stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ritva-Liisa Karvetti

Ritva-Liisa Karvetti (o.s. Aro, 7. huhtikuuta 1929 Helsinki – 2. elokuuta 2016 Naantali) oli ravitsemustutkimuksen ja -terapian pioneereihin Suomessa kuulunut maatalous- ja metsätieteiden tohtori. Hän toimi myös 1980-luvulla Akateemisten Naisten maailmanjärjestön johdossa.
Karvetti kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1946 Arkadian yhteislyseosta. Hän opiskeli Yhdysvalloissa Bachelor-tutkinnon (BA) vuosina 1950–1951 ja vuonna 1952 hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi (MMK) pääaineenaan ravintokemia. Työuran alussa hän toimi tutkimus- ja opetustehtävissä, myöhemmin vakinainen työura alkoi Kelan kuntoutustutkimuskeskuksessa (KKT). Karvetti oli vastaperustetun ravitsemustutkimusyksikön johtaja koko sen 20-vuotisen toiminnan ajan. Yksikkö toimi aktiivisesti tutkimuksen ja neuvonnan saralla. Karvetin väitöskirja Ravitsemusneuvonnan vaikutus sydäninfarktipotilaiden ruoankäyttöön ja ravinnonsaantiin, oli ensimmäinen väitöskirja, joka tehtiin WHO:n koordinoiman kansainvälisen sydäninfarktipotilaiden hoitoon ja kuntoutukseen liittyvän tutkimuksen (AMI-projekti) pohjalta. Osa tutkimuksesta toteutettiin KKT:ssa. Karvetti jatkoi tutkimustyötä muun muassa kehittämällä ravitsemustutkimusmenetelmiä. Turun yliopistossa Karvetti oli ravitsemustieteen dosentti vuosina 1985–1996.
Yhteiskunnallisesti aktiivinen Karvetti oli mukana Suomen Akateemisten Naisten Liiton toiminnassa 1960-luvulta lähtien, puheenjohtajana vuosina 1974–1977 ja kunniapuheenjohtajana vuodesta 1997. Karvetti eteni kansainvälisiin tehtäviin Akateemisten Naisten maailmanjärjestön varapresidentiksi (IFUW) 1980–1986 ja presidentiksi 1986–1989. Kaikkiaan hän oli IFUW:n tehtävissä 16 vuotta.
Ritva-Liisa Karvetin puoliso vuodesta 1953 oli elinkeinovaikuttaja ja vuorineuvos Mauri Karvetti (1927–2013), jonka kanssa hän asui Naantalissa. Heillä oli kolme lasta.
Thrash metal

| Thrash metal |
| --- | --- |
Alkuperä:  NWOBHM speed metal hardcore punk
Alkuperämaa:  Kanada Yhdistynyt kuningaskunta Yhdysvallat Saksa Brasilia
Kehittymisen ajankohta:  1980–1985
Tyypillisiä soittimia:  sähkökitara sähköbasso rummut
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  death metal black metal grindcore heavy hardcore metalcore crossover thrash Groove metal
Thrash metal on metallimusiikin tyylilaji, joka sai alkunsa 1980-luvun alussa. Sen tärkein edeltäjä brittiläisen heavy metalin uusi aalto, jonka tekniseen ulosantiin ja vahvoihin kitaravalleihin yhdistettiin hardcore punkin energisyys ja nopeus. Näin siitä kehittyi musiikin tyylisuuntaus, jolle ovat ominaisia nopea tempo ja raskaat kitarariffit. Suosituimmillaan thrash metal oli 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa.
Ensimmäisiä thrash metaliksi luokiteltavia yhtyeitä olivat 1980-luvun alun black metal -yhtyeet, kuten Venom, Mercyful Fate, Bathory ja Hellhammer. Tyylilaji kehittyi nykyiseen muotoonsa lähinnä Yhdysvalloissa ja Saksassa. Huomattava vaikutus oli varsinkin ”thrash metalin neljäksi suureksi” nimitetyillä Anthraxilla, Megadethilla, Metallicalla ja Slayerillä, jotka kaikki toimivat Kaliforniassa.
Historia > Tausta

