stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kymintehtaan työväentalo

| Kymintehtaan työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Kuusankoski
Sijainti:  Kouvola
Valmistumisvuosi:  1906, laajennuksia 1916–1917, 1966
Rakennuttaja:  Kymintehtaalaisten työväenyhdistys
Omistaja:  Kuusankosken työväenyhdistys
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  2
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kymintehtaan työväentalo on nykyiseen Kouvolan kaupunkiin kuuluvalla Kuusankoskella sijaitseva työväentalo.
Historia

Kymintehtaan työläisten perustama Kymintehtaalaisten työväenyhdistys on perustettu 19.7.1903 Simolan kalliolla Kuusankoskella.
Rakennus

Työväentalossa on juhlasali näyttämöineen, pukuhuone, ravintola, painihuone ja varastohuone. Toisessa kerroksessa on vahtimestarin asunto, johtokunnan huone ja soittohuone.
Toimintaa työväentalolla

Talo ei ole ollut käytössä vuonna 1982 huonon kunnon takia.
Kypsyminen

Kypsyminen tarkoittaa tavallisesti hedelmien ja siemenien valmistumisen viimeisiä vaiheita ennen varisemista ja leviämistä. Siemeniin kerääntyy kypsyessä vararavinnoksi hiilihydraatteja ja valkuaisaineita. Osa hiilihydraateista voi muuttua rasvoiksi. Siementen vesipitoisuus laskee kypsissä jyvissä 15–18 prosenttiin. Omenissa, luumuissa ynnä muissa "mehevissä" hedelmissä ja marjoissa tärkkelys muuttuu sokeriksi, kivennäissolujen määrä kasvaa, orgaaniset hapot ja parkkiaineet hajoavat ja näin syntyy hajoavia öljyjä ja väriaineita, vesipitoisuus nousee esimerkiksi omenassa 84 prosenttiin. Kypsyessä hedelmien hapan maku muuttuu imeläksi, soluseinien niin sanotut pektiiniaineet hajoavat ja hedelmä pehmenee.
Muuta

Etyleeniä käytetään muun muassa Yhdysvalloissa banaanien ja tomaattien kuljetuksessa, koska etyleeni jouduttaa hedelmien ja marjojen kypsymistä. Etyleeniä syntyy ns. aukeavissa hedelmissä. Suurin osa sitrushedelmistä lakkaa kypsymästä puusta poimimisen jälkeen.
Kivipää (Perho)

| Kivipää |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Pohjanmaa
Kunnat:  Perho, Kivijärvi
Koordinaatit:  63°15′08″N, 24°45′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Isojoen–Jääjoen valuma-alue (14.45)
Laskuoja:  oja Heikinjärveen 
Järvinumero:  14.456.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  183,9 m  
Pituus:  410 m  
Leveys:  300 m  
Rantaviiva:  1,249 km  
Pinta-ala:  8,486 ha  
Tilavuus:  0,0001359 km³ 
Keskisyvyys:  1,6 m  
Suurin syvyys:  3 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiKivipää 
Kivipää  on Keski-Pohjanmaalla Perhossa ja Kivijärvellä Kuusjärven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 410 metriä pitkä, 300 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 8,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 135 900 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,6 metriä ja suurin syvyys on 3,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Isojoen–Jääjoen valuma-alueella (14.45), jonka Koirajoen valuma-alueeseen (14.456) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 183,9 metriä mpy.
Laamanni

Laamanni on käräjäoikeudessa viraston päälliköstä käytetty nimitys. Laamannin on oltava oikeustieteen kandidaatin tai maisterin tutkinnon suorittanut henkilö, jolla on tehtävän hoitamiseen tarvittava taito ja kokemusta tuomarin tehtävän hoitamisesta.
Historia

