stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Josef Priller

| Josef Priller> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1915  Ingolstadt, Saksa
Kuollut: 20. kesäkuuta 1961 (45 vuotta)  Böbing, Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1935–1945
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  
Kunniamerkit:  rautaristin ritariristi tammenlehvin ja miekoin
Joukkoyksikkö:  JG 71, JG 51 ja Jagdgeschwader 26 ”Schlageter”
Josef Pips Priller oli saksalainen, vain 163 cm pitkä, hävittäjä-ässä ja merkittävä hävittäjäjohtaja. Priller saavutti kaikki 101 ilmavoittoaan länsi-euroopassa, 307 sotalennolla.  Hän kuuluu niiden kahdeksan saksalaisohjaajan joukkoon jotka saavuttivat yli 100 ilmavoittoa länsi-liittoutuneita vastaan.
Priller ura JG 26:ssa alkoi marraskuussa 1940, jolloin hänet komennettiin JG 51:stä 1. lentueen päälliköksi, 17. marraskuuta 1941 kaatuneen Eberhard Henrici:n korvaajaksi. Prillerille oli vain kuukautta aikaisemmin myönnetty ritariristi saavutuksistaan Hävittäjärykmentti 51:ssä  Priller toimi hävittäjälentorykmentti Jagdgeschwader 26 ”Schlageterin” komentajana ajalla 11. tammikuuta 1943 – 27. tammikuuta 1945  Prillerin pudotussuhde oli 3.04.
Syksy (albumi)

| Syksy Mamba |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1987
 Julkaistu: marraskuu 1987
 Tuottaja(t): Riku Mattila
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 33.26
 Levy-yhtiö: Kräk!
Listasijoitukset
  Suomi: 1. (8 viikkoa, marraskuu 1987)
Mamban muut julkaisut
| Lauantai-ilta 1986 | Syksy 1987 | Tunteellisella tuulella 1989 |
Syksy on Mamban kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1987 levymerkillä Kräk!.
Albumi myi ilmestymisvuotenaan kultaa.
Kappaleet

Viimeinen tanssi – 3.08
Tutustutaan – 4.05
Koska lähdet taas – 3.03
Hyvästi – 3.11
Aamuyö – 3.10
Wiklundin parempi jatsi – 3.00
Viime viikonloppuna – 2.55
Yhdessä – 2.05
Kohta hän on poissa (sinun tyttösi) – 2.44
Kun en tuntenut sinua – 3.10
Kuopiossa – 2.55
Kokoonpano

Tero Vaara – laulu, kitara
Kari Makkonen – basso, kontrabasso
Harri Wiro – kitara
Petteri Korhonen – rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Markku Tabell – piano
Petri Rantala – conga
Aiheesta muualla

