stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruotsinpyhtään Kisailijat

Ruotsinpyhtään Kisailijat on Loviisassa toimiva urheilun yleisseura. Seura on alun perin perustettu vuonna 1917 Ruotsinpyhtään Ruotsinkylän urheiluseuraksi, mutta 30. marraskuuta 1933 pidetyssä kokouksessa seuran toimintaa laajennettiin koko kunnan tasolle.
Ensimmäisinä lajeina seurassa aloitettiin yleisurheilu ja suunnistus. Sotavuosina urheilutoimintaa organisoitiin seuran taholta vaihtelevasti, mutta vuodesta 1940 alkaen seuran lajivalikoimiin kuuluivat paini, yleisurheilu, hiihto ja pujottelu. 1950-luvun alkuvuosina seuran lajivalikoimaan tuli mukaan painonnosto, jossa seuran väreissä kilpaillut Heikki Hampaala edusti Suomea lajin MM-kisoissa vuonna 1954.
Nykyisin Kisailijoiden lajivalikoimaan kuuluvat yleisurheilu, hiihto, pujottelu, painonnosto sekä kuntoliikunta.
Kisailijat aloittivat vuonna 1947 Teutjärven ympärijuoksun, jota järjestetään edelleen. Kilpailua on järjestetty yhtäjaksoisesti vuodesta 1980 lähtien.
Tunnettuja Ruotsinpyhtään Kisailijoita edustaneita urheilijoita ovat painonnostaja Heikki Hampaalan lisäksi muun muassa yleisurheilijat Reijo Bottas ja Asta Ovaska.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Struthiomimus

| Struthiomimus |
| --- | --- |
 Struthiomimuksen luuranko
 Myöhäisliitukausi 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Osalahko::  Coelurosaurit Coelurosauria
Yläheimo::  Ornithomimosauria
Heimo::  Ornithomimidae
Suku::  Struthiomimus  Osborn, 1917
Kaksiosainen nimi
 Struthiomimus altus  Lambe, 1902 
Katso myös
   Struthiomimus Wikispeciesissä   Struthiomimus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Struthiomimus (nimen merkitys "Strutsin matkija") on sukupuuttoon kuollut takaraajoilla liikkuva lintumainen, kaikkiruokainen strutsilisko, joka eli 73 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella. Struthiomimuksen fossiileja on löydetty nykyisestä Pohjois-Amerikasta.
Fossiilit

Struthiomimuksen löysi ensimmäisenä Lawrence Lambe vuonna 1901. Ensimmäiset löydekset eivät olleet täydelliset ja tämän takia sille annettiin nimeksi Ornithomimus Altus. Se oli myös ensimmäinen ornithomimidaen kuuluva dinosaurus suku. Barnum Brown löysi vuonna 1914 kokonaisen luurangon Kanadan Albertasta. Vuonna 1917 Henrey Fairfiled Osborn tunnisti luissa eroja ja tämän takia nimesi jäännökset uuteen sukuun nimeltään Structhiomimus. Vaikka nykyäänkin Struthiomimus ja Ornithomimus ovat melkein samanlaisia. Erovaisuuksia on esimerkiksi Struthiomimuksen pidemmät kädet kuin muiden Ornithomimidae lajien.
Kuvaus

Struthiomimus oli noin 3.7-4.3 metriä pitkä dinosaurus, korkeudeltaan noin 2.1 metriä ja sen arvioidaan painaneen 150-170 kiloa. Struthiomimuksen kallo oli 25 cm pitkä. Struthiomimus muistutti ulkonäöltään strutsia. Molemmilla on pieni pää, jossa on hampaaton nokka sekä pitkä kaula ja pitkät takaraajat. Strutsista poiketen Struthiomimuksella oli kolmisormiset, kynnelliset kädet ja pitkä häntä. Struthiomimus pystyi luultavammin juosta noin 70 kilometriä tunnissa. Struthiomimukset olivat suurimmaksi osaksi höyhenten peitossa, mutta jalat eivät olleet esimerkiksi höyhenten peitossa. Tämä kuitenkin todistaa sen, että dinosaurukset ovat lähempää sukua linnuille kuin matelioille.
Elintavat

