten myyttinen suojelija Vihreä hiiri. Albertin tytär Audrey ei halunnut uskoa, että hänen isänsä oli kuollut, ei varsinkaan silloin kun itse Vihreä hiiri ojensi hänelle hiirvaskensa ja hänen isänsä ääni kuului hänen vierestään. Kovin kiintyneenä isäänsä Audrey väittää Piccadillya pelkuriksi ja huijariksi, kun tämä kertoo Albertin joutuneen rottien hirmuisen jumalan Jupiterin kynsiin. Audreyn ja Arthurin ystävät, serkukset albiinohiiri Oswald ja peltohiiri Taula aikoivat lähteä hakemaan viemäreistä Ristikon takaa Audreyn kadonnutta hiirvaskea, mutta Piccadilly, jota Audrey itse painosti, lähti Taulan sijasta.
Oswald päätyy rottien sekaan ja melkein joutuu syödyksi. Hän pääsee kuitenkin pakenemaan ja löytää Audreyn hiirvasken. Vihreä hiiri kehottaa häntä antamaan vasken Audreylle, joka melkein joutuu Jupiterin surmaamaksi. Audreyn kissantorjuntaan erikoistunut hiirvaski tekee lopun Jupiterista, ja tämän adjutantti Morgan-cornwallilaisrottakin katoaa.
Henkilöt

Audrey Brown Nuori hiirityttö, joka pitää röyhelöistä ja tiuskii pistelevästi Piccadillylle.
Arthur Brown Audreyn veli, jolle ruoka maistuu todella hyvin – vatsakin sen jo näyttää.
Albert Brown Mielestään erittäin tyhmä ja uhkarohkea lähdettyään Ristikon toiselle puolen järkensä vastaisesti.
Arabel Vikinä Juoruilija, joka ikävä kyllä oli oikeassa Albertin suhteen.
Oswald Vikinä Arabelin poika. Pituutensa vuoksi häntä voisi luulla albiinorotaksi. Näin hänelle kävikin, kun hän kohtasi rottajoukkion: rotat kohtelivat häntä kuin nuorta rottaa ja sanoivat Maito- ja Valkonaamaksi.
Taula Vikkelä Oikealta nimeltään Willian Vikkelä, mutta koska hänen vanhempansa ovat kaupunkihiiri ja peltohiiri, häntä sanotaan Taulaksi, hiireksi 'jolla ei riitä juusto yläkerrassa'. Taula on Oswaldin serkku, eli Oswaldin äiti Arabel on Taulan äidin Gladwinin sisar.
Piilottajan päiväkirja

| Piilottajan päiväkirja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Juha Suoranta
Genre:  pamfletti
Kustantaja:  Into/Like
Julkaistu:  2010
Sivumäärä:  142 s.
ISBN:  978-952-01-0438-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Piilottajan päiväkirja on Tampereen yliopiston aikuiskasvatuksen professorin Juha Suorannan pamfletti, jossa hän kertoo, kuinka hän auttoi alkujaan Afganistanista lähtenyttä pakolaista Ashraf Sahilia, joka hakee turvapaikkaa Suomesta. Kirja ilmestyi 2010, ja sen ovat kustantaneett Into ja Like.
Sahil pakeni perheensä kanssa Pakistaniin, josta perhe lähetti pojan eteenpäin Iraniin. Sieltä hän jatkoi Turkin kautta Kreikkaan ja halki Euroopan Suomeen kesällä 2008. Puolen vuoden kuluttua häntä oltiin karkottamassa Suomesta. Suoranta sai sähköpostitse avunpyynnön. Hän piilotteli Sahilia tyhjilleen jääneessä isoisänsä asunnossa. Myöhemmin Sahil on päässyt opiskelemaan elektroniikka-asentajaksi ja odottaa turvapaikkahakemuksen käsittelyä. Ellei turvapaikkaa myönnetä, hän voi hakea oleskelulupaa opiskelupaikan vuoksi.
Kirja on päiväkirjan muodossa kuvaus niistä tilanteista ja ongelmista, joihin Suoranta joutui muutaman kuukauden auttamisajanjakson aikana. Hän kuvaa myös omia tuntojaan ja piilottelijoiden arkea. Piilottajan päiväkirjaa on pidetty osoituksena arjen aktivismista ja "vastademokratiasta", jolla tekijä politisoi turvapaikanhauan käytännöt ja "sen pirullisen dilemman, minkä turvapaikanhakija Suomessa joutuu
kohtaamaan".
Kirjan arvioita

