stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arvo Penttilä

Arvo Mikko Penttilä (1. lokakuuta 1894 Ilmajoki – 22. heinäkuuta 1983 Teisko) oli suomalainen järjestöjohtaja ja maanviljelijä, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1963.
Penttilän vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Penttilä ja Edla Maria Alanen, ja puoliso vuodesta 1928 Ester Elviira Matinheimo (aiemmin Mattsson). Arkkitehti Timo Penttilä oli heidän poikansa. Arvo Penttilä kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin maanviljelyslyseosta vuonna 1915 ja suoritti agronomin tutkinnon vuonna 1919. Valmistuttuaan hän toimi Hämeen-Satakunnan maanviljelysseuran ja Länsi-Suomen Karjanjalostusyhdistyksen konsulenttina. Vuonna 1946 Penttilä valittiin Länsi-Suomen Karjanjalostusyhdistyksen toiminnanjohtajaksi, ja karjanjalostusyhdistysten yhdistymisen jälkeen Suomen Karjanjalostusyhdistyksen toiseksi johtajaksi vuonna 1950. Penttilä oli myös Tampereen Seudun Keinosiemennysyhdistyksen perustaja ja puheenjohtaja sekä valtakunnallisen Keinosiemennysyhdistysten Liiton johtokunnan varapuheenjohtajana.
Penttilä oli jäsenenä valtion karjatalouden toimikunnissa ja komiteoissa sekä maataloudellisten järjestöjen ja osuuskuntien hallintoelimissä. Järjestöuran ohella Penttilä viljeli Teiskon Paarnalahdessa Yli-Vattulan maatilaa vuodesta 1936.
Artemisia I

Artemisia I 1500-luvulla julkaistussa piirroksessa.
Artemisia I (m.kreik. Ἀρτεμισία) oli kuningatar ja sotapäällikkö, joka hallitsi 400-luvulla eaa. Kaariassa Vähässä-Aasiassa sijainnutta Halikarnassoksen kaupunkivaltiota. Hänen valtapiiriinsä kuuluivat myös muun muassa Kos, Kalymna ja Nisyros. Artemisia hallitsi Persian kuningas Kserkses I:n yliherruuden alaisena ja osallistui persialaissotiin Persian puolella.
Artemisia I:n isä oli Halikarnassoksen hallitsija Lygdamis I. Hänen äitinsä oli kreetalainen. Artemisian edeltäjä hallitsijana oli hänen aviomiehensä, jonka nimeä historiankirjat eivät mainitse. Virallisesti Artemisia oli alaikäisen poikansa Pisindeliin sijaishallitsija, mutta ei ole varmaa, kohosiko Pisindelis itse koskaan valtaistuimelle.
Artemisia I komensi henkilökohtaisesti viittä sotalaivaa Kserkseen vuoden 480 eaa. sotaretkellä Kreikan kaupunkivaltioita vastaan. Halikarnassoksesta syntyisin ollut kreikkalainen historioitsija Herodotos on kuvannut Artemisian osuutta sodassa ja ylistää vuolaasti hänen rohkeuttaan ja pätevyyttään. Artemisia kunnostautui taktikkona jo voitokkaassa Artemisionin meritaistelussa, mutta osoitti kyvykkyytensä erityisesti persialaisille tappiollisessa Salamiin meritaistelussa. Hän varoitti turhaan Kserksestä hyökkäämästä kreikkalaisen laivaston kimppuun kapeassa salmessa Salamiin luona. Kreikkalaiset olivat Artemisionin taistelun jälkeen luvanneet Artemisiasta 10 000 drakhman kiinniottopalkkion. Hän pelastautui tappiollisesta Salamiin taistelusta upottamalla tiellään olleen oman liittolaisensa, Kalyndan kuningas Damasithymoksen laivan, jolloin kreikkalaiset luulivat hänen vaihtaneen puolta ja antoivat hänen paeta. Kserkses, joka näki tapahtuman mutta ei tunnistanut upotettua laivaa omakseen, ylisti Artemisian rohkeutta (”miehet taistelivat kuin naiset ja naiset kuin miehet”). Taistelun jälkeen Artemisia neuvoi Kserksestä vetäytymään saman tien kokonaan Kreikasta suuremman tappion välttämiseksi ja tällä kertaa Kserkses noudatti neuvoa. Artemisia saattoi Kserkseen aviottomat pojat turvaan Efesokseen.
Vaikka useat antiikin historioitsijat mainitsevat Artemisia I:n, hänen hallituskaudestaan ei tiedetä mitään persialaissotien jälkeen. Osa historioitsijoista sekoitti hänet seuraavalla vuosisadalla eläneeseen Artemisia II:een. 800-luvulla jaa. elänyt Fotios väitti Artemisia I:n tehneen itsemurhan heittäytymällä rantakalliolta mereen kun hänen rakastettunsa, abydoslainen Dardanos oli torjunut hänet, mutta tarinaa ei pidetä kovin uskottavana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Artemisia I Wikimedia Commonsissa
Artemisia II

