stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koskenkartano

Koskenkartano on kartano Koskella Tl Varsinais-Suomessa. Kartano sijaitsee Kosken Tl kirkonkylän pohjoispuolella. Kartanon länsipuolella virtaa etelään Paimionjoki ja sen itäpuolitse kulkee yhdystie 2810.
Koskenkartanon ovat 2020-luvun taitteesta asti omistaneet Tiina ja Carl-Axel Schauman, joilla on kasvinsiemeniä tuottava Suomen Niittysiemen Oy.
Aiheesta muualla

Koskenkartano, arkistoituja verkkosivuja 2008–2021 (Internet Archive)
Lootuskenkä

Kiinalaiset lootuskengät.
Lootuskenkä on perinteinen kiinalainen kenkä, jota käyttävät sellaiset naiset, joiden jalat on sidottu. Viimeinen lootuskenkiä valmistanut tehdas suljettiin vuonna 1999, minkä jälkeen työtä ovat jatkaneet yksityisyrittäjät. Elossa on enää vain harvoja vanhoja naisia, joilla on sidotut jalat. Lootuskenkiä tehdään heitäkin varten, mutta pääosin niitä myydään turisteille matkamuistoiksi.
Kenkien alkuperä on tiettävästi lootuskukan näköisiksi koristelluissa kengissä, joita eräs turkkilainen tanssija piti 900-luvulla keisarillisessa hovissa esiintyessään. Hovin miehet ihastuivat hänen pieniin jalkoihinsa, ja muut naiset alkoivat kopioida häntä. Alkuperäiset lootuskengät olivat kultaiset ja jalokivin, helmin ja silkkitupsuin koristellut, ja tanssija oli niiden sisällä varpaillaan.
Malli

Lootuskengän muoto mukailee sidotun jalan muotoa. Sidottu jalka on murrettu jalkapöydän kohdalta niin, että päkiä ja kantapää ovat vierekkäin, joten jalkapöytä on tavallista paksumpi. Jalka kapenee kärkeä kohti ja on kantapäästä pyöreä.
Pienimmät lootuskengät tehtiin lapsille, ja ne olivat pohjasta noin 3–4 cm pituisia. Aikuisten lootuskengät olivat tavallisesti 7,5–10 cm kokoisia, mutta suurempiakin jalkoja oli. Lapsen ensimmäiset lootuskengät valmisti hänen äitinsä mahdollisimman hyvästä kankaasta. Tavallisesti ensimmäiset kengät olivat punaiset, koska punainen kangas oli parasta, johon monella perheellä oli varaa. Punainen on Kiinassa myös onnen ja juhlan väri. Myöhemmin tytöt alkoivat valmistaa omat kenkänsä itse. Tytöllä ja naisella oli ihanteellisesti noin 16 paria kenkiä, eli neljä kutakin vuodenaikaa kohden.
Kengänpohja tehtiin puusta, jonka päälle kerrostettiin puuvillakangasta ja päällystettiin lopulta kankaalla. Joissain kengissä pohjissa ei ollut puuta vaan pelkästään kerrostettua puuvillaa. Yläosa oli silkkiä.
Malli > Länsimaalaisen kenkämuodin vaikutus lootuskenkiin

Kun Kiina alkoi 1900-luvun alussa saada enemmän länsimaisvaikutteita, alkoi länsimaalainen kenkämuoti vaikuttaa myös lootuskenkiin. Kenkiä ei aina kirjailtu, vaan ne saatettiin tehdä brokadikankaasta. Ihmiset alkoivat myös ostaa ja tehdä myös nahkapäällysteisiä kenkiä, joissa oli kuitenkin kankainen vuori. Vuosien 1910–1930 välillä kenkiin oli muodikasta lisätä hihnoja ja nappeja, ja toisaalta korkoihin alettiin uutena materiaalina käyttää nahkaa. Nahkakorot tavallisesti naulattiin kenkiin. 1920-luvulla mustista kengistä tuli muotia Shanghain alueella.
Nahkakengät tulivat suosituiksi etenkin vuoden 1949 jälkeen, kun kommunistihallitus kielsi värikkäiden silkkikenkien pitämisen. Monet naiset alkoivatkin pitää julkisilla paikoilla yksinkertaisia nahkakenkiä, jotka eivät vetäneet huomiota sidottujen jalkojen puoleen.
Koristelu

