stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alice Ogebe

Alice Ogebe (s. 30. maaliskuuta 1995) on nigerialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Nigerian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailuissa.
Alice Pataxó

Alice Pataxó on brasilialainen aktivisti, joka puolustaa alkuperäiskansojen oikeuksia ja ilmastoa.
Pataxó asuu Cidade do Pradossa, Bahian osavaltiossa. Hän on tuonut esille, miten Brasilian päätökset ympäristö- ja maatalousasioissa vaikuttavat alkuperäiskansojen elämään. Hän kirjoittaa Colaboraan ja julkaisee videoita omalla YouTube-kanavallaan. Pataxólla oli vuonna 2021 sekä Twitterissä että Instagramissa yli satatuhatta seuraajaa.
BBC valitsi Pataxón vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women. Hänen suosittelijansa oli Malala Yousafzai.
Alice Parisi

Alice Parisi
Alice Parisi (s. 11. joulukuuta 1990 Tione) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Parisi esiintyi ensimmäisen kerran Italian naisten maajoukkueessa heinäkuussa 2007. Hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta 2008 ja teki Norjaa vastaan loppuottelun ainoan maalin rangaistuspotkusta. Hän edusti Italiaa naisten EM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2013. Hän kuului Italian joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2019 mutta ei päässyt pelaamaan turnauksessa. Kesäkuun 2019 loppuun mennessä hän on pelannut 79 maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia.
Parisi edustaa seuratasolla Fiorentinaa, jonne hän siirtyi vuonna 2016 UPC Tavagnaccosta.
Alexander Berkman

Alexander Berkman
Alexander Berkman (ven. Александр Беркман, 21. marraskuuta 1870 – 28. kesäkuuta 1936) oli amerikanvenäläinen kirjailija ja 1800- ja 1900-luvun anarkistisen liikkeen johtava hahmo. Alexander Berkman, syntymänimeltään Ovsei Osipovitš Berkman syntyi Vilnassa Liettuassa juutalaiseen perheeseen. Hän eli nuoruutensa Pietarissa Venäjällä, jossa häntä alettiin kutsua Alexanderiksi. Berkman muutti hänen vanhempiensa kuoltua Yhdysvaltoihin 17-vuotiaana.
Alexander Berkman oli Emma Goldmanin rakastaja ja liittolainen, ja he järjestivät lukuisia kansalaisoikeus- ja sodan vastaisia kampanjoita. Vuonna 1892 Berkman yritti salamurhata Henry Clay Frickin. Tästä Berkman sai 22 vuoden vankeusrangaistuksen, josta hän kärsi 14 vuotta. Ensimmäisen maailmansodan aikana Berkman ja monet muut ulkomaalaistaustaiset anarkistit karkotettiin Yhdysvalloista. Berkman jatkoi toimintaansa ulkomailla. Ranskassa oleskellessaan Berkman kirjoitti tunnetuimman teoksensa Anarkismin aakkoset, joka julkaistiin vuonna 1929. Teoksen oli tarkoitus toimia selkokielisenä johdantona anarkismiin ja elvyttää anarkistiliike tai ainakin parantaa anarkismin ja anarkistien kuvaa julkisuudessa. Berkman teki itsemurhan vuonna 1936 pitkän sairastelun jälkeen.
Suomennettuja teoksia

Berkman, Alexander – Anarkismin aakkoset. Mitä on kommunistinen anarkismi?  Suom. Mika Iisakka, Ari Vakkilainen ja Ulla Vehaluoto. 1. painos Työväen tuotantokomitea 2008. 2. painos 2017.
Alonso Berruguete

José Alcoverron veistämä patsas Berruguetesta Espanjan kansallisen arkeologisen museon sisääntulon vieressä.
Alonso González de Berruguete (n. 1488–1561) oli espanjalainen myöhäisrenessanssin ja manierismin taidemaalari, kuvanveistäjä ja arkkitehti.
Berruguete syntyi Paredes de Navassa. Hänen isänsä oli taidemaalari Pedro Berruguete, jonka kuoltua vuonna 1504 hän lähti jatkamaan opintojaan Italiaan. Berrugueten tiedetään saaneen koulutusta Michelangelolta.
Berruguete palasi Espanjaan vuonna 1517 ja kuoli Toledossa ilmeisesti hieman yli 70-vuotiaana.
Salome 1512–1517. Uffizi.
Pyhä Sebastian.
Mika Pietilä

