stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter Popluhár

| Peter Popluhár> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1993 (ikä 31) Bratislava, Slovakia
Kansalaisuus:  Slovakia
Muut tiedot
Lempinimet:  PPPeter
Aktiivisena:  2015–
Peter Popluhár (s. 16. kesäkuuta 1993 Bratislava, Slovakia) on slovakialainen tubettaja, sisällöntuottaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan myös nimellä PPPeter, joka on hänen Youtube-kanavansa nimi. Kanavan hän on luonut lokakuussa 2015. Lokakuussa 2024 kanavalla on noin miljoona tilaajaa. Hän tunnetaan etenkin matkailuaiheisista videoistaan. Hän on tehnyt videosarjoja muun muassa omasta kotimaastaan Slovakiasta, parhaimmin ja huonoimmin arvioiduista ravintoloista ja hotelleista ja Afrikan matkoistaan, jonka myös Slovakian yleisradioyhtiö RTVS lähetti vuonna 2018. Vuonna 2020 Popluhár esiintyi yhdysvaltalaisen Geography Now -tubettajan Slovakia-aiheisessa jaksossa. Vuonna 2023 Popluhár julkaisi englanninkielisen käännöksen kirjastaan, jossa hän kertoo matkoistaan. Vuonna 2024 hän julkaisi sarjan Kiinan matkastaan.
Teokset

All the Places I Didn't Die: The Funniest Travel Diary (Kde všade som (ne)zomrel, Ikar 2018), Omakustanne 2023  ISBN 978-80-974665-0-3
Ako (ne)prežiť mladosť - Príbehy príšerných rozhodnutí, Ikar 2021 ISBN 978-80-551-8021-2
Könni

Könni voi viitata seuraaviin asioihin:
Paikkoja

Könni, kylä Ilmajoella
Henkilöitä

Könni, ilmajokelainen suku, johon kuuluivat aikoinaan Suomen kuuluisimmat kellosepät, Könnin mestarit, könninkellojen tekijät. Suvun tunnetuimpia jäseniä:
Jaakko Königsback-Könni (1721–1794), rauta-, kello- ja pyssyseppä
Juho Könni (1754–1815), kello- ja vaskiseppä, edellisen poika
Jaakko Juhonpoika Könni (1774–1830), kelloseppä, kirurgisten kojeiden valmistaja ja rakennusmestari, edellisen poika
Juho Juhonpoika Könni (1782–1855), kello- ja lukkoseppä, kynttiläkruunujen valmistaja, edellisen veli
Juho Jaakonpoika Könni (1798–1865), kelloseppä ja ajokalujen valmistaja
Jaakko Juhonpoika Könni (1816–1861), seppä ja metallinvalaja
Otto Edvard Könni (1858–1931), maanviljelijä, toimittaja ja valtiopäivämies
Yrjö Könni (1893–1978), jääkärieverstiluutnantti
Kosti Könni (1894–1975), toimittaja ja toimituspäällikkö, Otto Edvard Könnin poika
Eero Könni (1895–1929), sotilaslentäjä ja liikemies
Yrjö Könni (1908–1997), taidemaalari ja -graafikko
Muita

Könnin kuokkamies, suomalaisen kansantarinan peltoa kuokkiva robottimainen kone
16 tähteä – 16 iskelmää

| 16 tähteä – 16 iskelmää eri esittäjiä |
| --- | --- | --- |

LP-levyn kansikuva
Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 13. maaliskuuta 1975, Kulttuuritalo, Helsinki
 Julkaistu: 1975
 Formaatti: LP-levy   C-kasetti
 Tuottaja(t): Paavo Einiö
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 45.37
 Levy-yhtiö: Oy Finndisc Ab
16 tähteä – 16 iskelmää on kokoelma-albumi konsertista, joka on pidetty 13. maaliskuuta 1975 Kulttuuritalolla Helsingissä. Sovittaja ja orkesterin johtaja on Eino Virtanen ja tuottaja Paavo Einiö.
Äänityksen on tehnyt Finnlevyn Kari Tamminen. Kansitaiteesta vastaa Kauko Koponen.
Levy-yhtiö on Oy Finndisc Ab, levymerkki RONDO ja LP-levyn kaupallinen tunnus ROLP 8 sekä kasetin ROKA 8.
Kappaleet