Kengät koristeltiin kirjailuilla. Naiset osallistuivat jopa kilpailuihin, joissa heidän kenkiensä kauneutta ja niihin käytetyn käsityön taidokkuutta arvioitiin. Toisaalta kirjailuiden taidokkuudella oli tärkeämpikin merkitys, sillä muut ihmiset saattoivat arvioida niiden perusteella hänen luonteenlaatuaan. Esimerkiksi tytön mennessä naimisiin hän lähetti sulhasensa perheelle lahjaksi tekemänsä kenkäparin. Pienet ja kauniisti koristellut kengät osoittivat, että tyttö oli paitsi taiteellisesti lahjakas ja osasi kotiaskareita, hänellä oli myös itsekuria, kärsivällisyyttä, päättäväisyyttä ja kestävyyttä.
Nuoremmat tytöt pitivät värikkäämpiä kenkiä kuin vanhemmat ihmiset. Juhlien lisäksi punainen väri yhdistettiin nuorisoon. Keltainen oli enimmäkseen yläluokan käyttämä väri. Vanhemmat ihmiset pysyttelivät paljolti sinisen, harmaan ja vihreän sävyissä. Musta väri yhdistettiin vanhuksiin.
Valkoiset kengät olivat suruaikaa varten. Suruaika saattoi kestää yli kaksikin vuotta, ja sen edetessä surijat siirtyivät käyttämään tumman sävyisiä asukokonaisuuksia.
Yleisiä kirjailuiden teemoja olivat kukat ja eläimet, mutta myös muut esineet ja symbolit. Koristeluilla oli usein erityislaatuinen merkitys, ja ne saattoivat esimerkiksi edustaa onnea, hyvää terveyttä tai pitkäikäisyyttä. Koristeista saattoi myös olla pääteltävissä, mihin vuodenaikaan kenkiä olisi tarkoitus käyttää. Kevätkengissä yleisiä kuvioita olivat luumunkukat, kesäkengissä pionit, syyskengissä lootukset ja talvikengissä krysanteemit. Eläimistä suosittuja olivat erilaiset linnut, kuten kurjet ja feeniksit, mutta myös kissat, lepakot, perhoset, kilpikonnat ja apinat. Koristeluissa saattoi esiintyä myös rupikonnia, käärmeitä, liskoja, tuhatjalkaisia ja skorpioneja, sillä ne toimivat ikään kuin suojana pahaa vastaan.
Kangaspohjaisten kenkien pohjat kirjailtiin usein geometrisin kuvioin. Tanssijat saattoivat koristella kenkien pohjat värikkäästi ja lisätä niihin paljetteja.
Pidempivartinen lootuskenkä
Kengänpohja on päällystetty kankaalla.
Kristinusko Sri Lankassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Sri Lankassa. Kristinusko on vähemmistöuskonto Sri Lankassa, jonka väestöstä valtaosa on buddhalaisia. Väestöstä 6,1 prosenttia kuuluu roomalaiskatoliseen kirkkoon ja muihin kristillisiin kirkkoihin 1,3 prosenttia.
Historia

Sri Lankan väestö saapui saarella luultavasti noin 500 vuotta eKr. Buddhalaisuudesta tuli saaren pääuskonto. Saaresta tuli osa brittien valtakuntaa vuonna 1815. Katolinen kirkko on saaren vanhin ja suurin kristillinen kirkko. 1800-luvulla saarelle tulivat myös metodismi ja anglikaanisuus. Nykyisin saarella toimii myös Assemblies of God -helluntaiseurakunta.
Kirkkojenväliset järjestöt

