stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sotilasliitokoneet
Kehitys

Nykyaikaisten moottorittomien liito- ja purjekoneiden kehitystä vauhditti ensimmäisen maailmansodan jälkeinen Versaillesin sopimus, jossa Saksan lentokonevalmistuksen rajoitukset eivät koskeneet liitokoneita. Tämän vuoksi saksalaiset lentokonesuunnittelijat alkoivat kehittää moottorittomia lentokoneita.
Purjelentokoneita hyödynnettiin Neuvostoliitossa ja Saksassa sotilasilmailussa esimerkiksi lentäjien koulutuksessa. Vuoteen 1934 mennessä Neuvostoliitossa oli kymmenen purjelentokoulutuskeskusta ja 57 000 purjelentokoneen lupakirjaa.
Vuonna 1932 Neuvostoliitossa kehitettiin G. F. Groševin suunnittelema nelipaikkainen TsK Komsula -liitokone, jota voitiin käyttää myös rahdin kuljettamiseen. Siitä kehitettiin suurempia liitokoneita kuten Leningradin sotilasinstituutin kehittämä 18-paikkainen liitokone 1935. Luftwaffen eversti Kurt Student vieraili Moskovassa osana sotilaallista yhteistyöohjelmaa Neuvostoliiton kanssa. Hän raportoi esimiehilleen Berliiniin yksityiskohtaisesti 1 500 laskuvarjosotilaan taisteluhypyistä ja osastoa tukeneista suurista rahdin kuljetukseen käytetyistä liitokoneista. Tämän seurauksena Luftwaffe avasi laskuvarjokoulun vuonna 1937. Suoritetut kenttätestit saivat Studentin vakuuttuneeksi siitä, että kevyesti aseistettujen laskuvarjojoukkojen raskaiden aseiden kuljettamiseen tarvittiin liitokone. Tätä lähdettiin toteuttamaan kun  Student nimitettiin kenraalimajuriksi ja ilmavoimien tarkastajaksi 1938. Saksan purjelentokoneiden tutkimuslaitos Deutsche Forschungsanstalt für Segelflug DFS kehitti DFS 230 -liitokoneen, joka kuljetti 10 sotilasta varusteineen tai 1 200 kg rahtia.
Saksan armeijan liitokoneet

Saksalaiset käyttivät ensimmäisinä liitokoneita sotilasoperaatiossa. Tämä hyökkäys kohdistui  Eben Emaelin linnoitukseen  ja Albertin kanavan siltojen valloittamisen Belgiassa 10. toukokuuta 1940. Saksalaiset maahanlaskujoukoilla oli käytössä 41 kpl DFS 230 liitokonetta, joissa oli kymmenen sotilasta kussakin. Näitä hinasi Junkers Ju 52 -kuljetuskoneet. Kymmenen purjelentokonetta laskeutui linnoituksen nurmikolle. Vain 20 minuuttia laskeutumisen jälkeen saksalaiset maahanlaskujoukot  olivat saaneet linnoituksen haltuunsa. Hitler halusi saada mahdollisimman paljon julkisuutta hyökkäykselle ja  useille ulkomaisille järjestettiin opastettuja kierroksia linnoituksessa. Tämän vuoksi britit, amerikkalaiset ja japanilaiset tiedostivat nopeasti uuden aselajin mahdollisuudet. Vuoden 1940 puoliväliin mennessä sekä Japanissa että Britanniassa oli jo muodostettu liitokoneita käyttäviä maahanlaskujoukkoja.
Menestyksen myötä saksalaiset suunnittelivat suuremmat liitokoneet Gotha Go 242 (23 sotilasta) ja Messerschmitt Me 321 (130 sotilasta), joita oli tarkoitus käyttää hyökkäyksessa Englantiin. Näitä liitokoneita varustettiin myös omilla moottoreilla. Moottoroitua Messerschmitt Me 323 -kuljetuskonetta valmistettiin 198 kappaletta.
Saksa käytti liitokoneita hyökkäyksessä Kreikkaan vuonna 1941. Huhtikuun 26. päivänä 1941 kuuden DFS 230 -liitokoneen kuljettamat joukot valloittivat Korintin kanavan ylittävän sillan saksalaisten laskuvarjojoukkojen kanssa.
Menestyksen myötä kenraali Student vakuutti Hitlerille, että Kreeta voidaan valloittaa käyttämällä vain maahanlasku- sekä laskuvarjojoukkoja ja ilmavoimia. Tämän seurauksena 20. toukokuuta 1941 500 saksalaista kuljetuslentokonetta, joissa oli laskuvarjojoukkoja ja 74 DFS 230 liitokonetta, nousi lentoon Kreikan mantereelta. Saaren valloittamisen aikana 13 000:sta saksalaissotilaasta kuoli tai haavoittui 5 140. Operaatiossa tuhoutuneista 350 saksalaisesta koneesta puolet oli Ju 52 -kuljetuskoneita, mikä heikensi vakavasti ilmakuljetuskykyä Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon 22. keskuuta 1941. Tämän seurauksena Hitler ilmoitti, ettei hän enää koskaan käytä ilmavoimiaan niin suuria määriä hyökkäyksessä.
Saksalaiset liitokoneoperaatiot jatkuivat myöhemmin sodan aikana, joista esimerkkinä olivat Benito Mussolinin pelastusoperaatio Tammi Gran Sassossa ja useat improvisoidut huoltokuljetuset Neuvostoliitossa, Pohjois-Afrikassa ja Itä-Euroopassa. Saksalainen Junkers Ju 322 Mammut oli suurin koskaan rakennettu liitokone, mutta sitä ei käytetty operatiivisesti. Saksa suunnitteli myös yhden hengen Blohm & Voss BV 40 liitokoneen, joka oli suunniteltu hyökkäämään pommikoneita vastaan kuten hävittäjät. Sitä ei kuitenkaan koskaan käytetty operatiivisesti.
Brittiläiset liitokoneet sotilaskäytössä

Brittiläisten liitokoneiden kehitys alkoi vuoden 1940 puolivälissä Saksan Eben Emaeliin onnistuneet hyökkäyksen johdosta. Kehitettyjen tyyppien joukossa olivat 28 sotilaalle suunniteltu Airspeed Horsa ja General Aircraft Hamilcar -rahtiliitokone. Hamilcar pystyi kuljettamaan seitsemän tonnia ajoneuvoja, panssarintorjuntatykkejä ja kevyitä panssareita. General Aircraft Hotspuria, joka alun perin suunniteltiin kahdeksan sotilaan ja heidän varusteiden kuljettamiseen, käytettiin lentäjien koulutukseen.
Tunnetuimpia brittiläisiä operaatioita ovat epäonnistunut operaatio Freshman saksalaista raskasvesilaitosta vastaan Norjassa vuonna 1942 sekä Caen-kanavan ja Orne-joen siltojen valloitus Normandian mainnousun yhteydessa. Muita liitokoneoperaatioita olivat Etelä-Ranskaan kohdistunut Operaatio Dragoon, Operaatio Market Garden (lasku  Arnheimiin  Hollannissa) ja Rein -joen ylittäntyt Operaatio Varsity.
Yhdysvaltojen liitokoneet > Yhdysvaltojen armeija

Yhdysvaltojen ilmavoimien apulasiesikuntapäällikkö kenraalimajuri Henry "Hap" Arnold alotti tutkia liitokoneita sotilaskäytössä. Tutkimuksen pohjalta kehitettiin ja lopulta valtuutettiin 2-, 8- ja 15-paikkaisten liitokoneiden ja varusteiden hankinta. Neuvottelut aloitettiin yhdentoista yritysten kanssa, mutta vain neljä Frankfort Sailplane Company (XCG-1, XCG-2), Waco Aircraft Company (XCG-3, XCG-4), St. Louis Aircraft Corp. (XCG-5, XCG-6) ja Bowlus Sailplanes (XCG-7, XCG-8) antoivat tarjouksen. Näistä vain Waco Aircraft Company pystyi toimittamaan liitokoneen prototyypit, jotka täyttivät tekniset vaatimukset. Nämä olivat kahdeksanpaikkainen Waco CG-3 ja 15-paikkaisen Waco CG-4. Lokakuussa 1941 Lewin B. Barringer asetettiin liitokoneohjelman johtajaksi.
Japanin Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941 tehdyn hyökkäyksen järkytys sai Yhdysvallat hankkimaan 1 000 kpl  kahdeksanpaikkaista, 500 kpl viisitoistapaikkaista liitokonetta ja kouluttamaan  niille 6 000 lentäjää kesäkuuhun 1942 mennessä. Kun Barringeria kuljettanut lentokone katosi merellä lennollaan Afrikkaan tammikuussa 1943, liitokoneohjelmaa jatkoi Richard C. du Pont.
1943 otettiin käyttöön 30 sotilaalle tarkoitettu Waco CG-13A ja 42 sotilaalle tarkoitettu Laister-Kauffman CG-10 liitokoneet. Yleisimmin käytetty tyyppi oli Waco CG-4A, jota käytettiin ensimmäisen kerran Operaatio Huskyssä Sisiliaan 9.–10. heinäkuuta 1943 ja joka osallistui Operaatio Neptunukseen Normandiassa 6. kesäkuuta 1944 sekä muihin tärkeisiin maahanlaskuoperaatioihin Euroopassa kuten Market Garden syyskuussa 1944 ja Reinin ylitys maaliskuussa 1945 sekä Kauko-Idässä. CG-4A:ssa oli kahden hengen miehistö ja  kankaalla päällystetty metalli- ja puurunko. Sen maksimikuorma oli 1 900 kg ja rahtitilaan mahtui 13 sotilasta varusteineen, jeeppi tai kevyt tykki. Suurempaan CG-10 liitokoneesssa voitiin kuljettaa 5 tonnin kuorma kuten kuten kaksi tykkiä kerrallaan.
Sodan viimeinen liitokoneilla suoritettu maahanlaskupoeraatio suoritettiin Luzonissa 23. kesäkuuta 1945. Sodan loppuun mennessä Yhdysvallat oli rakentanut yhteensä 14 612 liitokonetta ja kouluttanut niille yli 6 000 lentäjää. Waco Aircraft Companyn suunnitelmia liitokoneita valmistivat myös monet muut yritykset kuten Ford Motor Company, Cessna Aircraft Company sekä lukuisat pienemmät valmistajat.
Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvalloissa oli vain yksi liitokonein varustettu maahanlaskuyksikkö. Liitokoneita käytettiin vielä sotaharjoituksissa vuonna 1949, mutta niiden käyttö lopetettiin virallisesti Yhdysvaltain armeijassa 1. tammikuuta 1953.
Yhdysvaltojen liitokoneet > Yhdysvaltain laivasto ja merijalkaväki

Huhtikuussa 1941 Yhdysvaltain laivaston kapteeni Marc Mitscher ehdotti, että laivasto kehittäisi veteen laskeutuvia amfibioliitokoneita, joissa on lentoveneen runko. Ehdotuksen  tavoitteena oli kuljettaa nopeasti  amfibioliitokoneilla Yhdysvaltain merijalkaväen 715 miehisen prikaatin maihinnousukohteeseen. Hinaamiseen käytettäisiin Consolidated PBY-5A Catalina lentoveneitä. Merivoimat määritti teknisen suorituskyvyn kahdelle amfibioliitokonetyypille; yksirunkoiselle, joka voisi kuljettaa 12 matkustajaa, ja 24 matkustajan liitokoneelle kaksoisrungolla. Kaksi yritystä, Allied Aviation Corporation ja Bristol Aeronautical Corporation, saivat sopimukset 100 amfibioliitokoneen valmistamisesta. Lisäksi edellytettiin 12 000 amfibioliitokoneen valmistusta, jos konsepti osoittautuu onnistuneeksi.
Kaksirunkoista amfibioliitokonetta ei rakennettu, mutta kumpikin valmistaja rakensi prototyypin yksirunkoisesta amfibioliitokoneesta, Nämä prototyypit olivat Allied Aviationin XLRA -1 ja Bristol Aeronauticalin XLRQ-1, jotka tekivät ensimmäiset lentonsa vuoden 1943 alussa. Kuitenkin laivasto ja merijalkaväki olivat jo päätyneet siihen, että liitokoneiden käyttö merijalkaväen maihinnousuissa oli epäkäytännöllistä. Muita ambibioliitokoneita ei rakennettu ja laivasto lopetti virallisesti amfibioliitokoneohjelman 27. syyskuuta 1943. Molempien prototyyppien testaus kuitenkin jatkui joulukuuhun 1943 liitopommin kehittämisen yhteydessä.
Merijalkaväki perusti liitokoneiden koulutusyksikön vuoden 1942 alussa Etelä-Carolinaan, jossa käytettiin Pratt-Read LNE-1- ja Schweizer LNS-1 -liitokoneita. Lisäksi laivasto testasi Waco CG-4A liitokoneiden käyttöä. Kumpikaan näistä kokeiluista ei johtanut siihen, että Yhdysvaltain laivasto tai merijalkaväki olisivat käyttäneet liitokoneita operaatioissaan.
Neuvostoliiton armeijan liitokoneita

Neuvostoliitto rakensi maailman ensimmäisiä sotilaskäyttöön tarkoitettuja liitokoneita pieniä määriä vuodesta 1932 alkaen kuten 16-paikkaista Grohovski G63a. Sodan aikana rakennettiin noin tuhat kevyttä Antonov A-7 ja Gribovski G-11 -liitokonetta. Keskiraskasta KTs-20 -liitokonetta rakennettiin pieniä määriä ja sitä käytettiin enimmäkseen Valko-Venäjän partisaanien varustetoimituksiin vuosina 1942–1943. Syyskuun 21. päivänä 1943 Dneprin ylityksessä käytettiin 35 liitokonetta. Myöhemmin rakennettiin suurempia liitokoneita: Tsybin Ts-25 (25 sotilasta) vuonna 1944, Jakovlev Jak-14 (35 sotilasta) vuonna 1948 ja Iljušin Il-32 (60 sotilasta) myös vuonna 1948. Vuonna 1950 Jak-14 oli ensimmäinen liitokone, joka lensi pohjoisnavan yli.
Neuvostoliiton armeija ylläpiti kolmea liitokoneilla varustettuja maahanlaskurykmenttiä vuoteen 1965 asti. Neuvostoliiton ilmavoimien kuljetuksiin tarkoitetut liitokoneet poistettiin  käytöstä 1950-luvun lopulla, kun ne korvattiin Antonov An-12 ja Antonov An-24 -potkuriturbiinikoneilla.
Saksalainen DFS 230 Operaatio Tammen aikana 12. syyskuuta 1943
Airspeed Horsa -liitokoneen hinausköyttä kiinnitetään Handley Page Halifax -pommikoneen hinauskoukkuun valmistautuessaan operaatio Fustianin,Tunisiassa heinäkuussa 1943
Käännös suomeksi
Telepathic with the Deceased

| Telepathic with the Deceased Xasthur |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2003–2004
 Julkaistu: kesäkuu 2004
 Tuottaja(t): Malefic
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 57.37
 Levy-yhtiö: Moribund Records
Xasthurin muut julkaisut
| The Funeral of Being 2003 | Telepathic with the Deceased 2004 | To Violate the Oblivious 2004 |
Telepathic with the Deceased on yhdysvaltalaisen yhden miehen black metal -yhtyeen Xasthurin kolmas studioalbumi, ensimmäinen vuonna 2004 julkaistuista.
From Beyond julkaisi levystä 999 kappaletta painetun tupla-LP:n, joka sisältää mm. Judas Iscariot -coverin ja harjoituskappaleita vuosilta 1998 ja 2004.
Kappaleet

Entrance into Nothingness – 3.50
Slaughtered Useless Beings in a Nihilistic Dream – 4.49
Abysmal Depths are Flooded – 6.51
May Your Void Become as Deep as My Hate! – 3.27
Telepathic with the Deceased – 9.43
A Walk Beyond Utter Blackness – 7.42
Cursed Revelations – 5.39
Drown into Eternal Twilight – 3.00
Murdered Echoes of the Mind – 10.03
Exit – 2.33
Kokoonpano

Malefic – laulu, kaikki instrumentit
Kokoonpano > Tuotanto

Kevin Nettleingham – masteroija
Blood Moon – kansikuva
The Old Goat – layout, kuvitus, design
Arvostelut

AllMusic:
Imperiumi: 8/10
Aiheesta muualla

Albumi Telepathic with the Deceased Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
The Single Factor

| The Single Factor Camel |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Abbey Road Studios, tammikuu – helmikuu 1982
 Julkaistu: 6. toukokuuta 1982
 Tuottaja(t): Tony Clark, Andrew Latimer, Haydn Bendall
 Tyylilaji: poprock AOR progressiivinen pop
 Kesto: 39.01
 Levy-yhtiö: Decca Records
Listasijoitukset
  10. (22. toukokuuta 1982)    32. (kesäkuu 1982)
Camelin muut julkaisut
| Nude 1981 | The Single Factor 1982 | Stationary Traveller 1984 |
The Single Factor on brittiläisen Camel-yhtyeen vuonna 1982 julkaistu yhdeksäs studioalbumi. Albumi oli lähinnä Decca-yhtiölle tehty sopimusluonteinen albumi. Yhtyeen aiemmista albumeista poiketen The Single Factor koostuu lyhyistä, 3-5 minuuttia kestävistä sävellyksistä.
Kitaristi Andrew Latimer oli ainoa jäljellä oleva alkuperäisjäsen, vaikkakin alkuperäinen kosketinsoittaja Peter Bardens vieraili B-puolen aloittavassa ”Sasquatch”-kappaleessa. Aiemmilla albumeilla soittanut alkuperäisrumpali Andy Ward oli poissa ”vakavan käsivamman vuoksi”. Jälkeenpäin paljastettiin, että hänet pakotettiin jäämään pois mielenterveysongelmien takia.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Andrew Latimer, ellei toisin mainita.
A-puoli
No Easy Answer – 2.59
You Are the One – 5.25
Heroes – 4.52 (säv. Andrew Latimer, san. Susan Hoover)
Selva – 3.34
Lullabye – 0.59
B-puoli
Sasquatch – 4.44
Manic – 4.28 (säv. Latimer, san. Hoover)
Camelogue – 3.44 (säv. Latimer, san. Hoover)
Today's Goodbye – 4.10 (säv. Latimer, san. Hoover)
A Heart Desire – 1.11 (säv. Latimer, san. Hoover)
End Peace – 2.55 (säv. Latimer, Anthony Phillips)
Kokoonpano

Andrew Latimer – kitara, piano, laulu
Graham Jarvis – rummut
Peter Bardens – organ, minimoog
David Paton – basso, laulu
Chris Rainbow – laulu
Dave Mattacks – rummut
Haydn Bendall – kosketinsoittimet
Duncan Mackay – kosketinsoittimet
Simon Phillips – rummut
Francis Monkman – kosketinsoittimet
Anthony Phillips – kosketinsoittimet
Tristan Fry – glockenspiel
Jack Emblow – sovitukset
Terence

| Terence |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Terry, Tel, Tero
Vastineita eri kielissä:  Terenti, Terenzio
Nimen alkuperä:  latinalainen Terentius
Infobox OKNimi-testi OK: 
Terence on englanninkielisissä maissa miehen etunimi, joka on johdettu latinankielisestä nimestä Terentius.  Nimestä esiintyy usein kutsumanimimuoto "Terry".
Tunnettuja Terencejä

Terence Alexander (1923–2009), brittiläinen näyttelijä
Terence Bayler (1930–2016), uusiseelantilais-brittiläinen näyttelijä
Terence John Brain (s. 1938), brittiläinen katolinen piispa
Terence Crawford (s. 1987), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä
Terence Conran (1931–2020), brittiläinen muotoilija, ravintoloitsija, liikemies ja tietokirjailija
Terence Trent D’Arby, oik. Sananda Maitreya (s. 1962), yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä
Terence Davies (1945–2023), brittiläinen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
Terence Dicks (1937–2020), brittiläinen konservatiivipoliitikko
Terence Fisher (1904–1980), brittiläinen elokuvaohjaaja
Terence Higgins (s. 1928), brittiläinen poliitikko
Terence Hill, oik. Mario Girotti (s. 1939), italialainen elokuvanäyttelijä
Terence Irwin (s. 1947), brittiläinen filosofian historian tutkija
Terence Kongolo (s. 1994), alankomaalainen jalkapalloilija
Terence McKenna (1946–2000), yhdysvaltalainen kirjailija, filosofi ja etnologi
Terence O’Neill (1914–1999), Pohjois-Irlannin pääministeri 1963–1969
Terence Edward Parsons, Matt Monro (1930–1985), englantilainen laulaja
Terence David John Pratchett, Terry Pratchett (1948–2015), englantilainen fantasiakirjailija
Terence Rattigan (1911–1977), brittiläinen näytelmäkirjailija
Terence Spinks (1938–2012), brittiläinen nyrkkeilijä
Terence Stamp (s. 1938), brittiläinen näyttelijä
Terence Stansbury (s. 1961), yhdysvaltalainen koripallovalmentaja
Terence Tao (s. 1975), australialainen matemaatikko
Terence Weber (s. 1996), saksalainen yhdistetyn hiihtäjä
Terence Hanbury White (1906–1964), englantilainen kirjailija
Terence H. Winkless, yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
Terence Winter (s. 1960), yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja ja -tuottaja
Terence Wynn (s. 1946), brittiläinen poliitikko ja europarlamentaarikko
Terence Young (1915–1994), brittiläinen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Terence Wikimedia Commonsissa
The Magic of Boney M. – 20 Golden Hits

| The Magic of Boney M>  – 20 Golden Hits Boney M. |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1976–1980
 Julkaistu: toukokuu 1980
 Tuottaja(t): Frank Farian
 Tyylilaji: disko, pop
 Kesto: 71.49
 Levy-yhtiö: Hansa (Länsi-Saksa)   Atlantic Records (UK)
Boney M:n muut julkaisut
| Oceans of Fantasy 1979 | The Magic of Boney M. – 20 Golden Hits 1980 | Boonoonoonoos 1981 |
The Magic of Boney M. – 20 Golden Hits on diskoyhtye Boney M:n kokoelma-albumi vuodelta 1980. Sen tuottaja on totutusti Frank Farian. Vinyylistä on myöhemmin tehty myös CD-versio. Levyä ei tule sekoittaa lähes samannimiseen kokoelmaan The Magic of Boney M. Sony BGM julkaisi tämän sinikantisen kokoelman vuonna 2006.
Kappaleet > A-puoli

Rivers of Babylon – F. Farian, Reyam, Dowe, McNaughton
Daddy Cool – F. Farian, Reyam
Sunny – Hebb
Belfast – D. Deutscher, J. Menke, J. Billybury
El Lute – F. Farian, Blum, F. Jay
No Woman No Cry – B. Marley
Rasputin – F. Farian, Reyam, F. Jay
Painter Man – K. Pickett, E. Phillips
Ma Baker – F. Farian, Reyam, F. Jay
Gotta Go Home – F. Farian, Huth, F. Jay, Huth
Kappaleet > B-puoli

My Friend Jack – Smoke
I See a Boat on the River – Rulofs
Brown Girl in the Ring – F. Farian
Mary's Boy Child – Hairston, F. Farian, F. Jay, Lorin
Bahama Mama – F. Farian, F. Jay
I'm Born Again – Rulofs, F. Jay
Oceans of Fantasy – Kawohl, Zill, F. Jay
Ribbons of Blue – Forsey
Still I'm Sad – S. Smith, McCarthy
Hooray! Hooray! It's a Holi-Holiday – F. Farian, F. Jay
The Magnetic Fields

| The Magnetic Fields |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1990–
Tyylilaji:  synthpop, indie pop
Kotipaikka:  New York, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Stephin Merritt, ukulele, koskettimet, laulu   Claudia Gonson, lyömäsoittimet, piano, laulu   Sam Davol, sello, huilu   John Woo, banjo, kitara  
Entiset jäsenet:  Susan Anway  
Levy-yhtiö:  Feel Good All Over   Merge Records   Nonesuch Records  
Aiheesta muualla
houseoftomorrow.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Magnetic Fields on newyorkilaisen laulaja-lauluntekijä Stephin Merrittin johtama yhtye.
Yhtye alkoi Merrittin studioprojektina, jolla hän soitti kaikki instrumentit. Myöhemmin yhtyeelle muodostui myös vakituinen livekokoonpano. Yksi yhtyeen tähän mennessä merkittävimmistä julkaisuista on tripla-albumi 69 Love Songs, joka nimensä mukaisesti sisältää 69 rakkauslaulua.
Diskografia > Albumit

Distant Plastic Trees (1991)
The Wayward Bus (1992)
The House of Tomorrow (EP, 1992)
Holiday (1994)
The Charm of the Highway Strip (1994)
Get Lost (1995)
69 Love Songs (1999)
i (2004)
Distortion (2008)
Realism (2010)
Love at the Bottom of the Sea (2012)
50 Song Memoir (2017)
Quickies (2020)
Aiheesta muualla

The Magnetic Fields Discogsissa. (englanniksi)
Tatu Mönttinen

| Tatu Mönttinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. syyskuuta 1980 (ikä 44)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1996–
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Tatu Mönttinen (s. 8. syyskuuta 1980) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta vuonna 2008. Hän on näytellyt teatterissa, televisiossa ja elokuvissa. Kiinnitettynä näyttelijänä Mönttinen on ollut Oulun kaupunginteatterissa (2008–2010), Kouvolan Teatterissa (2012–2013) ja Lahden kaupunginteatterissa (2013–2014).
Vuonna 2020 Mönttinen perusti Karanteeniteatterin, joka striimaa suomalaisia teatteriesityksiä.
Aiheesta muualla

Tatu Mönttisen kotisivut
Tatu Mönttinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tatu Mönttinen Elonetissä.
Tatu Mönttisen profiili Näyttelijäliiton sivuilla
Spencer Foo

| Spencer Foo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. toukokuuta 1994 (ikä 30) Edmonton, Alberta, Kanada
Kansalaisuus:   Kiina  Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  Vegas Golden Knights
Sarja:  NHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–
Aik. seurat:  Union College (NCAA) Calgary Flames (NHL) Stockton Heat (AHL) Kunlun Red Star (KHL)
NHL-varaus:  ei varattu
Spencer Foo (kiin. 福将, Fú Jiàng, s. 19. toukokuuta 1994 Edmonton, Alberta) on Kanadassa syntynyt ja kasvanut kiinalaistaustainen jääkiekkoilija, joka nykyisin edustaa NHL-joukkue Vegas Golden Knightsia ja Kiinan jääkiekkomaajoukkuetta.
Foo pelasi juniorikiekkoa Albertassa AJHL:n Bonnyville Pontiacsissa kaksi kautta ennen siirtymistään New Yorkiin pelaamaan yliopistokiekkoa Union Collegen joukkueeseen. Kaudelle 2017-2018 Foo teki sopimuksen Calgary Flamesin kanssa varaamattomana pelaajana. Kauden aikana Foo pääsi pelaamaan NHL-joukkueen mukana neljä peliä, joissa teki kaksi maalia. Loppukausi, 62 ottelua, kului AHL:ssa Stockton Heatin riveissä. AHL:ssa Foo teki 20 maalia ja 39 pistettä.
Kaudelle 2019-2020 Foo teki sopimuksen KHL:n kiinalaisjoukkue Kunlun Red Stariin. Koska Foolla ei ollut pelejä USA:n tai Kanadan maajoukkueessa IIHF:n alaisissa otteluissa, hän sai kahden Kunlunissa pelatun kauden jälkeen edustusoikeuden Kiinan maajoukkueeseen Pekingin olympialaisiin. Myös hänen nuorempi veljensä Parker Foo pelaa Kunlunissa ja Kiinan maajoukkueessa.
Heinäkuussa 2022 Foo palasi Pohjois-Amerikkaan kolmen Kunlunissa vietetyn kauden jälkeen tekemällä Vegas Golden Knightsin kanssa yksivuotisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen.
The Singles Box Set 1975–1986

| The Singles Box Set 1975–1986 Rainbow |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2013
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: rock
 Levy-yhtiö: Polydor
Rainbow’n muut julkaisut
| Anthology 1975–1984 2009 | The Singles Box Set 1975–1986 2013 | Rainbow Essential 2014 |
The Singles Box Set 1975–1986 on  Rainbow-yhtyeen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2013.
Kappaleet

Man on the Silver Mountain
Snake Charmer
Still I’m Sad
Temple of the King
Man on the Silver Mountain
Snake Charmer
If You Don’t Like Rock ’N’ Roll
Sixteenth Century Greensleeves
Starstruck
Run with the Wolf
Kill the King (Live)
Man on the Silver Mountain (Live)
Mistreated (Live)
Long Live Rock ’N’ Roll
Sensitive to Light
L.A. Connection
Lady of the Lake
Since You Been Gone
Bad Girl
Since You Been Gone
No Time to Lose
All Night Long
Weiss Heim
I Surrender
Vielleicht Das Nächster Zeit (Maybe Next Time)
Difficult to Cure
Can’t Happen Here
Jealous Lover
Magic
Freedom Fighter
Can’t Happen Here
Jealous Lover
Stone Cold
Rock Fever
Death Alley Driver
Tite Squeeze
Street of Dreams
Anybody There
Power (Live)
Can’t Let You Go
All Night Long (Live)
Stranded (Live)
Bad Girl
Spotlight Kid (Live)
Man on the Silver Mountain (Live)