stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mirja Salkinoja-Salonen
Julkaisut

295 tieteellistä artikkelia.
Osallisena 16 myönnetyssä patentissa.
Myrkylliset mikrobit sisätiloissa. Toim. Mirja Salkinoja-Salonen. Mikrobiologian julkaisuja 45. Helsinki: Helsingin yliopisto, 1999. ISBN 951-45-8031-1.
Mikrobiologian perusteita. Toim. Mirja Salkinoja-Salonen. Helsinki: Helsingin yliopisto, 2002. ISBN 978-951-459502-8.
Diagnostisia työkaluja rakennusten patologiaan, Mirja Salkinoja-Salonen ja työryhmä (2012-2015), julk. Mirja Salkinoja-Salonen. Mikrobiologian julkaisuja 50. Helsinki: Helsingin yliopisto, 2016. ISSN 1238-1136 (Huomautus:  Nimiösivulla myös: Elintarvike- ja ympäristötieteiden laitos, Helsingin yliopisto.) Verkkoaineisto (PDF): 978-952-93-7929-3 Ladattavissa
Lešukonskoje

| Lešukonskoje (Лешуконское) |
| --- | --- |
 Arkangelin alue Venäjällä, alla kylän sijainti alueella
 Lešukonskoje
 Koordinaatit: 64.898°N, 45.760°E 
Valtio:   Venäjä
Liittovaltiosubjekti:  Arkangelin alue
Kunnallispiiri:  Lešukonskojen piiri
Väkiluku (2010):  3 682
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  164670 (Lešukonskojen piiri 164670- 164699)
Suuntanumero(t):  +7 81833
Rekisterikilpi:  29
 
 Lešukonskojen piirin sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lešukonskoje (ven. Лешуко́нское) on Lešukonskojen kunnallispiirin keskuksena toimiva kylä Venäjän Arkangelin alueen koillisosassa. Kylä sijaitsee Mezenjoen sivuhaaran Vaškajoen läntisellä eli vasemmalla rannalla lähellä kohtaa, jossa Vaškajoki liittyy päävirtaan.
Alueen pääkaupunki Arkangeli on linnuntietä noin 250 kilometrin päässä lännessä, mutta kulkuyhteydet sinne ovat huonot. Lešukonskojen kylän lähistöllä on ympäristöstään erillinen pala maantietä Mezenjoen lounaispuolella. Mezenin toiselle puolelle ja kauemmas johtavan maantielle pääsee lautalla Mezenin vastarannalta Smolenetsista. Suora ympärivuotinen maantietieyhteys länteen kuitenkin puuttuu; eteläkaakkoon vievä, Komin tasavallan kautta kulkeva maantie on osin päällystämätön ja pitkä. Kylässä on jokisatama; lyhyempi yhteys alukeskukseen on kesäkaudella vesitse pienen Mezenin rannikkokaupungin kautta, jonne pääsee vastarannalta maanteitse. Lešukonskojen länsireunalla sijaitsee lentokenttä, josta on yhteyslentoja Arkangeliin.
Lešukonskojen kylässä asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 4 406 henkeä. Koko Lešukonskojen piirissä asukkaita oli 7 158.
Lelu

Lelu eli leikkikalu on leikkimiseen ja oppimiseen tarkoitettu väline lapsille, aikuisille sekä eläimille. Hyvin usein lelut ovat arkielämästä tuttujen esineiden tai asioiden pienoiskokoisia jäljitelmiä. Tyypillisiä leluja ovat esimerkiksi pehmoeläimet, nuket, leikkiastiat ja leikkiautot.
Historia