Sri Lankassa toimii ekumeeninen kansallinen kirkkojen neuvosto sekä maailman evankeliseen allianssiin kuuluva evankelinen liitto. Järjestöt ovat tehneet yhteistyötä ylläpitääkseen rauhanomaisia suhteita.
Koskenkorvan koulu

Vuonna 1950 rakennettu kivikoulu, sen takana Auseeraussali.
Vanha puukoulu, Valle Antila 1913.
Koskenkorvan koulu on Ilmajoen Koskenkorvalla toimiva peruskoulun alakoulu. Vuonna 1910 perustettu koulu sijaitsee Kyrönjoen itäpuolella ja Koskenkorvan tehtaiden eteläpuolella osoitteessa Opintie 1. Koulussa on 80 oppilasta ja sitä johtaa Irma Petäjävirta.
Koulun yhteydessä on muuhunkin käyttöön vuokrattava Auseeraussali.
Historiaa

Ilmajoen kansakoulujen yhteinen johtokunta päätti tammikuussa 1910 perustaa tuolloin Yläpääksi kutsuttuun kylään kunnan kymmenennen kansakoulun, koska seudulle muutti paljon Suupohjan rataa rakentamaan tulevaa työväestöä. Koulu perustettiin ratatyömaan soranottopaikan Santamäen viereen, joka sitten kaivettiin suureksi soramontuksi.
Koulua valmistelevaan toimikuntaan kuuluivat opettaja Heikki Jääskeläinen, maanviljelijä Juho Kuhna, pastori Lauronen ja kauppias Sameli Ranto. Koulutilat vuokrattiin Juho Latva-Rannolta alkuun kolmeksi vuodeksi 400 markan vuosivuokralla. Opettajalle varattiin asunto, mahdollisuus saunaan sekä lehmän pitoon. Opettajaksi valittiin Hellä Helmi Jääskeläinen ja poikien käsityönopettajaksi Salomon Erkkola. Koskenkorvan kouluksi nimettyyn uuteen opinahjoon voitiin ottaa 41 oppilasta, vähemmän kuin ilmoittautuneita oli.
Ensimmäisen kouluvuoden jälkeen vuokranantaja ilmoitti, että vuokraa tiloja enää yhdeksi vuodeksi. Valittiin rakennustoimikunta, joka alkoi etsiä tulevalle koulurakennukselle sopivaa paikkaa. Se löytyi entisen Puskan torpan paikalta, ja piirustukset puurakenteisesta, kannakselaista huvilatyyliä ilmentävästä koulusta laati rakennusmestari Valle Antila. Koulurakennuksessa oli kaksi luokkahuone ja käsityövoimistelusali, mutta toinen luokkahuone rakennettiin valmiiksi vasta 1920 toisen opettajanviran myötä.  Valituksi tuli Siiri Mikkula, joka työskenteli koulussa vuoteen 1941 saakka.
Vuoden 1921 oppivelvollisuuslaki sai aikaan, että vuonna 1928 rakennettiin pihaan alakoulurakennus rakennusmestari Rekolan suunnittelemana ja koulu sai kolmanneksi opettajaksi Olga Rahkon, joka työskenteli koululla yhteensä 28 vuotta. Neljäs opettaja, Eino Kiikka, nimitettiin 1935, ja koulua laajennettiin veljekset Koskenkorvalta vuokrattuihin tiloihin koulun vieressä.  Eino Kiikka ja hänen vaimonsa Sirkka toimivat koululla 1970-luvun vaihteeseen saakka ja tunnettiin aktiivisina musiikki-ihmisinä. Heidän kaudellaan opettajana toimivat pitkään myös Sirkka Tiitinen (1943–1969) ja Paula Asp (1957–1989).
Sotavuosien tuoma siirtoväki lisäsi Koskenkorvan koulun oppilasmäärää entisestään, ja vuonna 1947 päätettiin uuden koulurakennuksen rakentamisesta. Arkkitehti Roution tekemä ensimmäinen suunnitelma oli kuitenkin kunnanvaltuuston mielestä liian iso, ja rakentamaan päästiin vasta helmikuussa 1950, pääurakoijana Paavo Mäkelän Betonivalmiste Oy. Loppiaisena 1951 vietettiin sekä uuden kivirakennuksen vihkiäisiä että koulun 40-vuotisjuhlia.
Vuonna 1957 Koskenkorvan koulu oli Ilmajoen suurin kansakoulu 206 oppilaallaan. Vasta 1970–1980-luvuilla oppilasmäärä kääntyi laskuun, kun taas joen toisella puolella sijaitseva Västilän koulu sai uusia oppilaita uudelta Honkalanmäen asuntoalueelta.
Vuonna 1970 koulun johtajaopettajaksi tuli Henrik Forss ja opettajaksi vaimonsa Irja Forss. He molemmat työskentelivät Koskenkorvan koulussa eläkkeellä jäämiseensä saakka. Vasta heidän kaudellaan kouluun saatiin 1980-luvulla sisävessat ja juokseva lämmin vesi.
Koskenkorva (Raahe)