Syksy discogs.com -sivustolla
| n k Mamba |
| --- | --- |
 Tero Vaara  Pete Nikkinen  Ville Nurmi  Harri Lehtonen  Jari Heino   Timo Mynttinen  Antti Snellman  Esa Niiva  Reijo Anttila  Vesa Anttila  Tuomas Wäinölä  Kari Makkonen  Timo Räsänen  Petteri Korhonen  Seppo Myllymäki  Harri Wiro  Ari Loukkalahti  Kari Heiskari  Kari Rinko  Arto Rautajoki 
Studioalbumit:  Mamba  Lauantai-ilta  Syksy  Tunteellisella tuulella  Pitkä vapaa  Kummitusjuttu  Lähdössä  Kuume  Kipinä  Sodassa ja rakkaudessa  Meille vai teille  Joulualbumi  Mä tein sen taas  Toinen elämä  Kaipuun sanomat  Kuuma rakkaus  Miehiä ja ihmisiä  Ihana voima 
Kokoelmat:  Parhaat  20 suosikkia – Mitä yhdestä särkyneestä sydämestä  Kytkin paskana: 23 hittiä albumeilta Tuntellisella tuulella & Sydänmailla  20 suosikkia – Pieni lemmenleikki  Vaaran vuodet 1984–1999  Vaaran vuodet 1984–1999  Vaara Tero & Mamba – Suomihuiput  Lempikappaleita 1984–2004 
Singlet:  ”Mitä yhdestä särkyneestä sydämestä”  ”Kantakaa Lassi jo pois”  ”Pyyhi kyyneleet”  ”Arvoitus minulle”  ”Älä jätä minua”  ”Yhden illan ystävyys”  ”Liian vähän sittenkin”  ”Lauantai-ilta”  ”Viimeinen tanssi”  ”Viime viikonloppuna”  ”Koska lähdet taas”  ”Tielle taas”  ”Luontoon takaisin”  ”Pieni rakkauslaulu”  ”Elokuu”  ”Yöihminen”  ”Ei se vielä oo rakkautta” (Tero Vaaran maatakiertävä uusi viihdeorkesteri)  ”Kun olin kuusitoista”  ”Sydänsuruja”  ”Valokuvia”  ”Kirottu kitara”  ”Koiranelämää”  ”Saa koskettaa”  ”Pieni lemmenleikki”  ”Kuume”  ”Tennissukat kirjahyllyssä”  ”Ei toiset opi koskaan”  ”Vastustamaton”  ”Kipinä”  ”Jos tahdot tietää”  ”Yö on hellä”  ”Romantiikkaa”  ”Vuoden nainen”  ”Sä oot historiaa”  ”Me pantiin puoliksi kaikki”  ”Sä onneni oot”  ”Vielä on kesää jäljellä”  ”Meille vai teille”  ”Kun eron hetki on”  ”Talven ihmemaa”  ”Pakko päästä pois”  ”Vie mut läpi yön”  ”Monica”  ”Hei, dj”  ”Tuhat ja yksi syytä”  ”Vaimo paranisko vaihtamalla”  ”Joku toinen aika”  ”Mä oon lakannut huolehtimasta”  ”Päätit sit näyttää”  ”Valokuvia 2009”  ”Rakkaus on iso riski” (Mamba feat. Jukka Poika)  ”Saa Koskettaa 2009”  ”Me selvitään”  ”Kun signaali on heikko”  ”Kuivilla”  ”Anna kauniin tapahtuu”  ”Kaks arkaa sieluu”  ”Paratiisin kyy”  ”Ei kyyneltäkään” 
Muuta:  diskografia
Sylviornis neocaledoniae

| Sylviornis neocaledoniae |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  †Sylviornithidae
Suku::  †Sylviornis  Poplin, 1980
Laji::  neocaledoniae
Kaksiosainen nimi
 † Sylviornis neocaledoniae  Poplin, 1980 
Katso myös
   Sylviornis neocaledoniae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sylviornis neocaledoniae on sukupuuttoon kuollut kanalintu, jonka jäännöksiä on löydetty Uudesta-Kaledoniasta. Laji jätti jälkeensä luulöydösten lisäksi suurikokoisia pesärakennelmia, jotka ovat säilyneet näihin päiviin saakka. S. neocaledoniae hävisi arviolta 1 500 vuotta sitten, mutta se on saattanut selviytyä pitempäänkin.
Jäännökset

Uudesta-Kaledoniasta on löydetty suuria määriä lajin luita ja lähes kaikki sen luuston osat. Pindain luolasta on löydetty yli 4000 ja Kanumerasta yli 600 luuta tai luun kappaletta. Laji määriteltiin vuonna 1980 alun perin Kanumerasta löydettyjen vain muutaman luun avulla. Sittemmin samasta paikasta on tehty lisää löytöjä ja tutkijat löysivät myös Pindain luolan jäännökset, joihin kuuluu lähes kokonaisia luurankoja useista eri yksilöistä. Pindain luolan jäännökset ovat myös paremmin säilyneitä. Lajin jäännöksiä on löytynyt myös alueen arkeologisilta paikoilta.
Kuvaus

Sylviornis neocaledoniae oli suurin koskaan elänyt kanalintu. Se painoi 30–35 kiloa ja oli 1,3 metriä korkea ja 1,7 metriä pitkä. Laji oli lentokyvytön, ja sen siivet ja rintalasta olivat surkastuneet. Linnun nokan päällä oli suuri luinen lisäke.
Elintavat

S. neocaledoniaen jäännökset ovat hyvin yleisiä, mistä sen on päätelty olleen kasvinsyöjä, vaikkakin sen nokka muistutti ennemminkin petolintujen nokkaa. Se käytti ehkä voimakkaita jalkojaan maan kaivamiseen ja esimerkiksi juurien syömiseen, mutta lajin ravinnosta voidaan tehdä vain arvailuja. Île des Pinsiltä on löydetty lajin jälkeensä jättämiä suurikokoisia maassa sijaitsevia pesäkumpuja. Jotkut niistä ovat jopa 5 metriä korkeita ja 50 metriä leveitä. Ne ovat lisäksi todennäköisesti pienentyneet ajan kuluessa. Tiedossa ei ole, ovatkö pesät yhden linnun aikaansaannosta. On myös mahdollista, että useammat lajin yksilöt rakensivat pesät, tai että niitä käytti useampi sukupolvi. Laji oli menettänyt lentokykynsä, joten sille ei todennäköisesti ollut uhkanaan maapetoja ennen ihmisen saapumista saarille.
Häviäminen