1. Annikki Tähti:
2. Kai Lind:
3. Tuula-Anneli Rantanen:
4. Eugen Malmstén:
5. Reijo Taipale:
6. Eila Pellinen:
7. Veikko Tuomi:
8. Kai Hyttinen:
1. Erkki Junkkarinen:
2. Pirkko Mannola:
3. Juha Eirto:
4. Ragni Malmstén:
5. Matti Heinivaho:
6. Vieno Kekkonen:
7. Eino Grön:
8. Pirkko Jaakkola:
Helmirintamuura

| Helmirintamuura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Helmimuurat Hylophylax
Laji::  naevioides
Kaksiosainen nimi
 Hylophylax naevioides  (Lafresnaye, 1847) 

Katso myös
   Helmirintamuura Wikispeciesissä   Helmirintamuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Helmirintamuura (Hylophylax naevioides) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Helmirintamuuraa tavataan Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Hondurasissa, Nicaraguassa ja Panamassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 373 000 km2. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Luettelo saksofonisteista

Candy Dulfer
Charlie Parker
Stan Getz
Branford Marsalis
Ornette Coleman
Tämä on luettelo saksofonisteista.
Kuuluisia saksofonisteja

Julian ”Cannonball” Adderley
Sidney Bechet
Jerry Bergonzi
Chu Berry
Michael Brecker (1949–2007)
Harry Carney (1910-1974)
Benny Carter (alttosaksofoni, 1907–2003)
Ornette Coleman
John Coltrane
Eddie ”Lockjaw” Davis
Daniel Deffayet (1922–2002)
Claude Delangle
Jimmy Dorsey
Candy Dulfer
Jason Freese
Kenny G
Jan Garbarek
Stan Getz
Johnny Griffin
Paul Gonsalves
Lars Gullin
John Harle
Coleman Hawkins
Frederick L. Hemke
Joe Henderson
Johnny Hodges
Lee Konitz
Jean-Marie Londeix
Eric Marienthal
Branford Marsalis
Bennie Maupin
Bob Mintzer
Marcel Mule (1901–2001)
Gerry Mulligan
Dick Oatts
Charlie ”Bird” Parker
Maceo Parker
Jack Pettis (1902–1963)
Lenny Pickett
Chris Potter
Sigurd Raschèr (1907–2001)
Joshua Redman
Sonny Rollins
Eugene Rousseau
David Sanborn
Pharoah Sanders
Adolphe Sax (1814–1894)
Tom Scott
Wayne Shorter
Sergei Stepanov
Sonny Stitt
Lew Tabackin
Frank Trumbauer (1901–1956)
Stanley Turrentine
Ben Webster
Lester Young
Clarence Clemons
Paul Desmond
Suomalaisia saksofonisteja

Juhani Aaltonen
Bruno Laakko
Manuel Dunkel
Sonny Heinilä
Markus Holkko
Juho Hurskainen
Mikko Innanen
Jouni Järvelä
Jussi Kannaste
Tane Kannisto
Juha Keikkonen
Eero Koivistoinen
Tatu Kosonen
Sakari Kukko
Pentti Lahti
Pentti Lasanen
Timo Lassy
Arto Lehtola
Hannu Lehtonen
Pauli Lyytinen
Michael Monroe
Mikko Mäkinen
Esa Niiva
Peter Nordwall
Jaakko Nurila
Olli Ojajärvi
Seppo ”Paroni” Paakkunainen
Martti Peippo
Jari Perkiömäki
Jukka Perko
Esa Pethman
Esa Pietilä
Matti Pollari
Petri Puolitaival
Pepa Päivinen
Timo Rantanen
Joonatan Rautio
Joonatan Rautiola
Tapani Rinne
Kai Ruskeepää
Gusse Rössi
Teemu Salminen
Johannes Salomaa
Antti Sarpila
Pekka Savijoki
Martti Servo
William Suvanne
Teemu Takanen
Olli-Pekka Tuomisalo
Fiktiivisiä soittajia

Lisa Simpson (Simpsonit; baritonisaksofoni)
"Veri-ien" Murphy (Simpsonit)
Henry Jones Jr. (Indiana Jones Junior; sopraanosaksofoni)
Tapani Rinne
Michael Monroe
Kyproksen kuningaskunta