Struthiomimus eli avoimilla seuduilla, joissa se olisi havainnut viholliset jo kaukaa. Struthiomimuksella olikin isot silmäkuopat, joten sillä oli todennäköisesti hyvä näkö. Struthiomimuksen kanssa samaan aikaan eli petoteropodeja kuten Dromaeosauridae-heimon Dromaeosaurus ja Saurornitholestes sekä isompia Tyrannosauridae-heimon dinosauruksia.
Elintavat > Ravinto

Struthiomimus käytti ravintonaan kasveja, hyönteisiä, liskoja ja pikkunisäkkäitä, mahdollisesti myös munia ja ehkä myös kalaa. Struthiomimus saattoit pystyä käyttämään sen pitkiä käsia vetääksen puun oksia lähemmäs alas itseään syödäkseen.
Elintavat > Elinalue

Struthiomimukset asuivat luultavista lähellä rantoja, metsien luomissa, rannikko-soilla.
Paeloekologia

S. altuksen fossiilit jäännökset on löydetty vain Oldman-muodostelmasta, jonka uskotaan olleen jo olemassa noin 78-77 miljoonaa vuotta aikaisemmin Myöhäisliitukauden Campania-vaiheen aikana. On löydetty myös nuorempi yksilö, jolle ei ole vielä annettu nimeä ja, joka ilmeisemmin erosi S. altusista pidempien ja hoikempien käsiensä johdosta. Se tunnetaan monista näytteistä jotka löydettiin Horseshoe Canyon-muodostelmasta ja Lance-muodostelmasta, 69-67,5 miljoonaa vuotta sitten.
Luokittelu

Struthiomimus kuulu Ornithomimidae heimoon, johon kuuluvat muun muassa myös Anserimimus, Archaeornithomimus, Dromiceiomimus, Gallimimus, Ornithomimus ja Sinornithomimus.
Alla oleva kladogrammi perustuu vuoden 2011 analyysiin.
Populaarikulttuurissa

Struthiomimus esiintyy muun muassa elokuvissa Disneyn Dinosaurus ja Maa aikojen alussa II. Se esiintyy monissa eri videopeleissä esimerkiksi pelissä Jurassic World Evolution.
Struthiomimuksen kallo
Taiteilijan näkemys Struthiomimuksesta
Struthiomimus
Struthiomimus pelissä Jurassic World Evolution
Rohkeus toivoa

| Rohkeus toivoa>  Ajatuksia amerikkalaisen unelman pelastamisesta.The Audacity of Hope: Thoughts on Reclaiming the American Dream |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Barack Obama
Kieli:  englanti
Julkaistu:  2006
Suomennos
Kustantaja:  BTJ Kustannus
Julkaistu:  2009
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Rohkeus toivoa. Ajatuksia amerikkalaisen unelman pelastamisesta (engl. The Audacity of Hope: Thoughts on Reclaiming the American Dream) on Barack Obaman vuonna 2006 julkaisema kirja. BTJ Kustannus julkaisi kirjan suomeksi vuonna 2009.
Kirjan mukaan Barack Obama toimi kansalaisoikeusjuristina 31-vuotiaana. Hän oli ehdokkaana Illinoisin senaattiin 35-vuotiaana. Obama valittiin Yhdysvaltain kongressin jäseneksi 1. huhtikuuta 2005 ja Yhdysvaltain presidentiksi alkaen 20. tammikuuta 2009.
Kirjaan sisältyy muun muassa energiapolitiikka, terveydenhoitojärjestelmä, koulutuspolitiikka, ulkopolitiikka, rotukysymykset, uskonto, perhe, historia ja parannusehdotuksia. Obama kuvaa omien näkemystensä lisäksi eri ryhmien näkökantoja, kuten demokraatit, konservatiivit, ammattiyhdistykset tai kansalaisliikkeet. Obaman mukaan tarvitaan uudenlaista politiikantekotapaa, koska eroista huolimatta amerikkalaisilla on yhteiset haaveet ja katkeamattomat siteet.
Energiapolitiikka

