stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mannermainen filosofia
Historiaa

Jaottelu mannermaiseen ja analyyttiseen filosofiaan syntyi 1900-luvun alkupuolella. Kahden perinteen erkaantumisen voidaan nähdä alkaneen Immanuel Kantin seuraajista — Kant voidaan nähdä viimeisenä suurena filosofina, jota kummankin suuntauksen edustajat ovat lukeneet laajalti. Kantin seuraajista etenkin Hegel, Schopenhauer ja Nietzsche kehittivät filosofiaansa positivismista ja sen seuraajista paljolti eroavaan suuntaan. Analyyttinen filosofia on ollut vähemmän kiinnostunut Kantia seuranneista 1800-luvun saksalaista filosofeista.
1900-luvun ensimmäisen puoliskon filosofia keskittyi pitkälti Saksaan, joka kehittyi eurooppalaisen filosofian keskukseksi. Vasta Adolf Hitlerin ja kansallissosialismin valtaannousu karkotti pitkälti vasemmistolaisen ja juutalaisen filosofien keskittymän. Jotkut, kuten Frankfurtin koulukunta, hakivat turvaa ulkomailta, etenkin Yhdysvalloista. Pienempi osa filosofeista, kuten Martin Heidegger, jäivät Saksaan, lähinnä natsiyhteyksiensä takia. Sodan jälkeen heidät ja heidän ajatuksensa usein tuomittiin kansallissosialistien tavoin, ja esimerkiksi Heideggeria kiellettiin joksikin aikaa opettamasta.
Toisen maailmansodan jälkeen Ranskassa nousi valtava kiinnostus aikaisempaan saksalaiseen filosofiaan. Ranskan kommunistisen puolueen valtaannousu nosti vasemmistolaisuuden vallitsevaksi kehityssuunnaksi maan politiikassa ja julkisessa keskustelussa, mikä puolestaan johti Hegelin ja Marxin ajatusten tutkimukseen jopa konservatiivisissa Ranskan yliopistoissa, joissa heitä ei aikaisemmin ollut otettu huomioon. Toisaalta fenomenologi Edmund Husserlin ja hänen aiemman oppilaansa Martin Heidegger työt tulivat myös muotiin. Fenomenologian kansantajuistamisessa vaikutti erityisesti Jean-Paul Sartre, joka kutsui ajatteluaan eksistentialismiksi.
Suuntauksia > Fenomenologia

Fenomenologia on tutkimussuuntaus, joka pyrkii tutkimaan tietoisuuden rakenteita havaintokokemuksessa. Sen kehittäjä on Edmund Husserl. Tunnetuimpia fenomenologeja hänen lisäkseen ovat Maurice Merleau-Ponty sekä Husserlin oppilas Martin Heidegger.
Suuntauksia > Hermeneutiikka

Hermeneutiikka on tutkimussuuntaus, joka painottaa inhimillistä ymmärrystä (ennen kaikkea kirjoitettujen) tekstien mutta myös musiikin tai kuvataiteen tulkinnassa. Nykyaikaisen hermeneutiikan perustajana pidetään Wilhelm Diltheytä. Hänen lisäkseen hermeneutiikkaa ovat kehittäneet muun muassa Martin Heidegger ja Hans-Georg Gadamer, Paul Ricoeur ja Gianni Vattimo.
Suuntauksia > Eksistentialismi

Eksistentialismi on suuntaus, joka korostaa yksilön kokemuksen ainutlaatuisuutta. Sitä on kehittänyt ennen kaikkea Jean-Paul Sartre. Muita eksistentialisteja ovat muun muassa Karl Jaspers, Simone de Beauvoir, Gabriel Marcel ja Albert Camus. Liike lukee myös Søren Kierkegaardin ja Friedrich Nietzschen merkittäviksi edeltäjikseen.
Suuntauksia > Psykoanalyysi ja strukturalismi

