stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johan August Sandels
Suomen sodan jälkeen

Myöhemmin Sandels otti osaa sotaan Napoleonia vastaan. Hän toimi myös Ruotsin Pommerin kenraalikuvernöörinä 1812–1815 sekä Norjan käskynhaltijana vuosina 1818–1827. Sandels haudattiin Tukholman Klaaran kirkkoon, missä sijaitsee myös hänen muistomerkkinsä.
Sandelsin jälkimaine

Johan Ludvig Runeberg kuvaa Vänrikki Stoolin tarinoissa Sandelsin rohkeana sankarina, mutta myös hyvän ruoan ja juoman intohimoisena ystävänä, jonka on vaikea nousta päivällispöydästä taistelun keskelläkin.lähde?
Rantsilan keskustassa sijaitsee Sandelsin kunniaksi pystytetty muistomerkki, joka on maailman ainoa Sandelsia esittävä ratsastajapatsas. Savossa Sandelsin muistoa käytetään kaupallisiin tarkoituksiin: Siilinjärven keskustassa toimii Hotelli Sandels, ja hänen mukaansa on nimetty iisalmelaisen Olvi-panimon Sandels-olut. Lisäksi Iisalmen Koljonvirralla järjestettävä Sandels Rock -tapahtuma on saanut nimensä hänen mukaansa.lähde?
Kuvagalleria

Sandels hän Partalass' eineellään juur istuu, huoleti syö. Albert Edelfeltin piirustus Sandelsista vuodelta 1897–1900.
Hauta Klaran kirkossa Tukholmassa.
Sandelsin kuva Sandels-oluttölkissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johan August Sandels Wikimedia Commonsissa
Veli-Matti Syrjö: / Sandels, Johan August (1764–1831) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 24.3.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
”Sandels, Johan August”, Biografiskt lexikon för Finland.  Helsinki:  Svenska litteratursällskapet i Finland.  URN:NBN:fi:sls-4124-1416928956730  Sandels, Johan August. (ruotsiksi)
Kalervo Killinen : Museolle aarteita järvenpohjasta. Kuopion isänmaallisen seuran kaunis aikaansaannos: Sandelsin sotaveneitä kuivalle maalle Karhonsalmesta, Hakkapeliitta, 27.02.1934, nro 9, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sandelsilla oli hyvä kello - se käy vielä nytkin, Seura, 21.07.1937, nro 29, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sandelsin kello ja kuula, joka kaatoi ruhtinas Dolgorukin. Kaksi Suomen sodan historiallista esinettä tamperelaisen kokoilijan hallussa, Hakkapeliitta, 11.10.1938, nro 41, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Seija Sartti

Seija Aulikki Sartti (s. 15. joulukuuta 1945 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija, joka tuli työvuosinaan tunnetuksi Helsingin Sanomiin ja sen Kuukausiliitteeseen kirjoittamistaan laajoista pamflettimaisista artikkeleista ja pisteliäistä henkilöjutuista.
Sartti työskenteli uransa alussa kuusi vuotta Jussi Pohjakallion studiossa, arvelunsa mukaan Suomen ensimmäisenä naispuolisena mainosvalokuvaajana, kunnes aloitti opinnot Sanoman toimittajakoulussa ja siirtyi kirjoittavaksi toimittajaksi.
Seija Sartti oli 1970-luvun alusta lähtien naimisissa toimittaja Aarno ”Loka” Laitisen (1943–2021) kanssa.
Kirjoja

Herrakansa, WSOY 1986. ISBN 951-0-13859-2.
Valokuvaaja Jussi Pohjakallio : & joukko sivuhenkilöitä, Paula Pohjakallio 2020. ISBN 978-952-94-3918-8.
Jussi Pohjakallio : kova jätkä kamera kädessä, Siltala 2021. ISBN 978-952-388-033-7.
Sanoitus

