stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paras naispääosa draamaelokuvassa (Golden Globe)
Voittajat ja ehdokkaat > 1990-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | Kathy Bates | Piina |  Anjelica Huston – Huijarit  Michelle Pfeiffer – Sankari vai vakooja  Susan Sarandon – Sähköinen kohtaaminen  Joanne Woodward – Herra ja rouva Bridge |
| 1991 | Jodie Foster | Uhrilampaat |  Annette Bening – Bugsy  Geena Davis – Thelma ja Louise  Laura Dern – Rambling Rose  Susan Sarandon – Thelma ja Louise |
| 1992 | Emma Thompson | Talo jalavan varjossa |  Mary McDonnell – Taikalampi  Michelle Pfeiffer – Rakkauden kenttä – Love Field  Susan Sarandon – Lorenzon öljy  Sharon Stone – Basic Instinct – vaiston varassa |
| 1993 | Holly Hunter | Piano |  Juliette Binoche – Kolme väriä: Sininen  Michelle Pfeiffer – Viattomuuden aika  Emma Thompson – Pitkän päivän ilta  Debra Winger – Suljettujen ovien takana |
| 1994 | Jessica Lange | Sininen taivas |  Jodie Foster – Nell  Jennifer Jason Leigh – Pienet piirit  Miranda Richardson – Tom ja Viv  Meryl Streep – Villi joki |
| 1995 | Sharon Stone | Casino |  Susan Sarandon – Kuolemaantuomittu  Elisabeth Shue – Leaving Las Vegas  Meryl Streep – Hiljaiset sillat  Emma Thompson – Järki ja tunteet |
| 1996 | Brenda Blethyn | Salaisuuksia ja valheita |  Courtney Love – Larry Flynt – Minulla on oikeus  Kristin Scott Thomas – Englantilainen potilas  Meryl Streep – Marvinin tyttäret  Emily Watson – Breaking the Waves |
| 1997 | Judi Dench | Hänen majesteettinsa rouva Brown |  Helena Bonham Carter – Kyyhkyn siivet  Jodie Foster – Ensimmäinen yhteys  Jessica Lange – Sydänmailla  Kate Winslet – Titanic |
| 1998 | Cate Blanchett | Elisabet |  Fernanda Montenegro – Central Station  Susan Sarandon – Aina vierelläsi  Meryl Streep – Se mikä on totta  Emily Watson – Hilary ja Jackie |
| 1999 | Hilary Swank | Boys Don’t Cry |  Annette Bening – American Beauty  Julianne Moore – Jutun loppu  Meryl Streep – Sydämen soinnut  Sigourney Weaver – Elämän polkuja |
Voittajat ja ehdokkaat > 2000-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Julia Roberts | Erin Brockovich |  Joan Allen – Kandidaatti  Björk – Dancer in the Dark  Ellen Burstyn – Unelmien sielunmessu  Laura Linney – Väärät ystävät |
| 2001 | Sissy Spacek | Satimessa |  Halle Berry – Monster’s Ball  Judi Dench – Iris  Nicole Kidman – The Others  Tilda Swinton – The Deep End |
| 2002 | Nicole Kidman | Tunnit |  Salma Hayek – Frida  Diane Lane – Kohtalokas syrjähyppy  Julianne Moore – Kaukana taivaasta  Meryl Streep – Tunnit |
