stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kolmas Rooma
Muita Bysantin perillisiä > Umaijadien kalifaatti

Umaijadien kalifaatti (661–750) oli arabihallitsija Muawijan perustama ja Syyrian Damaskoksesta käsin toiminut valtakunta, joka islamilaisen perimätiedon mukaan oli profeetta Muhammedin perustaman umman ja oikeaanjohdettujen kalifien Rašidun-kalifaatin seuraajavaltio. Orientalisti Stefan Heidemann arvelee, että paimentolaisvalloittajat eivät aluksi katsoneet perustaneensa uutta valtiota, vaan pitivät itseään Rooman ja sen pääkaupungin Konstantinopolin edustaman vallan perillisinä. Tämä näkyi 600-luvun loppuun asti esiintyneinä yrityksinä valloittaa myös Konstantinopoli. Lisäksi se näkyi islamin eskatologiassa. Aikojen lopussa Jeesus palaa maan päälle yhdessä Mahdin kanssa sotimaan muslimina roomalaisia ja Antikristusta vastaan. Yksi lopun aikojen tapahtumista on Rooman viimeisen keisarin kuolema, minkä jälkeen hänen aarteensa joutuvat Jumalan asialla taistelevien haltuun.
Populaarikulttuurissa

Käsite ”Kolmas Rooma” on esiintynyt useasti myös populaarikulttuurissa: esimerkiksi Whittaker Chambersin kirjassa Cold Friday (1964) on kappale nimeltään The Third Rome. Historiallisessa strategiapelissä Europa Universalis IV on lisäosa nimeltään Third Rome.
Palaiologos-dynastian, Bysantin viimeisen hallitsijasuvun, tunnuskuva 1400-luvulta.
IIvana III:n sinetin kääntöpuoli 1489
Asen

Asen 1800-luvulta. (aladasen-tyyli)
Asen on yleisnimitys metalliesineille, joilla on voodoossa tarkoitus houkutella kuolleiden ja jumalien henkiä. Asenien avulla ajatellaan päästävän väliaikaisesti yhteyteen kuolleiden kanssa. Asenissa on takorautainen metallitanko, ja siihen on lisätty erilaisia, muun muassa metallista leikkaamalla tehtyjä kuvioita ja koristeita.
Afrikassa aseneita ovat valmistaneet ja käyttäneet Ghanan Ašantissa akanit, Togossa adjat ja ewet, Beninin tasavallan alueella fonit, huedat ja  ayizot, sekä Nigerian kuningaskunnissa jorubat ja edot.
Asenien käyttö liittyi aluksi kuninkaiden hovikulttuuriin, mutta 1900-luvun alusta niitä ovat voineet käyttää ja valmistaa kaikki.lähde?
Asenit ovat osa nykyisen Beninin kulttuuriperintöä. Béhanzinin aarteet -kokoelmassa, jossa on 26 esinettä, on mukana kuusi kuninkaiden asenia.lähde?
Rakenne ja pyhittäminen

Asenin perusta valetaan cire perdue -tekniikalla. Kartiomaiseen perustaan voidaan liittää joko puuta tai metallia. Se voi olla joko aladasen tai gbadota -tyyliä. Aladasen (Alladan asen) on perinteisempi asen, jossa kartio on suljettu. Gbadota-tyylissä (Asen Gbadota) ”hatullisen asenin” tangon yläosaan on kiinnitetty litteä, sateenvarjon muotoinen kiekko.
Alustaan kiinnitetään hahmoja metallineuloilla. Alustan reunan riipuksissa voidaan käyttää erilaisia muotoja, jotka viittaavat tavallisesti suvun perustajaan. Lopuksi asen jäähdytetään. Se on tärkeää, koska ajatellaan, että raudan jumala Gu on asenissa ennen sen pyhittämistä kuolleelle. Gun hengen täytyy poistua asenista ennen kuin kuollut voi siirtyä siihen. Jotta Gu jättäisi asenin, uhriksi tarjotaan giniä, rahaa, pähkinöitä ja pippuria sekä kalebassissa olevaa vettä ja Gun pyhiä puunlehtiä. Tämän jälkeen asen on valmis pyhittämään kuolleen hengen.
Käyttö hoveissa

