stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suokilpikonnat
Levinneisyys ja elinympäristö

Suokilpikonnia tavataan Pohjois-Amerikassa, Etelä-Amerikan pohjoisosissa, Euroopassa, Luoteis-Afrikassa ja Aasiassa. Useimmat lajit elävät makeassa vedessä ja kosteikoissa, muutamat murtovedessä (Malaclemmys terrapin) ja jotkut kuivalla maalla (Terrapene -suku paitsi Terapene coahuila).
Lemmikkieläinkauppa on vaikuttanut suokilpikonnien levinneisyyteen: punakorvakilpikonnia on levinnyt alkuperäisen alueensa ulkopuolelle, ja toisaalta eräät aasialaiset lajit ovat käyneet harvinaisiksi, koska niitä kerätään niin paljon myytäviksi.
Suokilpikonnat lemmikkieläiminä

Yleisin lemmikkieläimenä pidettävä laji on punakorvakilpikonna (Trachemys scripta elegans). Saatavilla on myös niin sanottuja keltakorvakilpikonnia (Pseudemys scripta troosti) ja juovakilpikonnia (Chrysemys picta dorsalis).
Luokittelu

Kaksi alaheimoa ja 10 sukua voidaan jakaa seuraavasti:lähde?
alaheimo Emydinae
suku Clemmys
suku Emys (sisältää aiemmat suvut Actinemys ja Emydoidea )
euroopansuokilpikonna (Emys orbicularis)
suku Glyptemys
suku Kotelokilpikonnat (Terrapene)
alaheimo Deirochelyinae
suku Chrysemys
suku Deirochelys
suku Graptemys
suku Malaclemys
suku Pseudemys
suku Trachemys
punakorvakilpikonna (Trachemys scripta elegans)
Aiheesta muualla

Encyclopedia of Life: Emydidae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q390835  Wikispecies: Emydidae  ADW: Emydidae  AFD: Emydidae  BOLD: 1115  CoL: 9NR  EoL: 8127  EPPO: 1EMYDF  Fauna Europaea: 15558  Fauna Europaea (new): 6ca81191-146b-445a-88ce-be6d253e5e1e  GBIF: 5465  iNaturalist: 39760  IRMNG: 106542  ITIS: 173769  NBN: NHMSYS0000375239  NCBI: 8476  Open Tree of Life: 587319  Paleobiology Database: 37714  WoRMS: 414807
X-korkeus

Kirjasinleikkauksen pienaakkosten korkeus
X-korkeus viittaa kirjasinleikkauksen pienaakkosten korkeuteen ilman ylä- ja alapidennyksiä. X-korkeus vaikuttaa siihen, kuinka suurelta tai pieneltä kirjasinleikkaus näyttää lukijan silmään. X-korkeus vaikuttaa myös tekstin luettavuuteen. Liian pieni tai liian suuri x-korkeus voi tehdä tekstistä vaikealukuista.
Yleensä kirjasinten koko ilmoitetaan pistekoossa, joka mittaa kirjainten ylimmän ja alimman pisteen välimatkan toisistaan. Tällä on kuitenkin hyvin vähän vaikutusta siihen, kuinka suurelta tai pieneltä jokin tietty kirjasin vaikuttaa, sillä kirjasinten oma x-korkeus voi vaihdella hyvinkin paljon. Typografisessa sommittelussa kannattaakin siksi kiinnittää enemmän huomiota pienaakkosten kokoon kuin pistemittoihin.
Sunny Afternoon

