stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fay Spain
Filmografiaa

Pirun kehässä (The Crooked Circle, 1957)
Luojan oma maatilkku (God's Little Acre, 1958)
The Beat Generation tai This Rebel Age (1959)
Hawaiian Eye (1959)
Aatamin ja Eevan yksityiselämä (The Private Lives of Adam and Eve, 1960)
Al Capone – lain ja oikeuden voitto (Al Capone, 1959)
Herkules – Atlantiksen valloittaja (Ercole alla conquista di Atlantide, 1961) Antinea
The Gentle Rain (1966)
Lähde:
Aiheesta muualla

Elonet: Fay Spain
Internet Movie Database: Fay Spain (englanniksi)
Isänpäivä (albumi)

| Isänpäivä Teflon Brothers |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 7. marraskuuta 2014
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Jonas W. Karlsson, Jaakko Salovaara, Veikko Samuli, Sakke Aalto, Risto Asikainen, Kyösti Salokorpi, Niko Nissinen
 Tyylilaji: rap, pop, elektroninen
 Kesto: 34.00
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus (Universal Music Group)
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 25.
Teflon Brothersin muut julkaisut
| Valkoisten dyynien ratsastajat 2013 | Isänpäivä 2014 | Circus 2017 |
Isänpäivä on Teflon Brothersin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 7. marraskuuta 2014 Johanna Kustannuksen kautta. Albumi ylsi alun perin Suomen virallisen albumilistan 46. sijalle, mutta nousi uudestaan listalle toukokuussa 2019 korkeimmillaan sijalle 25.
Taustaa

Albumilta on julkaistu yhteensä neljä singleä: "Kärpästen juhlat (osa 2)", "Kendo Anthem", "Maradona (kesä '86)" ja "Isänpäivälaulu". Marraskuussa 2014 kappaleen Maradona (kesä '86) musiikkivideota oli katseltu videopalvelu YouTubessa jo kaksi miljoonaa kertaa. Singleistä "Kendo Anthem" ja "Maradona (kesä '86)" ovat myyneet molemmat kultaa.
Kappaleet

Pikkusisko – 3.53
Kärpästen juhlat (osa 2) – 3.54
Minttu & Ville – 3.58  (mukana Tuuli)
Isänpäivälaulu – 2.58  (mukana Juno)
Pönttövuorelaiset – 2.53
Lapanen – 2.54
Kouluammuntabiisi – 3.23
Maradona (kesä '86) – 3.46
Kendo Anthem – 3.38
Norsu – 2.59  (mukana Dxxxa)
Biitit

Jonas W. Karlsson: 1, 6, 7, 10
Jonas W. Karlsson & JS16: 2, 3
Jonas W. Karlsson & Sakke: 4
Sakke: 5
Kyösti Salokorpi, Risto Asikainen & Setä Tamu: 8
JS16: 9
Arvostelut

Keskisuomalainen: negatiivinen
Soundi:
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1917

| SM-kilpailun kausi 1917 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  13
Mestari:  Helsingin Jalkapalloklubi
Toinen sija:  Åbo IFK
  ← 1916 :  1918 → 
Jalkapallon Suomen mestaruuskilpailuun 1917 ilmoittautui 13 joukkuetta. Mestaruus ratkaistiin cup-kilpailussa, jossa otteluparit muodostettiin välierävaiheeseen saakka alueellisiksi. Mestariksi selviytyi Helsingin Jalkapalloklubi.
Alkuerät

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 16.9. | Kronohagens IF | 10–0 (7-0) | Helsingin Kisa |
| 16.9. | Åbo IFK | 15–1 (5-1) | Turun AIK |
| 22.9. | Sorvalin Veikot | 3–2 (2-0) | Lappeenrannan Luistinseura |
| 23.9. | Viipurin IFK | 3–3 (3-1) | Viipurin Reipas |
| 22.9.(tai 23.9.) | Turun Riento | 5–1 (2-1) | Turun Urheiluliitto |
Uusintaottelu
| 30.9. | Viipurin Reipas | 2–1 (2-0) | Viipurin IFK |
Puolivälierät

