stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amaury Leveaux

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Amaury Leveaux Pekingin olympialaisten palkintojenjaossa |  Amaury Leveaux Pekingin olympialaisten palkintojenjaossa |  Amaury Leveaux Pekingin olympialaisten palkintojenjaossa |  |
Maa:   Ranska
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | 50 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 | 4×200 m vapaauintiviesti |  |
| MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Pronssia | Melbourne 2007 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
|  Pronssia | Rooma 2009 | 50 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Rooma 2009 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Debrecen 2012 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Madrid 2004 | 4×100 m sekauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Budapest 2006 | 100 m perhosuinti |  |
|  Hopeaa | Eindhoven 2008 | 200 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Budapest 2010 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Debrecen 2012 | 200 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Madrid 2004 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
|  Pronssia | Madrid 2004 | 4×200 m vapaauintiviesti |  |
|  Pronssia | Budapest 2006 | 4×100 m vapaauintiviesti |  |
| EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Kultaa | Rijeka 2008 | 50 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Rijeka 2008 | 50 m perhosuinti |  |
|  Kultaa | Rijeka 2008 | 100 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Rijeka 2008 | 4×50 m vapaauintiviesti |  |
|  Kultaa | Istanbul 2009 | 100 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Istanbul 2009 | 4×50 m vapaauintiviesti |  |
|  Kultaa | Chartres 2012 | 4×50 m vapaauintiviesti |  |
|  Kultaa | Chartres 2012 | 4×50 m vapaauinnin sekaviesti |  |
|  Hopeaa | Debrecen 2007 | 4×50 m vapaauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Szczecin 2011 | 50 m perhosuinti |  |
|  Pronssia | Istanbul 2009 | 4×50 m sekauintiviesti |  |
Amaury Leveaux (s. 2. joulukuuta 1985 Belfort, Ranska) on ranskalainen uimari. Hän on olympiavoittaja ja MM-mitalisti.
Ura

Leveaux saavutti junioreiden EM-kilpailuissa Glasgow'ssa 2003 kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä sekä hopeaa 100 metrin vapaa- ja perhosuinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Hän sai Madridin EM-kilpailuissa 2004 pronssia 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä. Lisäksi hän ui alkuerissä 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jossa Ranska sai hopeaa. Budapestin EM-kilpailuissa 2006 hän sai hopeaa 100 metrin perhosuinnissa ajalla 52,76 ja ui ankkuriosuuden Ranskan pronssijoukkueessa 4×100 metrin vapaauintiviestissä.
Leveaux ui Melbournen MM-kilpailuissa 2007 alkuerissä Ranskan 4 × 100 metrin vapaauintijoukkueessa, joka sijoittui lopulta kolmanneksi. Saman vuoden Debrecenin lyhyiden ratojen EM-kilpailuissa hän sai hopeaa 4×50 metrin vapaauintiviestissä. Eindhovenin EM-kilpailuissa 2008 hän sai hopeaa 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.46,99.
Leveaux sai Pekingin olympialaisissa 2008 hopeaa 50 metrin vapaauinnissa ajalla 21,45 ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Rijekan lyhyiden ratojen EM-kilpailuissa 2008 hän voitti kultaa 50 ja 100 metrin vapaauinnissa, 50 metrin perhosuinnissa ja 4×50 metrin vapaauintiviestissä. Rooman MM-kilpailuissa 2009 hän sai pronssia 50 metrin vapaauinnissa ajalla 21,25. Lisäksi hän ui alkuerissä 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, jossa Ranska oli lopulta kolmas. Saman vuoden Istanbulin lyhyen radan EM-kilpailuissa hän voitti mestaruuden 100 metrin vapaauinnissa ajalla 45,56 ja 4 × 50 metrin vapaauintiviestissä sekä sai pronssia 4 × 50 metrin sekauinnissa. Budapestin EM-kilpailuissa 2010 hän ui alkuerissä 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, jossa Ranska sai hopeaa. Szczecinin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2011 hän oli toinen 50 metrin perhosuinnissa.
Leveaux kuului Debrecenin EM-kilpailuissa 2012 Ranskan kultajoukkueeseen  4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Lisäksi hän sai hopeaa 200 metrin vapaauinnissa. Kesäolympialaisissa 2012 Leveaux oli mukana Ranskan 4 × 100 metrin vapaauintiviestijoukkueessa, joka otti matkan olympiakultaa ajalla 3.09,93. Lisäksi hän sai hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Saman vuoden Chartres'n lyhyen radan EM-kilpailuissa hän sai kultaa 4 × 50 metrin vapaauintiviestissä. Lisäksi hän ui alkuerissä sekajoukkueiden 4 × 50 metrin vapaauintiviestissä, jonka Ranska niin ikään voitti.
Leveaux'lla on hallussaan 100 metrin vapaauinnin lyhyen radan maailmanennätys 44,94. Aiemmin hänen nimissään ovat olleet 25 metrin altaan maailmanennätykset myös 50 metrin vapaauinnissa (20,48) ja 50 metrin perhosuinnissa (22,18).
Rašid Nurgalijev

