stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
F1 2013

| F1 2013 |
| --- | --- |

 Pelin PlayStation 3 -version kansi (Classic Edition)
Kehittäjä:  Codemasters Birmingham
Julkaisija:  Codemasters
Jakelija:  Steam
Säveltäjä:  Ian Livingstone
Pelisarja:  Formula 1
Pelimoottori:  EGO Engine 3.0
Julkaistu:   4. lokakuuta 2013  8. lokakuuta 2013
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 3
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360
Jakelumuoto:  Blu-ray, DVD
Oheislaite:  rattiohjain, pad-ohjain
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
F1 2013 on Codemastersin kehittämä ajopeli, joka julkaistiin 4. lokakuuta 2013 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Peli sisältää kaikki kauden 2013 -kuljettajat, tallit ja radat, sekä paluun kisakalenteriin tekevä Saksan Nürburgring.  Pelissä on vanhoja autoja, Ferrarin, Lotuksen ja Williamsin 1980- ja 1990-luvun autot sekä 4 vanhaa rataa: Imola, Brands Hatch, Jerez ja Estoril. Pelistä julkaistiin kaksi versiota, erikoisversio Classic Edition ja normaaliversio Standard Edition. Aiemmasta versiosta poistettu renkaiden skaalaus palautettiin takaisin, ja näin ollen renkaat kuluvat samalla tavalla kun F1 2011 -pelistä.
Autot, kuljettajat ja radat > Vuoden 2013 Tallit, kuljettajat ja radat

| Talli | Valmistaja | Auto | Moottori | Renkaat | Nro | Kuljettajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Infiniti Red Bull Racing | Red Bull | RB9 | Renault | P | 1 2 |  Sebastian Vettel  Mark Webber |
|  Scuderia Ferrari | Ferrari | F138 | Ferrari | P | 3 4 |  Fernando Alonso  Felipe Massa |
|  Vodafone McLaren Mercedes | Mclaren | MP4-28 | Mercedes | P | 5 6 |  Jenson Button  Sergio Pérez |
|  Lotus F1 Team | Lotus | E21 | Renault | P | 7 8 |  Kimi Räikkönen  Romain Grosjean |
|  Mercedes AMG Petronas F1 Team | Mercedes | F1 W04 | Mercedes | P | 9 10 |  Nico Rosberg  Lewis Hamilton |
|  Sauber F1 Team | Sauber | C32 | Ferrari | P | 11 12 |  Nico Hülkenberg  Esteban Gutiérrez |
|  Sahara Force India F1 Team | Force India | VJM06 | Mercedes | P | 14 15 |  Paul di Resta  Adrian Sutil |
|  Williams F1 Team | Williams | FW35 | Renault | P | 16 17 |  Pastor Maldonado  Valtteri Bottas |
|  Scuderia Toro Rosso | Toro Rosso | STR8 | Ferrari | P | 18 19 |  Jean-Éric Vergne  Daniel Ricciardo |
|  Caterham F1 Team | Caterham | CTO3 | Renault | P | 20 21 |  Charles Pic  Giedo van der Garde |
|  Marussia F1 Team | Marussia | MR02 | Ferrari | P | 22 23 |  Jules Bianchi  Max Chilton |
Autot, kuljettajat ja radat > Radat

| Kilpailu | Rata |
| --- | --- |
 Australian Grand Prix: Albert Park Grand Prix Circuit, Melbourne
 Malesian Grand Prix: Sepang International Circuit, Sepang
 Kiinan Grand Prix: Shanghai International Circuit, Shanghai
 Bahrainin Grand Prix: Bahrain International Circuit, Sakhir
 Espanjan Grand Prix: Circuit de Catalunya, Montmeló
 Monacon Grand Prix: Circuit de Monaco, Monte Carlo
 Kanadan Grand Prix: Circuit Gilles Villeneuve, Montreal
 Britannian Grand Prix: Silverstone Circuit, Silverstone
 Saksan Grand Prix: Nürburgring, Saksa
 Unkarin Grand Prix: Hungaroring, Mogyoród
 Belgian Grand Prix: Circuit de Spa-Francorchamps, Spa
 Italian Grand Prix: Autodromo Nazionale Monza, Monza
 Singaporen Grand Prix: Marina Bay Street Circuit, Singapore
 Korean Grand Prix: Korean International Circuit, Korea
 Japanin Grand Prix: Suzuka Circuit, Suzuka
 Intian Grand Prix: Buddh International Circuit, Intia
 Abu Dhabin Grand Prix: Yas Marina Circuit, Abu Dhabi
 Yhdysvaltain Grand Prix: Circuit of the Americas, Austin
 Brasilian Grand Prix: Autódromo José Carlos Pace, São Paulo
Autot, kuljettajat ja radat > Classic Mode

