stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jätinkirkko

Raahen Kastelli, suurin tunnetuista jätinkirkoista.
Jätinkirkot eli metelinkirkot ovat neoliittisella kivikaudella noin 3000–2000 eaa. Perämeren tuntumaan tehtyjä isoja kivirakennelmia. Muita nimityksiä jätinkirkoille ovat muun muassa jätinlinna, pirunkirkko ja jatulinkirkko. Jätinkirkkojen tarkoitusta ei varmuudella tunneta, mutta niiden on tulkittu olevan muun muassa muinaisia linnoituksia, uhripaikkoja, poroaitauksia, hylkeenlihan kylmävarastoja, asuinrakennusten perustuksia tai tähtitieteellisiä observatorioita. Niitä on arveltu myös pyyntiaitauksiksi tai puolustusvarustuksiksi. Ne ovat Pohjois-Euroopan suurimpia kivikautisia rakennelmia.
Jätinkirkkoja esiintyy lähinnä Pohjanmaalla ja muualla Perämeren pohjoisilla rannoilla, missä niitä tunnetaan laskentatavasta riippuen noin 40 kappaletta. Suurin jätinkirkko on 60-metrinen Raahen Pattijoen Kastelli. Muita tunnettuja paikkoja ovat esimerkiksi Haukiputaan Rajakangas, Siikajoen Pesuankangas ja Pedersören Jäknabacken.
Jätinkirkot rakensi Pöljän keramiikkaa valmistanut väestö. Maanviljely oli saapunut Suomeen jätinkirkkojen aikaan, muttei ollut levinnyt laajalle. Jätinkirkot hylättiin nopeasti vuoden 2000 eaa. tienoilla. Näihin aikoihin tapahtui suurten asumusten hajaantumista. lähde?
Tutkijat Marianna Ridderstad ja Jari Okkonen julkistivat vuonna 2009 kartoituksen, jonka mukaan jätinkirkkoja ja niiden porttiaukkoja on suunnattu tähtitieteellisesti merkittävien auringonnousujen ja -laskujen mukaan. Tämä on tyypillistä monille megaliittikulttuurin rakennelmille Keski-Euroopassa. Pohjanmaan jätinkirkot muistuttavat eniten eräitä Ranskan Carnacin varhaisia megaliittirakennelmia, kuten Crucunoa, Kermariota ja Le Maniota. Myös ne ovat suorakaiteen muotoisia rakennelmia, joissa esiintyy päivänseisausten ja -tasausten suuntauksia.
Ridderstadin mukaan jätinkirkoksi kutsuttavan rakennelman määritelmä ei ole aivan selvä. Nimitys on perustunut lähinnä ulkonäköön ja sen myötä myöhempinä aikoina paikkoihin liitettyihin kansantarinoihin jättiläisistä tai metelinväestä.
Jätinkirkkojen rakenne