Lajin häviäminen on ajoitettu noin 1 500 vuoden päähän ja sen häviämisen syynä on pidetty ihmisen toimintaa. Lapitakulttuurin edustajat saapuivat saarille kiistellyn teorian mukaan 1 500 vuotta eaa. Ihmiset metsästivät lajia, mikä tiedetään sen luista, joita on löydetty ihmiseen liitettyjen löydösten läheltä. Ihmiset toivat saarille myös mukanaan koiria, rottia ja sikoja, jotka saattoivat saalistaa aikuisia lintuja tai näiden munia. Häviäminen on saattanut tapahtua myöhemminkin, sillä paikallinen suullinen perinne tuntee yhä tarinat suurikokoisista linnuista.
Lajin sääriluu ja kallon osa näytteillä Muséum national d'histoire naturellessa Pariisissa.
SS Princess

| Princess |
| --- | --- |

Tyyppi:  alun perin matkustaja-alukseksi rakennettu siipiratasalus, n. v. 1885 muutettu rahtilaivaksi ja siipirattaat korvattu potkurilla
Lippuvaltio:  Kanada
Aiemmat omistajat:  William Robinson
Rakennustelakka:  Jarvis & Burridge, Winnipeg
Luovutettu:  1881
Status:  upposi myrskyssä 24. elokuuta 1906 Winnipegjärvellä
Tekniset tiedot
Pituus:  49 m
Koneisto:  mäntähöyrykone
Nopeus:  n. 25 km/h
Nopeus:  n. 13,5 kn
SS Princess oli Winnipegjärvellä Manitobassa Kanadassa vuosina 1881–1906 liikennöinyt siipiratashöyrylaiva. Se oli rakennettu Winnipegissä Jarvis & Burridgen telakalla, ja sitä pidettiin Winnipegjärven ylpeytenä sekä aikansa hienoimpana sisävesimatkustaja-aluksena Pohjois-Amerikan länsiosissa. Aluksella oli 40 tilavaa matkustajahyttiä, ja se muistutti ulkonäöltään Mississippijoen siipirataslaivoja. Aluksen huippunopeus oli noin 25 kilometriä tunnissa. Aluksen ensimmäinen omistaja oli William Robinson, Northwest Navigation Companyn ja Dominion Fish Companyn johtaja.
Vuonna 1885 alus osallistui yhdessä höyrylaiva SS Colvilen kanssa Saskatchewanin kapinan osallistuneiden tuhannen sotilaan kuljettamiseen Grand Rapidsista Winnipegiin.
Pian vuoden 1885 jälkeen Princessin ulkonäköä muutettiin ja ylelliset matkustajahytit poistettiin, kun alus muutettiin rahtilaivaksi. Siipirattaat ja niitä käyttäneet höyrykoneet korvattiin uudella mäntähöyrykoneella sekä nelilapaisella potkurilla. Samalla aluksen runkoa jatkettiin 49-metriseksi. Alukselle jäi vain kuusi hyttiä, kapyysi ja pieni ruokasali. Muutostöiden jälkeen alusta käytettiin irtotavaran ja ratapölkkyjen kuljetukseen, ja usein se hinasi perässään proomua.
Aluksen ura päättyi syysmyrskyssä vuonna 1906. 24. elokuuta Princess lähti Spider Islandsin saarilta kohti Little George Islandia lastinaan 1 600 laatikollista kalaa. Aluksen lähtiessä sää oli hieno, mutta kuuden aikaan illalla järvellä alkoi puhaltaa voimakas koillistuuli. Kierrettyään Little George Islandin alus suuntasi kohti Berens Islandia, ja yltyvän myrskyn vuoksi miehistö kehotti aluksen päällikköä, John Hawesia, etsimään ankkuripaikkaa George Islandilta.
Lopulta myrskyn voimistuessa päällikkö Hawes käski kääntää aluksen ympäri ja antoi konekäskyn "täysillä eteen". Kesken käännöksen kahdeksanmetriset aallot repivät aluksen rungon kahteen osaan, ja kolme merimiestä jäi ansaan kannen alle. Matkustajat ja miehistö siirtyivät kahteen pieneen pelastusveneeseen. Päällikkö Hawes, laivan 17-vuotias hyttipalvelija Flora McDonald ja 20-vuotias kokki Yoba Johansson eivät ehtineet viimeiseen pelastusveneeseen, jonka myrsky repi laivan kyljeltä. Toinen pelastusveneistä selviytyi myrskyn läpi Berens Islandille, ja toinen laski rantaan Berens Riverin kylän lähellä, josta SS City of Selkirk pelasti eloonjääneet seuraavana päivänä.
Haaksirikossa menehtyi kuusi henkeä, ja vain kahden ruumiit löydettiin. Toinen löydetyistä oli päällikön, ja hänen yllään oli löydettäessä vain pelastusliivien siteet. Kaikki muu oli repeytynyt irti.
Pridi

