stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uskonpuhdistus
Uskonpuhdistuksen seuraukset > Uusia kirkkoja ja oppisuuntia

Uskonpuhdistuksen konkreettisena seurauksena oli uusien kirkkojen ja oppisuuntien syntyminen. Katolisesta kirkosta irrottautui useita uusia suuntia, joista tärkeimmäksi muodostuivat luterilaisuus, reformoitu kirkko ja anglikaaninen kirkko. Lisäksi protestanttiset liikkeet haarautuivat edelleen, jolloin syntyi puritanismin kaltaisia liikkeitä. Reformoidusta kirkosta irtaantuneista "uudestikastajista" taas kehittyi useita vapaita suuntia. Varhaisia tällaisia liikkeitä ovat esimerkiksi baptistit ja mennoniitat. Myöhemmin syntyivät muun muassa metodismi, helluntailaisuus, adventismi, hutteriitit, evankelioiva herätyskristillisyys sekä pelastusarmeija.
Nykypäivän kristityistä 1,1 miljardia on katolisia, 225 miljoonaa ortodokseja ja 77 miljoonaa anglikaaneja. Reformoidun kirkon jäseniä on noin 75 miljoonaa. Luterilaisiin kirkkoihin kuuluvia on maailmanlaajuisesti noin 72 miljoonaa. Euroopassa luterilaisiin kirkkoihin kuuluu noin 36 miljoonaa jäsentä. Pohjoismaat ja Saksa ovat luterilaisuuden vankinta kannatusaluetta. Saksassa on eniten luterilaisia, noin 12 miljoonaa. Seuraavaksi eniten luterilaisia on Ruotsissa (6,5), Etiopiassa (6,4), Tansaniassa (5,8), Indonesiassa (5,8) ja Tanskassa (4,4 miljoonaa). Luterilaisuus on valtionkirkko Islannissa ja Tanskassa.
Jäsenmäärältään suurimmat luterilaiset kirkot sijaitsevat Ruotsissa (noin 6,5 miljoonaa jäsentä), Etiopiassa (Etiopian evankelinen kirkko Mekane Yesus, 6,4 miljoonaa), Tansaniassa (5,8 miljoonaa), Tanskassa (4,4 miljoonaa) ja Suomessa (noin 4,1 miljoonaa).  Saksan yhdistyneessä evankelisluterilaisessa kirkossa (VELKD) on yhteensä 9,7 miljoonaa jäsentä, mutta luterilaiset jakautuvat kahdeksaan maakirkkoon, joista suurin on Hannoverin kirkko, noin 2,8 miljoonaa.
Uskonpuhdistuksen seuraukset > Merkittävimmät kirkkojen väliset oppiriidat

