stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Opel Commodore
Commodore A (1967–1971) > Holden Monaro (HK, HT, HG, 1968–1971)

GM-Australian Holden-automerkillä oli vuosina 1968–1971 Rekord/Commodore-serkkujensa cokispullo-muotoilua muistuttava hardtop-coupé Monaro. Se pohjautui järeämpään, myös vuodelle 1968 uudistettuun full size-mallin Kingswood (HK). Samannäköisyydestä Opel Commodoreen huolimatta juhlittu Monaro-malli oli Holdenin omaa suunnittelua. Moottorivaihtoehdot perusmalli GTS:sä olivat 6-sylinterisiä joko 2 460 cm³ tai kahtena tehovarianttina "perus" ja "S" tarjottu 3 050 cm³. Lisäksi Monarosta piti olla V8-moottorilla varustettu versio, mutta moottoritilan mitattiin aluksi olevan liian pieni jotta sinne voisi asentaa Chevrolet-peräisen pikkulohko-V8:n. Siksipä Holden ryhtyi suunnittelemaan ensimmäistä australialaista V8-moottoria joko 4 145,9 cm³- l. 253 kuutiotuuman tai 5 047,2 cm³- l. 308 kuutiotuuman versiona. Moottoriprojekti viivästyi, ja tällä välin Monaron moottoritilan tarkistusmittaus paljasti ensi mittauksen epätarkaksi, eli että Chevrolet-moottorin mahtui kuin mahtuikin paikalleen. Näin Monaroa sai joko GTS-mallina 307 kuutiotuuman l. 5 030 cm³- tai GTS 327 -huippumallina merkintänsä mukaisesti 327-kuutiotuuman l. 5 360 cm³ Chevroletin V8-moottorin. Suurin GTS 327 oli saatavilla vain 4-vaihteisella käsivalintavaihteistolla.[lähde? ]
Kesäkuussa 1969 HK-sukupolvi korvautui HT-sukupolven facelift-korilla, ja moottoripaletti käsitti kotimaisten 253- ja 308-kuutiotuumaisten V8-moottoreiden rinnalla Chevroletilta hankitun, 327-kuutiotuumaisen korvaavan suuremman 350 kuutiotuuman moottorin, johon oli nyt myös saatavilla 2-vaihteinen, Oliver K. Kelleyn eli Olavi Koskenhovin suunnittelema Powerglide-automaattivaihteisto. Heinäkuun 1970 lopulla julkistettu HG-sukupolvi oli viimeinen alkuperäisellä korilla - toki pois lukien vähäiset muotoilun muutokset keulaan ja perään sekä versioita identifioivat merkit. Esimerkiksi GTS 350 -merkit lokasuojissa vaihtuivat jäähdytinsäleikön GTS-merkkeihin, kun taas 350-merkki oli HG:ssä tullut kookkaana tarrana etulokasuojien kärkeen. Lisäksi HT- ja HG-sukupolven Honden Monaro GTS:iä koottiin Etelä-Afrikassa sikäläisen General Motors -yhtiön Australiasta tuomista osista GMSA:n tehtaalla Port Elisabethissa, ja GMSA jatkoi HG-Monaron valmistamista myöhemmin Chevrolet SS -nimisenä: se sai kromimaskin nelivalojärjestelmällä ynnä suurilla kulmavilkuilla, ja moottoreina oli yhä tarjolla pienempi Holden 308- sekä Chevrolet 350- V8. GMSA-valmistus oli 3 010 kappaletta, joista hieman yli puolet Monaroja ja hieman alle puolet Chevrolet SS:ejä.[lähde? ]
Commodore B (1972–1977)