Koskenkorva on kylä Pohjois-Pohjanmaalla Raahessa entisen Saloisten kunnan alueella. Koskenkorva sijaitsee Saloisten kirkonkylältä noin 7 km itään. Kylän läpi virtaa Pattijoki. Kylän alapuolelta haarautuu Pattijoesta kanava, jota pitkin joen vettä johdetaan Haapajärven tekoaltaaseen. Kylän vanhimman talon Koskenkorvan perusti Juho Koskenkorva vuonna 1776 Palonkylän takamaille. Suurin osa alueen taloista on aikojen kuluessa lohkottu Koskenkorvan kantatilasta.
Aiheesta muualla

Mattilanperän kyläyhdistys ry:n sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Koskenkorvan pesäpallostadion

| Koskenkorvan pesäpallostadion |
| --- | --- |


Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Harjutie 16, 61330 Koskenkorva
Koordinaatit:  62.696613°N, 22.442086°E
Avattu:  1996 Hiekkatekonurmi: 1996   Katsomot: 1997
Laajennettu:  2000  Katsomolaajennus ja VIP-tilat
Omistaja:  Koskenkorvan Urheilijat
Kenttä:  hiekkatekonurmi
Arkkitehti:  Suunnittelutoimisto Aluetekniikka Oy
Aiemmat nimet:  Koskenkorvan pesäpallostadion
Käyttäjät
 Pesäpallo:   Koskenkorvan Urheilijat 
Katsojakapasiteetti
 2 500 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Koskenkorvan pesäpallostadion (sponsorinimeltään Sähkökoje Areena) on Ilmajoen Koskenkorvalla sijaitseva pesäpallostadion. Se toimii Ykköspesis-joukkue Koskenkorvan Urheilijoiden kotikenttänä. Koskenkorvan Urheilijat myös omistaa stadionin, joka on Suomen ainoa pesäpalloseuran omistuksessa oleva stadion. Stadionista on joskus käytetty nimeä Kossu Iskee -Areena. Katsomon katsojakapasiteetti on 2 500, ja se on lähes kokonaan katettu. Kentän pelialustana on hiekkatekonurmi. Stadionin yleisöennätys 3 547 katsojaa on syntynyt 26. elokuuta vuonna 2007, jolloin Koskenkorvan Urheilijat kohtasi Vimpelin Vedon. Sponsorinimi Sähkökoje Areena stadionista otettiin käyttöön heinäkuussa vuonna 2011.
Kuvia stadionista

Stadionille mahtuu noin 2500 katsojaa istumaan.
Stadion kolmospuolen katsomosta.
Kentän erikoispiirre on kakkospuolella sijaitseva "Antin monttu"
Kentällä on manuaalinen tulostaulu.
Käyttöliittymäkonsepti