Heavy metal syntyi 1960- ja 1970-lukujen taitteessa, mutta rhythm and bluesin vaikutus kuului yhä selkeänä varhaisten metalliyhtyeiden musiikissa. 1970-luvun lopulla ilmaantui kuitenkin Saxonin, Def Leppardin ja Iron Maidenin kaltaisia yhtyeitä, joiden myötä heavy metal kehittyi omaleimaiseksi musiikinlajiksi. Suosituimmillaan metallimusiikki oli 1980-luvulla, jolloin se jakaantui kaupallisemmaksi pop- tai glam metaliksi sekä hyökkäävämmäksi speed- ja thrash metaliksi. Jälkimmäiselle oli ominaista kielteinen suhtautuminen popvaikutteiseen valtavirran metallimusiikkiin ja puhdasoppisuutta korostava asenne. Thrash metal eriytyi 1980-luvun alussa hardcore punkista ja brittiläisen heavy metalin uudesta aallosta. Suuri vaikutus oli varsinkin brittiyhtye Motörheadilla ja sen albumilla Ace of Spades (1980).
Äärimetallin varhaisista edustajista merkittävin oli brittiläinen Venom. Joel McIver (2006) pitää yhtyeen kappaletta ”Witching Hour” (1981) ensimmäisenä thrash metal -kappaleena, sillä siinä esiintyi ensimmäistä kertaa lajityypille ominainen nopeatempoinen rumpukomppi, jossa virveliä lyödään kaksi kertaa useammin kuin perinteisissä rock- ja heavy metal -kompeissa. Vastaavaa komppia oli tosin jo aiemmin käytetty hardcore punkissa laajasti, mutta Venomin tuotannossa se yhdistyi heavy metalille ominaiseen tuplabasarivyörytykseen, hyökkäviin voimasointuihin ja kitarariffeihin sekä yliluonnollisiin sanoituksiin. Myös tanskalainen Mercyful Fate, ruotsalainen Bathory ja sveitsiläinen Hellhammer innoittivat thrash metalia. Ne ”äänittivät pelottavia, vihaisia albumeja, jotka yhdistivät paholaismaisen kuvaston kengännauhabudjettiin luoden synkän, viimeistelemättömän äänimaailman.”
Hardcore-yhtyeiltä thrash metal omaksui äärimmäisen nopeat tempot ja tee se itse -estetiikan. Dischargen ja Black Flagin kaltaiset yhtyeet olivat niille tärkeitä esikuvia. Kun valtavirran heavy metal oli 1980-luvulla popvaikutteista ja kaupallista, kehitti thrash metal metallimusiikkia yhä hyökkäävämpään ja teknisesti haastavampaan suuntaan. Suuntauksen merkittävimmät yhtyeet olivat pohjoisamerikkalaisia ja saksalaisia.
Historia > Läpimurto ja vakiintuminen

