Andrei Ždanov
Poliittinen ura

Andrei Ždanov syntyi Mariupolissa ja liittyi bolševikkeihin vuonna 1915. Hän toimi puolueen propagandasiivessä vallankumoukseen saakka. Hän toimi Puna-armeijan poliittisena upseerina, ja vuodesta 1924 hän johti kommunistipuoluetta Tverissä ja Nižni Novgorodissa. Vuonna 1934 hän seurasi Sergei Kirovia Leningradin kommunistisen puolueen johtajana, ja häntä pidettiin Josif Stalinin todennäköisenä seuraajana. Samana vuonna hänestä tuli keskuskomitean sihteeri ja vuonna 1939 politbyroon jäsen. Hän aloitti koulutusuudistuksen Neuvostoliitossa 1934–1938.
Ždanov piti marraskuun lopulla 1936 puheen, joka aiheutti pelkoa Suomessa ja muissa Neuvostoliiton läntisissä naapurimaissa. Hän vertasi Leningradia Neuvostoliitosta länteen avautuvaan ikkunaan, jonka takaa ”yhä voimakkaampana kuuluu fasismin pedonulvonta ja hammasten purenta”. Ždanovin mukaan myös Suomessa oli piirejä, jotka olivat valmiita luovuttamaan maansa fasististen valtioiden käyttöön niiden hyökkäyksessä Neuvostoliittoa vastaan. Jo edellisvuonna 1935 Neuvostoliiton Helsingin-suurlähettiläs Eric Assmus oli varoittanut pääministeri T. M. Kivimäkeä, että sodan syttyessä Euroopassa Neuvostoliitto voisi oman turvallisuutensa vuoksi joutua miehittämään eräitä osia Suomesta.
Ždanov osallistui Stalinin puhdistuksiin ja toi neuvostovallan Baltian maihin. Hän oli yksi syytetyistä Yhdysvaltain edustajainhuoneen Charles Kerstenin tutkimuksissa Baltian maissa vuonna 1953. Erityisesti hän oli mukana Viron neuvostovallan perustamisessa, johon hänet lähetettiin kesäkuussa 1940.
Ždanov toimi Leningradin puolustuksen johdossa toisessa maailmansodassa 1941–1944.
Kenraalieversti Ždanov allekirjoitti välirauhansopimuksen Suomen kanssa 19. syyskuuta 1944 ja toimi myöhemmin liittoutuneiden valvontakomission puheenjohtajana Helsingissä. Ždanovin saapuminen Helsinkiin 5. lokakuuta 1944 oli tiettävästi hänen ensimmäinen ulkomaanmatkansa, mikäli hänen toimintaansa Virossa vuonna 1940 ei katsota oleskeluksi ulkomailla. Hänet otettiin Malmin lentoasemalla vastaan valtionpäämiehelle kuuluvin kunnianosoituksin. Käytännössä valvontakomissiota johti kuitenkin hänen varamiehensä kenraaliluutnantti Grigori Savonenkov, ja Ždanov itse kävi Suomessa yleensä vain jonkin erityisen tärkeän asian vuoksi. Tällaisia olivat esimerkiksi sotakorvaussopimuksen allekirjoittaminen ja sotasyyllisyysoikeudenkäynnin alkuunpano. Ždanovin käynnit Suomessa ajoittuivat pääosin vuosille 1944 ja 1945. Toisin kuin muut valvontakomission neuvostoliittolaiset jäsenet, jotka asuivat Hotelli Tornissa, Ždanov oleskeli Helsingissä käydessään Viron entisessä  suurlähetystössä Kaivopuistossa; virka-asiansa hän kuitenkin hoiti Tornissa.
Viimeisen kerran Ždanov kävi Suomessa yli vuoden poissaolon jälkeen Pariisin rauhansopimuksen allekirjoittamisen aikoihin helmikuussa 1947. Tavatessaan tuolloin hallituspuolueiden edustajat hän varoitti, että hallituspohjan muuttaminen lopullisen rauhan solmimisen jälkeen ei olisi viisasta. Noihin aikoihin SDP:n niin sanottu asevelisiipi kuitenkin valmisteli jo kommunisteja vastaan suunnattua ”Jo riittää” -kampanjaa.
Vuodesta 1944 alkaen Ždanov toimi NKP:n pääideologina. Vuonna 1947 hänet valittiin Itä-Euroopan kommunististen puolueiden toimintaa ohjanneen Kominformin ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Ždanov kuoli vuonna 1948 sairauslomalla ollessaan, ilmeisesti luonnollisista syistä. Politbyroo oli määrännyt hänet kahdeksi kuukaudeksi lääkärien suosittelemalle lomalle. Muistelmissaan Nikita Hruštšov kertoi Ždanovin olleen alkoholisti, ja hänen viimeisinä päivinään Stalin karjui hänelle, että hänen pitäisi lopettaa alkoholin juominen ja alkaa juoda pelkkää hedelmämehua.
Ždanovin poika Juri Ždanov oli naimisissa Stalinin tyttären Svetlana Allilujevan kanssa.