stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalevan kirkko
Kirkkorakennus > Kirkkosali > Koko

Kirkkosalin tilavuus on 36 000 m³ ja kokonaispinta-ala 1 200 m². Korkeutta salilla on vaikuttavat 30 metriä, ja istumapaikkoja löytyy 1 120 kappaletta, näistä 115 kuoron käyttöön.
Kirkkosalin pääovelta kertyy alttarille matkaa noin 50 metriä. Salin lattia laskee puoli metriä alttaria kohti kuljettaessa. Tämä varmistaa hyvän näkyvyyden kaikista salin osista. Kirkkosalin lattian klinkkerilaatat on valmistettu Suomessa, ja ne muistuttavat väriltään kosteaa rantahiekkaa.
Kirkkorakennus > Kirkkosali > Sisustus

Pietilät suunnittelivat kirkkorakennuksen ohella myös kirkkosalin sisustuksen ja alttariveistoksen. Kaikki kalusteet ja varusteet, kuten alttari, penkit ja urkufasadi on valmistettu suomalaisesta männystä. Myös kirkon sisällä voi huomata perinteisestä poikkeavan tyylin. Alttarin risti ei ole suora, vaan sillä on hieman kumartuva asento, joka symboloi siunausta ja suojaamista. Alttarikaide poikkeaa perinteisestä, koska se kaartuu kohti kirkkosalia eikä alttaria, kuten tavallisesti. Alttarivaatteessa ovat kirjaimet alfa ja omega, kreikkalaisten aakkosten ensimmäinen ja viimeinen kirjain, jotka merkitsevät, että Jeesus on ensimmäinen ja viimeinen.
Alttariveistoksena on Reima Pietilän teos Särkynyt ruoko vuodelta 1969. Veistoksen innoitus on tullut Jesajan kirjan jakeesta Raamatusta: ”Särjettyä ruokoa hän ei muserra.”
Valot on suunnattu joko ylhäältä alas tai alhaalta ylös ja niiden kirkkautta voidaan säädellä. Salin seinissä on muutama luukku aputiloihin mahdollisia televisiokuvauksia varten.
Ikkunoiden puhdistuksessa käytetään apuna käsikäyttöistä huoltohissiä. Ikkunasyvennyksissä on tikkaat, joita käytetään apuna vaihdettaessa kirkon lamppuja.
Kirkkorakennus > Kirkkosali > Urut ja äänentoisto

Kalevan kirkon urut on valmistettu Kangasalan urkutehtaassa. Niissä on 41 äänikertaa, kolme sormiota ja jalkio. Urkujen 16 metriä korkea julkisivu on Pietilöiden suunnittelema. Urkujen koneisto on osittain mekaaninen ja osittain sähköpneumaattinen. Uruissa on kaikkiaan 3 500 pilliä, joista suurin on 6,3 metriä pitkä. Pienimmällä on pituutta vain 1,5 senttiä.
Kirkkosalissa on myös kahdeksan kaiutinta ja 5–6 jumalanpalveluksissa käytettävää mikrofonia.
Kirkkorakennus > Kellotorni

Kalevan kirkon laella kohoaa ristimäiseksi muotoiltu kellotorni. Se toimittaa tavallaan kirkon katolla yhtä aikaa sekä kellotornin että ristin virkaa, sillä rakennuksen ulkosivulla ei ole nähtävissä yhtään tavanomaista ristiä.lähde?
Kellotornissa on kolme Länsi-Saksassa valmistettua kelloa, jotka painavat 1 300 kg, 840 kg ja 550 kg. Kellojen äänet ovat e-g-a.lähde? Kellojen jokapäiväinen kello 12 soittaminen lopetettiin vuonna 2020.
Kirkon ympäristö > Sijainti

