stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Space rock
Historia

Space rock syntyi 1960-luvun loppupuolella psykedeelisen ja progressiivisen musiikkiliikkeen yhteydessä. Pioneerina voidaan pitää Pink Floydia, jonka ensimmäiset albumit käsittelivät scifi-aiheita. Myös The Byrds, Jimi Hendrix ja The Rolling Stones (etenkin kappaleessa ”2000 Light Years From Home”) käyttivät sanoituksissaan ja musiikissaan kyseisiä teemoja.
1970-luvun space rock -artisteja olivat mm. Gong, Van Der Graaf Generator, Amon Düül II, David Bowie ja varsinkin Hawkwind, jonka Space Ritual -albumia pidetään yhtenä genren tärkeimmistä albumeista. Tieteiskirjailija Michael Moorcock osallistui yhtyeen toimintaan kirjoittamalla sanoituksia ja esiintymällä konserteissa. Vuosikymmenen lopulla ja 1980-luvulla uusien kaupallisempien musiikkivirtausten (esim. punk, new wave, disco) myötä proge- ja space rock -yhtyeet joko hajosivat tai alkoivat soittaa kaupallisempaa materiaalia (esim. Pink Floyd).
1990-luvulla termillä alettiin kuvata brittiläisiä ja amerikkalaisia vaihtoehtoyhtyeitä kuten The Verve, My Bloody Valentine, The Flaming Lips, Monster Magnet ja Ozric Tentacles. Space rockiin syntyi myös alalajeja, kuten noise pop, stoner rock ja ambient pop. Yhdysvalloissa, missä Hawkwindin ja Gongin kaltaiset space rock -legendat olivat saaneet yhä uusia kuulijoita ja seuraajia, järjestettiin Strange Daze -festivaali vuosina 1997–2000, jossa maan space rock -yhtyeet esiintyivät.
2000-luvulla avaruusteemat ovat edelleen osa populaarimusiikkia. 21:nnen vuosisadan tunnetuimpia space rock -yhtyeitä ovat olleet mm. Radiohead, Muse ja The Mars Volta. Suomessa space rockia ovat soittaneet mm. Kuusumun Profeetta ja Hidria Spacefolk.
Siiri Yrjölä

| Siiri Yrjölä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. syyskuuta 2004 (ikä 20) Vantaa
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Seura
Seura:  Helsingin IFK
Aik. seurat:  KJT Haukat
| Mitalit> Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Naisten jääkiekko>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Yhdysvallat 2024 | jääkiekko |  |
Siiri Yrjölä (s. 8. syyskuuta 2004 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Helsingin IFK:ta. Hän siirtyy kaudeksi 2024–2025 Yhdysvaltoihin St. Cloud State Universityyn.
Ura

Yrjölä pelasi kaudella 2019–2020 Mestiksessä KJT Haukkojen joukkueessa. Vuonna 2020 hän siirtyi liigassa pelaavaan HIFK:hon. Hän on pelannut liigassa neljän kauden aikana runkosarjassa 114 ottelua, joissa hän on tehnyt 27 maalia ja antanut 73 maalisyöttöä, sekä pudotuspeleissä 39 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia ja saanut 23 syöttöpistettä. Hän voitti liigamestaruuden kausilla 2022–2023 ja 2023–2024 sekä saavutti hopeaa kaudella 2021–2022 ja pronssia kaudella 2020–2021. Hänet palkittiin liigan parhaana puolustajana kaudella 2022–2023, ja hänet valittiin ykköstähdistökentälliseen kausilla 2022–2023 ja 2023–2024.
Yrjölä saavutti vuonna 2022 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia. Hän pelasi naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran kaudella 2022–2023. Hänet valittiin Suomen joukkueeseen MM-kilpailuihin 2024. Hän pelasi Suomen pronssijoukkueessa seitsemän ottelua ilman tehopisteitä. Kaikkiaan hän on kauden 2023–2024 loppuun mennessä pelannut 23 maaottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin ja antanut kuusi maalisyöttöä.
Shepardin asteikko

Spektrogramminäkymä nousevasta Shepardin asteikosta. Ääniaaltojen taajuus (y-akseli) on esitetty lineaarisella skaalalla.
Shepardin asteikko on amerikkalaisen psykologin Roger Shepardin kehittämä kuuloharha, jossa äänen taajuuden havaitaan joko laskevan tai nousevan loputtomasti. Shepard esitteli ilmiön Journal of the Acoustical Society of America -julkaisussa vuonna 1964 artikkelillaan "Circularity in Judgments of Relative Pitch".
Toteutus

Shepardin harha on helpoin tehdä elektronisesti, mutta samankaltainen ilmiö voidaan toteuttaa myös akustisilla soittimilla. Jokaisen nuotin kohdalla ääniaallot nousevat tai laskevat yleisimmin puoliaskelen verran.
Oheisessa kuviossa jokainen neliö esittää säveltä, ja suoraan toistensa ylä- ja alapuolella olevat sävelet yhdessä muodostavat yhden Shepardin sävelen. Eri neliöiden värit tarkoittavat kunkin sävelen äänenvoimakkuutta siten, että purppuranpunainen merkitsee hiljaisinta ja vihreä kovinta ääntä. Toistensa ylä- ja alapuolella olevat sävelet, jotka soivat samanaikaisesti, ovat tarkalleen oktaavin päässä toisistaan, ja kukin eri oktaavialassa oleva asteikko tulee asteikkoa ylöspäin edetessä vähitellen esiin ja lopulta häviää, niin että kuulostaa siltä kuin se ei alkaisi mistään eikä päättyisi mihinkään.
Nouseva Shepardin asteikko voidaan muodostaa esimerkiksi siten, että siinä c-sävelen muodostavat tuskin kuultavissa oleva yksiviivainen eli keski-C (c¹) sekä voimakas kaksiviivainen c (c²). Tätä puoliaskelta ylemmän cis-sävelen taas muodostavat hieman edellistä voimakkaampi cis¹ ja hieman edellistä heikompi cis², seuraavan sävelen taas vielä hieman edellistä voimakkaampi d¹ ja hieman edellistä heikompi d². Oktaavin puolivälissä fis² soi jo yhtä voimakkaana kuin fis¹, ja vihdoin kromaattisen asteikon 12. sävelen muodostavat voimakas yksiviivainen h (h¹) sekä tuskin kuultavissa olevat pieni h ja kaksiviivainen h (h²). Tämän jälkeen asteikon 13. sävel, c, on aivan samanlainen kuin ensimmäinenkin, ja sävelten muodostamaa kehää voidaan kiertää loppumattomaan. Toisin sanoen jokaisen Shepardin sävelen muodostaa kaksi siniaaltoa, joiden taajuudet poikkeavat toisistaan tarkalleen oktaavien verran, ja kummankin aallon intensiteetti riippuu Gaussin funktion mukaisella tavalla siitä, kuinka etäällä sävel puoliaskelina mitattuna on siitä sävelestä, johon liittyy voimakkain yksittäisen siniaallon intensiteetti, tässä tapauksessa h:sta.
Shepardin asteikkoa on verrattu Penrosen portaina tunnettuun optiseen illuusioon ("mahdottomaan kuvioon").
Edellä kuvatussa muodossa, jossa asteikko koostuu erillisistä sävelistä, sitä sanotaan diskreetiksi Shepardin asteikoksi. Illuusio on voimakkain, jos perättäisten sävelten välissä pidetään aina pieni tauko eli ne soitetaan staccatossa tai marcatossa, ei legatossa. Tällöin aivojen on vaikea erottaa yhtä oktaavin etäisyydellä toisistaan soivista taajuuksista pääsäveleksi (peittoilmiö).
Jean-Claude Risset loi Shepardin asteikosta version, jossa sävelten keskinäinen voimakkuus muuttuu jatkuvasti glissandona, ilman taukoja nuottien välissä. Hän kehitti myös samankaltaisen rytmisen harhan, jossa soivan äänen tempo vaikuttaa nopeutuvan tai hidastuvan loputtomasti.
Shepardin asteikko musiikissa

Glissandona laskeva Shepardin/Risset'n asteikko. Mollisointu kuulostaa laskeutuvan loputtomasti alaspäin.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Shepardin asteikon kaltaista tehokeinoa on hyödynnetty jo 1700-luvun sävellyksissä.
Frédéric Chopinin Etydi nro. 3, op. 10 sisältää Shepardin asteikkoa muistuttavan osuuden.
J. S. Bachin teoksessa Fantasia ja fuuga uruille, G-molli (BWV 542), on kvinttiympyrää laskeva asteikko, jossa urkujen äänikertoja lisätään kerroksittain. Tällä saadaan aikaan hieman Shepardin asteikon kaltainen harha.
Queenin 1976 julkaistulla albumilla A Day at the Races on alussa ja lopussa sähkökitaralla soitettuja nousevia, toisiinsa sulautuvia skaaloja.
Pink Floydin kappale "Echoes" päättyy nousevaan Shepardin asteikkoon.
Antônio Carlos Jobimin bossa nova -kappaleessa "Waters of May" on veden virtausta kuvaava laskeva orkestraatio.
Rock-yhtye Musen kappaleessa "Ruled by Secrecy" on glissandotyyppinen Shepardin asteikko.
Super Mario 64 -videopelin Loputtomassa portaikossa on Shepardin asteikon tapaisella tekniikalla toteutettu taustamusiikki.
Beatsystemin Endlessly Downward on toteutettu Shepardin asteikkoa käyttäen.
Aiheesta muualla

Matemaattinen kaava Shepardin sävelen osasävelille
Javalla toteutettu interaktiivinen demonstraatio Shepardin asteikon osista
Shockwave-esimerkkejä erilaisista Shepardin asteikoista
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Shepard tone
Shepardin asteikon sävelet sekvensserillä kuvattuina
Käännös suomeksi
Siviä Ruotzi

Aina Siviä Ruotzi (2. helmikuuta 1880 Lappeenranta − 14. marraskuuta 1946 Lappeenranta) oli suomalainen kirjakauppias ja kokoomuksen kansanedustaja 1920-luvulla.
Ruotzin vanhemmat olivat kaupanhoitaja Anders Johan Ruotzi ja Olga Wikström. Hän valmistui tyttökoulusta vuonna 1896 ja valtion jatko-opistosta 1900. Ruotzi toimi aluksi kansakoulunopettajana Taipalsaarella 1900–1901 ja hoiti sitten vuodesta 1902 alkaen omistamaansa kirjakauppaa Lappeenrannassa.
Ruotzi oli kokoomuksen kansanedustajana 1924–1927 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli myös jäsenenä Lappeenrannan kaupunginvaltuustossa ja Suomen kirjakauppiasyhdistyksen johtokunnassa.
Sillankorvan emäntä

| Sillankorvan emäntä |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ilmari Unho
Käsikirjoittaja:  Usko Kemppi
Perustuu:  Hilja Kilven näytelmään Sillankorvan emäntä (1915)
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  Einari Marvia
Kuvaaja:  Erkki Imberg
Leikkaaja:  Armas Laurinen
Lavastaja:  Ville Hänninen
Pääosat:  Helena Futtari Aku Korhonen Elina Pohjanpää Helge Herala
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi Oy
Ensi-ilta:  1953
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sillankorvan emäntä on Ilmari Unhon ohjaama elokuva vuodelta 1953. Elokuvan 1950-luvulle sovitettu käsikirjoitus perustuu Hilja Kilven näytelmään Sillankorvan emäntä (1915). Elokuva jäi Unhon viimeiseksi ohjaustyöksi.
Kovasydämisen emännän pääosa näyttelee varsinaiselta ammatiltaan lausuja Helena Futtari. Leskeksi jäänyt emäntä on iskenyt silmänsä naapurin nuoreen isäntään Hallan Jaakkoon (Helge Herala), joka kuitenkin on kääntänyt katseensa tämän tyttäreen Johannaan (Elina Pohjanpää).
Tuotanto

Aiheen filmaus on tiettävästi ollut suunnitteilla jo 1945 mutta toteutui eri yhtiössä vasta 1950-luvun puolella. Käsikirjoituksen pohjana ollut Kilven näytelmä on vuodelta 1915, ja sen asenteet ovat siirtyneet muuttumattomina 1950-luvulle.
Elokuvassa on puolittain dokumentaarinen jakso Käpylässä ajetusta ravikilpailusta, jossa Helge Herala on ohjastajana.
Vastaanotto

Aikalaisarviossa Leo Nordberg (Uusi Suomi) moittii elokuvaa asenteellisuudesta: ”Suomalaisen maalaistalon emännän on näköjään oltava kivikova, häikäilemätön naishirmu kelvatakseen meikäläiseen näytelmään tai elokuvan päähenkilöksi.” Toisaalta Helena Futtari roolissa saa kiitosta: ”Hänen olemuksestaan ja osuvista ilmeistään uhkuu mahtavuuden ja ylpeyden henki ja hänen replikointiaan on ilo kuunnella.” Vaikka Juha Nevalainen, (Ilta-Sanomat) antaa Unholle arvon ohjaajana, hän moittii ohjausta laahaavaksi, kun taas Satakunnan Kansan Kauko Peltola piti ohjausta varmatyylisenä. Kaiken kaikkiaan aikalaisarvioiden näkemykset elokuvasta olivat melko ristiriitaiset.
Myös televisioajan kritiikeissä suhtautuminen elokuvaan vaihteli. Toisaalta on todettu, että elokuva on mainettaan parempi ja että se on lajissaan hyvin puhutteleva. Toisaalta sitä on luonnehdittu innottomaksi kuvaukseksi ”rakkauden ristipistoista”. Eräs kriitikko kiinnittää huomiota emännän henkiseen sukulaisuuteen Hella Wuolijoen Niskavuori-sarjan kovasydämiseen emäntään Hetaan. Elokuvan valopilkkuna nähdään varakkaan naapurin Savelan Eetun hahmo (Aku Korhonen).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Helena Futtari  | … |  Mailiisa, Sillankorvan emäntä   |
|  Aku Korhonen  | … |  Savelan Eetu   |
|  Elina Pohjanpää  | … |  Sillankorvan Johanna   |
|  Helge Herala  | … |  Hallan Jaakko   |
|  Anni Aitto  | … |  Kreeta, Sillankorvan emäntäpiika   |
|  Eero Leväluoma  | … |  Tapani, Mailiisan setä   |
|  Salli Karuna  | … |  Anttilan Anni, ompelijatar, Johannan täti   |
|  Alli Häjänen  | … |  Anttilan Elli, ompelijatar, Johannan täti   |
|  Tommi Rinne  | … |  Paavo, Sillankorvan renki   |
|  Topo Leistelä  | … |  rovasti   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  Hallan vanha isäntä   |
|  Irja Elstelä  | … |  1. juoruakka   |
|  Laina Laine  | … |  2. juoruakka   |
|  Rosi Rinne  | … |  3. juoruakka   |
|  Aino Lohikoski  | … |  4. juoruakka   |
|  Heimo Lepistö  | … |  isäntä muistotilaisuudessa (kreditoimaton)   |
|  Uljas Kandolin  | … |  Janne, Sillankorvan isäntä (kreditoimaton)   |
|  Paavo Honkamäki  | … |  1. isäntä raveissa (kreditoimaton)   |
|  Joel Asikainen  | … |  2. isäntä raveissa (kreditoimaton)   |
Aiheesta muualla

Sillankorvan emäntä Elonet.
Singapore talviolympialaisissa 2018

Singapore osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maan ainoa edustaja oli kaukalopikaluistelija Cheyenne Goh, joka niin ollen myös kantoi joukkueen lippua avajaisissa.
Singapore osallistui vuonna 2018 historiansa ensimmäistä kertaa talviolympialaisiin.
Joukkue > Kaukalopikaluistelu

Singapore sai yhden maapaikan kaukalopikaluisteluun.
Cheyenne Goh
Seepravälskäri

| Seepravälskäri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Välskärikalamaiset Acanthuroidei
Heimo::  Välskärikalat Acanthuridae
Suku::  Zebrasoma
Laji::  desjardinii
Kaksiosainen nimi
 Zebrasoma desjardinii  (Bennett, 1836) 
Katso myös
   Seepravälskäri Wikispeciesissä   Seepravälskäri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Seepravälskäri (Zebrasoma desjardinii) on välskärikaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö

Seepravälskäri voi kasvaa 40 cm pitkäksi. Sen vartalo on litteä, oranssi-harmaa pystyraitainen: Päässä ja pyrstössä sekä vatsapuolella on sinisellä pohjalla kellertäviä pilkkuja.
Alkuperä

Seepravälskäri elää luonnossa Punaisellamerellä ja Intian valtamerellä.
Käyttäytyminen

Seepravälskäri tarvitsee runsaasti uintitilaa, ja se voi käyttäytyä aggressiivisesti muita välskäreitä kohtaan. Seepravälskäri viihtyy suurissa merivesiakvaarioissa, joissa pitäisi olla ainakin 2 m pituutta, vanhemmille yksilöille enemmänkin.
Ravinto

Seepravälskäri syö elävää tai kuivattua levää.
Staarostina

Staarostina (ven. Старостино, Starostino) oli inkeriläinen kylä entisessä Järvisaaren luterilaisessa seurakunnassa Inkerissä. Kylän paikka sijaitsee nykyään Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä.
Staarostina sijaitsi Staarostinanjärvestä luoteeseen. Suomalaiset asettuivat kylään 1600-luvulla, mutta se sai uudet asukkaat 1700-luvulla. Kylä ilmestyy venäläisille kartoille vuonna 1770. Vuonna 1838 Staarostinassa asui 86 ihmistä (45 miestä, 41 naista), vuonna 1862 taloja oli 17 ja asukkaita 120 (miehiä 59, naisia 61). Vuonna 1926 kylässä oli 62 taloa ja 315 asukasta, joista 311 inkeriläisiä.. Kylän sanotaan olleen keskivarakas. 
Mujan kylän läheisyyden takia kylissä oli yhteinen suomenkielinen koulu (rakennettiin vuonna 1896 Myllymäellä kylien välille), kirjasto (avattiin vuonna 1908 koulussa) ja osuuskauppa (perustettiin v. 1913). Kylässä toimi laulukuoro, joka esiintyi myös kanteleiden säestyksellä.
Staarostinan suvuista vanhin lienee ollut Adel, joka mainitaan vielä 1690-luvulla Ruotsin henkikirjoissa (Matz Adell). Muiden isäntien sukunimet 1900-luvun alussa: Huittari, Mustonen, Rampanen, Siippalainen, Vainonen.
Toisen maailmansodan aikana kylä oli miehitetty saksalaisjoukoilla. Inkeriläisiä oli viety vuosina 1943-1944 Viron kautta Suomeen.  Sodan jälkeen osa niistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikylälle, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää.. Entinen kylän alue osittain kuuluu nyt Mujaan.
SpongeBob SquarePants featuring Nicktoons: Globs of Doom

| SpongeBob SquarePants featuring Nicktoons: Globs of Doom |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Incinerator Studios (Wii, PlayStation 2) Natsume (Nintendo DS)
Julkaisija:  Play THQ
Jakelija:  Nintendo eShop
Säveltäjä:  Todd Masten
Pelisarja:  Nicktoons Unite!
Julkaistu:  NA 20. lokakuuta 2008 AUS 23. lokakuuta 2008 EU 31. lokakuuta 2008
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 3+ ESRB: E  
Alusta:  Wii, PlayStation 2, Nintendo DS
Jakelumuoto:  DVD, optinen levy, pelikasetti
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Spongebob Squarepants featuring Nicktoons: Globs of Doom on vuonna 2008 julkaistu tasohyppelypeli PlayStation 2:lle, Wiille ja Nintendo DS:lle. Peli on jatkoa Nicktoons: Attack of the Toybots -pelille. Pelissä esiintyy Nickelodeon-kanavalta tuttuja hahmoja, kuten Roni Neutroni, Paavo Pesusieni, Danny Phantom, Tak ja Invader Zim. Pelin teki THQ. Pelin ikäsuositus on 3+.
Pelattavat hahmot

Paavo Pesusieni (Paavo Pesusieni)
Danny Phantom (Danny Phantom)
Roni Neutroni (Roni Neutroni)
Tak (Tak ja Jujun Voima)
Invader Zim (Invader Zim)
Plankton (Paavo Pesusieni)
Technus (Danny Phantom)
Beautiful Gorgeus (Roni Neutroni)
Traloc (Tak ja Jujun Voima)
Dib (Invader Zim)
St Paul's School