Sanoituksella tarkoitetaan musiikkikappaleessa olevaa lyriikkaa, jota laulaja puolestaan tulkitsee. Tästä syystä sanoituksesta käytetään myös nimitystä laululyriikka. Oopperakappaleiden tekstistä puhuttaessa taas käytetään tyypillisesti nimitystä libretto.
Sanoitus voidaan kirjoittaa ennen kappaleen säveltämistä tai suoraan melodiaan, joko laulun säveltämisen aikana tai sen jälkeen. Sanoituksen tekijää kutsutaan sanoittajaksi. Joissakin musiikkikappaleessa laululyriikkana on hyödynnetty myös runoja, joita ei välttämättä alkuaan ole tarkoitettu lauluteksteiksi ja etenkin Eino Leinon ja Arto Mellerin lukuisia runoteoksia on sävelletty.
Tätä on käytetty erityisesti taidemusiikissa, mutta myös iskelmissä ja laulaja-lauluntekijä-tyyppisessä musiikissa. Laajemmassa asiayhteydessä kevyen musiikin sanoitukset ovat eräs erikoistapaus laululyriikasta, joka kattaa myös muut musiikin tyylilajit.
Sanoitus on lyriikkaa, joka on tarkoitettu pääsääntöisesti kuultavaksi ja solistin laulettavaksi. Heikki Salon kirjoittaman laululyriikan käsikirjan Kahlekuningaslaji mukaan laululyriikka on oma kirjoittamisen lajinsa. Edu Kettunen on sanonut, ettei laulun sanoituksen tarvitse toimia pelkkänä tekstinä, vaan ainoastaan laulettuna ja Samuli Koivulahden mukaan jokaisessa laululyriikan genressä ja alalajissa on oma estetiikkansa ja eroaa pohjimmiltaan muusta mitallisesta runoudesta lähinnä fonetiikan ja melodiasidonnaisuutensa osalta.
Yleisimmät rakenteet

Heikki Salon Kahlekuningaslajin ja Koivulahden kirjoittamien artikkelien mukaan laulun sanoituksen yleisimmät perusrakenteet ovat:
aaa = ensimmäinen säkeistö, toinen säkeistö ja kolmas säkeistö.
aaba = ensimmäinen säkeistö, toinen säkeistö, erilainen säkeistö ja kolmas säkeistö
acacac = ensimmäinen säkeistö, kertosäkeistö, toinen säkeistö, kertosäkeistö, kolmas säkeistö ja kertosäkeistö.
acacbc = (kahden ylemmän sekoitus) ensimmäinen säkeistö, kertosäkeistö, toinen säkeistö, kertosäkeistö, erilainen säkeistö ja lopuksi kertosäkeistö.
Näiden lisäksi on olemassa lukemattomia erilaisia muunnelmia ja kokeiluja toisenlaisista rakenteellisista ratkaisuista ja esimerkiksi progressiivinen rock suosii normaaleista populaarimusiikin rakenteista poikkeamista.
Yllä mainittujen lähteiden mukaan laulun sanoituksissa samaan ryhmään kuuluvilla säkeistöillä (esimerkiksi A1 ja A2) on yleensä samankaltaiseen metriikkaan perustuva muoto, jossa tavujen painot ja kestot ovat toistensa kanssa idiomaattiset, joskin pari ylimääräistä tavua voidaan yleensä asettaa kohotahdille.
Laululyriikan estetiikasta

Etenkin iskelmämusiikin parissa ollaan erityisen tarkkoja klassisen runouden erityispiirteiden, kuten Helismaankin suosiman muoto-opin ja vokaalisoinnun, säilymisestä. Rinnalle on kuitenkin noussut myös musiikkityylejä, joissa laulutekstin sisältö on noussut tärkeämmäksi kuin riimittely ja idiomaattisuus. Näin on esimerkiksi kantaaottavuuteen pyrkivien punk-sanoitusten kohdalla. Vastaavasti esimerkiksi rap-lyriikassa on perinteisesti paljon riimejä, mutta riimien 'puhtaudessa' ja säkeistöjen tavurakenteissa ja painotuksissa otetaan usein hyvinkin paljon vapauksia. R&B-musiikissa taas melodiat saattavat vaihdella joskus runsaastikin toisiaan vastaavien säkeistöjen välillä, jolloin idiomaattisuus ei sanoituksenkaan osalta toteudu - ainakaan samalla tavalla kuin mitä esimerkiksi edellä mainitussa iskelmälyriikassa. R&B-musiikissa käytetään usein melismaattista laulutyyliä, joka näkyy myös sanoituksissa siten, että yksi tavu on saatettu jakaa useammalle tavulle. Vastaavasti iskelmälyriikassa, joka on luonteeltaan syllabinen (jokainen tavu vastaa yhtä tahtia) tätä pidetään usein virheenä. Iskelmälyriikassa on perinteisesti pitäydytty ilmaisussa, joka ei ärsytä tai särähdä korvaan, kun taas punk- ja rap-lyriikoissa usein halutaankin shokeerata ja tietoisesti herätellä kuulijaa.
Suomalaisen laululyriikan historiaa

