stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikojan-Gurevitš MiG-21 Suomessa
MiG-21F

Suomen ilmavoimat hankki ensimmäiset 20 MiG-21F-13-konettaan 1963. Kymmenen ensimmäisen koneen tunnukset olivat MG-1..10. Pian saapumisen jälkeen koneiden tunnuksissa siirryttiin hajanumerointiin MG-31..35, MG-46..50, MG-61..65 ja 76..80. Tuhoutuneen ja vaurioituneen koneen tilalle saatiin takuun puitteissa vielä kaksi lisäkonetta vuosina 1964–65 (MG-91 ja -92).
Tyypin pääkäyttäjä oli Karjalan Lennoston Hävittäjälentolaivue 31 (HävLLv 31). Koneet palvelivat HävLLv 31:n 1. lentueessa (1963–1980), Koelentolaivueessa (1962–1985), silloisen Hämeen Lennoston HävLLv 11:stä (1966–1972) ja Tiedustelulentolaivueessa (1973–1986). Tiedustelukoneiksi muunnettiin Suomessa yhdeksän konetta 1970-luvun alusta lähtien (MG-32, -35, -47, -49, -50, -61, -63, -65 ja -92). Tiedustelulentolaivue operoi vuosina 1973–1986 tyypin valokuvatiedustelumuunnosta ja vuosina 1980–86 myös sen hävittäjäversiota.
Ilmavoimilla oli käytössään myös kuusi kaksipaikkaista koulukoneversiota, joista kaksi oli tyyppiä MiG-21U- ja neljä MiG-21UM-tyyppiä. MiG-21U-koneet (MK-103 ja -104) olivat käytössä vuosina 1965–81 HävLLv 31:ssä. MiG-21UM-koneet MK-105 ja -106 saapuivat Suomeen vuonna 1974. MiG-21Um-koneet MK-126 ja MK-143 toimitettiin Suomeen MiG-21BIS-hankinnan yhteydessä 1980-luvun alussa. Myös MiG-21UM-koneet palvelivat Hävittäjälentolaivue 31:ssä.
MIG-21F oli ilmavoimien ensimmäinen kaksinkertaiseen äänennopeuteen pystynyt lentokonetyyppi. Ensimmäinen Suomen ilmavoimien yli kaksinkertaisen äänen nopeuden saavuttanut kone oli MG-32.
Koneita tuhoutui lento-onnettomuuksissa viisi kappaletta (MG-62, -63, -64, -79, -80).
Mig 21F:n viimeinen lento Suomessa tapahtui MG-33-koneella Tikkakoskella 17. tammikuuta 1986 ja sen suoritti kapteeni Hannu Vartiainen. Käytöstä poiston jälkeen suurin osa MiG-21F-13-koneista muutettiin ”MiG-21BIS-valekoneiksi” eli harhautusvalemaaleiksi. Tältä kohtalolta säästyivät lopulta ainoastaan MG-61, MG-78 ja MG-92, jotka varattiin muistomerkiksi ja museotarkoituksiin. Valekoneet romutettiin 1990-luvun lopulla. Vain valekoneet MG-32, -35 ja -77 säästyivät romutukselta museo- ja koulutuskäyttöön.
MiG-21BIS

Vuosina 1978–1986 hankittiin vanhentuneiden MiG-21F-13-koneiden seuraajiksi yhteensä 26 MiG-21BIS-konetta. F-version ollessa ns. päivähävittäjä oli bis-versio ns. jokasäänhävittäjä. Koneista 2 saapui vuonna 1978 (MB-111, MB-114 → MG-111, MG-114) ja 18 vuonna 1980 (MG-115..118, 120, 122, 124, 125, 127, 129, 130..133, 135, 138..140). Tiedustelulentolaivueen MiG-21F-kaluston korvaajaksi tilattiin vuonna 1984 koneita 6 kappaletta lisää. Koneista 3 toimitettiin vuonna 1985 (MG-119, -128, ja -136) ja 3 vuonna 1986 (MG-121, -123 ja 134).
Koneet palvelivat Karjalan Lennoston Hävittäjälentolaivue 31:ssä Rissalassa (1. ja 2. lentueissa) ja Koelentueessa Kuoreveden Hallissa.
Koneita tuhoutui erilaisissa lento-onnettomuuksissa kuusi kappaletta (MG-115, 117, 120, 122, 128, 139).
MiG-21BIS-koneita kehiteltiin ja paranneltiin Suomessa monilta osin. Koneen ohjaamovarustusta länsimaalaistettiin ja siitä kehitettiin valokuvaustiedusteluversio. Kuusi konetta (MG-114, MG-124, MG-125, MG-127, MG-129 ja MG-133) modifioitiin Suomessa valokuvaustiedustelua varten vuodesta 1986 alkaen ja nämä koneet siirrettiin Tiedustelulentolaivueelle (TiedLLv) Tikkakoskelle. Laivue operoi tiedustelukoneita vuosina 1988–1993.
Viimeiset MiG-21BIS- ja MiG-21UM-koneet lensivät Rissalassa 7. maaliskuuta 1998 Karjalan Lennoston siirtyessä McDonnell Douglas F-18C/D Hornet -koneiden käyttäjäksi. Tyypin viimeisen lennon suoritti viimeisen MiG-lentueen päällikkö kapteeni Yrjö ”Ylli” Rantamäki MG-138:lla, joka on näytteillä nykyisin Keski-Suomen ilmailumuseossa Tikkakoskella.
MiG-21 on ollut Suomen ilmavoimien ainoa konetyyppi, joka pystyi ylittämään kaksinkertaisen äänennopeuden.
Tekniset tiedot

MiG-21F-13
Kärkiväli: 7,15 m
Pituus: 15,7 m
Tyhjäpaino: 4 980 kg
Suurin lentopaino: 8 315 kg
Suurin kuormituskerroin: +8 G
Moottori: Tumanski R-11F-300, jonka suurin työntövoima perusmoottorilla on 39 000 N, minimijälkipoltolla 49 000 N ja maksimijälkipoltolla 49 000 N
Suurin nopeus vaakalennossa korkealla on 2,05 Mach ja meren pinnan tasolla 1 200 km/h
Aseistus:
yksi 30 mm NR-30-tykki
kaksi R-13-ohjusta (NATOn koodinimi: AA-2 Atoll), jotka ovat infrapunaohjautuvia eli lämpöhakuisia ilmataisteluohjuksia
tai kaksi rakettimakasiinia, joissa on kummassakin 16 kappaletta 57 mm ilmasta maahan ammuttavia raketteja.
MiG-21BIS
Kärkiväli: 7,15 m
Pituus: 15,5 m
Tyhjäpaino: 5 843 kg
Suurin lentopaino: 9 914 kg
Suurin kuormituskerroin: +8,5 G
Moottori: Tumanski R-25-300, jonka suurin työntövoima perusmoottorilla on 41 000 Newtonia, minimijälkipoltolla 53 000 N, maksimijälkipoltolla 68 500 N ja poikkeusteholla 71 000 N (Karkeasti Newtonia vastaa kp-arvona luku joka saadaan jakamalla N-arvo luvulla 9,81)
Lentomatka: 1 225 km ilman lisätankkeja
Suurin nopeus korkealla on 2,05 Mach ja matalalla 1 300 km/h.
Aseistus
yksi 23 mm GSh-23L-tykki, jolle on 200 ammusta
neljä siipiin ripustettavaa R-3S-, R-13M- tai R-60-infrapunaohjusta tai R-3R-tutkaohjusta
kaksi UB-32A- ja kaksi UB-16-57-rakettikasettia, joissa kussakin 32 ja 16 S-5M- tai S-5K-rakettia, yhteensä 96 rakettia
MiG-21 UTI Suomessa käytössä ollut versio joka vastaa F-mallia ja oli käytössä vuosina 1965–1981
Pituus ilman pitot-putkea (ilmaisin nopeusmittarille) 12,8 m
Kärkiväli 7,15 m
Nousuaika 10 000 m 2 min 35 sek
Lentomatka ilman lisäsäiliöitä 1470 km
Suurin nopeus 2+ Mach
Lakikorkeus yli 18 000 m
Moottori: Tumanski R-11 F-300 3 900 kp, jälkipoltolla 5 750 kp
Aseistus 1 kpl 12,7 mm A-12,7-konekivääri, 57 mm raketteja 2 x 16 kpl kaseteissa tai
2 kpl R-3S-ilmataisteluohjusta
MiG-21BIS-versiota vastasi koulutusversio MiG-21 UM joita hankittiin kesäkuussa 1974 neljä kappaletta. Niiden tunnuksissa käytettiin lyhennettä MK.
Moottori: Tumanski R-13-300 6 600 kp
Ei kiinteää aseistusta
Koelentäjät tekivät Suomessa MiG-21:llä nousuja yli 20 kilometrin korkeuteen. Tavanomainen ylin korkeus oli 18 kilometriä ja nämä nousut tehtiin keräämällä vauhtia syöksyssä, josta saadulla nopeudella kone ylitti palveluslakikorkeuden. Koneen minimi-ilmanopeus korkealla oli 500 km/h moottorin ilmansaannin turvaamiseksi. Ilmakehän ohenemisen vuoksi 22,5 km:n korkeudessa nopeus maahan verrattuna oli tällöin Mach 2.05. Jyrki Laukkanen saavutti koneella 21,3 km:n korkeuden.
Museokoneita Suomessa

Suomen ilmailumuseon, Vantaalla, pihalla on MiG-21BIS (MG-135) ja MiG-21BIS:n (MG-111) nokka.
Suomen Ilmavoimamuseo ovat MiG-21F-13 (MG-92), MiG-21U (MK-103), MiG-21UM (MK-105 ja MK-126), MiG-21BIS (MG-138) ja MiG-21BIS:n (MG-136) nokka.
Karhulan ilmailukerhon lentomuseossa, Kymissä, ovat MiG-21F-13 (MG-78) ja MiG-21BIS (MG-116).
Porissa lentokoneasentajakoulutuksen käytössä (Winnova) on MiG-21BIS (MG-114).
Karjalan ilmailumuseossa, Lappeenrannassa, on MiG-21BIS (MG-127) ja ”MiG-21BIS-valekone MG-127” (oikeasti F-versio MG-77). Museossa on esillä myös  MiG-21UM (MK-106).
Karjalan Lennostolla on yksi MiG-21BIS (MG-129). Kone on käyntikelpoinen ja sillä on rullattu muun muassa MiG-lentäjien kokoontumisissa.
Vesivehmaalla Päijät-Hämeen ilmailumuseossa on kaksi MiG-21BIS:iä (MG-131 ja MG-140).
Muistomerkkinä sotilastukikohdan alueella on MiG-21BIS-kone MG-119 Rissalassa.
Kauppakeskus Tuulosessa Hämeenlinnan Tuuloksessa on näytteillä MiG-21BIS (MG-124) yhdessä Saab J35F Drakenin (DK-247) kanssa
Karjalan Lennostolla on rekan perävaunuun sijoitettuna ja monissa yleisötapahtumissa kiertänyt MG-134:n ohjaamo.
Ilmavoimien omistama MG-130 on sijoitettu säilytyssopimuksen perusteella Helsingin Jätkäsaareen Verkkokauppa.com-toimitalon kattotasanteelle. Kunnostettu kone on tutkalla varustettu MiG-21-BIS.
Kirjallisuutta

Jyrki Laukkanen: Suomen ilmavoimien lentokoneet: MiG-21 in Finnish Air Force.  Tampere:  Apali Oy, 2004.  ISBN 952-5026-39-6
Laukkanen, Jyrki: MiG-21 Suomen ilmavoimissa. Helsinki: Koala-kustannus, 2020. ISBN 978-952-229-214-8
Lahtela & Nykänen (toim.): MiG-21 Suomen sinessä. Kuopio: Karjalan Lennoston Kilta ry./Kevama Graf, 1998. ISBN 951-97839-0-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikojan-Gurevitš MiG-21 Suomessa Wikimedia Commonsissa
Suomen Ilmavoimien MiGien kuvia (englanniksi)
Hallen Hävittäjäsivut: MiG-21F (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Kovaa ja korkealla: MiG-21 toi 55 vuotta sitten suomalaislentäjät kahden Machin kerhoon (suomeksi)
YouTube: Satunnaista sotilashistoriaa: MiG-21 Suomessa (suomeksi)
Suomen ilmavoimien MiG-21F
MiG-21:n kolmitahopiirros.
MG-130 Verkkokauppa.comin kattotasanteella Jätkäsaaressa Helsingissä.
MKT-tehtaat

Konttorirakennus vuodelta 1937 on saneerattu asunnoiksi.
MKT-tehtaat Oy (1960-luvulle asti Maanviljelyskonetehdas Oy) oli Helsingin Ylä-Malmilla vuosina 1916–1989 toiminut, miltei koko ajan Hankkijalle kuulunut maatalous- ja meijerikoneita valmistanut tehdas. Siitä on jäljellä Tilketorin korttelissa sijaitseva, arkkitehti Erkki Huttusen piirtämä ja vuonna 1937 valmistunut valkoinen konttorirakennus, joka on kunnostettu vuokra-asunnoiksi. Myös entinen pajarakennus ja savupiippu ovat säilyneet, ja alueen nimistössä on muistumia maatalouskoneista, kuten Traktoritie, Puimuripuisto ja Viskurikuja. Alue sijaitsee Malmin rautatieaseman lounaispuolella.
Historiaa

MKT juontaa juurensa vuonna 1916 Helsingin maalaiskunnan Malmille perustettuun yritykseen Oy Maskinfabrik Ab, jonka kiinteistön Hankkija osti 1918 ja aloitti siinä yrityksen nimeltä Hankkijan Konepajat Oy. Pari vuotta myöhemmin nimeksi otettiin Maanviljelyskonetehdas Oy, josta syntyi lyhenne MKT. Hankkija oli alkanut keskittää muitakin toimintojaan pääradan varteen Mailmille ja Tapanilaan, ja myös Maanviljelyskonetehdasta uudistettiin ja laajennettiin arkkitehti Erkki Huttusen suunnittelemilla funkistyylisillä uudisrakennuksilla, jotka valmistuivat 1937.
Aluksi tehdas valmisti maanmuokkauskoneita ja ESA-puimakoneita. 1950-luvulla MKT-tehtaista tuli juustonvalmistuksessa tarvittavien koneiden valmistaja, jonka laitteistoja vietiin 1960-luvulta alkaen myös muihin Euroopan maihin. Valikoima laajeni maatiloilta tapahtuvan maidonkeräilyn laitteisiin, kuten tilatankkeihin ja maitoautoihin, ja markkina-alue Neuvostoliiton bilateraalikauppaan ja myös Yhdysvaltoihin.
Malmin Kuralaksi kutsuttu tehdasalue oli laajuudeltaan noin seitsemän hehtaaria, ja tehtaiden lisäksi kokonaisuuteen kuului oma ammattikoulu ja työsuhdeasuntoja. Tehdas työllisti suurimmillaan 1970-luvulla lähes 500 ihmistä. Kuralan alueella toimivat myös Hankkijan ja Agroksen varastot, Kuusakosken metallisulatto ja Riihimäen lautatarha. Alueelle johti yritysten omistama pistoraide läheiseltä Malmin asemalta.
Vuonna 1987 Hankkija myi osake-enemmistön MKT:stä Oy Hackman Ab:lle, mutta jäi vähemmistöomistajaksi. Päätettiin keskittyä juustonvalmistuslaitteisiin yhtiönimellä Hackman-MKT Oy. Vuonna 1989 ostettiin hollantilaisyritys Tebel ja muodostettiin yhtiö Tebel-MKT, josta Hackman myi 1994 oman osuutensa ruotsalaiselle Tetra Pakille. Samana vuonna tuotanto siirrettiin Malmilta Järvenpäähän. Tällä välin Hankkija oli muuttunut Noveraksi, joka teki konkurssin 1992. MKT:n perinteitä jatkanut yritys toimi nimellä Tetra Pak Tebel vuoteen 1999 asti. 2000-luvulla entiset suomalaistyöntekijät perustivat juustolalaitteita valmistamaan MKT–Steel Oy:n, jonka toiminta loppui 2013. Nykyisin MKT-tuotemerkki on High Metal Oy:llä, joka harjoittaa juustolalaitteiden liiketoimintaa tuotemerkillä MKT Dairy.
Kirjallisuutta

Pessi, Väinö: MKT-tehtaat Oy 1918–1967. 1967.
Konkola, Raija-Liisa (toim.): Suomalaisia maidonjalostuskoneita maailmalla: MKT:n 100-vuotias tarina. MKT-Perinneyhdistys ry 2019. ISBN 978-952-94-1428-4.
Aiheesta muualla

Scan-Foton ilmakuva tehdasalueesta vuodelta 1983, Helsingin kaupunginmuseo.
Arno Rafael Minkkinen

Arno Rafael Minkkinen vuonna 2011.
Arno Rafael Minkkinen (s. 4. kesäkuuta 1945 Helsinki) on amerikansuomalainen valokuvaaja, joka tunnetaan omaa alastonta vartaloaan erilaisissa luonnonmaisemissa kuvaavista valokuvistaan.
Elämä ja ura

Arno Rafael Minkkinen muutti kuusivuotiaana perheensä kanssa Suomesta New Yorkin Brooklyniin. Hänen lapsuuttaan varjostivat suulakihalkio ja sen korjausleikkaukset. Minkkinen opiskeli englannin kieltä ja kirjallisuutta Wagner Collegessa ja suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon. Hän ryhtyi ottamaan valokuvia itsestään toimiessaan copywriterina mainostoimistoissa New Yorkin Madison Avenuella.
Myöhemmin Minkkinen opiskeli valokuvausta Harry Callahanin ja Aaron Siskindin ohjauksessa Rhode Island School of Design -koulussa ja suoritti Master of Fine Arts -tutkinnon valokuvauksessa 1974. Neljän vuosikymmenen ajan Minkkinen on toiminut valokuvaustyönsä ohella opettajana, kuraattorina ja kirjoittajana. Hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli vuonna 1972.
Opettajana

Minkkinen on toiminut valokuvauksen opettajana muun muassa Yhdysvaltain Massachusetts Institute of Technologyssa, Italiassa, Ranskassa, Sveitsissä ja Kiinassa. Taideteollisessa korkeakoulussa hän opetti 1974–1976, jolloin vasemmistolaiset opiskelijat joko eivät suostuneet tulemaan amerikkalaisen opettajan luennoille lainkaan tai eivät kollektivismissaan suostuneet kertomaan, kuka minkäkin kuvan oli ottanut.
Minkkinen toimii professorina Massachusettsin yliopiston Lowellin kampuksella. Hänellä on dosentuuri Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa. Hänen aiempia opetuspaikkojaan ovat Bostonin Massachusetts Institute of Technology, Philadelphia College of Art sekä École d’Arts appliqués Sveitsin Veveyssä.  Massachusettsin yliopisto ja Lahden Muotoiluinstituutti järjestivät 1996 opiskelijavaihtotapahtuman Spirit Level, jossa 30 suomalaista, amerikkalaista ja sveitsiläistä valokuvaopiskelijaa tekivät kolmiviikkoisen kuvausmatkan halki Suomen, Venäjän ja Itä-Euroopan. Vastaava tapahtuma järjestettiin 2003 Toscanassa ja 2007 Meksikon Oaxacassa. Vuonna 2010 Spirit Level toteutettiin yhdessä Aalto-yliopiston ja firenzeläisen Studio Marangoni -säätiön opiskelijoiden kesken ja vuonna 2012 norjalaisen Bilder-valokuvauskoulun ja ranskalaisen École Supérieure d’Arts & Medias de Caen & Cherbourgin kesken.
Minkkinen on lisäksi pitänyt valokuvaustyöpajoja muun muassa Mainessa, Bostonissa, New Mexicossa, Kalifornian Carmelissa sekä Rencontres d’Arles -valokuvatapahtumassa Ranskassa.
Kuvia kokoelmissa

Minkkisen töitä ovat hankkineet kokoelmiinsa muun muassa New Yorkin Museum of Modern Art Bostonin Museum of Fine Arts, The Addison Gallery of American Art (Andover, Massachusetts) sekä Pariisin Pompidou-kulttuurikeskus ja Musée d’Art Moderne ja Suomen valokuvataiteen museo.
Teoksia

Frostbite (1978)
Waterline (1994)
Body Land (1999)
SAGA: The Journey of Arno Rafael Minkkinen, 35 Years of Photographs (2005)
Suomen kuvat Homework: The Finnish photographs 1973 to 2008.  (Liittyy samannimiseen näyttelyyn Galerie Anhavassa 15.5.–1.8.2008 ja Lahden Taidemuseossa 3.4.–31.5.2009. Suomennokset: Petri Stenman)  Helsinki:  Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0108-4
Swimming in the Air (2009)
Balanced Equation (2010)
Palkintoja

Silver Key / Still Not There, Trebianka Solvice Film Festival, 1998
Scritture d'Acqua, Salsomaggiore, Italy, 1996
Grand Prix du Livre, 25th Rencontres d'Arles, Ranska, 1994 (kirjasta Waterline)
1. lk Suomen Leijonan risti, Helsinki, Finland, 1992
NEA, New England Foundation for the Arts, Boston, Massachusetts, 1991
Valokuvataiteen valtionpalkinto 2006
Pro Finlandia -mitali 2017
Aiheesta muualla

Minkkisen kotisivut ja teoksia
Heikka, Elina: / Minkkinen, Arno Rafael (1945–). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 27.8.2015. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Arno Rafael Minkkinen
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Australia  Kroatia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  National Gallery of Canada  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Käännös suomeksi
Pauliina Syvänen

Ida Pauliina Syvänen (22. kesäkuuta 1928 Kokkola – 30. maaliskuuta 1983 Kokkola) oli selvänäkijä. Hän ilmoitti havainneensa erikoisia kykyjä jo lapsena, mutta ei käyttänyt niitä aktiivisesti ennen aikuisikää. Hän esiintyi myös henkiparantajana ja ennustajana kuolemaansa saakka.
Kirjallisuutta

Kankaanmäki, Erkki: Pauliina Syvänen – selvänäkijä (Tammi, 1983) ISBN 951-30-5801-8
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Patrick Süskind

Patrick Süskind (s. 26. maaliskuuta 1949) on saksalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Parfyymi (1985) oli sekä arvostelu- että myyntimenestys.
Elämä ja ura

Süskind opiskeli historiaa Saksassa ja Ranskassa. Hänestä tuli yksi Saksan suosituimmista näytelmäkirjailijoista monologinäytelmällään  Kontrabasso (kuunnelmana nimellä Bassoviulu) vuodelta 1981. Süskind on myöhemminkin kirjoittanut erityisen paljon draamaa, kuten televisiosarjojen ja elokuvien käsikirjoituksia.
Süskindin esikoisromaani on vuonna 1985 ilmestynyt Parfyymi (Das Parfum). Tuoksuista ja hajuvesistä kertovasta, 1700-luvun Ranskaan sijoittuvasta historiallisesta romaanista tuli kansainvälinen suurmenestys, ja se palkittiin World Fantasy Awardilla vuonna 1987. Kirjasta on vuonna 2006 valmistunut samanniminen elokuva. Pienoisromaani Kyyhkynen (Die Taube, 1987) kuvaa yhden päivän tapahtumia erakkomaisen pankkivirkailijan elämässä. Hän löytää ovensa edestä kyyhkysen, ja hänen elämänsä järkkyy.
Parfyymin jälkeen Süskind vetäytyi julkisuudesta. Hän ei kommentoi kirjoituksiaan, anna haastatteluja tai julkaise valokuvia itsestään. Hän ei myöskään suostunut ottamaan vastaan Parfyymistä myönnettyjä kirjallisuuspalkintoja.
Suomennetut teokset

Kontrabasso, suom. Esko Elstelä, Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto 1983 (Näytelmämoniste) – Bassoviulu: kuunnelma (Der Kontrabass, 1981), sovitettu Esltelän suomennoksen pohjalta. Helsinki: Yleisradio 1985
Parfyymi: erään murhaajan tarina (Das Parfüm), suom. Markku Mannila, Helsinki: Otava 1986 ISBN 951-1-08680-4
Kyyhkynen (Die Taube); suom. Markku Mannila, Helsinki: Otava 1988 ISBN 951-1-09868-3
Sytomegalovirus

| Sytomegalovirus |
| --- | --- |
 Sytomegaloviruksen infektoimia pneumosyyttejä.
Virusten luokittelu
Ryhmä::  Ⅰ dsDNA-virukset
Kunta::  Virukset
Heimo::  Herpesviridae
Alaheimo::  Betaherpesvirinae
Suku::  Cytomegalovirus
Katso myös
   Sytomegalovirus Wikispeciesissä   Sytomegalovirus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sytomegalovirus (CMV) on herpesviruksiin kuuluva mikrobi. Yleensä sytomegaloviruksella tarkoitetaan ihmisiä infektoivaa lajia, joka tunnetaan myös nimellä HHV-5 (Human herpesvirus 5). Sytomegalovirus-sukuun kuuluu kuitenkin myös eläinten patogeeneja, kuten apinoiden virukset CeHV-5 ja CeHV-8. Sytomegalovirus luokitellaan yhdessä HHV-6:n ja HHV-7:n kanssa alaheimoon beetaherpesvirukset. Sytomegaloviruksen genomi koostuu kaksisäikeisestä DNA:sta ja sisältää noin 230 000 emäsparia. Virus on kooltaan suhteellisen suuri, noin 180–250 nm.
Sytomegalovirus on yleinen ihmisen patogeeni. Länsimaissa 0,5–2,5 prosenttia vastasyntyneistä ja yli puolet aikuisväestöstä on viruksen kantajia. Sytomegalovirus aiheuttaa opportunistisia infektioita immuunipuutteisilla potilailla. Se on myös yleisin synnynnäisiä kehitysvikoja aiheuttava virus. Sytomegalovirus voi tarttua äidistä sikiöön tai henkilöstä toiseen esimerkiksi syljen, veren tai seksuaalikontaktin välityksellä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Cytomegalovirus
Finto: Sytomegalovirus
Rokotetutkimuskeskus: Synnynnäinen sytomegalovirusinfektio
International Committee on Taxonomy of Viruses (ICTV): Genus Cytomegalovirus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Viral zone: Cytomegalovirus (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Cytomegalovirus, taxonomy (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q6946  Wikispecies: Cytomegalovirus  CoL: 3Z6L  EoL: 67669  GBIF: 10144710  IRMNG: 1096505  NCBI: 10358  WoRMS: 600117
Szapolyai

suvun vaakuna
Szapolyai oli unkarilainen, mahdollisesti Bosniasta kotoisin oleva aatelissuku, joka nousi merkittäväksi 1400-luvun jälkipuoliskolla kuningas Matias Corvinuksen aikana.
Imre Szapolyai (k. 1487), Kroatian baani ja Unkarin palatiini.
István Szapolyai (k. 1499), edellisen veli, Unkarin palatiini.
Barbara Szapolyai (k. 1515) edellisen tytär, Puolan kuningatar, Sigismund I:n puoliso.
János Szapolyai (1487–1540), edellisen veli, Unkarin kuningas vuosina 1526–1540.
György Szapolyai, edellisen veli, kaatui Mohácsin taistelussa 1526.
János Zsigmond Szapolyai (1540-1571), János Szapolyain poika, Transilvanian ruhtinas, Unkarin kuningas 1500-luvun puolivälissä
Mitt hjärta är ditt

| Mitt hjärta är ditt Rolf Wikström |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : helmi–maaliskuu 1989, MNW Studio, Tukholma, Ruotsi
 Julkaistu: 1989
 Tuottaja(t): Tony Thorén
 Tyylilaji: blues
 Kesto: 49.53
 Levy-yhtiö: MNW (MNWCD 187), (MNWP 187)
Rolf Wikströmin muut julkaisut
| ...det här är mitt liv... 1988 | Mitt hjärta är ditt 1989 | Som ett fladdrande ljus 1990 |
Mitt hjärta är ditt on ruotsalaisen blueskitaristi-laulajan Rolf Wikströmin kahdestoista albumi, joka julkaistiin vuonna 1989 levymerkillä MNW.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Rolf Wikström ja sanoittanut Nils Ferlin, ellei toisin mainita.
| --- | --- |
 LP-versio A-puoli En liten konstnär – 3.42 (säv. Lille Bror Söderlundh)  Mitt hjärta är ditt – 3.58 (säv. Torgny Björk)  Jag kunde ju vara – 3.09  Nattkvarter – 3.47  Stjärnorna kvittar det lika – 4.19 (säv. Tor Bergner)  En skål i bröder – 4.08 B-puoli Ett brev – 4.39  Fåfänglighet – 4.02  Faktum är nog – 4.59  Ett ankhuvud – 3.15  Får jag lämna några blommor – 6.06 (säv. Lille Bror Söderlundh) :  CD-versio En liten konstnär – 3.42 (säv. Lille Bror Söderlundh)  Mitt hjärta är ditt – 3.58 (säv. Torgny Björk)  Jag kunde ju vara – 3.09  Nattkvarter – 3.47  Stjärnorna kvittar det lika – 4.19 (säv. Tor Bergner)  En skål i bröder – 4.08  Ett brev – 4.39  Fåfänglighet – 4.02  Faktum är nog – 4.59  Tröstlösa dagar – 3.49  Ett ankhuvud – 3.15  Får jag lämna några blommor – 6.06 (säv. Lille Bror Söderlundh)
Kokoonpano

Rolf Wikström – kitara, laulu
Bernt Andersson – huuliharppu
Ulf Gruvberg – munniharppu
Torbjörn Hedberg – syntetisaattori
Plura Jonsson – laulu
Anna-Lotta Larsson – laulu, kuoro
Jessica Wimert – kuoro
Peter LeMarc – kuoro
Jessica Wimert – kuoro
Niklas Medin – urut, piano
Hannes Råstam – basso
Åke Sundqvist – rummut, lyömäsoittimet
Myöhempi arvostus

Vuonna 2009 Mitt hjärta är ditt pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Aiheesta muualla

Mitt hjärta är ditt discogs.com -sivustolla
Mistelikukastaja

| Mistelikukastaja |
| --- | --- |
 Mistelikukastajakoiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kukastajat Dicaeidae
Suku::  Kukastajat Dicaeum
Laji::  hirundinaceum
Kaksiosainen nimi
 Dicaeum hirundinaceum  (Shaw, 1792) 
Katso myös
   Mistelikukastaja Wikispeciesissä   Mistelikukastaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mistelikukastaja (Dicaeum hirundinaceum) on Oseaniassa esiintyvä varpuslintu, joka on sopeutunut elämään mistelien kanssa.