stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
On herran temp'liin tulla

Toivo Kuula sävelsi kappaleen J. L. Runebergin virteen ”On Herran templiin tulla” (nyk. Suomen ev. lut.kirkon virsikirjan virsi 196 ”On Herran temppelissä”). 
[Op. 34b On herran templiin tulla = Hur ljuvt det är att komma 1918 (Johan L. Runeberg, suom. Alpo Noponen)]
Virsi lisättiin virsikirjaan vuonna 1986. Se on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa numerolla 80, ”On Herra temppelissään”, Niilo Rauhalan 1998 uudistamana.
Rubegernin laulu on ilmestynyt suomeksi Rauhansäveliä-kokoelmassa 1894. Laulu tunnetaan kuitenkin Alpo Noposen 1904 tekemänä suomennoksena. Virsikirjaan sen on uudistanut Niilo Rauhala 1984 ja  Virsikirjaan se tuli 1986.
 Alpo Noposen suomennosː
1. On Herran templiin tulla
suloista lapsenaan;
siell´ sielut saavat olla
kuin liljat tarhassaan.
Ne kääntää katsehensa
janoisna Herraan päin
Hän taivaan kastehensa
suo heitä virkistäin.
2. Siell' yksi Henki liittää
pyhäksi perheeks ne,
ne puhtain mielin kiittää
ja uhraa Herralle.
Näin rauhan kartanoissa
kun Herran kiitos soi,
Ken silloin olla poissa,
taa portin jäädä voi?
3. Saan Herran suloisuutta
mä siellä tuntea,
rukoilla voimaa uutta
valittuin joukossa.
Aarteitaan kyllä tarjoo
tuo turha maailma,
ne tyhjät on kuin varjo
tään riemun rinnalla.
4. Yön teillä kauas harhaan
en tahdo eksyä.
Mä tunnen päivän parhaan,
sit´ aina etsin mä.
Mä Herran kirkkaudessa
vaeltaa tahtoisin,
sen päivän paistehessa
on rauha runsahin.
Noyen-sur-Seinen ruuhet

Toinen ruuhista
Noyen-sur-Seinen ruuhet ovat muinaisten ruuhien jäänteet, jotka löydettiin Seinen maatuneesta putajasta eli sivuhaarasta. Paikalla suoritettiin arkeologisilla pelastuskaivauksia, joiden aikana löydettiin kivikautinen asuinpaikka ja paljon orgaanisesta materiaalista valmistettuja esineitä. Ensimmäinen ruuhi löydettiin 1984 ja toinen 1992. Ensimmäinen ruuhi osoittautui mesoliittiseksi, mutta toinen on vasta 800-luvulta.
Vanhempi ruuhi

Vuonna 1984 löysivät Daniel ja Claude Mordant pelastuskaivauksilla osia vanhasta ruuhesta. Sen pituus on ollut 5−6 metriä, mutta siitä on säilynyt 4,05 metrin katkelma. Leveydeksi arvellaan 50−55 senttimetriä. Ruuhi on mäntyä, jota työstettiin todennäköisesti kivikirveellä ja polttamalla. Sen radiohiiliajoitus antoi 7960 ± 100 BP eli noin 7190−6450 eaa., mikä sijoittaa sen mesoliittiselle kivikaudelle.
Ruuhen vierestä tavattiin myös jäänteitä rysistä (engl. bow net) ja katiskoista sekä ankeriaan ja hauen luita. Ruuhi on konversoitu upottamalla se polyetyleeniglykoliin ja se on esillä Nemoursin museossa (Musée départemental de Préhistoire d’Île-de-France de Nemours).
Nuorempi ruuhi