Uskonpuhdistuksen kantava opillinen riita katolisen kirkon ja protestanttien välillä oli kysymys siitä, mihin kirkon oppien on etupäässä perustuttava. Lutherin ja myöhemmin muiden uskonpuhdistajien vaatimus oli saattaa opin perustaksi Raamattu (sola scriptura). Katolinen kirkko taas katsoi, että myös apostoliseen traditioon tuli suhtautua samalla kunnioituksella kuin Raamattuun. Kysymys oli sikäli tärkeä, että esimerkiksi paavin valta-asemaa ei ollut säädetty Raamatussa, vaan oppi Rooman piispan ylemmyydestä perustui juuri kirkon traditioon.lähde?
Toinen tärkeä riidan aihe olivat sakramentit ja niiden määrä. Erityisesti ehtoollisen luonne synnytti kiistelyä. Luterilainen kirkko hylkäsi katolisen opin transsubstantiaatiosta eli siitä, että ehtoollisleipä ja viini muuttuisivat salatulla tavalla Kristuksen ruumiiksi ja vereksi. Sen sijaan luterilaiset katsoivat, että Kristus on läsnä leivässä ja viinissä. Luterilaiset pitivät katolista ehtoollisoppia pakanallisena taikauskona. Reformoidun kirkon jäsenet taas eivät suostuneet hyväksymään myöskään luterilaista ehtoolliskäsitystä, vaan ehtoollinen nähtiin symbolisena. Siten Kristuksen katsottiin olevan ehtoollisessa läsnä vain hengellisesti.
Riitaa aiheuttivat myös erilaiset virkakäsitykset. Luterilaiset eivät pitäneet katolilaisten tapaan pappeutta sakramenttina. Katolilaisille pappeus oli ehdoton sakramentti, mutta luterilaiset saattoivat nähdä sen pelkkänä käytännön vaatimana järjestelynä. Reformoidun kirkon parissa seurakuntajärjestys perustui Calvinin näkemykseen, jonka hän katsoi muistuttavan alkuseurakuntia. Calvinin mallissa virkoja oli neljä:
Pastorin tehtävä oli saarnata ja jakaa sakramentteja.
Opettajat tekivät työtä kouluissa.
Diakonit hoitivat köyhiä ja sairaita.
Vanhimmat eli presbyteerit valvoivat ja ohjasivat seurakunnan elämää.
Reformoitu käsitys seurakunnasta ei siis sisältänyt lainkaan piispaa, piispoja johtavasta paavista puhumattakaan. Katolinen kirkko ei voinut hyväksyä tällaista oppia, sillä apostolisessa traditiossa painotettiin piispuuden merkitystä. Kirkkoisäksi laskettu Cyprianus oli jo alkukirkon aikaan esittänyt näkemyksensä, jonka mukaan "piispa on kirkossa ja kirkko piispassa, ja ellei joku ole piispan kanssa ei hän ole kirkossa".
Erittäin tärkeä oppiriita oli myös näkemys siitä, kuinka ihminen voi saavuttaa pelastuksen. Katolinen kirkko näki, että synnit oli korvattava sovitustyöllä tai anekirjeellä. Myös kiirastulioppi oli käytössä. Sen sijaan luterilaiset katsoivat, että pelastus saavutetaan yksin uskosta, yksin armosta (Sola fide, sola gratia). Reformoidussa kirkossa taas kehitettiin aivan muusta kristillisyydestä poikkeava oppi predestinaatiosta, ennaltamääräyksestä. Sen mukaan ihminen ei itse voi vaikuttaa pelastumiseensa, vaan Jumala on jo ennalta päättänyt, ketkä pelastuvat ja ketkä tuomitaan kadotukseen.
Uskonpuhdistuksen seuraukset > Katolisen kirkon valta-aseman horjuminen

Uskonpuhdistus muutti syvästi Euroopan alueiden uskonnollista jakautumista. Ennen uskonpuhdistusta Euroopan kristilliset alueet olivat jakautuneet joko katolisuuteen tai ortodoksisuuteen. Käytännössä katolisuus oli vallitsevassa asemassa kaikkialla Länsi- ja Keski-Euroopassa.
Uskonpuhdistuksen jälkeen tilanne oli muuttunut huomattavasti. Ruotsin valtakunta ja muut Pohjoismaat olivat hylänneet katolisuuden ja siirtyneet lähes täysin luterilaisuuteen. Kustaa II Aadolfin aikakaudella Ruotsissa oli jopa säädetty kuolemantuomio kaikille maassa tavattaville katolisille papeille paavin lähettejä lukuun ottamatta. Saksalais-roomalaisen keisarikunnan osalta tilanne oli monimutkaisempi. Pohjoiset alueet ja Preussi olivat vahvasti luterilaisia, kun taas etelässä oli katolisten alueiden lisäksi myös kalvinistisia seutuja. Puola ja Itävalta säilyivät pääosin katolisina alueina, kun taas Böömi, Määri ja Unkarin kuningaskunta kääntyivät pääosin luterilaisuuteen. Etelä-Euroopassa ja varsinkin Italiassa katolisuus pysyi vankassa asemassa. Sveitsistä taas tuli reformoidun kirkon kannatusalue. Uskonpuhdistuksen loppuvaiheissa protestantismi saavutti myös Ranskan, missä protestantteja oli arvioiden mukaan parhaimmillaan noin kymmenen prosenttia väestöstä.
Myöhemmin, vastauskonpuhdistuksen edetessä, katolinen kirkko pääsi taas valtaan useilla alueilla. Jesuiittaveljeskunnan voimakas toiminta Keski-Euroopassa oli osittain pysäyttämässä protestantismin leviämistä. Seuraavina vuosina vaikutuspiirit riippuivat paljolti poliittisesta tilanteesta useiden sotien ja kahnausten takia.
Uskonpuhdistuksen seuraukset > Uskonpuhdistusta seuranneita uskonsotia ja -vainoja

Uskonpuhdistus loi syvän kuilun protestanttisten kirkkojen ja katolisuuden välille. Syntyneiden kirkkojen ja oppisuuntien välillä oli jännitteitä, jotka uskonpuhdistusta seuraavina vuosina purkautuivat uskonsotina. Esimerkiksi kolmikymmenvuotinen sota alkoi protestanttisten ja katolilaisten välisenä uskonsotana, vaikkakin siitä myöhemmin kehittyi poliittinen suurvaltasota. Toinen esimerkki on Ranskan protestanttien ja katolilaisten väliset uskonsodat vuosina 1562–1598.
Erimielisyydet purkautuivat paitsi sotina, myös verilöylyinä ja vainoina. Tunnetuimpiin niistä kuuluu Pärttylinyön verilöyly, jossa arvioidaan saaneen surmansa noin 30 000 ihmistä. Myös "Pariisin verihäinä" tunnettu verilöyly oli katolilaisten väkivaltaista mellakointia protestanttisia hugenotteja vastaan.
Uskonpuhdistuksen seuraukset > Katolisen kirkon uudistuminen

Uskonpuhdistus myös pakotti katolisen kirkon uudistumaan, ja syntyi vastauskonpuhdistus. Siten uskonpuhdistus vaikutti myös Trenton kirkolliskokouksen kautta katoliseen oppiin. Trenton kirkolliskokous aiheutti paitsi uudistuksia kirkon sisällä, myös paluun joihinkin jo hylättyihin menetelmiin. Yksi päätöksistä oli paavin inkvisition perustaminen uudelleen. Inkvisitio sai alkunsa 1200-luvulla hallinneen paavi Gregorius IX:n aikana. Virallisesti perustettu inkvisitiolaitos oli "Pyhä virasto harhaoppien vastustamista varten". Virastolle annettiin tehtäväksi valvoa uskon puhtautta ja tarvittaessa rangaista kerettiläisiä.
Uskonpuhdistuksen seuraukset > Vaikutukset maalliseen elämään

Uskonpuhdistuksen pääasialliset vaikutukset olivat kirkollisia, mutta se vaikutti laajasti myös tavalliseen maalliseen elämään. Maallisten ruhtinaiden sekaantuessa uskonpuhdistukseen se sai myös poliittisia piirteitä. Esimerkiksi Saksalais-roomalainen keisarikunta jakautui eri oppia tunnustaviin alueisiin, joiden välille muodostui jännitteitä. Toiset politiikkaankin kytkeytyvät vaikutukset liittyivät ihmisten moraalikäsitysten muuttumiseen: esimerkiksi reformoidussa kirkossa hyväksyttiin esivallan vastustaminen, jos esivallan ei voitu enää katsoa "palvelevan Jumalan kunniaa". Samalla reformoidut perustelivat kansanvaltaa ja kansojen vapautta uskonnollisesta näkökulmasta, jonka mukaan seurakunta oli Jumalan kansa ja siten valtiollinenkin järjestys perustui siihen. Samoin uskonpuhdistuksen omaksuneiden piirissä Luther nähtiin paikoin vapauttajana, joka johti kristikunnan ulos pitkäaikaisesta pimeydestä. Uskonpuhdistuksen voidaan katsoa myös lisänneen tavallisen kansanosan itsetuntoa suhteessa esimerkiksi papistoon.
Uskonpuhdistuksen vaikutukset ulottuivat seuraavina vuosikymmeninä ja -satoina myös Amerikan mantereelle, jonne protestantit lähtivät siirtolaisiksi. Sinne kotiutui useita vapaiden suuntien lahkoja. Nykyään näistä lahkoista tunnetuimpia ovat esimerkiksi amissit. Samoin on sanottu, että Amerikkaan muuttaneiden reformoidun kirkon jäsenten korkea uskonnollinen työmoraali oli osittain vaikuttamassa nykyaikaisen kapitalismin syntyyn.
Uskonpuhdistuksen seuraukset > Vaikutukset tieteeseen ja filosofiaan

