stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Organon
Osat > Sofistiset kumoamiset

Sofistiset kumoamiset (Περὶ σοφιστικῶν ἐλέγχων; Sophistici elenchi) pyrkii esittämään kaikki mahdolliset virhepäätelmät, jotka saattavat esiintyä väittelytilanteessa. Väittelyssä vastustaja tyypillisesti pyrkii luomaan illuusion siitä, että hänen argumenttinsa ovat päteviä ja että hänen päättelynsä etenee loogisesti oikein, vaikka hän tietäisikin olevansa heikoilla. Teoksessa käsitellään myös vastustajan provosointia.
Virhepäätelmät voivat olla joko kielellisiä (jolloin ne ovat myös kielisidonnaisia) tai kielen ulkopuolisia. Esimerkiksi kieleen liittyvä virhepäätelmä voi seurata jonkun sanan tai ilmaisun moniselitteisyydestä, jolloin väitelause ei ole tosi kaikissa tapauksissa. Kielen ulkopuolinen virhepäätelmä taas voi seurata esimerkiksi jotain asiaa ja sen määrettä koskevien asioiden sekoittamisesta.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Aristoteles: Kategoriat. Tulkinnasta. Ensimmäinen analytiikka. Toinen analytiikka.  ((Katēgoriai. Peri hérmēneias.) Suomentanut ja selitykset laatinut Lauri Carlson. (Analytika protera.) Suomentanut ja selitykset laatinut Simo Knuuttila. (Analytika hystera.) Suomentanut ja selitykset laatinut Juha Sihvola. Teokset I)  Helsinki:  Gaudeamus, 1994.  ISBN 951-662-581-9
Aristoteles: Topiikka. Sofistiset kumoamiset.  (Suomennokset Juha Sihvola ja Marke Ahonen, selitykset Marja-Liisa Kakkuri-Knuuttila ja Juha Sihvola. Teokset II)  Helsinki:  Gaudeamus, 2002.  ISBN 951-662-804-4
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Aristotle: Analytica Priora et Posteriora.  (Toimittanut David Ross & L. Minio-Paluello. Oxford Classical Texts)  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145622  Kreikankielinen alkuteksti.
Aristotle: Categoriae et Liber de Interpretatione.  (Toimittanut L. Minio-Paluello. Oxford Classical Texts)  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145073  Kreikankielinen alkuteksti.
Aristotle: Categories. On Interpretation. Prior Analytics. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume I. Loeb Classical Library 325)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99359-4  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aristotle: On Sophistical Refutations. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume III. On Sophistical Refutations. On Coming-to-be and Passing Away. On the Cosmos. Loeb Classical Library 400)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99441-8  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aristotle: Posterior Analytics. Topica. Teoksessa Aristotle's Works.  (Volume II. Loeb Classical Library 391)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99430-2  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aristotle: Topica et Sophistici Elenchi.  (Toimittanut David Ross. Oxford Classical Texts)  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145165  Kreikankielinen alkuteksti.
Aristotle: The Organon.  (Toimittanut Roger Bishop Jones. Käännös E. Edghill, A. Jenkinson, G. Mure, W. Pickard-Cambridge)  Roger Bishop Jones, 2012.  ISBN 1478305622  Teoksen verkkoversio. Englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Patterson, Richard: Aristotle’s Modal Logic: Essence and Entailment in the Organon.  Cambridge University Press, 2002.  ISBN 0521522331
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Organon Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Organon on Wikiaineistossa
Aiheesta muualla > Teokset

Aristotle: Organon . The Internet Classics Archive. (englanniksi)
Categories (Arkistoitu – Internet Archive)
On Interpretation
Prior Analytics
Posterior Analytics
Topics (Arkistoitu – Internet Archive)
On Sophistical Refutations
Aiheesta muualla > Muuta

Smith, Robin: Aristotle’s Logic The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Studtmann, Paul: Aristotle’s Categories The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Aristotle Organon And Other Works e-book Archive.org. (englanniksi)
Kategorioiden ensimmäinen sivu Immanuel Bekkerin laitoksesta vuodelta 1837.
Luettelo pikkuplaneetoista: 413 001–414 000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
413001:stä ja päättyen 414000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
RN Ostro (1928)

| RN Ostro |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ansaldo, Genova
Kölinlasku:  29. huhtikuuta 1925
Laskettu vesille:  2. tammikuuta 1928
Palveluskäyttöön:  9. kesäkuuta 1928
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 20. heinäkuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 090 t (standardi) 1 700 t (kuormattu)
Pituus:  93,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,2 m
Syväys:  3 m
Koneteho:  40 000 shp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  179
Aseistus
Aseistus:  4 × 120 mm tykkiä kaksiputkisina asennuksina 2 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 2 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea 52 × miinaa
RN Ostro (ital. Regia Nave Ostro) oli Italian kuninkaallisen laivaston toisessa maailmansodassa palvellut Turbine-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 29. huhtikuuta 1925. Alus laskettiin vesille 2. tammikuuta 1928 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 9. kesäkuuta.
Palvelus