Psykoanalyysi ja strukturalismi saivat mannermaiseen filosofiaan liittyvässä lingvistiikassa ja antropologiassa merkittävän roolin, jota niillä ei ollut analyyttisessä filosofiassa. Sigmund Freud, Carl Jung, Alfred Adler ja erityisesti Jacques Lacan liitetään tähän alueeseen.
Suuntauksia > Jälkistrukturalismi

Strukturalismi on rakenteellisuutta korostava lähestymistapa useilla tutkimusaloilla. Strukturalismi juontaa paljolti kielitieteilijä Ferdinand de Saussuren lingvistiikasta. Jälkistrukturalismi on mannermaisen filosofian suuntaus, joka sai alkunsa Ranskassa 1960-luvulla. Siihen luetut filosofit, kuten Jacques Derrida, Michel Foucault ja Julia Kristeva, suhtautuivat strukturalismiin hyvin kriittisesti. Siinä missä strukturalismi oli esittänyt, että merkitykset voivat olla kulttuurista riippumattomia, jälkistrukturalistit näkevät yleensä kulttuurin oleellisena merkitykselle.
Suuntauksia > Postmodernismi

Postmoderni filosofia on eklektinen ja vaikeasti tavoitettava suuntaus, jota luonnehtii länsimaisen filosofian kritiikki. Se alkoi mannermaisen filosofian kritiikkinä ja se on saanut vaikutteita fenomenologiasta, strukturalismista ja eksistentialismista, mukaan lukien Kierkegaard ja Heidegger. Siihen on vaikuttanut myös Ludwig Wittgensteinin myöhempi analyyttisen filosofian kritiikki.
Suuntauksia > Dekonstruktio

Dekonstruktio on keskeinen käsite mannermaisessa filosofiassa ja kirjallisuuskritiikissä. Sen kehitti jälkistrukturalistinen filosofi Jacques Derrida.
Suuntauksia > Ranskalainen feminismi

Käsite ranskalainen feminismi viittaa joukkoon ranskalaisia feministejä, jotka vaikuttivat erityisesti 1970–1990-luvuilla. Siihen luetaan muun muassa Hélène Cixous, Luce Irigaray ja Julia Kristeva.
Suuntauksia > Kriittinen teoria ja Frankfurtin koulukunta

Frankfurtin kriittinen koulukunta on filosofinen ja yhteiskuntateoreettinen koulukunta, joka on kehittänyt ennen kaikkea uusmarxilaista ajattelua. Sen alullepanijana on ollut Max Horkheimer. Hänen lisäkseen koulukuntaan kuuluvat muun muassa Theodor Adorno, Herbert Marcuse ja Jürgen Habermas.
Suuntauksia > Marxilainen filosofia

Marxismin filosofia on mannermaisen filosofian eri suuntauksista selkeimmin omaksi koulukunnakseen eroteltava ideologia. Se kumpuaa suurimmaksi osaksi Karl Marxin sekä Friedrich Engelsin kirjoituksista. Marxilaista filosofiaa jatkoivat omalta osaltaan Neuvostoliiton ja muiden sosialististen maiden akateeminen maailma. Frankfurtin kriittinen koulukunta voidaan nähdä sen osana.
Mannermaisen ja analyyttisen filosofian eroista

