stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Riikinkukko
Levinneisyys ja elinympäristö

Luonnonvaraisena riikinkukkoa tavataan Intiasta, Pakistanista, Nepalista, Bhutanista, Bangladeshista ja Sri Lankasta. Linnun elinympäristöä ovat kosteiden metsien pohjakerrokset erityisesti jokien läheisyydessä. Lajia tavataan myös kylistä ja kaupunkien puistoista.
Foinikialaiset toivat riikinkukkoja Syyriaan noin 1000 eaa. ja Aleksanteri Suuri toi lintuja matkoiltaan hallitsemilleen Välimeren alueille. Riikinkukkoja pidettiin myös arvossa Rooman valtakunnan aikana ja keskiajalla, jolloin niitä siirrettiin muuallekin Eurooppaan.
Elintavat

Riikinkukot ovat kaikkiruokaisia ja syövät siemeniä, hedelmiä, hyönteisiä ja pieniä matelijoita sekä nisäkkäitä. Ravintonsa lintu etsii aamuvarhaisella ja hieman ennen auringonlaskua.
Riikinkukot eivät ole kovin hyviä lentämään ja pakenevat saalistajia mieluummin juoksemalla kuin lentämällä. Ne kuitenkin lentävät yöpymään korkealle puihin ja ylittävät jokia lentämällä.
Riikinkukot elävät pienissä ryhmissä, joissa on yksi koiras ja kolmesta viiteen naarasta. Pesimäaikana linnut kokoontuvat yhteen ja koiraat esiintyvät naaraille levittelemällä pyrstöjään. Jokaisella koiraalla on oma reviirinsä ja reviirit sijaitsevat hyvin lähellä toisiaan. Naaraat kulkevat reviiriltä toiselle ja valitsevat sopivan koiraan. Yksi koiras pariutuu yleensä kahden naaraan kanssa. Riikinkukon pesä sijaitsee maassa tai jopa rakennuksessa. Naaras munii kolmesta kuuteen munaa, joiden haudonta kestää noin kuukauden ajan. Poikaset kykenevät seuraamaan emoaan noin kahden tunnin kuluttua kuoriutumisestaan.
Riikinkukko mytologiassa

Riikinkukko esiintyy useassa intialaisessa kansantarussa. Hindut pitävät lintua pyhänä, koska Shivan poika Kartikeya ratsastaa sillä. Riikinkukon uskotaan myös kykenevän lumoamaan käärmeitä ja estävän niiden lisääntymisen.
Kreikkalaisessa tarustossa Heralla oli kaunis papitar Io, jota Zeus ihaili. Zeus muutti Ion hiehoksi suojellakseen häntä Heran mustasukkaisuudelta. Hera onnistui suostuttelemaan Zeuksen antamaan hiehon hänelle lahjaksi ja asetti monisilmäisen Argoksen hiehon vartijaksi. Zeus lähetti Hermeen tappamaan Argoksen ja vapauttamaan Ion. Argoksen palveluksesta kiitollisena Hera asetti kuolleen jättiläisen silmät riikinkukon pyrstöön.
Aiheesta muualla

Riikinkukko Korkeasaaren sivuilla
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q61865  Wikispecies: Pavo cristatus  ADW: Pavo_cristatus  AFD: Pavo_cristatus  ARKive: pavo-cristatus  Avibase: A8C34DC9655204ED  BirdLife: 22679435  BOLD: 88912  BOW: compea  CoL: 6TWGZ  eBird: compea  EURING: 35670  GBIF: 9451184  iNaturalist: 1204  IRMNG: 11160615  ISC: 70935  ITIS: 176113  IUCN: 22679435  NatureServe: 2.100180  NBN: NHMSYS0001689593  NCBI: 9049  Neotropical: compea  NZBO: peafowl  NZOR: 5ef59b86-b1e8-4831-a7d6-6d6ca540ee47  Observation.org: 2010  Paleobiology Database: 415633  Species+: 65568  TSA: 13022  Xeno-canto: Pavo-cristatus
Nestor Tarsoslainen (stoalainen)

Nestor Tarsoslainen (100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Tarsoksesta, Kilikiasta.
Nestor toimi stoalaisessa koulussa Ateenassa. Muutoin hänen elämästään ei tiedetä juuri mitään. Diogenes Laertioksen teoksen Merkittävien filosofien elämät ja opit kirja VII on sisältänyt hänen elämäkertansa, mutta tuo osuus kirjasta on kadonnut; nimestä on säilynyt ainoastaan maininta sisällysluettelossa. Nestor oli Panaitioksen aikalainen, joko tämän oppilas tai oppilastoveri. Hänet on joskus sekoitettu toiseen samannimiseen Nestor Tarsoslaiseen, jonka sanotaan toimineen Tiberiuksen opettajana, mutta jälkimmäinen eli ensimmäisellä vuosisadalla, mikä muodostaisi ajoitusongelman.
Neptun-luokka

| Neptun-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  550 t (standardi) 730 t (sukelluksissa)
Pituus:  62,60 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,40 m
Syväys:  3,40 m
Koneteho:  2-akselinen 2 x 7-sylinteristä Kockum-MAN/WV-30/38 -dieselmoottoria 1 800 hv 2 x sähkömoottoria 1 000 shp
Nopeus:  15 solmua (pinnalla) 10 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  35
Aseistus
Meritorjunta:  5 x 53,3 cm M/32 torpedoputkea 1 x 40 mm lvakan M/40 1 x 20 mm lvakan M/40 20 x miinaa
Neptun-luokka oli Ruotsin merivoimien kolmen vuonna 1943 valmistetun sukellusveneen muodostama alusluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Neptun | Kockums, Malmö | 1942 | 17. marraskuuta 1942 | 26. elokuuta 1943 | poistettu alusluettelosta 1. huhtikuuta 1966 |
| HMS Najad | Kockums, Malmö | 1942 | 26. syyskuuta 1942 | 15. heinäkuuta 1943 | poistettu alusluettelosta 1. huhtikuuta 1966 |
| HMS Näcken | Kockums, Malmö | 1942 | 26. syyskuuta 1942 | 12. kesäkuuta 1943 | poistettu alusluettelosta 1. huhtikuuta 1966 |
Neptunuksen luola

Portaat luolaan
Neptunuksen luola
Neptunuksen luola (Grotta di Nettuno) on Italiaan kuuluvalla Sardinian saarella. Se sijaitsee lähellä Algheron kaupunkia olevalla Capo Caccian niemellä. Luola löydettiin 1700-luvulla, ja sille annettiin nimi roomalaisten meren jumalan Neptunuksen mukaan.
Luola on suosittu matkailukohde. Sinne pääsee laskeutumaan 656 askelmaisia portaita (Escala del Cabirol) pitkin, jotka on tehty Capo Caccian ulkoseinämään. Portaat alkavat ylhäällä olevan majakan läheltä ja ulottuva alhaalla merenpinnan tasoon. Luolaan pääsee myös laivalla Algheron kaupungista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neptunuksen luola Wikimedia Commonsissa
Theodor Neovius

Theodor Fabian Neovius (2. syyskuuta 1833 Sortavala – 7. helmikuuta 1886 Kirkkonummi) oli suomalainen metsänhoitaja, opettaja ja lehtimies.
Theodor Neoviuksen vanhemmat olivat Sortavalan kirkkoherra Johan Adolf Neovius ja tämän toinen puoliso Gustava Maria Charlotta Burgman. Hän sai yksityisopetusta ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1850. Neovius opiskeli Helsingin yliopistossa, josta hänet erotettiin Töölön juttuna tunnetun skandaalin takia vuonna 1855. Päästyään takaisin yliopistoon Neovius joutui keskeyttämään opintonsa silmäsairauden takia vuonna 1857. Hän matkusti sen jälkeen Ruotsiin, Saksaan ja Sveitsiin, opiskeli Aschaffenburgin metsänhoitoakatemiassa ja valmistui metsänhoitajaksi ja metsäkonduktööriksi vuonna 1859.
Neovius työskenteli Helsingin yksityislyseon matematiikanopettajana vuosina 1854–1855, teknillisen reaalikoulun matematiikan ja fysiikan opettajana vuosina 1856–1857 ja johti Baijerissa matemaattisia mittauksia. Palattuaan Suomeen hän työskenteli metsänhoitajana vuosina 1859–1863 ja sanomalehtimiehenä vuosina 1864–1865. Vuonna 1865 Neovius muutti Ruotsiin, jonka kansalainen hänestä tuli vuonna 1871. Hän työskenteli Göteborgissa opettajana ja luennoitsijana vuodesta 1865, yksityisen poikakoulun johtajana vuodesta 1867 ja siihen yhdistetyn Göteborgin lyseon johtajana vuodesta 1870.
Neovius palasi Suomeen vuonna 1875 ja otti samana vuonna maan kansalaisuuden. Hän työskenteli Tammisaaren seminaarin matematiikan ja luonnontieteiden lehtorina ja sai vakinaisen viran vuonna 1877.
Neovius oli katsomuksiltaan liberaali. Hän toimi Åbo Underrättelserin Helsingin-kirjeenvaihtajana vuosina 1863–1864 sekä julkaisi ja toimitti Helsingfors Postenia vuosina 1864–1865. Hän toimitti Tammisaaren ensimmäistä sanomalehteä Vestra Nylandia vuosina 1881–1882.
Teoksia