Suosituinta thrash metal oli Yhdysvalloissa, missä lajityypin epäkaupallisuus ja kotikutoisuus vetosivat suurkaupunkien nuorisoon. San Franciscon ja Oaklandin ympäristöön syntyi elinvoimainen thrash metal -alakulttuuri. Tyylilajin tekivät suosituksi ”thrashin neljä suurta” eli Anthrax, Megadeth, Metallica ja Slayer. Metallican Kill ’Em All ja Slayerin Show No Mercy (kumpikin 1983) veivät metallimusiikkia yhä nopeampaan ja hyökkäävämpään suuntaan. Metallican kiihtyviin tempoihin vaikutti rumpali Lars Ulrichin taipumus hermoilla konserteissa, mikä sai hänet soittamaan sovittua nopeammin. Muita merkittäviä San Franciscon ympäristön thrash-yhtyeitä olivat Exodus, Vio-lence, Testament ja Death Angel. Alakulttuurilla ei missään vaiheessa ollut merkittävää julkaisu- tai fanzine-toimintaa, vaan sen suosio rakentui paikallisten yhtyeiden ja niiden konsertoinnin ympärille.
Uudella lajityypillä ei aluksi ollut vakiintunutta nimeä. Varhaiset thrash-yhtyeet kutsuivat usein musiikkiaan speed metaliksi (’vauhtihevi’) tai power metaliksi (’voimahevi’) sen nopeatempoisuuden ja kiihkeyden vuoksi. Tuottaja Brian Slagel on arvellut jonkun sanfranciscolaisen keksineen sanaparin thrash metal joskus vuosien 1982–1983 tienoilla. Painetussa muodossa se esiintyi todennäköisesti ensimmäistä kertaa Kerrangissa alkuvuodesta 1984, kun lehdessä arvosteltiin Anthraxin ja Exciterin musiikkia. Englannin sana thrash on suomeksi ’piestä’, ’rökittää’, ’antaa selkään’. Britannian rocklehdistössä lajityyppiin suhtauduttiin aluksi pilkallisesti.
Thrash metalista eriytyi 1980-luvun mittaan muita äärimetallin suuntauksia. Yhdysvaltalaiset Death ja Possessed kehittivät death metaliksi kutsutun tyylin, jossa sävellykset ovat perinteistä metallimusiikkia monimutkaisempia, tempot erittäin nopeita ja laulu matalaa murinaa. Samoin ilmaantui thrash ja black metalia yhdistelleitä yhtyeitä, joiden sanoituksissa käsiteltiin saatananpalvontaa ja rienattiin kristinuskoa. Saksassa suuntauksen merkittäviä yhtyeitä olivat Sodom, Kreator ja Destruction, Brasiliassa vaikutusvaltaisimpia olivat Sepultura, Sarcófago ja Vulcano. Power metalilla tarkoitetaan nykyään nopeatempoista ja melodista metallimusiikkia, joka sekoittaa thrash-vaikutteita perinteiseen heavy metaliin. Sen tunnettuja edustajia ovat Helloween, Iced Earth ja Gamma Ray. Speed- ja thrash metalia käytetään tutkimuskirjallisuudessa yleensä synonyymeinä.
Moni thrash-yhtye sai 1980-luvun jälkipuoliskolla levytyssopimuksen isolta levy-yhtiöltä. Seuraavan vuosikymmenen alussa thrash saavutti suurta kaupallista menestystä ja löi itsensä läpi metallimusiikin valtavirrassa. Metallicasta tuli eräs Yhdysvaltain suosituimmista yhtyeistä, ja myös Megadeth ylsi huomattavaan levymyyntiin. Metallican Metallica (1991) saavutti Billboardin listan kärkisijan, Megadethin Countdown to Extinction (1992) pääsi sijalle 2 ja sekä Anthraxin että Slayerin albumit 10 suosituimman joukkoon. Lisäksi Testament ja Sepultura saavuttivat sijoja top 100 -listalla.
Historia > Suosion lasku

Kasvaneen suosion myötä monet thrash-yhtyeet alkoivat 1990-luvun alussa viedä musiikkiaan kaupallisempaan suuntaan. Neljästä suuresta vain Slayer pysyi uskollisena alkuperäiselle imagolleen ja tyylilleen. Samaan aikaan synkän ja alakuloisen metallimusiikin, kuten death ja doom metalin, suosio kasvoi, kun taas perinteinen rehvakas ja humoristinen rock-musiikki oli menettänyt suosiotaan. Thrash metalin suosio kääntyi laskuun ja Yhdysvallat menetti vähitellen asemansa metallimusiikin tärkeimpänä maana, kun eri puolilla maailmaa syntyi omintakeisia alakulttuureja ja äärimetallin tyylikirjo laajeni. San Franciscon seudun omaleimainen thrash-kulttuuri ja -musiikkityyli katosivat. Saksa sen sijaan on vielä 2000-luvullakin pysynyt äärimetallin tärkeänä markkina-alueena.
Historia > Suomessa

Suomalaisista thrash metal -yhtyeistä merkittävin ja parhaiten tunnettu on Stone. Varsinkin yhtyeen kahta ensimmäistä albumia Stone (1988) ja No Anaesthesia! (1989) pidetään merkittävimpinä Suomen thrash metalin uranuurtajajulkaisuina. Stone hajosi virallisesti vuonna 1992, ja sen jäseniä liittyi myöhemmin muihin yhtyeisiin, kuten Suburban Tribe, Amorphis ja Children of Bodom. Stonen musiikkia on kuitenkin julkaistu uudelleen ja yhtye on jatkanut satunnaista konsertointia aina 2000-luvulle saakka.lähde?
Erityisesti 1980-luvun lopulla Pohjois-Suomessa thrash metal oli suosittua ja paikallisesti esiintyviä yhtyeitä oli runsaasti. Jotkut yhtyeet, kuten Airdash ja A.R.G., levyttivät suurille levy-yhtiöille, mutta esimerkiksi Crematory, Mengele (myöhemmin nimillä Insomnia ja Wengele), Maple Cross, National Napalm Syndicate ja Sacred Crucifix olivat merkittäviä paikallisia vaikuttajia Oulun läänin ja Etelä-Lapin alueella.
Suomalaiset thrash metal -yhtyeet toimivat kuitenkin lähinnä harrastepohjalta ja alkuaikojen julkaisut olivat lähes poikkeuksetta omakustanteita. Thrash metal oli monille soittajille lähinnä tapa viettää aikaa ystävien keskuudessa ja demonauhojen kansainvälinen vaihto keino pitää yhteyttä samanhenkisten ihmisten kanssa.lähde?
Ominaispiirteet

