stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eric Brittingham

Eric Brittingham Cinderellan kanssa Festivalna Hallissa  Bulgariassa v. 2011.
Eric Brittingham (s. 8. toukokuuta 1960) on yhdysvaltalainen basisti, joka tunnetaan parhaiten Cinderella-yhtyeestä. Brittingham on syntyisin Salisburystä, Marylandista. Hän perusti Cinderellan vuonna 1983 Pennsylvaniassa kitaristi Tom Keiferin kanssa. Kissin Gene Simmons oli jo aikaisemmin pistänyt yhtyeen merkille, mutta vuonna 1985 heidät bongasi Jon Bon Jovi Cinderellan esiintyessä Empire Rock Clubilla Philadelphiassa. Cinderella solmi ensimmäisen levytyssopimuksensa Polygramin kanssa vuonna 1985. Brittingham soitteli noihin aikoihin myös Naked Beggars -nimisessä yhtyeessä entisen vaimonsa Ingan ja Cinderellan kitaristin, Jeff LaBarin kanssa. Brittingham on soittanut sittemmin useissa kokoonpanoissa, kuten Lost Angels, Devil City Angels ja Cheap Thrill ja viimeksi Bret Michaels Bandissa.
Eric Brittingham on eronnut aikaisemmista puolisostaan Lori Brittinghamista (1982–1996) ja Inga Brittinghamista. Ericillä ja Ingalla on kaksi yhteistä tytärtä. Brittingham asuu tällä hetkellä Tennesseen alueella. Hänellä on ollut terveysongelmia sydänkohtauksen muodossa joulukuussa 2006.
Käännös suomeksi
Christy Martin

| Christy Martin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Christy Renea Salter
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1968 (ikä 56) Bluefield, Virginia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Coalminer's Daughter
Painoluokka:  Välisarja
Kätisyys:  Oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  59
Voitot:  49
– tyrmäysvoitot:  31
Tappiot:  7
Ratkaisemattomat:  3
Christy Martin (12. kesäkuuta 1968 Virginia) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut naisnyrkkeilijä. Martin oli WBC liiton mestari vuonna 2009 mutta hän luopui mestaruudesta puolustamatta sitä kertaakaan. Martinin promoottorina toimi Don King.
Nyrkkeilyura

Martin aloitti ammattilaisuransa 21-vuotiaana ottelussa toista ensikertalaista Angela Buchanania vastaan. Kamppailu päättyi tasatuloksen. Martinin ura kehittyi hitaasti ja vasta vuonna 2003 hän pääsi IBA-liiton mestaruusotteluun, jossa hävisi neljännen erän tyrmäystappiolla Laila Alille.
Vuonna 2009 Martin sai WBC-liiton mestaruuden, kun hän voitti Dakota Stonen hajaäänituomiolla täysien erien jälkeen. Kamppailussa Martin mursi kymmenennessä erässä oikean kätensä mutta selviytyi ottelun loppuun ja kohosi näin 41-vuotiaana kaikkien aikojen vanhimmaksi naismestariksi enemmistöpäätöksellä.
Muuta

Aviomies pahoinpiteli Martinin marraskuussa 2010 saaden siitä 25 vuoden vankeustuomion.
Aiheesta muualla

womensboxing.com (Arkistoitu – Internet Archive)
boxrec.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Juutalaissodan historia

| Juutalaissodan historia> Περὶ τοῦ Ἰουδαϊκοῦ πολέμου |
| --- | --- |
 Teoksen alku latinankielisessä käsikirjoituksessa 1100-luvulta. Köln, Dombibliothek, 163, fol. 101r.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Josephus
Kieli:  aramea (kadonnut) ja muinaiskreikka
Genre:  historia
Julkaistu:  n. 75–79 jaa.
Suomennos
Suomentaja:  Pauli Huuhtanen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2004
ISBN:  951-0-28945-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Juutalaissodan historia (m.kreik. Περὶ τοῦ Ἰουδαϊκοῦ πολέμου, Peri tū Iūdaïkū polemū, myös Ἱστορία Ἰουδαϊκοῦ πολέμου πρὸς Ῥωμαίους βιβλία, Historia Iūdaïkū polemū pros Rhōmaiūs biblia; lat. Bellum Judaicum tai De bello Judaico) on Josephuksen kirjoittama historiateos, jonka aiheena on vuosina 66–73 jaa. käyty ensimmäinen juutalaissota. Josephus oli itsekin mukana sodassa ja kirjoitti teoksensa pian sodan jälkeen.
Historia

Josephus eli noin vuosina 37/38–100 jaa. Hän osallistui itse ensimmäiseen juutalaissotaan, toimien ensin juutalaisten puolustuksen johtajana Galileassa. Tämän jälkeen hän oli roomalaisten vankina ja sitten toimi sodassa Rooman puolesta.
Josephus alkoi kirjoittaa juutalaisten vaiheista pian sodan jälkeen. Ensimmäisenä hän kirjoitti teoksen Juutalaissodan historia, ja noin 20 vuotta myöhemmin juutalaisten aiemmista vaiheista kertoneen teoksen Juutalaisten muinaisajat (Antiquitates Judaicae), joka tarjosi taustaa Juutalaissodan historialle. Nämä kaksi teosta ovat tärkeimmät lähteet juutalaisten vaiheisiin erityisesti roomalaisvallan aikana.
Juutalaissodan historia -teoksen Josephus kirjoitti alun perin arameaksi, mutta tämä alkuperäisteksti ei ole säilynyt. Tämän jälkeen siitä tehtiin kreikankielinen versio. Joissakin kreikankielisissä käsikirjoituksissa teoksen nimi on ”Valloituksesta” (Περὶ ἁλώσεως, Peri halōseōs). Josephus vaikuttaa käyttäneen esikuvinaan aikaisempia kreikkalaisia ja roomalaisia historiateoksia. Lähteinään hän on voinut käyttää paitsi omia kokemuksiaan sodassa myös muun muassa Vespasianuksen ja Tituksen sotapäiväkirjoja sekä vangiksi jääneiden maanmiestensä kertomuksia. ​Teos valmistui noin vuonna 75–79 Vespasianuksen viimeisinä hallintovuosina. Eräänä Josephuksen tavoitteena saattoi olla myöhempien juutalaiskapinoiden sekä muidenkin kapinoiden estäminen osoittamalla kapinoinnin turhuus, sillä hän painottaa Rooman legioonien voittamattomuutta.
Josephuksen teos käännettiin latinaksi ja 1200-luvulla slaavinkielelle. Vanhimmat käsikirjoitukset ovat 1000–1100-luvuilta. Nykyisinkin teos on historiantutkimuksen päälähde juutalaissotaa koskien. Se on merkittävä myös roomalaisten sodankäyntitekniikoiden tuntemisen kannalta.
Sisältö

»Juutalaisten sota roomalaisia vastaan on suurin oman aikamme sodista, eikä ainoastaan niistä, vaan lähes kaikista tietämistämme sodista – – Tästä sodasta ovat jotkut kirjoittaneet olematta itse läsnä tapahtumissa – – heidän kirjoituksensa sisältävät toisaalta syyttelyä toisaalta ylistelyä mutta eivät missään kohdin tarkkaa historiallista kuvausta. Näistä syistä olen minä, Josephus Mathiaan poika – – päättänyt ryhtyä tekemään kertomusta kirjoittaen sen Rooman vallan alla oleville kreikan kielelle käännettynä.»
Teos koostuu seitsemästä kirjasta. Ensimmäisessä ja toisessa kirjassa Josephus kuvaa sotaa edeltänyttä aikaa hellenistisellä kaudella ja Rooman vallan aikana ennen juutalaissotaa, tarkoituksena selvittää juutalaisten kapinaan kohtaneita syitä. Tämä vie noin kolmanneksen teoksesta. Loppuosa käsittelee juutalaissodan vaiheita sodan alusta vuonna 66 huipentuen Jerusalemin valtaukseen vuonna 70. Lopussa kerrotaan vielä juutalaisten viimeisten tukikohtien kukistumisesta, kuten Masadan piirityksestä ja valtauksesta vuosina 73–74.
Sisältö > Kirja I

Kirja I kattaa noin 167 vuoden ajanjakson alkaen siitä, kun seleukidihallitsija Antiokhos IV valtasi Jerusalemin. Antiokhoksen valtakaudella Jerusalemissa syntyy ristiriitoja oniadien ja tobiadien välille. Ylipappi Onias pakenee ptolemaiosten Egyptiin ja perustaa Jerusalemin temppelin mallin mukaisen juutalaisen temppelin Leontopoliihin. Juudeassa makkabealaisten johtamat juutalaiset nousevat kapinaan seleukideja vastaan. Näin syntyy itsenäinen juutalaisvaltio. Jerusalemia hallitsee hasmonidynastia, joka laajentaa alueitaan valloituksilla. Herodes vie hasmoneilta vallan ja harjoittaa menestyksekästä ulkopolitiikkaa Rooman suuntaan, mutta epäonnistuu sisäpolitiikassaan. Kirja päättyy Herodeksen kuolemaan.
Sisältö > Kirja II

Kirja II kattaa noin 69 vuoden ajanjakson alkaen Herodeksen kuolemasta ja päättyen siihen, kun roomalaiset aloittavat sotatoimet. Herodeksen seuraajasta kiistellään tämän kuoleman jälkeen. Rooma yrittää vakiinnuttaa asemansa Juudeassa Jerusalemista ja Caesarea Maritimasta käsin. Rooman prokuraattori Gessius Florus epäonnistuu juutalaisten ja samarialaisten ristiriitojen sovittelussa, mikä johtaa aseellisten kapinallisryhmien syntyyn. Caesarean juutalaiset ja ei-juutalaiset asukkaat kiistelevät kaupungin hallinnasta, mikä tuottaa epävakautta koko alueelle. Gaius Cestius Galluksen rankaisuretki alueelle johtaa roomalaisten tappioon Beth-Horonissa. Jerusalemin johtavat piirit varautuvat vastahakoisesti odotettavissa olevaan sotaan Roomaa vastaan. Josephus saa tehtäväkseen Galilean puolustamisen.
Sisältö > Kirja III

Kirja III kattaa noin yhden vuoden tapahtumat. Keisari Nero antaa Juudean takaisinvaltaamisen Vespasianuksen tehtäväksi. Suuri roomalaisarmeija lähestyy Galileaa, mutta Josephus onnistuu lyömään heidät takaisin joksikin aikaa taitavalla sodankäynnillä. Hän onnistuu pitämään Jotapatan 47 päivää roomalaisten piirittäessä sitä. Lopulta kaupunki vallataan. Josephus ennustaa Vespasianuksen nousun keisariksi. Roomalaiset valtaavat loput Galileasta helposti, koska keskeinen Sepforiksen kaupunki on Rooman puolella koko konfliktin ajan.
Sisältö > Kirja IV

Kirja IV kattaa myös noin yhden vuoden tapahtumat. Vespasianus ja hänen poikansa Titus kukistavat juutalaisten vastarinnan Gamalassa (Gamla), Taborinvuorella ja Giskalassa, jonka jälkeen koko Galilea on roomalaisten käsissä. Kapinallispäällikkö Johannes Giskalalainen vetäytyy joukkoineen Jerusalemiin ja nousee kaupungin eräänlaiseksi tyranniksi. Hän tuo kaupunkiin idumealaisia, jotka surmaavat merkittäviä kaupungin pappisaristokratian jäseniä. Jäljelle jääneet yläluokan jäsenet tuovat Johanneksen vastustajan Simon bar Gioran joukkoineen kaupunkiin. Kun sisällissota Jerusalemissa kiihtyy, kirjan loppuosassa huomio on Roomassa, joka on myös sisällissodassa. Kun Vespasianus lopulta julistetaan keisariksi, Titus saa tehtäväkseen sotaretken saattamisen loppuun valtaamalla Jerusalem.
Sisältö > Kirja V

Kirja V kattaa noin kuuden kuukauden ajan. Jerusalemissa raivoaa sisällissota, ja sen väestö kärsii. Roomalaisten ensimmäiset hyökkäykset torjutaan. Samalla Josephus antaa kuvauksen Jerusalemin sodankäynnin kannalta oleellisesta topografiasta ja linnoitteista, sekä myös kaupungin temppelistä. Taistelu raivoaa juutalaisten ja roomalaisten ollessa vuorotellen etulyöntiasemassa. Josephus esittää tapahtumista historiallis-teologisen vertauksen. Tituksen asenne kovenee, kun kaupunkia ei saada antautumaan helposti.
Sisältö > Kirja VI

Kirja VI kattaa noin yhden kuukauden ajan. Roomalaiset jatkavat kaupungin piirittämistä tyypillisellä piiritystekniikallaan. Kaupungin kurjuus syvenee, sillä ruoka on lopussa. Maria, aristokraattinen jerusalemilainen nainen, surmaa lapsensa ja syö tämän. Kuultuaan kannibalismista Titus vannoo tuhoavansa kaupungin. Hän haluaa kuitenkin säästää temppelin. Tämä ei kuitenkaan ole mahdollista tapahtumien pyörteissä. Kun roomalaiset ovat vallanneet kaupungin ja temppelialueen, yksittäinen sotilas sytyttää temppelin tuleen, ja sen sammuttaminen epäonnistuu. Temppelin tuhoutuminen on välttämätöntä, ja Titus toteaa sen olleen Jumalan tahto.
Sisältö > Kirja VII

Kirja VII kattaa noin kolmen vuoden ajanjakson. Tappio sodassa tuottaa kärsimyksiä myös juutalaisille Syyriassa ja Egyptissä. Flaviukset juhlivat voittoaan Roomassa triumfilla. Saaliiksi saatua Jerusalemin temppelin esineistöä kannetaan triumfissa ja asetetaan lopulta Rauhan temppeliin. Juudeassa roomalaiset valtaavat kapinallisten viimeiset linnakkeet: Makhairuksessa puolustajat neuvottelevat itselleen vapaan poistumisen, mutta tämä ei koske siviiliväestöä. Masadan linnakkeen puolustajat tekevät joukkoitsemurhan. Oniaksen temppeli Egyptissä suljetaan. Josephus vapautetaan syytöksistä toiminnasta roomalaisia vastaan.
Arviointeja

Teoksen suomentanut Pauli Huuhtanen toteaa, että Josephuksen kuvauksessa juutalaisen kansan nöyryytyksestä on kreikkalaisen draaman kohtalonomaisuutta. ”Kaikki on loppujen lopuksi ennakolta määrätty. Kun Jumala on siirtynyt roomalaisten puolelle, mitään ei ole enää tehtävissä kansan, kaupungin eikä temppelin pelastamiseksi”. Teos tuo monin tavoin esiin Josephuksen vaikean kaksoisroolin: hän ei voi peittää isänmaanrakkauttaan, mutta varoo loukkaamasta roomalaisia suosijoitaan. Hän toisaalta puolustaa juutalaisia ja näiden kapinaakin, ja toisaalta roomalaisia ja varsinkin Titusta esimerkiksi temppelin tuhon yhteydessä.
Helsingin Sanomien arvioija toteaa, että loppujen lopuksi ”Juutalaissodan historian tulkinta on, että syyllisiä Jerusalemin tuhoon ovat juutalaiset kiihkoilijat itse – he suorastaan pakottavat roomalaiset riehumaan vastoin näiden tahtoa.” Juutalaiset syyllistyvät hybrikseen, kohtalonsa uhmaamiseen, kuvittelemalla ansaitsevansa vapauden enemmän kuin muut kansat, jotka roomalaiset ovat alistaneet.
Tutkijat ovat joutuneet arvailemaan, missä määrin Josephukseen voi luottaa historioitsijana. Ainakin hän liioittelee usein, ja erityisesti mitat ja lukumäärät heittelevät paljon. Myöskään lähteitään Josephus ei aina käytä erityisen huolellisesti, minkä vuoksi kertomuksissa on välillä epäjohdonmukaisuuksia.
Kreikkalaisen lukijakunnan huomioon ottaminen näkyy paitsi teoksen kielivalinnassa yleensä myös monissa helleenisissä ajatustavoissa ja ilmauksissa.
Kirjallisuutta > Suomennos

Josephus (Josefus), Flavius: Juutalaissodan historia.  ((Peri tū Iūdaïkū polemū.) Suomentanut Pauli Huuhtanen)  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-28945-0
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Flavii Iosephi Opera edidit et apparatu critico instruxit. Benedictus Niese, I–VII, 1885–1895, Bd. 6, De Bello Iudaico. Berolini 1894, 1955.
Josephus: The Jewish War.  (Volume I: Books 1–2. Translated by H. St. J. Thackeray. Loeb Classical Library 203)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1927.
Josephus: The Jewish War.  (Volume II: Books 3–4. Translated by H. St. J. Thackeray. Loeb Classical Library 487)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1927.
Josephus: The Jewish War.  (Volume III: Books 5–7. Translated by H. St. J. Thackeray. Loeb Classical Library 210)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1928.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Rodgers, Zuleika: Making History: Josephus and Historical Method.  (Journal for the study of Judaism / Supplements, nide 110)  Brill, 2007.  ISBN 9789004150089
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juutalaissodan historia Wikimedia Commonsissa
Josephus, Flavius: De bello Judaico libri vii. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Josephus, Flavius: The Wars of the Jews. Perseus. (englanniksi)
Teoksen alku latinankielisessä käsikirjoituksessa 1400-luvulta. Firenze, Biblioteca Medicea Laurenziana, Plut. 66.7, fol. 1r.
Teoksen heprean- ja latinankielisen painoksen kansilehti vuodelta 1559.
Ryan Walter

Ryan Walter.
Ryan William Walter (s. 23. huhtikuuta 1958 New Westminster, Kanada ) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija, joka jäi eläkkeelle vuonna 1993. Hän pelasi NHL:ssä yhteensä 1003 ottelua voittaen yhden Stanley Cupin. Walter edusti urallaan Washington Capitalsia, Montreal Canadiensia sekä Vancouver Canucksia. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Walterin suurin heikkous oli ajoittainen jäähyherkkyys.
Ura > Seuraura

Walter pelasi WHL:ssä monta yli sadan pisteen kautta ennen NHL-uran alkua. Hän siirtyi NHL:ään vuonna 1978 WHL:n Calgary Wranglersista. Kaudella 1981-82 hän teki Washington Capitalsin paidassa uransa piste-ennätyksen nousten huimiin lukemiin 38+49=87. Myöhemmin Montrealissa hän voitti Stanley Cupin vuonna 1986. Viimeisellä kaudellaan Vancouverissa hän rikkoi 1000 ottelun rajapyykin.
Ura > Maajoukkueura

Walter pelasi vuosina 1979, 1981 ja 1982 Kanadan maajoukkueessa keräten puoli pistettä per ottelu. Hän pelasi yhteensä 20 kansainvälistä maaottelua keräten 5 maalia, 5 syöttöä sekä 6 rangaistusminuuttia.
Muuta

Walter on myös esiintynyt yhdysvaltalaisessa Miracle-elokuvassa sivuroolissa. Hän on myös toiminut Vancouver Canucksin apuvalmentajana.
Hänen kolme poikaansa Ben, Joey ja Ryan ovat kaikki jääkiekkoilijoita. Ben kiekkoilee tällä hetkellä Red Bull Salzburgissa.
Suomen urheilu 1992

Suomen urheilu 1992 käsittelee vuoden 1992 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Toni Nieminen | Mäkihyppy |
| 2. | Marjut Rolig | Hiihto |
| 3. | Mikko Kolehmainen | Melonta |
| 4. | Seppo Räty | Yleisurheilu |
| 5. | Antti Kasvio | Uinti |
| 6. | Jani Sievinen | Uinti |
| 7. | Tommi Ahvala | Moottoripyöräily |
| 8. | Juha Kankkunen | Autourheilu |
| 9. | Jääkiekkomaajoukkue | Jääkiekko |
| 10. | Pauli Kiuru | Triathlon |
Lähde: 
Vuoden naisurheilijaksi valittiin hiihtäjä Marjut Rolig. Vuoden valmentajaksi valittiin mäkihyppyvalmentaja Jarkko Laine.
Olympialaiset

Albertvillen talviolympialaisissa Suomi saavutti kolme kultamitalia, yhden hopean ja kolme pronssia. Kisojen mitalitilastossa Suomi sijoittui kahdeksanneksi.
Barcelonan kesäolympialaisissa Suomi saavutti yhden kultamitalin, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Kisojen mitalitilastossa Suomi oli 29:s.
Ammunta

Barcelonan kesäolympialaisissa Juha Hirvi sijoittui pienoiskiväärin täysottelussa neljänneksi ja makuukilpailussa kuudenneksi. Sakari Paasonen oli ilmapistoolilla viides ja Petri Eteläniemi olympiapistoolilla kymmenes.
Haulikkolajien Euroopan-mestaruuskilpailuissa 10.–20.6. Istanbulissa, Turkissa Sini Rantapuu voitti kultaa kaksoistrapissa.
Ampumahiihto

Albertvillen talviolympialaisissa Harri Eloranta saavutti 10 kilometrillä pronssia. Eloranta sijoittui 20 kilometrillä viidenneksi ja Vesa Hietalahti kuudenneksi. Viestissä Suomen naiset sijoittuivat viidenneksi ja miehet kahdeksanneksi. Naisten henkilökohtaisilla matkoilla paras suomalainen oli 15 kilometrillä 14:nneksi sijoittunut Tuija Sikiö.
Autourheilu

Rallin maailmanmestaruussarjassa Juha Kankkunen sijoittui toiseksi. Osakilpailuista hän voitti Portugalin rallin. Jyväskylän suurajot voitti ranskalainen Didier Auriol.
Formula 1:n maailmanmestaruussarjassa Lotuksella ajanut Mika Häkkinen sijoittui kahdeksanneksi. Toinen suomalaiskuljettaja, Dallaralla ajanut Jyrki Järvilehto ei yltänyt pisteille.
Ratakuorma-autojen Euroopan-mestaruussarjassa Jouko Kallio voitti mestaruuden.
Hiihtosuunnistus

Maailmanmestaruuskilpailuissa 30.1.–2.2. Chapelle des Bois'ssa, Ranskassa Eero Haapasalmi, Stefan Borgman, Anssi Juutilainen ja Vesa Mäkipää voittivat viestissä kultaa. Hopealle ylsivät Mäkipää pika- ja normaalimatkalla, Virpi Juutilainen pikamatkalla, Mirja Ojanen normaalimatkalla sekä Riitta Karjalainen, Ojanen ja Juutilainen viestissä.
Jalkapallo

Suomen miesten maajoukkue pelasi yhdeksän maaottelua, joista se hävisi viisi ja pelasi tasan neljä. Vuoden alkupuoliskolla joukkue pelasi muun muassa Brasilian vieraana. MM-karsinnoissa Suomi hävisi kotikentällään Bulgarialle 0–3 ja Ruotsille 0–1 sekä vieraskentällä Ranskalle 2–1. Marraskuussa vieraskentällä pelatussa ystävyysottelussa Tunisiaa vastaan Sami Hyypiä pääsi ensi kerran A-maajoukkueessa kentälle. Jukka Vakkila erosi 21.11. maajoukkueen päävalmentajan tehtävästä ja 11.12. hänen tilalleen valittiin Tommy Lindholm.
Jyrki Niemisen valmentama Suomen naisten maajoukkue pelasi vain kolme EM-karsintaottelua. Se pelasi toukokuussa Turussa Ranskan kanssa tasan 1–1 mutta hävisi sitten vierasottelunsa Tanskalle ja Ranskalle selvästi.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, hopeaa sai lahtelainen Kuusysi ja pronssille sijoittui porilainen FC Jazz.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Helsingin Jalkapalloklubi, hopeaa sai Tampereen Ilves ja pronssille sijoittui helsinkiläinen Kontulan Urheilijat.
Jousiammunta

Barcelonan kesäolympialaisissa Suomen joukkue Ismo Falck, Jari Lipponen ja Tomi Poikolainen saavutti joukkuekilpailussa hopeaa. Henkilökohtaisessa kilpailussa Lipponen sijoittui kahdeksanneksi.
Tauluammunnan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 22.–27.6. Vallettassa, Maltalla Jari Lipponen saavutti pronssia.
Judo

Euroopan-mestaruuskilpailuissa 7.–10.5. Pariisissa, Ranskassa Annikka Mutanen saavutti pronssia alle 48-kiloisten sarjassa.
Jääkiekko

Albertvillen talviolympialaisissa Suomi sijoittui 12 joukkueen turnauksessa seitsemänneksi.
Miesten maailmanmestaruuskilpailuissa 28.4.–10.5. Tšekkoslovakiassa Suomen maajoukkue saavutti 12 joukkueen turnauksessa Pentti Matikaisen valmentamana historiansa ensimmäisen MM-mitalin, hopeaa. Suomi voitti kaikki viisi alkulohko-otteluaan, muun muassa Ruotsin maalein 3–1, puolivälierissä Kanadan 4–3 ja välierissä Tšekkoslovakian rangaistuslaukauskilpailussa. Loppuottelussa Suomi hävisi Ruotsille 2–5. Jarkko Varvio oli kisojen paras maalintekijä ja pistemies (9+1=10), ja hänen lisäkseen kisojen tähdistökentälliseen valittiin suomalaisista puolustaja Timo Jutila ja maalivahti Markus Ketterer.
Naisten maailmanmestaruuskilpailut pelattiin 19.–26.4. Tampereella. Suomi saavutti kahdeksan joukkueen turnauksessa pronssia voitettuaan pronssiottelussa Ruotsin rangaistuslaukauskilpailun jälkeen 5–4. Riikka Nieminen valittiin tähdistökentälliseen hyökkääjäksi.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Jokerit, hopeaa sai jyväskyläläinen JyP HT ja pronssille sijoittui Helsingin IFK.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran Tampereen Ilves, hopeaa sai keravalainen Shakers ja pronssille sijoittui Espoon Kiekkoseura.
Jääpallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Botnia-69, hopeaa sai Warkauden Pallo -35 ja pronssille sijoittui Oulun Luistinseura.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti neljännen peräkkäisen kerran Jyväskylän Seudun Palloseura, hopeaa sai kemiläinen Veitsiluodon Vastus ja pronssille sijoittui Oulun Luistinseura.
Karate

Maailmanmestaruuskilpailuissa 19.–22.11. Granadassa, Espanjassa Janne Timonen saavutti pronssia alle 65-kiloisten sarjassa.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa 8.–10.5. Den Boschissa, Alankomaissa Sari Laine voitti kultaa sekä alle 53-kiloisten sarjassa että avoimessa luokassa.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Helsingin NMKY, hopeaa sai toinen helsinkiläisseura Pantterit ja pronssille sijoittui Uudenkaupungin Urheilijat.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran vantaalainen Pussihukat, hopeaa sai Forssan Alku ja pronssille sijoittui helsinkiläinen Karhun Pojat.
Käsipallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran karjaalainen BK-46, hopeaa sai Grankulla IFK ja pronssille sijoittui Sjundeå IF.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Kiffen, hopeaa sai toinen helsinkiläisseura Dicken ja pronssille sijoittui Pargas IF.
Lentopallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran kuopiolainen KuPS-Volley, hopeaa sai Tampereen Isku-Volley ja pronssille sijoittui Vammalan Lentopallo.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Vaasan Vasama, hopeaa sai elimäkeläinen Korian Ponsi ja pronssille sijoittui Valkealan Kajo.
Melonta

Barcelonan kesäolympialaisissa Mikko Kolehmainen voitti kultaa kajakkiyksiköiden 500 metrillä. Veljensä Olli Kolehmaisen kanssa hän karsiutui välierissä kajakkikaksikoiden 500 metrillä.
Moottoripyöräily

Enduron maailmanmestaruussarjassa Kari Tiainen voitti kultaa 1250 ksm:n luokassa.
Trialin maailmanmestaruussarjassa Tommi Ahvala voitti kultaa.
Nopeuslasku

Albertvillen talviolympialaisissa nopeuslasku oli näytöslajina ja Tarja Mulari voitti naisten kilpailun maailmanennätysnopeudella 219,245 km/h.
Nyrkkeily

Barcelonan kesäolympialaisissa ainoana suomalaisnyrkkeilijänä mukana ollut Jyri Kjäll saavutti alle 63,5-kiloisten sarjassa pronssia.
Paini

Barcelonan kesäolympialaisissa Timo Niemi sijoittui kreikkalais-roomalaisen painin alle 82-kiloisten sarjassa viidenneksi. Ismo Kamesaki alle 52-kiloisissa, Keijo Pehkonen alle 57-kiloisissa ja Juha Ahokas alle 130-kiloisissa sijoittuivat seitsemänneksi.
Kreikkalais-roomalaisen painin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 23.–26.4. Kööpenhaminassa, Tanskassa Juha Ahokas sijoittui alle 130-kiloisten sarjassa neljänneksi, Timo Niemi alle 82-kiloisissa viidenneksi, Harri Koskela alle 90-kiloisissa kuudenneksi ja Juha Virtanen alle 62-kiloisissa kymmenenneksi.