Mannermaiseen filosofiaan kuuluu niin erilaisia suuntauksia, ettei itse luokittelu vielä kuvaa filosofian sisältöä paljoakaan. Mannermaisiin perinteisiin liittyy kuitenkin tiettyjä yleisiä eroja suhteessa analyyttiseen filosofiaan. Erot ovat lähinnä painotuksissa ja tyylissä.
Eräs keskeisimpiä yhteisiä teemoja mannermaisessa filosofiassa on tietynlainen skeptisismi koskien sitä, voiko ajattelua abstrahoida sen välttämättömistä luonnollisista ja materiaalisista esiehdoista. Tästä skeptisismistä seuraa, että filosofin tulee taistella sen kanssa, ettei hän voi käsitellä ajatuksia riippumattomina näistä esiehdoista.
Esimerkiksi Hegelin mukaan ajattelua ei voi abstrahoida erillisiksi historiasta. Ajatukset eivät ole ikuisia vaan riippuvia siitä ajasta, jolloin ne on esitetty. Marxin mukaan ajatuksia ei voida puolestaan abstrahoida erillisiksi yhteiskunnan taloudellisesta perustasta: ne riippuvat aina yhteiskuntaluokasta. Nietzschelle ajatukset eivät ole riippumattomia filosofin omista vioista ja tahdosta valtaan. Kierkegaardille niitä ei voi erottaa uskosta, Heideggerille ja Sartrelle puolestaan olemassaolon kysymyksestä. Derridalle mahdollisia historioita ja sanojen itsensä välisiä riippuvuuksia ei voi pitää transsendentteina.
Analyyttiset filosofit voivat pitää kaikkia näitä asioita tärkeinä, mutta olettaa silti metodologisesti, että he voivat ongelmitta käyttää abstrakteja ajatuksia ja niiden välisiä suhteita loogisissa argumenteissa. Joskus, kuten Wittgensteinilla, analyyttisen perinteen filosofit päätyvät samanlaiseen skeptisismiin päättelyn tuloksena, mutta se ei ole metodologinen ennakko-oletus samalla tavalla kuin mannermaisessa perinteessä.
Mannermainen filosofia ja analyyttinen filosofia eroavat toisistaan myös suhtautumisessa tieteeseen. Erityisesti fenomenologiassa ja eksistentialismissa korostetaan, etteivät tieteellinen tutkimus tai tieteen tulokset voi olla filosofian lähtökohtana, koska filosofian on lähdettävä liikkeelle jostakin perustavammasta ja analysoida tieteen menetelmiä ja tiedettä tiedon tuottajana kriittisesti.
Mannermaisen ja analyyttisen perinteen välillä on ollut myös paljon vuorovaikutusta. Muun muassa 1800-luvun mannermainen filosofia on vaikuttanut joihinkin "analyyttisiksi" nimitettyihin moraalifilosofeihin. Esimerkiksi Bernard Williams sai vaikutteita Nietzscheltä, ja John Rawls tutki Hegelin moraalifilosofiaa. Vastaavasti useat mannermaiset nimet, kuten Jacques Derrida ja Jürgen Habermas, kytkeytyvät analyyttiseen kielifilosofiaan, kuten John Searlen ja J. L. Austinin töihin.
Mannermaisen filosofian edustajia

Theodor Adorno
Louis Althusser
Giorgio Agamben
Alain Badiou
Roland Barthes
Jean Baudrillard
Simone de Beauvoir
Isaiah Berlin
Maurice Blanchot
Pierre Bourdieu
Albert Camus
Hélène Cixous
Guy Debord
Gilles Deleuze
Jacques Derrida
Michel Foucault
Hans-Georg Gadamer
René Girard
Jürgen Habermas
Werner Hamacher
Edmund Husserl
Karl Jaspers
Julia Kristeva
Philippe Lacoue-Labarthe
Henri Lefebvre
Claude Lévi-Strauss
Emmanuel Levinas
Jean-François Lyotard
Paul de Man
Gabriel Marcel
Herbert Marcuse
Jean-Luc Nancy
Antonio Negri
Paul Ricoeur
Jean-Paul Sartre
Michel Serres
Gianni Vattimo
Paul Virilio
Slavoj Žižek
Mannermaisen filosofian merkkiteoksia