British Museumin kokoelmiin kuuluva vaurioitunut veistos, joka mahdollisesti esitti Artemisia II:a.
Artemisia II (m.kreik. Ἀρτεμισία, k. n. 350 eaa.) oli Vähässä-Aasiassa sijainnutta Kaarian valtakuntaa hallinnut Persian alainen satraappi sekä edeltäjänsä Mausolloksen vaimo ja sisko. Hän saattoi valmiiksi miehensä aloittamat Halikarnassoksen mausoleumin rakennustyöt. Heille rakennettu yhteinen hautamausoleumi tunnettiin antiikin aikana yhtenä maailman seitsemästä ihmeestä.
Artemisia II kuului Hekatomnidien hallitsijasukuun, joka sai alkunsa hänen isästään Hekatomnoksesta ja hallitsi Kaariaa lähes itsenäisinä joskin nimellisesti Persian alaisina satraappeina. Hän lienee syntynyt 390-luvulla eaa. ja nai veljensä Mausolloksen, joka tuli hallitsijaksi heidän isänsä kuoltua. Artemisia oli mahdollisesti jo Mausolloksen valtakaudella jonkinlainen kanssahallitsija. Mausolloksen kuoltua vuonna 353 tai 352 eaa. Artemisiasta tuli Kaarian satraappi. Hän hallitsi kaksi tai kolme vuotta ennen omaa kuolemaansa. Artemisian on kerrottu surreen kuollutta miestään niin kovasti, että jopa joi tämän tuhkia viiniin sekoitettuina. Artemisian kuoltua samasta sisarussarjasta olivat hänen jälkeensä hallitsijoina vielä veljet Idrieus ja Piksodaros sekä sisar Ada, joka oli myös Idrieuksen leski.
Artemisia rakennutti valmiiksi Mausolloksen aikana pääkaupunkiin Halikarnassokseen aloitetun suuren hautamuistomerkin. Hän kutsui aikansa maineikkaimmat taiteilijat, kuvanveistäjät Bryaksiksen, Leokhareen, Skopaksen ja Timotheoksen, koristelemaan sitä. Mausoleumi valmistui mahdollisesti hieman Artemisian kuoleman jälkeen. Varmistaakseen rakennustöissä tarvitun marmorin saatavuuden Artemisia lähetti sotavoimansa alistamaan Latmus-vuoren louhosta hallussaan pitäneet vuoristoheimot. Hänen on kerrottu käyttäneen tässä operaatiossa ovelaa harhautusta: vuoren lähellä järjestettiin suuri paikallisen suojelusjumalattaren palvontarituaali, ja asukkaiden saapuessa joukolla katsomaan sitä heidät väijytettiin ja louhos vallattiin.
Artemisia II tunnettiin kiinnostuksestaan kasvi- ja lääketieteeseen. Marunoiden kasvisuvun tieteellinen nimi Artemisia viitannee häneen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Artemisia II Wikimedia Commonsissa
Neápoli (Thessaloniki)