| Kilpailu | Rata |
| --- | --- |
 San Marinon Grand Prix: Autodromo Enzo e Dino Ferrari, Italia
 Britannian Grand Prix: Brands Hatch, Iso-Britannia
 Portugalin Grand Prix: Autódromo do Estoril, Portugali
 Espanjan Grand Prix: Circuito Permanente de Jerez, Espanja
Ernst von Siemens -palkinto

| Ernst von Siemens -palkinto |
| --- | --- |
Palkitaan:  Henkilöille, joiden sävellykset, tulkinnat, kirjoitukset tai opetus palvelee musiikkia ja edistää rakkautta musiikkiin
Palkinnon antaja:  Ernst von Siemens -musiikkisäätiö
Maa:  Saksa
Virallinen internet-sivu
Ernst von Siemens -palkinto on vuonna 1972 perustetun Ernst von Siemens -musiikkisäätiön myöntämä vuosittainen musiikkipalkinto. Palkinnon jakaa säätiön puolesta Baijerin kuvataideakatemia. Säätiön perusti Ernst von Siemens ja se edistää nykymusiikkia. Palkinto myönnetään säveltäjälle, esiintyjälle tai musiikkitieteilijälle, joka on ansioitunut musiikin saralla. Pääpalkinnon lisäksi jaetaan myös muita palkintoja. Palkintojen yhteissumma on tällä hetkellä 3,5 miljoonaa euroa ja pääpalkinnon voittaja saa 250 000 euroa. Palkintoa kutsutaan joskus myös "musiikin Nobel-palkinnoksi".
Pienempiä palkintoja kutsutaan nimellä "Förderpreis" (Kannustuspalkinto). "Komponisten-Förderpreise" (Säveltäjäpalkinto) jaetaan nuorille säveltäjille yhdestä teoksestaan. "Förderprojekte" (Hankerahoituspalkinto) tukee musiikkifestivaaleja, konsertteja, musiikkilaitoksia ja nuoria muusikoita.
Pääpalkinnon saajat

Lähde
1974 – Benjamin Britten
1975 – Olivier Messiaen
1976 – Mstislav Rostropovich
1977 – Herbert von Karajan
1978 – Rudolf Serkin
1979 – Pierre Boulez
1980 – Dietrich Fischer-Dieskau
1981 – Elliott Carter
1982 – Gidon Kremer
1983 – Witold Lutosławski
1984 – Yehudi Menuhin
1985 – Andrés Segovia
1986 – Karlheinz Stockhausen
1987 – Leonard Bernstein
1988 – Peter Schreier
1989 – Luciano Berio
1990 – Hans Werner Henze
1991 – Heinz Holliger
1992 – H. C. Robbins Landon
1993 – György Ligeti
1994 – Claudio Abbado
1995 – Sir Harrison Birtwistle
1996 – Maurizio Pollini
1997 – Helmut Lachenmann
1998 – György Kurtág
1999 – Arditti Quartet
2000 – Mauricio Kagel
2001 – Reinhold Brinkmann
2002 – Nikolaus Harnoncourt
2003 – Wolfgang Rihm
2004 – Alfred Brendel
2005 – Henri Dutilleux
2006 – Daniel Barenboim
2007 – Brian Ferneyhough
2008 – Anne-Sophie Mutter
2009 – Klaus Huber
2010 – Michael Gielen
2011 – Aribert Reimann
2012 – Friedrich Cerha
2013 – Mariss Jansons
2014 – Peter Gülke
2015 – Christoph Eschenbach
2016 – Per Nørgård
2017 – Pierre-Laurent Aimard
2018 – Beat Furrer
2019 – Rebecca Saunders
2020 – Tabea Zimmermann
2021 – Georges Aperghis
Säveltäjäpalkinnon saajat