Energiapolitiikasta Obama kirjoittaa: ”On mahdotonta liioitella, miten pahoin öljyriippuvuutemme vaarantaa tulevaisuutemme. Yhdysvallat käyttää ulkomaiseen öljyyn 800 miljoonaa dollaria, josta suuri osa arvaamattomimpiin maihin kuten Saudi-Arabia, Nigeria ja Venezuela ja osittain myös Iran. Lisäksi tulevat fossiilisiin polttoaineisiin perustuvan taloutemme ympäristövaikutukset. Jokseenkin kaikki tutkijat valkoisen talon ulkopuolella uskovat, että ilmastonmuutos on todellinen ja huolestuttava ilmiö. Bushin hallinnon energiapolitiikassa on keskitytty tukemaan suuria öljy-yhtiöitä ja vaihtoehtoisiin energialähteisiin on investoitu vain vähän.” Obaman mukaan öljyteollisuuden verohelpotukset tulisi lakkauttaa ja kehittää puhtaampia ja uusiutuvia energialähteitä. Obaman mukaan sääntelyllä voitaisiin vauhdittaa yksityisen sektorin energiainvestointeja. Obaman mukaan jos Amerikan markkinoilla myytävien autojen kulutusnormeja olisi tiukennettu 20 vuotta sitten, amerikkalaiset autonvalmistajat olisivat kilpailukykyisiä japanilaisten autonvalmistajien kanssa.
Teresa Cormackin murha

Teresa Cormack (s. 18. kesäkuuta 1981) oli uusiseelantilainen tyttö, joka murhattiin kesäkuussa 1987. Hän katosi Napierissa 19. kesäkuuta 1987 ja löytyi kuolleena Hawke's Bayn Whirinaki Beachilta kahdeksan päivää myöhemmin. Tapaus oli pitkään yksi Uuden-Seelannin tunnetuimmista selvittämättömistä henkirikoksista. Se selvitettiin DNA-tutkimuksen edistysaskeleiden myötä vuonna 2002. Lower Huttissa asunut sairaseläkeläinen Jules Mikus tuomittiin teosta elinkautiseen vankeusrangaistukseen.
Murha, rikostutkinta ja tapauksen selviäminen

Teresa Cormack oli kuusivuotispäivänsä jälkeisenä aamuna haluton menemään kouluun. Hän kuitenkin lähti kouluun aamulla 19. kesäkuuta 1987. Kun tyttö ei tullut takaisin kotiin, hänen äitinsä sai tietää, että tyttö ei ollut saapunutkaan kouluun. Poliisi ja sadat vapaaehtoiset aloittivat etsinnät alueella. Sivullinen löysi Cormackin puolittain haudatun ruumiin kahdeksan päivää katoamisen jälkeen. Tyttö oli joutunut seksuaalisen väkivallan uhriksi ja kuollut tukehduttamalla.
Uhrin suusta ja alusvaatteista otettiin näytteitä. Jules Mikus antoi yhtenä sadoista oman näytteensä, mutta häntä ei silloin kyetty yhdistämään tekoon. Lisäksi hänellä oli vahvistettu alibi ajankohdalle, jolloin murhan alun perin oletettiin tehdyn. Myöhemmin arvio Cormackin katoamisajankohdasta kuitenkin siirtyi noin kello 9:sta lähemmäs aikaväliä 10.15 – 10.30. Vuonna 1998 poliisi avasi jälleen Teresa Cormackin murhan aktiivisen tutkinnan. Yhdysvaltoihin lähetetyt häpykarvanäytteet täsmäsivät Mikusin aiemmin antamaan näytteeseen. Mies pidätettiin kotoaan 26. helmikuuta 2002. Hän kiisti syyllisyytensä, mutta hänet todettiin 8. lokakuuta 2002 syylliseksi murhaan ja seksuaalirikoksiin. Rangaistukseksi langetettiin elinkautinen tuomio. Mikus kuoli Rimutakan vankilassa 6. joulukuuta 2019 sairastettuaan parantumatonta aivokasvainta. Hänen armahduskäsittelyjään oli vuonna 2016 lykätty viidellä vuodella. Päätöksen mukaan Mikusin riski seksuaalirikosten uusimisesta oli erittäin korkea.
Murha, rikostutkinta ja tapauksen selviäminen > Väärä epäilty