| 2003 | Charlize Theron | Monster – Aileen Wuornos |  Cate Blanchett – Veronica Guerin  Scarlett Johansson – Tyttö ja helmikorvakoru  Nicole Kidman – Päämääränä Cold Mountain  Uma Thurman – Kill Bill: Volume 1  Evan Rachel Wood – Kolmetoista |
| 2004 | Hilary Swank | Million Dollar Baby |  Nicole Kidman – Birth  Uma Thurman – Kill Bill: Volume 2  Scarlett Johansson – A Love Song for Bobby Long  Imelda Staunton – Vera Drake |
| 2005 | Felicity Huffman | Transamerica |  Maria Bello – A History of Violence  Gwyneth Paltrow – Todiste  Charlize Theron – North Country  Ziyi Zhang – Geishan muistelmat |
| 2006 | Helen Mirren | The Queen |  Penélope Cruz – Volver – paluu  Judi Dench – Paljastavat merkinnät  Maggie Gyllenhaal – SherryBaby  Kate Winslet – Little Children |
| 2007 | Julie Christie | Away from Her |  Cate Blanchett – Elisabet – kultainen aikakausi  Jodie Foster – Stranger in You  Angelina Jolie – A Mighty Heart – taipumaton  Keira Knightley –Sovitus |
| 2008 | Kate Winslet | Revolutionary Road |  Anne Hathaway – Rachel Getting Married  Angelina Jolie – Changeling – vaihdokas  Meryl Streep – Doubt – Epäilys  Kristin Scott Thomas – Olen aina rakastanut Sinua |
| 2009 | Sandra Bullock | Elämä pelissä |  Emily Blunt – Nuori Victoria  Helen Mirren – Viimeinen asema  Carey Mulligan – An Education  Gabourey Sidibe – Precious |
Voittajat ja ehdokkaat > 2010-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Natalie Portman | Black Swan |  Halle Berry – Frankie and Alice  Nicole Kidman – Rabbit Hole – takaisin elämään  Jennifer Lawrence – Winter’s Bone  Michelle Williams – Blue Valentine |
| 2011 | Meryl Streep | Rautarouva |  Glenn Close – Albert Nobbs  Rooney Mara – The Girl with the Dragon Tattoo  Viola Davis – Piiat  Tilda Swinton – Poikani Kevin |
| 2012 | Jessica Chastain | Zero Dark Thirty |  Marion Cotillard – Luihin ja ytimiin  Helen Mirren – Hitchcock  Naomi Watts – Selviytyminen  Rachel Weisz – Syvänsininen meri |
| 2013 | Cate Blanchett | Blue Jasmine |  Sandra Bullock – Gravity  Judi Dench – Philomena  Emma Thompson – Saving Mr. Banks  Kate Winslet – Labor Day |
| 2014 | Julianne Moore | Edelleen Alice |  Jennifer Aniston – Cake  Felicity Jones – Kaiken teoria  Rosamund Pike – Gone Girl  Reese Witherspoon – Wild – Villi vaellus |
| 2015 | Brie Larson | Room |  Cate Blanchett – Carol  Rooney Mara – Carol  Saoirse Ronan – Brooklyn  Alicia Vikander – Tanskalainen tyttö |
| 2016 | Isabelle Huppert | Elle |  Amy Adams – Arrival  Jessica Chastain – Miss Sloane  Ruth Negga – Loving  Natalie Portman – Jackie |