Mika Pietilä (s. 28. helmikuuta 1973 Kuhmalahti) on entinen suomalainen jääkiekkomaalivahti.
Ura

Pietilä pelasi juniorina jääkiekkoa Tampereen Ilveksessä. Kaudeksi 1995–1996 hän siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon, jossa pelasi myös ensimmäiset ottelunsa jääkiekon SM-liigassa. HPK:sta hän siirtyi vuonna 1998 Ranskaan, jossa jatkoi uraansa Ranskan liigan HC Reimsissä. Pietilä pelasi joukkueessa kaksi kautta ja hänet valittiin kummallakin kaudella Ranskan liigan parhaaksi maalivahdiksi. Hän palasi vuonna 2000 takaisin Suomeen ja Ilvekseen, josta siirtyi vuonna 2002 pelaamaan Britanniaan. Vuosina 2003–2005 Pietilä pelasi Saksassa ja Venäjällä. Kaudella 2005–2006 hän pelasi Kajaanin Hokissa ja Kärpissä. Pietilä lopetti uransa jääkiekkoilijana vuonna 2006.
Marco Apicella

| Marco Apicella> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Italia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1993
Talli(t):  Jordan
Kilpailuja:  1
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Italian GP 1993
Viimeinen kilpailu:  Italian GP 1993
Aiheesta muualla
www.marcoapicella.com
Marco Apicella (s. 7. lokakuuta 1965 Bologna, Italia) on entinen italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui vain yhteen osakilpailuun, vuoden 1993 Italian GP:hen Jordan-tallin autolla. Hän joutui kuitenkin keskeyttämään heti ensimmäisellä kierroksella ensimmäisessä mutkassa usean auton kolarissa, ajettuaan vain noin 400 metriä.
Apicella voitti Formula Nippon -sarjan mestaruuden vuonna 1994. Hän on myös kilpaillut Italian Formula 3000 ja Japanin Super GT -sarjoissa.
Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Jordan | RSA   | BRA   | EUR   | SMR   | ESP   | MON   | CAN   | FRA   | GBR   | GER   | HUN   | BEL   | ITA Kesk. | POR   | JPN   | AUS   | 0 | 34. |
Aiheesta muualla

Marco Apicellan virallinen kotisivu (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Tilastot, Marco Apicella (Arkistoitu – Internet Archive)
Mehikorvakasvit

| Mehikorvakasvit |
| --- | --- |
 Rohtoguajakkipuu (Guaiacum officinale)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset, Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Ylälahko::  Rosanae
Lahko::  Zygophyllales
Heimo::  Mehikorvakasvit Zygophyllaceae  R.Br.
Synonyymit
 Agialidaceae Wettstein, nom. illeg.  Balanitaceae M. Roemer nom. cons.  Tribulaceae Trautvetter 
Katso myös
   Mehikorvakasvit Wikispeciesissä   Mehikorvakasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mehikorvakasvit (Zygophyllaceae) on kaksisirkkaisten kukkivien kasvien heimo. Heimoon kuuluu 22 sukua ja noin 285 lajia.
Kuvaus

Mehikorvakasvit voivat olla puu- tai ruohovartisia, monet heimon kasveista ovat kuivakkokasveja. Lehdet ovat yleensä vastakkaisesti, joillain lajeilla kierteisesti. Lehdet ovat yleensä hammaslaitaiset ja sormilehdykkäiset kahdella tai kolmella lehdykällä. Terälehtiä on yleensä viisi. Hedelmä vaihtelee sukujen välillä kodasta marjaan ja luumarjaan.
Levinneisyys ja ekologia