Käyttöliittymäkonsepti on käyttöliittymäsuunnittelun tulos, jossa esitetään suunniteltavan ohjelmistotuotteen tai web-sivuston käyttöliittymän yleinen rakenne ja käyttäjän ja ohjelmiston välinen perusvuorovaikutus. Käyttöliittymäkonseptin perusteella voidaan tehdä käytettävyystestissä tarvittava prototyyppi.
Kumatetralyyli

| Kumatetralyyli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (RS)-2-Hydroksi- 3-(1,2,3,4- tetrahydronaftaleeni- 1-yyli)- 4H- kromen- 4-oni
CAS-numero:  5836-29-3
PubChem CID:  54678504
SMILES:  OC=1c4ccccc4OC(=O)C=1C3CCCc2ccccc23
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C19H16O3
Moolimassa:  292,329 g/mol
  Haitallista nieltynä. 
Kumatetralyyliä et al sisältävä syötti.
Kumatetralyyli on rotanmyrkyissä käytettävä myrkyllinen tuholaistorjunta-aine. Ensimmäisen sukupolven 4-hydroksikumariini-johdannainen.
Kumatetralyyli on toistomyrkky, joka vaatii useita syöntikertoja, koska se poistuu elimistöstä nopeasti.  Myrkkysyöttiä on pidettävä vähintään 10 vrk rottien saatavilla, ja syöttejä täytyy ennemmin lisätä useita kertoja viikossa kuin laittaa kerralla paljon. Muuten syötti voi homehtua ja pilaantua, jolloin se ei enää tehoa eikä maistu rotille.
Kumatetralyylin laskettu LD50-arvo on rotalla noin 33 000 mg/kg, aine on erittäin myrkyllistä joutuessaan iholle tai nieltynä. Toistomyrkyt häviävät rotan elimistöstä nopeasti, siksi myrkyn tehoamista joutuu odottamaan. Kumatetryylin ja muiden vastaavien 4-hydroksikumariini-myrkkyjen teho perustuu siihen että ne heikentävät veren hyytymistä ja aiheuttavat vaurioita verisuoniin ja maksaan. Koska rotanmyrkky vaikuttaa viiveellä, rotta ei tiedä syövänsä myrkkyä. Vaikka kumatetralyyli on myrkyllistä, se ei välttämättä tehoa esimerkiksi hiiriin, siksi sitä on syytä käyttää vain rottien torjuntaan.
Kumatetralyyliä sisältävä rotanmyrkky on vaarallista myös lemmikeille, erityisesti koirille. Oireena ilmenee voimattomuutta, kalpeutta limakalvoilla ja mahdollista verenvuotoa tai veristä virtsaa. Hoitona annetaan K1-vitamiinia.
Aiheesta muualla

PubChem: Coumatetralyl (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Coumatetralyl (englanniksi)
ChemBlink: Coumatetralyl (englanniksi)
Torjunta-aineita
| --- | --- |
Jyrsijät:   Arsenikki  Barium  Bromadioloni  D-vitamiini  Fosfiini  Natriumfluoriasetaatti  Strykniini  Tallium  Taponlehti  Zyklon B  Kumatetralyyli  Varfariini 
Loiset:  Malationi
Kasvituholaiset:  Dimetoaatti
Rikkakasvit:   glyfosaatti  fenoksietikkahapon johdannaiset  sulfonyyliurea 
Hyönteiset:   Aldriini  dieldriini  Toksafeeni  DDT  Endriini  Klordaani  Mireksi  Heksabromobifenaali  Heptakloori  Klordekoni  Lindaani
Kumasi

| Kumasi |
| --- | --- |
 Kumasi
 lippu:  vaakuna
 Kumasi
 Koordinaatit: 06°41′N, 001°37′W 
Valtio:   Ghana
Hallintoalue:  Ashanti
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Samuel Pyne
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  299 km²
Väkiluku (2010):  2 035 064
 – Metropolialue:  2 500 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kumasi on kaupunki Ghanassa, Ashantin hallintoalueella. Se sijaitsee maan eteläisissä keskiosissa noin 250 kilometrin ajomatkan päässä pääkaupungista Accrasta. Bosumtwi-järvelle on matkaa noin 32 kilometriä pohjoiseen.  Kahden miljoonan asukkaan Kumasi on Ghanan toiseksi suurin kaupunki ja siellä on maan suurin jalkapallostadion. Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerinä 1997–2006 toiminut Kofi Annan oli kotoisin Kumasista. Kaupunki on pitkään kuulunut Ghanan varakkaimpiin kaupunkeihin teollisuutensa vuoksi. Siellä on metsäteollisuutta ja siellä myös kaivetaan kultaa.
Kaupungin yliopistoihin kuuluu Kwame Nkrumahin luonnontieteen ja tekniikan yliopisto (KNUST).
Yhdistyneiden kansakuntien seitsemäs pääsihteeri Kofi Annan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kumasi Wikimedia Commonsissa
Käyttöomaisuus

