Taolainen filosofia
Historia

Muinaiskiinalainen filosofia on syntynyt ja kehittynyt suurin piirtein samaan aikaan länsimaalaisen filosofian kanssa. Filosofian varhaisin luova vaihe ajoittuu noin 600-luvulta eaa. aina 300-luvulle eaa. Kyseisenä ajanjaksona lienee myös koottu taolaisen filosofian tärkeimmät klassiset kirjoitukset ja taolainen filosofia on alkanut muovautua itsenäiseksi koulukunnaksi kiinalaisen filosofian kentällä. Taolaisen filosofian tarkkaa syntyajankohtaa ei kuitenkaan ole mahdollista määrittää, ja taolaisen ajattelun juuret saattavat juontaa huomattavasti edellä mainittua varhaisempiin aikoihin. Alun perin taolaisen filosofian otaksutaan syntyneen oppineiden erakkojen parissa, jotka ovat vetäytyneet syrjään yhteisöllisestä elämästä tavoittelemaan luonnonmukaista elämäntapaa ja havainnoimaan luonnon lainalaisuuksia. Tässä kontekstissa syntynyt alkueräinen filosofinen taolaisuus on jatkanut elämäänsä lukuisten tekstikatkelmien säilyttämänä ja klassikkoja kommentoivien uudempien kommentaarien edelleen kehittämänä.
Taolaisen filosofian keskeinen hahmo on Laozi, jonka väitetään eläneen noin 600-luvulla eaa. Nykytutkimus on hylännyt myytin Laozista todellisena historiallisena henkilönä. Hänen nimissään kirjoitetut taolaiset klassikkotekstit lienee koottu varhaisemmista teksteistä 400-300 luvuilla eaa. Lopputulos on ollut tekstikokoelma Daodejing. Daodejing on sittemmin vakiinnuttanut asemansa taolaisuuden ja taolaisen filosofian klassikkoteoksena. Daodejing sisältää rakenteensa hajanaisuudesta huolimatta selkeän päälinjan, joka on daon käsitteen kuvaaminen ja sen tutkiminen, miten ihminen voi pyrkiä elämään daon mukaista elämää.
Toinen suurista taolaisen filosofian klassikoista Zhuangzi on merkitty Zhuangzi-nimisen ajattelijan nimiin. Luultavasti myös tämä teos on ainakin osin koottu eri kirjoittajien tekstikatkelmista. Zhuangzi on Daodejingiin verrattuna laaja teos, joka sisältää filosofiseen taolaisuuteen liittyvien tarkastelujen ohella myös osin mystiikkaan viittaavaa ainesta. Osa taolaisen filosofian historian tutkijoista (mm. Fung Yu-Lan) otaksuvat tämän liittyvän siihen, että teos sisältää kerrostumia eri aikakausilta ja eri taolaisen filosofian koulukunnista. Aineiston hajanaisuudesta huolimatta Zhuangzi on filosofisesti Daodejingia kypsempi teos. Etenkin Zhuangzin kytkökset kiinalaiseen kielifilosofiaan mahdollistavat aiempia taolaisia kirjoituksia sofistikoituneemman filosofisen argumentaation.
Taolaisuus yhtenä kiinalaisen filosofian koulukunnista mainitaan ensimmäisen kerran 100-luvulla eaa. laadituissa Han-dynastian historiankirjoituksissa. Tuolloin taolaisen filosofian kuvattiin olevan Laozin ja Zhuangzin ajatteluun perustuva koulukunta, ja siitä käytettiin myös nimeä Lao-Zhuang -oppi. Han-dynastian aikana kiinalainen filosofia pyrki elpymään Qin-dynastian aikaisesta taantumisen tilasta, jolloin kiinnostus klassisia tekstejä ja niiden kommentointia kohtaan elpyi. Vaikka Laozi ja Zhuangzi nähtiin taolaisen ajattelun auktoriteetteina, koettiin heidän ajattelunsa jättäneen tilaa myös tulkinnalle ja kommentaareille. Merkittäviä varhaisia taolaisen filosofian kommentaareja olivat ainakin Huinanzi 140-luvulta eaa ja Liezi noin 200-luvulta jaa. Myös Yijing tulkittiin taolaisuuteen liittyväksi klassikoksi ja sen tutkiminen ja kommentaarit tulivat osaksi taolaista filosofiaa.
Han-dynastian varhaisvaiheessa kungfutselaisuus oli kehittynyt eräänlaiseksi Kiinan valtionfilosofiaksi. Han-dynastian rapautuessa kiinnostus kungfutselaisuutta kohtaan laantui, jolloin oppineisto aiempaa laajemmissa määrin myös kiinnostui sille vaihtoehtoisista koulukunnista. Taolainen filosofia näyttäytyi tuolloin tuoreena ja kiinnostavana vaihtoehtona kungfutselaisuudelle. Koska aikakauden ajattelu oli edelleen vahvasti kungfutselaisuuden sävyttämää, tulkittiin taolaisia kirjoituksia kuitenkin pitkälti kungfutselaisesta perspektiivistä. Tämä Han-dynastian loppuvaiheessa syntynyt kungfutselaisuuden värittämä tulkintatraditio tunnetaan nykyisessä tutkimuskirjallisuudessa uustaolaisuutena. Uustaolaisuuden synty ajoittuu myös samalle aikakaudelle kuin buddhalaisuuden leviäminen Kiinaan. Uustaolaisen ajattelun ja buddhalaisuuden synteesinä syntyi lopulta kiinalainen omintakeinen tulkinta buddhalaisuudesta, joka lopulta muovautui Chan- eli Zen-buddhalaisuudeksi.
Taolaisuuden sekoittuessa buddhalaisuuteen ja muihin alueen uskontoihin, sai se myös luonteeltaan ei-filosofisia muotoja. Taolaisiksi tunnustautuvat ryhmät alkoivat esimerkiksi perustaa luostareita ja taolaiseen ajatteluun alettiin liittämään alkemistisia oppeja, perinteisiä taistelulajeja tai eri alueiden luonnonuskontojen henkiolentoja ja jumaluuksia. Tästä synteesistä muodostui lopulta uskonnollisluonteinen "vulgaaritaolaisuus" jolla ei enää opillisesti ole juuri tekemistä taolaisen filosofian kanssa.