stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valtion tietokonekeskus

Valtion tietokonekeskus (lyhenne Vtkk, lempinimi Vetski) oli valtiovarainministeriön alainen laitos, joka hoiti valtionhallinnon tietojenkäsittelytehtäviä. Vtkk perustettiin vuonna 1964. 1990-luvulla se ensin muutettiin liikelaitokseksi ja sen jälkeen yhtiöitettiin VTKK-yhtymä Oy:ksi. Vuoden 1996 alussa se fuusioitiin Tietotehdas Oy:n ja Unic Oy:n kanssa TT Tieto Oy:ksi (nyk. TietoEVRY Oyj).
Vtkk:n tehtävänä oli tarjota valtionhallinnon yksiköille niiden tarvitsemia tietotekniikkapalveluja omakustannushintaan. Näitä palveluja oli tietojärjestelmien määrittely, suunnittelu ja toteutus sekä konekeskuspalvelut. Pien- ja mikrotietokoneiden yleistyessä VTKK alkoi myös toimittaa laitteistoja asiakkailleen.
Vtkk:n suuria asiakkaita olivat muun muassa Autorekisterikeskus (ARK), sittemmin Ajoneuvohallintokeskus (AKE), nykyisin Liikenteen turvallisuusvirasto (Trafi), verohallinto, Väestörekisterikeskus (VRK), poliisi ja Valtiokonttori. VTKK ylläpiti valtionhallinnon suuria keskusrekistereitä kuten esimerkiksi Väestörekisteriä ja Ajoneuvorekisteriä. Valtionhallinnon yksiköillä oli VTKK:n toiminta-aikana velvollisuus käyttää VTKK:n palveluja, ellei muulle ratkaisulle ollut perusteltuja syitä, kuten omaa toteutusta, VTKK:n resurssivaikeuksia tai muuta sellaista.
Vtkk:n yhteydessä toimi tuolloin myös CSC – Tieteen tietotekniikan keskus.
1960-luvun lopulla Vtkk:ssa otettiin käyttöön omalla tutkimusosastolla kehitetty ohjelmointikieli, FAS. Sen pohjalta kehitettiin myös muita varusohjelmistoja, kuten käyttöjärjestelmät FASOS Nokian Mikko- ja Televan TDS-pienkoneille ja Mini-FAS PC-koneille, sekä joukko tekstieditoreita, kuten Teko, ja tietoliikenneohjelmistoja ym. FAS-järjestelmiä myytiin kehitysympäristöiksi myös jonkin verran valtionhallinnon ulkopuolelle ja ulkomaille, ainakin Norjaan.
Henkilöstö

Vtkk:n henkilöstöstä ylijohtaja oli virkamies. Muut olivat toimihenkilöitä. Ylijohtajina toimivat:
Otto Karttunen
Jukka Wallenius
Juhani Ryhänen
Aiheesta muualla

Valtion tietokonekeskuksen arkisto (1964-1992) Finnassa
Vehkolampi (Kangasniemi, Kiriselkä)

| Vehkolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  62°03′04″N, 26°46′58″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Härkäjärven valuma-alue (14.96)
Laskujoki:  Ronapuru Kiripuruun 
Järvinumero:  14.961.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  130,8 m  
Pituus:  640 m  
Leveys:  220 m  
Rantaviiva:  1,248 km  
Pinta-ala:  7,147 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkolampi 
Vehkolampi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä  Kiriselän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 640 metriä pitkä, 220 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 7,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Härkäjärven valuma-alueella (14.96), jonka Härkäjärven lähi-alueeseen (14.961) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 130,8 metriä mpy.
Vesa Kulmala

| Vesa Kulmala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1986 (ikä 38) Vantaa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Vesku, Sprägäri
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  170 cm
Paino:  72 kg
Seura
Seura:  Viikingit
Sarja:  II-divisioona
Pelinumero:  5
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–
Aik. seurat:  Jokerit (SML) D Team (Mestis) AaB Ishockey (Tanska) Jukurit (Mestis) HCK (Mestis) Orli Znojmo (EBEL) HC Valpellice (Serie A) PaKa (II-div.)
Vesa Kulmala (s. 4. maaliskuuta 1986 Vantaa) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa II-divisioonajoukkue Vuosaaren Viikingeissä. Hän on aiemmin pelannut 36 SM-liigaottelua Jokereissa jääden niissä ilman tehopisteitä. Kulmala on pelannut urallaan myös Tanskassa, Tšekissä ja Italiassa.
Ura > Maajoukkueura

