stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fidesz
Kannattajakunta

Politicon mukaan länsimainen liberalismi ei ole lunastanut Unkarissa lupauksia. Puolue tukeutuu konservatiivisen nationalismin mukaiseen retoriikkaan, joka on asetettu vastakohdaksi entiselle kommunistihallinnolle. Toisaalta Fideszin paternalismi, kovat otteet ja ulkoisten vihollisten esilläpito muistuttavat kommunistiajoista. Fidesz on myös pyrkinyt kannatuksen ostamiseen lupaamalla elintason materiaalista kohoamista, juuri samalla tavalla kuin kommunistihallinto aikaisemmin. Unkarin alempi keskiluokka kannattaa isähahmon kaltaista johtajaa, materiaalista turvallisuutta sekä riskin ja kilpailun vähentämistä. Fidesz pyrkii vetoamaan kansaan myös puhumalla "työperustaisesta yhteiskunnasta" ja kansallisen omistuksen tärkeydestä. Puolueen esilläpitämiä ulkoisia vihollisia ovat Euroopan unioni, Bryssel ja Yhdistyneet kansakunnat – itse asiassa siis läntinen liberalismi ja markkinatalous ("kansainvälinen rahavalta"), kuten kommunistiaikana.
Vaalimenestys

| vuosi | % äänistä | ääniä | paikkoja | tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990 | 8,95 % | 439 481 | 21 / 386 | oppositio |
| 1994 | 7,02 % | 379 295 | 20 / 386 | oppositio |
| 1998 | 28,18 % | 1 263 522 | 148 / 386 | hallitus |
| 20021 | 41,07 % | 2 306 763 | 164 / 386 | oppositio |
| 20062 | 42,03 % | 2 272 979 | 141 / 386 | oppositio |
| 20102 | 52,73 % | 2 706 292 | 227 / 386 | hallitus |
| 20142 | 44,87 % | 2 264 486 | 117 / 199 | hallitus |
| 20182 | 48,48 % | 2 498 128 | 134 / 199 | hallitus |
| 20222 | 54,10 % | 3 060 706 | 135 / 199 | hallitus |
1 Yhteislista Unkarin demokraattisen foorumin (MDF) kanssa.
2 Yhteislista Kristillisdemokraattisen kansanpuolueen (KDNP) kanssa.
Merkittäviä poliitikkoja > Puheenjohtajat

Yhteinen johtajuus (1988–1993)
Viktor Orbán (1993–2000)
László Kövér (2000–2001)
Zoltán Pokorni (2001–2002)
János Áder (2002–2003)
Viktor Orbán (2003→)
Merkittäviä poliitikkoja > Parlamentin puhemiehet

János Áder 1998–2002
Pál Schmitt 2010
László Kövér 2010–
Merkittäviä poliitikkoja > Presidentit

Pál Schmitt 2010–2012
János Áder 2012–2022
Katalin Novák 2022–2024
Tamás Sulyok (sitoutumaton Fidesz-puolueen nimeämä ehdokas) 2024–
Arvostelu

Fideszin johtama hallitus on ollut 2010-luvulla useiden eurooppalaismedioiden ja poliitikkojen kritiikin kohteena. Fidesziä on moitittu mm. oikeusvaltioperiaatteesta. Fideszin mukaan kritiikissä on ollut kyse liberalismin vastakkainasettelusta, ja sen syynä on vain tyytymättömyys maan maahanmuutto- ja perhepoliittisiin linjauksiin.
Arvostelu > Poliittinen linja

Vasemmistoliiton äänenkannattajan Kansan Uutisten mukaan Fidesz on oikeistopopulistisella retoriikallaan ollut osasyyllinen Jobbikin kannatuksen nousuun. Fidesz on nostanut odotukset korkealle ja monet ovat joutuneet pettymään. Oppositio on kritisoinut Fidesztä korruptiosta, eriarvoistumisen kasvusta ja köyhien määrän lisääntymisestä, vaikka maan talous on kasvanut. Opposition mukaan maahanmuuttoretoriikalla on pyritty kääntäämään katse pois maan sisäisistä ongelmista. Orbánin diktaattorimaisesta käytöksestä ("Viktaattori") vitsaillaan yleisesti.
Vuonna 2015 Orbánia kritisoitiin oman maahanmuuttopolitiikan vetämisestä ja kehotettiin palaamaan yhteiseen EU-ruotuun.
Arvostelu > Mielenosoitukset

Fideszin johtaman hallituksen työnlainsäädäntö sai tuhannet ihmiset osoittamaan mieltään loppuvuodesta 2018. Oppositio ja ammattiliitot ovat kutsuneet työlakia orjalaiksi. Aluksi kritiikki kohdistui lähinnä työaikalakiin, mutta se laajeni tyytymättömyyden ilmaisuksi ylipäätään hallitusta kohtaan. Mielenosoitusten tunnetuimmaksi symboliksi nousi O1G-meemi.lähde?
Arvostelu > EU-kritiikki

Fidesz ja Orbán ovat käyttäneet retoriikassaan selkeitä viholliskuvia, joista suurin on Bryssel. Heino Nyyssösen mukaan Orbánin Unkari ei ole kuitenkaan missään vaiheessa halunnut erota EU:sta, sillä maa on ollut unionin suurimpia nettosaajia.
Arvostelu > Erovaatimukset

Jo pitkään ennen kuin Fidesz jättäytyi pois EPP:n toiminnasta, osa sen puolueista, ainakin Suomen Kokoomus ja sen pohjoismaiset ja balttilaiset veljespuolueet vaativat Fideszin erottamista EPP:stä. Erottamiselle ei kuitenkaan pitkään löytynyt enemmistön tukea jäsenpuolueista. Vuonna 2019 Euroopan kansanpuolue keskeytti puolueen jäsenyyden oikeusvaltioon liittyvien lisääntyneiden huolien, puolueen harjoittaman Brysselin vastaisen retoriikan ja EPP:n puoluejohtoa vastaan esitetyn kritiikin vuoksi. Vuonna 2021 Fidesz ilmoitti itse jättäytyvänsä pois EPP:stä, ja vuoden 2024 europarlamenttivaalien jälkeen se perusti yhdessä tšekkiläisten ja itävaltalaisten oikeistopopulistipuolueiden kanssa uuden ryhmittymän, Patriootit Euroopan puolesta.
Arvostelu > Varojenkäyttö

EU:n petostentorjuntaviraston keväällä 2016 julkaistu raportti toteaa Unkarin olevan EU-tukien väärinkäytöksissä EU-maiden kärkikolmikossa. Transparency Internationalin asiantuntijan mukaan korruptio on Unkarissa keskittyneempää kuin koskaan kommunismin kaatumisen jälkeen, ja maassa voi menestyä ainoastaan olemalla lähellä hallitusta ja Fidesz-puoluetta.
Der Spiegelin toimittaja Jan Puhlin mukaan Viktor Orbánin politiikalla päätetään, kuka rikastuu Unkarissa. Lehden mukaan joukko monikansallisia yrityksiä on valmis turvaamaan Orbánin valtaa. Fideszistä on esitetty useita korruptiotapauksia ja spekuloitu mahdollisissa korruptoituneilla suhteilla. Monien hallituksen jäsenten on epäilty olevan läheisesti sidoksissa suuriin yrityksiin ja monet julkiset tarjouskilpailut ovat näytösluonteisia. Korruptiota tutkivan Budapest-järjestön mukaan tarjouskilpailut suosivat niitä, joilla on hyvät suhteet vallanpitäjiin.
Arvostelu > Poliittiset virkanimitykset

Fidesziä on syytetty useista poliittisista virkanimityksistä. Toimittaja Jan Puhlin esittämän kritiikin mukaan Orbán on edistänyt kannattajiensa päätymistä avaintehtäviin hallinnossa, turvallisuuskoneistossa, tiedotusvälineissä yrityksissä ja tuomioistuimissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fidesz Wikimedia Commonsissa
Fidesz (unkariksi)
| n k Konservatiivinen internationaali (IDU) |
| --- | --- |
Aasia ja Tyynimeri:   Liberaalipuolue   Kansallinen Itsenäisyyspuolue   Yhdistynyt tulevaisuuspuolue   Kansanpuolue   Likud   Kataeb   Demokraattinen puolue   Yhdistynyt kansallinen puolue   Kuomintang   Kansallispuolue 
Afrikka:   Uusi isänmaallinen puolue   Demokraattinen puolue   Demokraattinen puolue   Itsenäisyyspuolue   Chadema   Demokraattisen muutoksen foorumi 
Eurooppa:   Demokraattinen puolue   Demokraattinen liitto, Demokraattinen liitto 1990, Demokraattinen edistys, Demokraattinen toiminta   Demokraattisten voimien liitto, GERB   Kansanpuolue   Yhdistynyt kansallinen liike   Kansanpuolue   Kotimaan liitto - Kristillisdemokraatit   Uusi demokratia   Demokraattinen liitto   Demokraattinen liike   Itsenäisyyspuolue   Liberaalidemokraattinen puolue   Muutosten liike   Høyre   VMRO–DPMNE   CDS–PP   CDU, CSU   Edistyspuolue   Demokraattinen puolue   Kansallinen Kokoomus   Maltillinen kokoomus   Konservatiivinen kansanpuolue   Kansalaisdemokraattinen puolue   Batkivštšyna   Fidesz   The BPF Party, Yhdistynyt kansalaispuolue   Oikeistovoimien liitto   Isänmaa   Konservatiivipuolue 
Pohjois-Amerikka:   Kansallinen edistysvoima   Kristillissosiaalinen puolue   Arena   Unionistipuolue   Uusi kansallinen puolue   Kansallispuolue   Konservatiivipuolue   Demokraattinen muutos   Yhdistynyt työläisten puolue   Uusi demokraattinen puolue   Republikaaninen puolue 
Etelä-Amerikka:   Tasavaltalainen ehdotus   Sosiaalidemokraattinen liike   Demokraatit   Itsenäinen demokraattinen liitto, Kansallinen uudistus   Konservatiivipuolue   Konservatiivipuolue   Yhdistynyt kansallinen tasavaltalaispuolue   Kristillinen kansanpuolue   Venezuela-projekti 
Kansainväliset:  Aasian ja Tyynenmeren demokraattinen unioni  Afrikan demokraattinen unioni  Euroopan kansanpuolue  Euroopan konservatiivien ja reformistien puolue  International Women's Democrat Union  International Young Democrat Union  Karibian demokraattinen unioni  Latinalaisen amerikan puolueiden unioni 
Viktor Orbán on toiminut Fideszin puheenjohtajana vuosina 1993-2000 ja uudelleen vuodesta 2003 lähtien.
Fidesz järjesti vuonna 2006 sosialistihallituksen vastaisen mielenosoituksen, jossa vaadittiin Ferenc Gyurcsányn eroa.
Fideszin vuonna 2014 valitut europarlamentaarikot.
Fideszin vaaliteltta keväällä 2022.
Hallituksenvastainen mielenosoitus joulukuussa 2018 Budapestissa. Etualalla oppositiopuolueiden lippuja.
Elli Forssell–Rozentāle

Elli Forssell noin vuonna 1900. Kuva otettu Daniel Nyblinin valokuvaamossa Helsingissä.
Elli Forssell–Rozentāle (26. lokakuuta 1873 Helsinki – 26. kesäkuuta 1943) oli suomalainen laulajatar, joka opintojensa jälkeen avioitui latvialaisen taidemaalari Janis Rozentālsin kanssa ja muutti avioliiton myötä Latviaan.
Perhetausta

Elli Forssell syntyi Helsingissä maanviljelyshallituksen sihteerin, agronomi Theodor Forssellin ja vaimonsa Anna Bonsdorffin vanhimpana lapsena. Perheeseen syntyi kuusi lasta, joista toiseksi vanhin tytär kuoli lapsena. Forssellin sisaruksia olivat muun muassa laulaja ja viulisti Anna Suolahti ja arkkitehti Liisi Ervi.
Forssell kävi Helsingin suomalaista tyttökoulua yhdessä serkkunsa Maila Winterin kanssa. Myöhemmin hän opiskeli musiikkia pääaineenaan laulu Helsingin musiikkiopistossa (nykyinen Sibelius-Akatemia). Erkki Melartin oli hänelle läheinen opiskelutoveri, samoin laulajattarena tunnettu Naema Friman, joka kanssa Elli Forssell teki kaksi pitkää opintomatkaa Italiaan sekä pari lyhyempää Pariisiin. Italian opintomatkoilla heidän kanssaan oli laulunopettaja Abraham Ojanperä ja Pariisissa he opiskelivat yhtaikaa Aino Acktén kanssa.
Avioituminen ja muutto Latviaan

Opintomatkojen jälkeen Forssell teki pitkiä konserttikiertueita eri puolille Suomea, joille hän esitti paljon suomalaista laulumusiikkia, etenkin Erkki Melartinin lauluja. Sisarensa Annan kanssa he tekivät pitkän konserttikiertueen Baltiaan loppusyksyllä 1902. Kiertue päättyi Riikaan, missä Forssell tapasi taidemaalari Janis Rozentālsin.
Forssell ja taidemaalari Rozentāls avioituivat Helsingissä maaliskuussa 1903. He valitsivat asuinkaupungikseen Riian. Rozentālsit olivat keskeisiä henkilöitä Riian silloisessa kulttuurielämässä. Janis Rozentālsia pidettiin Latvian kansallistaiteilijana ja vaimonsa Elli piti kodissaan kulttuurisalonkia, missä monet taiteen alan edustajat eri maista kohtasivat Latviassa vieraillessaan. Ellin laulajan ura hiipui puolison taiteen jalkoihin. Joskus hän esiintyi pienimuotoisissa konserteissa, mutta puolison muusana oleminen ja perheenäidin osa ottivat hänen elämässään suuremman tilan. Aviopari sai kolme lasta, Laila (1903–1977), Irja (1906–1984) ja Mikelis (1907–1952), joka seurasi isänsä jalanjälkiä valmistuen kuvataiteilijaksi. Perheen koti sijaitsi Alberta ielalla, ja on nykyisin museo; samassa rakennuksessa on myös Riian jugendmuseo.
Maailmansota, muutto Suomeen ja paluu Latviaan

Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Rozentālsit päättivät muuttaa sotaa pakoon Suomeen, missä oli rauhallisempaa ja Ellin sukulaisia. Elli perusti täyshoitolan Kulosaareen, minne he asettuivat asumaan. Janis Rozentāls osallistui edelleen taidenäyttelyihin erityisesti Venäjällä. Ellin täyshoitolan kuuluisin asukas oli todennäköisesti kirjailija Aino Kallas, jolla kehittyi suhde Janis Rozentālsin kanssa.
Janis Rozentāls kuoli tapaninpäivänä 1916, ja hänet haudattiin ensin Hietaniemen hautausmaalle, mistä hänen maalliset jäännökset siirrettiin myöhemmin Riian Metsäkalmistoon. Vuonna 1919 Elli ja lapset muuttivat takaisin Riikaan vaaliakseen Janisin taiteen muistoa.
Riiassa Elli Forssell-Rozentāls perusti Rozentālsin taidesalongin, joka muuttui myöhemmin taideteollisuusgalleriaksi. Gallerian pitämisen ohella hän piti kesäisin täyshoitolaa Jūrmalassa, mistä hänellä oli tapana vuokrata huvila kesävieraita varten. Latviaan paluun jälkeen Elli Rozentāls oli monien merkittävien suomalaisten vierailijoiden epävirallinen emäntä Riiassa ja toimi monella tavalla eräänlaisena kulttuurivälittäjänä Suomen ja Latvian välillä.
Forssell-Rozentāls kuoli sydänsairauteen kesäkuussa 1943. Hänet on haudattu Rozentālsien sukuhautaan Riiassa.
Nene Hatunin kansallispuisto

Nene Hatunin kansallispuisto on suojeltu alue Turkin Erzurumissa.
Se on saanut nimensä siellä asuneesta Nene Hatunista, josta tuli kansallinen sankaritar Venäjän keisarikunnan ja Osmanien valtakunnan välillä vuosina 1877–1878 käydyssä Turkin sodassa.
Puisto sijaitsee noin kaksi kilometriä Erzurumin keskustasta 2 064 metriä korkean Topdağı-vuoren rinteillä.  Siihen sisältyvät Aziziyen ja Mecidiyen bastionit, juoksuhautoja ja muita sotimiseen liittyviä rakenteita, Nene Hatunin mausoleumi ja sankarihautausmaa. Puiston pinta-ala on 387 hehtaaria.
Haiharan kartano

Haiharan kartanon päärakennus oli alun perin kaksikerroksinen, mutta toinen kerros purettiin 1940-luvulla tulipalon takia.
Haiharan kartano sijaitsee Tampereella Kaukajärven länsirannalla Kaukajärven kaupunginosassa. Siellä toimii nykyään Haiharan taidekeskus, jossa järjestetään muun muassa taidenäyttelyitä, konsertteja ja lastentapahtumia. Talvikaudella päärakennusta vuokrataan erilaisia tilaisuuksia varten ja tallissa voivat yhdistykset järjestää erilaisia tilaisuuksia. Väentuvan kahvila on avoinna kesäkaudella.
Historia

Kartanon historia alkaa vuodesta 1872, kun entinen tarkka-ampujapataljoonan kapteeni Anshelm Grahn (1825–1895) osti Haiharan kylästä Keskinen-nimisen maatilan ja muutti sinne perheineen asumaan. Hän oli edellisenä vuonna pidetyssä huutokaupassa vuokrannut viereisen Ylisen tilan ja vuonna 1886 hän osti vielä kolmannenkin tilan, Alasen. Yhdessä tilat muodostivat 340 hehtaarin kokoisen kartanon, johon kuului 81 hehtaaria peltoa. Grahn rakennutti myös 1870-luvulla kartanon osin kaksikerroksisen hirsirunkoisen päärakennuksen, jossa oli yli 20 huonetta.
Anshelm Grahnin kuoltua Haiharan kartanon omistivat 1895–1932 hänen tyttärensä Aline (1854–1925), Jenny (1856–1930) ja Naema (1858–1932), ”kolme fröökynää”, yhdessä. Heidän jälkeensä kartano siirtyi läheisen Kaukajärven kartanon omistaneen velipuolen Bertel Grahnin haltuun. Bertel Grahnin kuoltua kartano siirtyi hänen tyttärelleen Gunvor Ekroosille (1907–1982) ja tämän miehelle Torsten Ekroosille. Lapsettomat Ekroosit alkoivat vähitellen myydä kartanon maita ja vuonna 1963 he lahjoittivat kartanon päärakennuksen seitsemän hehtaarin maa-alueineen Tampereen kaupungille. He pidättivät kuitenkin rakennusten hallintaoikeuden itsellään. Haiharan kartanon entisille maille alettiin 1960-alussa rakentaa Kaukajärven lähiötä.
Reitti Haiharankadulta Saarenmaantielle kulki pitkään Haiharan kartanoalueen läpi. Vuonna 1979 tie katkaistiin autoliikenteeltä, kun Juvankatua jatkettiin Saarenvainionkadun päästä eteenpäin kohti Annalaa.
Gunvor Ekroos perusti kartanon tiloihin vuonna 1966 nukkemuseon ja vuonna 1972 pukumuseon. Hän perusti vuonna 1969 Anneli Kurosen kanssa nukketeatterin, joka toimii edelleen vanhassa kanalassa. Vuonna 1982 Gunvor Ekroosin omaisuus siirtyi Haiharan museosäätiölle. Nukke- ja pukumuseo siirtyi vuonna 1992 pois Haiharan kartanosta aluksi Hatanpään kartanoon.
Aiheesta muualla

VirtualTampere: Virtuaalivierailu Haiharan taidekeskukseen
Petri Oravainen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 26. tammikuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: oikea laitahyökkääjä
Pituus: 177 cm
Junioriseurat
1994–1998: PuiU
1998–2002: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2000–2001 | KäPa | 20 | (12) |
| 2001–2006 | HJK | 98 | (18) |
| 2002 | → Viikingit (laina) | 1 | (0) |
| 2006 | → Klubi 04 | 2 | (0) |
| 2007 | FC Zwolle | 24 | (5) |
| 2008–2009 | HJK | 35 | (4) |
| 2009 | → Klubi 04 | 3 | (2) |
| 2010–2011 | KuPS | 47 | (4) |
| 2012–2013 | PK-35 | 25 | (3) |
| 2014–2016 | PuiU | 41 | (24) |
| 2021 | PuiU | 2 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 299 | (72) |
Maajoukkue
| 1998–1999 | Suomi U16 | 5 | (1) |
| 2000 | Suomi U17 | 8 | (4) |
| 2000–2001 | Suomi U18 | 13 | (2) |
| 2001 | Suomi U19 | 7 | (0) |
| 2002–2005 | Suomi U21 | 15 | (3) |
| 2004 | Suomi | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Petri Oravainen (s. 26. tammikuuta 1983 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Oravainen on edustanut Suomea alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa ja talvimaajoukkueessa. Oravaista pidettiin yhtenä Veikkausliigan lupaavimmista pelaajista 2000-luvun alussa, mutta erinäiset loukkaantumiset pudottivat hänet HJK:n vaihtopenkille. Kauden 2006 lopussa Oravainen matkasi kuitenkin ulkomaille solmittuaan sopimuksen Alankomaiden Eerste divisien FC Zwollen kanssa. Tammikuussa 2008 Oravainen purki sopimuksensa Zwolleen henkilökohtaisten ja urheilullisten syiden takia ja teki 2+2-vuotisen sopimuksen HJK:n kanssa. HJK:n voitti mestaruuden kaudella 2009, mutta Oravaisen sopimuksen optiota ei käytetty. Hän solmi lokakuun lopussa kaksivuotisen sopimuksen Kuopion Palloseuran kanssa. Kaudella 2015 Oravainen edustaa kasvattajaseuraansa Puistolan Urheilijoita.
Saavutukset

Suomen mestaruus: 2 (HJK)
Suomen Cupin voitto: 3 (HJK)
Aiheesta muualla

Veikkausliiga: Petri Oravainen
Oravaisen tilastot Guardianin Stats Centressa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jarkko Okkonen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 3. syyskuuta 1978 (ikä 46)
Syntymäpaikka: Oulu, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 183 cm
Junioriseurat
1989–1994: OLS
1995: OTP
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1994 | OPS | 2 | (0) |
| 1996 | OPS | 21 | (0) |
| 1997 | VisanP | 21 | (1) |
| 1998–2008 | Haka | 232 | (9) |
| 1999 | → KajHa (laina) | 1 | (0) |
| 2009 | HPS | – | (1) |
| 2009 | VaKP | – | (0) |
| 2010–2011 | JJK | 34 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 312 | (12) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jarkko Okkonen (s. 3. syyskuuta 1978 Oulu) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskuspuolustaja.
Okkonen on edustanut urallaan Oulun Palloseuraa, Visan Palloa, Valkeakosken Hakaa ja Helsingin Palloseuraa.
Hänen nuorempi veljensä Antti Okkonen on myös ollut jalkapalloilija.
Saavutukset

Suomen mestaruus 1998, 1999, 2000, 2004
SM-hopea 2003, 2007
SM-pronssi 2002, 2006
Suomen cup-mestaruus 2002, 2005
Vuoden liigapuolustaja 2006
Aiheesta muualla

Okkosen pelaajakortti JJK:n sivuilla
Okkosen pelaajakortti Veikkausliigan sivuilla
Göremen kansallispuisto

Göremen laakso.
Erityisiä kivimuodostumia kutsutaan keijukaisten savupiipuiksi.
Göremen kansallispuisto on luonnonsuojelualue Nevşehirin maakunnassa Turkin keskiosassa. Yhdessä Kappadokian kallioiden kanssa se muodostaa Unescon maailmanperintökohteen vuodesta 1985.
Kansallispuisto sijaitsee vulkaanisesti aktiivisella alueella Hasan- ja Erciyes-vuorten ympäristössä. Göremen laakso on eroosion muovaama. Puiston halkaisija on noin 40 km. Alueella on monia luolia, joissa on asunut ihmisiä 300-luvulta alkaen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Göremen kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Christopher Weait

Christopher Robert Irving Weait (s. 27. maaliskuuta 1939 Surrey, Englanti) on Kanadassa vaikuttanut fagotisti, säveltäjä ja pedagogi. Hän valmistui New Yorkin osavaltionyliopistosta ja Columbian yliopistosta. Hänen opettajiaan olivat Charles Robert Reinert ja William Polisi. Weait on soittanut Toronton sinfoniaorkesterissa ja esiintynyt sen konserttosolistina. Hän on myös ollut Toronton puhallinkvintetin ja Toronton barokkitrion jäsen.
Vuosina 1972–4 Weait opetti Queen'sin yliopistossa ja 1973–84 Toronton yliopistossa. Hän toimi vuosina 1975–6 International Double Reed Societyn varapuheenjohtajana. Hän oli Toronton kamaripuhaltimien perustaja vuonna 1979 ja johti sitä vuoteen 1985. Hän oli vierailevana professorina Rochesterin yliopistossa ja Indianan yliopiston musiikkikoulussa. Vuonna 1984 Weait aloitti fagotinsoiton opettamisen Ohion osavaltionyliopistossa.
Weaitin sävellysten joukossa ovat hänen itse levyttämänsäkin Variations for Solo Bassoon (1972) ja Lonely Island for Solo Bassoon (1974). Hän on myös tehnyt transkriptioita ja sovituksia sekä kirjoittanut artikkeleita.
Tingmosgang

Tingmosgang on pieni luostarikylä Intian Ladakhin alueella. Tingmosgangin luostari on turistikohde. Se sijaitsee lähellä lehin kaupunkia. Seudun muita luostarialueita ovat Sumda Chunin vuoristossa sijaitseva luostari sekä Sheyn, Thikseyn ja Hemisin luostarialueet.
Pandž

Pandž ennen Bartangjoen suuta.
Pandž (tadžikiksi Панҷ) on joki Afganistanin ja Tadžikistanin rajalla. Se muodostaa Vahšiin yhtyessään Amudarjan. Joen pituus on 921 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 114 000 neliökilometriä.
Pandž saa alkunsa Pamir- ja Wahanjoista. Se virtaa etupäässä kapeassa laaksossa. Tärkeimmät sivujoet ovat oikenpuoleiset Ğund, Bartang, Jazğulom, Vandžob ja Surxob (Qizilsu).
Joen keskimääräinen virtaus on 1 000 kuutiometriä sekunnissa. Vettä käytetään maatalouden keinokastelun. Jokilaaksoa pitkin kulkee Tadžikistanin pääkaupungin Dušanben ja Vuoristo-Badahšanin autonomisen alueen keskuksen Xoruğin välinen maatie.
Beth Gibbons

Beth Gibbons, 2011.
Beth Gibbons (4. tammikuuta 1965 Exeter, Devon, Englanti) on englantilainen laulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten englantilaisen trip hop -yhtye Portisheadin laulajana.
Diskografia > Portishead

Dummy (1994)
Portishead (1997)
Roseland NYC Live (1998)
Third (2008)
Diskografia > Soolo

Out of Season (2002) Rustin Manin kanssa
Henryk Górecki: Symphony No. 3 (Symphony of Sorrowful Songs) (2019)
Lives Outgrown (2024)
Aiheesta muualla

Beth Gibbons Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  IdRef
Valtion ravitsemusneuvottelukunta

Valtion ravitsemusneuvottelukunta (VRN) on Suomen maa- ja metsätalousministeriön alainen ja asettama määräaikainen asiantuntijaelin.
Valtion ravitsemusneuvottelukunta julkaisi ensimmäiset koko väestölle tarkoitetut ravitsemussuositukset vuonna 1987. Nykyinen suositus on julkaistu vuonna 2024.
Tehtävät

Ravitsemusneuvottelukunnan tehtävät ovat:
toimia väestön ravitsemuksen edistämisen asiantuntijaelimenä;
laatia kansalliset ravitsemussuositukset;
tehdä toimenpide-esityksiä ja aloitteita ravitsemuksen ja ruokajärjestelmän parantamiseksi;
antaa lausuntoja toimialaansa liittyen;
seurata ja arvioida toimenpiteiden vaikutuksia ravitsemukseen, terveyteen ja ruokajärjestelmään.
Kokoonpano

Neuvottelukunta nimitetään aina kolmeksi vuodeksi kerrallaan. Sen jäsenet ovat ravitsemukseen perehtyneitä asiantuntijoita ja edustavat laajasti ravitsemuskenttää.
Nykyisen neuvottelukunnan toimikausi on 15.11.2023–14.11.2026.
Neuvottelukunnan puheenjohtaja on pääjohtaja Leena Räsänen, Ruokavirasto. Varapuheenjohtaja on Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen pääjohtaja Mika Salminen. Neuvottelukunnalla on päätoiminen pääsihteeri Satu Jyväkorpi.
Muut jäsenet:
elintarviketurvallisuusjohtaja Sebastian Hielm, maa- ja metsätalousministeriö
neuvotteleva virkamies Minna Huttunen, maa- ja metsätalousministeriö
neuvotteleva virkamies Sirpa Sarlio, sosiaali- ja terveysministeriö
ylijohtaja Janne Nieminen, Ruokavirasto
erityisasiantuntija Marjo Misikangas, Ruokavirasto
tutkimusprofessori Suvi Virtanen, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos
tutkimuspäällikkö Satu Männistö, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos
opetusneuvos Marjaana Manninen, Opetushallitus
ryhmäpäällikkö Juha-Matti Katajajuuri, Luonnonvarakeskus
tutkija Nina Nevanperä, Työterveyslaitos
professori Maijaliisa Erkkola, Helsingin yliopisto, maatalous-metsätieteellinen tiedekunta
professori Johanna Mäkelä, Helsingin yliopisto, kasvatustieteellinen tiedekunta
professori Ursula Schwab, Itä-Suomen yliopisto
professori Satu Lahti, Turun yliopisto
pääsihteeri Marjaana Lahti-Koski, Suomen Sydänliitto ry
laillistettu ravitsemusterapeutti Nina Halonen, Ammattikeittiöosaajat ry