Yleisen luulon vastaisesti suomalainen laululyriikka ei alkuaan tuntenut riimejä, vaan niiden käyttö yleistyi lauluissamme vasta 1600-luvulla uskonpuhdistuksen ja Ruotsin nousukauden myötä. Tuolloin kalevalamittaista laulutapaa ja joikua alettiin pitää pakanallisina. Tilalle tulivat virret, ja niissä yleisesti käytetty loppusoinnullinen muotokieli vakiintui myös maallisiin lauluihin.
Kirjallisuutta

Fosbraey, Glenn & Melrose, Andrew: Writing Song Lyrics : Creative and Critical Approaches. Red Globe Press, 2019. ISBN 978-1-137-60538-2.
Miettinen, Karri (Paleface) & Salminen, Esa: Kolmetoista kertaa kovempi : räppärin käsikirja. Helsinki : Like, 2019. ISBN 978-952-01-1793-1.
Pattison, Pat: Writing Better Lyrics : The Essential Guide to Powerful Songwriting. Writer's Digest Books, 2009. ISBN 9781582975771.
Ruuhilahti, Susanna: Mutta kuka kirjoitti sanat? Sanoittajien haastatteluja (Vilma Alina, Markku Impiö, Sinikka Svärd, Marko Saaresto, Saara Törmä, Tommi Läntinen, Mariska, Paleface ja Pauli Hanhiniemi). Westpro4U, Nektaria ry, 2018. ISBN 978-952-67605-8-2.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yahoon (laillinen) sanoituspankki
Tietoa sanoittamisesta
Sarvihopea

| Sarvihopea |
| --- | --- |

Luokka:  halogenidimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  AgCl
Molekyylipaino:  143,32 g/mol
Aiheesta muualla
  Sarvihopea Commonsissa 
Sarvihopea eli klooriargyriitti (aiemmin myös kerargyriitti tai klorargyriitti)  on hopeamalmimineraali, jonka kemiallinen koostumus on AgCl eli hopeakloridi. Sitä muodostuu hopeamalmien rapautuessa sementaatiovyöhykkeessä. Sarvihopea on sarvimaista ainetta, joka on väritöntä, harmaata, kellertävää tai ruskeaan vivahtavaa. Valo muuttaa sen violetiksi. Sarvihopeaesiintymiä on varsinkin Chilessä, Meksikossa ja Perussa.
Aiheesta muualla

Mindat.org: Chlorargyrite (englanniksi)
Webmineral: Chlorargyrite Mineral Data (englanniksi)
Emine Sartlan

| Emine Sartlan> Әминә Сыртлан |
| --- | --- |
 Sartlan 1800–1900 taitteessa.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Amina hanum (Emine hanım)
Syntynyt: 1884 Ufan kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 1939 jälkeen Ranska
Vanhemmat:  Məxmüt, Məğpərwaz
Puoliso:  Ğəliəsğar Sırtlanov (1875–1912)
Emine Sartlan, tai Amina Hanum Syrtlanoff (o.s. Şeyh-Ali, tat. Әминә Мәхмүт кызы Сыртланова (Шәехгалиева), Əminə Məxmüt qızı Sırtlanova (Şəyexğəlieva), ven. Амина Махмудовна Сыртланова (Шейхалиева), Amina Mahmudovna Syrtlanova, o.s. Šeihalijeva; 1884–1939 jälkeen) oli tataaritaustainen teosofi ja vapaamuurari. Sartlan vaikutti myös Suomessa, jossa hän piti luentoja islamin uskosta erinäisille yhdistyksille ja oli kontaktissa paikallisten teosofien kanssa sekä avusti tataarien seurakunnan perustamisessa.
Elämäkerta