Jätinkirkoiksi kutsutut rakenteet ovat yleensä muodoltaan suorakaiteisia taikka soikeita kehävalleja. Tavallisesti jätinkirkot ovat suorakulmaisia, mutta myös pyöreitä ja avoimia valleja tunnetaan. Niiden koossa on huomattavaa vaihtelua, pituuden ollessa 10–60 metriä ja leveyden 10–40 metriä. Vallit koostuvat vaihtelevankokoisesta kivistä, jotka kuitenkin ovat yleensä kooltaan niin sanotusti miehenkannettavia. Toisinaan kiviaines on maansekaista tai turpeen peittämää. Kehävallien leveys vaihtelee 3–8 metrin välillä, ja korkeus muutamasta kymmenestä sentistä puoleentoista metriin. Kehävallissa on tyypillisesti kahdesta viiteen niin kutsuttua porttiaukkoa, joskin myös muutamia portittomia jätinkirkkoja tunnetaan. Porttiaukot sijaitsevat yleensä symmetrisesti kehävallin muotoon nähden. Joissain jätinkirkoissa on ulomman kehävallin lisäksi vaatimattomampi sisempi kehävalli, taikka kehävallin ulkopuolisia vallirakenteita.
Jätinkirkot sijaitsevat yleensä drumliiniselänteen lakiosassa, ympäristöään korkeammalla kohdalla. Jätinkirkkojen rakentamisen aikaan nämä selänteet olivat aivan merenrannan tuntumassa sijaitsevia saaria tai rantavalleja. Maankohoamisesta johtuen sijaintipaikat sijaitsevat nykyään sisämaassa, ja ovat tyypillisesti ympäröiviin sohin rajoittuvia kivikkoisia sorakankaita. Työssään jätinkirkkojen rakentajat ovat mahdollisuuksien mukaan hyödyntäneet luontaisesti kasautuneita rantavalleja. Kehävallien sisäpuolinen alue on tyypillisesti ympäristöään tasaisempi ja vähäkivisempi, mikä viittaa siihen, että rakentajat käyttivät sieltä kerättyjä kiviä kehävallin kasaamiseen. Eräitten jätinkirkkojen vallien ulkopuolella erottuvat ojamaiset syvennykset viittaavat niin ikään kivien keräämiseen lähietäisyydeltä. Kivivivallien kasaamiseen ei ole käytetty laastia, eikä kiviä ole ilmeisesti ladottu tai järjestelty kovinkaan tarkasti. Valleissa on usein näkyvissä kuoppia, jotka mahdollisesti ovat itse jätinkirkkoja uudempia.
Jätinkirkkojen yhteydessä esiintyy usein muitakin kivikautisia rakenteita, kuten kiviröykkiöitä, asuinpainanteita ja palokivikumpuja, jotka osaltaan kertovat alueen muinaisesta käytöstä. Joidenkin jätinkirkkojen valleissa tai niiden läheisyydessä sijaitsevia kiviröykkiöitä on ollut vanhastaan tapana kutsua kirkon sakasteiksi.
Joidenkin jätinkirkkojen tuntumassa on suuria pystykiviä, menhireitä, kuten esimerkiksi Jäknabackenissa ja Ollisbackenissa. Osa menhireistä on yhä pystyssä, osa on aikojen kuluessa kaatunut.
Limingan Mustosenkankaan jätinkirkko. (A. H. Snellman, 1887)
Oulun Huhinmaan Metelinkirkko. (A. H. Snellman, 1887)
Oulun Rajakankaan jätinkirkko. (A. H. Snellman, 1887)
Jätinkirkkojen esiintymisalue

Jätinkirkkoja esiintyy Pohjanmaan rannikon tuntumassa alueella joka ulottuu suurin piirtein Kokkolasta Kemiin, tiheimmän keskittymän ollessa Raahen ja Oulun tienoilla. Yhteensä niitä tunnetaan nelisenkymmentä kappaletta. Jätinkirkot rakennettiin neoliittisella kivikaudella aivan merenrannan tuntumaan tai meren saarille. Rakennuspaikan uskotaan liittyvän jätinkirkkojen mahdolliseen käyttöön hylkeenpyynnin yhteydessä. Maankohoamisen vuoksi jätinkirkot sijaitsevat nykyisin noin 30 kilometriä sisämaassa.
Termi jätinkirkko liitetään yleisesti vain Suomen Pohjanmaalta löydettyihin rakennelmiin. Jätinkirkkoja jossain määrin muistuttavia kivikehärakennelmia on kuitenkin löydetty myös Ruotsin puoleiselta Perämeren rannikolta, missä ne on tulkittu asuinpaikkavalleiksi. Näiden mahdollista yhteyttä Pohjanmaan rannikon jätinkirkkoihin ei kuitenkaan ole tarkemmin selvitetty. Jyväskylän Karjusalmenkankaalla kerrotaan sijainneen Pohjanmaan jätinkirkkoja muistuttava kehävalli, joka kuitenkin tuhoutunut jo 1940-luvulla, joten asiaa ei voi enää varmistaa. Myös Haapajärvellä mahdollisesti sijainneesta jätinlinnasta on säilynyt mainintoja.
Kesällä 2013 uutisoitiin Lieksasta, Pielisen Iso Mahosaaresta löydetystä jätinkirkosta. Kohde on aiemmin luokiteltu nelikulmaiseksi kivikehäksi, mutta vastaa monilta ominaisuuksiltaan Pohjanmaan jätinkirkkoja. Löydön on tulkittu liittyvän Pöljän kulttuurin harjoittamaan hylkeenpyyntiin järvialueella.
Tulkinnat käyttötarkoituksesta

