stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mílos
Maantiede

Mílos sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä noin 120 kilometriä itään Lakonian rannikosta. Se on Kykladien lounaisin saari. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Kímolos ja Polýaigos koillispuolella ja Antímilos luoteispuolella.
Saaren pinta-ala on noin 160 neliökilometriä, josta suurin osa on mäkistä maastoa. Korkein kukkula on Profítis Ilías (751 metriä) saaren länsiosassa. Kuten muutkin Kykladit, saari on tuliperäinen, mikä näkyy maastossa laavakivien yleisyytenä. Se näkyy myös saaren muodossa: siihen tunkeutuu luoteesta lahti, joka muodostaa luonnonsataman, jakaen saaren kahteen suurin piirtein yhtä suureen osaan. Saaren tulivuori on edelleen jossain määrin aktiivinen, ja saaren itäosassa onkin kuumia rikkilähteitä.
Maantiede > Hallinto, kaupungit ja kylät

Mílos kuuluu hallinnollisesti Míloksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria, kuten Antímilos.
Saaren suurimmat asutukset ovat pääsatama Adámantas (Adámas, 1 347 asukasta), Triovasálos (838), pääkylä Pláka eli Míloksen kylä (749), Péran Triovasálos (649), Trypití (540) ja Apollónia (Pollónia, 272). (Katso myös: Luettelo Míloksen kunnan kylistä.)
Historia > Esihistoria ja antiikki

Míloksen sijainti Kreikan mannermaan ja Kreetan välissä sekä sen laavalasivarannot tekivät saaresta tärkeän keskuksen pronssikaudella. Fylakopísta saaren koillisrannikolta on löydetty osa kaupungin muuria sekä minolainen palatsi, jossa on tärkeitä seinämaalauksia. Myös ruukkuja on löytynyt paljon. Historiallisella ajalla saaren asuttivat Lakoniasta tulleet doorilaiset. Vanhalla ajalla siellä sijaitsi Meloksen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis). Saarelta on löydetty useita tunnetuiksi tulleita antiikin ajan taideteoksia, ehkä tärkeimpänä niin kutsuttu Milon Venus eli Meloksen Afrodite.
Saarelta lähetettiin laivoja Salamiin taisteluun, vaikka Mílos ei ottanutkaan osaa Deloksen meriliittoon ja pyrki pysymään puolueettomana peloponnesolaissodassa. Vuonna 415 eaa. ateenalaiset valtasivat saaren ja surmasivat kaikki asekuntoiset saarelaiset. Naiset ja lapset ateenalaiset myivät orjuuteen tuoden tilalle 500 ateenalaista uudisasukkaiksi. Tapahtumista kertoo Thukydides tunnetussa Melos-dialogissaan, joka on osa hänen teostaan Peloponnesolaissota. Thukydides kuvaa, miten Ateenan valtio hylkäsi ne ihanteet, jotka sillä oli ollut sodan alkaessa, ja alkoi tavoitella vain omaa etuaan. Sodan loppupuolella spartalaiset asuttivat saaren jälleen lakonialaisilla, mutta se ei koskaan saavuttanut aiempaa vaurauttaan. Kristillisen ajan alkaessa Míloksella oli paljon juutalaisia, ja kristinusko levisi saarelle varhain.
Historia > Myöhempi historia

Latinalaisen keisarikunnan aikana saari oli osa Náxoksen herttuakuntaa. Saaren väkiluku, joka oli antiikin aikana luultavasti ollut hyvinkin korkea, laski koko 1900-luvun. Vuonna 2001 saaren väkiluku oli vain 4 771.
Nähtävyydet

Míloksen nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Míloksen arkeologinen museo; antiikin aikaiset kaupungin rauniot sekä niiden lähellä sijaitsevat Míloksen varhaiskristilliset katakombit, jotka ovat Kreikan varhaisin tunnettu kristillinen kohde; Fylakopín pronssikautisen kaupungin jäänteet; sekä Míloksen kaivosmuseo. Míloksen rannikolla on kalliomuodostelmia ja luolia, joille pääsee turistiveneillä.
Talous ja liikenne

Mílokselta kaivetaan ja myydään ympäri maailman perliittiä ja kaoliinia. Aiemmin saarelta kaivettiin myös rikkiä ja kipsiä. Antiikin aikana Míloksen aluna oli tunnettua. Saarella kasvaa appelsiinia, sypressejä sekä katajaa. Puuvillaa ja ohraa viljellään. Saari on kuitenkin suhteellisen kuiva.
Saaren pääsatama on Adámantas. Sieltä on yhteys muun muassa Pireukseen sekä lähisaarille. Míloksen lentoasema, josta on lentoja Ateenaan, sijaitsee saaren keskiosissa noin viisi kilometriä Adámantaksesta ja noin kahdeksan kilometriä Plákasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mílos Wikimedia Commonsissa
Kykladit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Amorgós  Anáfi  Ándros  Antíparos  Delos  Folégandros  Íos  Kéa  Kímolos  Kýthnos  Mílos  Mýkonos  Náxos  Páros  Santoríni Thíra  Sérifos  Sífnos  Síkinos  Sýros  Tínos 
Muut suuremmat saaret:   Antímilos  Despotikó  Donoúsa  Gyáros  Irakleiá  Káto Koufonísi  Kéros  Koufonísi  Makrónisos  Nikoúria  Pacheiá  Polýaigos  Ríneia  Schoinoúsa  Thirasía 
Pienet saaret:   Agía Kalí  Agía Paraskeví  Ágios Andréas, Kímolos  Ágios Andréas, Koufonísia  Ágios Artémios  Ágios Efstáthios  Ágios Geórgios  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Makáres  Ágios Nikólaos, Thíra  Ágios Spyrídonas  Akráthi  Almyronísi  Anánes  Áno Antikéri  Ánydros  Árgilos  Askaniá  Áspro  Aspronísi, Santoríni  Aspronísi, Schoinoúsa  Avelonísia Megálos Avelás  Mikrí Akradiá  Avoladonísi  Báos  Christianí  Daskalió  Diakoftó  Didými  Dipló  Drakonísi  Dryonísi  Dýsvato  Escháti  Evriókastro  Filídi  Foínisses  Ftená  Foúis  Gaïdouronísi  Galiátsos  Gavrionísia Akamátis  Alidonísi  Gáidaros  Megálo  Platý  Prásso  Tourlítis  Glarómpouta  Glaronísi, Gyáros  Glaronísi, Koufonísia  Glaronísi, Sérifos  Glaronísia  Gramvoússa  Kalógeroi, Kímolos  Kalógeroi, Tínos  Kalógeros  Kampána  Káravos  Kardiótissa  Kasséles  Káto Antikéri  Kávouras, Antíparos  Kávouras, Mýkonos  Kitrianí  Klidoúra  Klimatónisa  Kounelonísi  Krommýdi  Ktapódia  Lazaronísi  Lázaros  Makáres  Makrá  Makronísi  Manolonísi  Mantó  Marmaronísi  Mavronísi  Megáli Pláka  Megálo Viókastro  Megálos Refmatiáris  Mikrí Pláka  Mikronísi  Mikró Viókastro  Mikrós Avelás  Mikrós Refmatiáris  Moschonás  Náta  Néa Kaméni  Ofeidoússa  Palaiá Kaméni  Panagía  Panteronísi  Paximádi  Petalídi, Íos pohj.  Petalídi, Íos loun.  Pipéri  Pláka  Plakí  Planítis  Porí  Práso  Prasonísi, Íos  Prasonísi, Kímolos  Prasoúra  Psathonísi, Íos  Psathonísi, Sýros  Revmatonísi  Revmatonísia  Sáliagkos  Schinonísi  Serifopoúla  Sfontíli  Skylonísi  Strongylí, Antíparos  Strongylí, Makáres  Strongyló, Sýros Ermoúpoli  Strongyló, Sýros Poseidonía  Tetartonísi  Theotókos  Thermonísia  Tigáni  Toúrlos, Antíparos  Toúrlos, Páros  Tragonísi  Tría Adélfia  Tsimintíri  Tsouloúfi  Varvaronísi  Varvaroúsa  Venétiko  Voúlgari  Vous  Vryokastráki 
Míloksen saaren rantaa.
Klíman kylä Míloksella.
Masakatsu Miyamoto

