stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Josef Calamnius

Josef Gabrielinpoika (Josephus Gabrielis) Calamnius (1660 tai 1665 – 1716 Haapajärvi) oli suomalainen pappi ja runoilija.
Calamniuksen vanhemmat olivat Iin kirkkoherra Gabriel Gabrielinpoika Calamnius ja Anna Tuomaantytär Florinus. Hän pääsi ylioppilaaksi 1686 ja opiskeli sitten Turun akatemiassa. Calamnius toimi vuodesta 1692 Kalajoen pitäjänapulaisena ja vuodesta 1695 Haapajärven kappalaisena. Calamnius osti 1698 Haapajärveltä Kattiluksen talon ja hän viljeli vuodesta 1709 myös autioksi jäänyttä Leppälän taloa.
Calamnius on todennäköisesti tehnyt vuonna 1700 julkaistun kalevalamittaisen runoteoksen Ilo Laulu Ylitzen Sen suloisen Voiton… jonka tekijänä on nimimerkki I.G.H.S.. Runon aiheena oli ruotsalaisten samana vuonna Viron Narvassa saama voitto venäläisistä. Myös Josef Calamniuksen poika Gabriel Calamnius harrasti kalevalamittaisten runojen tekoa.
Isonvihan aikana Josef Calamnius, hänen poikansa Gabriel ja vävynsä Johannes Enqvist piileksivät venäläisiä miehittäjiä metsissä syksystä 1713 pääsiäiseen 1714, mutta tämän jälkeen Calamnius saattoi palata hoitamaan papin virkaansa.
Josef Calamnius oli naimisissa turkulaisen kauppiaan Herman Thorwösten tyttären Helena Thorwösten kanssa. Heillä oli 10 lasta.
Aiheesta muualla

Anneli Kotisaari : Josef Gabrielinpoika Calamnius s. 1660 ja hänen jälkeläisiään yhteensä 1069 taulua (Arkistoitu – Internet Archive)
Isotalvikki

| Isotalvikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Kanervakasvit Ericaceae
Suku::  Talvikit Pyrola
Laji::  rotundifolia
Kaksiosainen nimi
 Pyrola rotundifolia  L. 
Katso myös
   Isotalvikki Wikispeciesissä   Isotalvikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isotalvikki (Pyrola rotundifolia) on pääasiassa rehevissä metsissä kasvava valkokukkainen talvikkilaji. Laji on levinnyt laajalle Eurooppaan ja Siperiaan. Suomessa sitä tavataan koko maassa.
Ulkonäkö ja koko

Isotalvikki kasvattaa rönsyilevän maavarren, josta nousee 10–30 cm korkeita lehdettömiä kukkavarsia. Lehdet kasvavat kukkavarsien juurella ruusukkeina lähellä maanpintaa. Ruusukelehdet talvehtivat vihreinä. Lehdet ovat 1–5 cm pitkiä, paksuhkoja, sileitä ja pyöreähköjä. Lehden ruoti on siipipalteeton. Kukinto on pysty terttu. Valkoiset tai vihertävän valkoiset kukat ovat nuokkuvia, ja kukkien punertava emi on selvästi näkyvillä. Isotalvikki kukkii kesä-elokuussa. Isotalvikki elää sienten kanssa symbioosissa, ja saa ravintonsa sienijuurillaan.
Isotalvikista tunnetaan useita alalajeja, joista Fennoskandiassa esiintyy kolme: nimialalaji etelänisotalvikki (ssp. rotundifolia), pohjanisotalvikki (ssp. norvegica) sekä dyyni-isotalvikki (ssp. maritima). Alalajit erottaa toisistaan lähinnä kokonsa puolesta sekä lehtien muodosta. Isotalvikki voi risteytyä pikkutalvikin kanssa niiden yhteisillä kasvupaikoilla
Levinneisyys

Etelänisotalvikkia tavataan Pohjois-, Keski- ja Itä-Euroopassa sekä Venäjällä pitkälle Siperiaan asti. Länsi-Euroopan mereisimmillä alueilla se on harvinaisempi kuin sisämaassa. Pohjantalvikkia esiintyy pääasiassa Kölivuoristossa ja pohjoisessa myös alavammilla alueilla Kuolan niemimaalle ja Vienanmeren ympäristöön asti. Dyyni-isotalvikkia tavataan vain suppealla alueella Pohjanmeren rannikolla Tanskasta Pohjois-Ranskaan.
Suomessa isotalvikkia tavataan koko maassa. Etelä-Lappiin saakka vallitseva alalaji on etelänisotalvikki. Pohjanisotalvikkia tavataan Kainuun korkeudelta pohjoiseen, ja alalaji on yleisimmillään Pohjois-Lapissa.
Elinympäristö

Isotalvikkia tavataan tuoreissa ja lehtomaisissa kangasmetsissä, lehdoissa, rehevissä korvissa, letoilla, tunturiniityillä ja -kankailla. Pohjanisotalvikki on kalkinsuosija.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Isotalvikki (Pyrola rotundifolia)
Kasviatlas 2018: Isotalvikin (Pyrola rotundifolia) levinneisyys Suomessa
Luontoportti: Isotalvikki (Pyrola rotundifolia)
Pohjolan kasvien pauloissa: Pyrola rotundifolia subsp. rotundifolia - isotalvikki subsp. etelänisotalvikki
Pohjolan kasvien pauloissa: Pyrola rotundifolia subsp. norvegica - isotalvikki subsp. pohjanisotalvikki
Luopioisten kasvisto: Isotalvikki (Pyrola rotundifolia)
Den virtuella floran: Isotalvikin (alalaji rotundifolia) levinneisyys pohjoisella pallonpuoliskolla
Den virtuella floran: Pohjantalvikin (alalaji norvegica) levinneisyys pohjoisella pallonpuoliskolla
Nettikasvio: Isotalvikki (Pyrola rotundifolia)
ITIS: Pyrola rotundifolia (englanniksi)
Flora of China: Pyrola rotundifolia (englanniksi)
Lähikuva isotalvikin kukinnosta.
Josef Dobrovský

Josef Dobrovský, Jan Vilímekin piirros.
Josef Dobrovksý (17. elokuuta 1753 Gyarmat, Unkari – 6. tammikuuta 1829 Brno, Määri) oli tšekkiläinen kielentutkija ja historioitsija. Häntä pidetään slavistiikan perustajana.
Dobrovský oli koulutukseltaan katolinen pappi ja hän liittyi jesuiittajärjestöön vuonna 1772. Kun järjestön toiminta lakkautettiin seuraavana vuonna, hän omistautui tutkimustyölle. Dobrovskýn suosijana toimi kreivi Nostiz, jonka perheessä hän oli pitkään kotiopettajana. Vuodesta 1789 hän oli muutaman vuoden seminaarin rehtorina Hradištessa (lähellä Olomoucia), mutta palasi Prahaan.
Dobrovský matkusti ympäri Eurooppaa tutkimassa vanhoja slaavilaisilla kielillä kirjoitettuja käsikirjoituksia. Merkittävin oli Böömin kuninkaallisen tiedeseuran aloitteesta vuonna 1792 Ruotsiin ja Venäjälle tehty matka, jolla hän pyrki paikantamaan kolmikymmenvuotisen sodan ja vuoden 1648 Prahan ryöstön aikana Tšekistä vietyä kirjallista aineistoa. Dobrovský kävi Lundissa, Linköpingissä, Tukholmassa, Uppsalassa, Turussa ja Pietarissa. Hän pääsi muun muassa vertailemaan Codex Argenteusta vanhimpiin slaavilaisiin teksteihin. Raamatun tekstikritiikki johdatti hänet tutkimaan muinaiskirkkoslaavia ja edelleen koko slaavilaisten kielten ryhmää. Myöhemmin hänen kiinnostuksensa laajeni käsittämään koko slaavilaisten kansojen historian, kirjallisuuden ja muinaisjäänteet.
Dobrovskýn tärkeimmät teokset ovat tšekin kielen historiaa ja kirjallisuutta käsittelevä Geschichte der böhmischen Sprache und Literatur (1792) sekä tšekin kielioppi Ausführiches lehrgebäude der böhmischen Sprache (1809), jossa hän kokosi ja vakiinnutti 150 vuoden ajan kirjakielenä vähälle huomiolle jääneen tšekin kielen. Dobrovskýn 1813 julkaisemaa muinaiskirkkoslaavin kielioppia Entwurf zu einem etymologikon der slavischen sprachen pidetään vertailevan slavistiikan perustana. Hän julkaisi myös vuosina 1802–1821 suuren saksalais-tšekkiläisen sanakirjan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Josef Dobrovský Wikimedia Commonsissa
Jalometallia

| Jalometallia Eri esittäjiä |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2003
 Julkaistu: 31. lokakuuta 2003
 Tuottaja(t): Marzi Nyman, Tatu Ferchen & Zarkus Poussa
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: North & South
muut julkaisut
| Takorautaa 2002 | Jalometallia 2003 |   |
Jalometallia (alaotsikkona Kovimmat suomalaisen rokin klassikot) on suomalainen albumi, joka julkaistiin 31. lokakuuta 2003. Se sisältää tunnettuja suomirock-hittejä eri esittäjien esittäminä. Levy on jatkoa vuoden 2002 Takorautaa -albumille, jolla versioitiin kauneimpia suomalaisia rakkauslauluja.
Kappaleet

Jonne Aaron: Tahdon rakastella sinua – 5.27
Niko Ahvonen: Kauppaopiston naiset – 2.05
Mari Rantasila: Ainoain – 3.35
Samuli Edelmann: Pitkä kuuma kesä – 3.42
Hannu Leidén: Ja rokki soi – 4.18
Suski: Pojat – 2.41
Sammy Aaltonen: Levoton tuhkimo – 4.30
Pelle Miljoona ja Kim Brown: Cadillac – 4.09
Marjo Leinonen: Harva meistä on rautaa – 4.53
Nopsajalka: Kekkonen-rock – 2.10
Zarkus Poussa ja Marzi Nyman: Poliisi pamputtaa – 4.27
Bonuskappale
Moog Konttinen & Kontra: Jee Jee Jee – 2.51
Aiheesta muualla

Edel Recordsin albumisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Jocelin Wellsiläinen

Jocelin of Wells (k. 1242) oli Bathin piispa
Jocelin syntyi Wellsissä ja hänen veljensä oli Hugh de Wells. Piispana hän käytti titteliä "Bathin ja Glastonburyn piispa" vuoteen 1219 ja sen jälkeen "Bathin piispa".
Hyvinvointisovinismi

Hyvinvointisovinismi viittaa käsitykseen, jonka mukaan hyvinvointivaltion etuudet ja palvelut tulee rajata valtion syntyperäisille kansalaisille. Maahanmuuttajien pääsyä etuuksien ja palvelujen piiriin taas tulisi rajoittaa. Hyvinvointisovinismiin liittyy huoli omien taloudellisten etujen menettämisestä sekä kilpailusta ja epävarmuudesta työmarkkinoilla. Sen voi ymmärtää laajana poliittisena suuntauksena tai kapeampana poliittisena agendana, mutta joka tapauksessa sille on keskeistä kysymys siitä, kenelle julkinen talous sekä hyvinvointivaltion sosiaaliset tuet tulisi kohdistaa ja ennen kaikkea millä perusteella tähän tukeen oikeutettujen ryhmään voi kuulua.
Hyvinvointisovinismin käsite

Hyvinvointisovinismin käsitettä käytettiin ensimmäistä kertaa Jørgen Goul Andersenin ja Tor Bjørklundin artikkelissa Structural changes and new cleavages: The progress parties in Denmark and Norway, joka on vuodelta 1990. Tutkimus keskittyi oikeistopopulistisiin puolueisiin ja niiden tapaan tehdä jaottelu ”meidän” ja ”muiden” välille puhumalla hyvinvointivaltiosta ja hyvinvointivaltion eduista. Alkuperäiset kansalaiset eli ”me”, ovat niitä, joiden nähdään ansaitsevan hyvinvointivaltion hyödyt ja edut, kun taas maahanmuuttajat eli ”muut” ovat niitä, jotka eivät ansaitse näitä hyötyjä, vaan hyväksikäyttävät hyvinvointivaltiota. Tämän taas nähdään haittaavan valtion ”oikeutettuja” kansalaisia.
Hyvinvointisovinismi on vielä melko uusi ja tutkimuksessa vähän käytetty käsite, mutta viime vuosina sitä on käytetty erityisesti asennetutkimuksissa, joissa tutkitaan asenteita sosiaalitukia kohtaan sekä sitä, miten suhtaudutaan maahanmuuttajien oikeuteen saada näitä tukia. Näissä tutkimuksissa on selvitetty, mitä tavalliset kansalaiset ajattelevat siitä, kuka on oikeutettu sosiaalietuihin ja millä perusteella sekä millä ehdoilla maahanmuuttajat voivat olla oikeutettua näihin hyvinvointivaltion tarjoamiin taloudellisiin ja sosiaalisiin etuihin. Tutkimusten välillä on pieniä eroja siinä, miten hyvinvointisovinismi määritellään, joten käsitteelle ei ole yhtä yksittäistä määritelmää. Se voidaan kuitenkin jakaa pehmeämpään ja tiukempaan hyvinvointisovinismiin sen mukaan, nähdäänkö maahanmuuttajien oikeus hyvinvointivaltion etuihin alhaisempana kuin syntyperäisten kansalaisten vai nähdäänkö heidän kuuluvan kokonaan näiden etujen ulkopuolelle.
Hyvinvointivaltion talous

Taloudellinen tilanne vaikuttaa siihen, miten hyvinvointivaltioon ja eri ihmisryhmiin suhtaudutaan. Kun koetaan, että taloudellisia resursseja on entistä rajatummin ja tulevaisuus näyttää epävarmalta, suhtautuminen taloudellisiin tukiin ja erityisesti maahanmuuttajiin muuttuu. Vuoden 2008 taloudellisen taantuman ja erityisesti Eurooppaan saapuneiden pakolaisten nopeasti noussut määrä ovat nostaneet esiin uutta keskustelua hyvinvointivaltiosta ja maahanmuutosta. Monissa maissa oikeistopuolueiden kannatus on noussut ja samalla on myös kasvanut oikeuksia rajoittava politiikka sekä entistä vahvempi rajojen kontrollointi. Muuttunut tilanne on myös nostanut keskustelua hyvinvointivaltion tulevaisuudesta ja sen kestävyydestä. Nykyään on aiempaa hyväksytympää kyseenalaistaa maahanmuuttajien oikeus hyvinvointivaltion etuihin.
Ymmärtääkseen hyvinvointisovinismin esiintymistä täytyy siis huomioida muutokset talouspolitiikassa. Yhteiskunnallisten muutosten myötä myös kansallista identiteettiä joudutaan pohtimaan uudelleen, mikä voi aiheuttaa erimielisyyksiä ja konfliktejakin. Hyvän taloussuhdanteen aikana maahanmuuttajiin ja heidän rooliinsa yhteiskunnassa ei välttämättä kiinnitetä niin paljon huomiota, kuin silloin, kun on taloudellisia ongelmia ja peruspalveluista joudutaan säästämään. Perinteisesti pohjoismaiset hyvinvointivaltiot ovat kuuluneet kansalliseen identiteettiin ja egalitaariset periaatteet ovat olleet keskeisiä hyvinvointivaltioiden takana olevassa ideologiassa. Hyvinvointivaltion perustaminen ei liittynyt vain taloudelliseen ja sosiaaliseen hyvinvointiin ja kasvuun, vaan myös kansallisen identiteetin rakentamiseen. Tästä syystä kysymys maahanmuuttajista aiheuttaa argumentteja sekä puolesta että vastaan.
Vuoden 2008 talouskriisi on lisännyt hyvinvointivaltion jännitteitä, vaikka niitä on ollut jo 1970-luvulta lähtien. Keskustelua siitä, mihin valtion varoja tulisi käyttää, käydään jatkuvasti. Kilpailu työmarkkinoilla on kovaa ja tämän takia maahanmuuttajat koetaan helposti ylimääräisenä uhkana, erityisesti matalapalkkaisimmilla ja vähiten koulutusta vaativilla aloilla. Työelämään ylipäätään liittyy uusia vaatimuksia esimerkiksi joustavuuden ja käytettävyyden suhteen.
Hyvinvointisovinismi politiikassa

Hyvinvointisovinismissa politiikka on keskeinen tekijä, sillä politiikassa ja poliittisessa keskustelussa määritellään sitä, miten hyvinvointivaltion varoja käytetään ja kenelle ne kohdistetaan. Hyvinvointivaltion oikeuksien rajoittaminen ilmenee erityisesti oikeistopuolueissa ja vielä merkittävämmin oikeistopopulistisissa puolueissa. Skandinaviassa merkittäviä äärioikeistopuoleita ovat Tanskan Dansk Folkeparti (DF) ja Norjan Fremskrittspartiet (FrP), joilla on jo vuosikymmenten historia. Suomessa ja Ruotsissa vastaavia puolueita ei ole, vaikka joitakin yhtäläisyyksiä voidaankin löytää. Ruotsissa on puolue Sverigedemokraterna (SD), jolla on äärioikeistolaisia juuria. Sen merkitys on kuitenkin pysynyt vähäisenä. Suomessa taas vastaava puolue on Perussuomalaiset (PS), joka on vahvasti maahanmuttoa vastaan, mutta ei muuten vastaa Tanskan ja Norjan oikeistopuolueita.
Hyvinvointivaltion hyväksikäytön pelossa monet maat ovat pyrkineet rajoittamaan maahanmuuttoa ja rajoittamaan maahanmuuttajille annettavia etuja. Esimerkiksi kesäkuussa 2015 Tanska ilmoitti uudistavansa maahanmuuttopolitiikkaansa ja rajoittaa maahanmuuttajien oikeuksia sosiaalietuihin, jotta Tanska näyttäytyisi vähemmän houkuttelevana maana mahdollisille maahanmuuttajille. Ison-Britanniassa yksi syy erota Euroopan unionista oli vähentää maahanmuuttajista koituvia kuluja.
Koska hyvinvointisovinismia esiintyy eniten äärioikeistolaisten puolueiden yhteydessä, se yhdistetään toisinaan ksenofobiaan, jolloin äänestäjät äänestäisivät tarkoituksenaan sulkea kulttuurisesti ja etnisesti erilaiset ryhmät ulkopuolelle. Tällöin hyvinvointisovinismi nähdään suorana seurauksena politiikan strategisesta toiseuttamisesta vaalisuosion toivossa. Äärioikeisto ei kuitenkaan lähtenyt liikkeelle hyvinvointisovinismista, vaan hyvinvointivaltio- ja verotuskritiikistä muuten. Vasta viime vuosina kysymys maahanmuutosta on noussut vahvasti esille.
Hyvinvointisovinismin nousu liittyy ennen kaikkea oletettuun kilpailuun kantaväestön ja maahanmuuttajien välillä. Esimerkiksi Ison-Britanniassa maahanmuuttajia on syytetty julkisen terveydenhuollon talouden vaarantamisesta siitä asti, kun puolalaisia maahanmuuttajia alkoi saapua 2000-luvun alussa. Väitetään, että maahanmuuttajat aiheuttavat terveydenhuoltoon ruuhkaa, joka haittaa kantaväestöä. Kun hyvinvoinnista täytyy säästää, on helppoa syyttää maahanmuuttajia.
Populistipuolueiden suosion kasvu on ollut selkeää Länsi-Euroopassa, mutta mukautuvatko valtapuolueet populistipuolueiden nostamaan debattiin, on vielä epäselvää. Hyvinvointisovinismi kuuluu kuitenkin monen länsieurooppalaisen populistipuolueen ohjelmaan. Poliittiset puolueet tunnustavat tiettyjä arvoja, joilla ne pyrkivät ajamaan omaa agendaansa ja erottumaan muista. Populistiset puolueet kuitenkin toimivat jokseenkin kameleonttimaiseen tapaan: ne muuttuvat sitä mukaa, kun poliittinen ympäristö muuttuu. 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa populistiset puolueet Euroopassa kritisoivat hyvinvointivaltiota, mutta valtapuolueiden leikatessa hyvinvointipalveluita, alkoivatkin populistipuolueet puolustamaan hyvinvointivaltiota.
Ilmeneminen Suomessa

Yhteiskunnalliset muutokset ja taloudellinen taantuma vaikuttavat Suomessa samoin kuin muuallakin. Maahanmuuttopolitiikkaan on tehty lukuisia muutoksia kasvavan maahanmuuton myötä ja esimerkiksi turvapaikanhakijoiden asemaa on heikennetty. On myös huomattava, että hyvinvointisovinismi ja -nationalismi erottuvat siinä, miten EU:n ulkopuolista muuttoliikettä käsitellään suomalaisessa politiikassa. Suomen kansalaiset eroavat muista Pohjoismaista tutkimusten mukaan jonkin verran siinä, miten oikeutettuina hyvinvointivaltion etuihin maahanmuuttajat nähdään. Usein nähdään, että maahanmuuttajien tulisi ”ansaita” sosiaaliset ja taloudelliset edut joko työllä tai kansalaisuudella. Suomessa harvempi on halukas jakamaan tukia ehdoitta maahanmuuttajille kuin muissa Pohjoismaissa.
Suomalaisista poliittisista puolueista perussuomalaiset on avoimen populistinen ja nationalistinen puolue, jonka suosio on kasvanut merkittävästi viime vuosina. Perussuomalaisia ei kuitenkaan voi sijoittaa vasemmisto-oikeisto-akselilla selvästi oikealle, vaikka maahanmuuttoon suhtautumisen puolesta he usein vastaavat oikeistopopulistisia puolueita. Puolueen jäseniä yhdistävä tekijä on talousnationalismi, joka ei ole hyvinvointisovinismia, vaan sen ja nativistisen nationalismin välissä. Perussuomalaisia on jokseenkin hankala sijoittaa puoluekartalle tai määritellä puolueen ideologiaa tyhjentävästi, eikä esimerkiksi sen toisinaan väitetystä populistisesta äärioikeistolaisuudesta ole konsensusta. Toisaalta puolueen tapa puhua suomalaisuudesta ja edistää ”suomalaisten” asiaa, viittaa juuri populistisen äärioikeiston suuntaan. Isänmaallisuus ei kuitenkaan ole mitenkään oikeiston tai ääripäiden yksinomaisuutta.
Suomalaiset puolueet ovat samankaltaistuneet monilta osin keskiluokan suhteellisen osuuden kasvaessa, mutta niiden väliset erot intresseissä ovat edelleen nähtävissä. Vanhimmat puolueet ovat selkeimmin yhdistettävissä tiettyihin intressiryhmiin, toisin kuin esimerkiksi perussuomalaiset. Kuitenkin voidaan sanoa, että perussuomalaisten äänestäjistä huomattavan suuri osa kannattaa perinteisiä arvoja verrattuna esimerkiksi vihreiden ja vasemmistoliiton äänestäjiin. Perussuomalaisten vaalimenestys tällä vuosikymmenellä on ollut mittavaa, mikä kertoo poliittisen kentän uudelleen muotoutumisesta ja siitä, että perussuomalaisten äänestäjät kokevat puolueen tarjoavan uuden vaihtoehdon.
Perussuomalaiset ovat aiheuttaneet useampaan otteeseen keskustelua maahanmuutosta ja usein rasismistakin. Esimerkiksi Jussi Halla-ahon tuomio vuodelta 2009 liittyen hänen kirjoituksiinsa islamista ja profeetta Muhammadista on herättänyt paljon huomiota. Vaikka itse puolueen kanta voikin olla monitahoinen, ovat jotkin sen jäsenet aiheuttaneet keskustelua ja skandaaleja selvästi rasistisilla tai muuten tuomittaviksi katsotuilla teoillaan ja puheillaan. Yksittäisten jäsenten toimet vaikuttavat siihen, miten koko puolue nähdään, ja tämän johdosta perussuomalaisia on toisinaan syytetty rasistiseksi ja ksenofobiseksi puolueeksi. Erään kyselyn mukaan neljännes perussuomalaisten kannattajista tunnisti itsessään rasistisia piirteitä.
Jalokuoriaismaiset

| Jalokuoriaismaiset |
| --- | --- |
 Hohtojalokuoriainen (Buprestis octoguttata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Elateriformia
Yläheimo::  Jalokuoriaismaiset Buprestoidea  Leach, 1815
Heimot
 Jalokuoriaiset Buprestidae  Schizopodidae 
Katso myös
   Jalokuoriaismaiset Wikispeciesissä   Jalokuoriaismaiset Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jalokuoriaismaiset eli kauniaismaiset (Buprestoidea) on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva yläheimo.
Heimot

Jalokuoriaiset (Buprestidae)
Schizopodidae
Aiheesta muualla

Laji.fi: Jalokuoriaismaiset (Buprestoidea)
ITIS: Buprestoidea (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Buprestoidea (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Superfamily Buprestoidea - Metallic Wood Boring Beetles (englanniksi)
Jarmo Sermilä

Jarmo Kalevi Sermilä (16. elokuuta 1939 Hämeenlinna – 26. kesäkuuta 2024 Hämeenlinna) oli suomalainen säveltäjä ja muusikko.
Sermilä opiskeli Helsingin yliopistossa musiikkitiedettä ja valmistui vuonna 1975. Hän opiskeli myös sävellystä Prahassa František Kovaříčekin ja Sibelius-Akatemiassa Joonas Kokkosen johdolla ja suoritti diplomin 1975.
Sermilän tuotantoon kuuluu balettimusiikkia ja orkesteriteoksia, mutta pääpaino on kamarimusiikissa ja elektroakustisessa musiikissa. Varhaisteoksissaan Sermilä käytti atonaalisuutta pääkeinonaan, ei kuitenkaan koskaan tiukasti tai sarjallisesti, sillä hänen kiinnostuksensa Edgard Varèsen musiikkiin johti häntä kohti vapaata tonaalisuutta. Taidemusiikin lisäksi Sermilä soitti jazzia. Hänen instrumenttejaan olivat trumpetti ja flyygelitorvi.
Vuodesta 1966 vuoteen 1971 Sermilä toimi Sibeliuksen syntymäkodin kuraattorina Hämeenlinnassa. Vuosina 1971–1976 Sermilä johti Suomalaisen musiikin tiedotuskeskusta, minkä jälkeen hän siirtyi Yleisradion kokeilustudion päälliköksi 1975–1979. Hän oli ISCM:n Suomen sektion puheenjohtaja 1975–1979.
Vuosina 1976–2010 Sermilä johti levytyksiä ja nuotteja julkaisevaa Jasemusiikki-yhtiötä, joka sittemmin siirrettiin tanskalaisen Wilhelm Hansen -yhtiön omistukseen.[lähde? ]
Sermilä toimi Hämeen läänintaiteilijana 1977–1982, Suomen Säveltäjät ry:n varapuheenjohtajana 1981–2005 ja Teosto ry:n varapuheenjohtajana 1994–1999.
Jarmo Sermilälle myönnettiin  professorin arvonimi 2004.
Yleisradion dokumentissa Jean Sibelius (1974) Sermilällä oli Sibeliuksen rooli.
Aiheesta muualla

Jarmo Sermilä Music Finlandin sivuilla[vanhentunut linkki]
Jarmo Sermilän kirjoitus Musiikista Häme-Wiki-sivustolla[vanhentunut linkki]
Jean-François Marmontel

| Jean-François Marmontel |
| --- | --- |
 Jean-François Marmontel
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1723 Bort-les-Orgues
Kuollut: 31. joulukuuta  1799 (75–76 vuotta) Saint-Aubin-sur-Gaillon
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jean François Marmontel (1723–1799) oli ranskalainen kirjailija. Hän toimi 1758 Mercure de Francen julkaisijana ja oli vuodesta 1763 Ranskan akatemian jäsen. Hänelle tuottivat suosiota eräät Voltairen tyyliset tragediat (Denys le tyran. 1748; Aristomène, 1749) ja sittemmin koomiset oopperat, joihin hän sepitti tekstin, mutta ennen kaikkea jokseenkin epämoraaliset Contes moraux (1761). Merkittävä on myös filosofinen romaani Bélisaire (1767) sekä Les Incas (1777), tavallaan Chateaubriandin Atalan edeltäjä, sekä 50 vuotta kattavat muistelmat Mémoires, mielenkiintoisina kuvauksina 1700-luvun salongeista. Marmontelin kootut teokset julkaisi ensin Pierre Tiffon Saint-Surin (1818–1819), sitten Mathieu-Guillaume-Thérèse Villenave (1819–1820).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean-François Marmontel Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Jean-Pierre de Bougainville | Ranskan akatemian jäsen  Tuoli 17 1763–1802 | Seuraaja: Jean-Pierre Louis de Fontanes |