stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Informaatiotutkimus

Informaatiotutkimus, eli informaatiotiede, on monitieteinen ala, joka tarkastelee ihmisen tapaa tuottaa, organisoida ja käyttää tietoa. Se tarkastelee muun muassa tiedon säilyttämiseen, välittämiseen ja hankkimiseen liittyviä kysymyksiä niin yksilöiden kuin erikokoisten yhteisöjen ja organisaatioiden näkökulmasta. Informaatiotutkimuksen piirissä informaatiolla viitataan ensisijaisesti dokumenttien  sisältämään tietoon. Informaatiotutkimuksen tärkeimmät lähitieteet ovat yhteiskuntatieteet ja tietojenkäsittelytiede.
Tutkimussuuntaukset > Tiedonhankintatutkimus

Tiedonhankintatutkimus tarkastelee kolmea toisiinsa läheisesti liittyvää ilmiötä, jotka ovat tiedontarve, tiedonhankinta ja tiedonkäyttö. Tiedonhankintatutkimus on kiinnostunut etenkin siitä, miten tiedonhakija valitsee ja hyödyntää erilaisia tiedonlähteitä ja tiedonhankinnan kanavia. Sen keskeisiä mielenkiinnon kohteita ovat muun muassa ammatillinen tiedonhankinta, arkielämän tiedonhankinta, tehtävälähtöinen tiedonhankinta sekä ongelmalähtöinen tiedonhankinta.
Tutkimussuuntaukset > Tiedonhaun tutkimus

Tiedonhaku on tutkimusala, joka sijoittuu informaatiotutkimuksen ja tietojenkäsittelyopin rajamaille. Sen keskeisiä tutkimuskohteita ovat tiedon haku, tallennus, organisointi ja jäsentäminen. Tiedonhaun tutkimuksen tavoitteena on kehittää käsitteitä, menetelmiä ja järjestelmiä, joiden avulla tieto saadaan helposti sitä tarvitsevien ulottuville mahdollisimman hyödyllisessä muodossa. Tämä määritelmä pitää sisällään myös kielimalleihin käytettävän tekoälyn, kuten GPT:n. Tiedonhaun tutkimus pyrkii parantamaan tiedonhakujärjestelmiä, ja- menetelmiä, ennustamaan niiden toimintaa, ja myös teoreettisesti ymmärtämään ja selittämään tiedonhaun ilmiöitä.
Tutkimussuuntaukset > Tietohallinnon tutkimus

Tietohallinnon tutkimus keskittyy organisaatioiden tiedontarpeiden ja tiedonhankinnan sekä niiden sisäisten ja ulkoisten toimintaympäristöjen ja erilaisten tietojärjestelmien tutkimiseen. Tutkimus kytkeytyy organisaation toiminnan, tuottavuuden, kilpailukyvyn ja tuloksellisuuden parantamiseen tietohallintoa kehittämällä. Tärkeimpiä tutkimuskohteita ovat esimerkiksi sähköisen informaatio- ja viestintäteknologian hyödyntäminen, verkostojen mahdollisuuksien tarkastelu sekä tietämyksen hallinta.
Tutkimussuuntaukset > Arkisto- ja asiakirjahallinnon tutkimus

Asiakirjahallinnan tarkoituksena on varmistaa autenttisten, luotettavien, todistusvoimaisten ja käyttökelpoisten asiakirjojen tuottaminen ja säilyttäminen. Arkistotiedettä on harjoitettu perinteisesti käytännön työn ohessa arkistoinstituutioissa, ja akateeminen tutkimus on yhä edelleen niukkaa. Vasta kehittyvänä tutkimusalueena asiakirjahallinto pyrkiikin tietopohjansa laajentamiseen, merkittävien teorioiden kehittämiseen ja tieteellisen tutkimuksen tuottamiseen. Alan keskeisiä tutkimuskohteita ovat esimerkiksi asiakirjatiedon tuottamisprosessit, asiakirjan ominaisuudet, asiakirjahallinta, arvonmääritys sekä arkistojen muodostaminen.
Tutkimussuuntaukset > Tieteellisen viestinnän tutkimus