Kyproksen kuningaskunta (ransk. Royaume de Chypre) oli ristiretkien aikainen valtio Kyproksen saarella Välimerellä. Sitä hallitsi ranskalainen Lusignanin hallitsijasuku vuosina 1192–1489.
Kolmannen ristiretken aikana vuonna 1191 Englannin kuningas Rikhard Leijonamieli valloitti Kyproksen. Hän myi sen Temppeliherrain ritarikunnalle, joka puolestaan myi sen Guy de Lusignanille vuonna 1192.
Guy de Lusignanin saapuessa saari oli surkeassa tilassa ja ylhäisö oli paennut levottomuuksia. Valtaansa pönkittääkseen Lusignan perusti feodaalijärjestelmän ja antoi läänityksiä frankkilaistaustaisille tukijoilleen, jotka olivat menettäneet omaisuutensa Palestiinassa. Syntyi monikerroksinen luokkajärjestelmä, jonka johdossa oli 300 aatelismiestä, kaikki taustaltaan frankkeja. Monet saaren alkuperäisistä, kreikankielisistä ja ortodoksiseen kirkkoon kuuluneista asukkaista olivat maaorjien asemassa. Vuonna 1260 paavi Aleksanteri IV antoi bullan, jolla katolinen kirkko syrjäytti Kyproksen virallisessa uskonnonharjoituksessa ortodoksisen kirkon. Ortodoksista kirkkoa ei kielletty, mutta sen asema määriteltiin tarkasti.
Kuningaskunnan pääkaupunki oli Famagusta eli Ammokhostos, joka oli aikansa rikkain kaupunki Lähi-idässä. Näihin aikoihin historialliset kaupungit Leukosia, Ammokhostos ja Lemessos alettiin tuntea nimillä Nikosia, Famagusta ja Limassol.
1200-luvulla Kypros oli merkittävä paikka Euroopan, Aasian ja Afrikan välisessä kaupassa. Mamelukit hyökkäilivät sen kimppuun Egyptistä käsin, ja valloittivat rannikkokaupunkeja. 1300-luvulla se joutui yhä enemmän genovalaisten kauppiaiden armoille, ja frankkikuninkaiden valta väheni. Vuonna 1426 mamelukit kaappasivat kuningas Janus I:n ja vaativat valtavat lunnaat, jotka horjuttivat valtiontaloutta. Janus palautettiin murtuneena miehenä, ja hänen myötään päättyi Lusignanin suvun loistokausi. Januksen poika Johannes II nai kreikkalaistaustaisen Helena Palaiologoksen. Kuningatar Helena oli kreikkalaisten alamaistensa suosiossa, mutta aiheutti epäilyksiä frankeissa. Heidän tyttärensä olisi ollut laillinen vallanperijä, mutta vallan kaappasi Johanneksen avioton poika, joka tunnetaan nimellä Juhana Äpärä. Hän meni naimisiin venetsialaisen aatelisnaisen Caterina Cornaron kanssa. Juhanan kuoltua Caterina hallitsi nukkehallitsijana, ja tämän kuoltua saari oli virallisestikin venetsialaisten käsissä.
Kirjallisuutta

Lusignan History Cyprus history / Cypnet.co.uk. Perustuu teokseen Newman, P., (1940), "A Short History of Cyprus", Longmans, Green & Co., London.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyproksen kuningaskunta Wikimedia Commonsissa
Jari Sillanpään diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 12 |  |
| ↙Kokoelmat | 3 |  |
| ↙Singlet | 47 |  |
Tämä artikkeli on suomalaisen iskelmälaulaja Jari Sillanpään diskografiasta.
Albumit > Studioalbumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista  | Kulta/Platinalevy |
| --- | --- | --- | --- |
| Jari Sillanpää |  Julkaistu: 1996  Levy-yhtiö: MTV-Musiikki | 1 | Multiplatina |
| Hyvää joulua |  Julkaistu: 1996  Levy-yhtiö: MTV-Musiikki | 5 | Tuplaplatina |
| Auringonnousu |  Julkaistu: 1997  Levy-yhtiö: MTV-Musiikki | 1 | Tuplaplatina |
| Varastetut helmet |  Julkaistu: 1998  Levy-yhtiö: VeiJari-tuotanto / Universal | 4 | Platinalevy |
| Onnenetsijä |  Julkaistu: 1999  Levy-yhtiö: VeiJari-tuotanto / Universal | 1 | Kultalevy |
| Maa on niin kaunis |  Julkaistu: 2000  Levy-yhtiö: VeiJari-tuotanto | — |  |
| Hän kertoo sen sävelin |  Julkaistu: 2001  Levy-yhtiö: VeiJari-tuotanto / Edel | 6 | Kultalevy |
| Määränpää tuntematon |  Julkaistu: 2003  Levy-yhtiö: Bridgehead / Edel | 3 | Kultalevy |
| Albumi |  Julkaistu: 2008  Levy-yhtiö: VeiJari-tuotanto | 2 |  |
| Al ritmo latino! |  Julkaistu: 2008  Levy-yhtiö: VeiJari-tuotanto | 8 |  |
| Kuin elokuvissa |  Julkaistu: 2009  Levy-yhtiö: Bridgehead / Edel | 13 |  |
| Millainen laulu jää |  Julkaistu: 2011  Levy-yhtiö: Bridgehead | 13 |  |
| Rakkaudella merkitty mies |  Julkaistu: 2014  Levy-yhtiö: Warner Music Finland | 2 | Platinalevy |
Albumit > Kokoelmat

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista  | Kulta/Platinalevy |
| --- | --- | --- | --- |
| Kuninkaan kyyneleet — 38 suosituinta |  Julkaistu: 2000  Levy-yhtiö: Mediamusiikki / Edel | 21 | Kultalevy |
| Parhaat |  Julkaistu: 2005  Levy-yhtiö: Mediamusiikki | 17 | Kultalevy |
| Kaikkien aikojen parhaat |  Julkaistu: 2013  Levy-yhtiö: AXR Music | 6 |  |
Aiheesta muualla

Jari Sillanpään virallinen sivusto
Jari Sillanpään diskografian esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
12 apinaa (televisiosarja)

| 12 apinaa> 12 Monkeys |
| --- | --- |

Tyyli:   scifi  draama 
Kestoaika:  42 minuuttia
Kehittäjä(t):   Terry Matalas  Travis Fickett 
Pääosissa:   Aaron Stanford  Amanda Schull  Kirk Acevedo  Noah Bean  Todd Stashwick  Emily Hampshire  Barbara Sukowa 
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Yhdysvallat Syfy  Suomi HBO Nordic / Kutonen 
Esitetty:  16. tammikuuta 2015  – 6. heinäkuuta 2018
Tuotantokausia:  4
Jaksoja:  47
Tuotanto
Tuottaja(t):   Jake Kurily (kaudet 1–2)  Rebecca Kirsch (kausi 1)  Richard E. Robbins (kausi 2)  Tony Elliott (kausi 3)  Sean Tretta (kausi 3) 
Vastaava(t) tuottaja(t):   Richard Suckle  Charles Roven  Natalie Chaidez (kausi 1)  Jeffrey Reiner (pilotti)  David Grossman (kaudet 2–)  Travis Fickett (kausi 2)  Terry Matalas (kaudet 2–) 
Säveltäjä(t):   Trevor Rabin  Paul Linford  Bryce Jacobs  Stephen Barton 
Kuvaaja(t):   Todd McMullen  David Greene  Tico Poulakakis  Boris Mojsovski 
Tuotantoyhtiö(t):   Division Street (kausi 3)  Atlas Entertainment  Universal Cable Productions 
Aiheesta muualla
IMDb 
12 apinaa (12 Monkeys) on yhdysvaltalainen Syfy-kanavan scifisarja, jonka ovat luoneet Terry Matalas ja Travis Fickett. Se perustuu Terry Gilliamin ohjaamaan vuoden 1995 samannimiseen elokuvaan, joka taas perustui Chris Markerin vuoden 1962 lyhytelokuvaan Kiitorata (La Jetée).
Sarjan esittäminen aloitettiin Yhdysvalloissa 16. tammikuuta 2015. Saman vuoden maaliskuussa vahvistettiin toisen kauden tuleminen. Kesäkuussa 2016 Syfy vaihvisti sarjan kolmannen kauden tilauksen. 2017 maaliskuussa kerrottiin tilatun neljännen kauden jäävän sarjan viimeiseksi.
Suomessa sarjaa esitettiin ensimmäisenä nettipalvelussa HBO Nordic. Televisiokanava Kutonen alkoi esittää sarjaa 28. elokuuta 2016 suomenkielisellä nimellä 12 apinaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aaron Stanford  | … |  James Cole   |
|  Amanda Schull  | … |  Tri. Cassandra ”Cassie” Railly   |
|  Kirk Acevedo  | … |  José Ramse   |
|  Noah Bean  | … |  Aaron Marker   |
|  Todd Stashwick  | … |  Theodore Deacon   |
|  Emily Hampshire  | … |  Jennifer Goines   |
|  Barbara Sukowa  | … |  Katarina Jones   |
Tuotantokaudet