Emine Sartlan (Əminə Sırtlan, Sırtlanova) syntyi vuonna 1884 Venäjän keisarikunnan Ufan kuvernementissa kenraalimajuri Məxmüt Şəyexğəlievin ja maanomistaja Məğpərwaz Şəyexğəlievan (o.s. Alkina) perheeseen.
Sartlanin puoliso oli aatelinen lakimies-poliitikko Ğəliəsğar Sırtlanov. Hän oli puolustanut Suomen autonomiaa duuman muslimiryhmän ja İttifaq âl-Möslimin -puolueen edustajana ja asianajajana. Miehensä äkillisen kuoleman jälkeen vuonna 1912, Eminestä tuli "Pietarin muslimien koulutusyhdistyksen" puheenjohtajana. Hän oli vaikutusvaltainen hahmo Ufan ja Pietarin muslimiyhteisöjen keskuudessa.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Sartlanista tuli Venäjän muslimijärjestöjen keskuskomitean jäsen. Komitean pyrkimyksenä oli avustaa Venäjän joukkoja. Vuoden 1916 kesällä Sartlan toimi sodan eturintamaan lähetetyn Venäjän muslimien ambulanssijunan emäntänä.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Sartlan tuli Suomeen. Paikallisen tataariyhteisön keskuudessa hän oli mukana seurakunnan perustamisen alkutaipaleissa. Yhdessä Abdullah Battalin ja Lotfi Ishakin kanssa hän laati seurakunnan säännöt. Tuona aikana teosofiasta kiinnostunut Sartlan oli myös yhteyksissä suomalaisten teosofien kanssa. Sartlan piti luentoja islamin uskosta erinäisille yhdistyksille sekä mainosti palveluitaan musiikinopettajana lehdissä. Hän käytti maassa nimiä "Amina Syrtlanoff", "Emine Sartlan" ja "Amina hanum" (hanım = rouva).
1920-luvun puolivälistä Sartlan asui Pariisissa. Hän muun muassa piti esitelmiä venäläisissä ja ranskalaisissa teosofian yhdistyksissä ja oli sairaanhoitajien liiton hallituksen jäsenenä. Vuosina 1921–1929 Sartlan oli vapaamuurarijärjestön Le Droit Humain jäsen. Vuonna 1929 hänestä tuli venäjänkielisen vapaamuurariyksikön Auroran mestari. Sartlan pysyi jäsenenä vuoteen 1939. Sırtlanovan on sanottu "rinnastaneen teosofian ja vapaamuurariuden". Yksiköiden sulkeutuessa Saksan miehitettyä Ranskan Sartlanin kohtalo jäi tuntemattomaksi.
Tasoristeys

Ilmakuva tasoristeyksestä Vienan Kemissä.
Kaksiraiteisen radan tasoristeys Baijerissa, Saksassa.
Tasoristeys tai tasoylikäytävä on paikka, jossa tie risteää rautatien tai raitiotien kanssa samassa tasossa ja paikka on merkitty liikennemerkillä.
Varoituslaitteet > Kuvia varoituslaitteista

Valovaroituslaitos
Valo- ja äänivaroituslaitos
Puolipuomilaitos
Kokopuomilaitos
Paripuomilaitos
Varoituslaitteen toiminta

Tasoristeyksen varoituslaitteet ovat pääsääntöisesti itsetoimisia inhimillisen erehdyksen välttämiseksi. Varoitus aikaansaadaan joko raidevirtapiirein tai akselinlaskijalaitteilla, jotka ilmaisevat laitteistolle junan tai muun raiteilla liikkuvan yksikön tulosuunnan. Tämän informaation perusteella laitteisto kytkee varoituksen toimintaan.
Porvoon radalla on käytössä suurimmalla osalla tasoristeyksistä laitteisto, joka määrittää junan sijainnin ja tämän perusteella käynnistää varoituslaitoksen hälytyksen: kun juna saavuttaa tietyn etäisyyden tasoristeyksestä, varoituslaitos kytkeytyy varoitustilaan. Pohjois-Amerikassa on laajasti käytössä laitteistoja, jotka määrittelevät lähestyvän junan nopeuden ja siten aikaansaavat jokaiselle junalle yhtä pitkän etusoiton.
Kutakin varoituslaitetta kohti on rakennettu vähintään kolme valvottua osuutta: kutakin raidetta kohti on yksi lähestymisosuus tasoristeyksen molemmin puolin sekä tasoristeyksen kohdalla yksi tieosuus. Nämä osuudet toteutetaan joko raidevirtapiirein tai akselinlaskijalaittein. Valvottujen osuuksien toteutustekniikasta riippumatta varoitus kytkeytyy toimintaan junan ensimmäisen pyöräparin saapuessa lähestymisosuudelle.
Varoituslaitteen toiminta > Perusasento

