stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mantiqueiranpaimenkoira
Ulkomuoto

Mantiqueiranpaimenkoira on keskikokoinen, ketterä ja rungoltaan neliömäinen paimenkoira. Kuono on kapea ja korvat pystyt ja eteenpäin suuntautuneet. Silmät voivat olla joko ruskeat, siniset tai keskenään eriväriset. Säkäkorkeus on 43-53 cm (ihanne 48 cm).
Rodusta tunnetaan kolme karvamuunnosta - sileä-, pitkä- ja kiharakarvainen - sekä kolme karvanpituutta - lyhyt, keskipitkä ja pitkä. Rotumääritelmässä kyseiset karvatyypit on lajiteltu neljään eri ryhmään: pitkä, keskipitkä, lyhyt ja kihara. Hyväksytyt värit ovat valkoinen, kullanruskea (sävyltään vaaleasta tummaan), sininen (blue merle) ja musta; musta maski sallitaan sinisillä ja kullanruskeilla yksilöillä.
Luonne ja käyttäytyminen

Mantiqueira-vuoriston karjanajajat arvostavat suuresti mantiqueiranpaimenkoiran työominaisuuksia karjan paimentajana. Sillä on voimakas paimennusvietti, jonka avulla se opastaa karjan jyrkkien vuorten halki tai kokoaa sen aitaukseen. Paikalliset asukkaat sanovat sen olevan karjatilallisille elintärkeä työväline
Alkuperä

Mantiqueiranpaimenkoira on ikivanha rotu, joka on kotoisin Mantiqueira-vuoristosta Brasilian Kaakkoiselta alueelta. Sen uskotaan polveutuvan vanhoista brasilialaisista koirista jotka tunnettiin nimellä policiais ("poliisi"): tästä yhtenä todisteena nykyinen rotu tunnetaan yhä samalla nimellä kuin sen oletetut esi-isät. Sen epäillään risteytyneen sittemmin saksanpaimenkoiran, belgianpaimenkoiran, hollanninpaimenkoiran ja valkoisen paimenkoiran kanssa, mitä vastaavasti puoltaa sen rakenne ja belgianpaimenkoiraa muistuttava ulkonäkö.
Paikalliset karjanajajat tarvitsivat hyvän, maatiaismaisen, ketterän, voimakkaan ja sitkeän paimenkoiran, joka kykeni ajamaan karjaa poluilla jonne karjatilallinen ei voinut itse hevosineen mennä Mantiqueira-vuoriston jyrkkärinteisen maaston takia. He valitsivat huolella parhaat jalostuskoirat, joita vuosisatojen ajan risteyttämällä he loivat tämän uuden rodun. Koska vuoristoon oli vaikea päästä, se säilyi puhtaana muiden rotujen vaikutteilta.
Maatalouden alettua modernisoitua viime vuosien aikana ja karjankasvatuksen vähennyttyä mantiqueiranpaimenkoira on menettänyt merkitystään ja ulkomaalaisten muuttaessa yhä enenevissä määrin alueelle sinne kulkeutuu heidän mukanaan uusia koiria. Tämän vuoksi rotu on nykyisin uhanalainen ja on alkanut sekoittua vierasperäisten rotujen kanssa.
Vaikka Mantiqueira-vuoristo sijaitseekin São Paulon, Minas Geraisin ja Rio de Janeiron osavaltioissa, suurin osa koirista elää Minas Geraisin paikkakunnilla ja vain murto-osa São Paulon ja Rio de Janeiron alueilla. Kaupungit joissa niitä on eniten ovat Virgínia, Passa Quatro, Marmelópolis, Delfim Moreira, Venceslau Brás, Itajubá, Piranguçu, Brasópolis, Gonçalves, Sapucaí Mirim, Paraisópolis, Conceição dos Ouros, Cachoeira de Minas, Santa Rita do Sapucaí, Piranguinho, Natércia, Pedralva, São José do Alegre, Heliodora, Cristina, Maria da Fé ja Conceição das Pedras. São Paulossa ne ovat keskittyneet enimmäkseen Monteiro Lobaton, São Bento do Sapucaín, ja Campos do Jordãon kaupunkeihin.
Aiheesta muualla

Portal Caracu do Ipê (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: pt:Pastor mantiqueira
Käännös suomeksi
Martti J. Ekblom

Martti Johannes Ekblom (19. maaliskuuta 1898 Pori – 20. kesäkuuta 1962 Pori) oli suomalainen kunnallispoliitikko, joka toimi Porin kaupunginjohtajana vuodesta 1947 lähtien kuolemaansa saakka. Porin kaupunginvaltuustoon hän kuului sosialidemokraattien edustajana vuodet 1926–1946 ja toimi myös sen puheenjohtajana 1941–1946. Koulutukseltaan Ekblom oli sähköasentaja.
Elämä

Porin teollisuuskoulusta valmistunut Ekblom työskenteli Porin sähkölaitoksella vuodesta 1917 lähtien ja liittyi ammattiosastoon samana keväänä. Marraskuun 1917 yleislakon aikana hän liittyi Verner Forstenin johtamaan Porin työväen järjestyskaartiin ja sisällissodan sytyttyä Porin punakaartiin helmikuussa 1918. Ekblom ei kuitenkaan osallistunut taisteluihin, vaan työskenteli punakaartissa puhelinasentajana. Punaisten vetäydyttyä Porista 13. huhtikuuta Ekblom osallistui kuulustelupöytäkirjojen mukaan pakomatkan aikana Harjavallan sillan ja Pahakosken rautatiesillan räjäytyksiin. Hän jäi lopulta saksalaisten vangiksi Hollolassa 1. toukokuuta ja toimitettiin Hämeenlinnan vankileirille. Ekblom sai kolmen vuoden kuritushuonerangaistuksen valtiopetoksesta, mutta vapautui yleisen armahduksen myötä.
Vapautumisensa jälkeen Ekblom työskenteli sähkölaitoksella, ja vuonna 1926 hänet valittiin ensimmäistä kertaa Porin kaupunginvaltuustoon. Vuonna 1941 hänestä tuli Porin kaupungin puhelinlaitoksen käyttöpäällikkö. Kaupunginjohtajana Ekblom aloitti vuoden 1947 alussa ja sai kaupunkineuvoksen arvonimen 1958. Hän toimi myös muun muassa Suomen Satamaliiton puheenjohtajana.
Kaupunginjohtajana toimiessaan Ekblom tunnettiin Porin liikenneyhteyksien ja erityisesti Porin sataman kehittäjänä. Vuonna 1972 Mäntyluodon satamassa otettiin käyttöön Suomen suurin satamanosturi, joka nimettiin hänen mukaansa ”Masaksi”. Ekblom kuoli kesken virkakautensa kesällä 1962, jolloin virkaatekeväksi kaupunginjohtajaksi tuli kaupunginvaltuuston puheenjohtaja päätoimittaja Vilho Rantanen. Hänet on haudattu Poriin Käppärän hautausmaalle.
Mansikoita ja suklaata

| Mansikoita ja suklaata> Fresa y chocolate |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Juan Carlos Tabío  Tomás Gutiérrez Alea 
Käsikirjoittaja:  Senel Paz
Perustuu:  Senel Paz: The Wolf, The Forest and the New Man
Säveltäjä:  José María Vitier
Kuvaaja:  Mario García Joya
Leikkaaja:   Osvaldo Donatién  Rolando Martínez  Miriam Talavera 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kuuba, Meksiko, Espanja
Levittäjä:  Miramax Netflix
Ensi-ilta:  1994
Kesto:  108 minuuttia
Alkuperäiskieli:  espanja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mansikoita ja suklaata on kuubalainen elokuva vuodelta 1994. Se kertoo kahden hyvin erilaisen miehen ystävyydestä ja rakkaudesta. Elokuva oli Oscar-ehdokkaana ja sai Hopeisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla. Elokuva on ensimmäinen Kuubassa tehty elokuva, jossa esiintyy homoseksuaali mies.
Maakunnan liitto

Maakunnat
Maakuntien liitot
Seutukunnat
Kunnat
NUTS-alueet
ISO 3166-2:FI
Suomen maakunnat ja maakuntakeskukset vuodesta 2021 alkaen.
Maakunnan liitto (toisinaan myös maakuntaliitto, ruots. landskapsförbund) on Suomessa jäsenkuntiensa muodostama kuntayhtymä, joka toimii aluekehitysviranomaisena ja vastaa oman maakuntansa yleisestä kehittämisestä sekä alueensa maakuntakaavoituksesta. Jokaisen Suomen kunnan on oltava jonkin maakunnan liiton jäsen.
Nykyiset maakuntien liitot muodostettiin 1990-luvulla yhdistämällä maakunnittain aiemmat seutukaavaliitot ja siihenastiset maakuntaliitot, jotka poikkesivat tehtäviltään ja asemaltaan muodostetuista uusista liitoista. Tämän eron selventämiseksi muodostettuja uusia liittoja tarkoittamaan otettiin käyttöön nimitys maakunnan liitto (monikossa maakuntien liitot). Eräät maakuntien liitot (vuonna 2010 Etelä-Savon ja Pohjois-Karjalan maakuntaliitot) ovat sittemmin uudelleen ottaneet nimessään käyttöön sanan maakuntaliitto.
Ahvenanmaan maakunnassa ja Kainuun maakuntakokeilussa sekä maakunnan liiton tehtävät että hallinto eroavat alla esitettävästä.
Maakunnan liiton tehtävät

Käytännössä maakuntien liitot toimivat monin tavoin maakuntansa edunvalvojina ja kehittämistyön koordinoijina.
Maakuntien liitoilla on lailla säädettyjä ja vapaaehtoisia tehtäviä.
Lailla säädettyjä tehtäviä ovat muun muassa
laatia maakuntakaavat ja merialuesuunnitelmat
laatia maakuntasuunnitelma ja maakuntaohjelma
toimia aluekehityslain mukaisena aluekehitysviranomaisena
Vapaaehtoisia tehtäviä ovat maakuntien liittojen em. toimintojen lisäksi itselleen ottamat taikka kuntien tai muiden viranomaisten antamat tehtävät. Tällaisia voivat olla esimerkiksi maakunnalliset hankkeet työllisyyden, elinkeinojen tai tulomuuton kehittämiseksi. Päijät-Hämeessä ja Lapissa pelastuslaitokset toimivat maakunnan liiton alaisuudessa, kun muualla maassa niitä ylläpitää pääasiassa alueensa suurin kunta.
Maakunnan liiton hallinto

Maakuntien liitot ovat muodoltaan kuntayhtymiä. Kuntayhtymien hallinnosta säädetään kuntalaissa.
Maakunnan liiton ylin päättävä elin on maakuntavaltuusto. Muodollisesti kunnat nimeävät edustajansa edustajainkokoukseen, joka yhdessä kokouksessa valitsee kuntien ehdottamat maakuntavaltuuston jäsenet ja heidän henkilökohtaiset varajäsenensä. Kunkin kunnan valtuutettujen määrä on kuntayhtymäsopimuksen mukaisesti asukaslukua vastaava. Maakuntavaltuutetun on oltava oman kuntansa kunnanvaltuutettu. Maakuntavaltuuston jäsenten poliittisen jakauman on vastattava poliittisten ryhmien (puolueet ja maakunnallisesti järjestäytyneet sitoutumattomat ryhmät) äänijakaumaa suhteellisen vaalitavan mukaisesti. Jos siis ryhmä on saanut 10 % äänistä, se saa 10 % maakuntavaltuuston paikoista, esimerkiksi 5 paikkaa 51:stä. Itsehallinnollisessa Ahvenanmaan maakunnassa muiden maakuntien maakuntavaltuustoa vastaa niitä vahvemassa asemassa oleva Ahvenanmaan maakuntapäivät.
Käytännön toiminnasta vastaa maakuntahallitus. Maakuntavaltuusto valitsee järjestäytymiskokouksessaan maakuntahallituksen jäsenet ja heidän henkilökohtaiset varajäsenensä. Myös maakuntahallituksen poliittisen jakauman on noudatettava kunnallisvaalien tulosta. Jos siis ryhmä on saanut 20 % äänistä, se saa noin viidesosan maakuntahallituksen paikoista, esimerkiksi 2 paikkaa 11:stä. Itsehallinnollisen Ahvenanmaan maakunnan hallituksella on muiden maakuntien hallituksia suurempi rooli, ja sen jäseniä kutsutaan ministereiksi.
Maakunnan liiton johtajana toimii maakuntajohtaja. Maakuntajohtajan toimikausi on yleensä määräaikainen. Maakunnan liiton muista työntekijöistä, heidän toimivallastaan ja työtehtävistään määrätään maakunnan liiton sisäisin johtosäännöillä ja muilla päätöksillä. Ahvenanmaalla maakuntahallitusta johtaa Ahvenanmaan maaneuvos.
Keskustelua maakuntien liittojen tehtävistä

Maakuntien liitot ovat maakunnassansa jäsenkuntien hallitsemia organisaatioita. Kun ne käytännössä toimivat samalla alueella kuin esimerkiksi TE-keskukset (valtion hallinnon organisaatioina), käydään monessa maakunnassa keskustelua ainakin maakunnan liiton, TE-keskusten ja lääninhallitusten välisestä työnjaosta. Työnjaot ovatkin eri maakunnissa muotoutuneet kehittämistehtävien osalta hiukan erilaisiksi.
Toisena työnjakokysymyksenä on joissakin maakunnissa maakunnan liiton ja suurimman kaupungin välinen työnjako muun muassa eräänlaisessa "henkisessä johtajuudessa" maakunnan kehittämisessä. Myös maakunnan liiton ja suurimpien kaupunkien tehtävänjaossa (vapaaehtoisia tehtäviä koskien) on eri maakunnissa erilaisia käytäntöjä.
Kolmantena kysymyksenä on esimerkiksi vuosien 2005–2006 kunta- ja palvelurakenneuudistuksen valmistelussa noussut esiin, voisiko maakuntien liitoista kehittää maakuntiensa yleisiä kuntayhtymiä, jotka hoitaisivat myös kuntayhtymämuotoisten koulutuskuntayhtymien ja sairaanhoitopiirien tehtävät.
Keskustelua maakuntien liittojen hallinnosta

Maakuntien liittojen hallintoa kutsutaan joskus välilliseksi demokratiaksi. Maakunnan asukkaat eivät valitse maakuntavaltuuston jäseniä vaaleilla, vaan kunnanvaltuustot valitsevat maakuntavaltuutetut. Kun käytännössä maakuntavaltuuston ja -hallituksen kokoonpanon sovittaminen sekä poliittisten ryhmien kannatuksen, kuntien paikkamäärien että sukupuoli- ja maantieteellisen jakauman mukaan on vaikeaa yhdessä edustajainkokouksessa, käydään kunnallisvaalien ja järjestäytymiskokouksen välillä poliittisten ryhmien välillä neuvottelut paikkojen jaosta. Käytännössä siis maakuntavaltuuston ja -hallituksen paikkoja eivät ratkaise äänestäjät, vaan puolueiden piirijohtajat.[lähde? ] Kärjekkäästi on huomautettu, että kuntayhtymän hallituksen jäsenen on nautittava piiritoimistonsa luottamusta, eikä valtuuston tai äänestäjien luottamusta.kenen mukaan?
Maakuntien liittojen hallintoon on esitetty muutosta siten, että maakuntavaltuusto valittaisiin kunnallisvaalien yhteydessä järjestettävällä suoralla maakunnallisella vaalilla – siirtymistä välittömään demokratiaan. Maakuntavaltuuston vaalissa siis maakunnan asukkaat äänestäisivät missä tahansa jäsenkunnassa vaalikelpoista ehdokasta. Paikat jaettaisiin suhteellisen vaalitavan mukaisesti. Vaalitapaan on esitetty myös säännöstä, jolla varmistettaisiin, että kukin kunta saa ainakin yhden edustajan maakuntavaltuustoon. Kainuun maakuntakokeilussa tällainen vaali suoritettiin kunnallisvaalien 2004 yhteydessä.
Luettelo maakuntien liitoista

Suomen maakuntien liitot ovat:
Etelä-Karjalan liitto
Etelä-Pohjanmaan liitto
Etelä-Savon maakuntaliitto
Hämeen liitto
Kainuun liitto
Keski-Pohjanmaan liitto
Keski-Suomen liitto
Kymenlaakson liitto
Lapin liitto
Pirkanmaan liitto
Pohjanmaan liitto
Pohjois-Karjalan maakuntaliitto
Pohjois-Pohjanmaan liitto
Pohjois-Savon liitto
Päijät-Hämeen liitto
Satakuntaliitto
Uudenmaan liitto
Varsinais-Suomen liitto
Aiheesta muualla

Maakuntien liitot Suomen kuntaliitto. Viitattu 19.3.2013.
Suomen paikallishallinto
| --- | --- |
Maalaiskunnat:  pitäjänkokous, kuntakokous (1865–1898) ja kunnanvaltuusmiehet (–1898), kunnanvaltuustot (1917–)
Kaupungit:  kaupunginraadit, kaupunginvaltuustot (1917–)
Maakuntahallinto:  maakuntaliitot (1920–50-luvuilta 1990-luvuille), seutukaavaliitot (1960-luvulta 1990-luvulle), maakuntien liitot (1990-luvulta)
Martti J. Mustakallio

Professori Martti J. Mustakallio (vas.) tervehtii kansan­edustaja Valto Käkelää Lappeenrannan alue­liitos­juhlassa uuden­vuoden­päivänä 1967.
Martti Joeli Mustakallio (13. heinäkuuta 1891 Pori – 16. joulukuuta 1968 Teneriffa) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston anatomian apulaisprofessori.
Mustakallion vanhemmat olivat lääninrovasti ja runoilija Jooseppi Mustakallio, aik. Schwartzberg ja Agnes Selma Helena Lampén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1912, filosofian maisteriksi 1914, lääketieteen kandidaatiksi 1917, lääketieteen lisensiaatiksi 1925 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1944.
Sisällissodan aikana 1918 Mustakallio toimi Hannilan ja Ahvolan ambulanssin johtajana, sittemmin Markovillan sotavankisairaalan alilääkärinä. Mustakallio toimi yksityislääkärinä Helsingissä vuodesta 1926 alkaen. Hän oli Helsingin yleisen sairaalan kliinillis-propedeuttisen osaston avustavana lääkärinä 1926–1928 ja Lappeenrannan Kylpylän ylilääkärinä vuodesta 1932. Mustakallio oli Helsingin yliopistossa anatomian dosenttina 1946–1948 ja anatomian apulaisprofessorina 1948–1960.
Mustakallio oli perustamassa 1924 Itsenäisyyden liittoa ja toimi järjestön puheenjohtajana 1934–1941. Hän oli myös perustamassa Lapin sivistysseuraa 1933 ja toimi vuodesta 1923 Duodecimin kirjastonhoitajana. Mustakallio toimi myös Lappeenrantaan vuonna 1955 perustetun Etelä-Karjalan kesäyliopiston rehtorina 1956–1965.
Mustakallio oli naimisissa vuodesta 1919 Heddi Magnhild Sjöbergin kanssa, joka oli Euroopan ensimmäisen tohtoriksi väitelleen naiseläinlääkärin Agnes Sjöbergin sisar. Professori, ylilääkäri Kimmo Mustakallio oli heidän poikansa.
Fiktiossa

Kirjailija Mauri Sariola käyttää Martti Mustakalliota eräänä avainhahmona lääkäriromaanissaan Ei loitsu eikä rukous. Kirjassa professori esiintyy nimellä Mustonen.[lähde? ]
Marianne Thyssen

| Marianne Thyssen |
| --- | --- |

Työllisyys- ja sosiaaliasioiden, osaamisen ja työvoiman liikkuvuuden komissaari
 Junckerin komissio 1.11.2014–30.11.2019  
Edeltäjä:  László Andor
Seuraaja:  Nicolas Schmit
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. heinäkuuta 1956 (ikä 68) Sint-Gillis-Waas, Belgia
Tiedot
Puolue:  Christen-Democratisch en Vlaams
Muut puolueet:  Euroopan kansanpuolue
Tutkinnot:  Leuvenin katolinen yliopisto
Aiheesta muualla
www.mariannethyssen.be
Marianne Leonie Petrus Thyssen (s. 24. heinäkuuta 1956 Sint-Gillis-Waas, Belgia) on belgialainen flaamin krisillisdemokraattien poliitikko. Hänet valittiin vuonna 2014 Junckerin komission työllisyys- ja sosiaaliasioiden, osaamisen ja työvoiman liikkuvuuden komissaariksi. Sitä ennen hän oli ollut vuodesta 1991 Euroopan parlamentin jäsenenä, vuosina 1995–2008 Oud-Heverleen kunnanvaltuustossa ja vuosina 2008–2010 CD&V:n puoluejohtajana.
Elämä > Nuoruus, opiskelu ja ensimmäiset työt

Marianne Thyssen syntyi vuonna 1956 Belgian Sint-Gillis-Waasissa. Hän opiskeli oikeustiedettä Leuveninin katolisessa yliopistossa ja valmistui maisteriksi vuonna 1979. Hän toimi vuosina 1979–1980 yliopistossa tutkimusavustajana, ja vuosina 1980–1988 osa-aikaisesti yrittäjien UniZO-järjestön sekä naisten verkoston Markantin lainopillisena neuvonantajana. Terveysministeri Wivina Demeesterin lainopillisena neuvonantajana Thyssen oli vuosina 1986–1988.
Elämä > Poliittinen ura

Thyssen valittiin Euroopan parlamenttiin vuonna 1991 ja Oud-Heverleen kunnanvaltuustoon vuonna 1995. Oud-Heverleen kunnanvaltuustossa hän oli vuodet 1995–2008. Hänet valittiin vuonna 2001 kunnanhallituksen johtajaksi. Hänen puolueensa flaamien krisillisdemokraatit (CD&V) pärjäsivät hyvin kunnallispolitiikassa, kun Thyssen oli hallituksen johtajana. Vuoden 2006 kunnallisvaaleissa puolueen kannatus nousi 23,4 prosentista 34,2 prosenttiin ja se sai kaksi lisäpaikkaa valtuustoon. Thyssen olisi ollut suosituin vaihtoehto kunnan pormestariksi, mutta vaaleissa eniten ääniä saaneen Fusiebelang-puolueen Albert Vandezande nostettiin pormestariksi.
Thyssen valittiin vuonna 1999 Euroopan parlamentin Euroopan kansanpuolueen Belgian-delegaation johtajaksi ja vuonna 2004 koko Euroopan kansanpuolueen parlamenttiryhmän varajohtajaksi. Hän jätti paikkansa Oud-Heverleenissä, kun hänet nimettiin vuonna 2008 CD&V:n puoluejohtajaksi. Thyssen johti puoluetta kaksi vuotta. Hän jätti paikkansa CD&V:n menetettyä paikkoja parlamenttivaaleisa. Ero oli hienoinen yllätys, sillä Thyssenillä oli edelleen kannatusta puolueen sisällä.
Thyssen nimettiin syyskuussa 2014 Belgian ehdokkaaksi Euroopan komissioon. Valinta tehtiin osana Belgian hallitusneuvotteluita. Valinta tuli mahdolliseksi, kun Belgian pääministeriksi ehdolla ollut CD&V-puolueen Kris Peeters ilmoitti, että voisi jättäytyä pois pääministerikeskusteluista. Tämä mahdollisti CD&V:n edustajan nimeämisen komissioehdokkaaksi. Junckerin komissiosta Thyssen sai paikan työllisyys- ja sosiaaliasioiden, osaamisen ja työvoiman liikkuvuuden komissaarina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marianne Thyssen Wikimedia Commonsissa
Marianne Thyssen Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Marko Paananen

Marko Paananen (s. 1970) on suomalainen sisustusarkkitehti. Hän toimi suunnittelijana television sisustussarjoissa Inno (2004–2009) ja Sisustusarkkitehti Marko Paananen (2013). Vuonna 2021 hän oli mukana Remppa vai muutto Suomi -ohjelmassa.
Paananen eli varhaislapsuutensa Helsingissä, kouluvuotensa Kotkassa ja vietti yläasteikäisenä vuoden vaihto-oppilaana Kaliforniassa, jossa hän koulun kurssien myötä tutustui sisustamiseen mutta haaveili myös teatteri- ja hotellialasta. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kotkassa, palasi Kaliforniaan, hankki siellä sisustusarkkitehdin koulutuksen ja myös työskenteli alalla viitisen vuotta.
Aiheesta muualla

Markopaananen.com
Marc Nordqvist

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Marc Nordqvist
Syntymäaika: 1. kesäkuuta 1997 (ikä 27)
Syntymäpaikka: Maarianhamina, Ahvenanmaa, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 190 cm
Seura
Seura: IFK Mariehamn
Junioriseurat
-2014: IFK Mariehamn
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2014– | IFK Mariehamn | 19 | (0) |
| 2016 | ->FC Åland (laina) | 11 | (0) |
| 2018- | ->FK Jerv  (laina) | 0 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 69 | (13) |
Maajoukkue
| 2017 | Suomi U21 | 2 | (0) |
| 2015 | Ahvenanmaa | 4 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. marraskuuta 2020.
Marc Nordqvist (s. 1. kesäkuuta 1997) on suomalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia.
Nordqvist pelasi ensimmäisen Veikkausliigan ottelunsa 8. kesäkuuta 2014, kun hänen edustamansa IFK Mariehamn hävisi vieraissa KuPS:lle 0–4. Nordqvist vaihdettiin ottelunsa kentälle 29. minuutilla, kun maalin tappiolla tuolloin olleen IFK Mariehamnin aloituskokoonpanon maalivahti Otso Virtanen oli saanut punaisen kortin. Ottelu oli Nordqvistin ainoa liigassa kaudella 2014. Hän ei pelannut liigaotteluita myöskään kaudella 2015. Syyskuussa 2015 Nordqvist oli vaihtopenkillä, kun IFK Mariehamn voitti Suomen Cupin loppuottelussa FC Interin 2–1. Ura IFK Marienhamnin ykkösmaalivahtina aukeni kauden 2018 aikana. Osan kaudesta 2018 Nordqvist oli norjalaisen FK Jervin varamaalivahtina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marc Nordqvist Wikimedia Commonsissa
IFK Mariehamn – Veikkausliiga
1 Nordqvist |
2 Henrique |
3 Buwalda |
5 Svensson |
6 Kone |
7 Sjöroos |
8 Abubakari |
9 Hambo |
10 Tendeng |
16 A. Mäenpää |
17 Mastokangas |
18 Olawale |
19 Karlström |
20 Tamminen |
21 N. Mäenpää |
23 Sumusalo |
24 Sundman |
25 Baliso |
26 Mattsson |
27 Wiklöf |
28 Nissinen |
30 Sillanpää |
44 Okoye |
77 Igboananike |
88 Forsman |
Valmentaja Syberyjski
Marko Pelkonen

Marko Pelkonen elokuussa 2023 Koskenkorvan Urheilijoiden lyöjäjokerina.
Marko Pelkonen (s. 8. lokakuuta 1984) on Muhokselta kotoisin oleva suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä Koskenkorvan Urheilijoita. Hän on Muhoksen Pallo-Salamoiden kasvatti. Pelkonen tuli tunnetuksi hyvillä peliesityksillään kauden 2009 Superpesiksessä. Vuoden 2009 Itä–Länsi-ottelussa hän löi Lännen seitsemästä juoksusta viisi; yksi lyönneistä oli läpilyönti.
Vuonna 1999 14-vuotias Pelkonen pelasi Superpesiksessä Oulun Lipon joukkueessa yhden ottelun ja oli kaikkien aikojen nuorin superpesispelaaja.
Pelkonen on edustanut vuosina 2003–2010 Oulun Lippoa, vuosina 2011–2012 Koskenkorvan Urheilijoita, vuosina 2013–2014 Pattijoen Urheilijoita, vuonna 2015 Hyvinkään Tahkoa ja jälleen vuodesta 2016 lähtien Lippoa. Pelkonen siirtyi kesken kauden heinäkuussa 2018 Kempeleen Kiriin. Kauden 2022 hän pelasi jälleen Oulun Lipossa, mutta palasi kaudeksi 2023 taas Koskenkorvan Urheilijoihin.
Saavutukset > Pelaajana

2 Itä-Länsi-ottelua: 2009, 2016
Marko Palovaara

Marko Palovaara (s. 1973 Kolari) on suomalainen kokki ja keittiömestari. Hän voitti suomalaisen Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2002. Hän työskenteli tuolloin vuoromestarina Jarmo Vähä-Savon luotsaaman Michelin-tähtiravintola G. W. Sundmansin palveluksessa.
Vuonna 2017 hän toimi yrittäjänä ja vastasi ravintola Bistro o Matista Kirkkonummella. Hän on aiemmin työskennellyt muun muassa ravintola Wanhassa Munkissa, White Ladyssä, Bakersissä, hotel Lordissa ja G. W. Sundmans.
Hänen mottonsa on: Miksi tehdä huonoa, kun sama aika menee hyvän valmistamiseen?
Aiheesta muualla

Bistro o Mat (bistromat.fi)
Marie-Cécile Zinsou

Marie-Cécile Zinsou
| --- | --- |
Palkinnot:  Officier des Arts et des Lettres‎ (2020) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Marie-Cécile Zinsou (s. 1982 Pariisi) on ranskalais-beniniläinen taidehistorioitsija ja yrittäjä. Hän on vuonna 2005 Cotonoussa perustetun Zinsou-säätiön puheenjohtaja. Säätiö edistää nykytaidetta Afrikassa ja ajaa kulttuurisia, koulutuksellisia ja sosiaalisia aloitteita. Vuonna 2014 hän avasi ensimmäisen nykytaiteen museon Beninissä.