| Neápoli Νεάπολη |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Neápoli
 Koordinaatit: 40°39′13″N, 22°56′30″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Thessaloniki
Kunta:  Neápoli-Sykiés
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  071003
Väkiluku (2011):  27 084
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neápoli (kreik. Νεάπολη; kath.kreik. Νεάπολις, Neápolis) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Neápoli-Sykiésin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Νεάπολης, Dimotikí Enótita Neápolis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella ja kuuluu Thessalonikin metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 27 084 (vuonna 2011).
Neápoli sijaitsee vain pari kilometriä Thessalonikin keskustasta pohjoiseen ja se on käytännössä Thessalonikin kaupunginosa tai esikaupunki. Neápoli oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Neápoli-Sykiésin kunnaksi yhdessä Ágios Pávloksen, Péfkan ja Sykiésin kanssa, jolloin se muuttui yhdeksi Neápoli-Sykiésin kunnan kunnallisyksiköistä. Kaupungin väestöntiheys on yksi maailman korkeimpia.
Munsalan seurakunta

| Munsalan seurakunta> Munsala församling |
| --- | --- |
 Munsalan kirkko
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Porvoon hiippakunta
Rovastikunta:  Pedersören rovastikunta
Perustettu:  1857
Erotettiin:  Uudenkaarlepyyn seurakunnasta
Liitetty:  2013
Liitettiin:  Uudenkaarlepyyn seurakuntaan
Pääkirkko:  Munsalan kirkko
Infobox OKNimi-testi OK: 
Munsalan seurakunta (ruots. Munsala församling) oli Suomen evankelis-luterilainen kirkon seurakunta, joka toimi Munsalassa vuosina 1857–2013. Seurakunta kuului Porvoon hiippakuntaan ja Pedersören rovastikuntaan. Munsala muodosti Jepuan seurakunnan ja Uudenkaarlepyyn seurakunnan kanssa Uudenkaarlepyyn seurakuntayhtymän.
Munsalan seurakunta perustettiin alun perin Uudenkaarlepyyn kappeliksi ennen vuotta 1734. Munsala sai oman papin 1755 ja erotetttiin omaksi kirkkoherrakunnaksi 1857. Hirvlaxin rukoushuonekunta perustettiin vuonna 1913. Munsalan ja Jepuan kunnat liitettiin Uuteenkaarlepyyhyn vuonna 1975, jolloin alueen seurakunnat perustivat Uudenkaarlepyyn seurakuntayhtymän. Munsala, Jepua ja Uusikaarlepyy yhdistyivät vuoden 2013 alussa ja samalla seurakuntayhtymä purettiin.
Papisto > Kappalaiset

1742–1762: kappalainen Johan Eliae Remahl
1763–1775: kappalainen Johan Freitag
1777–1795: kappalainen Elias Gustavi Granroth
1796–1822: kappalainen Anders Sinius
1825–1844: kappalainen Esaias Vegelius
1847–1850: kappalainen Anders Helander
1850–1854: kappalainen Gustaf Ticklén
1856–1862: kappalainen Alexander Magnus Jungberg
Papisto > Kirkkoherrat

1874–1877: kirkkoherra Jakob Esaias Vegelius
1878–1892: kirkkoherra Nils Gustaf Emeleus
1894–1917: kirkkoherra Gustaf von Essen
1917–1918: vt. kirkkoherra Karl Armo von Essen
1922–1924: vt. kirkkoherra Edvin Stenwall
Munuaispaise

Munuaispaise on munuaisten märkäpesäke. Se voi tulla esimerkiksi munuaistulehduksen yhteydessä. Munuaispaiseen oireita ovat mm. kuume, kipu vatsassa, painon menetys ja pahoinvointi. Potilaalla virtsaaminen voi tuntua kivuliaalta, ja virtsa voi sisältää verta. Munuaispaise hoidetaan suonensisäisillä antibiooteilla.
Aiheesta muualla

Tietoa munuaispaiseesta englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Arçan piiri

