stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Kirkon jäsenet

Vuoden 2025 tammikuussa Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon kuului 3 503 503 jäsentä eli noin 62,1 prosenttia väestöstä. Vuonna 2024 syntyneistä lapsista kastettiin kirkon jäseniksi 47,3 prosenttia. Nuorison parissa yleinen kristillinen riitti on rippikoulun käyminen; vuonna 2023 sen kävi 73,3 prosenttia 14–15-vuotiaiden ikäluokasta.
Lähes koko Suomen väestö kuului aiemmin evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Kirkon jäsenten osuus on kuitenkin vuosikymmenten saatossa laskenut. Etenkin 2000-luvulla kirkosta eronneiden määrä on lisääntynyt merkittävästi. Suomalaisten uskonnollisuutta tutkittaessa on huomattu, että moni kirkon jäsen ei usko ja elä niin kuin kirkko opettaa. Kristinuskon jumalan olemassaoloon uskoi vuonna 2019 Kirkon tutkimuskeskuksen kyselyssä 25 prosenttia suomalaisista. Alle 29-vuotiaista kristinuskon jumalaan uskoi 15 prosenttia.
Vuonna 2003 tehdyn tutkimuksen mukaan tärkeimpiä kirkkoon kuulumisen syitä olivat kirkolliset toimitukset (kaste, vihkiminen ja hautaan siunaaminen) sekä se, että kirkko ylläpitää hautausmaita. Muita tärkeitä syitä olivat mahdollisuus toimia kummina ja se, että kirkko ylläpitää kirkollisten juhlapyhien kristillistä perinnettä ja opettaa ”oikeita elämänarvoja” lapsille ja nuorille. Myös kirkon työtä vanhusten ja vammaisten auttamiseksi pidettiin perusteena.
| Vuosi | Luterilaisia väestöstä | Syntyneistä kastettu | Vihkimisistä kirkollisia |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1920 | 98,1 % |  |  |  |  |
| 1930 | 96,4 % |  |  |  |  |
| 1940 | 95,9 % |  |  |  |  |
| 1950 | 95,0 % |  |  |  |  |
| 1960 | 92,4 % | 95 % | 92 % |  |  |
| 1970 | 92,4 % | noin 95 % | noin 90 % |  |  |
| 1980 | 90,3 % | 91,8 % | 86,5 % |  |  |
| 1990 | 87,8 % | 90,5 % | 82,0 % |  |  |
| 2000 | 85,1 % | 88,7 % | 79,9 % |  |  |
| 2010 | 78,2 % | 79,3 % | 55,5 % |  |  |
| 2020 | 67,6 % |  |  |  |  |
| 2023 | 63,5 % | 50,7 % | 41 % |  |  |
| 2024 | 62,2 % | 47,3 % |  |  |  |
Kirjallisuutta

Heinimäki, Jaakko & Jolkkonen, Jari: Luterilaisuuden ABC. Synkkä ja harmaa sanakirja.  Helsinki:  Edita, 2008.  ISBN 978-951-37-5290-3
Heininen, Simo & Heikkilä, Markku: Suomen kirkkohistoria.  Helsinki:  Edita, 1996.  ISBN 951-37-1839-5
Komulainen, Jyri & Vähäkangas, Mika (toim.): Luterilaisen Suomen loppu? Kirkko ja monet uskonnot.  Helsinki:  Edita, 2009.  ISBN 978-951-37-5579-9
Kurronen, Era & Aspegrén, Jorma (toim.): Seurakunnan luottamushenkilön perustieto.  (Julkaisija: Kirkkopalvelut, Kristillinen opintokeskus)  Helsinki:  Kirjapaja, 2002.  ISBN 951-625-868-9
Rajala

Rajala on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aune Rajala (s. 1930), yleisurheilija
Erkki Rajala (1923–1977), mäkihyppääjä
Erkki Rajala (s. 1962), voimanostaja
Greta Rajala-Rinne (1912–2009), toimittaja ja toiminnanjohtaja
Hannes Rajala (s. 1957), pesäpalloilija
Henri Rajala (s. 1988), lentopalloilija
Irene Rajala (1907–1985), kirjailija ja pakinoitsija
Jaakko Rajala (s. 1924), soitinrakentaja
Juha Rajala (s. 1962), jääkiekkoilija
Juho Rajala (s. 1985), lentopalloilija
Jukka Rajala (s. 1982), alppihiihtäjä
Juuso Rajala (s. 1988), jääkiekkoilija
Kai Rajala, matematiikan professori
Kimmo Rajala (s. 1961), näyttelijä, stuntmies ja stuntkoordinaattori
Lyly Rajala (s. 1951), poliitikko (KD, Kokoomus), toimittaja ja muusikko
Maj-Lis Rajala (1930–2023), balettitanssija, balettipedagogi ja koreografi
Marja-Helena Rajala, toimittaja, Erkki Tuomiojan puoliso
Marko Rajala (s. 1970), jalkapallomaalivahti
Mika Rajala, basisti
Mikael Rajala (s. 1987), korkeushyppääjä
Mirjami Rajala (1929–2007), koripalloilija
Olavi Rajala (s. 1950), eversti ja yleisesikuntaupseeri
Olli Rajala (1937–2004), jalkapalloilija
Ossi Rajala (1948–2019), pesäpalloilija
Panu Rajala (s. 1945), kirjailija, päätoimittaja ja tutkija
Pasi Rajala (s. 1981), pesäpalloilija.
Pekka Rajala (s. 1963), Limingan kunnanjohtaja
Pekka Rajala (1929–2012), arkkitehti
Pentti Rajala (1928–1996), SDP:n kansanedustaja
Pertti Rajala (s. 1954), tietokirjailija ja erityisopettaja, Satakunnan ent. maakuntajohtaja
Petri Rajala (s. 1950), näyttelijä
Petri Rajala (s. 1993), kokoomuslainen poliitikko
Raimo Rajala (s. 1945), pesäpalloilija, pelinjohtaja ja pesäpallovaikuttaja
Reetamaria Rajala (s. 1990), pianisti
Sameli Rajala (1858–1948), kansanedustaja ja maallikkosaarnaaja
Timo Rajala, Ancyra-yhtyeen rumpali
Timo Rajala, Rauman Lukon ent. toimitusjohtaja
Timo Rajala, Pohjolan Voiman ent. toimitusjohtaja
Toni Rajala (s. 1991), jääkiekkoilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari
Tuomas Rajala (s. 1979), radio- ja televisiotoimittaja
Veikko Rajala (s. 1926), Inarin Palkisojalla asuva itseoppinut taidemaalari, kuvanveistäjä ja entinen metsuri
Ville Rajala (s. 1989), suomalainen jääkiekkoilija
Ville Rajala (s. 1993), suomalainen pika-aitajuoksija.
Muita merkityksiä

Rajala Pro Shop, kameroita ja optisia laitteita myyvä yritys.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Ari Kankaanpää

Ari Kankaanpää on tamperelainen kitaristi. Hän on soittanut lukuisissa yhtyeissä, kuten esimerkiksi Niskavuoren Aarnet -ryhmässä. Monta vuotta hän soitti Juice Leskisen kanssa akustisia keikkoja nimellä "Juice Leskinen Duo". Hän on esiintynyt myös Pate Mustajärven kanssa ja soittanut tämän levyillä. Kankaanpää myös säveltää ja toimii tuottajana.
Kankaanpää oli Juicen muistomerkin puuhamiehenä.
Pieter Bourke

Pieter Bourke on australialainen muusikko ja säveltäjä, joka on toiminut pääasiassa elektronisen musiikin parissa. Bourke on tehnyt yhteistyötä muun muassa Dead Can Dance -yhtyeen ja sen entisen jäsenen Lisa Gerrardin kanssa. Bourke on myös saavuttanut mainetta yhteistyöstään australialaisen David Thrussellin kanssa, jonka kanssa Bourke on tehnyt musiikkia yhtyeissä Snog ja Soma.
Pieter Bourke ja Lisa Gerrard ovat myös saavuttaneet kaksi parhaan musiikin Golden Globe -ehdokkuutta. Ensimmäisen he saivat elokuvasta The Insider – sisäpiirissä vuonna 2000 ja toisen elokuvasta Ali vuonna 2002.
Irja Aholainen

Irja Aholainen.
Aune Irja Aholainen-Saurola (ent. Saurén, 27. joulukuuta 1904 Helsinki – 14. elokuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan 1928–1954 ja piti lisäksi omia konsertteja ja esiintyi orkesteriteosten solistina.
Aholainen näytteli kahdessa elokuvassa: Pohjalaisia (1936, Maija Harri) ja Ihmiset suviyössä (1948, kätilö). Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1948.
Aholaisen puoliso vuodesta 1931 alkaen oli radioteknikko Lauri Saurola (Saurén).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irja Aholainen Wikimedia Commonsissa
Irja Aholaisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Jorma Kortelainen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Cortinad'Ampezzo 1956 | 4 × 10 km |  |
Jorma Aksel Kortelainen (17. joulukuuta 1932 Pyhäselkä – 27. joulukuuta 2012 Jyväskylä) oli suomalainen hiihtäjä, soutaja ja olympiamitalisti. Kortelainen voitti olympiahopeaa Cortina d'Ampezzon kisoissa 1956 hiihdon 4 × 10 km viestissä. Kortelainen edusti Suomea sekä talvi- että kesäolympialaisissa, sillä Roomassa 1960 hän osallistui soutuun.
Seuratasolla ”Jora” Kortelainen edusti Joensuun Katajaa, Lahden Hiihtoseuraa ja Jämsänkosken Ilvestä. Soudussa hän edusti Jämsänjoen Soutuveikkoja ja Joensuun Kauhojia. Ammatiltaan hän oli liikuntateknikko ja työskenteli pitkään uimahallin hallimestarina Jämsänkoskella.
Kilpauransa jälkeen Kortelainen valmensi Sveitsin hiihtomaajoukkuetta 1982–1983. Hän sai opetusministeriön Pro Urheilu -tunnustuksen 2008. Hän kuoli äkilliseen verenmyrkytykseen Jyväskylässä Keski-Suomen keskussairaalassa 80-vuotiaana.
Saavutuksia > Maastohiihto

Olympiahopeaa Cortina d'Ampezzo 1956 (4 × 10 km viesti)
SM-kultaa 1963 (15 km) ja hopeaa 1955 (15 km), viestissä kultaa 1956 (Joensuun Kataja), 1960, 1963 ja 1966 (Jämsänkosken Ilves) sekä pronssia 1962 ja 1968
Saavutuksia > Soutu

Seitsemäs Rooman kesäolympialaisissa 1960
Yksikön Suomen mestaruus 1960–1963, 1965, 1967, 1968 ja pariairokaksikon 1961–1963, 1971, 1973, hopeaa yksikössä 1966 ja 1970, pariairokaksikossa 1966 sekä kahdeksikossa 1965
Pohjoismaiden mestaruus yksikössä 1961 ja 1963, pariairokaksikossa 1959, lisäksi pariairokaksikossa pronssia 1961 ja 1963
MM-kisoissa kahdeksas 1962 ja EM-kisoissa kymmenes 1963
Aiheesta muualla

Kortelainen Jämsänkosken sivuilla Internet Archive
Kortelaisen haastattelu Internet Archive
Kalix HC

| Kalix HC |
| --- | --- |
Perustettu:  2001
Kaupunki:   Kainuu, Norrbotten
Kotiareena:  Part Arena
– kapasiteetti:  2 086
Sarjataso:  HockeyEttan
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Niklas Dahl
Päävalmentaja:   Henrik Sahlin
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kalix UHC (ruots. Kalix ungdomshockeyclub) on vuonna 2001 perustettu jääkiekkoseura Kalixin kunnassa Ruotsissa. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyEttanissa.
Joukkue pelaa kotiottelunsa 2086-paikkaisella Part Arenalla, joka on valmistunut vuonna 1972.
Joukkue kaudella 2024-2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 |  | David Ronnestål | L | Juniori | Tukholma, Ruotsi |  |
| 30 |  | Jacob Carlsson | L | 2026 | Kalix, Ruotsi |  |
| 35 |  | Linus Marcko | L | 2025 | Tukholma, Ruotsi |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 3 |  | Viktor Abrahamsson | R | Juniori |  |  |
| 4 |  | Oscar Kohlström (C) | R | 2026 |  |  |
| 5 |  | Luca Habisreutinger | L | Juniori |  |  |
| 6 |  | Liam Haslam | R | 2025 | Toronto, Ontario, Kanada |  |
| 7 |  | David Kihl | L | 2026 | Örnsköldsvik, Ruotsi |  |
| 20 |  | Emil Andersson | L | 2025 |  |  |
| 23 |  | Felix Nilsson | L | 2025 | Kalix, Ruotsi |  |
| 26 |  | Anton Claesson | L | 2025 |  |  |
| 29 |  | Rasmus Hedkvist | L | 2025 | Örnsköldsvik, Ruotsi |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 2 |  | Daniils Rogaļevs | R | OLH | Juniori | Riika, Latvia |
| 8 |  | Filip Runbjer | R | OLH / KH | 2025 | Tukholma, Ruotsi |
| 9 |  | Filiph Åström | L | KH / VLH | 2025 | Uumaja, Ruotsi |
| 11 |  | Leo Edin | L | KH | Juniori |  |
| 12 |  | Liam Lundberg | L | LH | 2025 | Luulaja, Ruotsi |
| 13 |  | John Hansson | L | H | 2025 | Kalix, Ruotsi |
| 14 |  | Linus Håkansson | L | KH | 2025 | Örnsköldsvik, Ruotsi |
| 15 |  | Niklāvs Lagzdiņš | R | OLH | Juniori |  |
| 17 |  | Stevie O'Connor | L | H | 2025 | Marshfield, Massachusetts, Yhdysvallat |
| 18 |  | Rainers Pavlovičs | L | KH | Juniori | Liepāja, Latvia |
| 19 |  | Filip Ekervhén Lindbäck (A) | L | KH | 2025 |  |
| 21 |  | Oliwer Stensson | L | KH / OLH | 2026 | Norrköping, Ruotsi |
| 25 |  | Albin Säteri | L | VLH | 2026 | Uppsala, Ruotsi |
| 27 |  | Rasmus Lindqvist Nilsson | R | VLH | Juniori |  |
| 28 |  | Oliver Selström | L | VLH | 2025 | Boden, Ruotsi |
| 31 |  | William Björck | R | H | Juniori |  |
| 32 |  | Simon Andersson | L | KH | 2025 | Örnsköldsvik, Ruotsi |
| 68 |  | Shane Heffernan | L | VLH | 2025 | Kitchener, Ontario, Kanada |
Joukkue kaudella 2024-2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Henrik Sahlin
Apuvalmentaja: Lucas Bäckman Lundbäck
Apuvalmentaja: Daniel Nilsson
Maalivahtivalmentaja: Tony Gyllecrantz
Huoltopäällikkö: Marcus Niemi
Toimitusjohtaja: Niklas Dahl
Haapakangas

Haapakangas (ven. Оси́новая Ро́ща, Osinovaja Roštša) on historiallinen sekä nykyinen seurakunta Pohjois-Inkerissä Pietarin kaupungin pohjoisosassa. Haapakangas on myös taajama, joka sijaitsee Pietarista Viipuriin vievän valtatien varrella. Levassovassa on myös Stalinin vainojen aikainen teloituspaikka. Alueella on myös jäänteitä keisarinna Katariina II rakennuttamasta Pietarin pohjoisesta suojalinnoituksesta.
Nykyisin Haapakankaalla sijaitsee myös yksi Inkerin kirkon seurakunnista. Nykyinen kirkko sijaitsee Jukin kylässä. Vanhempi kirkko sijaitsi samalla paikalla vuodesta 1911, mutta purettiin 1930-luvulla.
Haapakankaan kylät

Enkkola, Haapakangas, Haapaoja, Hyväselki, Kasimo, Kissula, Korpiselkä, Luuppola, Mistola, Mäntysaari, Poroskylä, Saarselki, Sierattala, Vartiamäki.
Tuomas Koivuniemi

Tuomas Koivuniemi (s. 10. marraskuuta 1977lähde? Ilmajoki) on suomalainen toimittaja. Koivuniemi on toiminut lokakuusta 2010 lähtien Kauhajoki-lehden päätoimittajana ja sen kustannusyhtiön Kauhajoen Kunnallislehti Oy:n toimitusjohtajana toukokuusta 2013 lähtien. Aiemmin hän toimi Suomen Keskustan Verkkoapilan päätoimittajana sekä Härmät -lehden päätoimittajana ja vastaavana toimittajana. Toimittajana hän on ollut Ilkassa, Ilmajoki-lehdessä ja Suomenmaassa. Koivuniemi on työskennellyt myös kansanedustajan avustajana.
Koivuniemi on Etelä-Pohjanmaan Nuorisoseuran ja Suomen Nuorisoseurat ry:n valtuuston puheenjohtaja.
Maria Anna Mozart

Lorenzonin muotokuva M. A. Mozartista vuonna 1762.
Maria Anna Walburga Ignatia Mozart, kutsumanimeltään Marianne ja lempinimeltään ”Nannerl”, (30. heinäkuuta 1751 Salzburg – 29. lokakuuta 1829 Salzburg) oli itävaltalainen muusikko ja Wolfgang Amadeus Mozartin isosisko. Hänen vanhempansa olivat muusikko Leopold ja Anna Maria Mozart.
Nuoruus

Maria Anna Mozart syntyi Salzburgissa Itävallassa vuonna 1751. Hänen isänsä Leopold ryhtyi opettamaan Maria Annalle klaveerin soittoa tämän ollessa seitsenvuotias, ja Maria Anna menestyi opinnoissaan niin hyvin, että vuosina 1762–1773 perhe kiersi Euroopan hoveja ja suurkaupunkeja esittelemässä Mozartin sisaruksia lapsineroina. Anna Mariaa pidettiin usein alkuaikoina veljeään parempana muusikkona, sillä hän oli taitava klaveerin ja fortepianon soitossa. Molemmat sisaruksista osasivat soittaa vaikeatakin musiikkia sekä säveltää, ja heillä oli erinomainen sävelkorva.
Marianne Mozartin ura kuitenkin pian pysähtyi, sillä hänen vanhempansa uskoivat, ettei hänen olisi enää viisasta jatkaa uraansa ollessaan avioitumisikäinen. Hänen isänsä Leopold kielsi tyttäreltään musiikin enemmän opiskelun. Sen jälkeen Maria Anna Mozart oli äitinsä kanssa kotonaan hänen isänsä kierrellessä Eurooppaa Maria Annan pikkuveljen kanssa.
Maria Anna Mozartin uskotaan myös säveltäneen musiikkia, sillä Wolfgang Mozartin kirjoittamissa kirjeissä kehutaan Maria Annan musiikkia. Wolfgang Mozartin kerrotaan myös kehuneen sisarensa säveltämää musiikkia heidän esiintyessään yhdessä. Yhtään Maria Annan säveltämää teosta ei ole ainakaan todistetusti löytynyt.
Avioliitto ja lapset

Maria Anna halusi aina miellyttää isäänsä ja toimia tämän toiveiden mukaisesti, joten kun hänen isänsä ei hyväksynyt avioitumista Franz d’Ippoldin kanssa, Nannerl solmi 1784 järkiavioliiton 15 vuotta vanhemman Johann Baptist Franz von Berchtold zu Sonnenburgin kanssa ja luopui muusikon urasta. D’Ippoldi, jota Maria Anna oli rakastanut, oli kapteeni ja tuutori. Vaikka Maria Anna päätyikin naimaan Sonnenburgin, kerrotaan että hänen veljensä Wolfgang oli kehottanut siskoaan pitämään puoliansa heidän isäänsä vastaan ja naimaan d’Ippoldin alkuperäisten toiveidensa mukaisesti.
Mentyään naimisiin 23. elokuuta 1783, pari muutti asumaan Johannin äidin kotitaloon St. Gilgeniin, joka sijaitsi noin 25 kilometrin päässä Mozartin kotikaupungista Salzburgista, Johannin kahdesta edellisestä avioliitosta peräisin olleen viiden lapsen kanssa. Maria Anna synnytti itsekin kolme lasta Leopold Alois Pantaleonin (1785–1840), Jeanetten (1789–1805) sekä Maria Babetten (1790–1791), joista vain Leopold eli aikuiseksi.
Maria Annan saatua ensimmäisen lapsensa Leopoldin 27. heinäkuuta 1785 hän jätti pojan Salzburgiin, jossa oli tämän synnyttänyt, jotta hänen isänsä pitäisi lapsesta huolta. Hän näki ensimmäistä lastaan vain harvoin, sillä tämä asui isoisänsä kanssa, kunnes isoisä kuoli toukokuussa vuonna 1787. Tarkkaa syytä siihen, miksi Leopold eli isoisänsä kanssa ei tiedetä, ja siitä on esitetty erilaisia teorioita.
Wolfgang Amadeus ja Maria Anna

Wolfgangin kerrotaan ihailleen nuorena viisi vuotta vanhempaa isosiskoaan. Hänen kerrotaan halunneen opiskella musiikkia nähtyään siskonsa soittavan isänsä kanssa. Sisarukset olivat lapsina läheisiä ja viettivät paljon aikaa yhdessä, vaikkakin kun Maria Anna lopetti isänsä ja veljensä kanssa Euroopan kiertelyn, he eivät nähneet toisiaan enää niin usein.
Wolfgangin kerrotaan säveltäneen musiikkia isosiskollensa ja lähettäneen musiikin hänelle kirjeillä heidän ollessaan erossa. Hänen kerrotaan lähettäneen sävellyksensä sisarelleen tämän kotiin St. Gilgeniin.
Tarkkaa tietoa sisarusten välisestä suhteesta heidän ollessaan aikuisia ei tiedetä, vaan on eri versioita siitä mitä heille tapahtui. Wolfgangin sanotaan olleen kiintynyt siskoonsa aikuisenakin, mutta toisen tahon mukaan sisarukset eivät olleet enää aikuisina yhteydessä toisiinsa.
Wolfgangin kuoltua joulukuussa 1791 Maria Annan sanotaan kiinnostuneen taas enemmän musiikista. Muutamia vuosia veljensä kuoleman jälkeen Maria Annan sanotaan saaneen käsiinsä veljensä elämäkerran, jonka sanotaan tuoneen Maria Annalle lisää tietoa hänen veljensä elämästä ja olotilasta.
Myöhemmin

Mozartin aviomiehen kuoltua vuonna 1801 hän palasi kotikaupunkiinsa Salzburgiin lastensa kanssa. Hän toimi musiikinopettajana palattuaan kotikaupunkiinsa.
Vuonna 1825 Maria Anna sokeutui ja hänen terveytensä oli muutenkin huono. Hän viettikin elämänsä viimeiset viisi vuotta sokeana Salzburgissa, jossa A Mozart Pilgrimage -kirjan tekijät Mary ja Vincent Novello haastattelivat häntä. Maria Anna kuoli 78-vuotiaana 29. lokakuuta 1829, ja hänet on haudattu St. Peterin hautausmaalle Salzburgiin.
Leopold, Maria Anna ja Wolfgang Amadeus Mozart soittamassa yhdessä vuonna 1763.
Muotokuva Maria Anna Mozartista (1785)
Eusebius Johann Alphenin muotokuva Maria Anna ja Wolfgang Amadeus Mozartista (1763)
Kanuunankuulapuu

| Kanuunankuulapuu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Huppukukkakasvit Lecythidaceae
Suku::  Kuulapuut Couroupita
Laji::  guianensis
Kaksiosainen nimi
 Couroupita guianensis  Aubl., 1775 
Katso myös
   Kanuunankuulapuu Wikispeciesissä   Kanuunankuulapuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Couroupita guianensis
Kanuunankuulapuu (Couroupita guianensis) on kuulapuiden (Couroupita) sukuun ja huppukukkakasvien heimoon kuuluva puulaji. Se kasvaa luontaisena Etelä-Amerikassa Amazonin alueella sekä mantereen trooppisissa pohjoisosissa. Puu on saanut nimensä suurista, kovakuorisista kanuunankuulaa muistuttavista hedelmistään.
Kuvaus

Kanuunankuulapuu on noin 35-metriseksi kasvava usein suorarunkoinen puu. Latvus on leveähkö, ja yleensä aivan rungon yläosassa. Kukinnot kehittyvät suoraan rungosta, ja runko on usein pitkälti kukintovarsien peitossa. Puu on tavallisesti ainavihanta, mutta sen on todettu pudottavan lehtensä hieman ennen kukintaa eräillä kasvualueistaan.
Lehdet ovat ryhmittyneet versojen päätyihin. Lehdet ovat pyöreän soikeita, teräväkärkisiä ja yleensä 8–31 senttimetriä pitkiä. Niiden alapinta on nukkainen. Lehdet ovat ehytlaitaisia.
Kukinto on rakenteeltaan terttu. Näyttävät kukat ovat 5–6 senttimetriä leveitä, voimakkaan tuoksuvia ja muodoltaan tsygomorfisia. Sekä terä- että verholehtiä on kuusi. Terälehdet ovat yleensä yläpinnaltaan vaalean tai kirkkaan punaisia, alapinnaltaan punaisenkeltaisia. Hedelehdet muodostavat huppumaisen rakenteen kukan keskelle. Emin sikiäin on kuusionteloinen. Kasvin pölyttäjinä toimivat yleensä mehiläiset.
Hedelmä on muodoltaan pyöreä ja 12–25 senttimetriä halkaisijaltaan. Hedelmän kehitys ja kypsyminen kestää 12–18 kuukautta pölytyksestä. Kypsänä hedelmä putoaa puusta usein halkaisten kuoren. Hedelmän kuusilohkoinen malto on vaaleaa, mutta muuttuu hapettuessaan sinivihreäksi. Yhdessä hedelmässä on lukuisia pienehköjä noin 10–15 millimetriä pitkiä siemeniä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kanuunankuulapuu kasvaa luonnossa Kolumbiassa, Venezuelassa, Guyanassa, Surinamessa, Ranskan Guayanassa, Brasiliassa sekä Ecuadorin ja Perun Amazonin alueen puoleisissa itäosissa. Sitä esiintyy Amazonin sademetsän alueen reunoilla, mutta ei laajan metsäalueen sisäosissa. Laji kasvaa yleensä alankometsien suhteellisen kosteilla alueilla, muttei tulvametsissä.
Käyttö

Kanuunankuulapuuta käytetään lähinnä koristepuuna trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Sen hedelmiä on myös käytetty eläinten rehuna, mutta ei yleensä ihmisravinnoksi.
Aiheesta muualla

ITIS: Couroupita guianensis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Couroupita guianensis (englanniksi)
Flora of Pakistan: Couroupita guianensis (englanniksi)
The Plant List: Couroupita guianensis (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Couroupita guianensis (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q161823  Wikispecies: Couroupita guianensis  APDB: 30266  CoL: YZP8  EoL: 1054983  EPPO: KOOGU  FNA: 220003416  GBIF: 3082562  GRIN: 11869  iNaturalist: 48163  IPNI: 592385-1  IRMNG: 11085814  ITIS: 506154  IUCN: 33969  MoBotPF: 281687  NCBI: 66684  Open Tree of Life: 912102  Plant List: kew-313712  PLANTS: COGU3  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:592385-1  Tropicos: 17900004  WFO: wfo-0000775148 
Kanuunankuulapuun kukka.
Bengt Eriksson (yritysjohtaja)

Bengt Eriksson
Bengt Rurik Eriksson (s. 21. kesäkuuta 1946 Vaasa) on suomenruotsalainen yritysjohtaja ja kirjailija.
Ura

Eriksson kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolassa 1965 ja valmistui diplomiekonomiksi Handelshögskolan vid Åbo Akademissa 1969. Hän toimi eri tehtävissä SOK:ssa 1969-1982, viimeksi tekstiiliosaston johtajana. Sen lisäksi hän työskenteli työuransa aikana HAY-palkkahallinnon konsulttijohtajana, Yrittäjäin-Fennian markkinointijohtajana, Comex Oy:n toimitusjohtajana sekä KPMG:n konsulttiyrityksen osakkaana ja toimitusjohtajana.
Ura > Kirjailijana

Siirryttyään vuonna 2005 eläkkeelle Eriksson alkoi tutkia kotipaikkaansa Vantaan Silvolan historiaa ja tapahtumia. Eriksson on julkaissut kaksi kaksikielistä (suomi ja ruotsi) kirjaa:
Eriksson, Bengt: Silvola-Sillböle 1500-2000, Vantaanjoen vihreä tasku – En grön ficka vid Vanda å.  Vantaa:  Silvolan Pientaloyhdistys ry, 2007.  ISBN 9789529220182  (suomeksi)(ruotsiksi)
Eriksson, Bengt: Talonpoikaispurjehdus Helsingin pitäjässä 1500-luvulla – Bondesegling i Helsinge på 1500-talet.  Vantaa:  Silvolan Pientaloyhdistys ry, 2009.  ISBN 9789529248803  (suomeksi)(ruotsiksi)
Lisäksi hän on julkaissut teokset
Att komma fram... Seglarminnen från 50 år till rors Segelföreningen Öyscar 2018, ISBN 978-952-94-1211-2
Ung rebell… utan mening? Eriksson & Co 2020, ISBN 978-952-94-3118-2
Yksityiselämä

Bengt Eriksson toimii edelleen historiantutkijana, tietokirjailijana ja luennoitsijana. Hän harrastaa laskettelua, purjehdusta ja matkailua. Eriksson on harrastuksenaan kerännyt myös laajan meri- ja purjehdusaiheisen kirjaston. Hänellä on neljä lasta kahdesta avioliitosta.
Aiheesta muualla

Bengt Erikssonin Nautica-kirjasto