stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
VL Tuisku
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta VL Tuisku Wikimedia Commonsissa
VL Tuiskun esittely Suomen ilmailumuseon verkkosivuilla
Valtion lentokonetehtaan ja Valmetin valmistamia lentokonetyyppejä
| --- | --- |
IVL ja VL:  A.22 Hansa  C.24  C.25  K.1 Kurki  D.26/27 Haukka  Sääski  E.30/31 Kotka  F.30 Paarma  Tuisku  Viima  Pyry  Humu  Myrsky  Pyörremyrsky 
Valmet:  Tuuli II  Vihuri  Tuuli III  L-70 Vinka  PIK-23 Towmaster  L-90 Redigo 
Suunnitellut konetyypit:  B  Puuska  Tuuli I  Vihuri 
LeSK:n Tuiskuja Kauhavalla heinäkuussa 1943.
Tuiskuja Laajalahden tähystäjäkurssilla heinäkuussa 1943.
VL Tuisku Suomen ilmailumuseossa.
Sarkkilanjärvi (Ikaalinen)

| Sarkkilanjärvi |
| --- | --- |
 Sarkkilanjärvi kesällä 2018
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen, Sarkkilanjärvi, Ikaalinen
Koordinaatit:  61°45′06″N, 23°05′58″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kyrösjärven alue (35.52)
Laskujoki:  oja Kyrösjärveen 
Järvinumero:  35.521.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  87 m 
Rantaviiva:  2,253 km 
Pinta-ala:  0,20996 km² 
 fiSarkkilanjärvi 
Sarkkilanjärvi  on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sarkkilanjärven kaupunginosassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Sarkkilanjärvi on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa

Järvi on 750 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 21 hehtaaria. Sen etelä- ja itäranta on metsämaastoa ja pohjoisranta rajatuu peltomaihin. Luoteiskulmassa on 200×350 metriä laaja avosuo, johon on ruopattu laskuojaa varten kanava. Laskuoja on 800 metriä pitkä ja se laskee Kyrösjärveen Ikaalisten keskustan itäpuolelle. Sen rannoille on rakennettu toistakymmentä vapaa-ajan ja kiinteää asuntoa. Niille johtaa tiet sekä yhdystieltä 13139 että valtatieltä 3.
Sarkkilanjärvi on hiljalleen päätymässä Ikaalisten keskustan kaavoitetun alueen sisälle.
Historiaa

Kyrösjärven vedenpintaa on laskettu 1800-luvulla muutaman metrin ja koska nykyään järvien vedenkorkeuksien ero on neljä metriä. Myös Sarkkilanjärveä on saatettu laskea hieman. Vuonna 1886 on jätetty järvenlaskusta hakemus. Järvenlaskun vaiheista ei kuitenkaan ole tietoa.
Paleobotaniikkaa

Jääkauden jälkeen Kyrösjärven vedenpinta oli kymmeniä metrejä korkeammalla. Silloin olivat Kyrösjärvi ja Sarkkilanjärvi samaan vesistöön ja kummankin pohjaan kertyi suuren vesistön sedimenttejä.
Sarkkilanjärven sedimenttien kerrostumista on tutkittu ja tuloksista on voitu päätellä metsätyyppien muutokset tuhansien vuosien aikana. Järven sedimenttien vanhin radiohiiliajoitus on otettu rajakohdasta, missä mäntyvaltainen metsä vaihtui leppävaltaiseksi (kasvivyöhyke muuttui V→VI). Vahtuminen tapahtui ajoituksen mukaan kalibroimattomana 7980 ±250 BP. Tämä vastaa boreaalisen ilmastokauden vaihtumista atlanttiseen kauteen. Näihin aikoihin Suomen alueella vallitsi jääkauden jälkeinen lämpökausi. Seuraava nuorempi ajoitus 4620 ±180 BP otettiin kerroksesta, jossa kuusen siitepöly ilmaantui ensimmäisen kerran. Kuusi lisääntyi alueella ja vakiinnutti asemanssa kerroksessa, jonka ajoitus oli 4040 ±350 BP. Nämä ajoitukset osuvat subboreaaliseen ilmastokauteen. Lämpökausi viileni ja se näkyi yleisimpien kasvilajien vaihtuessa toisiksi lajeiksi. Ajoituksen mukaan 2440 ±120 BP katosivat jatkuvasti esiintyneiden pähkinäpensaiden, jalavien, tammien ja lehmusten siitepölyt, lisääntyivät männyn siitepölyt ja vähenivät koivun ja lepän siitepölyt (kasvivyöhykkeiden muutos VIII→IX). Tämä vastaa subboreaalisen ilmastokauden vaihtumista subatlanttiseen kauteen.
Aiheesta muualla