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 23.9. | Helsingin Jalkapalloklubi | 5–2 (3-2) | Helsinfors IFK |
| 30.9. | Helsingin Pallo-Veikot | 4–1 (1-1) | Kronohagens IF |
| 30.9. | Turun Riento | 1–1 (1-0) | Åbo IFK |
| 7.10. | Viipurin Reipas | 2–1 (1-0) | Sorvalin Veikot |
Uusintaottelu
| 7.10. | Åbo IFK | 1–1 (1-1) | Turun Riento |
ÅIFK:n ja Riennon olisi pitänyt uusia toisen kerran, mutta Riento luovutti kahden tasapelin jälkeen.
Välierät

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 7.10. | Helsingin Jalkapalloklubi | 4–1 (2-0) | Helsingin Pallo-Veikot |
| 14.10. | Åbo IFK | 5–1 (3-1) | Viipurin Reipas |
Loppuottelu

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 21.10. | Helsingin Jalkapalloklubi | 4–2 (1-2) | Åbo IFK |
Frank Middlemass

| Frank Middlemass> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Francis George Middlemass
Syntynyt: 28. toukokuuta 1919 Eaglescliffe, County Durham, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 8. syyskuuta 2006 (87 vuotta) Northwood, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1949–2005
Merkittävät roolit:  Dr. Alex Ferrenby (Sydämen asialla) Rocky Hardcastle (Vanha suola janottaa)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Francis George "Frank" Middlemass (28. toukokuuta 1919 Eaglescliffe, County Durham – 8. syyskuuta 2006 Northwood, Lontoo) oli englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten vuosina 1992–1993 esittämästään Dr. Alex Ferrenbyn roolista tv-sarjassa Sydämen asialla sekä Rocky Hardcastlen roolista sarjassa Vanha suola janottaa.
Nuoruus ja ura

Middlemass syntyi Eaglescliffessä vuonna 1919. Hän oli rahtiyhtiön johtajana työskentelevän isänsä nuorin lapsi, ja hänellä oli kolme siskoa.  Middlemass liittyi brittiarmeijaan 19-vuotiaana ja haavoittui Dunkirkissä vuonna 1940. Hän erosi armeijasta 30 vuoden ikäisenä ollessaan everstiluutnantti.
Erottuaan armeijasta Middlemass liittyi Penzancen teatterin jäseneksi ja esiintyi viikoittain repertuaareissa 1950-luvun aikana. Sen jälkeen hän näytteli Old Vic -teattereissa Lontoossa ja Bristolissa, kunnes vuonna 1984 hän liittyi Royal Shakespeare Companyn jäseneksi. Middlemass näytteli muun muassa Holofernesiä näytelmässä Turhaa lemmen touhua, munkkia Kesäyön unelmassa  sekä Poloniusta Hamletissa.
Vuonna 1982 Middlemass toimi Dan Archerin äänenä radiokuunnelmassa The Archers. Hän vieraili myös useissa komedia- ja draamasarjoissa, kuten esimerkiksi sarjoissa Kyllä, herra ministeri ja Neiti Marple. 1990-luvun alussa hän näytteli tohtori Alex Ferrenbyä draamasarjassa Sydämen asialla sen ensimmäisen 21 jakson ajan.
Middlemass jätti Sydämen asialla -sarjan vuonna 1993, ja jo samana vuonna hän aloitti Rocky Hardcastlen roolissa komediasarjassa Vanha suola janottaa. Middlemassin roolihahmo oli Geoffrey Palmerin esittämän Lionelin arvaamaton isä. Sarjan ohella Middlemass esiintyi yhä teatterinäytelmissä. Middlemass jatkoi sarjassa sen päättymiseen vuonna 2005 asti.
Yksityiselämä

Middlemass ei koskaan avioitunut. Hän asui yhdessä näyttelijä Geoffrey Toonen kanssa yli 40 vuoden ajan: heitä luultiin usein virheellisesti pariskunnaksi. Middlemass kuoli 87-vuotiaana näyttelijöiden lepokoti Denville Hallissa Lontoossa 8. syyskuuta 2006.
Aiheesta muualla

Frank Middlemass Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Faycal Ben Ahmed

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 7. maaliskuuta 1973 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Tunisia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 177 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1997–2002 2002–2003 2003–2004 | Espérance AS Djerba CO Transports |  |
Maajoukkue
| 1998–2000 |  Tunisia | 7 (0) |
Fayçal Ben Ahmed (arab. فيصل بن أحمد‎, s. 7. maaliskuuta 1973) on tunisialainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura

Ben Ahmed pelasi koko uransa kotimaassaan Tunisiassa. Hän edusti muun muassa Espérancea vuosina 1997–2002, jonka aikana hän voitti viisi Tunisian mestaruutta.
Maajoukkueessa Ben Ahmed edusti maataan yksissä MM-kisoissa vuonna 1998. Hän pelasi kisoissa yhden ottelun Kolumbiaa vastaan.
Saavutukset

Tunisian mestaruus (5): 1998, 1999, 2000, 2001, 2002
Tunisian cup: 1999
Tunisian supercup: 2001
Afrikan Mestarien liiga
Hopeaa: 1999, 2000
CAF Super Cup
Hopeaa: 1999
Aiheesta muualla

National Football Teams (englanniksi)
Weltfussball (saksaksi)
Tunisian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 el-Ouaer |
2 Ben Younes |
3 S. Trabelsi |
4 Boukadida |
5 H. Trabelsi |
6 Chouchane |
7 Thabet |
8 Baya |
9 Jelassi |
10 Ghodhbane |
11 Sellimi |
12 Melki |
13 Bouazizi |
14 Chihi |
15 Souayah |
16 Salhi |
17 Clayton |
18 Ben Slimane |
19 Ben Ahmed |
20 Jaballah |
21 Badra |
22 Boumnijel |
Valmentaja Kasperczak
Frazer Nash

|  Frazer Nash |
| --- | --- |
Koko nimi:  Frazer Nash
Päämaja:  Britannia
Perustajat:  Archibald Frazer-Nash
Tunnetuimmat kuljettajat:  Ken Wharton, Tony Crook
Moottorit:  Bristol, BMW
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Sveitsin GP 1952
Kilpailuja:  4
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Viimeinen kilpailu:  Hollannin GP 1952
Frazer Nash oli brittiläinen autonvalmistaja, jonka perusti Archibald Frazer-Nash. Frazer Nash osallistui neljään kilpailuun Formula 1 -sarjassa kaudella 1952, joista paras tulos oli Ken Whartonin neljäs sija Sveitsin GP:ssä. Talli ajoi myös F1-sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa, joissa voitti Snettertonissa järjestetyn vuoden 1952 Aston Martin Owners Club-osakilpailun.
Formula 1-tulokset

| Vuosi | Auto | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1952 | Frazer Nash FN48 Frazer Nash 421 | Bristol S6/ BMW 328 | D |  | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR | GER | NED | ITA |
| 1952 | Frazer Nash FN48 Frazer Nash 421 | Bristol S6/ BMW 328 | D | Ken Wharton | 4 |  | Kesk. |  |  |  | Kesk. |  |
| 1952 | Frazer Nash FN48 Frazer Nash 421 | Bristol S6/ BMW 328 | D | Tony Crook |  |  |  |  | 21 |  |  |  |
Huomioita

↑  Valmistajien maailmanmestaruuspisteet vuodesta 1958 eteenpäin.
Gaston Germain

Gaston Germain (1. maaliskuuta 1933 Québec City – 26. heinäkuuta 2015 Montreal) oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan basso. Hän opiskeli vuosina 1957–1961 Québecin musiikkikonservatoriossa Ria Lenssensin ja Raoul Jobinin johdolla. Hän sai vuonna 1961 Québecin hallituksen stipendin, jonka turvin hän pääsi opiskelemaan Torinoon Rachele Maragliano-Morin johdolla. Saksalaiseen ohjelmistoon hän perehtyi Salzburgin Mozarteumissa vuonna 1962 Erik Werban ja ranskalaiseen ohjelmistoon vuonna 1963 Pariisissa Pierre Bernac'n johdolla.
Ammattimaisen Kanadan-debyyttinsä Germain teki kesäkuussa 1964 esiintymällä Guillaume Couturen oratorion Jean le Précurseur esityksessä. Esiintymisuransa ohella hän on muun muassa toiminut opetustehtävissä Hullin konservatoriossa. Hän voitti vuonna 1973 Prix de musique Calixa-Lavalléen. Hän meni naimisiin musiikkipedagogi Andrée Gauthierin kanssa.
Fokker 50

KLM Cityhopperin Fokker 50.
Ethiopian Airlinesin Fokker 50 Lalibelan lentoasemalla.
Fokker 50 on pieni matkustajalentokone, joka suunniteltiin seuraajaksi Fokker Friendship -koneelle tämän myynnin hidastuttua 1980-luvulla. Fokker 50 -lentokoneen tuotanto päättyi vuonna 1996 Fokkerin ajauduttua konkurssiin.
Historia

Fokker julkisti Fokker 50- ja Fokker 100 -mallit 24. marraskuuta 1983. Fokker 50:stä tuli Fokker F.27 -koneen seuraaja. Fokker 50:ssä oli edeltäjäänsä verrattuna taloudellisemmat ja tehokkaammat moottorit, suurempi määrä komposiittimateriaaleja, digitaalinen avioniikka sekä matkustamoon liittyviä parannuksia.
Suomeen Fokkerilla lensi esimerkiksi Airbaltic, joka operoi lennot Lappeenrantaan kyseisellä koneella.
Nykyiset käyttäjät

Seuraavat lentoyhtiöt ja asevoimat operoivat Fokker 50 -koneita:
Air Astana
Aero Mongolia
Aerocondor
Air Central
Air Iceland
Amapola Flyg
Aria Air
Avianca (-300 sarjan käyttäjä)
Bluebird Cargo
Crescent Air Cargo
Denim Air
Iranian Air Transport
Kish Airline
Mandarin Airlines
OceanAir
Palestinian Airlines
PT Indonesion Air Transport
PT Transwisata Prima Aviation
PT. Riau Airlines
Singaporen ilmavoimat
Skyways Express
Skywest Airlines
Sudan Airways
SWE FLY AB
Taftan Air
Tanzanian Government Flight
VLM Airlines
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fokker Services
Fokker F50 (Arkistoitu – Internet Archive)
Fokker F50 tietoa
Fokker F50 kuvia
GP2 Saksan Grand Prix 2013

|  GP2 Saksan Grand Prix 2013 |
| --- | --- |
 6. osakilpailu 11 osakilpailusta kaudella 2013. 

Päivämäärä:  6. heinäkuuta 2013
Sijainti:  Nürburgring, Nürburg, Saksa
Rata:  Moottorirata   5,148 km

Lauantain kilpailu
Pituus:  32 kierrosta
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Stéphane Richelmi
Talli:  DAMS
Aika:  1.38,487
Nopein kierros
Kuljettaja:   Marcus Ericsson
Talli:  DAMS
Palkintokoroke
Voittaja:   Marcus Ericsson  (DAMS)
Toinen:   James Calado  (ART Grand Prix)
Kolmas:   Stefano Coletti  (Rapax)
Sunnuntain kilpailu
Pituus:  24 kierrosta
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:  {{{{{paalulta lähtijän maa genetiivissä2}}} lippu}} {{{paalulta lähtijä2}}}
Talli:  {{{paalulta lähtijän talli2}}}
Aika:  {{{paaluaika2}}}
Nopein kierros
Kuljettaja:   James Calado
Talli:  ART Grand Prix
Palkintokoroke
Voittaja:   Jon Lancaster  (Hilmer Motorsport)
Toinen:   James Calado  (ART Grand Prix)
Kolmas:   Fabio Leimer  (Racing Engineering)
Autot lähtöruudukossa valmiina lauantain kilpailuun.
GP2 Saksan Grand Prix 2013 oli GP2-kauden 2013 kuudes osakilpailu, joka ajettiin 6.–7. heinäkuuta Nürburgringin moottoriradalla Saksassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Saksan GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi DAMS -tallin kuljettaja Marcus Ericsson. Sunnuntain kilpailun voitti Hilmer Motorsport -tallin Jon Lancaster.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta GP2 Saksan Grand Prix 2013 Wikimedia Commonsissa
Osakilpailut GP2-kaudella 2013
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Malesia |  Bahrain |  Espanja |  Monaco |  Britannia |  Saksa |  Unkari |  Belgia |  Italia |  Singapore |  Abu Dhabi |
GP2-luokan Saksan Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000-luku | 2005 | 2006 | 2008 | 2009 |  |  |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2016 |
Radat: Hockenheimring (2005–2006, 2008, 2010, 2012, 2014, 2016) Nürburgring (2009, 2011, 2013)
Interleukiini 2

Ihmisen interleukiini 2:sen rakennetta
Interleukiini-2 (IL-2) on T-lymfosyyttien erittämä sytokiini, joka aikaansaa T-solujen kypsymisen immuunivasteen aikana. Interleukiini-2 toimii myös eräiden immunosuppressiivisten lääkeaineiden vaikutuskohteena. Interleukiini-2 kemiallinen kaava on C690H1115N177O203S6 ja CAS-numero 110942-02-4.
Historia