| Pridi Banomyong |
| --- | --- |

Thaimaan 7. pääministeri
 24. maaliskuuta 1946 - 23. elokuuta 1946  
Edeltäjä:  Khuang Abhaiwongse
Seuraaja:  Thawan Thamrongnawasawat
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. toukokuuta 1900 Ayutthaya, Siam
Kuollut: 2. toukokuuta 1983 (82 vuotta) Pariisi, Ranska
Puoliso:  Poonsuk Banomyong
Tiedot
 Nimikirjoitus
Pridi (Pridi Phanomyong) (1900–1983) oli Thaimaan pääministeri vuoden 1946 vapaiden vaalien jälkeen. Hänen täytyi kuitenkin erota kuningas Ananda Mahidolin epäselvissä oloissa tapahtuneen kuoleman jälkeen vielä samana vuonna.
Kiinalaista syntyperää oleva keskiluokkainen Pridi osallistui vuoden 1932 vallankaappaukseen, joka lopetti kuningas Rama VII:nnen absoluuttisen vallan ja muutti kuninkuuden perustuslailliseksi monarkiksi. Vallankaappauksen jälkeen siviilien luottamusta nauttiva Pridi sai uudistaa sosiaalilainsäädäntöä; hänen mukaansa kaikki kansalaiset olivat valtion palveluksessa. Pridi myös puolsi maaomaisuuden vapaaehtoista kansallistamista, minkä johdosta hänet ajettiin kommunismisyytösten avulla maanpakoon. Pridi sai palata takaisin maahan 1934, ja hänestä tuli Phahonin hallituksen sisäministeri.
Thaimaa julisti sodan Englannille ja Yhdysvalloille 1942. Japanilaisten saavuttua maahan Pridi erotettiin ja siirrettiin muodolliseen Rama VIII:nnen neuvostoon. Virassaan Pridin olisi pitänyt allekirjoittaa sodanjulistukset, mutta hänen onnistui piiloutua ja niin hänen allekirjoituksensa väärennettiin asiakirjoihin. Tämä vapautti Pridin myöhemmin sotasyyllisyydestä.
Lyhyen pääministerikautensa jälkeen Pridi perusti 1947 Kaakkois-Aasian liigan tukemaan naapurimaiden kamppailua entisiä siirtomaaisäntiä vastaan ja Phetsarath perustikin Laosin pakolaishallituksen Pridin suojeluksessa Bangkokissa.
Helmikuussa 1949 laivaston upseerit yrittivät vallankaappauksen avulla nostaa Pridin takaisin valtaan. Hän joutui kuitenkin maanpakoon Kiinaan, missä julkaisi 1957 kirjan Yhteiskunnan väliaikaisuus, jossa hän pyrki yhdistämään buddhalaisuutta ja marxilaisuutta. Myöhemmin, Thaimaan historian ensimmäisenä demokraattisena kautena Pridin maine palautui.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pridi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Australia  Alankomaat 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Prikaatinkomentaja

Prikaatinkomentaja (ven. комбриг, kombrig) oli sotilasarvo puna-armeijassa sota-aikana vuoteen 1940 asti. Prikaatinkomentajan arvo vastasi Suomen sotilasarvoissa kenraalimajurin arvoa. Nykyään prikaatinkomentajan arvo vastaisi Suomen sotilasarvoissa prikaatikenraalin arvoa. Prikaatikenraalin arvo tuli Suomeen vuonna 1995. Prikaatinkomentajasta alempi arvo on 
eversti ja korkeampi arvo on divisioonankomentaja. Puna-armeijassa otettiin 
kenraalinarvot käyttöön talvisodan jälkeen vuonna 1940.
Kuuluisia Neuvostoliittolaisia Prikaatinkomentajia talvisodassa