Käyttöomaisuus tarkoittaa Suomen yritysverotuksessa eräitä pysyvään käyttöön tarkoitettuja omaisuuden lajeja.
Käyttöomaisuuden käsitettä käytetään elinkeinoverotuksessa. Käyttöomaisuutta ovat maa-alueet, arvopaperit, rakennukset, koneet ja kalusto. Käyttöomaisuutta ovat myös erikseen luovutettavissa olevat aineettomat oikeudet kuten patentit. Käyttöomaisuuteen luetaan lisäksi soran- ja hiekanottopaikat, kaivokset, kivilouhokset, turvesuot ja vastaavat hyödykkeet. Käyttöomaisuus on hankittu käyttöön, ei luovutettavaksi.
Kulumatonta käyttöomaisuutta ovat maa-alueet, arvopaperit ja muut sellaiset hyödykkeet. Kulumattomaan käyttöomaisuuteen kuuluvat myös osuudet toisista yhtiöistä ja taide-esineet.
Kuluvaa käyttöomaisuutta ovat esim. koneet ja kalusto sekä rakennukset. Myös patentit, maa-ainesten ottopaikat ja muut sellaiset taloudellisesti ja fyysisesti kuluvat hyödykkeet luetaan kuluvaan käyttöomaisuuteen.
Jako kulumattomaan ja kuluvaan käyttöomaisuuteen on tärkeä mm. poistoja tehtäessä. Omaisuuden kuluminen otetaan verotuksessa huomioon verovähennyksiin oikeuttavina poistoina. Kulumattomasta käyttöomaisuudesta ei pääsääntöisesti saa tehdä poistoja eräitä poikkeuksia lukuun ottamatta.
Ennen vuotta 1997 termiä käyttöomaisuus käytettiin myös yritysten taseissa. Nykyisin vastaavassa merkityksessä käytetään nimitystä pysyvät vastaavat.
Kurjenrahkasammal

| Kurjenrahkasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Sphagnopsida
Lahko::  Sphagnales
Heimo::  Sphagnaceae
Suku::  Rahkasammalet Sphagnum
Laji::  pulchrum
Kaksiosainen nimi
 Sphagnum pulchrum  (Lindb. ex Braithw.) Warnst. 
Katso myös
   Kurjenrahkasammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kurjenrahkasammal (Sphagnum pulchrum) on sammallaji. Se kuuluu Sphagnaceae-heimoon ja rahkasammalten sukuun. Kurjenrahkasammal on yksi Suomen 55:stä vastuulajista lehtisammalissa. Se on valtakunnallisessa uhanalaisuusluokittelussa elinvoimainen. Lajia esiintyy koko Suomessa Ahvenanmaata ja Sompion Lappia lukuun ottamatta. Se on alueellisesti uhanalainen Lounais- ja Itä-Suomessa ja Tunturi-Lapissa. Yleisväritykseltään kurjenrahkasammal on ruskeaa, vihreänruskeaa tai vihreänkeltaista.
Lootuskukka (elokuva)