Cormackin raiskauksesta ja murhasta oli aikoinaan epäiltynä Wayne Montaperto. Hän sai vuonna 1988 kolmen vuoden vankeustuomion vuonna 1986 tehdystä neljän lapsen sieppauksesta, jonka yhteydessä lapsille juotettiin olutta ja tarjottiin rahaa vastineeksi seksistä. Tuomio kumottiin vuonna 2021, koska tuomarien todettiin tienneen Montaperton olleen epäiltynä Cormackin murhasta, mikä oli voinut vaikuttaa tuomareiden asennoitumiseen. Montaperto oli rikostuomion saatuaan loukkaantunut vakavasti pahoinpitelyn uhrina ja muuttanut Australiaan, josta hänet oli palautettu Uuteen-Seelantiin vuonna 1993.
Tekijän tausta

Jules Pierre Nicolas Mikus syntyi Lower Huttissa ranskalaistaustaisen isän ja budapestilaisen äidin perheeseen. Pariskunta oli paennut Unkarin kansannousun tukahduttamisen jälkeen Uuteen-Seelantiin. Vanhemmat erosivat vuonna 1972 pojan ollessa 13-vuotias. Mikus joutui seksuaalisesti hyväksikäytetyksi jo ennen kouluikää. Myös hänen vanhempi siskonsa tuli raskaaksi 13-vuotiaana ja synnytti lapsen, joka adoptoitiin. Mikus sai ensimmäisen rikostuomionsa alle 12-vuotiaan tytön hyväksikäytöstä jo maaliskuussa 1973. Tulevina vuosina hän sai monia uusia rikostuomioita. Vuonna 1979 Mikus meni naimisiin 16-vuotiaan Raewyn Smithin kanssa. Pariskunnalla oli jo ennen avioitumista yhteinen lapsi. Rikokset vähenivät avioliiton alkuvaiheissa, mutta maaliskuussa 1984 Mikus sai kahden vuoden vankeustuomion 14-vuotiaan tytön pahoinpitelystä, joka oli tehty raiskausaikeissa miehen houkuteltua tytön perheensä yhteiseen kotiin.
Mikus sai vähintään seitsemän lasta eri naisten kanssa. Hän meni huhtikuussa 1987 uusiin naimisiin, vaikka oli vielä juridisesti avioliitossa Raewyn Smithin kanssa. Tämä johti syytteeseen kaksinnaimisesta. Kahdeksan päivää ennen Teresa Cormackin katoamista uusi vaimo pakeni poikansa kanssa turvakotiin. Sittemmin uusi vaimo hääti miehen asunnosta. Mikus syyllistyi tämän jälkeen muun muassa varkaus- ja petostapauksiin sekä huumausaineiden vaikutuksen alaisena ajamiseen. Seksuaalirikostuomioita hän ei enää saanut ennen jäämistään kiinni Cormackin seksuaalimurhasta.
Tullessaan pidätetyksi vuonna 2002 Mikus asui Shirley Te Kootin kanssa. Pariskunnalla oli myös kaksi yhteistä lasta. Te Kooti tuki Mikusia oikeudenkäynnin aikana, mutta katkaisi sittemmin yhteydenpidon, vaikka Mikus jatkoi säännöllistä kirjoittelua naiselle. Te Kooti vastusti myöhemmin miehen armahtamista. Hän ei ollut sanojensa mukaan saanut Mikusin kanssa asuessaan poistua kotoa ilman miehen lupaa.
SS Virtus

Società Sportiva Virtus on jalkapalloseura Acquavivan kunnasta Länsi-San Marinosta. Virtus pelaa San Marinon korkeimmalla sarjatasolla Campionato Sammarinese di Calciossa.
Taytu Betul