Pavel Ponedelin
Aleksandr M. Stepanov
Andrei Zelentsov
Aleksei Vinogradov
Nikolai Gusevski
Georgi Kondrasev
Arkadi Jermakov
Pavel Vorobjov
Pavel A. Kurotskin
M. V. Prigorovski

| M>  V. Prigorovski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1893 Staraja Rudnia, Rogatšovin kihlakunta, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 5. huhtikuuta 1918 (24 vuotta) Rautu, Suomi
Ammatti:  vallankumouksellinen, sotilas
Muut tiedot
Järjestö:  Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue
Mihail Vasiljevitš Prigorovski (ven. Михаил Васильевич Пригоровский, 1893 Rogatšovin kihlakunta – 5. huhtikuuta 1918 Rautu) oli venäläinen bolševikkivallankumouksellinen, joka Suomessa tunnetaan yhtenä vuoden 1918 sisällissodan aikaisen Raudun taistelun komentajista.
Elämä

Prigorovski syntyi nykyisen Valko-Venäjän alueella sijainneen Mogiljovin kuvernementin Rogatšovin kihlakunnassa. Hän oli jo koululaisena mukana vallankumoksellisessa toiminnassa, jonka vuoksi Prigorovski erotettiin Mahiljoun kymnaasista vuonna 1914. Tämän jälkeen hän suoritti opintonsa loppuun Smolenskin kaupungissa toimineessa yksityisessä koulussa ja lähti edelleen lukemaan lakia Pietarin valtionyliopistoon. Prigorovski liittyi Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen opiskelijajärjestöön, kunnes hänet vangittiin laittoman toiminnan vuoksi keväällä 1915. Vapautumisensa jälkeen Prigorovskin piti jättää yliopisto, ja hän aloitti opinnot Pietarhovin jalkaväkikoulussa. Myöhemmin hän palveli Gžatskin kaupunkiin sijoitetussa reserviläisrykmentissä, missä hänet vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen aikana valittiin sotilasneuvoston johtoon.
Huhtikuussa Prigorovski palasi Pietariin, jossa hänet hyväksyttiin bolševikkipuolueen jäseneksi. Lokakuun vallankumouksen alla Prigorovski valittiin myös Lev Trotskin johtamaan Pietarin sotilaalliseen vallankumouskomiteaan. Vallankumouksen käynnistyttyä hän oli muun muassa johtamassa Käkisalmen rykmentin esikunnan valtausta 25. lokakuuta yhdessä A. M. Lubovitšin kanssa. Myöhemmin hän toimi vielä sotilaallisen vallankumouskomitean hallintorakennusten komendanttina ja Moskovassa vastavallankumouksellisia vastaan taistelleen jalkaväkirykmentin komentajana. Marraskuun puolivälissä Prigorovski palasi Pietariin, jossa Lenin nimitti hänet Taurian palatsin komendantiksi.
Maaliskuussa 1918 Prigorovski määrättiin Rautuun lähetettyjen venäläisjoukkojen komentajaksi. Mukana oli myös suomalaisia punakaartin yksiköitä, joilla oli oma ylipäällikkö, mutta Prigorovskia pidetään koko operaation todellisena johtajana. Raudussa käydyt taistelut olivat sisällissodan kiivaimpia yhdessä Tampereen ja Viipurin taistelujen ohella. Ne huipentuivat 4.–5. huhtikuuta, jolloin 2 000 valkoista hyökkäsi Raudun asemalle linnoittautuneita pariatuhatta punaista vastaa. Aikaisin 5. päivän aamuna punaiset yrittivät murtautua saartorenkaasta ulos, mutta joutuivat lopulta valkoisten konekiväärien ristituleen ns. Kuolemanlaaksossa. Tulituksessa kaatui ainakin 400 punakaartilaista ja venäläistä. Prigorovski räjäytti itsensä kranaatilla välttääkseen valkoisten vangiksi joutumisen. Vuonna 1968 Raudun nykyisellä rautatieasemalla paljastettiin Raudun taistelun muistolaatta, jossa on myös Prigorovskin nimi.
Prime-korko