Leikkimistarkoitusta varten selvästi tehtyjä esineitä on säilynyt muinaisista ajoista saakka. Esimerkiksi induskulttuurista on säilynyt pieniä lelukärryjä, lintujen muotoisia pillejä sekä leluapinoita. Myös antiikin Kreikan ja Rooman ajoilta on säilynyt terrakottaleluja.
Ennen vanhaan lelut tehtiin yleensä itse ja ne valmistettiin kotoa löytyvistä materiaaleista. Tällaisia materiaaleja olivat puu, nahka, luu, kankaat ja vähän myöhemmin rauta. Ensimmäiset lelut ovat liittyneet kotipiirin asioihin. Kotieläimet ja nuket ovat olleet suosittuja leluja. Esimerkkejä 1900-luvun alun leluista ovat puuautot puupyörineen, kankaasta tehdyt nuket ja nahkainen jalkapallo.
Pienimuotoinen leikkikaluteollisuus alkoi kehittyä jo 1500-luvulla Saksassa. Lelujen massatuotanto alkoi teollistumisen myötä 1800-luvulla, ja tällöin syntyivät myös ensimmäiset varsinaiset lelukaupat. Useat klassikkolelut, kuten teddykarhu ja rakennuspalikat, keksittiin 1900-luvun alkupuolella. 1900-luvun puolivälissä leluteollisuus otti käyttöön uusia materiaaleja. Leluja ja niiden osia alettiin tehdä muun muassa bakeliitista, posliinista, kipsistä ja alumiinista. Leluista tuli vähitellen monimutkaisempia.
Nykyaika

Lelut valmistetaan nykyään usein muovista, metallista ja näitä materiaaleja yhdistämällä. Muovi on helppo, kestävä ja halpa raaka-aine valmistaa vaikeankin muotoisia leluja. Useat lelut sisältävät myös elektroniikkaa. Tyypillistä nykyleluille on myös niiden hyödyntäminen osana uusien populaarikulttuurin tuotteiden kuten elokuvien markkinointia. Esimerkiksi Hämähäkkimies, Tähtien sota, Taru sormusten herrasta ja Narnia ovat tuoteperheitä, joilla on myyty paljon erilaisia leluja. Myös julkisuuden henkilöihin viittaavia leluja kuten Prinsessa Diana -barbeja tehdään.
Maailman suurimpia leluvalmistajia ovat yhdysvaltalainen Mattel ja tanskalainen Lego Group. Suomalaisia leluvalmistajia on hyvin vähän ja ne ovat useimmiten pieniä puusepänverstaita. Suomen suurin leluvalmistaja on Oy Juho Jussila Jyväskylässä.
Lelutyypit > Koottavat lelut

Koottavat lelut ovat erilaisista paloista itse koottavaksi tarkoitettuja leluja. Koottavia leluja ovat kaikenlaiset rakennuspalikat, esimerkkinä Meccano ja muut rakennussarjat sekä laajaa suosiota keränneet Lego-palikat, joista leikkijä voi koota mieltymyksensä mukaan pienoismalleja taloista, linnoista tai vaikka autoista. Nykyään etenkin Lego tuo markkinoille erillisiä teemasarjoja, joista saa ohjeiden mukaan koottua hahmoja tai yksityiskohtaisia kulkuvälineitä. Näissä leluissa rakennusosaset ovat pieniä ja hyvinkin erinäköisiä, -värisiä ja -kokoisia, ja niissä voi olla mukana myös yksinkertaista mekaniikkaa (esimerkiksi Technic-palikat).
Vaikka koottavilla leluilla voi leikkiä jälkeenpäin, suurin hauskuus tulee rakentamisesta, jossa voi hyödyntää mielikuvitusta ja kehittää kolmiulotteista tajua.
Lelutyypit > Nuket ja pehmolelut

