stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viljo Hirvonen

Viljo Johannes Hirvonen (18. helmikuuta 1916 – 24. maaliskuuta 1975) oli suomalainen metalliseppämestari-sähköteknikko, joka tunnetaan erityisesti Alvar Aallon suunnittelemien valaisinten rakentajana vuosilta 1953–1975.
Hirvosen vuonna 1952 Helsingissä perustama Valaistustyö Ky oli alusta asti Alvar Aallon suunnittelemien valaisinten pääasiallinen valmistaja. Valaisimet kehittyivät usein monien kokeiluvaiheiden kautta yhteistyössä arkkitehdin kanssa. Valaisimia tehtiin sekä räätälintyönä Aallon suunnittelemiin rakennuksiin että sarjatuotantona myytäväksi muun muassa Artekin kautta. Tunnetuimmat Aallon ja Hirvosen yhteistyönä syntyneet valaisimet saivat lempinimiä kuten Kultakello, Juolukka, Lentävä lautanen ja Mehiläispesä.
Hirvonen valmisti yrityksessään myös muita pienesineitä Artekin myyntivalikoimaan, pääosin kuparista ja messingistä: koruja, kahvipannuja, sokerikkoja ja kermakkoja, kynttilänjalkoja, tarjottimia ja kastelukannuja. Näitä suunnittelivat Aallon ja Hirvosen itsensä lisäksi muiden muassa Maija Heikinheimo ja Hellevi Ojanen.
Valaistustyön toiminta hiipui pian Hirvosen kuoleman jälkeen. Tehtaan jäämistö pakattiin laatikoihin ja varastoitiin - ja unohdettiin. Varasto tuli ajankohtaiseksi vasta vuonna 2008, Viljo Hirvosen lesken Toini Hirvosen (1916–2007) kuoleman jälkeen. Perheen tytär Helena Ruokojärvi päätti tuolloin siirtää Valaistustyön jäämistön Alvar Aalto -museoon Jyväskylään. Tehtaan jäämistöstä muodostettiin vuonna 2009 Valaistustyö Viljo Hirvosen kokoelma.
Vuosina 2010–2011 Viljo Hirvosen töitä oli esillä "Valovoimaa" näyttelyssä Jyväskylän Alvar Aalto -museossa. Hirvosen perhe lahjoitti Alvar Aalto -säätiölle Valaistustyö Ky:n esineistöä kaikkiaan noin 400 prototyyppiä, työkalua ja muottia. Kokoelman toisen osan muodostaa tehtaan hyvin säilynyt asiakirja-aineisto. Valaistustyön prototyyppivalaisimet, jotka olivat jääneet verstaan hyllyille yli 30 vuodeksi, myytiin Helsingissä huutokaupoissa.[lähde? ]
Viljo Hirvonen sai Taideteollisuuden valtionpalkinnon vuonna 1969.
Viimeiset ajatukset

| Viimeiset ajatukset> Murder in My Mind |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Iscove
Käsikirjoittaja:  Tom Swale
Tuottaja:  George W. Perkins
Säveltäjä:  Michel Colombier
Kuvaaja:  Jan Kiesser
Leikkaaja:  Susan B. Browdy
Pääosat:   Nicollette Sheridan  Stacey Keach  Peter Outerbridge  Peter Coyote 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Judy Palnick Productions  CBS Entertainment Productions 
Levittäjä:  CBS
Ensi-ilta:  1997
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viimeiset ajatukset (Murder in My Mind) on Robert Iscoven ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1997. Se kertoo lääketieteellisestä kokeesta, jolla on tarkoitus pysäyttää vaarallinen sarjamurhaaja.
Rooleissa nähdään Nicollette Sheridan, Stacy Keach, Peter Outerbridge, Peter Coyote, Ian Tracey ja Peter Flemming. Käsikirjoituksesta vastaa Tom Swale.
Aiheesta muualla