| Rašid Nurgalijev> Рашид Нургалиев Рәшит Нургалиев |
| --- | --- |
 Rašid Nurgalijev vuonna 2012.
Venäjän federaation sisäasiainministeri
 31. joulukuuta 2003 – 21. toukokuuta 2012  
Edeltäjä:  Boris Gryzlov
Seuraaja:  Vladimir Kolokoltsev
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1956 (ikä 68) Džetygara, Kazahstanin SNT
Ammatti:  upseeri
Arvonimi: armeijakenraali
Tiedot
Puolue:  Yhtenäinen Venäjä
Uskonto:  ortodoksi
 Nimikirjoitus
Rašid Gumarovitš Nurgalijev (ven. Рашид Гумарович Нургалиев, tat. Рәшит Гомәр улы Нургалиев, Räşit Ğomär ulı Nurğaliyev; s. 8. lokakuuta 1956, Džetygara, nyk. Žitikara, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen kenraali ja poliitikko. Hän toimi Venäjän sisäministerinä vuosina 2003–2012. Nurgalijev on etniseltä taustaltaan tataari.
Nurgalijev on toiminut helmikuusta 2023 Venäjän federaation turvallisuusneuvoston ensimmäisenä varapääsihteerinä. Nuorempana Nurgalijev työskenteli muun muassa KGB:n palveluksessa etsiväupseerina.
Donbassin sodan (2014) ja Ukrainan hyökkäyksen (2022) vuoksi Nurgalijev on kansainvälisten sanktioiden alaisena.
Varhainen elämä

Nurgalijev syntyi miliisiperheeseen Kazahstanin neuvostotasavallassa. Kansallisuudeltaan hän on tataari. Vuonna 1974 hän valmistui karjalaisesta Vojatšun lukiosta ja meni opiskelemaan taloustieteitä Petroskoin Otto Kuusisen valtionyliopistoon, josta valmistui vuonna 1979. Vuosina 1979–1981 hän toimi fysiikan opettajana Vojatšussa.
Ura KGB:ssa

