stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Outokummun kaivos
Keretin kaivos > Voima-asema

Voima-asemalla (valm. 1954) oli ympärivuorokautinen päivystys, ja sieltä valvottiin nostokoneiden toimintaa, paineilmansyöttöä, vedenpumppausta, sähkönjakelua, hälytysten vastaanottoa ja vartiointia. Rakennuksessa oli muuntoasema (110/45/20/6 kV) vuosina 1973–1989. Vuonna 1973 vanha, vuodesta 1954 käytössä ollut 45/3 kV asema korvattiin uudella. Samalla uusi IVO:n 110 kV:n linja korvasi 20 vuotta palvelleen 45 kV:n yhteyden Viinijärvi–Keretti. Tehorajaksi oli tuotantolaitokselle vuonna 1981 määrätty 6,7 MW, jota ei saanut ylittää. Ylityksen estämiseksi piti vähentää murskausta, malminnostoa ja hissiliikennettä tai jopa pysäyttää joitakin niistä. Varayhteytenä oli 20 kV:n yhteys Vuonokseen päin. Tarvittaessa siitä saatiin syöttö Vuonokselta Kerettiin päin 20 kV:lla. Lisäksi oli 45kV varasyöttöyhteys Palokin voimalaitos-Keretti. Käyttöjännite oli kaivoksella 6 kV, ja se muunnettiin tormimuuntamossa 6/3 kV:ksi Nostokoneille ja maanalaisilla muuntoasemilla 6kV/400V:ksi. 110 kV:n linja on yhä olemassa vanhalla paikallaan, mutta se on kytketty vähän ennen Keretin kaivosta uudelle sähköasemalle. Voima-asemalla toimi koko kaivoksen paineilmalaitos kompressoriasema, jossa oli kolme isoa kompuraa eli "komppia". Rakennus oli alkuperäisenä laitteineen kaivoksen loppuun asti.
Kaivoksessa oli jakelumuuntajina 10 Clopen muuntajaa, joista viisi 500 Kva:n ja viisi 300 Kva:n. Lisäksi oli rautatieliikenteen seleenitasausuuntajia varten kolme 200 Kva:n öljyjäähdytteisiä muuntajaa. Kuilukaapelina oli PL2,4KL1,8WJJ 3x50mm2 6Kv muuntoasemilta työalueille. Aikaisemmin (ennen vuotta 1964) maakaapeleita oli 3x70mm2+35 ja 3x50mm2+25 ja vuodesta 1964 muovikaapeleita MCMK3x70+35.
Keretin kaivos > Lopetus

Kaivostoiminta Keretin kaivoksessa päättyi lopullisesti viimeisen kaivostyövuoron poistuessa 25. toukokuuta 1989. Syksyllä 1989 alettiin purkaa koneita ja laitteita lähetettäviksi muille yhtiön kaivoksille, romutukseen, säilytykseen tai museoitavaksi. 1991 vielä toimi viimeisen kerran nostotornissa ollut pikkuinen hissi, jolla pääsi nostokonehuoneeseen. Pian tämän jälkeen koneistot purettiin pois, kori jäi ylös ja vastapaino ajettiin alas. Itse iso kaivoshissi poistettiin nostokoneiden purkamisen aikana ja koneet laskettiin tornista alas tornin siltanosturilla, jonka nostoväli oli 90 m. Sitten purettiin nostureiden sähkönsyötöt pois, ja lopullisesti sähköt poistettiin tornista 1995, kun voima-asema purettiin pois.
Vuonna 1995 purettiin kaikki tuotantolaitokset paitsi kaivostorni: toimistorakennus, korjaamot, kaivostupa/ruokala, lämpökeskus, rikastamo, jätevedenpuhdistamo, voima-asema valvomoineen sekä kompressoriasema, jonka kolme kompressoria tuottivat tarvittavan paineilman koko kaivoksen alueelle. Keuruun Keski-Suomen rykmentti purki harjoitustyönä alueella rakennuksia sekä Outokumpu–Keretti-rautatieosuuden. Ratapohja erottuu maisemasta edelleen. Keretin rikastushiekka-altailla toimii nykyään golfkenttä.
Kuilun syvin kohta on nykyään +362 m. Tunnelit ovat täyttyneet vedellä maanalaisen pääpumppuaseman purkamisen jälkeen. Asemalla oli kolme sähkötoimista pumppua, jotka poistettiin aseman purkutyön ohessa kaivoksen lopettaessa. Viimeinen paineilmakäyttöinen pumppu oli +320 metrin tasolla. Se lopetti toimintansa, kun paineilmansyöttö lopetettiin kompressoriasemalta, jolloin nostokuilu alkoi täyttyä vedellä hiljalleen ja kuilun kansi muurattiin betonista.
Keretin kaivos > Vesivoimalaitos