Kalevan kirkko sijaitsee Liisankalliolla Kalevan kaupunginosassa Teiskontien ja Sammonkadun välissä. Kirkkoa ympäröivä Liisanpuisto on avointa aluetta, jolla on vain vähän puita. Tämä antaa kirkolta hyvän näkyvyyden lähiympäristöön. Hyvää näkyvyyttä korostaa entisestään se, että kirkko kohoaa ympäristöään korkeammalla pienen mäen päällä.
Alun perin Tampereen kaupunki tarjosi Liisankallion tonttia Tampereelle muuttamassa olleen Yhteiskunnallisen korkeakoulun opiskelija-asuntolan paikaksi kesällä 1957, mutta kun paikalle päätettiinkin rakentaa Kalevan kirkko, asuntolalle osoitettiin uusi paikka Väinämöisenkadulta.
Kirkon ympäristö > Kalevala-muistomerkki

Liisanpuistossa Kalevan kirkon länsipuolella kohoaa 4,5 metriä korkea Kalevala-muistomerkki, jonka on suunnitellut Terho Sakki. Pronssisen veistoksen valmistusta siirrettiin Kalevan kirkon rakennustöiden takia ja se paljastettiin 30. syyskuuta 1973. Veistos kuvaa maailman syntyä sotkan munasta. Sakki sai ajatuksen veistoksensa ulkonäköön sen vieressä kohoavalta kirkolta. Kuvanveistäjä halusi luoda veistoksessaan vastakohdan kirkon pystysuorille pinnoille. Ulkonäkönsä vastakohtaisuuden lisäksi Kalevan kirkossa ja Kalevala-muistomerkissä kohtaavat Kalevala ja luterilainen kristinusko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalevan kirkko Wikimedia Commonsissa
Kalevan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Kalevan kirkko Googlen mallinnusvarastossa[vanhentunut linkki]
Panoraamakuvia Kalevan kirkosta – Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Tampereen kirkot
Aitolahden kirkko · Aitolahden vanha kirkko · Aleksanterin kirkko · Finlaysonin kirkko · Hervannan kirkko · Härmälän kirkko · Kalevan kirkko · Lielahden kirkko · Messukylän kirkko · Messukylän vanha kirkko · Pispalan kirkko · Teiskon kirkko · Tesoman kirkko · Tuomiokirkko · Vanha kirkko · Viinikan kirkko · Ortodoksinen kirkko
Raili ja Reima Pietilän suunnittelema kirkko on yksi Suomen omaperäisimmistä kirkko­rakennuksista, ja se kuuluu Tampereen kuuluisimpiin nähtävyyksiin.
Julkisivun kaartuvaa, korkeaa seinäpintaa ja ikkuna.
Kalevan kirkon alttari ja urut. Vasemmalla näkyy alttariveistos Särkynyt ruoko.
Kalevan kirkon alttari ja alttariveistos Särkynyt ruoko.
Kalevan kirkko sijaitsee keskellä avointa puistoaluetta. Kirkon viereen pystytetty Kalevala-muistomerkki näkyy kuvassa rakennuksen vasemmalla puolella.
Kalliolippupyrstö

| Kalliolippupyrstö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Lippupyrstöt Kuhliidae
Suku::  Kuhlia
Laji::  rupestris
Kaksiosainen nimi
 Kuhlia rupestris  Lacepède, 1802 
Katso myös
   Kalliolippupyrstö Wikispeciesissä   Kalliolippupyrstö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kalliolippupyrstö (Kuhlia rupestris) on lippupyrstöjen (Kuhliidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan meri- ja makeassa vedessä 0–5 metrin syvyydessä. Kalliolippupyrstö elää trooppisissa, 20–26 astetta lämpimissä vesissä. Laji on levinnyt Afrikkaan, Aasiaan ja Oseaniaan. Sen tavallinen mitta on 25 senttimetriä. Suurin tavattu pituus on 45 senttimetriä ja suurin tavattu paino 2,7 kilogrammaa.
Tarja Kallio-Tamminen