Maaliskuusta 1972 lähtien Opel Rekord D -mallisarjan kaltainen Commodore B -mallisarja 6-sylinterisillä moottoreilla tuli saataville. Nämä mallisarjat olivat ensimmäiset, joiden korin General Motors oli suunnitellut tietokoneavusteisesti. Kuusisylinteriset moottorit olivat nyt tarjolla 2,5- tai 2,8-litraisina, ja tehovaihtoehdot olivat 115 hv (85 kW) – 160 hv (118 kW) joskin teho laski vuosimallissa 1975 Länsi-Saksan markkinoilla enimmillään 118:sta 114 kW:iin päästörajojen tultua voimaan. Huippuversio GS/E sai ainoana tehostetun ohjauksen sekä tuulilasiin valetun autoradio-antennin vakiovarusteiksi. Lisävarusteena Commodore oli saatavilla mm. valuvanteilla peltivanteiden sijaan, ja/tai 3-vaihteisella automaattivaihteistolla 4-vaihteisen käsivalintavaihteiston tilalle. Myös metallihohtovärit olivat nyt tulleet tarjolle Commodore-mallisarjaan lisähinnasta. Korimalleina oli edelleen saatavilla 4-ovinen sedan tai 2-ovinen coupé, joskin muutama Rekord D -mallisarjan farmariauto toteutettiin kokeellisesti Commodore-mallisarjan tavoin varusteltuina.[lähde? ]
Commodore C (1977–1982)

Vuoden 1977 Frankfurtin IAA-messuilla ensiesitelty Commodore C-mallisarja tuli markkinoille vasta lokakuussa 1978, ja tarjolla oli perinteisen coupé- ja sedan-version rinnalla vuodesta 1981 lähtien myös Voyage-nimen saanut, runsaammin varusteltu farmariversio. Tätä Voyage-mallia myytiin kuitenkin lanseerausta seuranneen 16 kuukauden aikana vain epätyydyttävät 3 440 kappaletta, eli se on Commodore C-mallisarjan harvinaisin variantti. Kalliimman Opel Senator-mallin korin mutta pienemmän 2,5-litraisen 6-sylinterisen moottorin yhdistelmä ei segmenttinä ollut elinkelpoinen, kun samaan aikaan Senator-mallikin sai aikakaudelle tärkeänä polttoaineen kulutuksen vähentämiskeinona pienempiä bensiini- ja dieselmoottoreita, ja Commodoren ero Rekord-mallisarjaan kapeni. Toisaalta kilpailu oli kiristynyt muiden muassa Audi 100 -mallisarjan uudistusten saavutettua suosiota markkinoilla: saksalaiskilpailijoiden uudistuessa GM-jätti menetti aloitteen, ja 1970-luvun kultakauden vuosinaan 1930-luvun tavoin lyhytaikaisesti jopa Volkswagenin Saksan suurimpana autonvalmistajana myyntimäärissä ylittäneen Opelin imago himmeni.[lähde? ]
Vuonna 1982 Senatorin päivitysversion A2 (1982–1986) myötä Commodore-mallisarjan valmistus lakkasi ilman seuraajaa. Markkinoiden kaltoin kohtelemien ylemmän keskiluokan Opel-mallisarjojen tarjonta loppui vuonna 2003 päättyneeseen Opel Omega B -malliversion valmistukseen. [lähde? ]
Commodore C (1977–1982) > Holden Commodore (1978–1988, Australia)