Interleukiini 2 on nimestään huolimatta ensimmäinen löydetty sytokiini. Interleukiini-2 on ollut myös ensimmäinen sytokiini, jonka geeni on identifioitu ja kloonattu, ja myös IL-2-reseptori oli ensimmäinen tunnistettu sytokiinireseptori. Interleukiineja nimettäessä tämä sytokiini kuitenkin  nimettiin järjestysnumerolla 2, sillä tuolloin ajateltiin IL-2:n erityksen aiheutuvat interleukiini-1:n vaikutuksesta.
Toiminta

Interleukiini-2 on keskeinen tekijä hankitun immuniteetin ja tarkemmin ottaen etenkin sen soluvälitteisen osan aktivoitumisessa. Soluvälitteinen immuniteetti perustuu sytotoksisten T-lymfosyyttien toimintaan, ja sen avulla elimistö puolustautuu solunsisäisiä taudinaiheuttajia, kuten viruksia vastaan.
Hankitulle immuniteetille yleisesti ottaen ja siten myös sen soluvälitteiselle osalle on tunnusomaista spesifisyys: kukin T-lymfosyyttipopulaatio reagoi vain tietyn antigeenin eli spesifisen pintarakenteen omaaviin taudinaiheuttajiin. Kun T-lymfosyytti tunnistaa antigeenin pinnallaan olevan reseptoriproteiinin avulla, tämä aktivoi interleukiini-2:a ja sen reseptoria (IL-2R) tuottavat geenit kyseisessä solussa. Lymfosyytti alkaa tuottaa sekä solunulkoiseen tilaan erittyvää IL-2:a että solukalvolla ilmenevää Il2R –reseptoria.
Interleukiini-2:n vaikutus on kasvua ja solunjakautumista kiihdyttävä, ja näin ollen johtaa aktivoituneiden T-lymfosyyttien määrän voimakkaaseen nousuun. Vaikutus on sekä autokriininen että parakriininen, toisin sanoen IL-2:n vaikutus kohdistuu sitä itse erittäneeseen soluun ja lähistöllä oleviin samanlaisiin soluihin. Vaikutus on antigeenispesifinen, sillä ne T-lymfosyytit jotka eivät aktivoituneet reaktion käynnistäneestä antigeenistä, eivät myöskään ilmennä IL-2R–reseptoria solukalvollaan.
Immunologiselle järjestelmälle on tunnusomaista myös autotoleranssi eli itsetoleranssin kehittyminen. Tällä tarkoitetaan ilmiötä, jossa immunologinen järjestelmä ei käynnistä immunologisia reaktioita elimistön omia rakenteita vastaan vaan reagoi ainoastaan elimistölle vieraisiin rakenteisiin. Autotoleranssin kehittyminen tapahtuu pitkälti kateenkorvassa, jossa elimistön omia rakenteita vastaan hyökkäävät T-lymfosyytit eliminoidaan. Tämä tapahtuu ns. regulatoristen T-lymfosyyttien (Treg-solut) avulla. Interleukiini-2 on edellytys regulatoristen T-lymfosyyttien kehittymiselle, ja tätä myötä IL-2 osallistuu myös autotoleranssin muodostumiseen.
IL-2 ja lääkehoito > Syövän immunoterapia

Pahanlaatuiset kasvaimet ilmentävän usein solukalvollaan proteiinirakenteita, jotka poikkeavat normaalien eli hyvänlaatuisten solujen pintarakenteista. Koska immunologinen järjestelmä puolustaa elimistöä juuri tunnistamalla ja tuhoamalla elimistölle vieraita rakenteita, immuunijärjestelmän ja varsinkin siihen kuuluvien NK-solujen avulla on mahdollisuus tuhota kasvaimia. Kuitenkin lähes kaikki sytostaattihoidot ovat luonteeltaan immunosuppressiivisia eli immuunijärjestelmän toimintaa lamauttavia, sillä niiden syöpäsolujen jakautumista estävä vaikutus estää myös immuunijärjestelmän solujen jakautumista.
Vaihtoehtoisena hoitomuotoihin eräisiin syöpiin voidaan käyttää immunoterapiaa, jossa elimistön immuunijärjestelmää stimuloidaan hyökkäämään syöpäsoluja vastaan. Geenitekniikalla laboratorio-oloissa tuotettua interleukiini-2:a sisältävä lääke aldesleukiini (CAS-numero 85898-30-2), (kauppanimi Proleukin) on käytössä levinneen munuaissyövän ja melanooman hoidossa, ja sen vaikutus perustuu IL:2:n kykyyn stimuloida soluvälitteistä immuniteettia.
IL-2 ja lääkehoito > Elinsiirrot