| Lootuskukka> Flower Drum Song |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Henry Koster
Käsikirjoittaja:   Oscar Hammerstein II  Joseph Fields 
Perustuu:  C.Y.Leen kirjaan Lootuskukka
Tuottaja:  Ross Hunter
Säveltäjä:  Richard Rodgers
Kuvaaja:  Russell Metty
Leikkaaja:  Milton Carruth
Tuotantosuunnittelija:  Alexander Golitzen
Lavastaja:  Howard Bristol
Koreografi:  Hermes Pan
Pääosat:   Miyoshi Umeki  James Shigeta  Nancy Kwan  Jack Soo  Benson Fong  Juanita Hall 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Studios
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  9. marraskuuta 1961 (Yhdysvallat)
Kesto:  132 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  4 miljoonaa dollaria
Tuotto:  10,9 miljoonaa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lootuskukka (engl. Flower Drum Song) on vuonna 1961 ensi-iltansa saanut musikaalielokuva. Se pohjautuu samannimiseen vuoden 1958 Broadway-musikaaliin, jonka kirjoittajat olivat säveltäjä Richard Rodgers ja sanoittaja Oscar Hammerstein II. Elokuva ja näytelmä perustuvat amerikankiinalaisen kirjailijan C.Y. Leen samannimiseen, vuonna 1957 julkaistuun romaaniin.
Juoni

Nuori kiinalainen nainen Mei Li saapuu isänsä kanssa laittomina siirtolaisina San Franciscoon, avioituakseen järjestetyssä avioliitossa yökerhonomistaja Sammy Fongin kanssa. Sammy kuitenkin seurustelee jo tanssityttönsä, Linda Low’n kanssa, ja hän tekee parhaansa taivutellakseen Mei Lin luopumaan naimasuunnitelmasta. Sammy järjestää Mei Lille ja tämän isälle majoituksen mestari Wangin talossa, ja esittelee Mei Lin samalla morsiantarjokkaana Wangin yliopistossa opiskelevalle pojalle Wang Talle. Mestari Wangin edesmenneen vaimon sisar, rouva Liang suostuttelee Wangin antamaan Mei Lin rakastua Wang Tahan luonnollisesti, ilman painostusta. Wang Ta on kuitenkin Linda Low’n pauloissa. Tapailemalla Wang Tata Linda yrittää saada Sammy Fongin mustasukkaiseksi ja sitoutumaan itseensä. Linda saapuu Wang Tan yliopistovalmistujaisiin veljenään esiintyvän ystävänsä kanssa, ja järjestää ”veljensä” julkisesti siunaavan hänen ja Wang Tan naimisiinmenoaikeet. Wang Ta, joka ei ole ollut suunnitelmasta tietoinen peittää hämmennyksensä, mutta ajautuu isänsä kanssa riitaan siitä, kenellä on oikeus päättää hänen naimisiinmenostaan.
Linda on salannut tanssijattaren työnsä Wang Talta, ja Sammy, joka pyrkii estämään näiden avioitumisen, järjestää koko Wangin perheen illalliselle yökerhossaan, jossa nämä järkyttyvät nähdessään Lindan tanssiesityksen. Wang Ta lähtee yökerhosta suunniltaan lapsuudenystävänsä, ompelijatar Helen Chaon kanssa. Helen on syvästi rakastunut Wang Tahan, ja tämän juotua itsensä surussaan humalaan, Helen antaa hänen nukkua asunnossaan. Aamulla Mei Li tuo sattumalta mestari Wangin takin Helenille korjattavaksi, ja ahdistuu nähdessään Wang Tan vaatteet Helenin keittiössä. Mei Lin lähdettyä Wang Ta herää, muttei edelleenkään huomaa Helenin kiintymystä, vaan poistuu nopeasti. Wang Ta ymmärtää nyt Mei Lin sopivan itselleen Lindaa paremmin, mutta Mei Li torjuukin hänet, sanoen ettei enää rakasta häntä. Mei Li ja hänen isänsä jättävät mestari Wangin talon, ja alkavat aiemmin sovitun, sitovan avioliittosopimuksen mukaisesti valmistautua Mei Lin ja Sammy Fongin häihin. Ennen häitä Wang Ta menee tapaamaan Mei Litä, jolloin kumpikin tajuaa rakastavansa toisiansa syvästi. He sopivat yrittävänsä keksiä keinon, jolla Mei Li voisi välttää avioliiton Sammy Fongin kanssa.
Häätilaisuudessa, juuri ennen kuin Mei Li juo maljasta (mikä sinetöisi hänen avioliittonsa Sammyn kanssa), Mei Li julistaa että hän tuli Yhdysvaltoihin laittomasti. Tämä mitätöi avioliittosopimuksen, ja Wang Ta voi avioitua Mei Lin kanssa. Sammy kosii Lindaa, joka suostuu, ja pidetään kaksoishäät.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nancy Kwan  | … |  Linda Low (lauluissa äänenä B.J. Baker)    |
|  James Shigeta  | … |  Wang Ta   |
|  Miyoshi Umeki  | … |  Mei Li   |
|  Benson Fong  | … |  Wang Chi-Yang   |
|  Jack Soo  | … |  Samuel Adams "Sammy" Fong   |
|  Juanita Hall  | … |  Rouva Liang   |
|  Reiko Sato  | … |  Helen Chao (lauluissa äänenä by Marilyn Horne)    |
|  Patrick Adiarte  | … |  Wang San   |
|  Kam Tong  | … |  Tohtori Han Li   |
|  Victor Sen Yung  | … |  Frankie Wing   |
|  Soo Yong  | … |  Rouva Yen Fong   |
|  James Hong  | … |  Hovimestari   |
Vastaanotto

