stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikkarainen

Pikkarainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Antti Pikkarainen, kosketinsoittaja
Eero Pikkarainen (1932–2001), näyttelijä
Eino Pikkarainen (1912–2003), pikaluistelija ja pesäpalloilija
Emilia Pikkarainen (s. 1992), kilpauimari ja esteratsastaja
Hannu Pikkarainen (s. 1983), jääkiekkoilija
Ilkka Pikkarainen (s. 1981), jääkiekkoilija
Jarno Pikkarainen (s. 1973), jääkiekkoilija ja valmentaja
Juha Pikkarainen (s. 1953), kirjailija, toimittaja ja kunnallisneuvos
Juha Pikkarainen (s. 1968), näyttelijä ja oopperalaulaja
Kasper Pikkarainen (s. 2006), jääkiekkoilija
Kimmo Pikkarainen (s. 1976), jääkiekkoilija
Lauri Pikkarainen (1913–1941), kirjailija
Matti Pikkarainen (1760–1811), talonpoikaissäädyn valtiopäivämies ja Suomen lähetyskunnan jäsen
Paavo Pikkarainen (1935–1998), jääkiekkoilija
Tommi Pikkarainen (s. 1969), jalkapalloilija ja -valmentaja
Tuukka Pikkarainen (s. 1998), futsalpelaaja
Urho Pikkarainen, peitenimi Anderson, (1895–1977), jääkärikapteeni
Vilho Pikkarainen (1918–1974), Mannerheim-ristin ritari.
Kuvitteellisia henkilöitä

talonmies Pikkarainen, Pekka ja Pätkä -elokuvien roolihahmo (näyttelijä Armas Jokio)
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Peter Vaughan

| Peter Vaughan> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Peter Ewart Ohm
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1923 Wem, Shropshire, Englanti
Kuollut: 6. joulukuuta 2016 (93 vuotta) Mannings Heath, West Sussex, Englanti
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Billie Whitelaw (1952–1966) Lillias Walker (1966–2016)
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  1931–2015
Merkittävät roolit:  Harry "Grouty" Grout (Hilut kintuissa) Mestari Aemon (Game of Thrones)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Peter Vaughan (syntyjään Peter Ewart Ohm, 4. huhtikuuta 1923 Wem, Shropshire – 6. joulukuuta 2016 Mannings Heath, West Sussex) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjoissa Hilut kintuissa ja Game of Thrones.
Nuoruus

Vaughan syntyi Wemissä, Shropshiressa vuonna 1923. Hänen itävaltalaistaustainen isänsä Max oli pankinjohtaja ja äitinsä Eva hoitaja. Lapsena hän muutti ensin Wellingtoniin ja myöhemmin Uttoxeteriin, jossa hän kävi oppikoulua. 16-vuotiaana Vaughan sai roolin Wolverhamptonin repertoaariteatterin näytelmästä Sweeney Todd. Hän jatkoi työskentelyä teatterissa ja vaihtoi sukunimensä Vaughaniksi. Toisen maailmansodan aikaan Vaughan palveli viestintäjoukoissa, yleten lopulta upseeriksi.
Ura

Sodan päätyttyä Vaughan palasi repertuaariteatteriin. Wolverhamptonin lisäksi hän esiintyi teattereissa Macclesfieldissä ja Birminghamissa. Esiintyessään Lontoon teatterissa vuonna 1952 Vaughan tapasi tulevan vaimonsa, näyttelijä Billie Whitelawin.
Vaughan teki läpimurtonsa Joe Ortonin näytelmässä Entertaining Mr Sloane vuonna 1964. Hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvassa The 39 Steps vuonna 1959. Vaughan esiintyi myös elokuvissa Ranskalaisen luutnantin nainen (1981), Rosvoja, rosvoja (1981) ja Brazil – tämän hetken tuolla puolen (1985).
1970-luvulla Vaughan esiintyi Harry "Grouty" Groutin roolissa komediasarjassa Hilut kintuissa. Rooli on Vaughanin tunnetuin, vaikka hän esiintyi vain muutamassa jaksossa. Vaughan näytteli Groutya myös sarjaan perustuvassa elokuvassa vuonna 1979.
Groutyn roolin jälkeen Vaughan esiintyi myös komediasarjoissa Citizen Smith ja Fox. Vuonna 1996 hän esitti Christopher Ecclestonin esittämän päähenkilön dementoitunutta isää draamasarjassa Our Friends in the North. Vaughan oli roolista ehdolla Baftan televisiopalkinnon saajaksi. 2010-luvulla Vaughan näytteli Mestari Aemonia fantasiadraamasarjassa Game of Thrones. Rooli jäi hänen viimeisekseen.
Yksityiselämä