| Kausi | Kausi | Jaksot | Ensiesitys> Avausjakso | Ensiesitys> Päätösjakso |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1. | 13 | 16. tammikuuta 2015 | 10. huhtikuuta 2015 |
|  | 2. | 13 | 18. huhtikuuta 2016 | 18. heinäkuuta 2016 |
|  | 3. | 10 | 19. toukokuuta 2017 | 21. toukokuuta 2017 |
|  | 4. | 11 | 15. kesäkuuta 2018 | 6. heinäkuuta 2018 |
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Vuosi | Palkinto | Kategoria | Ehdokkuus | Tulos | Viite |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Golden Maple Awards | Newcomer of the Year in a TV Series Broadcast in the U.S. | Emily Hampshire | Voitto |  |
| 2015 | Saturn-palkinto | Best Syndicated/Cable Television Series | 12 Monkeys | Ehdokkuus |  |
| 2015 | American Society of Cinematographers | Outstanding Achievement in Cinematography in Episode of a Regular Series | David Greene (”Mentally Divergent”) | Ehdokkuus |  |
| 2016 | Golden Maple Awards | Best Actress in a TV Series Broadcast in the U.S. | Emily Hampshire | Ehdokkuus |  |
| 2016 | Canadian Society of Cinematographers | TV Series Cinematography | David Greene (”Divine Move”) | Voitto |  |
| 2017 | Canadian Society of Cinematographers | TV Series Cinematography | Boris Mojsovski (”Fatherland”) | Ehdokkuus |  |
| 2018 | American Society of Cinematographers | Outstanding Achievement in Cinematography in Regular Series for Commercial Television | Boris Mojsovski (”Thief”) | Voitto |  |
| 2018 | American Society of Cinematographers | Outstanding Achievement in Cinematography in Regular Series for Commercial Television | David Greene (”Mother”) | Ehdokkuus |  |
Aiheesta muualla

12 Monkeys. Syfy. Arkistoitu 27.5.2017. (englanniksi)
12 apinaa (televisiosarja) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kanadankääpä

| Kanadankääpä> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 
Suomessa::  Erittäin uhanalainen
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Steccherinaceae
Suku::  Sitkokäävät Antrodiella
Laji::  canadensis
Kaksiosainen nimi
 Antrodiella canadensis  (Overh.) Niemelä 
Synonyymit
 Tyromyces canadensis   Antrodiella overholtsii  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kanadankääpä (Antrodiella canadensis, syn. Tyromyces canadensis) on  vanhoissa metsissä kuorettomilla, kauan maassa maanneilla ja sammaloituneilla puiden rungoilla elävä kääpälaji. Sitä esiintyy Suomessa harvinaisena pohjoispainotteisesti ja se on määritelty uhanalaiseksi. Isäntäpuu on mänty, tosin Keski-Euroopassa sitä tavataan kuusilta.
Kanadankäävän yksivuotinen itiöemä on pileaattinen, muodoltaan hyllymäinen ja tyvestään kuroutunut. Lakin leveys on 2-4 cm eli ja yleensä ne kasvavat yksittäin tai muutaman lakin ryhminä. Käävän yläpinta on nuorena vaalea, nahan- tai harmaanruskea ja vanhemmiten se tummenee ja säteittäiset harjanteet erottuvat selvemmin. Itiöemän pinnalle kehittyy tyvestä lähtien vaaleaa härmää tai huurretta. Kuivana itiöemä on säteittäisesti viiruinen ja hiirenharmaa. Reunat ovat vaaleat, terävät ja ripsi- tai sahalaitaiset. Alapinta on tuoreena kermanvalkoinen ja kuivana vaaleatoffeenruskea. Pillejä on 5-6 millimetrillä. Malto on tuoreena hyytelömäistä tai rustomaista ja kuivana haurasta. Joskus lohkopinnassa näkyy pillien ja mallon välissä ohut tumma viivamainen kerros, mutta ainakin harmaanvalkoisen mallon ja toffeenväristen pillien väriero on huomattavissa. Tuoksuu tuoreena miedosti luteelle.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kanadankääpä (Tyromyces canadensis)
Kanadankääpä. SYKEn lajiesittelyt. www.ymparisto.fi/Lajit. Päivitetty 4.12.2014.
Adolf Aarno