Lootuskukka oli aikanaan poikkeuksellinen elokuva, sillä lähes kaikki sen näyttelijät olivat aasialaistaustaisia (vaikkakin kahden roolihenkilön lauluäänet dubattiin). Elokuvassa esiintyivät Nancy Kwan, James Shigeta, Benson Fong, James Hong, Reiko Sato, sekä jo Broadway-musikaalissa olleet Jack Soo, Miyoshi Umeki ja Juanita Hall.
Yhdysvaltain kongressin kirjasto valitsi Lootuskukan tallennettavaksi kansalliseen elokuvaluetteloon (”National Film Registry”) sen ”kulttuurisen, historiallisen ja esteettisen merkityksen” vuoksi.
Lootuskukka oli ainoa Rodgersin ja Hammersteinin musikaaleista tehty Hollywood-versio, joka oli taloudellisesti tappiollinen. Jotkut amerikanaasialaiset ovat myöhemmin pitäneet elokuvaa loukkaavana, ja valittaneet sen vahvistaneen jo vanhentuneita stereotypioita aasialaisista.
Aiheesta muualla

Lootuskukka Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kristinusko Papua-Uudessa-Guineassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Papua-Uudessa-Guineassa. Kristinusko on Papua-Uuden-Guinean suurin uskonto. Väestöstä 64,3 prosenttia kuului vuonna 2011 protestanttisiin kirkkoihin ja 26 prosenttia roomalaiskatoliseen kirkkoon. Muihin kristillisiin kirkkoihin kuului noin 5,3 prosenttia väestöstä.
Kristinusko tuli Papua-Uuteen-Guineaan 1800-luvulla. Suurin yksittäinen kirkko on katolinen kirkko. Katoliset, anglikaanit ja protestantit muodostavat yhdessä kirkkojen kansallisen neuvoston. Lisäksi maassa toimii useita evankelisia ja helluntailaisia kirkkoja, jotka ovat yhteydessä maailman evankeliseen allianssiin.
Kuhmola

| Kuhmola |
| --- | --- |
Osoite:  Toritie 57
Sijainti:  Kuhmoinen
Valmistumisvuosi:  1930
Suunnittelija:  arkkitehtitoimisto Tuovinen-Huttunen
Tyylisuunta:  klassismi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuhmola on Kuhmoisten merkkirakennuksiin kuuluva kulttuuritalo. Kuhmola sijaitsee näkyvällä paikalla torin laidalla Kuhmoisten keskustan pääkadun Toritien varrella. Se rakennettiin vuonna 1930 suojeluskunnan ja nuorisoseuran taloksi.