Sarkkilan alueen asukasyhdistys: Sarkkilanjärven uimarantaan ei koiria, 14.8.2014
(35.5)
Lumateperoni

| --- | --- |

Lumateperoni
Systemaattinen (IUPAC) nimi
 ?
Tunnisteet
CAS-numero:  ?
ATC-koodi:  ?
PubChem CID: 9821941
DrugBank: DB06077
Kemialliset tiedot
Kaava: C24H28N3FO 
Moolimassa:  ?
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 97,4 %
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 18 tuntia
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:  reseptivalmiste
Antotapa: oraalinen
Lumateperoni on epätyypillinen antipsykootti, jota myydään Amerikassa nimellä Caplyta. Lumateperonia ei ole vielä saatavilla Suomessa (tilanne kesäkuu 2024). Lumateperonin tekee erikoiseksi se, että se salpaa lukumäärältä vähemmän eri reseptorityyppejä kuin useimmat muut antipsykootit.
Valmet Tuuli III

| Valmet Tuuli III |
| --- | --- |
 Tuuli III vuonna 1957
Tyyppi:  alkeiskoulukone
Alkuperämaa:   Suomi
Valmistaja:  Valmet
Ensilento:  31. toukokuuta 1957
Poistettu käytöstä:  1959 (Suomen ilmavoimat) 1989 (siviilissä)
Tila:  Säilytyksessä Suomen ilmailumuseossa
Pääkäyttäjät:  Suomen ilmavoimat
Valmistusmäärä:  1 
Valmistusvuodet:  1955–1957
Yksikköhinta:  ~22 milj. mk
Valmet Tuuli III oli Valmetin suunnittelema ja valmistama yksimoottorinen rinnakkainistuttava nelipaikkainen alkeiskoulukone. Tuuli III suunniteltiin Tuuli II:n jälkeen vastaamaan ilmavoimien Saab 91 Safirista vaikutteita saaneisiin koulukonevaatimuksiin. Kone oli muista Tuuli-sarjan koneista poiketen kokometallirakenteinen, ja sen prototyypissä kokeiltiin Valmetille uusia pistehitsaus- ja automaattiniittausmenetelmiä. Tuuli III ei lopulta päässyt tuotantoon ja ilmavoimien alkeiskoulukoneeksi valittiin Saab Safir. Safir oli Tuuleen verrattuna huomattavasti halvempi ja oli jo tuotannossa, minkä lisäksi sen hankinnan takana olivat Suomen silloinen pää- ja puolustusministeri.
Kehitys ja tuotanto > Tausta