Arskin eli Arçan piiri (ven. А́рский райо́н, Arski raion, tataariksi Арча районы, Arça rayonı) on paikallinen itsehallintoalue Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan luoteisosassa Marin tasavallan vastaisella rajalla. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1 844 neliökilometriä ja asukkaita on 51 000 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Arskin kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluu 29 maalaiskuntaa: Apazovo, Janga-Sala, Katšelino, Kazanbaš, Košlautš, Kuperbaš, Nalasa, Novyi Kiner, Novyi Kišit, Novyi Kyrlai, Nusa, Sikertan, Siza, Sjurda, Smak-Korsa, Sredni Pšalym, Srednije Aty, Srednjaja Korsa, Staroje Tšurilino, Staryi Ašit, Staryi Kyrlai, Šurabaš, Šušmabaš, Taškitšu, Tjubjak-Tšekurtša, Urnjak, Utar-Aty, Utšili ja Veneta.
Väestöstä 92,7 % on tataareja, 6,3 % venäläisiä ja 0,5 % mareja.
Piirin kautta kulkee Kazanin ja Iževskin välinen rautatie sekä Kazanin ja Kirovin välinen maantie.
Tärkein elinkeino on maatalous, joka on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljakasvien ja perunan viljelyyn. Seudulla on elintarvike- ja metsäteollisuutta.
Nähtävyyksiä ovat Arskin kirjallisuus- ja taidemuseo, seudulle syntyneelle runoilija Ğabdulla Tuqaylle omistettu museo Novyi Kyrlain kylässä sekä Arskin opettajaopiston aapismuseo.
Piirilehtenä ilmestyy tataarin- ja venäjänkielinen Arça häbärläre – Arski vestnik.
Aiheesta muualla

Arskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Agryz •
Aksubajevo •
Aktanyš •
Aleksejevskoje •
Alkejevo •
Almetjevsk •
Apastovo •
Arsk •
Atja •
Aznakajevo •
Baltasi •
Bavly •
Bugulma •
Buinsk •
Drožžanoje •
Jelabuga •
Jutaza •
Kaibitsy •
Kazan •
Kamskoje-Ustje •
Kukmor •
Laiševo •
Leninogorsk •
Mamadyš •
Mendelejevsk •
Menzelinsk •
Musljumovo •
Naberežnyje Tšelny •
Nižnekamsk •
Novošešminsk •
Nurlat •
Pestretsy •
Rybnaja Sloboda •
Saby •
Sarmanovo •
Spas •
Tetjuši •
Tjuljatši •
Tšeremšan •
Tšistopol •
Tukai •
Verhi Uslon •
Vysokaja Gora •
Zainsk •
Zelenodolsk
Arkadi Gaidar

Arkadi Petrovitš Gaidar (ven. Арка́дий Петро́вич Гайда́р, oikealta sukunimeltään Golikov, Го́ликов; 22. tammikuuta (J: 9. tammikuuta) 1904 Lgov – 26. lokakuuta 1941) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Elämäkerta

Arkadi Gaidar syntyi opettajan perheeseen. Lapsuusvuotensa hän vietti Arzamasissa. Vuonna 1918 hän liittyi vapaaehtoisena puna-armeijaan ja toimi jo 16-vuotiaana rykmentin komentajana. Samana vuonna hänestä tuli kommunistisen puolueen jäsen. Sodassa saamiensa vammojen takia hän joutui eroamaan armeijasta vuonna 1924 ja toimi vuodesta 1925 lähtien kirjailijana.
Gaidar oli Neuvostoliiton suosituimpia lasten- ja nuortenkirjailijoita. Hänen teoksensa ovat opettavaisia mutta samalla jännittäviä ja mukaansatempaavia. Niissä on romantiikkaa, huumoria ja tarkkasilmäistä henkilökuvausta. Ensimmäisenä huomiota herätti kertomus R.V.S. (1926), jonka aiheena ovat Venäjän sisällissodan tapahtumat. Omaelämäkerralliseen aineistoon perustuu pienoisromaani Koulu (Škola, 1930). 1930-luvun ajankohtaisiin teemoihin liittyvät romanttinen kertomus Kaukomaat (Dalnyje strany, 1932) ja satuaiheiseen perustuva pienoisromaani Sotasalaisuus (Vojennaja taina, 1935). Viittauksia Stalinin ajan traagisiin tapahtumiin sisältyy kertomukseen Sininen kahvikuppi (Golubaja tšaška, 1936) sekä pienoisromaaneihin Sudba barabanštšika (”Rummunlyöjän kohtalo”, 1939) ja Veljekset (Tšuk i Gek, 1939). Gaidarin pääteos on pienoisromaani Timur ja hänen joukkueensa (Timur i ego komanda, 1940), joka synnytti lasten keskuudessa vapaaehtoisliikkeen yksinäisten, sairaiden ja vanhusten avustamiseksi. Kirjojen pohjalta on tehty useita elokuvia.
Kirjailija sai surmansa sotakirjeenvaihtajana toisen maailmansodan taisteluissa Kanivin lähellä Ukrainassa.
Suomennettuja teoksia