Mehikorvakasveja esiintyy kaikilla mantereilla, trooppisilla, subtrooppisilla ja lauhkeilla vyöhykkeillä, mutta ei yleensä kylmillä vyöhykkeillä. Useat heimon lajeista ovat joko suolaa sietäviä halofyyttejä, kuivuutta kestäviä kserofyyttejä, tai kumpaakin. Niitä esiintyykin paljon aavikoilla, pensasaroilla ja kausittain kuivissa metsissä.
Monet Lycaeninae-alaheimon perhostoukat käyttävät mehikorvakasveja ravinnokseen ja sääskiin kuuluvan Asphondylia-suvun edustajat ovat erikoistuneet hyödyntämään kreosoottipensaan (Larrea tridetata) eri osia. Eräiden lajien siementen levittäjinä toimivat muurahaiset.
Luokittelu

Mehikorvakasvien heimo jaetaan viiteen alaheimoon:
● Morkillioideae käsittää kolme sukua ja neljä lajia, jotka kasvavat Meksikossa Kalifornian niemimaalla.
● Tribuloideae-alaheimossa on kuusi sukua ja 63 laajalle levinnyttä lajia. Alaheimon suurimmat suvut ovat okarennokit (Tribulus, 25 lajia), Kallstroemia (17 lajia).
● Alaheimon Seetzenioideae ainoa laji (Seetzenia lanata) on pystykasvuinen ruoho, jonka kukat ovat teriöttömiä. Se kasvaa Etelä-Afrikassa ja Pohjois-Afrikasta Afganistaniin ulottuvalla alueella.
● Larreoideae koostuu seitsemästä suvusta ja 30 lajista, jotka ovat kotoisin Yhdysvaltain lounaisosasta, Meksikosta, Keski-Amerikasta ja Etelä-Amerikasta. Siihen kuuluu suurimpana kahdeksanlajinen verapuiden suku (Bulnesia).
● Viidennessä alaheimossa Zygophylloideae on neljä sukua ja 137 lajia, joiden kotiseutua ovat Vanhan maailman kuivat alueet, Yhdysvaltain lounaisosa ja Chile. Sen runsaslajisin suku on mehikorvat (Zygophyllum), joita on 100 lajia.
Luokittelu > Suvut

Seuraavat suvut kuuluvat mehikorvakasveihin:
| --- | --- |
 Augea  Balanites – tokopuut eli neulapuut  Bulnesia – verapuut  Fagonia – fagoniat  Guaiacum – guajakkipuut  Kallstroemia  Kelleronia  Larrea – kreosoottipensaat  Metharme  Miltianthus  Morkillia  Neoluederitzia:  Pintoa  Plectrocarpa  Porlieria  Sarcozygium  Seetzenia  Sericodes  Sisyndite  Tetraena  Tribulopis  Tribulus – okarennokit  Viscainoa  Zygophyllum – mehikorvat eli korvalehdet
Kuvia

Egyptintokopuu Balanites aegyptiaca
Kreosoottipensas Larrea tridetata
Kanarianmehikorva Zygophyllum fontanesii
Maastohiihdon maailmancup 2018–2019

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Maastohiihdon maailmancup 2018–2019
| Laji | Miehet | Naiset |
Voittaja
| Kokonaiscup |  Johannes Høsflot Klæbo |  Ingvild Flugstad Østberg |
| Sprintticup |  Johannes Høsflot Klæbo |  Stina Nilsson |
| Normaalimatkojen cup |  Aleksandr Bolšunov |  Therese Johaug |
Maiden välinen cup:  Norja
Kilpailut
Kilpailupaikat: 17
Henkilökohtaiset kilpailut: 19
Viestit: 4
← 2017–2018 2019–2020 →
Maastohiihdon maailmancup 2018–2019 oli historian 38. virallinen maailmancup-kausi. Kausi alkoi 24. marraskuuta 2018 Suomen Kuusamossa ja päättyi 24. maaliskuuta 2019 Kanadan Québecissä.
Miesten kokonaiscupin voitti Norjan Johannes Høsflot Klæbo ja naisten kokonaiscupin Norjan Ingvild Flugstad Østberg.
Kilpailukalenteri ja tulokset > Viestit > Miehet