Anu Hirsiaho kiinnittää arviossaan huomiota puheiden ja tekojen ristiriitaan maahanmuuttoasioissa: "Meillä on maa täynnä monikulttuurisuuden ja maahanmuuttopoliittisten kysymysten asiantuntijoita. Joskus tuntuu, että 'puhuvia päitä' on enemmän kuin maahanmuuttajia." Suoranta on sattuman pakosta tullut muuksi kuin puhuvaksi pääksi ja siirtynyt tekojen puolelle. Yhtäällä kirja "on kirjoitettu niin arkisesta, maltillisesta ja tolkullisesta näkökulmasta, ettei siitä löydy reposteltavaa. Uskoisin, että se tulee elämään omaa elämäänsä monenlaisten lukijoiden arjessa ja inspiroi muitakin toimimaan rohkeasti." Toisaalla siinä on "keski-ikäinen kirkosta eronnut professori jokseenkin rähmällään elämän perimmäisten kysymysten äärellä".
Aiheesta muualla

Ahtela, ﻿Saako turvapaikanhakijan piilottaa, Juha Suoranta?[vanhentunut linkki] Vihreä Lanka 1.2.2010
Heikki Hellman, Laupias tamperelainen, Helsingin Sanomat 31.1.2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilona Hietanen, Tekoja, ei puhetta, Utain 4.2.2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
Frank Johansson, Isoäitejä kylmässä maassa, Iltalehti (blogi 12.3.2010)
Kimmo Jylhämö, Ei mitään erikoista, Voima  1/2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Ateena)

| Pyhän Nikolaoksen kirkko Ναός Αγίου Νικολάου του Ραγκαβά |
| --- | --- |
 Rhangabeksen Pyhän Nikolaoksen kirkko.
Sijainti:  Pláka, Ateena, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′21″N, 23°43′45″E
Kirkkokunta:  Kreikan ortodoksinen kirkko
Hiippakunta:  Ateenan arkkihiippakunta
Rakentamisvuosi:  noin 1040–1050
Tyylisuunta:  bysanttilainen
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Nikolaoksen kirkko (kreik. Ναός Αγίου Νικολάου του Ραγκαβά, Naós Agíou Nikoláou tou Ragkavá; myös Agíou Nikoláou tou Rangavá) eli Rhangabeksen/Rangavaksen Pyhän Nikolaoksen kirkko on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa.
Kirkkoa sisältä.
Pyhän Nikolaoksen kirkko on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella 1000-luvun ensimmäisellä puoliskolla todennäköisesti noin vuosina 1040–1050. Se on omistettu Pyhälle Nikolaokselle. Kirkon rakennuttaja on ollut Rhangabes (myös Rangavas, Ragkavás) -sukua, mistä se on saanut lisänimensä. Suvun kuuluisin jäsen on keisari Mikael I Rhangabes. Erään tulkinnan mukaan nimi olisi periytynyt paikalla aikaisemmin olleesta, 800-luvulla rakennetusta kirkosta, jonka olisi rakentanut Mikaelin poika Theofylaktos. Se puolestaan olisi rakennettu antiikin aikaisen temppelin paikalle. Pyhän Nikolaoksen kirkko oli alun perin yksityinen ja myöhemmin se tuli kaikkien kaupunkilaisten käyttöön. Kirkko oli keskiajan Ateenassa merkittävä ja sen mukaan nimettiin sekä ympäröivä alue että läheinen kaupunginmuurin portti.
Kirkko sijaitsee Prytaneíou- ja Epichármou-katujen risteyksessä Plákan kaupunginosassa Anafiótikan alueen alapuolella. Arkkitehtuuriltaan se on risti neliössä -kirkko, jonka kupolia tukee neljä pylvästä. Kupoli on tyypillinen keskibysanttilainen ateenalaista tyyliä edustava pieni kahdeksankulmainen kupoli. Myöhemmin vuoden 1838 jälkeen kirkkoon tehtiin lisäyksiä, joiden myötä se menetti suuren osan bysanttilaisesta luonteestaan. Siihen lisättiin muun muassa nartheks, kellotorni, erillinen kappeli sekä muita osia. Kirkko kunnostettiin ja palautettiin osittain alkuperäiseen asuunsa vuosina 1979–1980.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Nikolaoksen kirkko Wikimedia Commonsissa
Pekka Korpi

