stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Enantiornithes
Löydöt

Ensimmäisiä Enantiornithes-alaluokan löytöjä luultiin kuuluvaksi nykyisten lintujen fossiileiksi. Kuitenkin vuonna 1981 Cyril A. Walker tunnisti alaluokan kuuluvan eri alaluokkaan kuin nykyiset linnut. Kun 1990-luvulla enemmän kokonaisia Enantiornithes-alaluokan lintuja löydettiin, pystyttiin toteamaan muutama aikaisemmin löydettykin lintu Enantiornithes-alaluokkaan. Moni Enantiornithes-alaluokan fossiili on löydetty pieninä palasina, ja joidenkin taksonomia on päätelty yhdestä luusta, mikä johtaa epätarkkuuteen monien lajien kohdalla.
Enantiornithes-alaluokan jäseniä on löydetty Pohjois-Amerikasta, Etelä-Amerikasta,Euroopasta, Aasiasta ja Australiasta. Useimmat löydetyt fossiilit on ajoitettu liitukauteen, ja on luultavaa, että alaluokka kuoli samaan aikaan kuin lentokyvyttömät dinosaurussukulaiset.
Alaluokan levinneisyysalue viittaa siihen, että Enantiornithes-alaluokan jäsenet pystyivät ylittämään valtameren omin voimin; ne olivat ensimmäisiä lintuja, joilla oli maailmanlaajuinen levinneisyysalue. Jotkut lajit saattoivat jopa olla muuttolintuja, mutta ottaessa huomioon sen, että lajit elivät trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla, on epätodennäköistä, että linnut muuttivat pitkiä matkoja.
Enantiornithes-alaluokan fossiileita on löydetty munina, alkioina, poikasina  ja aikuisina. Nämä löydöt osoittavat, että Enantiornithes-alaluokan jäsenillä oli pitkälle kehittynyt höyhenpeite ja suuret aivot, ja että ne olivat varhaiskypsiä. Jotkut alaluokan jäsenistä oppivat luultavasti juoksemaan, syömään ja jopa lentämään muutamassa päivässä. Nykylinnuista poiketen Enanthiornithes-alaluokan jäsenet eivät rakentaneet pesiä, vaan hautasivat munansa hiekkaan matelijoiden tavoin. Joillakin lajeilla monta naarasta muni samalle hiekkarannalle kuten merikilpikonnat nykyään. Kasvutahti oli luultavasti nuorena nopeaa, mutta se ei saavuttanut aikuisen kokoa muutamaan vuoteen.
Luokitus > Alaluokka Enantiornithes

Enantiornithes
Dapingfangornis (Varhaisliitukausi)
”Liaoxiornis” (Varhaisliitukausi)
Elsornis (Myöhäisliitukausi)
Luokka Iberomesornithiformes
Heimo Iberomesornithidae
Iberomesornis (Varhaisliitukausi)
Noguerornis (Varhaisliitukausi)
Yläluokka Euenantiornithes
Euenantiornithes
Eoalulavis (Varhaisliitukausi)
Boluochia (Varhaisliitukausi)
Concornis (Varhaisliitukausi)
Cuspirostrisornis (Varhaisliitukausi)
Eoenantiornis (Varhaisliitukausi)
Largirostrornis (Varhaisliitukausi)
Longchengornis (Varhaisliitukausi)
Longirostravis (Varhaisliitukausi)
Hebeiornis (Varhaisliitukausi)
Vescornis (Varhaisliitukausi)
Gurilynia (Myöhäisliitukausi)
Halimornis (Myöhäisliitukausi)
Lectavis (Myöhäisliitukausi)
Lenesornis (Myöhäisliitukausi)
Neuquenornis (Myöhäisliitukausi)
Yungavolucris (Myöhäisliitukausi)
Heimo Kuszholiidae
Kuszholia (Myöhäisliitukausi)
Luokka Aberratiodontuiformes
Heimo Aberratiodontuidae
Aberratiodontus (Varhaisliitukausi)
Luokka ”Cathayornithiformes”
Heimo ”Cathyornithidae”
Sinornis/Cathayornis (Varhaisliitukausi)
Eocathayornis (Varhaisliitukausi)
Luokka Alexornithiformes
Heimo Alexornithidae
Alexornis (Myöhäisliitukausi)
Kizylkumavis (Myöhäisliitukausi)
Sazavis (Myöhäisliitukausi)
Luokka Gobipterygiformes
Heimo Gobipterygidae
Gobipteryx (Myöhäisliitukausi)
Luokka Enantiornithiformes
Heimo Enantiornithidae
Enantiornis (Myöhäisliitukausi)
Heimo Avisauridae
Avisaurus (Myöhäisliitukausi)
Soroavisaurus (Myöhäisliitukausi)
Longipteryx (taksonomia epäselvä)
Eoenantiornisin fossiili
Zenit (rakettiperhe)

Zenit (ven. Зени́т, eli zeniitti) on Neuvostoliitossa kehitetty ja ukrainalaisen Južnoje-yhtiön suunnittelema ja Južmašin valmistama raskas kantoraketti.
Kehitysvaiheessa 1970- ja 1980-luvuilla Zenit toimi Energija-kantoraketin rakettimoottorin kehityksen koealustana, ja sen kaavailtiin korvaavan Sojuz-kantoraketin jopa miehitetyissä avaruuslennoissa.
Zenit-kantoraketin eri versioita laukaistaan Baikonurin avaruuskeskuksesta, ja laukaisija oli Sea Launch -yhtiö Tyyneltämereltä.
Kantoraketin ensimmäisen ja toisen vaiheen rakettimoottorit ovat venäläisiä. Zenit-3SL-kantoraketin ylin vaihe on venäläinen. Venäjä kaavaili korvaavansa osin ulkomaisen Zenit-kantoraketin ja muitakin kantoraketteja monitoimisella Angara-kantoraketilla. Angara on 2000-luvulla alkanut vaikuttaa hankkeelta, joka työllisti raketti-insinöörejä 1990-luvulla mutta ei tuota uutta kantorakettia. Baikonurista alettaneen huhtikuussa 2008 laukaista Zenit-2SLB-kantoraketteja kaupallisesti.
Sea Launchin operoimaa Zenit-3SL-kantorakettia on käytetty 25 kertaa, joista kaksi on epäonnistunut. Sen laukaisun hinta on halvimpia, ilmeisesti luokkaa 2 300–3 300 dollaria kilolta tai 35–50 miljoonaa dollaria kappaleelta.
Huhtikuussa 2014 Venäjän avaruusjärjestön johtaja Olog Ostapenko arveli Venäjän lopettavan Zenit-rakettien osien tuotannon - asia liittyi Ukrainan ja Venäjän federaation välisiin kiistoihin ja siihen, että vuoden 2013 alussa tapahtunut Sea Launchin Zenit-laukaisun epäonnistuminen johtui ukrainalaisista komponenteista.
Variantit > Zenit 2

Zenit 2 oli ensimmäinen Zenit-raketti, joka tarkoitettiin kiertoradalle laukaisuun. Kaksivaiheisen raketin ensimmäisessä vaiheessa on RD-171 moottorit ja toisessa RD-120-moottorit. Sen ensimmäinen lento oli 1985-04-1313. huhtikuuta 1985, kaksi vuotta ennen ensimmäistä Energijan-laukaisua
Variantit > Energija booster

Zenitin ensimmäistä vaihetta käytettiin Energija-raketissa boosterina. Kaikkiaan neljä Zenitin ensimmäistä vaihetta kiinnitettiin pääraketin kylkeen samaan tapaan kuin NASAn avaruussukkulassa. Energija-raketilla tehtiin kaksi lentoa ennen ohjelman lakkauttamista.
Variantit > Zenit-3SL

Zenit-3SL on kolmivaiheinen Sea Launch-yritykselle kehitetty kantoraketti, jota se käyttää laukaisuihin omalta Ocean Odyssey-laukaisualustalta Tyyneltämereltä. Sea Launchin käyttämät raketit kootaan Long Beachissä Kaliforniassa. Raketit kuljetetaan kelluvalla Ocean Odyssey -laukaisualustalla Tyynellemerelle päiväntasaajalle 154. läntiselle pituuspiirille, mistä ne laukaistaan Ocean Odysseyn päältä. Zenit-3SL:n  25. laukaisu tehtiin 2008-01-1515. tammikuuta 2008.
Raketin kaksi ensimmäistä vaihetta ovat kaksivaiheinen Zenit-2S, joka on ukrainalaisten KB Južnojen ja PO Južmašin valmistama. Kolmantena vaiheena on Block DM-SL, joka on venäläisen Energija-yhtiön valmistama. Lisäksi siinä on Boeingin valmistama hyötykuormaa laukaisussa suojaavan nokkakartio.
Variantit > Zenit 2M ja 2SLB

Zenit 2M on uusi versio Zenit 2:sta. Siinä on päivitetty ohjausjärjestelmä ja modernisoidut moottorit.
Ensimmäinen Zenit 2M laukaistiin 2007-06-2929. kesäkuuta 2007 kyydissään venäläinen salainen sotilaallinen Cosmos-satelliitti.
Zenit-SLB on Land Launchin nimitys raketille.
Variantit > Zenit 2M/Fregat

Zenit 2M/Fregat on 3-vaiheinen malli Zenit 2M-raketista jossa käytetään Fregat-ylävaihetta viemään hyötykuorma korkeammille kiertoradoille Sojuzin tapaan.
Variantit > Zenit 3M ja 3SLB

Zenit-3M on Zenit-2M, jossa ylävaiheena on Zenit-3SL:ssä käytettävä Block-DM. Sen ensimmäinen laukaisu on tarkoitus tapahtua 2008-04-2424. huhtikuuta 2008. Land Launch markkinoi rakettia nimellä Zenit 3SLB.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Zenit Family
Information at Encyclopedia Astronautica
Information at National Space Agency of Ukraine (Arkistoitu – Internet Archive)
Information at Buran web site
Information at Orbital Report News Agency
Kantoraketit
| --- | --- |
Nykyiset::   Ariane 6  Atlas V  Athena  Delta IV  Dnepr  Electron  Falcon 9 9 B4  9 B5  Falcon Heavy  GSLV  H-IIA  Kosmos-3M  Pitkä marssi -rakettiperhe  Minotaur  Pegasus  Proton  PSLV  Rokot  Shavit  Štil  Start-1  UR-100  Space Launch System  Strela  Sojuz U  FG  2  Taurus  Tsyklon 3  Volna  Vega  Zenit 
Suunnitteilla::   Angara  BFR  GSLV III  GX  H-IIB  KSLV  New Glenn  Taurus II  Vulcan 
Entiset::   Ariane 1  2  3  4  5  Atlas SM-65 Atlas  I  II  III  Black Arrow  Delta  II  III  Diamant  Energija  Europa  Falcon 1  Falcon 9 9 v1.0  9 v1.1  9 v1.2  H-II  J-I  Juno I  Lambda  Mu (V)  Molnija M  N1  Poljot  R-7  Saturn I  IB  V  INT-21  Scout  Sparta  Thor  Thor-Agena  Thor-Burner  Thorad-Agena  Titan I  II  III  IIIB  IV  Tsiklon 2  Vanguard  Voshod  Vostok
Ephraim-palatsi

Ephraim-palatsi.
Ephraim-palatsi (saks. Ephraim-Palais) on Berliinin Nikolaiviertelin alueella sijaitseva historiallinen rokokootyylinen kaupunkitalo.
Paikalla sijaitsi alkujaan pieni apteekkirakennus, jonka arkkitehti Friedrich Wilhelm Diterichs muutti vuosina 1762–1766 edustavaksi taloksi Preussin hovin jalokivikauppiaana toimineelle juutalaiselle pankkiirille Veitel Heine Ephraimille. Tyylikästä nelikerroksista rakennusta ylistettiin Berliinin kauneimmaksi kadunkulmaukseksi. Julkisivussa on monia koristeellisia yksityiskohtia, kuten filigraanitekniikalla tehdyt kullatut parvekkeenkaiteet, toscanalaistyylisillä kaksoispylväillä tuettu portiikki, suurilla pilastereilla koristeltu pohjakerros sekä hiekkakivestä veistetyillä maljakoilla koristeltu kattobalustradi. Myös sisätilojen salit olivat vastaavasti koristellut. Yhdessä toisen kerroksen huoneessa katto on kopio Andreas Schlüterin Wartenbergin palatsiin tekemästä barokkityylisestä katosta. Talo oli vuoteen 1823 Ephraimin suvun omistuksessa.
Alkuperäinen Ephraim-palatsi purettiin vuonna 1936 uuden Mühlendammin sillan laajennustöiden tieltä, mutta julkisivu säilöttiin Weddingissä sijainneeseen varastoon 3000 palaseen purettuna. Länsi-Berliinin viranomaiset suunnittelivat vuonna 1982 talon uudelleenrakentamista Kreuzbergiin, mutta idea ei toteutunut. Kun koko sodassa tuhoutunutta Nikolaiviertelin aluetta rakennettiin 1980-luvulla kopioksi alkuperäisestä, Länsi-Berliini päätti lähestyvien Berliinin 750-vuotisjuhlien kunniaksi lahjoittaa edelleen varastossa olleet julkisivun palaset Itä-Berliinin kaupungille osana Itä- ja Länsi-Saksan välistä kulttuurivaihtoa, jotta talo voitaisiin pystyttää uudelleen alkuperäiselle paikalleen. Uudelleenrakentaminen tapahtui 1985–1987. Kaikki alkuperäiset osat eivät olleet selvinneet pitkästä varastoinnista, ja osa jouduttiin korvaamaan uusilla. Myös sisäosat rakennettiin kopioksi alkuperäisistä. Rakennus tehtiin muutaman metrin päähän alkuperäisestä sijainnistaan. Ephraim-palatsi on nykyään Berliinin kaupunginmuseon käytössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ephraim-palatsi Wikimedia Commonsissa
Esgaroth

Taiteilijan näkemys Esgarothista
Esgaroth eli Järvikaupunki on fiktiivinen kaupunki J. R. R. Tolkienin kirjoissa.
Esgaroth on rakennettu paalujen päälle Pitkäjärveen Yksinäisen vuoren Ereborin lähelle. Lohikäärme Smaugin vallattua Ereborin kääpiöiltä Esgarothin asukkaat ovat asuneet jatkuvasti pelon vallassa. Thorinin, Bilbo Reppulin ja kahdentoista muun kääpiön tullessa Ereborille Smaug hyökkää Esgarothiin ja tuhoaa sen. Bard Jousimies tappoi Smaugin ampumalla nuolen ainoaan paljaaseen kohtaan sen iholla. Tämän jälkeen Esgarothin kansalaiset, jotka selvisivät Smaugin hyökkäyksestä, suuntasivat kohti Ereboria, koska he ajattelivat, että kääpiöt olivat lähettäneet Smaugin niiden kylään. He kokosivat myös Synkmetsän metsänhaltiat ja lähtivät taisteluun kääpiöitä vastaan. Myöhemmin kävikin niin, että hiidet olivat kuulleet Smaugin kuolemasta ja olivat tulossa hakemaan kaikki aarteet, jolloin kääpiöt, haltiat ja ihmiset taistelivat niitä vastaan. Kun taisto oli ohi, kääpiöt antoivat aarteista suuren osan Esgarothin kansalle, jotta he pystyisivät rakentamaan kaupunkinsa uudelleen.
Ernesti Forsman

| Ernesti Forsman |
| --- | --- |
 Ernesti Forsman, Wilho Sjöströmin maalaama muotokuva 1910-luvulta.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. toukokuuta 1843 Vaasa
Kuollut: 26. syyskuuta 1922 Helsinki
Ammatti:  juristi, senaattori
Sukulaiset:  Jaakko Forsman (veli) ja Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen (veli)
Ernst Emil (Ernesti Eemil) Forsman (26. toukokuuta 1843 Vaasa – 26. syyskuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.
Forsman oli lainvalmistelukunnan jäsen 1885–1900. Hän osallistui erityisesti ulosottolain säätämiseen ja julkaisi sen selityksineen. Vuonna 1900 hänestä tuli hovioikeudenneuvos Turkuun, samana vuonna senaatin oikeusosaston jäsen, ja hän oli Viipurin hovioikeuden presidentti 1903–1906. Forsman oli Hämeenlinnan edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1891.
Forsmanin veljiä olivat professori Jaakko Forsman ja valtioneuvos Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen.
Elisabet (Ranskan prinsessa)

| Elisabet |
| --- | --- |
 Ranskan prinsessa
 
Syntynyt:  Élisabeth Philippine Marie Hélène 3. toukokuuta 1764 Versailles, Ranska
Kuollut:  10. toukokuuta 1794 (30 vuotta) Pariisi, Ranska
Hautapaikka:  Pariisin katakombit
Suku:  Bourbon
Isä:  Ludvig
Äiti:  Maria Josepha
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
Elisabet (usein madame Elisabet, ransk. Élisabeth Philippine Marie Hélène; 3. toukokuuta 1764 Versailles – 10. toukokuuta 1794 Pariisi) oli ranskalainen prinsessa, kuningas Ludvig XVI:n nuorempi sisar. Hänet teloitettiin Ranskan vallankumouksen terrorin aikana. Nykyään roomalaiskatolinen kirkko pitää häntä marttyyrinä.
Elämä

Elisabetin vanhemmat olivat Ranskan kruununprinssi Ludvig ja Saksin prinsessa Maria Josefa Karolina. Elisabet menetti isänsä yksivuotiaana ja äitinsä kolmivuotiaana, minkä jälkeen hänen kasvattajinaan toimivat Marie Louise de Marsan, Marie de Mackau ja isä Montégut. Elisabet asui nuoruutensa Montreuilin kartanossa Versailles’n palatsin lähellä ja pysyi naimattomana. Hän osoitti kiinnostusta hyväntekeväisyyteen ja tieteelliseen tutkimukseen.
Vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 Ludvig XVI:n kaksi veljeä lähtivät maanpakoon, mutta prinsessa Elisabet jäi omasta tahdostaan Ranskaan. Hän osallistui kuningasparin kanssa epäonnistuneeseen Varennesin pakoretkeen kesäkuussa 1791. Monarkian kumonneen elokuun 1792 kansannousun jälkeen hänet vangittiin Templen vankilaan Pariisissa. Ludvig XVI:n ja Maria Antoinetten teloitusten jälkeen hän hoiti näiden lapsia vankilassa. Toukokuussa 1794 Elisabet tuotiin viimein vallankumoustuomioistuimen eteen syytettynä muun muassa emigranttirojalistien rahoittamisesta. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin giljotiinilla.
Elisabetin kaksi muuta veljeä toimivat myöhemmin vuorollaan Ranskan kuninkaina nimillä Ludvig XVIII ja Kaarle X. Elisabetin vanhempi sisar Maria Clotilde oli Sardinian kuninkaan Kaarle Emanuel IV:n puoliso.
Jälkimaine

Prinsessa Elisabetin rohkeus ja järkkymättömyys vallankumouksen keskellä tekivät hänestä Ranskan rojalistien sankarina kunnioittaman marttyyrin. Alkuperältään epäluotettavat Elisabetin muistelmat julkaistiin Ranskassa vuonna 1858 ja kirjeenvaihto vuonna 1868. Hänen mainettaan pidettiin yllä myös katolisen kirkon piirissä. Vuonna 1953 paavi Pius XII tunnusti asetuksella Elisabetin sankaruuden tämän marttyyrikuoleman takia ja hänet julistettiin Jumalan palvelijaksi. Pariisin arkkipiispa, kardinaali Maurice Feltin esitti 23. joulukuuta 1953 Elisabetin autuaaksijulistamista, ja myöhempi Pariisin arkkipiispa, kardinaali André Vingt-Trois esitti sitä uudelleen vuonna 2016, mutta prosessi on edelleen kesken.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elisabet (Ranskan prinsessa) Wikimedia Commonsissa
Edinburghin linna

| Edinburghin linna |
| --- | --- |
 Edinburghin linna
Sijainti:  Edinburgh, Skotlanti
Koordinaatit:  55°56′55″N, 3°12′3″W
Valmistumisvuosi:  1100-luku
Rakennuttaja:  David I
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Edinburghin linna on korkealle kalliolle rakennettu linna Skotlannin pääkaupungin Edinburghin keskustassa. Nykyisen linnan vanhin rakennus on Pyhän Margaretin kappeli (St Margaret’s Chapel). Sen rakennutti 1100-luvulla David I äitinsä muistoksi. Paikalla on kuitenkin ollut asutusta jo huomattavasti aikaisemminkin.
Linnan korkeimmalla kohdalla olevalla aukiolla, Crown Squarella, sijaitsee ritarisali (The Great Hall), missä on näytteillä paljon erilaisia aseita sekä kuninkaallinen palatsi (Royal Palace), jonka huoneet tehtiin Jaakko VI:n kunniaksi vuonna 1617.
Linna toimi Skotlannin kuninkaanlinnana David I:n valtakaudelta aina 1600-luvun alkuun. Sittemmin se otettiin yksinomaan sotilaskäyttöön. Linnan historiallinen arvo ymmärrettiin 1800-luvulla, ja linnaa on pyritty ylläpitämään ja kunnostamaan siitä lähtien. Nykyään linna on Skotlannin suosituin maksullinen turistikohde. Sen ylläpidosta vastaa suurimmaksi osaksi Historic Scotland.
Linnan nähtävyyksiä

Skotlannin kruunu ja muut kruununkalleudet, jotka ovat kuninkaallisessa palatsissa.
Sconen kivi (The Stone of Scone), joka on vanha kruunajaiskivi. Se sijaitsee kuninkaallisessa palatsissa.
Kello yhden tykki (One o’Clock Gun), jolla ammutaan aikamerkkilaukaus joka päivä paitsi sunnuntaina. Laukaus on ammuttu vuodesta 1861.
Mons Meg on yksi Euroopan vanhimmista piiritystykeistä. Se on kooltaan mahtava ja sillä on ammuttu 150 kilogramman painoisia kuulia yli 3,2 kilometrin päähän.
Edinburgh Military Tattoo

Linnan edustalla olevalla aukiolla järjestetään elokuussa suuri sotilasmusiikkitapahtuma Edinburgh Military Tattoo.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Linnan viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Mons Meg
Edinburgh Military Tattoo
Esther Hayut

Esther Hayut (2017)
Esther Hayut (hepr. ‏אסתר חיות‎, s. lokakuu 1953) on israelilainen tuomari ja maan korkeimman oikeuden puheenjohtaja. Ennen nimitystään vuonna 2017 hän toimi korkeimman oikeuden tuomarina 15 vuotta. Puheenjohtajana hän voi toimia enintään vuoteen 2023, jolloin hän täyttää 70 vuotta ja joutuu jäämään eläkkeelle.
Hayut syntyi Herzliyassa, Tel Avivin hallintoalueen pohjoisosassa. Hänen vanhempansa olivat holokaustista selvinneitä, ja Hayut syntyi maahanmuuttajien leirillä. Hän opiskeli lakia Tel Avivin yliopistossa ja valmistui vuonna 1977. Hayut työskenteli juristi ja ministeri Haim Josef Zadokin yrityksessä vuosina 1977–1985, ja perusti sitten lakitoimiston miehensä David Hayutin kanssa. Vuodesta 1990 lähtien hän toimi tuomarina Tel Avivissa, ja vuonna 2003 hänet nimitettiin korkeimpaan oikeuteen. Tuomioistuimen puheenjohtajaksi hänet nimitettiin, kun hänen edeltäjänsä Miriam Naor saavutti pakollisen eläkeiän eli 70 vuotta. Hayut vannoi valansa 26. lokakuuta 2017. Hän on Israelin korkeimman oikeuden kolmas naispuolinen puheenjohtaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Esther Hayut Wikimedia Commonsissa
Esther Höckert

Esther Adèle Höckert, o. s. Alfthan (17. kesäkuuta 1868 Viipuri – 13. helmikuuta 1947) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Höckertin vanhemmat olivat kauppias Ferdinand Alfthan (1822–1889) ja Charlotta Adelaide Kuhlström. Hän oli naimisissa vuodesta 1900 Karl Höckertin (1858–1945) kanssa.
Teoksia

En afton hos Geijers : stämningsbild från Uppsala på 1840-talet. Borgåbladets teaterbibliotek 11. Tryckeri- och tidnings, Borgä 1929
Ett kvinnoöde : från förra hälften av 1800 talet i Wiborg. Wiborg 1929
Lasse liten och kattfötterna. Borgåbladets teaterbibliotek 14. Tryckeri- och tidnings, Borgä 1929
En picknick i det gröna på Floras dag : bellmansk situation med sång och dans i 1 akt. Borgåbladets teaterbibliotek 13. Tryckeri- och tidnings, Borgä 1929
Örnungarna : tidsbild från det gamla Åbo. Borgåbladets teaterbibliotek 12. Tryckeri- och tidnings, Borgä 1929
Alfta, Alftan, Alfthan och v. Alfthan : kupletter. Viborg 1930
Fröken Drillbergs inackorderingar : fars i en akt. Borgåbladets teaterbibliotek 34. Tryckeri- och tidnings, Borgä 1932
Befrielsens dag : dramatiserad heminteriör från frihetskrigets dagar i 2 akter. Borgåbladets teaterbibliotek 56. Tryckeri- och tidnings, Borgä 1935
Människor och minnen från Wiborg vid sekelskiftet ; kirj. Esther Höckert ja Ingrid Borenius. Söderström, Helsingfors 1940
Willie O’Ree

| Willie O’Ree |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1935 (ikä 88) Fredericton, Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1952–1979
Seurat:  Fredericton Capitals (NBSHL)   Quebec Aces (QHL,   Boston Bruins (NHL)   Kingston Frontenacs (EPHL)   Hull-Ottawa Canadiens (EPHL)   Los Angeles Blades (WHL)   San Diego Gulls (WHL)   New Haven Nighthawks (AHL)   San Diego Charms (SoCalSr)   San Diego Mariners (PHL)
Hockey Hall of Fame
 2018 
Willie Eldon O’Ree (s. 15. lokakuuta 1935 Fredericton, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka oli ensimmäinen tummaihoinen NHL-pelaaja. O’Ree pelasi pääosan urastaan alemmissa sarjoissa, muun muassa 13 kautta WHL-liigassa. NHL:ssä hänelle merkittiin yhteensä 45 ottelua Boston Bruinsissa.
O’Ree oli edelläkävijä, jonka ansiosta näkyviin vähemmistöihin kuuluvat nuoret ovat pystyneet haaveilemaan NHL-urasta. Hän on lisäksi toiminut pelaajauransa jälkeen NHL:n nuoriso-ohjelmissa yli 20 vuoden ajan, minkä ansiosta hänet valittiin vuonna 2018 vaikuttajien kategoriassa Hockey Hall of Fameen. Vuonna 2021 Boston Bruins ilmoitti jäädyttävänsä O'Reen käyttämän pelinumeron 22 hänen kunniakseen.
Perhe

Willie O’Ree syntyi vuonna 1935 Kanadan Frederictonissa. Hänen isovanhempansa olivat muuttaneet Yhdysvalloista Kanadaan niin sanottua maanalaista rautatietä pitkin tuhansien muiden orjuutta paenneiden afroamerikkalaisten kanssa. Willie oli nuorin Rosebud ja Harry O’Reen 13:sta lapsesta.
Ura > Junioreissa ja ensimmäiset kaudet aikuisissa

O’Ree alkoi pelata jääkiekkoa kolmevuotiaana, ja seuratoimintaan hän liittyi viisivuotiaana. Hän innostui lajista ja pelasi säännöllisesti takapihansa kaukalossa. O’Ree oli 14-vuotias, kun hän seurasi parikymppistä isoveljeänsä ensimmäiseen joukkueeseensa. O’Ree pelasi 15-vuotiaana Fredericton Falconsissa New Brunswickin amatööriliiton pudotuspeleissä.
O’Ree pelasi 1951–1952 Fredericton Merchantsissa Yorkin piirikunnan liigassa ja Fredericton Capitalsin juniorijoukkueessa. Capitalsin miesten kokoonpanoon hän nousi kaudeksi 1953–1954. Kanadan amatööriliigojen mestaruusturnauksessa Allan Cupissa O’Ree teki Capitalsissa seitsemän maalia seitsemässä pelissä. O’Ree muutti 19-vuotiaana Quebeciin, missä hän pelasi kauden 1954–1955 Quebec Frontenacsissa Quebecin juniorisarjassa.
Kitchener Canucksissa kaudella 1955–1956 O’Ree loukkaantui pahoin, kun hän sai kiekosta suoraan oikeaan silmäänsä. Osuma mursi O’Ree nenän ja poskiluun sekä aiheutti 95-prosenttisen oikean silmän sokeutumisen. Lääkäri neuvoi O’Reetä lopettamaan uransa. O’Ree ei kuitenkaan lopettanut, vaan salasi asian kaikilta siskoaan lukuun ottamatta. Hän haaveili NHL-urasta, eikä sokea pelaaja voinut pelata NHL:ssä sen sääntöjen mukaan.
Ura > Quebecista NHL:ään

O’Ree palasi kaudeksi 1956–1957 Ontariosta Quebeciin. Hän pelasi yhteensä kolme kautta Quebec Hockey Leaguen Quebec Acesissa. Aces teki kaudeksi 1957–1958 yhteistyösopimuksen NHL-joukkue Boston Bruinsin kanssa. Sen ansiosta O’Ree pääsi tekemään tammikuussa 1958 NHL-debyyttinsä, jolloin hänestä tuli NHL:n ensimmäinen tummaihoinen pelaaja.
Kauden 1959–1960 O’Ree edusti EPHL-liigan Kingston Frontenacsia. Sieltä hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi takaisin Bruinsiin, missä hän pelasi 43 runkosarjaottelua. O’Ree teki toistamiseen historiaa, kun tammikuussa 1961 hän teki ensimmäisenä tummaihoisena pelaajana maalin NHL:ssä. Koko kauden aikana hän teki lopulta 4 maalia 43 runkosarjaottelussa.