stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Langattoman lähiverkon tietoturva
Pääsylistat

Ulkopuolisten henkilöiden pääsyä verkkoon voidaan rajoittaa käyttämällä Access Pointissa listaa, jossa määritellään ne asiakaslaitteiden MAC-osoitteet, joille sallitaan pääsy verkkoon. Tämän metodin huono puoli on siinä, että se lisää verkon ylläpitäjän työtaakkaa, koska jokainen MAC-osoite on lisättävä manuaalisesti jokaisen verkon tukiaseman pääsylistaan. Jotkin tukiasemavalmistajat tosin tarjoavat tuotteilleen ohjelmistoja, joilla listojen hallinta voidaan toteuttaa koostetusti. Silti osoitteet on lisättävä edelleen manuaalisesti.
Verkkoon pääsyn suodattamista MAC-osoitelistalla ei missään nimessä tule pitää kovinkaan tehokkaana tapana verkkoon pääsyn rajoittamiseksi, koska MAC-osoitteet kulkevat selväkielisinä paketeissa, vaikka niissä itse data olisikin salakirjoitettu. Tunkeutujan on helppo selvittää verkkoliikenteen kuunteluohjelmalla jokin verkossa käytetty MAC-osoite ja muuttaa oman verkkokorttinsa MAC-osoite vastaamaan tätä. Lisäksi, tämä menetelmä ei ole erityisen sopiva lähiverkkoihin, joissa käy paljon vierailijoita tai jossa tietokoneet muuten vaihtuvat nopeasti. Täydellisen MAC-rekisterin ylläpitäminen tällaisessa tilanteessa voi olla hyvin hankalaa.
Autentikointi > WEP

WEP (engl. Wired Equivalent Privacy) tarjoaa rajoitetun tavan verkossa tunnistautumiseen. Asiakkaan laitteistopohjainen tunnistaminen voi olla joko avoin tai perustua jaettuun avaimeen AP:n ja asiakkaan välillä. Jos käyttäjän tunnistaminen on tarpeen, se voidaan toteuttaa RADIUS (Remote Authentication Dial In User Service) -protokollaa käyttäen. RADIUS-palvelin voi toimia useammantyyppisen tunnistamisen perustana, joten sitä voidaan käyttää myös VPN (Virtual Private Network) -asiakkaiden tunnistamiseen.
Autentikointi > WPA ja WPA2

WPA- ja WPA2-standardeissa molemminpuolinen autentikointi alkaa asiakkaan yrittäessä kirjautua tukiaseman piirissä olevaan verkkoon. Tukiasema tiedostaa asiakkaan läsnäolon, mutta estää tältä pääsyn verkkoon, kunnes tämä saadaan tunnistettua. Asiakas toimittaa tunnistetiedot, jotka tukiasema toimittaa autentikointipalvelimelle. Tunnistautuminen verkkoon tapahtuu käyttäen IEEE 802.1X/EAP -rajapintaa. Sekä asiakas että autentikointipalvelin tunnistautuvat toisilleen tukiaseman kautta. Molemminpuolinen tunnistautuminen lisää verkon turvallisuutta huomattavasti, koska myös palvelin tunnistautuu asiakkaalle. Näin asiakas tietää tunnistautuvansa oikealle autentikointipalvelimelle, eikä ole vaaraa joutua ns. evil twin -hyökkäyksen kohteeksi.
Kirjautumispalvelimen hyväksyessä asiakkaan tämä liitetään WLAN-verkkoon. Jos tunnistamista ei tapahdu, asiakas pysyy edelleen estettynä verkkoon pääsystä. Kun asiakas tunnistetaan, asiakaskone ja palvelin luovat samanaikaisesti PMK (Pairwise Master Key) -avainparin.
Kun kirjautumispalvelin on hyväksynyt asiakkaan verkkoon käyttäjäksi, kirjautuminen saatetaan loppuun tukiaseman ja asiakkaan välillä. Tähän kuuluu salausavainten muodostaminen ja asentaminen asiakkaalle, johon käytetty protokolla on WPA-standardissa TKIP (Temporal Key Integrity Protocol) ja WPA2-standardissa AES (Advanced Encryption Standard).
Salausprotokollat > WEP

