Johannes Käbin
Viron kommunistipuolueen ensimmäinen sihteeri

Viron kommunistipuolueen 8. täysistunto maaliskuussa 1950 oli käännekohta Käbinille. Silloin sodan jälkeinen Viron kommunistipuolueen ensimmäinen sihteeri Nikolai Karotamm syrjäytettiin, ja tilalle valittiin silloisella nimellään Ivan Käbin. Vallansiirrossa Ivan Käbin oli aktiivissa roolissa saaden taustatukea toimilleen Neuvostoliiton keskusjohdosta. Kriitikin otsikkona oli ”Viron kommunistipuolueen virheet ja puutteet”. Samassa täysistunnossa syrjäytettiin joukko virolaisia kommunistijohtajia, joista huomattava osa oli vuonna 1940 kommunismiin kääntyneitä ns. kesäkuun kommunisteja. Tässä vaiheessa Käbin edusti Neuvosto-Viron tiukkaa stalinistista kommunistivaltaa.
Stalinin kuoltua 1953 tiukka Moskovan keskusvalta alkoi antaa hieman periksi; alkoi ns. suojasään aika. 
Varsinainen vedenjakaja Stalinin ajan toimiin oli NKP:n 20. puoluekokous helmikuussa 1956, jossa uusi Neuvostoliiton kommunistijohtaja Nikita Hruštšov antoi ankaraa kritiikkiä ennen kaikkea Stalinin henkilökulttiin ja osaksi myös isovenäläiseen nationalismiin. Tämän jälkeen keskustelu Neuvosto-Virossakin käynnistyi. Tällöin Käbin ja silloinen idelogiasihteeri Leonid Lentsman joutuivat pitämään tiukkaa kontrollia käytävässä keskustelussa. Liberalisoitumista virolaiskansalliseen suuntaan osoitti Käbinin nimen muuttuminen lehtikirjoittelussa virolaismuotoiseksi Johannes Käbiniksi.
Presidentti Kekkosen maaliskuussa 1964 tapahtuneen Viron vierailun yhteydessä selvisi, että Johannes Käbinin inkerinsuomalainen puoliso Toini Käbin vaikutti mieheensä mm. myönteiseen suhtautumiseen Suomen ja Neuvosto-Viron suhteita koskevissa kysymyksissä.
Käbin joutui ensimmäisen kerran sisäiseen valtataisteluun kommunistipuolueen toisena sihteerinä toimineen venäjänvirolaisen Artur Vaderin kanssa. Kilpailijansa valtaannousuhankkeista selvän saanut Käbin sai torjutuksi Vaderin siirrättämällä hänet edustukselliseen Neuvosto-Viron johtajan virkaan vuonna 1970. Käbinin valta oli siihen niin vahva, että sanottiin ”Virossa ei nuppineulakaan pudonnut hänen tietämättään”. Työstään Neuvostoliiton hyväksi hän sai vuonna 1975 Sosialistisen työn sankarin arvonimen.
Koko 1970-luku eli Neuvostoliiton silloisen johtajan Leonid Brežnevin aika oli Virossa jatkuvaa valtataistelua, jossa tiukemman keskusvallan venäläismieliset kannattajat johtajanaan kommunistipuolueen toinen sihteeri venäläinen Konstantin Lebedev ja vironvirolaiset johtajanaan Johannes Käbin taistelivat asemastaan. Vuonna 1977 Käbin ja hänen puolueen ideologiasihteeriksi nostama vironvirolainen Vaino Väljas joutuivat Neuvostoliiton kommunistipuolueen keskuskomitean kuulusteluun aiheena neuvostotasavallan tila. Käbin piti tilannetta hyvänä, sillä maatalouteen vahvasti suuntautunut Viron neuvostotasavalta oli saavuttanut asetetut tavoitteet. Paine syrjäänsiirtämiseksi kuitenkin jatkui.
Johannes Käbinin vastaisessa kampanjassa häntä syytettiin nationalististen suuntautusten suosimisesta. Neuvosto-Viron johtoelimiin oli noussut Käbinin tukemana uusia vironvirolaisia. Kamppailu huipentui keväällä 1978, jolloin Käbin syrjäytettiin ja tilalle valittiin venäjänvirolainen keskusvallan luottomies Karl Vaino. Siirtoa perusteltiin sillä, että ”Käbin oli jo ammentanut itsensä tyhjiin eikä pystynyt tehokkaasti taistelemaan Virossa nousevaa nationalismia vastaan”. Käbin siirrettiin Vaderin kuoleman johdosta vapautuneeseen edustukselliseen Neuvosto-Viron presidentin virkaan, jossa hän toimi vuoteen 1983, jolloin hän erosi myös kommunistipuolueen keskuskomiteasta.
Tilinpäätöksestä Käbinin toiminnasta emigranttivirolainen historioitsija Toivo U. Raun antaa yhteenvedon:
»Johannes Käbin oli epäilemättä Viron kommunistisen puolueen Stalinin jälkeisen ajan huomattava hahmo; hän johti puoluetta lähes kolmen vuosikymmenen, myös stalisinimista siirtymisen hankalan vaiheen, ajan. Hänen ehkä tärkeimmät poliittiset ominaisuutensa olivat kyky mukautua olosuhteiden muutoksiin ja toimia välittäjänä Neuvosto-Viron ja Moskovan keskusjohdon välillä. Stalinismin loppuvuosina Käbin epäilemättä oli kaukana virolaisesta kansallistunteesta, mutta vuoden 1953 jälkeen hän alkoi vähitellen ymmärtää ja sietää, joskaan ei tukea, sen pyrkimyksiä neuvostoliittolaisissa puitteissa. Hänen viron kielen taitonsa parani vuosien mittaan, ja hän tavallaan uudelleenvirolaistui.»
Toisin kuin aiemmat Viron kommunistijohtajat Käbin vietti loppuelämänsä Virossa asuen tallinnalaisessa kerrostaloasunnossa  inkerinsuomalaisen vaimonsa kanssa.
Vuoden 1978 kuvassa oikealla Johannes Käbin, keskellä silloin sihteeri Arnold Rüütel.