Lähde
1990 – Michael Jarrell ja George Lopez
1991 – Herbert Willi
1992 – Beat Furrer ja Benedict Mason
1993 – Sylvia Fomina ja Param Vir
1994 – Hans-Jürgen von Bose, Marc-André Dalbavie ja Luca Francesconi
1995 – Gerd Kühr ja Philippe Hurel
1996 – Volker Nickel ja Rebecca Saunders
1997 – Moritz Eggert ja Mauricio Sotelo
1998 – Antoine Bonnet ja Claus-Steffen Mahnkopf
1999 – Thomas Adès ja Olga Neuwirth
2000 – Hanspeter Kyburz, Augusta Read Thomas ja Andrea Lorenzo Scartazzini
2001 – Isabel Mundry, André Werner ja José María Sánchez-Verdú
2002 – Mark Andre, Jan Müller-Wieland ja Charlotte Seither
2003 – Chaya Czernowin, Christian Jost ja Jörg Widmann
2004 – Fabien Lévy, Johannes Maria Staud ja Enno Poppe
2005 – Sebastian Claren, Philipp Maintz ja Michel van der Aa
2006 – Jens Joneleit, Alexander Muno ja Athanasia Tzanou
2007 – Vykintas Baltakas ja Markus Hechtle
2008 – Dieter Ammann, Márton Illés ja Wolfram Schurig
2009 – Francesco Filidei, Miroslav Srnka ja Lin Yang
2010 – Pierluigi Billone, Arnulf Herrmann, Oliver Schneller
2011 – Steven Daverson, Hèctor Parra, Hans Thomalla
2012 – Luke Bedford, Zeynep Gedizlioğlu, Ulrich Alexander Kreppein
2013 – David Philip Hefti, Samy Moussa, Marko Nikodijevic
2014 – Simone Movio, Brigitta Muntendorf, Luis Codera Puzo
2015 – Birke Bertelsmeier, Mark Barden, Christian Mason
2016 – Milica Djordjevic, David Hudry, Gordon Kampe
2017 – Michael Pelzel, Simon Steen-Andersen, Lisa Streich
2018 – Clara Iannotta, Timothy McCormack, Oriol Saladrigues
2019 – Annesley Black, Ann Cleare, Mithatcan Öcal
2020 – Catherine Lamb, Francesca Verunelli, Samir Amarouch
2021 – Malte Giesen, Mirela Ivičević, Yair Klartag
Käännös suomeksi
Face (rap-artisti)

| Face> Фэйс |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Ivan Timofeevitš Drjomin
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1997 (ikä 27) Ufa, Baškortostan, Venäjä
Ammatti:  rap-artisti
Muusikko
Taiteilijanimi:  Face Фэйс Batei Aurora Lil Thot
Laulukielet:  venäjä
Aktiivisena:  2015–
Tyylilajit:  rap, trap, mumble rap
Levy-yhtiöt:  Believe (käännä suomeksi) 
Aiheesta muualla
facemusic.ru
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ivan Timofeevitš Drjomin (ven. Иван Тимофеевич Дрёмин; 8. huhtikuuta 1997 Ufa, Baškortostan, Venäjä), tunnetaan paremmin nimellä Face, on venäläinen rap-artisti, joka teki debyyttinsä vuonna 2015 EP:llä Cursed Print (ven. Проклятая печать).
Face asuu Venäjän ulkopuolella. Hän ei palannut Venäjälle lomalta Kreikasta, kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan. Hänen veljensä Bogdan Dremin toimii hänen managerinaan ja asuu Suomessa, josta hän hakee turvapaikkaa. Hän poistui Venäjältä  4. maaliskuuta 2022.
Diskografia > Albumit

Hate Love (2017)
No Love (2017)
Пути неисповедимы (engl. Mysterious Ways, 2018)
12 (2019)
Искренний (2021)
Diskografia > EP:t