Aikoinaan laamanni-nimitystä on käytetty suurvalta-ajan Ruotsissa toimineesta korkeasta virkamiehestä, joka toimi maakunnan luottamusmiehenä. Sana laamanni tulee muinaisruotsin sanasta laghman, joka tarkoitti kirjaimellisesti lakimiestä. Laamannin tehtävänä oli esittää, selittää ja kehittää lakia sekä toimia maakuntakäräjien puheenjohtajana. Myöhemmin laamanni oli vain virkapiirinsä tuomari.
Suomessa laamannin toiminnasta ensimmäinen merkintä on vuodelta 1324. Vuonna 1435 Suomen laamannikunta jaettiin kahteen pienempään laamannikuntaan, Etelä- ja Pohja-Suomeen. Laamannikuntien raja kulki Aurajokea pitkin. Laamanninvirkoja hoitivat usein käytännössä alilaamannit.
Laamannien toimet ja laamanninoikeudet lakkautettiin vuonna 1868. Tämän jälkeen nimitys oli käytössä ainoastaan ansioituneelle lakimiehelle anomuksesta myönnettynä laamannin arvonimenä.
Vuoden 1993 alioikeusuudistuksessa laamanni tuli jälleen käyttöön myös virkanimikkeenä. Laamanni korvasi alioikeuden päällikkötuomarin virkanimekkeenä vanhojen kihlakunnanoikeuksien kihlakunnantuomarit sekä raastuvanoikeuksien pormestarit.
Hovioikeudenlaamanni on hovioikeuden osaston päällikkö.
Karjalan laamanni

Vaikka maa jaettiin 1435 kahteen laamannikuntaan, Karjalaan syntyi lisäksi oma, ja laamannikunnan laamannin asetti todennäköisesti Viipurin linnanpäällikkö. Laamannin valta ei ollut rinnastettavissa kahteen muuhun laamanniin, sillä hänellä ei ollut tuomiovaltaa Turun maanoikeudessa. Ensimmäinen Karjalan laamannin tuomio on vuodelta 1447. Ensimmäinen laamanni Viipurissa oli linnanvouti Martti Djekn, toinen Pietari Djekn. Myöhemmin mainitaan Dufva-sukuinen Niilo Pentinpoika ja Mikael Pentinpoika, joka on saattanut olla tehtävässä tilapäisesti tai olla sama kuin Niilo. Vuodelta 1508 on maininta Klaus Åkenpojasta laamannina. Keskiajan viimeiset  laamannit Viipurissa olivat Arvid Eerikinpoika Stålarm (vanhempi) ja Olavi Eerikinpoika Stålarm.
Karjalan laamannien virkakaudet 1500-luvulta vuoteen 1680:
Olavi Eerikinpoika Stålarm 1509–1520
Klaus Åkenpoika Tott 1578–1590
Martti (Mårten) Boije 1590–1596.
Aksel Kurki (Kurck) 1596–1599
Arvid Eerikinpoika Stålarm (nuorempi) 1602–1605 (päättymisvuosi epävarma)
Arvid Tönnenpoika Wildeman 1607–1617
Axel Oxenstierna 1618 (tarkka vuosi epävarma)
Klaus Horn 1624–1634
Karl Bonde 1634
Aksel Lillie 1652–1662
Seved Bååt 1662
Bengt Horn 1674
Krister Horn 1669
Gustav Oxenstierna 1678–1680
Lapinsirkka

| Lapinsirkka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 {{{status}}} 
 
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Suorasiipiset Orthoptera
Alalahko::  Caelifera
Yläheimo::  Acridoidea
Heimo::  Heinäsirkat Acridae
Suku::  Melanoplus
Laji::  frigidus
Kaksiosainen nimi
 Melanoplus frigidus  (Boheman, 1846) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapinsirkka (Melanoplus frigidus) on Lapissa ja paikoin Kainuussa tavattava vihertävä ja siivetön heinäsirkkalaji. Se muistuttaa sukulaislajiaan kangassirkkaa.
Aiheesta muualla

Lapinsirkan esiintyminen Suomessa ja Skandinaviassa (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Melanoplus frigidus (englanniksi)
ZipcodeZoo: Melanoplus frigidus (englanniksi)
Kämmekkäkasvien kasvatus

Cattleya ruukkukasvatuksessa
Kämmekkäkasvien kasvatusta (katso kämmekkäkasvit) on harjoitettu maailmalla jo 2500 vuoden ajan, ja Euroopassakin on trooppisia lajeja kasvatettu jo  1700-luvulta lähtien
Historiaa

Kiinassa on jo pitkään viljelty ainakin Dendrobium- ja Cymbidium-sukujen lajeja. Kauiten viljelyssä ollut laji lienee Cymbidium goeringii, jota sanotaan kasvatetun ainakin 2500 vuoden ajan. Molempien sukujen lajit ovat yhä suuressa suosiossa niin Kiinassa kuin Japanissakin.
Euroopassa orkideoiden viljely alkoi Isossa-Britanniassa 1700-luvun puolivälissä. Tuon ajan britannialaisia kasvihuoneita on toisinaan kutsuttu "orkideoiden hautausmaaksi": niiden kuumankostean ilmaston uskottiin jäljittelevän trooppisten sademetsien olosuhteita, mutta kasvien hoidossa ei otettu huomioon sitä, että huomattava osa trooppisista kämmekkäkasveista kasvaa luonnossa viileämmillä vuoristoseuduilla, ja puiden rungolla kasvaessaan ne altistuvat erityisesti kuivina kausina ajoittaiselle kuivuudelle.
1800-luvun alun näyttävämmät orkidealöydöt, kuten legendaariseksi noussut Cattleya labiata (joka saapui Eurooppaan pakkausmateriaalina, mutta joka päätyi kuitenkin William Cattleyn kokoelmaan, missä se myös kasvatti suuret kukkansa), saivat aikaan valtavan "orkideakuumeen" sen ajan Euroopassa. 1800-luvun orkideametsästäjien usein traagiset tarinat ovat nykyään orkideaharrastajien hyvin tiedossa. Kun kämmekkäkasvien luonnollisia kasvupaikkoja alettiin paremmin ymmärtää, opittiin niiden kasvatusta vähitellen, ja 1800-luvun loppupuolelle tultaessa alettiin kasveja jopa pienessä määrin tuottamaan siemenestä. Kämmekkäkasvien siemenkasvatus on vaikeaa niiden tarvitseman sienijuuren vuoksi, mutta ennen nykyisten keinotekoisten siemenkasvatusmenetelmien kehitystä saatiin siemenet itämään emokasvin tyvelle kylvämällä.
Risteytystyö

Kämmekkäkasvit ovat usein herkästi keskenään risteytyviä. Johtuen kasvien erikoistumisesta eri pölyttäjiin, ei ristipölytyksen vaara luonnossa ole yleensä kovin suuri, minkä vuoksi siitepölyn itämiselle läheisen lajin luottipinnalla ei ole muodostunut esteitä.
Ensimmäiset risteymät kehitettiin 1800-luvun puolivälissä, ja sittemmin on rekisteröity jo yli 100 000 risteymää, joista monet ovat kahden tai useamman suvun välisiä.
Kämmekkäristeymien suuren määrän vuoksi poikkeaa niiden nimeäminen muiden kasvien nimeämisestä. Jokaiselle uudelle, rekisteröitävälle risteymälle on annettava nk. grex-nimi, josta ilmenee sen sukutaulu aina alkuperäisiin risteytyksessä käytettyihin lajeihin saakka. Lajike on kämmekkäkasveilla melko harvinainen käsite, sillä niiden kasvullinen lisääminen on hidasta. Joidenkin sukujen lajeja osataan kuitenkin nykyään lisätä tehokkaasti meriesteemilisäyksen avulla.
Grex-nimi kirjoitetaan lajikenimistä poiketen ilman yksinkertaisia heittomerkkejä, mutta lajikenimen tavoin sen jokaisen sanan tulee alkaa isolla alkukirjaimella, ja kirjainten tulee olla muutoin normaalin tekstin kaltaisia, esimerkiksi Vuylstekeara Cambria. Jos nimen perään kirjoitetaan lajikenimiä, tulisi nimestä esimerkiksi Vuylstekeara Cambria 'Blush'.
Trooppisten orkideoiden kasvatusmenetelmiä

Erityisesti päällyskasveina luonnossa kasvavien lajien viljelyssä opittiin pian ottamaan huomioon näiden juurien suuri ilmantarve. Useimmat epifyyttiorkideat eivät siedä juurillaan pysyvää kosteutta, sillä ne ovat luonnossa sopeutuneet ajoittaiseen kuivumiseen. Niinpä nykyisin ehkäpä suosituin harrastajien käyttämä kasvualusta on paloiteltu puiden kaarna, joka lahoaa hitaasti, tarjoaa juurille riittävästi metabolismiin tarvittavaa ilmaa ja joka on suhteellisen steriiliä tuhoeläimistä. Usein kastelutarpeen vähentämiseksi lisätään kasvualustaan muitakin aineita, esimerkiksi sammalta. Puuhiilen puolestaan uskotaan lisäävän kasvualustan ikää, sillä se kestää tuoretta kaarnaa paremmin lahoamista.
Joskus käytetään kasvatusastioina puurimoista valmistettuja "orkideakoreja" tai reiällisiä ruukkuja, joiden tarkoituksena on lisätä kasvualusta ilmavuutta. Koska monien päällyskasviorkideoiden juuret kykenevät yhteyttämään, suositellaan joskus käytettäväksi valoa läpäiseviä ruukkuja. Tässä tapauksessa muoviruukkuja suositellaan usein lasiruukkujen sijaan, koska muoviruukut johtavat hitaammin lämpöä pois juuristosta.
Koska monet orkidealajit tulevat vuoristoseuduilta, joissa yöt voivat olla hyvinkin kylmiä ja päivät taas melko lämpimiä, tarvitsevat useimmat lajit hyvin kasvaakseen ja kukkiakseen selvän eron yö- ja päivälämpötilojen välillä. Juuristo kuitenkin kasvaa usein parhaiten lämpimissä olosuhteissa, minkä vuoksi kasteluvesi suositellaan lämmitettäväksi.
Monilla kämmekkälajeilla on hidaskasvuinen juuristo, jonka toipuminen kestää pitkään. Tästä syystä tulisi kyseisten lajien tarpeetonta istuttamista välttää. Useimmilla näistä lajeista nimittäin juuret tarttuvat kasvualustaansa tiukasti, ja saattavat tuhoutua kasvualustaa vaihtaessa.
Koska puiden rungoilla ravinteita on saatavana vain rajoitetusti, suositellaan käytettäväksi mahdollisimman puhdasta kasteluvettä, esimerkiksi sadevettä puhtailla alueilla. Ravinteita kasteluveteen lisätään usein vähemmän kuin monilla muilla huonekasveilla.
Kämmekkäkasvien lisäämistä huoneoloissa pidetään vaikeana, joskin esimerkiksi jakamista tai versoihin ja kukkavarsiin kehittyviä pikkutaimia (keikejä) käytetään joskus uusien kasvien aikaansaamiseen.
Lattia

Puulattiaa
Lattia on yksi huoneen osista yhdessä seinien ja katon kanssa. Lattia on kantavan rakenneosan – alapohjan tai välipohjan – ylin pintarakenne. Mikäli rakennuksessa ei ole varsinaista alapohja- ja lattiarakennetta, puhutaan maalattiasta.
Lattianpäällysteitä on useita eri tyyppejä. Kantava rakenne päällystetään yleensä puulla (lattialankut tai parketti), laminaattipäällysteellä, laatoituksella (klinkkeri-, kivi-, muovi- , korkki- tai linoleumilaatoitus), tai mattomaisella päällysteellä (muovi-, linoleumi- tai tekstiilimatto). Mikäli kantavan rakenteen pinta on sinällään sopiva lattiaksi, se voidaan myös jättää päällystämättömäksi, pinnoittaa, tai ainoastaan pintakäsitellä (esimerkiksi betoni).
Varsinaisen päällysteen lisäksi lattiaa verhotaan usein irrallisilla matoilla.
Aiheesta muualla

Rakennusperintö.fi - Lattiat (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kyminlinnan taistelu

Kyminlinnan taistelu oli nykyisin Kotkan kaupunkiin kuuluvan Kymin pitäjän Hovinsaaressa 8. huhtikuuta 1918 käyty Suomen sisällissodan taistelu, jossa olivat vastakkain Osasto Brandensteinin saksalainen jalkaväki sekä useat Kymenlaakson punakaartit. Saksalaiset yrittivät vallata punaisten tukikohtanaan käyttämän Kyminlinnan linnoituksen, mutta muutaman tunnin taistelun jälkeen he joutuivat vetäytymään. Kyseessä on ainoa Kyminlinnan linnoituksessa käyty taistelu.
Taustaa

1800-luvun alussa valmistunut Kyminlinna toimi sisällissodan aikana Kymenlaakson punaisten tukikohtana. Linnoituksessa koottiin punakaartien osastoja sekä annettiin sotilaskoulutusta. Huhtikuun 7. päivänä nousi Loviisan Valkossa maihin Otto von Brandensteinin johtama 2 500 sotilaan vahvuinen prikaati, jonka pääjoukko lähetettiin seuraavana päivänä Lahteen. Ryhmästä irroitettiin pienempi osasto, joka puolestaan suuntasi kohti Kotkaa. Kahdesta polkypyöräkomppaniasta, konekiväärikomppaniasta ja tykkipatterista koostuneen ryhmän tarkoituksena oli suojata prikaatin itäinen sivusta sekä tiedustelutoiminta Kotkaan suunniteltuja merikuljetuksia varten.
Taistelun kulku

Saksalaisten aloitettua etenemisensä, hiedän reitillään Ahvenkoskella ja Pyhtäällä olleet punaiset perääntyivät nopeasti Kotkan suuntaan ja puoleen päivään mennessä saksalaiset olivat päässeet vapaasti etenemään Sutelan kylään noin kilometrin päähän Kymijoen Langinkoskenhaarasta. Yksittäisiä partioita eteni myös Kotkansaaren ja Korkeakosken suuntaan.
Pyhtäältä tulleet 35 punakaartilaista vetäytyivät linnoitukseen, jossa tuolloin oli vain 30 hengen miehitys. Taistelujoukkojen sijasta he olivat esikunta- ja huoltotehtävissä toimineita vanhempia miehiä, nuoria poikia ja naisia. Samalla suoritettiin hälytys Kotkan, Kymin ja Kouvolan punakaarteille. Kotkasta ja Kymistä saapuikin pian paikalle kolme vajaata komppaniaa sekä joukko naiskaartilaisia.
Ensimmäinen yhteenotto tapahtui Sutelan sillan luona, jossa kaksi punaisten etuvartioon kuulunutta taistelijaa sai surmansa. Varsinaisen hyökkäys linnoitusta vastaan alkoi puoli seitsemän aikaan illalla. Sutelan sillan yli päässet saksalaiset kuitenkin pakotettiin perääntymään linnoituksen valleilta avatulla konekivääritulella. Tämän jälkeen hyökkääjä ylitti Kymijoen uudelleen pari sataa metriä alempaa ja onnistui punaisten tulituksesta huolimatta pääsemään rantalepikon suojissa aina Kyminlinnan päämuurille saakka. Taistelu muuttui osittain jopa käsirysyksi, mutta punaiset saivat pysäytettyä saksalaiset. Pimeän tultua he vetäytyivät joen yli takaisin Sutelan kylään, josta linnoituksen tulitusta jatkettiin nyt tykistöllä. Punaisten hallussa olleesta Rankin rannikkolinnakeesta puolestaan ammuttiin tykistötulta saksalaisten asemiin.
Kouvolasta saapui paikalle kahdella eri junalla noin 450 miestä, jossa puolet ehti perille vasta tunti taistelun alkamisen jälkeen. Kotkasta ja Kymistä saapuneet 300 kaartilaisen lisävahvistukset sen sijaan eivät ehtineet lainkaan linnoituksen tueksi. Sen sijaan heidät määrättiin puolustusketjuun Kotkan Vanhan hautausmaan ja Langinkosken väliselle alueelle, jossa oli noin kilometrin laajuinen peltoaukea. Punaiset pysyivät näissä asemissaan pimeän tuloon saakka ja vetäytyivät sen jälkeen linnoitukseen.
Saksalaiset lopettivat oman tulituksensa noin puoli kymmenen aikaan illalla, kun huomasivat voimasuhteiden kääntyneen heitä vastaan. Pian tämän jälkeen punaisten avuksi tuli vielä Kouvolasta saapunut panssarijuna. Saksalaiset vetäytyivät lopulta aina 15 kilometrin päähän Pyhtään Ahvenkoskelle saakka, jonne punaiset seurasivat heitä ja ryhmittäytyivät paikalle puolustusasemiin 10. huhtikuuta.
Tappiot

Punaiset menettivät Kyminlinnan taistelun aikana ilmeisesti 18 miestä. Naiskaartilaisia ei tiedetä kaatuneen. Saksalaisten tappiot olivat ainakin viisi kaatunutta, joista punaiset hautasivat yhden väliaikaisesti Kotkan Vanhalle hautausmaalle. Sodan päättymisen jälkeen valkoiset järjestivät hänelle uudet hautajaiset samalla hautausmaalla. Kyseessä oli Wilhelm Hussmann, joka tuli tunnetuksi 1970-luvulla, kun Veikko Lavi levytti hänestä kertovan pasifistisen laulun Balladi Willy Heinzista.
Kiviranta

Kiviranta tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Maantieteessä

Kiviranta, kaupunginosa Iisalmessa
Kiviranta, kylä Huittisissa
Kiviranta, kylä Sotkamossa
Kiviranta, kaupunginosa Torniossa
Musiikissa

"Kiviranta", rap-artisti Stepan kappale albumilta Made in Sodankylä
Henkilöitä

Antti Kiviranta (1886–1948), puuseppä, Kansanvaltuuskunnan jäsen
Antti Kiviranta (vuoteen 1899 Pöksyläinen, 1870–1942), räätäli ja päätoimittaja
Eero Kiviranta (1917–1989), kirjailija
Einar Kiviranta (1897–1986), opettaja ja lausuntataiteilija
Esko Kiviranta (s. 1950), maatalous- ja metsätieteiden maisteri, juristi, kansanedustaja (Keskusta)
Joel Kiviranta (s. 1996), jääkiekkoilija
Leena Pylkkänen (o.s. Kiviranta, s. 1956), pikajuoksija ja pituushyppääjä
Merja Kiviranta (s. 1977), triathlonisti
Nette Kiviranta (s. 2001), alppihiihtäjä ja vammaisurheilija
Oskar Kiviranta (1841–1901), maanviljelijä ja valtiopäivämies
Pertti Kiviranta, (s. 1962) näyttelijä
Raili Kiviranta (ent. Moilanen, s. 1958), kauppatieteilijä, tietokirjailija ja kouluttaja
Simo Kiviranta (1936–2004), rovasti ja teologian lisensiaatti, suomentaja
Sirkka Kiviranta (s. 1941), kuvanveistäjä
Tiia Kiviranta (s. 1992), taekwondoin
Tuukka Kiviranta (s. 1984), salibandyn pelaaja
Henkilöitä > Kuvitteellisia henkilöitä

Eila Kiviranta, Laura Kiviranta, Oona Kiviranta ja Sauli Kiviranta, tv-sarjassa Salatut elämät
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kiviranta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lapinsara

| Lapinsara> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sarat Carex
Laji::  lapponica
Kaksiosainen nimi
 Carex lapponica  O.Lang 
Synonyymit
 Carex canescens ssp. lapponica  Carex canescens var. subloliacea 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lapinsara (Carex lapponica) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva kasvilaji, joka muistuttaa harmaasaraa (Carex canescens) sekä polkusaraa (Carex brunnescens). Lajit ovat erotettavissa toisistaan pullakoiden ulkonäön sekä myös osittain kasvutavan ja lehtien leveyden perusteella. Lapinsaraa on pidetty myös harmaasaran alalajina.
Lapinsara on hentorakenteinen ja kasvutavaltaan löyhästi mätästävä saralaji. Sen lehdet ovat kapeat, korkeintaan 1,5 millimetriä leveät. Lapinsara on yhtäläistähkäinen saralaji, ja sen tähkät ovat lähes pallomaisen pyöreät. Tähkien kärjissä on emikukkia ja tyvillä hedekukkia. Emikukat ovat kaksiluottisia. Pullakot ovat soikeita sekä aluksi vihreänvärisiä, mutta myöhemmin ruskehtavia, ja niissä on lyhyt sekä suora suuota.
Lapinsara kasvaa erilaisilla kosteilla kasvupaikoilla, kuten soilla. Lapinsaraa tavataan Suomessa paikoitellen Pohjanmaan rannikolla, Oulun seudulla sekä Lapissa. Suomessa lapinsara on yleisin Vaasan sekä Sallan seuduilla, vaikkakaan se ei ole oikein missäänpäin Suomea erityisen yleinen.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Lapinsara (Carex lapponica)
Nord Flora: Carex lapponica (kuva) (norjaksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Carex lapponica (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Carex lapponica (englanniksi)
Flora of North America: Carex lapponica (englanniksi)
Kyproslaiset eurokolikot

Kyproslaiset eurokolikot ovat Kyprokselle lyötyjä eurokolikoita. Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euroalueen maissa samanlainen, mutta tunnuspuolen eli kansallisen puolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. Kypros siirtyi käyttämään euroa vuoden 2008 alussa.
Yhden, kahden ja viiden sentin kolikoihin on kuvattu kaksi muflonia. Kymmenen, kahdenkymmenen ja viidenkymmenen sentin kolikoihin on kuvattu kyrenialainen laiva. Yhden ja kahden euron kolikoihin on kuvattu Pomosin idoli, kuuluisa kreikkalainen veistos.
Kaikissa Kyproksen eurokolikoissa on tunnuspuolelta lisäksi EU:n kaksitoista tähteä ja kolikon valmistusvuosi.
Kahden euron erikoisrahat

| --- | --- |
 2009:  Euromaiden yhteinen talous- ja rahaliiton 10-vuotisraha. Kolikossa on yksinkertaisin viivoin piirretty ihmishahmo yhdessä eurosymbolin € kanssa ja suunnittelijan nimikirjaimet "ΓΣ" (George Stamatopoulos Kreikan keskuspankista). Lyöntimäärä 1 milj. kpl.
Aiheesta muualla

Kyproksen keskuspankki
National Website for the Euro (Arkistoitu – Internet Archive) – kyproslainen sivusto
The Euro Information Website – Cyprus
Euroopan keskuspankki - Kyproksen eurokolikot
Euroopan keskuspankki - 2 euron erikoisrahat
Liberland

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Liberland | Liberland |  |
| Mikrovaltio | Mikrovaltio |  |
|  Liberlandin lippu |  Liberlandin vaakuna |  |
| Motto: Žít a nechat žít (suom: Elä ja anna toisten elää) Hymni: ”Victory March to Glory Land” | Motto: Žít a nechat žít (suom: Elä ja anna toisten elää) Hymni: ”Victory March to Glory Land” |  |
Liberland  
| Sijainti | Kroatian ja Serbian välissä Tonavan varrella |  |
| Jäseniä | 618 (syyskuu 2015)  |  |
| Asukasluku | 0 |  |
| Perustettu | 13. huhtikuuta 2015 |  |
| Johtaja | Vít Jedlička |  |
| Kielet | tšekki, englanti |  |
| Rahayksikkö | Bitcoin |  |
| Valuuttakoodi | ฿ |  |
| Aikavyöhyke | Keski-Euroopan aika |  |
Liberland (virallisesti Free Republic of Liberland, tšek. Svobodná republika Liberland, suom. Liberlandin vapaa tasavalta) on Kroatian ja Serbian välissä sijaitseva mikrovaltio. Se sijaitsee Tonavan länsirannalla kansainvälisellä vesialueella, joka on virallisesti ei-kenenkään-maata. Parlamentaristisen Liberlandin presidenttinä on toiminut sen perustamisesta (13. huhtikuuta 2015) lähtien tšekki Vít Jedlička. Liberland on kooltaan noin seitsemän neliökilometriä. Sen perusarvoja ovat yksilönvapauden ja taloudellisen vapauden kunnioittaminen sekä poliittisten päättäjien vallan rajoittaminen mahdollisimman pieneksi.
Historia

Liberlandin alue kuului Serbiaan, mutta Jugoslavian sisällissotien jälkeen se siirtyi Kroatialle vuonna 1990. Kroatia ei halunnut Liberlandia itselleen, sillä hyväksymällä sen alueekseen Kroatia olisi samalla tunnustanut uudet, nykyistä pienemmät rajat. Mikään muukaan valtio ei kuitenkaan vaatinut aluetta itselleen, joten se on juridisesti terra nullius. EU-vastainen tšekkipoliitikko ja liberalismiaktiivi Vít Jedlička huomasi tämän vuonna 2015 ja perusti kahden kaverinsa kanssa mikrovaltion alueelle. Se julistautui itsenäiseksi 13. huhtikuuta 2015 nimellä Liberland. Ennen Liberlandin itsenäistymistä alue tunnettiin nimellä Gornja Sigana. Liberlandin ensimmäiseksi presidentiksi valittiin perustajana toiminut Vít Jedlička. Kroatia on kieltänyt pääsyn Liberlandiin.