stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Grenadan maantiede
Luonto > Kasvillisuus

Grenadan pääsaarella kasvillisuus vaihtelee huomattavasti korkeuden mukaan. Korkeimmilla huipuilla on kitukasvuisia pilvimetsiä, joissa kasvaa matalakasvuisia puita, kuten klusioihin kuuluva Clusia mangle. Alueella on myös monenlaisia saniaisia, palmukasveihin kuuluva Prestoea montana, sammalia, jäkäliä ja muun muassa kovioiden suvun ruohoja. Pilvimetsien alapuolella kasvaa vuoristometsiä, joiden lajisto on suhteellisen samantapainen kuin niiden alapuolella olevissa sademetsissä. Sademetsissä kasvaa muun muassa tohtorinpuukasveihin kuuluva Dacryodes excelsa, rohtokvassia, karibianaitomahonki ja sloeaneihin kuuluvia puita. Grand Etangin ympräistössä kasvaa karibianmäntyä, jota tuotiin saarelle vähentämään tarvetta tuontipuulle.
Grenadan laajat rannikkometsät ovat suhteellisen kuivia ympäristöjä, ja ne saavat paljon vähemmän sadetta kuin saaren korkeammat sisämaat. Carriacoun ja Petite Martiniquen kasvillisuus on pääosin rannikkometsiä tai kuivia pensaikkoja. Kuivien ympäristöjen kasveja ovat salvadorinsoihtupuu, sinipuu, akaasiat, karhepuihin kuuluva Cordia curassavica ja pisonoihin kuuluva Pisonia aculeata.
Grenadalla ja Carriacoulla on useita sisämaan ja rannikon mangrovemetsiä ja soita. Mangroveilla kasvaa muun muassa amerikanmustamangrove ja atlantinpunamangrove. Grand Etangilla kasvaa vehkakasvilaji Montrichardia arborescens.
Luonto > Eläimistö

Saarten eläimistö on monipuolista, ja siihen kuuluu nykyään muun muassa monamarakatti, jonka orjat toivat Grenadalle Länsi-Afrikasta. Populaatio on kehittynyt todennäköisesti vain muutamista yksilöistä, mutta se voi hyvin Grenadan pääsaaren vuoristoisessa sisäosassa. Toinen saarelle tuotu nisäkäslaji on intianpikkumangusti, jonka haluttiin kontrolloivan sokeriplantaasien jyrsijöitä.
Yhdeksänvyövyötiäinen saapui Grenadalle sen ensimmäisten asukkaiden mukana. Vaikka se on harvinainen, se on saarilla riistaeläin. Sitä elää erityisesti Grand Etangia ympäröivissä metsissä. Grenadan sisäosissa elävät hiiriopossumeihin kuuluva Marmosa robinsoni ja isokorvaopossumi ovat myös riistaeläimiä.
Grenadan vuoristot, rannikkometsät ja rannikon lahdet ovat linnuille suotuisia elinympäristöjä. Maan kansallislintu on grenadanjuoksukyyhky, jonka uskotaan olevan saaren kotoperäinen laji. Väkänokkahaukka on yksi maailman pienimpiä haukkalajeja. Sen lisäksi saarilla elää petolinnuista myös tornipöllö, sääski ja viheltäjähiirihaukka. Grenadalta tavataan lisäksi kolme kolibrilajia, isokaarikolibri, antillientöyhtökolibri ja viherhuppukolibri. Saaren rantavesissä voi nähdä keisarifregattilinnun. Metsiköiden ja mangroveiden lintuja ovat muun muassa banaanikerttuli, grenadannapsu, tropiikkimatkija, ani ja mangrovekäki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grenadan maantiede Wikimedia Commonsissa
Näkymä mereltä Grenadalle.
Ranta Carriacoulla.
Haurunturkki

| Haurunturkki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Chromalveolata
Kaari::  Ruskeat levät Heterokontophyta
Luokka::  Ruskolevät Phaeophyceae
Lahko::  Ectocarpales
Heimo::  Chordariaceae
Suku::  Levänturkit Elachista
Laji::  fucicola
Kaksiosainen nimi
 Elachista fucicola  (Velley) J.E.Areschoug, 1842 
Katso myös
   Haurunturkki Wikispeciesissä   Haurunturkki Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haurunturkki eli aikaisemmalta nimeltään rakkoleväntupsu (Elachista fucicola) on merissä elävä levä, joka kasvaa yleisesti rakkohaurun (Fucus vesiculosus) päällyskasvina eli epifyyttinä. Sen elinaluetta ovat Eurooppa, Aasia, Pohjois-Amerikka. Haurunturkki on hentorakenteinen ruskolevä, joka kasvaa tupsuina rakkolevän pinnalla.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Haurunturkki (Elachista fucicola)
Algaebase: Elachista fucicola (englanniksi)
World Register of Marine Species (WoRMS): Elachista fucicola (englanniksi)
Heikki Isomäki

Heikki Aleksi Isomäki (27. lokakuuta 1935 Ähtäri – 13. marraskuuta 2012 Lahti) oli suomalainen lääkäri. Hän oli Tampereen yliopiston reumatologian professori vuodesta 1985. Hänen tutkimuskohteenaan olivat nivelreuma, kihti ja reumasairauksien epidemiologia.
Heinolan helluntaiseurakunta

| Heinolan helluntaiseurakunta |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  itsenäinen
Perustettu:  1950
Johtava pastori:  Aki Miettinen
Pääkirkko:  Siltakatu 42 18100 Heinola
Jäseniä:  240 (2011)
TV:  UskoTV
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heinolan helluntaiseurakunta on vuonna 1950 perustettu heinolalainen helluntaiseurakunta. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Heinolan keskustassa Siltakadulla. Seurakunnan johtavana pastorina toimii Aki Miettinen.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten, evankelioinnin ja Sanan ja rukouksen iltojen lisäksi lapsi- ja nuorisotyö sekä lähetystyö.
Heinolan helluntaiseurakunta lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta.
Historia

Helluntaiherätys saapui Heinolaan pian vuoden 1918 aikana. Alkuaikoina erityisesti Lahden helluntaiseurakunta järjesti tilaisuuksia Heinolassa. Vuoteen 1927 mennessä toiminta oli vakiintunut niin, että seurakunta vuokrasi kokoustoimintaansa varten ensimmäisen oman huoneistonsa Kauppakadun ja Siltakadun risteyksestä.
Hellner

Hellner on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Herman Hellner (1848–1942), suomalainen kamreeri ja teosofi
Jacob Hellner (s. 1961), ruotsalainen musiikkituottaja
Marcus Hellner (s. 1985), ruotsalainen maastohiihtäjä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Gustav Leonhardt

Leonhardt esiintymässä Pariisissa syyskuussa 2008.
Gustav Leonhardt (30. toukokuuta 1928 's-Graveland, Alankomaat – 16. tammikuuta 2012 Amsterdam) oli alankomaalainen cembalisti, urkuri, kapellimestari ja pedagogi. Hänen ohjelmistonsa oli laaja-alainen ja kattoi musiikkiteoksia 1500-luvulta Wolfgang Amadeus Mozartin aikoihin.
Vuosina 1947–1950 Leonhardt suoritti urkujen ja cembalon soiton opintoja Schola Cantorumissa Baselissa. Vuonna 1952 häneltä ilmestyi tutkielma The Art of Fugue: Bach’s Last Harpsichord Work, jossa Johann Sebastian Bachin Fuugan taidon osoitettiin olevan klaveeriteos.
Leonhardtin perustama Leonhardt Consort aloitti toimintansa 1955. Hän ja Nikolaus Harnoncourt levyttivät kaikki Bachin kirkkokantaatit vuosina 1971–1990. Leonhardtia arvostetaan ja hänet tunnetaan varsinkin Girolamo Frescobaldin, Johann Jacob Frobergerin ja Louis Couperinin sävellysten esittäjänä.
Leonhardt oli Amsterdamin konservatorion cembalonsoiton professorin virassa 1954–1988 ja toimi Harvardin yliopistossa vierailevana professorina 1969–1970. Wienin musiikkiakatemian cembaloprofessorina hän työskenteli 1952–1955. Leonhardt oli urkurina Amsterdamin Waalse Kerkissä 1954–1980 ja Nieuwe Kerkissä alkaen vuodesta 1980.
Leonhardt sai kunniatohtorin arvonimiä monista yliopistoista. Hänelle myönnettiin Erasmus-palkinto 1980.
Leonhardt näytteli Johann Sebastian Bachia Jean-Marie Straubin ohjaamassa elokuvassa Anna Magdalena Bachin kronikka, joka valmistui 1967.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gustav Leonhardtin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Heikki Jartti (kansanedustaja)

| Heikki Jartti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. syyskuuta 1919 Ruovesi
Kuollut: 21. maaliskuuta 1995 (75 vuotta) Savonlinna
Poliitikko
Puolue:  Kokoomus
Asema:  kansanedustaja (1975–1979)
Vaalipiiri:  Mikkelin läänin vaalipiiri
Heikki Valentin Jartti (5. syyskuuta 1919 Ruovesi – 21. maaliskuuta 1995 Savonlinna) oli suomalainen talousneuvos, poliitikko ja hallintojohtaja.
Keskikoulun ja sahateollisuuskoulun käynyt Jartti valittiin kansanedustajaksi kokoomuksen ehdokaslistalta vuonna 1975 Mikkelin läänin vaalipiiristä. Jartti toimi eduskunnassa laki-, liikenne- ja sosiaalivaliokuntien jäseninä. Hän toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuonna 1978.
Jartti teki työuransa pääosin sahateollisuuden parissa: hän toimi muun muassa Loviisan sahan ja Punkasalmen sahan toimitusjohtajina. Hän kuului myös Rantasalmen kunnanvaltuustoon, toimi Savonlinnan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja kuului Kokoomuksen puoluehallitukseen. Hänelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi vuonna 1979.
Jarttin isä oli sahanhoitaja Heikki Jartti ja äiti Hanna Maunu. Hän avioitui vaimonsa Irjan kanssa vuonna 1943.
Hard Luck Cafe

| Hard Luck Cafe |
| --- | --- |

Kirjailija:  Reijo Mäki
Kansitaiteilija:  Timo Numminen
Kieli:  suomi
Genre:  rikosromaani, scifi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2006
Sivumäärä:  412
ISBN:  978-951-1-21157-0
Sarja: Vares
Edeltävä:  Nuoruustango
Seuraava:  Uhkapelimerkki
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hard Luck Cafe on Reijo Mäen kirjoittama romaani, osittain tulevaisuuden Turkuun sijoittuva antiutopia. Se on Vares-kirjasarjan 17. romaani. Sen päähenkilö on ikääntynyt bordellin lipunmyyjä, entinen yksityisetsivä Jussi Vares.
Juoni

Hard Luck Cafe kuvaa ympäristökatastrofien, sotien ja ääriliikkeiden heikentämää tulevaisuuden Eurooppaa.
Romaanin keskeisenä miljöönä on Turun kaupunki, joka on osittain slummiutunut. Eri puolille kaupunkia on syntynyt kuljetuskonteista rakennettuja etnisiä slummikyliä: "Kupittaan puistossa ei ollut enää jälkeäkään sen entisaikaisesta vehreydestä tai runsaasta puustosta. Puisto oli nyt pelkkää mustalle kuralle tallattua tasaista konttikenttää."
Entinen yksityisetsivä, ikääntynyt Jussi Vares toimii Orikedon kaupunginosassa sijaitsevan bordellin lipunmyyjänä. Romaanin nimessä esiintyvä Hard Luck Cafe on entiseen Kakolan vankilaan perustetun sairaalan terminaalihoito-osaston yhteydessä toimiva karu kanttiini. Romaanin ensimmäistä viittä osaa sitovat yhteen saman poliittisen murhan hieman toisistaan poikkeavat silminnäkijäkuvaukset. Tämä poliittinen murha ja sen tekijän selvittäminen sekä eräät muut arkaluontoiset ja laittomat operaatiot sitovat keskeiset henkilöhahmot toisiinsa.
Päähenkilö Jussi Vares tutustuu yhden yön suhteesta syntyneeseen poikaansa Matti Kalmariin, jota hän ei ole koskaan aikaisemmin tavannut. Vares auttaa sairasta ystäväänsä Hans Henri Landauta tämän valmistautuessa avustettuun itsemurhaansa. Kirjassa kuvataan eutanasiaan liittyvää kuvitteellista tapaa, lähtöjuhlia eli exitus-juhlia, joiden päätteeksi juhlan päähenkilölle annetaan juhlavieraiden läsnä ollessa tappava myrkkyannos.
Aiheesta muualla

Tuomo Karhu: Tulevaisuus turhuuksien Turussa. Turun sanomat 2.6.2006.. (Arkistoitu – Internet Archive)
Hannu Marttila: Vanha Vares, poika ja pojanpoika. Helsingin sanomat 6.6.2006. (Arkistoitu – Internet Archive)
Hellmuth Reymann

Hellmuth Reymann vuonna 1945
Hellmuth Reymann (24. marraskuuta 1892 – 8. joulukuuta 1988) oli saksalainen kenraali. Toisessa maailmansodassa hän komensi 212. jalkaväkidivisioonaa vuosina 1942–1943 ja myöhemmin Saksan ilmavoimien 13. lentodivisioonaa, jotka molemmat kuuluivat pohjoiseen armeijaryhmään. Hänen joukkonsa kärsivät suuria tappioita Leningradin taistelussa. Myöhemmin vuonna 1944 Reymann komensi 11. jalkaväkidivisioonaa ennen kuin palasi Saksaan.
Vuonna 1945 kenraali Burgdorf määräsi Reymannin puolustamaan Dresdeniä, mutta Reymann kieltäytyi. Myöhemmin hänet määrättiin Berliinin puolustajaksi, kunnes Ernst Käther korvasi hänet. Reymann sai myöhemmin vajavaisen divisioonan käskynsä alle Potsdamin lähistölle ja onnistui pakenemaan 20 000 miehen kanssa Walther Wenckin johtaman 12. armeijan luo ennen antautumistaan Yhdysvaltain joukoille.
Hakkuurästi

Hakkuurästi on metsätaloudessa sitä että metsään ei ole tehty ensiharvennusta tai hakkuuta. Hakkuurästejä kertyy erityisesti kuitupuuvaltaisiin harvennusmetsiin. Roudan vähäisyys kasvattaa hakkuurästejä.
Hakkuri

Hakkuri voi tarkoittaa seuraavia:
hakkuriteholähde
puunkäsittelykone
lentopallon pelaaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hakkuri”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hard Evidence – Illegal Live Activities 2009

| Hard Evidence – Illegal Live Activities 2009 Goatmoon |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Julkaistu: 22. heinäkuuta 2010
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 34.38
 Levy-yhtiö: Bestial Burst
Goatmoonin muut julkaisut
| Goatmoon (EP) 2009 | Hard Evidence – Illegal Live Activities 2009 2010 | Azazel / Goatmoon 2011 |
Hard Evidence – Illegal Live Activities 2009 on suomalaisen black metal -yhtye Goatmoonin livealbumi, joka julkaistiin vuonna 2010.
Kappaleet on nauhoitettu yksityistilaisuudessa Lahdessa sekä konserteissa Tšekissä, Saksassa ja Helsingissä.
Kappaleet

Pure Blood – 2.54
Blackmetal Winter – 3.34
Eclipsed by Ravenwings – 3.39
Quest for the Goat – 3.44
We're Ready – 2.34
Kunnia, Armageddon! – 3.21
Storming through Whitelight I & II – 6.16
Blackgoatworship – 3.03
Quest for the Goat – 3.47
White Power – 1.46 (Skrewdriver -cover)
Aiheesta muualla

Hard Evidence – Illegal Live Activities 2009 Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Hard Evidence – Illegal Live Activities 2009 Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Hellmuth Stieff

| Hellmuth Stieff |
| --- | --- |
 Hellmuth Stieff vuonna 1942
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1901  Eilau, Länsi-Preussi, Saksa
Kuollut: 8. elokuuta 1944 (43 vuotta)  Plötzenseen vankila, Berliini, Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Weimarin tasavalta  Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1922–1944
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Kenraalimajuri
Joukko-osasto:  Heer
Hellmuth Stieff (myös Helmuth, 6. kesäkuuta 1901 Eilau, Saksa – 8. elokuuta 1944 Plötzenseen vankila, Berliini) oli saksalainen kenraalimajuri ja vallankaappausta natsi-Saksassa yrittäneen heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen.
Stieff valmistui Münchenin jalkaväen upseerikoulusta 1922. Vain viisi vuotta myöhemmin organisaatiokykyjensä vuoksi arvostettu Stieff siirrettiin Reichswehrin yleisesikuntaan. Toinen maailmansota syttyi Saksan hyökättyä Puolaan syyskuussa 1939. Nähtyään maanmiestensä aiheuttaman tuhon ja joukkomurhat Stieff järkyttyi. Hän kirjoitti näkemistään sotarikoksista useita kirjeitä vaimolleen. Stieff vihasi Adolf Hitleriä, joka myös suhtautui Stieffiin hyvin epäluuloisesti.
Kenraalimajuri Henning von Tresckow kutsui Stieffin mukaan vastarintaliikkeeseen. Stieff tarjoutui henkilökohtaisesti räjäyttämään Hitlerin useamman kerran, mutta peruutti hankkeen joka kerta. 7. heinäkuuta 1944 Stieff aikoi itse räjäyttää pommin Hitlerin läheisyydessä uusien univormujen näyttelyssä, jälleen vetäytyen viime hetkellä.
Eversti Claus von Stauffenberg viimein räjäytti pommin Hitlerin päämajassa 20. heinäkuuta 1944. Hitler selviytyi ja salaliittolaisia pidätettiin. Toisin kuin monet, Stieff kesti useita päiviä jatkuneet kidutukset pitäen tietämänsä salaliittolaisten nimet itsellään. Kansantuomioistuin tuomitsi Stieffin kuolemaan. Hänet hirtettiin 8. elokuuta Plötzenseen vankilassa useiden muiden salaliittolaisten kanssa.
Heavenerin riimukivi

Kiveen kaiverretut riimut.
Heavenerin riimukivi on Heaverissa, Oklahomassa, Yhdysvalloissa sijaitseva riimukivi, jota on väitetty viikinkien kaivertamaksi viikinkiajalla. Tieteellistä näyttöä asiasta ei kuitenkaan ole.
Kaiverruksia ei ole voitu esimerkiksi radiohiiliajoittaa. Seudulta ei ole myöskään löydetty mitään viikinkiesineistöä tai varsinaisia jälkiä viikinkien läsnäolosta alueella. Viikinkien riimukiviksi epäiltyjä kiviä on löydetty muualtakin Yhdysvaltojen sisämaasta. Osa näistä riimukivistä, kuten Minnesotasta löytynyt Kensingtonin riimukivi, on todettu väärennöksiksi, ja osan aitoudesta tutkijat kiistelevät.
Kiven tutkimushistoriaa

Paikalliset alkuperäisasukkaat, choctaw't, löysivät kaiverretun kiven jo 1830-luvulla. Oklahoman eurooppalaissukuinen väestö kutsuikin kiveä ”intiaanikiveksi” vuosikymmenten ajan, koska yleinen ajatus oli se, että kirjaimien oli pakko olla Amerikan alkuperäiskansojen tekemiä.
Erään teorian mukaan viikingit olisivat kaivertaneet riimukirjaimet Heavenerin kiveen noin vuoden 1000 paikkeilla. Teorian mukaan viikingit olisivat tulleet näin kauas Yhdysvaltain sisämaahan Poteau-jokea, Arkansas-jokea ja Mississippi-jokea pitkin Meksikonlahdelta. Teorian pääasiallinen kehittäjä oli historioitsija Gloria Farley (1916–2006). Moni tutkija pitää Farleyn väittämiä perättöminä. Farley löysi kiven vuonna 1928 ja tutki kirjaimia suurimman osan elämästään. Hän sai apua tutkimuksiinsa monilta viikinkitutkijoilta, geologeilta ja epigraafikoilta eli piirtokirjoitusten tutkijoilta. Farley oli yhteydessä muun muassaa arvostettuun Smithsonian-instituuttiin. Instituutin tutkijat olivat tehneet tutkimuksia alueella jo vuonna 1923 ja todenneet, että todennäköiset riimukirjaimet edustavat skandinaavista kieltä. Tarkasta määrityksestä on epäselvyyttä. Kivessä lukee asiantuntijoiden mukaan joko gnomedal tai glomedal, eli jokin 'laakso'.
Instituutti ei ottanut kantaa siihen, kuka kirjaimet on kiveen kaivertanut ja milloin. Myöhemmin puistosta, jossa kivi on, löytyi vielä kaksi kiveä lisää. Niihin on myös kaiverrettu riimukirjoitusta muistuttavaa merkistöä. Näitä kaiverruksia tutkijat eivät kuitenkaan kyenneet kääntämään. Farley kirjoitti vuonna 1994 ilmestyneessä kirjassaan In Plain Sight: Old World Records in Ancient America, että ”alan olla siinä uskossa, että kiven symbolit olisivat merkki viikinkien vierailusta alueella ennen Kristoffer Kolumbusta”. Hän nimesi kiven uudelleen Heavenerin riimukiveksi.
Farleyn teoria

Farley etsi todisteita sen tueksi, että viikingit olisivat käyneet Pohjois-Amerikassa asti. Viikinkien asuttama L’Anse aux Meadowsin alue löydettiin 1960-luvulla Farleyn aloitettua varsinaisen tutkimustyönsä 1950-luvun tietämillä. Farley pyrki keräämään todistusaineistoa myös sen tueksi, että viikingit olisivat pystyneet taittamaan pitkiäkin matkoja matalia jokivesiä pitkin pitkäveneillä eli niin sanotuilla viikinkilaivoilla. ”Viikinkisaagat paljastivat, että Grönlantia asuttaneet viikingit pyrkivät asuttamaan myös Amerikan itärannikon vuosien 1002–1010 välillä”, Farley kirjoittaa kirjassaan.
Farley esitti, että viikingit olisivat matkanneet jokia pitkin syvälle sisämaahan Heavenerin seudulle Meksikonlahdelta. Mississippi-joen nykyiseltä suulta New Orleansista on vähintään noin tuhannen kilometrin ajomatka Heavenerin riimukivelle, kun kuljetaan mahdollisimman läheltä jokien rantoja. Tuhat vuotta sitten viikinkiajalla, ennen ihmisen harjoittamaa ympäristön muokkausta, joet ovat kulkeneet varmasti hieman eri reittiä kuin nykyisin. Farley näki, että viikingit olisivat jatkaneet matkaansa Kanadan Newfoundlandin saarelta etelään Yhdysvaltain itärannikkoa pitkin aina Floridan eteläkärkeen saakka ja sieltä Meksikonlahdelle. Meksikonlahdelle päästyään viikingit olisivat suunnanneet Mississippi-joen suulle ja sieltä sisämaahan. Jotta reitti olisi osunut nykyisen Heavenerin alueelle, olisi viikinkien täytynyt suunnata Mississippi-joelta sen sivujoelle, Arkansas-joelle ja lopulta Arkansasin sivujoelle, Poteau-joelle.
Poteau virtaa nykyisin hieman yli kymmenen kilometrin päässä Heavenerin riimukivestä. Ei tiedetä, missä joki on kulkenut viikinkiaikana.
Teorian vastustajat

Ainoana pitävänä todisteena viikinkien käynnistä Pohjois-Amerikassa voidaan edelleen pitää vain L’Anse aux Meadowsin raunioita. Moni tutkija pitääkin Farleyn väittämiä perättöminä. Durhamin yliopiston viikinkitutkija Lyle Tompsen on tutkinut Heavenerin riimukiveä ja todennut, että sen väitetty muinaishistoriallinen tausta on ongelmallinen. Tompsenin mukaan kaiverrusten kielellinen tausta on myös ristiriitainen. Hän uskoo, että kaiverruksien takana olisi seudulla 1800-luvulla elänyt ruotsalainen siirtolainen.
Oklahomassa toimivan Spiro Mounds Archaeological Center -kaivausmuseon johtaja, arkeologi Dennis Peterson on todennut, että Heavenerin riimukiven kirjaimet eivät voi olla viikinkien käsialaa, ja että ne edustavat vanhan futharkin ja nuoremman futharkin sekoitusta. Hänen mukaansa Pohjois-Euroopassa opetettiin vielä 1800-luvulla futharkia samalla tavoin kuin vaikka latinaa. Hän uskoo, että joku Oklahomaan päätynyt oppi joskus futharkia koulussa ja teki Heavenerin kiveen sitten kaiverruksen.
Heavenly

Heavenly esiintyy.
Heavenly on ranskalainen power metal -yhtye, jonka keulakuvana toimii laulaja Ben Sotto. Sotto myös säveltää ja sanoittaa lähes kaikki kappaleet. Yhtye levytti ensimmäisen albuminsa Coming from the Sky Kai Hansenin ohjastuksella vuonna 2000. Mukana oli myös Piet Sielck, jonka kanssa Hansen on aiemminkin tehnyt paljon yhteistyötä. Seuraavana vuonna ilmestyi toinen levy Sign of the Winner. Vuonna 2004 julkaistiin monien kriitikoiden[lähde? ] ylistämä vampyyriaiheinen albumi Dust to Dust. Vuoden 2005 alussa kitaristi Fred Leclercq, basisti PE Pelission ja rumpali Maxence Pilo jättivät yhtyeen musiikillisten erimielisyyksien takia. Uusi ja nykyinen miehistö saatiin kasaan nopeasti. Heavenly on konsertoinut yhdessä muun muassa Stratovariuksen, Edguyn ja Lullacryn kanssa. Yhtyeen neljäs albumi kantaa nimeä Virus, joka julkaistiin vuonna 2006. Yhtye julkaisi Carpe Diem albumin vuonna 2009.
Jäsenet

Benjamin Sotto – laulu
Olivier Lapauze – kitara
Frédéric Geai-Schmitt - basso
Nico Marco - koskettimet
Piwee Desfray - rummut
Entiset jäsenet
Frederic Leclercq - kitara
Pierre-Emmanuel Pelission - basso
Maxence Pilo - rummut
Chris Savourey - kitara
Laurent Jean - basso
Anthony Parker - kitara
Matthieu Plana – basso
Thomas Das Neves – rummut
Charley Corbiaux – kitara
Julkaisut

Coming from the Sky DEMO (1998)
Coming from the Sky (2000)
Sign of the Winner (2001)
Dust to Dust (2004)
Virus  (2006)
Carpe Diem  (2009)
Aiheesta muualla

Heavenlyn virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Helmi Sippola

Helmi Maria Sippola (18. elokuuta 1915 – 12. kesäkuuta 2001) oli suomalainen yleisurheilija, joka edusti uransa aikana Kyrön Voimaa, Kurikan Ryhtiä ja Ylistaron Veikkoja. Aikuisten SM-kilpailuista hän saavutti korkeushypyn pronssia vuonna 1945. Ennätyksekseen Sippola hyppäsi korkeudessa tuloksen 135 cm vuonna 1933. Vuonna 1935 Sippola edusti Helsingin Naisurheilijoita ja hyppäsi pituutta 526 cm Isossakyrössä. Sippola oli 1930-luvulla maan parhaimmistoa myös kuulantyönnössä.
Sippola osallistui aktiivisesti Isonkyrön Ylipään Nuorisoseuran toimintaan yhdessä sisarensa Hildan kanssa. Sippolan vanhemmat olivat Juha Sippola ja Greta Sippola.
Hedelmätarha (Hollola)

Hedelmätarha on Hollolassa Yli-Kartanon alueella sijainneesta tilasta lohkaistu alue. Se muodostaa suurehkon asutuskeskuksen valtatie 12:n eteläpuolella Vanhantalon ja Kartanon alueiden väliin. Alueella on korkeita 2000-luvulla kunnostettuja ja 1960- ja 1970-luvuilla rakennettuja kerrostaloja sekä etelässä pientaloalue.
Hedelmätarha sijaitsee alavalla maalla verrattuna Vanhataloon ja kallioon. Kerrostaloalueella ei ole metsää, minkä vuoksi se on melko valoisa kesäaikaan. Hedelmätarhan eteläosassa on pientaloaluetta ja lampi, josta alkaa metsä etelään päin mentäessä. Hedelmätarhan päättyy Vanhantalon ja Kankaan tapaan korkeamalla olevaan Ala-Okeroistentiehen, joka on Renkomäelle nykyään Ala-Okeroiseksi kutsuttavan kylän itäpuolelta ja Riihelän länsipuolelta johtava seututie 296.