stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikalajittelu
Algoritmin pseudokoodi

Algoritmin pseudokoodi:
funktio pikajärjestys(lista)
  Jos listan pituus <= 1 
  Niin palauta lista
  Muuten valitse ja poista sarana-alkio listasta
         palauta pikajärjestys([listan sarana-alkiota pienemmät]) 
                 + [sarana-alkio] +
                 pikajärjestys([listan sarana-alkiota suuremmat ja yhtäsuuret])
Esimerkki

pikajärjestys([5,3,2,8,9,0,6]) (sarana-alkioksi valitaan joukon viimeinen alkio)
sarana-alkio=6 →
pienemmät=[5,3,2,0]
suuremmat=[8,9]
→
palauta pikajärjestys([5,3,2,0]) + [6] + pikajärjestys([8,9])
→
palauta [0] + pikajärjestys([3,2,5]) + [6] + pikajärjestys([8]) + [9]
→
palauta [0] + pikajärjestys([3,2]) + [5] + [6] + [8] + [9]
→
palauta [0] + [2] + pikajärjestys([3]) + [5] + [6] + [8] + [9]
→
palauta [0] + [2] + [3] + [5] + [6] + [8] + [9]
→
palauta [0,2,3,5,6,8,9]
Esimerkkitoteutus C-kielellä

Esimerkkikoodi lajittelee mitä tahansa alkioita sisältävän taulukon järjestykseen (ei-vähenevä järjestys). Muuttuja "tab" on taulukon ensimmäisen alkion osoite, "ts" taulukon alkioiden lukumäärä (tai lajiteltavien alkioiden haluttu lukumäärä), "vs" taulukon alkion koko tavuina, "cmp" vertailufunktion osoite ja "swap" funktio taulukon kahden alkion paikkojen vaihtamiseksi. Sarana-alkiona (pivot) toimii taulukon ensimmäinen alkio (jonka indeksi on 0).
void quicksort(void *tab, int ts, int vs, int (*cmp)(void *a, void *b)) {
    register int i;
    register int j;
    register char *ctab;

    ctab = (char *)tab;
    if (tab != NULL && ts > 1 && vs > 0) {
        i = 1;
        j = ts - 1;
        while (i <= j) {
            if ((*cmp)(ctab, ctab + i * vs) > 0)
                i++;
            else
                swap(ctab + i * vs, ctab + vs * j--, vs);
        }
        swap(ctab, ctab + (i - 1) * vs, vs);
        quicksort(ctab, i - 1, vs, cmp);
        quicksort(ctab + i * vs, ts - i, vs, cmp);
    }
}

void swap(void *a, void *b, int vs) {
    register char c;
    register int i;

    if (a != b) {
        i = -1;
        while (++i < vs) {
            c = *((char *)a + i);
            *((char *)a + i) = *((char *)b + i);
            *((char *)b + i) = c;
        }
    }
}
Esimerkkitoteutus Python-kielellä

Esimerkkikoodi lajittelee kokonaislukuja sisältävän listan ei-vähenevään järjestykseen. Muuttuja "l" on lista, "f" listan sen alkion indeksinumero, josta lähtien lajittelu halutaan tehdä, ja "length" lajiteltavaksi haluttujen alkioiden lukumäärä. Cmp-funktiota laajentamalla voidaan lajittelu toteuttaa myös sellaisille listoille, joissa on muunkin tyyppisiä alkioita kuin kokonaislukuja.
def cmp(a, b):
    return a > b

def quicksort(l, f, length):
    if length > 1:
        i = 1
        j = length - 1
        while i <= j:
            if cmp(l[f], l[f + i]) == True:
                i += 1
            else:
                l[f + i], l[f + j] = l[f + j], l[f + i]
                j -= 1
        l[f], l[f + i - 1] = l[f + i - 1], l[f]
        quicksort(l, f, i - 1)
        quicksort(l, f + i, length - i)
Aika- ja tilavaatimus

Yleinen pikalajittelu vaatii keskimäärin  O(n\log n) vertailua, mutta pahimmassa tapauksessa  O(n^{2}), jos järjestettävät alkiot ovat jo valmiiksi järjestyksessä. Pikalajittelu on kevyt ja nopea lähes kaikilla suorittimilla, mikä tekee siitä nopeamman kuin muut  O(n\log n) -algoritmit. Pikalajittelun tilavaatimus on  O(\log n) keskimäärin ja  O(n) pahimmassa tapauksessa. Pikalajittelun pahimman tilanteen välttämiseksi voidaan siihen liittää algoritmi, joka ennen järjestämistä sekoittaa järjestettävät alkiot epäjärjestykseen.
Parequula

| Parequula |
| --- | --- |
 Parequula melbournensis
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Mojarat Gerreidae
Suku::  Parequula  Steindachner, 1879
Katso myös
   Parequula Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parequula on mojarojen (Gerreidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu kaksi lajia, joita tavataan itäiseltä Intian valtamereltä:
Parequula elongata Iwatsuki, Pogonoski & Last, 2012
Parequula melbournensis (Castelnau, 1872)
Oltermannihallinto

Oltermannihallinto eli oltermannilaitos syntyi Suomessa vuoden 1742 kyläjärjestysohjeen perusteella. Oltermanihallinnon valta-alueeksi muodostuivat Etelä- ja Keski-Pohjanmaan kylät, mutta kylähallintoa toteutettiin paikoin myös Hämeen, Satakunnan kylissä ja muuntuneessa muodossa Karjalankannaksella. Pohjois-Pohjanmaallekin oltermannihallintoa pyrittiin juurruttamaan 1700-luvun puolivälissä, mutta järjestelmä lienee jäänyt vähitellen pois käytöstä. Oulun ja Kajaanin läänin lääninkyläasetusehdotuksen laadinta sekä 1800-luvun paloapusäännöt toivat joksikin aikaa Pohjois-Pohjanmaan kyliin oltermannit tulisijojen tarkastajiksi.
Toiminta

Oltermannihallinto tarkoitti organisoitua kyläkeskistä yhteistoimintajärjestelmää, jossa ylintä päätösvaltaa käytti kyläkokous, joka valitsi kylän johtoon oltermannin (ålderman) eli kylänvanhimman ja hänelle avuksi kaksi kylän lautamiestä (bisittare). Yhdessä nämä muodostivat kylänoikeuden, joka kyläjärjestys ohjenuoranaan ratkoi kyläläisten välisiä kiistoja ja jolla oli oikeus sakottaa kyläläisiä yhteisten päätösten laiminlyömisestä tai rikkomisesta. Kylänoikeuden määräämät sakot eteläpohjalaiskylissä olivat 1800-luvulla varsin yleisiä. Kylänoikeus muodosti tavallaan kylän yhteisissä asioissa alimman oikeusasteen, sillä 1757 annetun kuninkaallinen päätöksen mukaan kyläoikeuden ratkaisemasta asiasta sai valittaa kihlakunnanoikeuteen.
Oltermannin velvollisuutena oli kutsua oltermanninsauvalla tai kylänkapulalla koolle kyläkokoukset, joissa päätettiin kylän yhteisistä asioista. Oltermannien johtaman kylähallinnon keskeisimpiä tehtäviä olivat peltoviljelyn ohjaaminen sarka- tai lohkojakoisissa kylissä, niittynautinnan ja laiduntamisen valvonta sekä huolehtiminen kylien paloturvallisuudesta, yhteisistä aidoista, veräjistä, ojista teistä ja silloista. Lisäksi varsinkin 1800-luvulla oltermannien oli yhä enenevässä määrin vastattava yleisestä järjestyksestä kylissä ja heidän oli ilmiannettava nimismiehelle kylässä tapahtuneet rikokset.
Oltermannihallinto Etelä-Pohjanmaalla

Oltermannihallinto sai jonkin verran erilaisen luonteen Etelä-Pohjanmaan suurpitäjissä. Varsinkin Suur-Ilmajoen eteläosien kylissä järjestelmä sai kansanvaltaisen itsehallintojärjestelmän luonteen, samoin osaksi myös Kyrönmaan pitäjissä, joissa lisäksi järjestyskysymykset tulivat keskeisiksi. Suur-Lapualla kylähallintoon vaikutti taloudellisen yhteistoiminnan lisäksi kirkollisen esivallan ja pitäjälaitoksen merkittävä panos sekä järjestyksenpidon voimakas painottuminen. Maakunnan reuna-alueilla oltermannihallinnolla ei ollut kovin vahvaa kylähallinnollista merkitystä ja siellä oltermannit toimivat lähinnä paloturvallisuustehtävissä.
Vaikka oltermannilaitos pääsi alkuun jo 1700-luvun puolivälissä, järjestelmä varsinaisesti voimistui vasta 1800-luvulla Ilmajoen maamiesseuran ja sen esimerkin mukaan syntyneiden pitäjänkyläasetusten vaikutuksesta. Oltermannihallinto hiipui vähitellen 1800-luvun lopulta alkaen ja päättyi yleensä ensimmäiseen maailmansotaan mennessä. Silti joissakin Kyrönmaan kylissä järjestelmä toimi vielä 1960-luvulla lähinnä vanhan perinteen sekä joidenkin yhteisalueiden hallinnoinnin voimasta.
Oltenia

Oltenian sijainti Romaniassa
Oltenia eli Vähä-Valakia on maantieteellinen ja historiallinen alue Romanian lounaisosassa. Alue rajoittuu etelässä ja lännessä Tonavaan, pohjoisessa Etelä-Karpaatteihin sekä idässä Oltjokeen, josta se on myös saanut nimensä. Oltenia muodostaa yhdessä Muntenian kanssa historiallisen Valakian alueen.
Nykyisessä kehittämisaluejaossa Oltenian alue vastaa karkeasti ottaen kaakkoista kehittämisaluetta.
Nykyiset piirikunnat alueella

Oltenian alueeseen luetaan kuuluvaksi kokonaan seuraavat kaksi piirikuntaa:
Dolj
Gorj
Seuraavat kolme piirikuntaa kuuluvat Olteniaan osittain:
Mehedinți (pääosa; läntisin osa kuuluu Baanaattiin)
Vâlcea (pääosa; itäosa kuuluu Munteniaan)
Olt (länsiosa; itäosa kuuluu Munteniaan)
Teleorman (vain Islazin kylä)
Kaupunkeja

Oltenian suurin kaupunki on Craiova. Muita huomattavia kaupunkeja alueella ovat:
Târgu Jiu
Drobeta-Turnu Severin
Râmnicu Vâlcea
Caracal
Calafat
Parepare

| Parepare |
| --- | --- |

 fiPare-Pare 
 4°01′01″S, 119°37′26″E 
Valtio:  Indonesia
Provinssi:  Etelä-Sulawesi
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  99,3 km² 
Korkeus merenpinnasta:  22 m 
Väestö
Väkiluku (2015):  138 604
Väestötiheys:  1 395 as./km²
 www.pareparekota.go.id 
Parepare on kaupunki Indonesiassa Sulawesin saarella Etelä-Sulawesin provinssissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 139 000.
Only When It Rains

| ”Only When It Rains” Frank Walker & Astrid S |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 29. maaliskuuta 2019
 Tuottaja(t): Frank Walker
 Tyylilaji: elektropop
 Kesto: 02.49
 Levy-yhtiö: Universal Music Norway
Frank Walkerin muut singlet
|   | ”Only When It Rains” 2019 | ”Stitch Em Up” 2019 |
Astrid S:n muut singlet
| ”Someone New” 2019 | ”Only When It Rains” 2019 | ”Sing It with Me” 2019 |
Only When It Rains on kanadalaisen DJ-tuottaja Frank Walkerin sekä norjalaisen laulaja-lauluntekijä Astrid S:n musiikkikappale. Sen julkaisi Universal Music Group digitaalisesti ladattavana ja suoratoistettavana singlenä 29. maaliskuuta 2019. Kappaleen ovat sanoittaneet Astrid, Magnus Lindehäll, Salem Al Fakir ja Vincent Pontare. Kappaleen tuotannosta vastasi puolestaan Walker. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin Astridin YouTube-kanavalla 8. toukokuuta 2019.
"Only When It Rains" on ollut kaupallisesti kohtalainen menestys Astridin kotimaassa Norjassa, jossa se pääsi singlelistan sijalle 31. Lisäksi se on päässyt myös Walkerin kotimaassa Kanadassa Canadian Hot 100-listan sijalle 81.
Kappalelista

Digitaalinen lataus
Only When It Rains - 2:49
Listasijoitukset

| Lista (2019-20) | Paras Sijoitus |
| --- | --- |
Kanada (Canadian Hot 100): 81
Norja (VG-lista): 31
Palkkisilta

Martinsilta Turussa on palkkisilta
Palkkisilta on silta, jossa kantavana vaakarakenteena ovat pituussuuntaiset palkit  (puuta, teräsbetonia, terästä) ja näiden päällä varsinainen pintarakenne. Lyhyen sillan palkit voivat olla umpinaisia, mutta pitkiin siltoihin käytetään kotelopalkkeja, jolloin niitä sanotaan kotelopalkkisilloiksi. Palkit kannatetaan päistään päätymuureilla ja mahdollisesti väliltä pilareilla tai silta-arkuilla.
Palkkisillat yleistyivät 1960-luvulta alkaen, jota ennen oli rakennettu riippusiltoja. Liittopalkkisiltaan käytetään toisiinsa kiinnitetyistä teräs- ja betonirakenteita, jossa yhdistyvät betonin puristuslujuus ja teräksen vetolujuus. Suomessa on rakennettu paljon myös langerpalkkisiltoja. Niiden kantava rakenne koostuu teräspalkista, jonka yläpuolelle on kiinnitetty kaari.
Suomen neljänneksi pisin silta on Puumalassa sijaitseva Puumalansalmen silta, joka on 781 metrin mittainen palkkisilta. Sen pääjänteen pituus on 140 metriä. Kotelopalkkisilta Lapinlahden silta Helsingissä on 599 metrin pituinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Palkkisilta Wikimedia Commonsissa
Operaatio Upshot-Knothole

Operaatio Upshot-Knotholen koeydinräjäytys nimeltä Grable.
280 mm:n Atomic Annie kuvattuna Virginian sotamuseossa.
Video Upshot-Knothole Grable testistä.
Operaatio Upshot-Knothole oli Yhdysvaltojen suorittama ydinkokeitten sarja, jossa suoritettiin yksitoista ydinaseen koeräjäytystä Nevadan koealueella. Se seurasi operaatio Ivyä ja sen jälkeen toteutettiin operaatio Castle.
Yli 21 000 sotilasta osallistui maavoimien Desert Rock V -harjoitukseen koesarjaan kuuluvan ydinkoe Grablen yhteydessä. Tässä testissä ammuttiin U-235-ydinkranaatti Atomic Annie nimisestä järeästä tykistä. Kranaatti ammuttiin 280 mm (11 tuuman) tykistä ja se lensi noin 10 km ennen räjähtämistään. Kranaatin ydinkärki oli "putkimallin" fissioon perustuva atomipommi, kuten Hiroshimaan pudotettu Little Boy Mark 1. Ydinräjähdyksen voimakkuus oli noin 15 kilotonnia.
Grable oli toinen kaikkiaan neljästä koskaan räjäytetystä Little Boy -tyyppisestä ydinaseesta. Ensimmäinen oli Little Boy itse ja kaksi muuta myöhemmän W33-ydinkärjen koeräjäytyksiä. Grablen ydinkranaatti tuotteistettiin W9-ydinkärjen nimellä ja sitä valmistettiin 80 kappaletta yhdessä 20:n niitä ampumaan pystyvän suuren tykin kanssa.
Muut operaatio Upshot-Knotholen ydinkokeet olivat lähinnä aseiden kehitykseen liittyviä. Mukana oli mm. ainoat uraanihydridipommin räjäytykset Ruth ja Ray. Ne olivat molemmat suutareita, koska räjähdysteho jäi vain 200 tonniin TNT:tä. Lopuissa kokeissa testattiin pääasiassa uusia vetypommien rakenneosia; näitä käyttäviä ydinaseita testattiin myöhemmin Operaatio Castlen massiivisissa vetypommien testiräjäytyksissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Operaatio Upshot-Knothole Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Operation Upshot-Knothole
Käännös suomeksi
Palencia (maakunta)

Palencia on maakunta pohjoisessa Espanjassa, Kastilia ja Leónin itsehallintoalueen pohjoisosassa. Sen rajanaapureita ovat Leónin, Kantabrian, Burgosin ja Valladolidin maakunnat.
Palencian väkiluku on 163 390 (vuonna 2017) ja pinta-ala 8 053 neliökilometriä. 45 prosenttia väestöstä asuu pääkaupungissa Palenciassa. Maakunnassa on yhteensä 191 kuntaa, joista yli puolet ovat alle 200 asukkaan kyliä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Palencia (maakunta) Wikimedia Commonsissa
Espanjan maakunnat
Álava
Albacete
Alicante
Almería
Asturia
Ávila
Badajoz
Baleaarit
Barcelona
Biskaja
Burgos
Cáceres
Cádiz
Castellón
Ciudad Real
Córdoba
A Coruña
Cuenca
Gipuzkoa
Girona
Granada
Guadalajara
Huelva
Huesca
Jaén
Kantabria
León
Lleida
Lugo
Madrid
Málaga
Murcia
Navarra
Ourense
Palencia
Las Palmas
Pontevedra
La Rioja
Salamanca
Santa Cruz de Tenerife
Segovia
Sevilla
Soria
Tarragona
Teruel
Toledo
Valencia
Valladolid
Zamora
Zaragoza
Pyhän Prokopiuksen basilika

| Pyhän Prokopiuksen basilika |
| --- | --- |
 Pyhän Prokopiuksen basilika ilmakuvassa.
Maailmanperintökohde
Sijainti:  Třebíč, Vysočinan lääni, Tšekki  49°13′1.03″N, 15°52′25.09″E
Tyyppi:  kulttuurikohde
Kriteerit:  ii, iii
Tunnusnumero:  1078
Valintahistoria
Valintavuosi:  2003
 Pyhän Prokopiuksen basilika
Pyhän Prokopiuksen basilika (tšek. Bazilika svatého Prokopa) on romaanis-goottilainen kirkko Třebíčissä, Tšekissä. Kirkko on rakennettu 1200-luvulla alueella sijainneen benediktiiniluostarin yhteyteen. Pyhän Prokopiuksen basilika valittiin yhdessä Třebíčin juutalaisten korttelien kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2003.
Historia ja nykypäivä > Bendiktiiniluostarin aika, osittainen tuhoutuminen ja aika osana linnaa

Pyhän Prokopiuksen basilikan historia liittyy alueella sijainneeseen benediktiiniluostariin. 1101–1104 perustettu luostari oli eteläisen Määrin ensimmäinen ja siitä tuli merkittävä ja vauras uskonnollinen ja opillinen keskus. Luostarin varhaisesta toiminnasta ei ole säilynyt lähteitä. Oletetaan, että paikalle rakennettiin kivinen luostarirakennus 1220–1250 -luvuilla. Kirkon rakentaminen on ajoitettu arkkitehtonisen analyysin perusteella 1240-luvulle. Graniitista rakennettuun kirkkoon ei tehty laajennuksia keskiajalla.
Unkarin kuningas Matias Corvinus todennäköisesti valloitti alueen ja poltti ainakin osan kirkosta 1468. 1502 kirkon eteläinen torni tuhoutui. Luostari hylättiin 1500-luvun alussa ja uudet omistajat muuttivat rakennuksen vaiheittain renessanssilinnaksi. Kirkkorakennus oli osa rakennelmaa, mutta sitä ei käytetty uskonnollisiin tarkoituksiin yli kahteensataan vuoteen. 1600-luvun loppupuolella ja 1700-luvun alussa kirkkorakennuksen päälaiva liitettiin suoraan muihin rakennuksiin ja kirkon kuori muutettiin linnankappeliksi. Basilikaa käytettiin hevostallina ja viileässä kryptassa säilöttiin olutta.
Historia ja nykypäivä > Restaurointi uudelleen kirkoksi ja nykypäivä

1700-luvun alussa kirkko päätettiin restauroida ja työn suunnittelijaksi valittiin yksi tšekkiläisen barokin tärkeimmistä arkkitehdeista, František Maxmilián Kanka. Rakennustyön aikana 1726–1733 alkuperäinen rakenne palautettiin, ikkunoita suurennettiin, tuhoutunut torni rakennettiin uudelleen ja kirkon länsisivulle rakennettiin uusi gotiikasta vaikutteita saanut barokkinen sisäänkäynti, jota reunusti kaksi tornia. Myös kirkon sisälle lisättiin uusia rakenteita, esimerkiksi urkuparvi. Samassa yhteydessä kirkko pyhitettiin Pyhälle Prokopiukselle ja se sai nykyisen nimensä.
1900-luvun alusta lähtien kirkkoa on restauroitu hillitysti. Eri osia kirkosta on korjattu tai ennallistettu 1926, 1932 ja 1960-luvulla. Kirkkoon kiinteästi yhteydessä oleva luostarirakennus restauroitiin EU-rahoituksella 2010–2013. Luostarissa sijaitsee nykyisin Vysočinan museo. Kirkkoa on restauroitu vaiheittain vuodesta 2014 lähtien.
Kirkon arkkitehtuuri

Pyhän Prokopiuksen basilikan rakennuskokonaisuus on yhdistelmä tyylejä ja rakenteita, joissa näkyy sen käyttö eri tarkoituksiin historiansa aikana. Kirkko on rakennettu kiinteästi sitä ympäröivän entisen luostarin ja renessanssilinnan yhteyteen. Kirkon sisäänkäynnin molemmilla puolella on luostarin tai renessanssilinnan ajalle ajoittuvua siipirakennuksia.
Itse kirkon runko on rakennettu graniitista ja paikoin hiekkakivestä. Kirkon läntistä sisäänkäyntiä reunustaa kaksi suurta valkeaa tornia, jotka rakennettiin barokkiajan restauroinnin yhteydessä 1700-luvulla. Myös kahdeksankulmaiseen kuoriin johtavan pitkän päälaivan korkea holvikaaret ovat barokkiajalta. Päälaivassa on kolme käytävää. Kirkon sivulaivat päättyvät kappeleihin, joiden muraalimaalauksia pidetään yhtenä kirkon arvokkaimmista osista.
Pohjoinen kappeli todennäköisesti tuhoutui unkarilaisten hyökkäyksessä 1648 ja rakennettiin uudestaan vasta toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1956. Kirkon alla olevaa 20 × 25 metrin kokoista kryptaa pidetään arkkitehtonisesti erityisen hienona.
Kuvagalleria

Kappelin muraalimaalauksia.
Näkymä kirkon kryptasta.
Kirkon läntinen sisäänkäynti ja sitä reunustavat tornit.
Kirkon itäinen pääty ja graniittinen rakenne.
Ristiholvikaaret kirkon sisällä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
BasilikaUNESCOn sivuilla(englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Tšekissä
Kladruby nad Labemin hevostila
Erzgebirgen ja Krušnohořín kaivosalue
Kroměřížin linna
Český Krumlovin historiallinen keskusta
Prahan historiallinen keskusta
Telčin historiallinen keskusta
Holašovicen historiallinen kylä
Pyhän kolminaisuuden pylväs
Juutalaiset korttelit ja Pyhän Prokopiuksen basilika Třebíčissä
Kutná Horan historiallinen keskusta ja kirkot
Lednice-Valticen kulttuurimaisema
Litomyšlin linna
Johannes Nepomukilaisen pyhiinvaelluskirkko
Villa Tugendhat
Etualalla luostarin/renessanssilinnan siipirakennus, taustalla kirkon läntinen sisäänkäynti.
Näkymä päälaivaa pitkin alttarille.
Only the Strong Survive

| Only the Strong Survive Bruce Springsteen |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Äänitetty : Thrill Hill Recording, New Jersey
 Julkaistu: 11. marraskuuta 2022
 Tuottaja(t): Ron Aniello
 Kesto: 50.31
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Listasijoitukset
  3. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Bruce Springsteenin muut julkaisut
| The Legendary 1979 No Nukes Concerts 2021 | Only the Strong Survive 2022 |   |
Singlet albumilta Only the Strong Survive
 ”Do I Love You (Indeed I Do)” Julkaistu: 29. syyskuuta 2022  ”Nightshift” Julkaistu: 14. lokakuuta 2022  ”Don't Play That Song” Julkaistu: 28. lokakuuta 2022
Only the Strong Survive on yhdysvaltalaisen muusikon Bruce Springsteenin albumi, joka  julkaistiin 11. marraskuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet "Do I Love You (Indeed I Do)" sekä "Nightshift".
Kappaleet

Only the Strong Survive – 2.59  (Jerry Butler)
Soul Days – 3.58 (feat. Sam Moore) (Dobie Gray)
Nightshift – 4.56  (The Commodores)
Do I Love You (Indeed I Do) – 2.27  (Frank Wilson)
The Sun Ain’t Gonna Shine Anymore – 3.44  (The Walker Bro)
Turn Back the Hands of Time – 3.07  (Tyrone Davis)
When She Was My Girl – 3.17  (The Four Tops)
Hey, Western Union Man – 3.53  (Jerry Butler)
I Wish It Would Rain – 3.24  (The Temptations)
Don’t Play That Song – 3.34  (Aretha Franklin)
Any Other Way – 2.54  (Jackie Shane)
I Forgot to Be Your Lover – 2.28 (feat. Sam Moore) (William Bell)
7 Rooms of Gloom – 2.39  (The Four Tops)
What Becomes of the Brokenhearted – 3.31  (Jimmy Ruffin)
Someday We’ll Be Together – 3.33  (Diana Ross & The Supremes)
Arvostelut

Soundi:
Ordovikikauden joukkotuho

Ordovikikauden joukkotuho oli joukkosukupuutto, joka tapahtui ordovikikauden lopulla 440 miljoonaa vuotta sitten. Elämää oli tuolloin lähinnä vain merissä, ja kaikista lajeista tuhoutui 85 prosenttia.
Ordovikikauden joukkotuho johtui mahdollisesti ilmaston kylmenemisestä. Sen syytä ei tiedetä varmasti, mutta yhden teorian mukaan syynä oli Appalakkivuorten muodostuminen, minkä jälkeen niiden silikaattikiven rapautuminen olisi johtanut ilmastoa lämpimänä pitävän kasvihuonekaasu hiilidioksidin vähenemiseen ilmakehästä. On myös esitetty, että hiilidioksidi väheni ilmakehästä kasvien määrän lisääntymisen myötä.
Kylmenemisen seurauksena eteläisen pallonpuoliskon supermanner Gondwana peittyi mannerjäätikön alle, ja koska jäätiköihin oli sitoutunut vettä, merenpinta laski huomattavasti. Tämä vei monilta lajeilta elinympäristöt, tuhosi niiden lisääntymismahdollisuudet ja hävitti ravintoketjuja. Kun meri sitten lämpeni uudelleen, tapahtui uusi sukupuuttoaalto, kun kylmään sopeutuneet lajit eivät menestyneetkään lämpimässä merivedessä.
Kylmenemisteorian sijaan tutkijat ovat esittäneet myös joitain vaihtoehtoisia teorioita. Erään teorian mukaan merielämän tappoi jokin myrkyllinen metalli, joka liukeni veteen. Toisen teorian mukaan supernovan lähettämä gammasäteily teki reiän otsonikerrokseen, mikä päästi tappavaa ultraviolettisäteilyä Maan pinnalle. Myös tulivuoritoimintaa on esitetty joukkotuhon syyksi.
Ordovikin-siluurin jääkausi

Ordovikin-siluurin jääkausi on noin 450 miljoonaa vuotta sitten vallinnut jääkausi, joka kesti noin puoli miljoonaa vuotta. Se alkoi ehkä 8–10 miljoonaa vuotta ennen ordovikikauden loppua. Ordovikin ja siluurin rajat ovat epämääräiset ja vaihtelevat eri lähteissä.  Saharasta on löydetty ordovikikauden jäätikön jälkiä. Jäljet löydettiin vasta 1960-luvulla. Ordovikin-siluurin jääkauden alkamissyyksi on arveltu alkusammalien aiheuttamaa kallion kemiallista rapautumista joka olisi sitouttanut kallioon runsaasti hiilidioksidia.
Oologia

Linnunmunia.
Oologia on eläintieteen haara, joka tutkii linnunmunia.
Nimi oologia juontuu kreikan sanasta ᾠόν ’muna’. Oologian historia on vanha, sillä se kattaa myös munien keräilyn, jota on harrastettu satoja vuosia. Munien keräily on Suomessa nykyään luonnonsuojelulain mukaan kielletty.
Oologi tutkii muun muassa lintujen pesien rakennetta ja sijoittumista, munamääriä ja pesintöjen ajoittumista, munan ulkomuotoa ja haudontaa. Alkionkehitysoppi tutkii sitä, mitä munakuoren alla tapahtuu. Kullakin lintulajilla on lajityypillinen muna, jonka koosta, värityksestä ja muodosta se voidaan tunnistaa. Käki on pesäloinen, joka munii toisen lintulajin pesään. Käen munien väritystä on tutkittu paljon.
Munien keräily oli vielä sata vuotta sitten erittäin suosittua. Varakkailla keräilijöillä oli kymmenien tuhansien munien kokoelmia. He palkkasivat munien kerääjiä maapallon eri osissa ja maksoivat sitä enemmän, mitä harvinaisemmasta linnusta oli kyse. Suomessa suuria munakokoelmia oli muun muassa Finnilällä, Kreugerilla, Lindmanilla, Melalla, Montellilla ja Waseniuksella. Edelleen munia kerätään laittomasti. Suomessa ulkomaisia keräilijöitä kiinnostavat etenkin petolintujen munat, joista haudotaan poikasia haukkametsästäjille myytäväksi, sekä itäisen ja arktisen faunan lajit, kuten monet kahlaajat.
Aiheesta muualla

Luonnontieteellinen keskusmuseo (Arkistoitu – Internet Archive)