Kulmala pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004. Hän on kuulunut myös Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon.
Muuta

Kulmala kävi lukion Pohjois-Haagan yhteiskoulussa.
Virvoitusjuomavero

Virvoitusjuomavero on Suomessa vuonna 1940 käyttöön otettu valtiolle suoritettava valmistevero, jota on kannettu ansiotarkoituksessa valmistetuista limonadeista ja muista hiilihapotetuista virvoitusjuomista. Verolliset juomalajit ovat vaihdelleet vuosien varrella. Veronalaisia tuotteita ovat olleet myös puolivalmisteet, joista on valmistettu juomia tarjoilupaikalla. Vuoden 1999 alusta lähtien alle 50 000 litraa vuodessa tuottavia valmistajia tai maahantuojia ei ole verotettu.
Lain noudattamista valvoivat aluksi leima- ja valmisteverokonttori sekä tulli- ja poliisiviranomaiset. Myöhemmin valvonta oli tulliviranomaisten ja poliisin asiana. Veron nimike muuttui 1994, kun säädettiin laki makeis- ja virvoitusjuomaverosta, joka tuli voimaan vuoden 1995 alussa. Entiseen virvoitusjuomavero-nimikkeeseen palattiin vuonna 1998.
Vuoden 2011 alusta lakia muutettiin sisältämään myös mm. pullotetut maustetut ja maustamattomat vedet, mehut, sokerittomat virvoitusjuomat ja sen tasoa nostettiin 7,5 senttiin litralta. Hallitus katsoo tällä kerättävän n. 135 miljoonaa euroa verotuloja vuodessa (aiemmin 35 miljoonaa euroa vuodessa).
Kaupan myymälätiloissa valmistetusta mehusta ja smoothiesta pitää maksaa virvoitusjuomaveroa, jos tuotettu määrä on yli 50 000 litraa kalenterivuodessa. Jos tuotettu juomamäärä on alle 50 000 litraa kalenterivuodessa, sekä yritys on oikeudellisesti ja taloudellisesti riippumaton muista saman toimialan valmistajista, virvoitusjuomaveroa ei tarvitse maksaa. Tällöin yrityksen täytyy tehdä pientuottajailmoitus Verohallinnolle.
Aiheesta muualla

Laki virvoitusjuomaverosta
Suomen kulutusverot
ajoneuvovero • arvonlisävero • autovero • koiravero • makeisvero • tulli • vakuutusmaksuvero
Valmisteverot: alkoholivero • tupakkavero • virvoitusjuomavero
Vihertaskukolibri

| Vihertaskukolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Taskukolibrit Elvira
Laji::  chionura
Kaksiosainen nimi
 Elvira chionura  (Gould, 1851) 
Katso myös
   Vihertaskukolibri Wikispeciesissä   Vihertaskukolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vihertaskukolibri (Elvira chionura) on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue ulottuu Costa Rican eteläosista Panaman keskiosiin, ja käsittää pääasiassa Tyynenmeren puoleisen alueen. John Gould kuvaili lajin holotyypin Panaman Chiriquín Davidista vuonna 1851.
Vihertöpökerttunen

| Vihertöpökerttunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Afrikantöpökerttuset Macrosphenidae
Suku::  Afrikatöpökerttuset Sylvietta
Laji::  virens
Kaksiosainen nimi
 Sylvietta virens  Cassin, 1859 
Katso myös
   Vihertöpökerttunen Wikispeciesissä   Vihertöpökerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vihertöpökerttunen (Sylvietta virens) on afrikatöpökerttusten heimoon kuuluva keskiafrikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Gambiasta ja Senegalista itään Sudanin eteläosaan, Länsi-Keniaan ja LuoteisTansaniaan, ja etelään kumpaankin Kongoon ja Angolaan. Lajista tunnetaan neljä alalajia. John Cassin kuvaili lajin holotyypin Gabonin Setté Camasta vuonna 1859.
Vehnätankio

| Vehnätankio |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Tankiot Camelina
Laji::  microcarpa
Kaksiosainen nimi
 Camelina microcarpa  (Andrz.) DC. 
Katso myös
   Vehnätankio Wikispeciesissä   Vehnätankio Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vehnätankio (Camelina microcarpa) on yksivuotinen ruistankion lähisukuinen ristikukkaiskasvi. Sen alalajeja ovat hietavehnätankio (C. microcarpa subsp. microcarpa) ja venäjänvehnätankio (C. microcarpa subsp. pilosa).
Vehnätankio esiintyy suurimmassa osassa Eurooppaa, alkuperäisenä Etelä-Ruotsiin asti. Suomeen kasvi on tullut alun perin Itä-Euroopasta. Suomessa se on melko harvinainen uustulokas Pohjois-Pohjanmaan korkeudelle ja kasvaa tai on kasvanut myllyillä ja liikennepaikoilla.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Vehnätankio (Camelina microcarpa)
LuontoPortti: Vehnätankio (Camelina microcarpa)
ITIS: Camelina microcarpa (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Camelina microcarpa (englanniksi)
Flora of China: Camelina microcarpa (englanniksi)
Vihertikkanen

| Vihertikkanen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Vihertikkaset Mesopicos
Laji::  griseocephalus
Kaksiosainen nimi
 Mesopicos griseocephalus  (Boddaert, 1783) 
Synonyymit
 Dendropicos griseocephalus 
Katso myös
   Vihertikkanen Wikispeciesissä   Vihertikkanen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vihertikkanen (Mesopicos griseocephalus) on afrikkalainen tikka. Sen esiintymisalue käsittää mantereen eteläosan Lounais-Ugandasta, Zairen itäosasta ja Tansaniasta etelään. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Pieter Boddaert kuvaili lajin holotyypin Hyväntoivonniemeltä vuonna 1783.
Ukrainalaislasten pakkosiirrot Venäjälle

H’ersonin ja Zaporižžjan alueilta Venäjälle pakkosiirrettyjä lapsia vuonna 2022.
Ukrainalaisten lasten pakkosiirrot Venäjälle ovat Venäjän toteuttama kansanmurha, jota alettiin toteuttamaan suuressa määrin Venäjän aloitettua laajan hyökkäyssodan Ukrainaan vuonna 2022.
Melko pian hyökättyään Ukrainaan Venäjä alkoi siirtää ukrainalaisia lapsia pakolla Venäjälle, rekisteröimään heitä Venäjän kansalaisiksi, järjestämään heitä venäläisten perheiden adoptoimiksi ja estämään lasten palauttamista oikeille vanhemmilleen tai Ukrainaan.
Aiemmin Venäjä alkoi pakkosiirtää ukrainalaisia lapsia miehittämiltään alueilta Itä-Ukrainasta jo vuonna 2014. Ensimmäinen suurempi pakkosiirto tehtiin venäläisen lääkärin ja kiistanalaista hyväntekeväisyystyötä tekevän Jelizaveta Glinkan aloitteesta.
Toukokuussa 2024 Ukrainan sotilastiedustelun mukaan vähintään 20 000 lasta olisi kaapattu sodan alettua Ukrainasta Venäjälle. Luvussa on mukana virallisesti varmistetut tapaukset. Todellisen määrän uskotaan olevan paljon suurempi. Venäjän lapsiasianvaltuutettu Marija Lvova-Belovan mukaan siirrettyjen lapsien määrä olisi yli 700 000.
Kansainvälinen rikostuomioistuin ICC on antanut presidentti Vladimir Putinista ja Venäjän lapsiasianvaltuutettu Marija Lvova-Belovasta pidätysmääräyksen lapsikaappausten vuoksi.
Pakkosiirtojen toteutus