Aluksi aseneita käyttivät Dahomeyn jorubakansasta peräisin olevat hallitsijat, jotka käyttivät niitä esivanhempien alttareina dynastian arvostuksen lisäämiseksi.lähde tarkemmin?
Aseneita käytettiin myös parantamiseen, suojeluun ja ennustamiseen, sekä tiedon siirtämiseen henkien maailmasta maan päälle vodoun-temppeleissä ja muissa yhteyksissä. Dahomeyn kuningasvallan voimistuessa 1600–1800-luvuilla aseneita käytettiin yhä enemmän kuninkaallisten muistamiseksi. Dahomeyn (fonin) Abomeyn hovissa jokaiselle hallitsijan tunnustamalle edesmenneelle kuninkaalle ja naiselle nimettiin oma asen. Kuninkaalliset asenit otettiin esiin vuosittaisissa rituaaleissa. Ne kiinnitettiin maahan kuninkaan henkitalon djehon lähelle ja kukin asen peitettiin aluksi kankaalla. Kun kangas poistettiin, asenille annettiin juomauhreja ja muita uhrauksia, kuten jamssia, maissia ja papuja, sekä loitsuja tai lauluja.
Hountondjit

Kuningas Gezon hallintoaikana (1818–1858) Dahomeyhin muutti nykyisestä Togosta Hountondjin suku, joka oli etäistä sukua kuninkaalle. He asettuivat asumaan Abomeyhin kuninkaiden palatsialueen lähelle. Heidän asuinaluettaan kutsutaan nykyisin Hountondjien kortteliksi. Dahomeyn monarkia suosi taiteen tekemistä ja Hountondjin suvun sepille tarjottiin apurahoja, vaimoja, orjia ja maata.lähde?
Fonien uskomuksen mukaan Hountondjit olivat seppiä, jotka toivat Gun mukanaan Dahomeyhin. Heistä tuli maineikkaita aseneiden tekijöitä. Hountodjit pystyivät jäljittelemään ja yhdistelemään muiden tekniikkaa omaansa ja tuomaan innovaatioita sekä teräs- että hopeatöihin.lähde?
Hountondjien kuuluisin seppä oli Daa Hountondji, joka erottautui muista poikkeuksellisella pukeutumisellaan ja metallin työstämisellään. Hän pukeutui eurooppalaisiin vaatteisiin ja hänen vaatevarastoonsa kuului englantilaisella leijonalla kuvioitu vaate. Häntä kutsuttiin jovoksi (valkoihoinen), koska hän pystyi valmistamaan mitä tahansa eurooppalaisten tekemää, kuten aseita tai taidetta.lähde?
Hountondjin suvulla oli asenien tuotannon monopoli Dahomeyn monarkian lopettamiseen asti. Hountondjin suvun kukoistus jatkui vielä Gezon seuraajan, kuningas Glelen (1858–1889) hallintoaikana.
Asenit kansalle

