stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaarlo Silanen

| Kaarlo Silanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1877 Kuopio
Kuollut: 21. maaliskuuta 1931 (53 vuotta) Viipuri
Ammatti:  näyttelijä, näyttämöjärjestäjä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1898–1929
Kaarlo Silanen (15. heinäkuuta 1877 Kuopio – 21. maaliskuuta 1931 Viipuri) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Suomalaisessa Maaseututeatterissa suosittuna ja kansanomaisena koomikkona vuodesta 1899 vuoteen 1929.
Ura

Silasen vanhemmat olivat Fredrik Silanen ja Hilda Sutinen. Ennen näyttämöuraansa hän toimi ravintola-alalla. Silanen työskenteli Kansanteatterissa 1898–1899, minkä jälkeen hänellä oli kiinnitys Suomalaiseen Maaseututeatteriin ja sitä seuranneeseen Viipurin Näyttämöön aina kevääseen 1929, jolloin hän erosi näyttämöltä. Silanen toimi teatterin näyttämömestarina ja järjestäjänä, ja näytteli ohessa.
Silasen rooleja olivat muun muassa Seitsemän veljeksen kanttori, Jääkärin morsiamen Mikko ja Kihlauksen Eenokki.
Silasen taiteellinen rekisteri oli kapea, mutta hän hallitsi rauhallisen leppeän komiikan ja onnistui tavoittamaan vankan aitouden. Siten hän sai roolinsa omintakeisiksi ja luonnontuoreiksi suorituksiksi. Silasen puoliso Fanny Silanen työskenteli Viipurin Näyttämön puvustossa, ja lopetti niin ikään 1929.
Aiheesta muualla

Kaarlo Silasen 20-vuotistaiteilijajuhlan muistolahjaksi saama savukekotelo vuodelta 1918, Lappeenrannan museot, Wiipuri-museon kokoelma (Finna)
Keitele (täsmennyssivu)

Keitele voi tarkoittaa seuraavia:
Keitele, kunta Suomessa
Keitele, järvi Suomessa
Keitele Group, suomalainen metsäteollisuusyritys
Keitele, Akseli Gallen-Kallelan maalaus
Jukka Keitele (s. 1961), pankkiiri ja toimittaja
Olavi Keitele (1926−1987), ammattiyhdistysjohtaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Keitele”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kalervo Tuukkanen

| Kalervo Tuukkanen |
| --- | --- |
 Kalervo Tuukkanen 1950-luvun lopulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1909 Mikkeli
Kuollut: 12. heinäkuuta 1979 (69 vuotta) Helsinki
Muusikko
Tyylilajit:  länsimainen taidemusiikki 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
| Mitalit> Maa:   Suomi.Musiikki. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Musiikki. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Musiikki. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Musiikki. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | yksin- ja kuoromusiikki |  |
Kalervo Tuukkanen (14. lokakuuta 1909 Mikkeli – 12. heinäkuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen taidemusiikin säveltäjä. Hän voitti hopeaa Lontoon kesäolympialaisten 1948 taidelajien yksin- ja kuoromusiikin sarjassa teoksellaan Karhunpyynti.
Henkilöhistoria

Tuukkasen vanhemmat olivat ylikonduktööri Otto Wilhelm Tuukkanen ja Anna Härkönen ja puoliso vuodesta 1935 Gunhild Katharina Sigfrids. Hän tuli ylioppilaaksi 1928 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1933. Sävellysopintoja Tuukkanen harjoitti Leevi Madetojan johdolla mutta opiskeli myös Helsingin konservatoriossa.  Madetojasta Tuukkanen julkaisi myöhemmin myös elämäkerran. Säveltämisen ohessa hän toimi kapellimestarina, kuoron- ja orkesterinjohtajana sekä musiikin- ja laulunopettajana ja oli perustamassa muun muassa Suomen Säveltäjät ry:tä, jonka sihteeri hän oli vuodesta 1945. Tuukkanen julkaisi myös muun muassa aforismikokoelman Tuumailuja (1960). Hän perusti edelleen toimivan Helsingin Laulu -sekakuoron vuonna 1951. Sävellyskonsertit Tuukkanen piti Viipurissa 1937 ja Helsingissä 1939 ja 1945.
Tuotanto > Sävellyksiä ja sovituksia