| ”Sunny Afternoon” The Kinks |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Face to Face
 B-puoli: ”I’m Not Like Everybody Else”
 Äänitetty : 13. toukokuuta 1966 Pye-studioilla Lontoossa
 Julkaistu:  3. kesäkuuta 1966    heinäkuu 1966
 Formaatti: 7"-single
 Tekijä(t): Ray Davies
 Tuottaja(t): Shel Talmy
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 03.36
 Levy-yhtiö:  Pye Records    Reprise Records
Listasijoitukset
  1. (4 viikkoa, 28/1966)    1. (2 viikkoa, 11. kesäkuuta 1966)    1. (1 viikko, 26. syyskuuta 1966)    1. (4. heinäkuuta 1966)    1. (2. heinäkuuta 1966)    2. (Tio i topp, 2. heinäkuuta 1966)    2. (Kvällstoppen, 28.6.1966)    2. (26. elokuuta 1966)    4. (1966)    5. (15. syyskuuta 1966)    7. (viikko 32/1966)    12. (3. elokuuta 1966)    14. (1966)    14. (heinäkuu 1966)
The Kinksin muut singlet
| ”Dedicated Follower of Fashion” 1966 | ”You Really Got Me” 1966 | ”Dead End Street” 1966 |
Sunny Afternoon on brittiläisen The Kinks -yhtyeen kappale ja single vuodelta 1966. Se oli suuri hitti ympäri maailmaa saman vuoden kesällä sekä yhtyeen kolmas ja viimeinen ykköshitti Britanniassa. Kappale sisältyy myös myöhemmin syksyllä julkaistulle studioalbumille Face to Face.
Laulun taustaa ja aihe

Britannian pääministeri Harold Wilson ilmoitti keväällä 1966 maan talouden hiipuneen niin pahasti, että hallituksen oli tehtävä veronkorotuksia. Yhtyeen laulaja-kitaristi-laulunkirjoittaja Ray Davies sai tästä idean kirjoittaa yläluokkaa satirisoivan laulun. Kappaleen melankolisen sävelen Davies sävelsi uudella, vastahankitulla pianollaan.
Kappaleen alkuperäinen nimi oli ”The Tax Man's Taken All My Dough”, sen ensimmäisen rivin mukaan. Tämä edusti yhtyeen ja Daviesin uudempaa suuntausta, Kinksin edellinen single "Dedicated Follower of Fashion" oli niin ikään ollut sävyltään satiirinen.
Laulun sanoitukset voi ymmärtää vain viattomana kesäpäivän viettona, mutta rivien välistä on luettavissa ironiaa ja piikittelyä verotusjärjestelmää, luokkayhteiskuntaa ja kapitalismia kohtaan.
»The tax man's taken all my dough, and left me in my stately home, lazing on a sunny afternoon. 
(suom. Verokarhu on vienyt kaikki rahani, ja jättänyt minut ylvääseen kotiini, laiskottelemaan aurinkoiseen iltapäivään.) »
Äänitys

Musiikkinäyte
Alle 10%:n näyte kappaleesta.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
”Sunny Afternoonin” äänityksissä yhtyettä avusti muun muassa useilla The Rolling Stonesin levyillä mukana ollut kosketinsoittaja Nicky Hopkins. Ray Davies kärsi pahasta heinänuhasta, eikä pystynyt laulamaan kuin yhden oton. Näin ollen myös basisti Pete Quaifen pienet virheet kappaleen lopussa piti jättää paikalleen, koska alkeellisesta äänitystekniikasta johtuen niitä ei pystytty korjaamaan.
Päivää aikaisemmin nauhoitettu b-puoli ”I'm Not Like Everybody Else” on myös Ray Daviesin käsialaa, mutta sen laulaa tavallisuudesta poiketen hänen veljensä, yhtyeen soolokitaristi Dave Davies.
Julkaisu ja menestys

Single julkaistiin 3. kesäkuuta 1966. Sen ensimmäinen listaviikko Britanniassa oli 11. kesäkuuta ja 9. heinäkuuta se nousi listaykköseksi kahden viikon ajaksi. Kappale oli listaykkönen myös ainakin Norjassa (neljä viikkoa), Kanadassa (yksi viikko), Irlannissa ja Alankomaissa. Suomessa ”Sunny Afternoon” oli korkeimmillaan singletilaston sijalla 4 ja Yhdysvalloissa sijalla 14.
Kappaleesta tehtiin pian sen julkaisun jälkeen jopa kaksi suomenkielistä käännösversiota. Johnnyn esittämä ”Iltapäivää” nousi Suomen singlelistalla sijalle 7. Kappaleen alkuperäistä aihetta mukailleet sanoitukset kirjoitti Pertti Reponen. Toinen versio oli Robinin ”Iltapäivän aurinko”, jonka niin ikään alkuperäiselle tarinalle uskolliset sanoitukset syntyivät Tuula Valkaman kynästä.
”Sunny Afternoon” on yhä yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Pitchfork Media listasi sen sijalle 200 listallaan Top 200 Greatest Songs of the 1960s. Acclaimed Musicin The All Time Top 3000 Songs -listalla ”Sunny Afternoon” sijoittui sijalle 1932.
Kappaleet

A-puoli
Sunny Afternoon – 3.36 ( säv. Ray Davies )
Äänitetty Pye-studioilla 13. toukokuuta 1966.
B-puoli
I'm Not Like Everybody Else – 3.29 ( säv. Ray Davies )
Äänitetty samassa studiossa 12. toukokuuta 1966.
Singlepainokset

| Formaatti | Valtio | Levy-yhtiö ja tunnus | Julkaistu |
| --- | --- | --- | --- |
| 7"-single |  | Pye 7N 17125 | 3.6.1966 |
| 7"-single |  | Pye 7N 17125 | kesäkuu 1966 |
| 7"-single |   | Pye 7N 17125 | kesäkuu 1966 |
| 7"-single |  | Reprise 0497 | heinäkuu 1966 |
| 7"-single |  | Reprise 0708 | elo/syyskuu 1967 |
| 7"-single |  | Pye 7N 45482 | 13. kesäkuuta 1975 |
| 7"-single |  | Old Gold OG 9577 | huhtikuu 1986 |
Mirsaid Sultan-Galijev

| Mirsaid Sultan-Galijev> Мирсаид Султан-Галиев Мирсәет Солтангалиев |
| --- | --- |
 Sultan-Galijev, 1919.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1892 Ufan kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 28. tammikuuta 1940 (47 vuotta) Moskova, Venäjän SFNT
Muut tiedot
Lempinimet:  Mirza
Järjestö:  Neuvostoliiton kommunistinen puolue
Mirsaid Haidargalijevitš Sultan-Galijev (ven. Мирсаид Хайдаргалиевич Султан-Галиев, tat.  Мирсәет Хәйдәргали улы Солтангалиев,  Mirsäyet Xäydärğäli ulı Soltanğäliyev ;13. heinäkuuta 1892 Ufan kuvernementti – 28. tammikuuta 1940 Moskova) oli tataarilainen bolševikkijohtaja, joka tuli tunnetuksi Neuvostoliiton kommunistisessa puolueessa 1920-luvun alussa. Sultan-Galijev oli "islamilaisen kansallisen kommunismin" luoja. Hän oli sekä Stalinin että Leninin arvostuksessa.
Bolševikkiyhteistyön vuoksi Sultan-Galijev oli kiistelty hahmo tataarien keskuudessa ja häntä syytettiin petturuudesta. Sultan-Galijev, joka uskoi "koko hengellänsä bolševikkien asian oikeellisuuteen", halusi yhdistää tataarien nationalismin ja sosialistisen aatteen. Yhteistyö kuitenkin lopulta kariutui; Sultan-Galijevin vahva "islamilainen marxismi" ja kansallismielisyys ajoi hänet ideologisesti erilleen ryhmittymästä. Sultan-Galijev pidätettiin ja vangittiin muutamia kertoja, kunnes lopulta vuonna 1940 hänet teloitettiin.
Varhainen elämä

Opettajan poika Mirsaid Sultan-Galijev syntyi vuonna 1892 Sterlibaševon piirikunnassa, Ufan kuvernementissa, Venäjän keisarikunnan aikaan. Hänen isänsä ansaitsi hyvin vähän rahaa, eikä pystynyt kunnolla elättämään perhettänsä, johon kuului vaimo ja 12 lasta. Sultan-Galijev kuvaili aikuisiällä vanhempiaan seuraavasti: "Äitini oli prinssin tytär, aatelisnainen, kun taas isäni oli yksinkertainen misääri".
Sultan-Galijevin vanhemmilla ei ollut varaa maksaa hänen koulutusta, mutta hän oppi runsaasti isänsä maktab-koulussa, joka käytti "uutta opetusmenetelmää" (jadidismi). Sultan-Galijev aloitti venäjän kielen- ja kirjallisuuden lukemisen nuorena. Hänen isänsä omisti monia venäläisiä klassikkoromaaneja. Isän koulussa, Sultan-Galijev opiskeli 8-vuotiaasta 15-vuotiaaksi, jonka aikana hän opetteli tataarin- ja arabian kieltä, historiaa, maantietoa ja matematiikka, ja samalla loi perusymmärryksen Koraanista ja šariasta. Kaikki tämä toimi alustana sille, kun Sultan-Galijev lopulta vuonna 1907 pääsi Kazanin opettajakouluun. Vuonna 1913 hän meni naimisiin Rauza Tšaniševan kanssa. He erosivat vuonna 1918.
Politiikka

Sultan-Galijev kiinnostui vallankumouksellisista ideoista vuoden 1905 vallankumouksen aikoihin. Opiskellessaan opettajaksi Kazanissa, hän kiinnostui enemmän ja enemmän aiheesta. Sultan-Galijev oppi sosialismista tulevalta bolševikilta A.Nasibullinilta sekä tulevalta basmatšilta, A. Išmurzinilta, jotka antoivat hänelle aiheeseen liittyviä kirjoja ja perehtdyttivät häntä.
Valmistuttuaan opettajakoulusta vuonna 1911, Sultan-Galijev aloitti uransa "puoliksi nälkiintyneenä kyläopettajana- ja kirjastonhoitajana". Vuonna 1912 hän myös alkoi julkaista artikkeleita lukuisissa lehdissä, sekä venäjäksi että tataariksi. Sultan-Galijev käytti alkuun pseudonyymejä, kuten "Suhoy", "Sin naroda", "Utšitel tatarin", "Karamas-kalinets". Samoihin aikoihin hän levitti hallitusvastaisia julistuksia Ufan muslimikyliin ja puhui negatiivisesti venäläisistä ja kristityistä tataareista, jotka opettivat "heidän kouluissa".
Politiikka > Ensimmäinen maailmansota ja bolševikit

Sodan syttyessä, Sultan-Galijev ja hänen vaimonsa Rauza muuttivat Bakuun. Siellä hän jatkoi lehtiin kirjoittamista. Hän toi esiin kasvavaa tyytymättömyyttä tsaarin autokratiaan. Bakun poliittinen ilmapiiri, yhdistettynä vuoden 1916 asevelvollisuutta vastustavaan Keski-Aasian muslimien kansannousuun sai hänet ideologisesti liikkumaan pois nuoruutensa uudistusmielestä jadidismista, ja siirtymään enemmän kohti vallankumouksellista sosialismia.
Toukokuussa 1917, Sultan-Galijev otti osaa Moskovan muslimikonferenssissa, jossa hänet valittiin sen kansliaan. Heinäkuussa Sultan-Galijev meni Kazaniin, missä hän tapasi Mullanur Waxitovin. Hänen kanssa Sultan-Galijev auttoi perustamaan "muslimien sosialistisen komitean", jonka politiikka oli lähellä bolševikkien. Marraskuussa Sultan-Galijev liittyikin Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen bolševikkiryhmään. Narkomnats-komissaariaatin perustamisen jälkeen Sultan-Galijev pyydettii liittymään sen muslimijaostoon. Vuoden 1918 tammikuussa, M. Waxitovin johdolla perustettiin "Sisä-Venäjän ja Siperian muslimiasioiden keskuskomissaariaatti" (Muskom), ja Sultan-Galijev toimi Venäjän kommunistisen puolueen edustajana. Hänet nimettiin "keskisen muslimiarmeijan kollegiumin" puheenjohtajaksi kesäkuussa sen perustamisen jälkeen. Näihin aikoihin Sultan-Galijev kirjoitti lehteen Zhizn' Natsional'nostei.
Kun tataarit syyttivät Sultan-Galijevia petturuudesta, hän totesi seuraavasti:
»Siirryn nyt yhteistyöhön bolševikkien kanssa. Seurustelen heidän kanssaan, en mielihyvästä. Rakkaus kansaani kohtaan, joka on luonnostaan ​​sisälläni, vetää minut heidän luokseen. En mene heidän luokseen tarkoituksenani pettää kansakuntaamme, en juodakseni sen verta. Ei! Ei! Menen sinne, koska uskon koko hengelläni bolševikkien asian oikeellisuuteen. Tiedän tämän; se on minun vakaumukseni. Näin ollen mikään ei poista sitä sielustani. Ymmärrän, että vain osa bolshevikeista pystyi toteuttamaan sen, mitä vallankumouksen alussa luvattiin. [Mutta] vain he pysäyttivät sodan. Vain he yrittävät siirtää kansallisuuksien kohtalot omiin käsiinsä. Vain he paljastivat, kuka aloitti maailmansodan. Mikä ei johtaisi minua yhteistyöhön? He julistivat myös sodan englantilaiselle imperialismille, joka sortaa Intiaa, Egyptiä, Afganistania, Persiaa ja Arabiaa. He ovat myös niitä, jotka nostivat aseet Ranskan imperialismia vastaan, joka orjuuttaa Marokon, Algerin ja muut Afrikan arabivaltiot. Miten en olisi voinut mennä heidän luokseen? Näettekö, he julistivat sanoja, joita ei ole koskaan puhuttu maailman luomisen jälkeen Venäjän valtion historiassa. Vetoessaan kaikkiin Venäjän ja idän muslimeihin he ilmoittivat, että Istanbulin on oltava muslimien käsissä. He tekivät tämän samalla kun englantilaiset joukot valloittivat Jerusalemin, vetosivat juutalaisiin sanoilla: "Kokoontukaa nopeasti Palestiinaan, luomme teille eurooppalaisen valtion."»
Politiikka > Vallankumous

Sisällissodan aikaan, Sultan-Galijev oli aktiivisesti organisoimassa puolustusta valkoisia vastaan Kazanissa elokuussa 1918. Hän oli myös keskeisessä asemassa varmistamassa baškiirien (joita johti Zeki Velidi Togan) liittymistä bolševikkien puolelle, joka heikensi Aleksandr Koltšakin armeijan potentiaalia. Sultan-Galijev sai Stalinin ja muiden korkeavirkaisten hahmojen luottamuksen. Sultan-Galijev toteutti monia Stalinilta henkilökohtaisesti saatuja tehtäviä. Huhtikuussa 1919, Sultan-Galijev jälleen kiidätettiin itärintamalle auttamaan tataarien 21. divisioonaa Malmyzhissa sen jälkeen, kun Koltšakin keväinen hyökkäys oli pakottanut puna-armeijan jättämään Iževskin valkoisille. Kesäkuussa 1919 hänet lähetettiin paikallisen bolševikkihallinnon pyynnöstä Kazaniin auttamaan ratkaisemaan "tataarien kansallista kysymystä", mutta Lenin kutsuikin hänet pian Moskovaan työskentelemään Narkomnatsin parissa vuoteen 1922 asti.
Politiikka > Teoria

Sultan-Galijev kannatti teoriaa, joka nykyisin nähdään osana "riippuvuusteoriaa"(eng). Hänen näkemyksensä oli, että imperialistisen ytimen proletariaatti yhdessä porvaristonsa kanssa jatkaisi "idän työläisten" sortamista sen jälkeen, kun sosialistinen vallankumous olisi toteutettu. Hän sanoi muun muassa seuraavasti:
»Jos vallankumous onnistuu Englannissa, proletariaatti jatkaa siirtokuntien sortamista ja nykyisen porvarillisen hallituksen politiikan harjoittamista; sillä se on kiinnostunut näiden siirtokuntien hyväksikäytöstä. Idän työläisten sorron estämiseksi meidän on yhdistettävä muslimijoukot kommunistiseksi liikkeeksi, joka on oma ja itsenäinen. (1923)»
Sultan-Galiev uskoi, että valtakunnan sisällä, valloitetut tai kolonisoidut alueet tulisi asettaa etusijalle, tai työskennellä yhdessä vallankumouksen aikana sen sijaan, että vallankumous olisi rajoitettu vain ydinmaihin. Syynä tähän oli se, että jos vallankumous tapahtuisi eristyksissä, imperialistinen maa voisi helposti hyödyntää siirtomaidensa resursseja kukistaakseen minkä tahansa vallankumouksellisen liikkeen. Jos tällainen liike kuitenkin koordinoidaan siirtomaissa tai valloitetuissa provinsseissa tapahtuvien liikkeiden kanssa, vallankumouksen onnistumisen mahdollisuudet kasvavat, koska puolustavan puolueen mahdollisuudet hyödyntää siirtomaatilojen resursseja heikkenevät suuresti, elleivät jopa kokonaan. Sultan-Galijev antoi esimerkkeinä spartakistikapinan ja Unkarin neuvostotasavallan epäonnistumiset.
Sultan-Galijev laajensi kolonialismin ja kolonialismia hyödyntävien valtioiden kritiikin Amerikkaan.
»Jos olisi mahdollista laskea länsimaisen pääoman idän riistoastetta, ja tässä yhteydessä sen epäsuoraa osallistumista sen eurooppalaisen ja amerikkalaisen porvariston vallan syntymiseen, jotka ovat riistäneet sitä ja jatkavat sitä, niin näkisimme, että iso osa "valkoisten" aineellisesta ja henkisestä rikkaudesta on varastettu idästä ja rakennettu satojen miljoonien kaikenväristen ja -rotuisten "alkuperäisten" työläisten massojen veren ja hien kustannuksella. Oli välttämätöntä, että kymmenet miljoonat Amerikan ja Afrikan alkuperäisasukkaat tuhoutuivat, ja inkojen rikas kulttuuri hävitettiin kokonaan maan pinnalta, jotta nykyaikainen "vapautta rakastava" Amerikka, ja sen "edistyksen ja teknologian kosmopoliinen kulttuuri" voitaisiin muodostaa. Chicagon, New Yorkin ja muiden kaupunkien ylpeät pilvenpiirtäjät on rakennettu "punanahkojen" ja epäinhimillisten viljelmien omistajien kiduttamien neekerien luista, tuhoutuneiden inkojen kaupunkien savuisille raunioille.»
Politiikka > Bolševikeistä erkaantuminen

Sultan-Galijev halusi luoda marxismille "islamilaiset kasvot". Hänen painotti sitä, kuinka Venäjän keisarikunta oli sortanut muslimeja, poislukijen jotkut varakkaat maanomistajat ja porvarilliset. Kyseinen synteesiyritys ei kuitenkaan lopulta onnistunut, ja vuonna 1923 Sultan-Galijevia syytettiin "nationalistisista, panislamilaisista ja panturkkilaisista poikkeamisista", jolloin hänet pidätettiin ja erotettiin puolueesta. Vuoteen 1922 mennessä Sultan-Galijev oli myös joutunut avoimeen konfliktiin Stalinin kanssa. Erimielisyydet koskivat erityisesti kansallisuuspolitiikkaa sekä Tatarstanin asemaa Neuvostoliitossa.
Sultan-Galijev vapautettiin, mutta Leninin kuoltua vuonna 1924, hän menetti ainoan suojelijansa, ja täten pysyi poliittisesti syrjäytyneenä. Valtio tarkkaili häntä tuona aikana jatkuvasti. Näinä vuosina Sultan-Galijev matkusteli ja kirjoitti satunnaisia arvosteluja ja käännöksiä. Sultan-Galijevin mukana oli hänen toinen vaimonsa Fatima Jerzina (jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1918), ja heidän kaksi lastaan.
1920–1930-luvuilla ”sultangalijevilaisuudesta” (ven. sultangalijevštšina) tuli vakiosyytös tataarien ja muiden muslimikansojen nationalisteja vastaan. Sultan-Galijev vangittiin uudestaan vuonna 1928 ja tuomittiin vuonna 1930 kuolemaan ”nationalistisen vastavallankumouksellisen järjestön” johtajana. Kuolemantuomio kuitenkin peruttiin, ja vuonna 1934 hän sai luvan asua Saratovin alueella. Vuonna 1937 tapahtunutta kolmatta pidätystä seurasi teloitus tammikuussa 1940.
Vuonna 1990, NKP:n keskuskomitea palautti Sultan-Galijevin maineen.
Aiheesta muualla

The Idea of Muslim National Communism: On Mirsaid Sultan-Galiev
МИРСАИД СУЛТАН-ГАЛИЕВ (1892-1940)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef  İslâm Ansiklopedisi
Serafina Wuolijoki

| Serafina Wuolijoki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1851 Kärkölä
Kuollut: 26. huhtikuuta 1939 (87 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  ratsutilan emäntä
Puoliso:  Juho Wuolijoki
Lapset:  Sulo Wuolijoki Suoma Dagmar Wuolijoki Tyyne Helmi Wuolijoki Wäinö Wuolijoki
Serafina Wuolijoki (o.s. Lagervik, 29. kesäkuuta 1851 Kärkölä – 26. huhtikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen ratsutilan emäntä. Wuolijoki emännöi hauholaista Wuolijoen rusthollia vuosina 1872–1911.
Serafina Wuolijoen isä oli Kärkölän kirkkoväärti ja hänen äitinsä kuului hollantilaiseen Pihlflyktin sukuun. Serafina Wuolijoki avioitui hauholaisen Juho Wuolijoen kanssa 13. maaliskuuta 1872. Wuolijoen suurtila jäi usein Serafina Wuolijoen hoidettavaksi miesväen ollessa poissa. Enimmillään hänellä oli noin sata alustalaista.
Serafina Wuolijoki on Niskavuoren Loviisan esikuva, hänen miniänsä oli Niskavuori-näytelmien luoja Hella Wuolijoki. Loviisan tavoin Serafina Wuolijoki oli päättäväinen mutta oikeudenmukainen. Häntä on luonnehdittu ”Hämeen herttuattareksi”.
Aiheesta muualla

Hämeen Sanomat: Niskavuoren esikuvat ovat Wuolijoelta (14.5.2015)
Suni

| Suni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Onttosarviset Bovidae
Alaheimo::  Gasellit Antilopinae
Suku::  Sunit Neotragus
Laji::  moschatus
Kaksiosainen nimi
 Neotragus moschatus  (Von Dueben, 1846) 
Synonyymit
 Nesotragus moschatusVon Dueben, 1846 
Alalajit
 N. m. kirchenpaueri  N. m. moschatus – sansibarinsuni  N. m. livingstonianus  N. m. zuluensis 
Katso myös
   Suni Wikispeciesissä   Suni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suni eli myskiantilooppi (Neotragus moschatus) on Afrikan itäosissa elävä pienikokoinen gasellien alaheimon (Antilopinae) sorkkaeläinlaji.
Koko ja ulkonäkö

Sunin ruumiinpituus on 57–62 senttiä, säkäkorkeus 33–38 senttiä ja paino 4–6 kiloa. Naaraat ovat hieman uroksia suurempia. Hännän pituus on 8–13 senttiä. Turkin yleisväri on punertavanruskea. Vatsapuoli, kurkku, leuka ja jalkojen sisäosat ovat valkoiset. Selkä on tummempi kuin jalat ja kyljet. Pää ja kuono ovat punertavat, joskin silmiä ympäröi pään muuta väriä vaaleampi rengas. Jaloissa on heti sorkkien yläpuolella musta juova. Vain uroksilla on 6,5–13,3 senttiä pitkät, mustat, harjanteiset, taaksepäin osoittavat sarvet. Sunilla on hoikka ruumiinrakenne ja sen takajalat ovat ruumiin kokoon suhteutettuna suuret. Korvat ovat suuret ja leveät. Niiden ulkopinnat ovat tuhkanharmaat ja sisäpuolet vaaleanpunaiset. Sunin silmänedusrauhaset ovat ruumiin kokoon nähden suuremmat kuin millään muulla Afrikan antiloopilla. Rauhasten erite tuoksuu voimakkaasti myskille.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sunia tavataan Afrikan kaakkoisosissa. Pohjoisessa lajia elää Kenian Aberdarevuoristossa ja Mount Kenyalla, ja rannikkoa pitkin aina Tanajoelle saakka. Levinneisyysalueen eteläraja kulkee St. Lucian suomaalla KwaZulu-Natalin koillisosassa, Etelä-Afrikassa. Tansaniassa sitä tavataan maan itäososissa ja joillain rannikon saarilla, kuten Sansibarissa ja Mafialla, mutta ei Pemballa. Muita lajin levinneisyysalueen maita ovat Mosambik, Zimbabwe ja Malawi.
Sunin elinympäristöä ovat rannikoiden tiheiköt ja metsät, vuoristometsät 2 700 metrin korkeuteen asti, kuivat lehtipuutiheiköt ja muut alueet, joissa on tiheä aluskasvillisuus. Laji on mahdollisesti hyötynyt siitä, että ihmistoiminta on kasvattanut sekundäärisen kasvillisuuden alaa.
Sunikannan kooksi arvioidaan 365 000 yksilöä, eikä se ole uhanalainen. Suni on mukautuva ja kestää kohtalaista metsästystä. Sitä metsästetään sen piilottelevista elintavoista ja hyvästä suojaväristä huolimatta koirilla, ansoilla ja verkoilla. Suuressa osassa levinneisyysaluetta kanta on luultavasti vakaa, mutta on taantumassa alueilla, joilla metsästyspaine on suuri, ja suojelualueilla, joilla elää liikaa njaloja (Tragelaphus angasii). Liian suureksi kasvanut njalapopulaatio vähentää sunien tarvitsemien pensaiden määrää. Maanviljelyn laajenemisen, asutuksen leviämisen, salametsästäjien ja vapaana liikkuvien koirien takia suni on hävinnyt suuresta osasta Etelä-Afrikkaa, jossa laji on nykyään harvinainen. Esiintymistiheys vaihtelee eri alueilla. Esimerkiksi Sansibarissa ja Lengwen kansallispuistossa Malawissa yksilötiheys on 13,0–17,0/km², mutta Mkuzin riistansuojelualueella Etelä-Afrikassa vain 0,9/km². Tärkeitä suojelualueilla eläviä sunipopulaatioita on myös muun muassa Aberdaren, Mount Kenyan ja Temben kansallispuistoissa sekä Selousin ja Maputon riistansuojelualueilla.