Uskonpuhdistuksen vaikutukset ulottuvat myös tieteelliseen vallankumoukseen. Paikoin protestanttien parissa syytettiin katolilaisten konservatiivisissa tavoissaan harjoittavan "magiaa". Kun kirkkoa oli riisuttu, protestanttisissa kirkoissa oli karsittu myös traditioihin perustuvia käytäntöjä. Protestanttien mukaan Jumalan palvelemista olivat ennen kaikkea eettiset teot, eivät niinkään kirkolliset menot. "Maagisina" pidettyjen käytäntöjen hylkääminen sai jatkoa valistusajan sarastaessa 1600-luvulla. Nyt valistusfilosofit menivät uskonpuhdistajia pidemmälle ja hylkäsivät uskonnon tunnustuksellisuuden. He riisuivat uskonnoista uskonnolliset ja siten "järjenvastaiset" piirteet ja pyrkivät luonnontieteiden kautta luomaan uutta maailmankuvaa. Tosin taustalla oli yhä paljolti kristillisen etiikan piirteitä.
Uskonpuhdistuksen seuraukset > Vaikutukset musiikkiin

Uskonpuhdistuksen myötä kirkkomusiikki sai uusia piirteitä. Jumalanpalveluksissa käytetty kieli muuttui latinasta kansankielelle. Luterilaisessa kirkossa musiikki nousi keskeiseen asemaan osittain Lutherin oman musiikinharrastuksen ja arvostuksen vuoksi. Virrestä tuli luterilaisen kirkon keskeinen kirkollisen musiikin muoto, jota yleensä laulaa jumalanpalveluksissa koko seurakunta. Monet virret olivat alkuun uusia sovituksia vanhoista gregoriaanisista kirkkolauluista tai maallisia lauluja, joille kirjoitettiin uudet kirkolliset sanat. Luther sävelsi myös itse useita virsiä, joista tunnetuin on koko uskonpuhdistuksen "tunnuslauluksi" noussut Ein' feste Burg (eli Jumala ompi linnamme suomalaisessa virsikirjassa).
Kalvinistisessa kirkossa käytettiin jumalanpalveluksissa vain suoraan Raamatusta tulevia tekstejä, eikä luterilaisen virsirunouden kaltaista taidemuotoa syntynyt. Jean Calvin piti kuitenkin Lutherin tavoin seurakunnan yhteislaulua tärkeänä. Tätä tarkoitusta varten psalmeista tehtiin runomittaisia, loppusoinnullisia käännöksiä, joihin sävellettiin uusia sävelmiä. Näitä lauluja koottiin kirjoihin, joita nimitettiin psalttareiksi. Myöhemmin psalttarin lauluja sovitettiin myös moniäänisiksi teoksiksi kotona laulettavaksi.
Kun Edvard VI:n valtakaudella jumalanpalveluskieli oli Englannissa vaihtunut latinasta englantiin, syntyi myös uusia musiikin muotoja. Näistä keskeisin oli anthem, joka muistuttaa läheisesti motettia. Aikansa merkittävin säveltäjä Englannissa oli katolinen William Byrd, joka kuitenkin johti Chapel Royalin kuoroa ja toimi anglikaanisen kirkon palveluksessa. Byrdin laaja tuotanto sisältää myös katolista kirkkomusiikkia.
Kirjallisuutta

Marshall, Peter: Reformaatio (The Reformation. A Very Short Introduction, 2009). Suom. Tapani Kilpeläinen. Tampere: niin & näin, 2017. ISBN 978-952-7189-11-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uskonpuhdistus Wikimedia Commonsissa
Aleksanteri VI, yksi historian arvostelluimmista paaveista.
Jan Hus poltettiin roviolla Konstanzin kirkolliskokouksen aikana.
Martti Luther
Kardinaali Cajetanus kuulustelee Lutheria.
Paavi Leo X
Keisari Kaarle V
Luther puolustaa näkemyksiään Wormsin valtiopäivillä
Dirk van Delen: Kuvainraasto (1630)
Ulrich Zwingli, sveitsiläinen uskonpuhdistaja.
Zwingli ja Luther keskustelevat ehtoollisesta. Kuva on Grossmünster-kirkon ovesta.
Kuningas Kustaa Vaasa.
Kuudesta vaimostaan kuulu kuningas Henrik VIII.
Uskonpuhdistaja Jean Calvin jatkoi Zwinglin aloittamaa työtä.
Satiirinen lentolehtinen 1600-luvulta. Vasemmalla Luther, keskellä paavi ja oikealla Calvin.
"Pariisin verihäät" eli Pärttylinyön verilöyly 24. elokuuta 1572.
Paavi Hadrianus VI esitti katolisen kirkon "synnintunnustuksen" jo kuuden vuoden kuluttua Lutherin teesien naulaamisesta. Hänen yllättävä kuolemansa tosin keskeytti uudistukset.
Jesuiittaveljeskunnan perustaja Ignatius Loyola.
Trenton kirkolliskokousta esittävä tuntemattoman taiteilijan teos.
Lutherin sinetti
Animaatio kuvaa kolmea vaihetta: tilanne ennen uskonpuhdistusta, uskonpuhdistuksen leviäminen ja vastauskonpuhdistuksen vastaisku. Siniset alueet ovat protestanttisia, vihreät katolisia.
William Byrd
Toijalan rautatieasema

Toijalan rautatieasema (lyh. Tl) on Riihimäki–Tampere-rataan kuuluva rautatieasema, joka sijaitsee Toijalan taajamassa Akaassa. Se on toinen Akaan kahdesta henkilöliikenneasemasta Viialan rautatieaseman ohella. Toijala on merkittävä risteysasema; siellä risteävät rataosat Riihimäki–Tampere, Turku–Toijala sekä Toijala–Valkeakoski. Kaikilla rataosilla oli alkujaan sekä henkilö- että tavaraliikennettä, mutta henkilöliikenne Valkeakoskelle lopetettiin vuonna 1956.
Asemalla pysähtyvät lähijunat M ja R, osa Helsingin ja Tampereen välillä liikennöivistä kaukojunista sekä kaikki Turusta Tampereelle liikennöivät junat. Tampereen seudun lähijunaliikenne Toijalaan alkoi vuonna 2019.
Asemalla tehdään myös junanvaihtoja Turun suunnan junista pääradan juniin, mutta osa niistä tapahtuu nykyään myös Tampereella. Asemalla ei ole enää lipunmyyntiä.
Rakennettu ympäristö