| Tarja Kallio-Tamminen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: Hyvinkää
Kansalaisuus:   Suomi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  filosofia
Tarja Kallio-Tamminen (s. Hyvinkää) on suomalainen filosofian tutkija ja opettaja. Hän on julkaissut vuonna 2007 kvanttimekaniikan tulkintaa käsittelevän väitöskirjansa pohjalta teoksen Kvanttilainen todellisuus: Fysiikka ja filosofia maailmankuvan muokkaajina, ja on vuonna 2008 perustetun Physics Foundations Societyn perustajajäsen. Seuran tavoitteena on kehittää fysiikan yhtenäisteoria Tuomo Suntolan dynaamisen universumin teorian pohjalta.
Kallio-Tamminen tuli ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulusta vuonna 1974. Hän suoritti Helsingin yliopistossa luonnontieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1979 ja filosofian kandidaatin (pääaine hiukkasfysiikka) vuonna 1983. Filosofian lisensiaatiksi (pääaine teoreettinen filosofia) hän valmistui vuonna 1994.
Kallio-Tamminen toimi muun muassa fysiikan ja filosofian opettajana Luumäellä vuosina 1983–1988 ja pääkaupunkiseudun työväenopistoissa vuosina 1990–1996. Hän vaikutti Vihreän Sivistysliiton opintokeskuksen perustamiseen ja toimi erilaisissa hanke- ja opetustehtävissä sekä liiton puheenjohtajana vuosina 1994–1997.
Vuodesta 1999 Kallio-Tamminen toimi tutkijana Suomen akatemian Nykyajan teologia ja länsimaisen todellisuus- ja historiakäsityksen muutos -hankkeessa. Hän toimi vuosina 2003-2005 teoreettisen filosofian opettajana tietoisuudentutkimukseen keskittyvässä opinto-ohjelmassa Skövden yliopistossa Ruotsissa. Vuodesta 2010 hän on toiminut joogafilosofian ja EEG-ohjatun meditaation opettajana toiminimellä KalpaTaru.
Kallio-Tammisen puoliso oli vuonna 2020 edesmennyt kulttuuriantropologi Tapio Tamminen.
Teoksia

Quantum Metaphysics: The Role of Human Beings within the Paradigms of Classical and Quantum Physics.  (Academic Dissertation, University of Helsinki)  Oitmäki:  Tarja Kallio-Tamminen, 2004.  ISBN 952-10-1927-1  Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Kvanttilainen todellisuus: Fysiikka ja filosofia maailmankuvan muokkaajina.  (Pohjautuu tekijän Helsingin yliopistossa 2004 hyväksyttyyn väitöskirjaan Quantum metaphysics)  Helsinki:  Yliopistopaino, 2006.  ISBN 951-570-625-4
Aiheesta muualla

Kallio-Tamminen, Tarja: Havaitsijan asema kvanttimekaniikan kööpenhaminalaisessa tulkinnassa. Tieteessä tapahtuu, 2000, nro 5.
Lampinen, Ahti: Kvanttifysiikka haastaa arkitotuuksia. Helsingin sanomat, 19.2.2008.  Artikkelin verkkoversio.
Kaliumpersulfaatti

| Kaliumpersulfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7727-21-1
PubChem CID:  24412 ja 516926
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  K2S2O8
Moolimassa:  270,34
Ulkomuoto:  Väritön kiteinen aine
Tiheys:  2,477 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,75 g/100 ml (0 °C  5,3 g/100 ml (20 °C)
    
Kaliumpersulfaatti eli kaliumperoksidisulfaatti tai kaliumperoksodisulfaatti (K2S2O8) on kalium- ja peroksodisulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään hapettimena.
Ominaisuudet

Kaliumpersulfaatti on kiinteää kiteistä ainetta. Se liukenee hieman veteen, mutta ei orgaanisiin liuottimiin. Vesiliuokset ovat stabiileja noin 100 °C lämpötilaan saakka, jolloin ne hajoavat muodostaen happikaasua ja kaliumsulfaattia. Kaliumpersulfaatti on erittäin vahva hapetin ja kykenee hapettamaan esimerkiksi mangaanin permanganaatti-ioniksi.
Valmistus

Kaliumpersulfaattia valmistetaan hapettamalla elektrolyyttisesti kaliumvetysulfaatin vesiliuosta. Sitä voidaan tuottaa myös saostamalla lisäämällä kaliumsulfaattia tai kaliumkloridia ammoniumpersulfaattiliuokseen.
Käyttö

