stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Janne Vakio

| Janne Vakio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Janne Artturi Vakio
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1980 (ikä 44) Helsinki
Näyttelijä
Aktiivisena:  2003–
Merkittävät roolit:  Riku Jääskeläinen   (Salatut elämät)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Janne Vakio (s. 4. maaliskuuta 1980) on suomalainen tuottaja ja näyttelijä.
Vakio on MTV:n ja C Moren vastaava tuottaja draama- ja dokumenttisarjoille (Development Manager).  Ennen MTV:lle siirtymistään Vakio työskenteli Telia Companyn Content Managerina GSO TV & Media -yksikössä vastaten HBO:sta ja Paramount+:sta Pohjoismaissa ja Baltiassa.
Hän tuli tunnetuksi Riku Jääskeläisen roolista televisiosarjassa Salatut elämät, jossa hän näytteli vuosina 2003–2005. Rooli näkyi ruudussa keväästä 2004 syksyn 2006 toiseen jaksoon saakka. Hän kertoi poistuneensa sarjasta, koska kyllästyi näyttelemään alkoholistia.
Vakion ensimmäinen elokuvarooli oli Lauri Törhösen ohjaamassa elokuvassa Raja 1918. Vakio tekee yhteistyötä Raide ry:n kanssa, toimii Kulttuuriyhdistys Ryhmä-07:n puheenjohtajana sekä kirjoittaa kolumneja Suomen Elokuva- ja Videotyöntekijäin Liiton SET ry:n Lehtiset-lehteen. Vakio toimi neljän vuoden 2012–2016 ajan Helsingin Urheilutoimittajien hallituksen varapuheenjohtajana sekä jäsenenä.
Vakion isoisoisä oli J. V. Vakio (nimi vuoteen 1935 Hjalmar Woldemar Walldén), joka toimi Yleisradion ensimmäisenä pääjohtajana lähes 20 vuotta vuosina 1927–1945.
Vakio on toiminut tuotantopäällikkönä MRP Matila Röhr Productions Oy:ssä Nordisk Film television puolella, sekä TV Viiden haastattelijana jalkapallon U-21 maajoukkueotteluissa.
Vakio toimi vuosina 2009–2014 tuottajana ja studioisäntänä Moskito Sport Oy:ssä lajeina mm. Jalkapallon Veikkausliiga, Jääkiekon SM-Liiga sekä salibandy.
Vuonna 2014 Vakio siirtyi vastaavaksi kaupalliseksi tuottajaksi Warner Bros. International Productions Finlandille. Yritys tuottaa ohjelmia kaikille suomalaisille tv-kanaville.
Opiskelu

Näyttelemisen ja tuottamisen ohella Vakio opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa Otaniemessä vuodesta 2001 vuoden 2008 kesäkuuhun, jolloin valmistui diplomi-insinööriksi. Pääaineenaan hän luki kiinteistöjohtamista sekä sivuaineena tuotantotalouden osastolla International Business and Company Strategy- opintokokonaisuuden. Diplomityön hän teki Pietarissa, Venäjällä vuoden 2007 aikana, samalla opiskellen Peter the Great St.Petersburg Polytechnic University:ssä.
Filmografia

Salatut elämät  – Riku Jääskeläinen (2004–2006)
Raja 1918 – Korpraali Sippola (2007)
Tali-Ihantala 1944 – Sotamies (2007)
Luokkakokous 2 – Polttarit – Polttariporukkaa (2016)
Aallonmurtaja (2017)
Kansan vihollinen (2022)
Poromafia (2023)
Susikoira Roi (2022)
Konflikti (2024)
Aiheesta muualla

Karstulan kesäteatteri (Arkistoitu – Internet Archive)
Musiikkiteatteri Musti
Turun Sanomat, artikkeli (Arkistoitu – Internet Archive)
Raide Ry
Janne Vakion IMDb:ssä: https://www.imdb.com/name/nm1738382/
https://turkinuutiset.fi/2018/06/15/nelosen-suosittu-ohjelma-bachelorette-suomi-kuvataan-turkin-marmariksessa/ (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Eino