Elinsiirtoja tehtäessä keskeistä on valita luovuttaja siten, että hänen kudoksensa ovat mahdollisimman samankaltaiset vastaanottajan kanssa, jotta hyljintäreaktioiden riski voidaan minimoida. Hyljintäreaktiot syntyvät juuri aktivoituneiden T-lymfosyyttien tunnistaessa siirretyn elimen kudoksen omista poikkeavaksi ja käynnistäessä immunologisen reaktion siirrettyä elintä vastaan. Koska T-lymfosyyttien aktivaatio on IL-2–riippuvaista, voidaan hyljintäreaktioita pyrkiä estämään IL-2:n kautta. Basiliksumabi ja daklitsumabi ovat uudehkoja biologisia lääkkeitä, jotka neutraloivat verenkierrossa olevaa IL-2:sta sitomalla sen omaan vasta-ainerakenteeseensa. Niitä käytetäänkin elinsiirtojen yhteydessä hyljintäreaktioiden estoon.
IL-2 ja lääkehoito > Siklosporiini ja takrolimuusi

Eräät immunosuppressiiviset lääkeaineet vaikuttavat elimistössä estämällä IL-2:n tuotantoa ja erittymistä T-lymfosyyteistä. Tyypillisiä tämän ryhmän lääkeaineita ovat luonnosta alun perin eristetyt siklosporiini ja takrolimuusi. Niitä voidaan käyttää immunisuppressiivisena hoitona elinsiirtojen yhteydessä sekä autoimmuunisairauksissa.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Interleukin-2 (englanniksi)
DrugBank: Aldesleukin (englanniksi)
Fred Sinowatz

| Fred Sinowatz |
| --- | --- |

Itävallan liittokansleri
 24. toukokuuta 1983 – 16. kesäkuuta 1986  
Presidentti:  Rudolf Kirchschläger
Varakansleri:  Norbert Steger
Edeltäjä:  Bruno Kreisky
Seuraaja:  Franz Vranitzky
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. helmikuuta 1929 Neufeld an der Leitha, Burgenland
Kuollut: 11. elokuuta 2008 (79 vuotta) Wien
Tiedot
Puolue:  SPÖ
Uskonto:  katolinen
 Nimikirjoitus
Alfred "Fred" Sinowatz (5. helmikuuta 1929 Burgenland – 11. elokuuta 2008 Wien) oli itävaltalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi vuosina 1983–1986 maansa liittokanslerina.
Neufeld an der Leithassa syntynyt Sinowatz oli opetus- ja taideministeri vuosina 1971–1983, vuodesta 1981 myös varakansleri. Häntä edelsi liittokanslerina Bruno Kreisky ja seurasi Franz Vranitzky.
Sinowatzilla oli kroatialaisia sukujuuria. Hän oli iäkkäin elossa oleva entinen liittokansleri sen jälkeen, kun Josef Klaus kuoli 26. heinäkuuta 2001.
Itävallan toisen tasavallan liittokanslerit (1945–)
Karl Renner (1945) | Leopold Figl (1945–1953) | Julius Raab (1953–1961) | Alfons Gorbach (1961–1964) | Josef Klaus (1964–1970) | Bruno Kreisky (1970–1983) | Fred Sinowatz (1983–1986) | Franz Vranitzky (1986–1997) | Viktor Klima (1997–2000) | Wolfgang Schüssel (2000–2007) | Alfred Gusenbauer (2007–2008) | Werner Faymann (2008–2016) | Christian Kern (2016–2017) | Sebastian Kurz (2017–2019) | Brigitte Bierlein (2019–2020) | Sebastian Kurz (2020–2021) | Alexander Schallenberg (2021) | Karl Nehammer (2021–)
GP2 San Marinon Grand Prix