Murder in My Mind (1997) – Mind of a Victim The Movie Scene. Viitattu 22.12.2021.
Murder in My Mind, 1997 Letterboxd. Viitattu 22.12.2021.
Varjoina kuljemme kuolleiden maassa

| Varjoina kuljemme kuolleiden maassa Moonsorrow |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syys–marraskuu 2010
 Studio : Sonic Pump Studios ja Finnvox
 Julkaistu: 21. helmikuuta 2011
 Tuottaja(t): Henri Sorvali
 Tyylilaji: folk metal, pagan metal
 Kesto: 61.08
 Levy-yhtiö: Spinefarm Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 7.
Moonsorrow’ muut julkaisut
| Tulimyrsky 2008 | Varjoina kuljemme kuolleiden maassa 2011 | Jumalten aika 2016 |
Varjoina kuljemme kuolleiden maassa on Moonsorrow’n kuudes studioalbumi, joka julkaistiin Suomessa 23. helmikuuta 2011. Isossa-Britanniassa albumi julkaistiin kahta päivää aikaisemmin 21. helmikuuta sekä muualla Euroopassa 28. helmikuuta 2011.
Albumi on konseptialbumi, jonka tarina on jatkoa yhtyeen edelliselle albumille V: Hävitetty. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 7.
Kappaleet

Tähdetön – 12.44
Hävitetty – 1.34
Muinaiset – 11.43
Nälkä, väsymys ja epätoivo – 1.12
Huuto – 15.58
Kuolleille – 1.35
Kuolleiden maa – 16.22
Kokoonpano

Marko Tarvonen – rummut, taustalaulu
Mitja Harvilahti – kitara, taustalaulu
Henri Sorvali – kitara, taustalaulu
Markus Eurén – kosketinsoitin, taustalaulu
Ville Sorvali – laulu, bassokitara, taustalaulu
Olli Vänskä – viulu
Matthias Lillmåns – taustalaulu
Jukka Varmo – äänittäjä
Ahti Kortelainen – miksaaja
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net: 10–/10
Kaaoszine.fi:
Rumba:
Soundi:
Sputnikmusic:
Aiheesta muualla

Varjoina kuljemme kuolleiden maassa Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Varjoina kuljemme kuolleiden maassa Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Moonsorrow
| --- | --- |
Studioalbumit:   Suden uni  Voimasta ja kunniasta  Kivenkantaja  Verisäkeet  V: Hävitetty  Varjoina kuljemme kuolleiden maassa  Jumalten aika 
EP:t:  Tulimyrsky
Demot:   Thorns of Ice  Promo '97  Metsä  Tämä ikuinen talvi 
Katso myös:  Lakupaavi
Viimeiset ja ensimmäiset

| Viimeiset ja ensimmäiset> Last and First Men.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Methuen Publishing
Julkaistu:  1930
Sivumäärä:  336
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Viimeiset ja ensimmäiset (engl. Last and First Men) on tulevaisuuden historiaa kuvaava tieteiskirja, jonka kirjoitti brittiläinen tieteiskirjailija Olaf Stapledon. Viimeiset ja ensimmäiset kattaa ihmiskunnan historian nykyisyydestä aina kahden miljardin vuoden päähän, kuvaten 18 erillistä "ihmiskuntaa", joista ensimmäinen ja primitiivisin olemme me.
Stapledonin käsitys historiasta perustuu Hegelin filosofiaan, jonka mukaan sivilisaatio yksi toisensa jälkeen nousee ja tuhoutuu, mutta seuraavat sivilisaatiot yltävät aina pidemmälle kuin edeltäjänsä. Esimerkiksi nykyinen länsimainen sivilisaatio on antiikin sivilisaation perillinen, mutta yltää kuitenkin paljon pidemmälle kuin antiikin sivilisaatio. Kirja esittelee tulevaisuuden ilmiöinä muun muassa geenimanipulaation ja varhaisen esimerkin superälystäselvennä.
Ihmiskunnat

Ensimmäiset ihmiset. (Luvut 1–6) nykyihmisiä Stapledon pitää ensimmäiseen ihmisrotuun kuuluvina. Ihmiset muodostivat Yhdysvaltojen ja Kiinan johtaman ensimmäinen maailmanvaltio, joka kuitenkin tuhoutuu luonnonvarojen (öljy ja kivihiili) ehtymisen takia, mistä seurasi sadan tuhannen vuoden pimeä kausi. Sitä seurasi Patagonian sivilisaation nousu ja sen tuhoutuminen maanalaisissa kaivoksissa tehdyn sabotaasin takia, mikä johtaa massiiviseen ydintuhoon. Se tuhoaa kaikki mantereet ja muuttaa suurimman osan maapallosta asumiskelvottomaksi miljooniksi vuosiksi, paitsi napa-alueet ja Siperian. Ensimmäisistä ihmisistä jää lopulta henkiin 35 yksilöä, jotka seuraavien miljoonien vuosien aikana muodostavat kaksi erillistä ihmisrotua.
Veli Järvinen

Veli Armas Järvinen (25. marraskuuta 1911 Kymi – 15. marraskuuta 2003 Jyväskylä) oli suomalainen poliitikko. Hän edusti Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta eduskunnassa 1948–1951. Hänet valittiin Kymen läänin vaalipiiristä.
Elämänvaiheet

Kymessä syntynyt Järvinen kävi kansa- ja ammattikoulun. Hän suoritti osatutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Järvinen oli Karhulan kauppalanjohtaja vuosina 1951–1959 ja sen jälkeen Jyväskylän kaupunginjohtaja vuoteen 1974. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosina 1950 ja 1956. Järvinen toimi Kymin kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja sai kaupunkineuvoksen arvonimen 1974. hän jäi 1974 eläkkeelle. Jyväskylässä Järvinen kehitti kaupunginjohtajakaudellaan oppilaitosten oloja. Suurimmat hankkeet olivat Jyväskylän seudun ammattikoulu (Viitaniemessä) ja hotelli- ja ravintolakoulu Priimus. Vaihtamalla valtion kanssa alueita syntyi edellytykset Jyväskylän yliopiston laajennuksille. Keskeinen hanke oli myös Seppälän teollisuusalue, jossa edelleenkin toimii merkittävä osa Jyväskylän yrityksistä. Maanhankinta myös uusien asuinlähiöiden rakentamiseksi pantiin vireille.
Aiheesta muualla

.aspx Veli Järvinen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Jorma Tuominen | Jyväskylän kaupunginjohtaja 1959–1974 | Seuraaja: Jaakko Loven |
Viljo Halmeenmäki

Viljo Evald Halmeenmäki (sukunimi aik. Sjöstedt; 26. tammikuuta 1897 Tervola – 6. elokuuta 1971 Hämeenlinna) oli suomalainen toimittaja ja lastenkirjailija.
Teoksia

Kuunhaltijatar ja Pikku Leena : kahdeksan satukertomusta, kuvittanut Helga Sjöstedt. Meidän lasten kirjasto 2.   Otava 1937
Kouvolan sanomat 1909–1959.  Kouvolan sanomat, Kouvola 1959
Vesa Kuokkala

| Vesa Kuokkala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Vesa Kuokkala
Syntynyt: 2. tammikuuta 1983 (ikä 41) Tampere
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pituus:  191 cm
Paino:  90 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2002–2004:   Pyrbasket
Vesa Kuokkala (s. 2. tammikuuta 1983 Tampere) on suomalainen markkinoija ja aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Hänet tunnetaan etenkin työstään Tampereen Pyrinnön markkinointipäällikkönä. Samassa seurassa viimeiset juniorivuotensa pelannut Kuokkala kuului sen edustusjoukkueen kokoonpanoon miesten pääsarjassa kaksi kautta vuosina 2002–2004.
Urheilu-ura

Tampereen NMKY:n kasvatti Kuokkala kuului Pyrbasketin kokoonpanoon kaksi kautta vuosina 2002–2004. Ensimmäisellä kaudellaan 2002–2003 hän kuului Pyrbasketin kokoonpanoon 19 ottelussa, joissa pääsi kentälle kerran, 20. marraskuuta 2002 hävityssä ottelussa Äänekosken Huimaa vastaan. Ensiensiintymisessään pääsarjatasolla Kuokkala pelasi tasan minuutin ilman tilastomerkintöjä. Pyrbasket ei selviytynyt kyseisellä kaudella pudotuspeleihin sijoituttuaan 14 joukkueen sarjassa 12:nneksi.
Kaudella 2003–2004 Kuokkala kuului Pyrbasketin kokoonpanoon 12 ottelussa. Kentälle hän pääsi 29. lokakuuta 2003 vierasottelussa Namika Lahtea vastaan. Pyrbasketin selvään tappioon päättyneessä ottelussa Kuokkala heitti tasan kuudessa minuutissa kerran ohi kahden ja kolmen pisteen heitot, otti yhden puolustuspään levypallon ja riiston sekä teki kolme virhettä. Pyrintö paransi runkosarjassa edelliskauden sijoitustaan oltuaan yhdeksäs 14 joukkueen sarjassa mutta karsiutui ensimmäisenä joukkueena pudotuspeleistä.
Ura markkinoinnissa

Kuokkala työskenteli Pyrinnön miesten koripallon edustusjoukkueen markkinointipäällikkönä kuuden vuoden ajan. Hän on koulutukseltaan tradenomi ja kauppatieteiden maisteri. Kuokkala asuu Helsingissä.
Tilastot > Runkosarja

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | 2P % | 3P % | 1P % | HL | PL | LEV | S | M | R | T | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002–2003 | Pyrbasket | SM-koris | 19 | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – |
| 2003–2004 | Pyrbasket | SM-koris | 12 | 0,0 % | 0,0 % | – | – | 0,1 | 0,1 | – | – | 0,1 | – | – | – |
| Yhteensä | Yhteensä | Korisliiga | 31 | 0,0 % | 0,0 % | – | – | 0,0 | 0,0 | – | – | 0,0 | – | – | – |
O = ottelut, 2p % = kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3p % = kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1p % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä
Viljo Erkamo

Viljo Unto Kalervo Erkamo (vuoteen 1930 Berkan) (24.1.1912 Viipuri – 24.10.1990 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä. Hän valmistui maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1941 ja väitteli tohtoriksi 1956 ilmastovaihteluiden vaikutuksista Suomen kasvistoon ja kasvillisuuteen. Tämän jälkeen Erkamo nimitettiin kasvitieteen dosentiksi ja työskenteli yliopiston kasvitieteen laitoksessa ja kasvimuseossa. Vuonna 1963 Erkamo nimitettiin maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan apulaisprofessoriksi kasvitieteen perusopetukseen ja toimi tehtävässä eläkeikäänsä, vuoteen 1975.
Helsingin Rautatientorilla Suomen Kansallisteatterin edessä Aleksis Kiven patsaan vieressä kasvava hopeasalava istutettiin 1980-luvulla Viljo Erkamon ehdotuksesta. Kivi oli elinaikanaan toivonut muistopuukseen "himmeää halavaa". Erkamo alkoi ajaa asiaa 1985 ja kaksi vuotta kestäneiden kaupungin lautakuntakäsittelyiden jälkeen Kiven muistopuu istutettiin lokakuussa 1989.
Aiheesta muualla

International Plant Names Index (IPNI): Viljo U.K. Erkamo (englanniksi)
Harvard University Index of Botanists: Viljo U.K. Erkamo (englanniksi)
Wheel

Wheel on englannikielinen sana, joka tarkoittaa pyörää.
Wheel voi tarkoittaa myös seuraavia:
Wheel, suomalainen yhtye
Wheel, saksalainen doom metal -yhtye
Wheel, käyttäjäryhmä tietotekniikassa
Stealers Wheel, brittläinen pop-yhtye
Falkirk Wheel, Skotlannissa sijaitseva venehissi
Titans Wheel, Wigwam-yhtyeen albumi
Wheel of Fortune, visailuohjelma
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Wheel”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vehkolampi (Hirvensalmi, Kero)

| Vehkolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Hirvensalmi
Koordinaatit:  61°39′10″N, 26°53′27″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskujoki:  Levänjoki Ryökäsveteen 
Järvinumero:  14.922.1.052
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  98,6 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,727 km  
Pinta-ala:  3,053 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkolampi 
Vehkolampi  on Etelä-Savossa Hirvensalmella  Keron lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 300 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Liekuneen–Ryökäsveden alueeseen (14.922) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 98,6 metriä mpy.
Viipurin maa- ja kaupunkiseurakunta

Viipurin keskiaikaisen tuomiokirkon kellotorni.
Viipurin maa- ja kaupunkiseurakunta (vanhoilta nimiltään myös Viipurin seurakunta ja Viipurin suomalais-ruotsalainen seurakunta, ruots. Viborgs lands- och stadsförsamling) oli Viipurissa toiminut seurakunta, jonka Västeråsin piispa Pietari perusti vuonna 1293 Karjalaan suuntautuneen ristiretken yhteydessä. Samaan aikaan perustettiin myös Viipurin linna. Maa- ja kaupunkiseurakunnasta erotettiin vuosisatojen aikana useita muita seurakuntia, kunnes se vuonna 1906 jaettiin kolmeen osaan ja lakkautettiin. Viipurin maa- ja kaupunkiseurakunta oli yksi Suomen vanhimmista seurakunnista, joita ennen 1300-luvun alkua perustettiin vain noin kymmenkunta.
Erotetut seurakunnat ja kappelit

Ensimmäisenä Viipurin maa- ja kaupunkiseurakunnasta erotettiin Viipurin linnan ja Siikaniemen seurakunta vuonna 1570. Se toimi aina vuoteen 1710 saakka, jolloin venäläiset Viipurin piirityksen yhteydessä polttivat Siikaniemen kaupunginosan. Vuonna 1743 perustettiin Viipurin saksalaista väestöä varten Viipurin saksalainen seurakunta. Lopulta maa- ja kaupunkiseurakunta jaettiin senaatin 1889 tekemällä päätöksellä vuonna 1906 kolmeen osaan, jotka olivat kaupungissa toiminut Viipurin kaupungin suomalainen seurakunta, Viipurin maalaiskunnassa toiminut Viipurin maaseurakunta sekä ruotsinkielistä väestöä varten perustettu Viipurin kaupungin ruotsalainen seurakunta. Se toimi läheisessä yhteistyössä saksalaisen seurakunnan kanssa ja molemmista käytettiin myös yhteistä nimitystä ruotsalais-saksalainen seurakunta. Lisäksi samana vuonna aloitti toimintansa maa- ja kaupunkiseurakunnasta jo 1903 erotettu Nuijamaan seurakunta.
Viipurin maa- ja kaupunkiseurakunnan kappeliseurakuntia olivat Koivisto ja Johannes. Ensimmäisenä perustettiin 1540-luvulla Koivisto, joka erotettiin itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi vuonna 1575. Johannes puolestaan mainitaan kappeliseurakuntana ensimmäisen kerran 1640 nimellä Kakin kappeli. Vuonna 1817 siihen liitettiin Lavansaari, lisäksi samana vuonna Tytärsaari ja Suursaari liitettiin Kymiin. Oma seurakunta Johanneksesta tuli 1859
Kirkot ja hautausmaat

Varhaisimmat tiedot maa- ja kaupunkiseuran kirkosta ovat vuodelta 1411, jolloin sen kerrotaan vahingoittuneen Novgorodia vastaan käydyssä sodassa. Kirkko tuhoutui lopullisesti vuoden 1477 kaupunkipalossa. Ensimmäisen tuomiokirkon rakentaminen aloitettiin 1430-luvulla ja se saatiin valmiiksi seuraavalla vuosikymmenellä. Vuonna 1481 rakennettu Viipurin dominikaaniluostarin kirkko remontoitiin maa- ja kaupunkiseurakunnan käyttöön vuonna 1617, kun vanhasta tuomiokirkosta tuli Viipurin hiippakunnan tuomiokirkko. Seurakunnan jakamisen jälkeen entinen luostarikirkko jäi maaseurakunnan käyttöön ja se tunnetaan nykyään raunioituneena Viipurin maaseurakunnan kirkkona. Vuonna 1893 maa- ja kaupunkiseurakunnan uudeksi pääkirkoksi valmistui Viipurin tuomiokirkko.
Maa- ja kaupunkiseurakunta hautasi vainajansa aluksi yleiseen tapaan kirkon lattian alle, josta ruumiiden jäännökset myöhemmin siirrettiin kirkkomaalla sijainneisiin luuhuoneisiin tai yhteishautoihin. Varhaisin tieto hautausmaasta on 1600-luvulta, jolloin käytössä oli Salakkalahden pohjoispuolella sijainnut köyhimmille vainajille tarkoitettu Kirkkosaari pienine kappeleineen. Vuoden 1693 jälkeen syntyi kaupungin itäpuolelle useampia pieniä kalmistoja, kunnes Venäjän senaatti vuonna 1772 kielsi kirkkoihin hautaamisen kokonaan. Uuden asetuksen johdosta kaupunkiin perustettiin vuonna 1798 Sorvalin ja Ristimäen hautausmaat sekä vielä myöhemmin 1830-luvulla Lepolan hautausmaa, joissa maa- ja kaupunkiseurakunnalla oli muiden seurakuntien tavoin oma hauta-alue.
Vehkolampi (Hirvensalmi, Merrasmäki)

| Vehkolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Hirvensalmi
Koordinaatit:  61°35′52″N, 26°56′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskuoja:  oja Niemislampeen 
Järvinumero:  14.922.1.030
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  107,8 m  
Pituus:  550 m  
Leveys:  170 m  
Rantaviiva:  1,403 km  
Pinta-ala:  4,469 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkolampi 
Vehkolampi  on Etelä-Savossa Hirvensalmella  Merrasmäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 550 metriä pitkä, 170 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Liekuneen–Ryökäsveden alueeseen (14.922) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 107,8 metriä mpy.
Vehkolampi (Kangasniemi, Luodekylä)

| Vehkolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  61°53′35″N, 26°38′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskuoja:  oja Puulaan 
Järvinumero:  14.923.1.050
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  97,2 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  250 m  
Rantaviiva:  2,673 km  
Pinta-ala:  14,572 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkolampi 
Vehkolampi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä  Luodekylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 1,1 kilometriä pitkä, 250 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 14,6 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Puulan lähi-alueeseen (14.923) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 97,2 metriä mpy.
Viimeiset kaanit

| Viimeiset kaanit |
| --- | --- |
Kirjailija:  Väinö Riikkilä
Kieli:  suomi
Genre:  nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1951
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  169
ISBN:  ei käytössä 1951
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Viimeiset kaanit oli Väinö Riikkilän ensimmäinen Pertsa ja Kilu -sarjan nuortenkirja ja ylipäätään hänen ensimmäinen kirjansa. Se aloitti kertomukset Kotkan ja Karhulan lähiseudun työläisperheiden lapsien seikkailuista, joihin liittyy miltei aina rikoksen ratkaiseminen ja aina rahan ansaitseminen. Kirja oli toinen kirja WSOY:n Nuorten toivekirjasto -sarjassa. Lehdistö arvioi kirjan sen julkaisuaikana vuonna 1951 aidoksi, tervehenkiseksi ja huumorihöysteiseksi.lähde tarkemmin? Toinen painos otettiin vuonna 1954 ja kolmas 1980-luvun puolivälissä.
Viljo Heinonen (opettaja)

Viljo Armas Heinonen (18. huhtikuuta 1902 Turku – 4. joulukuuta 1982) oli suomalainen rehtori ja kirjailija.
Heinonen pääsi ylioppilaaksi 1924 Turun lyseosta ja valmistui filosofian maisteriksi Turun yliopistosta 1931. Hän oli Porin yhteislyseossa lehtorina 1932–1969 ja rehtorina 1935–1969. Vuodesta 1969 hän toimi Koulutarvike- ja kirjapainoliike Viljo Heinonen Ky:n toimitusjohtajana.
Heinonen osallistui valkoisten puolella Suomen sisällissotaan ja vuoden 1919 Aunuksen retkikuntaan. Hän jäi Aunuksessa venäläisten vangiksi ollessaan tiedusteluretkellä ja oli sotavankeudessa 1919–1921. Heinonen pääsi lopulta Suomeen Saksan kautta. Hän kirjoitti näistä kokemuksistaan kaksi kirjaa Pari vuotta Venäjän punaisten joukossa ja Kaksi vuotta kuolleena : elettyjä seikkailuja.
Myöhemmin Viljo Heinonen taisteli mm. Summassa Mannerheimin-linjalla Miljoonabunkkerin alueella. Heinonen jäi reserviin kapteenina.selvennä
Heinosen vanhemmat olivat kirjapainonjohtaja Werner Heinonen ja Sally Sofia (o.s. Sillgren). Puoliso oli Irma Irene (o.s. Hakanen) vuodesta 1931.
Teoksia

Pari vuotta Venäjän punaisten joukossa ; eripainos Uudesta Aurasta. Turku 1921
Kaksi vuotta kuolleena : elettyjä seikkailuja. Kariston nuorisonkirjoja 59. Karisto 1924
Lukujen 1-1000 neliöt ja neliöjuuret. Omakustanne, Turku 1934
Téméraire-luokka

| Téméraire-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  2 900 t
Pituus:  55,87 m
Leveys:  14,90 m
Syväys:  7,26 m
Koneteho:  2 486 m2 purjepinta-ala
Miehistöä:  700
Aseistus
Meritorjunta:  28 × 36 naulan tykkiä 30 × 18 naulan tykkiä 16 × 8 naulan tykkiä 4 × 36 naulan karronadia
Téméraire-luokka oli Ranskan laivaston 120:n 74-tykkisen linjalaivan muodostama alusluokka, jonka alukset tilattiin vuosina 1782–1813.
Suunnittelu

Vaikka kaikki ranskalaiset 74-tykin alukset 1780-luvun puolesta välistä aina Napoleonin sotien päättymiseen kuuluivat Sanén suunnittelemaan Téméraire-luokkaan niiden välillä oli kuitenkin eroja. Alukset voidaan siten ryhmitellä kolmeen alaluokkaan. Vuonna 1793 Brestissä aloitettiin kahden hieman suurennetun aluksen rakennustyöt. Samoin aloitettiin 1801 Lorientissa kahden lyhennetyn aluksen rakennustyöt. Kolmas vastaava aloitettiin Brestissä. Vuonna 1803 pienennetty versio aloitettiin Toulonissa, minkä jälkeen toteutettiin useita vastaavia Italian ja Alankomaiden telakoilla.
Alukset > Vétéran-luokka

Vétéran-luokka muodostui kahdesta pidennetystä Brestissä valmistetusta aluksesta. Aluksia suurennettiin hieman, jotta niiden ylemmän tykkikannen aseistus voitiin vaihtaa 18 naulan tykeistä 24 naulaisiin. Samalla miehistön määrä kasvoi, koska raskaamman tykin miehistötarve oli 11 miestä ja keveämmän 9.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Cassard | Arsenal de Brest | 26. elokuuta 1793 | 24. syyskuuta 1803 | joulukuu 1803 | alusluettelosta 18. toukokuuta 1818 romutettu 1831-1832 |
| Vétéran | Arsenal de Brest | 10. marraskuuta 1794 | 18. heinäkuuta 1803 | 24. syyskuuta 1803 | alusluettelosta 26. lokakuuta 1833 romutettu 1841-1842 |