Jätinkirkkojen käyttötarkoitusta ei tunneta varmuudella, vaikkakin siitä on vuosien saatossa esitetty runsaasti teorioita. Jätinkirkkojen on tulkittu olevan muun muassa kalmistoja, linnoituksia, muinaisia uhripaikkoja, poroaitauksia, hylkeenlihan kylmävarastoja, asuinrakennusten perustuksia ja tähtitieteellisiä observatorioita. Jätinkirkko ei myöskään ole terminä tarkkaan määritelty, vaan kattaa hyvinkin erityyppisiä rakennelmia. Siksi on mahdollista, ettei kaikkia jätinkirkoiksi kutsuttavia rakennelmia ole käytetty samaan tarkoitukseen tai että samoja rakenteita on käytetty eri aikoina eri tarkoituksiin. Seuraavassa esitetään pääpiirteet yleisimmistä käyttötarkoitusta koskevista teorioista:
Tulkinnat käyttötarkoituksesta > Muinaisia linnoituksia

Teoria jätinkirkkojen linnoitusluonteesta esitti Christfried Gananderin vuonna 1789 julkaistussa Mythologia Fennicassa. Myös A. H. Snellman (1887) arveli jätinkirkkoja muinaisiksi linnoituksiksi. Hän perusteli teoriaa muun muassa rakennelmien ulkoisella muodolla, niihin vaaditulla suurella työmäärällä, ja sillä että ne sijaitsevat yleensä mäen päällä ympäristönsä korkeimmalla kohdalla.
Tulkinnat käyttötarkoituksesta > Luontaisia rantavalleja

Aiemmista näkemyksistä poiketen Julius Ailio esitti vuonna 1922 jätinkirkkojen olevan perusmuodoltaan luonnon ja jäiden muokkaamia luontaisia rantavalleja. Ainoastaan portit ja valleihin kaivetut kuopat olisivat ihmisten tekemiä. Portteja hän arvelee käytetyn ”ampumakoloiksi, joista olisi väijytty lähellä uiskentelevia lintuja”, ja vallien kuoppia uteliaiden aarteenetsijöiden kaivamiksi. Hänen mukaansa kivikauden ihmiset ovat kuitenkin voineet käyttää jätinkirkkoja väliaikaiseen oleskeluun, mikä selittää 1920-luvulle mentäessä tehdyt kivikauteen viittaavat arkeologiset löydöt.
Tulkinnat käyttötarkoituksesta > Hylkeenlihan kylmävarastoja

P. Koivunen esitti vuonna 1997 jätinkirkkojen olleen hylkeenlihan varastoimiseen tarkoitettuja rakenteita. Kevättalvella jäältä pyydetyt hylkeet olisi varastoitu jätinkirkkojen sisään, mahdollisesti kaksoisvallien väliseen tilaan esimerkiksi havuilla peiteltynä. Rakenteiden suuri kivimassa sekä jätinkirkkojen sijainti tuulisilla maastonkohdilla edesauttaisi lihojen säilymistä jäätyneenä pitkälle kevääseen. Joidenkin jätinkirkkojen tuntumasta löydettyjen palokivikumpujen on myös tulkittu liittyvän hyljesaaliin jalostukseen. Laatokan hyljekalastajien tiedetään säilöneen saalistaan rantakivikkoon vielä 1900-luvulla.
Tulkinnat käyttötarkoituksesta > Aurinko-observatorioita

Tutkijat Marianna Ridderstad ja Jari Okkonen esittivät vuonna 2009, että noin puolet jätinkirkoista on suunnattu tähtitieteellisesti merkityksellisiin ilmansuuntiin, kuten tasaus- ja seisauspäivien auringonnousuihin tai -laskuihin ±5 asteen tarkkuudella. Selvimmin tämä on nähtävissä suurimmissa ja parhaiten säilyneissä jätinkirkoissa, joista löytyvät myös tarkimmat suuntaukset. Näin ollen jätinkirkkoja voisi pitää osana Euroopassa jo vuonna 5000 eaa. alkanutta megaliittiperinnettä. Esimerkiksi Kastellin jätinkirkon neljä porttiaukkoa on sijoitettu kesäpäivänseisauksen, vapun ja elonkorjuun auringonnousun ja talvipäivänseisauksen auringonnousun ja -laskun suuntiin. Myös muista jätinkirkoista on löytynyt niin kutsuttujen välipäivien eli talvenselän, vapun, kekrin ja elonkorjuun auringonnousujen ja -laskujen suuntauksia. Ollisbackenissa on sijoitettu kaksi menhiriä osoittamaan pohjois–etelä-suuntaa. Lieksan jätinkirkon pääakselit on suunnattu kesäpäivänseisauksen auringonlaskun ja talvipäivänseisauksen auringonnousun mukaisesti.
Ridderstad on sitä mieltä, että osa pienimmistä kehävalleista saattaa hyvinkin olla asuinpaikkoja, siis kivikautistentalojen perustuksia. Suurimpien jätinkirkkojen osalta tämä selitys on epätodennäköinen, samoin oletus varastoista. Viidellä portilla varustettu linnoitus vaikuttaa hänestä myös epäkäytännölliseltä, ja aitaukset olisi ollut kätevintä rakentaa puusta. Hän huomatuttaa, että on toki mahdollista, että jätinkirkoissa on ollut puisia osia, mutta ne ovat hävinneet jäljettömiin lahottuaan jo kauan sitten.
Jätinkirkkoihin liittyvä kulttuuri