Martin Heidegger: Oleminen ja aika (Sein und Zeit)
Edmund Husserl: Logische Untersuchungen ("Loogisia tutkimuksia")
Jean-Paul Sartre: Inho (La Nausée)
Jean-Paul Sartre: L'être et le néant ("Oleminen ja ei-oleminen")
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lisää luettavaa aiheesta Mannermaisen filosofian bibliografia on Wikiaineistossa
Bruce B. Janz: Continental Philosophy (Arkistoitu – Internet Archive) – linkkejä (englanniksi)
1900-luvun filosofiset koulukunnat
| --- | --- |
Analyyttinen filosofia:  Positivismi  Pragmatismi  Looginen empirismi 
Mannermainen filosofia:  Hermeneutiikka  Fenomenologia  Eksistentialismi  Strukturalismi  Jälkistrukturalismi  Postmodernismi 
Marxilainen filosofia:  Frankfurtin koulukunta  Radikaalifeminismi 
Muut:  Tomismi  Uustomismi 
Wilhelm Dilthey (1833–1911), hermeneutikko.
Jean-Paul Sartre (1905–1980), filosofi, kirjailija ja yhteiskuntakriitikko.
Stevens

|  Stevens |
| --- | --- |
Koko nimi:  Stevens
Päämaja:  Yhdysvallat
Tunnetuimmat kuljettajat:  Duane Carter, Bill Schindler, Ernie McCoy, Jerry Hoyt
Moottorit:  Offenhauser
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1950
Kilpailuja:  6
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  1
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1956
Stevens oli yhdysvaltalainen kilpa-autojen valmistaja, joka osallistui Indianapolis 500 -osakilpailuun vuosina 1950 ja 1952–1956. Tallin paras sijoitus oli Ernie McCoyn ajama 8. sija vuonna 1953. Muissa kilpailuissa talli kärsi epäluotettavuuksista ja sijoitukset olivat kymmenen huonommalla puolella. Stevens-autolla voitettiin vuoden 1936 Indianapolis 500 -kilpailu Louis Meyerin ajamana ja vuoden 1931 Indianapolis 500 -kilpailu Louis Schneiderin ajamana.
Formula 1 -saavutukset

Palkintosijat
| Nro | Kilpailu | Kuljettaja |
| --- | --- | --- |
1: 
Paalupaikat
| Nro | Kilpailu | Kuljettaja |
| --- | --- | --- |
| 1 | Indianapolis 500 1955 | Jerry Hoyt |
Nopeimmat kierrokset
| Nro | Kilpailu | Kuljettaja |
| --- | --- | --- |
1:
Aiheesta muualla

Stevensin tilastot f1db.com. Arkistoitu 22.11.2008. Viitattu 18.2.2018. (englanniksi)
Myyttikritiikki

Myyttikritiikki tai mytologinen kritiikki (englanniksi myth criticism tai mythological criticism) on taiteen kriittiseen tarkasteluun soveltuva väline.
Mytologinen kritiikki perustuu uskonnollisuuden ja "pyhän" käsitteen laajempaan kontekstiin erityisesti yksilöpsykologisessa mielessä. Se tutkii, miten taide pureutuu alitajuntaan ja näkee pyhyyden erityisissä myyteissä ja rituaaleissa, salaperäisyydessä, sankaruudessa ja myös sankarihahmoissa.
Myyttikritiikin juurien katsotaan olevan Carl Jungin ja Mircea Eliaden teorioissa uskonnollisuuden ja psykologian yhteydestä. Nykyisiin myyttikriitikoihin luetaan esimerkiksi James Fraser sekä Claude Lévi-Strauss.
Myyttikritiikki käsittelee usein amerikkalaiseen elokuvaan kohdistuvaa tutkimusta. Eräät tutkijat  katsovat, että elokuvan uskonnollista sisältöä voidaan käsitellä kolmella tavalla: teologisesti, myyttisesti ja aatteellisesti. Teologinen tapa tutkii heidän käsityksensä mukaan elokuvan ihmisen suhdetta juutalais-kristilliseen Jumalaan ja siihen liittyen synnin ja anteeksiannon käsitteitä. Ideologinen tapa taas miettii elokuvan uskonnon yhteiskunnallisia vaikutuksia.
Skarpnäckin metroasema

Skarpnäckin metroasema on Tukholman metron asema Skarpnäcks Gårdin kaupunginosassa.
Asema on linjan 17 pääteasema. Se on 25 metriä maanpinnan alapuolella ja se avattiin metron sadantena asemana 15. elokuuta 1994. Asema on nykyään Tukholman metron uusin asema.
Aseman portit vuonna 2008
Aiheesta muualla

| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Bagarmossenin metroasema ▷ Åkeshovin metroasema |  |  Linja 17 päätepiste |  |  |
muokkaa wikidataa
Iku Viitanen

Iku Viitanen
Iku Viitanen on suomalainen jääkiekon ja käsipallon parissa toiminut urheiluselostaja sekä salolaisen punk-yhtye Vaavin laulaja, basisti ja säveltäjä.
Viitanen sai huomiota 25. helmikuuta 2003 selostaessaan humalassa turkulaisessa Auran Aallot -paikallisradiossa jääkiekko-ottelun Oulun Kärpät – Turun Palloseura (TPS).
Viitanen on Auran Aaltojen jälkeen tehnyt työtä esimerkiksi Porin Ässien kenttäkuuluttajana sekä käsipalloseura HC Denniksen toiminnanjohtajana. Hän selosti TPS:n kotiotteluja urheilutelevisiokanava UrhoTV Totalilla. Hänen ääntään on radiossa kuultu salolaisen Radio 88,2:n taajuudella, ja hän oli myös turkulaisen rock-musiikkiin erikoistuneen Radio Sata -radioaseman aamujuontaja. Viitanen toimii HC TPS:n kenttäkuuluttajana.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Otteita Iku Viitasen Kärpät-TPS-selostuksesta
Plutino

Tunnetuimpia plutinoita vertailussa koon, albedon ja värin mukaan
Plutinot ovat tähtitieteellisen määritelmän mukaan transneptunisia kohteita, jotka ovat 3:2 rataresonanssissa Neptunus-planeetan kanssa. Ne on nimetty kääpiöplaneetta 134340 Pluton mukaan. IAU:n määritelmän mukaan planeetta on taivaankappale, joka on puhdistanut ratansa lähiympäristön muista kappaleista, siis plutino ei ole oikea planeetta. Myös Pluto itse ja sen kuu Kharon ovat plutinoja. Noin neljäsosa Kuiperin vyöhykkeen kohteista on plutinoja.
Pluton lisäksi suurimmat tunnetut plutinot ovat 90482 Orcus, 28978 Ixion ja 38628 Huya. Ensimmäinen Pluton ja Kharonin jälkeen löydetty plutino oli (385185) 1993 RO. Myös 38083 Rhadamanthusia pidettiin ennen yhtenä suurimmista plutinoista, mutta nykyään se luetaan muunlaiseksi Kuiperin vyöhykkeen kohteeksi.
28978 Ixionin rata (sinisellä) verrattuna uloimpien planeettojen (Jupiter, Saturnus, Uranus ja Neptunus) ratoihin (punaisella).
134340 Pluton rata (sinisellä) verrattuna uloimpien planeettojen (Jupiter, Saturnus, Uranus ja Neptunus) ratoihin (punaisella).
Ingrida Šimonytė

| Ingrida Šimonytė |
| --- | --- |

Liettuan pääministeri
 25. marraskuuta 2020 – 12. joulukuuta 2024  
Edeltäjä:  Saulius Skvernelis
Seuraaja:  Gintautas Paluckas
Liettuan valtiovarainministeri
 7. heinäkuuta 2009 – 13. joulukuuta 2012  
Edeltäjä:  Algirdas Šemeta
Seuraaja:  Rimantas Šadžius
Kansanedustaja
 14. marraskuuta 2016 –  
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. marraskuuta 1974 (ikä 50) Vilna, Liettuan SNT, Neuvostoliitto
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton
Tutkinnot:  Vilnan yliopisto
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ingrida Šimonytė (s. 15. marraskuuta 1974 Vilna, Liettuan SNT) on liettualainen ekonomisti ja poliitikko, joka aloitti marraskuussa 2020 Liettuan pääministerinä. Hän oli ollut vuosina 2009–2012 valtiovarainministerinä, ja hän oli vuonna 2019 presidenttiehdokkaana. Šimonytė on toiminut urallaan muun muassa Vilnan yliopiston luennoitsijana ja Liettuan keskuspankin hallituksen varapuheenjohtajana. Hänet valittiin vuonna 2016 Liettuan parlamenttiin, Seimasiin.
Opiskelu ja ekonomistina ministeriössä ja Liettuan keskuspankissa

Ingrida Šimonytė syntyi Vilnassa vuonna 1974. Hän kävi Vilnan yliopisto, mistä hän sai vuonna 1996 alemman korkeakoulututkinnon liiketaloustieteestä ja vuonna 1998 maisterintutkinnon rahoitusalalta.
Šimonytė työskenteli valmistuttuaan Liettuan valtiovarainministeriössä. Hän johti vuosina 1998–2001 ministeriön verotusosaston välillisten verojen jaostoa ja vuosina 2002–2004 koko verotusosastoa. Valtiovarainministeriön alivaltiosihteerinä hän oli 2004–2009. Alivaltiosihteerinä Šimonytė oli vastuussa laskentatoimesta ja finanssiraportoinnista. Liettuan valtiovarainministeriksi Šimonytė nimettiin heinäkuussa 2009. Ministerinä hän toimi vuoteen 2012 saakka.
Šimonytė aloitti tammikuussa 2013 Vilnan yliopiston makrotaloustieteen luennoitsijana. Samana vuonna hänet valittiin Liettuan keskuspankin hallituksen varapuheenjohtajaksi. Hän toimi luennoitsijana ja keskuspankin hallituksessa vuoteen 2016 saakka.
Parlamentista pääministeriksi

Šimonytė valittiin vuoden 2016 parlamenttivaaleissa Seimasiin. Hän oli ehdolla konservatiivisen Kotimaan liitto – Liettuan kristillisdemokraatit -puolueen listoilla sitoutumattomana ehdokkaana. Puolue valitsi hänet marraskuussa 2018 presidenttiehdokkaakseen vuoden 2019 vaaleihin. Vaalien ensimmäinen kierroksella Šimonytė sai eniten ääniä, mutta ero toiseksi tulleeseen Gitanas Nausėdaan oli pieni: Šimonytė sai 31,3 prosenttia ja Nausėda 30,9 prosenttia äänistä. Nausėda voitti kuitenkin toisen kierroksen selvästi.
Kotimaan liitto voitti vuoden 2020 parlamenttivaalit ja asetti Šimonytėn pääministeriehdokkaakseen, vaikka tämä ei virallisesti kuulukaan puolueeseen. Kotimaan liitto alkoi muodostaa hallitusta kahden pienemmän puolueen, liberaalien liikkeen ja Vapauspuolueen kanssa. Presidentti Nausėda nimitti Šimonytė pääministeriksi 25.11.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ingrida Šimonytė Wikimedia Commonsissa
Šimonytėn kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Liettuan pääministerit
Prunskienė
Šimėnas
Vagnorius
Abišala
Lubys
Šleževičius
Stankevičius
Vagnorius
Paksas
Kubilius
Paksas
Brazauskas
Kirkilas
Kubilius
Butkevičius
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Latvia  Puola
Kiinan alueellinen hallinto

Kiinan alueellinen hallinto jakautuu noin viiteen tasoon keskushallinnon alapuolella. Nämä tasot ovat maakuntataso (省级), prefektuuritaso (地级), piirikuntataso (县级), kuntataso (乡级) ja kylätaso (村级). Alueilla on hallinnon lisäksi merkittävä kulttuurillinen rooli: ihmiset usein samastuvat kotimaakuntaansa, ja kullakin on omat stereotypiansa tai identiteettinsä.
(Artikkelissa esitetyt eri aluetyyppien lukumäärät Kiinan kansantasavallan osalta ovat osaksi 31. joulukuuta 2002. tilanteen mukaan. Lähteistetyt luvut on ajantasaistettu 2013 lopun tilanteeseen.)
Maakuntataso

Maakuntatason alueita on neljää eri tyyppiä:
maakunnat
Itsehallinnolliset kunnat (eli maakuntatasoiset kaupungit), jotka eivät jakaudu prefektuuritasolle
autonomiset alueet on määritelty jollekin vähemmistökansallisuudelle
erityishallintoalueet, jotka säilyttävät vanhan aluehallintonsa
Suurin osa näiden rajoista periytyy Ming-dynastian ajoilta, joskin Kiinan kansantasavalta on tehnyt niihin useita muutoksia. Tuoreimmat muutokset ovat Chongqingin ja Hainanin korottaminen maakunniksi ja Hongkongin ja Macaon liittäminen erityishallintoalueiksi.
Maakuntataso > Kiinan kansantasavalta

Kiinan kansantasavallassa on 22 maakuntaa (ja kansantasavallan mukaan myös Taiwan 23. maakuntana), neljä itsehallinnollista kuntaa, viisi autonomista aluetta ja kaksi erityishallintoaluetta. Vaikka nämä 33 (ynnä Taiwan) ovat keskushallinnon alaisuudessa, käytännössä maakunnilla on laajat valtuudet määrätä itse esimerkiksi talouteensa liittyvistä asioista.
Maakunnat
Anhui (安徽)
Fujian (福建)
Gansu (甘肃)
Guangdong (广东)
Guizhou (贵州)
Hainan (海南)
Hebei (河北)
Heilongjiang (黑龙江)
Henan (河南)
Hubei (湖北)
Hunan (湖南)
Jiangsu (江苏)
Jiangxi (江西)
Jilin (吉林)
Liaoning (辽宁)
Qinghai (青海)
Shaanxi (陕西)
Shandong (山东)
Shanxi (山西)
Sichuan (四川)
Yunnan (云南)
Zhejiang (浙江)
Autonomiset alueet
Guangxi (zhuangit) (广西)
Ningxia (hui-kiinalaiset) (宁夏)
Sisä-Mongolia (内蒙古)
Xinjiang (uiguurit) (新疆)
Tiibet (西藏)
Itsehallinnolliset kunnat
Chongqing (重庆)
Peking (北京)
Shanghai (上海)
Tianjin (天津)
Erityishallintoalueet
Hongkong (香港)
Macao (澳门)
Maakuntataso > Kiinan tasavalta

Kiinan tasavalta (Taiwan) hallitsee kokonaisuudessaan yhtä maakuntaa ja osia toisesta, minkä lisäksi sillä on kaksi itsehallinnollista kuntaa. Virallisesti tasavalta hallitsee kaikkia Kiinan maakuntia ja autonomisia alueita, mukaan lukien jopa Kansantasavallan itseensä liittämää Tiibetin autonomista aluetta.lähde?
Maakunnat:
Taiwan
Fujian, josta tasavalta käytännössä hallitsee kahta piirikuntaa (县):
Kinmen
Lienchiang
Itsehallinnolliset kunnat:
Kaohsiung
Taichung
Tainan
Taipei
Taoyuan
Uusi-Taipei
Prefektuuritaso

Kiinan kansantasavallassa on yhteensä 333 prefektuuritason aluetta (vuoden 2013 lopussa; Hongkong, Macao tai Taiwan eivät ole mukana jaottelussa):
286 prefektuuritason kaupunkia (地级市)
14 prefektuuria (地区)
30 autonomista prefektuuria (自治州)
3 liittoa (盟) (kaikki Sisä-Mongoliassa)
Kiinan tasavallalla (Taiwan) ei ole prefektuuritason kaupunkeja, aliprefektuuritason kaupunkeja eikä autonomisia prefektuureja.
Piirikuntataso

Piirikuntatason alueita Kiinan kansantasavallassa on yhteensä 2853 (vuoden 2013 lopussa; Hongkong, Macao tai Taiwan eivät ole mukana jaottelussa):
872 kaupunkipiiriä (市辖区), jotka eivät ole prefektuurien eikä liittojen alaisuudessa
368 piirikuntatason kaupunkia (县级市)
1442 piirikuntaa (县)
117 autonomista piirikuntaa (自治县)
49 lippukuntaa (tai lippua) (旗) (kaikki Sisä-Mongoliassa)
3 autonomista lippukuntaa (tai autonomista lippua) (自治旗) (kaikki Sisä-Mongoliassa)
1 erityisvyöhyke (特区) (Liuzhin erityisvyöhyke Guizhoun maakunnan Liupanshuin prefektuuritason kaupungissa)
1 metsävyöhyke (林区) (Shennongjian metsävyöhyke Hubein maakunnan suorassa ohjauksessa)
Kiinan tasavallassa piirikuntatason kaupunkien tilalla on maakunnan hallinnoimia kaupunkeja.
Kuntataso

Piirikuntatasoa alempia määritettyjä hallintoalueita on Kiinan kansantasavallassa yhteensä 40 497 (vuoden 2013 lopussa; Hongkong, Macao tai Taiwan eivät ole mukana jaottelussa).
Kuntatason yksiköitä ovat:
alipiirit (街道), joita on vain kaupunkipiireilla ja piirikuntatason kaupungeissa
suurkunnat (镇)
maalaiskunnat (乡), pienet maaseudun alueet
etniset kunnat (民族乡), vähemmistökansoille määriteltyjä alueita
sumut (苏木), kaikki Sisä-Mongoliassa
etninen sumu (民族苏木), ainoa Evenkien etninen sumu Sisä-Mongoliassa
Lisäksi piirikuntatason ja kuntatason välissä on seutukunta (县辖区). Niiden määrä on vähennetty koko ajan, ja vuoden 2013 lopussa on enää 2 seutukuntaa jäljellä. Tilastossa ne lasketaan kuntatason yksiköihin.
Kylätaso

Kuntatason yksikkö jakautuu edelleen kylätason yksikköihin. Kylätason yksiköillä ei ole niin paljon poliittisia merkityksiä. Kylätason yksiköitä ovat:
yhteisö (tai kortteli, 社区), jonka hallintoelin on nimeltään korttelikomitea (居民委员会, lyhenne: 居委).
hallinnollinen kylä (tai kylä, 行政村, 村), jonka hallintoelin on nimeltään kyläkomitea (村民委员会).
etninen kylä, vähemmistökansalle määriteltty kylä.
gaqa (嘎查), kylän vastaava yksikkö sumun alapuolella Sisä-Mongoliassa.
Kylätason yksiköt voivat edelleen jakautua alimpiin yksikköihin.
naapurusto (居民小组), yhteisön alapuolella.
kyläläisryhmä (村民小组), kylän alapuolella.
Kyläläisryhmä koostuu muutamasta perheestä tai kymmenistä perheistä.
Luonnollinen kylä, joka esiintyy satunnaisesti ja luonnollisesti maaseudulla, ei ole varsinainen yksikkö hallinnollisessa jaossa. Se voisi olla hallinnollinen kylä tai kyläläisryhmä. Isossa luonnollisessa kylässä voisi olla muutama kyläläisryhmä taikka muutama hallinnollinen kylä.