Nukke on ihmistä muistuttava esine. Nukke voi muistuttaa aikuista ihmistä, lasta tai vauvaa. Barbie-nuket ovat tyypillisiä aikuista esittäviä tarkkoja pienoismalleja. Erilaisia Barbeja on lukematon määrä, mutta kaikille barbeille on yhteistä niiden vaatteiden vaihtamisen mahdollisuus. Poikien leikkeihin on vastaavasti seikkailu- ja sotahenkisiä ActionMan-nukkeja. Vauvanuket ovat myös suosittuja. Tytöt pitävät tarkoista vauvajäljitelmistälähde?. Vauvanuket voivat itkeä, leperrellä, tehdä tarpeensa sekä muuta vastaavaa. Vauvanukeille on myös nukenvaunuja.
Pehmoleluilla ei ole juurikaan mitään rajoitteita. Ne voivat muistuttaa ihmistä, eläintä tai mielikuvitushahmoa. Pääasia on, että ne ovat pehmeitä. Tavallisesti ne valmistetaan kankaasta. Teddy-karhu ja Molla-Maija ovat tyypillisiä pehmoleluja.
Nukkeja käytetään myös voodoossa, erilaisissa terapioissa sekä esimerkiksi ensiavun opettamisessa.
Lelutyypit > Leluautot

Lapset ovat leikkineet pienoiskokoisilla kulkuneuvoilla muinaisista ajoista asti. Nykyään leluautoissa voi olla myös pieni sähkömoottori ja niitä ohjataan usein kauko-ohjaimella. Myös erilaisia jousitoimisia moottoreita on käytetty, etenkin ennen edullisten sähkömoottorien ilmestymistä. Myös esimerkiksi Nikko valmistaa suurempia sähkötoimisia leluajoneuvoja. Perinteiset leluautot ovat puisia ja yksinkertaisia, ja niissä on vapaana pyörivät pyörät.
Vanhat Hot Wheels- ja Matchbox-pikkuautot ovat myös keräilytavaraa.
Lelutyypit > Pala- ja älypelit

Palapelissä kootaan irrallisista paloista ehjä kuva tai muu kokonaisuus. Eri ikäryhmille suunnattujen palapelien palamäärä vaihtelee muutamasta palasta tuhansiin pieniin paloihin. Pienille lapsille tarkoitetut palapelit ovat yleensä puuta turvallisuussyistä. Toisin kuin vanhemmille tarkoitetuissa palapeleissä, niissä on joskus myös lauta, jossa on erimuotoisia syvennyksiä. Tällöin tarkoituksena on löytää kuhunkin syvennykseen oikean muotoinen palanen, ei koota palasia kiinni toisiinsa.
Lähes kaikenikäisten mieleen ovat älypelit, joista tunnetuin lienee Rubikin kuutio. Jo vauva-ikäisille annetaan leluja, joiden käyttämiseen tai leikkimiseen tarvitaan jonkin ongelman ratkaisemista. Iän myötä älypelien pelaaminen edellyttää yhä enemmän harkintaa, järkeä sekä ongelmaratkaisukykyä. Tyypillisiä älypelejä ovat muistipelit, lautapelit, korttipelit, ristisanatehtävät ja logiikkapelit. Myös videopelit voivat olla älypelejä.
Lelutyypit > Liikuntaleikkivälineet

Monet aikuisten harrastamat urheilulajit ovat lapsille leikkimistä ja liikuntaa. Lapsille tehdään urheilulajeja vastaavia leikkivälineitä. Tyypillisiä pelejä ja leikkejä, joissa käytetään liikuntaleikkivälineitä ovat muun muassa sähly, sulkapallo, nelimaali, puujalat, koripallo, kroketti, frisbee, jalkapallo ja sukellusvälineet Yksi perinteisimpiä liikuntaleluja on muun muassa hyppynaru.
Lelutyypit > Lemmikkien lelut

Lemmikkieläimille suunnattuja leluja on paljon, ja niitä saa lemmikkieläinkauppojen lisäksi lähes kaikista marketeista. Esimerkiksi koirille, kissoille ja freteille myydään vinkuvia kumisia leluja, kun taas jyrsijöille puisia puruleluja ja juoksupyöriä. Lemmikkien lelut tehdään hyödyllisiksi lemmikin kehitykselle ja terveydelle, ja leikki kehittää omistajan ja lemmikin suhdetta. On myös otettava huomioon, etteivät suurin osa ihmisten leluista sovi lemmikeille ja niiden leikkejä tulee tarkkailla aivan kuten ihmislastenkin.
Tunnettuja leluja

Barbie-nukke
Brio-puuleikkijuna
”toimintafiguurit” ovat yleensä television piirrossarjoihin perustuvia nukkeja. Tunnetuimpia sarjoja ovat esimerkiksi He-Man, She-ra, ActionMan, Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat, Transformers ja Prätkähiiret
Hiekkalapio ja muut hiekka- ja ulkoleikkeihin soveltuvat lelut
Bratz-nukke
Hyrrä
Jojo
Kaleidoskooppi, View-Master
Käpylehmä, kaarnalaiva ja muut itse tehdyt perinnelelut
Puuhevonen
Lego, ja muut muoviset palikkarakennussarjat
Meccano-rakennussarja
Muovailuvaha ja muut askarteluvälineet
My Little Pony ja muut muoviset ponit
Märklin-pienoisrautatie
Neppis, Hot Wheels, Matchbox ja muut pikkuautot
Radio-ohjattavat autot, lentokoneet ja laivat
Tamagotchi ja muut virtuaalilemmikit.
Nukke, sen vaunut, astiat ja muut kotileikin välineet, nukkekoti
Leikkiaseet (mm. miekat, pyssyt, jousipyssyt), usein muotoiltu oikeiden aseiden mukaan, usein mukana äänitehoste
Vesipyssy
Nallipyssy
Leluja koskeva lainsäädäntö

Euroopan unionissa leluja koskevat turvallisuusvaatimukset määritellään ns. leludirektiivissä. Vain sen mukaisia leluja on luvallista myydä Euroopan talousalueella. Direktiivi määrittelee leluiksi alle 14-vuotiaiden lasten leikkeihin tarkoitetut tuotteet ja materiaalit. Direktiivin liite määrittelee myös tuotteita, joita ei luokitella leluiksi, muun muassa lasten korut, joulukoristeet, ilmakiväärit ja -pistoolit ja yli 500-palan palapelit. Lelujen valmistajan tulee vahvistaa CE-merkinnällä lelujen olevan määräysten mukaisia.
Suomessa EU:n direktiivi on pantu täytäntöön lailla lelujen turvallisuudesta (26.3.1997/287, kumottu lailla 18.11.2011/1154). Lisäksi lelujen turvallisuudesta on määrätty valtioneuvoston asetuksella 1218/2011, jossa säädetään muun muassa lelujen kemiallisista ominaisuuksista.
Kirjallisuutta

Colliander, Hans (teksti) & Aittomäki, Riitta (kuvat): Liikkuvat lelut: Perinteisiä puuleluja.  Helsinki:  Tammi, 1998.  ISBN 951-31-1342-6
Maria Aleksandrovna Marchenko: Sankarilliset lelut: neuvostoleikkikalun lyhyt historia.  Suomentanut ja toimittanut Mia Heinimaa. Atena, 2005.  ISBN 951-796-401-3
Lehto, Marja-Liisa: Huwikaluja lapsille: Vanhat suomalaiset lelut.  Helsinki:  Tammi, 1996.  ISBN 951-31-0652-7
Ronald Pearsall: A connoisseur's guide to antique toys ( Todtri, cop. 1999) ISBN 1-57717-151-9 (sid.)
Piironen, Liisa (toim.): Leikin pikkujättiläinen.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-26045-2
Hyytiäinen, Pirjo et al.: Leluneuvos ja naulapojat – Juho Jussilan tie pedagogista leikkikalutehtailijaksi. Jyväskylän yliopiston museon julkaisuja 14. Jyväskylä 2001. ISBN 978-951-390971-0, ISBN 951-39-0971-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Leludirektiivi (englanniksi)
FINLEX: Laki lelujen turvallisuudesta 26.3.1997/287
Lelukaaos! Meidän perhe.
http://www.jyu.fi/tdk/museo/jussila/leluneuvos.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.jyu.fi/tdk/museo/jussila/fortuna.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Roomalaisia leluja Tarragonan arkeologisessa museossa.
Lego-palikoita.
Vauvanukke
Pikkuautoja
Rubikin kuutio
Meccano-rakennussarjasta tehty moottoripyörä.
Rauno Lesonen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 4. lokakuuta 1959 (ikä 65)
Syntymäpaikka: Kajaani, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 173 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1978–1981 | KajHa | – | (38) |
| 1982–1985 | KPV | 84 | (19) |
| 1986 | KajHa | 22 | (5) |
| 1987–1988 | KPS | 22 | (11) |
| 1989–1990 | KPV | 44 | (2) |
| 1991–1994 | GBK | 87 | (38) |
| 1994 | → KajHa (laina) | 1 | (0) |
| 1997–1998 | Öja-73 | 37 | (10) |
| Yhteensä | Yhteensä | 297 | (85) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Rauno Lesonen (s. 4. lokakuuta 1959 Kajaani) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi Kokkolan Pallo-Veikoissa yhteensä 115 pääsarjaottelua vuosina 1982–1985 ja 1990. Peliuransa jälkeen hän on toiminut muun muassa KPV:n valmennuspäällikkönä sekä valmentanut Futsal-liigassa pelannutta TP-Kaarlea vuosina 2011–2012.
Huomiot

↑  Yksi maali II divisioonan kaudella 1987, ottelumäärä puuttuu
Osmo Salokannel

Osmo Osvald Salokannel (22. maaliskuuta 1921 Turku – 1. helmikuuta 2000) oli suomalainen arkkitehti.
Salokannel tuli ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta vuonna 1939. Arkkitehdiksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1953. Hän toimi toimistoarkkitehtina Arkkitehtitoimisto Laitsalmessa vuosina 1953–1956. Salokanteleella oli yhteinen arkkitehtitoimisto Viljo Laitsalmen kanssa nimeltä Arkkitehtuuritoimisto Laitsalmi–Salokannel, jossa hän oli osakkaana 1956–1960. Arkkitehtitoimisto Osmo Salokanteleessa hän oli ammatinharjoittajana vuosina 1960–1970. Rakennushallituksen arkkitehtina Salokannel oli vuosina 1970–1987. Eläkkeelle Salokannel jäi vuonna 1988.
Salokannel suunnitteli useita asuintaloja 1950–1960-luvuilla Turkuun.
Luolavuoressa Takamaantien ja Liisankadun välissä sijaitseva Salokanteleenpuisto on saanut nimensä Osmo Salokanteleen mukaan.
Salokanteleen vanhemmat olivat Osvald Salokannel ja Helmi (o.s. Lahti). Salokanteleen puolisot olivat Irma Pauliina (o.s. Rossi) vuodesta 1946 ja Annamari (o.s. Korhonen) vuodesta 1968. Salokannel harrasti valokuvausta. Sotilasarvoltaan hän oli luutnantti.
Salokanteleen suunnittelemia rakennuksia

Asunto Oy Rautatienpuisto (yhdessä Laitsalmen kanssa)(Käsityöläiskatu 17, VII kaupunginosa), 1957
Asunto Oy Lintusmäki (yhdessä Laitsalmen kanssa) (Virvoituksentie 8, Luolavuori) 1957–1958
Asunto Oy Honkaspuisto (Liisankatu 5–11, Luolavuori), 1958–1959
Asunto Oy Osmonkallio (Liisankatu 8–12, Luolavuori), 1960
Asunto Oy Turun Liisan rivit (Liisankatu 4, Luolavuori), 1960
Asunto Oy Kupittaanpuisto (Kellonsoittajankatu 21) 1960
Asunto Oy Pinomäki (Rätiälänkatu 5–9 ja 10, Luolavuori)1961–1962
Asunto Oy Pinokumpu (Rätiälänkatu 11–13 ja 14, Luolavuori) 1963
Asunto Oy Uudenmaankatu 8, 1962
Asunto Oy Kairviita (Taskulantie 1 ja 2, Kastu) 1964–1965
Asunto Oy Airmala (Ylännekatu 14, Itäharju) 1966
Asunto Oy Liiskola (Ylännekatu 16, Itäharju) 1966
Asunto Oy Sompioja (Linnunpääntie 1,3 ja 4, Ispoinen) 1966
Asunto Oy Ristisompa (Rätiälänkatu 24, Ispoinen) 1969. Kiinteistössä sijaitsee vanhustentalo ja Ispoisten ostoskeskus, jossa nykyisin on mm. K-Market Ispo
Leptocereus

| Leptocereus |
| --- | --- |
 Leptocereus assurgens
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  versokasvit Embryophyta
Alakaari::  putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Pachycereeae
Suku::  Leptocereus  Britton & Rose (1909)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leptocereus on Karibian alueen kaktuskasvisuku, jonka tieteellinen nimi viittaa kasvien ohuisiin varsiin (kreikan leptos 'ohut, hoikka'). Siihen kuuluu 15 enimmäkseen suikertavavartista lajia, jotka kukkivat päivällä tai yöllä putkimaisin tai kellomaisin, tavallisesti valkoisin tai kalpean vihrein kukin.
Tuntomerkit

Leptocereus-lajit ovat puumaisia tai pensasmaisia, runsashaaraisia ja pystyjä, köynneliäitä tai maanmyötäisiä, 8–10 m pitkiä. Varret ovat tavallisesti liereitä ja nivelikkäitä, vailla ilmajuuria. Uurteita on 3–8, ne ovat ohuita ja syviä. Neulamaiset piikit ovat tavallisesti pitkäikäisiä. Kukat sijaitsevat lähellä varren kärkeä, joskus erilaistuneissa varren osissa (kefalioissa) yksittäin tai ryhminä ja ovat melko pieniä. Pohjuksessa on tavallisesti suomuja ja piikkejä. Hedelmä on pallomainen tai soikea, mehevä, tavallisesti piikkinen, ja siinä on mustia siemeniä.
Levinneisyys

Lajit elävät paljolti maantieteellisessä eristyneisyydessä eri saarilla Karibian alueella. Niitä on Kuubassa, Hispaniolassa ja Puerto Ricossa.
Lajit

Suvussa on 15 lajia:
Leptocereus arboreus
Leptocereus assurgens
Leptocereus carinatus
Leptocereus ekmanii
Leptocereus grantianus
Leptocereus leonii
Leptocereus maxonii
Leptocereus paniculatus
Leptocereus prostratus
Leptocereus quadricostatus
Leptocereus santamarinae
Leptocereus scopulophilus
Leptocereus sylvestris
Leptocereus weingartianus
Leptocereus wrightii
Salo (Asikkala)

Salo on Asikkalan kylä, josta puolet on Salonsaarta. Alueella on ollut asutusta jo kivikaudellalähde?.
Kiinteät muinaisjäännökset

Ala-Pietilän polttokenttäkalmisto
Huonpohjanvuoren kivikautinen kalliomaalaus
Kartanonlahden rautakautinen polttokenttäkalmisto
Lepokallion varhaismetallikautinen lapinraunio
Patalahden kivikautinen kalliomaalaus
Ylä-Hokkalan kivikautinen asuinpaikka
Kirjallisuutta

Mäkelä-Alitalo, Anneli & Åkerlind, Merja: Salon mailla ja vesillä : Asikkalan Salon kylän historiaa ja muisteluksia. Asikkala: Salonsaaren Kyläyhdistys, 2013. ISBN 978-952-93-2397-5.
Asikkala
| --- | --- |
Kylät ja kyläkokonaisuudet:  Anianpelto  Asikkalan kirkonkylä  Hillilä  Iso-Äiniö  Joenniemi  Kalkkinen  Keltaniemi  Kopsuo  Kurhila  Mustjärvi  Myllykselä  Paakkola  Pulkkila  Pätiälä  Reivilä  Riihilahti  Salo  Salonsaari  Särkijärvi  Urajärvi  Vehkoo  Vesivehmaa  Viitaila  Vähimaa  Vähä-Pulkkila  Vähä-Äiniö  Vääksy 
Järvet:  Ruotsalainen  Päijänne  Vesijärvi 
Luonnonsuojelualueet:  Asikkalan letot  Aurinkovuori  Evon alue  Kinissaari  Kutajärven alue  Mukkulammi  Päijänteen alue  Päijänteen kansallispuisto  Pitkäkallion metsä  Riihikallio-Pilkanmäki  Romioja  Tupsuvuori  Urajärvi  Valtionkärki  Vanhan kartanon idänverijuurialue  Vähä-Pulkkila  Vähäpää 
Rakennukset ja rakennelmat:  Asikkalan kirjasto  Asikkalan kirkko  Jenkkapirtti  Kalkkisten kanava  Lahti-Vesivehmaan lentokenttä  Päijät-Hämeen ilmailumuseo  Päijännetunneli  Vääksyn kanava
Lentoposti

Yhdysvalloista Ruotsiin vuonna 1965 kulkenut aerogrammi eli lentopostikirje.
Käsin lyöty leima lentopostipaketissa.
Lentoposti on postinkuljetuksen lähetyslaji, jossa kirjeet ja postipaketit kuljetetaan lentokoneella, joskus myös helikopterilla tai muulla ilma-aluksella. Kun valtaosa postiliikenteestä tapahtui 1900-luvun alkupuoliskolla pintapostina eli maa- tai vesikulkuneuvojen avulla, lentoposti oli tapa varmistaa lähetyksen pintapostia nopeampi jakelu vastaanottajalle.
Lentopostilähetykset tunnistetaan kirjekuorten, liimattavien etikettien tai leimojen tekstimerkinnöistä (ransk. Par avion, sananmuk. ’lentokoneitse’, engl. Airmail), kirjekuoren reunojen sinipunaisesta katkoviivasta sekä kuorten ja kirjelomakkeiden erityisen ohuesta, usein vaalean sinertävästä paperista. Ilmakirje eli aerogrammi on erityinen kirjelomake, joka taittuu ja liimautuu lentopostikirjeeksi tarvitsematta erillistä kirjekuorta tai postimerkkiä. Monissa maissa on julkaistu myös erityisiä lentopostimerkkejä, ja isoissa kaupungeissa on lentopostia varten ollut erityisiä kirjelaatikoita, usein sinisiä.
Pienille saarille tai muille lentokentättömille alueille lentoposti saatetaan toimittaa pudottamalla se laskuvarjolla, vedenkestävästi suojattuna rantaveteen tai laskeutumalla veteen vesitasolla. Talvisin voidaan laskeutua jäälle.
Nykyisin postiliikenteestä suuri osa kulkee maasta toiseen tai suuren valtion sisällä joka tapauksessa lentoteitse, eikä lisämaksullista lentopostia enää useinkaan ole käytössä erillisenä lähetyslajina. Postinkuljetuksesta lentoteitse ollaan monissa maissa toisaalta luopumassa nopean kirjeliikenteen menettäessä merkitystään sähköisten viestimien otettua sen paikan. Näin tehtiin Suomessa vuoden 2019 alusta lukien, jolloin Posti Group luopui postin maansisäisistä lentokuljetuksista ja siirtyi kokonaan maantiekuljetuksiin. Sen sijaan verkkokauppa on merkittävästi lisännyt lentorahtina tapahtuvaa kansainvälistä pakettiliikennettä.
Historiaa