Perusasennossaan, eli silloin kun valvotuilla osuuksilla ei ole rautatieyksikköjä, tasoristeyksen tieliikenneopastin näyttää tieliikenteelle hitaasti vilkkuvaa valkoista huomiovaloa, äänivaroitusopaste ei kuulu, ja mahdolliset puomit ovat yläasennossaan. Perusasennon huomiovaloa ei käytetä kaikissa maissa, ja esimerkiksi Ruotsissa on sekä huomiovalottomia että huomiovalolla varustettuja tieliikenneopastimia.
Varoituslaitteiston ollessa perusasennossa tasoristeys voidaan ylittää ajoneuvolla, mutta tällöin ovat voimassa liikennesäännöt vartioimattoman tasoristeyksen ylittämisestä. Autoilija tai muu tienkäyttäjä on aina velvollinen väistämään mitä tahansa kiskoilla kulkevaa yksikköä, vaikka varoitus ei olisikaan toiminnassa.
Varoituslaitteen toiminta > Etusoitto ja puomien alasajo

Junan tai muun raiteilla liikkuvan yksikön saapuessa jommallekummalle tasoristeykseen johtavalle hälytysosuudelle varoituslaitos siirtyy etusoittotilaan. Mahdollinen valkoinen huomiovalo sammuu ja punaiset varoitusvalot alkavat vilkkua. Samalla käynnistyy äänivaroitusopaste.
Etusoiton aikana puomit pysyvät yläasennoissaan. Tällä varmistetaan, ettei tasoristeystä lähestyvä, vauhdin vuoksi pysähtymään kykenemätön ajoneuvo aja tasoristeyspuomia rikki. Samalla varmistetaan, että pitkät ajoneuvot ja -yhdistelmät ehtivät pois radalta ennen puomien sulkeutumista. Etusoiton päättyessä puomit alkavat sulkeutua. Puomien laskeutuessa myös puominvarsien punaiset varoitusvalot kytkeytyvät. Äänivaroitus päättyy kaluston ensimmäisen pyöräparin saapuessa tasoristeykseen.
Suomessa etusoitto käynnistyy vähintään 20 sekuntia ennen kaluston saapumista tasoristeykseen, ja puomien on oltava ala-asennossa vähintään 10 sekuntia ennen kaluston saapumista.
Varoituslaitteen toiminta > Varoituksen päättyminen ja puomien ylösajo

Junan viimeisen pyöräparin poistuttua tieosuudelta varoituslaitos palaa vapaata kulkua tieliikenteelle näyttävään tilaan eli perusasentoon. Vartioidussa tasoristeyksessä äänivaroitus ja punainen varoitusvilkku katkeavat, ja valkoinen huomiovilkku palaa takaisin toimintaan.
Puomilaittein varustetuissa tasoristeyksissä alkaa tieosuuden vapauduttua niin kutsuttu ylösajovaihe. Punaiset varoitusvalot ja puomivarsien huomiovalot näyttävät punaista vilkkua, ja puomit nousevat yläasentoonsa. Kun puomit ovat nousseet noin 60 asteen kulmaan, punaiset varoitus- ja huomiovalot kytkeytyvät pois päältä, ja valkoinen huomiovalo kytkeytyy toimintaan. Tällöin tien liikenteen on jälleen turvallista ylittää tasoristeys.
Molemmissa tapauksissa varoituslaitos palaa täydellisesti perusasentoonsa vasta, kun juna on poistunut kokonaan tasoristeyksen jälkeiseltä lähestymisosuudelta. Joskus tasoristeyksissä saattaa tapahtua ns. läpisoitto, eli varoitus ei päätykään junan poistuttua tieosuudelta, vaan varoitus kytkeytyy pois vasta kun juna on poistunut valvotulta osuudelta. Tähän on yleensä syynä sekaisin mennyt suuntarele. Myös muita vikoja (etenkin ukonilmalla) voi esiintyä, joten aistinvaraisia havaintoja ei väheksytä. Harvinaista, mutta myös mahdollista, on se, että soitto päättyy heti, kun puomit ovat laskeutuneet alas. Tuttu tasoristeys on tilastollisesti vaarallisin, varoituslaitteilla, tai ilman, liikennemääriin katsomatta, etenkin sumussa, sateella, tai muissa vastaavissa olosuhteissa.
Varoituslaitteen toiminta > Riippuvuus opastimista