Kuningas Glelen valtakauden loppuvaiheessa konfliktit ranskalaisten siirtomaavalloittajien kanssa lisääntyivät. Glelen poika, kuningas Béhanzin hallitsi viisi vuotta toiseen Ranskan Dahomeyn sotaan asti. Ranskalaiset hajottivat monarkian vuonna 1900. Vaikka ranskalaiset lakkauttivat kuninkuuden, he tukivat siitä huolimatta Dahomeyn kuningaskunnan sosiaalista kerrostumaa nimittämällä kuningassuvun jäseniä uuden hallinnon poliittisiksi päälliköiksi.lähde?
Fonien kulttuurinen käytäntö kuitenkin muuttui nopeasti Ranskan pakotteiden myötä. Asenin käyttö ja tuotanto avattiin kaikille yhteiskunnan jäsenille. Monarkian kaataminen toi tosiasiassa kuningasvallan ajalta peräisin olevan, pelkästään hovikulttuuriin liittyvän asenin käytön koko kansan käsiin.lähde?
Aluksi kuitenkin syntyi sosiaalisia kerrostumia määritettäessä, keitä kunnioitetaan asenilla, ja heitä olivat  ranskalaisten nimittämät uuden ajan päälliköt. Alun perinkin fonien yhteiskunnassa vain rikkaimmilla oli varaa asenien teettämiseen ja 1800-luvun lopulle asti aseneita tehtiin vain kalliista materiaaleista. 1900-luvulle tultaessa asenien käyttö yleistyi kaikilla fonien yhteiskunnan tasoilla. Maanviljelijät ja työläiset saattoivat tilata aseneita, jotka oli tehty teräksestä, hylätyistä peltipurkeista, pullonkorkeista ja kaikenlaisesta metalliromusta.lähde?
Myös asenin käyttötapa kuolleiden kunnioittamisessa muuttui. Aikaisemmin kunnioitettiin vain vainajia, joilla oli merkittävimpiä saavutuksia. Asenien uudemmassa käytössä siitä tuli väline, joka pääasiassa ilmaisee suvun jatkuvuutta ja yhtenäisyyttä. Asenien käyttöä tutkinut Edna Bay kirjoittaa:
”Kuninkaallisen esi-isien asenien viesti esikoloniaalisella ajalla kohdistui valtiovallan näkyvyyteen, dynastian kuninkaiden ja kuningataräitien vahvuuksiin. Asenien koristeelliset kuvaelmat karkeasti otettuna 1800-luvun puolesta välistä 1920-luvulle ja 1970-luvulle kertovat sukujen sisäisistä suhteista läheisesti. Ne puhuvat hyvistä ystävistä, kuolleista ja kuolleiden ja elävien välisestä yhteydestä.”
Uudempi käyttö

Angélique Kidjo, joka syntyi Ouidahissa Beninissä, kertoo muistelmassaan Spirit Rising perheensä asen-huoneesta.
Perheessäni tämä huone on pieni, ympyrän muotoinen maja, joka on punasavea. Se on sukumme talon sisäpihalla, pienen kadun varrella lähellä toria Ouidahissa, josta isäni suku on kotoisin. Katto on poimutettua metallia ja sisäkatto on alhaalla, joten sisään pääsemiseksi pitää kumartua.
Kidjo kertoo kotinsa asenista:
Asen on pieni metallinen jalake, jota käytetään eräänlaisena alttarina. Joka kerta, kun joku kuolee, henkilö esitetään pienessä, hienossa metallihahmossa. Se on symboli, joka yhdistyy hänen nimeensä, tai sananlaskuun, joka määrittelee häntä tai hänen harjoittamaansa ammattia. Esimerkiksi isäni sisko, joka ryhtyi hoitamaan heidän äitinsä vaatekauppaa, esitetään hänen käsissään olevilla saksilla. Figuriinit ovat peräisin sukupolvien takaa, aina sukumme alkuun asti ainakin kolmen vuosisadan – joten huone on täynnä niitä. Pienveistokset ruostuvat meri-ilmassa ja niitä peittää savipöly, mutta huonetta ei lakaista koskaan, sillä uskotaan että tomu on osa asenia, osa henkilön henkeä. Jos asen kaatuu ja rikkoontuu, henkilön henki elää vielä ikuisesti.
Kuvia