Tuukkanen sävelsi kaikkiaan kuusi sinfoniaa ja kolme konserttoa (kaksi viululle ja yhden sellolle). Hänen sävellyksiään ovat muun muassa seuraavat:
Sinfoninen runo Kalvean immen tarina, 1935-1936
Serenata giocosa, 1937
Sinfoninen fantasia, 1938–1939
Pieni sarja, 1939
Romanttisia tuokiokuvia I–II, 1940
Teini-sarja, 1940
Luonnekuvia kolmesta muskettisoturista I–IV, 1942
Näyttämömusiikkia Kaj Munkin näytelmään Rakkaus 1942, Toivo Pekkasen teokseen Ihmisen tie 1944 ja Ainikki Kiven satunäytelmään Kultainen karpalo, 1945
Viulukonsertto, 1943
Sinfonia, 1944
Sinfonia Meri, 1952
Kantaatteja
Yksin- ja kuorolauluja, mukaan lukien laulut Aleksis Kiven sanoihin kuten Ikävyys, Sunnuntai ja Oravan laulu
Kansanlaulusovituksia
Tuotanto > Kirjallisia teoksia

Leevi Madetoja: Suomalainen säveltäjäpersoonallisuus, WSOY, 1947.
Tuumailuja, 1960.
Tuuma tuumalta, 1964.
Forum artis: Taiteilijajärjestöjen keskusliitto (toim.), Forum artis, 1973.
Aiheesta muualla

Tuukkanen FIMIC:n sivuilla.[vanhentunut linkki]
Tuukkasesta Helsingin Laulun sivuilla. (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuukkanen, Kalervo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Karhunpyynnin op. 31 partituurin ensimmäinen sivu. Sävellys voitti hopeaa Lontoon olympialaisten taide­kilpailussa 1948.
Kalervo af Ursin

| Kalervo af Ursin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1920 Emäsalo, Porvoon maalaiskunta
Kuollut: 22. joulukuuta 2004 (84 vuotta) Espoo
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Pituus:  184 cm
Laji:  Korkeushyppy
Seura:  Helsingin Kisa-Veikot (–1946) Tampereen Pyrintö (1947, 1956–) Idrottsklubben-32 (1948–1955)
Kilpauran kesto:  1936–1957
Saavutukset
Ennätykset:  Korkeushyppy 198 (1945)
Kalervo Gunnar af Ursin (30. kesäkuuta 1920 Porvoon maalaiskunta, Emäsalo – 22. joulukuuta 2004 Espoo) oli suomalainen korkeushyppääjä ja urheiluvalmentaja.
Juniorina Euroopan huippuja korkeushypyssä

Nuoruusvuosien urheiluharrastuksia olivat voimistelu, käsipallo, maastojuoksu ja hiihto. Lisäksi hän edusti Helsingin Palloseuraa jääpallomaalivahtina seuran pelatessa mestaruussarjassa kaudella 1939.
Af Ursin oli aikansa lahjakkain suomalaishyppääjä. Hän voitti junioritasolla viisi peräkkäistä SM-kultaa vuosina 1936–1940. Vuonna 1936 vain 16-vuotiaana hän opetteli amerikkalaisen haarapyörähdystyylin halliten sen ensimmäisenä suomalaisena. Vuonna 1939 hän hyppäsi Euroopan junioriennätyksen 195 cm.
Sodassa

Sodassa af Ursin taisteli jatkosodan loppuvaiheen Kuuterselän, Siiranmäen ja Ihantalan taistelut. Jatkosodan aikana hän lisäksi palellutti pahoin molemmat jalkansa. Siitä huolimatta hän jatkoi sodan jälkeen hyppyuraansa.
Takaisin korkeushyppääjäksi

Kesällä 1945 af Ursin hyppäsi Pihlavalla uransa parhaan tuloksen 198 cm, joka oli sen vuoden maailmantilastossa seitsemänneksi paras tulos. Maaotteluita kertyi hänen urallaan kaikkiaan viisi.
Kalevan kisoissa af Ursin esiintyi vuoteen 1957 asti kaikkiaan 20 kertaa parhaina saavutuksina mestaruus Jyväskylässä 1950. Ensimmäinen SM-mitali tuli kesällä 1938 Kotkaksen ja Kaliman jäljessä. Vielä 33-vuotiaana hän sijoittui vuoden 1953 Kalevan kisoissa kolmanneksi tuloksella 185 cm. Kaikkiaan SM-mitaleita kertyi 10 kappaletta.
Seuratasolla af Ursin edusti HKV:tä, Tampereen Pyrintöä ja helsinkiläistä IK-32:a.
Valmentajana