Valmet jatkoi uuden koulukoneen hankinnan ajamista Tuuli II:lle lokakuussa 1951 sattuneen onnettomuuden jälkeen. Yhtiö tarjosi ensimmäisen prototyypin pohjalta paranneltua toista prototyyppiä 7,8 miljoonan markan hintaan. Yhtiö lähestyi ilmavoimien esikuntaa uudelleen tammikuussa 1952 ja pyysi alkeiskoulukoneasian eteenpäin viemistä. Tehdas vetosi Tuuli II:sta saatuihin hyviin kokemuksiin ja vanhan Viima- ja Stieglitz-kaluston vanhentumiseen. Asian ajamisen taustalla oli myös sotakorvausten suorittaminen, mikä vähensi Valmetin työkuormitusta.
Esikunta ilmoitti tehtaalle, että koulukoneen vaatimukset olivat muuttuneet eikä vanha Sh 14 -tähtimoottori tullut enää kyseeseen, minkä lisäksi koneesta haluttiin kolmipaikkainen kaksipaikkaisen sijasta. Moottoriksi haluttiin 180–250 hevosvoiman rivimoottori, ja laskutelineen tuli olla sisäänvedettävä. Vaatimuksiin oli saatu vaikutteita ilmeisesti Saab 91B Safirista. Uusien vaatimusten esittämisen jälkeen tehdas ja esikunta kävivät keskustelua laskutelinevaihtoehdoista. Koneeseen oli mahdollista valita joko yleistymään päin ollut nokkapyöräteline tai vanha kannuspyöräteline. Täysmetallirakenteen vaihtoehtona nähtiin Valmetin lentokoneosaston edeltäjän, Valtion lentokonetehtaan paljon käyttämä sekarakenne, sillä Valmet uskoi metallikoneen tuotannon piensarjana tuottavan sille laatuongelmia.
Kehitys ja tuotanto > Prototyypin tuotanto

Koneen suunnittelu käynnistyi heti tilauksen jälkeen Elias Järvinevan johdolla. Tulevien koelentojen rekisteröimistä varten hankittiin uusi laitteisto Ranskasta Veijo Hietalan sota-aikana kehittämän ”Mata Harin” tilalle. Tuuli III:n prototyypin työmenetelmät kehitettiin alusta alkaen sarjavalmistuskelpoisiksi, minkä lisäksi konetyypissä päätettiin kokeilla Valmetille uusia työmenetelmiä, kuten alumiinin pistehitsausta, jota varten tehtaalle oli Vihurin tuotannon yhteydessä hankittu ranskalainen SCIACY-alumiinipistehitsauskone. Pistehitaus osoittautui lopulta liian kalliiksi tuotantomenetelmäksi piensarjoissa sen korkeiden laatuvaatimusten takia. Tuuli III:n tuotannossa kokeiltiin myös automaattiniittausta pistehitsausta huomattavasti paremmalla menestyksellä. Myös muiden uusien tekniikoiden, kuten lujitemuovirakenteiden käyttöä harkittiin Tuuli III:n yhteydessä. Konetyypin sarjatilauksen peruuntuessa ajatukset tosin hautautuivat.
Kehitys ja tuotanto > Koelentojen aikaiset muutostyöt ja konetyypin kohtalo

