stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ibn Khaldun
Historioitsija ja politologi

Ibn Khaldun alkoi suuntautua historian ja politiikan tutkimukseen, joissa hänen kokemuksensa hallinto- ja sotilastehtävistä mahdollistivat vertailut erilaisten käsitysten ja perinteiden suhteen. Ibn Khaldun arvosteli tunnettujakin historioitsijoita ja palautti korkealentoisia historiankirjoituksia realistisemmalle tasolle.
Koska Ibn Khaldun elämänuransa aikana vaihtoi usein isäntää, hän toi kirjoituksissaan ilmi suurta henkistä itsenäisyyttä, joka erottaa hänet keskiajan kristillisistä kronikoitsijoista ja annalisteista. Esimerkiksi eurooppalaiset kronikoitsijat Joinville ja Commines olivat elämänsä aikana sitoutuneet yhteen ainoaan monarkkiin ja jättivät se tähden meille näiden hallitsijoiden elämän ja vallan mukaisen version. Ibn Khaldun arvosteli myös arabialaisen historiankirjoituksen koulukuntaa, joiden suuntautumisena oli rajoittuminen jonkun monarkin tai hallitsevan dynastian sukuhistorian tutkimiseen. Hänen näkökantansa mukaisesti näissäkin kirjoituksissa olisi pitänyt antaa niille sosiaalisille tapahtumille, jotka selittivät kirjoituksen kohteena olevien dynastioiden syntyä, kestoa, vaikutusta ja katoamista.
Ibn Khaldunin selkeä ero oman aikakautensa kristillisiin kronikoitsijoihin syntyi myös siitä, että hän käsitteli myös tapahtumia suhteellisen objektiivisesti, hänellä ei ollut syytä moralisoida tapahtumia, niiden syitä tai seurauksia. Hän oli todisteiden käytössä empiirinen ja kriittinen, yrityksissään ymmärtää menneisyyden muutoksia hän oli kiihkoton ja järkiperäinen.
Tunnetuin Ibn Khaldunin teoksista on Kitab al-Ibar (Yleinen historia), joka on kokonaisesitys hänen historiankirjoituksestaan. Etenkin teoksen johdanto-osa on tullut tunnetuksi.
Muqaddimah ja historianfilosofia

Kitab al-Ibarin johdannossa nimeltä Muqaddimah (1377) tulee esille Ibn Khaldunin historianfilosofia. Vapaa­kaupasta, markkina­taloudesta ja oikeusperiaatteista hän esitti hyvin kehittyneen käsityksen jo vuosisatoja ennen Adam Smithiä. Hän esitti kulttuurien romahduksia tavalla, jossa pyrki yhdistämään nämä ilmaston­muutoksiin. Jotkut tutkijat vertaavat Ibn Khaldunia poliittisena ajattelijana sekä Niccolò Machiavelliin että Thomas Hobbesiin.
Ibn Khaldunin mukaan kaikki sivilisaatiot käyvät läpi useita vaiheita, alkavat nuoruudesta ja päätyvät seniliteettiin. Ibn Khaldun arvioi, että suuret valtakunnat pysyivät koossa keskimäärin vain noin kolmen sukupolven eli 120 vuoden ajan. Arnold J. Toynbee on kuitenkin selittänyt hänen tällä tarkoittaneen nimenomaan sellaisia valtakuntia, joita paimentolais­taustaiset valloittajat ovat aikojen kuluessa perustaneet maata viljelevien kansojen alueelle.
Ibn Khaldunin mukaan sivilisaatio (umran) voi nousta ja syntyä vain silloin, kun vallitsee asabiyya (ryhmätunne, heimoajattelu, yhteishenki, solidaarisuus) eli tietoisuus yhteisö- tai verisiteistä. Ibn Khaldun vertaa beduiineja, paimentolaiskansaa, paikalleen asettuneisiin ja paljon sivistyneempiin ryhmiin, jotka kuitenkin menettävät vähitellen kykynsä solidaarisuuteen ja saavat täten aikaan sivilisaationsa rappion ja kuoleman. Sivilisaation kehityksen päämäärä on paikalleen asettuminen. Tämä puolestaan luo tarvittavat edellytykset kukoistaville taiteille ja tieteille. Kaupankäynti ja sen myötä yksityisomaisuus ovat sivilisaation menestyksen olennaisia edellytyksiä. Paikalleen asettumisen takia kulttuuriin tulevat automaattisesti myös ylellisyys ja vauraus, ja nämä puolestaan johtavat turmeltumiseen. Johtopäätöksissään Ibn Khaldun esittää tuhon selvimmiksi ilmentymiksi avio­rikokset ja homoseksuaalisuuden. Näiden myötä steriiliksi tullut sivilisaatio hylkää uskontonsa ja siten sinetöi kohtalonsa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
A complete site on Ibn Khaldun (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Haddab Mustapha: Haddab Mustapha: Ibn Khaldounin ’asabiyyan käsite (Arkistoitu – Internet Archive). Backlight 20.11.2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef  İslâm Ansiklopedisi 
Ibn Khaldunin Muqaddimah
Sinileukakolibri

| Sinileukakolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Smaragdikolibrit Chlorostilbon
Laji::  notatus
Kaksiosainen nimi
 Chlorostilbon notatus  (Reich, 1793) 

Katso myös
   Sinileukakolibri Wikispeciesissä   Sinileukakolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinileukakolibri (Chlorostilbon notatus), myös Chlorestes notata, on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue käsittää mantereen pohjoisosan Kolumbiasta Ranskan Guyanaan, Brasilian pohjois- ja koillisosat, sekä Koillis-Perun. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Gottfried Christian Reich kuvaili lajin holotyypin Cayennesta vuonna 1793.
Naruhito

| Naruhito 徳仁 |
| --- | --- |
 Tennō
 Naruhito vuonna 2023.
 Japanin keisari
Valtakausi:  1. toukokuuta 2019 –
Kruunajaiset:  22. lokakuuta 2019
Edeltäjä:  Akihito

Syntynyt:  23. helmikuuta 1960 (ikä 64) Tokion keisarillinen palatsi
Puoliso:  Masako
Lapset:  prinsessa Aiko
Suku:  Yamato
Isä:  Akihito
Äiti:  Michiko
Uskonto:  šintolaisuus
Nimikirjoitus:  
Naruhito (jap. 徳仁, s. 23. helmikuuta 1960 Tokio) on Japanin 126. keisari. Hän on edellisen keisarin Akihiton ja keisarinna Michikon vanhin poika. Hänestä tuli Japanin kruununperillinen virallisesti 23. helmikuuta 1991, jonkin aikaa keisari Hirohiton kuoleman jälkeen. Lapsena hänen nimensä oli prinssi Hiro (jap. 浩宮, Hiro-no-miya).
Tausta ja yksityiselämä

Naruhito opiskeli historiaa Gakushūin-yliopistossa, valmistui vuonna 1982 ja opiskeli sen jälkeen ulkomailla Oxfordin yliopistossa Britanniassa vuosina 1983–1985. Hänestä tuli Gakushūin-yliopiston tohtori vuonna 1988.
Naruhito on ollut vuodesta 1993 naimisissa prinsessa Masakon kanssa. Parilla on yksi lapsi, tytär Aiko, joka syntyi vuonna 2001.
Naruhito on innokas urheilija ja harrastaa muun muassa hiihtoa, vaellusta, tennistä ja hölkkäämistä. Lisäksi hän soittaa viulua. Japanin entisen pääministeri Fumio Kishidan mukaan Naruhiton ja Charles III:n perheiden välinen suhde on erittäin läheinen.
Ennen valtaannousuaan, vuonna 2012, Naruhito toimi parin viikon ajan sijaishallitsijana, kun hänen isälleen, keisari Akihitolle, tehtiin ohitusleikkaus.
Japanin keisarina

Naruhitosta tuli keisari 1. toukokuuta 2019 kun hänen isänsä keisari Akihito luopui kruunusta terveydellisistä syistä. Kyseessä on ensimmäinen kerta 200 vuoteen, kun Japanin keisari luopuu vallasta. Vallanvaihdon yhteydessä alkoi uusi hallintokausi, joka sai nimekseen Reiwa. Seuraavan kauden nimi paljastetaan Naruhiton kuoltua tai luovuttua vallasta.
Naruhito kruunattiin virallisesti 22. lokakuuta 2019. Kruunajaisiin kutsuttiin 2 000 vierasta, joukossa valtionpäämiehiä ja muita arvovieraita 170 maasta. Suomen presidentti Sauli Niinistö ja Jenni Haukio osallistuivat myös kruunajaisiin. Kruunajaispäivänä Japanissa armahdettiin 500 000 vähäisiin rikoksiin syyllistynyttä henkilöä keisarin kruunajaisten kunniaksi.
Ensimmäisen ulkomaanmatkansa keisarina Naruhito teki vuonna 2022, kun hän osallistui puolisoineen Yhdistyneen kuningaskunnan kuningattaren Elisabet II:n hautajaisiin. Naruhiton ensimmäinen virallinen valtiovierailu suuntautui Indonesiaan kesäkuussa 2023.
Huhtikuussa 2024 keisarillisesta perheestä vastuussa oleva viranomainen perusti keisariperheelle virallisen Instagram-tilin, joka sai ensimmäisen päivän aikana 320 000 seuraajaa.
Naruhitolla on vain yksi lapsi, joka ei voi sukupuolensa takia olla perillinen nykyisen perimyslain nojalla. Japanissa on kuitenkin keskusteltu mahdollisesta naisperillisestä, koska selkeä enemmistö japanilaisista suhtautuu hyväksyvästi naispuoliseen hallitsijaan. Toistaiseksi Naruhiton perillinen on hänen nuorempi veljensä Fumihito, jolla itsellään on poika, Hisahito.
Kunnianosoituksia > Japanilaiset

Krysanteemiritarikunta (suurmestari, 2019)
Keisaripuun kukkien ritarikunta (suurmestari, 2019)
Pyhän aarteen ritarikunta (suurmestari, 2019)
Kulttuurin ritarikunta (suurmestari, 2019)
Lähde:
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaisia

Sukkanauharitarikunnan ritari (Yhdistynyt kuningaskunta, 2024)
Elefanttiritarikunnan ritari (Tanska, 2004)
Unkarin ansioritarikunnan suurristi (Unkari, 2000)
Itävallan tasavallan kunniamitali kultanauhalla (Itävalta, 1999)
Sikatuna-ritarikunta ketjulla (Filippiinit, 2002)
Kristuksen sotilaallisen ritarikunnan suurristi (Portugali, 1993)
Kaarle III:n ritarikunnan suurristi (Espanja, 2008)
Tongan kruunun ritarikunnan suurristi (Tonga, 2008)
George Tupou V:n kruunajaismitali (Tonga, 2008)
Serafiimiritarikunnan ritari (Ruotsi, 2007)
Zayedin ritarikunnan 1. luokka (Arabiemiraatit, 1995)
Leopoldin ritarikunnan suurristi (Belgia)
Kunnianosoituksia > Muita kunnianosoituksia

Naruhito oli Tokion olympialaisten ja paralympialaisten suojelija. Hän on lisäksi Oxfordin yliopiston oikeustieteiden kunniatohtori.
Galleria

Naruhiton kruunajaiset. Valtaistuimen edessä silloinen pääministeri Shinzō Abe.
Naruhiton ja Masakon hääpotretti vuodelta 1993
Keisarillinen perhe vuonna 2019.
Naruhito avaa Tokion kesäolympialaiset 24. elokuuta 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naruhito Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Akihito | Japanin keisari 2019–    |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Kasakat

Ilja Repin, Zaporogit kirjoittavat pilkkakirjettä Turkin sulttaanille, 1880–1891.
Kasakat (ven. казаки́, kazaki; ukr. козаки́, kozaky) tarkoittaa sotilaallisesti järjestäytynyttä itäslaaveihin kuulunutta ratsastajaväestöä, varsinkin sen ratsumiehiä. Sanaa "kasakka" kirjallisesti käytettiin ensimmäisen kerran "Mongolien primäärisessä historiassa" vuonna 1240 merkitykseksi "yksinäinen henkilö, joka ei ole sidoksissa kotiin tai perheeseen".
Etymologia

Nimi kasakka juontaa juurensa turkkilaisten kielten sanasta kazak, ’seikkailija’ tai ’vapaa mies’, josta tulee vanhan itäslaavin козакъ, kozak. Etnonyymi kazakki tulee samasta turkkilaisesta kantasanasta.
Sanaa kasakka on Suomessa käytetty myös tilapäisestä työläisestä, joita palkattiin lyhyeksi aikaa esimerkiksi avuksi peltotöihin.
Alkuperä ja määritelmä

Kasakkayhteisö syntyi viimeistään 1400-luvulla Ukrainan eteläisten arojen raja-alueilla. Alun perin kasakat tarkoittivat seikkailijoita, jotka menivät kausittain alueelle metsästämään, kalastamaan ja keräämään hunajaa. Joukko kasvoi jatkuvasti maaorjuutta paenneista talonpojista ja muiden yhteiskuntaluokkien seikkailijoista, jopa aatelisista. He muodostivat sotilaallisia ryhmittymiä suojellakseen toisiaan. 1500-luvun puolivälissä heillä oli jo ylimmän vallan käyttäjänä yleisneuvosto (rada) ja vaaleilla valitut virkailijat, kuten hetmanni eli ylipäällikkö. Kasakat puolustivat Ukrainan rajaväestöä tataarien hyökkäyksiltä ja tekivät omiakin sotaretkiä, jopa hyökkäsivät turkkilaisiin rannikkokaupunkeihiin. Puola hallitsi tuolloin Ukrainaa ja käytti kasakkaorganisaatiota sotavoimana tataareja, turkkilaisia ja venäläisiä vastaan.
Mahdollisesti talonpoikien pako etelään alkoi jo 1200-luvulla Kultaisen ordan aikana ja jatkui myöhemmin Venäjän maaorjuuden kehityttyä etenkin Iivana Julman hallituskaudella. Myöhemmin kasakoihin liittyi pienemmissä määrin myös muita etnisiä ryhmiä kuten tataareita ja kalmukkeja.
Kasakoiden kapinoiden ja kasakoiden Ukrainan lyhyen Puolan alaisen itsehallinnon jälkeen Venäjä otti haltuunsa Ukrainan itäpuoliskon vuoden 1667 sopimuksella ja Puola alisti länsipuoliskon takaisin komentoonsa. Tämän jälkeen kasakoiden vaikutus lännessä lähes katosi, idässä kasakkaitsehallinto sallittiin lievänä.
Koska kasakoihin saattoi lähes kuka tahansa Jumalaan uskova mies liittyä, heidän etninen koostumuksensa oli kirjava, mutta se säilyi pääosin venäläisenä sulauttaen muut ryhmät. Perimätiedot, joiden mukaan kasakat olisivat esimerkiksi muinaisten skyyttien jälkeläisiä, eivät pidä paikkaansa. Kasakoita ei pidä myöskään sekoittaa Keski-Aasian turkinsukuisiin kazakeihin, jotka asuttavat nykyistä Kazakstania ja sen ympäristöä. Molempien sanojen alkuperä lienee turkin vaeltajaa, seikkailijaa tai vapaata miestä tarkoittava sana.lähde?
Kasakoita käytettiin muun muassa levottomuuksien kukistamiseen. Kasakoitten asuma-alue levittäytyi Dnepr-, Don-, Volga- ja Ural-jokien varsille. Kasakat ovat symbolisesti tärkeä osa Ukrainan itäosien ja Venäjän historiaa ja ukrainalaisuutta sekä venäläisyyttä koskevia mielikuvia. Erityisesti kasakat tunnetaan historian eri aikoina sotamiehinä.lähde?
Kasakkajoukkoja

Amurin kasakat (Амурское, Amurskoje)
Astrahanin kasakat (Астраханское, Astrahanskoje)
Donin kasakat (Донское, Donskoje)
Itä-Siperian kasakat (Забайкальское, Zakaikalskoje)
Kubanin kasakat (Кубанские, Kubanskije)
Orenburgin kasakat (Оренбургское, Orenburgskoje)
Semiretšjen kasakat (Семиреченское, Semiretšenskoje)
Siperian kasakat (Сибирское, Sibirskoje)
Terekin kasakat (Терское, Terskoje)
Uralin kasakat (Уральское, Uralskoje)
Ussurin kasakat (Уссурийское, Ussuijrskoje)
Zaporižžjan kasakat (ukrainalaisia Dneprin kasakoita)
Vuonna 1916 kasakoiden kokonaismäärä oli 4,4 miljoonaa.lähde?
Historia > Neuvostoaika ja sen jälkeen

1900-luvulla kasakoilla ei enää ollut käyttöä ja vallankumouksen jälkeen heidän erivapautensa kumottiin. Venäjän sisällissodan aikana kasakat jakautuivat niin sanottuihin punaisiin ja valkoisiin kasakoihin. Tämän jälkeen vasta perustetussa Neuvostoliitossa alkoi kasakoiden vaino ja kulttuurin hävitys. 1930-luvun lopulla Neuvostoliiton johdon asenteet muuttuivat sallivampaan suuntaan ja kasakoista haluttiin tehdä hyödyllinen osa maan asevoimia, kun kasakoiden sallittiin vuonna 1936 liittyä Puna-armeijaan. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon osa kasakoista kantoi edelleen kaunaa Neuvostoliittoa kohtaan ja liittyi siksi Saksan puolelle. Natsit ottivat nämä kasakat vastaan mielellään, sillä heidän katsottiin olevan itägoottien jälkeläisiä eli arjalaisia. Kasakoille perustettiin omia joukko-osastoja kuten esimerkiksi Kosakenlager.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen kansallistunne on noussut jälleen kasakkayhteisössä, jotka hiljan sopivat Amurin kasakka-armeijan henkiin herättämisestä. Kasakat ovat melko näkyvästi esillä Venäjän kansallisia ja ortodoksisia arvoja korostavissa poliittisissa liikkeissä.
Nykyään

Nykyisin noin 100 000 ihmistä Venäjällä katsoo väestölaskennan mukaan olevansa kasakoita. Etnologit eivät kuitenkaan pidä heitä omana etnisenä ryhmänään, mikä on osaltaan haitannut kasakoiden poliittisia tavoitteita. Neuvostoliiton romahdettua kasakat ovat aktivoituneet uudelleen sekä Venäjällä että Ukrainassa, ja yrittävät elvyttää elämäntapaansa.
Venäjällä kasakat ovat Vladimir Putinin valtaannousun jälkeen palanneet tärkeäksi osaksi Kremlin hallintokoneistoa. Sotšin talviolympialaisten yhteydessä vuonna 2014 kasakat kävivät Pussy Riot -yhtyeen kimppuun ruoskien kanssa. Kasakoita on myös käytetty armeijan rinnalla puolisotilaallisena joukkona vuoden 2008 hyökkäyksessä Georgiaan. Venäjällä toimii koko Venäjän kasakoiden liitto, joka edustaa valtion virallisesti tunnustamia pienempiä kasakkaryhmiä ja ajaa kasakoiden etua. Vuodesta 2019 lähtien Venäjän presidentillä on ollut yksinoikeus nimittää tai erottaa liiton atamaani. Lisäksi liittoon kuuluvien kasakoiden tulee noudattaa maan lakia ja seurata sen hallitusta. Konservatiivisten arvojen saadessa entistä enemmän kannatusta Venäjällä kasakat ovat nauttineet entistä vahvempaa valtion tukea.
Ukrainassa kasakoilla katsotaan olevan keskeinen rooli ukrainalaisten kansallistunteen heräämisessä ja maan itsenäistymisessä Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen. Maassa vietetään kasakoiden päivää vuosittain 14. lokakuuta. Vuonna 2002 Ukrainan rekisteröityneet kasakat -järjestö perustettiin uudelleen ensimmäistä kertaa itsenäisessä Ukrainassa. Ensimmäiseksi hetmanniksi valittiin Anatoli Ševtšenko. Petro Porošenkon kaudella presidentti katsoi, että kasakat ovat perheitään ja maitaan suojelevia patriootteja. Heille ei kuitenkaan suoda mitään sen suurempaa itsehallintoa.
Tunnettuja kasakoita, tosia ja taruhahmoja

Atamaani Jermak Timofejevitš Alenin, osallistui Siperian valloituksen alkuvaiheeseen
Bohdan H’melnytskyi (1595–1657), Ukrainan kasakkavaltion perustaja
Stepan ”Stenka” Razin (1630–1671), talonpoikaiskapinan johtaja
Hetmanni Ivan Mazepa (1644–1709), Ukrainan kasakkahetmani
Jemeljan Pugatšov (1742–1775), kapinallinen ja Venäjän kruununtavoittelija
Taras Bulba – Nikolai Gogolin romaanihahmo
Atamaani Pulkov – sai torjuntavoiton Napoleonista
Grigori Melehov – päähenkilö Mihail Šolohovin kirjassa Hiljaa virtaa Don
Viktor Klimenko (1942–), muusikko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kasakat Wikimedia Commonsissa
Kasakka vuonna 1911.
Hr. Ms. Zuiderkruis (A832)

| Hr>  Ms. Zuiderkruis |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Zuiderkruis