Tieteellisen viestinnän tutkimus tarkastelee tieteellistä julkaisutoimintaa ja sen käyttöä. Julkaisutoiminnan analyysin avulla pyritään kuvaamaan muun muassa tieteellisen kirjallisuuden määrää ja sen kasvua eri aloilla sekä arvioimaan julkaisujen tieteellistä tuloksellisuutta esimerkiksi viiteanalyysia käyttäen. Informaatiotutkimuksen piirissä tyypillisimpiä tutkimusalueita ovat bibliometriikka, tieteellisen julkaisutoiminnan tutkimus, informaation ja informaatiojärjestelmien käyttö- ja käyttäjätutkimukset sekä viestintäverkostojen tutkimus.
Ammatit

Informaatiotutkimus on perinteisesti liittynyt läheisesti muistiorganisaatioiden (kirjastot, arkistot ja museot) toimintaan. Näiden kolmen lisäksi informaatiotutkimuksen ammattilaisia tarvitaan etenkin organisaatioiden tietohallinnossa, tietopalveluissa, tutkimuslaitoksissa sekä verkkopalveluissa, joissa he työskentelevät yleensä suunnittelu-, kehittämis- ja asiantuntijatehtävissä. Keskeisiä ammattinimikkeitä ovat muun muassa
kirjastonhoitaja
kirjastovirkailija
informaatikko
tietoasiantuntija
tietopalvelupäällikkö
tietopalvelusihteeri
Information Specialist
arkistonhoitaja
Tekoälyn nopea kehitys on nostanut sen käytön hallinnan tärkeäksi taidoksi, jolloin kehotesuunnitteluun liittyvät tehtävät tulevat lisääntymään tietopalvelussa.
Koulutus

Suomessa informaatiotutkimusta opetetaan ja alan tutkimusta harjoitetaan seuraavissa yliopistoissa:
Oulun yliopisto (Informaatiotutkimuksen koulutusohjelma)
Tampereen yliopisto (Informaatioteknologian ja viestinnän tiedekunta)
Åbo Akademi (Institutionen för informationsvetenskap)
Tutkimuksen ja opetuksen painopisteet vaihtelevat yliopistoittain. Åbo Akademin laitos on painottunut tiedonhankinnan ja tietohallinnon tutkimukseen, Oulussa painopiste on informetriikassa ja arviointitutkimuksissa sekä tietohallinnossa ja tietojohtamisessa. Tampereella tutkimuksen ja opetuksen painopiste on perinteisesti ollut tiedonhaussa, tiedonhankinnassa sekä tieto- ja asiakirjahallinnossa. Tampereen yliopistossa informaatiotutkimuksen oppiaineeseen kytkeytyy myös interaktiivinen media, jonka painoalue on pelitutkimuksessa. Informaatiotutkimusta opiskelleet voivat työskennellä useissa ammateissa ja tehtävissä, esimerkiksi informaatikkona, kirjastonhoitajana, kirjastonjohtajana, tutkijana ja suunnittelijana. Usein työpaikat ovat kunnissa ja yliopistoissa.
Yliopistojen lisäksi Oulun, Seinäjoen ja Turun ammattikorkeakoulut tarjoavat kirjasto- ja informaatioalan koulutusta. Jonkin verran on tarjolla myös ammatillista koulutusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Informaatiotutkimuksen yhdistys
Informaatiotutkimus-lehden verkkojulkaisu
HMS Swiftsure (08)