Tuuli III:n moottori vaihdettiin kesken koelento-ohjelman, mikä oli melko harvinainen menettely. Syynä oli prototyypin suunniteltua raskaampi rakenne, jonka takia kone oli lentomassaltaan 130 kilogrammaa raskaampi suunniteltuun nähden. 225 hevosvoiman O-470-A-moottori ei antanut haluttua nousukykyä, ja malli oli poistunut tuotannosta 1955, eli prototyypissä oli käytännössä kuollut moottorityyppi. O-470-A korvattiin toukokuussa 1955 tehokkaammalla 250 hevosvoiman IO-470-moottorilla, joka oli kaikin puolin edeltäjäänsä parempi ja poisti lisäksi aiemmin esiintyneen öljynlämpötilaongelman. Tuuli IV -työnimellä tunnettuun kevyempään sarjavalmistusmalliin oli tarkoitus hankkia vielä tehokkaampi 260 hevosvoiman Lycoming-moottori.
Tuuli sai positiivista palautetta lennostoissa, ja ilmavoimien esikunta ehdotti sen hankintaa korkeasta hinnasta huolimatta. Konetyypin kohtalo oli jo tosin sinetöity, sillä puolustusvoimat oli päättänyt hankkia koulukoneet ulkomailta. Puolustusvoimien komentaja antoi salaisen käskyn tammikuussa 1958 ilmavoimille kokeilla ulkomaisia koulukonetyyppejä. Konetyypin valinta tehtiin ilmavoimien asettamassa alkeiskoulukonelautakunnassa, joka piti Piaggio P.149:ää ja Saab Safiria parhaina vaihtoehtoina. Lautakunnan mielipiteestä eriytyen ilmavoimien komentaja Reino Artola oli edelleen Tuuli III:n kannalla ja esitti sen tilaamista lautakunnan raportin saatteessa. Saab Safirilla oli tosin vahvempi poliittinen kannatus, sillä sen takana seisoivat puolustusministeri Lars Björkenheim, virkamieshallituksen pääministeri Reino Kuuskoski ja ilmapuolustuksen tarkastaja Adolf Ehrnrooth.
Konevalinta oli pettymys Valmetin johdolle, joka lähetti lähetystön puolustusministeri Björkenheimin puheille. Lähetystö kertoi puolustusministerille Suomessa valmistettavan Tuuli IV:n työllistävän 250–300 henkilöä. Tehtaan lähetystö huomautti myös, ettei Valmet ollut jättänyt hintatarjousta Tuuli IV -sarjasta, mikä oli tosin jossain määrin väärin, sillä 30 koneen hinnaksi oli aiemmin annettu 665 miljoonaa markkaa. Lukua oli ministeriössä verrattu Piaggion 460 miljoonaan markkaan ja Safirin 285 miljoonaan. Korkean hinnan lisäksi Tuulen toimitusaika oli pitkä, 28–34 kuukautta, ja konetyyppi oli muutenkin vasta prototyyppiasteella. Lisäksi Tuuli-sarjan tuotanto olisi vaatinut lähes 270 miljoonaa markkaa ulkomaista valuuttaa. Kotimaisen vaihtoehdon suosimiselle ei enää muuttuneessa ilmapiirissä löydetty perusteita ja koulukoneet tilattiin elokuussa 1958 Saabilta.
Käyttö

Tuuli III valmistui noin puoli vuotta myöhässä osittain vuoden 1956 yleis- ja toimihenkilölakkojen sekä virheellisten raaka-ainetoimitusten takia. Esko Halme lensi konetyypin 15 minuuttia kestäneen ensilennon 31. toukokuuta 1957. Lento-ominaisuudet vastasivat yleisesti odotettuja, mutta moottorin öljynlämpö nousi sallitun lämpötila-alueen ylärajalle. Potkurin säätö oli epämääräinen, mikä aiheutti värinää tietyillä kierroslukualueilla. Lennot jatkuivat parannusten jälkeen pääasiallisen kehityskohteen ollessa öljynlämpötila. Öljynlämpötilaongelman syy selvisi lopulta, sillä moottorin valmistaja oli alimitoittanut alun perin öljynjäähdyttimen. Lämpötilaongelmien vaatimien korjausten lisäksi Tuuli III:een tehtiin joukko pienempiä parannustöitä, kuten ohjainvoimien säätöä sekä hydraulijärjestelmän ja mittariston muutoksia. Prototyyppiä koelennettiin sisäänvedettävien pyörätelineiden lisäksi kiinteillä suksitelineillä.
Prototyyppi luovutettiin lokakuussa 1957 ilmavoimien koelentueen käyttöön, ja se kiersi lennostoissa lausunnoilla. Kone sai positiivista palautetta lennostoissa. Prototyyppi lensi ilmavoimien käytössä elokuulle 1959, jolloin se vaurioitui öljyputken väsymysmurtuman aiheuttamassa pakkolaskussa Aitolahdella. Kone poistui tämän jälkeen ilmavoimien käytöstä, minkä jälkeen sen entisöi Aulis Vesa. Kone lensi kunnostettuna vuosina 1983–1989 tunnuksella OH-XTL. Lentokäytön päätyttyä Tuuli III päätyi vuonna 1989 Suomen ilmailumuseon varastoon Vantaalle.
Rakenne