Varoituslaitoksiin on mahdollista kytkeä riippuvuudet rautatien opastimiin. Tällä tavoin pyritään estämään aiheettoman varoituksen aiheuttaminen, kun juna lähestyy lähestymisosuudella olevaa seis-opastetta näyttävää opastinta.
Kansirakenteet

Tasoristeyksiin asetetaan kansi, jotta tieliikenne voi ylittää raiteet. Kansi asennetaan ratapölkkyjen päälle, ja se on valmistettu perinteisesti puusta ja yleistyvämmin kumista. Harvinaisempia vaihtoehtoja ovat myös asfaltti- ja betonirakenteet, joissa on muutamia haasteita: betonikansi on esimerkiksi hidas asentaa ja purkaa, ja asfalttikannelle joudutaan asettamaan 50 kilometrin nopeusrajoitus. Kumpikin myös edellyttää radalle betonipölkkyjä. Kumi- ja betonikansia suositellaan käytettäväksi vilkkaimmin liikennöidyissä tasoristeyksissä. Tien ja kansirakenteen, kuten asfaltin ja kumimaton, väliin asetetaan yleensä epäjatkuvuutta vähentävä siirtymäpalkki, joka voi olla betonia tai teräslevyä.
Kansirakenteen valinta on pääsääntöisesti kohdekohtainen ja usean kriteerin arvioinnin tulos. Suurin osa Suomen rataverkon tasoristeyksistä on puukansirakenteisia, ja ensimmäinen kumitasokansi asennettiin vasta vuonna 1985. Tasoristeyskansien huolto ja uusiminen on osa rataverkon kunnossapitoa, ja kansien on myös täytettävä erilaisia turvallisuusvaatimuksia. Huonokuntoinen kansi voi aiheuttaa ajoneuvon juuttumisen raiteelle.
Tasoristeysten poistaminen ja parantaminen

Liikenneturvallisuutta voidaan parantaa joko poistamalla tasoristeyksiä tai varustamalla niitä puomein ja muin varoituslaittein. Poistetun risteyksen tilalle voidaan rakentaa silta tai alikulkutunneli. Lisäksi tasoristeysten välittömässä läheisyydessä sijaitsevia alueita voidaan raivataan säännöllisesti näkemäalueiden parantamiseksi.
Tasoristeysten poistaminen ja parantaminen > Suomessa

Vuosittain Suomessa poistetaan kymmeniä tasoristeyksiä, ja uusia rakennetaan vain erityistapauksissa, kuten väliaikaista työmaa-ajoa varten. Tasoristeykset voidaan asettaa laskukaavalla vaarallisuusjärjestykseen, joka luo puitteet niiden turvallisuuden parantamiselle ja poistotarpeelle. Poistoon voi myös vaikuttaa tarve nostaa rataosan nopeutta.  Poistaminen painottuu pääosin rataosille, joilla tehdään kunnossapitotöitä.
1960-luvun lopussa tasoristeyksiä oli Suomessa yli 8 000. Tasoristeysonnettomuudet alkoivat lisääntyä, kun autokanta kasvoi ja junat nopeutuivat. Ensimmäinen puolipuomilaitos asennettiin vuonna 1962. Tasoristeyksiä alettiin merkittävästi poistaa 1970-luvun puolivälissä. Vuoden 2021 lopussa tasoristeyksiä oli alle 2 600. Monet tasoristeykset sijaitsevat kuitenkin vähäliikenteisillä rataosilla, yksityisteillä, metsäauto- ja peltoteillä sekä teollisuuslaitoksilla ja satamissa. Suurin osa Suomen rataverkon tasoristeyksistä on vartioimattomia.
Väyläviraston viimeisin merkittävä tasoristeysten poisto- ja parantamishanke sijoittui vuosille 2018–2023. Hankkeen aikana poistettiin vuosittain käytöstä noin 30 tasoristeystä, ja yhtä moneen asennettiin turvalaitteisto. Vuoden 2022 tavoite oli sadan tasoristeyksen poistaminen.
Vuosittainen määräraha risteysten poistamiseen ja turvalaitteisiin on 10–15 miljoonaa euroa. Tasoristeyksen korvaaminen sillalla maksaa keskimäärin noin 0,6–2 miljoonaa euroa, korkeimmillaan 3,5 miljoonaa. Yksi puolipuomivarustus maksaa noin 200 000–250 000 euroa. Tiejärjestelyt puolestaan ovat kustannuksiltaan hyvin tapauskohtaisia. Halvempi toimenpide on harventaa tasoristeyksiä ja lisätä tieyhteys tiettyihin kohteisiin jäljelle jäävien tasoristeysten kautta. Jäljelle jäävät tasoristeykset varustettaisiin puomeilla sekä valo- ja äänivaroituksella. Varoituslaitoksin varustetut tasoristeykset mahdollistaisivat junien nopeuksien noston jopa 140 kilometriin tunnissa. Sen sijaan radalla, jossa junat saavat kulkea yli 140 kilometrin tuntinopeudella, ei sallita tasoristeyksiä lainkaan. Alueen asukkaissa tasoristeysten poisto, joka usein pidentää auto- ja kävelymatkoja, voi kuitenkin herättää vastustusta. Koska tasoristeysoikeus tielle on tienpitäjällä, tasoristeysten poistaminen on neuvottelukysymys.
| Tasoristeysten määrä Suomessa> Vuosi | Tasoristeysten määrä Suomessa> Tasoristeykset (kpl) |
| --- | --- |
2000: 4 251
2010: 3 172
2022: 2 515
2023: 2 486
2024: 2 387
Galleria > Suomalaiset tasoristeysliikennemerkit