Prime-korko on yksittäisen pankin oma viitekorko ja sitä muutetaan pankin omalla hallinnollisella päätöksellä. Prime-korkoon vaikuttavat yleinen korkotaso, inflaatio-odotukset sekä talouden näkymät. Normaalisti primea muutetaan muutamia kertoja vuodessa. Prime-korkoa on arvosteltu siitä, että pankit nostavat sitä verraten nopeasti markkinoilla määräytyvän Euribor-koron nousun mukana, mutta pankit eivät vastaavasti laske sitä yhtä nopeasti Euribor-koron laskun mukana. Tämä on pankeille taloudellisesti kannattavaa, koska marginaali eli korkoero verrattuna markkinakorkoon on tällöin korkeampi. Tätä pankit ovat perustelleet siten, että Prime-koron muuttuessa hitaammin kuin Euribor koron, hyötyvät tallettajat paremmasta talletuskorosta pidempään.
Alun perin prime-korko on peräisin Yhdysvalloista, jossa suuria ja pitkäaikaisia asiakkaita palkittiin pankin omalla korolla, joka oli markkinoiden muita korkoja alhaisempi. Tästä juontaa nimitys prime- eli  etukorko.
Suomen kielen lautakunta ehdotti vuonna 1990 prime-koron suomennokseksi sanaa ykköskorko.
Suomalaisia prime-korkoja

Nordean prime-korko
Osuuspankkien prime-korko
Pop Pankkien prime-korko
Suomen Handelsbankenin prime-korko
Säästöpankkien prime-korko
Tapiola Pankin prime-korko
S-prime-korko
Aktia prime-korko
Syklopropaani

| Syklopropaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Syklopropaani
CAS-numero:  75-19-4
PubChem CID:  6351
SMILES:  C1CC1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H6
Moolimassa:  42,08 g/mol g/mol
Sulamispiste:  −128 °C (145 K)
Kiehumispiste:  −33 °C (240 K)
Tiheys:  0,001879 g/cm3 (kaasu, 0 °C, 1 atm)
   
Syklopropaani C3H6 on hiilestä ja vedystä muodostunut yksinkertaisin rengasrakenteinen orgaaninen yhdiste. Se kuuluu rakenteellisesti sykloalkaanien aineryhmään. Sen CAS-numero on 75-19-4. Syklopropaani on kaasuna väritön, herkästi syttyvä ja makeantuoksuinen.
Historiaa

Syklopropaanin löysi 1881 August Freund, joka myös esitti sen oikean rakenteen julkaisemassaan paperissa. Hän tuotti sitä antamalla 1,3-dibromopropaanin reagoida natriumin kanssa, mikä johti molekyylinsisäiseen Wurtz-reaktioon, ja tuotti suoraan syklopropaania. G. Gustavson paransi reaktion saantoa käyttämällä sinkkiä natriumin sijaan. Ennen kuin syklopropaanin anesteettiset ominaisuudet keksittiin 1929, sillä ei ollut kaupallisia käyttökohteita. Teollinen tuotanto alkoi vuoteen 1936 mennessä.
Rakenne

Hiiliatomit muodostavat syklopropaanissa tasasivuisen kolmion. Syklopropaani on siis hiiliatomiensa suhteen tasomainen. Hiilten väliset 60° kulmat poikkeavat suuresti neljävalenssisen hiilen taipumuksesta muodostaa noin 109° kulmia, joten syklopropaanilla on paljon kulmajännitystä. Kulmajännitys voidaan todeta röntgensäteillä tehtävillä elektronitiheysmittauksilla, joissa nähdään hiilten välisten kovalenttisten sidosten taipuminen. Jännittyneet sidokset tekevät syklopropaanista tavallista alkaania helpommin reagoivan. Syklopropaani muuttuu hitaasti propeeniksi.
Valmistus ja reaktiot

Syklopropaania valmistetaan 1,3-diklooripropaanista sinkin ja natriumjodidin avulla. Sille ovat tyypillisiä reaktiot, joissa sen rengasrakenne avautuu. Näin käy sen reagoidessa muun muassa bromin, vetybromidin, vedyn ja rikkihapon kanssa. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisessa synteesissä.
Käyttö