Проклятая печать (engl. Cursed Seal, 2015)
Vlone (2016)
Mayhem (2016)
Playboy (2016)
Жизнь удалась (engl. Life is Good, 2021)
Варвар (engl. Barbriarian, 2021)
Krazy (2021)
Evil Con Carne

| Evil Con Carne |
| --- | --- |

Tyyli:  piirrossarja
Kestoaika:  22 min
Luoja(t):  Maxwell Atoms
Pääosissa:  Phil LaMarr Grey DeLisle Armin Shimerman Frank Welker
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Verkko:   Cartoon Network
Esitetty:  20. kesäkuuta 2003 – 31. joulukuuta 2004
Jaksoja:  15
Tuotanto
Tuottaja(t):  Maxwell Atoms Brian A. Miller Jennifer Pelphrey Louis J. Cuck
Ohjaaja(t):  Julie Hashiguchi Phil Cummings Robert Hughes
Käsikirjoittaja(t):  Greg Ellis Maxwell Atoms C.H. Greenblatt
Tuotantoyhtiö(t):  Cartoon Network Studios
Palkinnot
Ehdokkuudet:  Golden Reel (2005)
Aiheesta muualla
IMDb 
Evil Con Carne on yhdysvaltalainen Maxwell Atomsin luoma animaatiosarja. Se esiintyi ensi kerran Cartoon Networkilla elokuussa 2001, jolloin se oli alun perin osa Grim & Evil sarjaa. Vuonna 2003 molemmista sarjoista tehtiin omat nimikko ohjelmat, jolloin se sai nimekseen Evil Con Carne ja toinen sarja sai nimekseen The Grim Adventures of Billy & Mandy. Sarja ei kuitenkaan saanut The Grim Adventures of Billy & Mandyn tavoin suurta suosiota, jonka myötä siitä tuotettiin yhteensä 15 jaksoa, jotka esitettiin vuosien 2003–2004 aikana.
Juoni

Hector Con Carne oli multimiljonääri rikospomo ja naisten mies, joka yritti valloittaa maailman. Hänen tavoitteensa sai kuitenkin kolauksen, kun Con Carnen arkkivihollinen Cod kommando asetti pommin tämän taloon. Räjähdyksen myötä Con Carnen keho hajosi palasiksi ympäri maailmaa, mutta tämän onnekseen hullu tiedemies Ghastly onnistui pelastamaan Con Carnen aivot ja mahalaukun suolakurkkupurkin tapaiseen säiliöön.
Kaksikon aloittaessa yhteistyönsä Con Carnen täytyi tottua uuteen "kehoonsa", kun tohtori Ghastly asensi aivot ja mahalaukun sirkuskarhuun Boskoviin, jonka myötä Con Carnella on lähes koko karhun mieli ja liikkeet vallassaan. Ryhmän kolmas pääjäsen on kenraali Skarr, joka Con Carnen ja tri Ghastlyn kanssa loivat salaisen laboratorion pienelle saarelle, jossa on jäniksen muotoinen vuori. Con Carnella on myös käytössään suuri, mutta ei niin mahtava armeija, jota johtaa kenraali Skarr. Nyt Con Carne kykenee jälleen jatkamaan tavoitettaan valloittaa maailma ja lisäksi hän yrittää löytää kaikki loput ruumiin osansa.
Päähahmot