| Eino |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  17. marraskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Eeno, Eikka, Ekke
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Enewald
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eino on suomalainen miehen etunimi. Eino on suomalainen asu saksalaisesta nimestä Enewald (Aginwald), joka merkitsee 'miekalla hallitsevaa'. Eino on ollut käytössä jo 1500-luvulla ja nimi esiintyi Kansanvalistusseuran kalenterissa 1882–1883. Suomen almanakassa Eino oli ensimmäisen kerran vuosina 1908–1909 ja uudelleen vuodesta 1912 nykyisellä paikallaan.
Eino on ollut yksi yleisimmistä miestennimistä ja sen huippuvuodet ajoittuvat 1900–1940-luvuille. Uudestaan nimi on noussut suosioon 2000-luvulla. Vuoden 2019 loppuun menneessä Eino-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut noin 65 540 henkilöä.
Einon lempinimi on usein Eikka, joka sekin esiintyy myös virallisena etunimenä ja on marraskuuhun 2016 mennessä annettu 213 henkilölle. Tunnetuimpia Eikka-nimeä kantavia henkilöitä on EU-suurlähettiläänä Brysselissä vaikuttanut  Pentti Eikka Kosonen, joka käyttää yleisesti Eikka-nimeä.
Get Up, Stand Up!

| Get Up, Stand Up! |
| --- | --- |
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  André Wickström Stan Saanila Mika Eirtovaara
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Sub
Esitetty:  6. maaliskuuta 2005 – 1. toukokuuta 2005
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  9
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Broadcasters
Aiheesta muualla
IMDb 
Get Up, Stand Up oli vuonna 2005 esitetty kykyjenetsintäkilpailu, jonka aiheena oli stand up -komiikka. SubTV:llä esitetyn yhdeksänosaisen kilpailun voittajaksi selviytyi Sami Hedberg. Suuri osa kilpailuun osallistuneista on jatkanut uraansa menestyksekkäästi stand up- tai viihdealalla.
Kilpailun tuomareina toimivat André Wickström, Stan Saanila ja Mika Eirtovaara.
Osallistujat

Kilpailuun haki parisataa ihmistä, joilla oli vähän aiempaa kokemusta. Voittaja pääsi koko Suomen kattaneelle G.U.S.U.-kiertueelle Mika Eirtovaaran kanssa.
Osallistujat > Finalistit

Sami Hedberg
Pirjo Heikkilä
Riku Sottinen
Osallistujat > Muut

Tatu Uimonen
Anitta Ahonen
Simo-Pekka Lahtinen
Marja-Leena Runonen
Jape Grönroos
Pete Kosonen
Harri Teittinen
Toni Jyvälä
Risto K. Järvinen
Tomi Välimaa
Anne Voutilainen
Fredi Lilius
Kimmo Kaarenoja
Mikko Jokipii
Marko Itkonen
Jussi Simola
Jussi Purontakanen
Uskonto Lappeenrannassa

Uskontokuntiin kuuluminen Lappeenrannassa, Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (66.8%)
Muut uskonnot (2.6%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (30.5%)
Lappeenrannan kirkko on luterilaisen seurakunnan pääkirkko.
Tämä artikkeli käsittelee Lappeenrannan uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä. Lappeenrannan kaupungissa 66,8 prosenttia asukkaista kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023). Muihin uskontokuntiin kuuluu 2,6 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 30,5 prosenttia väestöstä.
Historia

Lappeenrannan alueella tunnettiin pastoraatti jo keskiajan lopulla vuonna 1416. Vuonna 1554 toteutetussa hiippakuntajaosssa Lappeenrannan alue tuli kuuluvaksi muodostettuun Viipurin hiippakuntaan. Lappeenrannan kaupunki perustettiin vuonna 1649, mutta oikeudet peruutettiin jo 1683 ja uudistettiin vasta vuonna 1816. Lapveden rukoushuone on toiminut Kauskilan kylässä varhaisina aikoina. Vuosina 1660–1642 Lapvesi oli piispan palkkapitäjä, jota johti varapastorit. Taipalsaaren kappeli perustettiin 1500-luvun puolivälissä ja erotettiin emäseurakunnaksi vuonna 1571. Joutseno perustettiin 1500-luvulla Lappeen kappeliksi ja erotettiin 1639 emäseurakunnaksi.
Isonvihan aikana venäläiset repivät kirkkoa hajalle, mutta keskeyttivät työn Klemens Forsanderin vetoomuksen jälkeen. Pappila arkistoineen poltettiin vuonna 1741. Pikkuvihan jälkeen solmitussa Turun rauhassa vuonna 1743 Lappeenrannan alue jäi Venäjälle ja kuului Viipurin konsistoriin. Kirkko kellokastareineen paloi ukkosen johdosta kesällä 1790.  Lappeenrannan alue liitettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. Vapaakirkollisen liikkeen vaikutus alkoi Lappeenrannassa 1890-luvun vaihteessa. Järjestäynyt toiminta alkoi Lappeenrannassa vuonna 1927, kun kaupunkiin perustettiin CE-yhdistys. Lappeenrannan vapaaseurakunta perustettiin vuonna 1930. Metodistinen herätys saapui Lappeenrantaan 1890-luvulta lähtien, kun lappeenrantalaiset muodostivat yhteisen metodistiseurakunnan viipurilaisten kanssa. Itsenäinen Lappeenrannan metodistiseurakunta perustettiin vuonna 1909.
Lappeesta liitettiin osia 1903 perustettuun Nuijamaan seurakuntaan. Lappeenrannan kaupunki erotettiin Lappeesta vuonna 1908 toteutuen vuonna 1913. Lappeenrannan seurakunta muodostettiin Lappeen ja Lappeenrannan yhdistetystä maa- ja kaupunkiseurakunnasta.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Lauritsalan kauppala erotettiin vuonna 1950. Lappeenrannan seurakuntayhtymä perustettiin vuonna 1967, jolloin Lappeen seurakunta ja Lauritsalan seurakunta liitettiin taloudellisesti ja hallinnollisesti Lappeenrannan seurakunnan yhteyteteen. Vuonna 1988 seurakunnan länsiosa eli Sammonlahden seurakunta erkani Lappeen seurakunnasta itsenäiseksi seurakunnaksi. Nuijamaan seurakunta liitettiin vuonna 1989 Lappeenrantaan.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Lappeenrannassa toimii viisi evankelis-luterilaista seurakuntaa, jotka kuuluvat Mikkelin hiippakunnan alaiseen Etelä-Karjalan rovastikuntaan. Lappeenrannassa toimivia seurakuntia ovat Joutsenon seurakunta, Lappeen seurakunta, Lappeenrannan seurakunta, Lauritsalan seurakunta sekä Sammonlahden seurakunta. Nämä seurakunnat muodostavat yhdessä Lappeenrannan seurakuntayhtymän.
Protestantismi > Luterilaisuus > Herätysliikkeet

Herätysliikkeistä Lappeenranta on vahvaa viidennen herätysliikkeen tukialuetta. Vanhoista herätysliikkeistä Lappeenrannassa toimivat körttiläisyys ja Evankelinen herätysliike. Viidennen herätysliikkeen piirissä Lappeenranta toimii Etelä-Saimaan Kansanlähetyksen keskuspaikkana. Kansanlähetyksellä on Lappeenrannassa oma Lähetyskoti. Evankelisen herätysliikkeen piirissä toimiva Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen messuyhteisö kokoontuu Lappeenrannassa Armonkalliossa. Herännäisyyden piirissä toimii Herättäjä-Yhdistyksen Sammonlahden paikallisosasto.
Lestadiolaisista yhteisöistä Lappeenrannassa toimivat vanhoillislestadiolainen Lappeenrannan rauhanyhdistys sekä Esikoislestadiolaisten rukoushuone. Myös Esikoiset pitävät Lappeenrannassa tilaisuuksia seurakunnan toimitiloissa.
Protestantismi > Muut luterilaiset kirkot

Suomen evankelisluterilaisella lähetyshiippakunnalla on Lappeenrannassa Joonan luterilainen seurakunta.
Protestantismi > Helluntailaisuus

Helluntailiikkeen toiminta vakiintui Lappeenrannassa 1920-luvulla. Eino Heinosen toiminnan kautta syntyi voimakasta kasvua Lappeen Simolassa vuonna 1923. Heinonen järjesti myös Lappeenrannan helluntaiseurakunnan vuonna 1925. Toisen maailmansodan jälkeen Lappeenrannassa oli erityinen kasvukausi Bruno Arnamon ja Eino Variksen toiminnan kautta. Eino Varis tuli tunnetuksi myös seurakunnan pitkäaikaisena saarnaajana.
Katolinen kirkko

Roomalaiskatolisen kirkon piirissä Lappeenranta kuuluu Kouvolassa keskuspaikkaansa pitävän Pyhän Ursulan seurakunnan toiminta-alueeseen. Katolinen seurakunta järjestää Lappeenrannassa säännöllistä toimintaa Lappeenrannan kirkossa. Vuoden 2020 alussa Lappeenrannassa asui 63 katolisen kirkon jäsentä.
Ortodoksinen kirkko

Konstantinopolin patriarkaattiin kuuluvan Suomen ortodoksisen kirkon alaisuudessa Lappeenrannassa toimii Kaakkois-Suomen ortodoksinen seurakunta. Ortodoksisella seurakunnalla on Lappeenrannassa Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkko. Kirkko on rakennettu vuonna 1785.
Kulttuuri > Tapahtumat

Lappeenrannassa on järjestetty useita kristillisiä suurtapahtumia. Herätysliikkeiden tapahtumista Lappeenranta on isännöinyt evankelisuuden valtakunnallisia Evankeliumijuhlia vuonna 1972, herännäisten valtakunnallisia Herättäjäjuhlia kolmesti vuosina 1909, 1936 ja 1969 sekä Kansanlähetyspäiviä kahdesti vuosina 1981 ja 2001.
Helluntaiherätyksen valtakunnalliset kesäjuhlat  on järjestetty Lappeenrannassa kaksi kertaa. Ensimmäiset, järjestyksessään viidennet, kesäjuhlat järjestettiin vuonna 1949, jolloin tapahtumaan osallistui 3 500 vierasta. Toisen kerran kesäkonferenssi järjestettiin vuonna 1982 tunnuksella Nyt on otollinen aika.
Rubin Tjumen

| Rubin Tjumen |
| --- | --- |

Perustettu:  1995
Entiset nimet:  Gazovik Tjumen (1995–2010)
Kaupunki:  Tjumen, Venäjä
Kotiareena:  Tjumenin urheilupalatsi
Sarjataso:  VHL
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Nikolai Babenko
Päävalmentaja:   Dmitri Andrejev
Mestaruudet:  1: 2011
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rubin Tjumen (ven. Рубин Тюмень) on venäläinen jääkiekkojoukkue Tjumenista, Keski-Venäjän Tjumenin alueelta. Seura pelaa tällä hetkellämilloin? maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa, sen itäisessä konferenssissa. Seuran juniorijoukkue pelaa Venäjän nuorten jääkiekkosarjassa nimellä Gazovik Tjumen.
Historia

Jääkiekko tuli Tjumeniin 1950-luvulla. Kaupungin telakkatyöntekijöiden joukkueesta Vodnik muodostui vuonna 1972 ensimmäinen järjestäynyt joukkue Rubin Tjumen, joka liittyi Pervaja Ligaan. Ylimmillään Rubin pelasi Kansainvälisessä liigassa ennen toiminnan loppumista 1990-luvun puolivälissä.
Rubinin toiminnasta elvytettiin sponsoroiden avulla junioritoiminta, ja uusi joukkue sai nimen Gazovik Tjumen vuonna 1995. Nuorten vanhentuessa joukkue liittyi Venäjän kolmannelle sarjatasolle Pervaja Ligaan 1998. Gazovik nousi kaudeksi 2000–2001 toiselle tasolle Vysšaja Ligaan.
Vuonna 2010 seura vaihtoi nimekseen vanhan joukkueen nimen Rubin Tjumen. Rubin voitti Vysšaja Ligan mestaruuden kaudella 2010–2011.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> # | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 |  | Jegor Gromovik | L | 2024 |  |
| 73 |  | Jegor Nazarov | L | 2025 | Tšeljabinsk, Venäjä |
| Puolustajat> # | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 12 |  | Dmitri Ljutov | L | 2025 | Pietari, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 22 |  | Filat Zotov | L | 2025 | Samara, Venäjä |
| 24 |  | Ilja Kolganov | L | 2024 | Tjumen, Venäjä |
| 93 |  | Nikita Vaštšenko | L | 2024 | Pietari, Venäjä |
|   |  | Venjamin Baranov | L | 2025 | Pietari, Venäjä |
|   |  | Pavel Desjatkov | L | 2024 | Toljatti, Venäjä |
|   |  | Ilja Gatijatulin | R | 2025 | Tšeljabinsk, Venäjä |
|   |  | Piotr Jasinski | L | 2025 | Tšeljabinsk, Venäjä |
|   |  | Mark Lypkan | L | 2025 | Angarsk, Venäjä |
|   |  | Vladislav Naumov | L | 2024 | Tjumen, Venäjä |
|   |  | Mihail Stihanovski | L | 2025 | Omsk, Venäjä |
|   |  | Jegor Vdovin | L | 2025 | Tšeljabinsk, Venäjä |
| Hyökkääjät> # | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Paikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 7 |  | Ivan Meledin | L | H | 2025 | Hanty-Mansijsk, Venäjä |
| 8 |  | Nikita Brjutov | L | H | 2025 | Tjumen, Venäjä |
| 13 |  | Nikita O. Popugajev | L | H | 2024 | Moskova, Venäjä |
| 27 |  | Denis Davidov | L | VLH | 2025 | Salavat, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 80 |  | Kirill Košurnikov | L | H | 2025 | Tšeljabinsk, Venäjä |
| 82 |  | Mihail Nazarov | L | OLH | 2025 | Novosibirsk, Venäjä |
| 95 |  | Jevgeni Kanitski | R | KH | 2024 | Mežduretšensk, Venäjä |
|   |  | Vladimir Bobiljov | L | LH | 2024 | Lipetsk, Venäjä |
|   |  | Georgi Busarov | L | KH | 2025 | Penza, Venäjä |
|   |  | Vladislav Džiošvili | L | H | 2025 | Moskova, Venäjä |
|   |  | Aleksandr Gorškov | R | LH | 2025 | Surgut, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
|   |  | Aleksandr Podkoritov | R | H | 2025 | Tšeljabinsk, Venäjä |
|   |  | Damir Rahimullin | L | OLH | 2025 | Perm, Venäjä |
|   |  | Pavel Voronkov | L | H | 2025 | Moskova, Venäjä |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Dmitri Andrejev
Apuvalmentaja: Vladislav Daškevitš
Apuvalmentaja: Konstantin Fast
Maalivahtivalmentaja: Ilja Popov
Toimitusjohtaja: Nikolai Babenko
Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Aleksandr Popov
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (venäjäksi)
VHL
AKM Tula •
Bars Kazan •
Buran Voronež •
Dinamo Pietari •
Dizel Penza •
Gornjak-UGMK Verhnjaja Pyšma •
Himik Voskresensk •
Ižstal Iževsk •
Jermak Angarsk •
Jugra Hanty-Mansijsk •
Južnyi Ural Orsk •
Lada Toljatti •
Metallurg Novokuznetsk •
Molot Perm •
Neftjanik Almetjevsk •
HK Rjazan •
HK Rostov •
Rubin Tjumen •
Omskije Krylja •
SKA Neva •
Sokol Krasnojarsk •
HK Tambov •
Toros Neftekamsk •
Tšelmet Tšeljabinsk •
TsSK VVS Samara •
Zauralje Kurgan •
Zvezda Moskova
Keuruulle takaisin

Keuruulle takaisin on Juha Vainion kappale, jossa hän kertoo Keuruulla asuneesta ystävästään Akseli Seppäsestä, jota hän paljon arvosti. Hänen silmiinsä oli osunut maakuntalehdestä, että Akseli Seppänen oli kuollut. Laulun mukaan Vainio aina tulee muistamaan Seppäsen ja kaipaamaan Keuruulle takaisin. Vainio levytti tämän laulun vuonna 1986. Reijo Lehtovirta ja Raul Reiman osallistuivat myös laulun tekoon). Maakuntalehti, joka mainitaan, oli kai Keskisuomalainen.
Luettelo japanilaisista taistelulaivoista

Tämä luettelo japanilaisista taistelulaivoista sisältää keisarillisen Japanin laivaston taistelulaivat. Japanilla ei ole ollut muiden laivastojen aikana taistelulaivoja.
Kōtetsu (myöhemmin Azuma)
Ryūjō
Fusō
Kongō
Hiei
Heien
Chinen
Iki
Mishima
Okinoshima
Fuji
Yashima
Shikishima
Hatsuse
Asahi
Mikasa
Tango
Sagami
Suwo
Hizen
Iwami
Kashima
Katori
Satsuma
Aki
Kawachi
Settsu (1911–1945)
Kongō (1913–1944)
Hiei (1914–1942)
Kirishima (1915–1942)
Haruna (1915–1945)
Fusō (1915–1944)
Yamashiro (1917–1944)
Ise (1917–1945)
Hyūga (1918–1945)
Nagato (1920–1945)
Mutsu (1921–1943)
Tosa
Kaga
Kii
Owari
No 11
No 12
Yamato (1941–1945)
Musashi (1942–1944)
Teppo Kivelä

| Teppo Kivelä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. lokakuuta 1967 (ikä 57) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  EHC Winterthur
Sarja:  Swiss League
Tehtävä:  päävalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1984–2002
Seurat:  Jokerit HPK HIFK Ässät Brynäs IF HC Milano Herning IK
NHL-varaus:  88. varaus, 1987 Minnesota North Stars
Valmennusura
Vuodet:  2003–
Seurat:  HPK U20 HC Pustertal-Val Pusteria U18 HC Pustertal-Val Pusteria HC Neumarkt/Egna Graz 99ers (apuv.) HC Fassa
| Mitalit> Nuorten maailmanmestaruuskilpailut .Maa:  Suomi.Miesten Jääkiekko | Mitalit> Nuorten maailmanmestaruuskilpailut .Maa:  Suomi.Miesten Jääkiekko | Mitalit> Nuorten maailmanmestaruuskilpailut .Maa:  Suomi.Miesten Jääkiekko | Maa:  Suomi> Miesten Jääkiekko |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa |  Tšekkosslovakia 1987 | Jääkiekko |  |
Teppo Jaakko Samuli Kivelä (s. 8. lokakuuta 1967 Espoo) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä, joka uransa aikana pelasi kymmenen kauden ajan SM-liigassa kaikkiaan neljässä joukkueessa. Lisäksi Kivelä pelasi kuuden kauden ajan ulkomailla Ruotsin, Italian ja Tanskan sarjoissa. Nykyisin hän toimii jääkiekkovalmentajana.
Pelaajaura

Kivelä aloitti liigauransa kaudella 1984–1985 Jokereissa. Pelejä kertyi 11 ja niissä yksi maali ja yksi syöttö. Myös seuraava kausi kului Jokereissa, kunnes Kivelä kaudeksi 1986–1987 siirtyi I-divisioonaan Hämeenlinnan Pallokerhoon. Joukkue ylsi liigakarsintaan, mutta liigapaikka aukesi vasta seuraavalla kaudella, silloin suoraan ilman karsintoja. Kivelä oli HPK:n näiden kahden divisioonakauden yksi tärkeimmistä pelaajista ja teki 77 ottelussa 134 tehopistettä.
Kivelä jatkoi HPK:ssa myös liigassa, kaikkiaan neljän kauden ajan 1988–1992, ja sama tehokkuus jatkui: 171 runkosarjaottelussa tehopisteitä merkittiin 87 + 164 = 251. HPK jäi silti ilman mainittavaa menestystä lukuun ottamatta kautta 1990–1991, jolloin se voitti pronssia ja Kivelä sai parhaalle pistemiehelle myönnetyn Veli-Pekka Ketola -palkinnon. Kolmella viimeisellä HPK-kaudellaan Kivelä toimi joukkueen kapteenina. HPK-kausien jälkeen Kivelä pelasi liigassa kaksi kautta HIFK:ssa ja kaksi Ässissä ennen siirtymistään ulkomaille. Viimeisetkään liigavuodet eivät olleet Kivelälle henkilökohtaisesti huonoja, mutta HPK-aikojen tehopisteisiin hän ei enää yltänyt.
Kaudeksi 1996–1997 Kivelä siirtyi Ruotsin Elitserieniin Brynäsin joukkueeseen kolmeksi kaudeksi. Vielä ennen uransa päättymistä Kivelä pelasi yhden kauden Italiassa HC Milanon joukkueessa ja kaksi kautta Tanskan pääsarjassa Herning IK:n joukkueessa.
Valmennusura

Pelaajauransa jälkeen Kivelä piti yhden välivuoden ja ryhtyi sitten HPK:n A-juniorijoukkueen päävalmentajaksi. Tätä kesti yhden kauden ajan. Seuraavat kuusi kautta Kivelä oli sivussa valmennustehtävistä kunnes sai paikan Italiasta HC Pustertal-Val Pusterian miesten joukkueen apuvalmentajana ja U18 joukkueen päävalmentajana. Kahden vuoden yhdistelmäroolin jälkeen hänestä tuli Pusterian miesten päävalmentaja yhden kauden ajaksi. Seuraavana vuonna tammikuussa hän korvasi Joe Westin Italian Serie B:ssa Neumarkt-Egnan päävalmentajana.
Kaudella 2014–2015 Kivelä oli jälleen sivussa valmentajan tehtävistä. Välivuoden jälkeen hän sai pestin Itävaltaan Grazin apuvalmentajaksi.
Kaudella 2016–2017 Kivelä sai potkut Grazista joulukuussa ja toimi sen jälkeen Italian maajoukkueen apuvalmentajana Olympiakarsinnoissa sekä MM-turnauksessa. Kaudesta 2017–2018 Kivelä on valmentanut italialaista HC Fassaa Alppiliigassa.
Kaudella 2020–2021 hän tulee valmentamaan Swiss Leaguessa pelaavaa EHC Winterthuria.
Lauri Pellas

Lauri Pellas, vuoteen 1938 Enegrén  (9. marraskuuta 1892 Mänttä – 28. joulukuuta 1953) oli suomalainen yritysjohtaja.
Pellaksen vanhemmat olivat konttoristi Karl Anders Enegrén ja Minna Pättiniemi. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1924 oli Katri Tyyne Salminen (k. 1934), toinen vuodesta 1938 hammaslääkäri Aune Kyllikki Rauvola (k. 1944) ja kolmas vuodesta 1946 Estrid Klingendahl,  kauppaneuvos Fabian Klingendahlin tytär.
Pellas tuli ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1910 ja valmistui Suomen liikemiesten kauppaopistosta 1913. Hän oli  G. A. Serlachius -yhtiön palveluksessa Mäntässä 1914–1916 ja sitten Oy Paperin pääkirjanpitäjä Pietarissa ja siellä myös Suomen Paperitehtaiden Yhdistyksen edustaja. Yhdistyksen konttorin johtaja Odessassa hän oli vuoteen 1919 ja toimi siellä lisäksi Suomen konsulinviraston hoitajana.
Pellas oli osastonjohtaja tuonti- ja vientiliikkeiden palveluksessa sekä Suomen pääkonsulinviraston pääkirjanpitäjä New Yorkissa 1919–1922, J. N. Salminen -yhtiön kaupallinen johtaja 1924–1935 ja johtokunnan puheenjohtaja 1935–1953 sekä appensa perustaman Klingendahl Oy:n johtokunnan jäsen ja johtaja 1946–1953. Yhtiön toimitusjohtaja hän oli 1950–1953. Hänellä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen Pellas oli 1947–1950.
TsSK VVS Samara (jääkiekko)

| TsSK VVS Samara (jääkiekko) |
| --- | --- |

Perustettu:  1950
Kaupunki:  Samara, Venäjä
Kotiareena:  TsSK VVS-urheilupalatsi
– kapasiteetti:  3 000
Sarjataso:  VHL
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Mihail Ničepurenko
Päävalmentaja:   Juri Mordvintsev
Mestaruudet:  Vysšaja Liga: 1993, 1994
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
TsSK VVS Samara (ven. ЦСК ВВС Сама́ра, "Ilmavoimien keskusurheiluseura") on venäläinen jääkiekkoseura Samarasta, Samaran alueelta. Nykyisin seura pelaa VHL-liigassa.
Historia

TsSK VVS Samara perustettiin vuonna 1950 ja se liittyi suoraan Neuvostoliiton pääsarjaan. Seura pelasi sarjassa 40 vuotta, kunnes putosi vuonna 1990 toiselle sarjatasolle Pervaja Ligaan. Neuvostoliiton kaaduttua Vysšaja Ligasta tuli toinen sarjataso, jonka mestaruuden TsSK VVS Samara voitti kahdesti peräkkäin 1993 ja 1994. Tämän jälkeen seura nousi Kansainväliseen liigaan ja jatkoi sieltä edelleen Venäjän pääsarjaan, josta seura putosi vuonna 2000.
2000-luvun TsSK VVS pelasi Vysšaja Ligassa kunnes liigan uudelleenjärjestelyissä 2010 seura pudotettiin silloiselle kolmannelle tasolle Pervaja Ligaan. Pervaja Ligan lopettamisen jälkeen TsSK VVS jatkoi uudella kolmannella sarjatasolla Venäjän jääkiekkoliigassa. TsSK VVS haki monta vuotta paikkaa VHL-liigasta, mikä toteutui kaudella 2017–2018.