Aktiiviuransa loppuvaiheessa 1950-luvulla af Ursin toimi SUL:n Hämeen piirin koulutusohjaajana. Hän oli ensimmäinen suomalainen, joka saavutti Mainzin urheilukorkeakoulun loppututkinnon. Vuonna 1960 hän siirtyi SFI:n koulutusohjaajaksi ja päävalmentajaksi vuosina 1961–1976. Hänen parhaita valmennettaviaan olivat Nina Wärn-Holmen, Reijo Ståhlberg, Mona-Lisa Strandvall-Pursiainen, Bo Grahn, Olof Nyman ja Rune Holmen.
Valmentajauransa aikana af Ursin kirjoitti useita teoksia ja oli suosittu luennoitsija. Hän oli perustamassa vuonna 1975 Suomen Valmentajat ry:tä ja valittiin aikanaan yhdistyksen kunnianpuheenjohtajaksi.
Karl Gotthelf von Hund und Altengrottkau

| Karl Gotthelf von Hund und Altengrottkau |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. syyskuuta 1722 Mönau, Saksin vaaliruhtinaskunta
Kuollut: 8. marraskuuta 1776 (54 vuotta) Meiningen, Saksi-Meiningenin herttuakunta
Karl Gotthelf von Hund und Altengrottkau (11. syyskuuta 1722 Mönau, Saksin vaaliruhtinaskunta – 8. marraskuuta 1776 Meiningen, Saksi-Meiningenin herttuakunta) oli saksalainen vapaaherra, kartanonomistaja ja vapaamuurari. Von Hundin vuonna 1751 perustama "ankaran kuuliaisuuden" (Strict Observance) vapaamuuraririitti rakensi legendaa temppeliritarien ja vapaamuurariuden väitetystä yhteydestä ja on monien vapaamuurariuden ritariasteiden alkuperä.
Elämä

Von Hund oli 20-vuotiaana Kölnin vaaliruhtinaan kamariherra, sittemmin Saksin vaaliruhtinaan kamariherra, valtioneuvos ja keisarin neuvonantaja.
Von Hund sai mahdollisesti ritarin arvon maanpaossa olleilta Stuartin suvun kannattajilta. Von Hund väitti, että hänet oli ottanut ritarikuntaan "punaisen sulan ritari", joka saattoi olla jakobiitti Alexander Seton, tunnetaan myös nimellä Alexander Montgomery, 10. Eglintonin jaarli. Vuonna 1751 von Hund perusti Löbaussa loosin Aux trois Colonnes ja skottilaisen chapterin. Seitsenvuotisen sodan jälkeen hän joutui "Johnson" -nimisen henkilön vaikutuksen alaiseksi, joka väitti olevansa Jerusalemin ritarikunnan suurpriori, mutta joka sittemmin paljastui huijariksi. Von Hundin aikana "ankaran kuuliaisuuden" riitti hallitsi saksalaista vapaamuurariutta, ja siitä tuli muiden riittien kehitykseen vaikuttava voima. Riitti väitti olevansa temppeliritariaatteen jatkumo tulkitsemalla muurariutta uudelleen: vapaamuurarilegendan Hiram Abiff oli itse asiassa temppeliherrojen alipriori Carolus de Monte Carmel, jonka petturiveljet murhasivat, ja kaikki vapaamuurariuden symbolit jäljitettiin temppeliherroihin. Riitti oli kiistelty siitä, että se vaati tiukkaa kuuliaisuutta "tuntemattomille ylimmille" eli ritarikunnan johtajille, erityisesti suurmestariksi väitetylle Charles Edward Stuartille. Von Hund ei ollut huijari, sillä hän ei hyötynyt taloudellisesti riitin edistämisestä. Riitti levisi 1770-luvulla Ranskaan. Von Hundin kuoltua vuonna 1776 riitin johtoon nousi Södermanlandin herttua Kaarle (myöhemmin Ruotsin kuningas Kaarle XIII). Vapaamuurariuden ruotsalainen riitti rakentui von Hundin järjestelmän pohjalta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Gotthelf von Hund und Altengrottkau Wikimedia Commonsissa
Kairosmaja

Vuonna 1986 avattu Kairosmajan Revontulikappeli.
Kairosmaja on Kansan Raamattuseuran (KRS) toimintakeskus Lapissa. Se sijaitsee Pelkosenniemen kunnassa Pyhätunturin juurella. Sana kairos on kreikkaa ja tarkoittaa (Jumalan) aikaa. Kairosmaja on aloittanut toimintansa vuonna 1974. Siellä on monipuoliset liikuntamahdollisuudet: talvisin järjestetään hiihtoviikkoja sekä kesäisin ja syksyisin patikkaviikkoja. Lisäksi on runsaasti muuta toimintaa. Majalla on myös mahdollisuus majoittua osallistumatta toimintaan. Kairosmajan yhteydessä on Revontulikappeli, jossa järjestetään hengellisiä tilaisuuksia ja konsertteja.
Kansan Raamattuseura oli jo 1960-luvulla järjestänyt hiihto- ja patikkaleirejä Lapissa lähinnä Äkäslompolossa. Eräs leirien vetäjistä, Erkki Leminen, sai KRS:ltä pyynnön etsiä Lapista omaa leirikeskusta. Vuonna 1973 Leminen löysi Pelkosenniemen kunnan hirsikämpän Pyhäjärven rannalta. Valituskierroksien jälkeen keväällä 1974 KRS sai ostettua majan kunnalta. Leminen nimesi päiväkirjaansa majan Kairosmajaksi, koska oli lukenut, että psykiatriassa kairos tarkoittaa uudestisyntymisen tapaista parantumista ja kuullut, että kreikaksi se tarkoittaa "aikaa, Jumalan hetkeä, otollista aikaa".
Aiheesta muualla

Kairosmajan verkkosivut
Keiteleen kirjasto

| Keiteleen kirjasto |
| --- | --- |
 Keiteleen kirjasto.
Sijainti:  Koulutie 1, 72600 Keitele 
Tyyppi:  kunnankirjasto
Perustettu:  1881
Kokoelman koko:   45 619 (2019)
Lainauksia vuodessa:   36 123 (2019)
Asiakkaita:   825 (2019)
Budjetti:   0,201 milj. euroa (2019)
Työntekijöitä:   2,4 (2019)
Kotisivut
Keiteleen kirjasto on Keiteleen kirkonkylässä toimiva yleinen kirjasto. Se kuuluu Ylä-Savon kirjastoverkko Rutakkoon, jonka tarjontaa jäsenkuntien asukkaat voivat hyödyntää.
Keiteleen ensimmäinen kirjasto perustettiin vuonna 1881. Nykyinen kirjastorakennus on vuodelta 1985. Kirjastorakennuksessa sijaitsee myös Talligalleria-näyttelytila.
Kirjaston naapurustossa sijaitsee esimerkiksi Nilakan yhtenäiskoulu.
Jules Massenet

Jules Massenet
Jules-Émile-Frédéric Massenet (12. toukokuuta 1842 Montaud, Saint-Étienne – 13. elokuuta 1912 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. Massenet tunnetaan nykyään eritoten oopperoistaan.
Nuoruus

Opiskeltuaan Ambroise Thomas’n johdolla Pariisin konservatoriossa Massenet voitti Prix de Romen ja muutti kolmeksi vuodeksi Roomaan. Italiassa hän meni naimisiin ja tapasi muun muassa Franz Lisztin. Hänen ensimmäinen oopperansa oli yksinäytöksinen Grand’Tante Opéra-Comiquessa 1867. Ranskan–Preussin sodan sytyttyä Massenet palveli sotilaana, mutta palasi vuoden kuluttua sävellystyöhön.
Menestysvuodet

1870-luvun alun kahdella oopperalla, Don César de Bazanilla ja Marie-Magdaleinella, Massenet nousi valokeilaan saaden tunnustusta muun muassa Tšaikovskilta ja Gounod’lta. Suursuositussa Manonissa Massenet käytti johtoaiheita, minkä vuoksi häntä nimitettiin ”Mademoiselle Wagneriksi” – ehkä hieman kateudestakin, sillä Massenet oli tällöin Ranskan suosituin oopperasäveltäjä. Seuraavat oopperat Le Cid, Le Mage ja Esclarmonde eivät menestyneet, mutta vuoden 1892 Werther sai jälleen suuren suosion.
Menestysvuodet > Massenet opettajana