Australiassa Commodore C:n korisisarina olivat vuosien 1978–1988 Holden Commodore VB/VC/VH/VK/VL, joskin kori oli vuoden 1984 VK-versiosta lähtien Senator A:n kaltainen kolmella sivuikkunalla, ja viimeisessä VL-versiossa maaliskuusta 1986 lähtien samankaltaisesti pyöristetympi kuin Senator B:ssä. V-kirjain juontuu GM:n takavetoisesta V-Platform-pohjalevystä, minkä Opel oli kehittänyt 1960-luvulla, mikä tuli ensi kertaa käyttöön vuonna 1966 Rekord C- ja Commodore A -sukupolvissa, ja minkä australialainen muunnos jatkoi vielä vuosina 2003–2007. Sitä ei pidä sekoittaa yhdysvaltalaiseen erilliseen V-Body -pohjalevyyn (1987), mikä oli käytössä etuvetoisessa Cadillac Allanté-mallissa vuosina 1987–1993. V-pohjalevyn seuraaja oli Zeta-pohjalevy (2006-2017). Commodore VB voitti heti ensi vuonnaan Australian Vuoden Auto -tittelin, sillä se poikkesi eurooppalaisine juurine aiemmin yhdysvaltalaismuottia noudattaneista kilpailijoistaan kuten vaikkapa Ford Falconista. Mallinimi meni varustetasojen mukaan, ollen Commodoressa Executive, Berlina ja Calais, kun Commodore-varustetasot oli aluksi nimetty eurooppalaiseen tyyliin SL, SL/X tai SL/E. Huippumallissa Calais ajovalot olivat sähkötoimisten luukkujen takana piilossa. Viimeisen VL-sukupolven moottorivaihtoehtoja olivat Nissanilta ostettu 3,0-litrainen V6-bensiinimoottori ilman tai turbon kera, tai General Motorsin 5,0-litrainen V8-moottorin nelikurkkuisella kaasuttimella ja 166 hv teholla. Erityisesti VL-sukupolvea moitittiin halvan oloisesta sisustuksesta, ja sen korissa oli laatupuutteita: esimerkiksi tuulilasin tiivistystapa ohjasi kosteutta alla oleviin peltirakenteisiin, mitkä ruostuivat seurauksena pilalle. Vuodesta 1988 lähtien Australian Commodore-mallien muodot ja osin tekniikkakin pohjautuivat Opel Omegaan. Vuonna 1856 perustettu Holden-yritys siirtyi vuonna 1931 General Motorsin merkkien portfolioon, ja se lakkautettiin vuonna 2020.
Commodore ja sitä vastaavat mallit muilla markkinoilla

Kolmatta Commodore-sukupolvea myytiin Isossa-Britanniassa nimellä Vauxhall Viceroy. Commodore on lisäksi ollut australialaisen General Motors-yhtymään kuuluvan Holden-automerkin malli vuosina 1978–2020. Etelä-Korean Daewoo aloitti autonvalmistuksen heinäkuun 1975 ja kesäkuun 1978 välisenä aikana: Shinjin Industrial Co. oli aloittanut Toyota-partnerina, mutta kääntyi vuonna 1972 General Motorsin yhteistyökumppaniksi. Automalli Shinjin Opel Rekord Royale oli 4-ovinen, varustettu joko 1,7- tai 1,9-litraisella nelisylinterimoottorilla, ja sen valmistusmäärä oli noin 12 000 kappaletta. Myös iranilainen vuonna 1967 Jeep- ja sitten AMC:n Rambler-mallien valmistusta varten perustettu Iran Pars Khodro Co. aloitti yhteistyön vuonna 1972, jolloin sen yritysnimeksi tuli General Motors Iran, ja tuotteeksi 2,5- tai 2,8-litraisilla 6-sylinterisillä moottoreilla varustettu, Commodorea vastaava Chevrolet Royal tai Iran. Valmistusmäärä vuosina 1974–1977 oli noin 10 000 kappaletta. GM Iran laajensi myös yhtymän amerikkalaismallien valmistukseen, mutta yhteistyö päättyi Iranin vallankumoukseen vuonna 1979. Pars Khodro Co. valmistaa edelleen autoja Iranissa. GM Etelä-Afrikka valmisti Commodore A- ja B-sukupolvia vuosina 1968–1973 Port_Elizabeth-tehtaallaan Vauxhall Victor FD-tyyppisellä maskilla Ranger-nimisenä 2-ovisena sedanina (sisäisen kilpailun välttämiseksi, sillä Victor oli tarjolla vain 4-ovisena). GM Sveitsin tehdas Biel/Biennessä (1970–1975) ja GM Continental-alayhtiö Belgian Antwerpen tehtaallaan 1970–1978 valmistivat Ranger A/B-sukupolvia tarpeisiinsa Opel-moottoreilla, ja käyttämällä muidenkin GM-valmistajien kuten Vauxhall-nelivalomaskia (kuva; 1971 Ranger 2500 GTS, GM-Suisse). Höperö järjestely purettiin B-sukupolven aikana, kun valmistus Bielissä tuli kustannustason noustessa kannattamattomaksi, ja Antwerpenissä, kun Rekord E -sukupolvi tuli vuonna 1978 markkinoille. Toteutuneen järjestelyn tilalle oli aluksi harkittu myös Chevrolet Opala- tai Australian pienemmän Holden Toranan tuontia Eurooppaan.[lähde? ]
Moottoriurheilu

