stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Onnibus
Reitistö > Nykyiset reitit > OnniBus.com Oy:n lakkautetut reitit

C2: Helsinki – Forssa – Pori – Vaasa
C5-SKI: Helsinki – Mikkeli – Kuopio – Kuusamo – Ruka
C11: Tampere – Pori – Rauma
C12: Tampere – Lahti – Kouvola – Kotka
C16: Helsinki – Kotka – Imatra
C18: Jyväskylä – Seinäjoki
C23: Helsinki – Mikkeli – Joensuu
F5-SKI: Helsinki – Mikkeli – Kuopio – Siilinjärvi – Tahko
F10: Naantali – Raisio – Turku (keskusta) – Salo – Helsinki-Vantaan lentoasema (OnniFlyer-brändi)
F10: Turku – Forssa – Hämeenlinna – Lahti
F18: Lappeenranta – Jyväskylä – Vaasa
F24: Helsinki – Lahti – Padasjoki – Jämsä – Jyväskylä
F24: Lahti – Vääksy – Sysmä
F33: Joensuu – Jyväskylä – Kokkola
F40: Helsinki – Lahti – Joutsa – Jyväskylä – Oulu
F41: Oulu – Rovaniemi
F44: Helsinki – Lahti
F45: Helsinki – Jyväskylä – Kuopio – Kajaani
F50: Helsinki – Kuopio – Oulu
F55: Kuopio – Varkaus
F76: Helsinki – Porvoo – Kouvola
F77: Helsinki – Porvoo – Kevätkumpu
Onnibus.com Oy:tä edeltäneen Onnibus Oy:n nimissä on ollut pikavuoroliikennettä seuraavilla reiteillä.
Onnibus Oy:n nimissä olleet entiset reitit
Imatra – Lappeenranta – Kouvola – Helsinki (lopetettiin kannattamattomana 7. tammikuuta 2013)
OnniExpressin nimiin 5.5.2014 siirtyneet reitit
Raisio – Turku – Helsinki
Pori – Forssa – Helsinki
Pori – Tampere – Helsinki (osittain)
Jyväskylä – Helsinki
Jyväskylä – Tampere – Turku
Oulu – Jyväskylä
Helsinki – Kuopio
Kuopio – Jyväskylä – Helsinki
Turku – Oulu – Ylläs (talvisin)
Muut
Rauma – Helsinki (Tmi ZeiZei-Line lopetti marraskuussa 2013 yhteistyön Onnibussin kanssa)
6.6.2022 alkaen Onnibus Mega-vuorot ajetaan linjatunnuksilla M (esim M4) ja Onnibus Flex vuorot linjatunnuksilla F (esim. F40).lähde?
Aiemmin Onnibus.comin vuorot ajettiin linjatunnuksella F (Finland) ja C (Com), koska silloinen omistaja liikennöi Euroopan muissakin maissa kuten Puolassa.lähde?
Kalusto

OnniBus.comin nykyinen kalusto on pääosin kaksikerroslinja-autoja, jotka se otti 1. heinäkuuta 2014 ensimmäisenä yhtiönä käyttöön Suomen kaukoliikenteessä. Uusien autojen palveluihin kuuluvat muun muassa nahkapenkit, maksuton Internet-yhteys, latauspistokkeet ja pyörätuolipaikka. Autoissa on maksimissaan 90 (tai 85 ja yksi pyörätuoli) matkustajapaikkaa. Astromega TX927 -malliset linja-autot on valmistanut belgialainen Van Hool. Astromegoja oli 80 autoa (2020) ja ne on numeroitu F301–F380.lähde? Vuonna 2020 lisäksi Onnibus Flex väreihin tuli autot 398 ja 399, jotka toimivat lentokenttäshuttle-bussina.
Vuonna 2016 Suomeen tuotiin kaksitoista yksikerroksista Van Hool Altano TD921 -mallista linja-autoa. Kaikki autot on ostettu käytettynä OnniBus.comin sisaryhtiöltä, PolskiBus.comilta, ja yksi auto siirtyi Virossa lopetetulta Superbus.comilta. Yksikerroksiset autot on numeroitu merkinnöillä F381–F392. Altanoilla  liikennöidään linjoja F18, F77, F10 sekä muita linjoja tarvittaessa Astromegojen seassa. Altanot on palautettu takaisin Puolaan, ja liikenteessä on enää Atro Vuolteen omistama F395.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Onnibus Wikimedia Commonsissa
OnniBus.com -kotisivu
Onnibussin linja-auto vuonna 2014
Onnibus Oy:n aiemmin liikennöimä Tampereen seudun joukkoliikenteen bussi. Nykyään linjalla liikennöi Pirkanmaan Tilausliikenne.
Onnibus.comin Altano TD921 Vaasassa huhtikuussa 2016
Yhtiön organisaatiokaavio vuodelta 2016
Uuno Railo