WEP on WLAN-tekniikan alkuperäinen, vanhentunut ja verkkohyökkäyksille alttiiksi osoittautunut salausprotokolla. WEP käyttää 40-, 104- tai 232-bittistä salausta, mutta sen RC4-salausprotokollassa olevan puutteen vuoksi joidenkin pakettien kehyksissä lähetetään salaamattomia bittejä, alustusvektoreita (initialization vector, IV) ja niiden perusteella voidaan helposti laskea käytetty salausavain. Monet uudemmista WLAN-korteista sisältävätkin tekniikkaa, jolla pystytään vähentämään näiden tietojen lähettämistä.
AirSnort-ohjelman UKK-sivun mukaan tehokkaampaa salausta käytettäessä 16 miljoonasta lähetetystä paketista keskimäärin 9 000 sisältää ohjausvektoritietoa. Useimmat salausavaimet pystytään selvittämään noin 2 000 "heikon paketin" perusteella. Mitä enemmän tietoa verkossa liikkuu, sitä nopeammin salausavain saadaan selvitettyä. WEP-salausta ei suositella käytettäväksi, sillä se on purettavissa hyvin helposti.
Salausprotokollat > WPA (TKIP)

WPA:n uusi salausmetodi poistaa kokonaan WEP-salauksen tunnetut ongelmakohdat, jotka johtuvat WEPin käyttämästä staattisesta salausavaimesta. TKIP korvaa WEPin käyttämän tukiasemaan ja asiakkaalle manuaalisesti syötetyn 40-bittisen staattisen avainparin 128-bittisellä pakettikohtaisella salausavaimella. WEPin purkamisessa oleellisena osana oleva salausavaimen ennustettavuus poistuu TKIP-avainta käytettäessä, koska avainparit luodaan dynaamisesti pakettikohtaisesti. WPA-salaus sisältää myös pakettien eheyttä valvovan MIC (Message Integrity Check) -toiminnon, joka tarkistaa jokaisen paketin, jolloin mahdollinen hyökkääjä ei pysty kaappaamaan paketteja ja muuttamaan niiden tietoja. WPA toimii verkon fyysisellä MAC-kerroksella.
Kun käyttäjä on autentikoitu verkkoon käyttäjäksi jonkin edellä mainitun tavan mukaisesti, joko kirjautumispalvelin tai tukiasema luo uniikin pääavainparin (PMK, Pair-wise Master Key) käyttäjälle session ajaksi. TKIP-protokolla toimittaa avaimen käyttäjälle, eli luo avainhierarkian ja dynaamisten avainten hallintajärjestelmän. Tämän avaimen mukaan TKIP luo dynaamisesti pakettikohtaiset avaimet jokaisen verkkoon toimitetun paketin salaamiseksi.
Tämä tekniikka korvaa WEP-salauksen staattisen, manuaalisesti syötetyn avainparin noin 280 triljoonalla mahdollisella avaimella, joita voidaan käyttää jokaisen paketin salaamiseen.
MIC (Message Integrity Check) -toiminto estää hyökkääjää muuttamasta verkossa liikkuvien pakettien sisältöä vahvan matemaattisen funktion avulla, jossa sekä lähettäjä että vastaanottaja laskevat jokaisesta paketista tarkistussumman, joita verrataan keskenään pakettien eheyden takaamiseksi. Jos MICit eivät täsmää, paketin katsotaan olevan muutettu, ja se jätetään huomioimatta. MICissä on myös ylimääräinen turvallisuustoiminto, jossa havaittaessa virheellinen paketti kaikki verkon asiakkaat autentikoidaan uudelleen ja kaikki uudet tunnistuspyynnöt estetään minuutin ajaksi.
Salausprotokollat > WPA2 (AES)

AESia vastaan ei ole yhtään tunnustettua hyökkäystä. Kaikki AESia käyttävät tekniikat on hyväksytty salaamaan Yhdysvaltojen hallituksen "non-classified" -luokiteltu tieto Kansallisen turvallisuusviraston (NSA) puolesta. Tämä on ensimmäinen kerta, kun siviileillä on pääsy salaustekniikkaan, jonka NSA on hyväksynyt salaamaan TOP SECRET -luokittelemaansa aineistoa.
Suomen Kyberturvallisuuskeskus suosittelee kuluttajille AES-algoritmia käyttävää WPA2-salausmenetelmää, ja vahvaa salasanaa. Langattoman tukiaseman asetuksissa se esiintyy yleensä merkintänä "WPA2+PSK (AES)" tai "WPA2-Personal".
Tietomurron havaitseminen

Useat WLAN-kortit on mahdollista asettaa kuuntelutilaan, jolloin ne eivät lähetä tietoa, vaan ainoastaan vastaanottavat verkossa liikkuvaa tietoa. Tässä tilassa tehtyä verkkokuuntelua ja pakettien keräystä salausavaimien purkamiseksi on mahdotonta havaita. Tätä ominaisuutta on myös mahdollista käyttää täysin laillisesti, oman verkkonsa valvomiseen. Kuuntelemalla verkkoa voidaan nopeasti havaita yhteydenottoyritykset tuntemattomilla tai väärennetyillä MAC-osoitteilla. Hälyttävää on esimerkiksi se, jos jonkun oman koneen verkkokortin MAC-osoitteella näyttäisi olevan liikennettä aikana, jolloin se ei ole varmasti päällä. Tällaisten tietojen perusteella voi harkita, onko syytä nostaa langattoman lähiverkkonsa tietoturvaa, esimerkiksi ottamalla tehokkaampi algoritmi käyttöön salauksessa.
Verkkokuunteluun ja WEP-salauksen murtamiseen sopivia ohjelmia ovat esimerkiksi:
AirSnort
Kismet
KisMAC
Liivinmaan aatelisyhdistyksen talo

| Liivinmaan aatelisyhdistyksen talo Vidzemes bruņniecības nams |
| --- | --- |
 Parlamenttitalo kuvattuna vuonna 2012.
Sijainti:   Riika, Latvia
Koordinaatit:  56°57′N 24°06′E﻿ / ﻿56.95°N 24.1°E﻿ / 56.95; 24.1
Rakennustyyppi:  Parlamenttitalo (en)
Tyylisuunta:  Eklektinen arkkitehtuuri
Suunnittelija:  Robert Pflug & Jānis Baumanis
Valmistumisvuosi:  1867
Omistaja:   Latvian valtio
Käyttäjä:  Saeima
 fiLiivinmaan aatelisyhdistyksen talo 
  
Liivinmaan aatelisyhdistyksen talo on Riian kaupungissa aateliston ritarihuone Jēkaban ja Klostera-kadun kulmauksessa. Rakennus on maamerkki ja arkkitehtonisesti historiallinen ja tyyliltään uusrenessanssinen. Se toimii Latvian parlamentin, Saeiman, kokoontumispaikkana.
Talon rakentaminen aloitettiin vuonna 1863 ja rakennus valmistui 1867, Rakennuksen arkkitehtina toimi Robert Pflug ja Jānis Baumanis. Rakennusta on kunnostettu sittemmin 1922. Nykyisin rakennus toimii Latvian parlamenttina. Rakennus on listattu Unescon perintöluetteloon.
Historia

Rakentaminen alkoi aikana, jolloin Venäjän keisarikunta hallinnoi osia nykypäivän Latviasta Liivinmaan kuvernementtina, johon kuului nykyinen pohjoinen Latvia ja suuri osa eteläistä Viroa. Liivinmaan aatelisyhdistys oli puoliautonominen liitto, joka hallinnoi aluetta keisarin puolesta. Aatelisyhdistys, joka tunnettiin myös nimellä "ritarikunta", syntyi Saksalaisen ritarikunnan hajoamisen yhteydessä Liivinmaassa 1500-luvulla. Se koostui baltiansaksalaisesta aatelistosta, joka muodosti Latvian ja Viron hallitsevan luokan ensimmäiseen maailmansotaan saakka. Landtag ei ​​ollut demokraattinen elin, vaan aristokraattinen aateliskokous.
Rakentaminen aloitettiin vuonna 1863, ja sen suunnittelivat itävallansaksalainen Robert Pflug ja ensimmäinen akateemisen koulutuksen saanut latvialainen arkkitehti Jānis Baumanis. Ulkopuoli ja sisustus valmistettiin eklektisesti.
Rakennus tuhoutui tulipalossa 17. lokakuuta 1921. Se kunnostettiin arkkitehti Eižens Lauben suunnittelun mukaan. Restaurointi sisälsi kuvanveistäjä Rihards Maursin Lāčplēsisin (Karhunkaataja) patsaan, joka sai innoituksensa Latvian kansalliseepoksesta. Rakennuksen entisöinnin yhteydessä pääkokoushalli muutettiin vastaamaan Latvian uuden tasavallan Saeiman tarpeita. Perustuslakikokouksen viimeinen kokous pidettiin kunnostetussa rakennuksessa 3. marraskuuta 1922.
Autoritaarinen toimintaohjelma

Rakennus on toiminut joidenkin Latvian hallitsijoiden asuntona; mm. vuonna 1936 presidentiksi tullut Kārlis Ulmanis asui rakennuksessa.
Toisen maailmansodan aikana, kun Latvia oli miehitetty, rakennus sijaitsi Latvian Neuvostoliiton ylimmässä neuvostossa ja Neuvostoliiton alaisuudessa sijaitsevan SS:n ja itäisten alueiden poliisin päämajassa. Latvia pysyi sodan jälkeen Neuvostoliiton miehityksen alaisena ja rakennus toimi korkeimman neuvoston hallintopaikkana melkein puoli vuosisataa. 1980-luvun alkupuolella yksi sisäpihoista aidattiin rakennustilan laajentamiseksi.
Itsenäisyyden palauttaminen

Latvian itsenäisyyden palauttamisen jälkeen 4. toukokuuta 1990 rakennuksessa toimi Latvian tasavallan korkein neuvosto. Kyseinen väliaikainen parlamentti toimi siihen asti, kunnes perustuslaki palautettiin kokonaan seuraavan parlamentin vaaleilla. Vuodesta 1993 lähtien se on toiminut Latvian parlamenttina.
Lippisch P.13b

| P> 13b |
| --- | --- |
 Li P.13b
Tyyppi:  Hävittäjä
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Lippisch
Suunnittelija:  Alexander Lippisch
Tila:  Peruttu
Valmistusmäärä:  0 kpl
Kehitetty mallista:  Lippisch P.13a
Lippisch P.13b oli toisen maailmansodan aikainen saksalainen ramjetillä varustettu, suunnitteluasteelle jäänyt hävittäjälentokone, jonka suunnitteli Alexander Lippisch.
Suunnittelu

P.13b: n suunnittelu aloitettiin marraskuussa vuonna 1944, ja ensimmäiset piirrokset olivat jo valmiina joulukuussa. Se oli jatkokehitys samankaltaisesta Li P.13a ramjet-hävittäjästä. Koneen ohjaamo sijaitsi rungon etuosassa, deltasiiven edessä. Deltasiiven nuolikulma oli 60° ja sen kärjet olivat taivutettu alaspäin. Laskutelineenä toimivat sisäänvedettävä jalas rungon etuosassa, sekä alaspäin taivutetut vahvistetut deltasiiven kärjet.
Ilmanottoaukot sijaitsivat ohjaamon molemmin puolin siiven etureunassa. Kasvavan polttoainepuutteen vuoksi sodan loppuvaiheissa, päätettiin polttoaineena käyttää hiiltä. Koneen keskelle siiven sisälle tuli asentaa pyöreä tai kuusikulmainen keraamisista aineista valmistettu polttokammio, jota olisi voinut tankata yläpuolelta. Koneen kiihdytti ramjetin toimimiseen edellyttäville nopeuksille siipiin asennetut rakettimoottorit.
Projekti lakkautettiin ennen kuin aseistuksesta oli päätetty, mutta 2 x 30mm MK 108 tykkiä oli ehdotettu. Nämä olisivat mahdollisesti asennettu ohjaamon alapuolelle.
Tekniset tiedot

Miehistö: 1
Pituus: 7.2 m
Korkeus: n.2.1 m
Kärkiväli: 6.9 m
Aseistus
2 x 30mm MK 108 tykki
Kirjotoko

| Kirjotoko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sarvinokkalinnut Bucerotiformes
Heimo::  Sarvinokat Bucerotidae
Suku::  Lophoceros
Laji::  fasciatus
Kaksiosainen nimi
 Lophoceros fasciatus  (Shaw, 1811) 
 Kirjotokon levinneisyysalue.
Alalajit
 L f. fasciatus  T. f. semifasciatus 
Katso myös
   Kirjotoko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kirjotoko (Lophoceros fasciatus) on sarvinokkien heimon lintu. Alalajia Lophoceros fasciatus fasciatus tavataan päiväntasaajan Afrikassa Nigeriassa (Nigerjoen itäpuolella), Angolassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Ugandassa. Alalajia Lophoceros fasciatus semifasciatus tavataan Nigerissa (aivan Nigerjoen itäpuolella). Sen elinaluetta ovat pääasiassa metsät.
Naaras munii neljä munaa puunkoloon. jonka se sulkee hautomisajaksi tulpalla, jonka se tekee mullasta, ulosteesta ja hedelmistä. Jää vain pieni aukko, josta koiras tuo ravintoa emolle ja poikasille.
Aiheesta muualla

Encyclopedia of Life (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:African pied hornbill
Käännös suomeksi
Lophiocarpaceae

| Lophiocarpaceae |
| --- | --- |
 Corbichonia decumbens
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Alalahko::  Centrospermae
Heimo::  Lophiocarpaceae  Doweld & Reveal
Suvut
 Lophiocarpus  Corbichonia 
Katso myös
   Lophiocarpaceae Wikispeciesissä   Lophiocarpaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lophiocarpaceae on pieni, vain kaksi sukua käsittävä kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa.
Tuntomerkit

Kukinto on kolmekukkaisista pikkuviuhkoista koostuva terttu tai lehteä vastapäätä varren toisella puolella sijaitseva viuhko. Kukan rakenne on heimon kahdessa suvussa melko erilainen. Terälehtimäisiä osia kukassa on useita ja ne ovat enemmän tai vähemmän yhteen kasvaneita suvussa Corbichonia, suvussa Lophiocarpus ne puuttuvat. Heteitä on neljä (Lophiocarpus) tai useita. Sikiäin on yhdislehtinen, joko kahden tai viiden emilehden muodostama; edellisessä tapauksessa se on yksilokeroinen. Istukka on aksiletyyppinen (Corbichonia) tai neljä istukkaa on poikittaisessa asennossa (Lophiocarpus). Siemenaiheita sikiäimessä on vain yksi (Lophiocarpus) tai kussakin emilehdessä monta (Corbichonia). Hedelmä on pähkylä tai kota, ja suvussa Corbichonia siemenet ovat vaipallisia.
Levinneisyys

Heimo kasvaa enimmäkseen Lounais-Afrikassa, mutta myös muualla Afrikassa hajanaisesti, yhtenäisimmin Itä-Afrikassa, ja Intian niemimaan länsiosassa.
Luokittelu

Heimossa on kaksi sukua ja kuusi lajia. Aikaisemmin Lophiocarpus liitettiin kermesmarjakasveihin (Phytolaccaceae) ja Corbichonia heimoon Molluginaceae.
Aiheesta muualla

Lophiocarpus Zimbabwen kasviossa: http://www.zimbabweflora.co.zw/speciesdata/genus.php?genus_id=545
Lophiocarpus Mosambikin kasviossa: http://www.mozambiqueflora.com/speciesdata/genus.php?genus_id=545
Lophiocarpus Sambian kasviossa: http://www.zambiaflora.com/speciesdata/genus.php?genus_id=545
Lophiocarpus polystachyus, kuvia tuntomerkkejä: http://www.kyffhauser.co.za/Plants1/Lophiocarpus_polystachyus/Index.htm
Corbichonia Zimbabwen kasviossa (kuva): http://www.zimbabweflora.co.zw/speciesdata/genus.php?genus_id=555
Leprechaun (elokuva)

| Leprechaun |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mark Jones
Käsikirjoittaja:  Mark Jones
Tuottaja:   Michael Prescott  David Price  William Sachs 
Säveltäjä:   Kevin Kiner  Robert J. Walsh 
Kuvaaja:  Levie Isaacks
Leikkaaja:  Christopher Roth
Pääosat:   Warwick Davis  Jennifer Aniston  Ken Olandt  Mark Holton  Robert Gorman 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Trimark Pictures
Levittäjä:  Trimark Pictures Netflix
Ensi-ilta:  8. tammikuuta 1993
Kesto:  92 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  900 000 dollaria
Seuraaja:  Leprechaun 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leprechaun on yhdysvaltalainen kauhukomedia, joka sai ensi-iltansa 8. tammikuuta 1993. Elokuvan ohjasi Mark Jones. Elokuva on saanut viisi jatko-osaa ja yhden uudelleenfilmatisoinnin.
Juoni

Elokuva alkaa, kun Daniel O'Grady palaa kotiin Irlannin matkaltaan mukanaan kultakolikoita, jotka hän hankki pahalta Leprechaunilta. Hänen tietämättään Leprechaun on kuitenkin piilotellut yhdessä hänen matkalaukuistaan. Leprechaun tulee laukusta ulos ja tappaa Danielin vaimon. Haudattuaan kultakolikot Daniel huomaa Leprechaunin kellarissa ja yrittää tappaa sen neliapilalla. Hän onnistuu lukitsemaan sen laatikkoon, mutta yrittäessään sytyttää laatikkoa tuleen, hän saa aivohalvauksen ja Leprechaun jää laatikkoon vangiksi.
Kymmenen vuotta myöhemmin vuonna 1993,  J.D. Redding ja hänen tyttärensä Tory vuokraavat maalaistalon kesäksi. Paikalle tulevat myös Nathan Murphy, hänen pikkuveljensä Alex sekä Ozzie Jones. Kun Ozzie lähtee käymään kellarissa, hän kuulee Leprechaunin avunhuutoja laatikosta. Hän ottaa neliapilan pois laatikon päältä, jolloin Leprechaun pääsee vapaaksi. Myöhemmin Ozzie yrittää selitellä muille, että hän olisi nähnyt Leprechaunin, mutta häntä ei uskota. Leprechaun alkaa vainota heitä saadakseen kultakolikkonsa takaisin.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Warwick Davis  | … |  Leprechaun   |
|  Jennifer Aniston  | … |  Tory Redding   |
|  Ken Olandt  | … |  Nathan Murphy   |
|  Mark Holton  | … |  Ozzie Jones   |
|  Robert Hy Gorman  | … |  Alex Murphy   |
|  David Permenter  | … |  Deputy Tripet   |
|  William Newman  | … |  Sheriffi Cronin   |
|  Shay Duffin  | … |  Dan O'Grady   |
|  Pamela Mant  | … |  Herra O'Grady   |
|  John Sanderford  | … |  J. D. Redding   |
Aiheesta muualla

Elokuva Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Kirjosuomuaratti

| Kirjosuomuaratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Alaheimo::  Arinae
Tribus::  Arini
Suku::  Suomuaratit Pyrrhura
Laji::  griseipectus
Kaksiosainen nimi
 Pyrrhura griseipectus  (Salvadori, 1900) 
Synonyymit
 Pyrrhura leucotis griseipectus 

Katso myös
   Kirjosuomuaratti Wikispeciesissä   Kirjosuomuaratti Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Kirjosuomuaratti (Pyrrhura griseipectus) on suomuaratteihin kuuluva papukaijalaji. Sitä pidettiin aiemmin raitasuomuaratin (Pyrrhura leucotis) alalajina.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kirjosuomuaratti (Pyrrhura griseipectus)
iNaturalist: Kirjosuomuaratti (Pyrrhura griseipectus)
UniProt: Taxonomy - Pyrrhura griseipectus (Gray-breasted parakeet) (englanniksi)
ITIS: Pyrrhura leucotis griseipectus (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Pyrrhura griseipectus (englanniksi)
Kevätyö (maalaus)

| Kevätyö |
| --- | --- |
Nimi:  Kevätyö
Tekijä:  Ellen Thesleff
Valmistumisvuosi:  1894
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  38,00  cm
Leveys:  46,00  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneum
Kevätyö on suomalaisen taiteilijan Ellen Thesleffin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1894. Maalaus on kooltaan 38×46,5 cm. Ateneumin taidemuseon kokoelmiin kuuluva maalaus kuvaa Muroleen rannan kevätyötä. Vesi heijastaa keskellä sijaitsevan niemen kuvaa kaukaisen vastarannan häämöttäessä tummempana taustalla.
Kevätyö-maalauksen Thesleff maalasi palattuaan Suomeen Euroopan matkaltaan. Hän oli saanut lopputodistuksen Académie Colarossista Pariisissa alkuvuodesta ja matkustanut sen jälkeen Italiaan, Firenzeen. Muroleen ranta tuli toistumaan hänen mielenmaisemanaan koko hänen uransa ajan. Kevätyö-maalauksen väriharmonian niukkuus antaa aavistaa Thesleffin myöhempien maisemamaalausten tärkeät elementit: valon ja värin.
Kevätyö voitti Pariisin maailmannäyttelyssä pronssimitalin. Suomessa se oli esillä vuoden 1894 Suomen Taiteilijain vuosinäyttelyssä, joka oli läpimurtonäyttely suomalaisille symbolisteille.
Aiheesta muualla

Kevätyö Suomen Kansallisgallerian sivuilla
Komministeri

Komministeri (lat. commini’ster: 'kanssapalvelija', 'apulainen') on Ruotsissa, Ruotsin kirkossa vakinaisen papin virkanimike. Jokaisessa seurakunnassa on kirkkoherran virka ja sen lisäksi voi siellä olla yksi tai useita komministerin virkoja.
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa komministeria vastaa kappalainen. Suomessakin on aiemmin ollut kaupunkiseurakunnissa komministerin virkoja. Myöhemmin niiden tilalle tuli kappalaisenvirat. Yksi Suomen ev. lut. kirkon viimeisiä komministereja oli Joensuun seurakunnassa, komministeri Eelis Manninen (vuosina 1936–1967).
Kikuchi (Kumamoto)

| Kikuchi (菊池市) |
| --- | --- |
 Kikuchinlaaksoa
 lippu:  Symboli
 Kikuchin sijainti Kumamoton prefektuurissa
 Kikuchi
 Koordinaatit: 32°58′46″N, 130°48′48″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kyūshū
Prefektuuri:  Kumamoton prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  276,85 km²
Väkiluku (07/2019):  48 712
 – Väestötiheys:  176,0 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Kirsikka
 – Kukka:  Krysanteemi
 – Lintu:  Idänsilkkikerttunen
 
 https://www.city.kikuchi.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kikuchi (jap. 菊池市, Kikuchi-shi) on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kumamoton prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Ōitan prefektuurin rajalla. Kaupunki on rakennettu Kumamoton tasangon koilliskulmaan Kikuchijoen varrelle; joki saa alkunsa viereisen Ason kalderan reunavuorilta. Kaupungin pohjois- ja itäosat ovat vuoristoisia. Kikuchissa on 48 712 asukasta (heinäkuussa 2019) ja sen pinta-ala on 276,85 neliökilometriä.
Kikuchin ydinaluetta on entinen Waifun maaseutukaupunki, joka on rakentunut Kikuchi- ja Hasamajokien väliin. Keskiajalla se oli Kikuchi-klaanin hallinnassa merkittävä politiikan ja kulttuurin keskus, joka kuitenkin menetti asemansa Kumamotolle. Myöhemmin se kehittyi jokisatamana ja riisin kauppapaikkana. Kikuchin maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1956 Waifun maaseutukaupungin ja seitsemän muun kunnan kuntaliitoksen myötä. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1958. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Shichijōn ja Shisuin maaseutukaupungit sekä Kyokushin kyläkunta. Merkittäviä elinkeinoja ovat aiemman sahateollisuuden sekä alkoholin ja silkin valmistuksen lisäksi tieto- ja bioteknologinen teollisuus. Ympäröivällä maaseudulla tuotetaan esimerkiksi riisiä, kasviksia ja hedelmiä, siitakesieniä, naudanlihaa ja silkkimatoja.
Kaupungin merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat muun muassa Kikuchi-onsenin kuuma lähde ja Kikuchinlaakson luontoalue, joka kuuluu Aso-Kujūn kansallispuistoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kikuchi Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)