Kaliumpersulfaatti on erittäin vahvasti hapettava aine, joten sitä voidaan käyttää muun muassa sellun valkaisuun ja hapettimena teollisissa prosesseissa ja erityisesti polymeeriteollisuudessa radikaali-initiaattorina. Sitä käytetään myös analyyttisenä reagenssina, valmistettaessa vetyperoksidia sekä desinfioivana yhdisteenä.
Aiheesta muualla

Kaliumpersulfaatin kansainvälinen kemikaalikortti
Kaliumdikromaatti

| Kaliumdikromaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7778-50-9
PubChem CID:  24502
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  K2Cr2O7
Moolimassa:  294,2 g/mol
Ulkomuoto:  Oranssi kidemäinen aine
Sulamispiste:  398 °C 
Kiehumispiste:  500 °C (hajoaa) 
Tiheys:  2,7 g/cm3 
Liukoisuus veteen:  4,9 g/100ml (0 °C)  12 g/100 ml (20 °C)  102 g/100 ml (100 °C) 
      
Kaliumdikromaatti (K2Cr2O7) on kalium- ja dikromaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Luonnossa kaliumdikromaattia esiintyy harvinaisena lopetsiittimineraalina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kaliumdikromaatti esiintyy kirkkaan oranssinpunaisina tri- tai monokliinisinä kiteinä, jotka ovat viileään veteen kohtuullisesti liukenevia ja kuumaan veteen liukenevat erittäin hyvin. Kaliumdikromaatin 10-prosenttinen vesiliuos on hapan, pH on 3,57. Yhdiste on voimakkaasti hapettava ja reagoi kiivaasti helposti syttyvien ja hapettuvien aineiden kanssa.
Valmistus

Kaliumdikromaattia voidaan valmistaa kuumentamalla kaliumkloridin ja natriumdikromaatin vesiliuoksia. Lisäksi syntyy natriumkloridia. Laskettaessa liuoksen lämpötilaa viilenevään veteen niukkaliukoisin kaliumdikromaatti kiteytyy ensimmäisenä ja voidaan kerätä talteen.
Suuria määriä kaliumdikromaattia valmistetaan kuumentamalla kromiittimalmia kaliumkarbonaatin kanssa kalsiumhydroksidin läsnä ollessa. Tuotteina syntyy Rauta(III)oksidi ja kaliumkromaattia. Kaliumkromaatti erotetaan seoksessa liuottamalla se veteen. Kaliumkromaattiliuos muutetaan kaliumdikromaatiksi antamalla kaliumkromaatin reagoida rikkihapon kanssa. Syntyvät tuotteen kaliumdikromaatti ja kaliumsulfaatti voidaan erottaa kiteyttämällä ne.
Käyttö

Kaliumdikromaattia käytetään pyrotekniikassa, väriaineena kankaiden värjäyksessä, maalauksessa ja painoväreissä sekä korroosion estoaineena ja depolarisaattorina kuivapareissa. Aikaisemmin kaliumdikromaattia käytettiin myös ulkoisesti adstringenttinä ja antiseptisenä aineena.
Kaluimdikromaatti on vahva hapetin ja sitä käytetään orgaanisessa kemiassa alkoholien hapettamiseen. Primääriset alkoholit hapettuvat kuumennettaessa kaliumdikromaatin kanssa aldehydeiksi ja edelleen karboksyylihapoiksi. Sekundääriset alkoholit hapettuvat ketoneiksi. Alkoholin hapettuessa kromi pelkistyy hapetusluvulta +VI hapetusluvulle +III. Samalla dikromaatti-ionin punaoranssi väri muuttuu Cr3+-ionin aiheuttamaksi vihreäksi.
Terveysvaikutukset

Kaliumdikromaatti on myrkyllistä. Aineen joutuminen hengitysteihin voi aiheuttaa hengityksen vaikeutumista ja yskää sekä kurkkukipua. Iholle joutuessaan yhdiste voi aiheuttaa vammoja. Kaliumdikromaatin nieleminen aiheuttaa pahoinvointia ja jopa tajuttomuuden. Suurille määrille altistuminen saattaa johtaa astman syntymiseen. Kaliumdikromaatin on todettu olevan karsinogeeninen eli ihmiselle syöpää aiheuttava yhdiste. Lisäksi aine aiheuttaa mahdollisesti ihmiselle DNA-vaurioita, jotka voivat periytyä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaliumdikromaatti Wikimedia Commonsissa
Kallipolis (Bosporos)

| Kallipolis> Καλλίπολις.Sijainti |
| --- | --- |
 Kallipolis
Koordinaatit:  41°04′04″N, 29°02′35″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  ?, İstanbul
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kallipolis (m.kreik. Καλλίπολις, lat. Callipolis) oli antiikin aikainen kaupunki Traakiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi Bosporoksen länsirannalla lähellä Anaplus-nimistä paikkaa, pohjoiseen Byzantionista. Sen tarkempaa sijaintia ei tunneta.
Bosporoksen rannan Kallipolis tunnetaan vain Stefanos Byzantionlaiselta. Kaupunkia ei tule sekoittaa toiseen Kallipoliihin Traakian Khersonesoksella, eikä kolmanteen Kallipoliihin, joka on luettu polisten joukkoon, Propontisessa Vähässä-Aasiassa.
Joku mainituista kolmesta Kallipoliista kuului klassisella kaudella Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, sillä nimi esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 434/433–418/417 eaa. Ei voida kuitenkaan tietää, mihin kaupunkiin tällöin viitataan. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Kallipolitēs (Καλλιπολίτης).
HMS Kalmar (1943)

| HMS Kalmar |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Eriksbergs Mekaniska Verkstad AB
Laskettu vesille:  20. heinäkuuta 1943
Palveluskäyttöön:  3. helmikuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  poistettu palveluksesta 1. heinäkuuta 1978
Tekniset tiedot
Uppouma:  1135 t (kuiva) 1320 t (kuormattu)
Pituus:  97,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,2 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  2 de Laval turbiinimoottoria, 36000 shp
Nopeus:  39 solmua
Miehistöä:  155
Aseistus
Aseistus:  3 120 mm/L46 Bofors M/24C tykkiä 4 40 mm/L56 Bofors M/36 ilmatorjuntatykkiä 4 20 mm/L60 Bofors M/40 ilmatorjuntatykkiä 2 8 mm/L75,8 M/36 ilmatorjuntakonekivääriä 6 533 mm M/30 torpedoputkea 2 syvyyspomminheitintä M/33 2 syvyyspommikiskoa M/24 40-46 miinaa
HMS Kalmar (runkonumerot J14 ja F14) oli Ruotsin laivaston Visby-luokan hävittäjä.
Alus laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1943 Eriksbergs Mekaniska Verkstad AB:n telakalla ja se otettiin 3. helmikuuta 1944 palvelukseen. Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1978.
Kallipolis (Propontis)

| Kallipolis> Καλλίπολις |
| --- | --- |
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Propontinen Vähä-Aasia (Bithynia tai Myysia?)
Kallipolis (m.kreik. Καλλίπολις, lat. Callipolis) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Propontisessa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Kallipoliin oletetaan sijainneen Astakoksen ja Kioksen välisellä alueella, jolloin se olisi sijainnut Bithyniassa. Pseudo-Skylaks sijoitti sen kuitenkin Myysiaan. Varhaisina aikoina kaupungin oletetaan olleen osa lähiseudun jotakin toista polista. Kaupunkia ei tule sekoittaa kahteen toiseen Kallipoliihin, jotka sijaitsivat samalla seudulla mutta Euroopan puolella; näistä toinen oli Kallipolis Traakian Khersonesoksella, ja toinen Kallipolis Bosporoksen länsirannalla.
Joku mainituista kolmesta Kallipoliista kuului klassisella kaudella Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, sillä nimi esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 434/433–418/417 eaa. Ei voida kuitenkaan tietää, mihin kaupunkiin tällöin viitataan. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Kallipolitēs (Καλλιπολίτης).
Henrik Kalocsai