Vuosina 1878–1892 Massenet toimi Pariisin konservatoriossa professorina opettaen sävellystä. Hänen kuuluisimpia oppilaitaan ovat olleet Paul Vidal, George Enescu, Ernest Chausson ja Gustave Charpentier ja suomalainen Armas Järnefelt.
Myöhemmät vaiheet

Joksikin aikaa Massenet siirtyi verismo-oopperoihin, mutta palasi vanhaan, kevyempään ja runollisempaan tyyliinsä. Ranskalaiset musiikkivirtaukset olivat kuitenkin muuttaneet suuntaa, eivätkä Massenet’n vuosisadan vaihteen jälkeen sävelletyt oopperat ehkä Don Quichottea lukuun ottamatta saavuttaneet menestystä.
Thérèse on kaksinäytöksinen 70 minuuttia kestävä ooppera, joka sijoittuu Ranskan vallankumoukseen.
Teokset

Oopperoiden lisäksi Massenet sävelsi myös balettimusiikkia, oratorioita ja kantaatteja, orkesteriteoksia sekä lauluja. Vincent d’Indy kuvaili hänen varhaisempia oopperoitaan ja oratorioitaan ”puoliuskonnollisesti eroottisiksi”. Massenet antoi itsekin ymmärtää ettei juuri perusta ”jeesushömpötyksistä”, mutta tekevänsä niitä mikäli yleisö niin haluaa. Hänen teoksistaan voi löytää myös itämaisia vaikutteita koko uran ajalta.
Teokset > Oopperat

Grand’Tante (1867)
Don César de Bazan (1872)
Marie-Magdaleine (1873)
Bérengère et Anatole (1876)
Le Roi de Lahore (1877)
La Vierge (1880)
Hérodiade (1881)
Manon (1884)
le Cid (1885)
Esclarmonde (1889)
Werther (1892)
Thaïs (1894)
Le Portrait de Manon (1894)
La Navarraise (1894)
Sapho (1897)
Cendrillon (1899)
Grisélidis (1901)
Le Jongleur de Notre-Dame (1902)
Chérubin (1905)
Thérèse (1907)
Don Quichotte (1910)
Roma (1912)
Panurge (1912)
Cléopatre (1914)
Amadis (1922)
Massenet’sta sanottua

”Niin kuin jokaisella italialaisella muusikolla on itsessään pieni osa Verdiä tai Puccinia, kantaa jokainen ranskalainen sydämessään vähän Massenet’ta.” – Francis Poulenc
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Massenet-sivusto
Jules Massenet International Music Score Library Project (englanniksi)
Cendrillonin eli Tuhkimon juliste vuodelta 1899.
Savijärvi (Pihtipudas)

| Savijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Pihtipudas
Koordinaatit:  63°33′22″N, 25°09′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Alvajärven valuma-alue (14.48)
Laskujoki:  Savijoki 
Järvinumero:  14.487.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  120,4 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  540 m  
Rantaviiva:  2,946 km  
Pinta-ala:  19,518 ha  
Tilavuus:  0.000074 km³ 
Keskisyvyys:  0,38 m  
Suurin syvyys:  0,7 m  
Saaria:  1 
 fiSavijärvi 
Savijärvi  on Keski-Suomessa Pihtiputaalla  Särkiperän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,1 kilometriä pitkä, 540 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 19,5 hehtaaria. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 74 300 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,4 metriä ja suurin syvyys on 0,7 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Alvajärven valuma-alueella (14.48), jonka Vuohtojärven valuma-alueeseen (14.487) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,4 metriä mpy.
Kapea tekoäly

Nykyaikaiset itsestään ajavat autot ovat esimerkki kapeasta tekoälystä.
Kapea tekoäly tai heikko tekoäly on tekoäly, joka  keskittyy yhteen kapeaan tehtävään. Sillä ei ole tietoisuutta, tahtoa eikä ymmärrystä oman alansa ulkopuolella. Nykyaikaiset tekoälysovellukset luokitellaan kaikki kapeaksi tekoälyksi. Kapea tekoäly keskittyy matkimaan ihmisten perustoimintoja, kuten asioiden muistamista, havaitsemista ja yksinkertaisten ongelmien ratkaisemista, toisin kuin vahva tekoäly, joka voi ajatella ja oppia itsenäisesti ja suoriutua lähes mistä vain tehtävistä.
Joitakin esimerkkejä kapeasta tekoälystä ovat shakkiohjelmistot ja -tietokoneet, robottiautot ja lääketieteen alalla käytettävät robottijärjestelmät. Kapeat tekoälyjärjestelmät ovat joskus vaarallisia, jos ne eivät toimi luotettavasti.
Kairon yliopisto

| Kairon yliopisto> جامعة القاهرة Jāmiʿa al-Qāhira |
| --- | --- |
  
 Kairon yliopiston aukio. Yliopiston porttien edessä kohoaa Kairon yliopiston vuoden 1955 marttyyrien muistomerkki.
 engl. University of Cairo 
Perustettu:  1908
Tyyppi:  Julkinen
Rehtori:  Mohamed Othman Elkhosht
Opiskelijoita:  252 000
Sijainti:  Giza City, Giza  Egypti (30.02760°N, 31.21014°E)
Sivusto:  www.cu.edu.eg
Kairon yliopisto (arab. جامعة القاهرة‎, Jāmiʿa al-Qāhira, engl. Cairo University; aikaisemmin tunnettu nimillä Egyptin yliopisto 1908–1940 ja Kuningas Fuad I:n yliopisto 1940–1952) on Egyptin merkittävin julkinen yliopisto, jonka pääkampus sijaitsee Gizassa. Yliopisto vihittiin vuonna 5. joulukuuta 1908.
Vuonna 2017 yliopistossa oli runsas 250 000 opiskelijaa, joista noin 10 300 suoritti ylempää korkeakoulututkintoa tai jatkotutkintoa. Yliopiston henkilökuntaa oli opiskelijoihin nähden suhteessa 1:46.
Kairon yliopisto arvioidaan yleensä tasoltaan Afrikan yliopistojen parhaimmistoon ja Egyptin parhaimmaksi tai parhaimpien joukkoon kuuluvaksi. Vuonna 2017 Kairon yliopisto oli parhaana yliopistona maastaan kansainvälisen Shanghain Jiao Tong -yliopiston ARWU-yliopistorankingissa, joka arvioi yliopiston 401.–500. korkeatasoisimmaksi yliopistoksi maailmassa.  Times Higher Education sijoitti Kairon yliopiston vuoden 2018 listallaan jaetulle 11. sijalle Afrikassa ja jaetulle 801.–1000. sijalle maailmassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kairon yliopisto Wikimedia Commonsissa
Kelly Parker

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kelly Parker |  Kelly Parker |  Kelly Parker |  |
Maa:   Kanada
Naisten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 |  |  |
Kelly Parker (s. 8. maaliskuuta 1981 Regina, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän pelasi Kanadan naisten maajoukkueessa 40 maaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Hän pelasi myös vuoden 2011 MM-kilpailuissa ja voitti kultaa saman vuoden Pan-Amerikan kisoissa. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Parker edusti seuratasolla muun muassa Sky Blue FC:tä, Western New York Flashiä ja Atlanta Beatiä sekä saksalaista SC Freiburgia.
Kantvik

Kantvik on kylä ja asuinalue Kirkkonummella. Se sai alkunsa 1960-luvulla Suomen Sokerin hankittua suuret maa-alueet ja rakennettua tehtaan Kantvikiin, Pikkalan lahden perukkaan. Kantvikin alkuperäiset asukkaat olivat pääosin sokeritehtaan työntekijöitä. Vuonna 2001 Dansuckerin ostettua Suomen Sokerin maa-alueet myytiin pääosin Kirkkonummen kunnalle, joka on kaavoittanut alueelle uusia asuinalueita vuonna 2003 valmistuneen Meri-Kantvikin ideasuunnitelman pohjalta.
Kantvik on viime vuosinamilloin? kasvattanut suosiotaan lapsiperheiden asuinpaikkana, ja se on yksi Kirkkonummen nopeimmin kasvavista kylistä.[lähde? ] Alueella toimii asukasyhdistys.
Kantvikissa on teollisuutta, kuten Suomen Sokerin tehdas, ja kasviöljytuotteita valmistava Apetit Kantvik Oy. Stömsbyn teollisuusalueelle suunnitellaan suurta veneiden talvisäilytysaluetta Helsingin kaupungin tarpeisiin sen omistamalle maalle.
Palvelut

Kantvikissa on myös ala-aste, päiväkoti ja lähikauppa. Muut palvelut kuten terveydenhuolto, kirjasto ja uimahalli sijaitsevat Kirkkonummen keskustassa, joka on noin viiden kilometrin päässä Kantvikista. Kantvikiin pääsee Kirkkonummen keskustasta linja-autolla.
Kantvikissa on Kirkkonummen kunnan nuorisotila, jonka yhteydessä on muun muassa kunnan omistama äänitysstudio yhtyeille. Nuorisotilassa on paljon aktiivista musiikinharrastusta.
Lähiliikunta-alue

Kantvikin koulun vieressä sijaitsee vuonna 2021 valmistunut Kantvikin lähiliikunta-alue. Alueella on tenniskenttä, katukoriskenttä, katusählykenttä, valaistu jääkiekkokaukalo ja luistinkenttä, ulkokuntoilulaitteita, lasten leikkipaikka, sekä hiekkapohjainen jalkapallokenttä. Lähiliikunta-alueen rakentaminen maksoi 906 000€.
Pururata

Kantvikin koulun lähellä sijaitsee  pururata, jota käytetään talvisin myös hiihtolatuna. Pururadan viereen valmistui vuonna 2022 frisbeegolfharrastaja Tero Raunion suunnittelema 9-väyläinen frisbeegolfrata.
Satama

Kantvikin rahtisatamassa käy noin 200 rahtilaivaa vuosittain. Vuosittain sataman kautta kulkee keskimäärin 850 000 tonnia rahtia. Rahdista pääosa on hiiltä, kipsiä ja raakasokeria.
Sokeritehtaan sataman yhteydessä on pieni pienvenesatama, jossa toimii kesäisin kahvila. Satamassa Kirkkonummen soutajat ry harjoittelee kirkkoveneillä osallistuakseen muun muassa Sulkavan Soutu-tapahtumaan. Satamaa pitää kotisatamanaan Kantvikin Purjehtijat.
Luonto ja kulttuuri

Kantvik on merenläheinen kylä, jonka läheisyydessä sijaitsee uimaranta. Uimaranta sijaitsee noin kahden kilometrin päässä Kantvikista Syväjärven rannalla. Meren rannalla uimarantoja ei toistaiseksi ole. Kantvikissa on myös useita röykkiöhautoja.
Karl Gerok

| Karl Gerok> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Karl Friedrich von Gerok
Syntynyt: 1815
Kuollut: 1890 Stuttgart
Ammatti:  runoilija, homileetti
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Karl Gerokin muistolaatta Stuttgartissa.
Karl Friedrich von Gerok, vuodesta 1868 von Gerok (1815–1890 Stuttgart) oli saksalainen hengellinen runoilija ja homileetti. Hänen tunnetuimpia runokokoelmiaan ovat Palmblätter (1857, suomennettu), Pfingstrosen (1864). Niissä on runsaasti runollista havaitsemusta, kieli on lennokasta, joskus retorista.
Gerok oli vuodesta 1868 Stuttgartissa ylihovisaarnaaja ja ylikonsistorineuvos. Hän julkaisi muutamia saarnakokoelmia, muun muassa Evangelienpredigten (1855) ja Epistelpredigten (1857), joita on julkaistu suomeksi neljänä kokoelmana nimellä Saarnoja. Mutta vielä tunnetumpi hän oli uskonnollisten laulujensa kokoelman Palmblätter ansiosta (1857, suom. Vihkonen palmunlehviä). Hänen muita teoksiaan ovat runokokoelmat Pfingstrosen (1866) ja Blumen und sterne (1868) sekä humoristiset kertomukset Jugenderinnerungen (1875). Runovalikoima Ausgewählte dichtungen ilmestyi 1907.
Palmblätter-kokoelma on ilmestynyt ruotsiksi 1871 ja yksi sen runo ”Die ausgeschüttete Narde. Nachruf en eine Frühvollendete”, ruotsiksi ”Den utgjutna nardusoljan, Grafkväde öfwer en tidigt fulländad vanderska” on pohjana Nathan Söderblomin kirjoittamalle virrelle "Se kärlek brast, och oljan är utgjuten". Virsi on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa. Virsi on suomennettu Ruotsin kirkon virsikirjassa "On tuoksuöljyn pullo särkyneenä", suom. William Snell 1966, uud. Anna-Maija Raittila 1968.