stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Penttilä (täsmennyssivu)

Penttilä voi tarkoittaa seuraavia:
Penttilä, Joensuun kaupunginosa
Penttilä, kylä Perniössä
Aarni Penttilä (1899–1971), kielitieteilijä
Albert Penttilä (1902–1957), jääkärikapteeni
Anneli Penttilä (1932–1994), ilma-akrobaatti ja laskuvarjohyppääjä
Anni Penttilä (s. 1993), vuorikiipeilijä
Antti Penttilä (1870–1934), maanviljelijä, Edistyspuolueen kansanedustaja
Antti Penttilä (s. 1939), oikeuslääketieteen professori
Arvo Penttilä (1894–1983), järjestöjohtaja, maanviljelysneuvos
Eero Akaan-Penttilä (s. 1943), ylilääkäri ja kansanedustaja
Eija Penttilä (s. 1955), suomalainen maastohiihtäjä
Eino Penttilä (1906–1982), keihäänheittäjä
Eino Penttilä (1914–1992), Mannerheim-ristin ritari
Eino Penttilä (1907–1997), toimitusjohtaja, yrittäjä ja kirjailija
Emily Penttilä (s. 1993), golfaaja
Erkki Penttilä (1932–2005), vapaapainija
Erkki Penttilä (1905–2004), maasto- ja alppihiihtäjä
Hannu Penttilä (s. 1954), Vantaan apulaiskaupunginjohtaja
Hannu Penttilä (s. 1953), yritysjohtaja
Ilkka Penttilä (s. 1936), kliinisen kemian professori
Jalmari Penttilä (1886–1943), kauppaneuvos, Nortamo-Seuran puheenjohtaja
Jari Penttilä (s. 1961), Halsuan kunnanjohtaja
Jenni Penttilä (s. 1991), moukarinheittäjä
Jere Penttilä (s. 1972), Joensuun kaupunginjohtaja
Johan Penttilä (1891–1967), painija
Kati Borg-Penttilä (s. 1948), laulaja
Kustaa Penttilä (1888–1950), kanttori-urkuri, säveltäjä ja sovittaja
Laura Penttilä (s. 2002), lentopalloilija
Leena Siukonen-Penttilä (1924–1994), viulisti ja pianisti
Merja Penttilä (s. 1956), VTT:n biotekniikan tutkimusprofessori
Michael Penttilä, aik. Jukka Lindholm (s. 1965), sarjamurhaaja
Mikko Penttilä (s. 1987), näyttelijä
Onni Penttilä (1915–1986), vuorineuvos, Askon pääjohtaja
Paula Penttilä (s. 1979), koripalloilija
Reino Penttilä (s. 1940), maanviljelijä ja osuustoimintavaikuttaja, maanviljelysneuvos
Risto E. J. Penttilä (s. 1959), Nordic West Officen toimitusjohtaja
Simo Penttilä, Uuno Hirvosen (1898–1971) kirjailijanimi
Sinikka Luja-Penttilä (1924–2022), poliitikko, ministeri ja sosiaalineuvos
Sulo Penttilä (1923–1994), ammattiyhdistysjohtaja
Susanna Penttilä (s. 1973), muotiliikkeen pitäjä
Tero Penttilä (s. 1975), jalkapalloilija
Timo Penttilä (1931–2011), arkkitehti
Vihtori Penttilä (1825–1867), maanviljelijä ja valtiopäivämies
Vilho Penttilä (1854–1905), merikapteeni, laivanvarustaja, maanviljelijä ja valtiopäivämies
Vilho Penttilä (1868–1918), arkkitehti ja henkirikoksen uhri
Yrjö Penttilä (s. 1891), taidemaalari
Yrjö Penttilä (1903–1982), liikennöitsijä, liikenneneuvos.
Penttilä-yhtiöt, vuoteen 1992 toiminut kotkalainen rakennus- ja hotelliyhtiö
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Philip Bernard

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten vapaapaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Antwerpen 1920 | 60 kg |  |
Philip William Samuel Bernard oli brittiläinen vapaapainija ja olympiamitalisti. Hän voitti Antwerpenin olympialaisissa 1920 pronssia höyhensarjasta.
Pierre-Antoine Cousteau