Metallimusiikin tärkein soitin on sähkökitara, jonka säröinen ja äänekäs soittotapa ilmaisee voimaa, kiihkeyttä ja ponnistelua. Tyypillisen thrash metal -kappaleen rungon muodostavat nopea rumpukomppi sekä yhden tai kahden kielen kitarariffi, jossa hyödynnetään palm mute -tekniikkaa ja voimasointuja. Sävellykset koostuvat perättäisistä riffeistä ja melodian merkitys on pieni. Useimmin käytetyt sävellajit ovat fryyginen ja lokrinen, joiden avulla kappaleeseen luodaan synkkä ja uhkaava tunnelma. Usein kitara viritetään alavireeseen, jolloin soitto kuulostaa raskaammalta. Useimmin käytetty tahtilaji on 4/4 ja tempot ovat nopeita.
Laulu on säröistä ja epämelodista. Monet 1980-luvun thrash-yhtyeet käsittelivät sanoituksissaan Saatanaa ja okkultismia. Toisaalta esimerkiksi Anthraxin John Bush ja Metallican Kirk Hammett pitivät saatanallisia sanoituksia epä-älyllisinä, mielikuvituksettomina ja tahattoman koomisina. Nykyään kristinuskon vastaisuus on pitkälti kadonnut thrash metalista. Black- ja thrash metalin erotti myös se, että varhaiset black metal -yhtyeet olivat amatöörimäisiä soittajia kun taas thrash metal oli teknisesti haastavaa musiikkia ja sävellykset monimutkaisia.
Alarekisterin kitarariffien päälle soitetaan tyypillisesti tilutussooloja. Sanoituksissa ilmaistaan tyypillisesti nihilistisiä näkökulmia. Aiheet käsittelevät usein yhteiskunnallisia ongelmia, ja sanastossa hyödynnetään väkivaltaista kuvastoa.lähde? Type O Negativen keulahahmo Peter Steele on kuvaillut thrash metalia ”urbaaniksi tuhomusiikiksi” ja ”rapin kalpeakasvoiseksi serkuksi”. Osa thrash-yhtyeistä – tunnetuimpana Anthrax – alkoikin 1990-luvulla yhdistellä musiikkiinsa hip hopin aineksia ja räpättyä laulua.
Häilyvät genrerajat > Death metal

Thrash metalia voidaan pitää death metalin edeltäjänä. Suurimpana erona näiden kahden tyylin välillä on laulutyyli. Death metal -laulajien matala ja kuolinkorinaa muistuttava murinalaulu on tyylilajin tavaramerkki, kun taas thrash metal -laulajat voivat laulaa joko jonkin verran puhtaammin ja paremminkin huutaen tai karjuen. Muun muassa Slayerin Tom Arayan vokalisointitekniikka oli huutopainotteista laulua, joka saattoi vaikuttaa murinalauluun. Myös usein death metallissa käytetään enemmän blast beatia, kuin thrash metalissa, jossa rumpuja soitetaan useammin nopeasti hakaten, etenkin 1980- ja 1990-luvun thrashissa. Genre-raja on kuitenkin häilyvä, ja useissa lähteissä ja lehdistössä käytetään myös yhdistelmätermiä deathrash tai death-thrash. Erityisesti Sepulturan yhteydessä termi deathrash esiintyi useasti 1990-luvun alkupuolella.lähde?
Häilyvät genrerajat > Post-thrash

1990-luvun alussa thrash metal kehittyi post-thrashiksi. Riffittelevä, välillä hidas- tai keskitempoinenkin ja raskas musiikki tunnetaan myös nimillä groove metal ja neo thrash. Sen edustajia olivat muun muassa yhdysvaltalainen Pantera (Cowboys from Hell ja sen jälkeiset albumit) sekä Sepultura 1990-luvun levytyksineen. Myös takavuosien thrash metal -yhtye Anthraxin materiaali oli 1990-luvulla hyvin post-thrash -tyyppistä. Overkill-yhtyeen uusi tuotanto on myös groove metal -vaikutteista. Post-thrash on 2000-luvun metalcoren suurimpia vaikuttajia.lähde?
Häilyvät genrerajat > Speed metal

Käsitteet thrash metal ja speed metal ovat niin ikään hyvin häilyviä. Vaikka molemmat termit ovat kiistatta olleet käytössä jo 1980-luvun alkupuolelta lähtien, niiden välillä ei ole selkeää rajaa. Asiaa on yritetty määritellä siten, että thrash metal on speed metalliakin raskaampaa, äärimmäisempää ja aggressiivisempaa musiikkia. Speed metalissa korostuvat enemmän perinteisen heavy metalin vaikutteet. Joissain thrash metal -yhtyeissä laulajalla on tapana ”rääkyä” tai ”öristä”, kun taas speed metalissa turvaudutaan useammin puhtaaseen lauluun korkeita kirkaisuja hyödyntäen. Thrash metal on yleensä myös synkkätunnelmaista, kun taas speed metal -kappaleiden sanoitukset ovat toisinaan humoristisia ja hyväntuulisia. Käytännössä speed metalia ja thrash metalia on kuitenkin usein käytetty synonyymeinä. Thrash metalin ja speed metalin ”yhdistämistä” esiintyy, esimerkkinä yhdysvaltalainen Razormaze.lähde?
Häilyvät genrerajat > Black metal

Monet 1980-luvun äärimetalliyhtyeet sekoittivat black ja thrash metalia. Rienaavia sanoituksia ja kristinuskon vastaista kuvastoa viljelleitä thrash-yhtyeitä olivat esimerkiksi Sodom, Kreator, Destruction, Slayer, Sepultura ja Sarcófago, mutta iän ja soittotaitojen karttuessa useimmat niistä siirtyivät 1990-luvun alkuun mennessä maanläheisempiin aiheisiin. Tilalle ilmaantui uusia yhtyeitä, jotka esittävät 1980-luvun henkistä black thrashia. Niistä tunnetuimpia ovat ruotsalaiset Bestial Mockery ja Nifelheim, norjalaiset Aura Noir ja Vulture Lord, australialaiset Deströyer 666 ja Gospel of the Horns sekä japanilaiset Abigail ja Sabbat.
Häilyvät genrerajat > Groove metal

Groove metal yhdistää eri genrejä, kuten thrash metalia, heavy metalia, death metalia ja hardcorea. Pantera-yhtye on yleensä luokiteltu tähän genreen ja yhtyeen Cowboys from Hell -albumia pidetään groove metalin vaikuttajana. Groove metal on melko samanlaista kuin thrash metal, mutta tempo on hitaampi. Hitaammasta temposta huolimatta groove metal on hyvin aggressiivista ja saa yleisön helposti moshaamaan. Groove metal -yhtyeitä ovat muun muassa Pantera, 
Lamb of God, Mastodon, Machine Head ja Sepultura.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thrash metal Wikimedia Commonsissa
Metallimusiikin tyylilajit
Alternative metal
Avantgardemetalli
Djent
Black metal
Death metal
Doom metal
Extreme metal
Folk metal
Funk metal
Glam metal
Goottimetalli
Grindcore
Hard rock
Heavy metal
Industrial metal
Kristillinen metallimusiikki
Metalcore
Neoklassinen metalli
Power metal
Progressiivinen metalli
Rapcore
Sinfoninen metalli
Stoner rock
Thrash metal
Viikinkimetalli
Motörheadin nopeatempoinen ja suoraviivainen musiikki innoitti ensimmäisiä thrash metal -yhtyeitä.
Metallica vuonna 2017.
Slayer vuonna 2007.
Stone vuonna 2013.
Komisario Maigret (televisiosarja)