Kaivokseen kuului myös Outokumpu Oy:n Palokin vesivoimalaitos, josta saatiin sähköä valtakunnan verkkoon 110 kV sekä 45 kV varayhteytenä Palokki-Keretti -linjaan. Vuosituotto oli 29 500 MWh. Voimalaitos valmistui 1961 ja sen putouskorkeus oli 20,7 m, teho 7,4 MW ja suunnitteluvirtaama 40 m3/s. Laitoksella oli ennen kolmivuoropäivystys, josta oltiin radiopuhelimella yhteydessä Keretin voima-asemalle päivittäin. Laitos on edelleen toiminnassa automaatiolla ja sen omistaa Pohjois-Karjalan Sähkö. Nykyisin 45 kV johto on purettu.
Vuonoksen kaivos

Outokumpu Oy:n malminetsintäyksikkö löysi noin viiden kilometrin päästä Outokummun keskustasta uuden kuparimalmion vuonna 1965. Vuonoksen tuotantolaitokset sekä malminnostolaitteet valmistuivat 1971. Malmin kuparipitoisuus oli noin 2–2,5 %. Kaivoksen yhteydessä toimi vuosina 1972–1977 nikkelimalmin avolouhos. Vuonoksen kaivos suljettiin vuonna 1985. Kaivokselta oli sähkönsyöttöyhteys Keretin kaivokselle 20kV linjalla. Yleensä Keretti syötti Vuonosta - jos Keretissä tuli häiriö 110kV IVON linjaan, otettiin varayhteys syöttämään Keretin kaivosta.
Vuonoksen kaivoksen sulkemisen jälkeen sen rikastamo myytiin Finnminerals Oy:lle (Mondo Minerals Oy --> nyk. Elementis Minerals), joka ryhtyi tuottamaan siellä talkkia naapurikunnasta Polvijärveltä louhittavasta vuolu­kivestä. Vuonoksen vanhan hienomurskaamon tornin voi yhä nähdä Outokummun keskustasta käsin.
Kaivosmuseo

Nykyään Vanhalla Kaivoksella toimii Outokummun kaivosmuseo, jonka tehtävänä on tallentaa ja esittää suomalaista kaivostoimintaa 1910-luvun alusta nykypäivään.
Outokummun kaivoksen alueella on toiminut vuodesta 1982 alkaen matkailukeskus ja museo. Museotunneli louhittiin vuonna 1985. Uutta tunnelia louhittiin syksystä 2013 kevääseen 2014. Uudessa tunnelissa on suomalaisesta nykyajan kaivostoiminnasta kertova näyttely sekä maanalainen kivinäyttely.
Aiheesta muualla

Aarrekaupunki Outokumpu (Arkistoitu – Internet Archive)
Urbanex Ninja: Keretin kaivostorni
Arto Hakola: Kaivostyön historia (Outokummun kaivosmuseo, 2010, ISBN 978 9519865218)
Pekka Piiparinen: Kaivoksesta kaupungiksi (Outokummun kaivosmuseo, 1. painos 2007, 2. painos 2008)
Museovirasto: Outokummun vanha kaivosalue ja Keretin kaivostorni
Outokumpu, Suomen Kuvalehti, 31.05.1924, nro 22, s. 12 Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen kuparikumpu, Kansan kuvalehti, 24.03.1933, nro 13, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Outokummun uumenissa. Suomen aarreaitassa jo 6 km käytäviä. Keskuskuilujen välinen yhteys saavutettiin tänä kesänä ja kaivosinsinöörien painajaisunet loppuivat, Helsingin Sanomat, 31.08.1939, nro 233, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vanhan Kaivoksen 360-esitys.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Outokummun kaivos (Q11886162)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kaivos, kaivosmuseo, erikoismuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Outokumpu
katuosoite: Kaivosmiehenpolku 2, 83500 Outokumpu
koordinaatit: 62°43′46″N 29°00′23″E﻿ / ﻿62.7294°N 29.0064°E﻿ / 62.7294; 29.0064

Keretin kaivostorni.
Avolouhoksen pienoismalli Kaivosmuseon perusnäyttelyssä.
Elemér Pászti

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Elemér Pászti vuonna 1928. |  Elemér Pászti vuonna 1928. |  Elemér Pászti vuonna 1928. |  |
Maa:   Unkari
Miesten voimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | joukkuekilpailu |  |
Elemér Pászti (20. joulukuuta 1889 Szolnok – 27. lokakuuta 1965 Budapest) oli unkarilainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa ja kuului siellä moniottelussa hopeaa saaneeseen joukkueeseen. Hän osallistui myös vuoden 1928 kesäolympialaisiin Amsterdamissa.
Esirukous

Esirukous on rukous toisen ihmisen, ihmisryhmän tai asian puolesta. Kristillisten kirkkojen jumalanpalveluksissa on kirkon alkuajoista lähtien luettu esirukouksia kirkon, seurakunnan, papiston, valtakunnan ja sen hallitsijan, köyhien, sairaiden, leskien, orpojen, maailmanrauhan, sadon ja suotuisten ilmojen puolesta.
Raamatussa jo Abraham rukoili kuningas Abimelekin puolesta ja Jumala päästi tämän kirouksesta. Vanhassa testamentissa esirukous oli etenkin profeettojen tehtävä. Uudessa testamentissa kehotetaan pitämään esirukouksia kaikkien ihmisten ja kaikkien vallanpitäjien puolesta, jotta tyyni ja rauhallinen elämä mahdollistuisi.
Eri kirkkojen jumalanpalveluksiin liittyy yleensä esirukous. Sen paikka jumalanpalveluksessa sekä nimitys vaihtelee. Läntisen perinteen mukaisissa kirkoissa esirukous rukoillaan yleensä saarnan jälkeen messun sanaosan lopussa, ennen ehtoollis-osaa. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkokäsikirjassa sen nimenä on "Yhteinen esirukous". ja Ruotsin kirkon käsikirjassa "Kirkon esirukous". Katolinen kirkko Suomessa käyttää siitä nimitystä "Yleiset esirukoukset"  Ortodoksisessa kirkossa vastaava rukous on nimeltään "Ektenia".
Kirkkokäsikirjoissa on myös useita valmiita esirukouksia, joita voidaan käyttää sellaisenaan tai muokata esimerkiksi liittämällä siihen ajankohtaisia aiheita. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkokäsikirjassa on ohjeita siitä, mitä yleiseen esirukoukseen voidaan liittää. Se tulisi valmistella yhdessä seurakuntalaisten kanssa erikseen kutakin jumalanpalvelusta varten. Esirukouksessa tulisi rukoilla kirkon ja seurakunnan puolesta, esivallan julkisen vallankäytön ja rauhan puolesta. vaikeuksissa olevien ja ajankohtaisten asioiden puolesta. Erityisiä esirukouksen muotoja ovat Pyhä Jumala -rukous (Trishagion) ja litania, joka kuuluu paastonaikaan. Ruotsin kirkon käsikirjassa on ohje, että esirukouksen tulee liittyä seurakunnan tarpeisiin ja tilanteeseen. Sen laatii jumalanpalvelusta johtava pappi yhdessä seurakuntaisten kanssa, jotka voivat myös valmistella rukouksen yksin.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1968

Pesäpallon SM-sarjassa 1968 Kouvola otti jo kolmannen peräkkäisen mestaruutensa eikä mitalikolmikossa muutenkaan koettu minkäänlaisia muutoksia edellisvuoteen. Nousija Oulun Lippo jäi mitalista vain pisteen päähän. Ulvila-Kouvola -ottelussa saavutettiin uusi ennätys SM-sarjan yhden ottelun yleisömäärissä - 5 764 katsojaa.
Mestaruussarja > Sarjataulukko

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kouvolan Pallonlyöjät | 22 | 17 | 0 | 5 | 190–101 | 34 |
| Ulvilan Pesä-Veikot | 22 | 14 | 3 | 5 | 161–119 | 31 |
| Vimpelin Veto | 22 | 12 | 2 | 8 | 170–148 | 26 |
| Oulun Lippo | 22 | 12 | 1 | 9 | 184–143 | 25 |
| Kankaanpään Maila | 22 | 11 | 1 | 10 | 160–151 | 23 |
| Nurmon Jymy | 22 | 10 | 1 | 11 | 161–207 | 21 |
| Imatran Pallo-Veikot | 22 | 9 | 2 | 11 | 157–156 | 20 |
| Haminan Palloilijat | 22 | 10 | 0 | 12 | 162–201 | 20 |
| Hongikko | 22 | 9 | 1 | 12 | 159–176 | 19 |
| Puurtilan Kisa-Pojat | 22 | 9 | 1 | 12 | 150–169 | 19 |
| Halsuan Toivo | 22 | 6 | 2 | 14 | 172–185 | 14 |
| Puna-Mustat | 22 | 4 | 4 | 14 | 148–218 | 12 |
Uusinta säilymisestä 29. syyskuuta: Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat - Puurtilan Kisa-Pojat 15–10
Kolme viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Tilalle nousivat suomensarjan lohkovoittajat Jyväskylän Kiri, Seinäjoen Maila-Jussit ja Keravan Pallokerho.
Mestaruussarja > Ottelut

| Joukkue | KPL | UPV | VV | OL | KM | NJ | IPV | HP | HNU | PKP | HT | PM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kouvolan Pallonlyöjät |  | 5–0 | 11–5 | 4–6 | 17–5 | 7–12 | 4–3 | 5–4 | 13–5 | 8–3 | 11–7 | 11–8 |
| Ulvilan Pesä-Veikot | 7–4 |  | 4–3 | 16–7 | 9–6 | 9–5 | 15–8 | 7–9 | 4–2 | 0–8 | 5–1 | 8–4 |
| Vimpelin Veto | 7–3 | 6–6 |  | 10–3 | 4–13 | 18–0 | 5–1 | 10–6 | 10–10 | 13–10 | 4–2 | 11–9 |
| Oulun Lippo | 0–5 | 6–6 | 11–2 |  | 2–4 | 6–2 | 13–9 | 14–5 | 11–1 | 9–2 | 5–9 | 9–2 |
| Kankaanpään Maila | 5–6 | 1–6 | 6–9 | 4–2 |  | 11–1 | 2–0 | 5–8 | 13–3 | 8–10 | 17–15 | 7–7 |
| Nurmon Jymy | 9–20 | 10–15 | 10–8 | 14–11 | 6–4 |  | 6–3 | 4–7 | 6–4 | 18–6 | 7–18 | 10–1 |
| Imatran Pallo-Veikot | 3–9 | 2–11 | 5–7 | 9–7 | 11–4 | 4–10 |  | 21–13 | 10–4 | 5–16 | 5–5 | 17–5 |
| Haminan Palloilijat | 2–15 | 8–5 | 5–3 | 13–18 | 1–10 | 12–4 | 5–14 |  | 14–18 | 6–2 | 14–8 | 7–15 |
| Hongikko | 0–4 | 11–2 | 12–6 | 8–16 | 11–13 | 7–4 | 2–7 | 6–3 |  | 4–9 | 15–7 | 15–2 |
| Puurtilan Kisa-Pojat | 4–3 | 2–14 | 11–5 | 8–3 | 6–7 | 9–9 | 5–11 | 7–9 | 2–10 |  | 8–3 | 10–3 |
| Halsuan Toivo | 4–13 | 6–7 | 5–6 | 5–11 | 4–7 | 22–8 | 4–5 | 3–6 | 10–0 | 9–7 |  | 19–19 |
| Puna-Mustat | 2–12 | 5–5 | 5–18 | 5–14 | 13–8 | 5–6 | 4–4 | 7–5 | 10–11 | 12–5 | 5–6 |  |
Kouvolan joukkue: Pertti Salonen, 
Paavo Jaakkola, 
Ilkka Kauppinen, 
Anssi Vesala, 
Antero Vatto, 
Pekka Taulasalo, 
Pertti Lonka, 
Matti Lautala, 
Hannu Kiuru, 
Markku Löfman, 
Mikko Pöyhönen.
Pelinjohtajana Timo Raussi.
Naisten SM

Naisten mestaruussarjassa Helsingin Pallo-Toverit oli vetäytynyt sarjasta 18 peräkkäisen mitalikauden jälkeen ja Työväen Mailapojat vei mestaruuden puhtaalla pelillä.
Palkinnot

| Palkinto | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden pesäpalloilija | Heikki Laine | Lahden Mailaveikot |
| Vuoden lukkari | Pertti Lonka | Kouvolan Pallonlyöjät |
| Lyöjäkuningas | Mikko Peltola | HoNsU |
| Etenijäkuningas | Jouko Kemilä | Oulun Lippo |
| Vuoden naispesäpalloilija | Tuula Rantanen | Työväen Mailapojat |
| Lyöjäkuningatar | Tuula Rantanen | Työväen Mailapojat |
| Etenijäkuningatar | Tuula Rantanen | Työväen Mailapojat |
| vuoden tuomari | Hans Porras |  |
Ansiomerkit

| Palkinto | Henkilö |
| --- | --- |
PPL:n kultainen ansiomerkki no 20: Risto Haapakoski

PPL:n kultainen ansiomerkki no 21: Pentti Paavola
Eesti Maja

Eesti Maja on Helsingissä Suvilahden vanhalla voimala-alueella Sörnäisissä toimiva Viro-keskus. Keskuksessa on laaja Baltia-kirjasto, jonka kokoelmia on kartutettu lahjoituksin.
Keskuksessa toimivat Viron matkailun edistämiskeskus, Tarton yliopiston toimipiste, Viron Suomen-instituutti, Suomen Viro-yhdistysten liitto ja Tuglas-seura sekä Estonia Enterprise, joka esittelee Viron liiketoimintamahdollisuuksia.
Keskuksen toimitilat avattiin syyskuussa 2010, ja sinne siirtyivät toiminnot entisistä tiloista Mariankadulta.
Aiheesta muualla

Eesti Maja
Turun Sanomat

| Turun Sanomat |
| --- | --- |

 Turun Sanomien ensimmäisen painoksen etusivu, 1. tammikuuta 1905.
Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  TS-Yhtymä
ISSN:  ISSN 0356-133X
Levikki:   64 048 (LT 2019)
Kokonaislevikki:   72 979 (LT 2019)
Perustettu:  1904
Päätoimittaja:  Jussi Orell
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton (1961 asti Suomen Kansanpuolue)
Kotikunta:  Turku
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  broadsheet
Ilmestymistiheys:  ma–su
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Alvar Aallon suunnittelema Turun Sanomien toimitalo Kauppiaskadulla, jossa lehden toimitus oli vuodet 1930–2011.‎
Turun Sanomat on vuonna 1904 perustettu suomalainen poliittisesti sitoutumaton sanomalehti. Lehden levikkialuetta on Varsinais-Suomi. Lehteä julkaisee Turun Sanomat Oy, joka kuuluu TS-Yhtymään. Turun Sanomat on Suomen kolmanneksi suurin seitsenpäiväinen päivälehti. Lehden kokonaislevikki vuonna 2019 oli  72 979 ja painetun lehden levikki 64 048. Lehden vastaava päätoimittaja on Jussi Orell. Lehden logossa on teksti Turun Sanomat kirjoitettuna tekstuuralla.
Historia

Turun Sanomat perusti asianajaja Antti Mikkola, joka toimi myös lehden ensimmäisenä päätoimittajana. Turun Sanomien ensimmäinen lehti julkaistiin sunnuntaina 1. tammikuuta 1905. Lehden alkutaipaleella kilpailu oli kovaa, koska Turussa julkaistiin tuolloin kolmea muutakin suomenkielistä sanomalehteä. Sadantuhannen kappaleen levikin lehti saavutti vuonna 1968. Turun Sanomat irtautui poliittisista kytkennöistä ja julistautui riippumattomaksi vuonna 1961. Siihen asti lehti oli ollut Suomen Kansanpuolueen (ja sen edeltäjän, Kansallisen Edistyspuolueen) äänenkannattaja korostaen erityisesti liberaaleja arvoja.
Turun Sanomat otti ensimmäisenä lehtenä Suomessa käyttöön tietokoneladonnan IBM System/360 -koneella vuonna 1964.
Toimitus

Turun Sanomien toimitus sijaitsee Artukaisissa. Lehti on painettu Salossa keväästä 2019 lähtien. Turun Sanomissa on joka viikko eri kategorioihin ja asioihin liittyviä teemasivuja sekä liitteitä. Lehden nettisivut on yksi Varsinais-Suomen tavoittavimmista verkkomedioista.
Toimitus > Päätoimittajat

Heikki Liipola (vast.) 1905–1909
Antti Mikkola 1905–1906
Eetu Aaltio 1906–1907
Kaaperi Kivialho 1907–1908
Lauri Rosendal (va.) 1908–1910
Severi Nuormaa (va.) 1910
Frans Vilho Paavola (va.) 1910
Pontus Artti 1910–1917
Elias A. Lehtonen (va.) 1917–1918
Severi Nuormaa 1919–1924
Frans Keränen (va.) 1924–1925
Urho Toivola 1925–1937
Arvo Ketonen 1937–1947
Weikko Puro 1947–1959
Tyko Tarponen 1959–1972
Keijo K. Kulha (vast.) 1973–1982
Aki Tammisto (toinen päätoim.) 1976–1979
Reijo Koski (uutistoiminnasta vast.) 1979–1988
Raimo Vahtera 1982–2006
Jarmo Virmavirta 1983–1990
Aimo Massinen 1988–2009
Ari Valjakka (vast.) 1990–2006
Raimo Vahtera (vast.) 2006–2007
Markku Salomaa 2007–2008
Kalle Heiskanen (Helsinki) 2006–2009
Riitta Monto 2009–2020
Kari Vainio (vast.) 2009–2022
Jussi Orell 2022–
Kirjallisuutta

Harri Kalpa: Sanansaattajana Auran rannoilla: Turun Sanomat 1905–1985: reportaasi sanomalehdestä ja sen tekijöistä. Turun Sanomat 1984. ISBN 951-95654-6-9
Raimo Vahtera: Matkan määränä kansan menestys. Turun Sanomat 1905–2005. TS-Yhtymä 2004. ISBN 9789519129600
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turun Sanomat Wikimedia Commonsissa
Turun Sanomien kotisivut
TS-Yhtymä
Ensimmäinen numero Kansalliskirjaston digitoidussa aineistossa
Kustannusyhtiön Oy Turun Sanomien historiaa (porssitieto.fi)
| n k Lännen Media |
| --- | --- |
Julkaisijalehdet:  Aamulehti  Forssan Lehti  Hämeen Sanomat  Ilkka-Pohjalainen  Kainuun Sanomat  Kaleva  Keskipohjanmaa  Lapin Kansa  Satakunnan Kansa  Turun Sanomat
Talsinki

Talsinki (tai Hellinna) on Helsingin ja Tallinnan muodostama kaksoiskaupunki, joka on esiintynyt joissakin kaupunkien suunnitelmissa. Kaupungit sijaitsevat kahdessa eri valtiossa, Suomessa ja Virossa, mutta molemmat maat kuitenkin kuuluvat Euroopan unioniin sekä Schengen-alueeseen ja niissä on käytössä valuuttana euro. Talsinki-nimityksellä viitataan myös Helsingin ja Tallinnan väliseen kulkuyhteyteen.
Talsinkiin liittyy keskeisesti suunniteltu Helsinki–Tallinna-rautatietunneli, joka toteutuessaan yhdistäisi kaupungit. Kaupunginjohtajat Jussi Pajunen ja Edgar Savisaar allekirjoittivat aiesopimuksen tunnelin rakentamista koskevan selvityksen laatimisesta 28. maaliskuuta 2008. Esiselvitys valmistui vuonna 2015. Tuolloin Helsingin johtajat ilmaisivat halunsa jatkaa Tallinnan-tunnelihanketta.
Tallinna ja Helsinki voisivat hyötyä tiiviimmästä taloudellisesta ja hallinnollisesta suhteesta. Kahden kaupungin joukkoliikenteet ja hallinnot saatettaisiin yhdistää. Viron Edgar Savisaar on povannut, että Helsingistä ja Tallinnasta voisi tulla Kööpenhaminaa ja Malmötä muistuttava kaksoiskaupunki. Savisaar ehdotti vuonna 2004, että Tallinnassa kadunnimet kirjoitettaisiin viron kielen lisäksi suomen kielellä.
Aiheesta muualla

Helsingin Sanomat: Suomenlahti kapenee: Talsinki vuonna 2025 (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin Sanomat: Helsingin johtajat haluavat jatkaa Tallinnan-tunnelihanketta
Demos Helsinki: Talsinki / Hellinna (PDF)
Kristuksen veri

Kristuksen veri on kristinuskon keskeisiä käsitteitä, ja sillä tarkoitetaan Jeesuksen fyysistä verta jonka hän vuodatti kärsimyksessään ja ristiinnaulitsemisessaan.
Jeesuksen veren kunnioituksen taustalla on Vanhan testamentin uhrikultti, ja sen täyttyminen Jeesuksen ylimmäispapillisessa uhrissa. Viimeisellä ateriallaan Jeesus asetti uuden liiton:
»Tämä malja on uusi liitto minun veressäni, joka vuodatetaan teidän puolestanne. (Luuk. 22:19)»
Kristuksen veri ei Uuden testamentin mukaan ole vain ihmisen verta vaan kaksiluonto-opin mukaan Jumalan Pojan verta, joka toimii sovitusverenä:
»Jeesuksen Kristuksen, hänen Poikansa, veri puhdistaa meidät kaikesta synnistä. (1. Joh. 1:7)»
Spiritualiteetti

Kristuksen verta on tiettävästi kunnioitettu monissa pyhäinjäännöksissä keskiajalta lähtien ja se toistuu monien teologien ja mystikkojen, kuten Albert Suuren, Bonaventuran, pyhän Mechthildin, pyhän Gertrudin ja Katariina Sienalaisen mietiskelyissä. Paavi Benedictus XIV hyväksyi kalleimman veren messun ja hetkipalveluksen vuonna 1747. Paavi Johannes XXIII antoi vuonna 1960 virallisen hyväksynnän kalleimman veren litanialle sekä yksityiseen että julkiseen käyttöön koko maailmassa ja kirjoitti apostolisen kirjeen Inde a primis maailman piispoille kalleimman veren hartauden edistämisestä.
Herrnhutilaisten hengellisissä lauluissa on voimakas veri- ja morsiusmystiikan sävy.
Kirkkotaiteessa Kristuksen verta on kuvattu muun muassa Kipujen mies –maalauksissa.
Oulun rautatieasema

Asemarakennus sisältä.
Oulun rautatieasema (ruots. Uleåborgs järnvägsstation) sijaitsee Oulun keskustassa, Matkahuollon ja linja-autoaseman välittömässä läheisyydessä, kävelyetäisyyden päässä keskustan ja Raksilan palveluista. Oulussa risteävät rataosat Seinäjoki–Oulu, Oulu–Tornio ja Oulu–Kontiomäki. Oulu on Pohjois-Suomen tärkein risteysasema, ja sen kautta kulkee Suomen ainoa raideyhteys 65. leveyspiirin pohjoispuolelle.
Lipunmyynti lopetettiin Oulussa vuoden 2020 aikana ja siitä lähtien asemalla on ollut ainoastaan lippuautomaatti.
Jakautuminen

Nykyinen Oulun liikennepaikka (lyh. Oul) jakautuu seuraaviin osiin:
Oulu Nokela (Nok), liikennepaikan ja tavararatapihan eteläisin osa
Oulu Oritkari (Ori), Oulun satama ja yhdistettyjen kuljetusten terminaali
Oulu tavara (Olt), tavararatapiha
Oulu asema (Ol), henkilöliikenteen asema
Oulu Tuira (Tua), Tuiran asema, mukaan lukien Toppilan ratapiha
Liikenteenohjauskeskus

Oulussa sijaitsee myös liikenteenohjauskeskus, joka vastaa rautatieliikenteen ohjauksesta seuraavilla rataosilla:
Iisalmi–Kontiomäki
Ylivieska–Oulu
Oulu–Tornio
Tornio–Kolari
Laurila–Kelloselkä
Oulu–Kontiomäki
Kontiomäki–Vartius
Kontiomäki–Ämmänsaari
Kontiomäki–Vuokatti–Lahnaslampi
Henkilöliikenteen asema > Liikenne

Henkilöliikenteen asema on Oulun liikennepaikan pohjoisin osa. Se sijaitseen Vaaran ja Raksilan kaupunginosien välisellä alueella, heti ydinkeskustan itäpuolella.
Oulu on henkilöliikenteen tärkeä vaihtopaikka: useimmista pohjoisesta Rovaniemeltä, Kemijärveltä ja Kolarista saapuvista junista on vaihtoyhteys itään Kajaaniin, Kuopioon, Pieksämäelle ja Kouvolaan.
Henkilöliikenteen asema > Junien lähtöraiteet

Raiteelta 1 liikennöi valtaosa päiväjunista Helsinkiin sekä IC 23 Rovaniemelle.
Raiteelta 2 liikennöi junat Kuopion suuntaan sekä kaksi päiväjunaa Rovaniemelle.
Raiteelta 3 liikennöidään yöjunat sekä Kolarin/Kemijärven että Helsingin suuntiin. Tämän lisäksi tältä raiteelta liikennöidään kaksi iltajunaa Helsinkiin sekä IC 70 Kuopion kautta Helsinkiin.
Henkilöliikenteen asema > Asemarakennus

Asemarakennus on rakennettu Pohjanmaan radan valmistuttua 1886, ja sitä on laajennettu useaan otteeseen. Rakennustyyliltään asemarakennus noudattaa muiden Pohjanmaan radan asemarakennusten tyyliä ja sen suunnittelija lienee rautatiehallituksen arkkitehti Knut Nylander. Asemarakennusta on myöhemmin laajennettu. Laajennusosan suunnitelman laati Bruno Granholm.
Asema-alueella on myös muita vanhoja rakennuksia, kuten entinen asemaravintola (rak. 1929: toimi liikenteenohjauskeskuksena 1985–2003), tiilinen asuin- ja toimistorakennus (1929) ja joitain asuinkäytössä olevia puurakennuksia vuosilta 1899 ja 1905.
Henkilöliikenteen asema > Tulevaisuus

Oulun rautatieaseman alueelle ollaan suunnittelemassa Oulun asemakeskusta, joka sisältäisi VR:n henkilöliikenteen toiminnot sekä runsaasti liiketilaa. Kauppakeskushankkeella pyritään yhdistämään ydinkeskustan ja Raksilan kaupalliset alueet. Kauppakeskussuunnitelma herätti runsaasti keskustelua oululaisessa mediassa, sillä keskuksen alta puretaan asema-alueen vanhat rakennukset asemarakennusta ja entistä asemaravintolaa lukuun ottamatta. Korkein hallinto-oikeus on hylännyt kauppakeskuksen asemakaavaa koskevat valitukset elokuussa 2007.
Tavararatapiha

Oulun tavararatapiha sijaitsee henkilöaseman eteläpuolella, pääasiassa Limingantullin kaupunginosan alueella ja Nokelan kaupunginosan länsipuolella. Ratapiha jakautuu useampaan osaan. Myös varikkotoimintoja on. Ratapihaan kuuluvaksi lasketaan myös Oulun sataman sekä yhdistettyjen kuljetusten terminaalin raiteistot.