Ennakkovaroitusmerkki rautatien tasoristeyksestä, jossa ei ole puomeja
Ennakkovaroitusmerkki rautatien tasoristeyksestä, jossa on puomit
Rautatien tasoristeyksen lähestymismerkit
Yksiraiteisen rautatien tasoristeys
Kaksi- tai useampiraiteisen rautatien tasoristeys
Galleria > Tasoristeyksiä muissa valtioissa

Alankomaat
Algeria
Argentiina
Australia
Belgia
Brasilia
Iso-Britannia
Israel
Italia
Japani
Kroatia
Puola
Ranska
Ruotsi
Saksa
Slovakia
Tanska
Ukraina
Unkari
Venäjä
Vietnam
Viro
Yhdysvallat
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
www.tasoristeys.fi – Suomen rataverkon tasoristeykset
Rahtijuna ylittämässä vartioitua tasoristeystä Pikkaralan asemalla Oulu–Kontiomäki-radalla; puomi on laskettu vaaka-asentoon.
Vartioimaton jalankulkijoiden tasoylikäytävä Haapamäki–Jyväskylä-radalla Jyväskylässä.
Saksalaisvalmisteista Kraiburg Strail -kumikansirakennetta käytetään myös Suomessa.
Puinen kansi kevyen liikenteen ylikäytävällä Hakkilan radalla.
Dneprin ylänkö

Dneprin ylänkö Ukrainan kartalla.
Dneprin ylänkö (ukr. Придніпровська височина, Prydniprovska vysotšyna) on ylänköalue Keski-Ukrainassa Dneprin ja Etelä-Bugin välissä. Se ulottuu Žytomyrin, Kiovan, Vinnytsjan, Tšerkasyn, Kirovohradin ja Dnipropetrovskin alueen alueille.
Ylängöstä pohjoiseen on Polesian alanko, ja sen eteläpuolella on Mustanmeren alanko. Dneprin ylängön länsipuolella ovat Volynia ja Podolia. Idässä se ulottuu Dneprille, mistä ylänkö on saanut nimensä; täällä sijaitsee Dneprin alangoksi kutsuttu luonnonmaantieteellinen alue. Dneprin ylängön pohjoisosassa keskikorkeus merenpinnasta on 220-240 metriä ja etelässä 150-170 metriä. Korkein kohta (323 m) sijaitsee ylängön luoteisosassa. Dneprin ylänkö on kumpuilevaa tasankoa, jota halkovat lukuisat, usein jyrkkäreunaiset jokilaaksot ja kurut. Ylängön pohjois- ja luoteisosat ovat metsäisiä, mutta etelässä ja kaakossa se muuttuu aroksi.
Kryvyi Rihin kaupunki ja sitä ympäröivä Kryvbasin alue ylängön kaakkoislaidalla on rauta- ja terästeollisuuden keskus. Lisäksi Dneprin ylängöltä louhitaan mangaania ja muita mineraaleja. Suuri osa ylängöstä on viljelyksessä, ja se on tärkeää maatalousaluetta.
Muita ylängöllä tai sen reunalla sijaitsevia kaupunkeja ovat Berdytšiv, Bila Tserkva, Kropyvnytskyi, Žytomyr, Uman ja Vinnytsja.