Bernhard von Bülow
Myöhempi ura

Vuodet 1914 ja 1915 Bülow toimi Saksan Italian suurlähettiläänä, mutta epäonnistui kääntämään maan Saksan puolelle tai taivuttelemaan sen pysyvän puolueettomana. Sodan syttyessä Italia oli julistanut puolueettomuuttaan. Diplomaattikanavien kautta Italia kuitenkin ilmoitti 5. heinäkuuta 1914, että se piti Itävalta-Unkarin toimia Serbiaa vastaan vihamielisinä ja provokatiivisina. 9. joulukuuta 1914 paroni Sidney Sonnino lähetti Itävalta-Unkarin ulkoministeri kreivi Leopold Berchtoldille nootin, jossa huomautti Kolmiliiton sopimuksen mukaan Serbian maaperän väliaikaisenkin miehittämisen olevan Balkanin status quo -aseman horjuttamista ja vaati Italialle kompensaatiota. Tällä nootilla avattiin virallisesti keskustelut Trentinon ja Triesten asemasta.
Itävalta-Unkari oli vastahakoinen keskustelemaan kompensaatiokysymyksistä, mutta Berliini oli enemmän varuillaan ja huolestuneempi tilanteesta. Bülow nimettiin väliaikaiseksi Italian suurlähettilääksi, kun vakituinen suurlähettiläs Flotow jäi sairauslomalle 19. joulukuuta 1914. Bülow ryhtyi neuvotteluihin välittömästi ja ilmaisi sympatiansa Italian kompensaatiovaatimuksille. Hän joutui kuitenkin taistelemaan Unkarin pääministerin István Tiszan ja tämän ulkoministerin, Berchtoldin seuraajan Stephan Burián von Rajeczin ehdotonta vastahakoisuutta vastaan. Bülow kannatti koko Trentinon luovuttamista Italialle, mutta unkarilaiset halusivat luovuttaa vain osan. Sonnino omalta osaltaan kertoi, ettei Italia tyytyisi tähänkään vaan vaatimuksena oli myös Triesten luovutus Italialle. Bülow kertoi, että hän voisi sovitella Trentinon saamiseksi, mutta Itävalta tulisi taistelemaan Triesten puolesta.
Huhtikuun 1915 alussa Italia vei eteenpäin salaisia neuvotteluja, joiden kohteena olivat Trentinon ja Triesten ohella Curzolarisaaret (Ekhinadit), Dalmatian rannikko ja Italian itsemääräämisoikeuden tunnustaminen Vallonassa (Vlorë). Neuvottelut jatkuivat toukokuun puoleen väliin, jolloin Bülow teki raskaan, mutta itselleen tunnusomaisen taktisen virheen. Hän houkutteli Italian entisen pääministerin Giovanni Giolittin Torinosta Roomaan, koska hän arveli tämän kannatuksen hallituksessa olevan niin voimakasta, että se estäisi tilanteen räjähtämisen ja Italia hyväksyisi Itävalta-Unkarin ehdot. Vastaavanlaisia ajatuksia Bülow levitti yhdessä Itävalta-Unkarin suurlähettilään Macchion kanssa Italian hallituksen tietämättä Giolittin kannattajien keskuuteen.
Italian parlamentin enemmistö ilmaisi tukensa pääministeri Antonio Salandralle 20. toukokuuta ja yleinen liikekannallepano määrättiin 22. toukokuuta. Virallinen sodanjulistus Itävalta-Unkarille annettiin 23. toukokuuta 1915. Seuraavana päivänä Bülow lähti Roomasta. Palatessaan hän lausui: "Saksan kansan moraali ja asenne on A-1. Poliittinen johtajuus on Z-miinus." Sodan aikana Bülow asui Saksassa, mutta rauhan tultua asui osan vuotta jälleen Roomassa. Hänen nimensä mainittiin mahdollisena valtakunnankanslerina vuoden 1921 ministerikriisin yhteydessä. Vaikka monet valtiopäivien johtohenkilöistä (mukaan lukien Matthias Erzberger) olivat toivoneet Bülowin seuraavan Bethmann Hollwegia tämän erotessa 1917, Bülowia vastusti suurin osa saksalaisista ja valtiopäivien enemmistö. Näin entinen kansleri ei palannut uudelleen valtaan. Ruhtinas von Bülow kuoli 28. lokakuuta 1929 päivää ennen "mustaa tiistaita".