Hector Con Carne
Sarjan päähahmo, joka on dynaaminen ja paha eteläamerikkalainen naisten mies Con Carne, jonka tavoitteena on vallata maailma. Suuren räjähdyksen myötä hänen kehonsa hajosi palasiksi, joista Con Carnen aivot ja mahalaukku saatiin pelastettua ensimmäisenä. Nyt hän yrittää etsiä kaikki ruumiin osansa ja valloittaa maailman uskollisten apulaistensa tohtori Ghastlyn ja kenraali Skarrin avustuksella.
Majuri Tohtori Ghastly
Con Carnen hullu tiedemies, joka rakastui pomoonsa heti ensi silmäyksellä. Hän auttoi Con Carnea räjähdyksen jälkeen pelastamalla hänen aivot ja mahansa. Huolimatta siitä, että Con Carne ei ottanut Ghastlya töihin räjähdystä ennen tapahtuneen haastattelun aikana.
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Phil LaMarr  | … |  Hector Con Carne, sivuäänet   |
|  Grey DeLisle  | … |  Ghastly   |
|  Armin Shimerman  | … |  kenraali Skarr, sivuäänet   |
|  Frank Welker  | … |  Boskov, sivuäänet   |
|  Maxwell Atoms  | … |  Cod Commando, sivuäänet   |
|  Dee Bradley Baker  | … |  Condor, sivuäänet   |
|  Maurice LaMarche  | … |  Estroy, Clerk   |
|  Charlie Schlatter  | … |  Tony   |
|  Roger Jackson  | … |  Mojo Jojo   |
|  Tom Kenny  | … |  Hakki-koira, sivuäänet   |
|  Rino Romano  | … |  Destructicus Con Carne   |
Palkinnot > Ehdokkuudet

Golden Reel
2005: Paras äänieditointi animaatiosarjassa; Jesse Aruda, Glenn Oyabe ja Tony Ostyn
Gershgorinin ympyrälause

Määritelmä: Olkoon  A kompleksinen neliömatriisi. Jokaisella i ∈ {1, …, n} kirjoitetaan  R_{i}=\sum _{j\neq {i}}\left|a_{ij}\right|. Olkoon D(aii, Ri) suljettu kiekko, jonka keskipiste on aii ja säde  Ri. Näitä ympyröitä kutsutaan Gershgorinin kiekoiksi.
Lause (Gershgorin): Jokainen  A:n ominaisarvo sijaitsee jossakin Gershgorinin kiekossa.
Gershom Scholem

Gershom Scholem
Gershom Scholem (1897 – 21. helmikuuta 1982) oli saksalaissyntyinen israelilainen historioitsija ja modernin tieteellisen kabbalan tutkimuksen perustaja. Hänen teoksiinsa kuuluvat vaikutusvaltainen luentokokoelma Die jüdische Mystik in ihren Hauptströmungen (1941) sekä sabbatealaisten mystisen messiaan Šabbetai Tsevin elämäkerta (1973). Scholemin näkemykset ovat hallinneet kabbalan tutkimusta ainakin Moshe Ideliin asti.
Scholem oli, kuten läheinen ystävänsä Walter Benjamin, suuri Franz Kafkan kirjallisuuden ystävä.
Scholem on vaikuttanut muun muassa Harold Bloomin luomaan runouden teoriaan. Myös kuuluisa argentiinalainen kirjailija Jorge Luis Borges on viitannut Scholemiin runoissaan.
Franz Fuchs

Franz Fuchs (12. joulukuuta 1949 Gralla – 26. helmikuuta 2000 Graz) oli itävaltalainen terroristi. Hän lähetti yhteensä 25 kirjepommia monessa eri aallossa ja räjäytti putkipommeja vuosien 1993 ja 1997 välillä. Hänen iskuissaan kuoli neljä ja loukkaantui 15 ihmistä. Vaikka hän teki iskunsa Bajuwarischen Befreiungsarmee -nimisen ryhmän nimissä, hänen on todettu toimineen yksin.
Fuchsin iskujen kohteina olivat maansa kansallisten vähemmistöjen edustajat ja maahanmuuttajat sekä heille ystävällismieliset henkilöt ja järjestöt. Hän aloitti ensimmäisen kirjepommiaaltonsa joulukuussa 1993, jolloin yksi hänen uhreistaan oli Wienin pormestari Helmut Zilk. Zilk menetti kaksi sormeaan avattuaan hänelle osoitetun pommikirjeen. Elokuussa 1994 Fuchs kohdisti pommin klagenfurtilaista kaksikielistä koulua vastaan ja poliisi Theo Kelz menetti molemmat kätensä yritettyään purkaa pommia. Lokakuussa 1994 alkoi toinen kirjepommiaalto, jolloin yksikään pommeista ei kuitenkaan räjähtänyt.
Fuchsin ainoa kuolonuhreja aiheuttanut isku tapahtui 5. helmikuuta 1995 Oberwartissa, jolloin neljä kuoli romaneja vastaan suunnatussa pommi-iskussa. Pommin yhteyteen Fuchs oli liittänyt viestin "Roma zurück nach Indien" ("romanit takaisin Intiaan"). Kesäkuussa 1995 hän aloitti kolmannen kirjepommiaallon, jonka yhtenä kohteena oli televisiojuontaja Arabella Kiesbauer, joka ei kuitenkaan avannut saamaansa kirjettä henkilökohtaisesti; kirjeen avasi Kiesbauerin avustaja, joka loukkaantui. Lokakuussa ja joulukuussa 1995 seurasivat neljäs ja viides kirjepommiaalto.
Viimeisen kirjepomminsa vuonna 1996 lähettänyt Fuchs pidätettiin 1. lokakuuta 1997. Hän menetti molemmat kätensä, kun yritti tehdä pidätyksensä yhteydessä itsemurhan räjäyttämällä pommin. Maaliskuussa 1999 oikeus tuomitsi Fuchsin elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Helmikuussa 2000 hän teki vankilassa itsemurhan hirttämällä itsensä parranajokoneen johdolla.
Vuonna 2000 tehtiin Fuchsin tapaukseen perustuva fiktiivinen televisioelokuva Der Briefbomber. Vuonna 2007 Elisabeth Scharang ohjasi puolidokumentaarisen elokuvan Franz Fuchs – Ein Patriot, jossa Fuchsia esittää Karl Markovics.
Finnhems
Historiaa

