stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Axióksen suiston kansallispuisto

Axióksen suiston kansallispuistoa.
| --- | --- |
Sijainti:  Thessaloniki, Kilkís, Pélla, Imathía ja Pieria,  Keski-Makedonia, Kreikka
Pinta-ala:  33 800 ha
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Εθνικό Πάρκο Δέλτα Αξιού
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  2004
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Axióksen suiston kansallispuisto (kreik. Εθνικό Πάρκο Δέλτα Αξιού, Ethnikó Párko Délta Axioú) tai pidemmin Axióksen, Loudíaksen ja Aliákmonaksen suiston kansallispuisto (Εθνικό Πάρκο Δέλτα Αξιού - Λουδία - Αλιάκμονα, Ethnikó Párko Délta Axioú - Loudía - Aliákmona) on kansallispuisto Keski-Makedoniassa pohjoisessa Kreikassa. Se käsittää nimensä mukaisesti Axiós-, Loudías- ja Aliákmonas-jokien suiston alueen. Kansallispuisto on perustettu vuonna 2004.
Kansallispuiston alue sijaitsee Thermaïkóslahden pohjukan länsirannikolla Thessalonikin metropolialueen länsipuolella. Mainittujen jokisuistojen lisäksi kansallispuistoon kuuluvat myös Gallikós-joen suu ja Kalochórin laguuni sekä Axiós-joen varsi Éllin padolle saakka. Kansallispuiston pinta-ala on noin 33 800 hehtaaria. Alue on merkittävä kosteikkoekosysteemi ja merkittävä erityisesti lintualueena. Kansallispuiston alueelta on tavattu 298 eri lintulajia eli 66 % kaikista Kreikan lintulajeista, 40 nisäkäslajia, 18 matelijalajia, 9 sammakoeläinlajia ja 350 eri kasvilajia.
Kansallispuisto jakautuu Thessalonikin, Kilkíin, Péllan, Imathían ja Pierian alueyksiköiden alueelle. Kuntatasolla kansallispuistoa on Déltan, Chalkidónan, Oraiókastron, Paionían, Péllan, Alexándreian, Pýdna-Kolindróksen ja Katerínin kuntien alueella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Axióksen suiston kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Εθνικό Πάρκο Δέλτα Αξιού - Axios Delta National Park. Kansallispuiston verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi) (saksaksi)
Kreikan kansallispuistot
| --- | --- |
Kansallismetsät:   Aínoksen kansallismetsä  Oítin kansallismetsä  Ólympoksen kansallismetsä  Parnassóksen kansallismetsä  Párnithan kansallismetsä  Píndoksen kansallismetsä  Préspajärvien kansallismetsä  Samarián kansallismetsä  Soúnion kansallismetsä  Víkoksen–Aóoksen kansallismetsä 
Merikansallispuistot:   Alónnisoksen ja Pohjoisten Sporadien merikansallispuisto  Zákynthoksen merikansallispuisto 
Muut kansallispuistot:   Amvrakikóslahden kosteikkojen kansallispuisto  Axióksen suiston kansallispuisto  Chelmóksen–Vouraïkóksen kansallispuisto  Dadián, Lefkímin ja Souflín metsien kansallispuisto  Évroksen suiston kansallispuisto  Itä-Makedonian ja Traakian kansallispuisto  Kerkíni-järven kansallispuisto  Koróneia- ja Vólvi-järvien ja Makedonian Témpin kansallispuisto  Kotýchin ja Strofylián kosteikkojen kansallispuisto  Mesolóngin–Aitolikón laguunien kansallispuisto  Pohjoisen Píndoksen kansallispuisto  Préspajärvien kansallispuisto  Rodópi-vuorten kansallispuisto  Schiniáksen kansallispuisto  Tzoumérkan, Peristérin ja Árachthoksen rotkon kansallispuisto
Apiksabaani