| HMS Swiftsure |
| --- | --- |
 HMS Swiftsure

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Armstrong, Newcastle-on-Tyne
Kölinlasku:  22. marraskuuta 1941
Laskettu vesille:  4. helmikuuta 1943
Palveluskäyttöön:  22. kesäkuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  1953
Loppuvaihe:  romutettu 1962
Tekniset tiedot
Uppouma:  8 800 t (standardi) 11 130 t (kuormattu)
Pituus:  169,31 m
Leveys:  19,2 m
Syväys:  6,3 m
Koneteho:  72 500 shp (54,1 MW)
Nopeus:  33 solmua (61 km/h)
Miehistöä:  855
Aseistus
Aseistus:  3 × kolmiputkista 6" Mk XXIII -tykkiä 5 × kaksiputkista 4" Mk XVI -ilmatorjuntatykkiä 4 × neliputkista QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 8 × kaksiputkista 20 mm ilmatorjuntatykkiä 6 × yksiputkista 20 mm ilmatorjuntatykkiä 6 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Swiftsure (viirinumero 08) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuoden 1941 laivasto-ohjelmaa Vickers Armstrongin Tynen telakalta, missä köli laskettiin 22. marraskuuta 1941. Alus laskettiin vesille 4. helmikuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 22. kesäkuuta 1944.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon. Myöhemmin samana vuonna alus siirrettiin Itäiseen laivastoon. Alus liitettiin marraskuussa muodostettuun Brittiläiseen Tyynenmeren laivaston 4. risteilijäviirikköön.
Task Force 57 oli Okinawan taisteluiden alkuvaiheen aikana edelleen koulutettavana Manuksessa. Alus lähti 23. maaliskuuta Ulithista amiraali Rawlingsin Task Force 57:n mukana kohti Okinawaa, jossa se osallistui osaston mukana taistelutoimiin toukokuuhun saakka.
Alus osallistui hyökkäykseen Trukille, jolloin tehtävänä oli poistaa Trukilla mahdollisesti olevien lentokoneiden aiheuttama uhka. Samalla oli tarkoitus suorittaa alueelle vasta saapuneiden joukkojen tulikaste. Kontra-amiraali E. J. P.  Brindin alaisuuteen muodostettiin Task Force 111.2, johon kuuluivat:
Task Unit 1: lentotukialus HMS Implacable
Task Unit 2: saattuetukialus HMS Ruler, Swiftsure ja hävittäjä HMS Termagant
Task Unit 5: risteilijät HMCS Uganda, HMNZS Achilles ja HMS Newfoundland
Task Unit 15: 24. hävittäjälaivue
Osasto aloitti purjehduksensa 12. kesäkuuta Manuksesta. Lentotukialusten lentokoneet suorittivat pommitus- ja rynnäkkölentoja saarelle. Risteilijöistä sekä hävittäjistä muodostettiin kolme iskuosastoa, joista kullekin määrättiin oma maalinsa. Swiftsure yhdessä hävittäjä HMS Teazerin kanssa tulittivat pohjoisinta kohteista Moenin saaren rannikkopattereita. Osasto lähti paluumatkalle saapuen Manukseen 17. kesäkuuta.
Elokuussa amiraali Harcourtin komentama osasto, jossa olivat lentotukialukset HMS Indomitable ja HMS Venerable, risteilijät Swiftsure ja HMS Black Prince sekä hävittäjät HMS Kempenfelt, HMS Ursa, HMS Quadrant ja HMS Whirlwind, purjehti Hongkongiin vastaanottamaan japanilaisen varuskunnan antautuminen sekä suorittamaan Hongkongin uudelleen miehityksen.
Sodan päätyttyä alus palveli laivastossa, kunnes se poistettiin palveluksesta. Alus saapui 17. lokakuuta 1962 T. W. Wardille Inverkeithingiin romutettavaksi.
Sanna Pinola

| Sanna Pinola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. lokakuuta 1975 (ikä 49)
Kansalaisuus:   Suomi
Moottoriurheilija
Formula 3 Finland
Vuodet:  2001–2002
Tallit:  Make Racing, Koiranen Bros.
Paras sijoitus:  2.
Mestaruudet
2001:  Formula 3 Nordic Champion
Sanna Pinola (s. 8. lokakuuta 1975) on suomalainen uransa päättänyt kilpa-autoilija. Hän kilpaili pääasiassa kotimaan ja Skandinavian radoilla Formula 4 ja Formula 3 -luokissa. Uransa huipulla hän oli vuonna 2001 voittaessaan Formula 3 -luokan Pohjoismaiden mestaruuden. Vuonna 1999 hän sijoittui kolmanneksi Formula 3:n Ruotsin mestaruussarjassa ja viidenneksi Pohjoismaiden mestaruussarjassa. Pinola päätti uransa kauteen 2002 sijoittumalla toiseksi Formula 3:n Suomen mestaruussarjassa.
Kilpailu-uransa jälkeen Pinola on tullut tunnetuksi muusikko Anssi Kelan avovaimona. Oltuaan yhdessä liki 20 vuotta he avioituivat maaliskuussa 2022. Pari tapasi Pinolan opastaessa Kelaa ajamaan Formula 3 kilpa-autoa.
Sanna Peuri

Sanna Peuri (s. 1. maaliskuuta 1968 Turku) on suomalainen taidemaalari. Hän valmistui vuonna 2007 Turun taideakatemiasta kuvataiteilijaksi (AMK) opiskeltuaan aiemmin myös muun muassa Tampereen yliopistossa ja Turun piirustuskoulussa. Peuri järjesti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Turun Galleria Bellartessa vuonna 1996. Ryhmänäyttelyissä hän on ollut edustettuna Suomen lisäksi myös Yhdysvaltain Illinoisissa. Hän on Taidemaalariliiton ja Arte ry:n jäsen.
Peuri on toiminut myös taidealan yrittäjänä ja kuvataiteenopettajana; hän sai opettajan pätevyyden Hämeenlinnasta.
Sami Kelopuro

| Sami Kelopuro |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Suomi
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  0
WSOP-rahasijat:  2
WPT-voitot:  0
EPT-voitot:  0
Päivitetty:  25. maaliskuuta 2009
Sami Kelopuro (s. 1987) on suomalainen pokeriammattilainen. Hän on pelannut internetin suurimpia käteispelejä ja live- sekä internetturnauksia. Ammattimaiseksi pelaaminen vakiintui lukion loputtua.
Vuonna 2008 Kelopuro oli Suomen eniten ansaitsevien ansiotuloisten listalla sijalla 20. Kelopuro sijoittui toiseksi vuoden 2011 WSOP:n 10 000 dollarin sisäänoston Pot Limit Omaha -turnauksessa.
Elokuussa 2013 Kelopuro oli Suomen kaikkien aikojen liveturnausrahalistan 11. yli 1,1 milj. dollarin ansioilla.
Aiheesta muualla

Sami Kelopuro The Hendon Mob Poker Databasessa
Jacques Berthier

Jacques Berthier (27. kesäkuuta 1923 Auxerre, Ranska – 27. kesäkuuta 1994 Pariisi) oli ranskalainen urkuri ja säveltäjä, joka tuli tunnetuksi ns. Taizé-laulujen säveltäjänä.
Opinnot

Berthierin isä oli taitava kirkkomuusikko ja säveltäjä. Hän oli poikansa ensimmäinen musiikin opettaja ja ohjasi tätä pianon- ja urkujensoitossa sekä säveltämisessä. Jo nuorena tämä toimi kuorolaulajana ja urkurina Auxerren katedraalissa, jossa hänen isänsä oli urkuri.
Nuoruusvuosinaan hän sävelsi enimmäkseen maallista musiikkia, mutta jo 17-vuotiaana ensimmäisen neliäänisen motetin. 1945 hän aloitti opinnot César Franck -koulussa (École César Franck) Pariisissa, jossa hän opiskeli urkujensoittoa ja musiikin teoriaa. Vuonna 1961 hänestä tuli Pariisin Pyhän Ignatiuksen (St. Ignace) jesuiittakirkon urkuri, ja hän toimi tässä tehtävässä kuolemaansa asti.
Taizé-säveltäjä

César Franck -koulussa hän tutustui myöhemmin tunnettuun liturgikkoon ja kirkkomuusikin säveltäjään Joseph Gelineauhun. Hänen vaikutuksesta Berthier aloitti 1955 liturgisten laulujen kirjoittamisen Taizé-yhteisöä varten. Silloinen projekti sisälsi musiikkia jouluajan ja loppiaisajan jumalanpalveluksiin. Berthier joutui ensin kysymään piispaltaan lupaa, sillä tuolloin katolilaisen säveltäjän ei sopinut kirjoittaa musiikkia protestanttista jumalanpalvelusta varten. Taizén yhteisön kasvaessa Berthier jatkoi lyhyiden hymnien, kaanoneiden ja niihin liittyvien soitinsovitusten kirjoittamista, jotka nykyään tunnetaan ns. Taizén lauluina.
Vuodesta 1974 alkaen kuolemaansa asti Berthier teki läheistä yhteistyötä Taizén yhteisön veli Robert Giscardin (1922–1993) kanssa. Veli Robertin tekstit ja Berthierin niihin tekemät muokkaukset ja sävellykset ovat tulleet tunnetuiksi erikielisinä käännöksinä niin katolisessa kuin protestanttisissa kirkoissa. Berthierin lyhyet Taizé-laulut, joita on yli 70, ovatkin kenties laajimmille levinnyttä oman aikamme hengellistä musiikkia.
Muu musiikki

