stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjän perustuslakia säätävä kansalliskokous
Vaalitulokset

Kansalliskokouksen vaalien tarkoista ääni- ja edustajamääristä on vaihtelevia tietoja, eivätkä alkuperäiset asiakirjat ole säilyneet. Jopa vaalipiirien lukumäärästä on toisistaan poikkeavia tietoja. Ilmeisesti vaalipiirejä oli 81, joista 73 oli Venäjän alueita ja kahdeksan armeijan rintamia. Erään tiedon mukaan vaalissa annettiin kaikkiaan 36 miljoonaa ääntä ja valittiin 703 edustajaa, mutta suurempiakin lukuja on esitetty. Pietarissa ja Moskovassa äänestysprosentin on sanottu olleen noin 70, joillain maaseutualueilla jopa lähes 100. Vaaleihin osallistui huomattavan suuri joukko puolueita, joista monet edustivat vähemmistökansallisuuksia.
Sosialistivallankumoukselliset saivat noin 40 prosenttia äänistä ja enemmistön edustajapaikoista. Maatalousvaltaisessa Siperiassa puolueen äänisaalis oli jopa 80 prosenttia. Bolševikit saivat valtakunnallisesti noin 25 prosenttia äänistä. Lähinnä suurissa teollisuuskaupungeissa bolševikit saivat ylivoimaisen kannatuksen, Pietarissa 45 prosenttia äänistä ja Moskovassa jopa 56 prosenttia. Bolševikit saivat myös noin 40 prosenttia kaikista sotilaiden äänistä ja murskaavan enemmistön Venäjän Itämeren-laivaston sekä Pietarin ja Moskovan varuskuntien piirissä. Kilpaileva työväenpuolue menševikit menestyi lähinnä Georgiassa. Yhteensä sosialistiset puolueet saivat noin 80 prosenttia kaikista äänistä oikeiston kannatuksen jäädessä hyvin heikoksi. Liberaali kadettipuolue tosin sai toiseksi eniten ääniä suurimmissa kaupungeissa, sillä oikeistolaiset ilmeisesti keskittivät ääniään sille.
Erään tiedon mukaan sosialistivallankumoukselliset olisivat saaneet yhteensä 370 edustajaa, bolševikit 175, vasemmistososialistivallankumoukselliset 40, kadettipuolue 17, menševikit 16, kansansosialistit 2 ja erinäiset kansallisten vähemmistöjen puolueet yhteensä 88. Toisen laskelman mukaan sosialistivallankumouksellisilla olisi ollut 299 edustajaa, bolševikeilla 168, menševikeillä 18 ja kadeteilla 17.
Bolševikit kyseenalaistivat vaalituloksen ja vaativat uusia vaaleja tai oikeutta yksittäisten edustajien mandaatin epäämiseen.
Vaalitulokset > Puolueiden kannatus erään laskelman mukaan

Seuraavat luvut perustuvat yhdysvaltalaisen historiantutkijan Oliver Henry Radkeyn vuonna 1950 esittämiin arvioihin. Luvut ovat kiistanalaisia.
Vaalitulokset > Puolueiden kannatus erään laskelman mukaan > Puolueiden valtakunnallinen kannatus

| Puolue | Ääniä |  % | Paikkoja |
| --- | --- | --- | --- |
| Sosialistivallankumouksellinen puolue (”eserrät”) | 17 943 000 | 40,4 % | 380 |
| Bolševikit | 10 661 000 | 24,0 % | 168 |
| Ukrainan sosialistivallankumoukselliset | 3 433 000 | 7,7 % |  |
| Perustuslaillisdemokraattinen puolue (Kadettipuolue) | 2 088 000 | 4,7 % | 17 |
| Menševikit (pois lukien Georgia) | 1 144 000 | 2,6 % | 120 |
| Venäjän muut liberaalipuolueet | 1 261 000 | 2,8 % | 120 |
| Georgian menševikit | 662 000 | 1,5 % | 120 |
| Mussavat (Azerbaidžan) | 616 000 | 1,4 % | 120 |
| Dašnakit (Armenia) | 560 000 | 1,3 % | 120 |
| Vasemmistososialistivallankumoukselliset | 451 000 | 1,0 % | 120 |
| Muut sosialistit | 401 000 | 0,9 % | 120 |
| Alash Orda (Kazakstan) | 407 000 | 0,9 % | 120 |
| Muut vähemmistöpuolueet | 407 000 | 0,9 % | 120 |
| Yhteensä (lasketut äänet) | 40 034 000 | 90,10 % |  |
| Laskemattomat äänet | 4 543 000 | 10,2 % |  |
| Yhteensä | 44 577 000 | 100 % | 703 |
Lähde:
Vaalitulokset > Puolueiden kannatus erään laskelman mukaan > Bolševikkien kannatus alueittain

