stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Färsaaret
Kulttuuri > Musiikki

Färsaarilla on pitkät balladi- ja lauluperinteet. Laulu on ollut keskeisessä asemassa kansanmusiikissa, sillä soittimia ei ollut paljoakaan ennen 1800-luvun puoliväliä. Perinteinen musiikki voidaan jakaa kolmeen kategoriaan: Färsaarelainen ketjutanssi ja kirkkolaulut kehittyivät keskiajalla saarille tulleista lauluista, mutta lapsille lauletut skjaldurit ovat todennäköisesti färsaarelaista perua. Ketjutanssin yhteydessä lauletaan usein pitkiä keskiaikaisia kvæði-balladeja.
Färsaarten kansainvälisesti tunnetuimpia muusikoita ovat Eivør Pálsdóttir ja Teitur, ja viikinkimetalliyhtye Týr on tunnettu Euroopan metallipiireissä. Färsaarilla järjestetään vuosittain myös monia musiikkitapahtumia, joista tunnetuin on G! Festival. Taidemusiikin säveltäjistä eniten mainetta on saanut Sunleif Rasmussen. Saarilla toimii Färsaarten sinfoniaorkesteri.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Färsaarten perinteinen ruokakulttuuri perustuu lihan, kalan ja perunan käyttöön. Liha on yleensä lammasta, jota tarjoillaan paistettuna, kuivattuna tai osin kuivattuna ja keitettynä. Kalaa syödään myös usein kuivattuna tai osin kuivattuna ja keitettynä.
Färsaarten ensimmäinen, valtion omistama alkoholimyymälä avattiin 2. marraskuuta 1992. Alkoholin myynnin aloittaminen oli osa alkoholipolitiikan uudistamista, joka alkoi jo saman vuoden keväällä, kun ravintoloille ja hotelleille myönnettiin anniskeluoikeuksia. Saarten tiukkaa, vuonna 1907 järjestettyyn kansanäänestykseen perustunutta alkoholilainsäädäntöä höllennettiin tosin hieman jo vuonna 1980. Silloin asukkaat, joilla ei ollut verorästejä, saivat oikeuden tilata alkoholia ulkomailta, tosin tarkoin kiintiöitynä. Nykyisin alkoholin myynnistä saarilla vastaa Rúsdrekkasøla Landsins, jolla on monopoliasema. Liikkeitä yhtiöllä on yhteensä kymmenen..
Kulttuuri > Media

Färsaarten suurimmat ja vanhimmat sanomalehdet ovat vuonna 1878 perustettu Dimmalætting ja hieman nuorempi Sosialurin, joista Dimmalætting on sekä tanskan- että fäärinkielinen, Sosialurin taas kokonaan fäärinkielinen. Dimmalætting ilmestyy kerran viikossa, ja sen levikki oli vuonna 2016 noin 3 500. Sosialurin ilmestyy kolmena päivänä viikossa, ja sen levikki on noin 6 500.
Kringvarp Føroya (KvF) pitää yllä Färsaarten julkista radio- ja televisiokanavaa, joka rahoitetaan lupamaksuilla. Se aloitti toimintansa 2005, kun televisiokanava Sjóvarp Føroya ja radiokanava Útvarp Føroya yhdistyivät. Sjónvarp Føroyan ohjelmistosta vähintään kolmasosan pitäisi olla fäärinkielistä. Saarilla on lisäksi yksityisiä radioasemia, ja monet färsaarelaiset seuraavat Tanskan televisiota ja satelliittikanavia.
Internetissä toimivia uutispalveluita ovat muun muassa dagur.fo (fäärinkielinen) ja local.fo (englanninkielinen).
Kulttuuri > Urheilu

