stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hans Haataja

Hans Valdemar Haataja (14. syyskuuta 1932 Helsinki – 26. joulukuuta 2012) oli suomalainen elokuvaaja, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja, joka erikoistui mainoselokuviin ja muihin lyhyisiin tilauselokuviin.
Hans Haataja tuli elokuva-alalle 1952 ja nousi Filmitalo-tuotantoyhtiössä Suomen ensimmäiseksi erityisesti mainoselokuvista tunnetuksi ohjaajaksi. Sieltä Haataja siirtyi osakkaaksi Filmi-Jattaan, jonka tytäryhtiö FJ-filmi tuotti Mikko Niskasen erinomaisesti menestyneen elokuvan Käpy selän alla (1966). Elokuvasta ansaitsemillaan tuotoilla Haataja ja Filmi-Jatan toimitusjohtajana toiminut Kyösti Varesvuo perustivat Crea-Filmi Varesvuo Haataja Oy:n, josta kehittyi Suomen suurimpiin kuulunut mainoselokuvien ja video-ohjelmien tuotantoyritysten ryhmä.
Vuonna 1966 Haatajan Suomen Pankkiyhdistykselle ohjaama, nuorille rahankäyttöä opastava lyhytelokuva Ensimmäinen tilipäivä sai parhaan lyhytelokuvan Jussi-palkinnon. Finnairin uutta New Yorkin reittiä mainostava ”Omena” voitti ensimmäisenä suomalaisena mainoselokuvana Kultaisen leijonan Cannesin mainosfestivaaleilla 1969. Sen Haataja suunnitteli yhdessä mainostoimisto SEKin Eero Kinnusen kanssa. Heidän yhteistyötään oli myös Seija Tynin esittämän Supertyttö-hahmon varaan rakentuva Shell-huoltamoiden kampanja ”Mieheni on Supermies” 1960-luvun puolessavälissä.
Haataja oli kolmas elokuvaneuvoksen arvonimen saajista.
Aiheesta muualla

Hans Haataja Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Finnairin Omena-mainoselokuva vuodelta 1969
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Bozot

Bozotyttö Bamakosta.
Bozot ovat mandelaista bozon kieltä puhuva kansa Malissa. He asuvat hajanaisina ryhminä Nigerin ja sen sivujokien varrella. Kieleltään ja kulttuuriltaan bozot ovat lähellä soninkeja. Songhaiden keskuudessa elävästä ryhmästä käytetään nimitystä sorko. Samankaltainen bambararyhmä ovat somonot. Bozoja arvioidaan olevan lähes 250 000 henkeä.
Bozojen pääelinkeinot ovat kalastus ja jokiliikenne. Heillä katsotaan olevan etuoikeus jokien ja niiden rantojen hyödyntämiseen. Kalastusta ja metsästystä harjoitetaan verkoilla, merroilla, ongilla, harppunoilla ja jousipyssyillä. Veneet ovat kymmenen metriä pitkiä puisia kanootteja. Vastineeksi pyytämästään kalasta bozot saavat fulbeilta maitoa ja lihaa, bambaroilta, soninkeilta ja songhailta viljaa, vihanneksia ja juureksia ja dogoneilta sipulia.
Bozot asuvat väliaikaisissa siirrettävissä asutuksissa sekä erillisinä ryhminä muiden kansojen muodostamissa kylissä. Perinteinen asumus on pyöreä olkimaja. Suurperheet muodostavat yhdessä kalastusta harjoittavia ryhmiä. Naisilla on huomattava yhteiskunnallinen rooli. Patrilateraalisen sukulaisuusjärjestelmän ohella bozot muodostavat fiktiivisiä sukulaissuhteita fulbejen ja dogonien kanssa. Perinteinen uskonto käsittää samankaltaista jokihenkien palvontaa kuin bambaroilla ja dogoneilla. Osa kansasta harjoittaa islamia.
Nykyään Moptin alueen bozot ovat järjestäytyneet kalastusosuuskunniksi, jotka käyttävät perämoottoreita ja nykyaikaisia säilöntämenetelmiä. Bozojen pyydystämä kala on Malin tärkeimpiä vientituotteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bozot Wikimedia Commonsissa
Georges Boulanger (viulisti)

| Georges Boulanger |
| --- | --- |
 Georges Boulanger, 1946
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1893 Tulcea, Romania
Kuollut: 3. kesäkuuta 1958 (65 vuotta) Olivos, Argentiina
Ammatti:  säveltäjä, muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1910–1958
Tyylilajit:  viihdemusiikki
Soittimet:  viulu
Levy-yhtiöt:  Vox Odeon Parlophon
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Georges Boulanger (18. huhtikuuta 1893 Tulcea, Romania – 3. kesäkuuta 1958 Olivos, Argentiina) oli romanialaissyntyinen säveltäjä ja muusikko, joka on tullut tunnetuksi erityisesti maailmanlaajuisesti tunnetusta ja levytetystä sävelmästään "Ennen kuolemaa".
Tausta

Boulanger opiskeli 12-vuotiaasta lähtien Bukarestin musiikkikonservatoriossa hänelle myönnetyn stipendin turvin. Kolme vuotta myöhemmin kuuluisa viulisti Leopold Auer kuuli hänen soittavan Paganinia ja otti hänet suojiinsa. Boulanger sai matkustaa Dresdeniin, jossa hän opiskeli kaksi vuotta.
Elämä ja ura

Vuonna 1910 Auer katsoi Boulangerin musiikkikoulutuksen olevan valmis ja lahjoitti hänelle valmistamansa viulun sekä etsi työpaikan. Boulangerista tuli Pietarin tärkeimmän Café Chantantin pääviulisti ja hänen yleisönään oli säännöllisesti venäläistä aatelistoa.
Venäjän aikoina Boulanger kehitti "kevyenä musiikkina" tunnetun musiikkityylinsä, joka oli sekoitus mustalaismusiikkia, Balkanin alueen kansanmusiikkia ja wieniläisvalsseja. Hän tapasi myös tulevan vaimonsa Ellionorr Paulsonin, nuoren virolaisen asianajajan ja lääketieteen opiskelijan.
Boulanger palasi Romaniaan vuoden 1917 poliittisen tilanteen johdosta ja suoritti asepalveluksensa. Hän opetti musiikkia ja sävelsi samanaikaisesti. Hän piti yhteyttä Ellionorriin myös säännöllisesti ja pariskunta sai järjestettyä tapaamisen Berliiniin 1922. He menivät naimisiin ja saivat kaksi tytärtä. Nora-tyttärestä tuli sittemmin myös muusikko ja säveltäjä.
Berliini oli aikansa viihdemusiikin keskuksia, jossa oli satoja esiintymismahdollisuuksia, kuten tanssipaikkoja, kahviloita, hotelleja ja kabareita. Boulangerin emigranttivenäläiset tuttavat kävivät säännöllisesti muun muassa Förster-ravintolassa.
Soitettuaan ensimmäistä kertaa radiolähetyksessä 1926 Boulanger solmi sopimuksen Bote & Bock -yhtiön kanssa seitsemän sävellyksen tekemisestä, joiden joukossa oli sittemmin maailmanlaajuiseksi ikivihreäksi noussut Ennen kuolemaa (Avant de Mourir / My Prayer). Vuonna 1927 Boulangerin ammattina puhelinluettelossa luki jo säveltäjä. Hotelliet ja musiikkipaikat mainostivat hänen esiintymisiään isoin kirjaimin. Vuonna 1931 Boulanger kiersi Euroopan isoimpia kaupunkeja 11-henkisen orkesterinsa kanssa ja alkoi saavuttaa kansainvälisempää tunnettuvuutta myös sävellyksilleen. Hänen uransa huippuvuodet olivat 1935-1936, jolloin hänestä oli tullut Saksassa erittäin tunnettu.
Toisen maailmansodan ajan Boulanger oleskeli Saksassa. Hän oleskeli vuonna 1945 Mecklenburgissa, joka oli Puna-armeijan miehitysaluetta. Yhdysvaltalaiset sotilaat kuitenkin päästivät Boulangerin länsivaltojen alueelle kuultuaan hänen olevan kuuluisa säveltäjä.
Boulanger muutti Etelä-Amerikkaan 1948 ja solmi sopimuksen Copacabana Palace Hotelin kanssa Rio de Janeirossa. Hän tuli lopulta tunnetuksi myös Brasiliassa ja kiersi laajalti maata. Hän solmi sittemmin sopimuksen Radio Belgranon kanssa Argentiinaan, jossa hän eli kuolemaansa saakka 1958.
Tuotanto