Jätinkirkkoihin liittyvä kulttuuri lienee ollut melko paikallaan pysyvää pyyntikulttuuria, ja luultavasti joskus viljeltiin maata.
Kaivaustutkimusten tulokset joistain jätinkirkoista viittaavat niiden kausiluontoiseen käyttöön. Toisaalta jätinkirkot sijaitsivat usein asuinpaikkojen läheisyydessä, ja ympäristön muut kivikautiset jäännökset viittaavat monenlaiseen toimintaan jätinkirkkojen alueilla. Jätinkirkot liittynevät siis aikansa yhteisöjen toimintaan varsin kiinteästi, mutta silti niitä käytettiin vain ajoittain.
Jätinkirkkojen vaikutteet näyttävät tulleen megaliittikulttuurin piiristä, mitä puoltaa samankaltaisuus Keski-Euroopan ja eteläisen Skandinavian megaliitteihin. Läheisimmin jätinkirkkoja muistuttavat Ranskan alueen neliömäiset megaliittirakennelmat. Tällaisia ovat esimerkiksi Crucino, Kermario ja Le Manio, jotka on suunnattu päivänseisausten ja -tasausten mukaisesti. Maanviljely oli tuonut tullessaan kalenterin tarpeen, josta seurasi taivaankappaleiden asemien tarkkailu, johon monet ympyräkaivannot ja Stonehengen kaltaiset megaliittirakennelmat on liitetty.
Neoliittiselle kulttuurille on tyypillistä maanviljely ja keramiikka. Jätinkirkkojen aikaan Suomessa elettiin kivikautta, mutta keramiikka oli jo käytössä, mistä syystä aikakautta  kutsutaan subneoliittiseksi ajaksi. Jätinkirkkojen läheltä tehdyt löydöt ovat myöhäisneoliittista, asbestisekoitteista Pöljän keramiikkaa ja kvartsikivisiä työkaluja. Ridderstad toteaa: ”Koska jätinkirkkojen rakentajat eivät olleet neoliittisia maanviljelijöitä, mutta viljeleminen kuitenkin jo tunnettiin, kutsutaan tuota Suomen esihistorian aikakautta subneoliittiseksi.”
Jätinkirkot eivät liittyneet Suomen lounaisosiin levinneeseen nuorakeraamiseen eli vasarakirveskulttuuriin. Kulttuurien raja kulki Vaasan seuduilla. Vaasan ympäristöstä on tehty molempiin liittyviä löytöjä, jotka todennäköisesti ovat eri aikakausilta.
Jätinkirkkoja on myös liitetty Iijoen suulla noin vuosina 3500–2000 eaa. kukoistaneeseen kulttuurisesti rikkaaseen Kierikin kulttuuriin.
Jätinkirkkojen ajoitus

Jätinkirkkoja tehtiin noin vuosina 3000–2000 eaa., ja rakentaminen lienee ollut huipussaan noin vuonna 2500 eaa. Jätinkirkkojen rakentaminen lienee päättynyt noin vuosina 2000–1500 eaa. ja myös olemassa olleet rakennelmat hylättiin.
Aiheesta muualla

Okkonen, Jari: Jättiläisen hautoja ja hirveitä kiviröykkiöitä: Pohjanmaan muinaisten kivirakennelmien arkeologiaa.  (Väitöskirja, Oulun yliopisto. Acta Universitatis Ouluensis. Series B, Humaniora 52)  Oulu:  Oulun yliopisto, 2003.  ISBN 951-42-7169-6  Teoksen verkkoversio (PDF). (Arkistoitu – Internet Archive)
Okkonen, Jari: Jätinkirkot – Pohjanmaan arvoitukselliset muinaisjäännökset (Arkistoitu – Internet Archive), Arkeologia NYT! 2-3/2008, s. 5–7
Ridderstad, Marianna: Monuments of Stone and of the Sky. Archaeoastronomical investigations into ancient Finland. Report Series in Astronomy 13. Helsinki: Helsingin yliopisto, 2015.
Martelius, Katja: Pohjanmaan kivirakennelmat voivat olla kivikautisia kalentereita Helsingin Sanomat. 2.8.2009. Helsingin Sanomat.
Suomen jätinkirkot
| --- | --- |
Pohjois-Karjala: Ison Mahosaaren jätinkirkko
Etelä-Pohjanmaa:  Korkeamäen jätinkirkko  Storbackenin jätinkirkot 
Pohjanmaa:  Bäckeshällornan jätinkirkko  Hembackenin jätinkirkko  Honkobackharjun jätinkirkko  Högryggenin jätinkirkko  Höysälänjärven jätinkirkko  Jäknabackenin jätinkirkko  Kejsmolandsbackenin jätinkirkko  Kåtabackenin jätinkirkko  Racklen jätinkirkko  Snårbackenin jätinkirkko  Svedjebackenin jätinkirkko  Tallbackharjun jätinkirkot  Tavoman jätinkirkko 
Keski-Pohjanmaa:  Hangaskankaan jätinkirkko  Honkiperän Hautakankaan jätinkirkko  Kiimanevan Hautakankaan jätinkirkko  Kirkkoharjun jätinkirkko  Korven jätinkirkko  Kämppäkankaan jätinkirkko  Pahikaisharjun jätinkirkko  Pikku Hautakankaan jätinkirkko  Tressunharjun jätinkirkot 
Pohjois-Pohjanmaa:  Hiidenlinna  Jätinlinna  Jättiläissaaren jätinkirkko  Kehäkankaan jätinkirkko  Keskimmäisenkankaan jätinkirkko  Kettukankaan jätinkirkko  Kivilammen jätinkirkko  Kiviojakankaan jätinkirkko  Kotakankaan jätinkirkko  Käyräkankaan jätinkirkot  Laivakankaan jätinkirkko  Linnamaan jätinkirkko  Linnakankaan jätinkirkko  Linnankankaan jätinkirkko  Linnansaaren jätinlinna  Luola-ahon jätinkirkko  Metelinkankaan jätinkirkko  Metelinkirkko  Miehennevan jätinkirkko  Mustosenkankaan jätinkirkko  Mäntyselän jätinkirkko  Pattijoen Kastelli  Pesuankankaan jätinkirkko  Pikku Jakenaron jätinkirkko  Pikku Liekokankaan jätinkirkot  Pirttihaudankankaan jätinkirkko  Pirttivaaran jätinkirkot  Rajakankaan kirkko  Tyrnävän Hautakankaan jätinkirkko 
Lappi: Jatulinlehdon jätinkirkko
Raahen Kastellin kivivallia
Hiidenlinnan jätinkirkko Kalajoella.
Rajakankaan jätinkirkko Oulussa.
Édith Cresson

| Édith Cresson |
| --- | --- |
 Édith Cresson vuonna 1997.
Ranskan pääministeri
 15. toukokuuta 1991 – 2. huhtikuuta 1992  
Presidentti:  François Mitterrand
Edeltäjä:  Michel Rocard
Seuraaja:  Pierre Bérégovoy
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1934 (ikä 91) Boulogne-Billancourt
Tiedot
Puolue:  Sosialistinen puolue
Édith Cresson (o.s. Campion, s. 27. tammikuuta 1934 Boulogne-Billancourt) on ranskalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 1991–1992. Hän oli Ranskan ensimmäinen naispääministeri, ja myös lyhytaikaisin pääministeri.
Cresson on virkamiehen tytär. Hän valmistui École des hautes études commercialesista, suoritti tohtorin tutkinnon väestötieteessä ja työskenteli tutkijana CFP:llä.
Hän liittyi 1965 Mitterrandin seuraajiin avustamaan presidentinvaalikampanjassa ja liittyi sosialistipuolueeseen 1971. Vuonna 1974 hän pääsi puolueen sihteeristöön vastuullaan nuoriso- ja opiskelija-asiat. Hänet valittiin Thurén pormestariksi vuonna 1977, europarlamenttiin 1979 ja Ranskan kansalliskokoukseen 1981. Vuonna 1983 Cresson valittiin kotikaupunkinsa Châtellerault’n pormestariksi, mitä paikkaa hän piti vuoteen 1997 asti.
Mitterrandin vaalivoiton 1981 jälkeen Cressonista tuli maatalousministeri, missä asemassa hän taisteli maanviljelijöiden ”konservatiivisuutta ja naisvihaa” vastaan joskus jopa väkivaltaisesti.lähde? Maatalousministerinä häntä seurasi maanviljelijöiden kanssa rauhan tehnyt Michel Rocard. Cresson siirtyi kauppa- ja turismiministeriöön ja piti useita ministerinasemia hallituksessa. Vuonna 1988 Cressonista tuli eurooppaministeri, mutta hän arvosteli Rocardia hallituksen oikeistolaisuudesta ja jätti hallituksen 1990.
15. toukokuuta 1991 Cresson nimitettiin Ranskan pääministeriksi. Hänen viranhoitoaan ei pidetty onnistuneena,lähde? ja se kesti alle vuoden. Cresson korotti sosiaaliturvaa ja arvonlisäveroa, vaikka oli julistanut vastustavansa epäsuoria veroja, eikä löytänyt ratkaisua nuorisotyöttömyyteen. Hän jätti pääministerin aseman 2. huhtikuuta 1992 sosialistien hävittyä paikallisvaalit.
Cresson tunnettiin monista rasistisiksikin leimatuista lausahduksistaan. Hän lausui joka neljännen brittimiehen olevan homoseksuaali ja vertasi japanilaisia muurahaisiin.
Cresson nimitettiin 1995 Jacques Santerin johtamaan Euroopan komissioon, jossa hän oli tiede-, tutkimus-, koulutus- ja nuorisokomissaari. Komissio joutui eroamaan väärinkäytössyytösten vuoksi maaliskuussa 1999. Cresson oli vastuussa Leonardo Da Vinci -ohjelmasta, jonka toteuttamiseen komissiolla ei ollut voimavaroja, joten Cresson palkkasi siihen yksityisen Agenor-yrityksen. Yhtiö järjesti itselleen edullisia sopimuksia, väärensi kuitteja ja palkkasi perheenjäseniä runsaskätisin palkkioin, mistä Cresson ei ilmoittanut komissiolle. Cresson palkkasi myös hammaslääkäriystävänsä AIDS-asiantuntijaksi. Nämä ja muut väärinkäytösepäilyt johtivat 1999 Santerin komission eroon. Cressonia vastaan nostettiin syyte, mutta Brysselin alueoikeus hylkäsi sen vuonna 2004. Euroopan unionin tuomioistuin kuitenkin tuomitsi Cressonin virka-aseman väärinkäytöstä ja tuttaviensa suosimisesta 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Édith Cresson Wikimedia Commonsissa
Édith Cresson Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Archives – Profil d'Edith Cresson European Commission. Viitattu 24.4.2021. (ranskaksi)
| n k Santerin komissio (1995–1999) |
| --- | --- |
Martin Bangemann • Emma Bonino • Ritt Bjerregaard • Leon Brittan2 • Hans van den Broek • Édith Cresson • João de Deus Pinheiro • Franz Fischler • Anita Gradin • Pádraig Flynn • Neil Kinnock • Erkki Liikanen • Manuel Marin2 • Karel Van Miert • Mario Monti • Marcelino Oreja • Christos Papoutsis • Jacques Santer1 • Yves-Thibault de Silguy • Monika Wulf-Mathies
1 = Puheenjohtaja. 2 = Varapuheenjohtaja.
| n k Ranskan pääministerit ja hallituksen johtajat |
| --- | --- | --- |
| Restauraatio |  Talleyrand  Richelieu  Dessolles  Decazes  Richelieu  Villèle  Martignac  Polignac  |  |
| Heinäkuun monarkia |  V. de Broglie  Laffitte  Perier  Soult  Gérard  Maret  Mortier  V. de Broglie  Thiers  Molé  Soult  Thiers  Soult  Guizot  Molé  |  |
| Toinen tasavalta |  Dupont de l'Eure  Arago  Cavaignac  Barrot  Hautpoul  Faucher  |  |
| Toinen keisarikunta |  Ollivier  Cousin-Montauban  |  |
| Kansallisen turvallisuuden hallitus |  Trochu  |  |
| Kolmas tasavalta |  Dufaure  A. de Broglie  Cissey  Buffet  Dufaure  Simon  A. de Broglie  Rochebouët  Dufaure  Waddington  Freycinet  Ferry  Gambetta  Freycinet  Duclerc  Fallières  Ferry  Brisson  Freycinet  Goblet  Rouvier  Floquet  Tirard  Freycinet  Loubet  Ribot  Dupuy  Casimir-Perier  Dupuy  Ribot  Bourgeois  Méline  Brisson  Dupuy  Waldeck-Rousseau  Combes  Rouvier  Sarrien  Clemenceau  Briand  Monis  Caillaux  Poincaré  Briand  Barthou  Doumergue  Ribot  Viviani  Briand  Ribot  Painlevé  Clemenceau  Millerand  Leygues  Briand  Poincaré  François-Marsal  Herriot  Painlevé  Briand  Herriot  Poincaré  Briand  Tardieu  Chautemps  Tardieu  Steeg  Laval  Tardieu  Herriot  Paul-Boncour  Daladier  Sarraut  Chautemps  Daladier  Doumergue  Flandin  Bouisson  Laval  Sarraut  Blum  Chautemps  Blum  Daladier  Reynaud  Pétain  |  |
| Vichyn Ranska |  Pétain  Laval  Flandin  Darlan  Laval  |  |
| Väliaikaishallitus |  De Gaulle  Gouin  Bidault  Blum  |  |
| Neljäs tasavalta |  Ramadier  Schuman  Marie  Schuman  Queuille  Bidault  Queuille  Pleven  Queuille  Pleven  Faure  Pinay  Mayer  Laniel  Mendès France  Faure  Mollet  Bourgès-Maunoury  Gaillard  Pflimlin  De Gaulle  |  |
| Viides tasavalta |  De Gaulle  Debré  Pompidou  Couve de Murville  Chaban-Delmas  Messmer  Chirac  Barre  Mauroy  Fabius  Chirac  Rocard  Cresson  Bérégovoy  Balladur  Juppé  Jospin  Raffarin  Villepin  Fillon  Ayrault  Valls  Cazeneuve  Philippe  Castex  Borne  Attal  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  MEP-hakemisto  Sycomore  Trove 
Muut:  IdRef
Niko Mikkola (jääkiekkoilija, 1996)