| Taytu Betul |
| --- | --- |
 
Etiopian keisarinna
Valtakausi:  10. toukokuuta 1889 – 12. joulukuuta 1913

Syntynyt:  n. 1851 Debre Tabor, Etiopian keisarikunta
Kuollut:  11. helmikuuta 1918 Addis Abeba, Etiopian keisarikunta
Puoliso:  Menelik II
Isä:  Betul Haile Maryam
Taytu Betul (amharaksi ጣይቱ ብጡል; n. 1851 – 11. helmikuuta 1918) oli Etiopian keisarinna 1889–1913. Hän syntyi Wollossa ja oli keisari Menelik II:n puoliso sekä merkittävä vaikuttaja miehensä valtakaudella. Taytu oli mukana muun muassa Italian–Etiopian sodassa ja johti sodan ratkaisseessa Adowan taistelussa, mikä oli Afrikan mantereen  merkittävin voitto eurooppalaisen kolonialismin huipentumavaiheessa. Taytu käytti poikkeuksellista älykkyyttä vahvistaakseen ja laajentaakseen valtaansa. Hän päättäväisesti vastusti imperialistisia suunnitelmia sekä vastusti neuvotteluja, jotka voisivat johtaa Etiopian itsenäisyyden menettämiseen. Taytu organisoi joukkojansa mm. hoitamaan ja ruokkimaan sotilaita. Sodan alkaessa, hän ratsasti oman armeijansa kärjessä, aviomiehensä puolella. Taytu laati suunnitelman, joka johti Etiopian voittoon Makallessa. Taytu valitsi paikan, johon Addis Abeba perustettiin, joka toimii Etiopian pääkaupunki. Hänen hallitsijakauden aikana hän vaikutti Etiopian nykyaikaistumiseen ja maan avautumiseen kaupalle ja tekniselle kehitykselle.
Hän rakennutti  Etiopian ortodoksiselle yhteisölle Jerusalemissa arvokkaan asunnon sekä rahoitti Debre Genet -kirkon kupolin rakentamista. Menelikin terveyden heikennettyä vuonna 1906 Taytu keskitti entistä enemmän valtaa itsellensä. Tämä provosoi lopulta kansan häntä vastaan ja lisäsi levottomuuksia, joka pakotti hänet eläkkeelle.
Nuoruus ja avioliitto

Taytu Betul syntyi todennäköisesti joko vuonna 1850 tai vuonna 1851. Synnyinpäivää ei pidetty 1800-luvun Etiopiassa merkityksellisenä, joten tarkkaa päivämäärää lienee mahdoton tietää. Taytu kuului kuitenkin sukuun, joka oli hallinnut Etiopian pohjoisosia 1600-luvulta lähtien. Taytu oli yksi perheen neljästä lapsesta, ja hän sai hyvään sukuun kuuluneena varsin poikkeuksellisen laajan koulutuksen. Hän osasi kirjoittaa ja lukea amharaa ja ymmärsi Etiopian ortodoksisessa kirkossa käytettyä seremoniakieltä ge’eziä. Taytu oli lisäksi runoilija, begenan soittaja ja taitava shakinpelaaja.
Taytu meni ensimmäisen kerran naimisiin kymmenvuotiaana. Hänen ensimmäinen miehensä oli keisari Teodoros II:n armeijan upseeri. Tuohon aikaan ei ollut tavatonta, että etiopialaisnainen oli useamman kerran naimisissa. Taytunkin ensimmäinen liitto päättyi pian, ja hänen toinen miehensä oli väkivaltainen. Neljän liiton jälkeen Taytu meni vuonna 1883 naimisiin Shewan kuninkaan Menelikin kanssa. Menelik oli luonut Shewasta Etiopian vahvimman osan, ja eurooppalaiset pyrkivät liittoutumaan hänen kanssaan.
Keisarinna

Kun keisari Yohannes IV kuoli vuonna 1889, Menelik julistautui hänen seuraajakseen. Menelik kruunattiin marraskuussa, ja Taytu kruunattiin pari päivää myöhemmin itegeksi. Menelik pyrki modernisoimaan Etiopiaa, ja Taytusta tuli miehensä keskeinen neuvonantaja. Menelikin ensimmäisiin suuriin hankkeisiin kuului uuden pääkaupungin Addis Abeban rakentaminen. Se perustettiin paikalle, jonka Taytu oli valinnut vuonna 1886.
Menelik teki italialaisten kanssa vuonna 1889 Wuchalen sopimuksen. Se oli kirjoitettu sekä amharaksi että italiaksi, mutta versiot erosivat selkeästi toisitaan. Italiankielisessä versiossa Etiopia oli asetettu käytännössä Italian protektoraatiksi. Tähän Menelik ei suostunut ja julisti vuonna 1895 sodan. Italia ei varsinaisesti ollut tyytymätön tilanteeseen, sillä eurooppalaiset olivat pääosin olleet voitokkaita Afrikassa käymissään sodissa.
Menelik haastoi tammikuussa 1896 Adigratin linnoitusta hallinneet joukot. Hyökkäys oli kuitenkin tuhoisa, sillä italialaiset pystyivät ampumaan korkealla olevasta linnoituksesta satoja etiopialaisia kuoliaaksi. Taytu keksi hyökkäyksen aikana toisen strategian, ja hän ehdotti linnoituksen vesihuollon estämistä. Taytu katkaisi 9. tammikuuta joukkoinensa virran, joka vei vettä linnoitukseen. Majuri Galliano lähetti 18. tammikuuta avunpyynnön italialaisten päämajaan, ja pian tämän jälkeen hän joutui antautumaan.
Menelik valmisteli puolisonsa tukemana keväällä viimeistä hyökkäystä. Adowan taistelu käytiin 1. maaliskuuta. Siinä Taytu johti reunalla olleiden joukkojen puolustusta ja käytti niihin henkilökohtaista 5 000 miehen armeijaa. Hän organisoi myös 10 000 – 12 000 naista muonittamaan sotilaita ja hoitamaan haavoittuneita.
Taytu oli vahva keisarinna, ja hän vahvisti asemaansa nepotismillä, avioliitoilla ja maaoikeuksien keräämisellä. Monien Etiopian osien johdossa olikin Taytun sukulainen. Lisäksi hän käytti huomattavia summia rahaa oman henkilökohtaisen armeijansa varustamiseen ja ruokkimiseen. Taytu oli johtajana huomattavasti miestänsä vanhoillisempi eikä erityisesti pitänyt Addis Ababaan tulevista ulkomaalaisista, jotka pyrkivät käymään kauppaa Etiopian kanssa.
Menelik sai vuonna 1906 aivoverenvuoden. Hän selvisi siitä, mutta hänen fyysiset voimat heikkenivät, minkä seurauksena Taytu otti entistä enemmän itselleen hallitsijan roolia. Menelik halvaantui ja jäi toimintakyvyttömäksi lokakuussa 1909 tapahtuneen toisen halvauksen jälkeen. Menelik asetti seuraajakseen pojanpoikansa Lij Iyasun, mutta Taytu pyrki pitämään oman asemansa laittamalla oman valittunsa perimyslinjaan. Kun Menelik kuoli vuonna 1913, Iyasusta tuli hänen lyhytaikainen seuraajansa. Taytu vetäytyi samalla hovista, mutta kolme vuotta myöhemmin Taytun suosima Meneliin tytär Zauditu nousi valtaan.
Taytu kuoli sydänkohtaukseen 11. helmikuuta 1918.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taytu Betul Wikimedia Commonsissa
Tadžikistan olympialaisissa

Tadžikistan osallistui olympialaisiin itsenäisenä valtiona ensimmäisen kerran Atlantassa 1996 ja on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa sen jälkeen. Vuonna 1992 maan urheilijat kilpailivat yhdistetyllä joukkueella Georgian ja muiden IVY:n jäsenmaiden kanssa, tätä ennen maa oli osa Neuvostoliittoa. Talvikisoihin maa on osallistunut yhden alppihiihtäjän joukkueella Salt Lake Citystä 2002 lähtien. Tadžikistanin ainoa olympiavoittaja on vuoden 2016 kesäolympialaisten moukarinheiton voittanut Dilshod Nazarov.
Mitalit lajeittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Judo | 0 | 0 | 1 | 1 | 52 |
|  Nyrkkeily | 0 | 0 | 1 | 1 | 69 |
|  Paini | 0 | 1 | 0 | 1 | 51 |
|  Yleisurheilu | 1 | 0 | 0 | 1 | 72 |
| Yhteensä | 1 | 1 | 2 | 4 | 102 |
Lähteet:
Mitalit olympialaisittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
1996  1996 Atlanta: 0
2000  2000 Sydney: 0
2004  2004 Ateena: 0
| 2008  2008 Peking | 0 | 1 | 1 | 2 | 69 |
| 2012  2012 Lontoo | 0 | 0 | 1 | 1 | 79 |
| 2016  2016 Rio de Janeiro | 1 | 0 | 0 | 1 | 54 |
2020  2020 Tokio: 0
| Yhteensä | 1 | 1 | 2 | 4 | 102 |
Lähteet:
Olympiamitalistit