Adam Opel AG itse valmisti vuosina 1970–1971 moottoriurheilun tarpeisiin 6-sylinteristä 2,8-litraista 2800 GS Motorsport-moottoriversiota, vaikka valmistajalla itsellään ei tuolloin ollut kilpatallia. Merkki oli edustettuna niin radoilla kuin ralleissakin merkittävien viritysyritysten tunnusten alla.[lähde? ]
Moottoriurheilu > Steinmetz

Klaus A. Steinmetzin vuonna 1968 Rüsselsheimissa perustama Steinmetz-yritys viritti tuon Opelin kilpamoottori-aihion aina yli 250 hevosvoiman tehoon, jolla Steinmetz-Commodoret olivat kilpailuissa tasavertaisia vastustajia Porsche 911- ja Ford Capri -kilpureille.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Commodore Wikimedia Commonsissa
7-sivuinen Opala-historiikki kuvien kera (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)
Interessengemeinschaft "Opel Rekord C und Commodore A"/links (valikko ja linkkejä (saksaksi))
Commodore B -sivusto (saksaksi)
Kuriositeetti: Charles Bronson ajaa Commodore A GS/E:tä takaa-ajokohtauksessa ranskalais-italialaisessa Cold Sweat -elokuvassa 1971, 3:19 minuuttia (lyhyin kolmesta)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Opelin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:   Astra  Crossland  Corsa  Grandland  Insignia  Mokka 
Nykyiset pakettiautot:   Combo  Movano  Vivaro 
Konseptiautot:   Aero GT  Opel Antara GTC  CD  Diesel Rekordwagen  Eco Speedster  Frogster  Frua Diplomat  G90  GT 2  Insignia  Maxx  OPC X-Treme  Snowtrekker  Trixx 
Entiset mallit:   Adam  Admiral  Agila  Ampera  Ampera-e  Antara  Arena  Ascona  Blitz  Calais  Calibra  Campo  Captain  Cascada  Commodore  Darracq  Diplomat  Frontera  Gemini  GT  GT (2007)  Kadett  Kapitän  Karl  Laubfrosch  Lutzmann  Manta  Meriva  Monterey  Monza  Olympia  Omega  Rekord  Senator  Signum  Sintra  Speedster  Tigra  Vectra  Zafira 
Steinmetz-Commodore A 3.0 (kilpa-auto)
1978 Chevrolet Opala SS 4100
1990 Chevrolet Opala Diplomata
1969 Holden Monaro GTS
1970 GMSA Chevrolet SS
Opel Commodore B
Opel Commodore B GS/E-Coupé
Opel Commodore C
Holden Commodore SS (VB-sukupolvi)
1987 Holden Calais (VL-sukupolvi)
1971 Opel Ranger 2500 GTS (Sveitsi)
Käännös suomeksi
Yū Nakasato

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Yū Nakasato
Syntymäaika: 14. heinäkuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Tokio, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 148 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2011– | Nippon TV Beleza | 102 (16) |
Maajoukkue
| 2016–2018 | Japani | 20 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Yū Nakasato (jap. 中里 優, Nakasato Yū; s. 14. heinäkuuta 1994 Tokio) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Nakasato debytoi Japanin maajoukkueessa kesäkuussa 2016. Hän on pelannut 20 maaottelua.
Aiheesta muualla

Japanin jalkapalloliitto
Soccerway
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1979

Pesäpallon SM-sarja 1979. Runkosarjan lisäksi pelattiin ensimmäisen kerran loppusarjat niin mitaleista kuin sarjassa säilymisestäkin. Hyvinkään Tahko ja Jyväskylän Kiri taistelivat tasapäisesti mestaruudesta aina uusintaotteluun saakka. Loppuottelun kahdeksannessa sisävuorossaan Tahko lopulta paukutteli ratkaisevan eron noin 11 000 katsojan seuratessa tapahtumia Kouvolassa.
Cup-mestaruus meni ensimmäistä kertaa mestaruussarjan ulkopuolelle. Oulun Lippo voitti tasaisessa finaalissa Kankaanpään Mailan 5-4.
Mestaruussarja > Runkosarjan sarjataulukko

