stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Volodymyr Ivasjuk

Volodymyr Ivasjuk
Volodymyr Myh’ailovytš Ivasjuk (ukr. Володи́мир Миха́йлович Івасю́к; 1949 Kitsman – 1979 Lvivin ympäristö) oli ukrainalainen lauluntekijä, laulaja ja multi-instrumentalisti.
Ivasjuk syntyi perheeseen, jota neuvostoviranomaiset pitivät epäluotettavana. Isä Myh’ailo oli kirjoittanut proosaa ja runoutta muun muassa holodomorista. Ivasjuk itse kirjoitti lauluja venäjän sijaan ukrainaksi. Hänestä tuli 21-vuotiaana hyvin suosittu kappaleesta ”Tšervona ruta”. Hänen kappaleitaan tulkitsivat muiden muassa Sofija Rotaru, Vasyl Zinkevytš, Nazari Jaremtšuk ja Lidija Vidaš. Ivasjuk saavutti tunnettavuutta myös Neuvostoliiton rajojen ulkopuolella. Hän soitti viulua, pianoa, selloa ja kitaraa.
Ivasjuk sai lääkärin koulutuksen ja opiskeli sävellystä Lvivin konservatoriossa. Hän teki myös puhtaasti soittimellisia kappaleita. Ivasjuk joutui ongelmiin viranomaisten kanssa. Hän katosi puhelinsoiton saatuaan, ja hänet löydettiin myöhemmin Lvivin lähistön metsästä kuolleena joko hirttämisen tai hirttäytymisen seurauksena. Vuonna 2009 Ivasjuk sai postuumisti Ukrainan sankarin arvonimen. Samana vuonna valtakunnansyyttäjän virasto avasi hänen kuolemastaan tutkinnan, joka suljettiin vuonna 2012. Vuonna 2019 Kiovan oikeuslääketieteellisen tutkimuksen instituutti väitti, ettei itsemurha ollut kuolemansyynä fyysisesti mahdollinen. Ketään ei ole tuomittu oletetusta murhasta.
Bryan Coquard

| Bryan Coquard |
| --- | --- |
 Bryan Coquard 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. huhtikuuta 1992 (ikä 32)
Kansalaisuus:   Ranska
Pyöräilijä
Pituus:  169 cm
Paino:  58 kg
Joukkue:  Cofidis
Laji:  rata, maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  kirimies
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2011 2012:  Vendée U Ranskan maajoukkue
Ammattilaisjoukkue(et)
2013–2017 2018–2021  2022–:  Team Europcar / Direct Énergie Vital Concept / B&B Hotels p/b KTM Cofidis
Suurimmat voitot
 Dunkerquen neljän päivän ajo 2016 
 Tiedot päivitetty: 13. helmikuuta 2022 
| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten ratapyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 | omnium |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saint-Quentin-en-Yvelines 2015 | parirajo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Grenchen 2015 | pudotusajo |  |
|  Kultaa | Apeldoorn 2019 | pisteajo |  |
|  Hopeaa | Apeldoorn 2011 | omnium |  |
|  Hopeaa | Apeödoorn 2019 | pudotusajo |  |
|  Pronssia | Grenchen 2015 | pariajo |  |
Miesten maantiepyöräily
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2023 | sekaviesti |  |
Bryan Coquard (s. 25. huhtikuuta 1992 Saint-Nazaire) on ranskalainen rata- ja maantiepyöräilijä.
Coquard saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 hopeaa ratapyöräilyn moniottelussa, omniumissa. Hän hävisi kultaa voittaneelle Tanskan Lasse Norman Hansenille kahdella sijalukupisteellä. Hän voitti pariajon (madison) maailmanmestaruuden Morgan Kneiskyn kanssa 2015 sekä Euroopan-mestaruuden pudotusajossa (elimination) 2015 ja pisteajossa 2019. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden omniumissa 2009 ja 2010.
Coquard on kilpaillut maantiepyöräilyssä ammattilaisena vuodesta 2013. Hän edusti Team Europcar / Direct Énergie -joukkuetta 2013–2017, Vital Concept / B&B Hotels p/b KTM -tallia 2018–2021 ja Cofidista vuodesta 2022 lähtien. Hän saavutti sekaviestin MM-hopeaa Glasgow'ssa 2023.
Saavutuksia

Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats, Cyclingbase
Hiekkalaatikko (leikkipaikka)

Hiekkalaatikko
Lapsia leikkimässä hiekkalaatikolla.
Hiekkalaatikko on lasten leikkipaikka, jossa voidaan leikkiä hiekkaleikkejä esimerkiksi hiekkalapion, sangon ja hiekkamyllyn kanssa. Hiekkalaatikkoja rakennetaan esimerkiksi useimpiin leikkipuistoihin ja päiväkotien pihoille. Myös kerros- ja rivitalopihojen leikkipaikkavarustuksiin kuuluu usein hiekkalaatikko. Hiekkalaatikkoja on myös pientalojen pihoilla.
Hiekkalaatikko on yleensä nelikulmainen, puusta valmistettu ja sen reunojen korkeus alle 20 senttimetriä. Hiekkalaatikkohiekka on laadultaan muuraushiekkaa, joka on raekooltaan 0–5 millimetriä. Hiekkalaatikon alla voidaan pintamaan ja hiekan erottimena käyttää suodatinkangasta. Hiekkalaatikon alla voidaan käyttää raekooltaan 5–12 mm olevaa sepeliä ja salaojitusta, jotta sadevesi ei jäisi hiekkalaatikkoon.
Terveyssyistä lemmikkieläimet tulee pitää poissa hiekkalaatikolta, eikä likaista lunta tulisi talvella kolata tai aurata laatikon päälle. Suojaksi voi hankkia päälle levitettävän peitteen. Leikkipaikan hiekka tulisi suositusten mukaan myös vaihtaa määräajoin, ettei siihen kertyisi ihmiselle haitallisia pieneliöitä ja mikrobeja.
Kotipihojen tarpeettomaksi jääneen hiekkalaatikon voi muokata esimerkiksi kasvimaaksi.
Hiekkalaatikko keksittiin 1800-luvun puolivälissä monipuoliseksi ja pienillekin lapsille sopivaksi leikkivälineeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiekkalaatikko (leikkipaikka) Wikimedia Commonsissa
Weather Report

| Weather Report |
| --- | --- |
 Etualalla vasemmalta oikealle Joe Zawinul, Wayne Shorter ja Jaco Pastorius. Takana perkussionisti Bobby Thomas jr. ja rumpali Peter Erskine
Tiedot
Toiminnassa:  1970–1986
Tyylilaji:  jazz, fuusiojazz, rock
Kotipaikka:   New York, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Joe Zawinul, kosketinsoittimet   Wayne Shorter, saksofoni  
Entiset jäsenet:  Miroslav Vitouš, kontrabasso, bassokitara (1970–1974)  Airto Moreira, lyömäsoittimet (1970–1971)  Alphonse Mouzon, rummut (1970–1971)  Dom Um Romão, lyömäsoittimet (1971–1974)  Eric Gravatt, rummut (1971–1973)  Greg Errico, rummut (1973)  Alphonso Johnson, basso (1974–1975)  Ishmael Wilburn, rummut (1974)  Skip Hadden, rummut (1974)  Alyrio Lima, lyömäsoittimet (1975)  Leon 'Ndugu' Chancler, rummut (1975)  Chester Thompson, rummut (1976)  Jaco Pastorius, bassokitara (1976-1982)  Michael Walden, rummut (1976)  Alex Acuña, rummut (1976-1977)  Don Alias, lyömäsoittimet (1976)  Manolo Badrena, lyömäsoittimet (1978)  Peter Erskine, rummut (1978-1986)  Erich Zawinul, lyömäsoittimet (1979)  Robert Thomas Jr., lyömäsoittimet (1980-1982)  Omar Hakim, rummut (1983-1985)  Victor Bailey, bassokitara (1983-1986)  Jose Rossy, lyömäsoittimet (1983-1984)  Mino Cinelu, lyömäsoittimet (1984-1986) 
Levy-yhtiö:  Columbia Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Weather Report (suom. ”säätiedotus”) oli merkittävä yhdysvaltalainen fuusiojazz-yhtye, joka toimi vuosina 1970–1986.
Monet Miles Davisin kanssa 1960-luvun lopussa työskennelleistä nuorista muusikoista perustivat 1970-luvulla omia fuusioyhtyeitään. Näistä yksi oli pianisti Joe Zawinulin ja saksofonisti Wayne Shorterin Weather Report. Yhtye aloitti suunnilleen siitä, mihin Davis oli jäänyt levyllään In a Silent Way. Muut jäsenet vaihtelivat paljon. Mukana oli aluksi basisti Miroslav Vitous ja rumpali Alphonso Mouzon. Sähköbasson kuuluisimpiin taitajiin kuuluva Jaco Pastorius oli mukana yhtyeessä vuosina 1976–1982. Yhtyeen noina vuosina julkaistut levyt ovat myös Pastoriuksen uran keskeisiä levytyksiä. Joe Zawinul oli yhtyeen johtohahmo. Vaikka Wayne Shorter on soittajana valovoimaisempi hahmo jazzin historiassa, Zawinulin sävellykset ja innovaatiot olivat yhtyeen varsinainen moottori. Myös Shorter ja Pastorius sävelsivät muutamia merkittäviä kappaleita.
Yhtyeen vaiheet

Yhtyeen ensimmäiset levyt olivat tyyliltään vahvasti kokeellisia. Niissä kokeiltiin erilaisia äänimaisemia (sähköpiano oli keskeinen soitin) ja improvisoitiin omituisten rumpukomppien päälle. Ensimmäisistä levyistä Weather Report ja I Sing the Body Electric ovat kokeellisen fuusion keskeisiä levyjä. Levyjen on usein katsottu jatkaneen siitä, mihin Miles Davis oli vuosikymmenen vaihteen fuusiolevyillään jäänyt. Ensimmäisellä levyllä lähdetään kehittämään avantgardemaista fuusiota eteenpäin, ja toinen levy sisältää vielä pidemmälle vietyjä kokeiluja äänimaisemilla, ja mukana on jo esimerkiksi syntetisaattoria ja Oregon -yhtyeen Ralph Towner vierailevana kitaristina. Levyn B-puoli on nauhoitettu livenä Tokiossa.
Tyyli alkoi pian muuttua populaarimmaksi: rumpukompit muuttuivat tasaisemmiksi, akustinen basso vaihtui sähköiseen ja sävellyksiin alkoi tulla vahvempia melodisia teemoja. Kolmas levy, Sweetnighter, vaihtaa yhtyeen suuntaa selvästi jazz-funkin suuntaan päin, mutta sitä pidetään yleensä jonkinlaisena siirtymäkauden julkaisuna. Tässä vaiheessa Miroslav Vitous jätti yhtyeen, koska ei innostunut soittamaan funk-bassokulkuja. Basistit ja rumpalit vaihtelivat Weather Reportissa muutenkin tiuhaan – pysyvää miehitystä ei onnistuttu löytämään.
Seuraava levy, Mysterious Traveller (1974), on  monipuolinen ja arvostettu levy, jossa on vaikutteita eri maiden etnisestä musiikista sekä 1970-luvun funkista. Pitkälle samoilla linjoilla jatkoi seuraavana vuonna ilmestynyt Tale Spinnin'. Vuoden 1976 Black Market otti runsaasti vaikutteita afrikkalaisesta musiikista. Levy lasketaan kuuluvaksi yhtyeen parhaisiin. Kaikista kuuluisin Weather Reportin levy on kuitenkin vuoden 1977 Heavy Weather, jossa yhdistyvät keskenään rock, jazz, sekä etniset rytmit. Levyn avausraita on Zawinulin säveltämä "Birdland", josta on tullut erittäin tunnettu kappale.
Heavy Weatherin jälkeen yhtye ei enää ylittänyt itseään. Seuraava levy, Mr. Gone (1978), sai Down Beat -lehden arvostelussa vain yhden tähden. Uusia levyjä tehtiin kuitenkin vielä vuoteen 1986 asti, jolloin Zawinulin ja Shorterin tiet lopullisesti erkanivat. Pastorius oli jättänyt yhtyeen jo vuonna 1982. Myöhempien aikojen nimekkäin tulokas yhtyeessä oli rumpali Peter Erskine.
2000-luvun alussa DVD-muodossa julkaistut live-tallenteet herättivät monien kannattajien keskuudessa toiveita yhtyeen uudelleenaloittamisesta, mutta toiveet kariutuivat Josef Zawinulin kuoltua syyskuussa 2007.
Diskografia

Weather Report (1971)
I Sing the Body Electric (1972)
Live In Tokyo (1972)
Sweetnighter (1973)
Mysterious Traveller (1974)
Tale Spinnin' (1975)
Black Market (1976)
Heavy Weather (1977)
Mr. Gone (1978)
8:30 (1979)
Night Passage (1980)
Weather Report (1982) (samanniminen kuin yhtyeen ensimmäinen levy)
Procession (1983)
Domino Theory (1984)
Sportin' Life (1985)
This Is This! (1986)
Live and  Unreleased (2002)
Best Of (2002)
Young And Fine Live (DVD 2004)
Forecast: Tomorrow (DVD 2006)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Weather Report Wikimedia Commonsissa
| n k Weather Report |
| --- | --- |
 Joe Zawinul  Wayne Shorter   Miroslav Vitouš  Airto Moreira  Alphonse Mouzon  Dom Um Romão  Eric Gravatt  Greg Errico  Alphonso Johnson  Ishmael Wilburn  Skip Hadden  Alyrio Lima  Leon 'Ndugu' Chancler  Chester Thompson  Jaco Pastorius  Michael Walden  Alex Acuña  Don Alias  Manolo Badrena  Peter Erskine  Erich Zawinul  Robert Thomas Jr.  Omar Hakim  Victor Bailey  Jose Rossy  Mino Cinelu 
Albumit:  Weather Report  I Sing the Body Electric  Live In Tokyo  Sweetnighter  Mysterious Traveller  Tale Spinnin'  Black Market  Heavy Weather  Mr. Gone  8:30  Night Passage  Weather Report  Procession  Domino Theory  Sportin' Life  This Is This!  Live and  Unreleased  Best Of  Young And Fine Live  Forecast: Tomorrow
Myroslav Skoryk

Myroslav Skoryk
Myroslav Myh’ailovytš Skoryk (ukr. Мирослав Михайлович Скорик; 13. heinäkuuta 1938 Lviv – 1. kesäkuuta 2020 Kiova) oli ukrainalainen säveltäjä.
Skoryk aloitti opiskelun Lvivin musiikkikoulussa vuonna 1945, mutta pari vuotta myöhemmin hänet karkotettiin vanhempineen Siperiaan. Hän pääsi kotiin vuonna 1955. Tämän jälkeen Skoryk hyväksyttiin Lvivin konservatorioon, jossa hän opiskeli sävellystä Stanislav Ljudkevytšin, Roman Simovytšin ja Adam Sołtysin johdolla. Vuosina 1960–1964 hän jatkoi opiskelua Moskovan konservatoriossa Dmitri Kabalevskin johdolla. Valmistumisensa jälkeen hän liittyi Lvivin konservatorion ja vuonna 1967 Kiovan konservatorion henkilökuntaan. Skoryk oli yksi merkittävimmistä sävellysprofessoreista Ukrainassa Borys Ljatošynskyin kuoleman (1968) jälkeen. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Jevhen Stankovytš, Ivan Karabyts, Oleh Kiva, Vadim Ylyn ja Osvaldas Balakauskas.
Skoryk pääsi vuonna 1968 Ukrainan säveltäjäliiton sihteeriksi ja 1980-luvun lopulla sen Lvivin-osaston johtoon. Vuodesta 1984 hän toimi Lvivin konservatorion sävellyslaitoksen johtajana ja Kiovan konservatorion professorina. Vuonna 2009 hän nousi Lvivin filharmonikkojen akateemisen sinfoniaorkesterin taiteelliseksi johtajaksi. Keväällä 2011 hänestä tuli Kiovan kansallisoopperan taiteellinen johtaja. Skoryk oli Ukrainan kansantaiteilija ja sai Taras Ševtšenkon kansallisen palkinnon yksiosaisella sellokonsertollaan (1983). Hän oli myös Ukrainan kansallisen taideakatemian jäsen ja Ukrainan sankari.
Skoryk omaksui sekä perinteisempiä että avantgardistisia vaikutteita. Hänen musiikissaan oli myös jazztyyliä sekä folkloristisia piirteitä, jotka kuuluvat muun muassa Menneitten sukupolvien varjot -elokuvan musiikissa. Kansanomaiset vaikutteet tulivat etenkin Karpaattien alueen ja Ukrainan perinteistä. Yksi Skorykin läpimurtoteoksista oli ensimmäinen viulukonsertto (1969). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa raamatullinen ooppera Moses. Hänen muiden teostensa joukossa on baletteja, kantaatteja, soolosoitinteoksia, konserttoja eri soolosoittimille sekä Niccolò Paganinin 24 kapriisin orkesterisovitukset. Yksi hänen suosituimmista kappaleistaan on Melodia a-mollissa, jonka hän usein itsekin esitti pianistina ja kapellimestarina. Skorykin musiikkia on esitetty lukuisissa Euroopan maissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa, Australiassa, Japanissa ja Kiinassa.
Skorykin isoäidin sisko oli oopperalaulaja Solomija Krušelnytska.
Mr. Gone

| Mr>  Gone Weather Report |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Devonshire Sound Studios, North Hollywood, Kalifornia
 Julkaistu: 1978
 Tuottaja(t): Joe Zawinul, Jaco Pastorius
 Tyylilaji: fuusiojazz
 Kesto: 37.15
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Weather Reportin muut julkaisut
| Heavy Weather 1977 | Mr. Gone 1978 | 8:30 1978 |
Mr. Gone on fuusiojazz -yhtye Weather Reportin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1978. Albumi on tunnettu siitä, että Down Beat -lehti, joka oli ylistänyt yhtyeen aikaisempia levyjä, antoi Mr. Gonelle arvostelussaan ainoastaan yhden tähden. Albumia kritisoitiin muun muassa äänimaailman yli-orkestraatiosta ja kappaleiden eriskummallisista nimistä.
Kaupallisesti albumi menestyi kuitenkin melko hyvin, johtuen suurimmaksi osaksi edellisen albumin, Heavy Weatherin suurmenestyksestä, ja albumi ylsikin Billboard-listalla sijalle #52.
Kappaleet

The Pursuit of the Woman in the Feathered Hat (Zawinul) – 5:03
River People (Pastorius) – 4:50
Young and Fine (Zawinul) – 6:55
The Elders (Shorter) – 4:21
Mr. Gone (Zawinul) – 5:26
Punk Jazz (Pastorius) – 5:09
Pinocchio (Shorter) – 2:26
And Then (Zawinul) – 3:22
Kokoonpano

Joe Zawinul – ARP 2600 -syntetisaattori, Rhodes 88 -sähköpiano, piano, polyfoninen Oberheim-syntetisaattori, Prophet 5 -syntetisaattori, Mu-Tron -efektitmelodika, kalimba, melodika, akustinen piano
Wayne Shorter – sopraano- ja tenorisaksofoni
Jaco Pastorius – bassokitara, rummut (kappaleissa 1 & 2)
Peter Erskine – rummut (kappaleissa 1 & 7)
Manolo Badrena – rummut, lyömäsoittimet
Tony Williams – rummut (kappaleissa 5 & 6)
Steve Gadd – rummut (kappaleissa 5 & 8)
| n k Weather Report |
| --- | --- |
 Joe Zawinul  Wayne Shorter   Miroslav Vitouš  Airto Moreira  Alphonse Mouzon  Dom Um Romão  Eric Gravatt  Greg Errico  Alphonso Johnson  Ishmael Wilburn  Skip Hadden  Alyrio Lima  Leon 'Ndugu' Chancler  Chester Thompson  Jaco Pastorius  Michael Walden  Alex Acuña  Don Alias  Manolo Badrena  Peter Erskine  Erich Zawinul  Robert Thomas Jr.  Omar Hakim  Victor Bailey  Jose Rossy  Mino Cinelu 
Albumit:  Weather Report  I Sing the Body Electric  Live In Tokyo  Sweetnighter  Mysterious Traveller  Tale Spinnin'  Black Market  Heavy Weather  Mr. Gone  8:30  Night Passage  Weather Report  Procession  Domino Theory  Sportin' Life  This Is This!  Live and  Unreleased  Best Of  Young And Fine Live  Forecast: Tomorrow
Takasago (1897)

| Takasago / 吉野 |
| --- | --- |
 Takasago

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Armstrong Whitworth, Elswick
Kölinlasku:  huhtikuu 1896
Laskettu vesille:  18. huhtikuuta 1897
Palveluskäyttöön:  17. toukokuuta 1898
Poistui palveluskäytöstä:  upposi osuttuaan miinaan 13. joulukuuta 1904
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 227 t
Pituus:  118,2 m (vesiraja)
Leveys:  14,78 m
Syväys:  5,18 m
Koneteho:  15 500 hv
Nopeus:  23,5 solmua
Miehistöä:  425
Aseistus
Aseistus:  2 × 203 mm/L45 type 41 -tykkiä 10 × Armstrong QF 4,7″/40-tykkiä 12 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykkiä 6 × QF 3 naulan Hotchkiss 5 × 18″ torpedoputkea
Takasago (jap. 高砂) oli keisarillisen Japanin laivaston syyskuussa 1893 valmistunut panssarikansiristeilijä, joka tuhoutui osuttuaan Port Arthurin edustalla miinaan 13. joulukuuta 1904.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1896 hankinnoissa Armstrong Whitworthilta Elswickistä, missä köli laskettiin huhtikuussa 1896 telakkanumerolla 660. Alus laskettiin vesille vuotta myöhemmin 18. toukokuuta ja valmistui 17. toukokuuta 1898.
Suunnittelu

Alus perustui aiemmin Armstrong Whitworthilta tilattuun Yoshinoon. Sen mitat, propulsiojärjestelmä ja toimintamatka (4 000 merimailia 10 solmun nopeudella) olivat samat kuin edeltäjällä. Yoshinon neljä 6 tuuman tykkiä korvattiin kahdella Armstrongin 8 tuuman 45 kaliiperin (203 mm) tykillä, jotka asennettiin keskilinjaan etu- ja takakannelle. Apuaseina aluksissa oli 12 kappaletta 4,7 tuuman tykkejä. Aluksen raskas aseistus heikensi merikelpoisuutta ja vakautta, mikä korjattiin Kasagi-luokassa lisäämällä alusten kokoa ja uppoumaa.
Aluksen suojana oli keskeltä 144 millimetrin panssarikansi, joka oheni reunoille mennessä 89 millimetriin. Tulenjohto tornia suojasi 114 millimetrin panssarointi samoin kuin pääaseita.
Palvelus

Alus lähti 25. toukokuuta Britteinsaarilta ja saapui 14. elokuuta Yokosukan laivastotukikohtaan. Se osallistui 1900 boksarikapinan kukistamiseen ja tuki joukkojen maihinnousua Tianjiniin, minkä jälkeen se oli Shanghaissa.
Alus lähti 7. huhtikuuta 1902 panssariristeilijä Asaman, joka oli osaston komentajan kontra-amiraali Ijuin Gōrōn lippulaivana, ja hävittäjä Asashion kanssa Singaporen, Colombon, Suezin, Maltan ja Lissabonin kautta Britteinsaarille kuningas Edward VII:n kruunajaisiin sekä maiden tekemän liittosopimuksen juhlistamiseksi. Osallistuttuaan 24.-27. kesäkuuta Spitheadissä pidettyyn laivastokatselmukseen. Alukset vierailivat paluumatkalla Gibraltarilla, Napolissa, Adenissa, Colombossa, Singaporessa, Bangkokissa ja Hongkongissa. Alukset saapuivat 26. marraskuuta 1902 Japaniin.
Venäjän ja Japanin sodan alettua Takasago oli Japanin 1. laivaston 3. divisioonan komentajan amiraali Dewa Shigetōn lippulaiva. Divisioonan muut alukset olivat Chitose, Kasagi ja Yoshino. Alus osallistui Port Arthurin sulun valvontaan, jolloin sen miehistö valtasi 9. helmikuuta Port Arthurin edustalla Russian Far East Shipping Companyn höyrylaivan SS Manchurian, joka liitettiin Japanin laivastoon nimellä Kantōmaru. Alus osallistui 10. maaliskuuta hyökkäykseen Venäjän keisarikunnan laivaston risteilijä Bayania vastaan. Takasago osallistui miinaan ajaneiden taistelulaivojen Yashima ja Hatsuse miehistöjen pelastamiseen 15. toukokuuta. Alus osallistui 10. elokuuta Keltaisenmeren taisteluun.
Lokakuussa alus palasi Japaniin huollettavaksi. Palatessaan tiedustelumatkalta partioalueelleen yöllä 12. joulukuuta alus osui miinaan 37 merimailia Port Arthurista etelään. Aluksen ammusvarasto räjähti, minkä jälkeen aluksen saama vuoto ei ollut hallittavissa ja pelastuveneitä ei voinut laskea kovan merenkäynnin vuoksi. Alus upposi vieden mukanaan 273 miehistönjäsentä. Risteilijä Otowan miehistö pelasti merestä 162 henkeä mukaan lukien aluksen päällikkö, vaikka lumisade haittasi näkyvyyttä. Alus oli viimeinen sodan aikana tuhoutunut suurehko japanilainen sotalaiva.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Suma-luokka | Keisarillisen Japanin laivaston panssarikansiristeilijät | Seuraaja: Kasagi-luokka |
Weather Report (vuoden 1982 albumi)

| Weather Report (1982) Weather Report |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1981 The Power Station, New York
 Julkaistu: helmikuussa 1982
 Tuottaja(t): Joe Zawinul, Jaco Pastorius, Wayne Shorter
 Tyylilaji: fuusiojazz
 Kesto: 41.04
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Weather Reportin muut julkaisut
| Night Passage 1980 | Weather Report (1982) 1982 | Procession 1983 |
Weather Report on fuusiojazz-yhtye Weather Reportin yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1982. Albumi on samanniminen kuin yhtyeen ensimmäinen studioalbumi Weather Report.
Kappaleet

"Volcano for Hire" (Zawinul) – 5:25
"Current Affairs" (Zawinul) – 5:54
"N.Y.C. (41st Parallel/The Dance/Crazy About Jazz)" (Zawinul) – 10:11
"Dara Factor One" (Zawinul) – 5:25
"When It Was Now" (Shorter) – 4:45
"Speechless" (Zawinul) – 5:58
"Dara Factor Two" (Zawinul/Shorter/Pastorius/Erskine/Thomas Jr.) – 4:27
Kokoonpano

Josef Zawinul – kosketinsoittimet
Wayne Shorter – tenori and soprano saksofonit
Jaco Pastorius – bassokitara, perkussiot
Peter Erskine – rummut
Robert Thomas Jr. – perkussiot
| n k Weather Report |
| --- | --- |
 Joe Zawinul  Wayne Shorter   Miroslav Vitouš  Airto Moreira  Alphonse Mouzon  Dom Um Romão  Eric Gravatt  Greg Errico  Alphonso Johnson  Ishmael Wilburn  Skip Hadden  Alyrio Lima  Leon 'Ndugu' Chancler  Chester Thompson  Jaco Pastorius  Michael Walden  Alex Acuña  Don Alias  Manolo Badrena  Peter Erskine  Erich Zawinul  Robert Thomas Jr.  Omar Hakim  Victor Bailey  Jose Rossy  Mino Cinelu 
Albumit:  Weather Report  I Sing the Body Electric  Live In Tokyo  Sweetnighter  Mysterious Traveller  Tale Spinnin'  Black Market  Heavy Weather  Mr. Gone  8:30  Night Passage  Weather Report  Procession  Domino Theory  Sportin' Life  This Is This!  Live and  Unreleased  Best Of  Young And Fine Live  Forecast: Tomorrow
New York World Building

New York World Building 1890-luvulla, vasemmalla New Yorkin kaupungintalo.
New York World Building (myös Pulitzer Building) oli New Yorkin Manhattanilla sijainnut varhainen pilvenpiirtäjä. Valmistuessaan vuonna 1890 se oli maailman korkein tornitalo. Se sijaitsi Park Row’n ja Frankfort Streetin kulmassa New Yorkin kaupungintalon vieressä.
New York World Buildingin rakennutti New York World -lehden toimitaloksi sen omistaja Joseph Pulitzer. Arkkitehti George B. Postin suunnittelema talo rakennettiin vuosina 1889–1890. Sen korkeus oli 94 metriä mukaan lukien kupolin huipulla ollut lyhty. Sitä ennen New Yorkin korkein rakennus oli ollut Trinity Church -kirkon torni. Kerroksia talossa oli ilmeisesti 16 tai 18, joskin New York World itse ilmoitti määräksi 26. Lehden paino oli alimmissa kerroksissa, toimitus ylimmissä kerroksissa ja Pulitzerin työhuone huipulla kupolin toisessa kerroksessa. Välikerrokset vuokrattiin ulkopuolisille. Park Row -kadulla ja sen lähistöllä oli muitakin sanomalehtien toimituksia, ja se tunnettiin lempinimellä Newspaper Row.
New York World Building oli maailman korkein tornitalo vuoteen 1894, jolloin Manhattanille rakennettu Manhattan Life Insurance Building ohitti sen korkeuden. Talousvaikeuksiin ajautunut New York World lakkautettiin vuonna 1931, ja New York World Building purettiin vuonna 1955 Brooklynin sillalle johtavan ajorampin tieltä.
Taloon vuonna 1908 hankittu Vapaudenpatsasta esittävä ikkunalasimaalaus on säilynyt, sillä Columbia School of Journalism osti sen hieman ennen rakennuksen purkamista vuonna 1954. Se on nykyään esillä salissa, jossa Pulitzer-palkinnon voittajat julkistetaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta New York World Building Wikimedia Commonsissa
New York World Building CultureNow (englanniksi)
The World Building Columbia University Libraries (englanniksi)