Alus upotettiin 20. heinäkuuta 1940.
Luettelo pikkuplaneetoista: 399001–400000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
399001:stä ja päättyen 400000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Ostamo

Ostamo (vuodesta 1948 ven. Судаково, Sudakovo) on kylä Norsjoen kunnallishallintoalueella Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Ostamo sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa.
Suomelle kuuluessaan Ostamo kuului Käkisalmen maalaiskuntaan. Ostamo ei ollut virallinen kylä, vaan osa Alapuustin kylää. Ostamon ja Alapuustin erotti toisistaan metsäinen vyöhyke ja ne muodostivat kaksi erillistä asutuskeskittymää, jonka vuoksi Ostamo usein luettiin omaksi kyläkseen. Ostamo sijaitsee Ostamojärven etelärannalla noin 5,5 kilometriä Käkisalmen kaupungista etelään. Ostamon naapurikyliä olivat luoteessa Ostamojärven toisella puolella Joensuu, koillisessa Norsjoki, idässä Yläpuusti ja etelässä Alapuusti.
Väestö ja elinkeinot

Ostamon asutus oli keskittynyt Käkisalmelta Myllypellon kautta Räisälään vievän maantien varteen Ostamojärven eteläpuolella. Myös nykyisin asutus on keskittynyt samoille seuduille. Ostamo kuului Norsjoen kansakoulupiiriin, jonka koulu sijaitsi Norsjoen kylän keskustassa noin kolme kilometriä Ostamosta.
Ennen talvisotaa Ostamo oli pääasiassa maatalousvaltainen kylä. Ostamojärven pintaa laskettiin 70 senttiä vuonna 1910. Tämän laskun myötä ostamolaisten peltopinta-alat kasvoivat huomattavasti, kun aiemmin niittynä olleita alueita saatiin kokoaan viljelykäyttöön. Ostamojärven ja Ala-Vuoksen pinnan laskua entisestään suunniteltiin 1930-luvulla, mutta sota katkaisi suunnitelman toteuttamisen.
Historia

Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Otran talo

| Otran talo |
| --- | --- |
 Otran talo vuonna 2014.
Osoite:  Hämeenkatu 23 Kuninkaankatu 28
Sijainti:  Nalkala, Tampere
Koordinaatit:  61°29′50″N, 23°45′25″E
Rakennustyyppi:  liike-  ja toimistorakennus 
Valmistumisvuosi:  1914
Suunnittelija:  Georg Schreck (myöh. muutokset Harry W. Schreck ja Taito Uusitalo)
Rakennuttaja:  Tampereen Rakennuskonttori
Tyylisuunta:  alun perin jugend (kansallisromantiikka)
Julkisivumateriaali:  harmaa graniitti
Kerrosluku:  6 
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Otran talo on Tampereen keskustassa Hämeenkadun ja Kuninkaankadun kulmassa sijaitseva rakennus. Se valmistui vuonna 1914 ja toimi alun perin Tampereen Rakennuskonttorin eli Otra Oy:n liiketalona. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Georg Schreck, joka oli yksi Tampereen Rakennuskonttorin perustajista.
Otran talo oli Tampereen ensimmäisiä teräsbetonirunkoisia rakennuksia. Uusi tekniikka teki mahdolliseksi sen, että alimpien kerrosten liiketiloihin voitiin asentaa suuret ikkunat. Julkisivut muurattiin kansallisromanttiseen tapaan graniitista, vaikka talon rakentamisen aikaan sitä tyyliä ei enää yleisesti käytetty. 1960-luvulla rakennusta korotettiin yhdellä kerroksella. Muutokset suunnitteli arkkitehti Harry W. Schreck. Lisäkerroksen myötä katon muoto muuttui ja talon jugendilme vaurioitui.
1980-luvulla talo peruskorjattiin, ja samalla sisäpiha rakennettiin umpeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otran talo Wikimedia Commonsissa
Ouarglin kieli