| --- | --- |


Apiksabaani
Systemaattinen (IUPAC) nimi
1-(4-Metoksifenyyli)-7-okso-6-[4-(2-oksopiperidin-1-yyli)fenyyli]-4,5-dihydropyratsolo[3,4-c]pyridiini-3-karboksamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 503612-47-3
ATC-koodi: B01AF02
PubChem CID: 10182969
DrugBank: DB07828
Kemialliset tiedot
Kaava: C25H25N5O4 
Moolimassa: 459,497 g/mol
Fysikaaliset tiedot
Liukoisuus veteen: liukenematon (40–50 μg/ml)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: ~50 % (≤10 mg nielty annos)
Proteiinisitoutuminen: ~87 %
Metabolia: maksa; pääosin CYP3A4 ja CYP3A5
Puoliintumisaika: ~12 h
Ekskreetio: ~27% virtsaan, loput pääosin ulosteeseen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  B(US)
Reseptiluokitus:  reseptivalmiste (FI)  
Antotapa: nieltynä
Apiksabaani on veren hyytymistekijä Xa:han sitoutuva kilpaileva reversibeeli estäjä. Apiksabaani vähentää siten veren hyytymistä, eli se on antikoagulantti. Se luetaan ns. ksabaanien lääkeryhmään, jotka vaikuttavat samalla tapaa.
Suomessa on myynnissä 2,5 milligrammaa (mg) ja 5 mg apiksabaania sisältäviä tabletteja kauppanimellä Eliquis (valmistaja: Bristol-Myers Squibb), joita käytetään veritulppien ennaltaehkäisyyn eri sairauksissa tai leikkauksien yhteydessä.
Eliquis sai myyntiluvan 2011 Suomessa ja EU:ssa.
Käyttö

Suomessa apiksabaania käytetään laskimon veritulpan ehkäisyyn aikuisilla, joille on tehty polvi- tai lonkkaproteesileikkaus sekä aivohalvauksen ja veritulppien ehkäisyyn eteisvärinäpotilailla. Sitä käytetään myös syvän laskimotukoksen ja keuhkoveritulpan hoitoon ja uusiutumisen ehkäisyyn.
Annostus riippuu lääkärin määräyksestä. Yleensä tabletteja niellään kahdesti päivässä ja leikkauspotilailla aloitusannos otetaan usein 12–24 tunnin jälkeen leikkauksesta. Ne voidaan ottaa ruokailusta riippumatta. Tabletin unohtuessa se otetaan heti ja sitten jatketaan tablettien ottamista normaalisti.
Vasta-aiheet ja huomiot

Yli 80-vuotiaiden tai alle 60 kg painoisten voi olla suotavaa käyttää pienempää 2,5 mg nieltyä annosta. Muita huomioitavia tekijöitä ovat:
munuaisten vajaatoiminta lisää lääkkeen tehoa, sillä tällöin se poistuu virtsassa heikommin kehosta. Lääkettä ei suositella vakavaa vajaatoimintaa poteville, joilla kreatiniinipuhdistuma (CrCl) on alle 15 ml/min. Keskivakavaa vajaatoimintaa (CrCl 15–30 ml/min) potevien voi olla suotavaa käyttää pienempiä 2,5 mg nieltyjä annoksia.
vakavaa maksan vajaatoimintaa (Child Pugh C kirroosipotilaat) poteville lääkettä ei suositella. Lääke hajoaa maksassa. Siksi vajaatoiminnassa lääkkeen teho voi kasvaa.
lääkettä ei saa käyttää raskauden tai imetyksen aikana.
P-glykoproteiinin (P-gp) tai CYP3A4:n toimintaa voimakkaasti alentavat lääkkeet lisäävät apiksabaanin tehoa. Näitä lääkkeitä ovat muun muassa ritonaviiri, ketokonatsoli, itrakonatsoli ja posakonatsoli. P-gp tai CYP3A4:n toimintaa merkittävästi lisäävät lääkkeet heikentävät apiksabaanin tehoa. Näitä ovat muun muassa rifampisiini, karbamatsepiini, fenytoiini, fenobarbitaali ja tietyt yrtit kuten mäkikuisma. Edellä mainittuja tai vastaavia lääkkeitä tai yrttejä ei tule käyttää apiksabaanin kanssa.
lääkettä ei suositella niille, joilla on tavallista suurempi verenvuotoriski. Tähän liittyviä käytön ehkä estäviä tekijöitä ovat muun muassa maha-suolikanavan haavat; verta vuotavat kasvaimet; äskettäinen aivo- tai selkäydinvaurio; äskettäinen kallonsisäinen verenvuoto; äskettäinen aivo-, selkäydin- tai silmäleikkaus; todetut tai epäillyt ruokatorven laskimolaajentumat; valtimo-laskimoepämuodostumat; valtimon pullistumat tai merkittävät selkärangan- tai aivojensisäiset verisuonipoikkeavuudet.
Haittavaikutukset ja yliannostus