Usein lentopostin ensimmäisenä muotona mainitaan kirjekyyhkyt. Kyyhkyjä ja ilmapalloja käytettiin Pariisin kommuunin aikana 1871 kirjepostin lähettämiseksi saarretusta kaupungista ulos. Lentokoneilla postia alettiin kuljettaa jo ilmailun varhaisaikoina vuoden 1910 paikkeilla, jolloin postilentonäytös Hendonin lentokentältä Windsorin linnan puistoon oli osa Britannian kuninkaan Yrjö V:n kruunajaisia. Seuraavana vuonna Britannia alkoi kokeilla postilentoja Intiassa, Ranska omassa siirtomaassaan Marokossa, ja pian myös Italia ja Saksa alkoivat testata lentopostia omissa maissaan.
Postilentotoiminta oli ilmailun ensimmäinen merkittävä kaupallinen sovellus. Tuolloin lentäjät vielä tekivät työtään kaksitasoisten pienkoneiden avoimissa ohjaamoissa säästä riippumatta. Työ oli tekniikan alkeellisuuden ja epävarmuuden takia vaarallista: vuosina 1918–1927 pelkästään Yhdysvalloissa 34 postilentäjää sai surmansa. Toisaalta lentopostitoiminnan vaatima säännöllisyys nopeutti erilaisten lentoturvallisuusratkaisujen kehittämistä. Näitä olivat muun muassa lentokoneiden mittari- ja laitevalikoiman parantuminen, uudet navigointivälineet, radioliikenne, lentomajakat ja kiitoteiden valaiseminen, jotka mahdollistivat lentämisen pimeän aikaan ja huonossakin säässä. Yhdysvaltain postilaitos luopui omasta lentopostitoiminnastaan 1925 ja alkoi kilpailuttaa yksityisiä yrityksiä sitä hoitamaan. Monet kaupalliset lentoyhtiöt aloittivat näin toimintansa lentopostiliikenteen harjoittajina ja saivat samalla kokemusta tulevaa säännöllistä matkustajaliikennettä varten.
Historiaa > Ensimmäiset lentopostireitit

Yhdysvalloissa ensimmäinen säännöllinen lentopostireitti aloitettiin New Yorkin ja pääkaupunki Washingtonin välillä 1918. Itä- ja länsirannikon välinen postireitti syntyi 1920 monesta eri osasta: ensin New Yorkista Pennsylvanian Bellefonteen ja edelleen Ohion Clevelandiin, sitten yhden välilaskun kautta Chicagoon. Sieltä reitti jatkui Iowan, Nebraskan, Wyomingin, Utah’n ja Nevadan postilentokenttien kautta San Franciscoon. Välillä toki lentokone ja lentäjä vaihtuivat useaan kertaan.
Ensimmäisiä kansainvälisiä lentopostireittejä olivat vuonna 1915 aloitettu linja Britanniasta Belgiaan ja vuonna 1918 siihen asti pisin postireitti Wienin ja Kiovan välillä. Ranskalainen Aéropostale aloitti liikenteen Eteläisen Atlantin yli Marokon ja Senegalin kautta Brasiliaan vuonna 1925. Reitin kuuluisa lentäjä oli kirjailija Antoine de Saint-Exupéry. Vuodesta 1935 lentopostireitti kulki Tyynenmeren yli San Franciscosta ensin Havaijille, sitten Midwaysaarten, Waken ja Guamin kautta Filippiineille. Vuonna 1937 reitti jatkui sieltä Hongkongiin ja 1940 haarautui myös Uuteen-Seelantiin, 1941 Singaporeen ja 1947 Australiaan ja Kiinaan.
Britannia suuntasi lentopostireittejä ensin Manner-Eurooppaan ja sitten Ranskan tavoin omiin siirtomaihinsa. Vuonna 1924 valtion omistama lentotoiminta yhtiöitettiin nimelle Imperial Airways. 1930-luvun puolessavälissä sen matkustaja- ja lentopostireiteistä toinen kulki Kairon ja Irakin Basran kautta Intiaan, toinen Keski-Afrikan ja Aasian kautta Australiaan.