Kaukomaat. Kertomus. Suom. O. M. Leningrad: Kirja, 1935.
Kaukomaat. Kertomus. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1940.
Koulu. Suom. S. E. Rautanen. Petroskoi: Kirja, 1935.
Kuuma kivi. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1953.
Neljäs blindaasi. Petroskoi: Kirja, 1937.
Neljäs tähystyskomero. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1941.
R.V.S. Suom. Hilkka Mäkelin. Petroskoi: Kirja, 1936.
Savua metsässä. Suom. Paavo Alatalo. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1952.
Sininen kahvikuppi. Suom. Marja-Leena Raunio. Moskova: Edistys, 1980.
Sotasalaisuus. Suom. V. Adamova. Leningrad: Kirja, 1935.
Teoksia 1–2. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1952.
Timur ja hänen joukkueensa. Suom. Tyyne Kemppi. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1944. (Toinen painos 1948.)
Timur ja hänen joukkueensa. Suom. Anita Mitrošin. Helsinki: Kansankulttuuri, 1980.
Tovereitani. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1957.
Veljekset. Suom. Eira Haahti. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1950.
Kirjallisuutta

Jemeljanov, B. Kertomuksia Gaidarista. Suom. V. Lindberg. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.
Aiheesta muualla

Entsiklopedija ”Krugosvet”: Arkadi Gaidar (venäjäksi)
Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Arkadi Gaidar (venäjäksi)
Munuaiskotelo

Munuaisen rakenne ja osat
1. Munuaispyramidi
2. Viejäsuoni
3. Munuaisvaltimo
4. Munuaislaskimo
5. Munuaisportti
6. Munuaisallas
7. Virtsanjohdin
8. Pieni munuaispikari
9. Munuaiskotelo
10. Munuaiskotelo (infeorinen)
11. Munuaiskotelo (superiorinen)
12. Tuojasuoni
13. Nefroni
14. Pieni munuaispikari
15. Iso munuaispikari
16. Munuaisnysty
17. Munuaispylväs
Munuaiskotelo (lat. capsula fibrosa renis) on munuaista ympäröivä tiiviistä sidekudoksesta muodostunut kalvo, joka on kiinnittynyt tiiviisti sisäpuolellaan sijaitsevaan munuaisen kuorikerrokseen. Munuaiskotelon ulkopuolella on munuaista suojaavaa rasvakudoksesta muodostunut kotelo, joka sulkee sisäänsä myös lisämunuaisen. Munuaisportin kohdalla munuaiskotelo kääntyy ja yhtyy sidekudokseen, joka peittää munuaisallasta ja munuaispikareita.
Munuaiskotelon rakenne

Munuaiskotelo muodostuu histologisesti kahdesta kerroksesta. Ulompi kerros on muodostunut fibroblasteista ja kollageenisyistä. Sisempi kerros on muodostunut myofibroblasteista.
Aréthuse-luokka

| Aréthuse |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  543 t (pinnalla) 669 t (sukelluksissa)
Pituus:  49,6 m
Leveys:  5,8 m
Syväys:  4 m
Koneteho:  2 x 12-sylinteristä dieselmoottoria, 1 060 shp 1 x sähkömoottori 1 300 hv
Nopeus:  12,5 solmua (pinnalla) 16 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  39
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 550 mm torpedoputkea, joihin 8 torpedoa
Aréthuse-luokka oli Ranskan merivoimien neljän dieselkäyttöisen sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset valmistuivat 1958-1960.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aréthuse | Arsenal de Cherbourg | maaliskuu 1955 | 9. marraskuuta 1957 | 1. helmikuuta 1959 | palveluksesta 3. huhtikuuta 1979 |
| Argonaute | Cherbourg | maaliskuu 1955 | 29. kesäkuuta 1957 | 23. lokakuuta 1958 | palveluksesta 31. heinäkuuta 1982 museoitu elokuuta 1989 |
| Amazone | Cherbourg | lokakuu 1955 | 3. huhtikuuta 1958 | 6. heinäkuuta 1959 | palveluksesta 2. kesäkuuta 1980 |
| Ariane | Cherbourg | lokakuu 1955 | 12. syyskuuta 1958 | 16. maaliskuuta 1960 | palveluksesta 31. maaliskuuta 1981 |
Audio Video Standard

Audio Video Standard eli AVS on koodekki video- ja audiodatan pakkaukseen. Aloite koodekin kehitykseen tuli Kiinan valtiolta ja kiinalaisilla yrityksillä hallussaan 90% koodekkiin liittyvistä patenteista . AVS videota ja audiota sisältävät kääretiedostot ovat .avs päätteisiä.
OpenAVS-projekti on toteuttanut avoimen lähdekoodin toteutuksen AVS videodekooderista. Dekooderi löytyy libavcodec-kirjastosta ja on integroitu joihinkin ilmaisiin mediasoittimiin kuten Mplayer, VLC ja Xine.
Nerea Martí

Martí vuonna 2022.
Martí kilpailemassa W Seriesissä vuonna 2021.
Nerea Martí (s. 2. tammikuuta 2002 Albalat dels Sorells, Espanja) on espanjalainen autourheilija.
Martí aloitti kartingin hänen isänsä ja setänsä avattua oman kartingratansa hänen ollessaan yhdeksänvuotias. Kartingin ohella hän harrasti flamenco-tanssia. Hänestä tuli vuonna 2017 ensimmäinen nainen, joka voitti Valencian kartingmestaruuden. Seuraavana vuonna hän uusi mestaruutensa. Kaudeksi 2019 hän siirtyi Espanjan Formula 4 -sarjaan.
Martí valittiin kaudeksi 2020 yhdeksi W Series -sarjan uusista kuljettajista. Kausi jäi kuitenkin koronaviruspandemian vuoksi ajamatta, ja Martí ajoi sen sijaan Espanjan kartingmestaruussarjassa, jossa sijoittui KZ-luokassa kahdeksanneksi. Hän aloitti W Seriesissä kaudella 2021. Hän sijoittui kauden jokaisessa kilpailussa pisteille ja oli parhaimmillaan kolmas. Sarjan loppupisteissä hän sijoittui neljänneksi. Hän jatkoi sarjassa kaudella 2022, ajoi kahdesti kolmanneksi ja oli loppupisteissä seitsemäs. Kaudella 2022 hän ajoi myös ensimmäistä kertaa vakioautoluokassa ja voitti Espanjan kestävyyskilpailujen mestaruuden.
Kaudella 2023 Martí ajaa Campos Racing -tallissa uudessa F1 Academy -sarjassa.
Martí perusti alkuvuodesta 2023 NM Motorsport -kartingtiimin, joka kilpailee Espanjan ja Valencian kartingmestaruussarjoissa.
W Series -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | W Series Academy | RBR 7 | RBR 7 | SIL 5 | HUN 3 | SPA 8 | ZAN 4 | COA 8 | COA 8 | 61 | 4. |
| 2022 | Quantfury W Series Team | MIA 6 | MIA 3 | CAT 8 | SIL 9 | LEC 3 | HUN 12 | SIN 12 |  | 44 | 7. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nerea Martí Wikimedia Commonsissa
Neápoli (Aitolia-Akarnania)

| Neápoli Νεάπολη |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Neápoli
 Koordinaatit: 38°40′16″N, 21°21′41″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Länsi-Kreikka
Alueyksikkö:  Aitolia-Akarnania
Kunta:  Agrínio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  380306
Väkiluku (2011):  5 070
 – Kylä­yhdys­kunta:  1 442
 – Kylä:  1 442
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neápoli (kreik. Νεάπολη) on Kreikan kylä sekä samanniminen Agrínion kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Νεάπολης, Dimotikí Enótita Neápolis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Aitolia-Akarnanian alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 5 070 ja varsinaisen Neápolin kylän väkiluku 1 442 (vuonna 2011).
Neápolin kylä sijaitsee noin seitsemän kilometriä Agrínion kaupungista luoteeseen. Neápolin kunnallisyksikkö käsittää alueen Agrínion kunnan keskiosissa Lysimachía-järven ja Strátoksen tekojärven välillä. Neápoli oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Agrínion kuntaan yhdessä Angelókastron, Arákynthoksen, Makryneían, Panaitolikón, Parakampýlian, Paravólan, Strátoksen ja Thestieíin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Neápolin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Elaiófyto | Elaiófyto | 172 |
| Elaiófyto | Triantaíika | 1 484 |
| Megáli Chóra | Megáli Chóra | 1 408 |
| Neápoli | Neápoli | 1 442 |
| Spoláita | Alónia | 16 |
| Spoláita | Spoláita | 548 |
Yhteensä: 5 070
Antonius Padovalainen

| Pyhä Antonius Padovalainen |
| --- | --- |
 Francisco de Zurbaránin maalaus, 1627–1630.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1195 Lissabon, Portugalin kuningaskunta
Kuollut: 13. kesäkuuta 1231 (35–36 vuotta) Arcella, Verona
Kansalaisuus:  portugalilainen
Ammatti:  pappi
Arvonimi: Kirkonopettaja
Vanhemmat:  Martin Bouillon ja Theresa Tavejra
Muut tiedot
Lempinimet:  Malleus Haereticorum (harhaoppisten vasara)
Pyhä Antonius Padovalainen (ital. Sant’Antonio da Padova; alun perin: Fernando Martins de Bulhões; 1195 Lissabon — 13. kesäkuuta 1231 Arcella) oli roomalaiskatolinen portugalilainen fransiskaani, pappi, pyhimys ihmeidentekijä ja kirkonopettaja. Hän on laivojen haaksirikkojen, nälkiintymisen, Amerikan intiaanien, amputoitujen, eläinten, aasien, venemiesten, Brasilian, Texasin Beaumontin hiippakunnan, kotieläinten, vanhojen ihmisten, odottavien äitien, uskon eukaristiaan, Italian Ferrazzanon, kalamiesten, satojen, hevosten, Portugalin Lissabonin, postin, merimiesten, sorrettujen ihmisten, Italian Padovan, köyhien, Portugalin, kadonneiden asioiden etsijöiden, steriiliyden, sikopaimenten, Tigua-intiaanien ja vaeltajien suojeluspyhimys. Hänen symboleitaan ovat Jeesus-lapsi kirjan päällä, liljat, kalat, pullo ja krusifiksi, muuli, raha-arkku ja ihmissydän, sydän, tuli, kuvattuna kirjaa pitelevänä sekä leipä. Paavi Gregorius IX julisti hänet pyhimykseksi vuonna 1232, ja paavi Pius XII julisti hänet kirkonopettajaksi 16. tammikuuta 1946. Katolinen kirkko viettää pyhimyksen juhlapäivää 13. kesäkuuta eli päivänä, jona hän kuoli 36-vuotiaana.
Roomalaiskatolisessa messussa pyhää Antoniusta on muistettu seuraavalla latinankielisellä kollehtarukouksella:
»Orémus. Ecclésiam tuam, Deus, beáti Antónii Confessóris tui sollémnitas votiva lætíficet: ut spirituálibus semper muniátur auxíliis et gáudiis pérfrui mereátur ætérnis.»
Pyhä Antonius eli neljän seuraavan paavin hallintoaikoina: Celestinus III, (1191–98) Innocentius III, (1198–1216) Honorius III (1216–27) ja Gregorius IX (1227–41).
Pyhälle Antoniukselle on laadittu latinankielisiä litanioita, hetkipalveluksen pienoisversio, ja hänestä on joskus käytetty nimitystä Malleus Haereticorum, eli harhaoppisten vasara. Antoniuksen on uskottu laatineen vuosisatoja fransiskaanien suosiossa olleen latinankielisen rukouksen Ecce Crucem Domini.