Lapset joutuvat erilleen vanhemmistaan joko sotaa paetessaan kaoottisissa olosuhteissa tai sitten heidät erotetaan vanhemmistaan venäläisten operoimilla suodatusleireillä. Suurin osa lapsista on kotoisin Donetskin, Luhanskin, H’ersonin, Mykolajivin ja Zaporižžjan alueilta, joita Venäjä on miehittänyt. Venäläiset miehittäjien asettamat nukkehallitukset ovat myös uhkailleet ukrainalaisia vanhempia huoltajuuden viemisellä, mikäli nämä eivät suostu panemaan lapsiaan uusiin kouluihin, joissa noudatetaan venäläistä opetusohjelmaa. Lapsia on kaapattu perheidensä lisäksi myös orpokodeista, lastensairaaloista ja äityisklinikoilta.
Miehitetysalueiden kouluissa on muun muassa valehdeltu lapsille, että nämä viedään luokkaretkelle Venäjälle vain 10 päiväksi. Venäläisviranomaisten mukaan leirien tarkoitus on tarjota lapsille pakopaikka sodan kauheuksilta. Paikan päällä lapsille on kuitenkin ilmoitettu, etteivät he olekaan enää menossa kotiin, vaan kyseessä on ukrainalaislapsille tarkoitettu venäläistämisleiri. Tämän jälkeen venäläiset viranomaiset tarjosivat lapsille Venäjän passia.
Venäjän lapsiasiainvaltuutettu Lvova-Belova on myöntänyt, että lapsille on osoitettu Venäjän kansalaisuus jo ennen siirtojen aloittamista. Lapsia käytetään propagandavideoissa, joissa näiden väitetään haluavan Venäjälle omasta tahdostaan. Putin on myös sanonut, että on valmis kiertämään Venäjän lakeja siirtääkseen Venäjälle sellaisia lapsia, joilla ei vielä ole Venäjän kansalaisuutta.
Helmikuussa 2024 julkaistun vuodetun asiakirjan mukaan Lvova-Belovalle on budjetoitu 420 000 euroa ”lasten siirtämiseen pois erikoissotilaallisen operaation alueelta”.
Lasten olot Venäjällä

Leirikeskuksissa lapsia on kielletty puhumasta ukrainaa, ja heille opetetaan Venäjän historiaa. Päivät leireillä aloitetaan Venäjän kansallislaululla, ja seremoniasta kieltäytyviä lapsia rangaistaan muun muassa lukitsemalla heidät eristysselleihin useammaksi päiväksi. Leirikeskuksia sijaitsee ympäri Venäjää, muun muassa Terijoella. Kaukaisimmat keskitysleirit sijaitsevat Magadanin alueella.
Venäjän viranomaiset eivät tee aloitetta lasten ja näiden oikeiden perheiden jälleenyhdistämiseksi. Ne ovat myös kieltäytyneet tekemästä yhteistyötä Ukrainan viranomaisten kanssa. Lasten etsimistä vaikeuttaa muun muassa se, että Venäjän viranomaiset antavat ukrainalaisille lapsille uudet nimet. Lapsille kerrotaan myös, etteivät heidän oikeat vanhempansa enää halua heitä.
Silminnäkijöiden mukaan lapset ovat kärsineet venäläisten alaisuudessa puutteellisista elinoloista ja huolenpidosta sekä sanallisesta väkivallasta. Kiusaaminen ja rangaistukset ovat yleisiä.
Tunnettuja venäläisiä, joiden adoptoimiksi ukrainalaisia lapsia on päätynyt, ovat muun muassa Putinin läheinen liittolainen Sergei Mironov ja Lvova-Belova.
Venäläistäminen ja uudelleenkasvatus

