Juvan kirkko
Rakentaminen > Suunnitelmat

Suomessa oli mieluusti rakennettu kirkot puusta, koska rakennusmateriaalin saaminen ei tuottanut ongelmaa ja melkein jokaisen talonpojan katsottiin hallitsevan hirsirakentamisen teoriassa ja käytännössä. Puukirkon rakennusaika oli lyhyempi kuin kivikirkon eikä kustannuksia lisääviä kivi- ja muurausalan ammattimiehiä tarvinnut tuottaa muualta, vaan rakentaminen toteutui ”oman” väen turvin. Julkiset rakennukset oli kuitenkin 1800-luvun alkupuolen määräysten mukaan rakennettava kivestä tai tiilestä ja puukirkkoajatuksesta oli Juvallakin luovuttava.
Pitäjänkokouksessa maaliskuussa 1847 päätettiin alustavasti teettää kustannusarviot molemmille rakennusmateriaalivaihtoehdoille, harmaakivelle ja punatiilelle. Kirkon muodosta päätettiin aluksi vain, että kellotornin tulisi olla kirkon yhteydessä eikä erillisenä. Kesäkuussa 1847 pidetyssä pitäjänkokouksessa keskusteltiin kirkon muodosta. Viistettynurkkaisen ristikirkon hyvinä puolina pidettiin ulkonäköä ja saarnan kuulumista hyvin joko puolelle kirkkoa. Pitkäkirkon kannattajat pitivät ristikirkkoa pimeänä ja käyttivät esimerkkeinä Kuopioon rakennettua ristikirkkoa ja Leppävirran pitkäkirkkoa. Nykoppin jälkeen vuonna 1847 kirkkoherraksi tullut Magnus Erik Alopaeus kääntyi Yleisten rakennusten intendentinkonttorin puoleen ja kysyi neuvoa. Konttorin päälliköltä Ernst Lohrmannilta tuli syyskuussa 1847 vastauskirje, jossa hän kertoi risti- ja pitkäkirkon rakennuskustannusten olevan lähestulkoon samat. Lohrman piti lehterein varustettua pitkäkirkkoa parempana vaihtoehtona, kun otettiin huomioon seurakunnan koko. Lisäksi hän kertoi, että kivikirkon ylläpitokustannukset olisivat aikaa myöten halvemmat kuin tiilikirkon. Kivikirkon rakentamista puolsi myös rakennusmateriaalin helppo saatavuus - tuossa vaiheessa kirkkoa oltiin vielä rakentamassa Ylämäelle.
Helmikuussa 1851 pidetyssä pitäjänkokouksessa todettiin lopullinen toivomuslista arkkitehdille suunnittelun pohjaksi. Kirkon tuli olla harmaakivinen, suorakaiteen muotoinen ja siinä tuli olla lehterit, takalehterin tuli olla riittävän suuri uruille. Perusmuuri saisi olla lohkokivistä ja ulkopinnaltaan tasoittamaton, mutta seinät rapattaisiin valkeiksi molemmin puolin. Sakaristo tulisi muurata tiilestä. Ikkunoita tulisi olla niin paljon, että valoa riittäisi sekä kirkkosaliin että lehtereille. Kirkkon tulisi sopia 3 000 henkilöä. Arkkitehdin päätäntävaltaan jäisi tornin korkeus ja muutamia muita yksityiskohtia. Lohrmannin suunnitelmat saapuivat arvioitavaksi marraskuussa 1851, niihin oli tehty muutamia muutoksia esitettuihin toiveisiin nähden. Kirkko voitaisiin kattaa puupaanuilla teräslevyjen sijaan ja kirkon kivipylväät oli korvattu puisilla. Pitäjänkokous järjestettiin vielä samassa kuussa ja suunnitelmat hyväksyttiin. Helmi- ja maaliskuussa 1852 pidetyissä pitäjänkokouksissa rakennuttamisasia käsiteltiin ja päätettiin antaa kirkon rakentaminen urakoitsijalle. Urakkahuutokaupasta ja urakkasopimuksen ehdoista päätettiin maaliskuussa 1853 ja huutokauppa järjestettiin kesäkuussa 1853. Ensimmäinen huutokauppa ei tuottanut kustannusarvion mukaista tulosta, mutta uudella yrityksellä urakoitsijaksi saatiin Vehmaan kartanon omistaja luutnantti Georg Erik Grotenfelt 42 800 hopearuplan hinnalla.
Kirkon rakennustyön valvojaksi tuli Intendentinkonttorin arkkitehti Carl Albert Edelfelt, joka myös suunnittelisi kirkon sisätilat ja laatisi työ- ja detaljisuunnitelmat koskien sekä kirkon ulko-että sisäpuolta. Kirkon rakentamiseen tuli vielä viivästys, kun kirkkoherra Alopaeus suunnitelmia tutkittuaan totesi kirkosta tulevan liian pieni. Alopaeus lähetti Intendentinkonttoriin kirjeen toukokuussa 1855. Lohrmann oli matkoilla ulkomailla, mutta kirjeeseen vastannut Edelfelt luonnosteli pidemmän ja leveämmän kirkon, johon tulisi pienet poikkisakarat kuten Leppävirran kirkossa. Lehtereiden portaat sijoitettiin sakaroihin. Lohrmann hyväksyi myös muutoksen, samoin pitäjänkokous, senaatti ja urakoitsija, joka sai urakkasummaansa 4 000 ruplan lisäyksen. Uusi urakkasopimus allekirjoitettiin 11 lokakuuta 1856. Kirkon perustukset saatiin valmiiksi lokakuussa 1857. Kirkon loppukatselmus pidettiin 6. elokuuta 1863. Kirkko todettiin kaikin puolin urakkasopimuksen, kustannusarvion ja suunnitelmien mukaan valmiiksi rakennetuksi. Ensimmäinen jumalanpalvelus uudessa kirkossa pidettiin 23. elokuuta 1863 ja kirkko vihittiin käyttöön 8. syyskuuta 1863. Kirkon vihki lääninrovasti Henrik von Pfaler.