Boulangerin sävellystuotanto on suuntautunut levytettävään ja radion välityksellä levytettyyn viihdemusiikkiin. Hänen sävellyksensä ovat pääosin 5-6 minuutin pituisia tai lyhyempiä. Vuonna 1927 hän levytti Vox-yhtiölle 13 sävellystään ja vuosina 1936 ja 1939 hän levytti yhteensä 69 sävellystään Odeon-yhtiölle, sekä samoihin aikoihin 24 teosta Parlophon-yhtiölle.  Kaiken kaikkiaan hänen tuotantonsa käsittää noin 250 teosta. Boulangerin tunnetuin ja eniten levytetty sävellys on "Ennen kuolemaa".
Monet hänen 78-kierroksen savikiekkonsa ovat yhä haluttua tavaraa keräilijöiden keskuudessa ja huutokauppoissa eritoten Saksassa.
Aiheesta muualla

Jorge C. U. Boulangerin Georges Boulanger -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  RISM  IdRef
FS Bouvines (1892)

| Bouvines |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer
Kölinlasku:  30. syyskuuta 1890
Laskettu vesille:  29. maaliskuuta 1892
Palveluskäyttöön:  1. joulukuuta 1885
Poistui palveluskäytöstä:  1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  26 798 t
Pituus:  89,38 m (vesiraja)
Leveys:  17,86 m
Syväys:  7,54 m
Koneteho:  8 865 shp
Nopeus:  16,05 solmua
Miehistöä:  343
Aseistus
Aseistus:  2 × Canon de 305 mm Modèle 1887 8 × Canon de 100 mm Modèle 1892 4 × Canon de 47 mm Modèle 1885 10 × 37 mm tykkiä 2 × 450 mm torpedoputkea
Bouvines oli Ranskan laivaston vuonna 1892 vesillelaskettu Bouvines-luokan rannikkopanssarilaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 18. joulukuuta 1889 La Seyne sur Meristä Forges et Chantiers de la Méditerranéelta, missä köli laskettiin 30. syyskuuta 1890. Se laskettiin vesille 29. maaliskuuta 1892 ja otettiin 15. lokakuuta 1894 Toulonissa koeajoihin, jotka keskeytettiin kone- ja kattilahuoneiden lämpötilaongelmien vuoksi. Viralliset koeajot järjestettiin kesällä 1895. Tykistökoeammunnoissa 23. heinäkuuta 48 millimetrin tykin lukko petti surmaten yhden ja haavoittaen kuolettavasti luutnantti Espinassyä sekä haavoittaen kontra-amiraali Chateauminoisia ja luutnantti Fatouta. Alus otettiin palvelukseen 1. joulukuuta 1895.
Palvelus

