stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eugene Kranz

Eugene Kranz.
Eugene Francis ”Gene” Kranz (s. 17. elokuuta 1933 Toledo, Ohio) on eläkkeelle jäänyt Nasan entinen päälennonjohtaja, joka tuli kuuluisaksi Apollo 13:n pelastamisesta ja Apollo 11:n johtamisesta kuun pinnalle (Apollo 11:n kuumoduuli vei ensimmäisenä kaksi ihmistä vieraan taivaankappaleen pinnalle kesällä 1969). Hän oli Apollo-ohjelmassa yksi päälennonjohtajista ja johti muun muassa Apollo 13:n miehistön pelastamista. Kranz oli saanut lennonjohtokokemusta ennen Apollo-ohjelmaa Gemini-sarjan avaruuslento-ohjelmasta.
Apollo 11:n kuumoduuli (LM) laskeutui kuun pinnalle ensimmäisenä Apollo-ohjelman lentona. Koko kriittisen jarrutusvaiheen ajan, joka kesti noin 12 minuuttia ennen pintakosketusta, toimi päälennonjohtajana Gene Kranz ja hänen lennonjohtotiiminsä. Tiimiin kuului lukuisia lennon osa-alueiden alilennonjohtajia, joiden lennonvalvontaan perustuen Kranz saattoi antaa lopulliset etenemis- ja laskeutumisluvat Apollo 11:n kuumoduulin miehistölle. Ennen kunkin kriittisen vaiheen aloittamista Kranz tyypillisesti kävi läpi jokaisen alilennonjohtajan ja kysyi "onko lupa ("go").." siihen ja siihen vaiheeseen. Lopullisen luvan antaminen astronauteille edellytti, että kaikki alilennonjohtajat antoivat luvan ("go"). Tämän tiedon Kranz välitti CAPCOMille (astronauttien kuulokemyssyyn puhujalle), joka lopulta viestitti luvan astronauteille koko maata kiertävän DSN (Deep Space Network) radiolinkkijärjestelmän avulla. Lennonjohtajat näkivät edessään monitoreissa reaaliaikaisen tiedon eri laitteiden tilasta niihin asennettujen antureiden avulla. Tietoja siirsivät avaruusalusten tietokoneet tietoliikenteenä DSN:n välityksellä maapallolle automaattisesti.
Lennonjohtajien työ ja erilaisten ongelmatilanteiden arvostelukyky oli välttämätön ja arvokas apu Apollo-ohjelman onnistumisessa. Lentäväksi lauseeksi muodostui Kranzin Apollo 13 -projektin vaikeuksien keskellä lausumaksi väitetty ”Epäonnistuminen EI ole vaihtoehto!” Lausahdus juontuu simulaatiokoulutuksesta, jota lennonjohtajat kävivät miehistön ja muun tarvittavan henkilökunnan kanssa vuosia ennen varsinaisia lentoja. Simulaatioissa harjoiteltiin kaikkia mahdollisia mieleen tulevia tapahtumakulkuja, minkä johdosta lennonjohtajista kehittyi taitavia lentoon liittyvien ongelmatilanteiden selvittäjiä. Täydellistä ja lopullista epäonnistumista ei suvaittu missään skenaariossa, vaan ponnisteluja lennon pelastamiseksi jatkettiin aina viimeiseen asti. Näin toimittiin myös Apollo 13:n todellisessa katastrofissa, jossa huoltomoduulissa tapahtui räjähdys.
Vuoden 1995 elokuvassa Apollo 13 Kranzia esitti Ed Harris.
Kranz vetäytyi täysin julkisuudesta jäätyään eläkkeelle.
Englannin ja Arojen valtioliiton sota

Englannin ja Arojen valtioliiton sota  marraskuusta 1901 maaliskuuhun 1902 oli konflikti Arojen konfederaation ja Brittiläisen imperiumin välillä nykyisessä Kaakkois-Nigeriassa. Siihen huipentuivat vuosia jatkuneet jännittet Aro-johtajien ja brittien välillä. Vaikka arot taistelivat uljaasti, sota päättyi brittien voittoon.
Taustat

Arot ovat igboihin kuuluva etninen ryhmä.
Arojen valtioliitto oli voimakas afrikkalainen valtioliitto, joka hallitsi osia Nigeriasta ja Kamerunista. Se koostui 19 kuningaskunnasta, ja vaurastui orjakaupalla.
Valtioliitto oli kuitenkin heikkenemässä eurooppalaisten tultua alueelle, ja maan hallitseva kansa arot päätti ryhtyä toimiin kolonisteja vastaan. Arot ryhtyivät tekemään hyökkäyksiä kristittyjen ja Britannian liittolaisheimojen kimppuun 1901. Hyökkäykset johtivat brittien väliintuloon.
Britit peerustelivat hyökkäystä orjuuden vastustamisella, mutta afrikkalaisten historioitsijoiden mukaan pääasialliset motiivit olivat taloudellisia.
Sota

Britit olivat suunnitelleet hyökkäystä jo vuodesta 1899 ja saivat arojen hyökkäyksistä syyn itse käydä arojen kimppuun. Brittien puolella taisteli paljon arojen vallan alla olevia heimoja ja kristittyjä. 28.10.1901 H. F. Montanaro johti joukkonsa hyökkäileviä aroja vastaan ja voitti heidät. Arojen liitto hajosi seuraavana vuonna 1902.
Seuraukset

Arojen johtajat otettiin kiinni ja vangittiin tai hirtettiin. Arojen harjoittama orjakauppa ja ihmisten uhraaminen loppui [lähde? ]. Britit eivät kuitenkaan saaneet Nigeriaa heti haltuunsa, sillä muutamat aro-ryhmittymät tekivät edelleen vastarintaa.
Eugene Jeter

| Eugene Jeter |
| --- | --- |
 Jeter vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Eugene Jeter III
Syntynyt: 2. joulukuuta 1983 (ikä 40) Los Angeles, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat  Ukraina
Koripalloilija
Lempinimi:  Pooh
Pelipaikka:  Pelintekijä
Pituus:  180 cm
Paino:  79 kg
Nyk. joukkue:   Shandong Lions
NBA-varaus:  ei varattu 2006
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2002–2006:   Portlandin yliopisto
Seurajoukkueet
2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–:   Colorado 14ers  BK Kiova  Menorca Bàsquet  CB Málaga  Hapoel Jerusalem BC  Sacramento Kings  Joventut Badalona  Shandong Lions
Maajoukkueet
:   Ukraina
Aiheesta muualla
FIBA
Eugene "Pooh" Jeter III (ukr. Юджін Джетер, Judžin Džeter, s. 2. joulukuuta 1983 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalais-ukrainalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä.
Jeteriä ei varattu NBA:han vuoden 2006 varaustilaisuudessa. Pelattuaan NBA:n kehitysliigassa hän siirtyi Eurooppaan ja pelasi muun muassa Espanjan pääsarjassa. Kaudella 2010–2011 Jeter pelasi NBA:ta Sacramento Kingsin joukkueessa 4,1 pisteen ja 2,6 syötön ottelukohtaisilla keskiarvoilla.
Jeter on saanut Ukrainan kansalaisuuden, ja hänen johdollaan Ukrainan maajoukkue sijoittui vuoden 2013 EM-kilpailuissa kuudenneksi ja selviytyi ensimmäistä kertaa MM-kilpailuihin.
Jeterin sisko Carmelita Jeter on pikajuoksun olympiavoittaja.
Eva-Lotta Kiibus

Eva-Lotta Kiibus MM-kilpailuissa 2019.
Eva-Lotta Kiibus nuorten talviolympialaisissa 2020.
Eva-Lotta Kiibus (s. 17. tammikuuta 2003 Tallinna) on virolainen taitoluistelija, joka on edustanut maataan MM- ja EM-kilpailuissa.
Kiibus on sijoittunut Euroopan-mestaruuskilpailuissa seitsemänneksi vuonna 2020 sekä maailmanmestaruuskilpailuissa 22:nneksi vuonna 2019 ja 14:nneksi vuonna 2021.
Kiibus on pituudeltaan 162-senttinen. Häntä valmentaa MM-mitalisti Anna Levandi ja hänen koreografinsa on Benoît Richaud. Kiibusin isoveli on tunnettu virolainen räppäri Nublu.
Eva-Maria Wernicke

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Eva-Maria Wernicke (1976) |  Eva-Maria Wernicke (1976) |  Eva-Maria Wernicke (1976) |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten ohjaskelkkailu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Oberhof 1973 | Yksikkö |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Olang 1975 | Yksikkö |  |
|  Pronssia | Königssee 1973 | Yksikkö |  |
Eva-Maria Wernicke (s. 30. syyskuuta 1953 Beierfeld) on saksalainen entinen ohjaskelkkailija. Hän edusti maajoukkuetasolla Itä-Saksaa ja seuratasolla SC Traktor Oberwiesenthalia.
Wernicke voitti vuonna 1973 pronssia yksiköstä sekä MM-kisoissa että EM-kisoissa. Hän sai samasta lajista hopeaa EM-kilpailuissa 1975 ja oli neljäs Innsbruckin olympialaisissa 1976.
Wernicke on naimisissa entisen yhdistetyn hiihtäjä Ulrich Wehlingin kanssa.
Enklaavi

C on A:n enklaavi ja B:n eksklaavi.
C on B:n eksklaavi, mutta ei A:n enklaavi, koska sillä on myös yhteistä rajaa D:n kanssa.
Enklaavi on maantieteen käsite, joka tarkoittaa hallinnollista aluetta tai sen osaa, joka on kokonaan tai suurimmaksi osaksi toisen vastaavan hallinnollisen alueen ympäröimä. Eksklaavi puolestaan on hallinnollisen alueen osa, joka on maantieteellisesti siitä erillinen ja toisen hallinnollisen alueen ympäröimä. Jos enklaavi on osa jotakin suurempaa kokonaisuutta, se on myös eksklaavi.
Enklaaveja ja eksklaaveja esiintyy hallinnollisen aluejaon eri tasoilla; niitä voi olla niin valtioilla, kunnilla kuin kiinteistöilläkin.
Enklaavit ovat eräänlainen maanjaon kummajainen, ja niitä on olemassa historiallisista, poliittisista sekä maantieteellisistä syistä. Valtioiden tapauksessa ilmenee myös muunlaisia hankaluuksia esimerkiksi postimuodollisuuksissa, sähkönjakelussa ja kulkuoikeuksissa.
Esimerkkinä Kaliningradin alue Itämeren rannalla Baltiassa on Venäjän eksklaavi. Länsi-Berliini oli Itä-Saksan ympäröimä enklaavi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Enklaavi Wikimedia Commonsissa
Flaten

Flatenin ilmakuva.
Flaten on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella (Söderort), ja kuuluu hallinnollisesti Skarpnäckin kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosan naapurikaupunginosia ovat Skarpnäcks Gård, Orhem ja Skrubba. Vuonna 2004 Flatenissa asui vain seitsemän ihmistä, maa-alaltaan kaupunginosa on 2,33 neliökilometrin suuruinen. Flatenissa sijaitsee Tukholman suurin ulkoilmauimala, Flatenbadet.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tukholman kaupunginosat
Enson valtaus 1941

Enso palaa ensimmäistä hyökkäystä edeltävänä päivänä.
Enson valtaus 1941 oli osa jatkosodan hyökkäysvaihetta. Se oli yksi ensimmäisistä sotatoimista jatkosodassa. Ensimmäinen suomalaisten valtausyritys tapahtui aamuyöllä 29. kesäkuuta 1941. Lopullisesti Enson ja Jääsken alueet otettiin haltuun elokuun lopussa.
Taustaa

Ensossa sijaitsivat aikoinaan Enso-Gutzeit Oy:n suuret puunjalostustehtaat, ja Enson voimalaitos käytti myös Suomen puolelle jääneen Vallinkosken tehon. Talvisodan jälkeen solmitun Moskovan rauhansopimukseen liitetyssä kartassa Suomen ja Neuvostoliiton välinen raja piirrettiin kulkemaan Enson läpi. Kumpikaan osapuoli ei kuitenkaan halunnut jakaa taajamaa kahtia. Rajaneuvotteluiden yhteydessä käytiin pitkällinen neuvottelu siitä, kummalle maalle Enso lopulta kuuluisi. Neuvostojohdon järkähtämättömyys asiassa ratkaisi lopulta kiistan Suomen tappioksi. Molotovin tiedetään sanoneen, että ”joistakin mäennyppylöistä voidaan keskustella, mutta ei Ensosta!” Myöhemmin rajaa vielä tarkennettiin, ja arvokas Pelkolan kartano siirrettiin Neuvostoliitolle.lähde tarkemmin?
Valtausyritys kesäkuun lopussa