Tuuli III oli muusta Tuuli-sarjasta poiketen kokometallirakenteinen. Koneen rakenteessa käytettiin Valmetille uusia työmenetelmiä, kuten automaattiniittausta ja alumiinin pistehitsausta.
Tekniset tiedot (Tuuli III)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.0600008,06 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&011.&&&&0011,00 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.08000002,8 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&017.02000017,02 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01144.&&&&001 144 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&01680.&&&&001 680 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Continental IO-470-A 6-sylinterinen bokserimoottori; &&&&&&&&&&&&0186.&&&&00186 kW (&&&&&&&&&&&&0250.&&&&00250 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0260.&&&&00260 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0230.&&&&00230 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01080.&&&&001 080 km
Nousuaika: 17 min 3 000 metriin
Aiheesta muualla

Tuuli III:n esittely Suomen ilmailumuseon verkkosivuilla
Valtion lentokonetehtaan ja Valmetin valmistamia lentokonetyyppejä
| --- | --- |
IVL ja VL:  A.22 Hansa  C.24  C.25  K.1 Kurki  D.26/27 Haukka  Sääski  E.30/31 Kotka  F.30 Paarma  Tuisku  Viima  Pyry  Humu  Myrsky  Pyörremyrsky 
Valmet:  Tuuli II  Vihuri  Tuuli III  L-70 Vinka  PIK-23 Towmaster  L-90 Redigo 
Suunnitellut konetyypit:  B  Puuska  Tuuli I  Vihuri
Mauin piirikunta

Mauin piirikunta (engl. Maui County, havaijiksi Kalana o Maui) on Yhdysvaltojen Havaijin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 164 754 vuoden 2020 väestölaskennan mukaan. Piirikunnan hallintokeskus on Wailuku kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1905.
Piirikunnan pormestarina on tammikuusta 2019 lähtien toiminut Mike Victorino.
Vuonna 2018 julkaistun selvityksen mukaan piirikunnan viisi suurinta työnantajaa olivat osavaltion hallinto, piirikunnan hallinto, Grand Wailea Resort, Kapalua Resort ja Yhdysvaltain liittohallinto.
Piirikunnan asukkaista 5 % on buddhalaisia, mikä on prosentuaalisesti suurin osuus kaikista Yhdysvaltain piirikunnista. Mauin lisäksi myös Havaijin piirikunnassa on saman verran buddhalaisia, ja nämä ovat jaetulla ensimmäisellä sijalla Yhdysvaltain piirikuntien keskuudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mauin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Suomen ympäristöpolitiikka

Tämä artikkeli käsittelee Suomen ympäristöpolitiikkaa, sen hallintoa ja siihen liittyviä sopimuksia, lainsäädäntöä ja käytäntöjä.
Ympäristölainsäädäntö

Suomen ympäristölainsäädäntöä uudistettiin aikaan Euroopan unioniin liittymisen johdosta vastaamaan yhteisön lainsäädäntöä. Tavoitteena oli vähentää hajanaisuutta lähde?. Suomen ympäristölainsäädäntöön sisältyvät muun muassa vesilaki, ilmansuojelulaki, rakentamislaki, laki eräistä naapuruussuhteista, meluntorjuntalaki, ympäristövahinkolainsäädäntö, öljyvahinkolaki, maa-aineslaki, kaivoslaki, ydinvastuulaki, jätelaki, kemikaalilaki ja ilmastolaki.
Ympäristölainsäädäntö > Jätelainsäädäntö

Jätelainsäädännössä säädetään kaikesta jätteestä, lukuun ottamatta joitain erityisjätteitä, kuten esimerkiksi ydinjätteitä. Suomen jätelainsäädäntö on yhdenmukaistettu Euroopan unionin lainsäädännön kanssa ja sen tavoitteena on tukea kestävää kehitystä edistämällä luonnonvarojen järkevää käyttöä sekä ehkäisemällä ja torjumalla jätteistä aiheutuvaa vaaraa ja haittaa terveydelle. lähde? Joissain tapauksissa Suomen lainsäädäntö laaja-alaisempi ja tiukempi kuin EU-säädökset.
Nykyinen jätelaki (Jätelaki 646/2011) ja sitä täydentävät asetukset tulivat voimaan 19.7.2021 ja korvasivat aiemman jätehuoltolain. Jätelain uudistus oli laaja-alainen ja samalla tulivat voimaan myös  lait ympäristönsuojelulain, kemikaalilain, rikoslain ja elintarvikelain muuttamiseksi. Jäteasetus, pakkausjäteasetus ja muut jätelakia täydentävät asetusmuutokset tulivat voimaan 1.12.2021.
Jätelainsäädännön tavoite on:
ehkäistä jätteistä ja jätehuollosta aiheutuvaa vaaraa ja haittaa terveydelle ja ympäristölle
vähentää jätteen määrää ja haitallisuutta
edistää luonnonvarojen kestävää käyttöä
varmistaa toimiva jätehuolto sekä ehkäistä roskaantumista
Tavoitteena oleva jätteen määrän vähennys ja uudelleenkäyttö sekä kierrätys tarkoittaa muun muassa sitä, että tekstiilien kierrätyksestä tuli  lain myötä pakollista.
Ympäristölainsäädäntö > Luonnonsuojelulainsäädäntö > Luonnonsuojelulaki 9/2023

Uusi luonnonsuojelulaki tuli voimaan 1.6.2023, jolloin se korvasi edellisen vuodesta 1997 asti voimassa olleen lain. Lakiuudistukseen kuuluu muun muassa tiukasti suojeltujen luontotyyppien suojelun vahvistaminen, vapaaehtoinen ekologinen kompensaatio sekä Suomen Luontopaneelin rooli. Laki kieltää myös malminetsinnän kansallispuistoissa ja luonnonpuistoissa.
Ympäristölainsäädäntö > Luonnonsuojelulainsäädäntö > Laki rauhoitettujen eläinten aiheuttamien vahinkojen ennalta ehkäisemisestä ja korvaamisesta.

Laki oli osa luonnonsuojelulainsäädännön uudistamista ja siihen sisältyy myös avustusjärjestelmä, jonka tarkoituksena muun muassa lisätä haitankärsijöiden vaikuttamismahdollisuuksia.  Avustusta voi hakea esimerkiksi erilaisiin passiivisiin karkottimiin eli niin sanottujen lintupeltojen perustamiseen tai lintujen saalistukselta suojaaviin verkkoihin.
Kansalaistoiminta > Kansalaistoiminta Suomessa

Suomessa toimivia ympäristöjärjestöjä ovat esimerkiksi BirdLife Suomi, Dodo, Greenpeace, Luonto-Liitto, Maan ystävät, Natur och Miljö, Suomen luonnonsuojeluliitto ja WWF. Suomessa useat ympäristöjärjestöt saavat valtiolta vuotuista toiminta-avustusta.
Kansalaistoiminta > Kansainvälinen kansalaistoiminta

Kansainvälisiä ympäristöjärjestöjä on muun muassa Greenpeace, World Wildlife Foundation (WWF), Climate Action Network (CAN) ja Fridays for Future.
Kansainväliset sopimukset

Suomen ratifioimiin kansainvälisiin ympäristösopimuksiin sisältyvät:
Valaanpyyntisopimus (1983)
Lontoon sopimus (1983) - Ydinjätteen dumppaus valtameriin
Baselin sopimus (1989) - Ongelmajätteiden kansainvälinen vienti
CFC-yhdisteitä rajoittava Montrealin pöytäkirja  (1987)
Kioton sopimus (1997)
CFC-yhdisteitä rajoittava Montrealin pöytäkirja (1987)
Ympäristövaikutusten arviointisopimus Espoo (1991)
Pariisin ilmastosopimus (2016)
Kansainväliset sopimukset > Euroopan unioni

Koska Suomi Euroopan unionin sitoo EU-lainsäädäntö myös Suomea. Euroopan unionin sitoumuksiin sisältyvät muun muassa seuraavat sopimukset ja strategiat:
Eurooppalainen ilmastolaki
Euroopan vihreän kehityksen ohjelma
EU:n biodiversiteettistrategia
Kansainväliset sopimukset > Euroopan unioni > Kadmium

Suomen Euroopan unioniin liittymisen jäsenäänestyksenä merkittävä ympäristökysymys oli lannoitteiden kadmium-pitoisuus. lähde? Suomi neuvotteli erillissopimuksen. lähde?Kadmium on ongelmallinen luonnon ja ihmisten terveyden kannalta. Kadmiumin puoliintumisaika on 20 vuotta.lähde? Siksi suurin osa syödystä kadmiumista säilyy ruumiissa koko ihmisen eliniän. Kadmium kerääntyy munuaisiin. Lannoitteet ja jätevesiliete sisältävät kadmiumia, joka kertyy maaperään. Maaperässä se vaikuttaa pieneliöihin. Suomalaisten saantimäärät ovat olleet kohtuullisia. Eniten kadmiumia saadaan viljasta. Lannoitteiden kadmiumpitoisuudet laskivat merkittävästi 1980-luvulla.
Kansainväliset sopimukset > Luonnon monimuotoisuus > EU:n biodiversiteettistrategia

Vuonna 2023 voimaan tulleen EU:n biodiversiteettistrategian tärkeimpänä tavoitteena on pysäyttää luontokato ja näin kääntää luonnon monimuotoisuuden kehitys myönteiseksi vuoteen 2030 mennessä.
Kansainväliset sopimukset > Luonnon monimuotoisuus > Metso-ohjelma

Metso-ohjelma on Etelä-Suomen metsien monimuotoisuuden toimintaohjelma vuosille 2014–2025. Ohjelman avulla metsänomistaja voi vapaaehtoisesti suojella omistamansa metsän. Ohjelman tarkoitus on yhdistää metsien monimuotoisuuden suojelu ja hoito sekä talouskäyttö.
Teollisuus

Metsäteollisuuden klooripäästöt olivat suuri ympäristökysymys 1990-luvulla. Klooria käytettiin paperimassan valkaisuun. lähde?Kloorin pelättiin rikastuvan ravintoketjuun kuten PCB ja DDT. Samoja aineita käytettiin aiemmin puunsuoja-aineina. Vapaa kloori voidaan korvata hapella, entsyymeillä ja klooridioksidilla. Kloorin käyttö väheni. Klooratut dioksiinit kertyvät kaloihin ja rikastuvat ravintoketjussa, joten ympäristöuhka kestää pidempään kuin päästöt. Suomen kauppakalojen dioksiinipitoisuudet ovat muun Euroopan kaloja korkeammat. Viranomaisten mukaan kalan terveyshyödyt ylittävät jäämien haitat.
Ympäristöjupakoita > Kärkölä

Pohjaveden saastuminen Kärkölässä oli 1990-luvun alussa kallein Suomessa tapahtunut ympäristöonnettomuus.lähde?  Kärkölä sijaitsee 20 km Lahdesta. Syyksi arvioitiin Koskisen sahan Ky-5 puunsinistymisen suoja-ainetta. Kloorifenolia saattoi valua maahan 3,3 tonnia ja saastuneen pohjaveden määrä voi olla 100 000 m3. Puunsuoja-aineita käytettiin Suomessa yleisesti ilman turvajärjestelyjä. Monilla sahoilla puutavara upotettiin ulkona säiliöön ja nostettiin avoimelle maalle. Puunsuoja-aineita läiskyi kastelussa ympäristöön. Toisinaan astiat jopa tyhjennettiin maahan. Aineen valmistus lopetettiin 1984 ja käyttö lopetettiin 1989. Koskisen sahan palossa vuonna 1976 kloorifenoli levisi lisäksi sammutusvesien mukana ympäristöön. Kloorifenolista voi syntyä myös dioksiinia. Vedenottamo suljettiin joulukuussa 1987. Kloorifenolipitoisuus oli 140 µg/l pohjavedessä ja 798 µg/l läheisessä purossa. Juomaveden sallittu pitoisuus on 10 µg/l. Läheisen järven kalat julistettiin syömäkelvottomaksi. Tapaus ei ole ainoa, sillä ainetta käytettiin 300 suurella ja 10 000 pienellä sahalla ympäri Suomea. Pohjavesi ei puhdistu itsestään.
Korkein hallinto-oikeus määräsi vuonna 2008 tekemään suunnitelman Kärkölän alueen tutkimiseksi ja tekemään riskiarvion. Saastuneen alueen puhdistusvelvoite riippuu riskiarviosta. Vesi virtaa Valkjärveen.
Ympäristöjupakoita > Suot

Oulussa Suuri veneneva sisältyi soiden suojeluohjelmaan.lähde? Siitä huolimatta turveruukki aloitti suon ojituksen vuonna 1981. Kaikki eduskuntaryhmät allekirjoittivat vetoomuksen suon säilyttämiseksi ja suo pelastui. Suo on aapasuo, jolla pesii kurkia, sinisuohaukkoja, suopöllöjä ja kapustarintoja. MTK:lla oli kampanja soidensuojelua vastaan 1970-luvulla. 1970-luvulla purettiin soiden suojelupäätöksiä, koska suot otettiin turpeennostoon. Nykyään soita ennallistetaan ja pelastetaan. 86 % soista on maatalouskäytössä. Turvekerros on keskimäärin 1,5 metriä. Suomen uhanalaisista lajeista elää soilla 8 %.
Ympäristöjupakoita > Vesakkomyrkytys

Metsähallitus suoritti valtion metsissä vesakontorjuntaa torjunta-aineen lentoruiskutuksina 1960-luvulta vuoteen 1980.lähde? Ruiskutus pilasi marjasadon ja sen pelättiin vaikuttavan haitallisesti riistaan ja kaloihin. Myrkytettyjen marjojen pelättiin joutuvan myyntiin. Vuonna 1980 ruiskutuksia vastustava Hattuvaara-liike perusti leirin lentoruiskutettavalle alueelle Ilomantsiin. Liikkeellä oli paikallisten asukkaiden tuki; alueella oli protestoitu lentoruiskutuksia vastaan jo vuonna 1974. Kolmen Hattuvaara-liikkeen aktivistin ollessa lentoruiskutusalueella he joutuivat helikopterista ruiskutettuun myrkylliseen torjunta-ainepilveen. Tapahtuma sai runsaasti julkisuutta, asia otettiin esille eduskunnassa, ja Metsähallitus keskeytti ruiskutukset. Eduskunta kielsi torjunta-aineiden lentoruiskutukset vuonna 1981.
Kansainvälinen Booker-palkinto

Kansainvälinen Booker-palkinto (engl. The International Booker Prize) on vuonna 2005 Booker-palkinnon rinnalle perustettu brittiläinen kirjallisuuspalkinto.
Vuodesta 2016 palkinto on myönnetty vuosittain teokselle, joka on käännetty englanniksi ja julkaistu Britanniassa. Aiemmin palkinto myönnettiin joka toinen vuosi koko tuotannosta. Palkinnon suuruus on 50 000 puntaa ja se jaetaan kirjailijan ja kääntäjän kesken.