| # | Päivämäärä | Paikka | Matka | Voittaja | Toinen | Kolmas | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 9. joulukuuta 2018 |  Beitostølen | 4 × 7,5 km (p+v) |  Norja I Emil Iversen Martin Johnsrud Sundby Sjur Røthe Finn Hågen Krogh |  Venäjä I Jevgeni Belov Aleksandr Bolšunov Denis Spitsov Andrei Melnitšenko |  Norja II Didrik Tønseth Hans Christer Holund Magne Haga Simen Hegstad Krüger |  |
| 2 | 13. tammikuuta 2019 |  Dresden | Sprinttiviesti (v) |  Norja I Erik Valnes Sindre Bjørnestad Skar |  Norja II Pål Golberg Eirik Brandsdal |  Venäjä I Artjom Maltsev Gleb Retivyh |  |
| 3 | 27. tammikuuta 2019 |  Ulricehamn | 4 × 7,5 km (p+v) |  Venäjä II Jevgeni Belov Aleksandr Bessmertnyh Denis Spitsov Artjom Maltsev |  Venäjä I Andrei Larkov Aleksandr Bolšunov Andrei Melnitšenko Sergei Ustjugov |  Norja Hans Christer Holund Didrik Tønseth Sjur Røthe Simen Hegstad Krüger |  |
| 4 | 10. helmikuuta 2019 |  Lahti | Sprinttiviesti (p) |  Norja I Emil Iversen Johannes Høsflot Klæbo |  Norja II Sindre Bjørnestad Skar Eirik Brandsdal |  Suomi I Iivo Niskanen Ristomatti Hakola |  |
Kilpailukalenteri ja tulokset > Viestit > Naiset

| # | Päivämäärä | Paikka | Matka | Voittaja | Toinen | Kolmas | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 9. joulukuuta 2018 |  Beitostølen | 4 × 5 km (p+v) |  Norja I Heidi Weng Therese Johaug Ragnhild Haga Ingvild Flugstad Østberg |  Venäjä II Lidija Durkina Anna Zherebjateva Marija Istomina Jelena Soboleva |  Suomi Johanna Matintalo Krista Pärmäkoski Riitta-Liisa Roponen Eveliina Piippo |  |
| 2 | 13. tammikuuta 2019 |  Dresden | Sprinttiviesti (v) |  Ruotsi I Stina Nilsson Maja Dahlqvist |  Ruotsi II Ida Ingemarsdotter Jonna Sundling |  Norja I Mari Eide Maiken Caspersen Falla |  |
| 3 | 27. tammikuuta 2019 |  Ulricehamn | 4 × 5 km (p+v) |  Norja I Heidi Weng Therese Johaug Astrid Uhrenholdt Jacobsen Ingvild Flugstad Østberg |  Ruotsi I Evelina Settlin Ebba Andersson Charlotte Kalla Jonna Sundling |  Suomi Laura Mononen Krista Pärmäkoski Riitta-Liisa Roponen Eveliina Piippo |  |
| 4 | 10. helmikuuta 2019 |  Lahti | Sprinttiviesti (p) |  Ruotsi I Ida Ingemarsdotter Maja Dahlqvist |  Norja I Tiril Udnes Weng Maiken Caspersen Falla |  Ruotsi II Evelina Settlin Hanna Falk |  |
Maailmancupin pisteet > Miehet

Lähde: FIS
Maailmancupin pisteet > Naiset

Lähde: FIS
Kilpailupaikat kartalla

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Ruka Dresden Otepää Ulricehamn Lahti Cogne FalunEuroopan kilpailupaikkakunnat  |   Lillehammer Beitostølen Holmenkollen DrammenNorjan kilpailupaikkakunnat    Davos Toblach Val Müstair Oberstdorf VdFAlppien kilpailupaikkakunnat Itävallan kartalla  |   QuébecPohjois-Amerikan kilpailupaikkakunnat  |
Malli (ammatti)

