Klemens von Metternich
Diplomaattina ja ministerinä

Vuonna 1801 Metternich sai nimityksen Itävallan lähettilääksi Saksiin. Metternich ei hoitanut virkaansa kovin menestyksekkäästi, hän sai maineen naisten naurattajana eikä diplomaattina. Viimein vuonna 1803 hän sai kauan odottamansa lähettilään paikan Preussiin, missä hän yritti turhaan yritti saada kuningaskuntaa mukaan Ranskan vastaiseen liittoon. Metternich teki havainnon, että Preussi olisi romahtamisen partaalla, mikä myöhemmin kävikin toteen.
Vallankumousta seurasi Ranskassa kaaos ja hirmuvalta. Napoleon vakautti maan ja tuli sen tosiasialliseksi johtajaksi ja kruunautti itsensä keisariksi vuonna 1804. Hän johti Ranskan sotia vallankumousta vastustaneita naapurivaltioita vastaan ja vuosien 1804–1807 välillä kukisti Espanjan, Itävallan ja Preussin sekä pakotti Venäjän tekemään liittolaissopimuksen. Tässä tilanteessa Metternich nimitettiin Itävallan suurlähettilääksi Ranskaan.
Ollessaan suurlähettiläänä Ranskassa Metternich solmi suhteen Napoleonin sisaren Caroline Bonaparte Murat`n kanssa ja hänen tuttavapiirinsä kuului myös diplomaatti, herttua Talleyrand. Päästyään näin hyviin asemiin sisäpiirissä, hän saattoi kirjoittaa kunnon raportteja työnantajalleen Wieniin. Kun Napoleon näki Metternichin ensikertaa, hän kysyi kuinka niin vanha valtio, kuin Itävalta oli nimittänyt niin nuoren miehen lähettilääkseen, vastasi Metternich olevansa yhtä vanha, kuin majesteetti oli ollut Austerlitzissä. Seurapiiriyhteyksiensä ansiosta Metternich tapasi usein Napoleonin ja huomasi että tämä oli erittäin turhamainen mies.
Tällä välin oli Itävalta ajautunut sotaan Ranskaa vastaan ja hävisi sodan. Wagramin taistelun jälkeen hän yritti saada neuvoteltua Itävallalle edullisen rauhan, mutta ei onnistunut. Lokakuussa 1809 Itävallan keisari Frans I kutsui Metternichin Wieniin, missä nimitti hänet ulkoministeriksi. Itävallassa oli pelko Ranskan ja Venäjän liitosta hallitsijasukujen avioliiton kautta.
Tietäen Napoleonin turhamaisuuden ja halun päästä vanhojen hallitsijasukujen jäseneksi, Metternichin onnistui järjestää Itävallan keisarin tyttären, arkkiherttuatar Marie Louisen ja Ranskan keisarin avioliitto. Ranskalaiset diplomaatit vahvistivat sen olleen Metternichin idea. Metternich puhui kauniisti Napoleonin tarvitsevan avioeron jälkeen uuden vaimon ja että Habsburgien hallitsijasuvun jäsen sopisi keisarille.
Metternich ajatteli asiassa luonnollisesti vain Itävallan etuja. On kyseenalaista uskoiko hän avioliiton estävän Napoleonin uudet valloitukset, mutta hän arveli että Ranskalle ja Itävallalle muodostuisi erityissuhde. Itävaltaa ei liitetty Napoleonin muodostamaan saksalaisista valtioista koottuun Reinin liittoon, eikä se ollut enää Napoleonin vihollisuuksien kohde. Sodista uupunut ja pahasti velkaantunut Itävalta olisi tuskin pystynyt tekemään vastarintaa Ranskalle.
Nyt Metternich kiinnitti huomionsa Itävallan toipumiseen ja kehittymiseen. Hän esitti vuonna 1811, että Itävallasta tulisi tehdä liittovaltio ja purkaa keisari Joosef II:n keskitetty hallinto. Hänen malliinsa liittovaltiosta kuului myös keisarin itsevaltius. Samaan aikaan oli nousussa saksalainen kansallistunne, jota Metternich päätyi vastustamaan. Hän tajusi, että yhden kansallisuuden suosiminen monikansallisessa valtiossa aiheuttaisi pelkkää haittaa. Hän alkoi myös hahmotella ajatustaan Euroopan suurvaltojen tasapainosta.
Napoleon käynnisti hyökkäyksensä Venäjälle vuonna 1812. Itävallan oli pakko antaa Ranskalle 30 000 miestä. Metternich ilmoitti keisari Aleksanteri I:lle, että Itävalta ei ollut tehnyt sitä vapaaehtoisesti eikä julistanut sille sotaa. Ranskan tappio Venäjällä oli Metternichille suuri yllätys. Hän julisti Itävallan puolueettomaksi ja määräsi aloitettavaksi salaisen aseistautumisen. Heinäkuussa 1813 Itävalta, Preussi ja Venäjä tarjosivat Ranskalle rauhaa. Metternich päätti julistaa Ranskalle sodan, jos se ei tartu rauhantarjoukseen.
Diplomaattisten huolien ollessa päällimmäisinä Metternichin elämään toi valoa 32-vuotias Saganin herttuatar Wilhelmine, jonka kanssa hän aloitti suhteen vuonna 1813. Suhde kesti useita kuukausia ja jatkui kirjeenvaihtona myös sen jälkeen, kun herttuatar päätti lopettaa suhteen koska ei halunnut olla naimisissa olevan Metternichin salainen rakastajatar. Ylväät ja säännölliset piirteet omaavalla herttuattarella ja oli laajat tiedot filosofiasta ja historiasta. Pariskunnan toisilleen kirjoittamat 600 kirjettä löydettiin vuonna 1949.
Tapahtumat alkoivat vähitellen vyöryä kohti Napoleonin vääjäämätöntä tappiota kohti. Metternich tapasi Napoleonin Dresdenissä 23. kesäkuuta 1813. Metternich yritti taivuttaa Ranskaa rauhaan jonka ehdot olisivat vielä siedettävät. Hän huomautti Napoleonille nähtyään hänen uudet joukkonsa, että sotilaat olivat lähestulkoon lapsia. Mihin Napoleon turvautuisi kun lapsetkin olisivat kuolleet? Keisarin vastaus on kuuluisa, Metternich kertoi siitä myöhemmin usein ja kirjoitti siitä myös muistelmissaan. Keisari oli vastannut: ... Olen kasvanut taistelukentällä, eikä minunlaiseni mies välitä miljoonan miehen hengestä vähääkään! Metternichille oli nyt selvää, että Napoleon oli hävinnyt. Häviön sinetöinyt Kansojen taistelu käytiin 16.-19. syyskuuta samana vuonna.