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jyväskylän Kiri | 22 | 18 | 0 | 4 | 236-87 | 36 |
| Hyvinkään Tahko | 22 | 17 | 2 | 3 | 196-106 | 36 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 22 | 15 | 2 | 5 | 173-125 | 32 |
| Imatran Pallo-Veikot | 22 | 13 | 2 | 7 | 169-111 | 28 |
| Kankaanpään Maila | 22 | 11 | 3 | 8 | 152-108 | 25 |
| Alajärven Ankkurit | 22 | 11 | 1 | 10 | 175-154 | 23 |
| Kouvolan Pallonlyöjät | 22 | 9 | 1 | 12 | 97-130 | 19 |
| Kiteen Urheilijat | 22 | 9 | 0 | 13 | 128-147 | 18 |
| Kauhajoen Karhu | 22 | 8 | 2 | 12 | 115-184 | 18 |
| Jyväskylän Lohi | 22 | 7 | 0 | 15 | 99-162 | 14 |
| Vimpelin Veto | 22 | 5 | 1 | 16 | 104-191 | 11 |
| Vähänkyrön Viesti | 22 | 2 | 0 | 20 | 75-214 |   4 |
Mestaruussarja > Runkosarjan ottelut

| Joukkue | Kiri | Tahko | SMJ | IPV | KaMa | AA | KPL | KiU | KaKa | Lohi | ViVe | VäVi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jyväskylän Kiri |  | 12-9 | 23-4 | 7-5 | 8-6 | 6-2 | 11-4 | 9-5 | 12-0 | 16-0 | 10-1 | 27-0 |
| Hyvinkään Tahko | 6-5 |  | 13-7 | 10-7 | 10-7 | 3-4 | 8-0 | 9-5 | 11-2 | 11-3 | 11-2 | 24-13 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 7-3 | 4-4 |  | 7-14 | 7-4 | 8-5 | 3-2 | 3-2 | 11-4 | 6-4 | 9-7 | 7-2 |
| Imatran Pallo-Veikot | 4-3 | 4-5 | 1-5 |  | 4-4 | 17-11 | 4-1 | 6-3 | 15-2 | 11-2 | 5-1 | 13-1 |
| Kankaanpään Maila | 3-11 | 3-3 | 8-3 | 4-4 |  | 7-2 | 0-2 | 8-3 | 9-14 | 10-0 | 7-3 | 14-2 |
| Alajärven Ankkurit | 18-12 | 4-5 | 12-6 | 8-11 | 9-5 |  | 5-7 | 16-7 | 15-5 | 3-7 | 16-12 | 5-13 |
| Kouvolan Pallonlyöjät | 6-13 | 0-13 | 4-4 | 2-0 | 4-8 | 3-16 |  | 9-2 | 4-2 | 5-4 | 12-4 | 16-3 |
| Kiteen Urheilijat | 0-2 | 7-3 | 5-7 | 9-12 | 9-14 | 7-4 | 11-4 |  | 12-7 | 4-5 | 11-6 | 7-6 |
| Kauhajoen Karhu | 1-7 | 2-5 | 2-29 | 4-3 | 1-12 | 2-2 | 4-2 | 11-6 |  | 12-5 | 8-6 | 15-2 |
| Jyväskylän Lohi | 2-12 | 9-14 | 2-12 | 14-2 | 2-6 | 5-8 | 4-1 | 4-5 | 6-5 |  | 8-5 | 9-6 |
| Vimpelin Veto | 3-13 | 2-10 | 2-17 | 7-22 | 6-3 | 3-6 | 11-6 | 0-5 | 5-5 | 4-3 |  | 8-3 |
| Vähänkyrön Viesti | 1-14 | 4-9 | 2-7 | 1-5 | 1-10 | 3-4 | 0-3 | 2-3 | 5-7 | 4-1 | 1-6 |  |
Mestaruussarja > Mitalisarja

