Savonlinnan Pallokerho
Jääkiekon historia

Väinö ja Lauri Ropponen toivat jääkiekon Savonlinnaan 1950-luvun alussa. Kenttävaikeuksien jälkeen kunnolla toiminta alkoi vasta vuonna 1954, kun Kirkkopuistoon tuli jääkiekkokaukalo. Ensimmäisen ottelunsa SaPKo oli kuitenkin pelannut jo vuonna 1952 Pieksämäellä. SaPKon historian ensimmäisen maalin ampui Pieksämäellä rangaistuslaukauksesta Juho Puhakka. Kaudella 1955–1956 SaPKo kirjautti nimensä Maakuntasarjan voittajien listaan. Samalla se nousi historian ensimmäistä kertaa Suomen toiseksi korkeimmalle sarjatasolle eli silloiseen Suomensarjaan. SaPKo säilyi sarjassa kolme kautta ja putosi vuonna 1959.
Vuonna 1962 SaPKon valmentajaksi tuli Jorma Kajanto ja se näkyi muun muassa joukkueen nuorentuessa. Niinpä SaPKo voittikin Maakuntasarjan jälleen vuonna 1964. Näin ollen se nousi jälleen Suomensarjaan. Paluun jälkeen heti toinen kausi Suomensarjassa tuotti savonlinnalaisille syytä juhlaan, kun SaPKo voitti Suomensarjan kauden 1965–1966. Samalla Kajanto nosti savonlinnalaiset ensimmäistä kertaa Suomen pääsarjatasolle eli SM-sarjaan.
Ensimmäinen kausi SM-sarjassa ei mennyt SaPKon osalta täysin putkeen, vaikka se pääsi siirtymään upouudelle Talvisalon tekojääradalle. SaPKolla oli nuori joukkue, jonka keulakuvina olivat muun muassa SaPKon pitkäaikainen kapteeni Paavo Tirkkonen, Jyrki Turunen, Raimo Turkulainen ja Jussi Piuhola. Se jäikin pääsarjassa kaudella 1966–1967 12 joukkueen sarjassa viimeistä edelliseksi jätettyään ainoastaan Kokkolan Hermeksen taakseen. Näin SaPKo putosi heti takaisin Suomensarjaan. Joukkue voitti kauden 22 ottelusta kaksi ja pelasi neljä tasan. Maaliero oli 45–116.
Suomensarjan itälohkoon paluun tehnyt SaPKon joukkue vahvistui ja voittikin jälleen Suomensarjan. Sen valmentajaksi Kajannon tilalle siirtyi Suomensarjakaudeksi Danny Malone. Siellä SaPKo pelasi tappiottoman kauden. Näin se nousi heti kaudeksi 1968–1969 takaisin Suomen pääsarjatasolle. Vuosina 1967 ja 1968 SaPKo selviytyi kahtena vuonna peräkkäin Suomen Cupin loppuotteluun. Ensimmäisen loppuottelun voitti Ässät 7–0 ja toisen KooVee Tampereelta lukemin 10–2. SaPKon Paavo Tirkkonen valittiin vuonna 1968 mukaan Grenoblen olympialaisiin.
SM-sarjassa Malonen luotsaama SaPKo pelasi kohtuullisen kauden kauden sijoituttuaan kymmenenneksi. Tosin putoamisviivan alla olevaan SaiPaan jäi eroa ainoastaan yksi piste. Seitsemän voittoa ja yksi tasapeli 22 ottelusta riitti kuitenkin turvaamaan SaPKon sarjapaikan. Tosin SaPKo oli lähes koko kauden viimeistä edellisenä ja näytti putoavan sarjasta. Se kuitenkin voitti kolme viimeistä otteluaan ja sarjapaikka säilyi. SaPKon tärkeimmät pelaajat olivat Timo Tuomainen, Paavo Tirkkonen, Jyrki Turunen, Erkki Räsänen, Raimo Turkulainen, Timo Väätämöinen ja Seppo Repo. SaPKon paras pistemies oli pistepörssissä kuudenneksi yltänyt Repo tehoin 20+12=32. SaPKon kauden paras katsojamäärä oli Lukkoa vastaan 2789.
Kaudella 1969–1970 sijoitus 12 joukkueen pääsarjassa oli sama kuin edellisenä vuonna. Vahvistuksiksi saapuivat Jussi Piuhola ja Timo Viskari. Noihin aikoihin Savonlinnassa oli jääkiekkobuumi ja otteluja seurasi yleisesti 2 000–4 000 katsojaa. SaPKon kaikkien aikojen yleisöennätys syntyi 27.2.1970, kun HIFK tuli vierailemaan talvisaloon. Tuota ottelua seurasi 5 262 katsojaa. Pisteitä kaudella kertyi yksi enemmän kuin edellisellä kaudella. Tosin eroa putoamisviivaan kertyi 12 pistettä Hilparan ja Reippaan jäätyä selvästi muista joukkueista. Repo oli jälleen joukkueen paras pistemies oltuaan kokonaispörssissä sijalla kahdeksan ja niinpä hän siirtyikin kauden jälkeen Jokereihin. Hänen tehonsa olivat 18+14=32. Revon lisäksi muita runkopelaajia olivat Paavo Tirkkonen, Jyrki Turunen, Erkki Räsänen, Martti Turunen ja Viskari.
Seuraavalle kaudelle 1970–1971 SaPKon kokoonpano säilyi lähes edellisvuoden kaltaisena Revon lähtöä lukuun ottamatta. Mestaruussarja alkoi Talvisalossa lokakuussa SaPKon kukistettua nimekkään Turun Palloseuran lukemin 3–2. Vaihtelevien otteiden vuoksi SaPKo jäi kuitenkin sarjassa viimeistä edelliseksi kerättyään 12 pistettä ja putosi sarjasta. Sen edellä ollut Lukko varmisti sarjapaikkansa niukasti yhden pisteen erolla. SaPKo oli keikkunut koko kauden sijoilla 7–9, mutta loppukausi sujui huonosti. Vielä viimeisessä ottelussa SaPKolla oli voitolla mahdollisuus säilyttää sarjapaikkansa, mutta se hävisi KooVeelle. SaPKon paras maalintekijä oli Jussi Piuhola maalillaan ja paras pistemies oli Jaakko Koikkalainen tehoin 11+8=19. Se riitti koko sarjan pistepörssissä vasta sijalle 34. SaPKon kolmen kauden putki pääsarjassa loppui eikä SaPKo ole sittemmin sille tasolle koskaan päässyt. Kaikkiaan SaPKo pelasi SM-sarjassa neljän kauden aikana 88 ottelua, joista se keräsi 51 pistettä. Se riittää pääsarjan maratontaulukossa sijaan 25. Voittoja kertyi 21 ja tasapelejä yhdeksän. Maaliero oli 279–438.
Suomensarjassa 1971–1972 ensimmäinen kausi meni SaPKolta ihan hyvin. Se sijoittui kuuden joukkueen lohkossaan toiseksi 13 pisteellä. Lohkovoittajana SaiPa nousi SM-sarjaan. SaPKo voitti kymmenestyä ottelusta kuusi ja pelasi yhden tasan. Keväällä 1973 SaPKolle tuli vielä mahdollisuus karsia SM-sarjapaikasta TPS:aa vastaan kaksiosaisessa karsinnassa. Vieraspeli meni lupaavasti, mutta romahdys kotipelissä murskasi haaveet sarjanoususta. Suomen toiseksi korkeimpana sarjatasona aloitti uusi kahdeksan joukkueen I-divisioona kaudella 1974–1975. Siihen SaPKo varmisti paikkansa niukasti keväällä 1974 kaatamalla JYP:n ratkaisevassa ottelussa jatkoajan jälkeen 7–5. Ensimmäisellä kaudellaan siellä SaPKo sijoittui seitsemänneksi kerättyään 33 ottelusta 23 pistettä. Eroa neljänteen sijaan jäi vain kaksi pistettä. Vaikean kauden jälkeen edessä olisi normaalisti ollut putoaminen, mutta SaPKon onneksi sarjaa päätettiin laajentaa ja sarjapaikka säilyi.
Seuraava kausi toikin sitten sijan jälleen sijan seitsemän, mutta kaikkiaan joukkueita oli kymmenen. 36 pistettä nelinkertaisesta sarjasta riitti helposti keskikastiin ja SaPKo vakiinnuttikin paikkansa I-divisioonassa.  Kaudella 1976–1977 sijoitus oli kahdeksas 24 pisteen turvin, ja seuraava kausi toi sijan saman sija. Tuolloin SaPKo saavutti 14 voittoa ja 28 pistettä maalieron jäätyä 81 maalin verran miinukselle. Kausi 1978–1979 sujuikin savonlinnalaisilta sitten jo huomattavasti paremmin. Se sijoittui I-dvisioonan neljänneksi ja jäi esimerkiksi toisesta tilasta ainoastaan neljän pisteen päähän. Kokonaisuudessaan SaPKo keräsi 44 pistettä.
Seuraavalla kaudella SaPKon esitykset paranivat entisestään ja se oli divarissa jo aivan kärjen tuntumassa. Sijoitus oli 52 pisteen turvin kolmas. Sitten SaPKolla alkoi kuitenkin alamäki ja sijoitukset huononivat vuosittain. 1981 SaPKo sijoittui vielä neljänneksi, mutta seuraavalla kaudella joukkue jäi sijalle kuusi. Kaikki hupentui kevääseen 1983, kun SaPKo putosi Suomen kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle eli II-divisioonaan. Se oli seuralle ensimmäinen kerta noin huonolla sarjatasolla sitten kauden 1963–1964. Kausi oli katastrofi, sillä SaPKo jäi koko sarjan viimeiseksi kerättyään 36 ottelusta ainoastaan 18 pistettä. Eroa putoamisviivan yläpuolelle kertyi 11 pistettä. II-divisioonassa SaPKo ei kuitenkaan viihtynyt kauaa, vaan se nousi heti seuraavaksi kaudeksi I-divisioonaan.