| 2017 | Frances McDormand | Three Billboards Outside Ebbing, Missouri |  Jessica Chastain – Molly’s Game  Sally Hawkins – The Shape of Water  Meryl Streep – The Post  Michelle Williams – All the Money in the World |
| 2018 | Glenn Close | The Wife |  Lady Gaga – A Star Is Born  Nicole Kidman – Destroyer  Melissa McCarthy – Can You Ever Forgive Me?  Rosamund Pike – A Private War |
| 2019 | Renée Zellweger | Judy |  Cynthia Erivo – Harriet  Scarlett Johansson – Marriage Story  Saoirse Ronan – Little Women  Charlize Theron – Bombshell – hiljaisuuden rikkojat |
Akateeminen Karjala-Seura

| Akateeminen Karjala-Seura |
| --- | --- |

Perustettu:  22. helmikuuta 1922
Lakkautettu:  23. syyskuuta 1944
Tyyppi:  Suur-Suomea, heimoaatetta ja aitosuomalaisuutta ajanut opiskelijajärjestö
Jäsenet:  4 000
Jäsenlehti:  Suomen heimo
Infobox OKNimi-testi OK: 
Akateeminen Karjala-Seura (AKS) oli vuosina 1922–1944 Suomessa toiminut ylioppilasjärjestö, jonka tarkoituksena oli heimoyhteyksien ja kansallishengen lujittaminen, maanpuolustustahdon tehostaminen ja Suur-Suomi-aate.
Alkuaikoinaan seura keskittyi rajantakaisen Itä-Karjalan pakolaisten hyväksi tehtävään työhön ja Karjalan heimon yhteenkuuluvuuden ajatuksen levittämiseen. Myöhemmin AKS kiinnitti erityistä huomiota maanpuolustustyöhön. Seuran kanta kielikysymyksessä oli lähinnä aitosuomalainen. Talvisotaan mennessä AKS oli saavuttanut johtoaseman kaikissa tärkeimmissä ylioppilasjärjestöissä ja osakunnissa. Lisäksi AKS:llä oli paljon vaikutusvaltaa Suomen sisäpolitiikassa jo pelkästään siksi, että sen jäsenkuntaan kuului monia merkittäviä politiikan toimijoita. Seuran äänenkannattajana ilmestyi Suomen heimo.
Akateeminen Karjala-Seura ja sen sisarjärjestö Akateemisten Naisten Karjala-Seura lakkautettiin vuonna 1944 välirauhansopimuksen perusteella.
AKS:n entisiä jäseniä oli 1960-luvulla useissa korkeissa viroissa ja asemissa eduskunnassa, hallituksessa, luterilaisessa kirkossa, yritys- ja yliopistomaailmassa sekä puolustusvoimissa. Vuodesta 1958 lähtien AKS:n jäsenistö toimi nimellä Kerho 22.
Toiminnan käynnistyminen > Symbolit ja vala

AKS:n mustan lipun ja siinä olevan tunnuksen suunnitteli piirtäjä Topi Vikstedt. Lipun nauhoihin oli kätketty luoti, kertoman mukaan sama, jolla Repolan nimismies Bobi Sivén oli surmannut itsensä vuonna 1921. Sivén nähtiin esimerkkinä siitä, kuinka Karjalan asia oli omaa henkeäkin tärkeämpi, ja hänestä tuli AKS:n marttyyri, jolle luotiin henkilökulttia. AKS:n marssina oli Reino Palmrothin sanoittama ja hänen veljensä Toivo Palmrothin säveltämä ”Me tahdomme”.
AKS:n valajäseneksi pääsi vannomalla uskollisuudenvalan, jonka vannoneet saivat rintaansa numeroidun jäsenmerkin. Valan tekstin laativat perimätiedon mukaan Kaila ja Simelius yhdessä, joskin Räikkönen otti siitä myöhemmin kunnian itselleen. Valatilaisuuksia järjestettiin vuodesta 1923 alkaen kahdesti vuodessa, Snellmannin päivänä toukokuussa ja itsenäisyyspäivänä joulukuussa. Keväällä 1924 otettiin käyttöön myös valakirja, josta lipun ohella tuli toinen seuran keskeinen riittiesine. Kirjaan merkittiin valajäsenten nimet, tosin varhaisimpien jäsenten nimiä ei saatu kaikkia. Eronneiden jäsenten oli palautettava jäsenmerkkinsä, ja myöhemmin otettiin tavaksi murskata ne rituaalisesti alasimella.
AKS:n mustan lipun edessä vannottava vala kuului seuraavasti:
»Lippumme alla ja lipullemme minä vannon kaiken sen nimessä, mikä minulle on pyhää ja kallista, uhraavani työni ja elämäni Isänmaalleni, Suomen kansallisen herättämisen, Karjalan ja Inkerin, Suuren Suomen puolesta. Sillä niin totta kuin minä uskon yhteen suureen Jumalaan, niin minä uskon yhteen suureen Suomeen ja sen suureen tulevaisuuteen.»
Toiminnan käynnistyminen > Ensimmäiset valajäsenet