Lääkkeen normaalin käytön aikana voi ilmetä punasolujen vähenemistä eli anemiaa, verenvuotoja, pahoinvointia ja ruhjevammoja.
Koska apiksabaani vähentää veren hyytymistaipumusta, voi sen yliannostus johtaa hengenvaarallisiin verenvuotoihin. Lääkeaineen vastamyrkky andeksaneetti alfa on suonensisäisesti annettava rekombinantti-DNA-tekniikalla tuotettu hyytymistekijä Xa. Se ei toimi hyytymistekijänä, mutta sitoo apiksabaania ja muita samalla tapaa vaikuttavia lääkkeitä eli ksabaaneja hyytymistekijä Xa:n tapaan suhteessa 1:1, jolloin ksabaanien vaikutus alenee. Lisäksi lääkehiili voi vähentää apiksabaanin vaikutusta. Dialyysi ei poista apiksabaania kehosta tehokkaasti sen suuren veren proteiinisitoutuvuuden takia.
Toimintamekanismi

Apiksabaani on veren hyytymistekijä Xa:han spesifisesti sitoutuva, ja tekijän toimintaa kilpailevasti ja reversibeelisti estävä aine. Normaalisti veren hyytymisreaktion alkaessa Xa:t tuottaisivat hyytymistekijöiden Va kanssa protrombinaaseja verihiutaleiden pinnalle, jotka muuntavat protrombiinia trombiiniksi. Trombiini muuntaa proteolyysillä vereen liukoista fibrinogeeniä ei-liukoiseksi fibriiniksi, jotka tuottavat hyytymän. Lisäksi trombiinit aktivoivat hyytymiseen osallistuvia verihiutaleita.
Farmakokinetiikka

Niellyn 10 mg tai pienemmin annoksin apiksabaanin hyötyosuus on noin 50 % vain osittaisen suolistollisen imeytymisen ja maksan ensikierron metabolian takia. Ruoka ei vaikuta merkittävästi imeytymiseen. Lääkkeen teho kasvaa likimain verrannollisesti nieltyihin 10 mg annoksiin asti.
Veriplasman apiksabaanipitoisuudet ovat suurimmat 3–4 tunnin kuluttua lääkkeen syönnistä. Noin 87 % lääkkeestä on sitoutuneena albumiiniin. Dialyysissä lääkettä poistuu kehosta jonkin verran.
Lääke metaboloituu pääosin CYP3A4:n ja CYP3A5:n avulla ja vähemmässä määrin CYP1A2:n, CYP2C8:n, CYP2C9:n, CYP2C19:n ja CYP2J2:n avulla. Lääkkeestä noin 27 % erittyy virtsaan ja loput sappinesteessä ulosteeseen. Niellyin 20 mg annoksin noin 88 % virtsaan ja noin 61 % ulosteeseen erittyvistä aineista on muuntumatonta apiksabaania. Muuntumattoman lääkkeen eritys virtsaan tapahtuu munuaisissa tiettävästi P-glykoproteiinikuljetinproteiinien (P-gp) ja ABCG2:n kautta.
Aiheesta muualla

KEGG: Apixaban
Arto Vilkko

Arto Vilkko (s. 6. toukokuuta 1950 Helsinki) on filosofian tohtori, muusikko, laulaja ja lauluntekijä, musiikkitoimittaja, tutkija ja tietokirjailija.
Elämä

Vilkko asui nuoruudessaan Helsingin Mellunmäessä ja 1960-luvun alussa hän opetteli soittamaan kitaraa The Shadows -yhtyeen "Apachen" innoittamana. Muutoin hän ei vielä tuolloin ollut erityisen innostunut rautalankamusiikista. Kitaransoiton lisäksi hän harrasti laulamista ja pianonsoittoa.
Hänen isoveljensä Riston luokkatoveri oli Henry Haapalainen ja tämän tyttöystävällä oli lähisukulainen PSO-levy-yhtiössä. Niinpä keväällä 1968 Vilkko meni yhtiön koelaulutilaisuuteen ja esitti Pentti Lasaselle tuolloin suositun kappaleen "San Francisco". Lasanen ehdotti osallistumista ensimmäiseen Syksyn sävel -kilpailuun, ja Haapalainen teki Vilkolle kappaleen "Miksi leikit vain". Paroni Paakkunainen sovitti kappaleen ja soitti itse huilua. Taustayhtyeessä oli muitakin Soulset-yhtyeen jäseniä: rumpali Edward Vesala ja huilisti Juhani Aaltonen. Vilkolla oli tuossa vaiheessa takana vain muutama keikka, mutta tilanne muuttui, kun hän sijoittui Syksyn sävelessä kolmanneksi yli 10 000 äänellä.. Miksi leikit vain julkaistiin myös singlenä.
Vilkko keikkaili Gugi Kokljuschkinin kanssa vuosina 1973–1976.
Vuonna 1975 hän sai valmiiksi pro gradun rautalankamusiikista.
Vilkko toimi pitkään aina vuoteen 1997 asti musiikkitoimittajana Ylessä ja tämän jälkeen Radio Novassa ja Classic FM:ssä.
Vuonna 1996 hän oli mukana Stara-yhtyeessä, jonka muut jäsenet olivat basisti Hannu Luomanen, kitaristi Sauli Malinen ja rumpali Matti Kankkunen. Yhtyeeltä ilmestyi CD-single Tunteellinen (Sonet 5762162), jolla on nimikappaleen (J. J. Calen "Sensitive Kind") lisäksi "Ei eiliseen" (Carole Kingin tunnetuksi tekemä "Goin' Back") ja "Pikkuhiljaa herään" (The Byrdsin "Feel a Whole Lot Better").
Vuonna 2003 valmistui Suomenlinnassa äänitetty sooloalbumi Vilkko Hannu Leidénin ohjauksessa. Vilkko itse pitää albumin mielenkiintoisimpana kappaleena "Uskon sinuun", jolle hän sai soolokitaristiksi alkuaikojen yhteistyökumppani Jukka Tolosen. Muita muusikoita ovat kitaristit Olli Haavisto ja Nono Söderberg, rumpali Matti Kankkunen ja kosketinsoittaja Timo Pratskin.
Vuonna 2005 Arto Vilkko liittyi The Scaffolds -yhtyeeseen.
Vuonna 2010 hän sai valmiiksi väitöskirjan Soittolistan symbolinen valta ja vallankäytön mekanismit Tampereen yliopistosta. Hänet promovoitiin tohtoriksi 13.8.2022 Tampereen yliopiston promootiossa.
Tämän jälkeen hän halusi tehdä hieman kevyemmän tutkimuksen, ja ystävänsä musiikkitieteen professori Erkki Pekkilän ehdotuksesta hän palasi rautalankamusiikin pariin. Hän aloitti kirjoitustyön syksyllä 2011 ja vuotta myöhemmin oli valmiina teos Emmaa etsimässä. Suomalaisen rautalangan lyhyt historia.
Nykyään Vilkko keikkailee Kari Kuivalaisen kanssa.
Diskografia

Vilkko (2003)
Teokset

Soittolistan symbolinen valta ja vallankäytön mekanismit.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2010.  ISBN 978-951-44-8294-6.
Emmaa etsimässä. Suomalaisen rautalangan lyhyt historia.  (168 s)  Back to the Sixties ry, 2013.  ISBN 978-952-93-1705-9.
Aiheesta muualla

Arto Vilkon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Scaffolds-historia[vanhentunut linkki]
duo Kuivalainen / Vilkko (Arkistoitu – Internet Archive)
Arto Vilkko Kansalliskirjaston Finna-tietokannassa
Barbara Steele

Barbara Steele
Barbara Steele (s. 29. joulukuuta 1937) on brittiläinen näyttelijä ja tuottaja. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa lukeutuu osa italialaisessa kauhuelokuvassa Paholaisen naamio (1960).
Steelelle myönnettiin vuonna 1989 Emmy-palkinto. Näyttelijätär oli vuosina 1969–1978 naimisissa James Poen kanssa ja sai lapsen.
Auton jarrujärjestelmä

Levyjarru auton akselilla.
Seisontajarru.
Auton jarrujärjestelmä koostuu seisontajarrusta ja käyttöjarrusta. Käyttöjarrun pitää olla kaksipiirinen, ja sen on vaikutettava jokaisen pyörän erillisiin hankauspintoihin. Lisäksi hidastuvuuden on kuivalla asfaltilla oltava vähintään 5,8 m/s2 enintään 500 N poljinvoimalla. Seisontajarrun (käsijarru) käyttövoiman on oltava vähintään 20% kokonaispainovoimasta ja jakauduttava vähintään yhden akselin molemmille pyörille. [lähde? ] Henkilöautossa seisontajarru on sähköinen tai mekaaninen, kun taas linja- ja kuorma-autoissa seisontajarrun vapauttamiseen käytetään yleensä paineilmaa.
Nestejarru

Neste- eli hydrauliikkakäyttöiset jarrut ovat umpinaisia. Hydrauliikkaputkien pitää kestää 230 barin paine. Henkilön painaessa jarrupolkimen pohjaan siirtyy voima pääsylinterin mäntään. Männän liike muuttuu paineeksi, joka siirtyy putkea pitkin työsylinterin mäntään. Levyjarruissa mäntä työntää jarrupalat kiinteästi autossa oleviin jarrulevyihin aiheuttaen kitkavoimaa. Rumpujarruissa mäntä työntää jarruhihnan avustuksella jarrukenkiä rumpua vasten. Pääsylinterin halkaisijaa pienentämällä tai työsylinteriä isontamalla voidaan jarrutuksen tehoa lisätä.
Jarrupiirit

Yksipiirijarru toimii niin, että kaikkiin jarruihin kohdistuu sama paine. Vuodon sattuessa piirin mihin tahansa osaan, lakkaavat kaikkien pyörien jarrut jarruttamasta. Siksi yksipiirijarru ei ole enää sallittu autoissa.
Kaksipiirijarrut ovat joko akseli- tai ristijakoisia. Ristijakoisessa piirit ovat vasen takajarru ja oikea etujarru sekä oikea takajarru ja vasen etujarru. Akselijakoisissa järjestelmissä piirit vaikuttavat akseleittain. Takavetoiset autot käyttävät tätä piirijakoa. Toisenlaisessa akselijakoisessa jarrupiirissä edessä sijaitsevat jarrut ovat nelimäntäiset. Tässä järjestelmässä molemmissa piireissä on toinen takajarruista mukana. Järjestelmää voidaan käyttää niin etu- kuin takavetoisissa autoissa.
Alipainetehostin

Imusarjan, tai dieselissä erillisen ilmanpainepumpun, alipainetta hyväksi käyttävä alipainetehostin sijaitsee ennen jarrujen pääsylinteriä. Pääsylinterin männän molemmille puolille vaikuttava alipaine ja venttiilillä ulkoilmalta suljettu tila pitävät jarrun vapaana. Jarrutuksessa venttiili avaa tilan ulkoilmalle sylinterin painopuolelle ja sulkee imupuolen. Paine-ero männän molemmilla puolilla lisää jarrutusvoimaa.
ABS-jarrut

ABS-jarrut ovat lukkiutumattomat. Yleisimmin käytetyssä ABS-järjestelmässä anturi lukee pyörännavassa olevalta hammaskehältä pyörimisliikettä. Kun anturi havaitsee että kehä ei pyöri ABS-järjestelmä laskee jarrupainetta jolloin pyörä vapautuu ja pyörii jälleen. Perusideana ABS-jarrujärjestelmässä on säilyttää kontakti tiehen ilman, että pyörät lukittuvat ja täten parantaa ohjattavuutta voimakkaan jarrutuksen aikana.
Joissakin ABS-jarruissa jarrutehon vähennys voi tuntua nykivänä jarrutuksena.
Tekniikan Maailma -lehti on testannut ABS-jarrujen toimintaa, autona VW Golf V varustettuna Continental ContiVikingContact 3 -kitkarenkailla.
|  | lukkiutuneet renkaat | ABS |
| --- | --- | --- |
| kuiva pinta | 45 m | 32 m |
| lumi | 53 m | 64 m |
| jää | 255 m | 404 m |
Blackburn (täsmennyssivu)

Blackburn on kaupunki Englannissa. Se voi tarkoittaa myös seuraavia:
Blackburn Rovers FC, jalkapalloseura Blackburnista Englannista
Blackburn Olympic FC, vuosina 1877–1889 toiminut jalkapalloseura Blackburnista Englannista
Blackburn (gaeliksi An Dubh-allt), kaupunki Länsi-Lothianissa Skotlannissa
Blackburn, paikkakunta Aberdeenshiressä Skotlannissa
Blackburn Aircraft, brittiläinen 1909–1960 toiminut lentokonevalmistaja
Henkilöt

Dan Blackburn (s. 1983), kanadalainen jääkiekkomaalivahti
Elizabeth H. Blackburn (s. 1948), australialais-yhdysvaltalainen lääketieteen ja ikääntymisen tutkija, Nobelin lääketieteen palkinnon saaja
Karoliina Blackburn (s. 1972), suomalainen näyttelijä ja thainyrkkeilijä
Marsha Blackburn (s. 1952), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja senaattori
Simon Blackburn (s. 1944), brittiläinen filosofi
Tony Blackburn (s. 1943), brittiläinen radiotoimittaja
Tyler Blackburn (s. 1986), yhdysvaltalainen näyttelijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Blackburn”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Barbara Schlick

Barbara Schlick (s. 21. heinäkuuta 1943 Würzburg) on saksalainen sopraano. Hän opiskeli Würzburgissa ja Essenissä; vielä tätä myöhemmin hän täydensi opintoja muiden muassa Rudolf Piernayn johdolla. Vuonna 1966 Schlick liittyi Adolf Scherbaumin barokkikokoonpanoon solistina ja alkoi laulaa eri puolilla Eurooppaa. Vuonna 1972 hän kiersi Pohjois-Amerikassa solistina Paul Kuentzin ja tämän kamariorkesterin kanssa.
Schlick on erikoistunut barokin ja klassismin ajan taidemusiikkiin. Hän on levyttänyt muun muassa Georg Philipp Telemannin Ino-kantaatin, Johann Sebastian Bachin Johannes-passion, Matteus-passion, H-mollimessun ja Jouluoratorion. Muihin levytyksiin kuuluu René Jacobsin johtama Georg Friedrich Händelin Julius Caesar -oopperan tulkinta. Schlick on myös levyttänyt kontratenori Kai Wesselin kanssa Max Regerin lauluja ja duettoja.
Schlick on opettanut Kölnissä ja Maastrichtissä. Hänen säännöllinen yhteistyökumppaninsa on ollut pianisti Elzbieta Kalvelage.
Bappi Lahiri

| Bappi Lahiri |
| --- | --- |
 Bappi Lahiri vuonna 1995.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Alokesh Lahiri
Syntynyt: 27. marraskuuta 1952 Jalpaiguri, Länsi-Bengali, Intia
Kuollut: 15. helmikuuta 2022 (69 vuotta) Mumbai, Maharashtra, Intia
Ammatti:  säveltäjä, laulaja, poliitikko
Puoliso:  Chitrani Lahiri
Lapset:  2
Muusikko
Aktiivisena:  1972–2020
Soittimet:  laulu, tabla, piano, rumpu, kitara, saksofoni, bongot, dholak
Aiheesta muualla
bappilahiri.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Bappi Lahiri (bengaliksi বাপ্পী লাহিড়ী, Bāppī Lāhiṛī; oik. Alokesh Lahiri, bengaliksi অলোকেশ লাহিড়ী, Alōkēś Lāhiṛī; 27. marraskuuta 1952 Jalpaiguri – 15. helmikuuta 2022 Mumbai) oli intialainen säveltäjä ja laulaja. Hän popularisoi syntetisoidun diskomusiikin käyttöä intialaisissa elokuvissa ja lauloi osan omista sävellyksistään. Hän sävelsi kappaleita useisiin Bollywoodin menestyselokuviin, kuten Chalte Chalte (1976), Disco Dancer (1982), Himmatwala (1983), Sharaabi (1984), Adventures of Tarzan (1985), Dance Dance (1987), Satyamev Jayate (1987) ja Shola Aur Shabnam (1992). Lahiri tunnettiin myös omalaatuisesta tyylitajustaan runsaine kultakoruineen.
Lahiri työskenteli lyhyesti myös politiikassa. Hän liittyi hindunationalistiseen Intian kansanpuolueeseen vuonna 2014, mutta hävisi parlamenttipaikan, josta hän kilpaili Srerampurissa Länsi-Bengalin osavaltiossa kansallisissa vaaleissa.
Obstruktiivisesta uniapneasta kärsinyt Lahiri kuoli 69-vuotiaana mumbailaisessa sairaalassa.
Yksityiselämä

Lahiri oli naimisissa Chitrani Lahirin kanssa ja heillä on kaksi lasta, poika ja tytär.
Palkinnot

Filmfare Awards
1985: Paras musiikki – Sharaabi
2018: Elämäntyöpalkinto
Ehdokkuudet
1982: Paras musiikki – Armaan
1983: Paras musiikki – Namak Halaal
1985: Paras musiikki – Kasam Paida Karne Wale Ki
1985: Paras musiikki – Tohfa
1991: Paras musiikki – Aaj Ka Arjun
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bappi Lahiri Wikimedia Commonsissa
Bappi Lahiri Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Barbara Radziwiłł

Barbara Radziwiłł
Barbara Radziwiłł (liett. Barbora Radvilaitė; 1520 – 8. toukokuuta 1551) oli liettualaisesta ylhäisaatelistosta lähtöisin oleva Puolan kuningatar ja Liettuan suurherttuatar. Hänen puolisonsa oli kuningas Sigismund II.
Barbora Radvilaitėn isä oli merkittävään liettualaiseen Radvilan aatelissukuun kuulunut Trakain linnanherra (voivodi) ja Liettuan suuriruhtinaskunnan hetmanni Jurgis Radvila (1480–1541, puolalaisittain Jerzy Radziwiłł) ja hänen äitinsä oli puolalainen aatelinen Barbara Kola. Barbora Radvilaitė avioitui 1537 Stanislovas Goštautasin (k. 1542) kanssa, joka oli Navahrudakin voivodi, ja leskeksi jäätyään uudemman kerran vuonna 1547 Puolan kuninkaan Sigismundin kanssa.
Barbaran ja Sigismundin avioliitto oli rakkaussuhde, ja Sigismund sai kohdata aatelin ja oman äitinsä voimakasta vastustusta avioliiton vuoksi.selvennä Siitä oli poliittisia seurauksia, sillä se suosi Radziwillin magnaattisuvun asemaa ja valtaa Puolassa. Sejm vaati avioeroa. Kuninkaan ja aateliston välinen kiista kesti kaksi vuotta, kunnes Barbara 7. joulukuuta 1550 kruunattiin kuningattareksi. Barbara oli sivistynyt ja häntä kuvaillaan Euroopan kauneimpiin kuuluvaksi naiseksi, joka oli kiinnostunut muodosta ja kauneudenhoidosta. Hän kuoli jo 1551, ja huhujen mukaan anoppi olisi myrkyttänyt hänet.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Elisabet Itävaltalainen | Puolan kuningatar 1547–1551 | Seuraaja: Elisabet Itävaltalainen |
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Barbara Radziwiłł
As Days Grow Darker

| As Days Grow Darker Masterstroke |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 25. maaliskuuta 2009
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 43.04
 Levy-yhtiö: Dynamic Arts
Masterstroken muut julkaisut
| Sleep 2007 | As Days Grow Darker 2009 | Broken 2013 |
As Days Grow Darker on Masterstroken kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 25. maaliskuuta 2009.
Kappaleet

Wait for the Fall – 3.32
As Days Grow Darker – 4.11
Walls of My Temple – 3.40
Unstoppable – 4.14
Another Step Back – 2.07
Purity Fades – 4.24
Stillborn – 3.44
Into Oblivion – 4.23
Inside Myself – 4.04
Old Wounds – 4.01
Truth Revealed – 4.44
Kokoonpano

Niko Rauhala – laulu, kitara
Markus Kekoni – kitara
Marko Kolehmainen – bassokitara
Janne Juutinen – rummut
Jussi Kulomaa – kosketinsoitin
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net: 9–
Soundi:
Aiheesta muualla

As Days Grow Darker Discogsissa. (englanniksi)
Albumi As Days Grow Darker Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Bill Hicks

Bill Hicks vuonna 1991
William Melvin "Bill" Hicks (16. joulukuuta 1961 Valdosta, Georgia, Yhdysvallat – 26. helmikuuta 1994 Little Rock, Arkansas) oli yhdysvaltalainen stand up -koomikko, jonka esitykset käsittelivät yleensä yhteiskunnallisia aiheita, kuten uskontoa, huumeita ja aborttia. Hän käsitteli kaikkia aiheitaan täysin ennakkoluulottomasti tuoden selvästi oman mielipiteensä asioihin. Hicks oli suosituimmillaan 1980-luvun lopusta kuolemaansa saakka. Hicks tunnettiin myös sisääntulostaan, jolloin hänellä oli yllään pitkä nahkatakki ja päässään stetsoni eli niin sanottu cowboy look. Hän kuoli haimasyöpään vuonna 1994 ollessaan 32-vuotias. Hicks oli ketjutupakoitsija, joka poltti noin 50 savuketta päivässä.
Myöhemmin monet koomikot ja julkisuuden henkilöt, kuten Eddie Izzard, Russell Brand, Joe Rogan ja Denis Leary, ovat maininneet Hicksin suureksi vaikuttajakseen.
Monet yhtyeet, erityisesti Tool, ovat lainanneet osia Hicksin puhelevyiltä kappaleisiinsa.