stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saria (Mormonin kirja)
Mormonin kirjan kertomus > Sukupuu

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 | 34 | 35 | 36 | 37 | 38 | 39 | 40 | 41 | 42 | 43 | 44 | 45 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | Lehi | Lehi | Lehi | Lehi | Lehi | Lehi |  |  | Saria | Saria | Saria | Saria | Saria | Saria |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | Lehi | Lehi | Lehi | Lehi | Lehi | Lehi |  |  | Saria | Saria | Saria | Saria | Saria | Saria |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |


| Laman | Laman | Laman | Laman | Laman | Laman |  |  | Lemuel | Lemuel | Lemuel | Lemuel | Lemuel | Lemuel |  |  | Sam | Sam | Sam | Sam | Sam | Sam |  |  | Nefi | Nefi | Nefi | Nefi | Nefi | Nefi |  |  | Jaakob | Jaakob | Jaakob | Jaakob | Jaakob | Jaakob |  |  | Joosef | Joosef | Joosef | Joosef | Joosef | Joosef |
| Laman | Laman | Laman | Laman | Laman | Laman |  |  | Lemuel | Lemuel | Lemuel | Lemuel | Lemuel | Lemuel |  |  | Sam | Sam | Sam | Sam | Sam | Sam |  |  | Nefi | Nefi | Nefi | Nefi | Nefi | Nefi |  |  | Jaakob | Jaakob | Jaakob | Jaakob | Jaakob | Jaakob |  |  | Joosef | Joosef | Joosef | Joosef | Joosef | Joosef |
Lisäksi Sarialla on ainakin kaksi tytärtä.
Historiallisuus

Mormonit ovat perinteisesti pitäneet Sariaa ja muita Mormonin kirjan hahmoja historiallisina henkilöinä. Kirjan kuvaamista tapahtumista ei kuitenkaan ole tieteellistä näyttöä, ja sekulaarit tutkijat pitävät sitä 1800-luvun tuotteena.
Mormonin kirjan historiallisuuteen uskovien tutkijoiden parissa Saria on tulkittu Serajan feminiiniseksi vastineeksi, joka palautuisi heprean nimeen śryh, ’Jahven prinsessa’. Samantapaista naisen nimeä tiedetään käytetyn muinaisessa Lähi-idässä.
Merkitys

Saria on yksi kuudesta naisesta, jotka mainitaan Mormonin kirjassa nimeltä. Muut ovat Raamatun Eeva, Saara ja Maria sekä ei-raamatulliset Abis ja Isabel. Ensimmäisessä ja toisessa Nefin kirjassa Saria on ainoa nimetty nainen. Hänen luonnettaan ja tekemisiään ei paljoakaan kuvailla, mutta hänestä kerrotaan silti enemmän kuin kenestäkään muusta naishahmosta. Saria on enimmäkseen miehelleen uskollinen, hylkää kotinsa vastalauseitta ja kestää pitkän erämaavaelluksen koettelemukset. Poikiensa kadottua hän menettää hetkellisesti uskonsa ja napisee miestään vastaan. Toistamiseen hän ei nurise, vaikka seurue muuten onkin riitaisa.
Carol Lynn Pearsonin (1996) mukaan Mormonin kirjan naiset ovat hengellisesti riippuvaisia miehistä, mikä erottaa kirjan Raamatusta, jossa on monia naisprofeettoja. Tämä pätee Pearsonin mukaan myös Sariaan: sekä Lehi että Nefi näkevät näyssä elämän puun mutta Saria ei, eikä tällä ole ”omakohtaista yhteyttä taivaisiin”. Camille S. Williams ja Donna Lee Bowen (1992) kirjoittavat Sarian olleen velvoitettu seuraamaan miestään: ”Ei ole todisteita siitä, että hän olisi ollut mitään muuta kuin avulias [Jerusalemista] lähdön aikana, mutta ei ole myöskään todisteita siitä, että hänellä olisi ollut [uskonnollisia] näkyjä.” Kevin ja Shauna Christensen (1998) huomauttavat kuitenkin, ettei Lehi paheksu tai vähättele Sarian epätoivoa vaan ”lohduttaa” tätä. Wendy L. Bone (2001) katsoo Sarian ”uskon ja luottamuksen” tehneen mahdolliseksi sen, että Lehi jätti kotimaansa ja rikkautensa taakseen.
Encyclopedia of Mormonism (1992) tulkitsee Sarian ”oikeamielisen äidin” arkkityypiksi samaan tapaan kuin Abis on hurskaan palvelijan ja Isabel seksuaalisesti epäpuhtaan ulkopuolisen arkkityyppi. Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon presidentti Howard W. Hunter kirjoitti ”äiti Sarian ja yksinkertaisen palvelusneito Abisin – – tehneen töitä, joille ihmisten silmät eivät antaneet tunnustusta mutta jotka Jumalan silmät näkivät”. Christensenien (1998) mukaan Saria oli inhimillisistä heikkouksistaan huolimatta oikeamielinen ja siten esikuvallinen.
Saria on suosittu aihe Mormonin kirjan innoittamassa taiteessa. Hänet on kuvattu monissa maalauksissa, ja Louisa L. Green Richards kirjoitti hänestä runon ”The Mother of Nephi”, joka julkaistiin 1904.
Carl Johan Gabriel af Forselles

Carl Johan Gabriel af Forselles (23. joulukuuta 1858 Helsinki – 30. kesäkuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa  palvellut kenraaliluutnantti.
Af Forsellesin vanhemmat olivat everstiluutnantti, tilanomistaja Theodor Ulrik af Forselles ja Selma Sofia Alexandra Gabriella Cronstedt ja puolisot 1881–1893 Vera Sergejevna Juganova ja vuodesta 1897 Tyra Frigga Margareta Sofia af Forselles. Carl Johan Gabriel af Forselles tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1871. Hän valmistui koulusta priimuksena 1878, jolloin hänet ylennettiin vänrikiksi ja määrättiin Henkivartioväen Preobraženskojen rykmenttiin. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1878 ja luutnantiksi 1883. Af Forselles suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin 1883–1885, jonka jälkeen hänet ylennettiin alikapteeniksi ja määrättiin vanhemmaksi adjutantiksi 29. jalkaväkidivisioonaan. Vuonna 1886 hänet ylennettiin kapteeniksi ja määrättiin vanhemmaksi adjutantiksi 3. krenatööridivisioonan esikuntaan. Af Forselles siirtyi yleisesikuntaupseeriksi Moskovan sotilaspiirin esikuntaan 1889. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja vuonna 1894 everstiksi. Vuonna 1899 hänestä tuli 29. jalkaväkidivisioonan esikuntapäällikkö ja 114. Novotoržkin jalkaväkirykmentin komentaja vuonna 1901. Ylennyksen kenraalimajuriksi af Forselles sai 1904 ja hänet määrättiin Vilnan sotilaspiirin esikuntaan. Sieltä hänet siirrettiin 45. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi vuonna 1907. Tästä tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta hän sai eron kenraaliluutnanttina marraskuussa 1912. Helsingin kaupungin asuntolautakunnan majoitusmestariksi hänet nimitettiin 1914.
Shardik

| Shardik: Beklan herra> Shardik.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Richard Adams
Kansitaiteilija:  Martin White
Kieli:  englanti
Genre:  fantasiakirjallisuus
Julkaistu:  1974
Suomennos
Suomentaja:  Kristiina Rikman
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1980
Sivumäärä:  605
ISBN:  9510101184

Seuraava:  Maia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Shardik: Beklan herra (engl. Shardik) on vuonna 1974 ilmestynyt Richard Adamsin fantasiaromaani. Se on Adamsin toinen romaani ja ensimmäinen, joka sijoittuu hänen luomaansa Beklan valtakuntaan. Romaani kertoo jättiläiskarhun ympärille muodostuvasta uskonnosta.
Adams kirjoitti kymmenen vuotta myöhemmin romaanille jatko-osan Maia, joka sijoittuu useita vuosia Shardikin tapahtumien jälkeiseen aikaan.
Juoni

Kaksi kertaa miestä korkeampi karhu pakenee metsäpalon alta Ortelga-joen saarelle, josta sen löytää uupuneena Kelderek, metsästäjä, joka luulee karhun olevan Shardik, "Jumalan Voima", joka on palannut palvojiensa luokse. Kelderek kertoo uskostaan paikallisille paroneille ja papittarille. Ortelgalaiset olivat kerran Beklan valtakunnan hallitsijoita. Vastoin ylipapitar Tugindan toiveita käynnistetään sotilaallinen kampanja Beklan valloittamiseksi. Karhu rauhoitetaan, laitetaan häkkiin ja kuljetetaan sotaretkelle, kunnes se herää ja vapautetaan keskellä taistelua, jonka ortelgalaiset ovat häviämäisillään. Shardikin hyökkäys demoralisoi vihollisen, ja vastustajan armeija kokee murskatappion.
Kelderekistä tulee pappiskuningas, ja Shardikin palvonta palautetaan keskeiseen asemaan Beklassa. Viisi vuotta hallittuaan Bekla on edelleen sodassa, ja kansan keskellä on tyytymättömyyttä erityisesti ortelgalaisten laajentamaan lailliseen orjuuteen. Kun karhu karkaa jälleen, Kelderek lähtee takaa-ajoon yksin. He vaeltavat erämaassa pitkään horjuen, kumpikin nälänhädän ja hulluuden partaalla tavaten monia vihollisia matkan varrella. Kelderek menettää sekä kykynsä että halunsa jatkaa, koska hän on menettänyt uskonsa. Lopulta saapuessaan Zerayyn, lainsuojattomaan kaupunkiin sivilisaation rajojen takana, hän kohtaa uudelleen ylipapitar Tugindan ja Melathysin, Shardikin entisen papittaren, johon hän rakastuu.
Kelderek jää vangiksi Genshedille, laittomalle orjakauppiaalle, jolla on mukanaan suuri joukko lapsiorjia, joiden kiduttamisesta hän iloitsee. Genshed pakenee kapinajoukkoja, jotka halveksivat orjakauppaa, ja monet lapset eivät selviä marssista. Genshed on aikeissa tappaa Kelderekin, vaikka hän tietää vangin arvon Beklan entisenä hallitsijana, kun kuoleva Shardik syöksyy metsästä. Karhu hyökkää Genshedin kimppuun haavoittaen häntä kuolettavasti, ennen kuin se kaatuu kuolleena jokeen. Kelderek, uskonsa palanneena, palaa lasten kanssa Zerayn kaupunkiin, ja Beklan uudet hallitsijat nimittävät hänet sen kuvernööriksi. Joitakin vuosia myöhemmin kaupunki on nyt niin monien orpojen koti, että lapsia on kaksi kertaa enemmän kuin aikuisia, ja he työskentelevät tässä yhteiskunnassa aivan kuten aikuiset. Shardikin kuolemaa pidetään pyhänä ja merkkinä siitä, että kaikkia lapsia tulee arvostaa. Kelderek ja Melathys ovat naimisissa ja heillä on kaksi omaa lasta, ja he aloittavat kauppaneuvottelut kaukaisen Zakalonin valtakunnan lähettilään kanssa.
Carl Johan Hartman (kauppaneuvos)

Carl Johan Hartman
Carl Johan Hartman (3. kesäkuuta 1838 Vähäkyrö – 26. syyskuuta 1917 Vaasa) oli suomalainen kauppias ja yrittäjä, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Hartmanin vanhemmat olivat kauppias Carl Fredrik Hartman ja Maria Elisabet Jernström ja puoliso vuodesta 1863 Maria Elisabet Malmberg. Yritysjohtaja Erik Hartman oli heidän poikansa.  Carl Johan Hartman kävi ala- ja yläalkeiskoulun Vaasassa ja kauppakoulun Pietarsaaressa. Hän oli harjoittelija Nils Petter Åbergin liikkeessä Vaasassa 1851–1855 ja saatuaan porvarinoikeudet Vaasassa 1862 omisti siellä C. J. Hartmanin Siirtomaatavarakaupan, sittemmin C. J. Hartmanin Rautapuodin 1862–1910. Hartman oli rautakaupan edelläkävijöitä Suomessa. Hän oli myös Lahden Olutpanimon omistaja ja Wasa–Nordsjö Ångbåts -yhtiön osakas. Hän oli Vaasan kaupunginvanhin 1865–1875 ja Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen 1876–1902. Kauppaneuvoksen arvonimen Hartman sai 1889.
Browallius

Browallius on sukunimi, jonka tunnettuja kantajia ovat muun muassa:
Carl Browallius alk. Andersson (1868–1944), ruotsalainen näyttelijä
Irja Browallius (1901–1968), ruotsalainen kirjailija
Johan Browallius (1707–1755), Turun piispa
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Brousse-le-Château

Brousse-le-Châteaun linna
Brousse-le-Château on kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 163 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Brousse-le-Châteaun pinta-ala on 16 neliökilometriä.
Kunta on valittu kauneimpien ranskalaiskylien Les Plus Beaux Villages de France -järjestön jäseneksi.
Brigette Lacquette

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Brigette Lacquette vuonna 2019. |  Brigette Lacquette vuonna 2019. |  Brigette Lacquette vuonna 2019. |  |
Maa:  Kanada
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 2015 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2016 |  |  |
|  Pronssia | Suomi 2019 |  |  |
Brigette Lacquette (s. 11. lokakuuta 1992) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on saavuttanut olympialaisissa hopeaa Pyeongchangissa 2018 ja MM-kilpailuissa hopeaa Ruotsissa 2015 ja Kanadassa 2016 sekä pronssia Suomessa 2019. Lacquette on ensimmäinen Kanadan Ensimmäisiin kansakuntiin kuuluva naisjääkiekkoilija, joka päässyt maan olympiajoukkueeseen.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Lacquette voitti kultaa vuonna 2010 ja saavutti hopeaa vuonna 2009. Vuoden 2010 turnauksessa hänet valittiin parhaaksi puolustajaksi ja hän oli ykkönen syöttötilastossa ja plus–miinus-tilastossa.
Lacquette on edustanut Manitoban yliopistoa kaudella 2010–2011, Minnesota Duluthin yliopistoa vuosina 2011–2015 sekä CWHL-joukkue Calgary Infernoa vuodesta 2015. Hän voitti CWHL:n mestaruuden eli Clarkson Cupin vuonna 2016.
Brovello-Carpugnino

| Brovello-Carpugnino |
| --- | --- |

 Brovello-Carpugnino
 Koordinaatit: 45°50′N, 8°31′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Piemonte
Maakunta:  Verbano-Cusio-Ossola
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Cristina Bolongaro
Pinta-ala:  
 – Maa:  8,22  km²
Korkeus:  445 (min. 340 - maks. 867) m
Väkiluku (2015):  701
 – Väestötiheys:  85  as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  28833
Suuntanumero(t):  0323
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Brovello-Carpugnino on kunta Pohjois-Italiassa Verbano-Cusio-Ossolan maakunnassa Piemonten alueella. Brovellon naapurikunnat ovat Armeno, Gignese, Lesa, Massino Visconti ja Stresa.
Bruno Musarò

Bruno Musarò vuonna 2019.
Bruno Musarò (s. 27. kesäkuuta 1948 Andrano) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti. Hänet vihittiin papiksi Otranton arkkihiippakuntaan 19. syyskuuta 1971 ja nimitettiin Abarin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Panamaan 3. joulukuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1995. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Jorge María Mejía.
Musarò sai 25. syyskuuta 1999 nimitykset apostoliseksi nuntiukseksi Madagaskarille, Komoreille, Seychelleille ja Mauritiukselle. 10. helmikuuta 2004 hänet nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Guatemalaan, 5. tammikuuta 2009 Peruun ja 6. elokuuta 2011 Kuubaan.
Carl Johan Ehrenstolpe

Carl Johan Ehrenstolpe (16. heinäkuuta 1791 Kangasala – 7. marraskuuta 1868 Pori) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Carl Johan Ehrenstolpen vanhemmat olivat everstiluutnantti, Oulun läänin maaherra Carl Henrik Ehrenstolpe ja Anna Elisabet von Kothen (1757-1818), kamariherra Gregorius Johan von Kothenin ja Janakkalan Hakoisten kartanon Ulrika Eleonora Ugglan tytär.
Carl Johan Ehrenstolpe opiskeli Haapaniemen sotakoulussa vuosina 1807–1808. Hänet ylennettiin vänrikiksi vuonna 1812, aliluutnantiksi 1814, luutnantiksi 1816, alikapteeniksi vuonna 1819 ja majuriksi vuonna 1820, jolloin hän palveli Suomen 1. jalkaväkirykmentin Turun pataljoonan esikunnassa. Hänet siirrettiin seuraavana vuonna 46. jalkaväkirykmenttiin ja vuonna 1829 edelleen 85. Viipurin jalkaväkirykmenttiin, jonka pataljoonankomentaja hänestä tuli saman vuoden lopussa.
Ehrenstolpe määrättiin vuonna 1831 Venäjän santarmijoukkojen päällikön esikuntaan, mutta siirrettiin vuonna 1832 yleisesikuntaupseeriksi Tarton santarmijoukkojen esikuntaan. Everstiluutnantiksi hänet ylennettiin vuonna 1833 ja everstiksi vuonna 1840. Armeijan ratsuväen luetteloihin vuonna 1846 merkittynä hänet määrättiin Käkisalmen paikallismajuriksi vuonna 1846, mistä tehtävästä hän erosi viran lakkauttamisen takia vuonna 1857. Eron sotapalveluksesta Ehrenstolpe sai kenraalimajurina vuonna 1862.
Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1821 oli Catarina Charlotta Maria von Schantz (1801-1833), joka oli everstiluutnantti Carl Constantin von Schantzin ja Carolina Lovisa Weissmann von Weissensteinin vanhin tytär. Toinen puoliso vuodesta 1834 oli hänen oma sisarentyttärensä (??) Emilia Elisabet von Karm (1813-1893), joka oli Jacob Magnus von Karmin ja Angelique Ehrenstolpen tytär ja Carl Henrik Ehrenstolpen tyttärentytär.
Ensimmäisestä avioliitosta syntyi viisi lasta, joista kaksi eli aikuisiksi:
Anna Maria Karolina Adelaide Ehrenstolpe Kroijerus (1822-1871), avioitui kirkkoherra, leskimies Sigfrid Gustaf Leonard Kroijeruksen (Krogerus)  (1803-1866) kanssa, jolla oli kahdeksan lasta; avioliitto oli lapseton
Elisabeth Hortensia Ehrenstolpe von Bock (1824-1852), avioitui vuonna 1849 virolaisen arkkitehti Gustav Wilhelm von Bockin (1823-1900) kanssa; kuoli Kiovassa Karl Ludwig Hjalmar von Bockin synnytyksessä, poika kuoli myös.
Julia Ehrenstolpe (1827-1830), kuoli lapsena;
kaksoset Carl Julius Alexander Ehrenstolpe (1829-1829) ja Maria Lovisa Wilhelmina Ehrenstolpe (1829-1830), kuolivat sylilapsina.
Toisesta avioliitosta syntyi viisi lasta Tartossa ja Käkisalmessa, joista kaksi eli aikuisiksi.
Angelique Ehrenstolpe; (1835-1835), kuoli sylilapsena
Alfred Henrik Baltzar Ehrenstolpe; (1837-1896)
Jenny Ehrenstolpe; (1840-1842), kuoli lapsena
alikapteeni Axel Nikolai Ehrenstolpe; (1843-1884), kuoli naimattomana Pietarissa
Gustaf Vilhelm Ehrenstolpe; (1848-1849), kuoli sylilapsena
Virka- ja valtiopäivämies Alfred Henrik Balthasar Ehrenstolpe oli Carl Johan Ehrenstolpen poika toisesta avioliitosta.
Bruno Nurmi-Johansson

Bruno Nurmi-Johansson esiintymässä vuonna 1953.
Bruno Nurmi-Johansson (3. syyskuuta 1900 – 12. maaliskuuta 1979) oli taiteilijanimeä Mr. Bruno käyttänyt suomalainen taikuri ja vatsastapuhuja.
Nurmi toimi nuorena järjestäjänä ja apulaisohjaajana teattereissa ja elokuva-alalla. Hän oli myös mukana järjestäjänä ja kuuluttajana useiden ulkomaisten sirkusseurueiden Suomen-kiertueilla. Nurmi ryhtyi taikuriksi ja vatsastapuhujaksi 1930-luvulla ja hän esiintyi muun muassa sotavuosina viihdytyskiertueiden mukana rintamalla. Sotien jälkeen Nurmi jatkoi taikurina ja vatsastapuhujana, ja hän toimi myös muun muassa Sirkus Sariolan kiertueilla juontajana.
Nurmi sai 1974 ensimmäisenä suomalaisena sirkustaiteilijana valtion taiteilijaeläkkeen.
Bruno Nicolai

| Bruno Nicolai |
| --- | --- |
 Nicolai noin vuonna 1973.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. toukokuuta 1926 Rooma, Italia
Kuollut: 18. elokuuta 1991 (65 vuotta) Rooma, Italia
Ammatti:  säveltäjä
Muusikko
Aktiivisena:  1964–1991
Tyylilajit:  elokuvamusiikki
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Bruno Nicolai (20. toukokuuta 1926 Rooma – 18. elokuuta 1991 Rooma) oli italialainen elokuvamusiikin säveltäjä.
Opiskellessaan pianonsoittoa ja säveltämistä Rooman Conservatorio Santa Ceciliassa 1950-luvulla Nicolai ystävystyi Ennio Morriconen kanssa, mistä lähtien he tekivät työtä yhdessä kauan.
Sengoku Basara

| Sengoku Basara |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Capcom
Julkaisija:  Capcom
Ensijulkaisu:  Sengoku Basara
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Sengoku Basara on Capcomin kehittämä ja julkaisema videopelisarja, jonka ympärille on luotu laajasti oheismateriaalia, kuten kaksi animesarjaa sekä elokuva. Sarjan tarina perustuu löyhästi Sengoku-kauden Japanin henkilöihin ja tapahtumiin.
Sarjan pelit

Sengoku Basara (Devil Kings)
Sengoku Basara 2
Sengoku Basara X
Sengoku Basara: Battle Heroes
Sengoku Basara: Samurai Heroes (Sengoku Basara 3)
Sengoku Basara: Chronicle Heroes
Sengoku Basara 4
Sengoku Basara: Sanada Yukimura-den
Sengoku Basara: Anniversary
Aiheesta muualla

Pelisarjan viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Sabri Lamouchi

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 9. marraskuuta 1971 (ikä 52)
Syntymäpaikka: Lyon, Rhône, Ranska
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 cm
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1990–1994 | Olympique Alès | 106 | (26) |
| 1994–1998 | AJ Auxerre | 129 | (19) |
| 1998–2000 | AS Monaco | 56 | (4) |
| 2000–2003 | Parma | 90 | (7) |
| 2003–2005 | Internazionale | 16 | (0) |
| 2004–2005 | → Genoa | 20 | (1) |
| 2005–2006 | Olympique Marseille | 36 | (5) |
| 2006–2007 | Al-Rayyan | 7 | (6) |
| 2007–2008 | Umm-Salal | 10 | (1) |
| 2009 | Al Kharaitiyat |  |  |
Maajoukkue
| 1996–2001 | Ranska | 12 | (1) |
Valmennusura
2012–2014: Norsunluurannikko
2014–2017: El-Jaish
2017–2018: Stade Rennais
2019–2020: Nottingham Forest
2020–2021: Al-Duhail
2023: Cardiff City
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Sabri Lamouchi (s. 9. marraskuuta 1971) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana

Lamouchi aloitti pelaajauransa Olympique Alès'ssa 1990-luvun alussa. Hän edusti seuraa neljä vuotta onnistuen vakuuttamaan pääsarjassa pelanneen AJ Auxerren ja hän siirtyi seuraan kesällä 1994. Auxerressa Lamouchi voitti Ranskan liigamestaruuden ja cupin kaudella 1995/96 ja teki lopullisen läpimurtonsa jalkapalloilijana. Lamouchi edusti Auxerrea neljän kauden ajan, kunnes siirtyi AS Monacoon.
Lamouchi jätti Ranskan kentät kauden 1997/98 jälkeen siirtyen Serie A:han Parman joukkueeseen. Ura Italiassa ei kuitenkaan sujunut toivotulla tavalla, vaikka hän siirtyikin Parmasta suurseura Internazionaleen kaudeksi 2003/04. Peliaikaa suurseurassa ei juuri tullut ja hän pelasi kauden 2004/05 lainalla Genoassa. Ranskaan Lamouchi palasi kaudella 2005/06 pelaten ensin syyskauden lainalla ja siirtyen tammikuussa varsinaisesti Olympique de Marseilleen. Lamouchi jätti Marseillen syksyllä 2006 ja hyvästeli samalla Ranskan kentät. Hän pelasi vielä Qatarin liigassa Al-Rayyanin, Umm-Salalin ja Al-Kharitiyathin joukkueissa kunnes lopetti uransa 37-vuotiaana vuonna 2009.
Maajoukkuetasolla tunisialaistaustainen Lamouchi edusti Ranskaa 12 A-maaottelussa vuosina 1996–2001. Hän oli mukana EM-kisoissa 1996 Ranskan sijoittuessa neljänneksi.
Meriitit pelaajana

Ranskan mestaruus (2): 1996, 2000
Coupe de France: 1996
Hopeaa: 2006
Coppa Italia: 2002
EM-neljäs: 1996
Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Lamouchi on toiminut Canal+ -kanavan asiantuntijana ja osallistunut maailmanrauhaa ajavan L'Organisation pour la Paix par le Sport-organisaation toimintaan. Valmennusuransa Lamouchi aloitti toukokuun lopulla 2012, kun hänestä tuli yllättäen Norsunluurannikon uusi maajoukkuevalmentaja.  Lamouchin ensimmäinen arvoturnaus Norsunluurannikon päävalmentajana oli Afrikan mestaruusturnaus 2013. Mestaruushopeaa puolustaneet Norsut voittivat alkulohkon, mutta hävisivät puolivälierissä Nigerialle 2–1. Lamouchi luotsasi joukkueensa MM-kisoihin 2014, kun ratkaisevassa karsinaotteluparissa Senegal kaatui 4–2. MM-lopputurnauspaikka oli Norsunluurannikolle kolmas peräkkäinen. Lopputurnaus itsessään ei sujunut Norsuilta toivotulla tavalla ja hävittyään viimeisen alkulohkon ottelunsa Kreikalle 2–1 joukkue putosi jatkosta. Tappiollisen ottelun jälkeen Lamouchi ilmoitti eroavansa tehtävästään.
Vuoden 2015 alussa hän aloitti Qatar Stars Leaguessa pelanneen El-Jaishin päävalmentajana. Lamouchin johdolla seura sijoittui kauden päätteeksi liigassa kolmanneksi. Kaudella 2015/16 hän johdatti seuran Qatarin cupin mestariksi. Lamouchi jätti seuran kauden 2016/17 päätteeksi luotsattuaan El-Jaishin Qatarin liigassa neljänneksi. Seura fuusioitui kauden jälkeen Lekhwiyan kanssa.
Marraskuun alussa 2017 Lamouchista tuli Ranskan liigassa sijalla 10 majailleen Stade Rennais'n päävalmentaja. Lamouchin johdolla Rennes pelasi vahvan loppukauden ja hävisi joulutauon jälkeen vain kolme liigaottelua. Lopulta Rennes sijoittui viidenneksi ja selvitti tiensä Eurooppa-liigaan. Kausi 2018/19 sujui kehnommin ja Rennes juuttui liigan keskikastiin voitettuaan vain neljä liigaottelua 15 pelaamastaan. Lamouchi sai lopulta potkut joulukuun alussa 2018, kun Rennes oli kärsinyt 1-4 kotitappion RC Strasbourgille.
Kesäkuun lopussa 2019 Lamouchi allekirjoitti valmennussopimuksen Englannin Mestaruussarjan Nottingham Forestin kanssa. Lamouchin johdolla Nottingham taisteli koronaviruksen osin keskeyttämällä kaudella 2019/20 noususta Englannin Valioliigaan, mutta lähes koko kauden nousukarsintoihin oikeuttaneilla sijoilla ollut Forest hävisi viimeisellä kierroksella Stokelle ja jäi seitsemänneksi. Sijoitus oli joukkueen paras sitten kauden 2010/11 ja pettymyksestä huolimatta Lamouchi sai jatkaa tehtävässään. Hän sai kuitenkin potkut jo lokakuun alussa 2020, kun Forest oli hävinnyt kaikki viisi pelaamaansa ottelua kaudella 2020/21.
Pian Forest-potkujensa jälkeen Lamouchi palasi Qatariin, kun hänestä tuli Al-Duhailin päävalmentaja. Seura purki hänen sopimuksena elokuussa 2021.
Tammikuussa 2023 Lamouchista tuli Mestaruussarjassa putoamiskamppailuun vajonneen Cardiff Cityn päävalmentaja. Lamouchi onnistui pelastamaan seuran sarjapaikan, kun Cardiff voitti kuusi hänen alaisuudessaan pelaamistaan 18 ottelusta. Kauden jälkeen Lamouchi kuitenkin jätti seuran sopimusneuvotteluiden kariuduttua.
Meriitit valmentajana

Qatarin cup: 2016
AM-puolivälierät: 2013