stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mark Hardy
Valmentajana

Hardy ryhtyi IHL:n Detroit Vipersin pelaaja-apulaisvalmentajaksi toukokuussa 1994. Kaudella 1995–96 hän jatkoi samassa tehtävässä, mutta joukkueeksi tuli IHL:n Los Angeles Ice Dogs. Kesken kauden hänet myytiin kuitenkin takaisin Detroitiin. Hardy lopetti uransa pelaajana keväällä 1996, ja hän siirtyi takaisin Long Beachiin siirtyneen Ice Dogsin apulaisvalmentajaksi. Lopetuspäätös ei kuitenkaan pitänyt, sillä hän pelasi Long Beachin kokoonpanossa kaudella 1997–98 25 peliä runkosarjassa ja 17 pudotuspeliä. Takaisin NHL:ään Hardy palasi vuonna 1999, kun hänet nimettiin Los Angeles Kingsin apulaisvalmentajaksi. Hän jatkoi Kingsin apulaisvalmentaja vuoteen 2006 asti, jolloin hänet nimettiin Chicago Blackhawksin apulaisvalmentajaksi. Hardy siirtyi takaisin Los Angelesin apulaisvalmentajaksi kaudeksi 2008–2009.
Jääkiekon ulkopuolella

Hardy työskenteli ennen ammattilaisuraansa isänsä huonekalualan yrityksessä pelikauden ulkopuolella. Jääkiekkouransa lopulla hän toimi ohjaajana Los Angeles Kingsin järjestämillä jääkiekkoleireillä. Hardy oli losangelesilaisen rullakiekkojoukkueen päävalmentaja vuosina 1996 ja 1997.
Hardyn vanhemmat ovat kanadalainen jääkiekkoilija Lea Hardy ja brittiläinen taitoluistelija Barbara Wyatt. Jääkiekkoilija Bruce Hardy on Mark Hardyn veli.
Hardy oli ensimmäinen Sveitsissä syntynyt jääkiekkoilija NHL:ssä.
Järvenpään Kehäkarhut

| Järvenpään Kehäkarhut |
| --- | --- |

Perustettu:  1996
Paikkakunta:  Järvenpää
Lajit:  kamppailu-urheilu
Kotisivu:  https://kehakarhut.fi/
Järvenpään Kehäkarhut ry on vuonna 1996 perustettu järvenpääläinen kamppailu-urheiluseura. Kehäkarhuissa voi harjoitella kilpailu- tai kuntoilutarkoituksessa. Seuran kilpaottelijat ovat voittaneet potkunyrkkeilyssä SM-, PM-, EM- ja MM-kultamitaleja. Lisäksi nyrkkeilyssä, brasilialaisessa jujutsussa (BJJ) ja vapaaottelussa (MMA) on voitettu kultamitaleja. Seura on järjestänyt muun muassa SM- ja PM-turnauksia, maaotteluita, kansallisia ja kansainvälisiä amatööri- ja ammattilaisottelutapahtumia.
Ohjattuja harjoituksia järjestetään nykyään seuraavissa lajeissa: brasilialainen jujutsu, EKJT (European Kyusho Jitsu Tuite), Krav Maga, kuntonyrkkeily, nyrkkeily, potkunyrkkeily, street combatitives ja toiminnallinen harjoittelu. Naisten osuus harjoittelijoista oli reilun vuoden toiminnan jälkeen noin 10 prosenttia, mutta vuosituhannen vaihteessa jo lähes puolet. Mestareiden ja mitalien määrästä huolimatta alle viisi prosenttia  jäsenistä harjoittelee kilpailullisesti. Suurempi osa resursseista käytetään harrastajaliikkujien, lasten ja nuorten liikunnallisen elämäntavan edistämiseen ja kehittymiseen. Seuran eräs tavoite on aina ollut, että harjoituksiin on mukavaa tulla.  Monien muiden urheiluseurojen tavoin Kehäkarhujenkin toiminta perustuu vapaaehtoistyöhön.
Pätevällä  ohjauksella ja valmennuksella on suuri merkitys niin harrastajaliikkujien kehityksessä kuin kilpaurheilijoidenkin menestyksessä. Joustava harjoittelumaksukäytäntö on mahdollistaa sen, että noin puolet jäsenistä harrastaa useampaa lajia viikoittain. Seuran harjoitukset toteutetaan viikoittain noin neljänkymmenen ohjaajan tai valmentajan johdolla. Normaalin toimintavuoden aikana ohjattuja harjoituksia on lähes 1600. Kehäkarhuissa kilparyhmän valmentajilla on poikkeuksetta kilpailutaustaa. Lähes kaikki ohjaajat ja valmentajat ovat lajiliittojensa ja / tai Suomen Liikunnan ja Urheilun (SLU) kouluttamia. He eivät saa palkkaa. Seuralla on kokemusta yhteistyöstä Järvenpään kaupungin sekä Tuusulan ja Pornaisten kuntien kanssa. Varsinkin koulu-, liikunta- ja sosiaalitoimien kanssa on ollut hankkeita nuorten syrjäytymisen ehkäisemiseksi, koulukiusaamisen vähentämiseksi ja maahanmuuttajien integroitumiseksi. Alle 18-vuotiaiden osuus harjoittelijoista on lähes puolet. Seurassa erilaisista nuorista on vuosien mittaan kehittynyt kansallisen ja kansainvälisen tason huippu-urheilijoita. Kehäkarhut vastaanotti Nuori Suomi -sinetin vuonna 2008.
Valmentaja Juha Saurama (3. dan) valittiin vuonna 2008 vuoden järvenpääläiseksi. Saurama vastaanotti LASTU-palkinnon vuonna 2007. Vuonna 2018 hänelle myönnettiin opetus- ja kulttuuriministeriön kullattu ansiomitali. Vuonna 2019 WAKO (World Association of Kickboxing Organizations) valitsi hänet maailman parhaaksi kehälajien valmentajaksi.
Historia

Järvenpään Kehäkarhut ry:n perustivat Juha Saurama, Teemu Eriksson ja Sami Savo vuonna 1996. Perustajien tavoitteena oli luoda ”maailman paras suomalainen kamppailu-urheiluseura”. Tavoitteen saavuttamiseksi määriteltiin seuraavat periaatteet:
Toimintaa täytyy olla paljon, jotta saadaan paljon harrastajia.
Harjoitusten on oltava pääsääntöisesti ohjattuja.
Ohjaamisen ja valmentamisen oltava mahdollisimman ammattimaista ja osaavaa.
Toiminnan on oltava myös sosiaalisesti hyvää, ja sitoumukset sekä hallinto on hoidettava esimerkillisesti.
Harrastajat vastaavat toiminnan kustannuksista.
Alussa harjoiteltaviin lajeihin kuuluivat kuntonyrkkeily, nyrkkeily ja potkunyrkkeily. Alun noin 20 henkilön harrastajaryhmästä seura on kasvanut yli 500 jäsenen yleisseuraksi. Seura toimi ensimmäiset 17 vuotta Järvenpäässä osoitteessa Myllytie 2. Nykyinen, vuonna 2013 avattu harjoitussali sijaitsee osoitteessa Seutulantie 14.
Järvenpään Kehäkarhut ry on Kiinteistö Oy Järvenpään Harjoitushallin osakas. Seura on ollut lajiensa lajiliittojen sekä Etelä-Suomen Liikunta ja Urheilun (ESLU) ja Suomen Työväen Urheiluliiton (TUL) jäsen.
Urheilijoita

Hanne Lauslehto (o.s. Mäkinen)
Nyrkkeily: MM-kilpailut: Pronssia 2010. PM-kilpailut: Hopeaa 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012. SM-kilpailut: Kultaa 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012. Hopeaa 2006.
Potkunyrkkeily: MM-kilpailut: Kultaa 2015, 2017. EM-kilpailut: Kultaa 2014, 2016. SM-kilpailut: Kultaa 2001, 2002, 2003, 2004, 2006, 2007, 2008.
Jukka Saarinen
Nyrkkeily: SM-kilpailut: Kultaa 2006, 2008, 2009, 2014.
Potkunyrkkeily: MM-kilpailut: Kultaa 2009. EM-kilpailut: Kultaa 2008. PM-kilpailut: Kultaa 2005, 2006, 2012. SM-kilpailut: Kultaa 2002, 2003, 2004, 2006, 2007, 2012.
Jenna Puurunen
Nyrkkeily: EM-kilpailut (nuoret): Hopeaa 2011. PM-kilpailut (nuoret): Kultaa 2011. SM-kilpailut: Kultaa 2011, 2012, 2013.
Potkunyrkkeily: MM-kilpailut: Kultaa 2019. Hopeaa 2015. EM-kilpailut: Hopeaa 2014. Ammattilaisten maailmanmestaruus 2020.
Akseli Saurama
Nyrkkeily: SM-kilpailut (nuoret): Kultaa 2010, 2012.
Potkunyrkkeily: MM-kilpailut: Hopeaa 2019. MM-kilpailut (nuoret): Hopeaa 2016. EM-kilpailut: Pronssia 2018. PM-kilpailut: Kultaa 2017, 2018, 2019. PM-kilpailut (nuoret): Kultaa 2013, 2014, 2015. Ammattilaisten Euroopan-mestaruus 2020. Ammattilaisten maailmanmestaruus 2021.
Erika Rinne
Nyrkkeily: SM-kilpailut: Hopeaa 2018.
Potkunyrkkeily: MM-kilpailut: Kultaa 2017, pronssia 2019. EM-kilpailut: Pronssia 2013. SM-kilpailut: Kultaa 2013. SM-kilpailut (Nuoret): Kultaa 2010.
Anton Poropudas
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Timo Närhinsalo

Timo Arvo Aapeli Närhinsalo (ent. Hämäläinen, 2. heinäkuuta 1944 Rautalampi – 18. syyskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Närhinsalo kävi viisi luokkaa oppikoulua ja sen jälkeen Suomen Nuoriso-opiston 1963–1964. Suomen teatterikoulussa hän opiskeli 1965–1968 ja suoritti lisäksi Suomen Kaupunkiopistossa Johdon kurssi I:n ja II:n.
Ennen teatterikouluun menoa Närhinsalo oli puolitoista vuotta raittius-, nuoriso- ja urheiluohjaajana Sonkajärven kunnassa. Närhinsalo oli näyttelijänä Helsingin kaupunginteatterissa 1968–1975 ja Kotkan kaupunginteatterissa 1975–1978. Hän oli sitten teatterinjohtajana Rovaniemen Teatterissa ja Lapin Alueteatterissa 1978–1985 sekä Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1985–1994. Tämän jälkeen Närhinsalo oli freelance-näyttelijänä 1994–1997 ja viimeksi näyttelijänä Mikkelin Teatterissa 1997–2005. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2005. Samana vuonna Närhinsalo valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta. Hän opetti ilmaisutaitoa ja vuorovaikutustaitoa Imatran Ammattikorkeakoulussaselvennä.
Närhinsalo kohtasi 1970- ja 1980-luvulla paljon vastustusta teatteripiireissä avoimen oikeistolaisuutensa takia.
Närhinsalo oli sivuosissa Jarno Hiilloskorven elokuvassa Rakkaus alkaa aamuyöstä sekä Edvin Laineen ohjaamassa Luottamus-elokuvassa. Hän näytteli Sarpamaiden vanhinta poikaa Arto Sarpamaata vuosina 1969–1975 MTV:n perhesarjassa Naapurilähiö. Hän oli myös mukana television minisarjoissa Paluu naapurilähiöön, Morsian ja Sydänjää ja oli komisario Huldenin roolissa sarjassa Kotikatu. Viimeksi Närhinsalo tuli tunnetuksi esiintyessään vielä eläkevuosinaankin Mannerheimin roolissa. Hänen ohjelmistoonsa kuului monologi Viimeinen päiväkäsky, joka oli vajaan tunnin mittainen monodraama Mannerheimistä Mikkelissä tammikuussa 1945.
Timo Närhinsalo oli naimisissa vuodesta 1968 intendentti ja musiikkitoimittaja Tuulikki Kuusiston kanssa. Heillä oli kolme lasta. Timo Närhinsalolle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2007.
Kiinan muinaishistoria

Kiinan muinaishistoria alkaa esihistorialliselta ajalta ja jatkuu ensimmäisten kirjoitusten syntyajalla varhaishistoriana.  Varhaisia nykyihmisen edeltäjiä eli Kiinassakin. Nykyihminen saapui Kiinaan noin 70 000–45 000 vuotta sitten. Noin 8000 eaa. alkoi riisin ja hirssin viljely ja sikojen pito. Viljelyn ja karjanhoidon pohjalta syntyi kasvavia kyliä. Viimeistään 4000 eaa. kylien ympärille ilmestyi muureja, ja yhteiskunnalliset erot alkoivat kasvaa.
Seuraavan parin vuosituhannen aikana muotoutui Kiinan sivilisaatio suurine asutuskeskuksineen ja temppeleineen.  Noin vuosina 1900–1600 eaa. vallinnut Erlitoun kulttuuri oli varhaisen valtion keskus.
Kiinan paleoliittinen kausi: kivikauden metsästäjät

Jo varhain, viimeistään 500 000 vuotta sitten, nykyihmisen edeltäjä Homo erectus saapui Kiinaan.  Kiinaankin levisi nykyihmisen tuoma niin sanottu sälekulttuuri 70 000-45 000 eaa. Jääkauden lopulla oletetaan Kiinassa asuneen mongolidien edeltäjiä. Pohjois-Kiinassa vallitsi 29 500–23 800 radiohiilivuotta sitten myöhäispaleoliittinen Shuidonggonin kulttuuri, jonka alue lienee autioitunut jääkauden kylmimmäksi ajaksi. Siihen liittyi litteitä kiviesineitä.. Noin 20 000 eaa. oli Xiachuanin kulttuuri Shanxin provinssissa. Tähän liittyi mikroteriä..
Kiinan ensiksi asuttaneet nykyihmiset kuuluivat isälinjan haplotyyppeihin C ja D. Niinpä he eivät olleet sukua hankiinalaisille. He olivat sukua Tiibetin ja Pohjois-Aasian kansoille. Noin 30 000 vuotta sitten saapui Länsi-Aasiasta isälinjan K-tyypin ihmisiä ehkä Intian, ehkä Keski-Aasian kautta. Heistä kehittyivät tyypit N ja O.  Hankiinalaisten haplotyyppi O levittäytyi noin 17000–8000 vuotta eaa. Etelä-Kiinassa ja Koreaan, ja neoliittisella kaudella Pohjois-Kiinaankin. Naoliittikaudella oli Pohjois-Kiinassa paljon tyyppiä N, etelässä tyyppiä O.
Kiinan neoliittinen kausi: varhaiset viljelykylät

Maanviljely saapui Kiinaan ehkä noin 7500 eaa. liittyen vaikeasti ajoitettavaan Pentoushanin kulttuuriin. Noin 5000 eaa. alkoi kehittyä Keltaisen joen laaksossa Yangshaon kulttuuri, johon liittyi karjanhoitoa, maanviljelyä ja luultavasti viljan varastointiakin. Tällöin rakennettiin noin 300 asukkaan linnoitettuja kyliä, muun muassa Banpo. Yhteiskunta oli melko tasa-arvoinen. Noin 3000–2600 eaa. alkoi Dawenkoun kulttuurin keski- ja myöhäisvaiheiden hautalahjoissa näkyä varallisuuseroja, jotka kertovat eri yhteiskuntaluokkien muotoutumisesta. Näihin aikoihin sijoittuu Longshanin kulttuuri 3000–2000, jolloin syntyivät linnoitetut asutuskeskukset, muun muassa Taosi.
Maanviljely ja keramiikka aloittivat noin 7000 eaa. Kiinassa toistaiseksi melko huonosti tunnetun neoliittisen kauden, jolloin alueelle syntyi monia kyläkulttuureja, jotka edelsivät myöhempien Xia- ja Shang-dynastioitten syntyä. Kiinan sivilisaation kehdoksi on sanottu monesti aluetta Xianin kaupungista itään, jossa Keltainenjoki tekee mutkan, ja Wei- sekä Fen-joet virtaavat Keltaiseenjokeen.
Yangshao-kulttuuriin Keltaisenjoen keskijuoksulla 5000–3000 eaa. kuului hirssin viljelyä, kotieläimiä, silkinvalmistusta, kivisiä työkaluja ja maalattua keramiikkaa. kasvatettiin myös vehnää ja ehkä myös riisiäkin. Yhteiskunta lienee alussa ollut melko tasa-arvoinen, päätellen esiin kaivetusta Banpon kylästä noin 4700-3600 eaa. Tyypillisiä olivat korotetulla lattialla varustetut viljavarastot. Kotieläiminä pidettiin muun muassa koiria, lampaita, vuohia, nautoja ja sikoja. Banpon kylän aikaisesta Jiangzhaista on löydetty Kiinan varhaisimmat kupariesineet. Silkkiä saatettiin tehdä jo tällöin, muttei se ole varmaa. Lapsia haudattiin maalattuihin saviastioihin. Tältä ajalta on säilynyt kolmijalkaisia saviastioita, ja myös ruukkuja, joiden kyljessä on kuvioita, jotka saattavat olla kirjoituksen edeltäjiä.
Keskisellä Yangshao-kaudella ilmaantui Henanin maakuntaan selviä yhteiskunnallisen epätasa-arvon merkkejä. noin 4000-3500 eaa., suuria julkisia rakennuksia, hautauksissa eroja,  sinooperivärin tuotantoa rituaalisiin tarkoituksiin.
Yangshaon kulttuurin aikainen on Hongshan-kulttuuri Pekingistä koilliseen 4700–2900 eaa. Tämä kulttuuri tunnetaan Kiinan vanhimmasta temppelistä n. 3500-3000 eaa.  Niuheliangin temppelistä on löydetty jadesilmäinen jumalatteren kuva, jonka takia sitä sanotaan "Jumalattaren temppeliksi". Lähellä on kivisiä kumpuhautoja, joista on löydetty yleensä jade-esineitä. Näistä monet ovat "sikalohikäärmeitä", jotka ovat luultavasti lohikäärmeen varhainen muoto. Haudat saattavat olla päällikkokunnan johtajien eliittihautoja. Paikan läheltä ei ole löydetty muinaista asutusta. Niinpä se oli luultavasti uhripaikka ja kalmisto.lähde?
Kiinan varhaisin sulatettu kupari on Hongshan-kulttuurin ajalta.
Neoliittisen ajan jälkeen tuli kalkoliittinen kuparikausi ja pronssikausi noin 2000 eaa.
Kiinan kalkoliittinen kausi: kasvavia keskuksia

Kalkoliittinen kausi oli Kiinassa noin 3000-2000 eaa. Silloin alettiin takoa ja sulattaa kuparia, mutta kivityökalut olivat yhä yleisimpiä työkaluja, koska kupari oli harvinaista. Linnoitetut kaupungit, joissa asui eri yhteiskuntaluokkiin jaettuja ihmisiä, ilmestyivät. Kiinan kehitys on saattanut saada vaikutteita Intiasta tai Lähi-idästä. Kalkoliittiseen kauteen kuuluvat Longshanin, Liangzhiun ja Qijian kulttuurit.
Longshan-kulttuuri oli myöhemmän kiinan kulttuurin edeltäjä.  Keltaisen joen varrella 2600–2000 eaa. tehtiin dreijalla tehtyä hienoa mustaa Longshan-keramiikkaa. Tällä aikakaudella myös ilmestyivät kaupungit, ja riisiä viljeltiin nyt varmasti.  Longshan-kaudella väkiluku kasvoi nopeasti. Kauden alussa oli  päällikkökuntia. Niissä asutukset jakautuivat kooltaan 2-3 eri tyyppisiksi, pieniin, keskisuuriin ja isoihin. Pienien koko oli 5, isojen 56 ha.  Longshanin alun suuri keskus oli kirkonkylän kokoine, siinä oli noin 5000-6000 asukasta, ja keskuksen vaikutusala noin 1200-1500 km2.  Hallintoportaita lienee ollut kaksi: päällikkö ja alipäälliköt. Niinpä Longshan-kaudella ei liene ollut vielä varsinaisia valtioita, vain niiden esiasteita.
Liangzhun kulttuuriin 3400–2250 eaa. liittyi kasteluviljely, riisin terassiviljely, silkin valmistus, eliittihautojen rikkaat hautalahjat, jaden työstö. Väen määrä Kiinassa nousi huippuunsa tähän mennessä, mutta kauden lopussa väkiluku romahti.
Qijian kulttuurin jäänteitä on löytynyt Qijiapingista, Gansun maakunnasta. Se on ainoa kulttuuri jossa näkyy vaikutteita pohjoisesta Euraasiasta. Saviesineissä on kampamaisia kuvioita ja osa ruukuista on amforan muotoisia. Keramiikka oli maalaamatonta mutta taidokasta. Useimmat työkalut oli tehty kivestä, mutta joitakin valettuja pronssiesineitä on löytynyt.
Kiinan pronssikausi: sivilisaation synty

Kiinan ensimmäinen pronssiesine lienee Gansusta, Dongxiangin piirikunnasta löydetty veitsi,
joka ajoittuu aikaan 2900-2970 eaa. Laajemmalle metalli levisi 2000-luvun eaa. lopulla
Keltaisen joen alueella Machang-vaiheessa noin 2300-2000 eaa. Varhaista pronssia Kiinassa
oli myös Xiajiadianin kulttuurissa 2200-1600 eaa. Täällä pronssia ja kuparia käytettiin yleensä korvarenkaisiin.
Kiinan perimätiedon mukaan maassa olisi ollut jo pronssikaudella seuraavat dynastiat:
Xia-dynastia (n. 2100-luku eaa. – n. 1600-luku eaa.)
Shang-dynastia (n. 1600-luku eaa. – n. 1100-luku eaa.)
Näiden dynastioiden aikana kiinan kirjoitusjärjestelmä kehittyi. Xia-dynastian ajalta ei ole kirjoitettuja jäänteitä. Shang-dynastiasta jäi kirjoituksia kaiverrettuina luihin, kilpikonnankuoriin ja pronssiesineisiin. Varhaisimmat säilyneet kiinankieliset kirjoitukset, oraakkeliluukirjoitukset, kuuluvat näihin.  Kirjoitus alkoi kehittyä viimeistään Shang-dynastian keksivaiheilla ja  monet varhaiset kirjoitusmerkit syntyivät Shang-dynastian lopuilla noin 1250/1200-1050 eaa.
Noin vuonna 1050 eaa. Shang-dynastian syrjäytti Zhou-dynastia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiinan muinaishistoria Wikimedia Commonsissa
Eräs näkemys nykyihmisen levittäytymisestä Kiinaan. Kirjaimet ovat isälinjan haplotyyppejä. C ja D saapuivat alussa. Näistä tuli mongoleja ja tiibettiläisiä. Myöhemmin tuli tyyppi K, josta kehittyi pohjoiseuraasialainen N ja itäaasialainen O.  Kiinalaisten haploryhmä H levittäytyi jääkauden lopuiilla ja neoliittisena aikana.
Veneenmuotoinen saviastia Yangshao-kulttuurin ajalta.
Yangshaon kulttuurin aikaisen Jiangzhain kylän malli.
Xia-dynastian aikainen pronssinen viiniastia.
Zhou-dynastian aikainen pronssipatsas.
Mette Baas

| Mette Baas |
| --- | --- |
 Mette Baas Kalevan kisoissa 2020.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 2000 (ikä 24) Lavia
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  pikajuoksu
Seura:  Joensuun Kataja
Valmentaja:  Petra Stenman, Antti Mero
Mette Baas (s. 10. syyskuuta 2000 Lavia) on suomalainen pikajuoksija, joka edustaa Joensuun Katajaa. Vuoteen 2021 asti hän edusti Veitsiluodon Kisaveikkoja. Häntä valmentavat Petra Stenman ja Antti Mero. Vuosina 2011–2022 häntä valmensi Jani Hirsivaara.
Kalevan kisoissa Baas on voittanut 400 metrin juoksussa mestaruuden vuosina 2020, 2021, 2023 ja 2024 sekä saanut hopeaa 2022. 200 metrillä hän saavutti hopeaa 2021. Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Baas on saanut 200 metrillä kultaa 2021 ja pronssia vuonna 2020. 400 metrillä hän sai kultaa vuosina 2021 ja 2025 sekä hopeaa vuonna 2020. Viestissä hän voitti kultaa 2025. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 4 × 400 metrin viestissä kultaa vuosina 2018 ja 2020, hopeaa vuosina 2016, 2021 ja 2022 sekä pronssia 2019. 4 × 100 metrin viestissä hän on saavuttanut kultaa 2021 sekä pronssia 2019, 2022 ja 2023.
Hän karsiutui alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 sekä 400 metrin että 4 × 400 metrin viestin alkuerissä. Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi. Hän karsiutui 400 metrin ja 4 × 400 metrin viestin alkuerissä Münchenin EM-kilpailuissa 2022. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 ja Rooman EM-kilpailuissa 2024 Baas jäi niin ikään 400 metrin alkueriin. Lisäksi hän juoksi Suomen 4 × 400 metrin viestin joukkueessa, joka oli alkuerien kymmenenneksi nopein ajalla 3.26,51, mikä oli kaikkien aikojen kolmanneksi paras Suomen naisjoukkueen pitkän viestin aika ja paras sitten vuoden 1976. Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä sisäratojen Suomen ennätys -ajalla 52,25.
Henkilökohtaiset ennätykset

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 11,67 | Lahti | 25.5.2022 |
| 200 m | 23,56 | Kuortane | 17.6.2023 |
| 400 m | 52,10 | Lahti | 24.5.2024 |
Veikko Kallio (arkkitehti)

Armas Veikko Ensio Kallio (5. lokakuuta 1893 Karkku – 26. kesäkuuta 1973) oli suomalainen rakennusinsinööri ja arkkitehti, joka suunnitteli rakennuksia Tampereen seudulle.
Veikko Kallio opiskeli aluksi Taideteollisessa keskuskoulussa Helsingissä mutta siirtyi sitten opiskelemaan Tampereen teknilliseen opistoon valmistuen sieltä rakennusinsinööriksi 1916. Kallio toimi sitten opettajana ja oli suunnittelijana arkkitehti Birger Federleyn toimistossa. Oman toimistonsa hän perusti 1926. Toimisto suunnitteli aluksi asuintaloja ja apteekkeja, myöhemmin tehdaslaitoksia ja tehtaiden asuntoalueita.
Kallion tunnetuimpia suunnittelutöitä ovat Haapasen huvila (entinen Nykytaiteen museo) Pyynikinrinteellä, Tampereen ensimmäinen ”pilvenpiirtäjä” Karhu-apteekin talo (Satakunnankatu 12), Suomen Trikoon tehdasrakennus ja Laukon kartanon päärakennus Vesilahdella. Lisäksi hän teki yhdessä kuvanveistäjä Evert Porilan kanssa muistomerkkejä, muun muassa Elokuvateatteri Imatran palossa kuolleiden hautamuistomerkin.
Helen Hoffmann

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten maastohiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Saksa> Naisten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Trondheim 2025 | 4 x 7,5 km viesti |  |
Helen Hoffmann (s. 7. helmikuuta 2002) on saksalainen maastohiihtäjä. Hän on kilpaillut maailmancupissa joulukuusta 2023 alkaen ja sijoittunut henkilökohtaisissa kilpailuissa parhaimmillaan 13:nneksi. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut viestissä pronssia. Hän on voittanut alle 23-vuotiaiden ja nuorten MM-kilpailuissa neljä mestaruutta.
Hoffmann kilpaili nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2020–2022. Vuokatissa 2021 hän saavutti pronssia perinteisen hiihtotavan 15 kilometrin yhteislähtökilpailussa. Lygnassa 2022 hän voitti kultaa vapaan hiihtotavan 15 kilometrin yhteislähtökilpailussa ja saavutti pronssia  4 × 3,3 kilometrin viestissä. Alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa hän on voittanut kultaa 10 kilometrillä kolmissa peräkkäisissä kisoissa: Whistlerissä 2023 vapaalla hiihtotavalla, Planicassa 2024 perinteisellä hiihtotavalla ja Schilpariossa 2025 jälleen vapaalla tyylillä. Vuonna 2025 hän saavutti lisäksi pronssia sekajoukkueiden 4 × 5 kilometrin viestissä.
Hoffmann kilpaili aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Trondheimin MM-kilpailuissa 2025. Siellä hän saavutti 4 × 7,5 kilometrin viestissä pronssia sekä sijoittui 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 12:nneksi ja vapaan hiihtotavan sprintissä 16:nneksi.
Hoffmann kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Jällivaarassa joulukuussa 2023. Seuraavalla viikolla hän sijoittui Östersundissa vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä 17:nneksi. Joulukuussa 2024 hän sijoittui Lillehammerin yhdistelmäkilpailussa 13:nneksi ja Davosin perinteisen hiihtotavan 20 kilometrillä 15:nneksi. Tammikuussa 2025 Les Rousses'ssa hän saavutti kaksi 17. sijaa. Helmikuussa Falunissa hän oli vapaan hiihtotavan 20 kilometrin yhteislähtökilpailussa 18:s.
Team Unique

Team Unique vuoden 2012 Suomen-mestaruuskilpailuissa, lyhyt ohjelma.
Team Unique on suomalainen, taitoluisteluseura Helsingfors Skridskoklubbin (HSK) muodostelmaluistelujoukkue, joka on perustettu vuonna 1993 ja joka kilpailee kansainvälisellä senioritasolla. Joukkue siirtyi seniorisarjaan kaudella 1995–1996 ja erottui aikanaan muista suomalaisjoukkueista sillä, että siellä luisteli kauden 2007–2008 loppuun asti muutama miesluistelija. Joukkueen parhaat kansainväliset sijoitukset ovat vuoden 2013 maailmanmestaruus Yhdysvaltain Bostonissa sekä vuoden 2009 MM-hopea Kroatian Zagrebissa.