stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toivo Ikonen

Toivo Ikonen
Pekka Toivo Ikonen (15. tammikuuta 1891 Jääski – 11. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Ikosen vanhemmat olivat maanviljelijä Juhana Ikonen ja Katri Ahtiainen. Hän kävi kansanopiston 1909 ja maamieskoulun 1911. Ikonen toimi maanviljelijänä Jääskessä 1911–1925, Viipurin maalaiskunnassa 1926–1929, Antreassa 1929–1944 ja Hausjärvellä 1944–1963. Hän oli Jääsken säästöpankin kirjanpitäjänä 1913–1918 ja johtajana Jääsken säästöpankissa 1918–1922, Viipurin maalaiskunnan Talin osuuskassassa 1927–1929 sekä Antrean eteläisessä osuuskassassa 1930–1940. Ikonen oli myös Karjalan liiton toiminnanjohtaja 1952–1958 sekä Karjalainen Kansa-lehden päätoimittaja, Karjalan liiton kiinteistövälitystoimiston johtaja ja Karjalan Aamu -lehden päätoimittaja.
Ikonen oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1917, Edistyspuolueen kansanedustajana 1922–1924 ja Maalaisliiton kansanedustajana 1933–1939 ja 1942–1951. Hän edusti vuoteen 1944 saakka Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä ja sen jälkeen 1945–1947 Kymen läänin itäistä vaalipiiriä ja 1948–1950 Kymen läänin vaalipiiriä.
Ikonen toimi eduskunnan maatalousvaliokunnan puheenjohtajana 1946–1950 ja Rangellin hallituksessa II maatalousministerinä 1941–1943 sekä II kansanhuoltoministerinä 1942–1943. Linkomiehen hallituksessa Ikonen oli II kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri 1943–1944.
Ikonen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925 ja 1931 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Jääsken kunnanvaltuuston puheenjohtajana, Viipurin maalaiskunnan ja Antrean kunnanvaltuuston jäsenenä.
Ikonen sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1952.
Jorma Huuhtanen

| Jorma Huuhtanen |
| --- | --- |
 Huuhtanen heinäkuussa 2010
Suomen sosiaali- ja terveysministeri
 Ahon hallitus 24.4.1992–12.4.1995  
Edeltäjä:  Eeva Kuuskoski
Seuraaja:  Sinikka Mönkäre
Kansanedustaja
 21.3.1987–30.9.2000  
Ryhmä/puolue:  Keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Kuopion läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. marraskuuta 1945 (ikä 79) Soini
Ammatti:  ylilääkäri
Tiedot
Puolue:  Suomen Keskusta
Koulutus:  lääketieteen lisensiaatti (1973) yleislääketieteen erikoislääkäri (1980)
Uskonto:  Ortodoksinen kirkko
Jorma Kalevi Huuhtanen (s. 26. marraskuuta 1945 Soini) on suomalainen poliitikko, lääkäri ja Kansaneläkelaitoksen (Kela) entinen pääjohtaja. Ennen siirtymistään Kelaan hän toimi politiikassa keskustan kansanedustajana vuosina 1987–2000 sekä sosiaali- ja terveysministerinä vuosina 1992–1995. Ministeri Huuhtasesta tuli Eeva Kuuskosken luovuttua tehtävästä kesken kauden. Huuhtanen luopui kansanedustajan paikastaan syyskuussa 2000 siirryttyään Kelan pääjohtajaksi. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Markku Rossi.
Huuhtanen valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1973 ja yleislääketieteen erikoislääkäriksi 1980. Hallinnon pätevyystutkinnon hän suoritti vuonna 1985. Ennen siirtymistään politiikkaan Huuhtanen toimi johtavana terveyskeskuslääkärinä Enossa vuosina 1973–1974 ja Nilsiän terveyskeskuksen ylilääkärinä 1975–1999. Kuopion yliopisto myönsi Huuhtaselle vuonna 2000 lääketieteen kunniatohtorin arvon.
Huuhtasen vanhemmat olivat maanviljelijä Topi Huuhtanen ja emäntä Lyyli Lampivuo. Naimisiin Huuhtanen meni vuonna 1970 luonnontieteiden kandidaatin, toimitusjohtaja Marjatta Kourin (nyk. Huuhtanen) kanssa. Heillä on pojat Teemu ja Samuli. Teemu on naimisissa juontaja Vappu Pimiän kanssa.
Huuhtanen jäi eläkkeelle Kelan pääjohtajan toimesta syksyllä 2010.
Mikko Immonen (kansanedustaja)

Ennen kansanedustajakausiaan Mikko Immonen johti Työttömien Valta­kunnallista Yhteis­toiminta­järjestöä. Hän puhui ”murros­torstain” mielen­osoituksessa 4. marras­kuuta 1993 Eduskuntatalon portailla.
Mikko Antero Immonen (s. 1. lokakuuta 1950 Rovaniemen maalaiskunta) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Vasemmistoliiton kansanedustajana kolme kautta (1995–2007). Immonen on ollut Mynämäen kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 1996. Varsinaiselta ammatiltaan hän on kirvesmies ja sotilasarvoltaan alikersantti.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Mikko Immonen putosi eduskunnasta.
Aiheesta muualla

.aspx Mikko Immonen (kansanedustaja) Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Vasemmistoliiton kansanedustajat
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1995–1999 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Andersson  Apukka (1995–1998)  Helle  Huotari  Huttu-Juntunen  Huutola (1998–1999)  Immonen  Korhonen  Laakso  Laine (1996–1999)  Laaksonen  Lapintie  Leppänen  Ojala (1995)  Polvi  Puhjo  Rimmi  Saarnio (1996–1999)  Seppänen (1995)  Tiusanen  Uotila  Wahlström  Vokkolainen 
Vasemmistoryhmä (2):  Kuoppa  Tennilä 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Helle  Huotari  Huutola  Immonen  Kangas  Korhonen  Kuoppa  Laakso  Lapintie  Ojala  Polvi (2001–2003)  Puhjo  Siimes  Stenius-Kaukonen  Syvärinen  Tennilä  Tiusanen  Uotila  Valpas  Vokkolainen (1999–2001†) 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (19):  Huotari  Immonen  Kangas  Kauppila  Korhonen  Kuoppa  Laakso  Lapintie  Mustajärvi  Ojala  Polvi  Puhjo  Siimes  Sirnö  Tennilä  Tiusanen  Uotila  Valpas  Virtanen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Tuomo Hänninen

| Tuomo Hänninen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1954 (ikä 70)  Kuusamo
Poliitikko
Puolue:  Keskusta
Asema:  kansanedustaja
Vaalipiiri:  Oulu
Kotipaikka:  Kuusamo
Tuomo Juhani Hänninen (s. 9. huhtikuuta 1954 Kuusamo) on suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Keskustan kansanedustajana Oulun vaalipiiristä 2003–2011. Hän on ollut Kuusamon kunnanvaltuustossa vuosina 1989–1998 ja kaupunginvaltuustossa vuodesta 2009 lähtien. Sotilasarvoltaan Hänninen on yliluutnantti. Hänninen toimi jälkimmäisellä kansanedustajakaudellaan eduskunnan sivistysvaliokunnan varapuheenjohtajana. Hän on työskennellyt kouluttajana maatalousoppilaitoksessa ja ammatti-instituutissa.
Aiheesta muualla

.aspx Tuomo Hänninen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Suomen Keskustan kansanedustajat
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (55):  Ahonen  Alatalo  Ala-Nissilä (2003–2006)  Anttila  Haapoja  Hautala  Hoskonen  Hyssälä  Hänninen  Juhantalo  Jäätteenmäki (2003–2004)  Kaikkonen  Kalli  Karjula  Karpela  Karvonen (2004–2007)  Kerola  Kettunen  Kiviniemi  Kiviranta  Komi  Korkeaoja  Markku Koski  Kääriäinen  Lankia  Laukkanen  Lehtomäki  Leppä  Lindqvist  Lintilä  Lämsä  Manninen  Riikka Moilanen-Savolainen  Neittaanmäki  Nousiainen  Oinonen  Paloniemi  Pekkarinen  Peltokorpi (2004–2007)  Pentti  Ranta-Muotio  Rantakangas  Rehula  Reijonen  Rossi  Rundgren  Salo (2006–2007)  Salovaara  Särkiniemi  Takkula (2003–2004)  Tiilikainen  Tölli  Vanhanen  Vihriälä  Vilkuna  Väistö  Ylä-Mononen 
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (51):  Ahonen  Alatalo  Anttila  Autio  Haapoja (2007–2009†)  Hautala (2009–2011)  Heikkinen  Hoskonen  Hyssälä  Hänninen  Kaikkonen  Kalli  Kalmari  Kaltiokumpu  Karjula  Karpela  Katainen  Kaunisto  Kerola  Kiviniemi  Kiviranta  Komi  Korhonen  Korkeaoja  Kääriäinen  Laukkanen  Lehtomäki  Leppä  Lintilä  Manninen  Mieto  Oinonen  Pakkanen  Paloniemi  Pekkarinen  Pentti  Puumala  Rantakangas  Rehula  Reijonen  Rossi  Salovaara  Seurujärvi  Sihto  Särkiniemi (2010–2011)  Tiilikainen  Tölli  Markku Uusipaavalniemi (2007–2010)  Vanhanen (2007–2010)  Vehkaperä  Vehviläinen  Vilkuna  Väyrynen 
1Susanna Haapoja kuoli 30. toukokuuta 2009, hänen tilalleen eduskuntaan nousi Lasse Hautala. 2Matti Vanhanen luopui kansanedustajuudesta ja siirtyi Perheyritysten liiton toimitusjohtajaksi 2010. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Seppo Särkiniemi. 2Markku Uusipaavalniemi erosi keskustan eduskuntaryhmästä 2010 ja liittyi perussuomalaisiin.
Oulun vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011
Matti Ahde
Tuomo Hänninen
Kyösti Karjula
Inkeri Kerola
Martti Korhonen
Timo Korhonen
Merja Kyllönen
Paula Lehtomäki
Suvi Lindén
Raimo Piirainen
Erkki Pulliainen
Lyly Rajala
Antti Rantakangas
Tapani Tölli
Tuulikki Ukkola
Unto Valpas
Mirja Vehkaperä
Pekka Vilkuna
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Honest Bob and the Factory-to-Dealer Incentives

| Honest Bob and the Factory-to-Dealer Incentives> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1992–
Tyylilaji:  rock
Kotipaikka:  Boston, Massachusetts
Jäsenet:  Bill Foster Greg Huang Chris Rigopulos Dan Schmidt
Infobox OKNimi-testi OK: 
Honest Bob and The Factory-to-Dealer Incentives on yhdysvaltalainen rockyhtye Bostonista, Massachusettsista.
Yhtyeen kappale ”Hey” esiintyy Guitar Hero -pelissä ja ”Soy Bomb” vuorostaan Guitar Hero 2 -pelissä. Kappale ”I Get By” esiintyy Rock Band -pelissä. Lisäksi yhtyeen kappale ”Red Integra” esiintyi NPR:n ohjelmassa Car Talk.
Jäsenet

Bill Foster - rummut, sanoitus
Greg Huang - sanoitus, basso
Chris Rigopulos - pääkitaristi, sanoitukset
Dan Schmidt - sanoitukset, kitara
Jäsenet > Entiset jäsenet

Doug Church - pääkitaristi, sanoitukset
John Buck - basso
Albumit

It's Not as Bad as I'm Making It Sound (2000)
Second and Eighteen (2004)
Soy Bomb (single)
Third Time's The Charm (2008)
Deal of the Century (2013)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (englanniksi)
Honest Bob and the Factory-to-Dealer Incentives Myspacessa (englanniksi)
Einari Jaakkola

Maatalousministeri Einari Jaakkola avaa Lounais-Hämeen maatalousnäyttelyn Forssassa vuonna 1959.
Juho Einari Jaakkola (alk. Johan Einar Juurus; 29. heinäkuuta 1900 Rauman maalaiskunta – 19. kesäkuuta 1992 Eurajoki) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Maalaisliiton kansanedustajana 1954–1966 ja maatalousministerinä 1959–1961.
Einari Jaakkola syntyi satakuntalaiseen talonpoikaissukuun ja innostui jo varhain mukaan yhteiskunnalliseen toimintaan. Hän oli kantavia voimia Eurajoen nuorisoseurassa, perustamassa Maalaisliiton osastoa, mukana suojeluskuntatoiminnassa ja jäsenenä kotikylänsä osuuskaupan johtokunnassa.
Opin tielle Jaakkola lähti Huittisissa toimineeseen Länsi-Suomen opistoon ja jatkoi sieltä Ahlmanin Maatalouskouluun Tampereelle.
1920-luvun puolivälissä Einari Jaakkola avioitui eurajokelaisen, nuorisoseurassa toimineen ja Länsi-Suomen opiston käyneen Saima Yrjölän kanssa. Pariskunta hankki ensimmäisen tilansa Punkalaitumelta, jossa Einari jatkoi vaikuttamistaan paikallisissa ja vähitellen myös maakunnallisissa luottamustehtävissä.
1930-luvun lopulla Jaakkolat palasivat Eurajoelle Vuojoen kylästä hankkimalleen Verkkokarin tilalle. Heillä oli tuolloin viisi lasta, ja myöhemmin syntyi vielä kaksi lisää.
Sodan sytyttyä Einari Jaakkola toimi komppanian vääpelinä. Talvisodassa hän taisteli JR 40:n joukoissa Lapissa ja Viipurinlahdella, jatkosodassa JR 56:ssa Kollaalla. Jo ennen sotaa Jaakkola oli valittu johtamaan Satakunnan Nuorisoseurojen Liittoa. Sodanaikaisen hiljaiselon jälkeen toimintaa aktivoitiin rivakasti ja lukuisia uusia paikallisseuroja perustettiin.
Sodanjälkeisissä vaaleissa Einari Jaakkola valittiin Eurajoen kunnanvaltuustoon ja saman tien sen puheenjohtajaksi. Paikalliset vastuut osuuskaupan, osuuspankin ja maataloustuottajien parissa jatkuivat ja laajenivat maakunnalliselle tasolle.
Ehdolla eduskuntaan Einari Jaakkola oli ollut vuoden 1939 vaaleista lähtien. Äänimäärä karttui vaali vaaleilta ja riitti valintaan 1954. Presidentin valitsijamieheksi Jaakkola oli valittu jo 1950, ja hänet valittiin toistamiseen 1956 varmistamaan osaltaan tohtori Urho Kekkosen läpimeno. Jaakkola uusi kansanedustajan paikkansa 1958 ja hänet valittiin Maalaisliiton ryhmän järjestäytyessä ryhmän varapuheenjohtajaksi. Valtioneuvoston jäseneksi Sukselaisen II hallitukseen Einari Jaakkola nimitettiin tammikuussa 1959. Hän toimi maatalousministerinä koko kaksi ja puoli vuotta kestäneen hallituskauden. Vuoden 1962 kaksoisvaaleissa Jaakkola valittiin jatkamaan eduskunnassa ja valitsemaan Kekkonen uudelleen presidentiksi. Vuoden 1966 eduskuntavaaleissa Jaakkola ei enää tullut valituksi. Tämän jälkeen hän luopui myös muista luottamustehtävistään, muun muassa Outokumpu Oy:n ja Vehnä Oy:n hallintoneuvostoston jäsenyyksistä, Rikkihappo Oy:n tilintarkastajuudesta ja MTK:n sokerijuurikasvaliokunnan puheenjohtajuudesta.
Sukupolvenvaihdos Verkkokarin tilalla Eurajoella vietiin loppuun 1975. Verkkokarissa Einari ja Saima Jaakkola asuivat myös myöhemmät vuotensa. Einari kuoli kesäkuussa 1992 ja Saima huhtikuussa 1994.
Johannes Angelos

| Johannes Angelos Hänen päiväkirjansa Konstantinopolin valloituksesta v>  1453 Kristuksen maailmanajan päättyessä |
| --- | --- |
 Johannes Angeloksen 9. painoksen kansikuva vuodelta 2005.
Kirjailija:  Mika Waltari
Genre:  historiallinen romaani
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1952
Sivumäärä:  453
ISBN:  951-0-20745-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Johannes Angelos – Hänen päiväkirjansa Konstantinopolin valloituksesta v. 1453 Kristuksen maailmanajan päättyessä on Mika Waltarin vuonna 1952 julkaisema historiallinen romaani. Päiväkirjamuodossa esitetty tarina kuvaa Konstantinopolin piiritystä ja Bysantin valtakunnan viimeisiä kuukausia keväällä 1453.
Kirjan päähenkilö ja kertoja Johannes Angelos on tarinan alkaessa 40-vuotias, ja hänellä on takanaan seikkailujen täyttämä nuoruus. Hän rakastuu vielä ”vanhoilla päivillään”, ja kirjan yhtenä teemana on tämä romanssi. Laajemmin kirja kertoo islaminuskoisten turkkilaisten ja sulttaani Mehmed II:n hyökkäyksestä kristittyyn Konstantinopoliin. Kahden kristityn ryhmän, kreikkalaisten ja latinalaisten, välit olivat kireät yhteisestä vihollisesta huolimatta. Pienemmätkin kansat näyttelevät omaa osaansa kaupungin poliittisessa elämässä.
Johannes Angelos -teoksen luomis- ja julkaisuprosessi ei ollut tavanomainen. Tekijä hylkäsi ensimmäisen käsikirjoituksen huomattuaan, että yli 400 liuskaa kirjoitettuaan ei ollut päässyt aikomaansa tapahtumaan, Konstantinopolin valtaukseen. Waltari aloitti työn alusta päähenkilön päiväkirjan muodossa ja sijoitti tarinan lomaan tämän aiempaa kehitystä kuvaavan materiaalin muisteluina. Näin Waltari jätti jo vuonna 1951 kirjoittamansa Johanneksen varhaisempia vaiheita kuvaavan ensimmäisen käsikirjoituksen julkaisematta, koska se ei vastannut hänen vaatimuksiaan. Se ilmestyi postuumisti vuonna 1981 nimellä Nuori Johannes.
Johannes Angeloksessa on nähty pienoisromaanien harjaannuttaman tiiviin sanonnan ja iskevän keskityksen mahdollistama yhdistelmä. Se käsittelee kirkkopolitiikkaa, vallanhimon ja idealismin ristiriitaa sekä suurpolitiikkaa tavalla, jossa on nähty verhottuja viittauksia niin toiseen maailmansotaan kuin kylmään sotaankin.
Juoni

Kuten kaikissa Waltarin historiallisissa romaaneissa, tässäkin keskeiseksi teemaksi nousee syvällinen pohdinta elämän tarkoituksesta ja Jumalan olemassaolosta. Varman häviön edessäkin Johannes Angelos on valmis kaatumaan "kristikunnan viimeisen etuvartion" edessä islaminuskoisia ottomaaneja vastaan. Angeloksen motiivit ovat jatkuvan epäilyksen kohteena sekä latinalaisten että kreikkalaisten kristittyjen puolella, koska sulttaani Muhammed (Mehmed II) on päästänyt Angeloksen vapaaehtoisesti pakenemaan sulttaanin leiristä ennen piirityksen alkua.
Waltarin aiempia teoksia noudattaen myös Angelos kohtaa kohtalokkaan naisen, Konstantinopolin puolustuksesta vastaavaan megadux Lucas Notaraksen tyttären Anna Notaraksen. Johanneksen ja Annan välille sukeutuu romanttinen suhde, ja Johannes vaatii Annaa pakenemaan isänsä kanssa tuhoon tuomitun Konstantinopolin viime hetkien lyödessä. Anna kieltäytyy, ja kirjan traagisimpina hetkinä koetaan tilanne, kun Johannes saapuu sulttaanin armosta eloonjääneenä katsomaan muurilla kuolleita kreikkalaisia ja tunnistaa elämänsä rakkauden Annan haarniska yllään kuolleiden ja kärpästen peittämien ruumiiden joukosta.
Angelos paljastuu Bysantin syrjäytettyjen keisareiden jälkeläiseksi, jolla olisi oikeus keisariuden tunnuksiin, purppurasaappaisiin. Valtaa janoamaton Angelos joutuukin koko kirjan ajan selittämään motiivejaan, ja vasta Konstantinopolin viimeisten hetkien koittaessa ja sulttaanin uskollisten janitsaarien rynnätessä kaupunkiin Angeloksen idealismi käy toteen. Bysantin viimeinen keisari Konstantinos XI kuolee kaupungin valloitusta seuranneessa taistelussa, ja taisteluiden tauottua sulttaani teloituttaa Angeloksen kansan edessä, hänen itsepäisesti vaadittuaan hänelle kuuluvaa kruunua. Angeloksen reisivaltimot viilletään auki, jotta Angelos ensimmäistä ja viimeistä kertaa olisi pukeutuneena hänelle kuuluviin keisariuden purppurasaappaisiin.
Tulkintoja juonesta

Panu Rajalan mukaan teoksessa on useita viittauksia yhtäältä kylmän sodan vastakkainasetteluun mutta toisaalta myös Suomen toisen maailmansodan aikaiseen tilanteeseen. Muut Euroopan maat eivät auta Konstantinopolia sen puolustautuessa yksinään turkkilaisia vastaan. Maininta Konstantinopolin naapurikaupungin Peran puolueettomuudesta on Rajalan mukaan viittaus Ruotsin puolueettomuuteen Suomen käymien sotien aikana.
Lukas Notaraksen johtama kolmenkymmenen bysanttilaisen ylimyksen ryhmä, joka aloittaa salaisen yhteistoiminnan Konstantinopolia piirittävien turkkilaisten kanssa, viittaa puolestaan Suomen rauhanoppositioon ja vuoden 1943 kolmenkymmenenkolmen kirjelmään. Lopussa valloittaja Muhammed II pettää lupauksensa ja teloituttaa yhteistoimintamiehet heti ensimmäisinä vallattuaan kaupungin. Johannes Angeloksen ruotsintaja Thomas Warburton pyysi Waltaria jättämään pois ainakin yhteistoimintamiesten lukumäärän kolmekymmentä, koska se oli avoin viittaus Suomen rauhanoppositioon, mutta Waltari kieltäytyi. Waltari itse oli työskennellyt jatkosodan aikana Suomen sotapolitiikkaa tukeneessa Valtion tiedoituslaitoksessa.
Kirjallisuutta

Komu, Eija: Armon tyhjiössä: Kristillinen eksistentialismi eräissä Mika Waltarin, Helvi Hämäläisen ja Paavo Rintalan 1950-luvun romaaneissa.  (Väitöskirja: Joensuun yliopisto)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1995.  ISBN 951-717-889-1
| n k Mika Waltarin teokset |
| --- | --- |
Romaanit:  Suuri illusioni (1928)  Appelsiininsiemen (1931)  Mies ja haave (1933)  Sielu ja liekki (1934)  Palava nuoruus (1935)  Surun ja ilon kaupunki (1936)  Ihmeellinen Joosef (1938)  Kuka murhasi rouva Skrofin? (1939)  Komisario Palmun erehdys (1940)  Antero ei enää palaa (1940)  Kaarina Maununtytär (1942)  Rakkaus vainoaikaan (1943)  Tanssi yli hautojen (1944)  Sinuhe egyptiläinen (1945)  Mikael Karvajalka (1948)  Mikael Hakim (1949)  Neljä päivänlaskua (1949)  Nuori Johannes (kirjoitettu 1951, julkaistu 1981)  Johannes Angelos (1952)  Turms, kuolematon (1955)  Feliks onnellinen (1958)  Valtakunnan salaisuus (1959)  Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962)  Ihmiskunnan viholliset (1964) 
Pienoisromaanit:  Multa kukkii  Vieras mies tuli taloon  Jälkinäytös  Ei koskaan huomispäivää  Fine van Brooklyn  Jokin ihmisessä  Sellaista ei tapahdu  Nainen tuli pimeästä  Ennen maailmanloppua  Kuun maisema  Kultakutri  Jäinen saari  Pariisilaissolmio  Ihmisen vapaus  Koiranheisipuu 
Muut proosateokset:  Jumalaa paossa  Kuolleen silmät  Yksinäisen miehen juna  Dshinnistanin prinssi  Siellä missä miehiä tehdään  Keisarin tekohampaat  Punainen Madonna  Älkää ampuko pianistia  Kiinalainen kissa  Aiotko kirjailijaksi?  Novelleja  Lähdin Istanbuliin  Vallaton Waltari  Ihmisen ääni  Lukittu laatikko ja muita kertomuksia  Kirjailijan muistelmia  Mika Waltarin mietteitä  Joulutarinoita  Matkakertomuksia  Viisi ässää 
Runot:  Lauluja saatanalle  Sinun ristisi juureen  Valtatiet  Muukalaislegioona  Runoja 1925–1945  22.30 – Pikajuna Viipuriin  Pöytälaatikko  Mikan runoja ja muistiinpanoja 1925–1978  Kieku ja Kaiku 
Näytelmät:  Jättiläiset ovat kuolleet  Isänmaan parhaat  Yö yli Euroopan  Elämämme parhaat vuodet  Kuriton sukupolvi  Akhnaton, auringosta syntynyt  Mies rakasti vaimoaan  Toimittaja rakastaa  Hämeenlinnan kaunotar  Yövieras  Sotilaan paluu  Maa on ikuinen  Tulevaisuuden tiellä  Hankala kosinta  Paracelsus Baselissa  Gabriel, tule takaisin  Rakas lurjus  Elämän rikkaus  Noita palaa elämään  Omena putoaa  Portti pimeään  Huhtikuu tulee  Kutsumaton (vieras)  Myöhästynyt hääyö  Viimeiset ihmiset  Pimeä komero  Miljoonavaillinki  Keisari ja senaattori  Mika Waltarin näytelmät 
Elokuva- käsikirjoitukset:  Sininen varjo  VMV 6  Vieras mies tuli taloon  Helmikuun manifesti  Oi, kallis Suomenmaa  Nuoria ihmisiä  Kulkurin valssi  Pikku Ilona ja hänen karitsansa  Onni pyörii  Tyttö astuu elämään  Tanssi yli hautojen  Nainen on valttia  Neljä rakkautta  Maailman kaunein tyttö  Lepäisit jo rauhassa, komisario Palmu
Aune Innala

Aune Innala vuonna 1962.
Aune Inkeri Innala (vuoteen 1936 Nylund; 12. heinäkuuta 1906 Tampere – 31. maaliskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, toimistopäällikkö ja kansanedustaja 1951–1962.
Aune Innalan vanhemmat olivat kauppias Selim Alarik Nylund ja Hulda Aliina o.s. Ponkala. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1934 ja sai varatuomarin arvon 1937. Innala työskenteli muun muassa Latvian Tampereen-varakonsulaatin sihteerinä 1930–1940, Hämeen lääninhallituksessa 1936–1938, Rakennushallituksen kamreerina 1939–1948 sekä Valtiontalouden tarkastusviraston ylitarkastajana 1948–1962 ja kansliatoimiston toimistopäällikkönä 1962–1969.
Innala toimi kokoomuksen kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä 1951–1954 ja Helsingin kaupungin vaalipiiristä 1954–1962. Hän oli myös kokoomuksen puoluehallituksen jäsen 1957–1958 ja puoluevaltuuston jäsen 1959–1964.
Teokset

Aune Innala kirjoitti kolme historiateosta.
Tampereen vanhat alkeiskoulut: Pedagogio, ala-alkeiskoulu, yläalkeiskoulu.  (Yhdessä Yrjö Raevuoren kanssa. Tampereen historiallisen seuran julkaisuja, nro 6)  Tampere:  Tampereen historiallinen seura, 1946.  ISSN 0358-0369
Suomen naisen alkutaival lainsäätäjänä 1907–1917.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1967.
Monitoiminen tamperelainen Selim A. Nylund.  (Tampere-seuran julkaisuja, 41)  Tampere:  Tampere-seura, 1975.  ISBN 951-9080-12-0
Armi Hosia

| Armi Hosia |
| --- | --- |

Opetusministeri
 Karjalaisen I hallitus 13.4.1962−18.12.1963  
Edeltäjä:  Heikki Hosia 
Seuraaja:  Reino Oittinen 
Kansanedustaja
 29.3.1954–4.4.1966  
Ryhmä/puolue:  Suomen Kansanpuolue
Vaalipiiri:  Helsinki
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. kesäkuuta 1909 Joensuu
Kuollut: 9. heinäkuuta 1992 (83 vuotta) Helsinki
Ammatti:  filosofian maisteri, opettaja
Armi Laila Hosia (o.s. Kurkinen, 28. kesäkuuta 1909 Joensuu – 9. heinäkuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Suomen Kansanpuolueen kansanedustajana 1954–1966 ja opetusministerinä 1962–1963.
Elämä

Armi Hosian vanhemmat olivat kansanedustaja Severi Kurkinen ja Ada Nousiainen. Hosia valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1935. Hän toimi 1930- ja 1940-luvulla oppikoulun ja kansanopiston opettajana ja vuosina 1950–1953 Suomen kansanopistoyhdistyksen toimistonhoitajana.
Hosia valittiin eduskuntaan vuoden 1954 vaaleissa. Hän oli opetusministerinä Ahti Karjalaisen ensimmäisessä hallituksessa 1962–1963. Hosia toimi myös Suomen Kansanpuolueen varapuheenjohtajana vuosina 1958–1962. Hän oli Helsingin ja Hämeenlinnan kaupunginvaltuustojen jäsen. Hosia sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1965.
Perhe

Armi Hosian puoliso oli talousneuvos Leo Hosia, jonka veli oli opetusministeri Heikki Hosia. Armi ja Leo Hosian poika on toimittaja Martti Hosia.