| Mitali | Nimi | Vuosi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 Hopeaa | Yusup Abdusalomov | 2008  2008 Peking |  Paini | Miesten vapaapainin 84 kg |
| 3 Pronssia | Rasul Boqiev | 2008  2008 Peking |  Judo | Miesten 73 kg |
| 3 Pronssia | Mavzuna Chorieva | 2012  2012 Lontoo |  Nyrkkeily | Naisten 60 kg |
| 1 Kultaa | Dilshod Nazarov | 2016  2016 Rio de Janeiro |  Yleisurheilu | Miesten moukarinheitto |
Lähteet:
STD

Std voi tarkoittaa seuraavia asioita:
seksitauti, STD (engl. sexually transmitted disease)
standartti, std
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”STD”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Rosenbröijer

| Rosenbröijer |
| --- | --- |
 Suvun vaakuna
Perustaja:  Antonius Bröijer
Bröijer on Viipurin saksalainen kauppiassuku, jonka yksi sukuhaara on aateloitu nimellä Rosenbröijer.
Suvun vanhin tunnettu suomalainen jäsen Herman Bröijer saapui Viipuriin Lyypekistä vuonna 1588 ja toimi myöhemmin Viipurin pormestarina. Hänen poikansa, Inkerinmaan sotakomissaari Antonius Bröijer aateloitiin vuonna 1647 ansioistaan Nevanlinnan kaupungin perustamisessa, ja introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1650 numerolla 404, nimellä Rosenbröijer.
Antonius Bröijerin sukuhaara sammui nykyisen tietämyksen mukaan mieslinjalla hänen pojanpoikansa mukana jo vuonna 1681. Vuonna 1821 Antonius Bröijerin jälkeläisiksi itseään väittäneet asikkalalaiset veljekset, majuri Carl Christian Bröijer ja majuri Adolf Johan Bröijer, onnistuivat kuitenkin kirjautumaan Ruotsin ritarihuoneen matrikkeliin suvun vanhalla numerolla. Heidät naturalisoitiin Suomen aateliin vuonna 1823 ja introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1825 sukuna numero 187.
Suvun jäseniä

Herman Bröijer (noin 1560–1633), lyypekkiläinen kauppias, Viipurin pormestari
Adolf Theodor Rosenbröijer (1837–1894), virka- ja valtiopäivämies, Nils Adolf Rosenbröijerin poika
Antonius  Rosenbröijer (noin 1593–1678), Viipurin pormestari, Herman Bröijerin poika
Agneta Rosenbröijer (noin 1620–1697), viipurilainen kauppias ja aatelisrouva, Antonius Rosenbröijerin tytär
Carl Christian Rosenbröijer (1762–1832), majuri ja tilanomistaja, aloitteentekijä Jyväskylän kaupungin perustamisessa
Alfred Rosenbröijer (1835–1931), tehtailija, valtiopäivämies ja arkkitehti, Nils Adolf Rosenbröijerin poika
Karl Hjalmar Rosenbröijer (1847–1916), upseeri ja virka- ja valtiopäivämies
Nils Adolf Rosenbröijer (1798–1890), suomalainen postimestari ja taidemaalari, Adolf Johan Bröijerin poika
Einar Rosenbröijer (1883–1939), suomalainen diplomi-insinööri ja Helsingin kaupungin puhtaanapitolaitoksen johtaja
Bertel Rosenbröijer (1887–1943), suomalainen everstiluutnantti ja sotilasasiamies
John Rosenbröijer (1887–1955), suomalainen jääkärieverstiluutnantti, Karl Hjalmar Rosenbröijerin poika
Marianne Alopaeus (o.s. Rosenbröijer, 1918–2014), suomenruotsalainen kirjailija
Avioliiton kautta sukuun liittyvät myös:
Gurli Sevón-Rosenbröijer (o.s. Sevón, s. 1892), toimittaja, kääntäjä ja kirjailija, Edvin Bertel Rosenbröijerin puoliso
Maj-Lis Rosenbröijer (o.s. Backman, 1926–2003), maisema-arkkitehti, diplomi-insinööri Lars-Magnus Rosenbröijerin puoliso