AKS:n johtajuusongelmat heijastuivat valajäsenmerkkien jakoihin, esimerkiksi kiistaan siitä, kuka saisi ensimmäisen valajäsenmerkin. Ehdolla olivat Simelius ja Kaila, mutta lopulta ongelma ratkaistiin siten, että Simeliuksesta tuli AKS:n valajäsen numero 1 ja entisestä jääkäriliikkeen organisaattorista E. E. Kailasta valajäsen numero 27 Kuninkaallisen Preussin Jääkäripataljoona 27:n mukaisesti.
Virallisesti ensimmäiset kymmenen valajäsentä olivat numerojärjestyksessä: pohjoispohjalainen Elias Simelius, myöh. Simojoki (n:o 1), karjalainen Hannes Heikki Ilmari Salmenkallio (n:o 2), pohjoispohjalainen Poju Erik Wilhelm Strand (n:o 3), karjalainen Kaarlo Henrik Hallikorpi (n:o 4; mahdollisesti, ei varmuutta), Martti Ilmari Kantele (n:o 5), karjalainen Kaarlo Pekka Parviainen (n:o 6), pohjoispohjalainen Reino Oravala (n:o 7), karjalainen Armas Soini Antero Göös, myöh. Kuhakoski (n:o 8), pohjoispohjalainen Yrjö Johannes Wegelius, myöh. Vuorjoki (n:o 9) ja pohjoispohjalainen Urho Johannes Matinolli (n:o 10).
Valajäsenten kärki muodostui vanhemmista civiksistä, jotka olivat valmistuneet ylioppilaiksi jo vuosina 1914–1917. Kantele, Matinolli ja Oravala olivat kaikki lääketieteen kandidaatteja ja Salmenkallio lääketieteen ylioppilas. Muista AKS:n alkuvaiheen johtajista Reino Vähäkallio oli valajäsen n:o 15 ja Erkki Räikkönen n:o 63. Perustajajäsenistä Erkki Jussila oli valajäsen n:o 18.
Toiminta

AKS keskittyi aluksi Itä-Karjalan pakolaisten hyväksi tehtävään työhön ja levitti ajatusta Karjalan heimon yhdistämisestä. Propagandan levittämiseen se sai valtion ja Itä-Karjalan avustamiskeskuksen taloudellista tukea. Kansallisten rajojen tavoitteleminen nähtiin tärkeäksi. Tähän liittyi kaikkien itämerensuomalaisten heimojen yhdistäminen Suomen lipun alle. Ensimmäisenä askeleena oli Itä-Karjalan liittäminen Suomeen. Venäjän muillekin suomalais-ugrilaisille kansoille vaadittiin itsenäisyyttä. AKS:llä oli maailmansotien välillä yhteyksiä Prometheus-liikkeeseen, joka ajoi Neuvostoliiton vähemmistökansojen itsenäistymistä.
AKS:n kanssa toimi limittäin Vihan Veljet -niminen venäläisvastainen salaseura. Alussa AKS:n mottona oli Työväestö on voitettava isänmaalle!, koska luokkataistelun katsottiin häiritsevän Suur-Suomen luomisen tavoitetta.
Tässä suhteessa äärimmäisen paha pettymys tuli, kun ortodoksinen ja nimenomaan Karjalassa hyvin suosittu Pyhäin Sergein ja Hermanin veljeskunta kieltäytyi jyrkästi hyväksymästä Suomen heimo -lehteä karjalaisten yhteiseksi äänenkannattajaksi sekä yleensäkin kaikesta yhteistyöstä AKS:n kanssa. Merkittävä syy tähän oli ”Vihan Veljien” olemassaolo: ortodoksit pyrkivät nimenomaan rakentamaan sopua kaikkien kieliryhmien välille. Venäjänkielisyys heidän keskuudessaan oli jo aloittanut hiipumisensa, mutta esimerkiksi Kannaksen Raivolasta löytyi silloin erikoinen ryhmä: ruotsinkielisiä ortodokseja, jotka olivat paikalle asettuneiden kauppias- ja liikemiessukujen jälkeläisiä.
Kielikysymyksessä seura korosti suomen kielen asemaa. Seuran äänenkannattaja oli Suomen heimo -lehti. Vuonna 1930 seura teki aloitteen vapaaehtoisen linnoitustyön aloittamiseksi Karjalankannaksella, ja toisen maailman­sodan aikana sen aloitteesta perustettiin Suomen Talkoo- ja Maan Turva -nimiset yhdistykset. Naisjärjestö oli Akateemisten Naisten Karjala-Seura (ANKS), vuoteen 1938 saakka nimeltään Naisylioppilaiden Karjala-Seura.
Puoluepolitiikassa AKS:n sisällä vaikuttivat kokoomuslaiset ja maalaisliittolaiset. Myöhemmin voimistui demokratiaa arvosteleva suuntaus, joka johti Mäntsälän kapinan 1932 jälkeen usean sadan maalaisliittolaisen seuran jäsenen eroon, mukana muun muassa Urho Kekkonen. Keskustalaisen siiven poistumisen jälkeen seura ajautui oikeammalle, Lapuan liikkeen jatkajaksi perustetun IKL:n kumppaniksi. Seuran toiminta huolestutti neuvostohallitusta ja lisäsi jännitettä maiden välillä.
Toiminta > Lotinapellon liitto

Lotinapellon liitto oli erityisesti AKS:n piirissä vaikuttanut epävirallinen sotaisa Suur-Suomi-ryhmittymä. Urho Kekkonen, Martti Haavio ja eräät muut AKS:n nuoret jäsenet olivat aikoinaan solmineet "Lotinapellon liiton", johon sisältyi lupaus hyökätä Syvärin yli Lotinapeltoon vaikka kaatuen "ryssän konekiväärituleen". Nimi liittoumalle otettiin Lotinapellon kaupungista, joka sijaitsee Syvärin kaakkoispuolella. Tarinan mukaan lotinapellonliittolaisia olisi jatkosodassa ensimmäisinä kaatunut konekiväärin tulitukseen Syvärin ylityksen jälkeen.
Lakkauttaminen ja toiminnan jatkaminen

Jatkosodan päättäneessä Moskovan välirauhansopimuksessa Suomi sitoutui lakkauttamaan fasistiset ja liittoutuneiden vastaista propagandaa levittäneet järjestöt sekä olemaan vastaisuudessa sallimatta sellaisten toimintaa. AKS ja sen sisarjärjestö ANKS lakkautettiin ensimmäisten joukossa 23. syyskuuta 1944, jo ennen kuin Neuvostoliitto ehti sitä edes erikseen vaatia. Näiden järjestöjen asennoituminen Neuvostoliittoon oli täysin kielteinen. AKS:n Snellmanninpäivänä 1934 perustaman Suur-Suomi-Säätiön toiminta päättyi itsestään seuran lakkauttamisen yhteydessä, ja sen varat lahjoitettiin Einar Vihman muistorahastoksi.
Lakkauttamisen yhteydessä suurin osa AKS:n arkistoa poltettiin erään jäsenen kotona, jäsenkortisto ja tärkeimmät riittiesineet puolestaan kätkettiin. Entinen puheenjohtaja Martti Kantele säilytti kuuluisaa mustaa lippua kodissaan, kunnes hänen perikuntansa lahjoitti sen 1970-luvulla Kansallismuseon haltuun. Jäsenkortisto siirrettiin sodan jälkeen salaa Helsingin yliopiston kirjaston kokoelmiin. Sotainvalidi Toivo Kuusi lahjoitti vuonna 1971 sinne myös Kanteleen pyynnöstä aikanaan kätkemänsä valakirjan.
Seuran jäsenten sosiaalisena verkostona ja muistojen vaalijana toimi sotien jälkeen epävirallinen Kerho 22. Sen muotoutuminen alkoi Vilho Helasen hautajaisista vuonna 1952. Kerho rekisteröitiin virallisesti vuonna 1958, mutta se tuli näyttävästi julkisuuteen vasta 1990-luvulla. Kerhon nimi on nykyään Akateemisen Karjala-Seuran perinneyhdistys ry. Perinneyhdistys on aiemmin avustanut rajantakaisia heimoveteraaneja Aunuksessa ja Inkerissä korjaamalla asuntoja, toimittamalla lääkkeitä ja vaatteita ja tukemalla näiden terveydenhoitoa. Nykyään perinneyhdistyksen toimintaan kuuluu kuukausittaisen esitelmän järjestäminen. Lisäksi eräät entiset AKS:n johtajat perustivat vuonna 1956 Suomen Suvun Säätiön edistämään sukukansojen kulttuurin historian tutkimusta ja opetusta.
Puheenjohtajat

Kaarlo Henrik Hallikorpi, maisteri, 5.3.1922–22.2.1923
Elmo E. Kaila, maisteri, 22.2.1923–18.9.1927
Vilho Helanen, maisteri, 18.9.1927–22.2.1928
Elmo E. Kaila, maisteri, 22.2.1928–17.9.1930
sij. Martti I. Kantele, lääkt.lis, 25.3.1928–11.5.1928
sij. Martti Virta, maisteri, 24.5.1929–22.2.1930
Martti I . Kantele, lääkt.lis, 17.9.1930–18.10.1931
Aarne Valle, lääket. kand., 18.10.1931–22.2.1932
Yrjö Vuorjoki, maisteri, 22.2.1932–22.2.1934
Vilho Helanen, maisteri, 22.2.1934–22.2.1935
Rauno G. Kallia, lakit. kand., 22.2.1935–22.2.1936
Vilho Helanen, maisteri, 22.2.1936–23.9.1944
Lähde:
Kirjallisuutta

Alapuro, Risto: Akateeminen Karjala-seura : ylioppilasliike ja kansa 1920- ja 1930-luvulla.  Helsinki:  tekijä, 1973.  ISBN 951-0-05821-1
Klinge, Matti: Ylioppilaskunnan historia. 4. osa, 1918–1960 : itsenäisen Suomen ylioppilaat.  Helsinki:  Helsingin yliopiston ylioppilaskunta, 1978.  ISBN 951-662-229-1
Uola, Mikko (toim.): AKS:n tie. Akateeminen Karjala-Seura isänmaan ja heimoaatteen asialla.  Minerva Kustannus Oy ; Akateemisen Karjala-Seuran Perinneyhdistys ry, 2011.
Aiheesta muualla

Jussi Jalonen: AKS:n kolme elämää Kirja-arvostelu teoksesta:  Uola, Mikko (toim.): AKS:n tie. Akateeminen Karjala-Seura isänmaan ja heimoaatteen asialla.  Minerva Kustannus Oy ; Akateemisen Karjala-Seuran Perinneyhdistys ry, 2011. (Agricolan kirja-arvostelut, 1.1.2012)
Ylen Elävä arkisto: Elias Simojoki – heimosoturi, joka ratsasti pyhällä vihalla.
Vilho Helanen Estofilia. 2018. Tallinna:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 6.5.2018. (viroksi) (suomeksi)
Akateemisen Karjala-Seuran perinneyhdistys ry.
| n k Akateeminen Karjala-Seura (1922–1944) |
| --- | --- |
Puheenjohtajat:  Hallikorpi (1922–1923)  Kaila (1923–1927)  Helanen (1927-1928)  Kaila (1928–1930)  Kantele (sij. 1928)  Virta (sij. 1929–1930)  Kantele (1930–1931)  Valle (1931–1932)  Vuorjoki (1932–1934)  Helanen (1934–1935)  Kallia (1935–1936)  Helanen (1936–1944) 
Järjestöt:  Naisylioppilaiden Karjala-Seura  Maan Turva  Suomen Talkoo  Vihan veljet 
Julkaisut:  Suomen heimo 
Historia:  Suur-Suomi 
Luettelo Akateemisen Karjala-Seuran jäsenistä
Akateemisen Karjala-Seuran kokous vuonna 1932. Oikealla Yrjö Vuorjoki ja V. J. Sukselainen. Pöydän ääressä vasemmalla Tapani Virkkunen, takana vasemmalla seisoo Tatu Malmivaara.
Akateemisen Karjala-seuran valataulu 1922–1940.
Akateemisen Karjala-Seuran 15-vuotisjuhlat Vanhalla ylioppilastalolla 21. helmikuuta 1937.
C. G. E. Mannerheim huudattaa seuran jäseniä kotipihallaan Kaivopuistossa sisällissodan päättymisen 20-vuotispäivänä toukokuussa 1938.
HMS Sheffield (D80)

| HMS Sheffield |
| --- | --- |
 HMS Sheffield 1982

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Shipbuilding and Engineering, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  15. tammikuuta 1970
Laskettu vesille:  10. kesäkuuta 1971
Palveluskäyttöön:  16. helmikuuta 1975
Poistui palveluskäytöstä:  upposi 10. toukokuuta 1982 vaurioiduttuaan muutamaa päivää aiemmin Argentiinan ilmavoimien hyökkäyksessä
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 820 t
Pituus:  125,0 m
Leveys:  14,0 m
Syväys:  5,8 m
Koneteho:  COGOG: 2 × Rolls-Royce Olympus TM3b -kaasuturbiinia 50 000 shp ja 2 × Rolls-Royce Tyne RM1A -kaasuturbiinia 8 000 shp
Nopeus:  30 solmua / 18 solmua
Miehistöä:  287
Aseistus
Aseistus:  2 × Sea Dart -ilmatorjuntaohjuksen laukaisualustaa, joihin 22 ohjusta 1 × 4,5" (114 mm) Mk.8 -tykki 2 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 2 × Corvus-valaisuheitintä 1 × Westland Lynx HAS.1/2 -helikopteri
HMS Sheffield (D80) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjä (Sheffield-luokka). Falklandin sodassa alus joutui kahden Argentiinan meri-ilmavoimien Super Étendard -rynnäkköhävittäjän hyökkäyksen kohteeksi 4. toukokuuta 1982 ja sai osuman yhdestä Exocet-meritorjuntaohjuksesta. Alus vaurioitui ohjusosumasta pahoin ja upposi kuusi päivää myöhemmin, 10. toukokuuta 1982.
Valmistus

Alus tilattiin 14. marraskuuta 1968 Vickers Shipbuilding and Engineering Limitediltä (VSEL) Barrow-in-Furnessista. Köli laskettiin 15. tammikuuta 1970 ja alus laskettiin vesille 10. kesäkuuta 1971 kumminaan kuningatar. Yksi aluksen runkoelementeistä vaurioitui pahoin huhtikuussa 1971 sattuneessa hitsausräjähdyksessä, jossa sai surmansa kaksi telakkatyöntekijää. Korvaava rakenne-elementti otettiin Argentiinan laivastolle rakenteilla olleesta ARA Herculeksesta, jonka tilaajalle Argentiinalle vakuutettiin, ettei alustilauksen valmistuminen viivästyisi. Sheffield valmistui 16. helmikuuta 1975 ja se otettiin palveluskäyttöön 28. helmikuuta.
Palvelus

Alus liitettiin alustavien vastaanottokokeiden päätyttyä 3. fregattilaivueeseen viirikönjohtajaksi, minkä merkkinä sen savuhormiin maalattiin musta raita. Sheffield poikkesi sisaraluksistaan elefantinkorviksi kutsutuilla sivuille käännetyillä savuhormeillaan, minkä lisäksi alukselle ei asennettu sukellusveneentorjuntatorpedoja. Koeajot osoittivat, ettei savuhormeja tarvinnut kääntää sivuille lämmön johtamiseksi tutkista ja lentokannesta, joten lopuissa luokan aluksissa siirryttiin edullisempiin suoriin hormit. Aluksella oli Westland Wasp -helikopterit ensimmäisen, kesäkuuhun 1979 kestäneen palvelusrupeaman aikana, vaikka sen tilat oli alun perin suunniteltu Westland Lynx -helikoptereille.
Kesällä 1976 alus oli Länsi-Intiassa sekä Yhdysvaltain itärannikolla luokkansa ensimmäisenä tropiikkikokeissa. Suuri osa aluksen alkuajan palveluksesta koostui erilaisista suorituskyvyn ja asejärjestelmien testeistä. Alus osallistui 1977 Spitheadissä järjestettyyn kuningattaren vallassa olon (engl. Silver Jubilee) laivastokatselmukseen yhdessä laivueen muiden alusten HMS Arrow, HMS Arethusa ja HMS Diomede kanssa. Ensimmäisen palvelusrupeaman alus oli liitettynä Naton Atlantille pysyvästi sijoitettuun laivasto-osastoon, jonka mukana se vieraili useissa Euroopan satamissa sekä saattoi kuninkaallista jahtia HMY Britanniaa.
Kesäkuusta 1979 lokakuuhun 1980 alus oli Portsmouthin telakalla modernisoitavana, jolloin sille asennettiin päämaston huippuun UAA-1 ESM-järjestelmä. Lisäksi sen tyypin 992Q tutka vaihdettiin versioon 992R ja propulsiojärjestelmän vaihteisto uusittiin. Aluksen kansirakennetta vahvistettiin, jotta sen runko saataisiin jäykemmäksi. Vahvistamisella pyrittiin ehkäisemään rungossa havaittujen murtumien syntyminen. Aluksen helikopteritilat muutettiin soveltumaan Lynxille, joka saapui ennen palvelukseen palaamista marraskuussa.
Palvelus > Falklandin sota

Sheffield osallistui maaliskuussa 1982 Gibraltarin vesillä pidettyyn Springtrain 82 -harjoitukseen, kun se sai määräyksen liittyä Etelä-Atlantille lähtevään laivasto-osastoon. Komentosillan katolle maalattiin Union Jack ja savuhormista vesirajaan mustat raidat, koska Argentiinan laivastolla oli kaksi alusluokkaan kuuluvaa alusta.
Sheffield saapui 27. huhtikuuta sotatoimialueelle (engl. Total Exclusion Zone), joka oli määritetty 200 merimailin säteelle Falklandin saarten ympärille. Alukseen osui ohjus sen ollessa valvomassa laivasto-osaston ilmatilaa.
National Aeronautics and Space Administration (NASA) tutkimukset

NASA on tutkinut sähkömagneettisten laitteiden aiheuttamia häiriöitä. NASAn mukaan Sheffieldin ohjusvaroitustutka oli mahdollisesti pois päältä, koska se häiritsi viestiliikennettä Harrier-hävittäjien kanssa lentokoneiden nousun ja laskun aikana. Siksi Argentiinan hävittäjän laukaistua Exocet-ohjuksen ei varotoimia ehditty aluksella suorittaa ja alus sai osuman.
Haukilampi

Haukilampi tai myös Hauklampi tai Haukilammi tarkoittaa jotakin seuraavista:
Hiihtosuunnistuksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2020

Hiihtosuunnistuksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2020 järjestettiin Hanti-Mansijskissa, Venäjällä 10.–15. maaliskuuta. Venäjä voitti kahdeksan kultamitalia ja Ruotsi yhden. Mitaleja saivat myös Suomi, Viro ja Norja.
Sprinttiviesti

| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Alena Trapeznikova Sergei Gorlanov | 46.14 |
| 2 |  | Magdalena Olsson Markus Lundholm | 47.06 |
| 3 |  | Daisy Kudre Mattis Jaama | 47.50 |