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Unkari> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Budapest 1966 | kolmiloikka |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Praha 1967 | kolmiloikka |  |
Henrik Kalocsai (28. marraskuuta 1940 Budapest – 22. toukokuuta 2012) oli unkarilainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä.
Kalocsai sijoittui Belgradin EM-kilpailuissa 1962 pituushypyssä kuudenneksi tuloksella 766 cm. Uransa merkittävimpään saavutukseen hän ylsi Budapestin EM-kilpailuissa 1966 nappaamalla kolmiloikassa pronssia tuloksella 16,59 m. Sisäratojen EM-kilpailuissa 1967 Prahassa hän saavutti kolmiloikassa hopeaa tuloksella 16,45 m. Ulkoratojen EM-kilpailuissa 1969 Ateenassa hän sijoittui kolmiloikassa kymmenenneksi tuloksella 15,79 m.
Kesäolympialaisiin Kalocsai osallistui kahdesti: Tokiossa 1964 hän oli pituushypyssä 19:s ja kolmiloikassa 28:s karsiutuen kummassakin lajissa loppukilpailusta, ja Méxicossa 1968 hän sijoittui kolmiloikassa kymmenenneksi. Pituushypyssä Kalocsain ennätys oli 786 senttimetriä vuodelta 1970 ja kolmiloikassa 16,73 metriä vuodelta 1967.
Kalocsai kuoli 22. toukokuuta 2012. Hän oli kuollessaan 71-vuotias.
Kalógeroi (Kímolos)

| --- | --- |
Sijainti:  36°44′33″N, 24°38′39″E, Kímolos Mílos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,005 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kalógeroi (kreik. Καλόγεροι) on pienten Kreikan saarten ryhmä, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja jonka saaret sijaitsevat Polýaigoksen saaren etelärannikon edustalla. Saarista suurin on Kalógiros (Καλόγηρος), jonka pinta-ala on noin 0,005 neliökilometriä. Saaret ovat asumattomia. Hallinnollisesti Kalógeroin saaret kuuluvat Kímoloksen kuntaan, Míloksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Kalorikki

Kalorikki (joskus kalorium) on oletettu aine, jollaisena lämpöä pidettiin yleisesti 1800-luvun puoliväliin saakka. Antoine Laurent Lavoisier piti sitä yhtenä alkuaineista. Sen oletettiin olevan massatonta tai ainakin äärimmäisen harvaa, näkymätöntä ja nestemäistä ainetta, jota kaikki kappaleet sisälsivät sitä enemmän, mitä korkeampi niiden lämpötila oli. Lämmön johtumisen oletettiin johtuvan kalorikin siirtymisestä kappaleesta toiseen. Siitä sekä oletetuista sähkö-, valo- ja magneettinesteistä käytettiin yhteisnimitystä imponderabilia.
Kalorikkiteorian avulla voitiin selittää monia ilmiöitä kuten lämpölaajeneminen ja lämpötilaerojen tasoittuminen. Vaikeasti selitettäväksi osoittautui kuitenkin kitkalämpö. Sen oletettiin johtuvan siitä että kitka pyrki puristamaan kappaleita niiden kosketuskohdassa, jolloin niiden sisälle varastoitunut kalorikki tulisi pinnalle ja leviäisi ympäröiviin aineisiin saaden niiden lämpötilan kohoamaan. Tästä kuitenkin pääteltiin, ettei kappaleita voitaisi kitkan avulla lämmittää miten paljon tahansa, sillä ennen pitkää kaikki kalorikki olisi puristunut ulos.
Rumfordin kreivi Benjamin Thompson osoitti kuitenkin kokeellisesti jo vuonna 1797, että hankaamalla tarpeeksi kauan vastakkain kahta metallikappaletta, joista toinen oli osittain veden alla, voitiin vesi saada jopa kiehumaan. Tätä hän piti todisteena siitä, ettei lämpö ollut mitään erityistä ainetta vaan aineen pienimpien osien liikettä. Hänen teoriansa tuli kuitenkin yleisesti hyväksytyksi vasta puoli vuosisataa myöhemmin, samalla kun energian säilymislaki tuli tunnetuksi..
Kallionauhus