Berthier jatkoi urku-, instrumentaali- ja orkesterimusiikin säveltämistä, messuja katolisille seurakunnille, luostariyhteisöille ja suuria tilaisuuksia varten, kuten paavi Johannes Paavalin vierailuun Lyonissa 1986, jossa hän teki yhteistyötä Didier Rimaud'n kanssa. Hänen säveltämiään messuja ovat muun muassa Messe francaise (1964), Que tes oeuvres sont belles (1983), Comme une aurore (1984), Du Christ roi (1985), Au coeur de ce monde (1986), Vienne la paix (1986), Messe de Brabant-Vallon (1987), Pour la gloire de Dieu (1989), De St Jean Baptiste (1990), Des amis de Dieu (1991) ja Missa pro Europa (1993).
Bertierin säveltämiä ja sanoittamia lauluja > Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja

958 Leipä syö, viini juo. (Eat this bread, 1984). Suom. Anna-Mari Kaskinen 2005 ja Taizé-lalujen suomennostyöryhmä 2012.
Bertierin säveltämiä ja sanoittamia lauluja > Ruotsin kirkon virsikirja

679 Halleluja (1981)
680 Te kaikki kansat tulkaa (Laudate omnes gentes), suom. Anna-Maija Raittila
681 Herra, kuuntele (Psalmi 203: 2.3., 1982), suom. Pekka Turunen
Bertierin säveltämiä ja sanoittamia lauluja > Tuomaslauluja

(Kaikki suomennokset Anna-Maija Raittila)
1 Te kaikki kansat tulkaa (Laudate omnes gentes)
2 Kiittäkää Jumalaa (Laudate Dominum)
3 Ylistäkäämme Jumalaa (Conftemini Domino)
4 Kunnia, kunnia, kunnia (Gloria, gloria, gloria)
5 Herraa kiittäkää (Bless the Lord, My Soul)
6 Jeesus Kristus on juhlariemu (El Senyor és la meva força)
7 Kiitos Herrallemme (Bénissez le Seigneur)
8 Missä rakkaus (Uni caritas)
9 Ole kiitetty, Herra Kristus (Exultabo te, Deus meus)
10 Ei mikään paina (Nada te turbe)
11 Ristin Herra (Crucem tuam)
12 Vain Jumalassa rauhan sieluni saa (Mon âme se repose)
13 Nostamme silmämme (Oculi nostri)
14 Oh Lord, Hear My Prayers
15 Me yössä kuljemme (De noche iremos)
16 Wait for the Lord
17 Herramme Kristus (Domine Deus)
18 Valvomaan ja rukoilemaan (Bleibet und wachtet mit mir)
19 Yömme pimeyteen (Dans nos obscurités)
20 Yön synkkyys ei ole yötä (La ténèbre)
Bertierin säveltämiä ja sanoittamia lauluja > Messulauluja

(Kaikki suomennokset Anna-Maija Raittila)
22 Herralleni (Magnificat)
25 Te kaikki kansat tulkaa (Laudate omnes gentes)
30 Ylistäkäämme Jumalaa (Conftemini Domino)
32 Kunnia, kunnia (Gloria, gloria)
33 Ylistämme, Herra, sinua (Adoramus te O Christe)
41 Nostamme silmämme (Oculi nostri)
43 Herra Jeesus (Bleib mit deiner Gnade)
49 Kuuntelemaan (Wait for the Lord)
50 Valvomaan ja rukoilemaan (Bleibet hier)
51 Illan tummetessa (When the Night)
60 Vain Herra lamppuni on (C'est toi ma lampe, Seigneur)
67 Niin loistat, Kristus (Jésus le Christ)
69 Jeesuksen rauhan Henki (Spiritus Jesu Chisti)
70 Saavu Henki taivaasta (Veni Sancte spiritus)
81 Kristus ylösnousi (Christus resurrexit)
83 On Kristus noussut, halleluja (Surrexit Christus)
98 Leipä syö, viini  juo (Eat This Bread)
Bertierin säveltämiä ja sanoittamia lauluja > Cantemus

84 Ristin Herra, kumarramme sinua (Crucem tuam)
101 Missä rakkaus ja laupeus (Ubi cartas)
122 Herramme on ylösnoussut (Surrexit Dominus)
225 Puolestamme rukoile (suom. Marko Tervaportti)
264 Pois jääköön huoli (Nada te turbe)
265 Valvomaan ja rukoilemaan (Bleibet hier), suom. Anna-Maija Raittila
312 Te kaikkikansat tulkaa (Laudate omnes gentes), suom. Anna-Maija Raittila
313 Ylistäkäämme Jumalaa (Confitemuni Domino), suom. Anna-Maija Raittila
Sanden kirkko (Holmestrand)

| Sanden kirkko Sande kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2011.
Sijainti:  Holmestrand, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1100-luku
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sanden kirkko (norj. Sande kirke) on Holmestrandin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sanden kirkko (Holmestrand) Wikimedia Commonsissa
Hades Rise

| Hades Rise Aura Noir |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 25. elokuuta 2008
 Tyylilaji: black metal, thrash metal
 Kesto: 38.14
 Levy-yhtiö: Peaceville Records
Aura Noirin muut julkaisut
| Live Nightmare on Elm Street 2006 | Hades Rise 2008 | Out to Die 2012 |
Hades Rise on norjalaisen black/thrash metal -yhtye Aura Noirin vuonna 2008 julkaistu albumi.
Kappaleet

Hades Rise – 3.26
Gaping Grave Awaits – 4.01
Unleash The Demon – 3.48
Pestilent Streams – 3.26
Schitzoid Paranoid – 2.45
Death Mask – 3.36
Shadows of Death – 5.48
Iron Night/Torment Storm – 5.09
South American Death – 3.13
The Stalker – 3.08
Kokoonpano

Apollyon ‎– rummut, basso, laulu, rytmi- ja soolokitara
Aggressor ‎– basso, laulu, rytmi- ja soolokitara
Vierailevat muusikot
Danny Coralles ‎– soolokitara kappaleessa "Gaping Grave Awaits"
Rune Eriksen ‎– soolokitara kappaleessa "Iron Night/Torment Storm", "Death Mask" ja "Unleash the Demon"
Arvostelut

Imperiumi: 8½/10
Aiheesta muualla

Albumi Hades Rise Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Hades Rise discogs.com -sivustolla
Halijärvi (Juuka)

| Halijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Juuka
Koordinaatit:  63°02′20″N, 28°59′00″E
Järvinumero:  04.748.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  157,1 m 
Rantaviiva:  14,97 km 
Pinta-ala:  2,32 km² 
Tilavuus:  0,0135 km³ 
Keskisyvyys:  5,8 m 
Suurin syvyys:  21,4 m 
 fiHalijärvi 
Halijärvi on pieni humusjärvi Juuan lounaisosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,3 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 62 kilometriä luoteeseen.
Maantiede

Halijärven pituus kaakosta luoteeseen on noin 3,2 kilometriä. Järven eteläosa on jonkin verran pohjoisosaa kapeampi. Kaakkoisosan Kallioniemi ja luoteisosan Pitkäsaari jakavat järveä. Halijärvessä on pitkä ja kapea vähintään 10 metriä syvä alue, jonka sisällä aivan Kallioniemen pohjoispuolella sijaitsee järven syvin kohta. Pitkäsaaren itäpuolella on 13-metrinen syvänne. Noin seitsemäsosa järvestä on vähintään 10 metriä syvä.
Halijärvessä sijaitsee neljä saarta, joista yksi on alle aarin laajuinen luoto. Suurin saari on noin kahdeksan hehtaarin laajuinen Pitkäsaari, joka on lähes kiinni mantereessa. Muut saaret ovat Kalmosaari, Nuottisaari ja Petäjäsaari. Saaret sijaitsevat järvet luoteispuoliskolla.
Halijärven rannoilla on joitakin maatalousalueita, pääosin rannat ovat metsämaata ja harvapuustoista aluetta. Järven luoteispuolella sijaitsee Halivaara. Maasto kohoaa järven koillispuolella ylängöksi, lounaispuoli on alavampaa. Halijärveen virtaa laskuojia kaakosta ja luoteesta. Järven länsirannalta lähtee Myllypuro Louhilampeen (136,9 metriä mpy). Vesireitti jatkuu luoteeseen Siikalampeen (121,3 metriä mpy) ja Saarvanjokeen, joka on Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon rajajoki.
Halijärvi (04.748.1.006) kuuluu Saarvanjoen valuma-alueeseen (04.748), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Saarijärven alue (04.74) ja ensimmäinen Juojärven reitin valuma-alue (04.7). Halijärvi on Saarvanjoen valuma-alueen laajin vakavesi; alueeseen kuuluu kaksitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Veden laatu

Halijärveä tutkittiin kesällä 2005. Tuolloin järven käyttökelpoisuusluokitus määriteltiin hyväksi näkösyvyyden (2,0 metriä), kokonaisfosforin ja klorofyllipitoisuuden perusteella. Halijärven vesitilavuus on 13 468 000 kuutiometriä.
Sanden kirkko (Sande)

| Sanden kirkko Sande kyrkje |
| --- | --- |

Sijainti:  Sande, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Møren hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1880
Suunnittelija:  Jon Sefland
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sanden kirkko (norj. Sande kyrkje) on Sanden kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1880.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sanden kirkko (Sande) Wikimedia Commonsissa
Hans Hartwig von Beseler

Antwerpeniä ja kenraali von Beseleriä esittävä postikortti ensimmäisen maailmansodan ajalta.
Hans Hartwig von Beseler (27. huhtikuuta 1850 Greifswald – 20. joulukuuta 1921) oli saksalainen kenraalieversti.
Hans Beseler liittyi Preussin armeijaan vuonna 1868. Hän osallistui Ranskan-Preussin sotaan 1870–1871. Hän palveli keisarikunnan armeijassa vuoteen 1910, jolloin hän jäi eläkkeelle, ja samana vuonna keisari Vilhelm II aateloi hänet. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hänet kutsuttiin jälleen palvelukseen III reserviarmeijakunnan komentajaksi. Länsirintamalla hän johti Antwerpenin piiritystä, ja kaupunki antautui 10. lokakuuta 1914. Keväällä 1915 hänet siirrettiin itärintamalle, jossa hänestä syksyllä tehtiin sodan loppuajaksi Saksan miehittämän Puolan kenraalikuvernööri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans Hartwig von Beseler Wikimedia Commonsissa
Hans von Beseler (englanniksi) Firstworldwar.com
Sahelinkettu

| Sahelinkettu> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  Ketut Vulpes
Laji::  pallida
Kaksiosainen nimi
 Vulpes pallida  (Cretzschmar, 1826) 
 Levinneisyysalue kartalla.
Katso myös
   Sahelinkettu Wikispeciesissä   Sahelinkettu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sahelinkettu tai vaaleakettu (Vulpes pallida) on Afrikan Sahelin alueella tavattava kettu. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen elinvoimaiseksi lajiksi.
Taksonomia

Sahelinketun kuvaili tieteelle Philipp Jakob Cretzschmar vuonna 1826. Sahelinkettu jaetaan viiteen alalajiin, V. pallida, V. cyrenaica, V. edwardsi, V. harterti ja V. oertzeni. Laji on kuitenkin puutteellisesti tunnettu ja jako alalajeihin on tästä syytä epävarma.
Koko ja ulkonäkö

Sahelinkettu painaa 1,2 kg. Seen ruumiinpituus on 41,2-46,8 cm ja korkeus 25 cm. Urokset ja naaraat ovat saman kokoisia. Turkki on lyhyt ja ohut. Väriltään se vaihtelee vaaleanruskeasta kermanvalkoiseen. Jalat ovat pitkät. Päässä kuono on pitkä ja kapea. Silmät ovat suuret ja niitä ympäröi musta tai ruskea rengas. Väritykseltään naama on vaalea. Korvat ovat suuret ja päästään pyöreät. Häntä on pitkä ja tuuhea. Hännänpää on musta.
Sudanissa samalla alueella tavattava kettu on suurempi ja lyhytjalkaisempi. Hiekkaketulla on suuremmat korvat ja aavikkokettu on kooltaan pienempi.