Uuno Railo vuonna 1907.
Uno ”Uuno” August Railo ent. Rosenberg (5. tammikuuta 1887 Tampere – 10. marraskuuta 1934) oli suomalainen yleisurheilija. Hän edusti seuratasolla Tampereen Pyrintöä.
Elämä ja ura

Railo voitti 100 metrin juoksun Suomen-mestaruuden Tampereella 1907 ajalla 11,0. Myöhemmin samana päivänä, 4. elokuuta, järjestetyssä erillisessä ennätyskokeessa hän juoksi tuloksen 10,8. Se oli tuohon mennessä toiseksi nopein aika maailmassa ja säilyi Suomen ennätyksenä 28 vuotta, kunnes Palle Virtanen rikkoi sen. Hän voitti samoissa kilpailuissa kultaa myös pituushypyssä kahden jalan yhteistuloksella 12,33.. Paremmalla jalallaan hän teki Suomen ennätyksen 649, joka paransi 9 senttimetrillä Ragnar Stenbergin aiemmin samassa kilpailussa hyppäämää Suomen-ennätystä. Lisäksi hän sai hopeaa 400 metrillä ja 110 metrin aidoissa.
Railo kuului Suomen joukkueeseen Lontoon olympialaisissa 1908. Hän ei kuitenkaan voinut osallistua 100 metrin juoksuun jalkarevähtymän vuoksi. Samana vuonna hän teki 200 metrin Suomen ennätyksen 23,4. Helsingin SM-kilpailuissa 1909 hän voitti kultaa 100 metrillä ajalla 11,5 ja 400 metrillä ajalla 54,6.
Railo muutti sittemmin Pohjois-Amerikkaan ja oli jo Yhdysvaltojen kansalainen hypätessään Kanadan Waukeganissa 1911 pituutta 716, joka oli parempi tulos kuin silloinen Euroopan ennätys. Lisäksi hän juoksi 220 jaardia aikaan 22,6. 400 metrillä hänen ennätyksensä oli 53,2.
Railon 200 metrin Suomen-ennätys pysyi voimassa vuoteen 1916, kunnes Erkki Kättö rikkoi sen. Pituushypyn Suomen-ennätyksen puolestaan rikkoi Juho Soini vuonna 1909.
Uuno Railo kuoli kalastusmatkalla Berkeleyssä 47-vuotiaana 1934.
Loihi

| --- | --- |
Tyyppi:  merenalainen tulivuori 
Sijainti:  Havaijin piirikunta Yhdysvallat
Sijaintipaikka:  Hawaiian–Emperor seamount chain (en) (käännä suomeksi) 
Vuoristo:  Hawaiian–Emperor seamount chain (d) (käännä suomeksi) 
Korkeus merenpinnasta:  -975  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Loihin sijainti
Lōʻihi on Tyynessämeressä noin 35 kilometrin päässä Havaijin pääsaaresta kaakkoon sijaitseva aktiivinen, merenalainen tulivuori. Se sijaitsee maailman suurimman tulivuoren Mauna Loan kyljessä. Useimmista Tyynenmeren tulirenkaan muodostavista tulivuorista poiketen Loihi on muodostunut maan kuoressa sijaitsevan kuuman kohdan päälle ja se sijaitsee mannerlaatan keskellä. Loihi alkoi muodostua noin 400 000 vuotta sitten ja sen arvioidaan nousevan merenpinnan yläpuolelle 10 000–100 000 vuoden kuluessa. Tulivuoren huippu on 3 000 metriä ympäröivää merenpohjaa korkeammalla, mikä tekee siitä korkeamman kuin St. Helensin tulivuori oli ennen purkautumistaan 18. heinäkuuta 1980.
Kesällä 1996 alueella havaittiin yhteensä 4 070 maanjäristystä, jotka aiheuttivat muun muassa yhden tulivuoren harjanteen romahtamisen. Tulivuori on ollut suhteellisen aktiivinen myös vuoden 1996 jälkeen.
Vuonna 2021 Lō‘ihi (suom. "Pitkä") sai uuden nimen: Kama‘ehuakanaloa (suom. "Kanaloan loistava lapsi").
Käännös suomeksi
Gurué

| Gurué entinen Vila Junqueiro |
| --- | --- |
 vaakuna
 Gurué
 Koordinaatit: 15°28′S, 36°59′E 
Valtio:  Mosambik
Maakunta:  Zambezia
Aikavyöhyke:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gurué on kaupunki Mosambikin pohjoisosassa. Se tunnetaan teeviljelmistään. Vuonna 2007 Guruéssa oli noin 145 000 asukasta. Se on Mosambikin kymmenenneksi suurin kaupunki.
Schloss Hohenschwangau

Hohenschwangaun linna
Schloss Hohenschwangau (alunper. "Schwanstein") on 1800-luvulla uusgoottilaiseen tyyliin jälleenrakennettu, alun perin keskiaikainen linna Schwangaun kunnassa Baijerissa, Saksassa lähellä Itävallan rajaa. Linna menetti sotilaallisen merkityksensä keskiajan lopulla ja oli raunioituneessa tilassa 1800-luvulla.
Valmistuttuaan Maksimilian II:n rakennuttamana 1830-luvulla se toimi Baijerin kuningasperheen kesä- ja metsästysmatkojen asuntona. Poika Ludvig II vietti joka kesä muutaman viikon Hohenschwangaussa.
Historia

Hohenschwangaun linna mainitaan nimellä "Schwanstein" ensimmäisen kerran 1100-luvulla. 1500-luvulle asti sen omistajat olivat Schwangaun ritarit. Sen jälkeen se vaihtoi omistajaa pari kertaa ja tuhoutui osittain eri sodissa.
Historia > 1800-luku

Vuonna 1832 Baijerin 18-vuotias kruununprinssi Maximilian, tuleva kuningas Maksimilian II, löysi raunion vaelluksellaan, osti sen spontaanisti ja päätti rakennuttaa linnan uudelleen alkuperäisten suunnitelmien mukaan. Vuosina 1833–1837 hän rakennutti romanttisen linnan keskiaikaisen linnan raunioille. Rakentamisen johdon hän uskoi taideopettajalleen, arkkitehtuuri- ja teatterimaalari Domenico Quagliolle (1787–1837). Maximilianin ja hänen taiteilija-arkkitehtinsa luoma kompleksi on säilynyt poikkeuksellisena arkkitehtonisena monumenttina romantiikan ajalta.
Vuonna 1842 prinssi Maximilian avioitui Preussin prinsessa Marien (1825–1889), Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III:n veljentytär kanssa. Marie rakasti Hohenschwangaua ja alueen vaihtelevia maisemia. Baijerin kuningasperhe vietti useita viikkoja vuodessa Hohenschwangaussa. Kunkin linnanherran kirjoittamassa kronikassa luetellaan ruhtinaallisia vieraita, selostetaan juhlia, upeita turnajanisia, kaukana hehkuvia vuoristopaloja sekä kuningasperheen retkiä. Intohimoinen metsästäjä kuningas Maksimilian käytti linnaa majoittumiseen metsästysmatkoillaan ja kuningatar Marie suosi vuoristovaellusta ja kalastusta. Poika Ludvig II:n Hohenschwangaussa lapsena viettämä aika herätti hänen kiinnostuksensa legendoihin ja myytteihin sekä vaikutti vahvasti siihen, että hän rakennutti lähistölle Neuschwansteinin linnan 1860–1880 -luvulla.
Historia > 1900-luku

Vuodesta 1923 lähtien Wilttelsbacher Ausgleichsfonds on omistanut Hohenschwangaun linnan. Linna selvisi vahingoitta kummastakin maailmansodasta ja nykyään siellä vierailee 300 000 turistia vuosittain.
Aiheesta lisää

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Linnan viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Virallinen kotisivu (englanniksi)
Hohenschwangaun linna, Michael Wening 1701
Hohenschwangaun linna, Frederik Sødring 1843
Hohenschwangaun linna
Siemennesteen juominen

Siemennesteen juominen tarkoittaa siemennesteen nauttimista yleensä joko eroottisin tai uskomuksellisin perustein.
Seksissä ja erotiikassa

Seksuaalisessa kanssakäymisessä siemennestettä niellään useimmiten suuseksin kliimaksissa, jos mies laukeaa partnerinsa suuhun. Siemennesteen nieleminen on yleinen aihe kovemmassa hardcore-pornografiassa. On olemassa myös seksuaalisia fetissejä siemennesteen juomiseen erillisistä astioista. Esimerkiksi onomatopoeettinen nielemistä kuvaava japanilainen termi gokkun (ゴックン) tarkoittaa bukkaken kaltaista pornografian alalajia, joka keskittyy kuvaamaan suurten siemennestemäärien nielemistä.
Terveysvaikutukset > Hyödyt

Siemenneste muodostuu pääosin vedestä, mutta sisältää myös jonkin verran proteiineja sekä pieniä määriä sinkin ja kalsiumin kaltaisia mineraaleja. Siemenneste sisältää noin 5–7 kaloria teelusikallista kohti. Tutkimukset osoittavat siemennesteen omaavan antidepressanttisia ominaisuuksia sen sisältämien adrenaliinin sekä mielialaa säätelevien hormonien ansiosta. Siemennesteen on myös todettu vähentävän raskausmyrkytyksen riskiä.
Terveysvaikutukset > Riskit

Terveen miehen siemennesteen juomisesta ei ole terveydellistä haittaa. Sen sijaan siemennesteen juominen altistaa mahdollisille sukupuolitaudeille, kuten HIV:lle ja herpekselle, jos mies on näiden kantaja. Riski on suurempi, jos suun limakalvolla on haavautumia. Vaikka siemennestettä säilöttäisiin jonkin aikaa ennen nauttimista, saattavat virukset säilyä kehon ulkopuolellakin tartuntakykyisinä.lähde?
Uskomukselliset vaikutukset

Jotkut Papua-Uuden-Guinean alkuasukasheimot harjoittavat siemennesteen juomista. Heimon nuoret miespuoliset jäsenet juovat heimon vanhimpien siemennestettä, jonka uskotaan sisältävän heidän miehuutensa. Näin heidän voimansa ja valtansa välittyy nuoremmille polville. Toiminnan harjoittamiseen sisältyy yleensä fellaatio.
Scopesin oikeudenkäynti

John Scopes kuukautta ennen oikeudenkäynnin alkua kesäkuussa 1925.
Scopesin oikeudenkäynti tai Daytonin apinaoikeudenkäynti (virallinen nimi Tennesseen osavaltio vs. John Thomas Scopes, engl. The State of Tennessee v. John Thomas Scopes) oli vuonna 1925 Daytonissa Tennesseen osavaltiossa Yhdysvalloissa käyty oikeudenkäynti, jossa opettaja John Scopes tuomittiin 100 Yhdysvaltain dollarin sakkoihin (1 720,05 dollaria vuoden 2022 rahassa) tämän uhmattua kieltoa, jonka mukaan evoluutioteoriaa ei saanut opettaa koulussa. Tennesseessä oli alkuvuodesta kielletty 1925 Raamatun luomiskertomuksen vastaisten oppien opettaminen. John Scopes uhmasi kieltoa tietoisesti Yhdysvaltain kansalaisoikeusliitto ACLU:n palkkaamana. Tarkoituksena oli selvittää, rikkoiko kielto perustuslakia.
Oikeudenkäynti

Oikeudenkäynti sai kansainvälistä huomiota ja arviot oikeudenkäynnistä vaihtelivat erittäin paljon. Uskonnolliset fundamentalistit ajattelivat voittaneensa ja saivat tapauksesta lisäpuhtia työhönsä, mutta myös evolutionistit pitivät tapahtunutta moraalisena voittona. He nimittäin ajattelivat, että puolustus oli kuulustellut kreationismin asialla olleen demokraattisen puolueen kolminkertaisen presidenttiehdokkaan William Jennings Bryanin solmuun. Myös Helsingin Sanomat raportoi oikeudenkäynnin päättymisestä 24. heinäkuuta 1925 käyttäen jutusta ilmaisuja ”omituinen” ja ”lystillinen”, millä lehti asettui darvinismin ja tieteellisen maailman ymmärtäjäksi.
Tennesseen osavaltion korkein oikeus kumosi Scopesin saaman tuomion vuonna 1927 muotovirheen vuoksi. Tuomiota ei ollut langettanut valamiehistö, kuten olisi pitänyt, vaan oikeuden puheenjohtaja henkilökohtaisesti.
Muuta

Amerikansuomalainen laulaja Antti Syrjäniemi levytti vuonna 1929 oikeudenkäynnin pohjalta tekemänsä kupletin ”Daytonin apinajuttu”, jossa jutun vaiheet käydään läpi hienovaraisen ironisesti. Kappaleen lämmitti uudelleen 1980-luvun alussa Tuomari Nurmio, ja hänen versionaan se tunnetaan nykyisin paremmin. Kappaleesta muistetaan etenkin sen kertosäe ”ei, ei, me ei olla apina”, Nurmion versiossa ”me ei olla apinoita”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Scopesin oikeudenkäynti Wikimedia Commonsissa
Hitlantis

Hitlantis oli internetissä toimiva startup-yritys Cognitive Mapsin musiikkipalvelu riippumattomille artisteille. Palvelun ja Cognitive Mapsin perustivat Timo Poijärvi, Petri Kotro ja Marcus Tilgmann vuonna 2009 tavoitteenaan luoda erilainen musiikkiyhteisö. Toimitusjohtaja Tilgmann kuvaili Hitlantista "indie-musiikin Spotifyksi". Tilgmannin mukaan Hitlantiksen tarkoitus ei kuitenkaan ollut haastaa Spotifya, koska "Spotifyhan tarjoaa jo levytettyä musiikkia, kun taas Hitlantis tekee sen askeleen ennen sitä." Hitlantiksen nimen keksi HIM-yhtyeen Ville Valo ja palvelun neuvonantajana toimi Ace of Base -yhtyeen Ulf Ekberg.
Hitlantiksen suurimpia omistajia olivat Hasan & Partnersin riskisijoitusyhtiö Hasan Development, sijoittaja Juha Halttunen ja yrityksen toimiva johto.
Virallisesti palvelu avattiin kesäkuussa 2010, ja saman vuoden joulukuuhun mennessä sillä oli 12 000 käyttäjää ja 2500 artistia.
Sivuston kautta pystyi kuuntelemaan artistien itse sinne lähettämää musiikkia ilmaiseksi. Artistien oli maksettava kuukausimaksua, jotta lähetetty musiikki pysyi palvelussa. Artisteja motivoitiin tulemaan Hitlantiksen käyttäjiksi tarjoamalla suosituimmille artisteille mahdollisuuksia esiintyä livenä festivaaleilla sekä saada musiikkinsa soimaan radioasemilla. Lisäksi he pystyivät myymään musiikkiaan latauksina Hitlantiksen kautta ilmaisen kuuntelun lisäksi. Myydyn musiikin tuotoista artisteille pyrittiin antamaan 90 prosenttia, ja palvelusta haluttiin löytyvän vain musiikkia, jonka oikeudet artistit itse omistivat.
Poijärven mukaan Hitlantiksen näkyvin ominaisuus oli sen pallomerta muistuttava visuaalinen selailutapa, jonka kautta sisällön etsiminen ja löytäminen erottui muista palveluista. Visuaalisuuden avulla käyttäjän haluttiin näkevän ja ymmärtävän helpommin palvelun tarjonnan laajuuden ja laadun, sillä lähellä keskiötä olivat kaikkein suosituimmat artistit. Poijärvi kuvaili ominaisuutta seuraavasti verrattuna musiikin hakemiseen muista palveluista: "Se oli perusidea ihmisen normaalista käyttäytymisestä: Jos kävelet kadulla ja näet levykaupan (niitä on edelleen olemassa), et pysähdy ovelle ja huuda jotain outoja kirjaimia postilaatikkoon. Ei, astut sisään kauppaan ja alat selata visuaalisesti." Hitlantiksen Suomen yhteisövastaavan Wallu Valpion mukaan visuaalisen selaustavan avulla palvelun tavoitteena oli olla "aidosti sosiaalinen".
Hitlantis valittiin Tietoviikon kyselyssä keväällä 2010 Suomen 25:n mielenkiintoisemman uuden it-yrityksen joukkoon.
Kesäkuussa 2011 Hitlantis sai 1,5 miljoonaa euroa rahoitusta entisiltä Nokian johtajilta, yrityksiltä ja muilta enkelisijoittajilta. Rahoitusta käytetiin uusien toimintojen tekemiseen ja palvelun tuomiseen Android-käyttöjärjestelmälle.
Hitlantis-palvelun takana ollut yritys Cognitive Maps meni konkursiin vuonna 2015. Mato Valtonen oli yrityksen vähemmistöosakkaana, ja hän kommentoi konkurssia vuonna 2023 seuraavasti: "Idea oli nerokas. Jotkut professorit jopa puhuivat, että se voisi olla Suomen seuraava Nokia. Harmittavasti suomalaisten rahalliset resurssit eivät riittäneet. Olisi pitänyt iskeä isommin ja nopeammin maailmanmarkkinoille."
Suomenkielinen pikakirjoitus

Esimerkki suomenkielisestä pikakirjoituksesta: ote Julius Krohnin puheesta J. V. Snellmanille 12. toukokuuta 1876 kirjoitettuna Neovius-Nevanlinnan järjestelmällä.
Suomenkielisellä pikakirjoituksella tarkoitetaan erityisesti suomen kieltä varten kehitettyjä pikakirjoitusjärjestelmiä ja niiden käyttöä. Pikakirjoituksella voi kirjoittaa käsin huomattavasti nopeammin kuin tavallista kirjoitusta käyttäen. Ensimmäiset suomenkieliset pikakirjoitusjärjestelmät kehitettiin 1870-luvulla. Aluksi käytössä oli kaksi eri järjestelmää, mutta Lars Neovius-Nevanlinnan kehittämä järjestelmä vakiintui pian ainoaksi käytössä olevaksi.
Pikakirjoitusjärjestelmiä kehitettiin erityisesti valtiopäivien tarpeisiin, mutta pikakirjoitusta on käytetty myös muualla muun muassa pöytäkirjojen tekemiseen sekä henkilökohtaisten muistiinpanojen tai päiväkirjojen kirjoittamiseen.
Pikakirjoituksen suosio oli huipussaan 1940-luvulta 1970-luvulle. Pikakirjoitusta opetettiin oppikouluissa ja kauppaoppilaitoksissa, mutta 1900-luvun loppupuolella pikakirjoituksen käyttö ja opetus vähenivät huomattavasti.
Historia > Tausta

Englannissa pikakirjoitusjärjestelmiä oli kehitetty jo 1500-luvun lopulta lähtien, ja 1800-luvulla pikakirjoituksen käyttö alkoi levitä laajemmin muuallekin. Uusia järjestelmiä kehitettiin erityisesti Englannissa, Ranskassa ja Saksassa. Muualla käytettiin varsinkin aluksi näiden kolmen maan järjestelmien muunnoksia, mutta myöhemmin myös itsenäisempiä järjestelmiä.
Suomessa oli 1860-luvulla senaatin aloitteesta kehitetty ruotsin kielelle soveltuva pikakirjoitusjärjestelmä, jota käytettiin valtiopäivillä ruotsinkielisten puheiden muistiinmerkitsemiseen.
Historia > Suomenkielisen pikakirjoituksen synty

Vuoden 1872 valtiopäivillä talonpoikaissäädyn edustaja Juhana Idänpään-Heikkilä esitti pyynnön suomen kielen pikakirjoituksen kehittämiseksi. Seuraavana vuonna senaatti julistikin suomen kielelle soveltuvan pikakirjoitusjärjestelmän kehittämisestä kilpailun, johon ehdotukset oli toimitettava vuoden 1874 loppuun mennessä. Kilpailuun tuli vain yksi ehdotus, filosofian maisteri Lars Neoviukselta, joka toimi matematiikan opettajana Helsingissä. Hänelle myönnettiin ensimmäisenä palkintona 800 markkaa.
Neovius oli oppinut pikakirjoituksen kadettikoulussa ja tutustunut saksalaisen Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmän puolalaiseen sovitteeseen. Hän mainitsee myöhemmässä oppikirjassaan, että oli kehittänyt järjestelmäänsä neljä vuotta jättäessään kilpailuehdotuksen vuoden 1874 lopussa.
Neovius järjesti ensimmäisen pikakirjoituskurssinsa syksyllä 1874 ja julkaisi ensimmäisen oppikirjansa Opastus suomalaiseen pikakirjoitukseen keväällä 1876. Tiettävästi ensimmäisen kerran julkista suomenkielistä puhetta kirjoitettiin muistiin pikakirjoituksella 23. huhtikuuta 1875, jolloin professori Yrjö Koskisen puheen kirjoittamiseen käytettiin Neoviuksen järjestelmää.
Historia > Suosion kasvu ja hiipuminen

Suomessa 1940-luku oli pikakirjoituksen kukoistuskautta. Tuolloin perustettiin pikakirjoituskerhoja, pikakirjoituskirjallisuuden julkaiseminen oli vilkkaimmillaan, ja Pikakirjoituslehti saavutti levikkiennätyksensä 1730 kappaletta vuonna 1945. Pikakirjoituskilpailujen osallistujamäärät kasvoivat vielä 1960-luvulle asti, ja vuonna 1968 saatiin osanottajaennätys 1177 henkilöä.
1970- ja 1980-luvuilla tehdyissä koulu-uudistuksissa, peruskoulu-uudistuksessa ja keskiasteen uudistuksessa, pikakirjoitus jäi pois valtakunnallisista opetusohjelmista, ja pikakirjoituksen opetus väheni merkittävästi. Nykyisin Pikakirjoituslehden levikki on noin 160 kappaletta, ja nopeuskokeisiin on osallistunut vuosittain viitisen henkilöä.
Järjestelmän rakenne