Lärobok i plana geometrin. Stockholm: Oscar Dickson, 1874.
Nerehta

| Nerehta Нерехта |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Kostroman alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Nerehta
 Koordinaatit: 57.4637°N, 40.5562°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Kostroman alue
Piiri:  Nerehta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  17 km²
Korkeus:  100 m
Väkiluku (2010):  22 828
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.nerehta.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nerehta (ven. Не́рехта) on kaupunki Kostroman alueella Venäjällä. Se sijaitsee Nerehta- ja Volgaan laskevan Solonitsa-joen yhtymäpaikassa 46 kilometriä Kostromasta lounaaseen. Kaupunki on Nerehtan piirin keskus. Siellä haarautuvat Jaroslavliin, Kostromaan ja Ivanovoon johtavat rautatiet.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 22 828 henkeä.
Paikkakunta tunnetaan vuodesta 1214 lähtien. Paikan nimi tulee samannimisestä joesta, jonka nimi on merjalaista alkuperää. 1300–1700-luvulla se oli suolan tuotannon ja 1700-luvulta lähtien käsityöammattien keskus. Vuonna 1778 Nerehtasta tuli Kostroman lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki.
Nykyään kaupungissa on tekstiili-, konepaja-, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Nähtävyyksiä ovat vuosina 1676–1678 rakennettu Pyhän Vladimirin kirkko, Pyhän Nikolaoksen kirkko (1710–1725), Kazanin katedraali (1709–1713), klassistinen kauppahalli (1836) sekä lukuisat koristeelliset puutalot.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nerehtan kaupungin ja piirin sivusto (venäjäksi)
Kostroman alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Kostroma

Bui | Galitš | Kologriv | Makarjev | Manturovo | Neja | Nerehta |  Šarja | Soligalitš | Tšuhloma | Volgoretšensk
Ripsitähystäjät

| Ripsitähystäjät |
| --- | --- |
 Dactyloscopus tridigitatus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Luikerokalat Blenniiformes
Heimo::  Ripsitähystäjät Dactyloscopidae  Gill, 1859
Suvut 
 Dactylagnus  Dactyloscopus  Gillellus  Heteristius  Leurochilus  Myxodagnus  Platygillellus  Sindoscopus  Storrsia 
Katso myös
   Ripsitähystäjät Wikispeciesissä   Ripsitähystäjät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ripsitähystäjät (Dactyloscopidae) on luikerokalojen lahkoon kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan trooppisista vesistä Pohjois- ja Etelä-Amerikan rannikoilta.
Lajit ja anatomia

Ripsitähystäjiin kuuluu noin 41 lajia yhdeksässä suvussa, esimerkiksi rusoripsitähystäjä (Dactyloscopus pectoralis). Ulkonäöltään ripsitähystäjät ovat pitkulaisia kaloja ja muistuttavat paljon kookkaampia taivaantähystäjiä (Uranoscopidae). Eräs laji voi saavuttaa 15–17 cm:n pituuden, mutta yleensä ne jäävät pienemmiksi, alle 6 cm pitkiksi. Silmät sijaitsevat lajeilla päälaella ja ovat liikuteltavissa. Suu on vino ja suuntautunut ylöspäin. Rintaevät ovat kaloilla kookkaat, ja pitkä selkäevä voi olla yhtenäinen tai jakautunut kahteen osaan. Ripsitähystäjien ainutlaatuinen piirre viuhkaeväisten kalojen joukossa on niiden hengitystapa. Kalojen suussa ja kiduskansissa on ripsimäisiä tai sormimaisia ulokkeita, joiden tehtävänä on estää hiekan pääsy kiduksiin. Väriltään ripsitähystäjät ovat yleensä ruskehtavia.
Levinneisyys ja elintavat

Ripsitähystäjiä tavataan trooppisista ja subtrooppisista vesistä Atlantin rannikolta Yhdysvalloista Brasilian ja Tyynenmeren rannikolta Yhdysvalloista Chileen. Ne elävät yleensä lähellä rantaa matalissa vesissä alle 15 metrin syvyydessä, mutta Gillellus semicinctus -lajia on tavattu lähes 140 metrin syvyydestä. Ripsitähystäjät viettävät piilottelevaa elämää kaivautuneena hiekkaan, niin että vain silmät näkyvät. Osa lajeista suosii kivikkoisia alueita tai koralliriuttoja, ja jotkut elävät myös murtovedessä. Niiden ravintoa ovat pienet kalat ja selkärangattomat eläimet, joita ripsitähystäjät vaanivat kaivautuneena pohjaan. Kalojen lisääntymisestä ei tiedetä paljoa, mutta koiraat vartioivat munia pitämällä niitä palloina rintaevissään.
Neonkilliahven

| Neonkilliahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kirjoahvenkalat Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Paracyprichromis
Laji::  nigripinnis
Kaksiosainen nimi
 Paracyprichromis nigripinnis  (Boulenger, 1901) 
Synonyymit
 Paratilapia nigripinnis Boulenger, 1901  Cyprichromis nigripinnis (Boulenger, 1901)  Limnochromis nigripinnis (Boulenger, 1901) 
Katso myös
   Neonkilliahven Wikispeciesissä   Neonkilliahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Neonkilliahven (Paracyprichromis nigripinnis) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se on suosittu akvaariokala.
Koko ja ulkonäkö

Neonkilliahven voi kasvaa enintään 11 senttimetrin mittaiseksi. Lajilla on pitkänomainen ruumis ja hieman lyyranmuotoinen pyrstö. Koiraat ovat yleensä naaraita kookkaampia ja värikkäämpiä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Neonkilliahventa tavataan kotoperäisenä Tanganjikajärvessä. Laji elää ainakin 40 metrin syvyydessä, käyttää ravinnokseen eläinplanktonia ja muodostaa suuria, useiden satojen yksilöiden parvia. Naaras hautoo mätimunia suussaan. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee neonkilliahvenen elinvoimaiseksi lajiksi.
Neonkilliahven George Albert Boulengerin piirtämänä.
Ripsiäiset