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Verolme Shipyards, Alblasserdam
Kölinlasku:  16. heinäkuuta 1973
Laskettu vesille:  15. lokakuuta 1974
Palveluskäyttöön:  27. kesäkuuta 1975
Poistui palveluskäytöstä:  15. joulukuuta 2011
Tekniset tiedot
Uppouma:  16 900 t
Pituus:  170 m (kokonaispituus)
Leveys:  20 m
Syväys:  8,4 m
Koneteho:  21 000 hv
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  noin 200
Aseistus
Aseistus:  1 x 30 mm Goalkeeper CIWS jopa 8 x 12,7 mm konekivääriä 2-3 x helikopteria
Hr. Ms. Zuiderkruis (runkonumero A832) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston tukilaiva, joka otettiin palvelukseen 1975 ja poistettiin palveluksesta 15. joulukuuta 2011.
Valmistus

Alus tilattiin Verolme Shipyardsin Alblasserdamin telakalta, missä köli laskettiin 16. heinäkuuta 1973. Alus laskettiin vesille 15. lokakuuta 1974 ja otettiin palvelukseen 27. kesäkuuta 1975. Aluksen suunnittelu perustui Hr. Ms. Poolsterista saatuihin kokemuksiin.
Palvelus

Alus lähti 8. helmikuuta 1982 Den Helderistä Hr. Ms. Trompin, Hr. Ms. Callenburghin, Hr. Ms. Van Speijkin, Hr. Ms. Piet Heinin ja Hr. Ms. Overijsselin kanssa Yhdysvaltoihin osallistuakseen maiden välisen 200-vuotisen historian juhlistamiseen. Alus palasi osaston mukana Den Helderiin 19. toukokuuta 1982.
Vuonna 1988 alus teki Hr. Ms. Jan van Brakelin, 'Hr. Ms. Kortenaerin ja Hr. Ms. Witte de Within kanssa koulutuspurjehduksen Kaukoitään ja Australiaan.
Alus lähti 19. marraskuuta 1991 Hr. Ms. Jacob van Heemskerckin ja Hr. Ms. Philips van Almonden kanssa Persianlahdelle vapauttamaan alueella partioivat Alankomaiden laivaston alukset; jotka oli lähetetty alueelle Irakin hyökättyä Kuwaitiin. Alukselle asennettiin HVO telakalla Vlaardingenissa Goalkeeper CIWS.
Alus lähti Itämerelle koulutuspurjehdukselle aikana alus Kortenaerin ja Hr. Ms. Abraham Crijnssenin kanssa. Osasto vieraili Karlskronassa, josta ne jatkoivat Helsinkiin. Helsingissä osasto oli 19.-20. kesäkuuta 1994 avoinna yleisölle ennen matkan jatkamista Riikaan 21. kesäkuuta.
Alus pelasti 25. huhtikuuta 1996 neljätoista srilankalaista pakolaista Adrianmerellä. Pelastetut laskettiin maihin Barissa Italiassa.
Itämerellä tehdyn koulutuspurjehduksen aikana alus kiinnittyi 26. kesäkuuta 1998 Trompin kanssa Helsingin Munkkisaaren laituriin. Alukset olivat viikonlopun avoinna yleisölle ja lähtivät paluumatkalle 29. kesäkuuta.
Belgialais-Alankomaalainen laivue lähti 17. helmikuuta 2003  koulutuspurjehdukselle Atlantille. Laivueeseen kuuluivat Zuiderkruisin lisäksi fregatit Jacob van Heemskerck, Van Speijk, Hr. Ms. Van Galen ja Belgian laivaston Wandelaar. Osasto vieraili satamissa Britteinsaarilla, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Se palasi kotisatamaansa huhtikuussa.
Alus osallistui 28. kesäkuuta 2005 Trafalgarin taistelun 200-vuotisjuhlallisuuksiissa järjestettyun laivastokatselmukseen Spitheadissä Hr. Ms. Rotterdamin ja Hr. Ms. Uranian kanssa.
Huhtikuussa 2011 ilmoitettiin laivasto leikkauksista, minkä seurauksena alus poistettiin palveluksesta 10. helmikuuta 2012. Aluksen varastot tyhjennettiin ja käyttökelpoiset järjestelmät poistettiin, minkä jälkeen se lähti 21. helmikuuta 2014 Den Helderistä romutettavaksi Turkkiin.
Suomen kunnat