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pisteet | JK | HT | SMJ | IPV | Lp>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jyväskylän Kiri | 6 | 3 | 1 | 2 | 54-32 | 10 |  | 14-3 | 9-3 | 2-3 | 3 |
| Hyvinkään Tahko | 6 | 3 | 2 | 1 | 44-32 | 10 | 8-8 |  | 13-3 | 3-2 | 2 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 6 | 2 | 1 | 3 | 35-41 | 6 | 12-8 | 2-2 |  | 4-6 | 1 |
| Imatran Pallo-Veikot | 6 | 2 | 0 | 4 | 20-48 | 4 | 3-13 | 3-15 | 3-11 |  | 0 |
Mestaruussarja > Putoamissarja

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pisteet | KiU | Lohi | ViVe | KaKa | Lp>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kiteen Urheilijat | 6 | 3 | 0 | 3 | 34-35 | 9 |  | 8-2 | 7-5 | 12-1 | 3 |
| Jyväskylän Lohi | 6 | 3 | 1 | 2 | 35-28 | 8 | 8-2 |  | 3-9 | 13-1 | 1 |
| Vimpelin Veto | 6 | 3 | 1 | 2 | 35-24 | 7 | 7-1 | 4-4 |  | 5-6 | 0 |
| Kauhajoen Karhu | 6 | 2 | 0 | 4 | 27-44 | 6 | 12-4 | 4-5 | 3-5 |  | 2 |
Sarjasta putosivat Vimpelin Veto, Kauhajoen Karhu ja Vähänkyrön Viesti. Tilalle nousivat Suomensarjan lohkovoittajat Siilinjärven Ponnistus, Iin Urheilijat ja Ikaalisten Tarmo.
Palkinnot

| Palkinto | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden pesäpalloilija | Ismo Jaatinen | Jyväskylän Kiri |
| Vuoden lukkari | Mauri Pyhälahti | Seinäjoen Maila-Jussit |
| Lyöjäkuningas | Ismo Jaatinen | Jyväskylän Kiri |
| Kärkilyöjä | Kalevi Luoma | Jyväskylän Kiri |
| Etenijäkuningas | Raimo Hirvi | Jyväskylän Kiri |
| Tehopelaaja | Ismo Jaatinen | Jyväskylän Kiri |
| Vuoden naispesäpalloilija | Marita Karhunen | Riihimäen Pallonlyöjät |
| Vuoden naislukkari | Riitta Mikkola | Seinäjoen Maila-Jussit |
| Lyöjäkuningatar | Tuula Raittila | Lännen Pallo |
| Etenijäkuningatar | Sirpa Katajisto | Ulvilan Pesä-Veikot |
| vuoden tuomari | Reijo Koskinen |  |
| Fair Play -joukkue |  | Jyväskylän Lohi |
| Itä-Länsi paras pelaaja | Markku Haapasalmi | Seinäjoen Maila-Jussit |
Ansiomerkit

| Palkinto | Henkilö |
| --- | --- |
PPL:n kultainen ansiomerkki no 37: Mauno Ihamäki
Šumenin alue

Šumenin alue on yksi Bulgarian alueista. Se sijaitsee maan koillisosassa ja on jaettu kymmeneen kuntaan.
Kunnat

| --- | --- |
 Hitrino  Kaolinovo  Kaspitšan  Nikola Kozlevo  Novi Pazar :  Smjadovo  Šumen  Vărbitsa  Veliki Preslav  Venets
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Šumenin alue Wikimedia Commonsissa
Bulgarian alueet
Blagoevgrad
Burgas
Dobritš
Gabrovo
Haskovo
Jambol
Kărdžali
Kjustendil
Lovetš
Montana
Pazardžik
Pernik
Pleven
Plovdiv
Razgrad
Ruse
Silistra
Sliven
Smoljan
Sofia
Sofian kaupunki
Stara Zagora
Šumen
Tărgovište
Veliko Tărnovo
Varna
Vidin
Vratsa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – miesten 4 × 100 m