Alus lähti 13. tammikuuta 1896 Toulonista Brestiin, jonne se saapui 22. tammikuuta. Se sijoitettiin 1. helmikuuta pohjoisen laivueen 2. viirikön lippulaivaksi. Koeajot toistettiin 27. helmikuuta, mutta ne keskeytyivät konerikkoon. Vuoden lopun alus oli harjoituksissa ja rutiinitehtävissä Kanaalin ja Biskajanlahden välisellä alueella, mikä jatkui seuraavana vuonna sekä vuoden 1898 alun. Ranskan presidentti kuljetettiin 22. huhtikuuta 1897 St. Nazairesta Rochefortiin. Amiral Duperré vapautti 26. syyskuuta 1898 aluksen tehtävistään. Se lähti Brestistä Touloniin, jonne alus saapui 3. lokakuuta ja sijoitettiin reserviin. Alus palautettiin 15. joulukuuta palvelukseen Välimeren laivaston rannikkopuolustusdivisioonan lippulaivana.
Vuoden 1899 alus oli rutiinitehtävissä Provencen rannikolla. Se lähti 21. kesäkuuta 1900 Toulonista laivaston mukana Kanaalissa ja Biskajanlahdella järjestettyihin suuriin sotaharjoituksiin, jossa rannikkopanssarilaivat esittivät hyökkäystä Mers-el-Kebiriin. Harjoitus päättyi 24. kesäkuuta. Alus liitettiin 22. heinäkuuta Pohjoiseen laivastoon ja sijoitettiin Cherbourgiin supistetulla miehistöllä. Aluksen miehistö täydennettiin täyteen vahvuuteen, minkä jälkeen se lähti 20. kesäkuuta Välimerelle järjestettyihin sotaharjoituksiin ja Hyèresin redillä järjestettyihin tykistöammuntoihin. Alus lähti 3. elokuuta Toulonista Brestiin, jonne se saapui 13. elokuuta. Aluksesta tehtiin 1. syyskuuta Pohjoisen laivaston 2. divisioonan lippulaiva.
Vuoden 1902 alun alus oli Cherbourgissa, mistä se siirrettiin myöhemmin Brestiin. Alus lähti 30. kesäkuuta laivueen mukana Lissaboniin ja sotaharjoitukseen vieraillen Algeriassa, Tunisiassa ja Toulonissa, mistä se lähti 10. elokuuta Mers-el-Kebiriin, Royaniin. Alus saapui Cherbourgiin 4. syyskuuta. Vuodesta 1903 aina vuoteen 1905 alus osallistui laivueen mukana rutiiniharjoituksiin ja koulutuspurjehduksiin Kanaalissa ja Biskajanlahdella ollen niiden välillä huollettavana Cherbourgissa. Alus lähti 20. kesäkuuta 1906 laivueen mukana Brestistä Algerian ja Provencen rannikoilla järjestettyihin sotaharjoituksiin. Se lähti 9. elokuuta Toulonista ja vierailtuaan useassa satamassa kuten Biarritzissa ja Quiberonissa saapui Brestiin 28. elokuuta ja edelleen Cherbourgiin 5. lokakuuta.
Cherbourgissa alus sijoitettiin 1. tammikuuta 1907 reserviin, mistä se palautettiin palvelukseen 13. huhtikuuta 1910 kanaalin laivueen kommodorin lippulaivaksi. Sukellusvene Pluviôsen tuhouduttua alus lähetettiin 28. toukokuuta Calais'hen avustamaan hylyn nostamisessa. Alus kolaroi hävittäjä Escopetten kanssa yöllä 13. syyskuuta.
Alus siirrettiin 1. kesäkuuta 1912 reserviin Cherbourgissa ja poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1913. Alus oli 1. elokuuta 1914 alkaen aina vuoteen 1917 Cherbourgissa vartiolaivana. Alus todettiin käyttökelvottomaksi ja poistettiin alusluettelosta 8. kesäkuuta 1918. Hylky myytiin 1920 Cherbourgissa 550 000 frangilla.
Lippu-upseerit

Alus oli seuraavien lippu-upseerien lippulaivana:
kontra-amiraali Menard 1.-9. helmikuuta 1896
kontra-amiraali de Courthille 10. helmikuuta 1896 - 9. helmikuuta 1898
Pothuaulla 15. kesäkuuta - 4. heinäkuuta 1897 kuningatar Viktorian hallinnon juhlavuoden tapahtumissa
Pothuaulla 29. heinäkuuta - 2. syyskuuta 1897 Ranskan presidentin vierailulla Kronstadtissa
kontra-amiraali de Penfentenyo de Kervéréguin 10. helmikuuta - 26. syyskuuta 1898
kontra-amiraali Cailard 15. joulukuuta 1898 - 14. heinäkuuta 1899
kontra-amiraali Escande 15. heinäkuuta 1899 - 31. elokuuta 1899
kontra-amiraali Mallarme 1. syyskuuta 1899 - 31. elokuuta 1901
kontra-amiraali Péphau 1. syyskuuta 1901 - 31. elokuuta 1903
kontra-amiraali Rouvier 1. syyskuuta 1903 - 27. maaliskuuta 1904
kontra-amiraali Leygue 28. maaliskuuta 1904 - 2. huhtikuuta 1906
kontra-amiraali Philibert 3. huhtikuuta 1906 - 14. tammikuuta 1907, jolloin lippu siirrettiin Gloirelle.
Richard Boyd