|  GP2 San Marinon Grand Prix |
| --- | --- |

Rata:  Autodromo Enzo e Dino Ferrari
Sijainti:  Imola, Emilia-Romagna, Italia
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,933 km
Kilpailun pituus:  25 kierrosta, 123,738 km
Ensimmäinen tapahtuma:  2005
Viimeisin tapahtuma:  2006
Eniten voittoja
Kuljettajat:    Heikki Kovalainen  Adam Carroll  Gianmaria Bruni  Ernesto Viso (1) 
Tallit:  Arden International Super Nova International Trident Racing iSport International (1)
Viimeisin kilpailu (2006):
Voittaja:   Ernesto Viso   (iSport International)
Voittoaika:  45.17,116
Toinen:   Nelson Piquet Jr.   (Piquet Sports)
Kolmas:   Hiroki Yoshimoto   (BCN Competicion)
Paalupaikka
Kuljettaja:   Gianmaria Bruni   (Trident Racing)
Paaluaika:  1.32,691
Nopein kierros
Kuljettaja:   Ernesto Viso   (iSport International)
Kierrosaika:  1.34,431 (kierroksella 24) 
GP2 San Marinon Grand Prix oli GP2-sarjan osakilpailu, joka ajettiin vuosina 2005–2006 Autodromo Enzo e Dino Ferrarin moottoriradalla Imolassa Italiassa.
Voittajat

| Kausi | Lähtö | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | 1. lähtö |  Heikki Kovalainen | Arden International | Raportti |
| 2005 | 2. lähtö |  Adam Carroll | Super Nova International | Raportti |
| 2006 | 1. lähtö |  Gianmaria Bruni | Trident Racing | Raportti |
| 2006 | 2. lähtö |  Ernesto Viso | iSport International | Raportti |
GP2-luokan San Marinon Grand Prix’t
| --- | --- |
2000-luku: 2005 • 2006
Radat: Autodromo Enzo e Dino Ferrari (2005–2006)
Gaten Matarazzo

| Gaten Matarazzo |
| --- | --- |
 Gaten Matarazzo San Diegon Comic-Conissa vuonna 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Gaetano John Matarazzo III
Syntynyt: 8. syyskuuta 2002 (ikä 22) Connecticut, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  2011–
Merkittävät roolit:  Dustin Henderson (Stranger Things)
Aiheesta muualla
IMDb 
Gaetano John "Gaten" Matarazzo III (/ˈɡeɪtən ˌmætəˈræzoʊ/; s. 8. syyskuuta 2002 Connecticut) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän teki läpimurtonsa näytellessään Dustin Hendersonia jännitystieteissarjassa Stranger Things.
Matarazzolla, samoin kuin hänen roolihahmollaan, on harvinainen perinnöllinen oireyhtymä, joka hidastaa luiden ja hampaiden kehitystä. Se vaikuttaa myös hänen puheeseensa.
Aiheesta muualla

Gaten Matarazzo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jalousie

Jalousie, Tango tsigane (suomeksi Mustasukkaisuutta) on Jacob Gaden (1879–1963) säveltämä tango, jota pidetään tanskalaisen musiikin kansainvälisesti kuuluisimpana ja levytetyimpänä teoksena.
Synty

Vuosina 1921–1927 Jacob Gade toimi 24-henkisen Paladsteatret-elokuvateatterin orkesterin kapellimestarina Kööpenhaminassa. Tuohon aikaan mykkäfilmien taustalla soitti elävä orkesteri luoden elokuviin tunnelmaa. Suuri osa yhtyeen musiikista oli Gaden säveltämää.
Kappale ensiesitettiin elokuvan Don Q Son of Zorro taustalla, jonka ensi-ilta Kööpenhaminassa oli 14. syyskuuta 1925. Elokuvan pääosissa olivat Douglas Fairbanks ja Mary Astor. Mustasukkaisuus ei ollut itse elokuvan keskeisiä teemoja, mutta tango sopi Gaden mielestä elokuvan keskiamerikkalaiseen tunnelmaan. Sävellys syntyi Gaden loma-asunnolla Tibirke Møllessä.
Gade on kertonut, että hänen lukemansa uutinen mustasukkaisuuden aiheuttamasta murhasta laukaisi prosessin, jonka tuloksena sävellys syntyi. Sana Tsigane (mustalainen) viittaa kappaleen alussa olevaan virtuoosimaiseen viulujohdantoon. Muutoin kappale koostuu kahdesta melodisesti vahvasta osasta. Temperamenttinen d-molliosa lientyy lyyriseksi D-duuriosioksi kappaleen edetessä.