Vuonna 1981 Nurgalijev aloitti Karjalan ASNT:n KGB:n palveluksessa. Hän työskenteli etsiväupseerina Kalevalan piirissä ja Kostamuksessa, Karhumäen piirin päällikkönä ja myöhemmin FSK:n (nyk. FSB) terrorisminvastaisen osaston päällikkönä Karjalan tasavallassa. Vuosina 1992−1994 hän toimi Karjalan turvallisuusministerinä Nikolai Patruševin hallinnossa. Patruševista tuli myöhemmin FSB:n päällikkö ja Venäjän federaation turvallisuusneuvoston sihteeri eli tärkeä keskushenkilö Putinin hallinnossa.
Vuonna 1995 Nurgalijev siirtyi Moskovaan Venäjän federatiivisen vastavakoilupalvelun (Federalnaja Sluzba Kontrrazvedki, FSK) päämajaan hallinnollisen tarkastusosaston päätarkastajaksi. Pian FSK muuttui FSB:ksi ja Nurgalijev toimi sisäisen turvallisuuden osastolla jaostopäällikkönä. Vuonna 1998 hän siirtyi presidentinhallintoon. Vuonna 1999 hänet nimitettiin FSB:n talousosastolle salakuljetuksen ja huumekaupan vastaisen yksikön johtoon. Vuodesta 2000 lähtien hän oli FSB:n varapäällikkö ja tutkivan osaston päällikkö.
Kesäkuussa 2002 Nurgalijevista tuli sisäministeriön ensimmäinen varaministeri ja rikospoliisin päällikkö. Boris Gryzlovin eron jälkeen hänestä tuli virkaatekevä sisäministeri, johon asemaan hän sai hän virallisesti nimityksen 9. maaliskuuta 2004. Myöhemmin Nurgalijevin asema sisäministerinä on vahvistettu 24. syyskuuta 2007 ja 12. toukokuuta 2008. Nurgalijev sai armeijakenraalin arvon joulukuussa 2005. Uuden Venäjän aikoinaselvennä Nurgalijev väitteli taloustieteestä tohtoriksi väitöskirjallaan "Yritystoiminnan taloudelliset perusteet nyky-Venäjällä". Vuonna 2006 Nurgalijevista tehtiin Karjalan tasavallan kunniakansalainen turvallisuusuransa ansioiden takia.
Toiminta ministerinä > Suhde oppositioon

Nurgalijev tuli tunnetuksi erityisesti Venäjän opposition valvonnasta. Nurgalijev ehdotti vuonna 2011 netin valvontaa, koska nuoret saattavat löytää sieltä "yksipuolisia" ideoita. Hänen toimiessaan ministerinä mellakkapoliisi pyrki tiukasti tukahduttamaan hallinnon vastaiset mielenosoitukset. Talven ja kevään 2012 mielenosoituksia ei juuri hajotettu väkivaltaisesti, mutta päivä ennen Putinin virkavalanvannomistilaisuutta 6. toukokuuta mellakkapoliisi esti Moskovan Bolotnaja-aukiolle suuntautuneen luvallisen kymmenientuhansien ihmisten mielenosoituksen, mikä johti sen kärjistymiseen mellakaksi. Poliisi pidätti noin 440 mielenosoittajaa ja mielenosoittajajoukko hajotettiin väkivaltaisesti pampuilla hakaten. Nurgalijev totesi, että "emme ole koskaan toimineet näin, mutta jollekin taholle tämä provokaatio oli tarpeen. Luulen, että tällainen oli tarpeen vain lännelle".
Sanktiot

Donbassin sodan alettua Nurgalijev joutui Euroopan unionin sanktioiden alaiseksi vuonna 2014, koska hän "osallistui sellaisen Venäjän hallituksen politiikan muotoiluun, joka uhkaa Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä". Hänen sanktiot laajenivat Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022.
Perhe

Nurgalijev on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa, Maksim ja Rašid, jotka ovat myös upseereita.
Nurgalijev Vladimir Putinin kanssa
Nurgalijev vuonna 2010.
Alexander Girardi

Alexander Girardi
Alexander Girardi (5. joulukuuta 1850 Graz – 20. huhtikuuta 1918 Wien) oli itävaltalainen tenori ja näyttelijä. Hän esiintyi monien operettien kantaesityksissä.
Girardi teki näyttämödebyyttinsä Rohitsch-Sauerbrunnissa vuonna 1869. Hän esiintyi useissa kaupungeissa ennen saapumistaan Wieniin vuonna 1870. Hän liittyi siellä Strampfer-Theateriin. Girardi esiintyi vuodesta 1874 Theater an der Wienissä. Vuonna 1894 hän liittyi Carltheateriin ja vuonna 1896 Deutsches Volkstheateriin. Girardi palasi Theater an der Wienin esiintyjäksi vuonna 1902. Hän lähti vuonna 1907 Berliiniin, jossa oli Thalia-Theaterin jäsen. Palattuaan Wieniin vuonna 1909 hän liittyi Raimundtheateriin. Girardin mukaan on nimetty tiet Grazissa ja Wienissä.
Girardi loi rooleja Johann Strauss nuoremman, Carl Millöckerin, Carl Zellerin, Edmund Eyslerin ja Emmerich Kálmánin opereteissa.
Angelo Massafra