Richard Boyd (s. 19. toukokuuta 1942 Washington (DC), Yhdysvallat – 20. helmikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen filosofi, joka oli erikoistunut tieteenfilosofiaan. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Massachusetts Institute of Technologystä (MIT) vuonna 1970. Boyd vaikutti suurimman osan urastaan Cornellin yliopistossa, mutta hän opetti myös Harvardin ja Michiganin yliopistoissa sekä Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä.
Boyd tunnetaan tieteellisen realismin kannattajana. Boyd on osallistunut myös naturalistista metaetiikkaa edustavan niin kutsutun Cornellin realismin muotoiluun.
Boyd teki väitöskirjansa ”A recursion-theoretic characterization of the ramified analytical hierarchy” Hilary Putnamin ohjaamana. Se oli MIT:n ensimmäisiä filosofian alalla.
Julkaisuja

”A Recursion-Theoretic Characterization of the Ramified Analytical Hierarchy”, yhdessä Gustav Henselin ja Hilary Putnamin kanssa. Transactions of the American Mathematical Society Vol. 141 (Jul., 1969), 37-62
”Determinism, Laws and Predictability in Principle”, Philosophy of Science 39 (1972): 431-50.
”Realism, Underdetermination, and a Causal Theory of Evidence”. Noûs 7 (1973):1–12.
”Approximate Truth and Natural Necessity”. The Journal of Philosophy Vol. 73, No. 18, Seventy-Third Annual Meeting American Philosophical Association, Eastern Division (Oct., 1976), 633-635
”Metaphor and Theory Change”. Teoksessa Ortony, A. (toim.): Metaphor and Thought, Cambridge: Cambridge University Press
”Materialism without Reductionism: What Physicalism Does Not Entail”. Teoksessa Block, N. (toim.): Readings in Philosophy of Psychology, vol. 1. Cambridge, Mass.: Harvard University Press 1980.
”Scientific Realism and Naturalistic Epistemology”, PSA 80, vol. 2 (Philosophy of Science Association) (ed R. N. Giere / P. D. Asquith) (1982).
”On the Current Status of the Issue of Scientific Realism”, Erkenntnis (1983) 19:45–90.
”Observations, Explanatory Power and Simplicity”. Teoksessa Achinstein & Hannaway (toim.): Observation, Experiment and Hypothesis in Modern Physical Science (1985).
”Lex Orandi est Lex Credendi”. Teoksessa Churchland & Hooker (toim.): Images of Science: Scientific Realism Versus Constructive Empiricism, Chicago 1985.
”The Logician's Dilemma: Deductive Logic, Inductive Inference and Logical Empiricism”,  Erkenntnis (1985).
”How to be a Moral Realist”. Teoksessa McCord, Sayre (toim.): Moral Realism, Ithaca, N.Y.: Cornell University Press 1988.
”What Realism implies and What It Does Not”. Dielactica (1989)
”Realism, Conventionality, and 'Realism About”. Teoksessa Boolos (toim.): Meaning and Method, Cambridge 1990
”Realism, Approximate Truth and Philosophical Method”. Teoksessa Savage, Wade (toim.): Scientific Theories, Minnesota Studies in the Philosophy of Science vol. 14. Minneapolis: University of Minnesota Press (1990)
”Realism, Anti-Foundationalism and the Enthusiasm for Natural Kinds”, Philosophical Studies 61 (1991), 127-148
”Constructivism, Realism, and Philosophical Method”. Teoksessa Earman, J. (toim.): Inference, Explanation, and Other Philosophical Frustrations. Berkeley: University of California Press (1992).
”Metaphor and Theory Change”. Teoksessa Ortony (toim.): Metaphor and Thought, New York 1993.
The Philosophy of Science.  MIT Press, 1993.  ISBN 0262521563
”Kinds as the Workmanship of Men. Realism, Constructivism, and Natural Kinds”. Teoksessa  Nida-Rümelin, Julian (toim.): Rationalität, Realismus, Revision: Proceedings of the Third International Congress, Gesellschaft für Analytische Philosophie. Berlin: de Gruyter (1999).
”Kinds, Complexity and Multiple Realizations: Comments on Millikan's 'Historical Kinds and the Special Sciences”, Philosophical Studies
”Homeostasis, Species, and Higher Taxa”. Teoksessa Wilson, R. (toim.): Species: New Interdisciplinary Essays, Cambdrige: MIT Press
”Scientific Realism”. Teoksessa Stanford Encyclopedia of Philosophy (2002)
Aiheesta muualla

Richard Boyd Cornellin yliopisto (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Richard Boyd
Käännös suomeksi
Gotthold Ephraim Lessing

| Gotthold Ephraim Lessing |
| --- | --- |
 Gotthold Ephraim Lessing.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 1729 Kamenz
Kuollut: 15. helmikuuta 1781 (52 vuotta) Braunschweig
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gotthold Ephraim Lessing (22. tammikuuta 1729 Kamenz – 15. helmikuuta 1781 Braunschweig) oli keskeinen valistusajan saksalainen runoilija. Hänen draamansa ja teoreettiset kirjoituksensa vaikuttivat olennaisesti Saksan kirjallisuuden kehittymiseen.
Teokset

Lessing oli monipuolinen runoilija, ajattelija ja kriitikko. Saksan valistuksen johtavana hahmona hän oli voimakkaasti luomassa uutta nousevan porvariston itsetietoisuutta. Hän pyydysti teksteissään poleemisesti tai ironian keinoin muuttuvaa totuutta ja todellisuutta. Hänelle merkitsivät teoksen sisältö ja mieli enemmän kuin sen muoto, mutta silti hän saattoi ankarastikin kritisoida muiden teoksia huonon rakenteen takia. Hän pystyi lukemaan antiikin teoksia alkukielillä ja teilaamaan siten huonosti tehtyjä antiikin jäljittely-yrityksiä. Hän kiinnitti saksankielisen kulttuuripiirin huomiota Englannin kirjallisuuteen ja erityisesti Shakespearen nerouteen. Hän vastusti Johann Christoph Gottschedin estetiikkaa, jonka mukaan taiteen tarkoitus olisi opettaa ihmisiä.
Lessingiä kiinnosti erityisesti teatteri. Hänen pyrkimyksensä oli niin näytelmissään kuin muissa kirjoituksissaan rakentaa Saksaan porvarillista teatteria. Hän hyökkäsi Gottshedin ranskalaisia vaikutteita vastaan ja pyrki edistämään englantilaisen draaman näkyvyyttä saksalaisessa kulttuuripiirissä. Erityisesti hän arvosti Shakespearen tuotantoa. Hänen omista näytelmistään voisi Minna von Barnhelmiä luonnehtia ensimmäiseksi saksalaiseksi kansalliskomediaksi. Emilia Galottia on taas luonnehdittu ensimmäiseksi saksalaiseksi porvarilliseksi murhenäytelmäksi. Viisas Natan on taas runomittaan kirjoitettu uskontoja käsittelevä filosofinen näytelmä. Lessingin näytelmistä on suomennettu vain Minna von Barnhelm, Emilia Galotti sekä Nathan Viisas / Viisas Natan (Nathan der Weise).
1747:
Damon oder die wahre Freundschaft
1748:
Der junge Gelehrte
Der Misogyn
Die alte Jungfer
1749:
Die Juden
Der Freigeist
1750:
Der Schatz
1755:
Miss Sara Sampson
1759:
Fabeln (3 Bücher)
Faust (Fragment)
Philotas
1766:
Laokoon oder Über die Grenzen der Malerei und Poesie
1767:
Minna von Barnhelm – suom. Minna von Barnhelm (yleisradion moniste 196?, Karisto 1921)
Hamburgische Dramaturgie (1767-1769)
1772:
Emilia Galotti – suom. Emilia Galotti (SKS 1861)
1777:
Das Testament Johannis
Über den Beweis des Geistes und der Kraft
1778:
Anti-Goeze
1779:
Nathan der Weise – suom. Nathan viisas (SKS 1919), Nathan viisas (Helminen 1876) Viisas Natan: Viisinäytöksinen runonäytelmä.  (Suomentanut Matti Rossi. Teoksen toimittanut sekä Dupliikin, Lessingin esipuheen ja kirjeet suomentanut Vesa Tapio Valo. Like-klassikko)  Helsinki:  Like, 1997.  ISBN 951-578-497-2
1780:
Die Erziehung des Menschengeschlechts
1781:
Die eheliche Liebe (Gedicht)
Ernst und Falk – Gespräche für Freimaurer
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gotthold Ephraim Lessing Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Gotthold Ephraim Lessing on Wikiaineistossa
Vapaasti ladattavia Gotthold Ephraim Lessingin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Kirjeitä myllystäni

| Kirjeitä myllystäni 1, 1956-1967 |
| --- | --- |
Kirjailija:  Urho Kekkonen
Kieli:  suomi
Genre:  muistelmat
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1976
Sivumäärä:  317
ISBN:  9511023918

Seuraava:  Kirjeitä myllystäni 2. 1968–1975
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kirjeitä myllystäni 1-2 on Urho Kekkosen kirjoittama kirjasarja. Kirjat on kustantanut Otava, toimittajina Maarit Tyrkkö ja Keijo Korhonen.
Osa 1 (1976) sisältää Kekkosen eri henkilöille lähettämiä myllykirjeitä vuosilta 1956–1967.  Osa 2:n kirjeet ovat vuosilta 1968–1975.
Aiheesta muualla

Kekkosen myllykirjeitä Finna-kokoelmassa: https://www.finna.fi/Search/Results?sort=callnumber&lookfor=arto.888553&type=ParentID
Maximilian Bayer

| Maximilian Gustav Stephan Bayer |
| --- | --- |
 Maximilian Bayer, Kuva: teoksesta E. Jernstöm, Jääkärit maailmansodassa
Henkilötiedot
Muut nimet:  Major, Majuri, kirjailijanimi: Jonk Steffen
Syntynyt: 11. toukokuuta 1872 Karlsruhe
Kuollut: 25. lokakuuta 1917 (45 vuotta) Nomeny
Ammatti:  Saksalaisen partioliikkeen ensimmäinen johtaja (Reichsfeldmeister)
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Saksan keisarikunta
Komentajuudet:  Lockstedtin harjoitusjoukko, Jääkäripataljoona 27
Taistelut ja sodat:  Hereiro-kapina (Saksan Etelä-Afrikka), I maailmansota
Sotilasarvo:  majuri
Joukko-osasto:  Lockstedtin harjoitusjoukko, Jääkäripataljoona 27
Maximilian Bayer (11. toukokuuta 1872 Karlsruhe – 25. lokakuuta 1917 Nomeny, Ranska) oli saksalainen sotilas ja kirjailija, joka tunnetaan Suomessa erityisesti jääkäripataljoona 27:n ja sitä edeltäneiden koulutusmuodostelmien arvostettuna komentajana. Saksassa hänet tunnetaan sotilastehtävistä, osuudesta partioliikkeen kehitykseen ja toimintaan sekä kirjallisista töistä myös kaunokirjailijana.
Synty ja suku

Maximilian Gustav Stephan Bayer syntyi Karlsruhessa sotilassuvun vesaksi; hänen isänsä Stephan Bayer (1816–1893) oli komentanut Badenin IV jalkaväkirykmenttiä Ranskan ja Preussin sodassa 1870–1871 ja isoisä ollut mukana Napoleonin ajan sodissa. Hänen äitinsä oli kotirouva Julie Henoch (1839–1888).