stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Salamasota
Salamasota käytännössä > Nykyaikainen versio

Nykyaikana salamahyökkäyksen suunnittelu ja toteutus on teknologian myötä käynyt huomattavasti monimutkaisemmaksi. Perusidea pysyy kuitenkin samana, vain tehokkuus, tarkkuus ja nopeus ovat entisestään parantuneet. Yhdysvaltain armeijan ”shock and awe” -doktriini on salamasodan sovellus.
Israelin armeijassa käytetään sanontaa ”Speed is life”. Eräs puoli salamasodasta on se, että etulinjan sotilaista kaatuu tai vammautuu liki joka kolmas. Tätä osuutta Yhdysvallat on pystynyt alentamaan teknologialla sekä tykistö- ja pommitusvalmisteluilla, mikä kuitenkin voi erityisesti kaupunkialueilla johtaa suuriin siviilitappioihin. Ilmasodassa kalusto kuluu suuren käytön takia hyvin nopeasti ilman varsinaisia vihollisen aiheuttamia vaurioita, tämä havaittiin muun muassa Israelin nk. kuuden päivän sodassa. Sittemmin lentokoneiden laitteiden rakenteen kautta on huoltoa on pyritty modularisoimaan, suihkumoottoreiden jälkipolttimista on pyritty eroon jne. Näin kaluston poistuma saadaan pidettyä kohtuullisena.
Tunnettu esimerkki nykyaikaisesta salamasodasta on Irakin sota, jossa liittouma aloitti massiivisen ilmakampanjan Irakia vastaan, päämääränään tuhota armeijan johto, viestintä -ja huoltoyhteydet. Siinä onnistuttiin erinomaisesti.
Joustavuusajattelu on integroitu nykyiseen länsimaiseen teknologiasodankäyntiin niin pitkälle kuin mahdollista. Tieto kulkee liikkuvista maayksiköistä keskusjohdon kautta erittäin nopeasti ilmavoimille, joka voi tulla tukemaan maajoukkoja muutamissa minuuteissa. Hyökkäykset kolmessa ulottuvuudessa eri puolilla maata voidaan ajoittaa sekuntien tarkkuudella. Vihollisen liikkeisiin voidaan reagoida hetkessä ja toimittaa vastaiskut nopeasti ja tarkasti perille. Tietoverkkojen välityksellä nykyaikaista sotaa voidaan johtaa vaikka maapallon toiselta puolelta.
Nykyaikaista salamasotaa kuvaa sodan lyhytkestoisuus, vihollisarmeijan taistelutahdon täydellinen lamaannuttaminen, omien joukkojen ja siviilien minimaaliset tappiot sekä taisteluiden lyhytkestoisuus ja paikallisuus.
Salamasota käytännössä > Puolustautuminen salamasotaa vastaan

Salamasotaa vastaan puolustautuminen on hyvin vaikeaa, sillä hyökkäys etenee nopeasti ja raivokkaasti, ja mikäli hyökkääjällä on tehokas logistiikka, hyökkäyskärjet voivat edetä kymmeniä tai satoja kilometrejä ennen hyökkäyksen kulminoitumista. Koska tulentiheys on valtava, mikään staattinen rakenne ei voi kestää eikä estää hyökkäystä. Vanha periaate tilan vaihtamisesta aikaan ja väistyminen hyökkäyksen kulminoitumisen edeltä muuttuu ongelmalliseksi, varsinkin mikäli hyökkääjä käyttää laskuvarjojoukkoja iskuihin puolustajan selustaan, siksi että ”vaihdettavan” tilan määrittely on vaikeaa. Yksi tapa puolustautumiseen on ilmaherruus – joka hallitsee taivasta, voi hallita myös maata ja hyökkäyskiilat voidaan tuhota ilmaiskuin.
Koska salamasota-armeijat ovat voimakkaasti mekanisoituja ja ne nojaavat voimakkaasti moottoroituun huoltoon, ne ovat sidottuja teihin ja huoltouriin. Hyökkäysreitit ovat siksi valmiiksi ennakoitavissa: ne noudattavat pääteiden ja rautateiden linjoja. Puolustuksessa pioneeritoiminta on erittäin tärkeää: suluttaminen, liikkeen estäminen, linnoittaminen ja oman liikkeen edistäminen. Taistelutoimet tapahtuvat liikennereittien varressa ja läheisyydessä, siksi puolustusjoukot tulee ryhmittää mahdollisimman joustavasti niin, että niillä on mahdollisimman esteettömät toimintareitit sekä viivytystä silmällä pitäen omaan selustaan että vastahyökkäystä silmällä pitäen liikennereitteihin. Etulinjan tulee olla mahdollisimman joustava ja varustettu viivytystä, ei puolustusta, ajatellen. Taistelutoiminnassa pääpainon tulee aktiivisen vastarinnan sijaan olla viivytyksellä ja hyökkäyksen kulminoitumisen edistämisellä. Taistelutoimien tulee kohdistua ensisijaisesti hyökkäyskiilojen kärkien sijaan niiden sivustoja vastaan ja näin muuttaa etenevät panssarikiilat moteiksi. Tällöin on vaara, että hyökkääjä menettää panssarivaununsa polttoaineen loputtua. Toisessa maailmansodassa saksalaiset menettivät enemmän panssarivaunuja polttoaineen loppumisen vuoksi kuin minkään muun syyn takia.
Hyökkäyksen selustassa toimivien erikoisjoukkojen ja sissitoiminnan merkitys korostuu. Sissien tehtävä on katkaista ja tuhota vihollisen logistiikkaa: huoltosaattueita ja varikoita, viestikeskuksia sekä hyökätä vihollisen komentokeskuksia vastaan. Kun liike on pysähtynyt, se voidaan tuhota. Kulminoitunutta panssarikiilaa vastaan suoritettu vastahyökkäys yleensä muuttaa hyökkäyksen sekasortoiseksi paoksi.
Risto Salonen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 11. joulukuuta 1955 (ikä 68)
Syntymäpaikka: Valkeakoski, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 180 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1975 | PS-44 | – | (–) |
| 1976–1979 | Haka | 75 | (9) |
| 1980–1981 | Vasalunds IF | 49 | (2) |
| 1982–1983 | Haka | 34 | (1) |
| 1984–1985 | Vasalunds IF | 50 | (3) |
| 1986 | Ilves | 21 | (0) |
| 1987 | Haka | 22 | (0) |
| 1988 | PS-44 | 21 | (1) |
| 1989–1991 | PP-70 | 52 | (8) |
| Yhteensä | Yhteensä | 324 | (24) |
Maajoukkue
| 1978–1982 | Suomi U21 | 8 | (0) |
| 1978–1984 | Suomi | 11 | (0) |
Valmennusura
1992–1993: PP-70
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Risto Salonen (s. 11. joulukuuta 1955 Valkeakoski) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Salonen edusti urallaan Pallo-Seppoja 1975 ja 1988, Valkeakosken Hakaa 1976–1979, 1982–1983 ja 1987, ruotsalaista Vasalundia 1980–1981 ja 1984–1985 ja Tampereen Ilvestä. Lisäksi hän pelasi vielä vuosina 1989–1991 piirisarjoissa  Tampereen Peli-Pojissa. Hän voitti Hakassa Suomen mestaruuden 1977 sekä Suomen Cupin 1977 ja 1982. Kaikkiaan Salonen pelasi kahdeksan kauden aikana 152 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki kymmenen maalia.
Salonen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1978–1984 yhteensä 11 maaottelua.
Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitea

| Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitea |
| --- | --- |
Perustettu:  1929
Lakkautettu:  1930
Perustaja:  TUL:n seurat
Tyyppi:  urheiluliitto
Toimiala:  työväen urheiluseurojen yhteistoiminta
Toiminta-alue:  Suomi
Jäsenlehti:  Työväen Urheilulehti
Infobox OKNimi-testi OK: 
Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitea (TYK) oli suomalainen vuosina 1929–1930 toiminut urheilujärjestö, jossa vaikutti Työväen Urheiluliiton kommunistinen oppositio eli Sosialistisen Työväen ja Pienviljelijäin Vaalijärjestön, Suomen Kommunistisen Puolueen ja Suomen työväen vasemmistoryhmän kannattajat. TYK muodostettiin, kun sosialidemokraattien hallitsema TUL alkoi erottaa kommunistijohtoisia seuroja keskusjärjestöstä vuosia kestäneen riitelyn jälkeen. Viranomaiset lakkauttivat TYK:n kesällä 1930. TYK:n puheenjohtajina toimivat Urho Lähteinen (1929), Tatu Uosikkinen (1929–1930) ja Otto Lasanen (1930).
Kansainväliset tekijät olivat keskeinen osa TUL:n riitelyä. TUL kuului kansainväliseen Sosialistiseen urheiluinternationaaliin (SUI). TYK puolestaan noudatti kommunistijohtoisen Punaisen urheiluinternationaalin (PUI) poliittisia linjauksia, ja sen seurojen urheilijat osallistuivat PUI:n kansainvälisiin kilpailuihin. SUI:n ja PUI:n välit viilenivät 1920-luvun lopussa ja suhteiden kärjistyminen vaikutti työväen urheiluliikkeeseen kaikissa maissa. SUI läheni kansainvälistä sosialidemokraattista liikettä ja Kominternin ”kolmannen kauden” (1928–1935) jyrkkä taktiikka määritteli PUI:n kannat. PUI:n mukaan SUI oli sosiaalifasistinen järjestö. Molemmat internationaalit olivat erittäin kiinnostuneita TUL:stä, koska se oli varsin suuri järjestö moniin muihin työläisurheiluliittoihin verrattuna.
TYK:n lehti oli TUL:n entinen äänenkannattaja Työväen Urheilulehti. TUL:n vuoden 1927 liittokokous päätti ottaa lehden liiton haltuun kommunistien hallitsemalta osakeyhtiöltä. Vasemmisto kuitenkin vastusti päätöstä ja yhtiö jatkoi lehden julkaisemista. Sosialidemokraatit perustivat joulukuussa 1927 TUL:lle uuden äänenkannattajan, TUL-lehden. Lehdet ilmestyivät rinnakkain kesään 1930, jolloin kommunistien lehdet lakkautettiin.
TYK:n johtavia seuroja olivat helsinkiläiset Into, Jyry, Toive ja Nuorten purjehdusseura sekä Kotkan Riento, Kuopion Riento, Tampereen Veikot ja Oulun Tarmo.
Historia > Taistelu TUL:stä

Kommunistit ja sosialidemokraatit riitelivät 1920-luvulla kaikissa työväenjärjestöissä eikä urheiluliike ollut poikkeus. Kamppailu kärjistyi vuosikymmenen loppupuolella Kominternin ja PUI:n jyrkennettyä politiikkaansa ja suomalaiset kommunistit seurasivat ohjeita. Arvostelu sosialidemokraattisia urheilujohtajia ja Sosialistista urheiluinternationaalia kohtaan yltyi. Sekä SDP että STPV/SKP muodostivat omat organisaationsa TUL:n valtaamiseksi.
Osapuolten voimasuhteet mitattiin TUL:n kesäkuun 1927 edustajakokouksessa, johon sosialidemokraatit saivat enemmistön. Junttaustaktiikoita käytettiin runsaasti ja monien kommunistiseurojen valtakirjoja hylättiin. Sosialidemokraatti Väinö Mikkola valittiin TUL:n puheenjohtajaksi sosialisti Eino Pekkalan tilalle. Liittotoimikuntaan valittiin vain yksi vasemmistoryhmän edustaja. Vähemmistöön jääneet eivät tunnustaneet kokouksen laillisuutta.
Elokuussa 1928 PUI järjesti Moskovan spartakiadit. TUL:n liittokokous 1927 päätti äänestyksen jälkeen osallistua tapahtumaan. SUI kuitenkin kielsi osallistumisen jäsenjärjestöiltään, ja TUL – epäonnistuttuaan erivapauksien saamisessa – pyörsi päätöksensä alkuvuonna 1928 sosialidemokraattien äänin. TUL uhkasi kaikkia kisoihin osallistuneita erottamisella. Kommunistit eivät totelleet TUL:n johtoa, ja spartakiadeihin lähetettiin joukkue, joka sai saaliikseen 7 kultamitalia. TUL alkoi erottaa spartakisteja jo ennen tapahtumaa, ja kaikki osallistuneet erotettiin 3. syyskuuta. TUL:n ja Neuvostoliiton suhteet katkesivat tapahtuneen johdosta seitsemäksi vuodeksi.
Vuoden 1929 liittokokouksessa osapuolten välit olivat erittäin tulehtuneet. Kokousta edelsivät jälleen voimakkaat junttaustoimet ja edustajista taisteltiin ankarasti. Vaaleissa äänesti 70 prosenttia jäsenistä. Sosialidemokraatit saivat 8 567 ääntä (42 paikkaa) ja vasemmisto 8 252 ääntä (28 paikkaa). Demarit hallitsivat kokousta ja veivät läpi omat kantansa vähemmistön vastustuksesta välittämättä. TUL:n johtoon valittiin pelkästään sosialidemokraatteja.
Historia > Erottamiset

Liittokokouksen jälkeen TUL alkoi antaa lisää varoituksia ja kilpailukieltoja kommunistiurheilijoille ja -seuroille. Helsingin Jyry erotettiin TUL:stä elokuussa 1929. Vasemmiston hallitsemat seurat jatkoivat toimintaansa entiseen tapaan. Opposition seurojen kesken järjestettiin kilpailuja, joihin osallistuneet TUL puolestaan erotti jäsenyydestään. Heinäkuuhun 1930 mennessä liitosta oli erotettu 92 seuraa. Lisäksi 80 seuraa poistettiin rekisteristä ”toimintansa lopettaneina”. Näihin seuroihin kuului yhteensä 14 000 henkilöä eli noin puolet TUL:n jäsenkunnasta. Monien piirien alueella TUL:stä sai lähteä enemmistö seuroista, ja erotettujen joukossa olivat lähes kaikki suurten kaupunkien vanhat työväen urheiluseurat.
Sosialidemokraatit ryhtyivät pian perustamaan uusia seuroja erotettujen tilalle, ja ne hyväksyttiin TUL:ään. Erotettuja otettiin takaisin vain poikkeustapauksissa. Alkuvuonna 1930 TUL:stä erotettiin ensin Turun ja Uudenmaan sekä myöhemmin Oulun ja Perä-Pohjolan piirijärjestöt. Muihin kommunistijohtoisiin piireihin vaihdettiin sosialidemokraattinen johto.
Historia > TYK:n perustaminen

TUL:n oppositio järjestäytyi kesäkuun 1929 liittokokouksessa. Perustettiin väliaikainen yhtenäisyystoimikunta, josta loppuvuonna päätettiin muodostaa valtakunnallinen yhteiselin. Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitea perustettiin virallisesti 1.–2. joulukuuta järjestetyssä yhtenäisyysväen edustajakokouksessa, johon kerääntyi edustajia yli sadasta urheiluseurasta, joista suurin osa kuului edelleen TUL:ään. Komitean puheenjohtajaksi valittiin Tatu Uosikkinen ja sihteeriksi Toivo Sillanpää. Osanottajat edustivat lähes puolta TUL:n jäsenkunnasta. TYK alkoi muodostaa lajitoimikuntia ja paikallisia yhtenäisyyskomiteoita ympäri maata.
TYK:n tavoitteena oli ennen kaikkea TUL:n toimintayhtenäisyyden palauttaminen. Kommunistit vastustivat (PUI:n linjan mukaisesti) uuden varsinaisen liiton perustamista. Kommunistien kanssa liittoutuneet sosialistit (Suomen työväen vasemmistoryhmä) olivat kuitenkin uuden liiton perustamisen kannalla. Tätä linjaa ajoi muun muassa TUL:n entinen puheenjohtaja Pekkala. Aiheesta käytiin kiivasta väittelyä alkuvuonna 1930, ja ryhmien välit viilenivät.
TYK:llä ja sen seuroilla oli laajaa paikallista, kansallista ja kansainvälistä kilpailutoimintaa. Ero TUL:stä ei juuri näkynyt seurojen toiminnan laajuudessa. TYK toimi käytännössä kuin itsenäinen liitto. Se piti omat mestaruuskilpailunsa ja tapahtumansa. TYK:n seurat olivat komiteaan samassa suhteessa kuin aiemmin TUL:ään. TYK:n suurin kansainvälinen urheilumenestys oli PUI:n vuoden 1930 painin maailmanmestaruuskilpailut Oslossa. Suomalaiset voittivat kaikki sarjat.
Historia > Lakkauttaminen

Viranomaiset lakkauttivat TYK:n muiden kommunistien hallitsemien järjestöjen tavoin kesällä 1930. Toiminta loppui vähitellen heinäkuussa. Työväen Urheilulehden viimeinen numero ilmestyi 1. heinäkuuta. Elokuuksi suunniteltu valtakunnallinen edustajakokous jäi pitämättä. TYK:n johtomiehiä vangittiin huhtikuusta 1930 alkaen ja viimeiset haastettiin oikeuteen joulukuussa 1932. Etsivän Keskuspoliisin mukaan TYK otti ohjeensa SKP:ltä ja PUI:ltä, ja se toimi laillisen hallitusvallan tuhoamiseksi.
Myös komiteaan liitetyt seurat lakkautettiin yksi toisensa jälkeen. Ainakin 157 urheiluseuran toiminta loppui kommunistilakien nojalla 1930-luvun alussa. Suurin osa näistä seuroista oli TYK:n yhteydessä, mutta myös TUL:n järjestöjä lakkautettiin.
TYK:n ja seurojen lakkauttamiset ajoivat kommunistisen urheiluliikkeen maan alle. SKP:n 7. puoluekonferenssi kielsi syksyllä 1930 kommunisteilta osallistumisen TUL:n toimintaan. Kommunistit järjestivät salaista liikuntatoimintaa ja urheilukilpailuja muun muassa heinäladoissa ja yksityisasunnoissa. Toisaalta monet rivikommunistit pyrkivät ja pääsivät takaisin TUL:ään. Nimenomaan työläisurheiluliikkeessä kommunistien julkinen toiminta jatkui laajimmillaan. SKP:n asenne muuttui kansanrintamapolitiikan myötä vuosina 1933–1934.
Salli

| Salli, Sally |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  Salli: 19. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  Sally: 19. heinäkuuta
– ortodoksinen:  päivä liikkuva
Muunnelmia:  Salla
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Saara
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salli on naisen etunimi. Se on lähinnä suomalainen muoto Saara-nimen englantilaisesta mukaelmasta Sally, mutta esiintyy tässäkin muodossa myös englanninkielisissä maissa.  Sallin nimipäivä on 19. heinäkuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Salli-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut 5 221 naista ja ainakin kaksi miestä. Sally-nimisiä on ollut Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä 1 306.
Tunnettuja Salleja

Salli Eskola (1906–1994), suomalainen kemisti ja professori
Salli Kankaanpää, Kielitoimiston johtaja
Salli Karuna (1902–1987), suomalainen näyttelijä
Salli Katila (1903–1975), suomalainen kirjailija
Salli Lund (1902–1979), suomalais-karjalainen toimittaja ja runoilija
Salli Richardson (s. 1967), yhdysvaltalainen näyttelijä
Salli Saari (1902–1979), suomalainen psykologi
Salli Parikka Wahlberg (s. 1952), suomalainen kuvataiteilija
Tunnettuja Sallyja

Sally Altschuler (s. 1953), tanskalainen lasten- ja nuortenkirjailija
Sally Barsosio (s. 1978), kenialainen kestävyysjuoksija
Sally Bauer (1908–2001), ruotsalainen uimari
Sally Beamish (s. 1956), brittiläinen säveltäjä
Sally Chapman, yhdysvaltalainen jännityskirjailija
Sally Clark (1964–2007), brittiläinen oikeusmurhan uhri
Sally Conway (s. 1987), brittiläinen judoka
Sally Dexter (s. 1960), englantilainen näyttelijä
Sally Field (s. 1946), yhdysvaltalainen näyttelijä
Sally Gardner (s. 1954), brittiläinen lastenkirjailija ja kuvittaja
Sally Green (s. 1961), brittiläinen kirjailija
Sally Gunnell (s. 1966), brittiläinen yleisurheilija
Sally Haslanger (s. 1955), yhdysvaltalainen filosofi ja professori
Sally Hawkins (s. 1976), brittiläinen näyttelijä
Sally-Anne Jones (1968–2017), brittiläinen jihadisti
Sally Kellerman (1937–2022), yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja elokuvatuottaja
Sally Kern (s. 1946), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko
Sally Kipyego (s. 1985), kenialainen kestävyysjuoksija
Sally Kirkland (s. 1941), yhdysvaltalainen näyttelijä
Sally Mann (s. 1951), yhdysvaltalainen valokuvaaja
Sally Martin (s. 1985), uusiseelantilainen näyttelijä
Sally Menke (1953–2010), yhdysvaltalainen elokuvaleikkaaja
Sally Nyolo (s. 1965), kamerunilainen laulaja
Sally Oliver (s. 1963), brittiläinen näyttelijä
Sally Pearson (s. 1986), australialainen aita- ja viestijuoksija, olympiavoittaja
Sally Peers (s. 1991), australialainen tennispelaaja
Sally Potter (s. 1949), brittiläinen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
Sally Ride (1951–2012), yhdysvaltalainen fyysikko ja astronautti
Sally Rooney (s. 1991), irlantilainen kirjailija ja käsikirjoittaja
Sally Salminen (1906–1976), ahvenanmaalainen kirjailija
Sally Struthers (s. 1947), yhdysvaltalainen näyttelijä
Sally Thomsett (s. 1950), brittiläinen näyttelijä
Sally Yeh (s. 1961), hongkongilainen poplaulaja ja näyttelijä
Kuvitteellisia Salleja ja Sallyja

Salli Carrera, elokuvasarjassa Autot
Salli Jokunen, engl. Sally Brown, Jaska Jokusen sisar Tenavat-sarjakuvissa
Sally, hahmo Edmund Gouldingin elokuvassa Hyvän ja pahantiedon puu
Sally Solomon,  päähenkilö komediasarjassa Kolmas kivi auringosta
Sally Spectra, Darlene Conleyn roolihahmo saippuasarjassa Kauniit ja rohkeat
Juhani Saloranta

Mauno Juhani Saloranta (1927 – 29. marraskuuta 1986) oli suomalainen insinööriupseeri, joka nimitettiin kenraalimajuriksi vuonna 1980. Saloranta oli Puolustusvoimien edustajana Lapuan patruunatehtaan räjähdyksen tutkijalautakunnassa.
Salatsi

| Salatsi (Salacgrīva) |
| --- | --- |
 Vanhoja rakennuksia Salatsissa
 lippu:  vaakuna
 Salatsi
 Koordinaatit: 57°45′N, 24°21′E 
Valtio:   Latvia
Kunta:  Salacgrīvan kunta
Kaupungin oikeudet:  1928
Hallinto:  
 – Pormestari:  Dagnis Straubergs
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,57 km²
Väkiluku (2016)  ():  3 010
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  LV-403(2-4)
Suuntanumero(t):  +371 640
 
 www.salacgriva.lv 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salatsi (latviaksi Salacgrīva) on kaupunki Vidzemen historiallisella alueella Latvian pohjoisosassa. Kaupungissa on satama Salatsijoen suulla. Kaupunki on 104 kilometrin päässä Riiasta ja 10 kilometrin päässä Viron rajasta. Asukkaita Salatsissa oli vuoden 2010 alussa 3 386.
Historia

Kaupungin paikalla sijaitsi aikoinaan liiviläisten asutuskeskus. Nykyinen kaupunki syntyi Albert von Buxhövdenin perustamana 1226. Kaupunki oli melko pieni aina 1870-luvulle saakka, jolloin satama toi työläisiä kalastuksen pariin. Salatsi oli tiettävästi viimeinen alue Liivinmaalla, jossa puhuttiin liivin kieltä. 1900-luvulla kalastuselinkeino siirtyi paljolti pohjoiseen Ainažin kaupunkiin. Salatsi sai kaupungin oikeudet vuonna 1928 ja vuonna 1935 siellä asui vähän alle 1 000 asukasta. Neuvostoliiton miehitettyä Latvian 1945 kalastusteollisuus siirtyi jälleen Salatsiin ja satama rakennettiin kokonaan uudestaan.
Kulttuuri

Kaupungissa järjestetään Baltian suurin musiikki- ja taidefestivaali Positivus Festival. Festivaali järjestettiin vuonna 2013 seitsemättä kertaa.
Kaupungin tunnukset

Salatsin kaupungilla on käytössään lippu ja vaakuna. Vaakuna otettiin käyttöön kaupungin saadessa kaupungin oikeudet vuonna 1928. Vaakunassa on kuvattu musta ankkuri jokea kuvaavan hopeisen alueen päällä. Taustaväri on punainen. Kaupungin lippu otettiin käyttöön vuonna 1997 ja siinä on kuvattu kaupungin vaakuna.
Ystävyyskaupungit

Handewitt
Jarplund-Weding
Nyköping
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salatsi Wikimedia Commonsissa
| n k Latvian kaupungit |
| --- | --- |
Tasavallan kaupungit: Daugavpils ·  Jēkabpils ·  Jelgava ·  Jūrmala ·  Liepāja ·  Ogre ·  Rēzekne ·  Riika (latv. Riga) ·  Valmiera ·  Ventspils
Kunnalliset kaupungit: Ādaži ·  Ainaži ·  Aizkraukle ·  Aizpute ·  Aknīste ·  Aloja ·  Alūksne ·  Ape ·  Auce ·  Baldone ·  Baloži ·  Balvi ·  Bauska ·  Brocēni ·  Cēsis ·  Cesvaine ·  Dagda ·  Dobele ·  Durbe ·  Grobiņa ·  Gulbene ·  Iecava ·  Ikšķile ·  Ilūkste ·  Jaunjelgava ·  Kandava ·  Kārsava ·  Ķegums ·  Ķekava ·  Koknese ·  Krāslava ·  Kuldīga ·  Lielvārde ·  Līgatne ·  Limbaži ·  Līvāni ·  Lubāna ·  Ludza ·  Madona ·  Mārupe ·  Mazsalaca ·  Olaine ·  Pāvilosta ·  Piltene ·  Pļaviņas ·  Preiļi ·  Priekule ·  Rūjiena ·  Sabile ·  Salacgrīva ·  Salaspils ·  Saldus ·  Saulkrasti ·  Seda ·  Sigulda ·  Skrunda ·  Smiltene ·  Staicele ·  Stende ·  Strenči ·  Subate ·  Talsi ·  Tukums ·  Valdemārpils ·  Valka ·  Vangaži ·  Varakļāni ·  Viesīte ·  Viļaka ·  Viļāni ·  Zilupe
Juha Salo (jääkiekkoilija)