Pierre-Antoine Cousteau (18. maaliskuuta 1906 Saint-André-de-Cubzac, Ranska – 17. joulukuuta 1958 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen äärioikeistolainen poleemikko ja toimittaja. Hän oli merentutkija Jacques-Yves Cousteaun veli.
Pierre-Antoine Cousteau jätti kommunismin 1930-luvulla ja ajautui enemmän kannattamaan antisemitismiä ja vastustamaan demokratiaa. Hän kirjoitti Coup de Patte - ja Je suis partout -lehtiin. Jälkimmäisessä hän oli lähellä Pierre Gaxottea, joka vakuutti Cousteaun fasismista. Cousteau matkusti Natsi-Saksaan vuonna 1936 natsimyönteisten Robert Brasillachin ja Georges Blondin kanssa sekä vuonna 1938 Espanjaan Brasillachin ja Maurice Bardèchen kanssa. Cousteau osallistui myös Nürnbergin puoluepäiville ja vaikuttui matkojensa aikana kansallissosialismista, vaikka myönsi, että siinä on myös puutteita.
Cousteau kutsuttiin takaisin Ranskan armeijaan vuonna 1939 ja hänet vangittiin seuraavana vuonna. Brasillach kuitenkin onnistui vapauttamaan Cousteaun, joka palasi Je suis partout -lehteen, jonka poliittiseksi johtajaksi hän nousi Brasillachin tilalle vuonna 1943. Sota-aikana hän vaikutti juutalaisten siirtämiseen keskitysleireille, toimittajana pariisilaisessa Paris-Soir-lehdessä sekä yleissihteerinä ranskalaisessa puolisotilaallisissa Milice-joukoissa.
Elokuussa 1944 Cousteau muutti Saksaan, Bad Mergentheimiin, jossa hän johti ranskalaista sanomalehteä ja radioasemaa. Saksasta hän pakeni Sveitsiin. Cousteau vangittiin Innsbruckissa ja tuomittiin kuolemaan marraskuussa 1946. Tuomio muutettiin kuitenkin elinkautiseen rangaistustyöhön. Hänet sai yleisen armahduksen vuonna 1954 ja hän alkoi toimittaa äärinationalistista Rivarol-lehteä sekä teki yhteistyötä Henry Costonin sanomalehtien kanssa.
Cousteau kuoli vuonna 1958 Pariisissa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pierre-Antoine Cousteau
Philip Boyce

Philip Boyce (s. 25. tammikuuta 1940) on irlantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin paljasjalkaisten karmeliittojen papiksi 17. huhtikuuta 1967 ja nimitettiin Raphoen piispaksi 29. kesäkuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge María Mejía, jota avustivat Emanuele Gerada ja Séamus Hegarty.
Paul de Man

Paul de Man (6. joulukuuta 1919 – 21. joulukuuta 1983) oli belgialaissyntyinen pääosin Yhdysvalloissa toiminut filosofi, dekonstruktionistinen kirjallisuuskriitikko ja -teoreetikko. Hän opetti Cornell-yliopistossa, Johns Hopkins -yliopistossa, Zürichin yliopistossa sekä Yalen yliopistossa. Hänen kuoltuaan saatiin selville, että hän oli kirjoittanut toisen maailmansodan aikana yli 200 artikkelia natsimieliseen lehteen, joissa hän oli puolustanut myös antisemitismiä. Tämä aiheutti skandaalin ja sai monet arvioimaan hänen töitään uudelleen.
Teoksia

Allegories of Reading. Figural Language in Rousseau, Nietzsche, Rilke, and Proust (1979)
Blindness and Insight. Essays in the Rhetoric of Contemporary Criticism (1983)
The Rhetoric of Romanticism (1984)
The Resistance to Theory (1986)
Wartime Journalism, 1934–1943 (1988)
Critical Writings: 1953–1978 (1989)
Romanticism and Contemporary Criticism. The Gauss Seminar and Other Papers (1993)
Aesthetic Ideology (1996)
Suomennoksia

Esteettisen formalisointi: Kleistin ”Marionettiteatterista”. Suomentanut Vesa Pynttäri. Nuori Voima 5–6/2003, s. 50–60.
Käännös suomeksi
Paul Mebus

Paul Mebus (9. kesäkuuta 1920 Fürth, Saksa – 11. joulukuuta 1993) oli saksalainen jalkapalloilija.
Mebus kuului Länsi-Saksan maajoukkueeseen, joka voitti vuoden 1954 MM-kilpailut; hän pelasi turnauksessa yhden ottelun. Urallaan hän pelasi maajoukkueessa yhteensä kuusi ottelua sekä kaksi B-maaottelua. Seurajoukkueurallaan Mebus edusti Benrather FC:tä sekä 1. FC Kölniä.
Pedro Munitis

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Pedro Munitis Álvarez
Syntymäaika: 19. kesäkuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Santander, Kantabria, Espanja
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 167 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–2000 1997–1998 2000–2002 2002–2003 2003–2006 2006–2012 | Racing Santander → Badajoz (laina) Real Madrid → Racing Santander (laina) Deportivo La Coruña Racing Santander | 83 (14) 28 (10) 53 (4) 30 (8) 90 (5) 191 (12) |
Maajoukkue
| 1999–2002 | Espanja | 21 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Pedro Munitis Álvarez (s. 19. kesäkuuta 1975 Santander, Kantabria, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edusti valtaosan urastaan Espanjan Primera Divisiónissa pelannutta Racing Santanderia.
Munitis edusti Racingia kolmeen otteeseen. Hän teki ensiesiintymisensä Espanjan pääsarjassa seuran edustusjoukkueen riveissä tammikuussa 1995. Pääsarjatasolla Munitis edusti myös Real Madridia ja Deportivo La Coruñaa. 2000-luvun alussa hän voitti Real Madridissa Espanjan pääsarjamestaruuden ja Mestarien liigan.
Munitis pelasi Espanjan maajoukkueessa 21 ottelua ja teki otteluissa kaksi maalia. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 2000 EM-kilpailuissa.
Munitis toimii kaudella 2018–2019 Espanjan kolmannella sarjatasolla pelaavan Murcian päävalmentajana.
Saavutukset

Primera División: 2001
Mestarien liiga: 2002
Pentti Nissinen

Pentti Nissinen (12. elokuuta 1950 Helsinki - 12. heinäkuuta 2015 Vantaa) oli suomalainen valokuvaaja. Hän työskenteli Ilta-Sanomille ja aloitti uransa Lehtikuvassa filminkehittäjänä. Nissinen oppi kuvaamista Ensio Ilmoselta. Nissinen toimi Ilta-Sanomien kuvaajana vuodesta 1975 vuoteen 2009. Nissinen sai vuonna 2008 Suomen Valkoisen Ruusun I luokan mitalin.
Pentti Nikulan patsas

Sofia Saari, Pentti Nikulan patsas (2012). Kiiruun puisto, Somero.
Pentti Nikulan patsas on kuvanveistäjä Sofia Saaren pronssiin veistämä seiväshyppääjä Pentti Nikulan muistomerkki Somerolla. Someron pääkadun Joensuuntien ja Someron urheilukentälle johtavan kadun risteyksessä, Kiiruun puiston kulmassa Someron kaupungintalon luona sijaitseva patsas paljastettiin ennen Someron Seiväskarnevaalien pääkilpailua  17. kesäkuuta 2012. Airuina paljastustilaisuudessa olivat Someron Esan seiväshyppääjät Minna Nikkanen ja Eemeli Salomäki. Patsas on ensimmäinen Suomessa seiväshyppääjälle pystytetty patsas.
Petri Hakala (kiekonheittäjä)

Petri Juhani Hakala (s. 21. helmikuuta 1979 Eura) on suomalainen kiekonheittäjä. Hän edustaa Turun Urheiluliittoa ja hänen valmentajanaan on vuodesta 2005 lähtien toiminut Jorma Haaranen. Kalevan kisoista hän on voittanut kiekonheitossa kaksi hopeaa, vuosina 2000 ja 2003.
Paul Byron

| Paul Byron |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1989 (ikä 35) Ottawa, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  175 cm
Paino:  73 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–2023
Seurat:  Buffalo Sabres   Calgary Flames   Montreal Canadiens
NHL-varaus:  179, 2007 Buffalo Sabres
Paul Byron (s. 27. huhtikuuta 1989 Ottawa, Ontario, Kanada) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi viimeisimpänä NHL-joukkue Montreal Canadiensissa. Hänet varattiin NHL:n varaustilaisuudessa 2007 kuudennella kierroksella Buffalo Sabresiin. Hän teki Buffalossa debyyttinsä 2011 ennen kuin hänet kaupattiin Calgaryyn.
Ura

Byron pelasi kaudella 2005-2006 Ottawa West Golden Knightsissa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi QMJHL:ssä pelaavaan Gatineau Olympiquesiin. Hän teki 44 pistettä kauden aikana. Buffalo Sabres varasi hänet kuudennella kierroksella NHL:n varaustilaisuudessa 2007. Seuraavalla kaudella 2007–2008 hän jatkoi Gatineaussa tehden 52 ottelussa 68 pistettä. Pudotuspeleissä hän teki 32 pistettä 19 ottelussa. Hän oli joukkueensa toiseksi eniten pisteitä tehnyt 51 pistettä iskeneen Claude Girouxin jälkeen. Joukkue voitti QMJHL:n mestaruuden. Viimeisellä QMJHL -kaudellaan 2008-2009 hän teki 99 pistettä 64 ottelussa ja hänet nimettiin toiseen tähdistökentälliseen.
Byron teki kolmivuotisen sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa heinäkuun ensimmäisenä päivänä 2009 vain viisi tuntia ennen kuin Buffalo olisi menettänyt oikeutensa häneen. Hän joutui kuitenkin tyytymään paikkaan Sabresin farmijoukkue Portland Piratesissa, jossa hän pelasi 57 ottelua ja teki 33 pistettä. Seuraavalla kaudella hän teki 53 pistettä 67 pelissä. Byron ansaitsi samalla kaudella myös paikan NHL-kokoonpanossa ja teki debyyttinsä 22. tammikuuta 2011. Hän teki ensimmäisen NHL-pisteensä, kun syötti Tyler Myersin tekemän maalin 5–3 -voitossa New York Islandersista. Ensimmäisen maalinsa hän teki kaksi yötä myöhemmin Ottawa Senatorsia vastaan.
25. heinäkuuta 2011 Byron kaupattiin Chris Butlerin kanssa Calgary Flamesiin, joka antoi tilalle Robyn Regehrin, Ales Kotalikin ja varausvuoron. Hän aloitti kautensa AHL-joukkue Abbotsford Heatissa, mutta ansaitsi myöhemmin paikkansa Calgaryn kokoonpanossa. Hän teki myös maalin uransa ensimmäisestä rangaistuslaukauksesta Toronto Maple Leafsia vastaan. Byron joutui olemaan kaudella 2012–2013 yli kuukauden sivussa olkapäävamman takia. Hän teki kaudella kuitenkin 15 pistettä 38 Abbotsfordissa pelaamassaan ottelussa. Hänet kutsuttiin helmikuussa Calgaryyn, mutta hän loukkasi kätensä heti ensimmäisessä pelissään. Hän pelasi kuitenkin kauden aikana vielä kolme peliä.
Kauden 2013–2014 Byron aloitti jälleen kautensa Abbotsford Heatissa, josta hänet kuitenkin kutsuttiin Calgaryyn, jonka valmentaja Bob Hartley vakuuttui hänen aggressiivisesta pelitavastaan.
Yksityiselämä

Byronilla on vaimo Sarah. Heillä on tytär Elianna ja poika Brysen.
Saavutukset

Valittiin QMJHL:n toiseen tähdistöön vuonna 2009.
Käännös suomeksi
Parus (satelliitti)

Parus on venäläinen, sotilaallinen satelliittipaikannusjärjestelmä, joka on ollut Venäjän laivaston käytössä. Satelliitin sekundäärinen hyötykuorma on tietoliikennelinkki, jonka kautta on välitetty mm. EORSAT-merivalvontasatellittien dataa.
Historiaa

Parus-järjestelmän kehitystyö käynnistyi Neuvostoliitossa vuonna 1967. Ensimmäinen koelento tehtiin 1974, jolloin avaruuteen laukaistiin Kosmos 700 -satelliitti 26. joulukuuta. Seuraava satelliitti oli vuorossa jo huhtikuussa 1975. Parus-satelliittien laukaisuun päätettiin käyttää Kosmos-3M -sarjan  kantoraketteja ja laukaisupaikaksi valittiin Arkangelin eteläpuolella sijaitseva Plesetskin avaruuskeskus.
Rakenne ja rata

Perinteinen Parus-sarjan satelliitti on rakenteeltaan sylinterimäinen ja sen halkaisija on kaksi metriä. Aurinkopaneelit on sijoitettu satelliitin pintaan. Satelliitti laukaistaan polaariselle radalle noin 900 km:n korkeuteen, jossa radan inklinaatio on 82,9 astetta. Operatiivisessa järjestelmässä on kuusi satelliittia, joiden ratatasojen etäisyydet ovat 30 astetta.
Satelliitit valmistaa Omskissa sijaitseva PO Poljot -yhtiö, ja niiden suunnittelusta vastaa Rešetnjov-yhtiö. Satelliitti on samankaltainen kuin Yhdysvaltain laivaston Transit-paikannussatelliitti.
Aiheesta muualla

Encyclopedia Astronautica: Parus
Jonathan's Space Report
Russian Space Web: Parus
GlobalSecurity.Org: Tsikada and Parus
Petri Hakala (päätoimittaja)

Petri Timo Markus Hakala (s. 11. helmikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen toimittaja. Hakala toimi Hämeen Sanomien  ja Forssan Lehden päätoimittajana vuosina 2018–2019.
Aiemmin Hakala toimi Iltalehden päätoimittajana vuosina 1995–2010 ja uudelleen joulukuusta 2013 joulukuuhun 2017. Syyskuusta 2010 lähtien joulukuuhun 2013 hän toimi Satakunnan Kansan päätoimittajana ja kustantajana.
Hakalalla on toimittajantutkinto Tampereen yliopistosta vuodelta 1985. Urallaan hän on työskennellyt toimittajana Forssan Lehdessä ja Uudessa Suomessa, minkä jälkeen hän on ollut Iltalehden toimittaja ja uutis- ja toimituspäällikkö.
Pernille Vermund

| Pernille Vermund |
| --- | --- |
 Vermund vuonna 2020.
Nye Borgerligen puheenjohtaja
 2023–2024 2015–2023  
Edeltäjä:  Lars Boje Mathiesen ensimmäinen
Seuraaja:  Lars Boje Mathiesen
Kansankäräjäedustaja
 2019–  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ann Pernille Vermund Tvede
Syntynyt: 3. joulukuuta 1975 (ikä 48) Kööpenhamina, Tanska
Tiedot
Puolue:  Liberaali allianssi (2024–)
Muut puolueet:  Nye Borgerlige (2015–2024) Konservatiivinen kansanpuolue (vuoteen 2015)
Koulutus:  arkkitehti
Ann Pernille Vermund Tvede (s. 3. joulukuuta 1975 Kööpenhamina) on tanskalainen liberaalin allianssin poliitikko ja kansankäräjäedustaja vuodesta 2019. Hän oli vuonna 2015 perustamassa Nye Borgerlige -puoluetta ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 2015–2023 ja 2023–2024. Tammikuussa 2024 puolueen eduskuntaryhmä lakkautettiin ja Vermund siirtyi liberaaliin allianssin. Hän on koulutukseltaan arkkitehti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pernille Vermund Wikimedia Commonsissa
Pernille Vermund Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Petri Hakala

Petri Hakala voi tarkoittaa ainakin seuraavia suomalaisia henkilöitä:
Petri Hakala, kansanmuusikko
Petri Hakala, toimittaja
Petri Hakala, kiekonheittäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Petri Hakala”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pikkukäenrieska

| Pikkukäenrieska |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Liliales
Heimo::  Liljakasvit Liliaceae
Suku::  Käenrieskat Gagea
Laji::  minima
Kaksiosainen nimi
 Gagea minima  (L.) Ker-Gawl. 
Katso myös
   Pikkukäenrieska Wikispeciesissä   Pikkukäenrieska Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkukäenrieska (Gagea minima) on toukokuussa kukkiva, kapealehtinen ja yleensä 7–15 senttimetriä korkea sipulikasvi. Kevään edetessä se kuitenkin peittyy korkeampien kasvien alle ja kuihtuu pois. Pikkukäenrieska kulkeutuu helposti paikasta toiseen suurempien hyöty- ja koristekasvien juuripaakkujen matkassa. Kasvi on yleinen Etelä-Suomessa ja se on levittäytynyt monin paikoin pohjoisempaankin. Pikkukäenrieska on Suomessa vanha tulokaskasvi.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Pikkukäenrieska (Gagea minima)
Kasviatlas 2022: Pikkukäenrieskan (Gagea minima) levinneisyys Suomessa.
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Pikkukäenrieska (Gagea minima)
LuontoPortti: Pikkukäenrieska (Gagea minima)
Pohjolan kasvien pauloissa: Gagea minima - pikkukäenrieska
Luopioisten kasvisto: Pikkukäenrieska (Gagea minima)
Petri Hannula

Petri Tapani Hannula (s. 20. maaliskuuta 1965) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pikajuoksija. Seuratasolla hän edusti vuodesta 1988 lähtien Karhulan Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimi Ari Väänänen. Kalevan kisoista Hannula saavutti pronssia 100 metrin juoksussa vuonna 1989. Lisäksi hän voitti sisäratojen SM-kisoista pronssia 200 metrin juoksussa vuonna 1990 sekä pronssia 4 x 300 metrin viestijuoksussa vuonna 1988. Yleisen sarjan kilpailuissa Hannula ei ole esiintynyt vuoden 1995 jälkeen, mutta on kilpaillut veteraanien sarjoissa myös sen jälkeen.
Ruutanajärvi (Orivesi)

| Ruutanajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°36′12″N, 24°36′43″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  Heinisuonoja 
Järvinumero:  35.726.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,4 m  
Rantaviiva:  0,488 km  
Pinta-ala:  1,289 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiRuutanajärvi 
Ruutanajärvi  on Pirkanmaalla Oriveden Leväslahdella sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Vähävuoren ja Ruutanavuoren eteläpuolelle jävällä ylänköalueella ojitetulla Ruutanasuolla. Suoalue jää Ruutanavuoren ja Pitkämäenvuoren väliseen painaumaan. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja sen soistuneita rantoja kiertää kapea avosuon vyöhyke. Järvelle ei tule tietä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Uiherlanjoen valuma-alueeseen (35.726) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 105,4 metriä mpy. Ruutanasuon ojat eivät laske järveen. Järven eteläpää on yhdistetty ojiin ja oja toimii samalla laskuojana johto-ojalle, joka virtaa etelään. Johto-oja yhtyy Heinisuonojaan, joka laskee Eräjärven Savilahteen 3,7 kilometrin päässä.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi näkyy suolampena, joka on laskuojaton. Vuoden 1957 peruskartassa suo on edelleen ojittamatta, vaikka se lähettyviltä on raivattu viljelyyn kolme peltopalstaa. Pelloille kulkee suon vierestä kärrypolku. Järven eteläpuolella sijaitsee lato, jonne on kerätty suoniityltä heinää. Tämän jälkeen suon keskilinjalle on kaivettu johto-oja ja sille pari sivuhaaraa, jotka näkyvät vuoden 1977 kartassa. Ojat on yhdistetty kahteen eri suuntiin johtaviin ojiin. Vuoden 1986 kartan julkaisun jälkeen ojia on kaivettu lisää.
Pauline Julien

Pauline Julien CQ (23. toukokuuta 1928 Trois-Rivières – 1. lokakuuta 1998 Montreal) oli kanadalainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä.
Ura laulajana ja näyttelijänä

Julien työskenteli näyttelijänä Quebecissä ja Montrealissa vuosina 1947–1951. Tämän jälkeen hän lähti Pariisiin opiskelemaan teatteria. Vuonna 1950 hän meni naimisiin näyttelijä Jacques Galipeaun kanssa, ja vuonna 1951 pariskunnalle syntyi tytär Pascale. Poika Nicolas syntyi vuonna 1955. Julien aloitti esiintymisen laulajana Ranskassa. Hän tulkitsi tuolloin Kurt Weillin, Bertolt Brechtin, Léo Ferrén ja Boris Vianin lauluja. Vuonna 1957 Julien erosi miehestään. Vuosina 1957–1961 hän työskenteli sekä Montrealissa että Pariisissa. Julienin ensimmäiset albumit olivat Enfin... Pauline Julien (1962) ja Pauline Julien (1963).
Vuonna 1964 Julien sai Sopotin laulufestivaaleilla toisen palkinnon tulkinnallaan Gilles Vigneault'n laulusta "Jack Monoloy". Hän teki tämän jälkeen kiertueen Puolassa. Julien esiintyi lukuisissa Euroopan maissa. Lisäksi hän muun muassa kiersi Neuvostoliitossa vuosina 1967 ja 1975. Hän myös esiintyi Algeriassa ja laulujuhlilla Kuubassa. Vuodesta 1968 Julien kirjoitti itse sanoja lauluihin. Hän myös sävelsi lauluja muun muassa Michel Tremblayn sanoihin. Julien tulkitsi uransa varrella lauluja muiden muassa François Dompierrelta, Claude Dubois'lta, Stephane Venneltä, Pierre Flynniltä, Gerry Boulet'lta, Gaston Brissonilta, François Cousineaulta ja Jacques Marchandilta.
Julienin albumilla Charade (1982) on kaksi hänen suurimpiin kuuluvista hiteistään: "L'Âme à la tendresse" ja "Mommy". Vuonna 1985 Julien vietti kymmenen viikkoa Nepalissa. Hän kuvasi kokemustaan kirjassa L'Échappé belle, Népal. Julien ilmoitti vetäytyvänsä soolouraltaan vuonna 1986. Hän jatkoi kuitenkin esiintymistä yhteistyössä muiden kanssa. Hän piti quebeciläisen runouden resitaalin Hélène Loisellen kanssa vuonna 1990 ja teki yhteistyötä runoilija Gérald Godinin kanssa. Hän myös solmi toisen avioliittonsa Godinin kanssa. Halki uransa Julien teki esiintymisiä näyttelijänä teatterissa, televisiossa ja elokuvissa. Hänellä oli rooleja muiden muassa Jean-Paul Bernierin, Jacques Godboutin ja Gilles Carlen ohjauksissa.
Poliittinen ja humanitaarinen aktiivisuus

Julien oli aktiivinen useissa poliittisissa kysymyksissä. Hän ajoi intohimoisesti Quebecin itsenäisyyden asiaa. Hän edisti myös feministisiä tavoitteita 1970-luvulta lähtien. Julien vangittiin mielenilmaisuista War Measures Actia vastaan lokakuun kriisin (1970) yhteydessä.
Julien osallistui humanitaariseen työhön ja teki avustushankkeiden yhteydessä matkat Burkina Fasoon vuonna 1993 ja Ruandaan 1994.
Sairaus ja kuolema

Viimeisinä vuosinaan Julien kärsi vaikeasta neurologisesta sairaudesta. Hän kärsi puhekyvyn heikkenemisestä ja osittaisesta halvauksesta. Julien teki itsemurhan 70-vuotiaana.
Palkintoja, tunnustuksia ja huomionosoituksia

Julien sai Ranskalta Ordre des Arts et des Lettres'n ritarin arvon vuonna 1994. Hänestä tehtiin Ordre national du Québecin ritari vuonna 1997. Julienille myönnettiin Prix Calixa-Lavallée vuonna 1974. Académie Charles Crosin Grand prix du disquen hän sai albumeista Suite québécoise vuonna 1970 ja Où peut-on vous toucher? vuonna 1985.
Julienin mukaan on nimetty Montrealissa näyttämötaiteen keskus ja Salle Pauline Julien. Kaupungissa on myös aikuiskoulutuksen Pauline Julien -keskus. Vuonna 2018 Julienista ilmestyi Pascale Ferlandin ohjaama dokumenttielokuva Pauline Julien, intime et politique.
Aiheesta muualla

Pauline Julien Internet Movie Databasessa. (englanniksi)