| Lajit yleisurheilunMM-kilpailuissa 2019   |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | miehet | naiset |  |
| 200 m | miehet | naiset |  |
| 400 m | miehet | naiset |  |
| 800 m | miehet | naiset |  |
| 1 500 m | miehet | naiset |  |
| 5 000 m | miehet | naiset |  |
| 10 000 m | miehet | naiset |  |
| 100 m aj |  | naiset |  |
| 110 m aj | miehet |  |  |
| 400 m aj | miehet | naiset |  |
| 3 000 m ej | miehet | naiset |  |
| 4 × 100 m | miehet | naiset |  |
| 4 × 400 m | miehet | naiset | seka |
| Maraton | miehet | naiset |  |
| 20 km kävely | miehet | naiset |  |
| 50 km kävely | miehet | naiset |  |
| Korkeushyppy | miehet | naiset |  |
| Seiväshyppy | miehet | naiset |  |
| Pituushyppy | miehet | naiset |  |
| Kolmiloikka | miehet | naiset |  |
| Kuulantyöntö | miehet | naiset |  |
| Kiekonheitto | miehet | naiset |  |
| Moukarinheitto | miehet | naiset |  |
| Keihäänheitto | miehet | naiset |  |
| Seitsenottelu |  | naiset |  |
| Kymmenottelu | miehet |  |  |
n · k · 
Miesten 4 × 100 metrin viestijuoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 4.–5. lokakuuta.
Aikataulu

| Päivämäärä | Aika | Kierros |
| --- | --- | --- |
| 4. lokakuuta | 21.05 | Alkuerät |
| 5. lokakuuta | 22.15 | Loppukilpailu |
Tulokset > Alkuerät

Erien kolme parasta (Q) ja seuraavat kaksi nopeinta (q) etenivät välieriin.
| Sija | Erä | Rata | Maa | Urheilijat | Aika | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | 6 |  Iso-Britannia | Adam Gemili, Zharnel Hughes, Richard Kilty, Nethaneel Mitchell-Blake | 37,56 | Q, WL |
| 2 | 2 | 4 |  Etelä-Afrikka | Thando Dlodlo, Simon Magakwe, Clarence Munyai, Akani Simbine | 37,65 | Q, AR |
| 3 | 2 | 5 |  Japani | Yuki Koike, Kirara Shiraishi, Yoshihide Kiryū, Abdul Hakim Sani Brown | 37,78 | Q, SB |
| 4 | 2 | 9 |  Kiina | Su Bingtian, Xu Zhouzheng, Wu Zhiqiang, Xie Zhenye | 37,79 | Q, NR |
| 5 | 2 | 6 |  Ranska | Amaury Golitin, Jimmy Vicaut, Méba-Mickaël Zeze, Mouhamadou Fall | 37,88 | q, SB |
| 6 | 1 | 2 |  Brasilia | Rodrigo do Nascimento, Vitor Hugo dos Santos, Derick Silva, Paulo André de Oliveira | 37,90 | Q, =AR |
| 7 | 2 | 3 |  Alankomaat | Joris van Gool, Taymir Burnet, Hensley Paulina, Churandy Martina | 37,91 | q, NR |
| 8 | 2 | 2 |  Kanada | Gavin Smellie, Aaron Brown, Brendon Rodney, Andre De Grasse | 37,91 | SB |
| 9 | 1 | 5 |  Yhdysvallat | Christian Coleman, Justin Gatlin, Mike Rodgers, Cravon Gillespie | 38,03 | Q, SB |
| 10 | 1 | 4 |  Italia | Federico Cattaneo, Marcell Jacobs, Davide Manenti, Filippo Tortu | 38,11 | NR |
| 11 | 1 | 7 |  Jamaika | Oshane Bailey, Yohan Blake, Rasheed Dwyer, Tyquendo Tracey | 38,15 | SB |
| 12 | 2 | 7 |  Saksa | Julian Reus, Joshua Hartmann, Roy Schmidt, Marvin Schulte | 38,24 | SB |
| 13 | 1 | 8 |  Ghana | Sean Safo-Antwi, Benjamin Azamati-Kwaku, Martin Owusu Antwi, Joseph Amoah | 38,24 | SB |
| 14 | 1 | 3 |  Turkki | Kayhan Özer, Jak Ali Harvey, Emre Zafer Barnes, Ramil Guliyev | 99,98 DQ | 170.7 |
| 14 | 2 | 8 |  Nigeria | Enoch Olaoluwa Adegoke, Usheoritse Itsekiri, Ogho-Oghene Egwero, Adeseye Ogunlewe | 99,98 DQ | 163.3(a) |
| 14 | 1 | 9 |  Qatar |  | 99,99 DNS | 99,99 DNS |
Tulokset > Loppukilpailu