| Komisario Maigret> Maigret |
| --- | --- |
Tyyli:  rikosdraama
Kestoaika:  86–87 minuuttia
Luoja(t):  Georges Simenon
Pääosissa:  Rowan Atkinson
Alkuperämaa:  Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   ITV  Yle TV1
Esitetty:  28. maaliskuuta 2016 – 2017
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  4
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jeremy Gwilt
Vastaava(t) tuottaja(t):  Paul Aggett Stewart Harcourt Ben Latham-Jones John Simenon Barnaby Thompson
Käsikirjoittaja(t):  Stewart Harcourt
Tuotantoyhtiö(t):  Ealing Studios Maigret Productions
Aiheesta muualla
IMDb
Komisario Maigret (engl. Maigret) on brittiläinen rikosdraamasarja, joka alkoi ITV-kanavalla keväällä 2016. Sarja perustuu Georges Simenonin Maigret-rikosromaaneihin. Pääosaa, ranskalaista rikostutkija Jules Maigret’ta, esittää Rowan Atkinson.
Ensimmäinen kausi sisältää kaksi puolitoistatuntista osaa. Ensimmäinen kausi alkoi Suomessa Yleisradion TV1-kanavalla 8. tammikuuta 2017. Toinen kausi alkoi Isossa-Britanniassa keväällä 2017. Suomessa toinen kausi esitettiin alkuvuodesta 2018.
Ensimmäinen jakso ”Maigret virittää ansan” perustuu vuonna 1955 ilmestyneeseen teokseen Maigret tend un piège (Maigret virittää ansan, suom. 1957). Toinen jakso perustuu kirjaan Maigret et son mort (1948, Maigret ja hänen vainajansa, suom. 1954).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Rowan Atkinson  | … |  komisario Jules Maigret   |
|  Lucy Cohu  | … |  rouva Maigret   |
|  Shaun Dingwall  | … |  komisario Janvier   |
|  Leo Staar  | … |  komisario LaPointe   |
|  Aidan McArdle  | … |  tuomari Comeliau   |
|  Mark Heap  | … |  tohtori Moers   |
Arvostelut

Leena Virtanen kirjoitti Helsingin Sanomien arvostelussaan, että ensimmäinen jakso on verryttelyä, mutta toinen on ”täysipainoisempaa jännitysviihdettä”.
Sisäpiirissä

| Sisäpiirissä> The Walk-In |
| --- | --- |
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  5
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Paul Andrew­ Williams
Käsikirjoittaja(t):  Jeff Pope
Tuotantoyhtiö(t):  ITV Studios
Aiheesta muualla
IMDb 
Sisäpiirissä (The Walk-In) on Paul Andrew­ Williamsin ohjaama brittiläinen television draamasarja vuodelta 2022. Siinä entinen uusnatsi, nykyinen fasismia ja rasismia vastaan taistelevan Hope not Hate -järjestön aktivisti järjestää natsijärjestö National Actioniin soluttautujan, joka ei kuitenkaan aivan täytä tehtävänsä vaatimuksia.
Sarja perustuu tosielämän tapahtumiin, jossa aktivisti Matthew Collins esti soluttautujan avulla National Actionin aikeet surmata sisäministeri Rosie Cooper Brexit-huuman alla vuonna 2017. Collinsia esittää Stephen Graham ja hänen soluttautujaksi suostuttelemaa Robbie Mullenia Andrew Ellis.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Stephen Graham  | … |  Matthew Collins   |
|  Andrew Ellis  | … |  Robbie Mullen   |
|  Dean-Charles Chapman  | … |  Jack Renshaw   |
|  Leanne Best  | … |  Alison   |
|  Jason Flemyng  | … |  Nick Lowles   |
|  Molly McGlynn  | … |  Natalie   |
|  Shvorne Marks  | … |  Brenda   |
|  Bobby Schofield  | … |  Matt Hankinson   |
|  Jodie Prenger  | … |  Buckley   |
|  Ryan McKen  | … |  Donkor  |
Ranskan merivoimat

| Marine nationale |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1624–
Valtio:  Ranska
Puolustushaarat:  merivoimat
Osa joukkoa:  Ranskan asevoimat
Koko:  Vuonna 2013: 36 000 henkilöä, noin 90 alusta (noin  300 000 tonnia) yli 200 lentokonetta ja helikopteria
Lempinimi:  La Royale
Motto:  Honneur, Patrie, Valeurm Discipline
Värit:  Sininen, valkoinen, punainen
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Benoit Chomel de Jarnieu
Ranskan merivoimat (ransk. Marine nationale) on Ranskan asevoimien merellinen puolustushaara, johon kuuluu laaja valikoima erilaisia aluksia partioaluksista lentotukialukseen ja kymmeneen ydinsukellusveneeseen, joista neljä kykenee ballististen ohjusten laukaisuun. Laivaston kokonaisvahvuus on 300 000 tonnia, mikä tekee siitä yhden maailman suurimmista ja Länsi-Euroopan suurimman.
Historia

Keskiajalla Ranskan laivasto muiden maiden laivastojen tapaan koostui pääosin aseistetuista kauppalaivoista. Näin muodostettu laivasto taisteli 23. syyskuuta 1338 Anemuidenissa Britannian kuninkaallista laivastoa vastaan. Taistelu on historian ensimmäinen meritaistelu, jossa käytettiin tykkejä.
Ranskan sotalaivaston perustajana voidaan pitää kardinaali Armand de Richelieuta, joka Ranskan kuningaskunnan asioita hoitaessaan rakennutti lähes sata sotalaivaa. Ranskan–Hollannin sodassa laivasto saavutti voiton Espanjan ja Alankomaiden laivastoista Palermon taistelussa. Aurinkonkuningas Ludvig XIV:n hallitessa laivastoa vahvistettiin, ja se saavutti yhdeksänvuotisen sodan alussa joitakin voittoja taistellessaan Ison-Britannian ja Alankomaiden laivastoja vastaan. Talousvaikeudet johtivat kuitenkin alusten pitämiseen satamissa ja aloitteen siirtymiseen vastustajille.
1700-luvun Ison-Britannian merimahdin nousu johti lukuisiin taisteluihin, joista osa oli kuitenkin Ranskalle voitollisia, kuten Picquet de la Motten johtama Atlantin purjehdus. Ensimmäinen laivaston alus teki 1766 maailmannympäripurjehduksen päällikkönään Louis Antoine de Bougainville.
Historia > Yhdysvaltain vapaussota

Ranskan laivasto taisteli Yhdysvaltain vapaussodassa Yhdysvaltain rinnalla, ja Chesapeakenlahdella François Joseph Paul de Grassen johtama yhdistynyt laivasto löi Kuninkaallisen laivaston 1781. Voitto mahdollisti yhdistyneiden maavoimien etenemisen voitokkaaseen Yorktownin taisteluun. Laivasto myös tuki maajoukkoja tykkitulella. Saman aikaisesti Intiassa Suffren kyseenalaisti vara-amiraali Sir Edward Hughesin laivasto-osaston merenherruuden.
Historia > Ranskan vallankumous ja sitä seuranneet sodat 1792-1802

Vuoden 1789 Ranskan vallankumous hävitti lukuisia aatelissyntyisiä upseereita kuten Charles d'Estaing rampauttaen Ranskan merivoimat. Amiraali Villaret Joyeusen laivasto-osasto esti Ushantin kolmannessa taistelussa 1. kesäkuuta 1794 Britannian kuninkaallista laivastoa tuhoamasta Pohjois-Amerikasta vehnää Ranskaan kuljettanutta saattuetta. Taisteluun osallistuneita juhlittiin Pariisissa, mutta ranskalaisten kärsimät alustappiot edes auttoivat Britannian alkavaa merenherruutta. Välimerellä Ranskan laivasto osallistui hyökkäykseen Egyptiin vuonna 1798. Vältellen takaa-ajavaa Horatio Nelsonin johtamaa brittilaivastoa sadoista aluksista koostunut Ranskan laivasto,joka kuljetti 30 000 maavoimien sotilasta, valtasi Maltan ennen Egyptin maihinnousua ja Aleksandrian valtausta. Ranskan maavoimat marssivat sisämaahan ja laivasto jäi Aboukirin lahdelle odottamaan. Nelsonin saatua tiedon ankkurissa olevasta laivastosta hän määräsi laivastonsa hyökkäämään. Seuranneessa Abukirin taistelussa kärsitty tappio lopetti Ranskan laivaston toiminnan Välimerellä sekä rohkaisi uusia maita liittymään Napoleonia vastustavaan toiseen liittokuntaan.
Historia > Kvasisota

Vuosina 1798-1800 Ranskan ja Yhdysvaltain välillä käytiin kvasisotaa, joka oli taistelua ilman sodanjulistusta. Taustalla olivat Yhdysvaltain suhteet Britanniaan sekä itsenäisyystaisteluissa Ranskalta saadun avun korvaukset. Ranskan laivaston alukset valtasivat Britanniaan matkanneita Yhdysvaltain lipun alla purjehtineita aluksia. Tämän seurauksena Yhdysvaltain laivasto kävi joukon menestykkeitä taisteluita Ranskan laivaston aluksia vastaan. Syksyyn 1800 mennessä Ranskan laivaston kaapparien ja sotalaivojen toiminta oli supistunut minimiin.