Mzabin, Ouarglan ja Oued Righin berberinkieliset alueet.
Ouargli eli tagargrent (omakielinen  nimitys teggargrənt) on pohjoisten berberikielten zenati-ryhmään kuuluva kielimuoto. Sitä puhutaan Algerian Ouarglan keidaskaupungissa sekä 20 kilometriä luoteeseen sijaitsevassa Ngouçassa. Puhujamääräksi arvioidaan alle 10 000 tai 5 000 henkeä.
Oman kielensä lisäksi Ouarglan berberit puhuvat arabiaa. Kaupungin kolmen heimon sekä Ngouçan kielimuotojen välillä on pieniä eroja. Ouarglista on olemassa Samuel Biarnayn laatima kieliopillinen kuvaus (1908) sekä Jean Delheuren sanakirja (1987).
Ouarsenis

Sidi Amarin huippu.
Ouarsenis (arab. الونشريس‎, Wanšarīs) on Tell-Atlakseen kuuluva itä-länsisuuntainen vuoristo Algeriassa. Sen itäpuolella ovat Titterivuoret ja länsipuolella Beni Chougrane, pohjoisessa Chelifjoki ja etelässä Nahr Ouasselin laakso. Ouarsenis muodostaa Välimeren rannikon matalien reunavuoristojen jälkeen Tell-Atlaksen toisen vuoriketjun, jonka eteläpuolella levittäytyvät Marnian, Tlemcenin ja Sersoun ylätasangot.
Kasautuneesta liuskeesta, flyssistä, merkelistä ja kalkkikivestä koostuva vuoristo käsittää lähes 14 500 neliökilometrin alueen Aïn Deflan, Chlefin, Tissemsiltin, Tiaretin, Médean ja Relizanen maakunnissa. Paikallisesti Ouarseniksi kutsutaan vain 1 985 metrin korkuista Sidi Amarin huippua vuoriston keskiosassa. Chelifin sivujoet jakavat vuoriston useaksi osaksi. Se rajoittuu idässä Chelifiin ja lännessä Minajoen laaksoon.
Seudun ilmasto vaihtelee subhumidista semiaridiin. Vuotuinen sademäärä on yli 400 millimetriä ja korkeimmilla kohdilla 800 millimetriä. Vuorilla kasvaa alepponmäntyjä ja tammia sekä paikoitellen atlassypressejä, atlassetrejä ja korkkitammia. Maatalous, metsien liikakäyttö ja epäsäännölliset rankkasateet ovat aiheuttaneet voimakasta eroosiota.
Vuoriston asukkaat ovat arabilaistuneita berbereitä. Sen väestö on kasvanut voimakkaasta poismuutosta huolimatta. Ouarsenis on nykyään myös matkailukohde, ja alueella sijaitsee Théniet El Hadin kansallispuisto.
Eddy Ottoz

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Eddy Ottoz |  Eddy Ottoz |  Eddy Ottoz |  |
Maa:   Italia
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | México 1968 | 110 metrin aidat |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1966 | 110 metrin aidat |  |
|  Kultaa | Ateena 1969 | 110 metrin aidat |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Dortmund 1966 | 60 metrin aidat |  |
|  Kultaa | Praha 1967 | 50 metrin aidat |  |
|  Kultaa | Madrid 1968 | 50 metrin aidat |  |
Eddy Ottoz (s. 3. kesäkuuta 1944) on entinen italialainen yleisurheilija. Hän oli päälajissaan 110 metrin aitajuoksussa paras eurooppalainen 1960-luvun jälkipuoliskolla.
Ottoz sijoittui 110 metrin aitajuoksussa neljänneksi Tokion 1964 olympialaisissa ajalla 13,8 s. Hänen edellään oli kaksi yhdysvaltalaista sekä Neuvostoliiton Anatoli Mihailov. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 Ottoz voitti kultaa ajalla 13,7 s. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti parhaana eurooppalaisena pronssia ajalla 13,4 s. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän voitti toisen ulkoratojen Euroopan-mestaruutensa ajalla 13,5 s.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Ottoz voitti yhteensä kolme kultamitalia vuosina 1966–1968. Dortmundissa 1966 aitamatkana oli 60 metriä ja loppuaika 7,7 s. Prahassa 1967 hän voitti kultaa 50 metrin aidoissa ajalla 6,4 s ja Madridissa 1968 hänen loppuaikansa 50 metrin aidoissa oli 6,52 s.
Universiadeissa Ottoz voitti 110 metrin aitajuoksun vuonna 1965 ajalla 13,6 s sekä vuonna 1967 ajalla 13,9 s.
Otšor