Adolf Aarnon Demoiselle Tampereella vuonna 1911.
Adolf Aarnon mukaan nimetty Klemm Kl 25 D VII R -lentokone.
Karl (Kaarlo) Adolf Aarno (alkujaan Kalle Virtanen) (29. syyskuuta 1879 Tyrvää – 28. joulukuuta 1918 Tyrvää) oli suomalainen kuvanveistäjä, joka tunnetaan paremmin ensimmäisenä Suomessa lentämistä yrittäneenä suomalaisena. Hänen mukaansa on nimetty Aarnontie Sastamalassa.
Tausta

Käytyään kansakoulun Adolf Aarno oli ensin leipurinopissa Uudessakaupungissa ja sai kisällinkirjan alalta. Hän ei kuitenkaan jäänyt tälle alalle vaan aloitti opinnot Jyväskylän seminaarissa ja valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1902, mutta toimi opettajana Pirkkalassa vain yhden lukuvuoden. Aarno sai ensimmäiset kosketuksensa kuvanveistoon Jyväskylän seminaarissa ollessaan siellä arkkitehti, lehtori Yrjö Blomstedtin oppilaana.
Aarno kävi siiten Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun ja opiskeli kuvanveistoa ulkomailla, mm. Pariisissa ja Berlin-Charlottenburgin taideakatemiassa. Opintojensa lomassa ja niiden jälkeen hän toimi piirustuksen ja laulun opettajana ensin Hangossa ja sitten Tampereen oppikouluissa. Aarno siirtyi sitten kokonaan kuvanveistoalalle. Tunnetuin hänen veistoksistaan lienee ollut Eugen Schaumanin rintakuva. Vuoden 1910 vaiheilla hän perusti Tampereelle Suomen Graniitti Oy-nimisen kiviveistämön ja hautakiviliikkeen, jota hän johti kuolemaansa saakka. Tämä yhtiön liiketoiminta vähensi Aarnon taiteellista tuotantoa. Hän ei enää osallistunut näyttelyihin, vaikka olikin saanut lahjakkuudestaan tunnustusta. Aarnon suunnittelemia hautamonumentteja on runsaasti eri puolilla Suomea.
Aarno harrasti moottoriurheilua ja hän omisti moottoripyörän yhtenä ensimmäisistä Tampereella. Aarno hankki myös auton ja käytti sitä matkustellessaan eri puolilla Suomea valvomassa toimittamiensa hautakivien pystyttämistä. Hän sai moottoripyöräharrastuksessaan onnettomuuden takia kalloonsa  pysyvän ammottavan reiän, jonka peitti silkkiliinalla.
Lentoyritykset Tampereella