Neovius-Nevanlinnan järjestelmä perustuu saksalaisen Franz Xaver Gabelsbergerin 1800-luvun alussa kehittämään saksankieliseen pikakirjoitusjärjestelmään. Gabelsbergerin järjestelmä oli osoittautunut toimivaksi useilla kielillä, ja suomea ennen siitä oli tehty sovituksia muun muassa kreikan, italian, puolan, kroatian, norjan ja ruotsin kielille. Neovius käytti Gabelsbergerin merkkejä, mutta siirsi esimerkiksi suomen kielessä harvinaisten b:n, d:n ja g:n merkit p:n, t:n ja h:n merkeiksi. Sen sijaan esimerkiksi k:n, l:n, m:n, n:n, r:n ja s:n merkit ovat samat kuin Gabelsbergerillä. Diftongeille tarvittiin enemmän merkintätapoja, ja Neovius kehitti myös tavallisimmille taivutusmuotojen päätteille omia merkintöjä.
Konsonanteilla ja konsonanttiryhmillä on kullakin oma merkkinsä. Vokaaleille on omia merkkejä, mutta ne voidaan esittää myös muilla tavoin: vahventamalla, alentamalla tai korottamalla edeltävää tai seuraavaa konsonantin merkkiä, tai pidentämällä konsonanttimerkkien etäisyyttä toisistaan. A-kirjaimia ei tavallisesti merkitä lainkaan, vaan jokaisen konsonanttimerkin jälkeen oletetaan tulevan a, ellei erikseen ole muuta merkitty. Esimerkiksi ”jalava” kirjoitetaan laittamalla peräkkäin j:n, l:n ja v:n merkit.
Peräkkäiset merkit yhdistetään toisiinsa tavallisesti siten, että kukin sana kirjoitetaan nostamatta kynää paperista kirjainten välillä. Ainoastaan y-kirjain edellyttää kynän nostamista ja uuden viivan ristimistä edellisen kanssa.
Yleisimmille sanoille, kuten hän, kun, kuin, mutta, vasta, sisä, suuri, minä, sinä, että, on valittu yhden merkin mittaisia lyhenteitä. Näitä sanotaan pakkolyhenteiksi eli siigeleiksi, ja kyseiset sanat on järjestelmän mukaan kirjoitettava aina lyhennettä käyttäen. Alun perin siigeleitä oli sata, mutta myöhemmin niiden määrä vähennettiin noin kuuteenkymmeneen.
Järjestelmän rakenne > Sanojen lyhentäminen

Suurempia kirjoitusnopeuksia tavoiteltaessa tarvitaan perusjärjestelmän lisäksi lyhennystekniikoita. Tavallisessa yhtenäisessä tekstissä voidaan asiayhteyden perusteella ymmärtää sanoja, vaikka niitä ei olisi kokonaan merkitty. Esimerkiksi kirjoitettaessa ”eräässä suuressa kaupungissa”, voidaan jälkimmäisistä sanoista jättää inessiivin pääte -ssa pois, ja sanat voidaan kuitenkin lukea oikein. Samoin verbeistä voidaan jättää taivutuspäätteitä pois, esimerkiksi lauseesta ”He katsovat kirjaa” voidaan jättää -vat-pääte pois, koska subjektin he perusteella voidaan luettaessa päätellä oikea pääte.
Myös sanan vartalosta voidaan jättää äänteitä pois. Samaa lyhennettä saatetaan käyttää useammallekin sanalle, esimerkiksi merkintää huo voidaan käyttää sanoille huomata, huomenna, huone ja huono. Tällöin tekstiä luettaessa pitää asiayhteydestä tulkita oikea sana.
Pitempiä sanoja voidaan lyhentää usealla eri tavalla. Lyhentämisen määrä riippuu pikakirjoituksen käyttötarkoituksesta: jos erityistä nopeutta ei tarvita, voidaan kirjoittaa täydellisemmin, mutta jos pitää saada kirjoitettua nopean puhujan puhetta, tarvitaan voimakkaampia lyhennyksiä.
Kirjoitusnopeudet

|  | Tulos (tavua/min) | Vuosi |
| --- | --- | --- |
| Veikko Sorsa | 525 | 1969 |
| Jari Niittuinperä | 500 | 1984 |
| Allan Alha | 460 | 1961 |
| Unto Räty | 460 | 1961 |
| Leo Kaila | 460 | 1961 |
Perusjärjestelmällä on mahdollista kirjoittaa noin 100 tavua (n. 40 sanaa) minuutissa. Normaaliin puhenopeuteen (n. 200–300 tavua minuutissa) pääseminen pikakirjoituksella edellyttää pitkää harjoittelua ja lyhennysmerkintöjen opiskelua. Suomessa nopeimmat pikakirjoittajat ovat päässeet nopeuskilpailuissa 400–500 tavuun minuutissa.