| Kallionauhus |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Helonauhukset Ligularia
Laji::  dentata
Kaksiosainen nimi
 Ligularia dentata  (A.Gray) H.Hara 
Katso myös
   Kallionauhus Wikispeciesissä   Kallionauhus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kallionauhus (Ligularia dentata) on asterikasvien heimoon ja helonauhusten sukuun kuuluva monivuotinen kasvi. Se on peräisin Kiinan ja Japanin alueelta.
Kallionauhus on voimakaskasvuinen ja sillä on munuaismaiset lehdet, jotka ovat hyvin hammaslaitaiset. Lehtiruodit voivat olla jopa yli 30 senttimetriä pitkiä. Lehdet muodostavat ruusukkeita. Oranssinkeltaiset mykerökukinnot ovat melko suuria ja ne ovat kerääntyneet tertuiksi monihaaraisten varsien latvoihin.
Kallionauhus kukkii melko myöhään aikaan vuodesta elo-syyskuun aikana. Se kasvaa yleensä vajaan metrin korkuiseksi, yleensä 80–100-senttimetriseksi. Se kasvaa mieluiten puolivarjoisessa tai varjoisessa paikassa, viihtyy ravinnepitoisessa, multavassa ja hyvin kosteutta pidättävässä maassa. Se vaatii runsaan lannoituksen.
Kasvin kaikki osat ovat myrkyllisiä.
Aiheesta muualla

United States Department of Agriculture (USDA): Ligularia dentata (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2614795  Wikispecies: Ligularia dentata  CoL: 72983  EoL: 468407  EPPO: LGLDE  EUNIS: 160825  FNA: 200024210  FoC: 200024210  GBIF: 5395475  GRIN: 401728  iNaturalist: 146571  IPNI: 230729-1  ITIS: 780423  MoBotPF: 277343  NatureServe: 2.140161  NBN: NHMSYS0000460332  NCBI: 217501  NZOR: f5a26c8f-abd2-468f-bffd-b6bd01fcfbc4  Observation.org: 119374  Open Tree of Life: 1010107  Plant List: gcc-19743  PLANTS: LIDE8  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:230729-1  RHS: 10083  Tropicos: 2702836  WFO: wfo-0000062747  WoRMS: 1087594  Laji.fi: MX.40814
Kalmius

| Kalmius  Кальміус |
| --- | --- |
 Kalmiusjoen reitti Donetskin alueella Ukrainassa.
Alkulähde:  Donetskin alue
Laskupaikka:  Asovanmeri Mariupolissa
Maat:  Ukraina
Pituus:  209 km
Virtaama:  6,23 m³/s
Valuma-alue:  5 070 km²
Kalmius (ukr. Кальміус, ven. Ка́льмиус, joidenkin lähteiden mukaan aiemmin myös Kalka) on Itä-Ukrainassa virtaava  209 km:n pituinen joki. Sen keskivirtaama on 6,23 m³ / s (alajuoksun Prymorskin mittauspiste). Se saa alkunsa Donetskin alueella, virtaa suuren Donetskin teollisuuskaupungin läpi ja laskee Asovanmereen Mariupolin kaupungin kohdalla.
Kalmiusjoki Rozdolnen kylän lähellä Kalmiusken piirissä.
Talvista, padoilla laajennettua Kalmiusjokea Donetskissa.
Kalmiusjoen suojelualueen maisemaa Kalmiusken piirissä.
Joen vettä käytetään muun muassa kasteluun, teollisuuden ja yhteiskunnan tarpeisiin. Joen virtaus ei ole luonnollinen, sillä Kalmiusjokeen on padottu useita pieniä tekojärviä. Näistä yksi sijaitsee Donetskin kantakaupungissa, jossa on noin 400 metriä leveä ja 4 000 metriä pitkä Kalmiuksen tekojärvi. Suurkaupungin pohjoispuolella joen latvavesistä on puolestaan padottu Ylä-Kalmiuksen tekojärvi, jonne on ulottunut myös pohjoisesta saapuva Donets–Donbass -kanava.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalmius Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine