stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Måsa

Måsa on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön pohjoisosassa meren rannalla.
Måsa rajoittuu idässä Tavastronaan, etelässä Kuggböleen ja Rugnolaan, lännessä Lillvikiin ja pohjoisessa Halikonlahteen. Måsan kyläkeskus on pienellä mäellä peltoaukion keskellä. Kylän rannoilla on hieman kesäasutusta. Tasainen peltomaa muuttuu kumpuilevaksi metsämaaksi rantaa lähestyttäessä, jossa kylän kohdalla mereen kuroutuu Myllynokan niemi. Kylään kuuluu myös Måsaholmen.
Varhaisimmat maininnat Måsasta on 1500-luvun puolivälistä. Måsan vanha kirjoitusasu on Mossa, joka tarkoittaa suota. Kylän kantatilat Östergård ja Västergård sijaitsevat yhä vanhalla kylämäellä. Kylään perustettiin viisi palstatilaa 1900-luvun alussa, jotka ovat sittemmin itsenäistyneet. Kylään on myöhemmin rakennettu vain pari uudempaa taloa.
Mike Mo Capaldi

Michael "Mike Mo" Capaldi, kutsumanimeltään "Mike Mo", on ammattirullalautailija. Hän on ollut mukana monessa rullalautailuelokuvassa, kuten Lakai: Fully Flared sekä Forecast.
Mike Mo suoriutui hyvin vuoden 2007 éS game of skate -kilpailussa, jossa hän sijoittui kolmanneksi Chris Colen ja Nyjah Hustonin jälkeen ja myös "Battle at the Berrics" kisassa, jossa hän tuli ensimmäiseksi voittaen 10 000 dollaria. Hän on myös tunnettu muutamasta maailmanennätyksestä. Hänellä on hallussaan esimerkiksi ennätys "eniten 'switch Treflip' -temppuja minuutissa"(17).
Mikeä sponsoroivat Girl, DC-shoes, Matix, Royal, Spitfire, Mob, Bones ja Skatelab.
Munkkitangarat

| Munkkitangarat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Munkkitangarat Conothraupis  P. L. Sclater, 1880
Katso myös
   Munkkitangarat Wikispeciesissä   Munkkitangarat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Munkkitangarat (Conothraupis) on tangaroiden heimoon kuuluva varpuslintusuku. Munkkitangaroiden sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Munkkitangaroihin kuuluvia lajeja

Munkkitangara (Conothraupis speculigera)
Pikkumunkkitangara (Conothraupis mesoleuca)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Conothraupis (englanniksi)
Mustavyömanikki

| Mustavyömanikki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Loistopeipot Estrildidae
Suku::  Manikit Lonchura
Laji::  monticola
Kaksiosainen nimi
 Lonchura monticola  (De Vis, 1897) 
Katso myös
   Mustavyömanikki Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustavyömanikki (Lonchura monticola) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Mustavyömanikkia tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu yleiseksi pienellä levinneisyysalueellaan. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aleksanterin palatsi

| Aleksanterin palatsi> Александровский дворец, v. 1843 asti Новый дворец (Uusi palatsi) |
| --- | --- |
 Aleksanterin palatsin pääjulkisivu
Sijainti:  Leningradin alue, Pietari, Venäjä
Koordinaatit:  59.721°N, 30.3926°E
Rakennustyyppi:  kesäpalatsi
Valmistumisvuosi:  1796
Suunnittelija:  Giacomo Quarenghi
Rakennuttaja:  Katariina II
Runkorakenne:  tiili
Julkisivumateriaali:  rapattu tiili
Kerrosluku:  2 + 1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aleksanterin palatsi (ven. Александровский дворец, Aleksandrovski dvorets; vuoteen 1843 Uusi palatsi, Новый дворец, Novij dvorets) on palladiolaista uusklassista arkkitehtuuria edustava keisarillinen palatsi Tsarskoje Selossa (nyk. Puškin). Sen suunnitteli arkkitehti Giacomo Quarenghi vuosina 1792–1796 keisarinna Katariina Suuren käskystä pojanpoikansa, suuriruhtinas Aleksandr Pavlovitšin (tuleva keisari Aleksanteri I) ja suuriruhtinatar Elisabet Aleksejevnan avioitumisen kunniaksi.
Rakennustyöt suoritettiin hoviarkkitehti Ilja Vasiljevitš Nejolovin ja arkkitehti Pjotr Vasiljevitš Nejolovin valvonnassa Giacomo Quarenghin suunnitelmien mukaan.  Veljesten isä Vasili Ivanovitš Nejolov oli ensimmäinen venäläissyntyiinen arkkitehti, ja oli myös Tsarskojen Selon palatsialueen arkkitehti sekä maisemapuistojen suunnittelun uranuurtaja Venäjällä.
Aleksanterin puistossa sijaitseva palatsi on pitkänomainen, symmetrisen U-kirjaimen muotoinen kaksikerroksinen rakennus, jonka sivuilla ovat kaksikerroksiset siipirakennukset. Pohjoisen pääjulkisivun keskellä kaksi riviä korinttilaisia pylväitä muodostavat läpikuljettavan pylväikön. Aleksanterin puiston muotopuutarhan puolelta rakennuksen julkisivu on suunniteltu puolipyöreäksi, ja sitä peittää puolipallomainen kupoli.
Leskikeisarinna Aleksandra Fjodorovna vietti viimeiset vuotensa Aleksanterin palatsissa, jossa hän kuoli vuonna 1860. 1900-luvun alussa keisari Nikolai II:n aikana Aleksanterin palatsista tuli keisarillisen perheen pääasiallinen asunto ja hovielämän keskus: siellä otettiin vastaan suurlähettiläitä ja vietettiin Romanovien dynastian 300-vuotispäivää ja Tsarskoje Selon 200-vuotispäivää.
Palatsi 1900-luvulla

Keisari Aleksanteri III:n ja keisarinna Maria Fjodorovnan yksityisasunnot sekä lasten tilat olivat muistohuoneina vuoteen 1931 asti. Viimeisen keisari Nikolai II:n ja keisarinna Aleksandra Fjodorovnan yksityishuoneitten näyttely oli avoinna vuoteen 1941 asti. Toisen maailmansodan aikana näiden tilojen koristelu katosi saksalaismiehittäjien käsissä. Rakennus kärsi sodan aikana sirpalevaurioita sekä pommitustuhoja. Julkisivun kolmanteen sisäänkäyntiin osunut pommi vaurioitti sen kokonaan, vahingoitti Kulmasalonkia sekä sen perustuksia ja ullakkokerrosta ja läheinen keisarinnan Sinipunainen eli Liila salonki paloi poroksi. Vesivahingot tuhosivat toisen kerroksen parkettilattioita ja länsisiiven 1. kerroksen parkettilattiat tuhoutuivat kokonaan, marmoriset takat vahingoittuivat ja kaikki sisustusverhoilu katosi.
Etummaisen huonesarjan salien kiinteä sisustus ei ole muuttunut arkkitehti Giacomo Quarenghin suunnitelmien ajoista, ja on osittain säilynyt tähän päivään asti. Vuodesta 1997 lähtien keisarillisen perheen yksityisasunnoissa on avattu näyttely "Muistoja Aleksanterin palatsissa", jonka avulla voi nähdä osan Nikolai II:n vastaanottotilojen ja toimiston säilyneestä sisustuksesta, Aleksandra Fjodorovnan Kulmasalongista sekä tutustua esineisiin, jotka olivat aikoinaan osa näiden huoneiden kalustusta. Vuonna 2010 Tsarskoje Selon 100-vuotisjuhlan kunniaksi kunnostettiin kolme seremoniallisen enfiladin eli huonesarjan salia Muotokuva-, Puoliympyrä- ja Marmorisalit, joiden avaamisesta tuli uusi virstanpylväs ainutlaatuisen rakennusmonumentin historiassa.
Palatsi 1900-luvulla > Vuodet 1918-1941

Vuonna 1918 Aleksanterin palatsi avattiin kävijöille valtion museona, jossa avoinna olivat historialliset tilat keskiosan ensimmäisessä kerroksessa ja Romanovien perheen asunnot oikeanpuoleisessa siivessä. Koulutuksen kansankomissaari Anatoli Lunatšarskin aloitteesta Nuorten Kommunardien mukaan nimetty orpokoti perustettiin palatsiin vuonna 1918.
Vuonna 1937 taidehistorioitsija Anatoli M. Kutšumovista (1912-1993), joka oli ollut myös Pavlovskin palatsin intendenttinä vuonna 1932 ja Katariinan palatsin Meripihkahuoneen intendenttinä vuonna 1935, tuli Aleksanterin palatsimuseon intendentti ja vuonna 1938 museon johtaja. Siihen mennessä palatsi oli erittäin rappeutunut, sen vasemmassa siipirakennuksessa oli lepokoti NKVD:n työntekijöille ja oikean siiven toisessa kerroksessa, Nikolai II:n lasten entisissä huoneissa oli orpokoti. Museosaleja oli vain keskirakennuksessa. Kutšumov päätti palauttaa palatsin historiallisen ulkonäön luomalla sinne Venäjän viimeisen keisarin ja hänen perheensä muistomuseon. Kollegoiden suostuttelusta huolimatta Kutšumov päätti hakea tukea Josif Stalinilta kirjoittamalla hänelle henkilökohtaisen kirjeen. Stalin hyväksyi idean ja palatsin sekä julkisivun entisöinti aloitettiin, kunnes toinen maailmansota keskeytti ne.
Koko kokoelman evakuointi oli mahdotonta, ainoastaan ​​arvokkaimmat esineet ja ne, jotka voisivat toimia mallina koristeiden entisöinnissa vietiin pois. Suunnitelman mukaan vain 12 esinettä evakuoitiin palatsin 72 554 esineen kokoelmasta. Kutšumov järjesti 800 esineen pakkaamisen viikon sisällä, kuten kattokruunut, matot, posliinit, huonekalut ja marmoripatsaat. Museon ryöstelyä ennakoiden Kutšumov käveli palatsin lävitse ja valokuvasi niiden koristelut sekä leikkasi myös palasia damastisesta seinäverhoilusta, huonekaluja, verhoista ja liimasi ne albumeihin, joita hän säilytti kuolemaansa asti. Myöhemmin ne auttoivat palauttamaan palatsin sisustuksen. Palatsin evakuoidut arvoesineet lastattiin Gorkiin menevään junaan 30. kesäkuuta 1941, jonka vastuullisena saattajana oli Anatoli M. Kutšumov.
Palatsi 1900-luvulla > Vuodet 1941-2009

Puškinin kaupungin (entinen Tsarkoje Selo) miehityksen aikana Aleksanterin palatsissa sijaitsi Saksan armeijan päämaja ja Gestapo sekä kellareissa vankila. Palatsin edessä oleva aukio muutettiin SS-sotilaiden hautausmaaksi. Sodan lopussa palatsissa sijaitsi Leningradin esikaupunkien museorahastojen keskusvarasto (TsKhMF), jota johti Anatoli Mihailovitš Kutšumov. Hän johti myös hallituksen komissiota, joka etsi saksalaisten varastamia aarteita, minkä seurauksena 1 542 esinettä palautettiin Aleksanterin palatsiin.
Sitten palatsi pistettiin kiinni ja vuonna 1946 se annettiin Neuvostoliiton tiedeakatemialle Venäläisen kirjallisuuden instituutin kokoelmien säilyttämiseen ja yleisvenäläisen A. S. Puškinin taidemuseon näyttelytilaksi. Vuonna 1951 Aleksanterin palatsi annettiin laivasto-osaston tutkimusinstituutin käyttöön, ja palatsikokoelma, joka oli ollut evakoituna sodan aikana lähetettiin keskusvarastosta Pavlovskin palatsimuseoon. Vuonna 1996 Maailman monumenttirahastolta (WMF) saatiin apuraha Aleksanterin palatsin entisöintiin, ja rakennuksen katon korjaustyöt aloitettiin. Vuotta myöhemmin palatsin miehittäneen sotilasinstituutin aloitteesta perustettiin pysyvä näyttely "Muistoja Aleksanterin palatsissa" rakennuksen oikeaan siipeen, jossa Nikolai II:n ja keisarinna Aleksandra Fjodorovnan henkilökohtaiset asunnot olivat aiemmin olleet, jonka Tsarskoje Selon museo-reservaatti oli valmistanut museon kokoelmasta.
Lokakuussa 2009 palatsirakennus siirrettiin osaksi Tsarskoje Selon valtionmuseo-suojelualuetta. Siitä lähtien Aleksanterin palatsin julkisivujen ja sisätilojen entisöinti aloitettiin laajamittaisesti.
Asiasta lisää

Aleksanterin palatsi (Alexander Palace), muistosivu Nikolai II:lle ja hänen perheelleen (englanniksi)
Alexander Palace, virallinen kotisivu (englanniksi)
Aleksanterin palatsin pääjulkisivu
Aleksanterin palatsin pääjulkisivu järven puolelta, Nikanor Tšernetsov 1839
Aleksanterin palatsin pääsisäänkäynti: "Nuori mies leikkimässä isoäitiä", Nikolai Stepanovitš Pimenov ja "Nuori mies pelaamassa 'svaika' (ven. Свайка) -peliä", Aleksandr Vasiljevitš Loganovski, 1838
Aleksanterin palatsi, pääjulkisivu ja puisto
Tatjana, Maria ja Olga Nikolajevna Romanova Aleksanterin palatsissa Olgan ja Tatjanan makuuhuoneessa vuonna 1916
Keisarillinen pääsiäsmuna vuodelta 1908, jonka sisällä on yllätyksenä Aleksanterin palatsin pienoismalli. Työmestari Henrik Wigström, Fabergén työpajat.
Aleksanterin palatsi, keisariparin makuuhuone. Sängyn takaseinä on peitetty ikoneilla kuten lastenhuoneissakin.
Keisarinna Aleksandra Fjodorovna Sinipunaisessa eli Liilassa salongissa lempikukkiensa syreenien (engl. Lilacs) kanssa, Aleksanterin palatsi n. 1909
Aleksanterin palatsi, Puoliympyräsali
Aleksanterin palatsi, Muotokuvasali  vuonna 1914
Aleksanterin palatsi puutarhajulkisivu, Nikanor Tšernetsov 1839
Aleksanterin palatsi, vesivärimaalaus, Aleksei Gornostajev 1847
Aleksanterin palatsi, pohjoinen julkisivu ja pohjakaava, Giacamo Quarenghin piirustus 1792–96
Aleksanterin palatsi, puutarhajulkisivu 1930-1940- luvulla
Aleksanterin palatsi, julkisivunpuoleinen pylväikköpiha
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Nausifanes

Nausifanes (m.kreik. Ναυσιφάνης) (n. 325 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi ja reettori, joka oli Demokritoksen ja Pyrrhonin oppilas ja seurasi Demokritoksen atomistisia opetuksia. Hän oli kotoisin Teoksesta.
Nausifaneella oli paljon oppilaita, ja hänet tunnettiin ennen kaikkea reettorina. Epikuros oli eräässä vaiheessa hänen oppilaitaan, mutta vaikuttaa olleen tyytymätön tähän. Epikuros omaksui kuitenkin mahdollisesti atomisminsa Nausifaneelta. Epikuros on mahdollisesti omaksunut myös kolme totuuden kriteeriään teokseensa Kaanon Nausifaneen tietoteoriaa ja metodiikkaa käsitelleestä teoksesta Kolmijalka (Tripodos).
Nausifanes katsoi, että luonnonfilosofian (fysiikan) tutkiminen oli paras perusta retoriikan ja politiikan tutkimuksille ja luonnonfilosofi on näin paras puhuja. Filodemoksen teos Retoriikasta esittää näkemyksiä tätä Nausifaneen ajatusta vastaan.
Käännös suomeksi
Naurutrogoni

| Naurutrogoni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Trogonilinnut Trogoniformes
Heimo::  Trogonit Trogonidae
Suku::  Amerikantrogonit Trogon
Laji::  melanocephalus
Kaksiosainen nimi
 Trogon melanocephalus  Gould, 1836 
Katso myös
   Naurutrogoni Wikispeciesissä   Naurutrogoni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Naurutrogoni (Trogon melanocephalus) on trogonien heimoon kuuluva keskiamerikkalainen lintulaji. Sen esiintymisalue käsittää Keski-Amerikan Atlantin-puoleista rannikkoa Kaakkois-Meksikosta Pohjois-Guatemalaan, Belizeen ja Pohjois-Hondurasiin, sekä Tyynenmeren puoleista rannikkoa El Salvadorissa, Nicaraguassa ja Pohjois-Costa Ricassa. John Gould kuvaili lajin holotyypin Tamaulipasista Meksikosta vuonna 1836.
Nauruun kuoleminen

Khrysippos kuoli tiettävästi nauruun.
Nauruun kuoleminen on harvinainen kuolemansyy. Kuolema saattaa yleensä seurata voimakkaan nauramisen aiheuttamasta sydämenpysähdyksestä tai riittämättömästä hapensaannista. Tapauksia tunnetaan Antiikin Kreikasta nykypäivään.
Historiassa tunnetaan ainakin yhdeksän tapausta, jolloin ihminen on kuollut nauruun:
Vuonna 1975 englantilainen pariskunta katsoi tv-sarjaa Hyväkkäät, jolloin aviomies alkoi nauraa ja puolen tunnin naurun jälkeen sai sydänkohtauksen. Rouva kirjoitti myöhemmin kiitoskirjeen sarjan tekijöille siitä, että he tekivät hänen puolisonsa viimeisistä hetkistä hauskan.
Tuorein tapaus on vuodelta 1989. Tanskalainen mies katsoi elokuvaa Kala nimeltä Wanda ja alkoi nauraa John Cleeselle. Hänen naurunsa aiheutti sen, että hänen sydämensykkeensä nousi liian korkealle ja hän sai sydänkohtauksen, johon hän kuoli.
Käännös suomeksi
Midtown Madness (pelisarja)

| Midtown Madness |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Angel Studios Digital Illusions CE
Julkaisija:  Microsoft Game Studios
Lajityyppi:  ajopeli
Alusta:  Microsoft Windows Xbox
Ensijulkaisu:  Midtown Madness (1999)
Viimeisin julkaisu:  Midtown Madness 3 (2003)
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Midtown Madness on Angel Studiosin ja Digital Illusions CE:n kehittämä sekä Microsoft Game Studios julkaisema ajopelisarja. Sarjan kaksi ensimmäistä osaa julkaistiin Microsoft Windowsille ja kolmas osa alkuperäiselle Xboxille.
Pelaaminen

Midtown Madnessissa voi suorittaa erilaisia autoilutehtäviä, muun muassa kilpa-ajoa. Pelejä voi kuitenkin pelata suorittamatta mitään tehtävistä. Peleissä on useita automalleja, joilla voi ajaa pitkin eri kaupunkeja. Internetissä on useita sivustoja, joilta voi ladata uusia autoja ja karttoja.
Pelisarja > Midtown Madness

Ensimmäinen Midtown Madness julkaistiin Microsoft Windowsille vuonna 1999. Pelin kehitti Angel Studios. Pelin ainoa kaupunki on Chicago.
Pelisarja > Midtown Madness 2

Midtown Madness 2 julkaistiin vuonna 2000. Kehittäjä oli edelleen Angel Studios. Peli oli edeltäjäänsä laajempi ja grafiikaltaan paranneltu. Pelattavat kaupungit ovat San Francisco ja Lontoo.
Pelisarja > Midtown Madness 3

Midtown Madness 3 julkaistiin vuonna 2003. Kehittäjä oli tällä kertaa Digital Illusions CE. Peli on edeltäjiänsä monipuolisempi sekä grafiikassa että tehtävissä. Pelin kaupungit ovat Washington DC ja Pariisi. Peli on julkaistu Xboxille
Pelissä voi ajella vapaasti ympäri kaupunkia Cruise-tilassa
Midtown Madness 2:n ”Bonnie & Collide” -tehtävä, jossa täytyy särkeä vastustajan auto.
Circuit-kisa on juuri alkanut Midtown Madness 2:ssa
Yksi Lontoon Crash Coursen tehtävistä Midtown Madness 2:ssa, jossa täytyy seurata Lontoon taksia.
Aiheesta muualla

Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Mustehelmimarja

| Mustehelmimarja |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Aitokaksisirkkaisten ydinryhmä
Kladi::  Asteridit
Kladi::  Lamidit
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Helmimarjat Callicarpa
Laji::  japonica
Kaksiosainen nimi
 Callicarpa japonica  Thunb. 
Katso myös
   Mustehelmimarja Wikispeciesissä   Mustehelmimarja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustehelmimarja (Callicarpa japonica) on huulikukkaiskasvien heimoon kuuluva pensaslaji, aiemmin luokiteltu verbena- eli rautayrttikasveihin (Verbenaceae). Sitä esiintyy luontaisesti Itä-Aasiassa: Kiinassa, Taiwanissa, Koreassa ja Japanissa. Laji on viljelty ja levinnyt koristekasvina. Yhdysvalloissa mustehelmimarja on tulokas Pohjois-Carolinassa. Se on sukua viuhkohelmimarjalle (Callicarpa dichotoma).
Aiheesta muualla

ITIS: Callicarpa japonica (englanniksi)
Flora of China: Callicarpa japonica (englanniksi)
Mozaina Kobaisy, Mario R Tellez, Franck E Dayan, Stephen O Duke: Phytotoxicity and volatile constituents from leaves of Callicarpa japonica Thunb., Phytochemistry. 2002 Sep;61(1):37-40. (englanniksi)
Naurusarvinokka

| Naurusarvinokka |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sarvinokkalinnut Bucerotiformes
Heimo::  Sarvinokat Bucerotidae
Suku::  Rhinoplax  Gloger, 1841
Laji::  vigil
Kaksiosainen nimi
 Rhinoplax vigil  (Forster, 1781) 
Katso myös
   Naurusarvinokka Wikispeciesissä   Naurusarvinokka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Naurusarvinokka (Rhinoplax vigil) on sarvinokkien heimon Rhinoplax-sukuun kuuluva hyvin isokokoinen lintu ja suvun ainoa lintu, jonka elinaluetta ovat Brunei, Indonesia, Malesia, Myanmar ja Thaimaa.
Naurusarvinokka on enimmäkseen hyvin tumman ruskea, lähes musta. Vatsa, perä ja pyrstö ovat valkoiset. Punainen nokka on suuri ja muodostaa päälaelle ikään kuin kypärän. Naurusarvinokan elinympäristöä ovat kosteat ainavihannat metsät. Naurusarvinokan ravintoa ovat hedelmät, erityisesti viikunat, ja satunnaisesti pienet selkärankaiset eläimet.
Naurusarvinokan uhkana on salametsästys sillä sen nokasta maksetaan enemmän kuin norsunluusta. Metsästyksen aiheuttaman uhan vuoksi laji on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Muslim Council of Britain

Muslim Council of Britainin logo
Muslim Council of Britain on brittiläinen sateenvarjojärjestö, johon kuuluu yli viisisataa brittiläisten muslimien järjestöä, moskeijaa ja koulua. Se on muun muassa kannustanut muslimeja ja näiden järjestöjä osallistumaan yhteiskunnalliseen elämään ja tuottanut islamin opetusmateriaalia kouluihin.
Muslim Council of Britain perustettiin Brentin kaupungintalolla Lontoossa 23. marraskuuta 1997. Sen ensimmäinen yleiskokous pidettiin 1. maaliskuuta 1998. Työväenpuolue katkaisi yhteistyön Muslim Council of Britainin kanssa vuonna 2009. Myöhemmät konservatiivien muodostamat hallitukset pääsääntöisesti pidättäytyivät yhteistyöstä, mutta periaatetta noudatettiin epäjohdonmukaisesti. Helmikuussa 2024 hallitus vetosi järjestön johtohahmojen aiempiin kantoihin, jotka ovat olleet hallituksen perusarvojen vastaisia ja joista ei ollut sanouduttu eksplisiittisesti irti. Tällä viitattiin ilmeisesti vuoden 2009 tapaukseen, jossa varapääsihteeri Daud Abdullah allekirjoitti Istanbulissa julistuksen, jossa hyväksyttiin iskut laivastoa vastaan mikäli se yrittäisi estää asekuljetukset Hamasille. Muslim Council of Britain sanoutui irti Abdullahin teosta, ja Abdullah erosi kohun seurauksena.
Muslim Council of Britain on muun muassa antanut neuvoa armeijassa olevia muslimeja palvelevien imaamien valinnassa, tukenut viranomaisia muslimien valistamisessa koronapandemian aikana ja pyrkinyt lisäämään jäsenjärjestöjensä tietoisuutta ilmastonmuutokseen vastaamisen keinoista. Järjestö on usein tehnyt terrorisminvastaisia julkilausumia sekä muslimien tekemien että muslimeihin kohdistuneiden terrorististen rikosten tiimoilta. Vuonna 2021 Muslim Council of Britainin pääsihteeriksi valittiin ensimmäisenä naispuolisena ja siihen saakka nuorimpana johtajana Zara Mohammed. Hän on pitänyt Muslim Council of Britainia ”helppona syntipukkina”, jota hänen mukaansa on osoiteltu kulttuurisodissa. Muihin Muslim Council of Britainin johtajiin on kuulunut esimerkiksi Iqbal Sacranie.
Mustekala.info

| Mustekala> info |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  kulttuurilehti, verkkolehti
Aihealue:  taide, kulttuuri
Julkaisija:  Kulttuuriyhdistys Mustekala ry.
Perustettu:  2003
Päätoimittaja:  Alonzo Heino ja Helmi Saukkoriipi
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotimaa:  Suomi
Kieli:  suomi, englanti
Aiheesta muualla
Kotisivu
Mustekala on vuonna 2003 perustettu, verkossa ilmestyvä kulttuurilehti. Lehdessä julkaistaan taidekritiikkejä, esseitä sekä teemanumeroita. Lehteä julkaisee Kulttuuriyhdistys Mustekala ry. Mustekala kuuluu Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry:hyn.
Historia

Lehden perusti FT, dosentti Irmeli Hautamäki, joka toimi lehden päätoimittajana vuoteen 2011 asti. Päätoimittajan tehtävissä Hautamäkeä seurasi Pirkko Holmberg syksystä 2011 lähtien. Vuodesta 2014 alkaen lehteä päätoimitti Sini Mononen. Tammikuusta 2016 alkaen päätoimittajuuden jakoivat Matti Tuomela ja Petteri Enroth. Tammikuusta 2019 alkaen päätoimittajina työskentelivät Jaakko Uoti ja Nuppu Koivisto-Kaasik. Lokakuusta 2021 Mustekalan päätoimittajina ovat toimineet Alonzo Heino ja Helmi Saukkoriipi.
Mustekalalle myönnettiin Taiteen Valtionpalkinto vuonna 2014. Myöntöä perusteltiin sillä, että Mustekala on "avoimen verkkojulkaisemisen esimerkki ja kriittisen taidekeskustelun ylläpitäjä."
Mårtensdals skola

| Mårtensdals skola |
| --- | --- |

Sijainti:  Bredbergsgränden 4, 01620 Vanda
Koordinaatit:  60.2899°N, 24.8456°E
Tyyppi:  ruotsinkielinen alakoulu
Perustettu:  1977
Rehtori:  Per Wiander
Luokat:  1–6
Oppilaita:  221 (2019)
Verkkosivut
Mårtensdals skola on ruotsinkielinen alakoulu Vantaan Martinlaaksossa.
Mårtensdals skola on Vantaan Myyrmäen suuralueen Martinlaakson kaupunginosassa sijaitseva noin 220 oppilaan ruotsinkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Koulussa on myös noin 25 oppilaan esikoulu. Koulurakennus valmistui vuonna 1977
[lähde? ], jolloin useita ruotsinkielisiä länsivantaalaisia kyläkouluja (Vandaforsen, Käinby, Königstedt och Tavastby) yhdistettiin uuteen kouluun. Koulussa tehtiin mittava peruskorjaus vuosina 2007–2008.
Aiheesta muualla

Hem och Skola vid Mårtensdals skola (ruotsiksi) (hemochskola.fi)
Mikael Stahre

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Mikael Lennart Tage Stahre
Syntymäaika: 5. heinäkuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Tukholma, Ruotsi
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: Päävalmentaja
Valmennusura
1997 1998–2004 2005 2006 2007–2008 2009–2010 2010 2012–2014 2015–2016 2017 2018 2020–2021 2021–2023:  Hammarby IF juniorit  AIK juniorit  AIK II-joukkue  AIK (apuv.)  Väsby United  AIK  Panionios FC  IFK Göteborg  Dalian Aerbin  BK Häcken  San Jose Earthquakes  Sarpsborg  IFK Göteborg
Mikael Stahre (s. 5. heinäkuuta 1975) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja.