stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Into the Pandemonium
Aiheesta muualla

Into the Pandemonium Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Into the Pandemonium Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Jakob Wendelius

Jakob Wendelius (20. marraskuuta 1762 Helsinki – 27. tammikuuta 1817 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni, kauppias ja laivanvarustaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Wendeliuksen vanhemmat olivat tullinhoitaja Lars Wendelius ja Maria Borgström ja puoliso vuodesta 1797 Lovisa Elisabeth Prytz (k. 1846). Hänen sisarensa Maria Magdalena oli helsinkiläisen suurkauppias, kauppaneuvos Johan Sederholmin puoliso. Wendelius oli saaristolaivaston kapteeni 1790-luvulla, kauppalaivan kapteeni Helsingissä 1800-luvun alussa ja kauppias Helsingissä noin vuodesta 1810. Hän oli myös laivanvarustaja ja omisti Helsingin ensimmäisen trikootehtaan. Helsingin lainavarojen hoitokomission puheenjohtajana Wendelius toimi vuodesta 1813. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1811. Asuintalon lisäksi vuonna 1817 kuolleen Wendeliuksen jäämistöön kuului useita muita tontteja ja rakennuksia Helsingissä, kaksi sittemmin mantereeseen liittyä saarta sekä  purjelaivoja. Yksi niistä oli vasta rakenteilla ja toinen 1815 valmistunut 160 lästin Fabian Albert oli tuolloin Helsingin suurimpia. Wendeliuksen viidestä lapsesta neljä kuoli varhain eikä viideskään jatkanut hänen liiketoimintaansa.
Takaraivoluu-kannattajanikamanivel

Ylimpänä näkyy takaraivoluu-kannattajanikamanivel ja sen ligamentit
Takaraivoluu-kannattajanikamanivel (lat. articulatio atlanto-occipitalis) eli ylempi niskanivel muodostuu takaraivoluun niskanastan ja kannattajanikaman fovea articularis cranialis:en välille. Se muodostuu kahdesta erillisestä nivelpussista, jotka ovat ventraalisesti yhteydessä lihansyöjillä, naudoilla, hevosilla ja vanhoilla sioilla, mutta dorsaalisesti ne ovat erillään. Lisäksi lihansyöjillä ylempi niskanivel on yhteydessä kannattaja-kiertonikamanivelen kanssa. Ylempi niskanivel toimii päätä nyökätessä, mutta se ei kierry tai taivu sivulle. Ylempi niskanivel luetaankin kuuluvaksi sarananiveliin.
Takaraivoluu-kannattajanikamanivelen nivelsiteet

Takaraivoluu-kannattajanikamanivelen sivuside (lat. ligamentum laterale articulationis atlanto-occipitalis)
Etumainen niskakalvo (lat. membrana atlanto-occipitalis anterior) kulkee kannattajanikaman etukaaresta niska-aukon etureunaan. Tätä nivelsidettä vastaa eläimillä mahanpuoleinen niskakalvo (lat. membrana atlanto-occipitalis ventralis).
Takimmainen niskakalvo (lat. membrana atlanto-occipitale posterior) kulkee kannattajanikaman takakaaresta niska-aukon takareunaan. Tätä nivelsidettä vastaa eläimillä selänpuoleinen niskakalvo (lat. membrana atlanto-occipitalis dorsalis).
Isolimaska

| Isolimaska |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Alismatales
Heimo::  Vehkakasvit Araceae
Suku::  Isolimaskat Spirodela
Laji::  polyrrhiza
Kaksiosainen nimi
 Spirodela polyrrhiza  (L.) Schleid. 
Katso myös
   Isolimaska Wikispeciesissä   Isolimaska Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isolimaska eli silmuisolimaska (Spirodela polyrrhiza tai Spirodela polyrhiza) on maapallolla laajalle levinnyt, veden pinnalla kelluvia suuria kasvustoja muodostava pieni kasvi.
Ulkonäkö ja koko

Isolimaskan 4–8 millimetriä pitkät versot ovat 5–15-juurisia. Juuret ovat tavallisesti alle 3 cm pitkiä. Versot kelluvat tavallisesti 2–5 verson ryhminä. Versot ovat lähes pyöreitä, ehytlaitaisia, 5–15-suonisia ja litteitä. Väriltään versot ovat päältä sinivihreitä ja alta sinipunaisia. Verson tyvi on hyvin lyhyt ja kalvomainen. Kukinto on vaatimaton. Suomessa isolimaskan ei tiedetä kukkineen. Laji muodostaa syksyisin pieniä, tummia ja juurettomia talvehtimissilmuja.
Levinneisyys

Isolimaskan levinneisyysalue on hyvin laaja mutta epäyhtenäinen. Sitä tavataan muun muassa suurimassa osassa Eurooppaa pohjoisimpia ja eteläisimpiä osia lukuun ottamatta, Lähi-idässä, Pohjois-Afrikassa, Aasian etelä-, kaakkois- ja itäosissa sekä Pohjois-Amerikan keski- ja eteläosissa. Suomessa isolimaskaa esiintyy sisämaassa paikoitellen linjan Vaasa–Mikkeli eteläpuolella. Pohjanlahden rannikolla levinneisyysalue jatkuu satunnaisena aina Perämeren perukoille saakka. Yleisin laji on Etelä-Suomessa.
Elinympäristö

Isolimaskaa kasvaa rehevissä ojissa, lammissa, järvissä ja joissa suojaisilla paikoilla. Laji on yleistynyt Etelä-Suomessa. Isolimaska kasvaa usein yhdessä pikkulimaskan (Lemna minor) ja kupulimaskan (Lemna gibba) kanssa.
Käyttö

Yhdysvalloissa isolimaskaa viljellään toisinaan eläinten rehuksi.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: (Silmu)isolimaskan levinneisyys Suomessa.
ITIS: Spirodela polyrrhiza (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Spirodela polyrrhiza (englanniksi)
Isolimaskan verson alapuoli ja juuret.
Jaclyn Smith

| Jaclyn Smith |
| --- | --- |
 Jaclyn Smith kesäkuussa 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. lokakuuta 1945 (ikä 78) Houston, Texas, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
www.jaclynsmith.com
IMDb 
Elonet
AllMovie
Ellen Jaclyn Smith (s. 26. lokakuuta 1945) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli suomalaiselle yleisölle tunnetuksi Kelly Garrettin roolista televisiosarjassa Charlien enkelit (1976–1981). Sarjassa kolme poliisin koulutuksen saanutta, rutiinitehtäviin kyllästynyttä nuorta naista alkoi ratkoa rikoksia salaperäisen Charles Townsendin etsivätoimistossa. Smithin lisäksi alkuperäiseen enkelikolmikkoon kuuluivat Kate Jackson (roolinimellä Sabrina Duncan) ja Farrah Fawcett-Majors (Jill Munroe). Smith oli Charlien enkeleiden esittäjistä ainoa, joka oli mukana sarjassa alusta loppuun eli kaikilla viidellä tuotantokaudella, yhteensä peräti 110 jaksossa. Fawcett-Majors jätti sarjan riitaisissa merkeissä jo ensimmäisen kauden jälkeen, ja Jackson hakeutui muiden haasteiden pariin kolmannen kauden päätyttyä. Fawcett-Majorsin tilalle vaaleaksi enkeliksi pestattiin Cheryl Ladd (roolinimeltään Kris Munroe), joka näytteli sarjassa sen päättymiseen asti. Jackson korvattiin neljännen kauden alussa Shelley Hackillä, jonka tilalle tuli viidennellä kaudella Tanya Roberts.
Charlien enkelien jälkeen Smith on esiintynyt lukuisissa televisioelokuvissa ja minisarjoissa. Jaclyn Smith oli kosmetiikkasarja Max Factorin keulakuvana pidempään kuin kukaan muu julkisuuden henkilö (1980–1994). Smith on lanseerannut myös kaksi tuoksua: Epris v.81:n ja Jaclyn Smith’s Californian vuonna 1993.
Smith syntyi Houstonissa, Texasissa, ja oli ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi vuonna 1982. Hänelle on myönnetty tähti Hollywood Walk of Famella. Hän on tehnyt vuodesta 1985 työtä Kmart-vaatekaupoille. Jaclyn Smith collection for Kmart on Yhdysvaltain kolmanneksi myydyin naisten vaatemerkki ja sitä pidetään menestyneimpänä julkisuuden henkilön lanseeraamana vaatemallistona kautta aikojen.[lähde? ] Vuonna 2002 Smith lanseerasi huonekalu- ja kodinsisustusmalliston.
Smith sairastui rintasyöpään, joka todettiin vuonna 2002 ja johon hän sai onnistuneesti hoitoa. Hän on ollut neljästi naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Hän avioitui vuonna 1997 chicagolaisen lääkärin Brad Allenin kanssa. Jaclyn Smith toimii aktiivisesti hyväntekeväisyystyössä muun muassa rintasyövän ehkäisyssä.
Aiheesta muualla

Jaclyn Smithin virallinen kotisivu (englanniksi)
Tamsa

| Tamsa |
| --- | --- |
 Jokea tammikuussa 2013.
Maat:  Intia
Pituus:  264 km
Valuma-alue:  16 680 km²
Tamsa on Ganges-joen sivujoki, joka on noin 264 kilometriä pitkä ja alkaa Kaimurin vuoristosta 610 metrin korkeudesta. Se virtaa Intiassa muun muassa Ayodhyan, Ambedkar Nagarin, Azamgarhin, Mau Aiman ja Ballian läpi.
Käännös suomeksi
Jatzofrenia

Jatzofrenia oli Yleisradion uutta ja sähköistä jazz-musiikkia esitellyt radio-ohjelma. Sitä toimittivat Markus ”DJ Markka” Partanen ja DJ Bunuel.
Ohjelmaa lähetettiin vuodesta 1995, alun perin Radiomafiassa, vuosina 2003–2006 YleQ:ssa ja loppuvaiheessa Yle Radio 1 -kanavalla.
Jatzofrenia lähetettiin sunnuntai-iltaisin klo 21–22. Vuoden 2014 alusta Jatzofrenia, maanantai-illan Jazzradio ja perjantain Svengaava iltapäivä korvautuivat Yle Radio 1:n sunnuntai-iltojen kolmituntisella (klo 19–22) Jazzklubi-ohjelmakokonaisuudella.
Aiheesta muualla

Jatzofrenia  (Arkistoitu) yle.fi.  2006. Arkistoitu 7.10.2013.
Takarazuka

| Takarazuka (宝塚市) |
| --- | --- |
 Takarazukan suurteatteri
 lippu:  Symboli
 Takarazukan sijainti Hyōgon prefektuurissa
 Takarazuka
 Koordinaatit: 34°48′00″N, 135°21′37.1″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Hyōgo
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  101,89 km²
Väkiluku (2017):  225 010
 – Väestötiheys:  2 208,4 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Viola mandshurica
 – Puu:  Camellia sasanqua ja Cornus kousa
 – Lintu:  Idänsilkkikerttunen ja japaninvästäräkki
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.takarazuka.hyogo.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Takarazuka (jap. 宝塚市, Takarazuka-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa Mukojoen varrella Kōben koillis- ja Osakan luoteispuolella. Kaupungissa on 225 010 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 101,89 neliökilometriä. Takarazuka on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Takarazuka tunnetaan kuumista lähteistään (onsen) ja Takarazukan suurteatterista, jossa esiintyy Takarazukan revyy. Takarazukan onsen avattiin jo vuonna 1887, ja rautatieyhteyden paikkakunta sai kymmenen vuotta myöhemmin. Kaupunkioikeudet Takarazukalle myönnettiin vuonna 1954, minkä jälkeen se on kasvanut nopeasti Osakan ja Kōben asuinlähiönä noin puolen tunnin junamatkan päässä molemmista kaupungeista. Se kärsi pahoja vaurioita vuoden 1995 maanjäristyksessä, jossa sai surmansa 118 henkeä. Takarazukaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Fukuchiyama-linja eli Takarazuka-linja sekä Hankyū-rautateiden Takarazuka-päälinja ja Imazu-linja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Takarazuka Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1940–1941

| Mestaruussarjan kausi 1940–41 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  8
Ajankohta:  2. elokuuta 1940− 15. kesäkuuta 1941
Mestari:  TPS 2. Mestaruussarjan mestaruus 3. Suomen mestaruus
Toinen sija:  VPS
Kolmas sija:  Sudet
Pudonneet joukkueet:  Toverit HPS
Ottelut:  52
Maalit:  242 (4,7 per ottelu)
Paras maalintekijä:  Olavi Valtonen (14)
Suurin kotivoitto:  TPS−KIF 9−1
Suurin vierasvoitto:  KIF−TPS 2−8
Eniten maaleja ottelussa:  Sudet−KIF 7−4
Alempi sarjataso:  B-sarja
  ← 1939 :  1943–44 → 
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1940–41 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 11. kausi. Kaudella 1940–41 Mestaruussarja pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Sarjan aloittaminen talvisodan jälkeisissä olosuhteissa keväällä 1940 oli epävarmaa, ja Palloliitto päättikin edustajakokouksessaan 28. huhtikuuta 1940 siirtää sarjan alkua toukokuulta elokuulle. Samalla sarjan päätös siirtyi keväälle 1941 ja ennen sarjojen alkua päätettiin järjestää ylimääräinen cup-kilpailu. Mestaruussarja jouduttiin kuitenkin keskeyttämään edelliskauden tapaan, kun jatkosotaa edeltäneet ylimääräiset kertausharjoitukset alkoivat 18. kesäkuuta 1941.
Sodan vuoksi sarjaa ei voitu pelata loppuun vuoden 1941 aikana ja neljä ottelua jäi kokonaan pelaamatta. Palloliiton edustajakokous päätti 21. joulukuuta 1941, että kauden 1940–41 Mestaruussarja on päättynyt. Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti TPS, joka varmisti Palloliiton päätöksen myötä kolmannen mestaruutensa. Toverit ja HPS putosivat Suomensarjaan kesällä 1943 pelatun karsintasarjan kautta.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1940–41 voitti TPS:n Olavi Valtonen 14 maalilla.
Joukkueet

Mestaruussarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta, joista kuusi kaudelta 1939 ja kaksi nousijaa kauden 1939 Itä–Länsi-sarjasta. Itä–Länsi-sarjan voittaja Sudet nousi suoraan ja toiseksi sijoittunut KIF karsinnan kautta. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet KPT:n ja Reipaan.
| Joukkue | Kaupunki |
| --- | --- |
Helsingfors IFK (HIFK): Helsinki
Helsingin Jalkapalloklubi (HJK): Helsinki
Helsingin Palloseura (HPS): Helsinki
Helsingin Toverit (Toverit): Helsinki
Kronohagens IF (KIF): Helsinki
Turun Palloseura (TPS): Turku
Vaasan Palloseura (VPS): Vaasa
Viipurin Sudet (Sudet): Helsinki
Sarjataulukko

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | TPS (M) | 13 | 10 | 1 | 2 | 52 | 16 | +36 | 21  |
| 2 | VPS | 13 | 8 | 3 | 2 | 32 | 17 | +15 | 19  |
| 3 | Sudet | 14 | 7 | 3 | 4 | 38 | 30 | +8 | 17  |
| 4 | HIFK | 13 | 7 | 2 | 4 | 35 | 27 | +8 | 16  |
| 5 | HJK | 12 | 4 | 2 | 6 | 22 | 30 | −8 | 10  |
| 6 | Toverit | 13 | 3 | 2 | 8 | 19 | 32 | −13 | 8  |
| 7 | KIF | 13 | 3 | 2 | 8 | 26 | 51 | −25 | 8  |
| 8 | HPS | 13 | 1 | 3 | 9 | 18 | 39 | −21 | 5  |
Lähde: Jalkapallokirja 1943–44
(M) = Suomen mestari
Mestaruussarjasta 1940–41 piti alun perin pudota kaksi viimeistä joukkuetta, mutta sarjan jäätyä kesken Palloliitto päätti edustajakokouksessaan 13.12.1942 järjestää karsintasarjan ennen kauden 1943–44 alkua. Karsintasarjaan osallistui Mestaruussarjan kolme viimeistä joukkuetta ja se pelattiin kesällä 1943.
Tulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Koti \ Vieras1 | TPS | VPS | SUD | HIFK | HJK | HT | KIF | HPS |
| TPS  |   | 4–0  | 3–0  | 1–3  | 5–1  | 1–0  | 9–1  | 5–0 |
| VPS  | 3–0  |   | 2–2  | 1–1  |   | 5–2  | 4–0  | 1–0 |
| Sudet  | 2–5  | 3–3  |   | 0–4  | 1–1  | 3–0  | 7–4  | 6–0 |
| HIFK  | 2–2  | 0–3  | 3–2  |   | 4–2  |   | 4–1  | 1–3 |
| HJK  | 0–3  | 0–2  | 1–2  | 3–2  |   | 4–2  | 4–1  | 3–3 |
| Toverit  | 2–6  | 1–0  | 1–2  | 2–5  | 3–0  |   | 2–2  | 3–3 |
| KIF  | 2–8  | 3–4  | 2–4  | 5–2  |   | 1–0  |   | 3–3 |
| HPS  |   | 1–4  | 1–4  | 2–4  | 2–3  | 0–1  | 0–1  |   |
Lähde: Jalkapallokirja 1940–41; Jalkapallokirja 1943–44
1 Kotijoukkue vasemmanpuoleisessa sarakkeessa.
Värit: Sininen = kotivoitto; Keltainen = tasapeli; Punainen = vierasvoitto.
Pelaamatta jääneet ottelut: 17. kesäkuuta KIF–HJK; 20. kesäkuuta HIFK–Toverit sekä 22. kesäkuuta HPS–TPS ja VPS–HJK.
Suomen mestarit

| Pelaaja | O | M |
| --- | --- | --- |
|  Armas Palmroos (mv) | 13 | 0 |
|  Tauno Aitio | 13 | 0 |
|  Veikko Asikainen | 13 | 0 |
|  Paavo Heinonen | 13 | 0 |
 Anton Honka: 13
|  Keijo Kihlman | 8 | 4 |
|  Lauri Lehtinen | 13 | 10 |
|  Ilmari Oksanen | 13 | 1 |
|  Urho Teräs | 12 | 9 |
|  Olavi Valtonen | 12 | 14 |
|  Vieno Viekki | 13 | 0 |
Lähteet: Suomen mestaruuskilpailut ja mestarit 1908−2002, Jalkapallon pikkujättiläinen; Pelimiehet − Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006.
Joukkueessa pelasi myös Akseli Honka (7/0).
Takaraivohalkio

| Takaraivohalkio> Luokitus |
| --- | --- |
ICD-10:  Q00.2
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Takaraivohalkio eli inienkefalia on hyvin harvinainen hermostoputken vaurio, johon kuuluvat pään taipuminen taaksepäin ja vakava selkärangan vaurio.
Vammainen lapsi on yleensä lyhyt, ja hänellä on suhteettoman suuri pää. Diagnoosi voidaan tehdä heti syntymän jälkeen, koska pää on niin pahasti kääntynyt taaksepäin, että kasvot suuntautuvat ylöspäin. Kasvojen iho on suoraan kiinni rinnan ihossa, ja päänahka on suoraan kiinni selän ihossa. Kaula tavallisesti puuttuu kokonaan.
Takaraivohalkioon liittyy yleensä myös muita epämuodostumia, kuten aivottomuus, aivotyrä (jossa osa kallon sisällöstä pullistuu ulos), hydrokefalia, kyklopia, alaleuan puuttuminen, huuli- ja suulakihalkio, verisuonisairauksia, palleatyrä ja ruoansulatuskanavan epämuodostumia. Vamma on yleisempi tytöillä.
Ennuste

Vammaisena syntyneen ennuste on erittäin huono. Vastasyntynyt elää enintään muutaman tunnin. Sikiön ruumiin vääristyminen voi olla vaaraksi myös äidille.
Aiheesta muualla

TheFetus.Net
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1936

| Mestaruussarjan kausi 1936 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  8
Ajankohta:  3. toukokuuta− 18. lokakuuta
Mestari:  HJK 1. Mestaruussarjan mestaruus 8. Suomen mestaruus
Toinen sija:  HPS
Kolmas sija:  HIFK
Pudonneet joukkueet:  VPS IF Drott
Ottelut:  56
Maalit:  234 (4,2 per ottelu)
Paras maalintekijä:  Aatos Lehtonen (14)
Suurin kotivoitto:  VPS−IF Drott 9−1
Suurin vierasvoitto:  TPS−HIFK 0−7
Eniten maaleja ottelussa:  VPS−IF Drott 9−1
Kokonainen yleisömäärä:  68 081
Yleisökeskiarvo:  1 216
Alempi sarjataso:  Itä–Länsi-sarja
  ← 1935 :  1937 → 
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1936 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan seitsemäs kausi. Kaudella 1936 Mestaruussarja pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti HJK, joka varmisti kahdeksannen mestaruutensa viimeisessä ottelussa, kun se voitti 4. lokakuuta VPS:n Aatos Lehtosen ja Sulo Salon (2) maaleilla 3–0. Viimeiseksi sijoittuneet VPS ja IF Drott putosivat Itä–Länsi-sarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1936 voitti HJK:n Aatos Lehtonen 14 maalilla. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1936 oli yhteensä 68 081 henkeä eli keskimäärin 1 216 katsojaa ottelua kohti.
Joukkueet

Mestaruussarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta, joista kuusi kaudelta 1935 ja kaksi nousijaa kauden 1935 B-sarjasta. B-sarjan loppusarjan kaksi parasta, TPS ja IF Drott, nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet VIFK:n ja ÅIFK:n.
| Joukkue | Kaupunki |
| --- | --- |
Helsingfors IFK (HIFK): Helsinki
Helsingin Jalkapalloklubi (HJK): Helsinki
Helsingin Palloseura (HPS): Helsinki
Helsingin Toverit (Toverit): Helsinki
IF Drott: Pietarsaari
Turun Palloseura (TPS): Turku
Vaasan Palloseura (VPS): Vaasa
Viipurin Sudet (Sudet): Viipuri
Sarjataulukko

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | HJK (M) | 14 | 9 | 1 | 4 | 37 | 21 | +16 | 19  |
| 2 | HPS | 14 | 8 | 1 | 5 | 28 | 26 | +2 | 17  |
| 3 | HIFK | 14 | 7 | 2 | 5 | 38 | 22 | +16 | 16  |
| 4 | Sudet | 14 | 6 | 3 | 5 | 26 | 21 | +5 | 15  |
| 5 | Toverit | 14 | 5 | 4 | 5 | 25 | 27 | −2 | 14  |
| 6 | TPS | 14 | 7 | 0 | 7 | 30 | 36 | −6 | 14  |
| 7 | VPS (P) | 14 | 5 | 2 | 7 | 36 | 31 | +5 | 12  |
| 8 | IF Drott (P) | 14 | 2 | 1 | 11 | 14 | 50 | −36 | 5  |
Lähde: Jalkapallokirja 1937
(M) = Suomen mestari; (P) = Putoaja
Tulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Koti \ Vieras1 | HJK | HPS | HIFK | SUD | HT | TPS | VPS | DRO |
| HJK  |   | 3–1  | 1–0  | 3–2  | 2–3  | 3–2  | 3–0  | 8–0 |
| HPS  | 3–0  |   | 2–0  | 1–0  | 1–1  | 1–4  | 4–2  | 2–1 |
| HIFK  | 2–1  | 4–3  |   | 2–3  | 2–3  | 5–2  | 2–1  | 5–1 |
| Sudet  | 0–0  | 4–1  | 1–0  |   | 3–1  | 3–1  | 2–1  | 0–1 |
| Toverit  | 3–4  | 0–4  | 1–1  | 2–2  |   | 4–1  | 1–2  | 0–0 |
| TPS  | 1–5  | 0–1  | 0–7  | 3–2  | 2–1  |   | 2–1  | 6–1 |
| VPS  | 2–1  | 6–2  | 2–2  | 3–3  | 2–3  | 1–4  |   | 9–1 |
| IF Drott  | 2–3  | 1–2  | 1–6  | 2–1  | 1–2  | 1–2  | 1–4  |   |
Lähde: Jalkapallokirja 1936; Jalkapallokirja 1937
1 Kotijoukkue vasemmanpuoleisessa sarakkeessa.
Värit: Sininen = kotivoitto; Keltainen = tasapeli; Punainen = vierasvoitto.
Suomen mestarit

| Pelaaja | O | M |
| --- | --- | --- |
|  Risto Rinne (mv) | 14 | 0 |
|  Pentti Eronen | 9 | 5 |
|  Eero Kettunen | 7 | 3 |
|  Aatos Lehtonen | 13 | 14 |
|  Aulis Moilanen | 13 | 0 |
|  Armas Pyy | 14 | 0 |
|  Antero Rinne | 14 | 1 |
|  Sulo Salo | 13 | 7 |
|  Eino Virtanen | 14 | 1 |
|  Valfrid Virtanen | 14 | 0 |
|  Kurt Weckström | 13 | 3 |
Lähteet: Jalkapallokirja 1981; Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006
Joukkueessa pelasivat myös Maine Lehtonen (5/2), Kalervo Seppola (4/0), Olavi Mustonen (2/0), Johan Alho (1/0), Ronald Mikalunas (1/0) ja Yrjö Larha (1/0).
Jauhemaalaus

Jauhemaalaus on menetelmä, jossa muovijauhetta ruiskuttamalla useimmiten staattisen sähkön avulla peitetään maalattava esine maalijauheella, jonka jälkeen esine kuumennetaan niin, että jauhe sulaa. Lämmitys tehdään yleensä uunissa, minkä vuoksi menetelmästä käytetään usein nimitystä polttomaalaus. Siitä käytetään myös nimitystä "pulverimaalaus".
Menetelmää käytetään paljon teollisuudessa, jossa se on normaalisti osittain automatisoitu maalauslinjoilla. Muovijauheena on yleensä epoksi, polyesteri tai epoksipolyesteriseos. Muita laatuja ovat polyakryyli ja polyuretaani. Myös metallijauheita, kuten sinkkipölyjauhetta voidaan käyttää. Tyypillisiä maalausalustoja ovat metallipinnat, koska ne ovat sähköäjohtavia. Esimerkiksi kuluttajakäyttöön tarkoitetut metallikotelorakenteet, kuten erilaiset metallikaapit ovat usein polttomaalattuja. Jauhemaalaus on usein tehokas maalaustapa myös erilaisille valutuotteille tai moniulotteisille kappaleille, jotka on nopea pinnoittaa jauhetta ruiskuttamalla. Jauhemaalaus soveltuu SFS-EN ISO 12944 -standardien mukaisten pintakäsittely-yhdistelmien toteuttamiseen. Maalauksen onnistumiselle ja maalikerroksen pysyvyydelle on tärkeää, että pohja on hyvin puhdistettu. Usein metalliesineiden pohjakäsittely ennen maalausta on fosfatointi.
Automaattisessa maalauslinjassa on yleensä kattokuljetin, jossa on koukkuja liikkuvassa ketjussa. Maalattavat kappaleet nostetaan yleensä manuaalisesti koukkuihin. Tässä käytetään usein apuna maalattavalle kappaleelle suunniteltuja maalauskiinnittimiä, jotka eivät estä maalausta ja peittävät maalattavasta esineestä vain jonkin piiloon jäävän kohdan, koska tämä kohta jää ilman maalia. Kuljetin vie esineet maalauspisteeseen, jossa traverssiksi sanottu maalausruiskua ylös-alas liikuttava mekanismi auttaa saamaan jauheelle tasaisen peiton. Jauheella pinnoitettuja kappaleita voidaan ravistaa ylimääräisen jauheen poistamiseksi ja tasaisen peiton parantamiseksi. Pudonnut jauhe otetaan yleensä talteen ja kierrätetään uudelleen ruiskutukseen. Pinnoituksen jälkeen kuljetin vie esineet uuniin. Kuljettimen pituus uunissa on rakennettu sellaiseksi, että polttoaika on sopiva. Uunin jälkeen kuljettimen purkaminen on yleensä manuaalinen työ.
Traverssin sijasta käytetään joskus maalausrobottia, jos on maalattavat kohteet ovat suurehkoja koteloja, koska Faradayn häkki -ilmiö vaikeuttaa metallikoteloiden sisäpintojen maalausta vain ulkopuolelta ruiskutettaessa.
Jauhemaalauksen etuna on, että siinä ei käytetä liuottimia, minkä vuoksi ei ole myöskään VOC-päästöjä.
Aiheesta muualla

Opetusmateriaalia (Arkistoitu – Internet Archive)
Takapuolustaja

Troy Polamalu, Pittsburgh Steelers, on eräs NFL:n arvostetuimmista takapuolustajista.
Takapuolustaja (engl. Safety, yleislyhenne S) on puolustuksen pelipaikka amerikkalaisessa jalkapallossa. Takapuolustajia on kahdentyyppisiä: vahvan (engl. Strong Safety, lyh. SS) tai heikon puolen (engl. Free Safety, lyh. FS) takapuolustaja. Heidän tehtävänsä riippuvat puolustussuunnitelmasta. Yhdessä kulmapuolustajien kanssa takapuolustajat muodostavat puolustuksen takakentän, jonka päätehtävänä on heittopuolustus.
Kentän taaimmaisina pelaajina he ovat myös puolustuksen viimeinen lukko. Heidän tulee olla hyviä pelinlukijoita ja varmoja taklaajia.
Strong safety

Vahvan puolen takapuolustaja on kahdesta takapuolustajasta yleensä kookkaampi ja vahvempi. Hän asettuu kentällä puolustuksen vahvalle puolelle (tyypillisimmin se puoli, missä sisempi laitahyökkääjä on). Hän pelaa lähempänä aloituslinjaa ja osallistuu näin myös juoksun puolustamiseen. Miesheittopuolustuksessa hän seuraa sisempää laitahyökkääjää.