| Ripsiäiset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Ylälahko::  Uussiipiset Neoptera
Lahko::  Ripsiäiset Thysanoptera  Haliday, 1836
Alalahkot ja heimot
 Pistinripsiäiset Terebrantia Adiheterothripidae  Aeolothripidae  Fauriellidae  Heterothripidae  Melanthripidae  Merothripidae  Thripidae  Torviripsiäiset Tubulifera Phlaeothripidae 
Katso myös
   Ripsiäiset Wikispeciesissä   Ripsiäiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ripsiäiset (Thysanoptera) ovat pieniä (0,5–14 mm) ja kapearuumiisia, yleensä tummia hyönteisiä, jotka eivät osaa lentää hyvin. Toisinaan kuitenkin tuuli kuljettaa niitä pitkienkin matkojen päähän.
Varhaisimmat ripsiäisten kantamuotojen fossiilit ovat kivettymiä permikaudelta ja ensimmäiset nykyisenkaltaisten ripsiäisten jäänteet ovat triaskaudelta. Liitu- ja tertiäärikautisissa meripihkoissa niitä tavataan jokseenkin yleisesti kaikissa merkittävissä esiintymissä.
Suomesta tunnetaan noin 138 ripsiäislajia, koko maapallolta 5 500 lajia. Ripsiäisillä on pistävät ja imevät suuosat ja ne käyttävät ravinnokseen kasvisolukkoa, siitepölyä tai sienirihmastoa ja -itiöitä. Eräät lajit ovat myös petoja. Aikuiset ripsiäiset ovat nelisiipisiä, tynkäsiipisiä tai siivettömiä, 1–5 mm:n pituisia, kapeita ja useimmiten litteitä hyönteisiä. Jotkut ripsiäislajit lisääntyvät ilman hedelmöitystä, partenogeneettisesti. Ripsiäisten alalahkoihin kuuluvat pistinripsiäiset (Terebrantia), joilla on tikarimainen munanasetin ja torviripsiäiset (Tubulifera), joilla on takaruumiin kärki torvimainen.
Eräät ripsiäislajit, kuten kalifornian- (Frankliniella occidentalis), palmu- (Thrips palmi) ja traakkipuunripsiäinen (Parthenothrips dracaenae), ovat viljely- ja huonekasvien tuholaisia, mutta Suomessa niiden taloudellinen merkitys on melko vähäinen. Jos kasvin lehdille ilmestyy harmaanvalkeita laikkuja, kyseessä saattavat olla ripsiäiset. Nämä laikut vähitellen yhtyvät ja saavat hopeisen kimalluksen. Lehtien alapinnoilla näkyy ulosteita pieninä pilkkuina. Yleensä munat löytyvät kasvin nuorimmista osista. Vihertävänkeltaiset toukat asustavat lehtien alapinnoilla ja niitä on todella vaikea havaita.
Ripsiäisten torjunta

Tuholaislajien munat selviytyvät yleensä torjunta-aineista, koska ne on munittu kasvisolukon sisään ja siksi niitä vastaan on vaikea taistella. Kuoriutuessaan kalifornianripsiäisen toukat pudottautuvat multaan ja vain muutama jää kasviin ruokailemaan. Mullasta nuoret ja nopealiikkeiset ripsiäiset tulevat hetkeksi näkösälle kun kasveja kastelee kerralla runsaasti. Aikuisena ne kiipeävät takaisin kasviin munimaan ja syömään. Ripsiäiset pystyvät myös koteloitumaan ja odottelemaan parempia aikoja.
Torjunta-ainekäsittely on tehtävä toistuvasti kerran viikossa, kunnes ripsiäiset pysyvät kurissa. Ripsiäisiä voi torjua myös esimerkiksi petopunkeilla (Mesostigmata) ja ripsiäispetopunkeilla (Amblyseius cucumeris). Petopunkit elävät mullassa ja syövät multaan pudonneet ripsiäisten kotelot. Ripsiäispetopunkki taas imee saaliinsa elinnesteet ja saalistaa noin kolme ripsiäisentoukkaa päivässä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Ripsiäiset (Thysanoptera)
Irene Vänninen: Koristekasvien ripsiäiset, ripsiäisten tunnistaminen (pdf)
Suomen ripsiäisten luettelo
ITIS: Thysanoptera (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q185628  Wikispecies: Thysanoptera  ADW: Thysanoptera  AFD: Thysanoptera  BioLib: 16816  BOLD: 111  BugGuide: 7754  CoL: 9GKWK  EoL: 1095  EPPO: 1THYSO  Fauna Europaea: 12229  Fauna Europaea (new): 1e378fc4-ab78-4f5d-977d-1a7f97b838fa  GBIF: 1228  iNaturalist: 83201  IRMNG: 10617  ITIS: 103348  NBN: NBNSYS0000161161  NCBI: 30262  NZOR: 94b92add-4058-4fc5-ae17-fd0af02965a7  Open Tree of Life: 457399  Paleobiology Database: 176587  PPE: thysanoptera  Plazi: 256387E5-FFEB-2B52-5AD1-F89972AD6DFB  WoRMS: 380393
Nesteen seisake

Nesteen seisake (lyh. Nes) oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Raisioon, Nesteentien varteen vuonna 1960. Seisake lakkautettiin toukokuussa 1982.
Riista