The New York Timesin mukaan "Venäjän viranomaiset... tekivät selväksi, että heidän tavoitteensa on korvata lapsuuden kiintymys kotiin rakkaudella Venäjää kohtaan". Venäjälle saavuttuaan lapset sijoitetaan koteihin ja heidät kasvatetaan uudelleen. Novopskovin miehityksen aikana miehitysviranomaiset uhkasivat riistää vanhemmilta oikeudet vanhemmuuteen, jos heidän lapsensa eivät käy venäläisen opetussuunnitelman mukaista koulua.
Vuonna 2022 Venäjän hallitus perusti Venäjälle ja Krimille laajan, vähintään 43 lastenleirin järjestelmän. Leireistä suurin osa on aiemmin toiminut lasten kesälomakohteina. Lastenleirien päätarkoituksena näyttää olevan ”ukrainalaisten lasten integroiminen Venäjän hallituksen toimintaan, visiooon kansallisesta kulttuurista, historiasta ja yhteiskunnasta”, Yale School of Public Healthin humanitaarisen tutkimuslaboratorion raportin mukaan. Jotkut lapset on sijoitettu Valko-Venäjän valtion omistamien yritysten ylläpitämille kesäleireille Valko-Venäjällä Venäjän ja Valko-Venäjän liittovaltion antaman asetuksen nojalla. Tällaisilla leireillä olevia lapsia on venäläistetty ja heihin on suunnattu Venäjän valtion propagandaa ja sotilaskoulutusta, kuten ampuma-asekoulutusta. Lapsille on myös järjestetty Venäjän koulutusstandardien mukaista muodollista koulutusta joko leireillä tai paikallisissa kouluissa, jotta heitä ohjattaisiin opiskelemaan yliopistoon Venäjällä.
Reaktioita

Ukrainan viranomaiset ovat sanoneet, että pakkosiirrot ovat Venäjän tapa rangaista muun muassa niitä ukrainalaisia, jotka tekevät vastarintaa miehitetyllä alueella.
YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimistoa johtava Michelle Bachelet sanoi heinäkuussa 2022, että hänen virastollaan on alati kasvava määrä todisteita siitä, että Venäjä syyllistyy ihmisoikeusrikoksiin, joiden kohteena ovat myös lapset. Näihin kuuluivat myös ukrainalaislasten pakkoadoptiot Venäjälle.
Ukrainaan palautetut lapset saavat mielenterveyden ammattilaisilta apua osana kolme kuukautta kestävää rehabilitointiohjelmaa.
Kysymys on kansanmurhasta

YK:n hyväksymässä kansanmurhaa koskevassa yleissopimuksessa kansanmurharikosten ehkäisemisestä ja siitä rankaisemisesta todetaan määritelmässä (artikla II, kohta e), että kansanmurhaksi luokitellaan ”ryhmän lasten pakkosiirto toiseen ryhmään”.
Raoul Wallenbergin ihmisoikeuskeskuksen toukokuussa 2022 julkaisemassa raportissa todetaan, että Venäjän toimet täyttävät kansanmurhan tunnusmerkit, ja että sille on ”kunnollisia todisteita”. Vastaavanlaisiin päätelmiin ovat tulleet myös useat tutkijat, kuten esimerkiksi Azeem Ibrahim, Lily Muelrath ja Martin Shaw.
Kansainvälinen rikostuomioistuin antoi maaliskuussa 2023 pidätysmääräyksen Venäjän presidentti Vladimir Putinista ja lapsiasiainvaltuutettu Marija Lvova-Belovasta ukrainalaisten lasten ”laittomasta karkottamisesta”.
Valsartaani