Färsaaret kuuluu moniin kansainvälisiin urheiluliittoihin, mutta se ei ole Kansainvälisen olympiakomitean jäsen. Färsaarelaiset urheilijat osallistuvat olympialaisiin Tanskan joukkueessa. Paralympialaisissa Färsaarilla sen sijaan on ollut oma joukkueensa.
Färsaarilla on melkein 5 700 rekisteröitynyttä jalkapalloilijaa ja 40 jalkapalloseuraa. Färsaarilla on oma kansallinen jalkapallosarjansa, Effodeildin, ja maajoukkue osallistuu kansainvälisiin kilpailuihin. Miesten maajoukkue on parhaimmillaan ollut FIFA-rankingissa sijalla 77 huhti- ja toukokuussa 2017. Färsaarilla on myös naisten maajoukkue.
Vaikka jalkapallo on suosittua, Färsaarten kansallislaji on soutu, joka liittyy alueen kulttuurihistoriaan. Färsaarilla järjestetään kesäkaudella useita soutukilpailuja, ja niissä käytetään färsaarelaisia veneitä, joissa on 6–10 airoa. Kausi huipentuu 28. heinäkuuta Ólavsøka-nimiseen tapahtumaan. Färsaarelaiset soutajat ovat tunnettuja myös kansainvälisesti: Katrin Olsen oli ensimmäinen färsaarelainen olympiaurheilija, kun hän osallistui Tanskan joukkueessa kesäolympialaisiin 2008, ja Livar Nysted on tehnyt maailmanennätyksiä Atlantin yli soutamisessa. Kansainvälisesti menestynein färsaarelaisurheilija on kuitenkin uimari Pál Joensen.
Kirjallisuutta

Kinnunen-Bruun, Sinikka: Kvädien Färsaaret – johdatus Färsaarten historiaan ja nykypäivän kulttuurivaikuttajien pariin.  Espoo:  Frederika, 1988.  ISBN 951-9417-07-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Färsaarten pääministerin toimiston kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (fääriksi)
Färsaarten tilastoviraston Hagstova Føroyan kotisivut (fääriksi) (englanniksi)
Färsaarten parlamentin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (fääriksi)
Alkoholimonopolin kotisivu (fääriksi)
Färsaarten turismiviraston viralliset sivut (englanniksi)
| n k Pohjoismaiden neuvosto |
| --- | --- | --- |
| Jäsenmaat |   Islanti   Norja   Ruotsi   Suomi   Tanska  |  |
| Liitännäisjäsenet |   Ahvenanmaa   Färsaaret   Grönlanti  |  |
| Neuvosto |  Keskusta: 23  Konservatiivit: 13  Sosiaalidemokraatit: 23  Vapaa Pohjola: 7  Vihreä vasemmisto: 8  |  |
| Palkinnot |  Elokuva  Kirjallisuus  Musiikki  Lasten ja nuorten kirjallisuus  Ympäristö  |  |
| Muuta |  Nordic Master Programme  Nuorten Pohjoismaiden neuvosto  Pohjoismainen kulttuuripiste  |  |
Färsaaret
Färsaarten luoteisosissa on paljon jyrkkiä rantatörmiä; vasemmalla näkyvä Enniberg on maailman korkeimpia rantatörmiä.
Lampaita Suðuroyn saarella.
Kristinuskon Färsaarille tuoneen Sigmundur Brestissonin muistomerkki.
Färsaarten kartta vuodelta 1673.
Brittiläinen tykki Färsaarilla vuonna 1941.
Färsaarten parlamentin Løgtingin rakennus.
Färsaarten vuoden 2009 kuntajako. Húsar yhdistettiin 2017 Klaksvíkiin.
Färsaarelaisia kalanviljelyaltaita vuonna 2004.
Färsaarilla pyydettyjä pallopäävalaita.
Vágarin lentoaseman terminaalirakennus.
Färsaarten tieverkossa on useita tunneleita.
Färsaarten väestönkehitys 1961–2003.
Tórshavnin tuomiokirkko vuonna 2014.
William Heinesen oli ensimmäinen färsaarelainen, joka palkittiin Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnolla.
Listasavn Føroya, Färsaarten taidemuseo
Färsaarelaista ketjutanssia.
Kuivattua kalaa.
Soutukilpailu vuoden 2010 Ólavsøkan aikana.
Rustikat

| Rustikat> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Auriculariales
Heimo::  Aporpiaceae
Suku::  Rustikat Aporpium  Bondartsev & Singer (1941)
Synonyymit
 Protomerulius 
Lajit
 Rustikka A. canescens  Isorustikka A. macroporum 
Katso myös
   Rustikat Wikispeciesissä   Rustikat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rustikat (Aporpium) on sienisuku, joka kuuluu jakokantaisten sienten Auriculariales-lahkoon. Rustikat voidaan rakenteensa puolesta lukea hyytelösieniin tai kääpiin. Rustikat ovat valkolahottajia. Rustikoiden lajiston tutkimus on kesken, joten usein lajeihin viitataan rustikkaryhmänä Aporpium caryae coll..
Aiheesta muualla

Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Aporpium (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q104596453  AusFungi: 60015880  CoL: Z4P  GBIF: 7241344  IndexFungorum: 17089  IRMNG: 1323779  NCBI: 1214903  NZOR: be13d447-ab38-40a4-9fc3-3b33ece077b8  Open Tree of Life: 553670  SpeciesFungorum: 17089
Charlotta (Ruotsin kuningatar)

| Charlotta |
| --- | --- |
 Kuningatar Charlotta, Carl Fredric von Breda 1809-1814
Ruotsin kuningatar, Norjan kuningatar
Virkakausi:  1809–1818, 1814–1818
Kruunajaiset:  29. kesäkuuta 1809 Storkyrkan, Tukholma
Edeltäjä:  Fredrika Dorotea
Seuraaja:  Desideria

Syntynyt:  Hedwig Elisabeth Charlotta von Schleswig-Holstein-Gottorp 22. maaliskuuta 1759 Eutin, Lyypekin ruhtinaspiispakunta
Kuollut:  20. kesäkuuta 1818 Rosendalin linna, Tukholma, Ruotsin kuningaskunta
Hautapaikka:  Riddarholmskyrkan
Puoliso:  Kaarle XIII, vih. 1774
Lapset:  Lovisa Hedvig, Karl Adolf
Suku:  Holstein-Gottorp
Isä:  Friedrich August I Oldenburgin herttua
Äiti:  Ulrike Friedrike Vilhelmine Hessen-Kassel
Uskonto:  luterilaisuus
Nimikirjoitus:  
Hedvig Elisabet Charlotta, Holstein-Gottorpin prinsessa (saks. Hedwig Elisabeth Charlotta von Schleswig-Holstein-Gottorp, kuningattarena Charlotta); (22. maaliskuuta 1759 Eutin, Lyypekin ruhtinaspiispakunta [Hochstift Lübeck] – 20. kesäkuuta 1818 Rosendalin linna, Tukholma, Ruotsin kuningaskunta) oli saksalainen prinsessa ja Södermanlandin herttuatar, josta tuli Kaarle XIII:n puolisona Ruotsin kuningatar vuosina 1809–1818 ja Norjan kuningatar vuosina 1814–1818. Hänet tunnetaan merkittävistä päiväkirjoistaan, muistelmistaan, nokkelana sanankäyttäjänä sekä poliittisesti aktiivisena.
Charlotta oli yksi kaikkien aikojen nuorimmista kuninkaallisista morsiamista Ruotsissa. Hän oli 15-vuotias mennessään naimisiin vuonna 1774 kymmenen vuotta vanhemman serkkunsa Kaarle-herttuan kanssa. Sulhanen oli kuningas Kustaa III:n veli. Kustaa III oli pitkään lapseton, joten hän rohkaisi Kaarlea avioitumaan pian ja huolehtimaan kruununperillisen tuottamisesta.
Charlotta piti ahkerasti päiväkirjaa ja kirjoitti yli 7 000 sivua elämästään ensin teini-ikäisenä herttuattarena ja myöhemmin kuningattarena. Hän määräsi, ettei kukaan saisi lukea päiväkirjoja 50 vuoteen, ja ne julkaistiin vasta 1900-luvulla.
Holstein-Gottorpin prinsessa Hedwig Elisabeth Charlotta, Alexander Roslin 1775
Suku ja koulutus