Toijalan rautatieasema on vuonna 1960 rakennettu, modernia arkkitehtuuria edustava, punatiilinen asemarakennus, joka on säilynyt pääpiirteissään alkuperäisessä asussaan. Asemarakennus, samoin kuin sen kanssa samassa pihapiirissä sijaitseva entinen Postin rakennus, ovat ruskeaa puhtaaksimuurattua tiiltä. Rakennuksessa on loiva satulakatto ja rakennuksen vaakasuuntaa korostava nauhaikkuna. Asemahalli on kahden kerroksen korkuinen. Toijalan rautatieasema on suojeltu asemakaavalla. Asemanseudulla sijaitsee lukuisia aseman historiaan liittyviä rakennuksia eri aikakausilta, kuten rautatieläisten työsuhdeasunnoiksi rakennettuja rakennuksia 1800-luvun lopulta, veturitalli sekä 1950-luvulla rakennettu vesitorni.
Toijalan aseman perustamisesta lähtien asemanseudulle muodostunut kerroksellinen rakennuskanta on määritetty Pirkanmaan maakuntakaavassa maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Kokonaisuuden katsotaan kuvastavan maaseudun kirkonkylän rinnalle 1800- ja 1900-luvuilla kehittynyttä asemayhdyskuntaa.
Junien lähtöraiteet

Raiteelta 1 liikennöidään M-junat Tampereen suuntaan.
Raiteelta 2 liikennöidään Turun ja Tampereen väliset matkustajajunat molempiin suuntiin.
Raiteelta 3 liikennöidään etelään Helsingin suuntaan.
Raiteelta 4 liikennöidään pohjoiseen Tampereen suuntaan.
Tiiliskivi-palkinto

Tiiliskivi-palkinto on suomalainen kirjallisuuspalkinto, jonka jakaa vuosittain Tampereen yliopiston kirjallisuustieteen opiskelijoiden ainejärjestö Teema ry. Palkinnon tarkoituksena on tuoda esiin ansiokkaita teoksia, jotka järjestön mielestä ovat jääneet valtamediassa liian vähälle huomiolle. Palkinto on kiertopalkintona kulkeva tiiliskivi, joka on peräisin Tampereelta, Finlaysonin seinästä. Ennen tiiliskiven mukana lähettiin pieni rahasumma, mutta siitä voidaan olla luovuttuselvennä. Tiiliskivi symboloi palkitun teoksen painavaa sanomaa ja palkinnon tamperelaisesta alkuperää.
Tiiliskivi-palkintoa edelsi 1990-luvulla Teema ry:n ja Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan kulttuurijaoston jakama Koskenkorva-palkinto.
Vuonna 2008 Tiiliskivi-palkinto jaettiin ensimmäisen kerran omalla klubillaan, Tiiliskivi-klubilla, kulttuuriravintola Telakalla. Vuodesta 2009 alkaen klubi on järjestetty Elävän Kirjallisuuden Festivaalin iltaklubina.
Palkitut

2001 Heikki Salo: Kynsilehto (Like)
2002 Tommi Liimatta: Avainlastu (WSOY)
2003 Jukka Naaranlahti: Istun asentoni sylissä (Savukeidas)
2004 Marjo Niemi: Juostu maa (Teos)
2005 Katja Kettu: Surujenkerääjä (WSOY)
2006 Riikka Pelo: Taivaankantaja (Teos)
2007 Päivi Honkapää: Viides tuuli (WSOY)
2008 Marko Hautala: Itsevalaisevat (Tammi)
2009 Antero Viinikainen: Orgo (WSOY)
2010 Teemu Manninen: Futurama (Poesia)
2011 Jermu Koskinen: Niin kauas kuin vyötä riittää (Helsinki-kirjat)
2012 Marianna Kurtto: View-Master (WSOY)
2013 Marisha Rasi-Koskinen: Valheet (WSOY)
2014 Reetta Pekkanen: Pieniä kovia nuppuja (Poesia)
2015 Inka Nousiainen & Satu Kettunen (kuvitus): Yökirja (Tammi)
2016 Kirsi Alaniva: Villa Vietin linnut (Savukeidas)
2017 Marko Annala: Värityskirja (Like)
2018 Satu Vasantola: En palaa takaisin koskaan, luulen (Tammi)
2019 Anna-Kaisa Linna-Aho: Paperijoutsen (Otava)
2020 Otto Lehtinen: Nämä kallisarvoiset asiat (Gummerus)
2021 Katja Keisala: Kuubalainen serenadi unelmoiville naisille (Atena)
2022 Heidi Väätänen: Chloé S:n sanakirja (Gummerus)
2023 Juha Siitonen: Laupeudentyö (Siltala)
2024 Dante Lehtinen: Rakkaus ei kuole, vaikka annoin sille kourallisen unilääkkeitä (Otava)
Aiheesta muualla

Tiiliskivi-palkinnon kotisivut
| n k Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot |
| --- | --- |
Aforistiikka:  Valtakunnallinen aforismikilpailu  Vuoden aforismikirja  Samuli Paronen -palkinto 
Kaunokirjallisuus:  Finlandia-palkinto  Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto  J. H. Erkon kirjoituskilpailu  Jarkko Laine -palkinto  Kalevi Jäntin palkinto  Nuori Aleksis -palkinto  Savonia-kirjallisuuspalkinto  Svenska Ylen kirjallisuuspalkinto  Tiiliskivi-palkinto  Toisinkoinen-palkinto 
Käännökset:  J. A. Hollon palkinto  Jarl Hellemann -palkinto  Mikael Agricola -palkinto  Valtion ulkomainen kääntäjäpalkinto 
Lasten- ja nuortenkirjallisuus:  Anni Polva -palkinto  Anni Swan -mitali  Arvid Lydecken -palkinto  Kaarina Helakisa -palkinto  Laivakello-palkinto  Lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia  Lasten LukuVarkaus -palkinto  Onnimanni-palkinto  Punni-palkinto  Pääskynen-palkinto  Rudolf Koivu -palkinto  Runeberg Junior  Tirlittan-palkinto  Topelius-palkinto 
Tieteis- ja fantasiakirjallisuus:  Atorox-palkinto  Kuvastaja  Tähtifantasia-palkinto  Tähtivaeltaja-palkinto 
Tietokirjallisuus:  Kanava-palkinto  Lauri Jäntin tietokirjapalkinto  Oppikirjailijapalkinto  Tietokirjailijapalkinto  Tietokirjallisuuden Finlandia  Tieto-Lauri  Tietopöllö-palkinto  Warelius-palkinto  Vuoden historiateos  Vuoden keittokirja  Vuoden tiedekirja 
Näytelmätekstit:  Lea-palkinto 
Muut palkinnot:  Aleksis Kiven palkinto  Alvar Renqvist -palkinto  Edvard Richter -palkinto  HelMet-kirjallisuuspalkinto  Kaarlen palkinto  Kiitos kirjasta -mitali  Kirjailija kiittää -palkinto  Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto  Kankaanpää-palkinto  Kirjallisuuden valtionpalkinto  Kirjapöllö  Möllärimestari  Napero-Finlandia  Pirkanmaan kirjoituskilpailu  Runeberg-palkinto  Sarjakuva-Finlandia  Saamelaisneuvoston kirjallisuuspalkinto  Suomen Ekonomien kirjallisuuspalkinto  P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto  Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto  Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinto  Tollanderin palkinto  Tulenkantaja  Waltari-palkinto  Veijo Meri -palkinto  Väinö Linnan palkinto  Vuoden urheilukirja  Vuoden johtolanka -palkinto  Suunta-palkinto  Vuoden kaunein kirja  Vuoden kirjateko -palkinto  Vuoden kristillinen kirja  Vuoden luontokirja 
Lakkautetut palkinnot:  Eeva Joenpelto -palkinto  J. H. Erkon palkinto  Koskenkorva-palkinto  Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto  Tauno Karilaan palkinto  Pirkanmaan Plättä  Vuoden runoilija 
Runous:  Eeva-Liisa Manner -palkinto  Eino Leinon palkinto  Runo-Kaarina-palkinto  Tanssiva karhu
Jämijärvi

| Jämijärvi |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Jämijärven taajamaa vuonna 2020.
Sijainti:  61°49′10″N, 022°41′30″E
Maakunta:  Satakunnan maakunta
Seutukunta:  Pohjois-Satakunnan seutukunta
Kuntanumero:  181
Hallinnollinen keskus:  Jämijärven kirkonkylä
Perustettu:  1865
Kokonaispinta-ala:  224,61 km² 275:nneksi suurin 2022 
– maa:  215,09 km²
– sisävesi:  9,52 km²
Väkiluku:  1 659 274:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  7,71 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  14,6 %
– 15–64-v.:  53,8 %
– yli 64-v.:  31,6 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  96,7 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  3,2 %
Kunnallisvero:  10 % 25:nneksi suurin 2025 
Työttömyysaste:  6,3 % (2021) 
Kunnanjohtaja:  Aku Autio
Kunnanvaltuusto:  17 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • SDP   • PS   • KD:   10 4 2 1
jamijarvi.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jämijärvi on Suomen kunta, joka sijaitsee Satakunnan maakunnassa. Jämijärvi kuuluu Pohjois-Satakunnan seutukuntaan. Kunnassa asuu 1 659 ihmistä, ja sen pinta-ala on 224,61 km², josta 9,52 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 7,71 asukasta/km². Jämijärven naapurikunnat ovat Ikaalinen, Kankaanpää ja Parkano. Jämijärven vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers ja se vahvistettiin vuonna 1965.
Maantiede

Jämijärven maanpinta sijaitsee Suomen mittakaavassa keskimäärin varsin korkealla merenpinnasta. Maisemakuvaa hallitsee Hämeenkangas, jota pitkin kulkee ikivanha, maisemiltaan erämaisena säilynyt Kyrönkankaantie. Kunnan alueella sijaitseva Soininharju on 185,4 metriä merenpinnan yläpuolella. Harjulla on myös muutama syvä suppa eli ”vati” ja pohjoisrinteellä suuri Kylmänmyllynlähde. Kunnan alueella sijaitsevan Jämijärven pinta on puolestaan 100,6 metriä merenpinnan yläpuolella. Sokkeloisen järven pinta-ala on vajaat 8,8 neliökilometriä, mutta siinä on rantaviivaa peräti 91 kilometriä. Kauniista maisemistaan tunnettuun Jämijärveen laskevat Nauris- sekä Palojoki, ja järveltä pois virtaa Kyrösjärveen laskeva Jyllinjoki.
Historia

Vuoden 1540 maakirjoissa mainitaan Jämijärvellä olleen 15 taloa: Pitkäniemi vanhimpana, toiseksi vanhimpana Soini. Seurakunnallisesti Jämijärvi kuului alkujaan Hämeenkyröön, mutta joutui Ikaalisten yhteyteen sen erottua Hämeenkyröstä vuonna 1641. Saarnahuonekunnaksi Jämijärvi tuli 1852 ja omaksi epäviralliseksi kunnakseen vuonna 1899, mutta ero Ikaalisista toteutui vasta vuonna 1908. Jämijärven itsenäisyyden takana oli Pitkäniemen kylästä Niemen talosta Taavetti Niemi ja muutamia muita senaikaisia talollisia. Arkkitehti G. Th. Chiewitzin suunnittelema puukirkko valmistui vuonna 1860. Jämijärvelle asutettiin viime sotien jälkeen Pyhäjärven (Vpl) siirtoväkeä. He tulivat rautateitse Jämijärvelle 1946. Siirtoväelle tehtiin 27 taloa Jämijärvelle, enimmäkseen Tykköön seudulle.
Elinkeinot

Jämijärvi tuottaa tuulivoimaa. Helmikussa 2024 sattui harvinainen onnettomuus, kun tuulimyllyn 62 metriä pitkä ja 14 tonnia painava lapa rikkoontui ja siitä putosi osia maahan.