| --- | --- |


Valsartaani
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(2S)-3-Metyyli-2-[pentanoyyli-[[4-[2-(2H-tetratsol-5-yyli)fenyyli]fenyyli]metyyli]amino]butaanihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 137862-53-4
ATC-koodi: C09CA03
PubChem CID: 60846
DrugBank: DB00177
Kemialliset tiedot
Kaava: C24H29N5O3 
Moolimassa: 435.5 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 10–35 %
Proteiinisitoutuminen: 85–99 %
Metabolia: 20 % annoksesta hajoaa metaboliiteiksi, loput eivät
Puoliintumisaika: 6–9 h
Ekskreetio: 83 % ulosteessa, 13 % virtsassa
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  D(US)
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen
Valsartaani on angiotensiinireseptorin salpaaja ja siten verenpainelääke.
Suomessa on myynnissä 40 milligrammaa (mg), 80 mg, 160 mg ja 320 mg valsartaania sisältäviä lääkkeitä muun muassa kauppanimin Diovan ja Valsarstad. Markkinoilla on myös valsartaania ja amlodipiiniä sisältäviä yhdistelmälääkkeitä.
FDA hyväksyi valsartaanin USA:n lääkemarkkinoille joulukuussa 1996.
Käyttö

Valsartaanin hoitokohteita ovat kohonnut verenpaine, oireellinen sydämen vajaatoiminta ja uuden sydäninfarktin ehkäisy. Valsartaani laskee kuolleisuusriskiä näihin sairauksiin liittyviin komplikaatioihin.
Valsartaania ei suositeta primäärisen hyperaldosteronismin aiheuttaman verenpaineen laskemiseen, sillä sen teho on tässä tilanteessa huono. Teho on huono myös muiden reniini-angiotensiini-aldosteronijärjestelmään vaikuttavien verenpainelääkkeiden kohdalla.
Valsartaania käytetään lääkärin määräyksen mukaan. Yleensä korkeaa verenpainetta poteville aikuisille vuorokausiannos on 80 mg ja lapsille 40 mg. Sydäninfarktin läpikäyneillä ja sydämen vajaatoimintaa potevilla aloitusannos on usein 40 mg/vrk ja annosta korotetaan vähintään kahden viikon välein 320 mg/vrk asti, joka otetaan kahtena 160 mg annoksena.
Vasta-aiheet ja huomiot

Valsartaanin käytössä huomioitavia asioita ovat muun muassa:
vakava maksan vajaatoiminta, sappikirroosi tai kolestaasi estää lääkkeen käytön.
dialyysiä vaativaa munuaisten vajaatoimintaa tai keskivaikeaa/lievää maksan vajaatoimintaa potevien tulee noudattaa varovaisuutta lääkkeen käytön aikana.
munuaisvaltimoissa, aorttaläpässä tai hiippaläpässä olevia ahtaumia (stenooseja) omaavien tulee noudattaa varovaisuutta lääkkeen käytön aikana, kuten myös paksuuntuneesta sydänlihaksesta (hypertrofinen obstruktiivinen kardiomyopatia) potevien.
toisella tai kolmannella raskauskolmanneksella oleminen estää lääkkeen käytön, sillä lääke lisää sikiön epämuodostumien riskiä. Lääkkeen käytön aikana ei tule imettää.
hyperkalemia saattaa estää käytön. Myös kaliumsuolojen tai muiden veren kaliumpitoisuuksia kohottavien aineiden yhteiskäyttö ei ole suotavaa valsartaanin käytön aikana.
ACE-estäjien tai toisten ATR-estäjien yhteiskäyttö ei yleensä ole tarpeellista tai suotavaa.
Haittavaikutukset ja yliannostus

Valsartaanin haittavaikutukset ovat harvinaisia. Yleisimpiä haittavaikutuksista ovat heikkous, sekavuus, kuiva suu, päänsärky ja yskä.
Yliannostus alentaa verenpainetta merkittävästi ja voi aiheuttaa heikotusta. Tämä voi pahimmillaan johtaa verenkiertoshokkiin.
Toimintamekanismi