Angelo Massafra (s. 23. maaliskuuta 1949 San Marzano di San Giuseppe) on Albaniassa toimiva italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän kuuluu fransiskaaneihin. Hänet vihki papiksi Francesco Minerva 21. syyskuuta 1974. Hänet nimitettiin Rrëshenin hiippakunnan johtoon 7. joulukuuta 1996, ja piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1997. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Miroslav Stefan Marusyn.
Massafra sai 28. maaliskuuta 1998 nimityksen Shkodërin arkkipiispaksi.
Angelo Innocent Fernandes

Angelo Innocent Fernandes (28. heinäkuuta 1913 Karachi – 30. tammikuuta 2000) oli intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Bombayn arkkihiippakuntaan 29. elokuuta 1937 ja nimitettiin Delhin koadjuuttoriarkkipiispaksi sekä Novae Patraen titulaariarkkipiispaksi 4. kesäkuuta 1959. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Valerian Gracias, jota avustivat Joseph Alexander Fernandes ja Vivian Anthony Dyer.
Fernandesista tuli 16. syyskuuta 1967 Delhin arkkipiispa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 19. marraskuuta 1990.
Alexander Goehr

Alexander Goehr (Jerusalem, 2007).
Alexander Goehr (10. elokuuta 1932 Berliini – 26. elokuuta 2024) oli brittiläinen säveltäjä. Hän on Walter Goehrin poika ja muutti syntymäänsä seuranneena vuonna Englantiin.Hän opiskeli Richard Hallin johdolla Royal Manchester College of Musicissa, jossa hän perusti New Music Manchester Groupin Harrison Birtwistlen, Peter Maxwell Daviesin ja John Ogdonin kanssa. Hän täydensi opintojaan Olivier Messiaenin ja Yvonne Loriod'n johdolla Pariisissa. 1960-luvun alussa hän työskenteli BBC:n palveluksessa ja perusti Music Theatre Ensemblen. 1960-luvun lopusta saakka Goehr on opettanut New England Conservatoryssa (Boston), Yalen yliopistossa ja Leeds College of Musicissa. Vuonna 1975 hän otti vastaan Cambridgen yliopiston professorin viran. Lisäksi hän on tehnyt opetustyötä Kiinassa ja saanut kaksi residenssiä Tanglewoodissa.
Goehrin työssä säveltäjänä tapahtui käännekohta samoihin aikoihin kun hänestä tuli Cambridgen professori. Psalm IV (1976) merkitsi toisen maailmansodan jälkeisen sarjallisuuden hylkäämistä. Säveltäjä alkoi yhdistää omaa harmonista kieltään historialliseen käytäntöön, jossa lisättiin nuotteihin basso continuo. Sinfonista muotoa hän on tutkiskellut muiden muassa teoksissaan Sinfonia (1979), Symphony with Chaconne (1985–6) ja Eve Dreams in Paradise (1987–8). Hän on luonut myös lukuisia kunnianhimoisia vokaaliteoksia. Tyypillisiä niissä ovat olleet aihevalinnat, jotka toimivat sosiopoliittisiin aiheisiin viittaavina allegorioina. Näihin töihin kuuluvat The Death of Moses (1992), kantaatti Babylon the Great is Fallen (1979) ja ooppera Behold the Sun (1985). Kaikki vokaaliteokset eivät ole luonteeltaan yhteiskunnallisia; Goehrin vokaaliteoksia vailla yhteiskunnallista aihepiiriä ovat Messiaen-vaikutteinen kantaatti Sing, Ariel (1989–90) ja italialaisen renessanssin äänimaailmoja tavoitteleva ooppera Arianna (1995). Oopperansa Kantan & Damask Drum (1997–8) tuotantojen (Dortmund, Lontoo) jälkeen Goehr omistautui lähes pelkästään kamarimusiikille.
Goehrilla on ollut läheinen yhteistyösuhde Oliver Knussenin kanssa. Knussen on kantaesittänyt ja levyttänyt monia Goehrin teoksista. Muita hänen teostensa esittäjiä ovat olleet muiden muassa BBC:n sinfoniaorkesteri, Tabea Zimmermann, Leonard Slatkin, BBC:n filharmonikot, H. K. Gruber, Jacqueline du Pré, Daniel Barenboim, New Philharmonia Orchestra, Bernard Haitink, Lontoon filharmoninen orkesteri, Bostonin sinfoniaorkesteri, Seiji Ozawa, Bambergin sinfoniaorkesteri, Lahav Shani, Hong Kong Sinfonietta, London Sinfonietta, Peter Serkin, Huw Watkins, Scharoun Ensemble Berlin, Ensemble Modern ja Nash Ensemble.
Goehr on British Composer Awardin saaja, Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian kunniajäsen ja vuodesta 2019 elinikäisten saavutustensa ansiosta Royal Philharmonic Societyn kunniajäsen. Hänen käsikirjoitusarkistoaan kuratoi Berliinin taideakatemia.
Muun muassa musiikkifilosofiaan erikoistunut Lydia Goehr on Alexander Goehrin tytär.
Robin (Tim Drake)