| Niko Mikkola |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1996 (ikä 28) Kiiminki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Nipsu, Niksu, Tolu
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  193 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Florida Panthers
Sarja:  NHL
Pelinumero:  77
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  KalPa (SML) Hokki (Mestis) Tappara (SML) San Antonio Rampage (AHL) St. Louis Blues (NHL) New York Rangers (NHL)
NHL-varaus:  127. varaus, 2015 St. Louis Blues
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Florida Panthers | 2024  |
Niko Jaakko Mikkola (s. 27. huhtikuuta 1996 Kiiminki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, Stanley Cup -voittaja ja maailmanmestari, joka pelaa NHL-seura Florida Panthersin organisaatiossa. Hän kuului maailmanmestaruuden voittaneeseen Suomen joukkueeseen MM-kilpailuissa 2019 ja Florida Panthersin Stanley Cup -mestarijoukkueeseen vuonna 2024.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Slovakia 2019 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Suomi 2016 | jääkiekko |  |
Mikkola edusti Suomea MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2019, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Valmennus valitsi hänet Suomen turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Vuoden 2018 turnauksessa Mikkola ei kuitenkaan mahtunut kertaakaan joukkueensa kokoonpanoon. Yhteensä hän on pelannut 21 A-maaottelua tehopistein 2+3. Mikkola teki A-maajoukkuedebyyttinsä Channel One Cupin Helsingin jäähallissa pelatussa avausottelussa 15. joulukuuta 2016 Tšekkiä vastaan. Hänet merkittiin Suomen seitsemänneksi puolustajaksi. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Mikkola teki vuoden 2019 MM-kilpailuissa 19. toukokuuta 2019 alkulohkon ottelussa Slovakian Košicessa Ranskaa vastaan.
Mikkola pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2016, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Yhteensä Mikkola on pelannut 25 nuorten maaottelua.
Muuta

Mikkola valmistui ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lukiosta keväällä 2016. Hän harrasti lapsena myös jalkapalloa, suunnistusta, yleisurheilua ja hiihtoa.