Hans Ledwinka
Tatran teknisenä johtajana

Ledwinkan palasi yritykseen vuoden 1921 lopulla. tällöin siellä oli 15 000 m² suuruinen tila autojen kokoonpanoa varten ja henkilöstön määrä oli 3 000, joista noin kolme neljäsosaa oli tšekinkielisiä. Ledwinkasta tuli johtokunnan jäsen ja hän vastasi koko yrityksen henkilö- ja kuorma-autojen sekä rautatiekaluston suunnittelusta. Yritystä johti paroni von Ringhoffer, mutta Ledwinka käytännössä teki päätökset.
Vaikka yrityksessä oli useita keskeneräisiä töitä, päähuomio oli uuden, keskusputkirungolla varustetun pikkuauton kehittämisessä. Ledwinka arveli että isojen, loistoluokan henkilöautojen kysyntä tulisi olemaan vähäinen, sillä keisarikunnan pilkkoutuminen useisiin seuraajamaihin oli johtanut markkinoiden pienenemiseen. Tiet olivat huonokuntoisia. Ammattitaitoisia autonkorjaamoja oli tuolloin vielä vähän, joten uudesta autosta haluttiin tehdä rakenteeltaan sellainen, että vähäpätöiset huoltotyöt voitaisiin tehdä itse. Autosta haluttiin tehdä yksinkertainen, taloudellinen, edullinen ja kestävä. Kaikki piirustukset laadittiin kahdella kielellä. Työn tuloksena syntyi kaksisylinterinen Tatra T11, joka esiteltiin vuonna 1923. Ledwinka kävi itse testaamassa autoa Alpeilla. Auto oli rakenteensa puolesta vuosia edellä aikaansa. Keskusputkirunko teki rakenteesta erittäin vääntöjäykän. Joidenkin niistä tiedetään kestäneen miljoona kilometriä ja Ledwinkan seuraajan, Julius Mackerlen mukaan autoja näki liikenteessä vielä 1970-luvulla.
Seuraavina vuosina esiteltiin useita automalleja jotka pohjautuivat samaan perusrakenteeseen. Eraitä tunnettuja malleja ovat T30, T52 ja kuusipyöräinen maastoajoneuvo T72.
Noin kaksi vuotta Ledwinkan paluun jälkeen hänen vaimonsa Maria kuoli 25. kesäkuuta 1926. Ledwinka jäi yksin, sillä hänen poikansa Fritz ja Erich olivat opiskelemassa ja poikkesivat kotona vain silloin tällöin viikonloppuina. Tämä ajoi hänet paneutumaan työhönsä entistäkin uutterammin.
Henkilöautoista saatujen kokemusten pohjalta Ledwinka alkoi hyödyntää keskusputkirunkoratkaisua myös raskaassa kalustossa vuodesta 1923 lähtien. Sovellukset alkoivat henkilöautomalliin perustuvasta, kantavuudeltaan yksitonnisesta T13:sta jatkuen aina kymmentonniseen, 210-hevosvoimaiseen T111-malliin. Vuonna 1926 valmistui Prahan kaupungille suunniteltu kolmiakselinen linja-automalli. Raskaisiin ajoneuvoihin Ledwinka kehitti vuonna 1933 ilmajäähdytteisen, dieselkäyttöisen V-moottorisarjan, josta oli 6-, 8- ja 12-sylinteriset muunnelmat. Jokaisen sylinterin iskutilavuus oli 1¼ litraa. Jäähdytystä varten oli kaksi puhallinta. Sovellus oli maailman ensimmäinen ilmajäähdytteinen dieselmoottori. Hyvän suorituskykynsä lisäksi Tatran kuorma-autot tulivat tunnetuksi maastokelpoisuudestaan, joka johtui erillisjousituksesta, jokapyörävedosta sekä tasauspyörästöjen lukoista.
Vuosina 1929–1930 alkaneen talouskriisin seurauksena huomio kiinnittyi jälleen pikkuautojen suunnitteluun, ja yritys kehitti nelisylinterisellä bokserimoottorilla varustetun T57-mallin, josta tuli myyntimenestys. Mallin suunnittelussa oli osallisena myös yrityksen uusi pääinsinööri, nuori saksalainen Erich Übelacker.
Übelacker oli älykäs, erittäin luova ja hänellä oli erinomaiset pohjatiedot, mutta toisaalta hän oli itsevaltainen ja omahyväinen luonne. Hän oli tutustunut opiskeluaikanaan unkarilaisen Pál Járayn aerodynamiikan tutkimustuloksiin ja kiinnostunut Járayn patentoimasta virtaviivaisesta autonkorista. Huomattavasti vanhempi Ledwinka, joka oli vuosien ajan johtanut autonsuunnitteluosastoa, valvoi tiukasti jokaisen osan suunnittelua. Kahden vahvan persoonan välinen yhteistyö ei ollut läheskään aina saumatonta. Ledwinka suhtautui aluksi skeptisesti Übelackerin ideaan aerodynaamisesta autosta, mutta suostui lopulta virtaviivaisen pikkuauton suunnitteluprojektin aloittamiseen. Näin ollen 1930-luvulla Tatralla alettiin kehittää täysin uudenlaista autokonseptia. Yritys laati virtaviivaisen takamoottorisen prototyyppiauto V 570:n, jossa oli kaksisylinterinen bokserimoottori. Auton muoto pohjautui Járayn patentoimaan muotoiluun. Vuonna 1934 Tatra esitteli Berliinin autonäyttelyssä sensaatiomaisen T77, joka saavutti virtaviivaisen muotoilunsa ansiosta suuren huippunopeuden suhteellisen heikosta moottoristaan huolimatta. Omintakeinen muotoilu olikin erityisen radikaali piirre - autossa oli suuri selkäevä ja sillä oli erittäin alhainen ilmanvastus. Malli viitoitti tien Tatran muotokielelle pitkälle tulevaisuuteen. Tätä seurasi parannettu T87.
Ledwinka oli osallisena Prahan ja Bratislavan väliseen liikennöintiin tarkoitetun dieselsähköisen, neliakselisen Slovenská Strela -pikajunan suunnittelussa vuonna 1935.
Ledwinkan suunnittelemat yksinkertaiset ja edulliset pikkuautot keräsivät runsaasti huomiota. Yksi hänen varhaisista ihailijoistaan oli Adolf Hitler, joka oli tutustunut erääseen kaksisylinteriseen Tatra-malliin ja saanut siitä innoitusta kansanautoajatukselleen. Vuonna 1934 Hitler käynnisti kuuluisan kansanautoprojektinsa, jonka vetäjäksi asetettiin Ferdinand Porsche. Kuluneiden vuosien aikana Ledwinka oli pitänyt tiiviisti yhteyttä entisen opiskelutoverinsa Porschen kanssa, jolle oli myös kertonut laveasti projekteistaan aerodynaamisten autojen parissa. Vuonna 1936 Erich Ledwinkasta tuli yrityksen pääsuunnittelija ja hänen johdollaan laadittiin virtaviivainen T97, jossa oli runsaasti muotoilullisia ja teknisiä yhtäläisyyksiä seuraavana vuonna esitellyn KdF-Wagenin kanssa. Tatra nosti oikeusjutun patenttiloukkauksista, mutta hanke keskeytyi Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian Sudeettialueet, joilla Tatran tehdaskin sijaitsi. T97:n valmistus määrättiin lopetettavaksi.
Tehtaan siirryttyä kolmannen valtakunnan hallintaan sillä oli käytettävissään yli 5 500 henkilön suuruinen ammattitaitoinen henkilökunta. Uusi järjestys tarkoitti myös osittain muutoksia tehtaan tuotevalikoimassa. Ledwinkan johtama suunnitteluosasto määrättiin sotilasjohdon hallintaan. Seuraavien kuuden vuoden aikana Ledwinkan pääasiallisiin tehtäviin kuului sotakaluston suunnittelu. Eräs hänen suunnitelmistaan oli potkurin avulla kulkeva moottorikelkka V 855.
16.kesäkuuta 1944 Wienin teknillinen korkeakoulu nimitti Ledwinkan tekniikan kunniatohtoriksi. Diplomissa Ledwinkan titteliksi oli merkitty Wehrwirtschaftsführer (sotatalousjohtaja), joka viittasi pelkästään toimenkuvaan, eikä suinkaan siihen, että Ledwinkalla olisi ollut yhteyksiä kansallissosialistiseen puolueeseen.