| Tim Drake |
| --- | --- |
Luoja(t):  Marv Wolfman Pat Broderick
Kustantamo:  DC Comics
Ensiesiintyminen:  Tim Drake Batman nro 436 (elokuu 1989) Robin Batman nro 442 (joulukuu 1989) Red Robin Red Robin nro 1 (elokuu 2009)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Timothy Jackson Drake
Status:  aktiivinen
Pituus:  173 cm
Paino:  66 kg
Ryhmäsidokset:  Batman Teinititaanit
Henkilöllisyydet:  Alvin Draper
Voimat:  ei yli-inhimillisiä kykyjä
Suhteet
Sukulaiset:  Jack Drake (isä, kuollut), Janet Drake (äiti, kuollut), Dana Winters Drake (äitipuoli), Bruce Wayne (adoptioisä), Dick Grayson (sijasveli)
Robin, oikealta nimeltään Tim Drake on DC Comicsin kustantama sarjakuvahahmo, jonka loivat Marv Wolfman ja Pat Broderick. Hahmo teki ensiesiintymisensä Tim Drakena Batman-sarjakuvan numerossa 436 ja myöhemmin Robinina samaisen sarjakuvan numerossa 442, vuonna 1989. Tim Drake on myös ensimmäinen Robin jolla oli oma sarjakuvasarja vuosien 1993–2009 aikana. Elokuusta 2009 lähtien Tim Drake on seikkaillut Red Robinina nimikkosarjakuvassaan.
Tim Drake muissa medioissa > Animaatiot

Tim Drake esiintyi ensi kerran vuonna 1997 The New Batman Adventuresissa, jossa hän oli sekoitus Jason Toddia ja Tim Drakea. Hahmon ulkoasu oli hyvin pitkälti suunniteltu Draken mukaan, mutta hahmon synnyintarina ja luonne perustui Jason Toddiin. Myöhemmin Drake esiintyi samaan universumiin sijoittuvassa animaatioelokuvassa Batman of the Future: Return of the Joker, jossa hänet esiteltiin 62-vuotiaana sähköinsinöörinä. Drake esiintyi myös muistelmissa Robinin roolissa. Vuonna 2003 Tim Drake teki viimeisen esiintymisensä DC-animaatiouniversumissa elokuvassa Batman: Salaperäinen Batwoman. Tim Drake nähtiin myöhemmin Young Justice animaatiosarjassa. Tim Drake nähtiin myös cameo-roolissa animaatioelokuvassa Batman: Gotham by Gaslight.
Televisiosarjassa Titans Tim Drakea esitti Jay Lycurgo. Japanilaisessa anime-elokuvassa Batman Ninja Tim Drake nähtiin Red Robinin roolissa. Animaatioelokuvassa Batman: A Death in the Family Tim Drake esiintyi kohtauksessa, jossa hän pelasti Jason Toddin Kaksinaamalta ja sai vakuutettua tämän olemaan tappamatta häntä. Myöhemmin Jason teki Timistä apulaisena Timin ottaessa itselleen nimen Bat-Kid.
Tim Drake muissa medioissa > Videopelit