Suomessa lääkärihelikopteritoiminta alkoi vuonna 1992 hyväntekeväisyyden varassa toimineen Lääkärihelikopterin tuki ry:n ts. Medi-Heli ry:n kautta.
Finnhems aloitti lääkärihelikopteritoiminnan vuoden 2012 alussa. Yhtiön alkuvaiheen rahoitus tuli valtiolta erillismäärärahana. Kaavailujen mukaan rahoitus siirtyy vuoden 2017 jälkeen suoraan kunnille, niin että kopteritoiminnan kulut sisältyvät kuntien valtiolta saamaan rahoitukseen mutta niitä ei enää korvamerkitä.
Lääkärihelikoptereiden toiminta-alueet ovat laajentuneet vuoden 2015 aikana uusien EC145-kopterimallien ansiosta Oulun, Kuopion ja Rovaniemen alueilla. Kesällä 2014 yksiköt kohtasivat potilaita 177 kunnassa ja kesällä 2015 193 kunnassa.
Vuonna 2020 Finnhems siirtyi viideltä sairaanhoitopiiriltä valtion omistuksen.
Sosiaali- ja terveysministeriö antoi 2019 toimeksiannon selvittää lääkärihelikopteritoimintaa ensihoidossa. Selvityksen teki asiantuntija Jyri Lilja.
Syksyllä 2020 Finnhems osti helikopteriyhtiön, jolta se oli ostanut lentopalveluita Etelä-Suomessa. Skärgårdhavets Helikoptertjänstin (SHT) myi Finnhemsille ahvenanmaalainen Wiklöf Holding, jonka omistaja on liikemies Anders Wiklöf. Skärgårdshavets Helikoptertjänst toimii nykyään nimellä Finnhems Lentopalvelut Oy.
Kesällä 2021 FinnHEMS vuokrasi Babcock Scandinavian AirAmbulancelta pohjoisten tukikohtiensa H145-helikopterit viideksi vuodeksi. Keväällä 2022 FinnHEMS osti Babcockin lääkärihelikopteritoiminnot. Liikkeenluovutussopimus kattaa lentäjät, lentoavustajat, varusteet sekä siirtymäajan palveluita. Babcock oli tuottanut FinnHEMSille lentopalveluita Oulun, Rovaniemen ja Kuopion tukikohdissa. Kaupan myötä kaikki Suomen lääkäri- ja lääkintähelikopteritoiminnan lentotoiminta siirtyi FinnHEMSin omaksi tuotannoksi.
Aiheesta muualla