Saint Paul's Schoolin vaakuna
St Paul’s School on yksi Englannin huomattavimmista yksityiskouluista (public school). Koulun perusti vuonna 1509 John Colet, Lontoon St. Paulin katedraalin dekaani. Koulu sijaitsi alun perin katedraalin kirkkomaalla, mutta tuhoutui Lontoon suurpalossa vuonna 1666. Koulu rakennettiin uudelleen vuonna 1670. St Paul’s School siirrettiin Citystä Hammersmith Roadille vuonna 1884, ja vuonna 1968 koululle rakennettiin kokonaan uusi kampusalue Lontoon Richmond upon Thamesin kaupunkipiiriin.
St Paul’s Schoolin koulun oppilasmäärät ja akateeminen maine kasvoivat 1800-luvulla merkittävästi. Koulun entisiä oppilaita ovat runoilija John Milton, päiväkirjoistaan tunnettu Samuel Pepys, tähtitieteilijä ja matemaatikko Edmond Halley sekä John Churchill, Marlborough'n herttua.
St Paul's School on yksi alkuperäisistä niin sanotuista suurista yksityiskouluista. Muita suuria yksityiskouluja ovat Charterhouse School, Eton College, Harrow School, Merchant Taylors' School, Rugby School, Shrewsbury School, Westminster School ja Winchester College.
Stanssaus

Stanssaus eli muotoleikkaus (saks. stanzen = meistää) on painotekniikassa käytettävä menetelmä, jolla stanssia käyttämällä viimeistellään käsiteltävänä oleva materiaali leikkaamalla se haluttuun muotoon, joka näin voidaan saada poikkeamaan normaalista arkin muodosta lähes rajattomasti.
Sovellettuna menetelmää käytetään myös metallituotteiden pintakäsittelyyn tai levyjen aukottamiseen. Tällöin sen nimityksenä on yleisemmin käytössä meisto ja työvälineen nimenä vastaavasti meisti.
Sevrier

| Sevrier |
| --- | --- |
 Kaupungintalon aukio
 vaakuna
 Sevrier
 Koordinaatit: 45°51′55″N, 6°08′26″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Haute-Savoie
Arrondissementti:  Annecy
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,7 km²
Väkiluku (2015):  4 156 
 – Väestötiheys:  328 as./km²
Kunnan numero:  74267
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sevrier on kunta itäisessä Ranskassa Haute-Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Kunta sijaitsee Lac d’Annecy -järven rannalla, noin 5 kilometriä Annecyn kaupungista etelään.
Historia

Sevrier tunnettiin jo Rooman valtakunnan aikaan, sillä Annecyn ja Favergesin välinen tie kulki sen läpi. Sevrierissä on kuitenkin ollut asutusta jo paljon tätä aikemminkin, sillä sen alueella on kaksi UNESCOn maailmanperintökohteeksi valittua esihistoriallista Alppien paalutaloa, joita on listattu kaikkiaan 111 kappaletta.
Vuonna 1796 Quintalin kunnassa perustettu Paccard-kellovalimo siirrettiin vuonna 1989 Sevrieriin. Vuosittain valimossa valmistetaan satoja kelloja, ja niistä menee noin 70 % vientiin. Kaikkiaan Paccard-kellovalimo on valmistanut 120 000 kelloa.
Kaupungintalon aukiolla on iso graniittipallo, joka painaa lähes 40 tonnia ja on halkaisijaltaan kolme metriä. Graniittipallo valmistettiin vuosien 1965 ja 1968 välisenä aikana.
Tunnettuja kuntalaisia

André Dussollier (s. 1946), näyttelijä
Ystävyyskaupungit

Guilvinec (Ranska)
Lac-Beauport (Kanada)
Schluchsee (Saksa)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sevrier Wikimedia Commonsissa
Shunosaurus

| Shunosaurus |
| --- | --- |
 Shunosaurus
 Keskijurakausi 170–160 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  †Sauropodomorpha
Osalahko::  †Sauropodit Sauropoda
Heimo::  †Cetiosauridae
Suku::  †Shunosaurus
Laji::  lii
Kaksiosainen nimi
 † Shunosaurus lii  Ding, Zhou & Zhang, 1983 
Katso myös
   Shunosaurus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Shunosauruksen luuranko (keskellä) Helsingin luonnontieteellisessä museossa.
Shunosaurus (nimen merkitys: "Shunin lisko") oli sauropodeihin kuulunut kasvinsyöjädinosaurussuku. Sillä oli puolustautumista varten hännänpäässään piikikäs häntänuija. Shunosaurus eli 170–160 miljoonaa vuotta sitten keskijurakaudella. Sen fossiileja on löydetty Kiinasta.
Koko ja ulkonäkö

Shunosauruksen pituus oli karkeasti noin 9,5 metriä. Sen hännänpäähän oli muodostunut nikamien tukema piikikäs häntänuija, jonka päältä kohosi kaksi viiden senttimetrin mittaista piikkiä. Nuija näyttää olleen puolustautumista varten. Piikikkäällä häntänuijallaan ja hännän vauhdillaan Shunosaurus aiheutti helposti murskaavaa tuhoa hyökkäävään teropodiin. Toinen mahdollinen tarkoitus nuijalle oli, että kaksi urosta käyttivät sitä niiden välisissä kilpailuissa valta-asemasta.
Fossiililöydöt

Shunosauruksen fossiileja on löydetty Kiinassa kahdesta eri muodostelmasta. Löydettyihin fossiileihin kuuluu useita luurankoja, joista jotkut ovat säilyneet poikkeuksellisen hyvin. Suuri määrä Shunosauruksesta löydettyjä, hyvin säilyneitä yksilöitä on paljastanut paljon Shunosauruksesta, tehden siitä ehkä kaikkein täydellisimmän tunnetun sauropodisuvun. Löydetty fossiilimateriaali on myös sallinut paleontologien niin vahvistaa kuin spekuloida uusia teorioita muille sauropodeille, joita ei ole kuvattu niin hyvin kuin Shunosaurusta.
Luokittelu

Shunosauruksen epäilyksettömästä rekonstruktiosta huolimatta sen filogeeninen sijoitus on yhä epäilyn alla. Jotkut sijoittavat Shunosauruksen heimoon Euhelopodidae heimon Cetiosauridae sijaan, johon se alun perin sijoitettiin. Vaatii ehkä näiden heimojen dinosaurusten fossiilien löytämistä ja lisätutkimista ennen kuin Shunosaurus voidaan varmasti sijoittaa yhteen niistä.
Sivo Siponen

Siponen ja Hyyppä 1930-luvulla.
Aaro Siivo (Sivo) Siponen (1887–1941) oli suomalainen klovni ja notkeustaiteilija.
Sivo Siposen isä Paavo Siponen (s. 1851) toimi räätälinä Venäjällä ja Suomessa. Hänen veljensä Albert Hjalmar Siponen (1896–1948) ja Armas Yrjö Siponen olivat kansallisen tason painijoita. Voimistelua harrastanut Sivo Siponen esiintyi ensimmäisen kerran 7. toukokuuta 1903 Porvoon maalaiskunnan Tolkisissa Sunellin veljesten Karl (1874–1916), August (1885–1924) ja Uno (1888–1935) johtaman Urheilusirkuksen sirkusteltassa esittäen ”käärmeihmistä” sekä ilveilijää. Siponen esiintyi sittemmin muun muassa Juho Heikkisen kiertävässä sirkuksessa, Cirkus Fenniassa, Seurue Royalissa, puolanjuutalaisen Muchinskyn Sircus National -sirkuksessa ja eläinnäyttelyssä sekä käärmeihmisenä taiteilijanimellä Schwarz pantomiiminumeroistaan tunnetussa hollanninjuutalaisen Goldketten sirkuksessa. Siponen esiintyi yhtäjaksoisesti kymmenen vuoden ajan Helsingin Hippodromilla ja vuonna 1933 hän oli esiintyjänä Presidentinlinnan henkilökunnan joulujuhlissa. Siponen esiintyi myös yhdessä Edvardo-taiteilijanimeä käyttäneen toisen klovnin Eddie Hyypän kanssa.
Aiheesta muualla

Pellen päiväkirjasta. Suomen tunnetuin klovni kertoo elämäntarinansa, Suomen Kuvalehti, 14.04.1934, nro 16, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot