stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sahramisirkkunen

| Sahramisirkkunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Oliivisirkkuset Sicalis
Laji::  flaveola
Kaksiosainen nimi
 Sicalis flaveola  (Linnaeus, 1766) 
Alalajit 
 S. f. brasiliensis  S. f. flaveola  S. f. koenigi  S. f. pelzelni  S. f. valida 
Katso myös
   Sahramisirkkunen Wikispeciesissä   Sahramisirkkunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sahramisirkkunen (Sicalis flaveola) on laajalla alueella Väli- ja Etelä-Amerikassa tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu. Lajia pidetään myös lemmikkilintuna.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan sahramisirkkunen on 13,5–14 cm. Koirassahramisirkkunen on yleisväritykseltään kirkkaan keltainen. Otsa ja päälaki ovat väriltään punaoranssit ja selässä on oliivinvihreää väritystä. Naaraat ovat väritykseltään koiraita vaaleampia. S. f. pelzelni- alalajin naaras on väriltään oliivinruskea tummin viiruin. Nuori koiras on selästään ruskea ja vatsastaan keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sahramisirkkusta tavataan lähes koko Etelä-Amerikasta lukuun ottamatta Amazonian sademetsäaluetta. Linnun elinympäristöä ovat avoimet ja puoliavoimet ruohomaat ja maanviljelysalueet. Laji tavataan myös kaupungeissa. Sahramisirkkusen elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 2 000 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta lajia tavataan Andeilla korkeammallakin.
Pesintä

Sahramisirkkusen kuppimainen pesä sijaitsee puun kolossa tai talojen räystäiden alla. Naaras munii kahdesta kolmeen täplikästä munaa.
Saaren kartano (Mietoinen)

| Saaren kartano |
| --- | --- |
 Saaren kartanon päärakennus ja puisto
Sijainti:  Mietoinen, Saaren kylä
Koordinaatit:  60°37′45.471″N, 021°51′15.762″E
Rakennustyyppi:  kartano
Valmistumisvuosi:  vanhimmat maininnat ennen vuotta 1295
Omistaja:  Koneen Säätiö
Käyttäjä:  kiinteistö toimii tutkija- ja taiteilijaresidenssinä
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saaren kartano on Mietoisten Saaren kylässä Mietoistenlahden rannalla sijaitseva kartano, jossa toimii nykyään Koneen Säätiön ylläpitämä kansainvälinen Saaren kartanon residenssi ammattitaiteilijoille ja tutkijoille. Varhaisin maininta kartanosta on vuodelta 1295. Tämän jälkeen kartano on ollut muutamien sukujen, kruunun ja valtion hallussa. Kartano on ollut muun muassa kuninkaankartanona ja everstin virkatalona. Tunnetuin Saaren kartanossa asuneista upseereista oli Augustin Ehrensvärd, joka laajensi kartanon puutarhaa ja kehitti maataloutta. Vuosien 1959–2005 aikana kartano oli Maatalouden tutkimuskeskuksen Lounais-Suomen tutkimusaseman käytössä.
Kartano nykyään

MTT:n lopetettua toimintansa Saaren kartanosta järjestettiin avoin tarjouskilpailu. Koneen Säätiö osti päärakennuksen ja sitä ympäröivän puistoalueen rakennuksineen syksyllä 2006.
Heti rakennusten ostamisen jälkeen Koneen Säätiö suoritti kartanon mittavan peruskorjauksen, joka valmistui pääosin alkuvuonna 2008. Peruskorjauksen kanssa samanaikaisesti aloitettiin kartanon alueella arkeologiset kaivaukset, jotka jatkuvat aina uusien korjaustöiden yhteydessä. Säätiö alkoi tämän jälkeen ylläpitää kartanossa ammattitaiteilijoille ja tutkijoille tarkoitettua Saaren kartanon residenssiä, johon taiteilijat ovat voineet vuodesta 2008 lähtien hakea työskentelemään ja asumaan. Yksittäiset taiteilijat voivat hakea residenssiin 2–4 kuukauden ajaksi ja työryhmät voivat hakea 2–4 viikon työskentelyjaksoja kesälle. Myös Koneen Säätiön apurahalla työskentelevät tutkijat voivat hakeutua työskentelemään residenssiin. Kartanoon hyväksytyille säätiö tarjoaa monia erilaisia tiloja sekä työskentelyyn että majoitukseen. Vuosittaisen avoimen haun kautta tulleiden hakemusten joukosta residenssipaikkoja myönnetään noin 30–50 taiteilijalle tai työryhmälle. Kartanossa järjestetään seminaareja ja muita yleisätapahtumia. Residenssin toiminnanjohtajana toimi vuoteen 2017 Koneen Säätiön hallituksen puheenjohtaja Hanna Nurminen, jonka jälkeen residenssin toiminnanjohtajan tehtävässä on jatkanut performanssitaiteilija ja kuraattori Leena Kela.
Kaupan jälkeen kartanon mailla sijaitseva Mietoistenlahden luonnonsuojelualue kartanon vanhassa renkituvassa toimivine luontotupineen jäi edelleen sitä hoitavan Metsähallituksen hallintaan. Luontotuvan toiminta kuitenkin lakkautettiin syyskuussa 2008 Metsähallituksen irtisanottua sen vuokrasopimuksen. Metsähallituksen puistonjohtaja Laura Lehtosen mukaan lakkauttamisen syynä on näyttelyn vanhentuminen ja tuvan vähäinen kävijämäärä. Luontotuvan tilat remontoitiin vuonna 2009 residenssin asuinkäyttöön, ja niiden myötä kartanolle majoittuva taiteilijamäärä kaksinkertaistaistui.
Saaren pellot säilyivät vuoteen 2008 MTT:n hallussa, mutta kasvinviljelytutkimusta niillä ei enää tehty. Vuoden 2008 lopulla MTT ilmoitti luopuvansa myös kartanon pelloista ja ne laitettiin myyntiin. Koneen Säätiö osti syksyllä 2009 Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskukselta yhteensä noin 39 hehtaaria maata. Maa-alueeseen sisältyy noin 31 hehtaaria peltoa ja 8 hehtaaria metsää ja joutomaata.
Museoviraston vuonna 2009 julkistamassa inventoinnissa Saaren kartano on määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Rakennuskanta

Saaren kartanon keltainen päärakennus sijaitsee pihapuiston luoteiskulmassa. Nykyinen, vuoden 1773 palossa tuhoutuneen tilalle rakennettu myöhäiskustavilainen päärakennus on peräisin vuodelta 1779. Se valmistui vuonna 1762 hylätyn vanhan päärakennuksen paikalla sijainneiden säilyneiden kellarien päälle. Nämä kiviset holvikellarit on rakennettu kuitenkin ilmeisesti jo 1560-luvun aikana, mutta muista tuon ajan rakennuksista ei ole tietoa. Vuodelta 1729 ovat myös säilyneet kartanon rakennuspiirustukset, jossa näkyy vanha yksikerroksinen päärakennus neljäosaisine ikkunoineen ja korkeine kattoineen.
Päärakennuksen kahden puolen sijaitsee kaksi punamullattua piharakennusta, itäinen keittiösiipi ja läntinen lakeijasiipi. Kartanon puiston alueella sijaitsee myös pienen lammen rannassa oleva sauna, aittoja, paja sekä muita ulkorakennuksia. Puiston rakennuksiin kuuluu myös pieni keltaiseksi maalattu nelireikäinen ulkokäymälä 1800-luvun alusta, joka on suojeltu sekä sisä- että ulkotiloiltaan.
Puiston ulkopuolella, Saarentien koillispuolella sijaitsee Aleksander Aminoffin aikainen, vuonna 1858 rakennettu kivinavetta sekä MTT:n toimikauden aikana valmistunut suurehko lämminilmakuivuri. Viimeksi tutkimuskäytössä olleeseen navettaan Koneen Säätiö on kunnostanut työtiloja taiteilijoille. Saarentien ja puiston välisellä alueella puolestaan sijaitsee kartanon vanha renkitupa, jossa Metsähallitus piti aikaisemmin Mietoistenlahdesta kertovaa luontotupaa ja -näyttelyä. Saaren rantatien eteläpuolella on myös suuri kärryvaja.
Rakennuskanta > Torpat ja siirtoväki

Saaren kartanon ensimmäiset torpat perustettiin 1700-luvulla. Jo vuosisadan alussa kartanolla oli nykyisten tietojen mukaan neljä torppaa, kun pitäjän muilla kartanoilla niitä ei ollut lainkaan. Vielä vuonna 1807 kaikilla Mietoisten kartanoilla oli yhteensä alle kolmekymmentä torpparia.  Tämän jälkeen torppien perustaminen kuitenkin kiihtyi, ja Saarenkin mailla oli vuonna 1818 jo yhteensä 21 torppaa. Enimmillään torppia oli 1900-luvun vaihteessa, jolloin kartanon mailla sijaitsi yli kaksikymmentä torppaa ja lähes kolmekymmentä mäkitupalaista.
Vuoden 1888 sotilasvirkatalon tarkastuksen mukaan kartanon kaksikymmentä silloista torppaa olivat suuria, mutta huonossa kunnossa, sillä lähteiden mukaan sotilasvirkatalon ruotsalaisia upseeri-isäntiä eivät torpparien olot juurikaan kiinnostaneet. Pääosin torpat olivat yksihuoneisia asuinrakennuksia, joiden yhteydessä oli talli ja navetta, joissain myös riihi ja rehulato. Tarkastuspöytäkirjan mukaan torpparit olivat kuitenkin keskimäärin hyvin toimeentulevia. Vuoden 1918 torpparilain seurauksena myös Mietoisten torpparit alkoivat itsenäistyä. Saaren kartanon torpat lunastettiin kuitenkin varsin myöhään, kaikki lähes yhtäaikaisesti vuonna 1930.
Talvi- ja jatkosodan alta muuttamaan joutuneen karjalaisväestön asuttaminen Mietoisissa tapahtui myös pääosin Saaren kartanon maille, sillä se oli tuohon aikaan valtion omistuksessa. Pika-asutuslain mukaisesti kartanon maille perustettiin välirauhan aikana 26 siirtolaistilaa pääosin Metsäpirtistä kotoisin oleville evakoille. Osa rakennetuista taloista oli ns. ruotsalaistaloja. Myös jatkosodan jälkeisen maanhankintalain perusteella Saaren maista lohkottiin vuodesta 1945 alkaen useita siirtolaispaikkoja. Monet tilat jouduttiin perustamaan peltoaukeille, mutta Mynäjoen ja Mietoistenlahden välisen Pietinmäen rinteille lohkottiin myös perinteisempiä tilan paikkoja. Myöhempinä vuosikymmeninä, aina 1950-luvulta lähtien, lahden rannoille syntyi myös yhä enenevässä määrin loma-asutusta.
Kartanon omistushistoria

| Vuodet | Omistaja tai haltija | Ammatti tai arvo | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1295-1529 | Turun piispat |  | kirkon omistus peruutettiin Västeråsin valtiopäivillä 1527 |
| 1529-153? | Joakim Joakimsson Fleming | kihlakunnantuomari | kuoli 1530-luvulla |
| 153?-15?? | Erik Joakimsson Fleming | ritari | omistus kesti muutamia vuosia, edellisen veli |
| 15??- 1548 | Ivar Joakimsson Fleming | ritari | edellisten veli |
| 1548-1554 | Lars Ivarsson Fleming | vapaaherra | edellisen poika |
| 1555-1595 |  |  | kuninkaan- ja latokartanona |
| 1598-1613 | Gunilla Bielke | leskikuningatar | Juhana III:n puoliso |
| 1614-1615 | Evert Kaarlenpoika Horn | sotamarsalkka |  |
| 1616-1634 | Margareta Fincke |  | edellisen leski |
| 1635-1638 | Johan Berendes | kauppakollegion presidentti, valtaneuvos | läänityksenä |
| 1639-1681 | Gustaf Gustafsson | Vaasaporin kreivi | Kustaa II Aadolfin avioton poika |
| 1682-1695 | Bernhard Otto von Liewen | eversti | kartano muutettu virkataloksi 1682 |
| 1696-1701 | Bernhard Rehbinder | eversti |  |
| 1723-1739 | Philip Örnstedt | kenraalimajuri |  |
| 1740-1760 | Robert Muhl | kenraaliluutnantti |  |
| 1761 | Otto Herman von Stahlen | kenraalimajuri |  |
| 1762-1772 | Augustin Ehrensvärd | sotamarsalkka |  |
| 1772-1773 | Catarina Elisabet Adlerheim |  | edellisen leski |
| 1774-1777 | Fredrik Karl von Dohna | kenraaliluutnantti |  |
| 1778-1782 | Magnus Wilhelm Armfelt | kenraalimajuri, maaherra |  |
| 1782-1792 | Anders Leijonhjelm | kenraalimajuri |  |
| 1794 | Wilhelm Mauritz Klingspor | sotamarsalkka |  |
| 1795-1798 | Fabian Wrede | sotamarsalkka |  |
| 1799-1842 | Johan Fredrik Aminoff | kenraalimajuri, hovioikeuden presidentti, vapaaherra |  |
| 1842-1886 | Aleksander Aminoff (k. 1886), Fredrik Aminoff (k. 1880) ja Adolf Aminoff (k. 1884) | eversti, kanslisti ja kenraali | edellisen pojat, elinaikaisläänitys |
| 1887-1918 | Ivan Aleksander Aminoff | merikapteeni | Aleksander Aminoffin poika |
| 1918-1943 | Augusta Lovisa Josefina Aminoff | leskivapaaherratar | edellisen leski, lähdön jälkeen tila pilkottiin |
| 1943-1946 | Työtehoseura |  |  |
| 1946-1958 | Hovin poikakoti |  |  |
| 1959-2005 | Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus |  |  |
| 2006- | Koneen Säätiö |  | nykyinen omistaja |
Aiheesta muualla

Koneen säätiön Saaren kartano -sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Wiki-pohjainen Saaren kartanon digitaaliarkisto
Toiminnanjohtaja Hanna Nurminen 375 humanistia -sivusto 9.8.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saaren kartano (Mietoinen) Wikimedia Commonsissa
Saaren kartanon residenssin logo.
Kartanon ensimmäisen kerroksen pohjapiirros vuonna 1941. a) sali, b) föörmaaki eli seurusteluhuone, c) makuuhuone, d) kabinetti, e)vaatehuone, f) neitsytkamari, g) eteinen, h) everstin seurusteluhuone i) everstin makuuhuone k) vierashuone.
Sade (albumi)

| Sade Kaija Kärkinen & Ile Kallio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1995
 Julkaistu: 1995
 Tuottaja(t): Ile Kallio
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 61.39
 Levy-yhtiö: Audiovox Records
Listasijoitukset
  Suomi: 13. (tammikuu 1995)
Kaija Kärkisen & Ile Kallion muut julkaisut
| Mustaa vettä 1991 | Sade 1995 | Lupaus 1996 |
Sade on suomalaisen Kaija Kärkinen & Ile Kallio -duon toinen studioalbumi vuodelta 1995. Albumi oli suuri myyntimenestys.
Kappaleet

Sade – 3.42 (säv. Kallio, san. Kallio, Kärkinen)
Menen tähän tuuleen – 5.11 (säv. Kallio, san. Mikko Kuustonen)
Kyynelhelmet – 3.57 (As Tears Go By, säv. Jagger, Richards, san. Jukka Välimaa)
Sä olit lentohiekkaa – 4.31 (säv. Kallio, san. Arto Tamminen)
Hopeinen helminauha – 5.03 (säv. Kallio, san. Välimaa, Kallio, Kärkinen)
Kuume – 3.18 (Fever, säv. Cooley, Davenport, san. Kari Tuomisaari)
Tahdon sinua rakastaa – 4.23 (säv. Kallio, san. Kallio, Kärkinen)
Tähtiä tavoitan – 4.16 (säv. Kallio, san. Kuustonen)
Punaista ja purppuraa – 3.37 (säv. Kallio, san. Välimaa)
Pieni viulunsoittaja – 4.21 (säv. Kallio, san. Kallio, Kärkinen)
Kuvasi maalaan – 4.08 (säv. Kallio, san. Välimaa, Kallio, Kärkinen)
Laulu jää – 4.59 (Turn the Page, säv. Bob Seger, san. Välimaa)
Sade – 5.08 (PeeWee Remix raidasta 1)
Kyynelhelmet – 5.05 (PeeWee Remix raidasta 3)
Kokoonpano

Kaija Kärkinen – laulu
Ile Kallio – kitara, taustalaulu, tuottaja
Ona Kamu – taustalaulu
Harri Rantanen – bassokitara, huuliharppu
Anssi Nykänen – rummut
J-P Virtanen – kosketinsoitin
Salla Mertsalo – viulu
Tommi Lindell – musiikkiohjelmointi
Kokoonpano > Tuotanto

Dan Tigerstedt – äänittäjä, miksaaja
Pauli Saastamoinen – masteroija
Markus Virpiö – kansikuva
Timo Koskinen – kansikuva
Riitta Sourander – valokuvat
Aiheesta muualla

Sade discogs.com -sivustolla
Tulun

| Tulun Тулун |
| --- | --- |
 vaakuna
 Irkutskin alue Venäjällä, alla kaupunki alueella
 Tulun
 Koordinaatit: 54.5621°N, 100.5795°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Irkutskin alue
Piiri:  Tulun
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  134 km²
Väkiluku (2010):  44 611
Aikavyöhyke:  UTC+8 (MSK+5)
 
 www.tulun-adm.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tulun (ven. Тулу́н) on kaupunki Irkutskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Ija-joen varrella 390 kilometriä Irkutskista luoteeseen. Kaupunki on Tulunin piirin keskus. Sen kautta kulkee Siperian rautatie sekä Novosibirskin ja Irkutskin välinen valtatie M53.
Väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 44 611 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa Tulunin kylästä, josta rautatien rakentamisen jälkeen tuli huomattava kauppapaikka ja liikennekeskus. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1927. Nykyään Tulunissa on puunjalostus-, hiilikaivos-, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Sakkara

| Sakkara> سقارة‎ |
| --- | --- |
 Sakkaran pyramideja, keskellä Djoserin porraspyramidi.
Sijainti
 Sakkara
Koordinaatit:  29°52′26″N, 31°13′1″E
Valtio:  Egypti
Paikkakunta:  Sakkara, Al-Giza
Historia
Tyyppi:  hauta-alue
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat
Alue:  Egypti
Aiheesta muualla
  Sakkara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sakkara (arab. سقارة‎‎) on arkeologinen kohde Egyptissä 30 kilometriä etelään nykyisestä Kairosta, lähellä muinaista Memfisin kaupungin paikkaa. Sakkarassa on suuri hauta-alue, jolla sijaitsee useita pyramideja. Sakkaran nekropolis on 2,5 kilometriä pitkä ja leveä. Juuri sen pohjoispuolella on Abusirin pyramidialue.
Sakkaran kartta. Pyramidit näkyvät mustina neliöinä.
Sakkarassa oli 11 kuninkaallista pyramidia, enemmän kuin missään muussa paikassa Egyptissä. Faaraoiden pyramidien lisäksi alueella on sivupyramideja, kuningattarien pyramideja ja Shepseskafin suuri mastaba sekä satoja hautoja, joista vanhimmat ovat 1. dynastian ajalta.
Sakkaran suurin pyramidi on Djoserin porraspyramidi 3. dynastian ajalta. Muut faaraot, jotka rakennuttivat alueelle hänen jälkeensä omat pyramidinsa, olivat Sekhemkhet, Userkaf, Djedkare Isesi, Unas, Teti, Pepi I, Merenra, Pepi II, Ibi ja Merikare tai Menkauhor.
Sakkara on osa Unescon maailmanperintökohdetta Memfis ja sen nekropolis – pyramidikentät Gizasta Dahshuriin vuodesta 1979.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sakkara Wikimedia Commonsissa
Tulvatasanko

Tulvatasanko tulvan alla Isle of Wightin saarella Englannin etelärannikolla.
Tulvatasanko on suhteellisen tasaista maata jokiuoman molemmin puolin. Tulvatasangolle nousee tulvavesi, mikäli reunavalleja ei koroteta.
Tulvatasangot ovat maanviljelyskulttuurin syntypaikkoja. Säännöllisesti tulvivien jokien liete lannoittaa maata ja turvaa hyvät sadot. Tulvavesi myös huuhtoo kasteluvedestä maahan jääneen suolan mukaansa ja täydentää maaperän vesivarastoja. Toisaalta tulvatasankojen toistuvat tulvat ovat aiheuttaneet myös paljon vahinkoa ja kuolemia.
Tulvatasangot kuuluvat maailman monimuotoisimpiin ja dynaamisimpiin ekosysteemeihin.
Maapallon maapinta-alasta tulvatasankoja on noin kaksi prosenttia. Tulvatasankoja on esimerkiksi Amazonin, Brahmaputran, Niilin, Nigerin ja Kongon sekä Siperian jokien rannoilla. Bangladeshista noin 80 prosenttia on tulvatasankoa, ja Euroopan ja Japanin väestöistä noin puolet elää entisillä tulvatasangoilla. Euroopan ja Yhdysvaltojen alkuperäisistä tulvatasangoista yli 90 prosenttia on käytännössä kadonnut, kun ne on muutettu pelloiksi ja kaupunkialueiksi.
Saccherin nelikulmio

Saccherin nelikulmio. Sivut AC ja BD ovat yhtäpitkät.
Saccherin nelikulmio on sellainen nelikulmio, jossa on kaksi suoraa kulmaa ja kaksi keskenään yhtäpitkää sivua. Mielenkiintoisia tuloksia saadaan tarkastelemalla kahden jäljelle jäävän kulman suuruutta.
Historia

Saccherin nelikulmio on nimetty italialaisen jesuiittamatemaatikon Girolamo Saccherin (1667-1733) mukaan. Hän käytti nelikulmiota yrittäessään epäsuorasti todistaa Eukleideen paralleelipostulaattia. Saccheri tarkasteli tapauksia, joissa jäljelle jäävät kulmat oletetaan joko tylpiksi tai teräviksi. Tylppien kulmien tarkastelu johti selvästi ristiriitaan, mutta terävien kulmien tapaus jäi epäselväksi. Saccheri kuitenkin väitti päätyneensä tässäkin tapauksessa ristiriitaan, mikä olisi todistanut kulmien voivan olla ainoastaan suoria. Itse asiassa Saccheri ei onnistunut osoittamaan paralleelipostulaatin välttämättömyyttä, vaan loi pohjan myöhemmälle epäeuklidiselle geometrialle.
Saccherin nelikulmio absoluuttisessa geometriassa

Tarkastellaan ensin Saccherin nelikulmiota absoluuttisessa geometriassa, eli tilanteessa, jossa suorien yhdensuuntaisuudesta ei tehdä mitään oletusta. Tällöin jäljelle jäävät kulmat ovat yhtäsuuret.
Saccherin nelikulmio absoluuttisessa geometriassa > Todistus

Olkoon nelikulmio  ABCD Saccherin nelikulmio, kuten kuvassa. Olkoot kulmat  \angle BAC ja  \angle ABD suoria, 
ja olkoot  AC=BD.
Piirretään halkaisijat  AD ja  BC.
Tällöin muodostuu kaksi yhtenevää kolmiota:  \triangle ABD ja  \triangle BAC.
Näin ollen halkaisijat  AD ja  BC ovat keskenään yhtäpitkät.
Nyt kolmioilla  \triangle BCD ja  \triangle ADC on kolme yhtäpitkää sivua, joten ne ovat yhtenevät.
Siis kulmat  \angle BDC ja  \angle ACD ovat yhtäsuuret.
Saccherin nelikulmio euklidisessa geometriassa

Tarkastellaan nyt luonnollista, euklidista tapausta, eli kun paralleelipostulaatti on voimassa. Tällöin päädytään intuitiivisesti selvään tulokseen eli, että Saccherin nelikulmion kaikki kulmat ovat suoria.
Saccherin nelikulmio euklidisessa geometriassa > Todistus

Lähdetään liikkeelle samanlaisesta Saccherin nelikulmiosta kuin absoluuttisen geometrian tapauksessa.
Merkitään suoraa kulmaa lyhyesti symbolilla  R.
Nyt koska 
 \angle BAC+\angle ABD=R+R=2R, niin suorat  AC ja  BD ovat yhdensuuntaiset, toisin sanoen ne eivät leikkaa toisiaan.
Tällöin 
 \angle BAC+\angle ACD=2R.
Siis
 \angle ACD=R.
Samalla tavalla todistetaan, että
 \angle BDC=R.
Sakonides

| Sakonides> Σακωνίδης |
| --- | --- |
 Naisen rintakuva sivuprofiilina. Sirpale Sakonideen maalaamasta huulimalja-tyypin kyliksistä, n. 550–530 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500-luku eaa.
Kuollut: 500-luku eaa.?
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 550–530 eaa.
Taidesuuntaus:  mustakuviokeramiikka
Sakonides (m.kreik. Σακωνίδης, Sakōnidēs) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 550–530 eaa.
Sakonides oli osa niin kutsuttua Pienet mestarit -ryhmää, ja teki sille ominaisia kyliksejä eli Pieni mestari -maljoja. Hänet tunnetaan ennen kaikkea huulimaljoista, joiden huulessa on kummallakin puolella suurikokoiset naisenpäät sivuprofiilina. Muutamista maljoista tunnetaan hänen signeerauksensa.
Heikki Sairanen

Heikki Sairanen on suomalainen poliitikko. Hän toimi Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajana vuonna 2010 yhdessä Paloma Hannosen kanssa.
Sairanen on vihreiden puoluehallituksen jäsen (2013–) ja on ollut puoluevaltuuskunnan jäsen 2009–2013. Hän on ollut myös tietoyhteiskunta-, tekijänoikeus-, talous- ja periaateohjelmatyöryhmien jäsen.
Ennen valintaansa Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajaksi hän toimi järjestön hallituksen jäsenenä (2009), opiskelijavaltuuskunnan jäsenenä (2007) ja joukkoliikenne- (2008), talouspoliittisen ja tietoyhteiskuntatyöryhmien (2009) puheenjohtajana.
Sairanen on opiskellut Tampereen teknillisessä yliopistossa matematiikkaa. Hän työskenteli projektitutkijana Tampereen yliopistossa.
Marraskuussa 2020 hän aloitti sisäministeri Maria Ohisalon erityisavustajana. Sitä ennen hän oli toiminut Helsingin apulaispormestari Sanna Vesikansan erityisavustajana.
Teokset

Sairanen, Heikki & Stenhäll, Jaakko: Avoin vihreä talous.  Vihreä sivistys- ja opintokeskus, 2012.  ISBN 978-952-5078-41-1  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Heikki Sairasen verkkosivut ja blogi.
| n k Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajat |
| --- | --- |
 Antero Eerola (1993)  Vesa Kotilainen (1996–1997)  Anssi Leino (1998)  Azar Saiyar (1999–2000)  Markus Drake (2001–2003)  Mari Puoskari (2004)  Olli-Poika Parviainen (2005)  Tapio Laakso (2006–2007)  Amu Urhonen (2007)  Heikki Korpela (2008)  Laura Nordström (2008)  Erkki Perälä (2009)  Sini Terävä (2009)  Paloma Hannonen (2010–2011)  Heikki Sairanen (2010)  Inka Venetvaara (2011)  Hanna Hakko (2012)  Aleksi Laine (2012)  Maria Ohisalo (2013–2014)  Veli-Matti Partanen (2013)  Aaro Häkkinen (2014)  Saara Ilvessalo (2015–2016)  Ozan Yanar (2015)  Jaakko Mustakallio (2016–2017)  Iiris Suomela (2017–2018)  Sameli Sivonen (2018–2019)  Amanda Pasanen (2019–2020)  Brigita Krasniqi (2020–2021)  Peppi Seppälä (2021–2022)  Jami Haavisto (2022–2023)  Selinä Nera (2023–)  Miro Ilvonen (2024–)
Tummalakitympönen

| Tummalakitympönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Hymenogastraceae
Suku::  Tympöset Hebeloma
Laji::  mesophaeum
Kaksiosainen nimi
 Hebeloma mesophaeum  (Pers.) Quél. 
Katso myös
   Tummalakitympönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tummalakitympönen (Hebeloma mesophaeum) on laakea, punaruskea tympöslaji. Sienen heltat ovat ensin vaaleat ja muuttuvat myöhemmin tummanruskeiksi. Sienen jalka on aluksi vaalea ja tummenee vanhemmilla sienillä jalan tyvestä. Sieni kasvaa havumetsissä tienvarsilla, nuorissa mäntymetsissä sekä puistoissa. Se on yleinen koko Suomessa.