stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Berehoven piiri

| Berehoven piiri Берегівський район |
| --- | --- |
 Piirin sijainti Taka-Karpatian alueen kartalla
 Lippu:  Vaakuna
 Koordinaatit: 48.2058°N, 22.6447°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Taka-Karpatian alue
Perustettu:  1946, laajennettu 17.7.2020
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Berehove (23 485 as., 2021)
Pinta-ala  ():  1 460,2 km²
Väkiluku (2021, arvio):  207 719
Berehoven piiri (ukr. Берегівський район, Berehivskyi raion, unk. Beregszászi járás) on hallinnollinen piiri Ukrainan länsiosassa Taka-Karpatian alueella. Piiri on perustettu vuonna 1946. Nykyään - vuoden 2020 aluelaajennusten jälkeen - Berehoven piiri rajoittuu luoteessa Užhorodin piiriin, pohjoisessa Mukatševon piiriin, koillisessa H’ustin piiriin, kaakossa Romaniaan ja lounaassa Unkariin. Piirin hallinnollinen keskus on Berehove (23 485 as., 2021).
Berehoven piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Taka-Karpatian alueen piirien lukumäärän kuuteen. Uuden, aiempaa laajemman Berehoven piirin pinta-alaksi tuli 1 460,2 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Berehoven piirin väkiluvuksi 207 719 (1.1.2021). Pääosa asukkaista asuu maaseudulla, sillä kaupunkilaisiksi luokiteltiin vain &&&&&&&&&&&&&031.050000031,5 prosenttia piirin asukkaista (65 358 as.). He asuivat joko jommassakummassa piirin kahdesta kaupungista (Berehove ja Vynohradiv) tai jossain kolmesta kaupunkityyppisestä taajamasta. Piirin laajenemisen (7/2020) seurauksena uusi piiri on myös aiempaa samannimistä piiriä väkirikkaampi.
Berehoven piiri ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta.
Berehoven keskustaa.
Näkymä Vynohradiviin.
Kirkko (rak. 1400-luvulla) Benen kylässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Berehoven piiri Wikimedia Commonsissa
Berdjanskin piiri

| Berdjanskin piiri Бердянський район |
| --- | --- |
 Piirin sijainti Zaporižžjan alueen kartalla
 Lippu:  Vaakuna
 Koordinaatit: 46.757°N, 36.786°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Zaporižžjan alue
Perustettu:  1923, laajennettu 17.7.2020
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Berdjansk (107 928 as., 2021)
Pinta-ala  ():  4 469,5 km²
Väkiluku (2021 (arvio)):  179 118
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
 
Verkkosivu
Berdjanskin piiri (ukr. Бердянський район, Berdjanskyi raion) on hallinnollinen piiri Ukrainan eteläosassa Zaporižžjan alueella. Piiri on perustettu alkujaan vuonna 1923; nimenä oli aluksi Novospasivin piiri (1923–1925; ukr. Новоспасівський) ja vuosina 1939–1958 Osypenkon piiri (ukr. Осипенківський). Nykyään – heinäkuun 2020 aluelaajennusten jälkeen – Berdjanskin piiri rajoittuu lännessä Melitopolin piiriin, pohjoisessa Polohyn piiriin ja idässä Donetskin alueen Mariupolin piiriin. Etelässä vastassa on Asovanmeri. Piirin hallinnollinen keskus on merenrantakaupunki Berdjansk (107 928 as., 2021).
Berdjanskin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Zaporižžjan alueen piirien lukumäärän viiteen. Laajentuneen Berdjanskin piirin pinta-alaksi tuli 4 469,5 neliökilometriä. Ennen alueliitoksia piiri huomattavasti pienempi (noin 1 780 km²).
Ukrainan tilastokeskus arvioi Berdjanskin piirin väkiluvuksi 179 118 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 71,3 prosenttia piirin asukkaista (127 634 as.), eli kahden kaupungin (Berdjansk ja Prymorsk) ja kahden kaupunkityyppisen taajaman väestö. Piirin laajenemisen (7/2020) seurauksena uusi piiri on väestöltään aiempaa samannimistä piiriä kaupunkimaisempi ja väkirikkaampi (2017 väestöarvio oli 25 213 as.). Esimerkiksi aiempi Berdjanskin kaupunkipiiri liitettiin vasta 2020 Berdjanskin piiriin.
Berdjanskin piiri oli pienialaisempi ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta.
Berdjansk on kaupunki Asovanmeren rannalla.
Piirin nimikyltti maantien varrella.
Berdjanskin rautatieasema.
Kirkko Prymorskissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Berdjanskin piiri Wikimedia Commonsissa
Zaporizka oblast (tietosanakirjan Isrorija mist i sil Ukrajinskoji RSR 8. voluumin Zaporizka oblast - artikkelit Melitopolin piiristä, ja siihen 7/2020 liitetyistä muista piireistä, ja piirien paikkakunnista) (ukrainaksi) (ukrssr.com.ua)
Pekka Hallberg

Pekka Hallberg heinäkuussa 2013.
Pekka Ilmari Hallberg (s. 12. kesäkuuta 1944 Joensuu) on suomalainen juristi, joka toimi korkeimman hallinto-oikeuden presidenttinä vuosina 1993–2012.
Elämä ja ura

Hallberg kirjoitti ylioppilaaksi Porin lyseosta vuonna 1963. Hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1967, oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1971, oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1978 ja valtiotieteiden tohtoriksi vuonna 2004. Lisäksi hän sai varatuomarin arvon vuonna 1972, Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden dosentin arvon vuonna 1978 ja Joensuun yliopiston hallintotieteiden kunniatohtorin arvon vuonna 1999. Vuonna 1992 Hallberg valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.
Hallberg työskenteli korkeimmassa hallinto-oikeudessa ylimääräisenä esittelijänä 1967–1971, nuorempana hallintosihteerinä 1971–1976, vanhempana hallintosihteerinä 1977–1978, ylimääräisenä hallintoneuvoksena vuonna 1979–1980 ja vakinaisena hallintoneuvoksena 1981–1993. Hän myös toimi oikeusministeriön lainsäädäntöneuvoksena 1968, 1977–1978 ja 1980, valtion yhteiskuntatieteellisen toimikunnan nuorempana tutkijana 1973–1977 ja Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden viransijaisena professorina 1990. Hallberg on osallitunut lainvalmisteluun lukuisten komiteoiden jäsenenä, mukaan lukien hallinnon uudistamiskomitean puheenjohtajana 1969–1970, hallintolainkäyttötoimikunnan puheenjohtajana 1972–1973, valtiosäännön tarkistamiskomitean puheenjohtajana 1982–1983, perusoikeustyöryhmän puheenjohtajana 1992 ja kielilakitoimikunnan puheenjohtajana 1998–2001. Hän on myös toiminut Pohjoismaiden hallinnollisen liiton Suomen osaston puheenjohtajana 1979–1991, kilpailuneuvoston puheenjohtajana 1985–1993, Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen hallituksen puheenjohtajana vuosina 1996–1999, Maanpuolustuskurssiyhdistyksen puheenjohtajana 2007–2012, kieliasiain neuvottelukunnan puheenjohtajana 2010–2015 ja Suomen Kulttuurirahaston hallituksen jäsenenä 1986–1994.
Hallberg valittiin korkeimman hallinto-oikeuden presidentiksi 1. joulukuuta 1993 alkaen. KHO:n presidenttinä Hallberg muun muassa painotti päätösten perustelemista ja suullisten käsittelyjen lisäämistä hallintolainkäytössä sekä vastusti valitusoikeuden rajoittamista. Hän myös kommentoi julkisuudessa ajankohtaisia lainsäädäntöhankkeita. Hallberg toimi KHO:n presidenttinä poikkeuksellisen pitkään ja jäi lopulta eläkkeelle 29. helmikuuta 2012.
Eläkkeelle jäätyään Hallberg on tukenut oikeusvaltiokehityksen edistämistä etenkin kehittyvissä valtioissa perustamansa yrityksen Rule of Law Finland – Rolfi kautta. Vuonna 2011 Hallberg ilmoitti kiinnostuksestaan asettua ehdolle vuoden 2012 presidentinvaaleihin puolueiden ulkopuolisen kansalaisliikkeen ehdokkaana, mutta päätti lopulta, ettei lähde tavoittelemaan ehdokkuutta.
Hallberg on saanut Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkin vuonna 1991 ja suurristin vuonna 1997 sekä ruotsalaisen Pohjantähden ritarikunnan suurristin vuonna 1999. Hän sai Pohjoismaiden hallinnollisen liiton Suomen osaston tunnustuspalkinnon vuonna 2009, ja hänet on myös valittu yhdistyksen kunniajäseneksi.
Elämä ja ura > Isoäitien käännytysjupakka

Kaksi ulkomaalaista isoäitiä määrättiin käännytettäviksi Suomesta keväällä 2010. Hallberg vastusti KHO:n päätöstä, jossa hylättiin äidin tekemä valitus.  Hallberg jäi kuitenkin vähemmistöön kun KHO äänesti asiasta. Hallberg lähetti kirjeen poliisiylijohtaja Mikko Paaterolle ja käännyttämisestä vastaaville poliiseille ja esitti ”tuomioistuimen kannalta”, ettei käännytyksiä kannattanut kiirehtiä seurauksella, että poliisi viivästytti käännyttämisiä. Eduskunnan oikeusasiamies Petri Jääskeläinen käsitteli Hallbergin menettelyä. Jääskeläisen mukaan presidentti Hallberg puuttui tuomioistuimen sisäiseen riippumattomuuteen, kun hän esitti ”tuomioistuimen kannalta” näkemyksiä käännytysten täytäntöönpanosta. Myöhemmin Hallberg kiisti, että hän olisi viivyttänyt käännytyspäätöksen täytäntöönpanoa. Hän korosti oman näkemyksensä inhimillisyyttä.
Julkaisuja

Hallinto-oikeudellisen valituksen käyttöalasta.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Suomalainen Lakimiesyhdistys, 1978.  ISBN 951-9068-78-3
Ylimääräinen muutoksenhaku hallintoasioissa.  Helsinki:  Suomalainen Lakimiesyhdistys, 1986.  ISBN 951-855-083-2
Hallintolainkäytön linjanvetoa: Korkeimman hallinto-oikeuden merkittäviä ratkaisuja.  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 1990.  ISBN 951-640-502-9
Hallberg, Pekka; Hannus, Arno: Kunnallisoikeuden pääpiirteet.  (3. korjattu painos)  Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-16608-1
Hallberg, Pekka; Hannus, Arno: Kunnallislaki.  (6. korjattu painos)  Porvoo:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18792-5
Oikeus puntarissa: Puheenvuoro.  Helsinki:  Werner Söderström lakitieto, 1997.  ISBN 951-670-002-0
Hallberg, Pekka; Ignatius, Pirkko; Kanninen, Heikki: Hallintolainkäyttölaki.  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 1997.  ISBN 951-640-968-7  (uudistettu painos 2013)
Oikeudenmukainen oikeudenkäynti 2000-luvulla: Puheenvuoro.  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 2001.  ISBN 952-14-0504-X
The Rule of Law.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Edita, 2004.  ISBN 951-37-4224-5
Arvot tasapainossa? Mietteitä oikeudesta, kilpailukyvystä ja hyvinvoinnista.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 978-951-0-31144-8
Prospects of the Rule of Law.  Helsinki:  Edita, 2005.  ISBN 951-37-4496-5
Hallberg, Pekka; Hannus, Arno; Niemi, Anne E.: Kuntalaki.  (4. uudistettu painos)  Helsinki:  WSOYpro, 2009.  ISBN 978-951-0-33184-2
Hallberg, Pekka; Karapuu, Heikki; Ojanen, Tuomas; Scheinin, Martin; Tuori, Kaarlo; Viljanen, Veli-Pekka: Perusoikeudet.  (2. uudistettu painos)  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-30957-5
Oikeuden ja vallan solmuja.  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-38387-2
Administrative Justice: Cornerstone of Functional Rule of Law.  Helsinki:  Rule of Law Finland, 2013.  ISBN 978-952-93-2065-3
Rule of Law: Prospects in Central Asia Rural Areas and Human Problems.  Helsinki:  Edita, 2013.  ISBN 978-951-37-6404-3
Puheenvuoro oikeusvaltiosta: Kehityskulkuja Suomessa ja ulkomailla.  Vaasa:  Vaasan yliopisto, 2013.  ISBN 978-952-476-432-2
Matkamiehen mietteitä.  Helsinki:  omakustanne, 2014.  ISBN 978-952-93-4003-3
Hallberg, Pekka; Martikainen, Tuomo: Suomen valtiopolitiikan pitkä kaari.  Helsinki:  Rule of Law Finland, 2017.  ISBN 978-952-68871-0-4
Rule of Law and Sustainable Development.  Helsinki:  Rule of Law Finland, 2017.  ISBN 978-952-93-8492-1
Oikeusvaltio maailman tuulissa.  Helsinki:  Docendo, 2019.  ISBN 978-952-291-717-1
Haapanala, Auvo; Hallberg, Pekka; Koljonen, Ritva; Ranta, Hannu, Reinikainen, Jukka: Maankäyttö- ja rakennuslaki.  (4. uudistettu painos)  Helsinki:  Alma Talent, 2020.  ISBN 978-952-14-4107-3
Puheista tekoihin.  Helsinki:  Rule of Law Finland, 2021.  ISBN 978-952-68871-2-8
Bentsoiini

| Bentsoiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-hydroksi-1,2-difenyylietanoni
CAS-numero:  119-53-9
PubChem CID:  8400
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)C(C(=O)C2=CC=CC=C2)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C14H12O2
Moolimassa:  212,236 g/mol
Sulamispiste:  137 °C
Kiehumispiste:  344 °C
Tiheys:  1,31 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,3 g/l
Bentsoiini (C14H12O2) on hydroksiketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste eli sen rakenne sisältää sekä hydroksyyli- että ketoryhmän. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä ja polymeeriteollisuudessa.
Ominaisuudet

Bentsoiini on huoneenlämpötilassa väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta, jonka haju muistuttaa kamferia tai karvasmanteleita. Yhdiste liukenee vain vähän veteen ja paremmin kuumaan kuin viileään veteen. Se liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin, väkevään etikkahappoon ja kloroformiin.
Bentsoiini on optisesti aktiivinen yhdiste, josta tunnetaan raseemisen seoksen lisäksi puhtaat R-(-)-ja S-(+)-enantiomeerit. R-enantiomeerin ominaiskiertokyky asetoniliuoksessa on  -119,2 ° ja S-enantiomeerin ominaiskiertokyky on +120,5 °. Enantiomeerit voidaan erottaa toisistaan valmistamalla niistä hapan ftalaattiesteri, joka muodostaa diastereomeerisen suolan (+)-kinidiinin kanssa. Nämä iastomeeriset suolat voidaan erottaa toisistaan niiden erilaisten liukoisuusominaisuuksien vuoksi.
Valmistus ja käyttö

Bentsoiinia valmistetaan kondensoimalla bentsaldehydiä syanidien kuten kaliumsyanidin läsnä ollessa. Tätä reaktiota kutsutaan bentsoiinikondensaatioksi.
Tärkein bentsoiinin käyttökohde on sen hapetus bentsiiliksi, jota käytetään polymerointireaktioissa fotoinitiaattorina erityisesti valmitettaessa polyestereitä. Tähän tarkoitukseen voidaan käyttää myös bentsoiinia tai siitä saatavia bentsoiinieettereitä.
Bermudan vaakuna

Bermudan vaakuna on Bermudan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se hyväksyttiin käyttöön vuonna 1910. Vaakuna on Bermudan lipun oikeassa puoliskossa.
Vaakunassa on Yhdistyneeseen kuningaskuntaan viittaava punainen leijona. Se kannattelee kuvaa Sea Venture -laivan haaksirikosta Bermudan lähellä vuonna 1609. Laiva törmäsi vedenalaiseen kariin, vaikka se vaakunassa on vedenpinnan yläpuolella.
Berezne

| Berezne Березне |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Rivnen alue Ukrainassa, alla kaupungin sijainti alueella
 Berezne
 Koordinaatit: 51.0037°N, 26.7506°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Rivnen alue
Piiri:  Rivnen piiri
Historiallinen merkintä:  1584
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1957
Kaupungiksi:  2001
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  9,96 km²
Väkiluku (2021):  13 280
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Berezne (ukr. Березне) on kaupunki Ukrainan koillisosassa, Rivnen alueen Rivnen piirissä Berezne sijaitsee Pripetin pohjoiseen laskevan sivuhaaran Slutšin vasemmalla rannalla. Kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 13 280 vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 asukkaita oli 13 669 ja he olivat enimmäkseen etnisesti ukrainalaisia.
Historiallinen maininta paikkakunnasta löytyy vuodelta 1584 (nimellä Berezne tai Andrijiv, ukr. Андріїв, ven. Андреев, Andrejev). Kaupunkityyppisen taajaman aseman se sai vuonna 1957 ja kaupungiksi Berezne tuli vuonna 2001. Berezne oli piirikeskus vuodesta 1940 kesän 2020 aluehallinnolliseen uudistukseen saakka.
Ortodoksinen kirkko.
Katolinen kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Berezne Wikimedia Commonsissa
Березно - карта историко-культурного наследия (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  IdRef
Karhu (Kansallismuseo)

| Karhu |
| --- | --- |

Nimi:  Karhu
Tekijä:  Emil Wikström
Valmistumisvuosi:  1910, julkistettiin 1918
Taiteenlaji:  graniittiveistos
Sijainti:  Suomen kansallismuseon pääportaat, Mannerheimintie 34
Paikkakunta:  Helsinki
Koordinaatit:  60°10'29.543"N, 24°55'55.416"E
Karhu kuvattuna 1930-luvulla.
Karhu on harmaasta graniitista tehty veistos Suomen kansallismuseon portailla. Emil Wikströmin veistos julkistettiin vuonna 1918.
Emil Wikström kiinnostui suomalaisuuden tunnuksista 1890-luvulla. Karhu oli yleisimpiä kotimaisia vaihtoehtoja Suomen leijonalle. Kansalliset aiheet olivat ajankohtaisia vuosituhannen vaihteessa.
Wikström teki arkkitehtien Gesellius, Lindgren ja Saarinen suunnittelemaan vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyn paviljonkiin karhuaiheiset veistokset ja Saarinen tilasi Wikströmiltä Kansallismuseon portaille graniittikarhun vuonna 1909. Veistos paljastettiin yhdeksän vuotta myöhemmin.
Graniitti oli yleinen julkisivumateriaali kansallisromanttisessa arkkitehtuurissa, samoin graniitista tehdyt veistokset.
Veistoksen savesta tehty luonnos vuodelta 1909 on Visavuoren kokoelmissa. Siitä on valettu myös kipsisiä ja pronssisia pienoisveistoksia.
Kivihakkaamossa Wikströmin luonnoksen veisti graniittiin Juho Talvia.
Bentsotrifluoridi

| Bentsotrifluoridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Trifluorimetyylibentseeni
CAS-numero:  98-08-8
PubChem CID:  7368
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)C(F)(F)F
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H5F3
Moolimassa:  146,11 g/mol
Sulamispiste:  -29,1 °C
Kiehumispiste:  102,1 °C 
Tiheys:  1,188 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 0,14 g/l (25 °C)
Bentsotrifluoridi (C7H5F3) on fluorattu aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa liuottimena sekä muiden kemikaalien valmistamiseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa bentsotrifluoridi on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen, mutta paremmin useisiin orgaanisiin liuottimiin ja kykenee liuottamaan monia orgaanisia yhdisteitä. Yhdiste reagoi elektrofiilisilla aromaattisilla substituutioreaktioilla esimerkiksi se voidaan nitrata ja halogenoida. Näissä reaktioissa trifluorimetyyliryhmä on inaktivoiva ja metaohjaava. Voimakkaat happoliuokset hydrolysoivat bentsotrifluoridin bentsoehapoksi.
Valmistus ja käyttö

Bentsotrifluoridia valmistetaan fluoraamalla bentsotrikloridia joko antimonipentafluoridin avulla tai vedettömällä vetyfluoridilla 80–110 °C:n lämpötilassa ja 1,2–1,4 MPa:n paineessa. Katalyyttinä voidaan käyttää siirtymämetallioksidien ja alumiinioksidin seosta ja saantoa parannetaan myös lisäämällä reaktioseokseen hieman heksametyleenitetramiinia.
Bentsotrifluoridia voidaan käyttää useiden väriaineiden ja maatalouskemikaalien synteeseissä. Lisäksi sitä voidaan käyttää polymeerikemiassa ja dielektrisissä nesteissä. Bentsotrifluoridia voidaan käyttää liuottimena useissa reaktioissa dikloorimetaanin sijasta ja se ei ole yhtä myrkyllistä kuin monet klooratut orgaaniset liuottimet. Bentsotrifluoridin toimiessa liuottimena myös saannot ja selektiivisyydet ovat usein paremmat verrattuna moniin muihin orgaanisiin liuottimiin.
Berninasola

Berninasola (saks. Berninapass, ital. Passo del Bernina) on alppisola kaakkoisessa Sveitsissä Graubündenin kantonissa. Tämä 2 328 metriä korkea sola yhdistää pohjoisen Engadinin ja eteläisen Val Poschiavon laaksot.
Solassa kulkee maantie ja rautatie (valtatie 29; Rhätische Bahn, Berninan rautatie / Berninabahn). Solan korkeimmalla kohdalla sijaitsee Ospizio Berninan rautatieasema ja hotelli. Sola on merkittävää vedenjakaja-aluetta: solassa sijaitseva Lej Nair -järvi laskee Innjoen kautta Mustaanmereen, mutta toisen järven, Lago Biancon, vedet valuvat etelään, Pojoen kautta Adrianmereen.
RhB:n juna lähellä Ospizio Berninaa
Maantie lähellä Ospizio Berninaa
Bernina-sola ja järvet: Lago Bianco (vasemmalla) ja Lej Nair (oikealla)
Halleyn komeetta

| 1P/Halley |
| --- | --- |
 Halleyn komeetta vuonna 1986.
Löytäminen
Löytäjä:  Ei tiedossa, mutta Edmond Halley laski komeetan radan. Ensimmäinen kirjallinen havainto Nikeforos Gregoraalta 1300-luvulta.
Löytöpäivä:  Esihistoriallinen
Kiertorata
Apheli:  35,1 AU
Periheli:  0,586 AU
Isoakselin puolikas:  17,8 AU
Eksentrisyys:  0,967
Kiertoaika:  75,3 a
Inklinaatio:  162,3°
Edellinen periheli:  9. helmikuuta 1986
Seuraava periheli:  28. heinäkuuta 2061
Halleyn komeetta (1P/Halley) on tunnetuin ihmisen nimeämistä komeetoista. Se on nimetty englantilaisen astronomin ja matemaatikon Edmond Halleyn mukaan, joka 1700-luvun alussa ennusti komeetan ilmaantuvan uudelleen vuonna 1758. Komeetta on perihelinsä aikana helposti nähtävissä paljaalla silmällä.
Halleyn komeetta kiertää Aurinkoa kiertoradalla, jonka kiertoaika on noin 76 vuotta. Sen viimeisimmät perihelit, eli komeetan radan aurinkoa lähimmät pisteet, toteutuivat vuosina 1910 ja 1986. Silloin komeettaa tutkittiin luotaimilla (Giotto, Suisei ja Vega), jotka saivat lähikuvia ytimestä. Seuraavan kerran komeetta tulee näkyville vuonna 2061.
Komeetan aiheuttamia meteoriparvia ovat Orionidit lokakuussa ja Eta-akvaridit toukokuussa.
Perihelit

Halleyn komeetan edelliset perihelit ovat tapahtuneet seuraavina vuosina (mukana myös perihelien tunnukset):
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  240 eaa. (1P/−239 K1)  164 eaa. (1P/−163 U1)  87 eaa. (1P/−86 Q1)  12 eaa. (1P/−11 Q1)  66 (1P/66 B1)  141 (1P/141 F1)  218 (1P/218 H1)  295 (1P/295 J1)  374 (1P/374 E1)  451 (1P/451 L1) |  530 (1P/530 Q1)  607 (1P/607 H1)  684 (1P/684 R1)  760 (1P/760 K1)  837 (1P/837 F1)  912 (1P/912 J1)  989 (1P/989 N1)  1066 (1P/1066 G1)  1145 (1P/1145 G1)  1222 (1P/1222 R1) |  1301 (1P/1301 R1)  1378 (1P/1378 S1)  1456 (1P/1456 K1)  1531 (1P/1531 P1)  1607 (1P/1607 S1)  1682 (1P/1682 Q1)  1759 (1P/1758 Y1)  1835 (1P/1835 P1)  1910 (1P/1909 R1)  1986 (1P/1982 U1) |
Perihelit > Vuoden 530 komeetan vaikutukset

Erään teorian mukaan vuoden 530 ohituksen aikana komeetta on käynyt todennäköisesti poikkeuksellisen lähellä Aurinkoa ja siitä on irronnut osia. Komeetan osien arvellaan syöksyneen Maahan vuosina 536–538. Tapahtuman aiheuttaman pölypilven epäillään aiheuttaneen poikkeuksellisen rajun 10 vuoden ilmastonmuutoksen vuodesta 536 alkaen.
Perihelit > Vuoden 1986 jälkeen

Komeetasta lähti 12. helmikuuta 1991 kaasunpurkaus, joka kesti useita kuukausia. Tällöin komeetta oli 14,4 AU:n etäisyydellä Auringosta. Purkaus teki pölypilven, jonka läpimitta oli 300 000 km. Purkauksen arvioidaan alkaneen 1990 joulukuussa, jolloin komeetan kirkkaus kohosi magnitudista 24,3 magnitudiin 18,9. Halleyta havainnoitiin 2003 kolmella VLT:n teleskoopilla Chilestä, jolloin Halleyn magnitudi oli 28,2. Teleskoopeilla havainnoitiin Halleyta, koska se on kaukaisin ja himmein koskaan havainnoitu, tarkoituksena saada vahvistus havainnointimenetelmälle, jolla voisi löytää erittäin himmeitä transneptunisia kohteita. Astronomit voivat nyt tarkkailla komeettaa missä tahansa radan kohdassa.
Halleyn komeetan seuraavan perihelin on laskettu tapahtuvan vuonna 2061, jolloin sen odotetaan olevan edellistä vierailua paremmassa kohdassa Maahan nähden ollen samalla puolen Aurinkoa kuin Maa. Silloin sen kirkkauden odotetaan olevan −0,3, verrattuna vaatimattomaan +2,1 vuonna 1986.  Vuonna 2134 Halleyn odotetaan ohittavan Maan 0,09 au:n (13 000 000 km) etäisyydeltä ollen tällöin −2,0 magnitudia.
Kirjallisuutta

Kari Kaila, Heikki Oja, Mauri Valtonen, Tapio Korhonen: Komeetat.  (Ursan julkaisuja 22)  Helsinki: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1983.  ISBN 951-9269-22-3
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: - | Luettelo komeetoista | Seuraaja: 2P/Encke |
Halleyn komeetta kuvattuna 2003 28 AU:n etäisyydellä Auringosta
Bertold

Bertold oli hannoverilainen sisteriläismunkki ja myöhemmin Liivinmaan piispa. Bertold oli Loccumin luostarin apotti ja sitten Liivinmaan piispana vuonna 1196 kuolleen Meinhardin seuraaja. Bertold joutui kuitenkin pakenemaan vielä samana vuonna Liivinmaalta, kun pakanalliset liiviläiset ryhtyivät kapinoimaan. Hän keräsi joukkoja Saksasta ja saapui niiden kanssa takaisin vuonna 1198. Matkalla Ykskylään liiviläiset hyökkäsivät hänen kimppuunsa ja Ymaut-niminen soturi tappoi hänet keihäällään. Bertold haudattiin ensin Ykskylään, mutta hänen ruumiinsa siirrettiin myöhemmin Riikaan. Bertoldin seuraaja Liivinmaan piispana oli Albert von Buxhövden.
Bentsyylibromidi

| Bentsyylibromidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Bromimetyylibentseeni
CAS-numero:  100-39-0
PubChem CID:  7498
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)CBr
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H7Br
Moolimassa:  171,026 g/mol
Sulamispiste:  -3,9 °C
Kiehumispiste:  220,6 °C
Tiheys:  1,438 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Bentsyylibromidi eli α-bromitolueeni (C7H7Br) on tolueenin bromattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa bentsyylibromidi on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin ja hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta vetybromidiksi ja bentsyylialkoholiksi. Bentsyylibromidi liukenee muun muassa dietyylieetteriin, kloorattuihin hiilivetyihin ja aproottisiin polaarisiin liuottimiin. Bentsyylibromidi ärsyttää voimakkaasti silmiä ja on lakrymaattori eli kyynelvuotoa aiheuttava aine. Yhdiste ärsyttää myös ihoa sekä hengitysteitä. Aineelle altistumisesta oireina ovat muun muassa yskä ja huonovointisuus.