Brasilialainen Gisele Bündchen catwalkilla.
Malli on ammattihenkilö, joka esittelee vaatteita ja asusteita tai kampauksia ja ehostuksia oman vartalonsa avulla muotinäytöksissä (näytösmalli) tai muoti- ja mainoskuvauksissa (valokuvamalli, mainosmalli). 1970-luvun alkuun saakka käytettiin keskieurooppalaisperäistä, alun perin sovitus- tai mallinukkea tarkoittavaa nimitystä mannekiini.
Mallitoimisto

Tavallisesti malli työskentelee mallitoimiston välityksellä. Mallitoimisto manageroi ja järjestää malleilleen casting-tilaisuuksia, joissa työntekijöitä myös haastatellaan. Suomalaisia mallitoimistoja ovat muun muassa Brand, Paparazzi, Portfolio, Clamos Studio, Fashion Model Agency, Fashion Team, Modelboom, Azzurro, Pariss Models, Fondi ja Modelpoint.
Supermallit

1960-luvulla malleista alkoi tulla popkulttuurin ikoneita ja julkisuuden henkilöitä, joita alettiin kutsua termillä supermalli. Ilmiö alkoi 1960-luvun puolivälin ”svengaavasta Lontoosta”, jossa uudentyyppiset mallit kuten Jean Shrimpton ja Twiggy tuotiin julkisuuteen nimillään, toisin kuin siihenastiset ranskalaistyyppisen muotikulttuurin anonyymit ja etäiset mannekiinit. Julkisuuden myötä supermallien kysyntä ja sen myötä palkkiotaso alkoivat nousta.
1980–1990-lukujen vaihteessa alkoi niin kutsuttu supermallibuumi. Tuolloin suosituimpien mallien ansiot nousivat ennennäkemättömän korkeiksi ja heistä tuli julkisuuden henkilöitä. Kaikista menestyksekkäimmiksi nousivat Cindy Crawford, Naomi Campbell, Kate Moss, Claudia Schiffer, Christy Turlington ja Linda Evangelista. Nämä huippumallit ansaitsivat miljoonia, esiintyivät satojen muotilehtien kansikuvissa ja olivat useissa maissa tunnettuja muoti-ikoneita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Malli (ammatti) Wikimedia Commonsissa
Fitness-malleja käytetään urheilutuotemainoksissa, joissa tarvitaan lihaksikkaampia malleja.
Claudia Schiffer
Mehedinți (piirikunta)

| Mehedințin piirikunta Județul Mehedinți |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Sijainti
Valtio:  Romania
Kehitysalue:  Sud-Vest
Historiallinen alue:  Valakia (Oltenia) ja Baanaatti
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Drobeta-Turnu Severin
Pinta-ala:  4 933 km²
Väkiluku (2014):  259 011
 – väestötiheys:  52,5 as./km²
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  MH
 
Consiliul Județean Mehedinți
Mehedinți on piirikunta Romanian Oltenian ja Baanaatin historiallisilla alueilla. Piirikunnan pääkaupunki on Drobeta-Turnu Severin. Sen pinta-ala on 4 933 km² ja siellä on noin 259 011 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede

Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 4 933 km². Alueen lävitse virtaa Tonava ja kolme sen sivujokea.
Mehedințin piirikunta rajautuu etelässä Bulgarian Vidinin alueeseen, lännessä ja lounaassa Serbian Borin piirikuntaan, luoteessa Caraş-Severinin piirikuntaan, koillisessa Gorjin piirikuntaan sekä kaakossa Doljin piirikuntaan.
Kaupungit ja kunnat > Kaupungit