Otšor (ven. Очёр) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman sivujoen Otšorin varrella 125 kilometriä Permistä länteen. Kaupunki on Otšorin piirin keskus. Asukkaita on 15 100 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1759 perustetun Stroganovien rautatehtaan yhteyteen. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1950. Nykyään Otšorissa on metalli-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Venäjän liittovaltiollinen maahanmuuttovirasto on sijoittanut paikkakunnalle maan ainoan turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskuksen.
Aiheesta muualla

Otšorin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Pääkaupunki: Perm

Aleksandrovsk |
Berezniki |
Gornozavodsk |
Gremjatšinsk |
Gubaha |
Dobrjanka |
Kizel |
Krasnokamsk |
Krasnovišersk |
Kudymkar |
Kungur |
Lysva |
Nytva |
Ohansk |
Osa |
Otšor |
Solikamsk |
Tšaikovski |
Tšerdyn |
Tšormoz |
Tšernuška |
Tšusovoi |
Usolje |
Vereštšagino
Permin aluepiiri
Petre Otskheli

Otskhelin suunnitelma Mardžanišvilin ohjaamaan Othello-näytelmään. Tbilisi, 1933.
Petre Otskheli (georg. პეტრე ოცხელი, 25. marraskuuta 1907 Kutaisi Georgia – 2. joulukuuta 1937) oli georgialainen modernismin ajan lavaste- ja pukusuunnittelija, joka työskenteli teattereissa Georgiassa ja lyhyen aikaa Moskovassa. Hänet murhattiin Stalinin suuressa puhdistuksessa 30-vuotiaana, mutta hänen konstruktivistisella näyttämötaiteellaan oli kestävä vaikutus georgialaiseen lavastesuunnitteluun.
Otskheli opiskeli 1920-luvulla Kutaisin reaalikoulussa ja Tbilisin kuvataideakatemiassa. Valtaosan urastaan hän toimi yhteistyössä ohjaaja Kote Mardžanišvilin kanssa, joka vuonna 1928 kutsui nuoren taiteilijan teatteriinsa Kutaisiin. Otskheli sai tunnustusta visuaalisista kokeiluistaan, ja hän käytti teatterilavalla taitavasti kookkaita lavasteita yhdistettynä hienovaraisiin yksityiskohtiin. Hän joutui kuitenkin pian Stalinin Kaukasuksen-luutnantin Lavrenti Berijan painostuksen kohteeksi. Vuonna 1936 Otskheli pakeni Berijan vainoa Moskovaan, jossa hänen maanmiehensä, Moskovan Maly-teatterin ohjaaja Sergo Amaghlobeli palkkasi hänet. Vuonna 1937 sekä Otskheli että Amaghlobeli pidätettiin ja ammuttiin keksityin maanpetossyyttein.
Aiheesta muualla

Lomtatidze, Lily (1973), Petre Otskheli[vanhentunut linkki]. Tbilisi.
Tsimintia, Ana, Fragments of Georgian Modernism: Theatre Designs of Petre Otskheli on Display at Karvasla (Arkistoitu – Internet Archive). Georgia Today.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Portugali 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana
Masushi Ōuchi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Masushi Ōuchi |  Masushi Ōuchi |  Masushi Ōuchi |  |
Maa:   Japani
Miesten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | México 1968 | 75 kg |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | 75 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Varsova 1969 | 82,5 kg |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Bangkok 1966 | 67,5 kg |  |
|  Kultaa | Bangkok 1970 | 82,5 kg |  |
Masushi Ōuchi  (jap. 大内仁, Ōuchi Masushi, 28. syyskuuta 1943 Kōriyama, Fukushima, Japani – 6. kesäkuuta 2011) oli japanilainen painonnostaja ja olympiamitalisti.
Ōuchi saavutti Tokion 1964 olympialaisissa pronssia alle 75-kiloisten sarjassa tuloksella 437,5 kg. Hän nosti punnerruksessa 140 kg ja tempauksessa 135 kg. Hän johti kahden nostomuodon jälkeen mutta sai työnnössä ylös vain aloituspainonsa 162,5 kg ja putosi yhteistuloksissa kolmanneksi. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti hopeaa alle 75-kiloisissa tuloksella 455 kg. Hän nosti punnerruksessa 140 kg, tempauksessa 140 kg sekä työnnössä 175 kg.
Ōuchi voitti maailmanmestaruuden alle 82,5 kilon sarjassa vuonna 1969. Hän teki urallaan kuusi maailmanennätystä tempauksessa ja neljä yhteistuloksessa.
Oulaisten vaakuna

Oulaisten vaakuna
Oulaisten vaakuna on Oulaisten kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa rapupitäjän runsaaseen ja taloudellisestikin merkittävään rapukantaan.
Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä pystyssä kultainen rapu.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, Oulaisten kunnanvaltuusto hyväksyi nimeä ”rapu nurmella” kantaneen ehdotuksen kunnan vaakunaksi kokouksessaan 27. marraskuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 16. helmikuuta 1954.
Gérard Kango Ouédraogo

Gérard Kango Ouédraogo vuonna 1980.
Gérard Kango Ouédraogo (19. syyskuuta 1925 Ouahigouya – 1. heinäkuuta 2014 Ouagadougou) oli burkinalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1971–1974.
Ouédraogo syntyi Yatengan mosivaltion hallitsijasukuun. Hän kävi Terrasson de Fougères -koulun Bamakossa ja työskenteli Ranskan Sudanin hallinnossa, Ylä-Voltan kuvernöörin yksityissihteerinä ja Ranskan Länsi-Afrikan kenraalikuvernöörin alaisena Dakarissa.
Ouédraogo toimi Ranskan Länsi-Afrikan suuren neuvoston edustajana vuodesta 1951 aina federaation hajoamiseen saakka. Hänet valittiin Ylä-Voltan edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen vuonna 1956. Ouédraogo perusti Mouvement démocratique voltaïque -puolueen vuonna 1958 ja johtamansa Mouvement de regroupement voltaïque’in vuonna 1958. Hän toimi autonomisen Ylä-Voltan tasavallan valtionvarainministerinä ja maan itsenäistyttyä sen Britannian suurlähettiläänä.
Vuoden 1966 vallankaappauksen jälkeen Ouédraogo työskenteli Ylä-Voltan ulkoministeriön neuvonantajana. Vuonna 1970 hänestä tuli Union démocratique voltaïque -puolueen puheenjohtaja ja vuosina 1971–1974 hän toimi maansa pääministerinä. Ouédraogo valittiin Ylä-Voltan kansalliskokouksen puheenjohtajaksi vuonna 1978. Vuoden 1980 vallankaappauksen jälkeen hänet vangittiin ja tuomittiin talousrikoksista kymmeneksi vuodeksi vankilaan.
Ouédraogo vapautettiin vuonna 1986. Hän oli Rassemblement démocratique africaine (entinen Union démocratique voltaïque) -puolueen presidenttiehdokkaana vuonna 1991. Ouédraogo vetäytyi politiikasta vuonna 1997.
Otto Kuhala

Otto Kuhala on kuvitteellinen jyväskyläläinen yksityisetsivä, joka on päähenkilö Markku Ropposen kirjoittamassa kirjasarjassa. Kuhala on entinen poliisi, keski-ikäinen ja sarjan edetessä yhä enemmän vanhenemisen vaivoista kärsivä mies. Hänen tärkeä ystävänsä on lemmikkikoira Jeri ja myöhemmin Hippu-koira. Kuhala onnistuu ratkaisemaan usean rikoksen ennen poliisia, mutta ei aina saa siitä kiitosta, sillä poliisin ja Kuhalan välit ovat huonot ja heillä on keskinäistä kilpailua.
Otto Kuhala -kirjat

Puhelu kiusaajalta.  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2522-X
Kuhala ja musta juhannus.  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31-2857-1
Kuhala ja viimeinen kesävieras.  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-3095-9
Linnut vaikenevat, Kuhala.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3388-5
Kuhala ja takapihojen tuonenvarjo.  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3713-9
Kuhala ja kuoleman hipaisu.  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3866-0
Suruaika päättyy, Kuhala.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4239-1
Kuhala ja hautausmaan risteys.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4742-6
Kuhala ja kevään ensi ruumis.  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5406-6
Kuhala ja vanginvartijan mandoliini.  Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-6031-9
Kuhala ja yöjuna.  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6598-7
Kuhala ja jokimurhat.  Helsinki:  Tammi, 2013.  ISBN 978-951-31-7130-8
Kuhala ja tuomitut.  Helsinki:  Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-7625-9
Kuhala ja vapaa pudotus.  Helsinki:  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-8218-2
Kuhala ja isku Helsingissä.  Helsinki:  Tammi, 2016.  ISBN 978-951-31-8741-5
Kuhala ja haudan pitkä varjo.  Helsinki:  Tammi, 2017.  ISBN 978-951-31-9360-7
Kuhala ja salaiset seuralaiset.  Helsinki:  Tammi, 2020.  ISBN 978-952-04-1143-5
Kuhala ja kuuma kultahippu.  Helsinki:  Tammi, 2021.  ISBN 978-952-04-3550-9
Kuhala ja kaimaanin hymy.  Helsinki:  Tammi, 2022.  ISBN 978-952-04-2237-0
Ottolainen arkkitehtuuri

St. Pantaleonin luostarikirkon länsikkö, Köln, noin 980.
Hildesheimin Mikaelinkirkon sisäkuva, noin 1001-1031.
Ottolainen arkkitehtuuri on saksilaisten Otto-keisareiden aikana (962–1002) vallinnut arkkitehtuurin tyylisuunta, jonka keskusaluetta oli läntinen Saksa. Ottolainen tyyli oli karolingisen ja romaanisen tyylin välinen siirtymävaihe.
Ottolaiseen arkkitehtuuriin kuuluvat olennaisena osana vaikuttavat länsiköt niiden karolingisen alkuperän takia. Esimerkiksi Otto I:n nuorimman veljen arkkipiispa Brunon vuonna 980 Kölniin rakennuttama St. Pantaleonin luostarikirkko sekä piispa Bernwardin suunnittelema Hildesheimin Mikaelinkirkko noudattavat pohjakaavaltaan tätä perinnettä. Näiden ottolaisten kirkkojen pohjakaavoissa yhtä suuriin matemaattisiin neliöihin pohjautuva järjestelmä yhdistää rakennuksen eri osia: esimerkiksi keskilaiva muodostuu kolmesta neliöstä, joiden kulmissa on pilarit ja välissä pylväät, joita yhdistävät arkadikaaret, kun taas varhaiskristillisessä taiteessa keskilaivaa reunustivat monotoniset pylväsrivistöt.
Mikaelinkirkko on monissa kohdin koristeltu korkeilla reliefeillä. Muun muassa yhtä pylväistä kiertää spiraalina reliefinauha, jossa on kuvia Kristuksen elämästä ja jonka tekijää ovat ilmeisesti innoittaneet  Roomassa sijaitsevat Trajanuksen ja Marcus Aureliuksen pylväät. Myös pronssisissa ovissa on reliefejä, joissa on kohtauksia Vanhasta ja Uudesta testamentista. Ottolaisena aikana tällaiset aiheet oli esitetty hyvin ihmisläheisesti ja dramaattisesti, eikä alastomien vartaloiden kuvaus ole enää yhteydessä klassisen tradition herooisuuteen vaan pyrkii kömpelyydellään ennemminkin korostamaan hengen haurautta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ottolainen arkkitehtuuri Wikimedia Commonsissa
Oudenodon

| Oudenodon |
| --- | --- |
 Oudenodon bainii
 Permikausi  Wuchiaping-vaihe–Changxing-vaihe  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Kladi::  Synapsidit Synapsida
Lahko::  Terapsidit Therapsida
Kladi::  Neotherapsida
Alalahko::  †Anomodontia
Osalahko::  †Dikynodontit Dicynodontia
Kladi::  †Cryptodontia
Heimo::  †Oudenodontidae
Suku::  †Oudenodon  Owen, 1860
Lajit
 †O. bainii Owen, 1860  †O. grandis Haughton, 1917  †O. luangwaensis Boonstra, 1938  †O. sakamenensis Mazin & King, 1991 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oudenodon (nimen merkitys: ”ei hampaita”) on sukupuuttoon kuollut Dicynodontia-osalahkoon kuuluva terapsidisuku. Se eli myöhäisellä permikaudella. Sukuun luetaan useita lajeja. Tyyppilaji on Oudenodon bainii. Sen lajinimi on usein kirjoitettu myös väärin nimenä baini.
Oudenodonin fossiileja on löydetty Afrikasta ja se oli todennäköisesti kaivamiseen sopeutunut eläin. Tämä terapsidi kuuluu Cryptodontiaan ja heimoon Oudenodontidae. Oudenodonin kasvun on havaittu sen luita tutkimalla olleen jaksoittaista nopean ja hitaan kasvun vaihtelua. Tämä on saattanut johtua kausittaisista ilmasto-olosuhteiden vaihtelusta.
Oudenodon ”latirostrisin” kallo
Oudenodon bainiin kallo Museum für Naturkundessä, Berliinissä