| Alue | Bolševikkien ääniosuus % |
| --- | --- |
Koko Venäjä: 23,4
Itämeren laivasto: 62,6
Mustanmeren laivasto: 20,5
Pohjoinen rintama: 56,1
Läntinen rintama: 66,9
Lounaisrintama: 29,8
Romanian rintama: 14,8
Pietari: 45
Moskova: 47,9
Transkaukasia: 4,6
Viro: 40,4
Liivinmaa: 71,9
Vitebsk: 51,2
Minsk: 63,1
Smolensk: 54,9
Valko-Venäjä: 57,5
Siperia: 9,9
Kokoontumista edeltäneet tapahtumat

Kansankomissaarien neuvosto ilmoitti perustuslakia säätävän kansalliskokouksen olevan päätösvaltainen, kun vähintään puolet sen suunnitelluista 800 edustajasta olisi saapunut Pietariin. Ensimmäiseksi istuntopäiväksi oli alkujaan ilmoitettu 11. joulukuuta (28. marraskuuta), mutta kansankomissaarien neuvosto ilmoitti lykkäyksestä kahdeksan päivää aiemmin. Oppositio pelkäsi bolševikkihallinnon estävän kansalliskokouksen kokoontumisen, joten sen puolesta järjestettiin suuria mielenosoituksia ja 6. joulukuuta (23. marraskuuta) perustettiin puoluerajat ylittänyt ”Perustuslakia säätävän kansalliskokouksen suojelun liitto”. Joulukuun 11. päivänä noin 60 edustajaa tunkeutui omin päin istuntopaikaksi aiottuun Pietarin Taurian palatsiin ja aloitti epäviralliset istunnot, mutta sotilaat keskeyttivät ne kahden päivän jälkeen.
Samana päivänä eli 11. joulukuuta kadettipuolueen toiminta kiellettiin bolševikkihallituksen määräyksellä ”vastavallankumouksellisena” ja puolueen kansalliskokousedustajat vangittiin. Useimmat vapautettiin pian, mutta heiltä estettiin osallistuminen kansalliskokoukseen. Myös joitain muiden oppositiopuolueiden listoilta valittuja edustajia vangittiin ennen kansalliskokouksen kokoontumista. Bolševikit ottivat 12. joulukuuta (29. marraskuuta) haltuunsa elokuussa perustetun vaalikomission ja nimittivät sen puheenjohtajaksi Moisei Uritskin. Kolme komission jäsentä oli pidätetty jo 6. joulukuuta.
Bolševikit ja vasemmistososialistivallankumoukselliset sopivat 23. (10.) joulukuuta jälkimmäisten liittymisestä kansankomissaarien neuvostoon. Yksi vasemmistososialistivallankumouksellisten hallitusyhteistyölle asettamista ehdoista oli ilmeisesti perustuslakia säätävän kansalliskokouksen kokoontuminen, mihin bolševikit suostuivat. Lev Kamenevin johtama bolševikkipuolueen maltillisempi siipi suhtautui ennakkoluulottomasti kansalliskokoukseen, mutta vaalitulokseen pettyneellä Leninillä ei ollut aikomusta luovuttaa valtaansa sille. Kamenevin suuntauksen tukijoita jopa vedettiin pois bolševikkien edustajakokousryhmästä taannehtivasti määrätyllä takaisinkutsumisoikeudella.
Kokouspäivää edeltävänä päivänä sota-asiain kansankomissaari Nikolai Podvoiski julisti Pietarin piiritystilaan, minkä varjolla muut julkiset kokoontumiset kaupungissa kiellettiin ja Itämeren laivaston merisotilaita lähetettiin suojelemaan Taurian palatsia. Eräät sosialistivallankumouksellisten sotilasjärjestön jäsenet olivatkin suunnitelleet kutsuvansa Pietarin varuskunnista sotilaita suojelemaan kansalliskokousta mahdolliselta hajotukselta, mutta puolueen johto oli viime tipassa kieltänyt aseellisten ryhmien käytön. Koska enemmistö pääkaupungin varuskuntien sotilaista kannatti kansalliskokousta, bolševikit käyttivät Taurian palatsin vartiointiin vain Itämeren laivaston matruuseja sekä punakaarteja, minkä lisäksi kansalliskokouksen kokoontumispäivänä hallituksen toimipaikkaa Smolnaa vartioineita latvialaisia joukko-osastoja vahvistettiin.
Myöhemmät tapahtumat

Bolševikkihallinnon vastainen demokraattinen oppositio Venäjällä teki perustuslakia säätävän kansalliskokouksen uudelleenkokoamisesta yhden näkyvimmistä tunnuksistaan. Tämä tavoite oli erityisen tärkeä sosialistivallankumouksellisille, jotka vaalivoittonsa vuoksi katsoivat olevansa oikeutettuja päättämään Venäjän tulevaisuudesta. Puolueen johtajat perustivat 8. kesäkuuta 1918 Samaraan ”Perustuslakia säätävän kansalliskokouksen jäsenten komitean” eli Komutšin, joka julistautui Venäjän lailliseksi hallitukseksi. Tšernov esiintyi Samarassa kansalliskokouksen johtajana, mutta todellisuudessa päätösvalta oli siirtynyt sotilaallisen kapinan johtajille. Venäjän sisällissodan myöhemmässä vaiheessa toiveet kansalliskokouksen paluusta saivat väistyä, kun amiraali Aleksandr Koltšak syrjäytti Komutš-hallituksen vallankaappauksella marraskuussa 1918.
Venäjän perustuslakia säätävä kansalliskokous ja Suomi

Suomen eduskunta esitti Venäjän perustuslakia säätävälle kansalliskokoukselle 22. joulukuuta 1917 pyynnön tunnustaa Suomen vastikään julistettu itsenäisyys. Kansalliskokous ei koskaan ehtinyt käsitellä aihetta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venäjän perustuslakia säätävä kansalliskokous Wikimedia Commonsissa
Kaavio perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaalien tuloksesta. Luvut ovat kiistanalaisia.
Taurian palatsi ulkoa.
Perustuslakia säätävän kansalliskokouksen puhemieheksi valittu Viktor Tšernov.
Perustuslakia säätävää kansalliskokousta tukeva mielenosoitus 18. tammikuuta 1918.
Yhdysvaltalainen elokuva

Hollywood Etelä-Kaliforniassa on Yhdysvaltain elokuvateollisuuden keskus. Kuvassa Hollywood-kyltti Mount Leen rinteellä.
Yhdysvaltalainen elokuva on Yhdysvalloissa toimiva viihdeteollisuuden ala, joka tuottaa ja myy elokuvia. Yhdysvaltain elokuvateollisuuden pääpaikka on Hollywood Los Angelesissa, ja koko yhdysvaltalaista elokuvateollisuutta kutsutaankin "Hollywoodiksi".
Merkitys

Yhdysvaltalainen elokuva on alallaan johtava koko maailmassa. Hollywoodin studioilla on tehty historian suurimmat menestyselokuvat, kuten Tuulen viemää, Tähtien sota, Titanic ja Avatar. Yhdysvaltalaiset filmitähdet, kuten John Wayne, Marilyn Monroe ja James Dean, ovat nousseet maailmankuuluiksi ihanteiksi. Tosin mitä lähemmäs 2020-lukua on tultu, sitä vaikeammaksi on käynyt tähtien tuottaminen. Walt Disneyn tuotanto on ollut maailman johtava piirroselokuvan alalla.
Elokuvayhtiöt

Yhdysvaltain elokuvateollisuus sai klassisen muotonsa Hollywoodissa 1920-luvun lopulla. Siitä alkaen Hollywoodia on hallinnut pieni joukko elokuvayhtiöitä. Niistä suurimmat olivat aluksi Metro-Goldwyn-Mayer (MGM), Paramount Pictures, Fox, Warner Bros. ja RKO Pictures, ja vähän pienempiä olivat Universal Studios, Columbia Pictures ja United Artists. RKO lopetti vuonna 1957, ja MGM ja UA menettivät asemiaan 1970-luvulla ja yhdistyivät vuonna 1981. Walt Disney Pictures liittyi suurten joukkoon 1980-luvulla ja DreamWorks Pictures vuonna 1994. Vuodet 1985–1995 olivat Hollywoodissa suurten yhdistymisten ja yritysostojen aikaa.
Merkittävimmät palkinnot

Yhdysvaltain merkittävin elokuvatapahtuma on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuotuinen Oscar-palkintogaala, jossa yhdysvaltalaisia elokuvantekijöitä on palkittu vuodesta 1929 alkaen. Toinen merkittävä elokuva-alan palkinto on Golden Globe, jota on jaettu vuodesta 1944 alkaen. Elokuvaohjaajien kilta Directors Guild of America on jakanut omia palkintojaan vuodesta 1948 alkaen.
Hollywood Walk of Fame on katu, johon elokuva-alan kuuluisuuksien kämmenenjäljet on ikuistettu sementtilaattoihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltalainen elokuva Wikimedia Commonsissa
Hollywoodin elokuvastudioita ilmakuvassa vuodelta 1922.
Kuvakollaasissa Hollywoodin klassisen kauden suurimpia näyttelijä- ja ohjaajatähtiä vuosilta 1913–1969.


Ylärivi: Greta Garbo, Humphrey Bogart, Lauren Bacall, Clark Gable, Katharine Hepburn, Fred Astaire, Ginger Rogers, Marlon Brando, Marxin veljekset, Joan Crawford.


Toinen rivi: John Wayne, James Stewart, Buster Keaton, Claudette Colbert, Gene Kelly, Burt Lancaster, Judy Garland, Gregory Peck, Elizabeth Taylor, Kirk Douglas.


Kolmas rivi: Bette Davis, Audrey Hepburn, Jean Harlow, Alfred Hitchcock, John Ford, Howard Hawks, Grace Kelly, Laurence Olivier, Marlene Dietrich, James Cagney.


Neljäs rivi: Ava Gardner, Cary Grant, Ingrid Bergman, Henry Fonda, Marilyn Monroe, James Dean, Orson Welles, Mae West, William Holden, Sophia Loren.


Alarivi: Vivien Leigh, Joan Fontaine ja Gary Cooper, Spencer Tracy, Barbara Stanwyck, Lillian Gish, Tyrone Power, Shirley Temple, Janet Leigh ja Charlton Heston, Rita Hayworth, Mary Pickford.
Oscar-gaalan pitopaikan Dolby-teatterin babylonialaisin kuvin koristettu kaari iltavalaistuksessa.
Maastohiihdon maailmancup 2024–2025

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Maastohiihdon maailmancup 2024–2025
| Laji | Miehet | Naiset |
Kokonaiscup: 
Sprintticup: 
Normaalimatkojen cup: 
Maiden välinen cup: 
Kilpailut
Kilpailupaikat: 12
Henkilökohtaiset kilpailut: 30
Viestit: 3
← 2023–2024 2025–2026 →
Maastohiihdon maailmancup 2024–2025 on historian 44. virallinen maailmancup-kausi. Kausi alkoi 29. marraskuuta 2024 Suomen Rukalla ja päättyy 23. maaliskuuta 2025 Suomen Lahdessa.
Kilpailukalenteri

Lähde: FIS
Kilpailukalenteri > Viestit > Miehet

| # | Päivämäärä | Paikka | Matka | Voittaja | Toinen | Kolmas | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 13. joulukuuta 2024 |  Davos | parisprintti (v) |  Norja I Pål Golberg Johannes Høsflot Klæbo |  Sveitsi I Janik Riebli Valerio Grond |  Ruotsi I Johan Häggström Edvin Anger | Tulokset |
| 2 | 31. tammikuuta 2025 |  Cogne | parisprintti (p) |  |  |  |  |
| 3 | 22. maaliskuuta 2025 |  Lahti | parisprintti (v) |  |  |  |  |
Kilpailukalenteri > Viestit > Naiset

| # | Päivämäärä | Paikka | Matka | Voittaja | Toinen | Kolmas | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 13. joulukuuta 2024 |  Davos | parisprintti (v) |  Ruotsi I Emma Ribom Jonna Sundling |  Norja Astrid Øyre Slind Kristin Austgulen Fosnæs |  Sveitsi I Anja Weber Nadine Fähndrich | Tulokset |
| 2 | 31. tammikuuta 2025 |  Cogne | parisprintti (p) |  |  |  |  |
| 3 | 22. maaliskuuta 2025 |  Lahti | parisprintti (v) |  |  |  |  |
Kilpailukalenteri > Viestit > Sekajoukkue

| # | Päivämäärä | Paikka | Matka | Voittaja | Toinen | Kolmas | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 24. tammikuuta 2025 |  Engadin | 4 × 5 km (p+v) |  |  |  |  |
Maailmancupin pisteet > Miehet

Lähde: FIS
Maailmancupin pisteet > Naiset

Lähde: FIS
Al-Awja

| Al-Awja |
| --- | --- |
 Al-Awja
 Koordinaatit: 34°31′59″N, 43°43′59″E 
Valtio:   Irak
Maakunta:  Salah al-Din
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Al-Awja (arab. العوجا‎, al-‘Awjā, tunnetaan myös nimillä Al-Auja ja Al-Ouja) on kylä Tikritin eteläpuolella Irakissa. Se tunnetaan Irakin diktaattori Saddam Husseinin syntymäpaikkana.
Maantiede

Al-Awja sijaitsee hieman Tikritin kaupungista etelään Tigrisjoen varrella. Alue on Salah al-Dinin maakunnan ytimessä. Tigrisjoen varsi on viljelykelpoista ja paikalliset ovat perustaneet myös kalaviljelmiä. Alueen läpi menee strategisesti merkittäviä etelästä pohjoiseen kulkevia maanteitä.
Historia

Irakin myöhempi diktaattori Saddam Hussein syntyi al-Awjassa 28. huhtikuuta 1937. Tuolloin paikkakunta lukeutui Irakin köyhimpiin alueisiin. Kylässä oli Saddamin kaudella noin 3 000 asukasta ja siellä asui monia hänen sukulaisiaan.
Saddam teloitettiin hirttämällä joulukuussa 2006. Ruumis lennätettiin yhdysvaltalaisella sotilashelikopterilla Tikritiin ja se luovutettiin Saddamin heimo Albu Nasirin edustajien käsiin. Heidän mukaansa se haudattiin "viipymättä" mausoleumiin Al-Awjassa. Paikasta tuli hänen kannattajiensa vierailukohde, jolla oli kävijöitä etenkin Saddamin syntymäpäivinä 28. huhtikuuta.
Isis-järjestön taistelijat valtasivat kylän vuonna 2014. Irakin armeija ja šiialaiset aseelliset joukot valtasivat sen takaisin Tikritin taisteluissa vuonna 2015. Monet paikalliset olivat joutuneet pakenemaan kodeistaan taistelujen aikana. Saddamin mausoleumi tuhoutui taisteluissa ja jotkut syyttivät šiialaisia asejoukkoja sen tahallisesta tuhoamisesta. Saddamin jäännösten kohtalo on epäselvä. Joidenkin paikallisten mukaan ne siirrettiin jo vuonna 2014 tuntemattomaan paikkaan.
Kylästä paenneet ovat syyttäneet šiialaisia asejoukkoja kylään palaamisen estämisestä. Siinä missä muihin vapautettuihin kyliin on voinut palata jo vuonna 2015, al-Awja on pidetty suljettuna vuosia taistelujen jälkeen. Asejoukkoja on myös syytetty kylän maiden anastamisesta. Sen ympäristöön on kylän tyhjennyksen jälkeen ilmaantunut esimerkiksi vesiviljelyyn käytettyjä lampia.
Koston kruunajaiset

| Koston kruunajaiset> Prom Night |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paul Lynch
Käsikirjoittaja:   William Gray  Robert Guza Jr. 
Tuottaja:   Peter R. Simpson  Richard Simpson 
Säveltäjä:  Paul Zaza
Pääosat:   Jamie Lee Curtis  Leslie Nielsen  Casey Stevens  Anne-Marie Martin 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Anchor Bay Entertainment
Levittäjä:  Embassy Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1980
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koston kruunajaiset (Prom Night) on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut kanadalainen kauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut Paul Lynch ja pääosissa ovat Jamie Lee Curtis ja Leslie Nielsen. Se sai kolme jatko-osaa, Prom night II – verijuhlat (1987), Suudelma ennen kuolemaa (Prom Night III: The Last Kiss) (1989) ja Prom Night 4 – päästä meidät pahasta (1992). Nelson McCormickin ohjaama uudelleenfilmatisointi Prom Night sai ensi-iltansa vuonna 2008.
Juoni

Pieni lapsijoukko leikkii hylätyssä tehdasrakennuksessa, mutta leikki päättyy surullisesti, kun pikkutyttö menettää henkensä. Koska tapaturmassa ei ollut muita silminnäkijöitä, he päättävät olla kertomatta koko asiasta mitään ja antaa asian painua unholaan.
Kuusi vuotta myöhemmin lapsista on kasvanut jo nuoria, jotka ovat valmistautumassa koulunsa päättäjäistansseihin. Pian nuoret saavat tietää, että vuosia vanhasta tapaturmasta tiesi heidän lisäkseen joku muukin, joka on valmis kostamaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jamie Lee Curtis  | … |  Kim Hammond   |
|  Leslie Nielsen  | … |  Raymond Hammond   |
|  Casey Stevens  | … |  Nick McBride   |
|  Anne-Marie Martin  | … |  Wendy Richards   |
Vastaanotto

Valtion elokuvatarkastamo langetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa 18. syyskuuta 1981 ikärajan KK (kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei saanut Suomessa levittää eikä esittää. Perusteena täyskiellolle oli elokuvan raaistavuus. Myöhemmin elokuvan leikattu versio sallittiin ikärajalla K18. Video-oppaassa vuodelta 1995 Sam Inkinen antoi elokuvan Suomessa julkaistulle, 11 minuuttia lyhyemmäksi leikatulle VHS-kasettiversiolle yhden tähden viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”huono”.
Elokuvan pääosaa näytellyt Jamie Lee Curtis kisasi vuonna 1981 Kanadan elokuva-alan palkintoja jakavassa Genie-palkintogaalassa parhaan ulkomaisen näyttelijättären palkinnosta (Best Performance by a Foreign Actress: Jamie Lee Curtis), mutta palkinnon voitti kuitenkin Susan Sarandon. Itse elokuva oli ehdolla myös parhaasta leikkauksesta, mutta siitäkään ei voittoa tullut. Elokuva vakiinnutti osaltaan Jamie Lee Curtisin mainetta kauhuelokuvien naispääosien esittäjänä.
Aiheesta muualla

Prom Night Rotten Tomatoes -sivustolla (englanniksi)
Kake Randelin

| Kake Randelin |
| --- | --- |
 Kake Randelin
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kauko Randelin
Syntynyt: 26. tammikuuta 1955 (ikä 70) Mäntyharju, Suomi
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Kake Randelin 
Aktiivisena:  1979–
Tyylilajit:  iskelmä
Soittimet:  laulu
Levy-yhtiöt:  Sony Music
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kake Randelin Kiuruveden Iskelmäviikko -musiikkitapahtumassa 2017
Kauko "Kake" Randelin (s. 26. tammikuuta 1955 Mäntyharju) on suomalainen iskelmälaulaja. Randelin osallistui vuonna 1979 Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella "En unta saa". Kappale karsiutui kilpailusta, mutta se esitettiin ohjelmassa Syksyn Sävelen Karsitut. Finnlevy-tuottaja Timo Lindström näki ohjelman ja päätti kiinnittää Randelinin levy-yhtiön artisteihin. Loppuvuodesta 1979 ilmestyi single, joka sisälsi kappaleet "En unta saa" ja "Kirje kotiin", joista "Kirje kotiin" nousi hitiksi.
Randelinin muita suuria hittejä ovat muuan muassa "Nasta pimu", "Tarja", "Jannu huoleton", "Avaa hakas" ja "Kielletyt tunteet". Hänen neljä ensimmäistä albumiaan myivät kultaa (yli 25 000 kpl), joista Huoleton ja Kop kop kop -albumit myivät yli 50 000 kpl, saavuttaen timanttimyyntirajan. Vuonna 1983 Randelinin kappale "Avaa Hakas" valittiin vuoden iskelmäksi Emma-gaalassa.
2000-luvulla Randelinin työ musiikin parissa on jatkunut säännöllisenä keikkailuna ja levytyksinä. Vuonna 2002 julkaistiin "Hitit"-albumi, joka sisältää Kaken 1980-luvun suosituimpia kappaleita uudelleen levytettynä. Uuteen suosioon ovat nousseet kappaleet "Nasta pimu" ja "Tilipäivä koittaa". Vuonna 2009 Kake Randelin julkaisi uusimman hittisinglensä "Silitä ja paijaa", jonka Kakelle tilauksesta sävelsi Esa Nieminen ja sanoitti Kikka Laitinen. Vuoden 2013 lokakuussa järjestetyssä Syksyn Sävel -kilpailussa Randelin sijoittui Suvi Teräsniskan ja Neljänsuoran jälkeen kolmanneksi kappaleellaan Suomalainen Sisu. Samaa nimeä kantava albumi julkaistiin maaliskuussa 2014.
Randelinin ura sai uutta nostetta vuonna 2022 kun räpduo JVG sämpläsi Randelinin vuoden 1989 kappaletta ”Pakko painaa pitkää päivää” omalla ”Amatimies”-singlellään. Vuonna 2024 Randelin oli mukana Portion Boysin ”Juhannusyö”-singlellä, joka nousi singlelistan kakkoseksi.
Randelinin harrastuksiin kuuluvat moottoriurheilu ja kuvataide.
Diskografia

Kake Randelin (1981) kultalevy
Huoleton (1982) kultalevy, timanttilevy
Kop kop kop (1983) kultalevy, timanttilevy
Kake (1984) kultalevy
Kake Randelin (1985)
Kaken rallit (1986)
Pakko painaa pitkää päivää (1989)
Bella bella (1990)
24 Kaken parasta (1990)
Tuhlaajapoika (1991)
Hui hai huolillein (1992)
Sydämeen jäi synnyinmaa (1993)
Kukkia kulkurilta (1994)
20 suosikkia – Kirje kotiin (1995)
Kaukana tähdet ja kuu (1999)
Hitit (2002) kultalevy, triplaplatinalevy
Nostalgiasarja (2006)
Kengissä kulkurin (2006 - single)
Tähtisarja - 30 suosikkia (2008)
Silitä ja paijaa (2009 - single)
Platinaklassikkosarja - Huoleton (2012)
Lähtöruutuun (2012 - single)
Avain (2012)
Suomalainen sisu (2014)
Aiheesta muualla

Kake Randelinin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kake Randelin Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Yle
James Rodríguez

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: James David Rodríguez Rubio
Syntymäaika: 12. heinäkuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka:  Cúcuta, Kolumbia
Pelipaikka: laitalinkki tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 senttimetriä
Paino: 75 kilogrammaa
Seura
Seura:  Rayo Vallecano
Pelinumero: 10
Junioriseurat
1995–2007:  Envigado
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007–2008 |  Envigado | 30 | (9) |
| 2008–2010 |  Banfield | 42 | (5) |
| 2010–2013 |  Porto | 65 | (25) |
| 2013–2014 |  Monaco | 34 | (9) |
| 2014–2020 |  Real Madrid | 85 | (29) |
| 2017–2019 | →  Bayern München | 43 | (14) |
| 2020–2021 |  Everton | 23 | (6) |
| 2021–2022 |  Al-Rayyan | 13 | (4) |
| 2022–2023 |  Olympiakos | 20 | (5) |
| 2023–2024 |  São Paulo | 18 | (2) |
| 2024– |  Rayo Vallecano | 3 | (0) |
Maajoukkue
| 2011– |  Kolumbia | 108 | (29) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. lokakuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 6. lokakuuta 2024.
James David Rodríguez Rubio, yleensä vain James (s. 12. heinäkuuta 1991 Cúcuta, Kolumbia), on kolumbialainen jalkapalloilija. Hän edustaa meksikolaista Club Leonia ja on pelipaikaltaan joko hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai laitalinkki.
Seurajoukkueura > Alkuvaiheet

Rodríguez on syntynyt Cúcutassa, jossa hän vietti myös lapsuutensa. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 2006 maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneesta Envigadosta.
Vuonna 2008 hän siirtyi argentiinalaisseura Banfieldiin, jonka edustusjoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa 7. helmikuuta 2009. Ensimmäisen maalinsa joukkueessa hän teki kaukolaukauksella 27. helmikuuta 2009 ottelussa Rosario Centralia vastaan.
Seurajoukkueura > Porto (2010–2013)

6. heinäkuuta 2010 Rodríguez siirtyi Portoon 5,1 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän solmi joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen, joka sisälsi 30 miljoonan euron purkupykälän.