Hedwig Elisabeth Charlotta syntyi pienessä saksalaisessa ruhtinashovissa Eutinissa. Hän oli prinsessa Ulrike Friedrike Wilhelmine Hessen-Kasselin (1722–1787) ja ruhtinaspiispa Friedrich August I:n, Oldenburgin herttuan (1711–1785) kahdesta tyttärestä ainoa, joka selvisi aikuisikään asti. Vanhempi veli, Peter Friedrich Wilhelm (1754–1823), joka kärsi aikuisiällä puhjenneesta mielisairaudesta peri herttuakunnan isän kuoltua. Serkku Peter Friedrich Ludwig von Holstein-Gottorp toimi hänen sijaishallitsijanaan vuosina 1785–1823.
Hedwig Elisabeth Charlotta sai koulutuksen sosiaalisen asemansa ja sukupuolensa vaatimusten mukaisesti tavoitteena käyttäytyä hyvin muodikkaissa piireissä ja sopivan avioliiton solmiminen. Opetusta johti ranskalainen kasvatusneuvoja, mikä teki hänestä kaksikielisen nuoresta pitäen. Aiheina olivat uskonto, ranskalainen kirjallisuus ja oikeinkirjoitus, italia, historia, piirustus, musiikki ja luultavasti myös tanssi. Hän opiskeli ruotsia teini-iässä.
Kustaa III oli valinnut Hedwig Elisabeth Charlottan veljensä Kaarlen morsiameksi toiveena ratkaista valtaistuimen perimys, sillä hänellä itsellään ei ollut lapsia eikä hän ollut pannut avioliittoaan käytäntöön yhdeksän vuoden aikana. Ensimmäisellä tapaamisellaan prinsessan kanssa (hän ​​oli tuolloin 22-vuotias, prinsessa 11-vuotias) Eutinissa vuonna 1770 Kaarle oli huomauttanut, että Hedwig Elisabeth Charlotta oli kaunis, ja avioliitosta sovittiin vuonna 1772.
Hänet kihlattiin 14-vuotiaana vuonna 1774 serkkunsa Södermanlandin herttua Kaarlen, Kustaa III:n nuoremman veljen, kanssa. Tämä ruotsalaisesta näkökulmasta vaatimaton avioliitto heijasti luultavasti Kustaa III:n halua olla vaarantamatta voimatasapainoa Ruotsin kuninkaallisen perheen sisällä. Saksan ja Tukholman välisellä matkalla Hedvig Elisabet Charlotta tutustui Sophie von Ferseniin (1757–1816, naim. Piper). Suhde Sophie von Fersenin ja hänen perheensä kanssa leimaa Hedvig Elisabet Charlottan henkilökohtaista ja poliittista elämää.
Herttuatar > Häät ja saapuminen Ruotsiin

Ensimmäinen vihkimistilaisuus pidettiin Ruotsille kuuluvassa Wismarissa 22. kesäkuuta 1774. Ennen häitä hänet toivotti tervetulleeksi Wismariin ruotsalainen valtuuskunta, joka koostui hänelle valituista neljästä hovirouvasta: Magdalena Ekeblad, Magdalena Strokirch, Hedvig Catharina von Fersen ja Sophie von Fersen; hovimestarinna Ulrika Charlotta Sprengtporten ei ollut läsnä; mukana olivat muun muassa kamariherrat Adolf Ludvig Piper ja Adolf Ludvig Hamilton. Poissaolevaa sulhasta edusti häissä Wismarin Tribunaalin presidentti, paroni Carl Otto von Höpken. Hääillallisen jälkeen pidettiin vastaanotto paikallisille arvohenkilöille, jota seurasi illallinen. Hedvig Elisabet Charlotta teki erittäin hyvän vaikutuksen Wismarissa, koska hän ei ollut hermostunut tai ujo, vaan käyttäytyi ennen tapaamiensa ihmisten kanssa niin välittömästi kuin olisi tuntenut heidät koko elämänsä, ja jopa antoi ohjeita spontaaniin tanssi- ja musiikki-iltaan.
Hän saapui Dalarö'hön 1. heinäkuuta 1774 sota-alus Sofia Albertinalla, astui maihin Erstavikissa 3. heinäkuuta ja kuningasperheen naisjäsenet toivottivat hänet tervetulleeksi raatimies Drejerin maatilalla Nyckelvikenissä. Hän tapasi kuningas Kustaa III:n Stubbsundetin niityllä Duvnäsissä Burmannia juhlavaunussa. Sen jälkeen hän saapui 7. heinäkuuta Tukholmaan vasaorden gondolilla, jossa hänet esiteltiin virallisesti kuningatar Sofia Magdalenalle ja leskikuningatar Lovisa Ulrikalle, valtakunnanneuvoston jäsenille, heidän vaimoilleen ja suurlähettiläille. Toinen avioliittoon vihkiminen pidettiin samana iltana Tukholman kuninkaanlinnan kirkossa, jota seurasivat naamiaiset Kungsträdgårdenissa.
Herttuatar > Sopeutuminen hoviin

Hedvig Elisabet Charlottaa kuvataan kauniiksi, eläväiseksi ja sanavalmiiksi. Hän menestyi sosiaalisessa elämässä  ja häntä kutsuttiin "pikkuherttuattareksi" ja "herttuatar Lotaksi". Valtioneuvos Fredrik Sparre sanoi hänestä: "Et voi kuvitella mitään iloisempaa ja eloisampaa. Hän on itse ilo. Hänen suurin huvinsa on vitsailu ja hullutuksien keksiminen. Olisin iloinen, jos hän ottaisi käyttöön tuon tavan, koska me olemme luonteeltaan jonkin verran synkkä kansakunta, joka tarvitsi luultavasti piristystä". Häntä kuitenkin kritisoitiin kevytmielisyydestä ja arvokkuuden puutteesta.
Tutustuessaan Sophie von Ferseniin ja tämän äitiin hän pystyi muodostamaan tuttavapiirin hovin ulkopuolella. Hän kuuluisi edelleen von Fersenin perheen piiriin ja työskenteli heidän kanssaan myös poliittisesti. Koska hänen kälynsä kuningatar ei ollut kiinnostunut hovielämästä, hänestä tuli hovin keskeinen naishahmo. Käytännössä hän ja hänen lähes samanikäinen kälynsä, Kaarlen ja Kustaan sisar prinsessa Sofia Albertina (1753–1829) hoitivat hovin sosiaalista elämää sen emäntinä, sillä kuningatar Sofia Magdalena osallistui sosiaaliseen elämään vain kun oli aivan pakko. Nokkeluudellaan, viehätysvoimallaan, iloisuudellaan ja suorapuheisuudellaan hän vastasi 1700-luvun naisihannetta, ja häntä kuvataan henkilöksi, joka pystyi keventämään tunnelmaa. Hän osallistui hovin amatööriteatteriin, jossa hän myös tanssi, mitä pidettiin kuitenkin skandaalina, sillä tanssijattaria pidettiin tuona aikana prostituoituina, ja jouduttaan alttiiksi huhuille, että hän yhdessä Sofia Albertinan kanssa harhautti kuninkaan pois politiikasta huvitusten pariin, hän vetäytyi näyttämöltä vuonna 1783. Toukokuussa 1776 Kaarle, joka oli Ruotsin vapaamuurarien johtaja, aloitti hänen vihkimyksensä vapaamuurariksi. Hänestä tuli Ruotsin naisvapaamuurarien johtaja. Sen muita jäseniä olivat Sophie von Fersen, Hedvig Eleonora von Fersen, Ulrica Catharina Koskull ja luultavasti myös Christina Charlotta Gyldenstolpe.
Herttuaparin ensimmäisiä yhteisiä vuosia Ruotsissa värittivät vilkas hovielämä ja toteutumaton halu saada lapsia. Samaan aikaan Hedvig Elisabet Charlotta alkoi kirjoittaa kuuluisaa poliittista päiväkirjaansa kuukausittain Sophie von Fersenille lähetettävinä kirjeinä, jotka julkaistiin yhdeksänä niteenä vuosina 1902–1942 Hedvig Elisabeth Charlottan päiväkirjana. 1800-luvun vaihteen jälkeen, kun suhde Sophien kanssa koki suuren kriisin, Hedvig Elisabet Charlotta jätti pois kirjeistä ystävälleen osoitetun puhuttelumuodon ja korvasi sen spontaaneilla ja itsetutkiskeluisemmilla päiväkirjamaisilla muistiinpanoilla. Päiväkirja kehittyi sisällöltään nuorten kevyistä huomioista poliittisista tapahtumista, hovielämästä ja henkilökuvista syvällisiksi analyyseiksi poliittisista tapahtumista Ruotsissa ja ulkomailla.
Herttuatar > Poliittinen toiminta

1780-luvulla poliittiset vastakkainasettelut Kustaa III:n ja ruotsalaisen aateliston välillä kiihtyivät Sophie von Fersenin isä, Axel von Fersen vanhempi eturivissä. Venäjän sodan ja vuosien 1786 ja 1789 parlamenttien aikana Hedvig Elisabet Charlotta asettui von Fersenin perheen puolelle lankoaan vastaan. Hän ja käly Sofia Albertina johtivat aatelistoa Kustaa III:ta vastaan ​​vuosina 1789–1792 kostoksi tämän julmista toimista valtiopäivien aikana vuonna 1789. Samaan aikaan Hedvig Elisabet Charlotta suunnitteli salaliiton yhdessä Gustaf Adolf Reuterholmin kanssa kumotakseen vuoden 1789 yhdistys- ja vakuuskirjan käytännössä Kustaa III:n arvovallan heikentämiseksi. Vallankaappaus ei koskaan toteutunut, koska heiltä puuttui herttua Kaarlen tuki.
Kustaa III:n kuoleman jälkeen vuonna 1792 Hedvig Elisabet Charlottasta tuli valtakunnan ensimmäinen nainen, puolisonsa Kaarlen toimiessa alaikäisen Kustaa IV Aadolfin holhoojana. Varsinainen valta oli Kaarlen suosikin, kreivi Gustaf Adolf Reuterholmin käsissä, eikä hänellä ollut vaikutusta hallitsijaan. Hedvig Elisabet Charlotta oli alun perin Kaarlen ja Reuterholmin poliittinen kaikupohja, mutta vastusti heidän kasvavaa despoottista hallitusvaltaansa Gustaf Mauritz Armfeltin salaliiton jälkeen vuonna 1794. Mielipide-erot johtivat puolisoiden ja myös Sophie von Fersenin ja Hedvig Elisabet Charlottan välien katkeamiseen, jotka olivat päätyneet erillisiin poliittisiin leireihin. Herttuaparin suhde kuitenkin parani holhoojahallituksen loppuvaiheessa, heitä liittivät yhteen kahden lapsen syntymä ja menettäminen. Hedvig Elisabet Charlotta synnytti 2. heinäkuuta 1797 kuolleena syntyneen tyttären ja 3. heinäkuuta 1798 pojan, joka eli alle viikon. Pian sen jälkeen he lähtivät matkalle Hampurin, Berliinin ja Carlsbadin kautta Wieniin, jossa he viettivät talven. Suunnitelmat jatkaa Italiaan peruttiin Napoleonin sotaretken vuoksi.
He palasivat Ruotsiin syksyllä 1799. Matka tyydytti herttuaparin suuren tiedonjanon ja loi heille kontakteja Keski-Euroopan muodikkaisiin piireihin Kotiin palattuaan he sijoittivat taide- ja kulttuurihankintansa uudistettuun Rosersbergin linnaan, jossa he viettivät yhä enemmän aikaa. Syynä saattoi olla suhde Kustaa IV Aadolfin. Vuonna 1803 kuningas Kustaa IV Aadolf hajotti Gustaf Mauritz Armfeltin varoittamana herttuaparin ja mystikko, kuninkaallinen sihteeri Carl Adolf Andersson Bohemanin (1764–1831) vuonna 1802 perustaman vapaamuurariaatteeseen vihkivän salaseura Gula Rosenin, joka Armfeltin mukaan oli Illuminatin peitejärjestö ja tarkoitettu kuninkaan syrjäyttämiseen. Hän kuulusteli tätiään Hedvigiä valtioneuvoston edessä ja setäänsä Kaarlea salaliitosta epäiltynä. Tämä niin kutsuttu Bohemanska tapaus johti siihen, että Carl Boheman pidätettin ja karkotettiin ja Hedvig Elisabet Charlotta poltti suuren osan arkistostaan.
Kuningatar

Kun Kustaa IV Aadolf syrjäytettiin vuonna 1809, herttuapari toimi hänen puolustajinaan poliittista liittoutumaa vastaan, joka halusi estää kuninkaan absoluuttisen vallan perustuslakiuudistuksen avulla. Herttua Kaarle sai nousta valtaistuimelle Kaarle XIII:na vastoin lupaustaan omaksua uusi hallitusmuoto, jonka hän lupasi muodollisesti, mutta yritti samalla peruuttaa vallankaappauksen kautta syksyllä 1809. Suunnitelmat eivät toteutuneet, koska hän sairastui.
Kuningaspari halusi yhdessä muun muassa sisarusten Axel von Fersen nuoremman ja Sophie von Fersenin kanssa saada kustavilaisen dynastian uudelleen esille antamalla Kaarlen ja Hedvig Elisabet Charlottan adoptoida Kustaa IV Aadolfin vanhimman pojan Gustafin. Tämä tinkivä sitoutuminen vaikutti vihakampanjaan von Fersenin sisaruksia vastaan ​​ja Axel von Fersenin nuoremman julmaan murhaan kesäkuussa 1810. Hedvig Elisabet Charlotta tunsi olevansa osittain vastuussa, koska hänen suhteensa Axel von Ferseniin oli ollut von Fersenin sisarusten vihan motiivi. Murha näyttää tulleen naulaksi arkkuun hänen kauaskantoisten poliittisten vakaumustensa vuoksi.
Hänen suhteensa seuraajaansa, kuningatar Desideriaan ei ollut helppo. Kuningatar kuvaili päiväkirjassaan vuosilta 1807-1811 Désirée Claryta hyväsydämiseksi, anteliaaksi ja miellyttäväksi, kun tämä päätti olla sellainen. Tämä ei ollut juonittelija, mutta kypsymätön ja "hemmoteltu lapsi", joka vihasi kaikkia tälle asetettuja vaatimuksia eikä kyennyt selviytymään minkäänlaisesta edustustehtävästä. Hän kuvaili Désiréetä "ranskattareksi joka tuumaltaan", joka ei pitänyt mistään, mikä ei ollut ranskalaista, ja valitti kaikesta, ja "tämän seurauksena hänestä ei pidetä."
Lapset

Lovisa Hedvig (2. heinäkuuta 1797 Tukholma), kuolleena syntynyt; haudattu Riddarholmskyrkaniin
Karl Adolf, Värmlannin herttua (4. heinäkuuta 1798 – 10. heinäkuuta 1798 Tukholma). Eli kuusi päivää; haudattu Riddarholmskyrkaniin
Päiväkirjat

Kuningatar Charlotta tunnetaan päiväkirjoistaan, jotka koostuvat kuvitteellisista kirjeistä hänen ja hänen ystävänsä Sophie von Fersen Piperin välillä. Hänen päiväkirjansa sisältävät poliittista kommentointia ja yksityiskohtaisia ​​kuvauksia elämästä kuninkaallisessa hovissa. Se säilytettiin jälkipolville, ja julkaistiin vuonna 1902. Hänen päiväkirjansa on osoittautunut arvokkaaksi lähteeksi historiantutkimuksessa.
Kirjeitä ei koskaan lähetetty, vaan ne kirjoitettiin kunnianosoituksena Sophie von Fersenille. Päiväkirjat kirjoitettiin aikomuksena julkaista, kuten kuningatar määräsi, viisikymmentä vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Ne käännettiin ruotsiksi ja julkaistiin yhdeksässä osassa vuosina 1902–1942: kolme ensimmäistä osaa käänsi Carl Carlsson Bonde ja loput Cecilia af Klercker.
Hedvig Elisabet Charlotten päiväkirja kuvaa tapahtumia sekä kansallisesti että kansainvälisesti, käsittelee erilaisia ​​aiheita, kuten juoruja, juonia ja yhteiskunnallisia tapahtumia Ruotsin kuninkaallisen hovin ja aristokratian sisällä sekä poliittisia aiheita sekä tarjoaa henkilökohtaisia ​​henkilökuvia aikalaisistaan. Siinä kuvataan tapahtumia, kuten Ranskan vallankumous 1789, Kustaa III:n murha vuonna 1792, Napoleonin sodat ja Kustaa IV Aadolfin kuolemantuomio vuonna 1809. Hedvig Elisabet Charlotten kokoelmaan kuuluu myös hänen kirjeenvaihtonsa sekä useita muita asiakirjoja, joista osaa lainataan julkaistussa päiväkirjassa.
Hänen päiväkirjaansa on pidetty myös osittain epäluotettavana sen ilmeisen henkilökohtaisen puolueellisuuden vuoksi, joka herttuattarella oli lankoaan, kuningas Kustaa III:ta kohtaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charlotta (Ruotsin kuningatar) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia 
Muut:  RISM  IdRef 
Hedvig Elisabet Charlottan saapuminen Tukholmaan 7. heinäkuuta 1774, Pehr Hilleström
Prinsessa Sofia Albertina (1753-1829), Alexander Roslin 1775
Herttuatar Hedwig Elisabeth Charlotte von Holstein-Gottorp, miniatyyrimuotokuva n. 1774-1800
Kreivitär Eva Sophia von Fersen Piper (1757-1816), miniatyyrimuotokuva Le Chevalier de Chateaubourg
Södermanlandin herttuatar Hedvig Elisabet Charlotta, Holstein-Gottorpin prinsessa, rintakuva Johan Tobias Sergel n. 1791
Kaarle XVIII:n ja kuningatar Charlottan kruunajaisten 29. kesäkuuta 1809 mitali, kaivertaja Mauritz Frumerie
Kuningatar Hedvig Elisabet Charlotta, miniatyyrimuotokuva Anders Gustaf Anderson 1809 jälkeen