| Pekka Korpi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1949 Oulu
Kansalaisuus:   Suomi
Raviohjastaja
Kotirata:  Vermo
Lisenssi:  A
Voittosumma:  22 444 044 €
Starttien määrä:  28 111
Voittoja:  5408
1000. voitto:  1980
4000. voitto:  2002
5000. voitto:  2012
Tilastot päivitetty:  11.6.2024
Pekka Korpi (s. 11. marraskuuta 1949 Oulu) on suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja, alallaan Suomen kaikkien aikojen menestyneimpiä ja tunnetuimpia. Korpi on ohjastunut raveissa yli 5000 voittoa. Hän on menestynyt myös ratsastuksessa, vuonna 1967 Korpi voitti Suomenmestaruuden juniorien esteratsastuksessa sekä maastoesteratsastuksessa hevosella Nowator.
Korpi on ajanut 28 111 ravistarttia (tilanne 11.6.2024). Ohjastajana hän on saanut lempinimen ”Kultasormi”, ja hänellä on lukematon määrä suurkilpailuvoittoja. Hän on voittanut ohjastajien Euroopan mestaruuden kolme kertaa vuosina 1980–1982 ja ollut toinen ohjastajien MM-kilpailussa vuonna 1978 Pohjois-Amerikassa. Hänellä on ollut valmentajalisenssi vuodesta 1978. Hän on valmentanut myös Belgiassa ja Floridassa.
Vuoden valmentajaksi Korpi on valittu vuosina 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2015, 2021 ja 2022 sekä vuoden ohjastajaksi 1997. Hänen valmentamiaan huippuhevosia ovat olleen muun muassa Meadow Trish, Super Mon, Friendly Face, Classico Merett ja Mascate Match.
Koulutukseltaan Pekka Korpi on levyseppähitsaaja. Hän suoritti armeijansa Oulussa ja työskenteli sekä varusmiespalveluksen aikana että sen jälkeen Raimo Tikkasen tallilla Kempeleessä.
Pekka Korven isä Allan ”Aku” Korpi oli myös Suomen arvostetuimpia hevosmiehiä ja ravihevosvalmentajia. Raviurheilussa ovat kunnostautuneet myös Pekan kaksi veljeä, Heikki ja Ilkka Korpi, joista ensin mainittu toimi pitkään Bolognassa, Italiassa valmentajana ja jälkimmäinen on ollut pitkään Suomessa enimmäkseen lainaohjastajana.
Pekka Korvella on kaksi poikaa. Vanhempi, Hannu-Pekka Korpi, työskenteli aiemmin isänsä tallilla, mutta toimii nyt itsenäisenä ravivalmentajana. Nuorempi poika Janne Korpi on edustanut Suomea olympialaisissa lumilautailussa ja vastaa tällä hetkellä isänsä ravitoiminnasta Ruotsissa.
Pyykinkuivausteline

Metallinen teline
Pyykinkuivausteline on pestyn pyykin kuivaamiseen tarkoitettu teline. Jotkin telineet ovat kookkaita ja ulkokäyttöön suunniteltuja. Pienemmät mallit on tarkoitettu sisäkäyttöön ja voivat olla kasattavia, lattialle koottavia tai kiinteämmin yleensä seinään tai kattoon asennettavia.