stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paul Smart

| Paul Smart |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1943 Eynsford, Kent
Kuollut: 27. lokakuuta 2021 (78 vuotta)
Kansalaisuus:   Iso-Britannia
Uratiedot
Aktiiviura:  1968–1974
Pyörä(t):  Yamaha, Seeley, Ducati, Suzuki
Viimeinen GP-startti:  Tšekkoslovakian TT-ajot 1974
Tilastot
GP-startit:  23
Maailmanmestaruudet:  0
Voitot:  0
Palkintopallisijat:  7
Paalupaikat*:  0
 *Vuodesta 1974 lähtien 
MM-pisteet:  98
Paul Smart (23. huhtikuuta 1943 Eynsford, Kent –  27. lokakuuta 2021) oli brittiläinen ratamoottoripyöräilijä. Hänen suurin saavutuksensa oli Imola 200 voitto vuonna 1972 Ducatilla. Smart oli parhaimmillaan viides 350-kuutioisten sarjassa kaudella 1971.
Ura

Smart aloitti kilpa-ajamisen 1965 Britanniassa eri lyhytkilpailuissa. Seuraavana vuonna hän kilpaili 125-kuutioisissa John Buttonin kanssa samalla pyörällä säästäen samalla rahaa ostaakseen 250-kuutioisen Cottonin. Hän saavutti Cottonilla 250-kuutioisten mestaruuden klubi tasolla. Smart voitti myös Mallory Parkissa Stars of Tomorrow tapahtumassa 250-kuutioisten kilpailun heinäkuussa 1966 Greeves pyörällä.
Kaudella 1968 Smart pääsi kilpailemaan Yamahalla 250-kuutioisten sarjassa yhden kilpailun Mansaaren kilpailussa, jossa hän joutui keskeyttämään.
Kaudeksi 1969 Smart siirtyi 500-kuutioisten sarjaan Seeley pyörällä. Hän ajoi kolme kilpailua kauden aikana, mutta joutui keskeyttämään jokaisessa.
Kaudella 1970 Smart saavutti parempaa menestystä. Hän palasi takaisin Yamahalle, jolla Smart ajoi 250- ja 350-kuutioisissa. Hän saavutti 250-kuutioisissa kolmannen sijan Suomen ja Ulsterin kilpailuissa. Loppupisteissä Smart sijoittui kolmanneksitoista. 350-kuutioisissa hän kilpaili Maansaaren kilpailussa, jossa ajoi kolmanneksi ja oli kauden loppupisteissä seitsemästoista. Smart kilpaili myös 500-kuutioisissa Seeley pyörällä, mutta heikommalla menestyksellä. Hän ajoi neljä kilpailua, joista keskeytti kolmesti. Maaliin hän ajoi Hollannissa, jossa Smart sijoittui viidenneksi.
Kaudella 1971 Smart kilpaili Yamahalla 250- ja 350-kuutioisissa. 250-kuutioisissa hän ajoi kaksi kilpailua. Belgiassa Smart ajoi viidenneksi ja Ruotsissa hän ajoi toiseksi jääden noin 33 sekuntia kilpailun voittaneesta Rodney Gould'sta. Smart oli loppupisteissä yhdestoista. 350-kuutioisissa hän saavutti uransa parhaimman kauden. Smart ajoi kolme kilpailua, joista Saksassa hän ajoi kolmanneksi. Itä-Saksassa ja Ruotsissa Smart ajoi toiseksi jääden molemmilla kerroilla kilpailun voittaneen Giacomo Agostinin taakse. Loppupisteissä Smart oli viides.
Kaudella 1972 Smartista tuli yksi Ducatin tunnetuimmista kuljettajista voitettuaan Imola 200 kilpailun uudella Ducati 750 Imola Desmo pyörällä. 23. huhtikuuta ajettu kilpailu oli ensimmäinen, joka luotiin kilpailemaan Daytona 200 vastaan. Smart ajoi yhdysvalloissa Hansenin Kawasakilla pienellä palkalla, kunnes sai puhelun vaimoltaan tarjouksesta ajaa Ducatilla Imolassa. Ducati tarjoi Smartille lentoliput ja 500 punnan palkkion tuloksesta huolimatta. Smart ajoi samalla kaudella Ducatilla yhden kilpailun 500-kuutioisissa. Hän sijoittui Italian kilpailussa neljänneksi.
Smart ajoi vielä kaudella 1974 500-kuutioisissa Suzukilla, mutta ilman menestystä. Kuudesta ajamistaan kilpailuista hän keskeytti kaikki.
Smart päätti kilpauransa vuonna 1978.
Rannapungerja jõgi

| Rannapungerja jõgi |
| --- | --- |
 Rannapungerja jõen suu
Maat:  Viro
Maakunnat:  Itä-Virumaa
Kunnat:  Alutagusen kunta
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Rannapungerja jõen valuma-alue
Pinta-ala:  594,6 km²  
Pääuoman osuudet:  Roostoja ja Pungerja jõgi
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  pelto-oja, Atsalama
 :  59.2381°N, 27.3581°E
Laskupaikka:  Peipsijärvi, Rannapungerja
 :  58.9792°N, 27.1769°E
Läpivirtausjärvet:  Tudulinna paisjärv
Esteet:  Tudulinnan voimala
Sivu-uomat:  Tagajõgi, Kõrtsikraav, Mäetaguse jõgi, Jõuga peakraav
Taajamat:  Rannapungerja, Lemmaku, Iisaku, Jõuga, Mäetaguse
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  63 m  mpy. 
Laskukorkeus:  30 m  mpy. 
Korkeusero:  33 m
Pituus:  54,5 km  
Kaltevuus:  0,61 m/km
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Sillan tukipuut Lemmaku kylässä.
Veneen veteenlasku Jõhvin ja Tarton väliseltä maantieltä nähtynä. Kyseessä on joen pääuomasta irtoamaton juolua.
Rannapungerja jõgi, video
Rannapungerja jõgi (ennen myös Roostoja) on Virossa Itä-Virumaalla Alutagusen kunnassa virtaava 55 kilometriä pitkä joki, joka laskee Peipsijärven pohjoisrantaan. Se on Alutagusen alangolla Peipsijärveen laskevista joista suurin.
Muita nimiä

Joen toinen nimitys ylä- ja keskijuoksulla on Roostoja, ja alajuoksulla Tagajõen yhtymiskohdan alapuolella sitä kutsutaan myös viimeisen 13 kilometrin matkalla Pungerja jõeksi.
Joen kulku

Joki virtaa kokonaan Peipsijärven pohjoisosista ylös vedenjakajalle ulottuvavalla Alutagusen alangolla . Joena alku sijaitsee Mäetagusen ja Pagarin välisellä petoalueella Atsalamassa. Se alkaa pelto-ojana ja kasvaa purosta joeksi virraten yli 10 kilometriä etelään päin Jõugaan asti. Puolivälissä sen uoman varteen on kasattu Estonia kaevanduksen sivukivikasoja, jotka ovat joen kanssa kosketuksessa. Joen uoman meanderit on monin paikoin oikaistu suorilla rinnakkais uomilla. Väike-Pungerjassa sijaitsee kolme rinnakkaista selkeytysallasta, jossa Estonia kaevanduksesta jokeen joutuvaa maa-ainesta laskeutetaan altaiden pohjalle. Uoman varrella on nyt yhtä paljon metsäalueita kuin peltoalueita. Sõrumäen ja Jõugan jälkeen on vähintään toinen joenranta peltomaata. Täällä siihen yhtyy vasemmalta tuleva Jõuga peakraav. Iisakun luoteispuolella sijaitsee joenvarressa Täriveren kylä, jonka jälkeen joki joutuu metsä- ja suoalueelle. Joen suunta on lounainen Tudulinnaan asti. Osuuden alkutaipaleella jokeen yhtyvät pohjoisesta virtaavat Milloja ja Mäetaguse jõgi. Tästä alkaakin erittäin mutkitteleva osuus, joka päättyy Taga-Rootsojalle, jossa jokeen yhtyvät luoteesta tuleva Härjaoja ja kaakosta tuleva Iisaku peakraav. Aivan Tagajõen yhtymäkohdan yläpuolella sijaitsee säännöstelypato, jonka taakse on padottu Tudulinna paisjärv. Järvi on yli kolme kilometriä pitkä, mutta se on vain jokilaakson levyinen. Tagajõen vuoksi alajuoksun jokilaakso on leveä tulvatasanko, jolla on leveyttä 200–650 metriä. Joki mutkittelee täällä koko jokilaakson leveydeltä. Vielä joensuussakin mutkittelusta on jäänyt useita uomia, jotka pilkkovat Rannapungerjan kylän moneen osaan.
Historiaa

Rannapungerja jõgi ja sen sivujoet toimivat ennen toista maailmansotaa Alutagasen metsämaiden puutavaralle uittoreittinä. Tukit uitettiin metsistä alas joensuulle, missä niitä lastattiin proomuihin laivattavaksi Peipsijärven rannikkosatamiin sahattavaksi.
Joen pääuomaan rakennettiin vuosina 1947–1949 pieni jokivoimalaitos, jossa on pudotusta kuusi metriä. Padon taakse on muodostunut jokilaaksoon 3,4 kilometriä pitkä, mutta samalla hyvin kapea patojärvi. Järven nimi on Tudulinna paisjärv ja sen voimalaa kutsutaan nimellä Tudulinnan vesivoimalaitos. Se seisahtui 1960-luvulla, mutta se on käynnistetty uudestaan vuonna 1989 tehdyn peruskunnostuksen jälkeen ja se tuottaa taas sähköä.
Luontoarvoja

Alutagusen matalikon ylärinteillä alettiin 1960-luvulla kaivamaan palavaa kiveä, jonka onkaloihin ja sivukivikasoihin tunkeutunutta vettä pumpattiin Rannapunkerja jõgeen tai sen lyhyeen sivuhaaraan Millojaan.
Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä > Valuma-alue

Rannapungerjan valuma-alueen pinta-ala on 595 neliökilometriä. Valuma-alue jakautuu pääuoman alajuoksulla pääuoman ja Tagajõen yhtä pitkiin haaroihin. Tagajõen valuma-alueen pinta-ala on 257 neliökilometriä, joka on 43 % koko valuma-alueesta. Vielä 23 kilometriä pitkän Mäetaguse jõen valuma-alue on pinta-alaltaan 90 neliökilometriä eli noin 15 % koko valuma-alueesta.
Valuma-alue rajautuu lännessä myös Peipsijärveen laskevan Avijõen valuma-alueeseen ja pohjoiseen päin Suomenlahteen laskevaan Kunda jõgeen. Itäpuolella Peipsijärveen laskee Alajõgi, jonka valuma-alue on pieni. Tämän pohjoispuolella sijaitsee Kohila jõen valuma-alue, jonka pääuoma laskee myös Suomenlahteen. Rannapungerjan jõen valuma-alue ylettyy vain puoliväliin kohti Suomenlahtea, sillä siellä on vastassa Purtse jõen valuma-alueen vedenjakaja.
Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä > Sivu-uomia

Rannapungerjan jõen suurimpia sivu-uomia on lueteltu seuraavassa taulukossa.
| yhtyy Rannapungerjan jõgeen (km suusta) | Nimi | Pituus (km) | Valuma-alue (km²) | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 | Kõveroja | 5 | 11 |  |
| 13 | Tagajõgi | 44 | 257 |  |
| 15 | Saksoja | 12 | 18 |  |
| 23 | Härjaoja | 14 | 19 |  |
| 24 | Kõrtsikraav | 13 | 26 |  |
| 26 | Parvetuskraav | 5 | 14 |  |
| 30 | Mäetaguse jõgi | 23 | 90 |  |
| 34 | Milloja | 9 | 17 |  |
| 39 | Jõuga peakraav | 7 | 30 |  |
| 41 | Uhe peakraav | 12 | 26 |  |
Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä > Järviä

Edellä mainittu Tudulinna paisjärv sijaitsee joen pääuomassa. Valuma-alueella on toinenkin suuri järvi, joka on samalla sivuhaaran Tagajõen lähdejärvi. Se on Järvesoolla sijaitseva Tudu järv.
Huomautuksia

1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu tai mitattu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen annettuja koordinaatteja.
Petalismi

Petalismi (m.kreik. πεταλισμός, petalismos) on ostrakismoksen Syrakusassa käytössä ollut muunnos. Se eroaa ostrakismoksesta siten, että saviastian kappaleiden sijasta äänestyksessä käytettiin oliivipuun lehtiä ja kun ostrakismossa saatettiin tuomita kymmeneksi vuodeksi maanpakoon,[lähde? ] oli petalismin vastaava karkotusaika viisi vuotta.
Pearlette Louisy

Calliopa Pearlette Louisy (s. 8. kesäkuuta 1946) on Saint Lucian nykyinen kenraalikuvernööri. Hän astui virkaan 19. syyskuuta 1997 saarivaltion historian ensimmäisenä naisena.
Louisy on valmistunut Bristolin yliopistosta.
Pearl McGonigal

Pearl Kathryne McGonigal CM, OM (s. 10. kesäkuuta 1929) on kanadalainen poliitikko, joka toimi Manitoban provinssin ensimmäisenä naispuolisena varakuvernöörinä aikavälillä 23. lokakuuta 1981 – 11. joulukuuta 1986.
McGonigal syntyi Saskatchewanissa. Hän kuului poliittisen uransa aikana St. James-Assiniboian sekä Winnipegin kaupunginvaltuustoihin ja toimi Winnipegin varapormestarina vuosina 1979–1981.
McGonigal sai nimityksen Kanadan (1994) ja Manitoban ritarikuntiin (2000). Hän on julkaissut kolumneja.
Perun kansalliskirjasto

| Perun kansalliskirjasto> Biblioteca Nacional del Perú |
| --- | --- |

 Kansalliskirjaston uusi toimipiste Limassa (Av. De la Poesía 160).
Osoite:  Av. De la Poesía 160, San Borja 15034, Lima, Peru
Sijainti:  Lima, Peru
Koordinaatit:  12.0873°S, 77.0048°W
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Perun kansalliskirjasto (esp. Biblioteca Nacional del Perú, lyhenne BNP; engl. National Library of Peru) on Perussa toimiva kansalliskirjasto. Kirjaston toiminnot ovat jakautuneet useaan toimipisteeseen. Tunnetuimmat pääkaupunki Limassa sijaitsevat BNP:n rakennukset ovat historiallinen Gran Biblioteca Pública de Lima (Av. Abancay 400-548) ja uudempi päätoimipiste San Borjan piirissä (Av. De la Poesía 160). Lisäksi kansalliskirjastolla on useita sivutoimipisteitä.
Kansalliskirjasto perustettiin kenraali Don José de San Martínin allekirjoittamalla säädöksellä 28. elokuuta 1821. Kansalliskirjaston rakennus vihittiin käyttöön 17. syyskuuta 1822. Tuolloin kokoelmiin kuului 11 256 voluumia aiemman jesuiittakolleegion kokoelmista ja yksityisiltä saaduista lahjoituksista. Jesuiitat olivat perusteneet seudulle nimellä Colegio Máximo de San Pablo tunnetun jesuiittaoppilaitoksen jo 1584, joka kuitenkin muiden Espanjan siirtomaiden jesuiittaoppilaitosten tapaan kiellettiin vuodesta 1767 lähtien.
Perun aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) oli YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan lukutaitoisia 94,17 prosenttia (vuonna 2016).
Kansalliskirjaston Gran Biblioteca Pública de Lima -rakennuksen julkisivua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Perun kansalliskirjasto Wikimedia Commonsissa
Paul Höffer

| Mitalit> Maa:   Saksa. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa. Olympialaiset  | Maa:   Saksa>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Berliini 1936 | Soolo- ja kuoromusiikki |  |
Paul Höffer (21. joulukuuta 1895 Barmen – 31. elokuuta 1949 Berliini) oli saksalainen säveltäjä.
Höffer opiskeli Walter Georgiin, Franz Bölschen ja Hermann Abendrothin johdolla Kölnin konservatoriossa sekä Franz Schrekerin johdolla Berliinin musiikkiyliopistossa. Hän itse liittyi vuonna 1923 musiikkiyliopiston henkilökuntaan pianonsoiton opettajana vuonna 1923. Vuodesta 1930 hän opetti sävellystä sekä musiikin teoriaa, ja vuonna 1933 hänestä tehtiin professori. Vuonna 1948 hän pääsi oppilaitoksen johtoon. Höfferin johdolla opiskelivat muiden muassa Herbert Baumann ja Anne-Marie Ørbeck.
Höffer hyödynsi sävellyksissään polytonaalisuutta ja atonaalisuutta. Hänen teostensa joukossa ovat oopperat Borgia (1931) ja Der falsche Waldemar (1934) sekä baletti Tanz um Liebe und Tod (1939). Orkesterituotannon joukossa ovat muiden muassa Sinfonie der grossen Stadt (1937) ja konsertot. Kamarimusiikkia Höffer sävelsi eri kokoonpanoille, kuten jousikvartetille, pianotriolle ja jousitriolle. Tuotantoon kuuluu myös paljon pianomusiikkia, kaksi sonaattia sooloviululle, kantaatteja, lauluja sekä neljä oratoriota: Der reiche Tag (1938), Vom edlen Leben (1942), Mysterium Liebe (1943) ja Die letzte Stunde (1945–1947).
Ura kansallissosialistisessa Saksassa ja diktatuurin jälkimainingeissa

Höfferin tyylillisiä vaikutteita olivat muiden muassa Gustav Mahler, Paul Hindemith, Franz Schubert ja Robert Schumann. Hän sopeutui Reichsmusikkammerin (Valtakunnanmusiikkikamari) vaatimuksiin, kun koki sen itselleen sopivan. Hän otti vastaan tilauksia NSDAP:n edustajilta, Wehrmachtilta ja Luftwaffelta. Hän voitti kultaa vuoden 1936 kesäolympialaisten taidelajeissa kantaatillaan Olympischer Schwur. Vuonna 1944 hän kuului natsi-Saksan radiolähetyksiin soveltuviksi katsottujen nykysäveltäjien luetteloon. Vuonna 1934 oopperaa Der falsche Waldemar oli kuitenkin boikotoinut Nationalsozialistische Kulturgemeinde (NSKG, Kansallissosialistinen kulttuuriyhteisö) ja Höffer oli päätynyt vuonna 1935 ”kulttuuribolshevististen muusikoiden” listaukseen. Tästä huolimatta hän sai joitain teoksiaan kantaesitetyiksi Reichsmusiktage-tapahtumassa.
Höfferin toisen maailmansodan jälkeen säveltämät teokset kuvaavat sodan kauhuja, mutta keskittyvät myös jälleenrakennukseen. Höffer pysyi Saksan jakamisen jälkeen Länsi-Saksassa samoin kuin läheinen kollegansa Heinz Tiessen. Sodan jälkeen Höffer ryhtyi aktiiviseksi toimijaksi Tiessenin johtamassa Kommission Musikissa, joka alkoi järjestää nykymusiikki-iltoja. Hän yhdisti toiminnan vahvasti Saksan demokraattiseen uudistamiseen ja piti ahdasmielisyyttä, joustamattomuutta sekä kyvyttömyyttä avarakatseisuuteen niin demokratian kuin uuden musiikin vihollisina.
Vuonna 1946 Höffer kirjoitti jazzia kritisoineen artikkelin, jossa kuitenkin tuomitsi sen rotuopeilla perustellun vastutamisen.
Pauliina Hukkanen

| Pauliina Hukkanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Heidi Pauliina Hukkanen
Syntynyt: 18. helmikuuta 1976 (ikä 48) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Heidi Pauliina Hukkanen (s. 18. helmikuuta 1976 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt suomalaisissa elokuvissa ja teattereissa sekä televisiosarjassa Lehmän vuosi. Hänellä on ollut pieni rooli myös Kumman kaa -televisiosarjassa.
Ura

Hukkanen kuuluu Mikkelin teatterin näyttelijöihin. Hän työskentelee myös freelancer-näyttelijänä kesäteattereissa ja komediaesityksissä. Lisäksi hän työskentelee korumuotoilijana.
Hukkanen on toiminut Juvalla teatterituottajana. Hän suunnittelee laulajaksi ryhtymistä, sillä hän on tehnyt sanoituksia yhdessä Inka Nousiaisen kanssa.
Hukkanen avasi oman teatteriravintolan kauppakeskus Akselin alakertaan Mikkelissä.
Filmografia

Vares – yksityisetsivä (2004)
Kumman kaa - Auli (2005)
Matti (2006)
V2 – Jäätynyt enkeli (2007)
Pentti Rokkanen

Pentti Uolevi Rokkanen (14. heinäkuuta 1927 Helsinki  – 26. maaliskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Henkilöhistoria ja ammattiura

Rokkasen vanhemmat olivat William (Vili) Rokkanen ja Ada Kontio ja ensimmäinen puoliso vuodesta 1953 silmätautien erikoislääkäri Aila Annikki Karjalainen. Rokkanen tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta 1946 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1953. Kirurgiaan hän erikoistui 1961 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1962. Kirurgin työhön perehtymisen Rokkanen aloitti Lahden kirurgisessa sairaalassa 1955, mutta siirtyi 1959 Helsinkiin ja toimi vuodesta 1960 HYKSin I kirurgian klinikan ortopedian apulaislääkärinä.
Rokkanen työskenteli myös Keski-Suomen keskussairaalassa ylilääkärinä, mutta ryhtyi sitten tutkimus- ja opetusuralle. Hän oli 1976–1980 Tampereen yliopiston kirurgian professori ja 1981–1994 Helsingin yliopiston ortopedian ja traumatologian professori sekä 1968–1981 ortopedian ja traumatologian dosentti ja 1994–1995 kirurgian dosentti. Eläkkeelle Rokkanen jäi vuonna 1994.
Tutkijana Rokkasta kiinnostivat biomateriaalit, joista kehitettiin elimistössä liukenevia luun, nivelsiteiden ja jänteiden kiinnittimiä. Tutkimuksen tuloksia kaupallistettiin ja mainitunlaiset kiinnittimet ovat laajasti käytössä ympäri maailmaa. Rokkanen julkaisi peräti  1 609 tieteellistä kirjoitusta, joista on alkuperäisjulkaisuja on lähes 400, ja ohjasi 49 väitöskirjaa. Niistä 33 käsittelee elimistössä liukenevia luunkiinnittimiä. Rokkanen oli myös järjestöaktiivi, hän toimi puheenjohtajana Suomen Lääkäriliitossa, Suomen Ortopediyhdistyksessä, Ortopedian ja traumatologian tutkimussäätiössä ja Pohjoismaisessa Ortopediyhdistyksessä.
Tunnustukset

1992 Pohjolan ja Suomi-yhtiön lääketieteen palkinto
Pyhä klaani

| Pyhä Klaani Dingo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammi–helmikuu 1986 Takomo-studiot
 Julkaistu: 10. maaliskuuta 1986
 Formaatti: LP, CD, C-kasetti
 Tuottaja(t): Pave Maijanen ja Dingo
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 39.04
 Levy-yhtiö: Bang Trax
Muut kannet
   CD-painoksen takakansi.
Dingon muut julkaisut
| Kerjäläisten Valtakunta 1985 | Pyhä Klaani 1986 | Tuhkimotarina 1993 |
Pyhä Klaani on Dingon kolmas studioalbumi joka julkaistiin vuonna 1986. Se oli myös ensimmäinen Dingon albumi, joka julkaistiin oman levy-yhtiön Bang Traxin kautta. Albumi ei myynyt kahden aiemman albumin tavoin, ja sitä on myyty 77 400 kappaletta.
Julkisuudessa Pyhää klaania arvosteltiin epäonnistuneeksi. Pyhä klaani on teemaltaan ja musiikiltaan Dingon synkin albumi.
Taustaa

Dingo aloitti Pyhän klaanin tekemisen uudessa tilanteessa. Levytyssopimus Finnlevyn kanssa päättyi vuoden 1985 lopussa, jonka jälkeen Dingo perusti oman levy-yhtiön Bang Traxin yhtyeen manageriksi siirtyneen Lasse Norreksen kanssa.
Dingon kaksi edellistä albumia olivat olleet suuria menestyksiä ja edellinen albumi Kerjäläisten valtakunta oli noussut Suomen myydyimmäksi albumiksi. Tilanne aiheutti paineita yhtyeelle. Neumannin mukaan uuden albumin kappaleiden työstäminen ei poikennut aiemmista, mutta materiaalista tuli alitajuisesti aiempia alakuloisempaa. Syyksi hän on arvellut sen, että aavisti Dingon tilanteessa pian tapahtuvat muutokset. Tuottaja Pave Maijasen mukaan albumin tekoprosessin aikana oli nähtävissä paljon viitteitä siitä, että asiat yhtyeen sisällä eivät olleet kunnossa. Ongelmia aiheuttivat useamman vuoden kestänyt jatkuva julkisuus ja yhtyeen jäsenten huonontuneet välit.
Äänittäminen

Albumia äänitettiin pääosin Takomo-studioilla Helsingissä alkuvuodesta 1986. Kappaleista ei ollut olemassa demoversioita, vaan yhtye kokoontui studiolle harjoittelemaan kappaleita ennen äänittämistä.
Yhtyeen jäsenten keskinäiset välit olivat äänityksen aikoihin niin tulehtuneet, että laulusolisti Neumann ja kosketinsoittaja Pete Nuotio kävivät äänittämässä osuutensa levylle eri aikoihin.
Julkaisu

Pyhä klaani julkaistiin vuonna 1986 vinyylilevynä ja C-kasettina. Albumin markkinointi tehtiin yhteistyössä tyhjiä C-kasetteja valmistaneen TDK:n kanssa. TDK vastasi jopa 80 prosenttia albumin markkinoinnista aiheutuneista kuluista. Vastineeksi kasettiyhtiö sai logonsa mukaan kaikkiin Pyhän klaanin mainoksiin kuten julisteisiin ja muihin painotuotteisiin. Musiikkipiireissä yhteistyö herätti kielteisiä tuntemuksia, sillä tuohon aikaan tyhjiä kasetteja myyvät yritykset katsottiin musiikkiteollisuuden pahimmaksi mahdolliseksi kilpailijaksi.
Albumi julkaistiin CD-muodossa vuonna 1994 ja vuonna 2006 osana Kunnian päivät 1983–1986 -kokoelmalevyä. Pyhästä klaanista ei ole sittemmin otettu uusintapainoksia.
Kappaleet

Kappaleet:
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Hymni (instrumentaali)  | Pepe Laaksonen | 1.54 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Kreivin sormus |  | 4.22 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Kiinanmeri |  | 4.12 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Suru tahtoo sua |  | 3.42 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Pyhä Klaani |  | 5.11 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Koulukapina |  | 4.23 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Perhosen lento |  | 5.02 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Mirah |  | 4.42 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Ruusuvettä |  | 3.52 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Paluu planeetalle |  | 2.50 |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Pertti Neumann – laulu
Jonttu Virta – kitara
Pepe Laaksonen – basso, laulu
Pete Nuotio – koskettimet
Juha Seittonen – rummut
Kokoonpano > Tuotanto

Pave Maijanen – tuottaja
Dan Tigerstedt – äänittäjä, miksaaja
Singlet

”Kreivin sormus / Koulukapina” (1986)
Paradeísi

| Paradeísi Παραδείσι |
| --- | --- |
 Paradeísi
 Koordinaatit: 36°24′00″N, 28°04′57″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Ródos
Kunta:  Ródos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  6901100501
Väkiluku (2011):  2 632
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Paradeísi (kreik. Παραδείσι; myös Paradísi; kath.kreik. Παραδείσιον, Paradeísion) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Ródoksen saarella ja kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Petaloúdeen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Petaloúdeen kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 2 632 (vuonna 2011).
Paradeísi sijaitsee Ródoksen pohjoisosassa aivan Ródoksen kansainvälisen lentoaseman vieressä noin 15 kilometriä saaren pääkaupungista Ródoksesta lounaaseen. Kaupunki muodostaa laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Παραδεισίου, Dimotikí Koinótita Paradeisíou), johon kuuluu varsinaisen Paradeísin kaupungin lisäksi Vagiésin kylä. Koko kaupunkiyhdyskunnan väkiluku on 2 667.
Kaupunki tunnetaan erityisesti Pyhän Margareetan (Agía Marína) juhlistaan 17. heinäkuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paradeísi Wikimedia Commonsissa
Pekka Tegelman

Pekka Tegelman (s. 13. toukokuuta 1957) on suomalainen kitaristi, lauluntekijä ja levytuottaja. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli Finnforest, jonka Tegelman perusti vuonna 1972 veljensä Jussin kanssa.
Kolme albumia julkaisseen Finnforestin lisäksi hän soittanut useiden muiden artistien levyillä sekä toiminut tuottajana kymmenillä albumeilla. Tegelmanin pitkäaikaisimpia yhteistyökumppaneita ovat olleet muun muassa Petri Pettersson, Liisa Tavi sekä Sakari Kuosmanen. 2010-luvulla hän on tulkinnut Jacques Brelin tuotantoa yhdessä näyttelijä Martti Suosalon kanssa. Tegelmanin ensimmäinen sooloalbumi ilmestyi vuonna 2010.
Vuonna 2019 Tegelmanille myönnettiin taiteilijaeläke.
Sooloalbumit

Bound (2010)
Näin (2013)
Aurinko on meidänkin! (2016)
Pekka Tegelman & Quartegel (2017)