Giuseppe Reccon maalaus Nature morte au gibier.
Fasaania on istutettu useisiin maihin riistalinnuksi.
Riista tarkoittaa lihan tai turkiksen vuoksi metsästettäviä eläimiä. Riistaksi katsottava eläinlajisto vaihtelee eri puolilla maapalloa, riippuen eläinten esiintymisestä ja paikallisesta lainsäädännöstä.
Lintuja pyydystetään niiden muuttolaskeutumispaikoilla mm. verkoilla, mutta pääasiassa niitä ammutaan lennosta haulikoilla. Eri maissa on erilaisia rajoituksia metsästykselle mm. ajallisesti, jotta lintujen pesiminen ja poikasten kasvaminen voidaan turvata. Suomessa hyvin yleinen metsästysrajoitus linnuilla kestää uudenvuodenpäivästä 20. elokuuta kello 12:een. Lintujen metsästyksessä käytetään apuna myös koiria, jotka on opetettu etsimään terve, haavoittunut tai kuollut lintu ja osoittamaan sen metsästäjälle.
Riistaeläimet Suomessa

Suomessa riistaeläimillä on metsästysasetuksella säädetyt rauhoitusajat, jolloin niitä ei saa metsästää. Metsästykseen tarvitaan lupa tai lupia. Suomessa tärkeimmät riistaeläimet ovat hirvi, metsäjänis, rusakko, metsäkauris, kanadanmajava, monet sorsalinnut, metso, teeri, pyy, riekko ja sepelkyyhky.
Seuraavassa on lueteltu Suomen lain mukaiset riistaeläimet ja yleiset rauhoitusajat. Laissa on useita poikkeuksia rauhoitusaikoihin:
Riistaeläimet Suomessa > Nisäkkäät

villikani rauhoitettu 1.4.–31.8.
metsäjänis rauhoitettu 1.3.–31.8.
rusakko rauhoitettu 1.3.–31.8.
orava rauhoitettu 1.3.–31.10.
euroopanmajava rauhoitettu 1.5.–19.8.
kanadanmajava rauhoitettu 1.5.–19.8.
susi rauhoitettu poronhoitoalueella 1.4.–30.9., muualla aina.
tarhattu naali
kettu rauhoitettu Lapin maakunnassa 1.5.–31.7. ja muualla maassa 15.4.–31.7.
karhu rauhoitettu.
mäyrä rauhoitettu 1.4.–31.7.
kärppä rauhoitettu 1.4.–31.7.
hilleri
saukko rauhoitettu.
näätä rauhoitettu 1.4.–31.7.
ahma rauhoitettu.
ilves rauhoitettu.
itämeren norppa rauhoitettu 1.1.–15.4. (pyyntilupia ei myönnettylähde?)
kirjohylje rauhoitettu.
halli rauhoitettu 1.1.–15.4.
villisika Ympäri vuoden 25. helmikuuta 2016 alkaen. Naarasta, jolla on saman vuoden porsaat ei saa tappaa 1.3.–31.7.
kuusipeura rauhoitettu 1.2.- syyskuun viimeinen perjantai.
saksanhirvi rauhoitettu 1.2.- syyskuun viimeinen perjantai.
japaninpeura rauhoitettu 1.2.- syyskuun viimeinen perjantai.
metsäkauris Metsäkaurisuros rauhoitettu 1.2.–15.5. ja 16.6–31.8. sekä naaras ja saman vuoden vasa 1.2–31.8
hirvi rauhoitettu Kuusamon ja Taivalkosken kunnissa sekä Lapin maakunnassa 1.1.–31.8.  ja 21.9.– lokakuun toinen perjantai sekä muualla maassa 1.1.– lokakuun toinen perjantai
valkohäntäpeura rauhoitettu 1.2.- syyskuun viimeinen perjantai.
metsäpeura rauhoitettu 1.2.- syyskuun viimeinen perjantai.
mufloni rauhoitettu 1.2.–31.8.
Riistaeläimet Suomessa > Linnut

kanadanhanhi Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
merihanhi Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
metsähanhi Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
heinäsorsa Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
tavi Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
haapana Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
jouhisorsa Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
heinätavi Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
lapasorsa Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
punasotka Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
tukkasotka Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
haahka Suomessa  naarashaahka ja sen saman vuoden poikanen rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka. Uroshaahka rauhoitettu 1.1.–31.5.
alli Suomessa rauhoitettu 1.1.–31.8.
telkkä Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
tukkakoskelo Suomessa rauhoitettu 1.1.–31.8.
isokoskelo Suomessa rauhoitettu 1.1.–31.8.
riekko Suomessa rauhoitettu Pohjois-Savon, Pohjois-Karjalan, Pohjanmaan, Ruotsinkielisen Pohjanmaan, Keski-Suomen, Oulun, Kainuun ja Lapin riistanhoitopiirien alueella Enontekiön, Inarin ja Utsjoen kuntia lukuun ottamatta 1.11.–9.9. sekä Enontekiön, Inarin ja Utsjoen kunnissa 1.4.–9.9. ja muualla maassa koko vuoden.
kiiruna Suomessa rauhoitettu Enontekiön, Inarin ja Utsjoen kunnissa 1.4.–9.9. ja muualla maassa koko vuoden.
pyy Suomessa rauhoitettu 1.11.–9.9.
teeri Suomessa rauhoitettu 1.11.–9.9.
metso Suomessa rauhoitettu 1.11.–9.9.
peltopyy Suomessa rauhoitettu 1.11.–9.9.
fasaani Suomessa rauhoitettu 1.3.–31.8.
nokikana Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
lehtokurppa Suomessa rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
sepelkyyhky Suomessa rauhoitettu 1.11.–9.8.
Kirjallisuutta

Erkki Lahti. Hullut metsot - tutkittua tietoa erä- ja kalamiehiä askarruttavista kysymyksistä, ilmiöistä ja uskomuksista. Myllylahti 2005.
Neraal, Helena: Hirvi keittiössä. Suuri riistaruokakirja.  ((Elg & co: en viltkokebok, 2013.) Suomentanut Jutta Jarvansalo)  Helsinki:  Minerva, 2014.  ISBN 978-952-312-046-4
Marcus Wikman. Lumijälkiopas. Metsästäjäin keskusjärjestö 2005.
Nummi, Petri, Väänänen, Veli-Matti, Alatalo, Rauno. Jahtimailla 1-3 (kirjasarja). Weilin+Göös 2004.
Harto Linden, Martti Hario, Marcus Wikman. Suomalainen riista. Edita 2000.
Petri Nummi, Veli-Matti Väänänen. Riistanhoito. Metsälehti Kustannus 2000.
Harto Lindén, Martti Hario, Marcus Wikman, Aslak Ermala. Riistan jäljille. Edita 1996.
Taavetti, Harri, Peltomäki, Jari. Metsästäjän lintuopas. Metsästäjäin keskusjärjestö 2005.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos (Arkistoitu – Internet Archive)
Metsästäjäin Keskusjärjestö: Metsästysajat ja rajoitukset 1.8.2010–31.7.2011
Rikkavesi

| Rikkavesi |
| --- | --- |
 Laivaväylä kulkee Rikkavedeltä Kaavinkosken kanavan kautta Kaavinjärvelle.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kaavi, Outokumpu, Tuusniemi,
Koordinaatit:  62°49′01″N, 28°45′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Ohtaansalmi
Järvinumero:  04.721.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  101 m 
Rantaviiva:  267 km 
Pinta-ala:  63,4 km² 
Tilavuus:  0,69 km³ 
Keskisyvyys:  10,86 m 
Suurin syvyys:  66,85 m 
Valuma-alue:  1 337,6 km² 
Keskivirtaama:  14,62 m³/s (MQ) 
 fiRikkavesi 
Rikkavesi on järvi Savon ja Karjalan rajamailla. Se laskee Ohtaansalmen kautta Juojärveen.
Rikkavesi-nimen taustaa

1400-luvun asiakirjoissa Rikkaveden kirjoitusasu oli Rikkajärfui. Vuonna 1799 Rikkavesi mainitaan nykyisessä muodossaan.
Alueella on useita Rikka-alkuisia paikannimiä: järven eteläpäässä on Rikkaranta. Se on kylä, joka kuuluu Outokummun kaupunkiin. Rikkarannassa on Rikkalampi, josta laskee lyhyt Rikkajoki Rikkaveteen. Järven pohjoispäässä on suurikokoinen Rikkalahti. Se esiintyy myös kylännimenä (Rickalax, 1735) samalla suunnalla.
Rikka-alkuiset luontonimet ovat tyypillisiä Pohjois-Savossa. Rikka merkitsee roskaa tai kariketta. Vesistönimissä se voi tarkoittaa kaislikkoa tai muuta vesikasvillisuutta.