Juha Salo (19. helmikuuta 1966 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija ja salibandyn pelaaja.
Jääkiekossa Salo oli pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän edusti koko uransa Helsingin Jokereita. Salon ura kesti vuodesta 1986 vuoteen 1993. Salo oli näin ollen Jokereiden mukana I-divisioonaan putoamisessa, kuin sieltä nousemisessa takaisin SM-liigan ja ensimmäisessä 1990-luvun Suomen mestaruudessa vuonna 1992.
Jääkiekkouran jälkeen Salo pelasi vielä yhdeksän kauden verran salibandyliigaa SSV:ssä ja Viikingeissä. Hän saavutti kahdeksan SM-mitalia, joista neljä kultaa. Hän pelasi myös maajoukkueessa ja oli mukana vuoden 1998 MM-kisojen pronssijoukkueessa.
Aiheesta muualla

Juha Salo Eurohockey.com. (englanniksi)
Tähtitieteen historia

Yleistä
Teoriat
Historiankirjoitus
Jako aikakausittain
Esihistoriallinen aika
Antiikin tiede
Keskiajan tiede
Renessanssin tiede
Tieteellinen vallankumous
Valistusajan tiede
Tiede teollisen vallankumouksen aikana
1900-luvun tiede
Jako aloittain
Matematiikka
Filosofia
Luonnontieteet
Tähtitiede
Biologia
Kemia
Ekologia
Maantiede
Geologia
Fysiikka
Yhteiskuntatieteet
Taloustiede
Kielitiede
Valtiotiede
Psykologia
Sosiologia
Uskontotiede
Tekniikka
Maataloustiede
Sähkö ja elektroniikka
Rakennustekniikka
Arkkitehtuuri
Kartografia
Kemiantekniikka
Tietokoneteknikka
Tietojenkäsittelytiede
Materiaalitiede
Lääketiede
Farmasia
Katso myös: Näennäistieteen historia
Tähtitiede eli astronomia, joka tutkii maailmankaikkeutta ja sen kohteita, ilmiöitä sekä kehitystä, on todennäköisesti lääketieteen ohella vanhin tiede.
Esihistoria

Ihmisen esihistoriallisina aikoina tähtitiede liittyi useissa kulttuureissa uskonnollisuuteen. Taivaankappaleet yhdistettiin henkiin tai jumaliin, ja niiden liikkeet puolestaan yhdistettiin säännöllisiin tapahtumiin (sade- ja kuivakausi, vuorovesi, vuodenajat ja niin edelleen). Ensimmäiset tähtitaivaan tutkijat olivat todennäköisesti pappeja tai muita hengellisiä johtohenkilöitä. Sekä uskonnollisia menoja että tähtitaivaan havainnointia varten rakennettiin ympäri maailmaa rakennelmia, niistä ehkä kuuluisimpana Stonehenge Englannissa.
Antiikki

Antiikin filosofit kehittivät erilaisia malleja taivaankappaleiden liikkeiden selittämiseksi. Esimerkiksi Filolaos esitti, että Aurinko, Maa ja planeetat kiersivät hänen olettamaansa keskustulta. Aristarkhos esitti jo noin 280 eaa., että Maa kiertää Aurinkoa. Eratosthenes arvioi maapallon ympärysmitan varsin tarkasti tutkimalla varjojen kulmia toisistaan kaukana olevilla paikoilla. Hipparkhos mittasi muun muassa Maan prekession ja laati ensimmäisen tähtiluettelon. Hänen tähtikarttansa ilmeisesti löydettiin uudestaan vuoden 2005 alussa eräästä Atlasta esittäneestä patsaasta. Klaudios Ptolemaios julkaisi noin 140-luvulla jaa. Almagestin, jonka määrittelemä maakeskinen malli kaikkeudesta pysyi yleisesti hyväksyttynä Euroopassa yli tuhat vuotta. Sen mukaan Maa oli maailmankaikkeuden keskipiste, jota Kuu, Aurinko, planeetat ja tähdet kiersivät kukin omalla kehällään.