Drobeta-Turnu Severin
Orșova
Strehaia
Vânju Mare
Baia de Aramă
Kaupungit ja kunnat > Kunnat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Bâcleș  Bala  Bălăcița  Balta  Bâlvănești  Braniștea  Breznița-Motru  Breznița-Ocol  Broșteni  Burila Mare  Butoiești  Căzănești  Cireșu  Corcova |  Corlățel  Cujmir  Dârvari  Devesel  Dubova  Dumbrava  Eșelnița  Florești  Gârla Mare  Godeanu  Gogoșu  Greci  Grozești  Gruia |  Hinova  Husnicioara  Ilovăț  Ilovița  Isverna  Izvoru Bârzii  Jiana  Livezile  Malovăț  Obârșia de Câmp  Obârșia-Cloșani  Oprișor  Pădina Mare  Pătulele |  Podeni  Ponoarele  Poroina Mare  Pristol  Prunișor  Punghina  Rogova  Salcia  Șimian  Șișești  Șovarna  Stângăceaua  Svinița  Tâmna |  Vânători  Vânjuleț  Vlădaia  Voloiac  Vrata |
Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 254 570 asukasta ja sen väestötiheys oli 51,6 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 96,1 %, romaneja 3 % ja muita (serbejä, unkarilaisia ja saksalaisia) 0,9 %.
| Vuosi | Piirikunnan väestönkasvu |
| --- | --- |
1948: 304 788
1956:  304 091
1966:  310 021
1977:  322 371
1992:  332 673
2002:  306 732
2011:  254 570
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mehedinţiin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Piirikunnan viralliset internetsivut (romaniaksi)
Romanian piirikunnat
Alba
Arad
Argeș
Bacău
Bihor
Bistrița-Năsăud
Botoșani
Brașov
Brăila
Buzău
Caraș-Severin
Călărași
Cluj
Constanța
Covasna
Dâmbovița
Dolj
Galați
Giurgiu
Gorj
Harghita
Hunedoara
Ialomița
Iași
Ilfov
Maramureș
Mehedinți
Mureș
Neamț
Olt
Prahova
Satu Mare
Sălaj
Sibiu
Suceava
Teleorman
Timiș
Tulcea
Vaslui
Vâlcea
Vrancea
Läntisen aavikon taistelut

Läntisen aavikon taistelut (tunnetaan myös nimellä aavikkosota) oli toisen maailmansodan Pohjois-Afrikan rintaman ensimmäinen vaihe. Taistelut alkoivat 11. kesäkuuta 1940 ja päättyivät 4. helmikuuta 1943. Taistelut käytiin Egyptin ja Libyan välisellä aavikolla.
Taistelut koostuivat toistuvista hyökkäyksistä ja vetäytymisistä aavikolla. Italia aloitti ensimmäisen hyökkäyksensä syyskuussa 1940 Libyasta Egyptiin, kunnes Brittiläisen Kansainyhteisön joukot aloittivat oman hyökkäyksensä joulukuussa Egyptistä Libyaan. Hyökkäys lähes tuhosi Egyptiin hyökänneen Italian 10. armeijan.
Saksa joutui lähettämään liittolaiselleen avuksi Erwin Rommelin johtaman Afrikan armeijakunnan estääkseen akselivaltojen tappion Pohjois-Afrikassa. Akselivallat teki tämän jälkeen vielä kaksi hyökkäystä yrittäessään murskata liittoutuneet ja vallata Pohjois-Afrikan. Kumpikin hyökkäys torjuttiin ja lyötiin vastahyökkäyksellä takaisin. Akselivaltojen joukot työnnettiin lopulta Tunisiaan, jolloin läntisen aavikon taistelut päättyivät marraskuussa 1942.
Taistelumenestys oli täysin riippuvainen täydennysten toimittamisesta alueelle sekä kuljettamisesta tarvitsijoille. Liittoutuneiden Maltalle sijoitettujen joukkojen aiheuttamat tappiot akselivaltojen Italiasta Pohjois-Afrikkaan matkanneille saattueille rajoittivat Rommelin joukkojen toimintaa estämällä tarvittavat polttoaine- ja täydennyskuljetukset.
Partiotaistelut

