Leipzig (1929)
Palvelus > Toinen maailmansota

Laivasto sai 23. elokuuta 1939 käskyn vara-amiraali Denschin johdolla siirtyä saartoasemiin estämään Puolan laivaston yksiköiden pako länteen. Aluksilla ei kuitenkaan ollut lupa avata tulta.
Aluksen päällikkö Nordmann tiedotti 25. elokuuta tilanteesta miehistölle, minkä jälkeen alus siirtyi sodan ajan valmiuteen. Alus lähti 2. syyskuuta laivaston mukana Pohjanmerelle laskemaan miinasulkuja Siegfried-linjan jatkamiseksi merelle. Leipzig oli syyskuun Wilhelmshavenissa Nürnbergin ja Grillen kanssa. Osastoon liittyi 19.-20. syyskuuta torpedoveneet Seeadler ja Wolf. Operaatio saatiin päätökseen 29. syyskuuta ja risteilijä palasi Itämerelle huoltoon. Alus oli sen jälkeen Itämerellä marraskuun puoliväliin erilaisissa harjoituksissa.
Matkatessaan Brunsbütteliin Leipzig kolaroi 17. marraskuuta Holtenaun sululla Bremsen kanssa. Vauriot olivat kuitenkin vähäisiä, eivätkä vaatineet välitöntä korjausta. Alus saattoi 21. marraskuuta Britannian kuninkaallisen laivaston Northern Patrolin tuhoamiseen lähteviä Scharnhorstia ja Gneisenauta Skagerrakiin. Alus jäi etsimään kauppa-aluksia, kunnes se saattoi samat alukset takaisin 25. marraskuuta. Alus saattoi lukuisia kertoja Britteinsaarten itärannikolle miinoitusmatkoilla olevia hävittäjiä Pohjanmerelle.
Leipzig oli Nürnbergin kanssa merellä 13. joulukuuta, kun HMS Salmonin laukaisemat torpedot osuivat aluksiin kello noin puoli kaksitoista. Leipzigiin osui torpedo kaaren 89 kohdalle juuri kattilahuoneita I ja II erottavaan laipioon ja noin 3-4 metriä vesirajan alapuolelle. Kumpikin konehuone täyttyi vedellä, jolloin 14 miestä hukkui. Vasen turbiinimoottori pysähtyi välittömästi ja toinen hidastui, kunnes pysähtyi 15 minuuttia myöhemmin. Keskellä ollut dieselmoottori takasi alukselle 15 solmun nopeuden. Peräsin lakkasi toimimasta, mutta se saatiin palautettua keskelle ja siirryttiin käsikäyttöiseen ohjaukseen.
Aluksen nopeus laskettiin 10 solmuun, jotta vedenpaine laipioita vasten kevenisi. Tunti osuman jälkeen Nordmann pyysi hävittäjäsuojaa, mutta radiopaikantimen ja kummankin gyrokompassin rikkoonnuttua paikan ilmoittaminen oli vaikeaa. Puoli tuntia myöhemmin Saksan ilmavoimien tiedustelukone saapui, ja 15 minuuttia myöhemmin risteilijät asettuivat vierekkäin suojatakseen toisiaan mahdollisen ilmahyökkäyksen varalta. Kello 13.45 saapuivat paikalle hävittäjät Richard Beitzen ja Bruno Heinemann ja kello 15.30 Nordmann sai käskyn viedä aluksensa Brunsbütteliin.
Seuraavana aamuna alus pyysi kahta hinaajaa avustamaan, jolloin saapui käsky siirtyä telakalle Wilhelmshaveniin. Aluksen saattajina oli miinanraivaajia, kun osasto joutui uudelleen sukellusvenehyökkäyksen kohteeksi. Hyökkäyksessä upposi F9, jonka miehistöstä pelastettiin 34.
Iltapäivällä alus saapui Deutsche Werken telakalle, jonne se siirrettiin. Tutkinta tapahtumista järjestettiin 8. tammikuuta 1940 ja päätöksessä todettiin risteilijöiden käyttö keveiden alusten suojaamiseen järjettömäksi. Alus poistettiin palveluksesta 27. helmikuuta ja sen seurauksena lokakuuksi 1940 suunniteltu modernisointi peruutettiin. Alus luokiteltiin koululaivaksi ja tuhoutuneet konehuoneet muutettiin kadettien majoitustiloiksi. Taaimmaiset torpedoputket poistettiin ja degaussing järjestelmä asennettiin. Alus palautettiin palvelukseen 1. joulukuuta 1940, jolloin se aloitti koeajot.
Alus teki kesällä 1941 yhden koulutuspurjehduksen Norjan rannikolla ennen kuin osallistui syyskuussa operaatioihin Weststrum I ja Weststrum II, joilla tuettiin maavoimien taistelua itärintamalla. Alus tulitti kohteita 25.-27. syyskuuta Sworben niemimaalla osana Saarenmaan valtausta. Alus vältti 27. syyskuuta Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen SC-317 laukaisemat torpedot samoin kuin moottoritorpedoveneiden hyökkäyksen. Palattuaan Kieliin alus siirrettiin telakalle, mistä se vapautui 20. lokakuuta. Alus avusti 22. lokakuuta - 11. marraskuuta Admiral Scheerin miehistön koulutuksessa Gotenhafenissa ja vuoden lopun alus oli tykistö ja torpedokoulutuksessa.
Vuoden 1942 alus oli Itämerellä kouluttaen miehistöjä. Koulutuslaivaston komentajan kontra-amiraali Litzmannin  lippulaivana alus oli 14. huhtikuuta alkaen. Alukselle asennettiin 15. huhtikuuta - 7. toukokuuta Stettinissä uudet 15 senttimetrin tykinputket. Vuoden lopulla alus siirrettiin Libaussa Deutsche Werken telakalle, mistä se vapautui 13. tammikuuta 1943. Alus ei kuitenkaan poistunut telakalta ennen kuin 15. helmikuuta.
Alus kuului palveluksesta poistettaviin, kun Hitler totesi laivaston pinta-alukset hyödyttömiksi. Aluksen lippu laskettiin 4. maaliskuuta 1943 Libaussa. Alus palautettiin palvelukseen 1. elokuuta ja miehistön koulutus alkoi välittömästi. Aluksen kattilahuone III:ssa syttyi tulipalo 10. elokuuta, mutta se saatiin nopeasti sammutettua. Aluksen palvelukseenottotyöt jatkuivat vuoden loppuun ja se pysyi satamassa.
Swinemündessä puhkesi 30. elokuuta aivokalvontulehdusepidemia, jonka seurauksena alus asetettiin karanteeniin, joka päättyi 12. syyskuuta. Aluksen miehistöstä kuoli epidemian aikana kaksi henkeä. Alus oli 26. syyskuuta alkaen Gotenhafenin ja Swinemünden välisten joukkojenkuljetussaattueiden suojana. Alus oli 9. lokakuuta alkaen ankkurissa Gotenhafenissa, kun Prinz Eugen törmäsi aluksen kylkeen 15. lokakuuta. Aluksella sai surmansa 19 ja loukkaantui 30 merimiestä.
Hinaajat vetivät aluksen kelluvalle telakalle, missä se oli 30. joulukuuta saakka. Miehistön tehtävänä oli paikata alusta tilapäisratkaisuin niin, että se voitiin siirtää. Alus oli koululaivana satama-alueella ja sitä siirreltiin ilmahyökkäysten vuoksi paikasta toiseen. Itärintaman heikkenevän tilanteen vuoksi alus määrättiin korjata merikelpoiseksi. Lopulta aluksen tykkejä testattiin ja se liikkui omin avuin.
Puna-armeija tuli aluksen tykkien ulottuville 9. maaliskuuta, jolloin aluksen C-torni ampui kaikkiaan 53 laukausta. Näistä 22 keskitysalueelle lähelle Tuchumia. Alus ampui 14.-24. maaliskuuta kaikkiaan 920 kappaletta 15 senttimetrin kranaatteja tuhoten pääasiassa tykistöasemia. Saksan 7. panssaridivisioona kiitti 17. maaliskuuta aluksen miehistöä poikkeuksellisesta ammunnasta. Aluksen ilmatorjunta ampui alas vahvistetusti  kaksi lentokonetta.
Aluksen pääaseiden kranaatit loppuivat 24. maaliskuuta, minkä jälkeen alus siirtyi Helaan noutamaan 500 pakolaista ja haavoittunutta sotilasta. Kuormauksen jälkeen alus nosti ankkurin kello 19.30 aloittaen matkan länteen. Saattueeseen kuului kuusi rahtilaivaa  sekä pienempiä aluksia. Saattue eteni ainoastaan kuuden solmun nopeudella. Leipzig joutui jo ensimmäisenä yönä torpedohyökkäyksen maaliksi, mutta onnistui väistämään. Alus kiinnittyi 29. maaliskuuta Apenradeen vältettyään ilmahyökkäykset ja sukellusveneiden torpedot.
Leipzig oli Tanskassa, kunnes Britannian kuninkaallisen laivaston alukset saattoivat sen 30. kesäkuuta 1945 Wilhelmshaveniin. Alus poistettiin palveluksesta 20. joulukuuta. Aluksen huonon kunnon vuoksi yksikään voittajavaltio ei halunnut alusta itselleen, joten sitä käytettiin miinanraivaajien miehistöjen majoitusaluksena. Kolme hinaajaa kuljetti 9. heinäkuuta 1946 aluksen Skagerrakiin, missä aluksen tuhopanokset viritettiin seuraavana päivänä ja alus upposi Farsundin lounaispuolella.