Vuonna 1993, noin 500 metriä vanhemmasta ruuhesta, löydettiin tietyön aikana toinen ruuhi, joka on veistetty tammesta. Ruuhen jäänteiden pituus on 11,80 metriä, mutta alkuperäinen pituus lienee ollut noin 14−15 metriä, leveys 90 senttimetriä ja syväys 30−40 senttimetriä. Sekin on esillä Nemoursin museossa.
Ruuhen radiohiiliajoitus antoi tulokseksi 1305 ± 65 BP eli noin 632−871 jaa., joka varmistettiin dendrokronologisesti puun vuosirenkaista vuodelle 834 jaa..
Ruuhen työstämisen jäljet näkyvät yhä. Työ on ollut taitavaa ja kokemuksella tehtyä. Talttojen jäljet ovat tasaisia ja ruuhen muoto on harkittua. Vanhemman ja uudemman ruuhen rakenteissa on paljon yhtäläisyyksiä. Nuoremman ruuhen pohja on kuitenkin veistetty tasaiseksi ja laidat nousevat pohjasta lähes suoraan ylös. Keula on nousee loivasti kapenematta sivusuunnassa. Keulan sisäpohjaan on uurrettu poikittaisia syvennyksiä kulkemisen helpottamiseksi. Samanlaisia jälkiä on veistetty myös ruuhen perään. Ruuhen muotoilussa on eräitä piirteitä, joiden merkitystä ei vielä tunneta.
Nowhere Generation

| Nowhere Generation Rise Against |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 4. kesäkuuta 2021
 Kesto: 41.36
 Levy-yhtiö: Loma Vista
Rise Againstin muut julkaisut
| The Ghost Note Symphonies, Vol. 1 2018 | Nowhere Generation 2021 |   |
Nowhere Generation on Rise Againstin 4. kesäkuuta 2021 julkaistu albumi.
Kappaleet

The Numbers – 4.59
Sudden Urge – 3.46
Nowhere Generation – 3.52
Talking to Ourselves – 3.24
Broken Dreams, Inc. – 3.53
Forfeit – 3.44
Monarch – 3.32
Sounds Like – 3.25
Sooner or Later – 3.34
Middle of a Dream – 3.44
Rules of Play – 3.43
Kokoonpano

Tim McIlrath - laulu, kitara
Zach Blair - kitara
Joe Principe - basso
Brandon Barnes - rummut
Arvostelut

Imperiumi: 6½/10
Olavi Nevanlinna

Olavi Nevanlinna (s. 17. huhtikuuta 1948) on suomalainen Aalto-yliopiston matematiikan professori. Hän on toiminut Teknillisen korkeakoulun vararehtorina vuosina 2003–2005 ja International Council for Industrial and Applied Mathematics -järjestön presidenttinä vuosina 1999–2003. Hän kuuluu Neovius-Nevanlinna-sukuun. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi Teknillisessä korkeakoulussa  vuonna 1974 väitöskirjan aiheen ollessa On Nonlinear Discretization Methods for Ordinary Differential Equations.
Aiheesta muualla

RS: Yhteistyöhakuinen matematiikka (pdf) Suomen akatemia tiedottaa.  9/1987. Viitattu 1.10.2020.
Ole Marius Ingvaldsen

Ole Marius Ingvaldsen
Ole Marius Ingvaldsen (s. 2. lokakuuta 1985) on norjalainen mäkihyppääjä, joka edusti Steinkjer Skiklubb -seuraa.
Ensimmäisen kerran Ingvaldsen kilpaili mäkihypyn maailmancupissa kaudella 2008–2009 Trondheimissa. Ensimmäiset pisteensä hän sai joulukuussa 2010 oltuaan Lillehammerissa 20:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Sapporon kilpailussa tammikuussa 2011 oltuaan kymmenes. Parhaimmillaan hän on sijoittunut yhdeksänneksi Engelbergissä joulukuussa 2013.
Ole Malmstén