Sodan alkuvaiheessa Egyptin rajalle oli sijoitettu suojajoukkoja, joihin kuuluivat 7. husaarirykmentin (everstiluutnantti G. Fielden) kevyitä Vickers Mark VI -tankkeja, 11. husaarirykmentin (everstiluutnantti John Frederick Boyce Combe) panssariautoja, kaksi 60. jalkaväkirykmentin motorisoitua pataljoonaa sekä jalkaväkiprikaati. Näiden tukena oli kaksi motorisoitua kenttätykistörykmenttiä Royal Horse Artillerysta.
Ensimmäisenä varsinaisena sotapäivänä 11. kesäkuuta 1940 alkoivat partiomatkat Libyan ja Egyptin välisellä aavikolla. Ensimmäisenä päivänä 11. husaarirykmentin panssariautot ylittivät rajan ja ottivat vangeiksi italialaisia sotilaita, jotka eivät olleet edes tietoisia sodasta. Sama rykmentti teki iskun vuorokautta myöhemmin ottaen 63 sotavankia.
7. husaarirykmentti ylitti 14. kesäkuuta Egyptin ja Libyan välisen rajan 1. panssarirykmentin ja kiväärikomppanian tukemana ja osasto valtasi italialaisen varuskunnan Fort Capuzzon. Rykmentti menetti miinaan ajossa yhden vaunuistaan, jolloin vaununkuljettaja sai surmansa. Samana yönä 11. husaarirykmentti valtasi toisen italialaisvaruskunnan Fort Maddalenan. Varuskunnista saatiin sotavankeina 16 upseeria sekä noin 200 miehistönjäsentä. Lisäksi vaurioitettiin pahoin Sidi Azeizin linnoitettua leiriä. Syvälle Libyaan 16. kesäkuuta tehdyssä iskussa tuhottiin 12 italialaista M13-panssarivaunua ja kolmenkymmenen kuorma-auton saattue Tobrukin ja Bardian välisellä rantatiellä, jolloin saatiin vangiksi kokonainen pataljoona sekä Italian 10. armeijan pioneerikomentaja kenraali Lastucci.
Ranskan tehtyä aselevon Tunisian vastaisella rajalla olevan Italian 5. armeijan varastoista ja joukoista voitiin täydentää 10. armeijaa, jonka vahvuus kasvoi kymmeneen divisioonaan. Kenraalikuvernööri Italo Balbo sai 28. kesäkuuta surmansa laskeutuessaan Tobrukiin ilmatorjunnan harhalaukauksesta, jolloin uudeksi ylipäälliköksi ja kenraalikuvernööriksi saapui marsalkka Rodolfo Graziani.
Italialaiset valtasivat heinäkuussa takaisin Fort Capuzzon, joka varustettiin uudelleen linnoitetuksi leiriksi. Sidi Azeizin ja Fort Capuzzon välillä käytiin 5. elokuuta ratkaisemattomana päättynyt taistelu, jossa 8. husaarirykmentin eskadroona taisteli kolmeakymmentä Italian armeijan keskiraskasta M11/39-panssarivaunua vastaan.
Italialaisten hyökkäys

Benito Mussolini, joka halusi yhdistää Italian Pohjois-Afrikan (ital. Africa Settentrionale Italiana) Italian Itä-Afrikkaan (ital. Africa Orientale Italiana, AOI) sekä valtaavansa Suezin kanavan ja Arabian niemimaan öljyvarannot, määräsi 8. elokuuta hyökkäyksen Egyptiin. Rodolfo Grazianin johtamat Italian armeijan yksiköt aloittivat 9. syyskuuta hyökkäyksensä Kyrenaikasta valloittaen Sollumin, Halfayan solan ja Sidi Barranin. Graziani pysäytti hyökkäyksen 16. syyskuuta vedoten täydennysongelmiin ja ennen kaikkea yhteyksien liialliseen venymiseen. Vaikka Mussolini vaati hyökkäyksen jatkamista italialaiset joukot ryhmittyivät puolustukseen Sidi Barranin ympäristöön sekä rakensivat linnoitettuja leirejä. Hyökkäystä jatkettaisiin riittävien varastojen tultua luotua ja huoltotien varmistuttua. Mussolinin vaatimuksesta Graziani ilmoitti hyökkäyksen jatkuvan joulukuun puolessa välissä.
Hyökkäys oli pysäytetty 80 mailia brittijoukkojen Mersa Matruhiin rakentamien linnoitettujen asemien länsipuolelle. Hyökkäyksen seurauksena Egypti katkaisi suhteet Saksaan ja Italiaan, jonka koneet pommittivat Kairon eurooppalaisten asuttamaa Ma'adin asuinaluetta 19. lokakuuta.