Loppukilpailu järjestettiin 5. lokakuuta kello 22.17.
| Sija | Rata | Maa | Urheilijat | Aika | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01  | 8 |  Yhdysvallat | Christian Coleman, Justin Gatlin, Mike Rodgers, Noah Lyles | 37,10 | WL |
| 02  | 7 |  Iso-Britannia | Adam Gemili, Zharnel Hughes, Richard Kilty, Nethaneel Mitchell-Blake | 37,36 | AR |
| 03  | 4 |  Japani | Shuhei Tada, Kirara Shiraishi, Yoshihide Kiryū, Abdul Hakim Sani Brown | 37,43 | AR |
| 4 | 6 |  Brasilia | Rodrigo do Nascimento, Vitor Hugo dos Santos, Derick Silva, Paulo André de Oliveira | 37,72 | AR |
| 5 | 5 |  Etelä-Afrikka | Thando Dlodlo, Simon Magakwe, Clarence Munyai, Akani Simbine | 37,73 |  |
| 6 | 9 |  Kiina | Su Bingtian, Xu Zhouzheng, Wu Zhiqiang, Bie Ge | 38,07 |  |
| 7 | 2 |  Ranska | Amaury Golitin, Jimmy Vicaut, Méba-Mickaël Zeze, Christophe Lemaitre | DNF |  |
| 7 | 3 |  Alankomaat | Joris van Gool, Taymir Burnet, Hensley Paulina, Churandy Martina | DQ | 170.7 |
Šaturan piiri

Šaturan piiri Moskovan alueen kartalla.
Šaturan piiri (ven. Шату́рский райо́н) on kunnallinen itsehallintoalue Moskovan alueella Venäjällä. Vuonna 1956 perustetun piirin pinta-ala on 2715 neliökilometriä. Asukkaita on 71 200 henkeä (vuonna 2009).
Šaturan piiri sijaitsee Moskovan alueen itäosassa Meštšoran alangolla. Se rajoittuu luoteessa Orehovo-Zujevon ja lounaassa Jegorjevskin piireihin sekä idässä Vladimirin ja Rjazanin alueisiin. Piirin keskellä sijaitsee Rošalin kaupunkipiirikunta. Seudulla on runsaasti järviä, turvesoita ja havumetsiä. Suurimmat joet ovat Polja ja pohjoisrajalla virtaava Kljazma.
Hallinnollinen keskus on Šaturan kaupunki, joka sijaitsee Kazanin rautatien varrella 127 kilometriä Moskovasta itään. Sen lisäksi piiriin kuuluvat Mišeronskin ja Tšerustin kaupunkimaiset taajamat sekä neljä maalaiskuntaa: Dmitrovski Pogost, Krivandino, Pyšlitsy ja Radovitski. Asutuskeskuksia on yhteensä 187. Kaupunkiväestön osuus on 54,2 %.
Seudun pääelinkeino on teollisuus. Suurimmat teollisuuslaitokset ovat Šaturan voimalaitos, huonekalutehdas ja leipätehdas. Maatalousyritys Šaturski on yksi Venäjän suurimmista. Šaturassa on myös kaksi Venäjän tiedeakatemian tutkimuslaitosta.
Kulttuurilaitoksia ovat kaksi lasten taidekoulua, musiikkikoulu, kulttuuri- ja kerhotalot, kirjastot sekä kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Leninskaja Šatura (”Leniniläinen Šatura”).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Šaturan piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Yū Kobayashi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Yū Kobayashi
Syntymäaika: 23. syyskuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Machida, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: Kawasaki Frontale
Pelinumero: 11
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2008 2010– | Mito HollyHock Kawasaki Frontale | 5 (0) 228 (92) |
Maajoukkue
| 2014–2018 | Japani | 14 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Yū Kobayashi (jap. 小林 悠, Kobayashi Yū; s. 23. syyskuuta 1987 Machida) on japanilainen jalkapalloilija.