Finnhemsin kotisivut
Fredrik Eimele

Fredrik Eimele (Fredric Eimelé) (28. syyskuuta 1804 Vaasa – 24. tammikuuta 1871 Tukholma) oli suomalais-ruotsalainen kieltenopettaja, muusikko ja säveltäjä.
Henkilöhistoria

Eimelen isoisä oli Aejmelaeus-sukuinen Kalannin kirkkoherra Johan Aejmelaeus ja hänen vanhempansa olivat lääketieteen tohtori Kristian Aejmelé ja Charlotta Elisabet Fluur. Hän tuli ylioppilaaksi 1821 ja filosofian maisteriksi 1827 ja väitteli samana vuonna filosofian tohtoriksi. Eimele opiskeli ulkomailla useita vuosia kieliä ja musiikkia, kunnes asettui Tukholmaan 1834. Hän toimi ensin Karlbergin sotakorkeakoulun opettajana ja sitten ruotsin ja uusien kielten opettajana teknillisessä alkeiskoulussa Boråsissa 1856–1870.
Taiteellinen tuotanto

Eimele sävelsi orkesteriteoksia, muunnelmateoksen viululle ja orkesterille, jousikvarteton, yli kaksikymmentä yksinlaulua, ainakin kuusitoista mieskuorolaulua sekä viulusävellyksiä. Hän julkaisi myös useita oppikirjoja ja musiikkitutkielmia. Käsikirjoituksena on säilynyt Eimelen tutkielma Beethovens sinfonier, tekniskt estetisk skildring, jota säilytetään Tukholman musiikkiakatemian kirjastossa, sekä kaksi sävelmää Maamme -lauluun.
Sonic the Hedgehog (videopeli)

| Sonic The Hedgehog |
| --- | --- |
 Pelin eurooppalainen kansi.
Kehittäjä:  Sonic Team
Julkaisija:  Sega
Jakelija:  Humble Store, Apple Store Online, Xbox Live Arcade, Microsoft Store, Steam, PlayStation Store, Google Play ja App Store
Suunnittelija:  Rieko Kodama ja Jina Ishiwatari
Taiteilija:  Naoto Ōshima ja Rieko Kodama
Säveltäjä:  Masato Nakamura
Ohjelmoija:  Yūji Naka
Pelisarja:  Sonic the Hedgehog ja Sonic the Hedgehog
Julkaistu:  EU 23. kesäkuuta 1991NA 23. kesäkuuta 1991JP 26. heinäkuuta 1991
Lajityyppi:  tasohyppely
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 3  USK 6 
Alusta:  Sega Mega Drive
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Sonic the Hedgehog on Sonic Teamin kehittämä tasohyppelypeli, joka on julkaistu vuonna 1991 Sega Mega Drivelle. Se on ensimmäinen peli samannimisessä pelisarjassa. Peli julkaistiin Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa vuoden 1991 kesäkuussa ja Japanissa saman vuoden heinäkuussa. Peli sai loistavan vastaanoton ja syrjäytti nopeasti aikaisemmin Mega Driven pakettipelinä olleen Altered Beastin tullen nopeasti yhdeksi Mega Driven ja Segan myydyimmistä peleistä. Pelin suosio edesauttoi myös suuresti 8-bittisten pelikonsolien lopullisessa syrjäyttämisessä markkinoilta.
Sonicin tavaramerkkinä on ollut alusta asti pelitapahtumien nopeus useimpiin muihin tasoloikkapeleihin verrattuna. Tätä pelin ominaisuutta Sega käytti myös Mega Driven markkinoinnissa; se kutsui vauhdin tunnetta tuovaa, suhteellisen yksinkertaista koodauskeinoa Mega Driven rautaan sidotuksi ominaisuudeksi nimeltä ”Blast Processing”.
Tarina

Mystisellä Etelän saarella on värikkäitä jalokiviä, joilla on kyky toteuttaa kaikki toiveet. Ilkeä tiedemies tohtori Robotnik (tunnetaan myös nimellä ”Eggman”) kuulee legendaarisista kaaossmaragdeista (Chaos Emeralds) ja päättää käyttää niitä hallitakseen saarta. Hän rakentaa erilaisia tehtaita ja laitteita sekä kidnappaa pieniä viattomia eläimiä tehdäkseen niistä häntä palvelevia ”Badnik-robotteja”. Yhtäkkiä paikalle saapuu vauhdikas sininen siili, joka vastustaa ilkeän tiedemiehen aikeita ja aikoo vapauttaa viattomat eläimet. Hän on Robotnikin arkkivihollinen, Sonic the Hedgehog.
Pelaaminen

Sonic the Hedgehog on peli-idealtaan suoraviivainen ja vauhdikas tasohyppelypeli. Sonicin täytyy päästä kentissä olevien monien silmukoiden ja monien ansojen läpi maalitaululle alle kymmenessä minuutissa. Lisäksi Sonic kerää sormuksia, jotka suojaavat häntä vihollisten osumilta. Kentistä löytyy pylväitä, joilta pelaaja saa jatkaa menettäessään elämän, ponnahduslautoja sekä monitoreja, joista on mahdollista saada kymmenen lisäsormusta, suojan, joka kestää kunnes osut viholliseen, nopeustossut, joista Sonic juoksee nopeammin, kuolemattomuuden, joka kestää parikymmentä sekuntia tai yhden lisäelämän.
Peli on jaettu seitsemään alueeseen, joista kuudessa ensimmäisessä on kolme kenttää ja viimeisessä vain yksi. Viiden ensimmäisen alueen kolmannen tason lopussa Sonicin on päihitettävä tohtori Robotnik, joka hyökkää aluksellaan siinä viritettyjen laitteiden kera. Green Hill Zone on ensimmäinen alue.
Pelaaja pääsee erikoistasolle, jos kerää vähintään 50 sormusta ja menee kentän loppuun, jossa on iso sormus, johon hyppäämällä pääsee erikoistasolle. Erikoistasoja on yhteensä kuusi. Ne ovat sokkeloisia labyrinttejä, joista on löydettävä kaaossmaragdi. Erikoistaso pyörii koko ajan, joten Sonicin täytyy tasapainoilla ja olla varovainen ja välttää ”GOAL”-palloja, jotka lopettavat tason. Keräämällä sormuksia erikoistasolla pelaaja voi ansaita jatkomahdollisuuksia, joita pelissä ei valmiiksi ole.
Julkaisut

Sonic the Hedgehog julkaistiin Amerikassa 23. ja Euroopassa 24. kesäkuuta sekä Japanissa 26. heinäkuuta vuonna 1991. Sonic the Hedgehog (8-Bit) -peli on julkaistu samana vuonna myös Sega Master Systemille ja Sega Game Gearille, joka eroaa kentiltään ja pelimekaniikaltaan 16-bittisestä pelistä. Peliä julkaistiin peräti kaksi miljoonaa kappaletta ensimmäisenä julkaisuvuonna. Peli on myöhemmin myynyt yhteensä 16 miljoonaa kappaletta ja on sarjan myydyin peli.
Peliä on uudelleenjulkaistu myöhemmin Sonic Compilationissa (1995), Sonic Jamissä (1997) ja Sega 6-pakissä vuonna 1999. Sittemmin peli julkaistiin myös Sega Smash Pack Vol. 1:ssä (Sega Dreamcast), Dreamcastin Dream Library -verkkopalvelussa (vain Japanissa), Sonic Mega Collectionissa (Nintendo GameCube), Sonic Mega Collection Plussassa (PlayStation 2, Xbox ja PC), Sega Mega Drive Collectionissa (PlayStation 2 ja PlayStation Portable) vuonna 2006, Sega Mega Drive Ultimate Collectionissa (Xbox 360 ja PlayStation 3) vuonna 2009 sekä Sonic Classic Collectionissa (Nintendo DS) vuonna 2010.
Marraskuussa 2006 Nintendo Game Boy Advancelle julkaistiin juhlajulkaisu pelistä nimellä Sonic the Hedgehog Genesis. Pelin uusin asia on Anniversary Mode, jossa on Sonic the Hedgehog 2:sta tuttu Spin Dash -liike. Peli on saatavilla myös Wiin Virtual Consolelle sekä Xbox 360:n Xbox Live Arcade -palvelulle. Peli on myös avattavana Sonic Generations -pelissä.