stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yritysarkkitehtuuri
Määritelmä

Yritysarkkitehtuuria (YA) vastaavan englanninkielisen enterprise architecture – termin käännöksenä käytetään myös kokonaisarkkitehtuuri -termiä. Useimmissa määritelmissä yritysarkkitehtuuri kuvaa yritystason tietojärjestelmien suhteita yrityksen liiketoiminnallisiin tavoitteisiin. 
MIT Center for Information Systems Researchin mukaan:
'Yritysarkkitehtuuri on yrityksen operointimallin mukaisia integraatio- ja standardointivaatimuksia vastaava liiketoimintaprosessien ja IT infrastruktuurin organisointilogiikka.'
The Enterprise Architecture Research Forum  määrittelee YA:n seuraavasti:
.. 'keskeisiä sosio-teknisiä elementtejä, näiden suhteita toisiinsa ja ympäristöönsä kuvaava jatkuva käytäntö, jonka tavoitteena on tehdä monimutkainen kokonaisuus ymmärrettäväksi ja hallita muutosta.'
Kolmannen kattavan määritelmän yritysarkkitehtuurista tarjoaa IFEAD (Institute for Enterprise Architecture Developments):
'Yritysarkkitehtuuri on kattava ilmaisu yrityksestä: punainen lanka joka sitoo liiketoimintasuunnittelun näkökulman, kuten vision, strategiat ja governance periaatteet, liiketoimintaoperoinnin näkökulman, kuten liiketoimintakäsitteistön, organisaatiorakenteet, prosessit ja tiedot, automatisoinnin näkökulman, kuten tietojärjestelmät ja tietokannat, sekä liiketoiminnan mahdollistavan teknologisen infrastruktuurin, kuten tietokoneet, käyttöjärjestelmät ja verkot.'
Useimmille määritelmille yhteistä on yritysarkkitehtuurin holistisuus. Eroa määritelmissä on lähinnä näkökulman painotuksista, joissain määritelmissä painotetaan tietotekniikan osuutta ja toisissa kokonaisuutta kuvataan hieman enemmän liiketoimintalähtöisesti aina kuitenkin huomioiden tietojärjestelmät, joiden avulla keskeiset prosessit toteutetaan.
Yritysarkkitehdin rooli ja arkkitehtuurikehykset

Henkilöitä, jotka pyrkivät ymmärtämään, kuvaamaan, viestimään ja kehittämään yritysarkkitehtuuria, kutsutaan yritysarkkitehdeiksi. Yritysarkkitehdit käyttävät erilaisia liiketoiminnan mallintamismenetelmiä ja -välineitä ymmärtääkseen ja dokumentoidakseen yrityksen rakenteita ja suhteita. Näin tehdessään he tuottavat dokumentteja ja malleja, artefakteja. Nämä artefaktit kuvaavat yrityksen liiketoiminnan strategioiden, metriikoiden, kyvykkyyksien, prosessien, tietolähteiden, liiketoimintajärjestelmien ja verkostoinfrastruktuureiden loogisen kokonaisuuden. Yritysarkkitehtuurikuvaukseksi voidaan kutsua riittävän kattavaa artefaktien kokoelmaa, joka kuvaa yritystä sitä hyödyttävällä tavalla. Yritysarkkitehtuurien kehittämiseen ja monimutkaisten artefaktikokonaisuuksien hallitsemiseksi on kehitetty erilaisia arkkitehtuurikehyksiä. Tällaisia kehittämismalleja tai viitearkkitehtuureja ovat mm. TOGAF ja Zachman. Monet niistä määrittelevät tarvittavat artefaktit yritysarkkitehtuurikuvaukseen, niiden kehittämiseen kypsyysasteelta toiselle sekä erilaiset yritysarkkitehtuurin hallitsemisen välineet.
Yritysarkkitehtuurikehys on kokoelma välineitä, prosessimalleja ja ohjeistuksia, joita arkkitehdit käyttävät kuvatessaan, kehittäessään ja hallitessaan yritysarkkitehtuurikuvausta. Niiden perustehtävä on tarjota välineet pitää yritysarkkitehtuuri ajan tasaisena, joka on edellytys YA:n hyödyntämiselle. Tarkempia tietoja kehyksistä löytyy kunkin yritysarkkitehtuurikehyksen artikkelista tai sivustoilta.
TOGAF
Zachman, The Zachman Institute for Framework Advancement (ZIFA) site
AOGEA (and GEAO)
Center for the Advancement of the Enterprise Architecture Profession
The Enterprise Architecture Community
Federal Enterprise Architecture Framework (FEAF) EA Zone
Yritysarkkitehtuurin osa-alueet

Yritysarkkitehtuurikehykset pilkkovat arkkitehtuurin kehittämisen alueen useimmiten neljään osa-alueeseen. Tällä tavoin helpotetaan yrityksen kuvaamista neljästä tärkeästä näkökulmasta, joka myös auttaa tarjoamaan liiketoiminnan sidosryhmille riittävän tiedon tehokkaaseen päätöksentekoon.
Osa-alueita :
Liiketoiminta
Strategiakartat, tavoitteet, yritystason toimintatavat, operointimalli (Operating Model)
Toiminnalliset pilkkomiset (esim. IDEF0, SADT), liiketoimintakyvykkyydet ja organisatoriset mallit yritys- tai linjatason liiketoiminta-arkkitehtuureiksi kuvattuina
Liiketoimintaprosessit, työnkulku ja liiketoimintasäännöt jotka määrittelevät valtuudet, vastuut ja toimintatavat
Organisaation syklit, jaksot ja ajoitukset
Laitteistojen, ohjelmistojen ja palveluiden toimittajat
Tieto
Metatieto – tieto joka kuvaa yrityksen tietoelementit
Tietomallit: konseptuaaliset kuvaukset kuten informaatio-, looginen ja fyysinen arkkitehtuuri
Sovellus
Sovellusohjelmistokartat ja kaaviot, konseptuaalisiksi tai toiminnallisiksi yritys- tai linjaorganisaatiotason järjestelmäarkkitehtuureiksi kuvattuna
Rajapinnat sovellusten välillä – tapahtumat, viestit, tietovirrat
Intranet, Extranet, Internet, verkkokauppa, EDI linkitykset organisaation ulkopuolisiin ja sisäisiin tahoihin
Teknologia
Laitteistot, alustat ja hosting-ympäristöt: palvelimet ja niiden fyysinen sijainti
LAN, WAN, WLAN, verkkoyhteyskaaviot
Käyttöjärjestelmät
Infrastruktuuriohjelmistot: Sovelluspalvelimet ja tietokantajärjestelmät
Ohjelmistokielet ym. yritys- tai linjaorganisaatiotason teknologia-arkkitehtuureiksi kuvattuna
Yritysarkkitehtuurin elinkaari ja hallinta

Yritysarkkitehtuuria kehitettäessä täytyy ymmärtää asian prosessimaisuus. Vain yhden projektin avulla yritys ei saa tästä kaikkea irti, vaan on alusta asti parempi ymmärtää, että parhaita tuloksia saadaan jatkuvan oppimisen ja kehittämisen avulla. Yritysarkkitehtuurin elinkaaresta on toki löydettävissä selkeitäkin vaiheita. Ensimmäinen vaihe on suunnittelu, jossa analysoidaan nykytila ja asetetaan tavoite, sekä mietitään askelmerkkejä haluttuun tavoitteeseen. Toinen vaihe on yritysarkkitehtuurin implementointi ja käyttöönotto, jossa päähuomio kohdistetaan mallin arkitodellisuuteen viemiseen. Kolmantena ja suhteellisen jatkuvan vaiheena on jatkuva kehittäminen tai ylläpito, jossa osa-aluekohtaisesti pyritään nostamaan toiminta kypsyystasosta seuraavaan. Hyvin tärkeäksi kokonaisuuden hallinnan kannalta nousee yritysarkkitehtuurin hallintamalli. Hallintamallin merkitys korostuu nimenomaan yritysarkkitehtuureissa, koska haasteet ovat useimmiten hallintaan tai organisaatioon liittyviä. Yritysarkkitehtuurin hallintamalli kuvaa rakenteen, eri roolit, vastuut ja vuorovaikutuksen.
Suhde muihin johtamisen alueisiin

Yritysarkkitehtuurilla pyritään hallitsemaan laadun, riskien, kustannusten ja ketteryydyn toisiinsa vaikuttavaa kokonaisuutta.  Se tekee tämän kuvaamalla yrityksen ihmisiin, prosesseihin, tietoon ja teknologiaan sekä näiden välisiin ja yrityksen ulkopuoliseen ympäristöön liittyvät suhteet ja rakenteet sekä nostamalla esiin holistisesti keskeisimmät haasteet. YA myös tukee johtoa näiden ratkaisemisen hallinnoinnissa. Sen keskeinen tarkoitus on tarjota organisaatiolle välineet, tieto, konteksti ja hallinnointimalli, jolla johto kykenee tekemään tarvittavat päätökset muutoksista rakenteissa, prosesseissa ja teknologioissa.  
Monilla muillakin johtamisen apuvälineillä on samankaltaisia tavoitteita ja kustakin perusalueesta löytyy paljon erilaisia niihin keskittyneitä metodologioita. Laadun hallinnan välineistä löytyy oma artikkelinsa, Laatujärjestelmä, riskien hallinnasta omansa Riskienhallinta, myös joustavuuden ja kustannusten hallintaan ottaa kantaa lukuisia hallintamalleja ja menetelmiä, mm.
ITIL
Prince2
COBIT,
Yksi keskeisimpiä yritysarkkitehtuuria muista malleista erottavia tekijöitä, on lähestymistavan tavoite tehdä yritystason kokonaisuudesta ruohonjuuritasolle asti läpinäkyviksi liiketoiminnan tekemiset, prosessit, rakenteet ja vuorovaikutussuhteet niin liiketoiminnan johdon kuin ict:n suuntaan. Edelleenkään yritysarkkitehtuuri ei takaa onnistumista, muttei sen käyttämättä jättäminenkään epäonnistumista. Monilla muillakin tavoilla yritys kykenee johtamaan onnistuneesti toimintaansa, mutta tarvitessaan läpinäkyvyyttä korostavaa johtamisen apuvälinettä yritysarkkitehtuuri saattaa tarjota siihen sopivat välineet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yritysarkkitehtuuri Wikimedia Commonsissa
Zinsou-säätiö

Zinsou-säätiön rakennus Cotonoussa.
Taideluokka Cotonoun rakennuksessa.
Zinsou-säätiön bussi.
Zinsou-säätiön nykytaiteen keskus Ouidahissa.
Cyprien Tokoudagba, Mamiwata, 2007 Ouidahin taidekeskuksen pihalla.
Zinsou-säätiö (ransk. Fondation Zinsou) on yksityinen vuonna 2005 Cotonoussa Beninissä perustettu säätiö. Se suuntautuu sosiaaliseen toimintaan ja kulttuuriin ja se on omistettu Afrikan nykytaiteelle. Säätiö hyödyttää Beninin kulttuuria.
Historia

Hankkeen käynnisti Cotonoussa vuonna 2005 Marie-Cécile Zinsou (s. 1982), joka on valmistunut taidehistorioitsijaksi. Hänen isänsä on liikemies Lionel Zinsou, ja hänen isosetänsä on entinen Beninin presidentti Emile-Derlin Zinsou.
Säätiön ensimmäinen vaihe on omistettu beniniläiselle nykytaiteelle. Säätiön tavoitteena ei ole markkinoida taideteoksia kuten gallerioissa, vaan välittää taidetta yhdessä muiden kansainvälisten instituutioiden kanssa.
Säätiö on tuonut esille ensimmäisen kahdeksan toimintavuoden aikana tuhansia nykytaiteen teoksia teoksia ja saanut neljä miljoonaa kävijää, joista suurin osa on ollut koululaisia. Se on järjestänyt taidenäyttelyitä, julkaissut kirjoja ja osallistunut yhteistyöhön Regard Bénin, festivaalin tuottamisessa, josta tuli Beninin biennaali vuonna 2012. Zinsou-säätiö järjestää lapsille ateljeetyöpajoja, tanssityöpajoja, valokuvaustyöpajoja ja edistää beniniläisen taiteen kehittymistä sekä nuorten koulutuspolitiikkaa. Säätiö on myös avannut kaksi minikirjastoa Cotonouhun.
Historia > Ouidahin filiali

Marraskuussa 2013 Zinsou-säätiö avasi nykytaiteen museon Ouidahissa brasilialaistyylisessä rakennuksessa nimeltä Maison du Brésil, joka esittelee teoksia sen kokoelmasta. Esillä on ollut sekä paikallisten, että kansainvälisten taiteilijoiden teoksia, kuten Romuald Hazoumé, Cyprien Tokoudagba, Frédéric Bruly-Bouabré, George Lilanga, Samuel Fosso, Seyni Awa Camara, Jean-Dominique Burton, Malick Sidibé, Seydou Keïta, Bruce Clarke, Chéri Samba, Mickäel Bethe Selassie, Aston, Kifouli Dossou ja Solly Cissé.
Vuonna 2015 säätiöllä oli 63 työntekijää. Säätiön budjetti on noin 800 000–1 milj. euroa, joka rahoitetaan yksityisistä lahjoitusvaroista. Kävijöistä 80 prosenttia oli alle 20-vuotiaita.
Palkinnot

Vuonna 2014 säätiölle myönnettiin Praemium Imperialen vuosittainen avustus nuorten taiteilijoiden auttamiseksi.
Aiheesta muualla

Viralliset verkkosivut (ranskaksi)
African contemporary art finds a home in Benin The Guardian.  6.1.2014. Guardian News and Media Limited. Viitattu 31.12.2018. (englanniksi)
Dagen, Philippe: Benin blazes a trail for African modern art with opening of museum in Ouidah The Guardian.  6.1.2014. Guardian News and Media Limited. Viitattu 31.12.2018. (englanniksi)
Marie-Cécile Zinsou: 'Culture is not a luxury, it's a right' (säätiön aloittajan haastattelu) France 24/Youtube.  6.9.2018. Viitattu 31.12.2018. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Fondation Zinsou
Käännös suomeksi
Ҹ

| --- | --- |
Ҹ: ҹ
Ҹ (ҹ) on kyrillinen kirjain, jota käytetään azerissa. Se ääntyy [ʤ].
Koodit

Alla olevassa taulukossa on lueteltu ison ja pienen kirjaimen koodiarvot heksalukuina eri merkistöissä.
|  | Ҹ | ҹ |
| --- | --- | --- |
| Unicode | 04B8 | 04B9 |
ISO 8859-5: 
KOI8: 
Windows-1251: 
MS-DOS-koodisivu 866: 
| HTML | &#x04B8; | &#x04B9; |
Tarzan, viidakon valtias (kirja)

| Tarzan, viidakon valtias> Tarzan, Lord of the Jungle |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Edgar Rice Burroughs
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, seikkailu
Kustantaja:  A. C. McClurg
Sivumäärä:  377

Edeltävä:  Tarzan ja pikkuväki
Seuraava:  Tarzan ja kadonnut valtakunta
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tarzan, viidakon valtias (Tarzan, Lord of Jungle) on Edgar Rice Burroughsin romaani, joka julkaistiin vuonna 1928. Tarzan, viidakon valtias on Tarzan -kirjasarjan 11. osa.
Ensimmäinen suomennos julkaistiin vuonna 1929.
Taivaallisen sadan sankarin ritarikunta

Ritarikunnan mitali
Taivaallisen sadan sankarin ritarikunta (ukr. Орден Героїв Небесної Сотні, Orden Herojiv Nebesnoji Sotni) on ukrainalainen ansioritarikunta. Ritarikunta perustettiin vuonna 2014 Euromaidan-protestien jälkeen presidentin määräyksellä. Ritarikunnan nimi viittaa Euromaidan-protesteissa kuolleisiin mielenosoittajiin. Virallisesti mielenosoituksissa kuoli 107 ihmistä.
Mitalli myönnetään mm. rohkeudesta, isänmaallisuudesta, Ukrainan perustuslain takaamien vapauksien ja ihmisoikeuksien puolustamisesta sekä aktiivisesta hyväntekeväisyydestä Ukrainassa. Ritarikunnan mitalin ovat suunnitelleet Taras Voznjak ja Kostjantyn Kovalyšyn, jotka voittivat aiheeseen liittyvän kilpailun elokuussa 2014.
Youngin kaksoisrakokoe

Kaksoisrakokokeessa valo kulkee kahden lähekkäin olevan raon läpi muodostaen tummemmista ja vaaleammista vyöhykkeistä muodostuvan kuvion takana olevalle heijastimelle. Näiden vyöhykkeiden muodostuminen riippuu rakojen kautta kulkevien valoaaltojen keskinäisestä interferenssistä; ne joko vahvistavat tai kumoavat toisiansa. Kokeen voi suorittaa myös elektronisäteillä tai yksittäisillä atomeilla, joista muodostuu vastaavanlaiset tummien ja vaaleiden alueiden vyöhykkeet. Tätä pidetään todisteena kvanttifysiikan selittämästä aalto-hiukkasdualismista.
Merkitys fysiikalle

Kaksoisrakokokeen suoritti ensimmäisenä englantilainen tiedemies Thomas Young vuonna 1802 yrittäessään selvittää muodostuiko valo hiukkasista vai aalloista, jotka kulkevat jonkinlaisessa eetterissä kuten ääniaallot ilmassa.
Kokeessa havaitut interferenssikuviot eivät näyttäneet tukevan hiukkasteoriaa ja aaltoteoria olikin vahvoilla 1900-luvun alkuvuosiin asti, johon mennessä hiukkasteorian puolesta oli kertynyt niin paljon todisteita, että hiukkasteoria näytti olevan oikea ratkaisu.
Kaksoisrakokokeen variaatio elektronisäteillä toteutettuna tehtiin vasta vuonna 1961 ja yksittäisillä atomeilla vuonna 1974 Milanon yliopiston laboratoriossa tutkija Pier Giorgio Merlin johdolla.
Vuoden 1974 testin tulokset julkaistiin ja siitä tehtiin jopa lyhytfilmi, mutta se ei saavuttanut laajempaa huomiota. Koe toistettiin vuonna 1989 Japanissa Hitachin Tonomuran toimesta. Tonomuran käyttämät menetelmät olivat tarkempia ja elegantimpia, mutta tulokset olivat samat kuin aikaisemmissakin kokeissa.
Kokeen selitys

Alkuperäisessä Youngin kaksoisrakokokeessa auringonvalo kulkee ensin yksittäisen raon läpi ja sen jälkeen kahden ohuen pystysuoran raon läpi muutoin valoa läpäisemättömissä levyissä joiden takana olevan levyn (heijastin, varjostin) pinnalle interferenssikuviot muodostuvat ja josta ne ovat havaittavissa.
Kun toinen raoista peitetään, yksittäinen valohuippu on havaittavissa heijastimella valon kulkiessa raon läpi.
Kun molemmat raot ovat auki, näkyy heijastimella tummien ja vaaleiden viivojen muodostama interferenssikuvio eikä kahden yksittäisen raon huippujen summaa, jota voitaisiin odottaa näkyväksi jos valo muodostuisi hiukkasista.
Tämä kuvio voitiin parhaiten selittää valoaaltojen keskinäisenä vuorovaikutuksena eli interferenssinä, kun ne yhdistyivät uudelleen rakojen jälkeen. Tätä voitiin verrata aaltoihin vedessä, jossa aallot vaikuttavat toisiinsa muodostaen aallonhuippuja ja –pohjia. Kirkkaimmissa kohdissa on vahvistava vuorovaikutus, joissa kaksi valohuippua saapuvat varjostimelle samanaikaisesti. Tummemmissa kohdissa näkyy vaimentava vuorovaikutus, jossa valoaallonhuippu ja –pohja saapuvat samanaikaisesti heijastimelle.
Ajatuskoe

Vuoteen 1920 lukuisissa kokeissa (esimerkiksi valosähköinen ilmiö) oli todettu, että valo vaikuttaa materiaan vain tietyillä ”kvantti”- paketeilla, joita kutsutaan fotoneiksi.
Jos auringonvalo korvataan valolähteellä joka pystyy tuottamaan yhden fotonin kerrallaan ja jos käytetään riittävän herkkää heijastinta joka pystyy havaitsemaan yksittäisen fotonin, voidaan Youngin koe suorittaa teoriassa fotoni kerrallaan, samoin tuloksin kuin muillakin kokeilla.
Jos toinen rako peitetään, yksittäiset fotonit osuessaan heijastimelle muodostavat ajan kanssa yhden huippukohdan aivan kuten yksittäisen raon aurinko valonlähteenä tapauksessa.
Mutta, jos molemmat raot avataan, muodostavat fotonit aikanaan sarjan tummia ja vaaleita kohtia käsittävän interferenssikuvion heijastimelle.
Tämä tulos näyttäisi samanaikaisesti sekä vahvistavan että kiistävän aaltoteorian. Toisaalta, interferenssikuvio todistaa, että valo käyttäytyy aaltomaisesti, vaikka sitä käsiteltiin fotoni kerrallaan.
Toisaalta taas, joka kerran kun tietyn suuruisen energian omaava fotoni lähetettiin valolähteestä, havaittiin heijastimella energialtaan vastaavansuuruinen fotoni. Koska fotonit lähetettiin yksitellen, eivät ne voineet olla keskenään vuorovaikutuksessa.
Moderni kvanttiteoria vastaa näihin kysymyksiin esittelemällä todennäköisyysaallot, jotka kuvaavat yksittäisen hiukkasen esiintymistodennäköisyyttä tietyssä paikassa. Nämä todennäköisyysaallot ovat keskenään vuorovaikutuksessa kuten tavalliset aallot.
Kokeen parannellussa versiossa kumpaankin rakoon laitetaan tunnistin osoittamaan kummasta raosta fotoni oli kulloinkin mennyt. Tällainen koejärjestely kuitenkin aiheuttaa sen, että viivoja ei tule heijastimelle johtuen aaltofunktion romahdukseen liittyvistä syistä. [lähde? ]
Vuorovaikutuksen ehdot

Vuorovaikuttavien aaltojen pitää olla koherentteja eli valon on oltava samantaajuista ja samanvaiheista. Youngin kokeessa tähän päästiin ohjaamalla valo ensin yhden raon läpi, jonka aiheuttama diffraktio tuotti koherentin aallon. Nykyisin koherentteja valoaaltoja tuotetaan laserilla ja ilman ensimmäistä rakoa.
Valolähteen pitää olla polaroitua.
Rakojen täytyy olla lähellä toisiaan (n. 1000 kertainen valolähteen aallonpituuteen verrattuna), muutoin interferenssikuvio olisi liian lähellä havaittavaksi.
Rakojen leveys on tavallisesti hiukan pienempi kuin käytetyn valon aallonpituus (λ) siitä syystä, että rakoja voitaisiin pitää pistemäisinä palloaaltojen lähteinä sekä vähentämään yksittäisen raon aiheuttaman diffraktion vaikutuksia tuloksiin.
Havaittuja tuloksia

Heijastimella havaitut kirkkaat vyöhykkeet muodostuvat, kun valo on vahvistavassa vuorovaikutuksessa, eli kun aallonhuiput kohtaavat heijastimella. Tummat kohdat varjostimella ilmenevät kun aallonhuippu ja aallonpohja kohtaavat.
Yhdistävä kaava rakojen keskinäisen välin  s, valon aallonpituuden  \lambda , varjostimen etäisyyden raoista  D ja vyöhykkeiden leveyden (vyöhykkeiden keskikohtien välinen etäisyys)  x välillä on:
Tämä on vain likiarvo ja riippuu tietyistä ehdoista.
Valon aallonpituus voidaan laskea käyttämällä tätä kaavaa ja edellä mainittua laitteistoa. Jos  s ja  D tunnetaan ja  x mitataan, voidaan  \lambda  laskea helposti.
Aiheesta muualla

The Double Slit Experiment. [physicsweb.org]
Z3

Zuse Z3 -jäljennös Deutsches Museumissa.
Z3 oli maailman ensimmäinen täysautomaattinen ohjelmoitava tietojenkäsittelykone eli tietokone. Sen suunnitteli ja rakensi saksalainen Konrad Zuse.
Kone oli suurelta osin mekaaninen. Sen toiminta perustui 2200 sähkömekaaniseen releeseen ja esimerkiksi sen keskusmuistissa ei ollut lainkaan sähköisiä osia. Koska Z3 oli tarkoitettu helpottamaan insinöörien laskentatyötä, se käytti lukujen esittämiseen binäärisiä liukulukuja.
Z3 valmistui vuonna 1941, mutta se tuhoutui liittoutuneiden Berliinin pommituksessa vuonna 1944. Zuse valmisti kuitenkin 1960-luvulla koneesta täysin toimivan jäljennöksen, joka on nähtävillä Deutsches Museumissa. Z3:n Turing-täydellisyys todistettiin vasta vuonna 1998.
Zuse oli rakentanut jo aiemmin kaksi laskukonetta, Z1 ja Z2, jotka olivat eräänlaisia esimuotoja Z3:lle. Z1 oli täysmekaaninen tietokone, joka toteutti hyvin pitkälti Z3:n arkkitehtuurin mutta ei ollut mekaanisten osien lukkiutumisesta johtuen kovinkaan luotettava. Z2:ssa kokeiltiin mahdollisuutta toteuttaa laskukone sähkömekaanisilla releillä, joita Konrad Zuse oli saanut puhelinlaitokselta. Z3 oli ensimmäinen varsinaisesti käyttökelpoinen tietokone Zusen sarjassa.
Zuse ja muut saksalaiset insinöörit käyttivät konetta apuvälineenä lentokonesuunnitteluun liittyvässä laskennassa toisessa maailmansodassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Z3 Wikimedia Commonsissa
Suleiman pašša (ranskalais-egyptiläinen upseeri)

Joseph Anthelme Sève
Suleiman pašša (oikealta nimeltään Joseph Anthelme Sève, tunnettu myös nimillä Süleyman Paşa, Soliman Al Fransawi Pašša ja Eversti Sève; s. toukokuu tai heinäkuu 1788 – 12. maaliskuuta 1860 Kairo) oli ranskalaissyntyinen egyptiläinen sotilas.
Eversti Séve syntyi Lyonissa ja hänestä tuli upseeri Napoleon Bonaparten armeijassa. Hän kääntyi islamiin ja meni Egyptin armeijaan ja auttoi maata kehittämään armeijaansa eurooppalaiseen malliin.  Hänellä on vielä jälkeläisia Egyptissä.
Sulejman Tihić

| Sulejman Tihić |
| --- | --- |

Bosnia ja Hertsegovinan presidenttineuvoston bosniakkijäsen
 28. lokakuuta 2002 – 6. marraskuuta 2006  
Edeltäjä:  Beriz Belkić
Seuraaja:  Haris Silajdžić
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. marraskuuta 1951
Kuollut: 25. syyskuuta 2014
Tiedot
Puolue:  SDA
Sulejman Tihić (26. marraskuuta 1951 Bosanski Šamac – 25. syyskuuta 2014 Sarajevo) oli Bosnia ja Hertsegovinan presidenttineuvoston jäsen lokakuusta 2002 marraskuuhun 2006. Hän edusti bosniakkeja ja demokraattista toimintapuoluetta (SDA). Hän toimi neuvoston puheenjohtajana 28. helmikuuta 2004 lähtien kahdeksan kuukautta.
Tihić suoritti lakitutkinnon Sarajevon yliopistossa, työskenteli tuomarina ja lakimiehenä ja oli SDA:n perustajia. Bosnian sodan aikana hän joutui kolmeksi kuukaudeksi serbien keskitysleirille. Vuodet 1994–1996 hän työskenteli Bosnian Saksan lähetystössä ja 2000–2002 parlamentin puhemiehenä ennen valintaansa presidenttineuvostoon.
Taivaallisen tulen kaupunki

| Taivaallisen tulen kaupunki> City of Heavenly Fire |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Cassandra Clare
Kieli:  englanti
Genre:  nuoret, fantasia
Julkaistu:  2014
Suomennos
Suomentaja:  Terhi Leskinen
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2014
Sarja: Varjojen kaupungit
Edeltävä:  Kadotettujen sielujen kaupunki
Aiheesta muualla
Kirjasampo
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Taivaallisen tulen kaupunki (engl. City of Heavenly Fire) on yhdysvaltalaiskirjailija Cassandra Claren kirjoittama nuorille suunnattu fantasiaromaani. Se on Varjojen kaupungit -kirjasarjan kuudes ja viimeinen osa. Teos julkaistiin sekä alkuperäiskielellä että suomeksi vuonna 2014. Suomeksi romaanin on kääntänyt Terhi Leskinen ja kustantanut Otava.
Kirjasarjassa seurataan Clary Fraytä, joka saa tietää velhojen, vampyyreiden ja ihmissusien täyttämästä Varjomaailmasta etsiessään kadonnutta äitiään. Sarjan viimeisessä osassa hänen on pysäytettävä oma veljensä, joka yrittää tuhota ihmiskuntaa suojelevat varjometsästäjät. Romaani pohjustaa myös Claren seuraavaa kirjasarjaa Varjometsästäjät.
Taivaallisen tulen kaupunki palkittiin Goodreads Choice Awardilla, kun romaani äänestettiin vuoden 2014 parhaaksi nuorten fantasia- tai science fiction -kirjaksi.
Ӑ

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Ӑ ӑ
Kyrillinen kirjaimisto
Nykyaikaiset kirjaimet
| А | Ӓ | Ӑ | Ӕ | Б | В | Г |
| Ѓ | Ґ | Ғ | Ҕ | Д | Ђ | Е |
| Ё | Ӗ | Є | Ә | Ӛ | Ж | Ӝ |
| Җ | З | Ҙ | Ӟ | Ӡ | Ԅ | Ѕ |
| Ԇ | И | Ӥ | Ӣ | І | Ї | Ӏ |
| Й | Ҋ | Ј | К | Қ | Ҝ | Ҟ |
| Ҡ | Ӄ | Л | Љ | Ԉ | М | Ӎ |
| Н | Њ | Ҥ | Ң | Ԋ | О | Ӧ |
| Ө | П | Р | С | Ԍ | Т | Ԏ |
| Ћ | Ќ | У | Ў | Ӱ | Ӳ | Ӯ |
| Ү | Ұ | Ф | Х | Һ | Ц | Ч |
| Џ | Ш | Щ | Ъ | Ы | Ӹ | Ь |
| Э | Ю | Я |  |  |  |  |
Muinaiset kirjaimet
| Ҁ | Ѹ | Ѡ | Ѿ | Ѻ | Ѣ | Ꙗ |
| Ѥ | Ꙓ | Ѧ | Ѫ | Ѩ | Ѭ | Ѯ |
| Ѱ | Ѳ | Ѵ | Ѷ |  |  |  |
Ӑ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy tšuvassin aakkosiin ja on aakkosjärjestyksessä toinen kirjain. Se esiintyy ensi kerran Ivan Jakovlevin vuonna 1873 julkaisemassa tšuvassin aakkostossa.