Aarno osti autokauppias Sergei Nikolajeffin vuonna 1909 maahantuoman, kahdeksan kuukautta satamavarastossa Helsingissä lojuneen Demoiselle-lentokoneen alkuvuodesta 1911. Clement-Bayardin autotehtaassa Pariisissa rakennetun koneen valmistusnumero oli 109. Demoisellen oli suunnitellut brasilialainen ilmailun pioneeri Santos Dumont. Yläsiipisen yksitasoisen metalliputkirunkoisen koneen tyhjäpaino oli noin 100 kiloa ja kaksisylinterisen vesijäähdytteisen Anzani-moottorin teho 25 hevosvoimaa. Moottorin tehoa ei voinut säätää lennon aikana. Koneen pituus oli 9 metriä ja tasojen pituus 9 metriä ja leveys 2 metriä. Ohjaajan paikka oli tason alla eikä ohjaajalla ollut mitään suojaa koneen potkurivirtaa vastaan. Adolf Aarno tutustui lentämiseen pelkästään alan kirjallisuuden pohjalta ja suoritti Demoiselle-koneellaan 20. huhtikuuta 1911 Tampereen Pyhäjärven jäältä lentoonlähtöyrityksen, joka päätyi sivutuulessa koneen kaartamiseen oikealle ja siiven ja oikean laskutelineen pyörän rikkoutumiseen ennen kuin lentokone irtosi edes kunnolla ilmaan. Aarno jatkoi lentoyrityksiään vielä muutamia päiviä myöhemmin Näsijärven jäällä Onkiniemessä sijainneen Clayhillin huvilan edustalla, kun Pyhäjärven jää oli käynyt liian heikoksi. Parempia tuloksia hän ei kuitenkaan saavuttanut, tähän saattoi vaikuttaa se että Demoiselle kykeni nostamaan maasta enintään 50 kilon painon kun Aarno itse painoi noin 65 kiloa. Aarno sai lentoyrityksistä ankaran keuhkokuumeen, joka oli viedä hänen henkensä. Myöhemmin, 8. maaliskuuta 1914 tapahtuneessa uudessa yrityksessä lentokone meni säpäleiksi. Jäällä häntä avustamassa ollut koulupoika Rainer Ahonius kirjoitti vuonna 1961 kirjan, jossa hän dokumentoi lentoyritykset ja Aarnon elämän laajemminkin. Aarno asensi sittemmin K. F. Dunderbergin konepajalla Demoiselle-koneen moottorin suunnittelemaansa moottoriveneeseen. Veneestä tuli kuitenkin  hidaskulkuinen ja sen runko oli heikko ja epämukava.
Myöhemmät vaiheet

Aarnon lentokoneen jäännökset joutuivat sittemmin Suomen ilmavoimien kapteenin Yrjö Könnin omistukseen. Könni kuljetti koneen kelvolliset osat kotiinsa Ilmajoelle ja kunnosti siellä koneen moottorin veljensä Eero Könnin kanssa sekä veistii uuden potkurin koneelle. Koneen moottori joutui sittemmin Kauhavalla, jossa sitä käytettiin riihikoneiden voimanlähteenä.
Myöhemmin Adolf Aarno sairastui keuhkotautiin, palasi kotiseudulleen Tyrväälle ja kuoli siellä loppuvuonna 1918.
Vuonna 1961 Adolf Aarno sai huiman yrityksensä 50-vuotismuistopatsaan Tampereen Härmälään Nuolialantien ja Lentokonetehtaankadun kolmioon. Kyseessä on Unto Hietasen veistämä pronssiveistos Potkuria pitelevä poika.  Vuonna 2008 patsas siirrettiin Kalmarin Sisu-aukiolle. Aarnon mukaan on nimetty myös nykyään turkulainen Klemm Kl 25 -lentokone.
Tyrvään kappelihautausmaalla Roismalassa Aarnon haudalla on hänen itsensä veistämä veistos Sureva vanki. Se on alun perin tehty Krestyn vankien muistoksi ja siinä on ollut kasvojen edessä kalterit. Teos on palkittu kahteen kertaan ulkomailla Pariisin ja Pietarin näyttelyissä.
Aiheesta muualla

Janarmo, K. W.: Varhaisilmailumme, Otava, 1963.
Ahonius, Rainer: Suomen moottorilennon uranuurtaja Adolf Aarno ja hänen Demoisellensa, Tampere-seura 1961
Pietilä, Esko: Kotiseutumme muistot
http://www.tampere-seura.fi/melko/Auto.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Adolf Aarnon muistomerkki Härmälässä Tampereella (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen ensimmäinen lentäjä oli oikeastaan kuvanveistäjä, mutta hän hankki itselleen auton ja - lentokoneen!, Ilta-Sanomat, 30.03.1937, nro 71, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot