stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stångebron taistelu
Taistelu ja aselepo

Linköpingissä taisteluun valmistautunut Sigismundin armeija miehitti läheisen Stångejoen ylittäneet kaksi siltaa, Stora ja Lilla Stångebron. Kaarlen armeija saapui 25. syyskuuta ja kävi taisteluun. Kuten Stegeborgissa muutamaa viikkoa aiemmin, paksun sumun turvin edennyt Kaarle lupasi keskeyttää taistelun ja aloittaa neuvottelut, mihin Sigismund suostui. Kun neuvotteluihin valmistautuneet Sigismundin joukot jättivät silloille vain etuvartion, Kaarlen armeija hyökkäsikin yllättäen täydellä voimalla ja valtasi sillat sekä niitä puolustaneet tykit. Sigismundin joukot onnistuivat hetkellisesti miehittämään pienemmän sillan, Lilla Stångebron, mutta tulivat lyödyiksi yrittäessään puolustaa sitä. Taistelussa kaatui noin 2 000 sotilasta, joista monet hukkuivat jokeen.
Taistelun hävinnyt Sigismund joutui pyytämään aselepoa. Kaarlen ehtona aselevolle oli Sigismundia tukeneiden valtaneuvosten luovuttaminen hänelle, mihin Sigismundin oli suostuttava. Taistelupäivän iltana hän luovutti vangeiksi Erik Sparren, Ture Bielken, Göran Possen sekä Gustav ja Sten Banérin. Aseleposopimus allekirjoitettiin Linköpingissä 28. syyskuuta 1598. Sopimus antoi Sigismundin pitää nimellisen Ruotsin kuninkuuden sillä ehdolla, että hän lähettäisi sotajoukkonsa pois, noudattaisi hallitsijanvakuutustaan (ei toteuttaisi vastauskonpuhdistusta Ruotsissa) ja matkustaisi Tukholmaan. Todellinen valta olisi jäänyt Kaarlelle.
Myöhemmin Sigismund kuitenkin muutti mielensä, ja Tukholmaan menemisen sijasta hän livahti lokakuussa takaisin Puolaan jättäen Ruotsin Kaarlen käsiin. Ruotsissa Sigismundille uskollisten joukkojen haltuun jäi ainoastaan Kalmarin linna, joka antautui maaliskuussa 1599. Sota jatkui vielä pitkään Suomessa ja Virossa, jotka Kaarle-herttua lopulta myös valloitti. Stångebron taistelu käytännössä päätti viimeisen Ruotsin omalla maaperällä käydyn sisällissodan.
Muuta

Sigismundia tukenut Suomen käskynhaltija Arvid Stålarm kokosi Suomesta ja Virosta armeijan, joka nousi maihin Tukholman pohjoispuolella Gröneborgissa 25. heinäkuuta 1598. Stålarm kuitenkin lähti takaisin Suomeen vain muutaman päivän kuluttua, kun Sigismundin armeija ei vielä ollut saapunut Ruotsiin ja Kaarle valmistautui karkottamaan suomalaiset. Vangittuaan Kaarlea Suomessa tukeneen Hannu Hannunpojan Stålarm lähti uudelleen Ruotsiin syyskuussa 1598, mutta ei ehtinyt saapumaan ajoissa. Sigismundin avuksi tuli Suomesta vain Akseli Kurjen komentama merkityksettömän pieni sotajoukko. Suomalaiset historioitsijat ovat myöhemmin pohtineet, olisiko Stålarmin apujoukkojen mukanaolo voinut kääntää Stångebron taistelun Sigismundin voitoksi.
Stångebron taistelupaikalla on nykyään kaksi muistomerkkiä, jotka on pystytetty vuosina 1898 ja 1998.
Stereotyyppinen käytös

Kaksi kulta-arattia lintulassa, vasemmanpuoleisella höyhentennyppimiskäytökselle tyypillinen kalju rinnassa.
Stereotyyppisellä käytöksellä eli sensorismilla, stimmailulla (engl. stimming), toistavalla käyttäytymisellä tai maneereilla viitataan yleensä ilmiötä tuntemattomien henkilöiden mielestä eriskummalliselta vaikuttavaan käytökseen, jota esiintyy etenkin lapsuudessa muun muassa lähes kaikilla Kannerin autisteilla, syntymästään sokeilla lapsilla sekä vähävirikkeisissä olosuhteissa pidettävillä eläimillä. Myös muut kuin erityisryhmien edustajat harrastavat toisinaan stimmailua, kuten hiusten pyörittelyä, kynsien pureskelua tai jalalta toiselle keinumista.
Sensorismia voidaan pitää elollisten olentojen luontaisena tapana lievittää elimistön stressiä, koska saman liikkeen jatkuva toistaminen saa aivot erittämään endorfiineja eli hyvää oloa tuottavia hormoneja. Autisteilla tehdyissä tutkimuksissa onkin huomattu, että sensorismi palauttaa ylivirittyneen hermoston takaisin normaalitilaan. Eläimillä sensorismia ilmenee etenkin silloin, jos niitä pidetään liian ahtaissa oloissa. Tällöin ne saattavat esimerkiksi ajaa takaa häntäänsä tai kävellä saman reitin yhä uudelleen ja uudelleen.
Sensorismi ihmisillä

Ihmisellä sensorismi ilmenee esimerkiksi heijaamisena eli ylävartalon heiluttamisena puolelta toiselle, sormien liikutteluna silmien edessä tai silmien paineluna, hyppelynä, pyörimisenä, sanojen loputtomana toistamisena tai esineiden kolisteluna. Samalla lapsi näyttää vetäytyvän omaan maailmaansa, pois vuorovaikutuksesta. Sensorismi alkaa yleensä 1/2–1 vuoden iässä ja vähenee iän myötä.
Koska sokea ei pysty ottamaan toisten käyttäytymisestä mallia näön kautta ja koska yksittäiset stereotypiat ovat usein hyvin samanlaisia täysin sokeillakin henkilöillä, on päätelty, että ne olisivat ihmisen sisäsyntyistä tunneilmaisua. Jotkut ovat jopa kutsuneet stereotypioita voidaankin sokean tai autistisen henkilön luontaiseksi kehonkieleksi.
Esimerkiksi oman akselinsa ympäri pyörimisen on havaittu rauhoittavan parasympaattista hermostoa.
Sensorismin syyt

Sensorismia ilmenee yleisimmin silloin, kun lapsi on yli- tai alivirittyneessä tilassa. Alivirittyneisyyden tilassa lapsi voi olla esimerkiksi väsynyt tai vailla mielekästä tekemistä. Myös vahvat tunnetilat – ilo, innostus, viha, jännitys tai pelko – liittyvät usein sen esiintymiseen. Sensorismia saattaa ilmetä myös silloin kun lapsi kokee, että häneltä odotetaan liikaa. Rytminen liikehtiminen saattaa myös tukea jotakin tarkoituksenmukaista toimintaa, esimerkiksi keskittymistä puhumiseen. Aivotutkija Kamila Markram on esittänyt, että sensorismi saattaa olla autistisen lapsen ainoita keinoja paeta liian räikeältä ja hälyisältä tuntuvaa maailmaa.
Myös fysiologisia syitä on tarjottu selitykseksi sensorismille. Aivojen näkökeskus ja tasapainoaisti tarvitsevat virikkeitä, ja koska niitä ei ole luontaisesti kovin paljoa tarjolla näkövammaiselle ihmiselle, on ajateltu, että sokea lapsi loisi itselleen valoaistimuksia painamalla silmiään ja tasapainoaistimuksia pyörimällä, hyppimällä tai heijaamalla.
Suhtautuminen sensorismiin

Suhtautuminen sensorismiin vaihtelee muun muassa maan kuntoutuskulttuurin mukaan. Suomen kuntoutuskulttuurissa ei ole yksiselitteistä suhtautumista, mutta jotkut valtaväestön edustajat kutsuvat sensorismia ei-toivotuksi käyttäytymiseksi tai suorastaan virheliikkeiksi, koska he kokevat ne häiritseviksi. Sensorismi saattaa aiheuttaa ahdistusta etenkin silloin, kun tilanteen tarkkailija ei ymmärrä, mistä siinä on kyse.
Ivar Lovaasin 1970-luvulla kehittämässä niin sanotussa Lovaasin menetelmässä eli ABA-terapiassa pyrittiin kitkemään sensoristinen käyttäytyminen fyysisen väkivallan kuten läimäyttelyn, nipistelyn, tukistamisen ja sähköiskujen avulla. Fyysisten rangaistusten käytöstä luovuttiin myöhemmin kyseisen terapian yhteydessä, mutta sensorismi pyritään silti edelleen lopettamaan tiukkojen kieltojen ja käskyjen avulla.
Steve Holman

Steven Clifton Orlando Holman (s. 2. maaliskuuta 1970 Indianapolis) on yhdysvaltalainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili keskimatkojen juoksussa ja kestävyysjuoksussa.
Holman juoksi 1 500 metrillä Barcelonan olympialaisissa 1992, joissa hän pääsi välieriin saakka. Hän voitti matkalla vuoden 1992 NCAA:n mestaruuden ja sijoittui seuraavan vuoden halli-MM-kisoissa neljänneksi ajallaan 3.45,59. Holman oli MM-kisoissa 1997 välieränsä seitsemäs 1 500 metrin matkalla eikä päässyt loppukilpailuun, mutta sijoittui 3 000 metrillä kuudenneksi sisäratojen MM-kisoissa 1999. Hän oli vuoden 1999 ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuissa 1 500 metrin matkalla yhdeksäs ja voitti saman matkan Yhdysvaltain-mestaruuden.
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde: IAAF
1 500 m: 3.31,52 (Brysselissä 1997)
3 000 m (sisäradat): 7.42,49 (Fairfaxissa 1996)
Stronghold (Summoningin albumi)

| Stronghold Summoning |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1998
 Julkaistu: 11. toukokuuta 1999
 Tuottaja(t): Summoning
 Tyylilaji: Tunnelmallinen black metal
 Kesto: 64.21
 Levy-yhtiö: Napalm Records
Summoningin muut julkaisut
| Dol Guldur 1996 | Stronghold 1999 | Let Mortal Heroes Sing Your Fame 2001 |
Stronghold on black metalia soittavan Summoningin neljäs studioalbumi. Levyn on julkaissut itävaltalainen Napalm Records vuonna 1999.
Musiikillisesti Stronghold on melodista black metalia, uutena lisänä on Where hope and daylight diessä esiintyvät naisvokaalit, jotka teki, muun muassa yhtyeessä Die verbannten Kinder Evas vaikuttava, Tania Borsky. Stronghold erosi edeltäjistään myös kitarapainotteisuutensa takia. Yhtye myös sisällytti kappaleisiinsa puhenäytteitä elokuvista Braveheart - taipumaton ja Legenda. Levy on äänitetty Protectorin kotona, Nachtschatten studiollaselvennä.
Kappalelista

Rhûn (3.25)
Long Lost to Where No Pathway Goes (7.23)
The Glory Disappears (7.50)
Like Some Snow-white Marble Eyes (7.20)
Where Hope and Daylight Die (6.29)
The Rotting Horse on the Deadly Ground (8.26)
The Shadow Lies Frozen on the Hills (7.01)
The Loud Music of the Sky (6.48)
A Distant Flame Before the Sun (9.00)
Muusikot

Silenius
Protector
Tania Borsky
Arvostelut

Metalliluola: 10/10
Aiheesta muualla

Stronghold (Summoningin albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Stronghold Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
SpaceX Crew-1

| SpaceX Crew-1 |
| --- | --- |

Lennon tilastotiedot
Avaruusaluksen nimi:  Crew Dragon Resilience
Kantoraketti:  Falcon 9 B5 B1061.1
Laukaisu:  16. marraskuuta 2020 00:27 UTC
SpaceX Crew-1 (tai USCV-1) on SpaceX:n miehitetty avaruuslento ISS:lle. Laukaisu tapahtui 16. marraskuuta 2020 (UTC). Lento kuuluu NASAn Commercial Crew Program -ohjelmaan ja on ohjelman ensimmäinen operatiivinen lento. Kyseessä on kahden testilennon jälkeen kaikkiaan ohjelman kolmas lento ISS:lle, toinen miehitetty lento ja ensimmäinen 4 hengen lento.
Lisääntynyt kuljetuskapasiteetti mahdollistaa ISS:n miehistön lukumäärän noston seitsemään. Avaruussukkula lentojen loputtua 2011 (STS-135) aseman miehistöä on voitu kuljettaa vain kolmipaikkaisella Sojuzilla.
Miehistö

Michael S. Hopkins, NASA, Komentaja, Retkikunta 64
Victor J. Glover, NASA, Lentäjä, Retkikunta 64
Soichi Noguchi, JAXA, Tehtäväspesialisti, Retkikunta 64
Shannon Walker, NASA, Tehtäväspesialisti, Retkikunta 64
Lento

Laukaisu tapahtui 00:27 UTC 16. marraskuuta 2020. Resilience telakoitui ISS:n Harmony-moduulissa olevaan IDA-2 -telakkaan 17. päivä 04:01 UTC noin 27,5 tuntia laukaisun jälkeen.
Miehistön on tarkoitus olla asemalla 6 kuukautta ja palata sitten Maahan Resilience-aluksella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
CREW-1 (USCV-1) | FALCON 9 BLOCK 5
SpaceX:n Dragon- ja Dragon 2 -lennot()
| --- | --- |
Testilennot:   Dragon test flight  COTS-1  COTS-2  Pad Abort Test  Demo-1  In-Flight Abort Test  Demo-2 
ISS-logistiikka:   CRS-1  CRS-2  CRS-3  CRS-4  CRS-5  CRS-6  CRS-7†  CRS-8  CRS-9  CRS-10  CRS-11  CRS-12  CRS-13  CRS-14  CRS-15  CRS-16  CRS-17  CRS-18  CRS-19  CRS-20  CRS-21  CRS-22  CRS-23  CRS-24  CRS-25  CRS-26  CRS-27  CRS-28  CRS-29  CRS-30  CRS-31 
Miehitetyt lennot:   Demo-2  Crew-1  Crew-2  Inspiration4  Crew-3  Axiom-1  Crew-4  Crew-5  Crew-6  Axiom-2  Crew-7  Axiom-3  Crew-8  Polaris Dawn  Crew-9  Fram2 
Katso myös:   Falcon 9  Falcon 9:n laukaisut  COTS  CRS  Dragon  Dragon 2  Commercial Crew Development  Commercial Crew Program 
Kesken olevat lennot on lihavoitu • kursivoituja lentoja ei ole lennetty • †-merkki tarkoittaa epäonnistunutta laukaisua
Steve J. Harris

Steve J. Harris (s. 3. joulukuuta 1965) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi Eugene Youngina televisiosarjassa Oikeus ja kohtuus, mutta on esittänyt myös elokuvarooleja, muun muassa elokuvassa Minority Report.
Hänellä oli myös äänirooli vuoden 2004 Batman-animaatiosarjassa, jossa hän esitti etsivä Ethan Bennettiä.
Harris syntyi Chicagossa, Illinoisissa. Hänellä on vuonna 1969 syntynyt veli Wood Harris, joka on myös näyttelijä.
Harris oli vuosina 1999 ja 2000 ehdolla kahden Emmy-palkinnon saajaksi.
Aiheesta muualla

Steve Harris Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Suomenlinnan vankileirin muistopaikka

Marja Kanervo, Suomenlinnan vankileirin muistopaikka, 2004.
Suomenlinnan vankileirin muistopaikka on kuvataiteilija Marja Kanervon suunnittelema maataideteos punavankien muistoksi Suomenlinnan Ison Mustasaaren pohjoisrannassa Kasinopuistossa lähellä lauttarantaa. Teos koostuu kahdesta kalliosta, luonnontilaisesta ja louhitusta, sekä kivestä hakatusta suorakulmiosta. Teos on saatu aikaan muokkaamalla ja rajaamalla ympäristöä. Kallioon on kaiverrettu vuosiluvut "1918" ja "1919". Kallion päällä virtaa vesi.
Suomenlinnan vankileirin muistoksi tehty teos julkistettiin 28. syyskuuta 2004. Muistopaikka valittiin samana vuonna vuoden ympäristötaideteokseksi. Muistopaikan maisemoinnissa Marja Kanervon avustajana oli maisema-arkkitehti Saara Pyykkö.
Suomen itsenäisyyden alkuaikoina Suomenlinnassa toimi vankileiri lähes vuoden ajan (14.4.1918 -14.3.1919). Sisällissodan päätyttyä leirille koottiin noin 8 000 vankia, joista noin 1 600 menehtyi lähinnä aliravitsemukseen. Vankileirillä kuolleita vietiin haudattaviksi Santahaminaan. Muistopaikkahankkeen aloitteentekijöitä olivat Suomenlinnan vankileirillä kärsineiden ja kuolleiden omaiset.
Suikeanoidanlukko

| Suikeanoidanlukko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Saniaiset Pteridophytina
Luokka::  Ophioglossopsida
Lahko::  Ophioglossales
Heimo::  Käärmeenkielikasvit Ophioglossaceae
Suku::  Noidanlukot Botrychium
Laji::  lanceolatum
Kaksiosainen nimi
 Botrychium lanceolatum  (S. G. Gmel.) Ångstr. 
Katso myös
   Suikeanoidanlukko Wikispeciesissä   Suikeanoidanlukko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suikeanoidanlukko (Botrychium lanceolatum) on harvinainen, noidanlukkoihin kuuluva saniaislaji. Suomessa suikeanoidanlukko on suuresti harvinaistunut ja luokitellaan vaarantuneeksi lajiksi.
Ulkonäkö ja koko

Suikeanoidanlukon maavarresta nousee pystysuoraan 5–25 senttimetriä korkea lehti, joka on jakautunut yläosastaan lehteen ja itiöpesäkkeistöön. Kellanvihreä lehtilapa on ruoditon, leveän kolmiomainen ja noin leveytensä pituinen. Lehdyköitä on 3–5 paria ja ne ovat pitkulaisia, keskisuonellisia ja lavan kärkeä kohti pieneneviä. Alimmat lehdykät ovat pitkiä ja etuviistoon lyhytliuskaisia tai hampaisia. Itiöpesäkkeistö on pitkäperäinen ja haarova. Itiöpesäkkeet ovat lyhytperäisiä ja sijaitsevat usein rypälemäisinä ryhminä, kypsinä ne ovat väriltään ruosteenruskeita. Suikeanoidanlukon itiöt kypsyvät Suomessa kesä-elokuussa. Alkeisvarsikko on maansisäinen ja mukulamainen. Lajin esiintyminen on hyvin epäsäännöllistä ja epäsuotuisina aikoina se saattaa piillä maan alla vuosia. Muiden noidanlukkojen tapaan laji viettää yhteiselämää sienten kanssa.
Muista noidanlukoista suikeanoidanlukon saattaa sekoittaa saunionoidanlukon (B. matricariifolium) tai pohjannoidanlukon (B. boreale) äärimmäisyysmuotoihin. Läheisimmin laji muistuttaa pohjannoidanlukkoa, jonka lehtilavan tyvipuolen liuskat ovat leveämpiä ja selvästi toisiaan peittäviä. Saunionoidanlukolla lehtilapa on puolestaan kolmiomaisen sijaan pitkulainen ja sen liuskat näkyvästi suonellisia.
Levinneisyys

Suikeanoidanlukkoa tavataan Euroopassa Norjassa, Ruotsin keski- ja pohjoisosissa, Suomessa, Kaakkois-Venäjällä, Alpeilla ja Islannissa. Lajia tavataan satunnaisesti myös Venäjän Kaukoidässä ja Japanissa, sekä edelleen Alaskassa, Kalliovuorilla ja Grönlannissa. Samoilla leveysasteilla Pohjois-Amerikan keski- ja itäosissa  tavataan lajin muunnosta (var. augustisegmentum).
Suomesta suikeanoidanlukkoa on tavattu harvinaisena koko maasta Ahvenanmaalta Pohjois-Lappiin saakka. Laji on kuitenkin suuresti harvinaistunut 1970-luvulta alkaen ja kadonnut monin paikoin kokonaan, erityisesti Etelä- ja Keski-Suomesta. Viime vuosikymmeninä suikeanoidanlukon levinneisyysalueen painopiste Suomessa onkin siirtynyt Pohjois-Suomeen.
Elinympäristö

Suikeanoidanlukko kasvaa perinteisesti kalliosammalikoissa, niityillä, laitumilla ja rantatörmillä. Suikeanoidanlukko on harvinaistunut koko esiintymisalueellaan. Suomessa harvinaistumisen suurimmat syyt ovat kasvupaikkojen umpeenkasvu, metsänhoitotoimet ja umpeenkasvu.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Botrychium lanceolatum - suikeanoidanlukko
Kasviatlas 2010: Suikeanoidanlukon levinneisyys Suomessa
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Suikeanoidanlukko (Botrychium lanceolatum)[vanhentunut linkki]
Valokuva Biopix
USDA United States Department of Agriculture - Natural Resources Conservation Service
Special Olympics

Naisten painonnostoa Special Olympics -kisoissa Irlannin Dublinissa kesällä 2003.
Special Olympics on kehitysvammaisten liikunta- ja urheilujärjestö. Järjestön toiminnassa on mukana 2,25 miljoonaa ihmistä yli 160 maasta. Tunnetuin Special Olympics -tapahtuma on maailmankisat, jotka järjestetään kahden vuoden välein niin, että kesä- ja talvimaailmankisat vuorottelevat. Vuonna 1988 Special Olympics sai tunnustuksen Kansainväliseltä olympiakomitealta. Special Olympics -kilpailuja on järjestetty eniten Yhdysvalloissa. Opetusministeri Betsy DeVos pyrki 2010-luvun lopulla lopettamaan järjestön valtionavun, mutta perääntyi suunnitelmasta presidentti Trumpin vastustettua sitä.
Special Olympics -toiminta on tarkoitettu kehitysvammaisille, erotuksena KOK:n alaisuudessa järjestettävistä paralympialaisista, joissa kilpailevat pääasiassa liikuntavammaiset.
Toisin kuin paralympialaiset, jotka on tarkoitettu oman lajinsa huipuille, on Special Olympics tarkoitettu laajemmalle harrastajaryhmälle. Tämän takia Special Olympicseissä kilpailijat on luokiteltu paitsi iän ja sukupuolen mukaan, myös taitotasonsa mukaan. Tästä syystä normaalia paljon suurempi osa osallistujista pääsee mitaleille.
Vuoden 2022 talvikisat Kazanissa Venäjällä peruttiin sodan vuoksi. Vuoden 2023 kesäkisoihin Berliiniin Venäjä ja Valko-Venäjä eivät lähettäneet joukkueitaan.
Kesämaailmankisat

| Järjestys | Vuosi | Kaupunki | Maa | Osanottajia n>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 1968 | Chicago |  Yhdysvallat | 1 000 |
| 2. | 1970 | Chicago |  Yhdysvallat | 2 000 |
| 3. | 1972 | Los Angeles |  Yhdysvallat | 2 500 |
| 4. | 1975 | Mount Pleasant |  Yhdysvallat | 3 200 |
| 5. | 1979 | Brockport |  Yhdysvallat | 3 500 |
| 6. | 1983 | Baton Rouge |  Yhdysvallat | 4 000 |
| 7. | 1987 | South Bend |  Yhdysvallat | 4 700 |
| 8. | 1991 | Minneapolis Saint Paul |  Yhdysvallat | 6 000 |
| 9. | 1995 | New Haven |  Yhdysvallat | 7 000 |
| 10. | 1999 | Raleigh Durham Chapel Hill |  Yhdysvallat | 7 000 |
| 11. | 2003 | Dublin |  Irlanti | 6 500 |
| 12. | 2007 | Shanghai |  Kiina | 7 450 |
| 13. | 2011 | Ateena |  Kreikka | 7 000 |
| 14. | 2015 | Los Angeles |  Yhdysvallat |  |
| 15. | 2019 | Abu Dhabi |  Yhdistyneet arabiemiraatit |  |
Talvimaailmankisat

| Järjestys | Vuosi | Kaupunki | Maa | Osanottajia n>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 1977 | Steamboat Springs |  Yhdysvallat | 500 |
| 2. | 1981 | Stowe |  Yhdysvallat | 600 |
| 3. | 1985 | Park City |  Yhdysvallat | 720 |
| 4. | 1989 | Reno South Lake Tahoe |  Yhdysvallat | 1 000 |
| 5. | 1993 | Salzburg Schladming |  Itävalta | 1 600 |
| 6. | 1997 | Toronto Collingwood |  Kanada | 2 000 |
| 7. | 2001 | Anchorage |  Yhdysvallat | 1 800 |
| 8. | 2005 | Nagano |  Japani | 1 800 |
| 9. | 2009 | Boise |  Yhdysvallat | 3 000 |
| 10. | 2013 | Pyeongchang |  Etelä-Korea |  |
| 11. | 2017 | Graz Schladming |  Itävalta |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
Steve Clark

| Steve Clark |
| --- | --- |
 Steve Clark
Henkilötiedot
Koko nimi:  Stephen Maynard Clark
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1960 Hillsborough
Kuollut: 8. tammikuuta 1991 (30 vuotta) Lontoo
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Valkoinen Salama Riffimestari
Aktiivisena:  1978–1991
Tyylilajit:  glam metal, hard rock
Soittimet:  kitara, laulu
Yhtyeet:  Def Leppard (1978–1991) Electric Chickie (1977–1978)
Levy-yhtiöt:  Mercury Records Island Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Stephen Maynard Clark (23. huhtikuuta 1960 Hillsborough – 8. tammikuuta 1991 Lontoo) oli brittiläinen muusikko, joka toimi Def Leppard -yhtyeen kitaristina vuosina 1978-1991.
Clark syntyi ja kasvoi Hillsboroughissa, Sheffieldissä, Englannissa. Hän oli kiinnostunut musiikista varhaiselta iältä lähtien ja sai ensimmäisen kitaransa 11-vuotiaana. Ennen liittymistään Def Leppardiin tammikuussa 1978 hän oli soittanut cover-kappaleita yhtyeessä Electric Chickie. Viimeisinä vuosinaan Clarkia vaivasi alkoholismi. Hän kuoli vuonna 1991 masennuslääkkeiden, kipulääkkeiden ja alkoholin yliannostukseen.
Elämä > Nuoruusvuodet

Steve syntyi Hillsbroughissa, Sheffieldissä, Englannissa. Nuoresta iästään lähtien hän oli hyvin kiinnostunut musiikista, ja hänen ensimmäinen näkemänsä konsertti oli The Shadowsin esiintyminen, joka teki suuren vaikutuksen 6-vuotiaaseen Steveen. Steve aloitti kitaransoiton saatuaan ensimmäisen kitaransa 11-vuotiaana isältään, joka oli taksikuski. Steven isä oli suostunut antamaan kitaran hänelle sillä ehdolla, että hän opettelisi soittamaan sitä täydellisesti. Uransa aikana Def Leppardissa hän käytti pääasiassa Gibson-merkkisiä kitaroita. Toisinaan hän käytti myös Fender Stratocaster-mallin kitaroita. Tämäntyyppisen kitaran voi havaita hänen käytössään esimerkiksi Love Bites-kappaleen musiikkivideolla.
Elämä > Ura Def Leppardissa

Ennen liittymistään Def Leppardiin Steve oli soittanut omassa pikkubändissään Electric Chickenissä. Samoihin aikoihin hän tapasi Def Leppardin perustajajäsenen, Pete Willisin ja kysyi yhtyeestä kitaristinpaikkaa. Hän liittyi Def Leppardiin tammikuussa 1978. Def Leppardin laulajan, Joe Elliottin mukaan Steve soitti koesoitoissa Lynyrd Skynyrd-yhtyeen Freebird-kappaleen, jonka jälkeen hänet valittiin kitaraan. Soittaessaan Def Leppardissa hänellä oli suuri vaikutusvalta yhtyeen musiikkiin ja sanoituksiin. Esiintyessään lavalla Pete Willisin kanssa hän sai lempinimen Riffimestari.
Pete Willisin lähtö oli Clarkille todella kova takaisku. Hän ei kuitenkaan jaksanut murehtia, sillä tilalle saapunut Phil Collen täytti saappaat erinomaisesti. Collen keksi Clarkille myös uuden lempinimen, Valkoinen Salama. Nimitys tulee Steven tavasta pukeutua valkoisiin vaatteisiin lavalle mentäessä. 
Steve soitti jokaisella Def Leppardin studioalbumilla yhtyeen debyyttilevystä On Trough The Night aina vuoden 1987 Hysteria-albumiin asti. Def Leppard omisti albuminsa Adrenalizen Steven muistolle. Levyllä on myös kappale White Lightning, joka tarkoittaa Valkoista Salamaa. Clark ehti myös kirjoittaa albumille joitain kappaleita.
Diskografia > Def Leppard

On Trough The Night (1980)
High 'n' Dry (1981)
Pyromania (1983)
Hysteria (1987)
Svein Oddvar Moen

Svein Oddvar Moen huhtikuussa 2009.
Svein Oddvar Moen (s. 22. tammikuuta 1979) on norjalainen jalkapalloerotuomari. Hän aloitti tuomaroinnin vuonna 1996. Norjan korkeimmalla sarjatasolla Tippeligaenissa hän tuomitsi ensimmäisen kerran vuonna 2004. Vuotta myöhemmin Moenista tuli kansainvälinen erotuomari. Hän on ammatiltaan ambulanssinkuljettaja.
Moen tuomittiin Norjassa syyskuussa 2023 120 päiväksi vankeuteen ja 100 000 Norjan kruunun sakkoihin törkeästä veronkierrosta, joka oli tapahtunut vuosina 2014–2020.
Aiheesta muualla

Svein Oddvar Moen esittely World Football -sivustolla (englanniksi)
Svein Oddvar Moenin tilastot WorldReferee -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Svein Stølen

| Svein Stølen |
| --- | --- |
 Stølen vuonna 2018.
Oslon yliopiston rehtori
 2017–  
Edeltäjä:  Ole Petter Ottersen
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1960 (ikä 64) Fredrikstad, Norja
Ammatti:  kemisti, professori
Tiedot
Koulutus:  Oslon yliopisto
Svein Stølen (s. 2. maaliskuuta 1960 Fredrikstad) on norjalainen kemian professori ja Oslon yliopiston rehtori vuodesta 2017. Hän valmistui maisteriksi samasta yliopistosta vuonna 1985 ja väitteli tohtoriksi 1988.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svein Stølen Wikimedia Commonsissa