Akati Akpene Kendo, Asen-alttari, 1800-luvun loppu, Brooklyn Museum.
Kuva Adjaasin (Dahomey) alueelta, noin 1900.
Aseneita Strasbourgin Musée Vodoun Arbogast-kokoelmasta.
Vodou-pappi tarpeistoineen, kuten figuriineja ja fetissejä. Keskellä edessä asen-alttari.
Aiheesta muualla

Altar (Arkistoitu – Internet Archive), Smithsonian, National Museum of African Art
Rituaaliesineitä myytävänä torilla, taustalla myös gbadota-tyylisiä aseneita. Helinä Rautavaaran kuva Dahomeysta vuonna 1966.
Herculanum

Herculanum
Herculanum on sveitsiläisen kirjainmuotoilija Adrian Frutigerin vuonna 1990 suunnittelema kirjaintyyppi. Se kuuluu kirjasinvalimo Linotypen käynnistämään Type before Gutenberg -sarjaan, jossa julkaistiin kokeneiden kirjainmuotoilijoiden ja kalligrafien suunnittelemia uudelleentulkintoja kirjoitusmuodoista, jotka olivat yleisiä ennen painokirjainten aikakautta.
Herculanum on saanut nimensä tuhoutuneen roomalaisen Herculaneumin kaupungin mukaan. Kaupunki tuhoutui Pompejin tavoin Vesuviuksen purkauksessa vuonna 79. Herculanumin kirjainmuodot perustuvat tuolta ajalta peräisin oleville papyrukselle kirjoitetuille kursiivikirjaimille, ja se koostuu pelkistä suuraakkosista. Herculanum on luonteeltaan epämuodollinen ja hienostunut kirjaintyyppi, joka sopii parhaiten otsikoihin.
Velociraptor

| Velociraptor |
| --- | --- |

 Liitukausi 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Osalahko::  †Tetanurit Tetanurae
Yläheimo::  †Coelurosaurit Coelurosauria
Heimo::  †Dromaeosaurit Dromaeosauridae
Suku::  †Velociraptor
Laji::  mongoliensis
Kaksiosainen nimi
 † Velociraptor mongoliensis  Osborn, 1924 
Katso myös
   Velociraptor Wikispeciesissä   Velociraptor Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Velociraptor (nimen merkitys: ”nopea varas”) on myöhäisellä liitukaudella (83–70 mvs) elänyt dinosaurussuku, joka kuuluu liskonlantioisten lahkon Dromaeosauridae-heimoon.  Suvun fossiileja on löydetty Mongolian ja Kiinan rajamailta, josta löydettiin myös tunnettu fossiili, jossa Velociraptor on kuollut saaliinsa kanssa. Lajin nimesi Henry Fairfield Osborn vuonna 1924.
Velociraptorin sukulaisen, Zhenyuanlongin, fossiilin löytyminen Kiinasta julkistettiin heinäkuussa 2015.
Koko ja ulkonäkö

Velociraptor ei ollut aikansa suurimpia petoja, vaan olisi ihmisen rinnalla vain hieman yli polven korkuinen. Pituus oli 1,8 metriä ja korkeus yhden metrin pään kohdalta. Paino oli 7–15 kg. Velociraptorilla oli pitkä, litteäkuonoinen pää. Hampaita oli noin 80, joista pisimmät olivat pituudeltaan 2,5 cm. Takaraajoissa oli sirppimäinen, noin 9 cm pitkä kynsi.
Viimeaikaiset dinosauruslöydöt viittaavat siihen, että myös Velociraptorilla oli höyhenpeite.
Jurassic Park

Velociraptor tuli erityisen tunnetuksi elokuvasta Jurassic Park. Eläinten kokoa oli elokuvassa hieman liioiteltu, sillä todellisuudessa ne olivat  pienempiä. Elokuvan raptorit muistuttavat ulkomuodoltaan enemmän lähisukulaistaan Deinonychusta, minkä lisäksi elokuvan raptoreiden anatomia oli virheellinen, sillä todellisuudessa niiden hännät olivat jäykkiä ja eturaajat malliltaan erilaisia. Elokuvassa myös Velociraptoreiden höyhenpeite oli poistettu. Velociraptorin uskotaan olleen nopea juoksija, mutta ei kuitenkaan yhtä nopea kuin gepardi, kuten elokuvassa väitettiin. Velociraptor ei myöskään ollut niin älykäs ja nokkela petoeläin, eikä todistetusti saalistanut laumassa. Todellisuudessa Velociraptor oli älykkyydeltään samalla tasolla kuin nykyajan linnut.
Jurassic Park - fanien piireissä elokuvassa esiintynyt raptor tunnetaan nimellä Velociraptor nublarensis tai Velociraptor sornaensis.
Mobile City

| Mobile City |
| --- | --- |

 vaakuna

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Texas
Piirikunta:  Rockwall
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  0,04 km²
 – Josta vettä:  0 km² 
Väkiluku (2020):  142
 – Väestötiheys:  3550 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mobile City on kaupunki Yhdysvalloissa Texasin osavaltiossa. Vuoden 2020 väestönlaskennassa Mobile Cityssä oli 142 asukasta. Kaupunki sijaitsee Rockwallin piirikunnassa. Mobile City kuuluu Dallasin–Fort Worthin metropolialueeseen.
Mobile City perustettiin vuonna 1990, jotta sen alueelle voitiin perustaa alkoholiliike. Rockwallin piirikunta oli tuolloin kuiva piirikunta: piirikunta ja sen alueella sijaitsevat kaupungit eivvät sallineet alkoholin myyntiä. Mobile City oli vuoteen 2007 asti ainoa Rockwallin piirikunnan kaupunki, jossa sai myydä alkoholia.
Sigel's Liquor Mobile Cityssä.
Väestö

Vuoden 2020 väestönlaskennassa Mobile Cityn asukasluku oli 142. Asukkaista valkoisia oli 22,5 % ja 0,7 %. Asukkaista 33,1 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 43,7 % kuului kahteen tai useampaan rotuun. 79,6 % oli hispaanoja tai latinoita mistä tahansa rodusta. 89,4 % asukkaista puhuu kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 23,7 % asukkaista on syntynyt ulkomailla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mobile City Wikimedia Commonsissa
Jaakko Heikkinen

Jaakko Heikkinen on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Heikkinen pelasi Superpesistä kaudet 2003-2015. Hänen seuransa olivat Puijon Pesis, Sotkamon Jymy, Joensuun Maila ja Jyväskylän Kiri. Sotkamon Jymyssä pelatessaan Heikkinen saavutti kaksi SM-kultaa, kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.  Heikkinen on palkittu urallaan parhaan ulkopelaajan Kultainen räpylä-palkinnolla. Hän pelasi ulkokentällä polttolinjassa.
Heikkinen pelasi urallaan 302 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi viisi kunnaria ja 118 tavallista juoksua, toi 47 juoksua ja keräsi 544 kärkilyöntiä. Heikkinen pelasi urallaan 101 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi 24 tavallista juoksua, toi 11 juoksua ja keräsi 111 kärkilyöntiä. Heikkinen pelasi urallaan 12 Superpesiksen alempaa pudotuspeliottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja 15 tavallista juoksua, toi 11 juoksua ja keräsi 41 kärkilyöntiä. Heikkinen pelasi urallaan kahdeksan Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän löi yhdeksän juoksua, toi seitsemän juoksua ja keräsi 22 kärkilyöntiä.
Only Murders in the Building

| Only Murders in the Building |
| --- | --- |

Tyyli:  rikos, komedia, mysteeri
Kestoaika:  30min
Kehittäjä(t):  Steve Martin & John Hoffman
Pääosissa:  Steve Martin, Martin Short & Selena Gomez
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Julkaistu:  2021
Esitetty:  31. elokuuta 2021 –
Tuotantokausia:  4
Jaksoja:  40
Aiheesta muualla
IMDb 
Only Murders in the Building on yhdysvaltalainen Steve Martinin ja John Hoffmanin luoma rikoskomediasarja. Sarja kertoo kolmesta toisilleen tuntemattomista naapureista Charles Haden-Savagesta (Steve Martin), Oliver Putmanista (Martin Short) ja Mabel Morasta (Selena Gomez), joita yhdistää kiinnostus truecrimeen. Sarjasta on julkaistu neljä tuotantokautta, joista ensimmäinen elokuussa 2021. Suomessa sarja on katsottavissa Disney+ palvelusta.
Kástro (Sífnos)

| Kástro Κάστρο |
| --- | --- |
 Kástron kylä.
 Kástro
 Koordinaatit: 36°58′29″N, 24°44′43″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Mílos
Kunta:  Sífnos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  6504000104
Väkiluku (2011):  118
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kástro (kreik. Κάστρο) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sífnoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Sífnoksen kuntaan, Míloksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kástro on osa saaren pääkylän Apollonían eli Chóran kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 118 (vuonna 2011).
Kástron kujia.
Antiikin aikaisia ja myöhempiä muureja Kástrossa.
Kástro sijaitsee kukkulalla Sífnoksen itärannikolla noin viisi kilometriä itään Apolloníasta. Se on rakennettu saaren antiikin aikaisen Sifnoksen poliksen kaupunkikeskuksen ja sen akropoliin eli linnavuoren paikalle. Paikka toimi linnoituksena edelleen venetsialaisvallan aikana, mistä kylä on saanut nykyisen linnaan viittaavan nimensä.
Kylän nähtävyyksiin lukeutuvat muun muassa akropoliin jäänteet, kuten muurien osat noin ajalta 500 eaa., lukuisat muut antiikin aikaiset jäänteet eri puolilla kylää ja sen lähialuetta, myöhempi 1600-luvulla rakennettu venetsialainen linnoitus, 1500- ja 1600-luvuilla rakennetut kartanot ja kirkot sekä Sífnoksen arkeologinen museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kástro Wikimedia Commonsissa
Siunaus

Friskin äiti siunaa oven Kolarin Sieppijärvellä.
Siunaus uskonnollisena käsitteenä tarkoittaa varsinaisesti Jumalan suomaa hyvyyttä, menestystä, varjelusta tai armoa, mutta sanaa käytetään myös varsinkin papin jumalan­palveluksen tai kirkollisen toimituksen yhteydessä lausumasta rukouksesta, joissa pyydetään Jumalalta siunausta tai toivotetaan siunausta. 
 Tavallisimmin siunausta pyydetään läsnä olevalle seura­kunnalle, mutta sitä voidaan rukoilla myös esimerkiksi paikalle tai rakennukselle.
Yleiskielessä siunaamiseksi kutsutaan usein myös jonkin asian hyväksymistä tai vahvistamista, esim. ”Hallituksen esitys sai eduskunnan siunauksen” (vahvistuksen).
Kristillisen käsityksen mukaan siunaus on Jumalan läsnäoloa ja huolenpitoa tässä maailmassa. Siunaus tarkoittaa Vanhassa testamentissa varsinkin jälkeläisten ja oman maan saamista. Luterilaisen kirkon mukaan siunaus tulee aina Jumalalta, mutta ihminen voi välittää sen.
Alkuperä

Siunauskäytännön tarkkaa alkuperää ei tunneta.
Juutalaisuuden pyhä kirja Talmud antaa tarkat ohjeet siunauksesta. Alun perin siunaaminen kuului papillisen säädyn eli Leevin heimon jäsenten tehtäviin, heistäkin tarkkaan ottaen ensimmäisen ylipapin Aaronin, Mooseksen veljen, jälkeläisille. Mutta aivan käytännön syistä tehtävä on siirtynyt muille; Jerusalemin temppelin tuhon jälkeen ei varsinaisia pappeja ole ollut, ainoastaan rabbeja, jotka eivät ole pappeja vaan opettajia, vaikka suorittavatkin myös papin tehtäviä.
Vihkimisoikeuden rabbit ovat saaneet maallisilta viranomaisilta, aikuistumisjuhlien eli poikien bar mitsva ja tyttöjen bat mitsva -tilaisuuksien johtaminen tai sairaiden luona käyminen kuuluu heidän velvollisuuksiinsa seurakuntien vanhimpina, ja siunaaminen on luovutettu heille Aaronin jälkeläisten sijaisina. Juutalaiset käyttävät siunauksena Herran siunausta eli Aaronin siunausta, joka on peräisin Neljännestä Mooseksen kirjasta (6:24–26).
Kristillinen siunaus

Koska ensimmäinen kristillinen seurakunta syntyi Jerusalemiin juutalaisten keskuuteen, sen käytännöt otettiin jokseenkin suoraan juutalaisuudesta. Niihin vain liitettiin Kristuksen ja Pyhän Hengen osuus.
Varhais­kristillisenä aikana ja vielä keskiajalla siunaus luettiin ehtoollisen vieton edellä. Apostolisten konstituutioiden kuvaamassa jumalan­palveluksessa diakoni luki yhteisen esi­rukouksen, minkä jälkeen piispa siunasi kansan lukemalla vanhatestamentillisen Aaronin siunauksen (4. Moos. 24-26). Myöhemmin on useimmissa kirkkokunnissa tullut tavaksi lukea siunaus jumalanpalveluksen tai kirkollisen toimituksen lopussa. Varhaisin tieto tällaisesta käytännöstä on piispa Serapionin sakramentaariosta vuodelta 350.
Ortodoksinen kirkko, joka määrittelee itsensä alkuseurakunnan suoraksi jatkajaksi, noudattaa näitä alkuperäisiä mahdollisimman tarkkaan; niihin tulleet muutokset ovat lähinnä kulttuurillisia eroja. Tärkein yksittäinen seikka oli ristinmerkin käyttöön ottaminen.
Roomalais-katolinen kirkko, joka myös määrittelee itsensä alkuseurakunnan suoraksi jatkajaksi, on myös säilyttänyt alkuperäiset käytännöt varsin samanlaisina. Ristinmerkki tehdään kirkon latinalaisessa riituksessa vasemmalta oikealle koko kättä käyttäen, kun kirkon itäisten riitusten jäsenet tekevät sen ortodoksien tapaan oikealta vasemmalle kolmella sormella. Messun lopussa luettavan siunauksen sanamuoto
Protestanttiset kirkot pysyivät pitkälti samoilla linjoilla; vain ristinmerkki jäi vuosisadoiksi pois käytöstä. Luterilaiset kirkot ovat palauttaneet sen käyttöä rajallisessa määrin ja anglikaanit käyttäneet jokseenkin koko ajan katoliseen tapaan.
Ortodoksinen käytäntö > Rukous ja ristinmerkki

Ortodoksit rukoilevat paljon; hyvin tyypillistä on, että vaaran uhatessa he turvautuvat rukoukseen; mm. kun Leinon vankeja koottiin Malmin lentokentällä maavallin viereen rivistöihin nimenhuutoa varten, monet noista iäkkäistä miehistä pelästyivät, että nyt heidät ammutaan. He rukoilivat tauotta ja tekivät ristinmerkkejä vapaalla kädellään; heidät oli nimittäin kytketty käsiraudoin pareiksi.
Jokapäiväisin tapa on se, että ihminen siunaa itse itsensä ristinmerkillä aamu- tai iltarukouksen yhteydessä. Myös vuode voidaan juuri ennen levolle menoa siunata ristinmerkillä. Stalinin ajan Neuvostoliitosta on tarinoita, kuinka vankiloissa vanhemmat miehet piirsivät monen ristinmerkin avulla eräänlaisen laatikon makuupaikkansa ympärille, lopulta makuulta sulkivat vielä yhdellä auki olleen kyljen - ja sitten nukkuivatkin rauhassa aamuherätykseen asti.
Ortodoksinen käytäntö > Sakramentit

Sakramentteja on kaiken kaikkiaan seitsemän: kaste, mirhavoitelu, katumus, pappeus, avioliitto, sairaanvoitelu ja eukaristia eli Pyhän ehtoollisen asettaminen. Jokaiseen niistä siunaus liittyy olennaisena osana.
Ortodoksinen käytäntö > Jumalanpalvelukset

Eri jumalanpalvelusten aikana pappi tai piispa siunaa kirkkokansaa useaan otteeseen; eräs tunnetuimpia on juuri ennen evankeliumin lukua lausuttu vuorotervehdys:
»Rauha olkoon teille kaikille - Niin myös sinun hengellesi»
Suurin osa palveluksen aikaisista siunauksista annetaan kädellä, vain loppusiunaukset käsiristiä käyttäen. Piispa siunaa kansaa molemmilla käsillään, usein käyttäen tarkoitukseen tehtyjä kolme- ja kaksihaaraisia kynttilänjalkoja, trikiiriä ja dikiiriä; tapa on peräisin Bysantin hovista.
Kreikkalainen tapa on, että liturgiapalveluksen aikana, kun ennen evankeliumia veisataan Pyhän Kolminaisuuden virsi, papisto laulaa sen kahdesti, minkä jälkeen piispa tulee kansan eteen käsiristi ja kaksihaarainen siunauskynttilä kädessään lukeakseen esipaimenellisen siunauksen:
»Herra, Herra, katso nyt laupiaasti puoleemme ja näe tämä viinitarha; vahvista tahdollasi se minkä oikea kätesi on tehnyt»
ja siunaa kansaa kolmesti ristillä ja kynttilöillä lausuen:
»Pyhä Jumala - Pyhä Väkevä - Pyhä Kuolematon - armahda meitä!»
Venäläisessä tavassa toimitus on muuten sama, mutta piispa pitelee ristin sijasta kolmihaaraista siunauskynttilää.
Kädellä siunaus tehdään piirtämällä ilmaan ristinmerkki vasemmalta oikealle; papin ja piispan siunaava käsi on hiukan eri asennossa kuin maallikon: etusormi suorana, keskisormi koukistettuna, peukalo ja nimetön ristikkäin sekä pikkusormi koukussa; näin sormet muodostavat tyylitellyt kirjaimet I C X C eli nimikirjaimet Jeesus Kristus.
Ortodoksinen käytäntö > Papiston tervehtiminen

Eniten siunauksia jakaa papisto: ortodokseilla on perinteinen tapa, että pappia ja piispaa tervehditään pyytämällä siunausta; tämä tapahtuu astumalla tervehdittävän eteen ja asettamalla kädet päällekkäin, oikea käsi ylempänä ja kämmenet ylöspäin, kyynärpäät taivutettuina ja kyynärvarret suorina. Papiston jäsen siunaa pyytäjän ristinmerkillä jonka jälkeen siunattu vastaa suutelemalla siunaajan kättä, jonka tämä laskee pyytäjän käsien päälle.
Jos paikalla on vain pappeja, voi siunauksen pyytää jokaiselta - piispan läsnä ollessa vain häneltä. Tämä etiketti on - kuten paljon muutakin - muisto alkuseurakunnasta; silloin vain alkuperäiset apostolit saivat jakaa siunauksia. Piispat määritellään heidän suoriksi seuraajikseen. Myös igumeniaa voi tervehtiä pyytämällä samalla tavoin siunausta. Tällöin hänen kättään ei suudella, vaan igumenian ristiä.