Valsartaani on ATR-estäjä. Se on hyvin spesifinen kilpaileva AT1-reseptorien antagonisti. Se vie siis reseptorissa sitoutumispaikkoja angiotensiiniltä II, jolloin angiotensiinin kyky aktivoida reseptoreita vähenee. Aktivointi johtaisi verisuonten supistumiseen ja aldosteronin tuoton kasvuun. Nämä vaikutukset lisäisivät verenpainetta. Valsartaanin affiniteetti (pKd) AT1-reseptoreille on 7.65±0.12.
Farmakokinetiikka

Nieltynä valsartaani imeytyy nopeasti ja sen maksimipitoisuus veriplasmassa saavutetaan 2–4 tunnin kuluttua. Ruoka alentaa hyötyosuutta. Noin 20 % annoksesta metaboloituu ilmeisesti CYP450-entsyymien avulla ja loput erittyvät muuntumattomana lähinnä ulosteessa. Metaboliiteista noin puolet ovat 4-hydroksivalsartaania (CAS numero 188259-69-0).
Aiheesta muualla

KEGG: Valsartan
Vehoniemen näkötorni

| Vehoniemen näkötorni |
| --- | --- |

Osoite:  Vehoniemenharjuntie 78, 36570 Kaivanto
Sijainti:  Kangasala
Rakennustyyppi:  näkötorni
Valmistumisvuosi:  1927
Rakennuttaja:  Kangasalan kunta
Omistaja:  Suomen valtio
Käyttäjä:  Metsähallitus
Runkorakenne:  puu
Julkisivumateriaali:  puu
Korkeus:  13 metriä
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vehoniemen näkötorni on vuonna 1927 valmistunut näkötorni Kangasalan kaupungissa sijaitsevalla Vehoniemenharjulla.
Vehoniemen näkötorni on puurakenteinen, ja se sijaitsee Vehoniemenharjulla puistomaisen metsän keskellä Roineen ja Villikanlahden välisellä kapealla kannaksella. Punaiseksi maalattu torni on poikkileikkaukseltaan nelikulmainen ja ylöspäin kapeneva. Tornin huipulla on levennetty näköalatasanteena toimiva katettu avoterassi.
Ensimmäisen näkötornin Vehoniemenharjulle rakennutti 1892 kanslianeuvos A. W. Liljenstrand. Se korvattiin 1927 kunnan rakennuttamalla tornilla. Samoihin aikoihin harjulle rakennettiin myös hotelli- ja ravintolarakennukset. Näkötornia hoitivat vaihtelevasti silloiset kiinteistön omistajat ja ravintoloitsijat.
Tornin juurella toimi ravintola vuoteen 1980 saakka. Sen jälkeen paikalle rakennettiin Vehoniemen automuseo, ja samalla näkötorni remontoitiin vuonna 1982. Torni siirtyi 1995 valtiolle Metsähallituksen valvontaan.
Vehoniemen näkötorni on yhdessä Haralanharjun, Keisarinharjun ja Kirkkoharjun näkötornien kanssa osa Kangasalan näkötornit -nimen saanutta valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.
Näkötornia on kunnostettu vuosien aikana. Esimerkiksi vuonna 2009 uusittiin ulkoverhoilu ja katto, ja vuonna 2019 kunnostettiin portaita ja terassin kaiteita. Tornin korkeus on 13 metriä ja sen näköalatasanteelle johtaa 68 porrasta.
Metsähallituksen Luontopalvelut ilmoitti helmikuussa 2023, että näkötorni joudutaan sulkemaan turvallisuussyistä toistaiseksi. Kuntotarkastuksessa havaittiin tornin kantavissa rakenteissa henkkenemistä, joka aiheuttaa merkittävän turvallisuusriskin. Näkötornin turvallinen kävijämäärä on enintään kymmenen henkilöä kerrallaan, mutta käytännössä henkilömäärää ei pystytä valvomaan.
Näkymä Roineelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vehoniemen näkötorni Wikimedia Commonsissa