Tim Drake esiintyy vuoden 2003 Batman: Rise of Sin Tzu -videopelissä, jossa hänen äänenään toimi Scott Menville.
Drake esiintyi vuoden 2008 Lego Batman: The Video Gamessa Batmanin apurina.
Tim Drake esiintyi vuonna 2011 DC Universe Onlinessa, jossa se ei ole pelattavana hahmona.
Tim Drake esiintyi vuonna 2011 Batman: Arkham Cityssa, ääninäyttelijänään Troy Baker.
Tim Drake esiintyi vuonna 2022 Gotham Knightsssa, jossa häntä ääninäytteli Sloane Morgan Siegel.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997–2000 | Mathew Valencia | The New Batman Adventures Teräsmies | Batman of the Future: Return of the Joker |  |
| 2003 | Scott Menville |  |  | Batman: Rise of Sin Tzu |
| 2003 | Eli Marienthal |  | Batman: Salaperäinen Batwoman |  |
| 2008 | James Arnold Taylor |  |  | Lego Batman: The Video Game |
| 2011 | Wil Wheaton |  |  | DC Universe Online |
| 2011 | Troy Baker |  |  | Batman: Arkham City |

Robin The New Batman Adventuresissa.
Amaxádes

| Amaxádes Αμαξάδες |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Amaxádes
 Koordinaatit: 41°7′24″N, 25°3′56″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Itä-Makedonia ja Traakia
Alueyksikkö:  Rodópi
Kunta:  Íasmos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kyläkunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  010302
Väkiluku (2011):  1 773
 – Kylä:  1 195
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  KO
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Amaxádes (kreik. Αμαξάδες) on Kreikan kylä sekä samanniminen Íasmoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αμαξάδων, Dimotikí Enótita Amaxádon) ja entinen itsenäinen kyläkunta. Se sijaitsee Rodópin alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 1 773 ja varsinaisen Amaxádesin kylän väkiluku 1 195 (vuonna 2011).
Amaxádesin kylä sijaitsee linnuntietä noin 15 kilometriä itään Xánthista. Amaxádesin kunnallisyksikkö käsittää Íasmoksen kunnan länsiosan. Amaxádes oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Íasmoksen kuntaan yhdessä Sóstisin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Amaxádesin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- |
Amaxádes: 1 195
Áno Amaxádes: 563
Monachoí: 15
Yhteensä: 1 773
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amaxádes Wikimedia Commonsissa
Ana Collado Jiménez

| Ana Collado Jiménez |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 6.9.2023–  
Ryhmä:  EPP-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. helmikuuta 1984 (ikä 40) Ávila, Espanja
Kansalaisuus:  espanjalainen
Tiedot
Puolue:  Kansanpuolue
Ana Collado Jiménez (s. 8. helmikuuta 1984 Ávila, Espanja) on espanjalainen poliitikko. Collado Jiménez edustaa kansanpuoluetta. Collado Jiménez on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä syyskuusta 2023 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa keskusta-oikeistolaista EPP-ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ana Collado Jiménez Wikimedia Commonsissa
Ana Collado Jiménez Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Andreas Žampa

| Mitalit> Maa:  Slovakia.Miesten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Slovakia.Miesten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Slovakia.Miesten alppihiihto.MM-kilpailut  | Maa:  Slovakia> Miesten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sankt Moritz 2017 | Joukkuekilpailu |  |
Andreas Žampa (s. 13. elokuuta 1993 Kežmarok) on slovakialainen alppihiihtäjä.
Žampa kuului Slovakian joukkueeseen, joka saavutti joukkuekilpailun MM-hopeaa Sankt Moritzissa 2017. Henkilökohtaisissa lajeissa hän on sijoittunut MM-kilpailuissa parhaimmillaan 20:nneksi pujottelussa Cortina d’Ampezzossa 2021. Olympialaisissa hän on ollut parhaimmillaan 16:s suurpujottelussa Pekingissä 2022, jolloin hän hävisi isoveljelleen Adam Žampalle 0,4 sekuntia ja yhden sijan. Nuorten MM-kilpailuissa hän sijoittui alppiyhdistetyssä yhdeksänneksi 2013 ja kymmenenneksi 2012.
Žampa kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Beaver Creekin suurpujottelussa joulukuussa 2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 23:s Kitzbühelin alppiyhdistetyssä tammikuussa 2016. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 18:nneksi Adelbodenin suurpujottelussa tammikuussa 2018.
Myös hänen veljensä Adam Žampa on alppihiihtäjä.
Angrivarit

Angrivarit (lat. Angrivarii) olivat germaaniheimo, joka asui Visurgiksen eli Weser-joen molemmilla puolilla, mutta pääosin Weserin ja Elben välimaastossa. Etelässä suuri harjanne erotti heidän alueensa keruskien maista. Angrivarien nimen taustalla oli sana ”anger”, niitty. Angrivarit olivat aluksi hyvissä väleissä roomalaisten kanssa, mutta vuonna 16 jaa. he liittyivät keruskien johtamaan liittoutumaan. Roomalaiset löivät germaaniliittoutuman kahdessa taistelussa. Vuonna 100 keruskien johtama liitto hajosi, ja angrivarit hyökkäsivät yhdessä chamavien kanssa naapuriensa brukterien kimppuun ja valloittivat heidän maansa.
Amanda Nerman

| Amanda Nerman |
| --- | --- |
 Amanda Nerman 1867.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1841 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 24. tammikuuta 1919 (77 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Carl Taube
Näyttelijä
Aktiivisena:  1853–1873
Merkittävät roolit:  Tusnelda näytelmässä Släktningar
Matilda Malvina Sofia Amanda Nerman-Taube (25. kesäkuuta 1841 Tukholma, Ruotsi – 24. tammikuuta 1919 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen näyttelijä, joka näytteli myös Suomessa Helsingin Nya teaternissa (Svenska teatern).
Nerman oli oppilaana Kuninkaallisessa baletissa vuosina 1853–1857. Hän siirtyi 1861 näyttelijäksi Suomeen Nya teaterniin  vuoteen 1863, jolloin teatteri paloi. Hän opiskeli Pariisissa vuoden verran ja näytteli sen jälkeen Dramatenissa 1864–1873. Hän myös käänsi Dramatenille näytelmiä, esimerkiksi näytelmät En liten förmyndare ja Hertig Job.
Nerman näytteli ensimmäisessä roolissaan Dramatenissa vuonna 1864 Adriennen roolin yksinäytöksisessä näytelmässä En liten förmyndare. 1868 hänellä oli Dramatenissa Cecilian rooli Alexander Elzin näytelmässä Han är inte svartsjuk. Jäähyväisnäytöksessä Kungliga Stora Teaternissa 9. kesäkuuta 1873 hänellä oli Tusneldan rooli näytelmässä Släktningar. Helsingissä Nya teaterissa hän näytteli 26. marraskuussa 1862 ensi-iltaan tulleessa Daniel Hjortissa Sigridin roolin.
Nerman luopui näyttelijänurasta avioiduttuaan 1873, mutta esiintyi jälleen 1893 Dramatenissa hyväntekeväisyysnäytöksessä.
Nermanin puoliso oli vuodesta 1873 valtiopäiväedustaja Carl Taube
Rooleja

Cecilia näytelmässä Han är inte svartsjuk
Adrienne näytelmässä En liten förmyndare
Camille näytelmässä En teaterpjes
Fru de Riom näytelmässä Män af ära
Emma näytelmässä Hertig Job
Valérie, Klara näytelmässä Egmont
Elmire näytelmässä Tartuffe
Isabella näytelmässä Skola för äkta män
Donna Clara näytelmässä Stolthet mot stolthet
Sigrid näytelmässä Daniel Hjort
Tusnelda näytelmässä Släktningar
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Amanda Nerman on Wikiaineistossa
Svenskt porträttgalleri / XXI s. 80
Claës Lundin: Amanda Taube. Idun, 1893, 6. vsk, nro 10, s. 73.  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)