Suomen kunnat vuodesta 2021 alkaen, kaupungit lihavoituna.
Suomen kunnat ovat Suomen paikallishallinnon yksiköitä. Suomen vuoden 2000 perustuslain (121 §) mukaan ”Suomi jakaantuu kuntiin, joiden hallinnon tulee perustua kunnan asukkaiden itsehallintoon”.
Valtio valvoo kuntien toimintaa aluehallintovirastojen kautta. Kuntien oma edunvalvontajärjestö on Suomen Kuntaliitto.
Kuntalain 4 §:n mukaan ”kunta voi käyttää nimitystä kaupunki, kun se katsoo täyttävänsä kaupunkimaiselle yhdyskunnalle asetettavat vaatimukset”. Aiemmin kaupunkioikeudet myönsi hallitsija, ja kaupunkiasemalla on ollut juridista merkitystä.
Vuonna 2025 Suomessa on 308 kuntaa.
Luettelo kunnista

Luetteloita Suomen kunnista löytyy seuraavista artikkeleista
Luettelo Suomen kunnista
Luettelo Suomen kunnista väkiluvun mukaan
Luettelo Suomen kunnista pinta-alan mukaan
Luettelo Suomen kunnista väestötiheyden mukaan
Luettelo Suomen kunnista perustamisvuoden mukaan
Luettelo Suomen kaupungeista
Luettelo Suomen kauppaloista
Luettelo Suomen entisistä kunnista
Luettelo Suomen kunnista vuonna 2008
Kuntien tehtävät

Kunnan rooleja suomalaisessa yhteiskunnassa on olla palveluiden tuottaja, elinvoiman kehittäjä, paikallisen itsehallinnon toteuttaja ja identiteetin luoja.
Kuntalain (1995) 2 §:n mukaan:
»Kunta hoitaa itsehallinnon nojalla itselleen ottamansa ja sille laissa säädetyt tehtävät. Kunnille ei saa antaa uusia tehtäviä tai velvollisuuksia taikka ottaa pois tehtäviä tai oikeuksia muuten kuin säätämällä siitä lailla.
Kunta voi sopimuksen nojalla ottaa hoitaakseen muitakin kuin itsehallintoonsa kuuluvia julkisia tehtäviä.
Kunta hoitaa sille laissa säädetyt tehtävät itse tai yhteistoiminnassa muiden kuntien kanssa. Tehtävien hoidon edellyttämiä palveluja kunta voi hankkia myös muilta palvelujen tuottajilta.»
Valtionvarainministeriön selvityksen mukaan kunnilla on 535 pakollista tehtävää (esimerkiksi solariumlaitteiden valvonta) ja tehtävien hoitamiseen on 935 velvoitetta. Vuonna 2014 hallitus päätti vähentää kuntien tehtäviä ja velvoitteita miljardin euron edestä, mutta tulos oli vaatimaton, esimerkiksi sosiaali- ja terveysministeriön vähennyslistan vaikutus olisi korkeintaan vain 60 miljoonaa euroa, vaikka sen hallinnonala kuluttaa kuntien menoista puolet. Samaan aikaan valtio on säätänyt kunnille yhä uusia tehtäviä.
Suomen Yrittäjien mukaan vuoteen 1990 verrattuna lakisääteisten tehtävien määrä on kaksinkertaistunut (535). SY:n varatoimitusjohtajan mukaan liiallinen säätely häiritsee yritystoimintaa ja häiritsee välttämätöntä palvelujen ulkoistamista.
Kuntien pakollisia palveluja ovat esimerkiksi päivähoito, perusopetus, terveydenhuolto, sosiaalihuolto ja vanhustenhuolto. Lisäksi muun muassa kirjasto- ja tietopalvelut, lastensuojelu, vammaisten- ja päihdehuolto sekä toimeentulotuki kuuluvat kuntien tehtäviin. Teknisellä puolella kunnan tulee huolehtia paloturvallisuudesta, teiden ja katujen ylläpidosta, väestönsuojelusta ja kaavoituksesta. Vesi-, jäte- ja energiahuolto ovat perinteisesti olleet kuntien omia palveluita, mutta nykyisin myös yksityiset yritykset ovat tulleet toimintaan.lähde?
Kuntien vapaaehtoisia palveluita ovat esimerkiksi toisen asteen koulutus ja elinkeinopolitiikka.
Kuntien tehtävät > Kotikunta

Suomessa vakituisesti asuvat ovat jonkin kunnan (kotikunta) jäseniä. Kotikuntaa ei voi vapaasti valita, vaan se määräytyy vakituisen asuinpaikan mukaan tiettyjen sääntöjen perusteella.