Syklopropaania on käytetty lääketieteessä muun muassa anestesiaan hengitettynä, koska se on tehokas ja vain lievästi myrkyllinen. Sen käytöstä on luovuttu, koska syklopropaanin ja ilman seos on herkästi räjähtävää ja se saattoi myös aiheuttaa sydämen rytmihäiriöitä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PubChem: Cyclopropane (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Cyclopropane (englanniksi)
ChemBlink: Cyclopropane (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Prefeenihappo

| Prefeenihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-(2-karboksi-2-oksoetyyli)-4-hydroksisykloheksa-2,5-dieeni-1-karboksyylihappo
CAS-numero:  126-49-8
PubChem CID:  1028
SMILES:  C1=CC(C=CC1O)(CC(=O)C(=O)O)C(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H10O6
Moolimassa:  226,18 g/mol
Prefeenihappo eli prefenaatti (C10H10O6) on tyydyttymättömän rengasrakenteen sisältävä dikarboksyylihappo. Yhdiste esiintyy tärkeänä välituotteena aromaattisten aminohappojen fenyylialaniinin ja tyrosiinin biosynteesissä.
Biologinen merkitys

Prefeenihappoa syntetisoivat eliöt muodostavat sitä korismiinihaposta. Reaktio on tyypiltään Claisen-toisiintuminen ja sitä katalysoi korismaattimutaasientsyymi. Prefeenihapon aineenvaihdunta edelleen riippuu eliöstä. Prefenaattidehydrataasi eliminoi prefeenihaposta vettä ja hiilidioksidia muodostaen fenyylipalorypälehappoa, jonka transaminaasit transaminoivat fenyylialaniiniksi. Tyrosiinin esiastetta 2-hydroksifenyylipalorypälehappoa muodostuu sen sijaan prefenaattidehydrogenaasin katalysoimana. Kolmas prefeenihapon aineenvaihduntaa katalysoiva entsyymi on prefenaattiaminotransferaasi, joka muodostaa prefeenihaposta arogeenihappoa, josta voi edelleen muodostua tyrosiinia tai fenyylialaniinia.
Aiheesta muualla

DrugBank: Prephenic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database: Prephenate (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Prephenate (englanniksi)
Yeast Metabolome Database (YMDB): Prephenate (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Prephenic acid (englanniksi)
Sylvänä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Vilukselan Vitka ja Viuvalan Pispa, Syvän-ojan Sonni ja Sylvinän Jalli! Ralla ralla laa! Syvän-ojan Sonni ja Sylvinän Jalli! Ralla ralla laa! | ” |
– Aleksis Kivi: Seitsemän veljestä
Sylvänä on kylä Somerolla Varsinais-Suomen maakunnassa. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 141, mikä teki siitä Someron 47 varsinaisesta kylästä väkiluvultaan kuudenneksitoista suurimman.
Sijainti, liikenne ja palvelut

Sylvänän lähimpiä naapurikyliä Somerolla ovat Ollila ja Paltta pohjoisessa, Lahti ja Pyöli lännessä, Pusula, Rautela ja Pappila lounaassa, Jaatila etelässä sekä Joensuu ja Laitiaisten kulmakunnalle ulottuvat Harjun, Härkälän ja Saarentaan kylien takamaat kaakossa. Pohjoisessa rajanaapureina ovat Jokioisten Vaulammi ja Tammelan Torro. Suhteessa liikenneväyliin kylä sijaitsee Somerolta Jokioisille johtavan kantatien 52 varrella ja idässä sen aluetta koskettaa Somerolta Forssaan johtava seututie 282. 1900-luvulla Sylvänä on kuulunut yhdessä läheisen Paltan kylän kanssa viereisen Ollilan kyläkeskuksen vaikutusalueeseen. Koulua käytiin vuoteen 2016 Ollilan koulussa.
Luonto

Luonnonmaantieteellisesti  Sylvänän, Ollilan ja Paltan kylät sijoittuvat Tammelan ylängön suurten suhteellisten korkeuserojen luonnehtimalle reunavyöhykkeelle, jossa luonnonympäristöä hallitsevat saven täyttämät kallioperän murroslaaksot ja näiden väliin jäävät korkeammat kallio- ja moreeniselänteet. Alueen huomattavimmat vesistöt muodostuvat Paimionjoen sivujoen Jaatilanjoen latvahaaroista, jotka noudattelevat saven peittämiä kallioperän murroksia. Sylvänän kylän alueelle näistä osuvat Jaatilanjoen sivujoet Alijoki lännessä ja Hirsjoki ja Katjoki idässä.