Jatkosodan sytyttyä antoi ylipäällikkö Mannerheim käskyn eversti Pajarin komentamalle 18. divisioonalle työntää pääpuolustuslinja silloisen valtakunnan rajan tuntumaan, että Ylä-Vuoksen teollisuusaluetta pystyttäisiin suojaamaan. Lauantaina 28. kesäkuuta tehtiin tähystyshavaintoja, joiden mukaan Enson selluloosa- ja paperitehtaat olisivat tulessa. Tästä Pajari päätteli, että vihollinen oli vetäytymässä taajamasta. Kun vielä suomalaispartiot kävivät päivän aikana Enson koillisosissa kohtaamatta venäläisjoukkoja, antoi II AK:n komentaja kenraalimajuri Paavo Talvela Pajarille käskyn ottaa keveillä joukoilla haltuunsa maastoa aina Kuitu Oy:n tehtaille ja Rouhialan voimalaitokselle saakka.
Enson valtaukseen määrättiin Kev.Os.7 ja PPK/JR 6. Näitä tukemaan määrättiin kenttätykistörykmentti 19:n toinen patteristo. Kevyt osasto 7 hyökkäisi Ensoon Vuoksen koillispuolelta, ja polkupyöräkomppania etenisi Vuoksen kaakkoispuolella suoraan Rouhialan voimalaitokselle. Enson valtausta tuki myös voimakas partio- ja sissitoiminta koko 18.D lohkolla.
Pääasiassa Lappeenranta–Ruokolahti alueelta koottu kevyt osasto 7 oli majoittunut Kaukopään kankaille. Osasto käsitti runsaat 500 miestä, joilla oli paikallistuntemusta hyökkäyksen kohdealueesta. Osasto siirtyi Kaukopäästä Ensontietä Imatrankoskelle. Vielä Rajapatsaan tuntumassa vastaan tuli evakoita, jotka olivat pääasiassa Rautatehtaan työntekijöitä. Kello kahden aikaan yöllä luutnantti Larjon joukko sai käskyn lähteä etenemään Ensoa kohti. Joukko sai kuitenkin heti vastaansa vihollistulta tien laidassa sijainneesta vihollisbunkkerista. Pääjoukko koukkasi samaan aikaan Karhusuon suunnasta läpi metsien Enson itäiselle sivustalle. Ilman tykistövalmistelua tehty hyökkäys yllätti nukkumassa olleet viholliset. Suomalaiset etenivät Enson torin pohjoislaidalle, pienemmän joukon yllättäessä Pelkolan laidalla olleen suuren vihollisbetonikorsun miehistöineen. Vastaansa suomalaiset saivat neuvostoliittolaisen 115. divisioonan. Suomalaisten ollessa torin pohjoislaidalla, oli torin vastakkaisella laidalla vihollispanssarivaunuja rivissä, jotka avasivat voimakkaan tulen kohti suomalaisia. Vihollinen sai nopeasti myös vahvaa tykistö- ja ilmatukea, joka pakotti suomalaiset vetääntymään. Vihollisen tulitus kohdistui myös Kuparin alueelle ja Imatrankosken keskustaan.
Tappiot

Suomalaiset menettivät hyökkäyksen yllätysmomentin nopeasti, eikä hyökkääville joukoille suostuttu antamaan tykistötukea. Joukot vetäytyivät takaisin Kaukopäähän, johon se jäi taisteluvalmiuteen. Kevyt osasto 7:n menetykset muodostuivat tässä epätasaisessa taistelussa raskaiksi: kaatuneina, haavoittuneina ja vangeiksi joutuneina menetettiin 102 miestä, joista noin kolmannes oli imatralaisia. Kun elokuussa Enso lopullisesti vallattiin, löydettiin maastosta vielä suomalaisten kaatuneiden ruumiita. Suomalaisten huonon menestymisen syiksi on myöhemmin laskettu vihollistuen puutteen ohella vajavaiset tiedustelutiedot ja tämän vuoksi vihollispuolustuksen aliarviointi. Lopullisesti Enso vallattiin 21. elokuuta 1941 ja se pysyi suomalaisten hallussa aina jatkosodan loppuun asti.
Suomalaisjoukkoja Enson torin nurkalla elokuun 1941 lopussa.
Erityisavustaja

Erityisavustaja (ennen poliittinen sihteeri) on valtion ministerille palkkaama avustaja, joka ottaa toimissaan huomioon myös puolueen ja ministerinsä poliittisen linjan. Hän on luonteeltaan henkilökohtainen poliittinen avustaja, vaikka hänet palkataan virkamieheksi.
Joillain ministereillä, esimerkiksi hallituksen toimintaa koordinoivalla pääministerillä voi olla avustajinaan sekä erityisavustajia että määräaikaisia poliittisia valtiosihteereitä.
Erityisavustajat nimittää tehtäviinsä pääministeri kunkin ministerin esityksestä. Erityisavustajat nimitetään toimiinsa ministerin virkakauden ajaksi.
Aiheesta muualla

Ministerien erityisavustajat (Arkistoitu – Internet Archive)
Erityinen oikeuspaikka

Erityinen oikeuspaikka (lat. forum privilegiatum) merkitsee oikeutta saada asiansa käsitellyksi sellaisessa oikeusistuimessa, joka ei yleensä käsittele ensimmäisenä asteena kyseisiä juttuja.
Suomessa erityinen oikeuspaikka on säädetty ainoastaan korkeimpien virkamiesten tekemille rikoksille. Tuomioistuinten jäsenten tekemät virkarikokset käsitellään säännönmukaisesti ylemmässä oikeusasteessa. Vähintään majurin arvoisen sotilaan tekemä sotilasrikos käsitellään ensimmäisenä asteena hovioikeudessa. Ministereiden, tasavallan presidentin, oikeuskanslerin, eduskunnan oikeusasiamiehen sekä korkeimpien oikeuksien jäsenten virkarikokset käsitellään valtakunnanoikeudessa. Lisäksi kaikki maanpetos- ja valtiopetosrikokset käsitellään ensimmäisenä asteena hovioikeudessa.
Nykyään erityisen oikeuspaikan tarkoituksena on lähinnä varmistaa, että alemmassa oikeudessa tehty virkarikosta ei käsitellä tässä oikeusistuimessa. Kaikkein ylimpien virkamiesten rikokset ovat kuitenkin luonteeltaan poliittisia, minkä vuoksi heidän virkarikoksensa käsitellään valtakunnanoikeudessa. Ennen vuotta 2000 erityisen oikeuspaikan käyttö oli laajempaa. Eri laeissa ja asetuksissa säädettiin lukuisien eri virastojen korkeimpaan johtoon kuuluvien virkamiesten virkarikossyytteiden käsittelypaikaksi hovioikeus. Kyse oli sääty-yhteiskunnan jäänteestä, jonka mukaan kunkin henkilön oli jouduttava vertaistensa tuomittavaksi. Koska yleisessä alioikeudessa istuivat maaseudulla lautamiehinä talonpojat ja kaupungeissa raatimiehinä porvarit, oli aatelisten jouduttava aatelisista koostuvan hovioikeuden tuomittavaksi. Rikosasioiden lisäksi myös aatelisten siviilijutut käsiteltiin aina hovioikeudessa. Vastaavasti myös yliopiston professorien, ylioppilaiden ja työntekijöiden siviili- ja rikosjutut tutkittiin ensimmäisenä asteena yliopiston konsistorissa.
Vaikka aateliston erioikeus saada asiansa käsiteltäväksi ensimmäisenä asteena hovioikeudessa poistettiinkin jo 1800-luvun puolessavälissä, ajatus korkeimmille virkamiehille kuuluvasta erityisestä oikeuspaikasta eli pitkälle sotien jälkeiseen asti. Suurin osa tätä koskevista säännöksistä kumottiin vasta vuoden 2001 alusta hovioikeuslain uudistuksella.
Aiheesta muualla

Keskisarja, T. 2006 "Secoituxesta järjettömäin luontokappalden kanssa" Perversiot, oikeuselämä ja kansankulttuuri 1700-luvun Suomessa. (Arkistoitu – Internet Archive) Väitöskirja. Helsingin yliopisto. Viitattu 21.3.2007.
Kuuosa, M.-L. (2000) Rangaistakoon karsserilla! (Arkistoitu – Internet Archive) Yliopistolainen 6/2000. Viitattu 21.3.2007.
Erittäin uhanalainen laji

Luokka Erittäin uhanalainen laji suhteessa muihin IUCN:n Punaisen listan tasoihin.
Erittäin uhanalainen laji on eliölaji, jonka vaara kadota luonnosta lähiaikoina on erittäin suuri. Muun muassa intiantiikeri on erittäin uhanalainen laji; erittäin uhanalainen alalaji taas on norpan alalaji saimaannorppa.
Kansainvälisen luonnonsuojeluliitto IUCN:n uhanalaisuusluokituksessa erittäin uhanalainen (EN, Endangered) on yksi uhanalaisuuden tasoista. Erittäin uhanalainen laji voi huonommin kuin vaarantunut laji, mutta kuitenkin paremmin kuin äärimmäisen uhanalainen laji.
Suomen vuoden 2019 uhanalaisuusarvioinnissa 4,1 prosenttia arvioiduista eliöistä luokiteltiin erittäin uhanalaisiksi. Erittäin uhanalaisiksi luokiteltiin neljä nisäkäslajia, 33 lintulajia, yksi sammakkoeläin ja kolme kalalajia eli 10,5 % arvioiduista selkärankaisista. Näiden lisäksi erittäin uhanalaisiksi luokiteltiin 3,3 % arvioiduista selkärangattomista, 8,0 % arvioiduista jäkälistä, 1,9 % arvioiduista sienistä, 8,6 % arvioiduista putkilokasveista, 10,1 % arvioiduista sammalista ja 1,7 % arvioiduista levistä. Esimerkkejä Suomessa erittäin uhanalaista lajeista ovat ahma, lapinverkkoperhonen, pikkunoidanlukko, tervapääsky ja tupsalejäkälä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erittäin uhanalainen laji Wikimedia Commonsissa
Uhanalaisuusluokitukset
hävinnyt laji
luonnosta hävinnyt laji
äärimmäisen uhanalainen laji
erittäin uhanalainen laji
vaarantunut laji
silmälläpidettävä laji
elinvoimainen laji
Erityinen kotietsintä

Erityinen kotietsintä tarkoittaa Suomen pakkokeinolain mukaan epäillyn rikoksen johdosta tehtävää, esitutkintaviranomaisen suorittamaa todisteiden etsintää sellaisessa tilassa, jossa etsinnän kohteeksi on syytä olettaa joutuvan tietoa, jota koskee eräät laissa yksilöidyt takavarikkokiellot. Kyseessä voi olla joko kotirauhan suojaama paikka, jossa muuten olisi kyse yleisestä kotietsinnästä tai muu paikka, joissa normaalisti suoritettaisiin laissa tarkoitettu paikanetsintä.
Erityinen kotietsintä eroaa muista etsinnöistä siinä, että siitä päättää tuomioistuin. Jos kuitenkin kyseessä on kiiretilanne tai jos muun etsinnän yhteydessä havaitaan, että on syytä olettaa etsinnän kohdistuvan takavarikkokiellossa olevaan aineistoon, erityiseksi kotietsinnäksi muuttuvasta etsinnästä päättää pidättämiseen oikeutettu virkamies, eli useimmiten rikosasian tutkinnanjohtaja. Toinen ero on se, että erityisessä kotietsinnässä on aina mukana etsintävaltuutettu, jonka tällaisesta etsinnästä päättävä taho asettaa tehtäväänsä. Etsintävaltuutetun tehtävänä on huolellisesti ja ilman aiheetonta viivytystä valvoa, ettei takavarikkokieltoa rikota takavarikoimalla tai jäljentämällä takavarikkokiellon alaista materiaalia. Etsintävaltuutetuksi on määrättävä suostumuksensa perusteella asianajaja, julkinen oikeusavustaja tai ylemmän korkeakoulututkinnon suorittanut muu henkilö, joka asiantuntemuksensa ja käytännön kokemuksensa perusteella on etsinnän kohde huomioon ottaen sopiva toimimaan etsintävaltuutettuna kyseessä olevassa tapauksessa.
Huomioon otettavat takavarikkokiellot koskevat käytännössä lähinnä potilas- ja asianajosalaisuuksia sekä toimittajien lähdesuojaa. Etsintä muun muassa lääkäriasemalla, asianajotoimistossa tai lehden toimituksessa on herkästi uuden lain mukaista erityistä kotietsintää. Myös asianajajan tai varsinkin freelancetoimittajan kotona tehtävän kotietsinnän osalta erityisen kotietsinnän kynnys usein ylittyy. 
Myös viranomaisen salassa pidettäviä tietoja koskevan takavarikkokiellon mahdollinen käsilläolo johtaa erityiseen kotietsintään. Näin ollen esimerkiksi virkarikostutkinnassa sosiaalitoimistossa tai poliisiasemalla voidaan olettaa tutkinnan kohteeksi joutuvan myös sellaista tietoa, jota ei saa takavarikoida.
Kaikkein vakavimpien rikosten tutkinnassa moni takavarikkokielto väistyy eikä erityinen kotietsintä tule kyseeseen. Väistyviä ovat potilastietoihin, toimittajan lähdetietoihin ja muun kuin rikoksesta epäillyn oikeudenkäyntisalaisuuksiin liittyvät takavarikkokiellot. Rajana on se, että tutkittavasta rikoksesta voidaan tuomita kuusi vuotta tai pitempi vankeusrangaistus. Sen sijaan virkasalaisuuksiin ja valtion turvallisuuteen sekä rikoksesta epäillyn henkilön asianajajansa kanssa käymään kirjeenvaihtoon ja muihin tällaista asianajoa koskeviin asiakirjoihin liittyvät takavarikkokiellot säilyvät myös törkeimpiä rikoksia tutkittaessa.
Aiheesta muualla

Hoitaja esti poliisien pääsyn A-klinikalle - asiaa puitiin oikeudessa asti Savon Sanomat 23.12.2016.
"Äärimmäisen poikkeuksellista" – 4 asiaa, jotka sinun olisi hyvä tietää poliisin erityisestä kotietsinnästä Yle 18.12.2017.
Dawda Bah

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Dawda Bah
Syntymäaika: 12. marraskuuta 1983 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Banjul, Gambia
Pelipaikka: hyökkääjä, keskikenttäpelaaja, laitalinkki
Pituus: 185 cm
Lempinimi: Banjulin taikuri, Dave
Junioriseurat
–2002:  Banjul Hawks
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2002–2005 |  Banjul Hawks |  ? | (?) |
| 2005–2007 |  KPV | 49 | (27) |
| 2007–2011 |  HJK | 101 | (19) |
| 2011–2013 |  Augsburg | 1 | (0) |
| 2013 |  KuPS | 24 | (5) |
| 2014–2015 |  MYPA | 27 | (4) |
| 2015–2016 |  KPV | 36 | (4) |
Maajoukkue
| 2000–2010 |  Gambia | 9 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 5. marraskuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. kesäkuuta 2011.
Dawda Bah (s. 12. marraskuuta 1983 Banjul, Gambia) on gambialainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän siirtyi Suomeen vuonna 2005 pelaten aluksi Kokkolan Palloveikoissa, josta Bah siirtyi kesällä 2007 Veikkausliigassa pelaavaan Helsingin Jalkapalloklubiin. Sieltä hän siirtyi elokuussa 2011 saksalaiseen Augsburgiin. Maaliskuussa 2013 Bah siirtyi Kuopion Palloseuraan, ja vuoden kuluttua huhtikuussa Myllykosken Palloon. Tämän jälkeen hän palasi vielä Kokkolan Palloveikkoihin, jossa päätti uransa kauden 2016 pätteeksi. Bah pelasi urallaan myös yhdeksän ottelua Gambian maajoukkueessa.