Ole Georgsson Malmstén (23. syyskuuta 1925 Helsinki – 23. toukokuuta 1981 Helsinki) oli teollisuusneuvos ja perustamansa Kuntek Oy:n toimitusjohtaja.
Hän syntyi esikoisena Georg Malmsténin perheeseen, jossa musiikki näytteli keskeistä osaa. Ole Malmstén oli isänsä silmäterä ja innoittaja hänen tekemilleen lauluille.
Ole Malmsténin nuoruus loppui talvisodan sytyttyä 1939. Hän ei ikänsä puolesta kelvannut rintamalle, mutta hän suoritti varusmiespalveluksensa jatkosodan aikana 1943–1944. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1945. Sodan järkytysten jälkeen hän ei vielä osannut päättää, mikä hänestä ”tulee isona”, joten hän lähti hakemaan seikkailuja ja kokemuksia meriltä. Tämän jälkeen hän palasi Suomeen ja aloitti opiskelun Tekniska Läroverket’issä, josta valmistui insinööriksi 1950.
Heti valmistumisensa jälkeen hän sai töitä Oy Putkisto Ab:sta, josta hän siirtyi tekniseksi johtajaksi tiivisteitä ja suojelutarvikkeita myyneelle Ikas Oy:lle.
Hän ei kuitenkaan viihtynyt palkkatyössä, vaan halusi itsenäiseksi yrittäjäksi. Hän perusti 1958 tiiviste- ja eristealalla toimivan Kunnallisteknillisen Insinööritoimiston, joka muuttui myöhemmin Kuntek Oy:ksi. Vähitellen hänestä tuli teollisuuseristysalan uranuurtaja Suomessa. Hän perusti myös tytäryhtiöt Brasiliaan, Argentiinaan ja Kanadaan.
Yrittäjätoiminnan lisäksi hän toimi aktiivisesti monissa teollisuuden järjestöissä. Hän oli mukana monissa työmarkkinaneuvotteluissa metalliteollisuuden työnantajapuolen edustajana. Lisäksi hän oli Suomen Ulkomaankauppaliitossa vienninedistämistehtävissä ja mukana myös eri maiden välisissä kauppayhdistyksissä. Vapaa-aikanaan hän harrasti intohimoisesti veneilyä ja ilmailua.
Hänelle myönnettiin 1979 teollisuusneuvoksen arvonimi. Tässä vaiheessa yrittäjän ja liikemiehen kuluttava elämänrytmi oli jo alkanut uuvuttaa häntä, ja hän sairastui vakavasti. Hän kuoli 1981 vain kaksi päivää ennen isäänsä Georg Malmsténia. Kuntek Oy:n toiminta jatkui vielä 1980-luvun loppupuolelle.
Oskar Potiorek

Oskar Potiorek noin vuonna 1908.
Oskar Potiorek (20. marraskuuta 1853 Bleiberg, Kärnten – 17. joulukuuta 1933 Klagenfurt) oli itävaltalainen kenraali, joka toimi vuosina 1911–1914 Bosnia-Hertsegovinan sotilaskuvernöörinä ja johti ensimmäisen maailmansodan alussa epäonnistunutta hyökkäystä Serbiaa vastaan. Potiorek isännöi 28. kesäkuuta 1914 Itävalta-Unkarin arkkiherttua Frans Ferdinandin salamurhaan päättynyttä vierailua Sarajevossa.
Potiorek aloitti sotilasuransa luutnanttina vuonna 1871 ja palveli vuodesta 1877 pääesikunnassa. Hänet ylennettiin 1892 everstiksi, 1898 kenraalimajuriksi ja 1908 feldzeugmeisteriksi sekä nimitettiin 1902 yleisesikunnan päällikön sijaiseksi, 1907 kolmannen armeijakunnan komentajaksi, 1910 joukkojen ylitarkastajaksi Sarajevoon sekä 1911 Bosnia-Hertsegovinan hallinnon johtajaksi.
Potiorek muistettanee parhaiten epäonnistuneesta tehtävästään taata arkkiherttua Frans Ferdinandin turvallisuus tämän vieraillessa Sarajevossa kesäkuussa 1914. Salainen Musta käsi -järjestö oli lähettänyt kaupunkiin seitsemän jäsentään, joiden oli määrä murhata Frans Ferdinand tämän kulkiessa kaupungin läpi. Arkkiherttuan saapuessa kaupunkiin 28. kesäkuuta Potiorek haki hänet rautatieasemalta ja matkusti samassa autossa. Ensimmäisen epäonnistuneen attentaatin jälkeen – Nedeljko Čabrinovićin heitettyä autoa käsikranaatilla – Potiorek määräsi ajoreittiä muutettavaksi arkkiherttuan matkustaessa kaupungintalolta sairaalaan, mutta käsky ei välittynyt autonkuljettajalle. Auton ollessa kääntymässä Frans Joosefin kadulle paikalla ollut Gavrilo Princip onnistui hyödyntämään tilaisuuden ja ampui kuolettavasti Frans Ferdinandia ja tämän vaimoa herttuatar Sophieta. Princip sanoi myöhemmin oikeudenkäynnissään, että Sophien kuolema oli ollut vahinko, ja että hänen tavoitteenaan oli ollut ampua Sophien sijaan Potiorek.
Maailmansodan sytyttyä pian arkkiherttuan murhan jälkeen Potiorek määrättiin johtamaan hyökkäystä Serbiaan ja hän sai komentoonsa viidennen ja kuudennen armeijan. Hyökkäys epäonnistui ja Serbia voitti Jadarin, Drinan ja Kolubaran taistelut pakottaen Itävalta-Unkarin joukot vetäytymään alueeltaan. Potiorek korvattiin 22. joulukuussa 1914 komentajana arkkiherttua Eugenilla ja siirrettiin eläkkeelle.
Ole Lund Kirkegaard

Ole Lund Kirkegaard (29. heinäkuuta 1940 Århus, Tanska – 24. maaliskuuta 1979) oli tanskalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän kirjoitti etupäässä aikuisen ja lapsen vuorovaikutuksesta. Hänen tarinoidensa päähenkilö on usein tyypiltään antisankari.
Kirkegaard sai vuonna 1969 Tanskan kulttuuriministeriön lastenkirjapalkinnon. Hänen teoksistaan on suomennettu Kumi-Tarzan (1976), jonka pohjalta tehty samanniminen elokuva (1981) valittiin vuonna 2006 Tanskan kulttuurikaanoniin. Muita hänen kirjoihinsa perustuvia Suomessa nähtyjä elokuvia ovat Virgil ja sammakonsyöjä (1980), Otto on sarvikuono (1983) ja Lentävä matto (1985).
Kirkegaard kuoli 38-vuotiaana palelluttuaan lumihankeen matkalla kotiin kylmänä talvi-iltana 1979.
Käännös suomeksi
Nowhere Boy

| Nowhere Boy |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Taylor-Wood
Käsikirjoittaja:  Matt Greenhalgh
Perustuu:  Julia Bairdin muistelmiin
Tuottaja:  Douglas Rae
Säveltäjä:   Alison Goldfrapp  Will Gregory 
Kuvaaja:  Seamus McGarvey
Leikkaaja:  Lisa Gunning
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Iso-Britannia
Levittäjä:  01 Distribution
Ensi-ilta:   29. lokakuuta 2009  (Lontoon elokuvajuhlat) 
Kesto:  99 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  6 577 779 dollaria
Katsojat:  3 840 (Suomi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nowhere Boy on brittiläinen elokuva vuodelta 2009. Elokuva kertoo John Lennonin varhaisista vaiheista ja The Beatles -yhtyeen perustamisesta. Elokuvan ohjasi Sam Taylor-Wood.
Elokuva sai ensiesityksensä Lontoon elokuvajuhlilla 29. lokakuuta 2009 ja brittiläisissä elokuvateattereissa 25. joulukuuta 2010. Suomessa elokuva julkaistiin 9. huhtikuuta 2010. Elokuva pääsi teatterilevitykseen Yhdysvalloissa lokakuussa 2010, kun oli kulunut 70 vuotta John Lennonin syntymästä.
Juoni

Draamaelokuva kertoo John Lennonin teinivuosista 1955–1960. Viisivuotiaana äidistään eroon joutunut John Lennon kasvoi Mimi-tätinsä ja George-setänsä luona, mutta saa tietää asiasta vasta kasvatti-isänsä hautajaisissa. Lennon alkaa etsiä biologista äitiään ja löytääkin tämän ei kovin kaukaa omasta asuinpaikastaan Liverpoolissa, jossa hän kiinnostuu pakkomielteen tavoin rock'n'roll-musiikista.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aaron Johnson  | … |  John Lennon   |
|  Thomas Sangster  | … |  Paul McCartney   |
|  Kristin Scott Thomas  | … |  Mimi Smith   |
|  Anne-Marie Duff  | … |  Julia Lennon   |
|  David Morrissey  | … |  Bobby Dykins   |
|  Ophelia Lovibond  | … |  Maria Kennendy   |
|  Josh Bolt  | … |  Pete Shotton   |
|  Sam Bell  | … |  George Harrison   |
Aiheesta muualla

Nowhere Boy Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Nororousku

| Nororousku> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  hysginoides
Kaksiosainen nimi
 Lactarius hysginoides  M. Korhonen & T. Ulvinen 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nororousku (Lactarius hysginoides) on Suomessa kasvava rouskulaji. Se kasvaa pääasiassa tuoreilla sekä lehtomaisilla kankailla. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi (LC).
Norppalive

| Norppalive |
| --- | --- |
Tyyli:  slow tv
Pääosissa:  saimaannorppa
Alkuperämaa:   Suomi
Tuotantokausia:  4
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
Norppalive on WWF:n tuottama saimaannorppaa kuvaava suora verkkolähetys. Se näyttää live-kuvaa paikalta, jolla vierailee ajoittain saimaannorppa. Norppaliven tarkoituksena on parantaa tietoisuutta saimaannorpasta. Vuonna 2016 Norppalive keräsi parhaimmillaan 180 000 yhtäaikaista katsojaa ja yhteensä yli kaksi miljoonaa katsojaa.
Norppa (Maini Pääläinen)

| Norppa |
| --- | --- |
Nimi:  Norppa
Tekijä:  Maini Pääläinen (d)
Valmistumisvuosi:  1997
Teostyyppi:  Patsas
Materiaali:  Graniitti
Sijainti:  Keskus, Suomi
Koordinaatit:  61°03′30″N 28°11′10″E﻿ / ﻿61.0584°N 28.1861°E﻿ / 61.0584; 28.1861
Norppa on Lappeenrannassa kävelykatu Oleksilla sijaitseva graniittiveistos. Maini Pääläisen tekemän veistoksen materiaali on Ylämaan pallograniitti. Se on pystytetty vuonna 1997. Patsasta suunniteltiin vuodesta 2009 siirrettäväksi Kaupunginlahdelle, ja korvattavaksi esimerkiksi Vasikka-patsaalla. Suunnitelma kuitenkin peruttiin, ja satamaan tuli vuonna 2022 puuveistos, jonka on veistänyt August Eskelinen.
Liettuan merivoimat

| Liettuan merivoimat |
| --- | --- |
 Liettuan merivoimien tunnus
Toiminnassa:  1935-1939, 1992-
Valtio:   Liettua
Puolustushaarat:  merivoimat
Rooli:  valvoa, suojella ja puolustaa Liettuan aluevesiä sekä talousvesialuetta
Vuosipäivät:  1. syyskuuta 1935 4. heinäkuuta 1992
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Olegas Mariničius
Liettuan merivoimat on yksi Liettuan puolustusvoimien viidestä puolustushaarasta. Se perustettiin virallisesti 1. syyskuuta 1935. Liettuan itsenäistyttyä 1991 Neuvostoliitosta, merivoimat aloitti uudelleen toimintansa.
Historia

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Liettuan hallitus yritti luoda meripuolustusta, mutta poliittisista ja taloudellisista syistä johtuen se oli olemassa vain osittain. Vuonna 1923 Liettua sai takaisin Klaipėdan sataman, jolloin meripuolustuksen kehittäminen vihdoin alkoi. Yksi ensimmäisistä merivoimien hankinnoista oli 1927 miinanraivaajan ostaminen. Se sai nimekseen Prezidentas Smetona presidentti Antanas Smetonan mukaan.
22. maaliskuuta 1939 Saksa miehitti Klaipėdan. Toisen maailmansodan alettua Liettuan merivoimien laivat joutuivat siirtymään Liepājan satamaan, Latviaan. Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan, Liettuan merivoimat liitettiin osaksi Neuvostoliiton laivastoa. Prezidentas Smetona nimettiin Koraliksi ja se osallistui Kriegsmarinea vastaan käytyihin taisteluihin. 11. tammikuuta 1945 alus upposi törmättyään miinaan Suomenlahdella.
Liettuan itsenäistyi Neuvostoliitosta 11. maaliskuuta 1990, jolloin maan puolustuskyvyn luominen aloitettiin. Sen merivoimat perustettiin virallisesti uudelleen 4. heinäkuuta 1992, jolloin rannikkovartiolaivueen ensimmäiseksi komentajaksi määrättiin Juozapas Algis Leisis. Saman vuoden syksyllä Liettua osti Neuvostoliitosta kaksi Grisha-luokan fregattia Zemaitiksen ja Aukstaitiksen. Kesä kului miehistöjen koulutukseen, mutta syksyllä alukset osallistuivat Yhdysvaltain johtamaan Itämerellä pidettyyn Baltops 93 harjoitukseen, mikä oli alku kansainvälisiin harjoituksiin osallistumiselle. Vuonna 1993 perustettiin rannikkovartiosto. 2004 Liettua liittyi 1. huhtikuuta 2004 Naton jäseneksi.
Tehtävät ja organisaatio

Liettuan merivoimien päätehtävinä on puolustaa Liettuan etuja  maan aluevesillä ja talousalueella, räjähteiden mukaan lukien miinat etsintä ja tuhoaminen, erityisoperaatioiden tukeminen, viestiyhteyksien valvonta ja suojaaminen sekä kalastuksen ja saasteiden valvonta. Merivoimat on liittänyt miinantorjunta-aluksen ja tukilaivan Naton Itämerelle pysyvästi sijoitettuun miinantorjuntaosasto 1:een (engl. Standing NATO Mine Countermeasures Group 1) sekä Naton valmiusjoukkoon engl. NATO Response Force, NRF).
Merivoimiin kuuluu laivasto-osasto, merivalvontajärjestelmät, sukeltajaosasto, huoltokeskus, koulutuskeskus ja meripelastuspalvelu. Näistä merkittävin laivasto-osasto on jaettu miina- ja vartiolaivueeseen sekä satamaveneosasto. Merivoimissa palvelee yli 600 henkeä.
Tehtävät ja organisaatio > Laivasto-osasto

Laivasto-osaston päätehtävänä on aluevesien ja talousalueen  valvonta sekä suojaaminen ja mahdollisen uhan torjunta alueella. Lisäksi sen tulee luoda edellytykset turvalliselle merenkululle, valvoa ja suojata pääsy Klaipėdan satamaan sekä osallistua etsintä- ja pelastustehtäviin.
Laivasto-osastoa johtaa komentaja ja hänen apunaan on esikunta. Esikunta johtaa vartio-, miina- ja apualuslaivueita. Vartiolaivueeseen kuuluvat Tanskasta ostetut Flyvefiske-luokan alukset Žemaitis, Dzūkas, Aukštaitis ja Norjasta hankittu Storm-luokan alus Selis. Miinalaivueeseen kuuluvat emälaiva Jotvingis sekä Lindau-luokan Suduvis ja Hunt-luokan Skalvis ja Kuršis. Apualuslaivueeseen kuuluvat Sakiai, UK H21 ja UK H22.
Kalusto

| Nimi> miinalaivue | Kuva> miinalaivue | Alkuperämaa> miinalaivue | Luokka> miinalaivue | Rakennettu> miinalaivue | Käytössä vuodesta> miinalaivue | Muuta> miinalaivue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| N42 Jotvingis |  |  Norja | Vidar | 1977 | 2006 | Komento- ja tukialus |
| M52 Sūduvis |  |  Saksan liittotasavalta | Lindau | 1957 | 1999 | Korvataan Hunt-luokan miinanraivaajilla |
| M53 Skalvis | - |  Yhdistynyt kuningaskunta | Hunt | 1982 | 18. toukokuuta 2013 |  |
| M54 Kuršis | - |  Yhdistynyt kuningaskunta | Hunt | 1982 | 18. toukokuuta 2013 |  |
vartiolaivue
| P11 Žemaitis |  |  Tanska | Flyvefisken | 1985 | 2008 |  |
| P12 Dzūkas |  |  Tanska | Flyvefisken | 1988 | 2009 |  |
| P14 Aukštaitis |  |  Tanska | Flyvefisken | 1993 | 2010 |  |
| P32 Sėlis |  |  Norja | Storm | 1996 | 2001 |  |
satama-alus osasto
| Šakiai |  |  Neuvostoliitto |  | 1986 | 2009 |  |
| H21 |  |  Neuvostoliitto |  | 1983 | 1992 |  |
| H22 |  |  Ruotsi |  | 1955 | 2000 |  |
palveluksesta poistetut
| F11 Zemaitis |  |  Neuvostoliitto | Grisha | 1980 | 1992 | Poistettu käytöstä 22. lokakuuta 2008 |
| F12 Aukstaitis |  |  Neuvostoliitto | Grisha | 1980 | 1992 | Poistettu käytöstä 18. marraskuuta 2009 |
| P31 Dzūkas | - |  Norja | Storm | 1995 | 2001 | Poistettu palveluksesta 2007 |
| P33 Skalvis |  |  Norja | Storm | 1967 | 2001 | Poistettu palveluksesta 2009 |
| M51 Kuršis |  |  Saksan liittotasavalta | Lindau | 1958 | 2000 | Korvataan Hunt-luokan miinanraivaajilla |
| H23 Lokys |  |  Tanska |  | 1941 | 2005 | Sukeltajien tukialus poistettu palveluksesta helmikuussa 2009 |
| A41 Vetra |  |  |  |  |  | poistettu palveluksesta 2007 |
| Vytis |  |  |  |  |  | poistettu palveluksesta 2007 |

Liettuan merivoimien lippu
Sotalaiva Antanas Smetona vuonna 1935
On ilo laulaa nyt Jeesuksesta

Sain halun laulaa mä Jeesuksesta on Lauri Taskilan kirjoittama lauluteksti, joka on julkaistu Siionin laulut -kokoelmassa vuonna 1976. Taskilan lauluteksti pohjautuu vahvasti Ruotsin evankeliseen liikkeeseen kuuluneiden Andreas Nilssonin ja P. A. Ohlssonin vuodelta 1861 olevaan lauluun On hauska veisata Jeesuksesta. Alkuperäinen laulu onkin tunnettu useissa hengellisissä yhteisöissä, ja lestadiolaisten laulukokoelmiin se tuli jo vuonna 1901.
Siionin laulujen edellisessä laulukirjauudistuksessa (1970-luvulla) Taskilaa pyydettiinkin kirjoittamaan sanat, jotka toisivat sille lestadiolaisen identiteetin. Taskilan teksti on käännetty Amerikan vanhoillislestadiolaisten laulukirjaan.
Laulua On hauska veisata Jeesuksesta on laulettu monella eri sävelmällä paikkakunnasta riippuen, mutta Siionin lauluihin on valikoitunut suomalainen kansansävelmä, joka julkaistiin vuonna 1950 Pentti Seppäsen nuottikirjassa.
Julkaistu

Siionin laulut nro 61
Songs and Hymns of Zion nro 290 I want to sing of the Savior and Lord
Siionin matkalaulut nro 110 On hauska veisata Jeesuksesta
Sions Sånger nro 115 Det är så gott att om Jesus sjunga
Hymns and Songs of Zion nro 476 My heart rejoices to sing of Jesus
Nialamidi

| --- | --- |

Nialamidi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N-bentsyyli-3-[2-(pyridiini-4-karbonyyli)hydratsinyyli]propanamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 51-12-7
ATC-koodi: N06AF02
PubChem CID: 4472
DrugBank: DB04820
Kemialliset tiedot
Kaava: C16H18N4O2 
Moolimassa: 298,34 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 151,6 °C
Liukoisuus veteen: 2,27 g/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Nialamidi on nikotiinihapon johdos. Se on eräs kaikkein ensimmäisiä markkinoille tulleita masennuslääkkeitä eli antidepressantteja. Nialamidi kuuluu monoamiinioksidaasin estäjiin eli MAO:n inhibiittoreihin. Tyypiltään se on epäselektiivinen. Nialamidin edeltäjä oli iproniatsidi, Marsilid. Marsilid tuli käyttöön noin vuonna 1958.
Vuoden 1977 aikoihin oli nialamidi ainoana oman ryhmänsä (MAOI) edustajana vakiintuneessa hoitokäytössä Suomessa. Lääkkeellä tunnettiin voimakas stimulanttinen vaikutus yhdessä aloitekykyä kohottavan ohella. Varsinaisen antidepressanttisen vaikutuksen todettiin olevan vain lievän tasoista. Anksiolyyttis-sedatiivista hoitotehoa ei nialamidilla ole havaittu esiintyvän.
Suomessa tätä lääkeainetta myytiin lääkeyhtiö Pfizerin valmisteena, myyntinimellä Niamid. Lääkevalmisteet olivat suun kautta nautittavia tabletteja, joidenka vahvuudet vaikuttavan aineen suhteet olivat 25 ja 100 mg. Annostelumäärän terapeuttinen leveys liikkui nialamidin suhteen, välillä 75-300 mg/vrk.
Lääkkeen käyttö muuhun hoitotarkoitukseen, kuin masentuneisuuden hoitoon oli kivun lievitys. Nialamidia käytettiin lisäämään kipulääkkeiden tehoa. Analgeettien tyyppi taikka spesifisyys ei ole lähdetiedoista selvinnyt.
MAOI:n teho perustuu vapaiden monoamiinien määrän lisääntymiseen veressä ja kudoksissa. Niillä on suora kytkös mm. noradrenaliinin tasoon.
Sivuvaikutukset ja käyttöön liittyviä varoituksia

Nialamidin sivuvaikutuksia ovat olleet: tuskaisuus, unettomuus, silmän mukautumiskyvyn (akkommodaatio) vaikeutuminen.  Samanaikainen efedriini-lääkitys on ollut vasta-aiheista, johon liittyen hypertensiivisen kriisin mahdollisuus.
Nialamidi on ollut käytöstä poistettuna vuosia Suomessa. Sillä on haitallisia verenpainetta kohottavia yhteisvaikutuksia tyramiinia sisältävien ruokien kanssa. Lisäksi nialamidi on saattanut aiheuttaa vakavia muutoksia maksan toiminnassa: myös hepatiittia ja maksavaurioita on nialamidilla tehtyihin hoitoihin liittyen todettu. Trisyklisten masennuslääkkeitten kanssa MAO-estäjiä ei saa käyttää koskaan samanaikaisesti, sillä siitä saattaisi seurata hengenvaarallinen yhteisreaktio, joka tunnetaan serotoniini-oireyhtymän nimellä. Nykyään nialamidin on korvannut moklobemidi.
Annostus

25–50 mg, 3-4 kertaa vuorokaudessa: mikä tekisi vuosikausiannokseksi 75-200 mg/vrk. Myöhemmin käyttöön tulleet 100 mg tabletit: myöskin enimmäisannostus, mikä oli 300 mg/vrk.