Vaughan avioitui vuonna 1952 häntä yhdeksän vuotta nuoremman näyttelijän Billie Whitelawin kanssa. Pariskunta erosi vuonna 1966, ja myöhemmin samana vuonna Vaughan avioutui näyttelijä Lillias Walkerin kanssa. Pariskunnan liitto kesti Vaughanin kuolemaan saakka, ja heillä oli yksi poika, David.
Vaughan asui vaimonsa kanssa Aurinkorannikolla Espanjassa muutaman vuoden ajan mutta palasi myöhemmin Britanniaan West Sussexiin. Maaliskuussa 2016 hän julkaisi muistelmakirjan Once a Villain. Vaughan kuoli 93-vuotiaana 6. joulukuuta 2016.
Pineville

Pineville on seuraavien paikkojen nimi:
Pineville (Arkansas)
Pineville (Kentucky)
Pineville (Louisiana)
Pineville (Länsi-Virginia)
Pineville (Missouri)
Pineville (Pennsylvania)
Pineville (Pohjois-Carolina)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pineville”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Paul Seidel

Paul Seidel (14. huhtikuuta 1858 – 5. joulukuuta 1929) oli vuodesta 1894 Preussin kuninkaanlinnan taidekokoelmien johtaja, vuodesta 1896 Hohenzollern-museon ylijohtaja. Hän kirjoitti muutamia kirjoja Preussin hovin suhteesta taiteeseen, etenkin maalaustaiteeseen. Vuodesta 1897 hän julkaisi perustamaansa Hohenzollern-vuosikirjaa.
Seidelin veli oli kirjailija Heinrich Seidel.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Seidel Wikimedia Commonsissa
Pietarsaaren metodistiseurakunta

| Pietarsaaren metodistiseurakunta> Jakobstads metodistförsamling |
| --- | --- |

 Pietarsaaren metodistiseurakunta joulukuussa 2022.
Suuntautuminen:  Metodismi
Kirkkokunta:  Finlands svenska metodistkyrka
Perustettu:  1904
Puheenjohtaja:  George Yamoah
Pääkirkko:  Choraeuksenkatu 9 68600 Pietarsaari
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pietarsaaren metodistikirkko sijaitsee osoitteessa Choraeuksenkatu 9.
Pietarsaaren metodistiseurakunta (ruots. Jakobstads metodistförsamling) on vuonna 1904 perustettu metodistiseurakunta Pietarsaaressa. Seurakunta perustettiin Kokkolan metodistiseurakunnan tekemän lähiseututyön vaikutuksesta. Vuonna 1928 metodistiseurakunta sai oman kirkon sekä kappelin. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Choraeuksenkadulla Pietarsaaren keskustassa. Seurakunnan puheenjohtaja on George Yamoah.
Peabody-palkinto

| Peabody-palkinto |
| --- | --- |

Palkitaan:  Parhaat radio- ja tv-lähetykset
Palkinnon antaja:  Georgian yliopisto
Maa:   Yhdysvallat
Ensimmäinen palkinto:  1940
Virallinen internet-sivu
George Foster Peabody -palkinnot, tavallisemmin Peabody-palkinnot, jaetaan saavutuksista sähköisen viestinnän alalla. Palkinto on nimetty yhdysvaltalaisen liikemiehen ja hyväntekeväisyyden harrastajan George Foster Peabodyn mukaan, ja sen voivat saada sekä tuotantoyhtiöt että yksittäiset henkilöt. Palkinnoista vastaa Georgian yliopistoon kuuluva Grady College of Journalism and Mass Communication, ja valinnat tekee 16-henkinen asiantuntijaraati.
Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1941, tuolloin ainoastaan radion alalta. Televisio-ohjelmia alettiin palkita vuonna 1948. Myöhempinä vuosina mukaan on tullut uusia kategorioita, kuten www-julkaisut. Teatterilevitykseen tarkoitetut elokuvat on rajattu palkinnon ulkopuolelle.
Pe-o margine de lume

|  Pe-o margine de lume |
| --- | --- |
 Nico ja Vlad esittämässä kappalettaan Eurovision laulukilpailussa.
Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Nico, Vlad
Säveltäjä(t):  Andrei Tudor
Sanoittaja(t):  Andreea Andrei Adina Şuteu
Euroviisutiedot
Vuosi:  2008
Maa:  Romania
Kieli:  romania, italia
Sijoitus:  20.
Pisteet:  45
Sijoitus semifinaalissa:  7.
Pisteet semifinaalissa:  94
Pe-o margine de lume (suom. Maailman reunalla) on Nicon ja Vladin esittämä kappale, jolla he edustivat Romaniaa vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa Serbian Belgradissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui seitsemänneksi ja selviytyi finaaliin.  Finaalissa kappale sijoittui 25. maan joukosta 20. sijalle.
Pihtisulku

| Pihtisulku |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Ähtäri
Koordinaatit:  62°22′14″N, 24°00′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Toisveden alue (35.42)
Laskupuro:  Myllypuro Luomapuroon 
Järvinumero:  35.429.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  186,1 m  
Rantaviiva:  0,511 km  
Pinta-ala:  1,169 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPihtisulku 
Pihtisulku on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Rintalankylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Luomanpuron valuma-alueeseen (35.429) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 186,1 metriä mpy.
Peter von Biron

Maalaus Peter von Bironista vuodelta 1781.
Peter von Biron (15. helmikuuta 1724 – 13. tammikuuta 1800) oli Kuurinmaan herttuakunnan viimeinen herttua. Hän hallitsi vuosina 1769–1795.
Von Biron syntyi Jelgavan (saks. Mitau) kaupungissa, joka oli tuolloin herttuakunnan hallinnollinen keskus. Hän oli Ernst Johann von Bironin ja Benigna von Trothan lapsi. Hänestä tuli Kuurinmaan herttua isänsä jälkeen vuonna 1769. Hän kuitenkin luovutti vuonna 1795 kaiken vallan ja hänelle henkilökohtaisesti kuuluneet maat Venäjän keisarille. Vuonna 1796 hän sai korvaukseksi luovuttamistaan maista 100 000 taaleria. Rahoilla hän osti palatsin Berliinin pääkadun Unter den Lindenin varrelta ja myöhemmin linnan, joka sijaitsi nykyisen Tierpark Berlinin kohdalla. Vuonna 1786 hän osti Żagańin herttuan arvon eräältä tšekkiläiseltä ylimystösuvulta. Vuonna 1800 hän kuoli puolalaisessa Jeleniówin pikkukaupungissa.
Perhe

Peter von Biron oli aluksi kahdessa lapsettomassa suhteessa, mutta naituaan baltiansaksalaisen Dorothea von Medemin vuonna 1779 hän sai yhteensä kuusi lasta, joista kaksi kuoli synnytyksessä. Lapset olivat:
Katharina Friederike Wilhelmine Benigna
Maria Louise Pauline
Johanna Katharina von Biron
Dorothea von Biron
Peter von Köppen

Peter von Köppen. Piirroskuva 1860-luvulta.
Peter von Köppen (ven. Пётр Ива́нович Ке́ппен, Pjotr Ivanovitš Keppen, myös Кёппен, Kjoppen; 2. maaliskuuta (J: 19. helmikuuta) 1793 Harkova – 4. kesäkuuta (J: 23. toukokuuta) 1864 Karabagin kartano Aluštan lähellä) oli saksalaissyntyinen venäläinen tilastotieteilijä, etnografi ja bibliografi.
Peter von Köppenin isä oli Katariina II:n Venäjälle kutsuma brandenburgilainen lääkäri. Hän valmistui Harkovan yliopistosta oikeustieteilijäksi ja työskenteli Pietarissa postivirastossa. Hän osallistui Venäläisen kirjallisuuden harrastajien seuran perustamiseen vuonna 1816 ja julkaisi yhtä Venäjän ensimmäisistä bibliografisista aikakauslehdistä. Vuodesta 1829 lähtien Köppen asui Krimillä keräten aineistoa Venäjän maantieteestä ja luonnonhistoriasta. Vuonna 1834 hän palasi Pietariin saksankielisen sanomalehden toimittajaksi. Hänet valittiin Pietarin tiedeakatemian tilastotieteen akateemikoksi vuonna 1843. Vuonna 1845 hän osallistui Venäjän maantieteellisen seuran perustamiseen. Vuodesta 1852 lähtien Köppen vietti suurimman osan ajastaan Krimillä.
Köppenin tärkeimmät teokset käsittelevät Venäjän väestöä ja kansallisuusrakennetta laajan tilastollisen aineiston valossa. Vuonna 1851 hän julkaisi Venäjän ensimmäisen etnografisen kartan ja vuonna 1857 monografian Devjataja revizija. Issledovanije o tšisle žitelei v Rossii v 1851 godu. Hänen aloitteestaan alettiin julkaista Venäjän asutuskeskusten luetteloja. Köppenin aineistoon perustuu myös vuosina 1863–1885 ilmestynyt Venäjän keisarikunnan maantieteellis-tilastollinen sanakirja.
Köppenin vuonna 1849 julkaisema Pietarin läänin etnografinen kartta selityksineen (Erklärender Text zu der ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements, 1867) sisältää arvokkaita tietoja Inkerinmaan inkerinsuomalaisesta, inkerois- ja vatjalaisasutuksesta. Hän on laatinut myös kansatieteellisen esityksen Suomesta (Finnland in ethnographischer Bezeihung, 1846).
Köppenin poika oli meteorologi Wladimir Köppen (1846–1940).
Teoksia

Erklärender Text zu der ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements
Peter von Winter

Peter von Winter
Peter von Winter (28. elokuuta 1754 Mannheim – 17. lokakuuta 1825 München) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Winter sai lyhyesti opetusta Georg Joseph Voglerilta. Hän soitti nuorella iällä viulua ja ajoittain kontrabassoa Mannheimin hoviorkesterissa. Hän nousi orkesterin varajohtajaksi sen siirryttyä Müncheniin vuonna 1778, ja hän sai Kapellmeisterin aseman vuonna 1798. Tässä asemassa Winter toimi kuolemaansa saakka.
Winter sai vuosina 1780–1781 lisäopetusta Antonio Salierilta. Vuosina 1791–1794 hän oli Italiassa, jossa hän sävelsi oopperoita esitettäviksi Venetsiassa ja Napolissa. Winter tulikin säveltäjänä tunnetuksi erityisesti oopperoistaan; hän sävelsi kaikkiaan noin neljäkymmentä näyttämöteosta. 1790-luvulla Winterin ensimmäinen menestystä saavuttanut ooppera Das unterbrochene Opferfest esitettiin Wienissä. Muiden oopperoiden joukossa ovat vuonna 1817 La Scalassa kantaesitetty Maometto ja Das Labyrinth. Winterin myöhemmässä tuotannossa on jo viitteitä romantiikan aikakauden koitosta.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Petăr Žekov

Petăr Žekov vuonna 2018.
Petăr Petrov Žekov (bulg. Петър Петров Жеков, 10. lokakuuta 1944 – 18. helmikuuta 2023) oli bulgarialainen jalkapalloilija, joka voitti urallaan hopeamitalin vuoden 1968 kesäolympialaisissa.
Žekov pelasi koko ammattilaisuransa Bulgariassa. Hän voitti neljä kertaa peräkkäin Bulgarian ylimmän divisioonan maalikuninkuuden vuosina 1967–1970. Vuonna 1969 Žekov teki eniten maaleja koko Euroopassa ja voitti Euroopan Kultaisen Kengän 36 tehdyllä maalilla.
Hän osallistui myös jalkapallon maailmanmestaruuskisoihin 1966 ja 1970.
Pietarsaaren paloasema

Torben Grutin suunnittelema paloasema oli käytössä 1912-2012
Pietarsaaren nykyinen paloasema
Pietarsaaren paloasema sijaitsee Pietarsaaressa Ahlströminkadulla. Paloasema muutti nykyisiin tiloihin entisen aluehälytyskeskuksen yhteyteen tammikuussa 2012. Paloaseman noin 2500 neliön tiloissa on ajoneuvohalleja, toimistoja, kuntosali ja koulutustiloja. Tiloista löytyy myös pelastussukellusallas, missä palokunnan sukeltajat voivat harjoitella. Rakennuskustannukset olivat 5,9 miljoonaa euroa.
Pietarsaaren vanha paloasema

Vuonna 1906 vapaapalokunta sai Strengbergin tupakkatehtaalta 50 000 markan lahjoituksen palokunnantalon rakentamiseksi. Pietarsaaren kaupunki päätti osallistua rakennuskustannuksiin sillä ehdolla, että rakennukseen tulee yleisiä tiloja, kuten juhlasali ja voimistelusali, sekä tilat palonsammutusvälineille. Vakuutusyhtiö Fennia tuki rakennushanketta 3 000  markalla. Paloasema sijoitettiin tupakkatehtaan länsipuolelle, Pietarsaaren kaupungin lahjoittamalle tontille. Tupakkatehdas lupasi viemäri- ja vesijohtoverkkonsa paloaseman käyttöön. Lopulliset kustannukset olivat 225 000 markkaa, ja VPK otti lainan kustannuslaskelman ylittäviä kuluja varten. Paloaseman suunnitteli Torben Grut, ja se valmistui vuonna 1912. Nykyisin Pietarsaaren vanhan paloaseman tiloissa toimii Station 23 -ravintola.
Petăr Stojanov

| Petăr Stojanov |
| --- | --- |
 Petăr Stojanov vuonna 2005.
Bulgarian presidentti
 1997–2002  
Edeltäjä:  Želju Želev
Seuraaja:  Georgi Părvanov
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. toukokuuta 1952 (ikä 72)
Ammatti:  juristi
Tiedot
Puolue:  Demokraattisten voimien liitto SDS
Tutkinnot:  Sv. Kliment Ohridskin yliopisto, Sofia
Petăr Stefanov Stojanov (bulg. Петър Стефанов Стоянов, s. 25. toukokuuta 1952) oli Bulgarian presidentti 1997–2002. Hän voitti vaalit 1996 demokraattisten voimien liiton (Съюз на демократичните сили; SDS) ehdokkaana.
Stojanov valmistui 1976 Sv. Kliment Ohridskin yliopistosta Sofiasta oikeustieteen opintojen jälkeen ja toimi lakimiehenä vuoteen 1990. Tuolloin hänestä tuli Bulgarian toiseksi suurimman kaupungin Plovdivin SDS:n johtaja. Vuonna 1992 hänet valittiin varaoikeusministeriksi ensimmäisessä ei-kommunistisessa hallituksessa sitten vuoden 1944.
Stojanov voitti presidentinvaalit 1996 ja astui virkaansa 1997. Tuon vuonna maassa oli mielenosoituksia talouskriisin vuoksi ja oppositio boikotoi toukokuun 1997 parlamenttivaaleja, jotka SDS voitti. Voiton jälkeen Stojanov nimitti pääministeriksi oman puolueensa Ivan Kostovin. Heinäkuun 2001 vaaleissa voitti entisen kuningas Simeon Sakskoburggotskin puolue ja hänestä tuli puolestaan pääministeri. Luvatun sadan päivän pikakuurin epäonnistuttua häntäkin vastaan osoitettiin mieltä.
Vuoden 2001 presidentinvaaleissa äänestysprosentti oli ennätyksellisen matala. Ensimmäisellä kierroksella Stojanov jäi toiseksi sosialistien Georgi Părvanoville ja hävisi toisella kierroksella 53,3 % – 46,7 %. Stojanov palasi politiikkaan 2005 ja valittiin parlamenttiin. Puolueen huonosta vaalituloksesta hän syytti sen johtajaa Nadežda Mihailovaa. Stojanov valittiin puolestaan SDS:n johtoon lokakuussa 2005. Hän erosi toukokuun 2007 eurovaalien huonon tuloksen jälkeen.
Pineiós (järvi)

| Pineiós Λίμνη Πηνειού |
| --- | --- |
 Pineiós-järvi.
Valtiot:   Kreikka
Paikkakunta:  Elis, Länsi-Kreikka
Koordinaatit:  37°54′27″N, 21°27′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Pineiós
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  80 m
Pinta-ala:  19,9 km²
Tilavuus:  0,366 km³
Suurin syvyys:  60 m
 fiPineiós 
Pineiós (kreik. Πηνειός eli (Τεχνητή) Λίμνη Πηνειού, (Technití) Límni Pineioú, Pineióksen tekojärvi) on tekojärvi Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se on Kreikan kuudenneksi suurin tekojärvi ja sen pinta-ala on 19,9 neliökilometriä. Pineiós on suurimmillaan noin 8,5 kilometriä pitkä ja noin 6,8 kilometriä leveä. Järvi sijaitsee 80 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen suurin syvyys on 60 metriä.
Pineióksen pato.
Pineióksen tekojärvi sijaitsee Eliksen alueyksikön alueella. Se on Peloponnesoksen niemimaan suurin järvi. Järvi on luotu patoamalla Pineiós-joki, josta se on saanut nimensä. Pato rakennettiin vuosina 1961–1968 ja se sijaitsee Kéntron kylän lähellä Ilídan kunnassa. Järven tilavuus on noin 366 miljoonaa kuutiometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pineiós Wikimedia Commonsissa
Per Gessle

| Per Gessle |
| --- | --- |
 Per Gessle esiintymässä vuonna 2011
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. tammikuuta 1959 (ikä 65) Halmstad, Ruotsi
Muusikko
Taiteilijanimi:  Son of a Plumber 
Laulukielet:  englanti, ruotsi
Tyylilajit:  pop, rock, poprock
Soittimet:  kitara ja huuliharppu 
Yhtyeet:  Roxette, Gyllene Tider
Levy-yhtiöt:  EMI ja Sony BMG Music Entertainment 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Per Håkan Gessle (s. 12. tammikuuta 1959 Halmstad) on ruotsalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Roxette-yhtyeestä, jonka lauluntekijä ja toinen jäsen hän on. Gessle on levyttänyt myös soololevyjä ja vaikuttanut Ruotsissa pitkään suositussa Gyllene Tider -yhtyeessä.
Diskografia > Sooloalbumit

Per Gessle (ruotsiksi, 1983)
Scener (ruotsiksi, 1986)
The World According to Gessle (englanniksi, 1997)
Mazarin (ruotsiksi, 2003)
Son of a Plumber (englanniksi, 2005)
En Händig Man (ruotsiksi, 2007)
Party Crasher (englanniksi, 2008)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Per Gessle Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut
Per Hellmyrs

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Per Joel Gustav Hellmyrs
Syntymäaika: 18. maaliskuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Ovanåker,  Ruotsi
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 174 cm
Paino: 74 kg
Lempinimi: Myran
Seura
Seura:  Bollnäs GoIF
Junioriseurat
: Vetlanda BK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2000-2007 |  Edsbyns IF | - | (-) |
| 2007–2008 |  Raketa Kazan | - | (-) |
| 2008–2009 |  Edsbyns IF | - | (-) |
| 2009–2012 |  Bollnäs GoIF | - | (-) |
| 2012–2014 |  Moskovan Dynamo | - | (-) |
| 2014- |  Bollnäs GoIF | - | (-) |
Maajoukkue
| 2015– |  Ruotsi |  | () |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21.2.2019.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21.2.2019.
Per Hellmyrs (s. 18. maaliskuuta 1983) on ruotsalainen jääpalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänet valittiin Ruotsin vuoden miesjääpalloilijaksi vuonna 2009.
Per Hellmyrs pelasi aikuisuransa kahdeksan ensimmäistä kautta kasvattajaseurassaan Edsbyns IF:ssä. Välissä hän pelasi yhden kauden venäläisessä Raketa Kazanissa. Hellmyrs saavutti  Edsbynin riveissä hän saavutti viisi Ruotsin-mestaruutta sekä yhden hopean. Edsbynin jälkeen hän siirtyi naapurikaupungin Elitserie-seuran Söderforsin Bollnäsin riveihin. Kolmen Bollnäs-kauden aikana Hellmyrs saavutti yhden Ruotsin mestaruushopean keväällä 2011. Hellmyrs siirtyi Daniel Berlinin ja Daniel Mossbergin kanssa keväällä 2012 Venäjän liigan huippuseuraan Moskovan Dynamo. Siellä Berlin saavuttikin heti ensimmäisenä kautenaan Venäjän jääpallomestaruuden, Champions Cupin voiton ja Maailmancupin voiton. Syksystä 2014 alkaen Hellmyrs on pelannut Bollnäsin riveissä ja on ollut voittamassa kolmannen Ruotsinmestaruushopean keväällä 2017.
Ruotsin maajoukkueessa hän on saavuttanut maailmanmestaruuden, ja hänet on valittu MM-tähdistökentälliseen. Kaikkiaan Per Hellmyrsillä on takanaan 133 maaottelua kevään 2019 jälkeen.
Saavutukset

Maajoukkueessa
5 MM-kultaa: 2005, 2009,  2010, 2012 ja 2017
8 MM-hopeaa: 2006, 2007, 2008, 2013, 2014, 2015, 2018 ja 2019,
MM-pronssi: 2016
Seurajoukkueissa
5 Ruotsin mestaruutta: 2004, 2005, 2006, 2007 ja 2008 Edsbynin riveissä,
3 Ruotsin mestaruushopeaa: 2009 Edsbynin riveissä sekä 2011 ja 2017 Bollnäsin riveissä,
Venäjän mestaruus: 2013 Moskovan Dynamon riveissä,
Venäjän mestaruushopea: 2014 Moskovan Dynamon riveissä,
Maailmancupin voitto 2013 Moskovan Dynamon riveissä ja 2019 Bollnäsin riveissä,
Jääpallon Champions Cup 2013 Moskovan Dynamon riveissä.
Henkilökohtaisesti
Vuoden Ruotsin jääpalloilija: 2009
Aiheesta muualla

Profiili IBDB:ssä
profiili rusbandy.ru:ssa
Markus

| Markus |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  25. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  29. maaliskuuta, 25. huhtikuuta
Muunnelmia:  Markku, Marko, Make
Vastineita eri kielissä:  Marc, Marcus, Mark, Markos, Marek, Marcel, Marceau, Marque, Marco, Marus, Markos, Marks, Marx, March, Marius, Marquette, Marquis, Marky, Markie, Marilo, Márk, Markó, Márkus, Margus
Nimen alkuperä:  Marcus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Markus on miehen etunimi, joka esiintyy myös sukunimenä.
Nimi Markus tulee roomalaisesta nimestä Marcus, joka todennäköisesti juontuu sodanjumala Marsin nimestä.
Markuksen nimipäivä on 25. huhtikuuta, joka katolisessa pyhimyskalenterissa on evankelista Markuksen muistopäivä. Suomen almanakassa Markus on ollut vuodesta 1950.
Suomessa nimi Markus on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 47 985:lle ja Marcus 3 183 henkilölle. Henkilöitä, joiden sukunimi on Markus, on 3 196.
Markus on myös laulaja Markku Tranbergin taiteilijanimi. Markus-setä oli aikoinaan radiotoimittaja Markus Raution taiteilijanimi.
Antiikin ajan Marcuksia > Marcus-nimiset Rooman keisarit

Marcus Salvius Otho, Otho, keisari vuonna 69
Marcus Cocceius Nerva, Nerva, keisari 96–98
Marcus Aurelius, keisari 161–180
Marcus Aurelius Commodus Antoninus, Commodus, keisari 180–192
Marcus Aurelius Antonius, Caracalla, keisari 211–217
Marcus Opellius Macrinus, Macrinus, keisari 217–218
Marcus Aurelius Antoniunus, Elagabalus, keisari 218–222
Marcus Aurelius Severus Alexander, Severus Alexander, keisari 222–235
Marcus Clodius Pupienus Maximus, Pupienus, keisari 238
Marcus Julius Philippus, Philippus Arabs, keisari 244–249
Marcus Aemilius Aemilianus, keisari 253
Marcus Annius Florianus, keisari 265
Marcus Aurelius Claudius, Claudius Gothicus, keisari 268–270
Marcus Claudius Tacitus, Tacitus, keisari 275–276
Marcus Aurelius Probus, Probus, keisari 276–282
Marcus Aurelius Carus, Carus, keisari 282–283
Marcus Aurelius Carinus, Carinus, keisari 283–285
Marcus Aurelius Mausaeus Carausius, Caraisius, keisari 286–293
Marcus Aurelius Valerius Maximianus, Maximianus, keisari Diocletianus I:n hallitsijakumppani 286–305
Marcus Aurelius Valerius Maxentius, Maxentius, keisari 306–312
Antiikin ajan Marcuksia > Gallian keisarikunnan keisarit

Marcus Cassianius Latinius Postumus, Gallian keisarikunnan keisari 260–269
Marcus Aurelius Marius, 269
Marcus Piavonius Victorinus, keisari 269–271