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 4. heinäkuuta 1938
Syntymäpaikka: Ibaraki, Japani
Kuolinaika: 7. toukokuuta 2002 (63 vuotta)
Pelipaikka: Puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1961-1974 | Furukawa Electric |  |
Maajoukkue
| 1958-1971 | Japani | 44 (1) |
| Mitalit> Maa:  Japani. Olympialaiset .Miesten jalkapallo | Mitalit> Maa:  Japani. Olympialaiset .Miesten jalkapallo | Mitalit> Maa:  Japani. Olympialaiset .Miesten jalkapallo | Maa:  Japani> .Miesten jalkapallo |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | México 1968 | joukkuekilpailu |  |
Masakatsu Miyamoto (jap. 宮本 征勝; 4. heinäkuuta 1938 Ibaraki, Japani - 7. toukokuuta 2002) oli japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Miyamoto edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1958-1971. Hän osallistui muun muassa vuosien 1964 ja 1968 olympialaisiin, joista jälkimmäisissä Japani saavutti pronssia.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 1958 | 1 | 0 |
| 1959 | 8 | 0 |
| 1960 | 1 | 0 |
| 1961 | 6 | 0 |
| 1962 | 7 | 0 |
| 1963 | 4 | 0 |
| 1964 | 1 | 0 |
| 1965 | 2 | 1 |
| 1966 | 5 | 0 |
| 1967 | 1 | 0 |
| 1968 | 2 | 0 |
| 1969 | 2 | 0 |
1970: 0
| 1971 | 4 | 0 |
| Yhteensä | 44 | 1 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1964
1 Hosaka |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Hiraki |
5 Yamaguchi |
6 Suzuki |
7 Kami |
8 Kamata |
9 Tomizawa |
10 Ogi |
11 Mori |
12 Kawabuchi |
13 Yaegashi |
14 Watanabe |
15 Kamamoto |
16 T. Miyamoto |
17 Tsugitani |
18 Sugiyama |
21 Yokoyama |
Valmentaja Naganuma
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1968
1 Yokoyama |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Yamaguchi |
5 Kamata |
6 Suzuki |
7 Tomizawa |
8 Mori |
9 Ogi |
10 Yuguchi |
11 Yaegashi |
12 T. Miyamoto |
13 Watanabe |
14 Kuwahara |
15 Kamamoto |
16 Matsumoto |
17 Sugiyama |
18 Hamazaki |
Valmentaja Naganuma
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Japani
Aaron Mokoena

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aaron Mokoena |  Aaron Mokoena |  Aaron Mokoena |  |
Maa:   Etelä-Afrikka
Miesten jalkapallo
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Burkina Faso 1998 | Jalkapallo |  |
Aaron Mokoena (s. 25. marraskuuta 1980 Johannesburg) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Hän pelasi ammattilaisena Saksassa, Hollannissa, Belgiassa ja Englannissa kesään 2012 asti ja sen jälkeen vielä yhden kauden Etelä-Afrikassa. Hän lopetti uransa kesällä 2013
Mokoena pelasi kansainvälisellä urallaan 107 ottelua Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkueessa ja teki niissä yhden maalin. Hän on kaikkien aikojen eniten otteluita maansa maajoukkueessa pelannut pelaaja. Hän osallistui joukkueen mukana myös vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailuihin, joissa hän pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Leevi Moisander

Leevi Moisander
Leevi Veli Moisander (18. lokakuuta 1907 Muolaa – 29. toukokuuta 1997 Turku) oli Mannerheim-ristin ritari numero 113. Tähystäjäaliupseerina KevPsto 14:ssä palvellut Moisander nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 4. kesäkuuta 1943. Sotilasarvoltaan hän oli vääpeli. Sotien jälkeen Moisander työskenteli kiinteistönvälittäjänä.
Moládi

| --- | --- |
Muut nimet:  Moláthi (Μολάθι)
Sijainti:  37°48′36″N, 23°17′13″E, Aígina Saaret, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Diapória Nisiá, Argo-Saroniset saaret
Vesialue:  Saroninlahti
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,005 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Moládi (kreik. Μολάδι, myös Moláthi, Μολάθι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja tarkemmin Diapória Nisiá -saariin, ja sijaitsee Saroninlahdessa luoteeseen Aíginan saaresta, muiden Diapória Nisiá -saarten keskellä. Saaren pinta-ala on noin 0,005 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Moládi kuuluu Aíginan kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen.
Jabu Moleketi

Jabu Moleketi (s. 15. kesäkuuta 1957 Pimwille, Soweto, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen poliitikko. Hän oli apulaistalousministeri Thabo Mbekin hallituksessa 2004–2008.
Ennen virkamiesuraansa Moleketi oli mukana ANC:n sotilaallisessa Umkhonto we Sizwe -siivessä (MK). Tultuaan nimitetyksi Gautengin provinssihallituksen virkamieheksi Moleketi hakeutui virkansa ohella opiskelemaan Lontoon yliopistoon ja myöhemmin Harvardiin.
Moleketi oli mukana niiden hallitusten jäsenten ryhmässä, jotka erosivat seurauksena presidentti Mbekin eroamiselle 23. syyskuuta 2008. Tosin alkuun hän oli ilmoittanut aikomuksistaan pysyä virassa talousministeri Trevor Manuelin lailla. Marraskuussa 2008 uusi presidentti Kgalema Motlanthe nimitti Nhlanhla Nenen hänen tilalleen. Hänen vaimonsa Geraldine Fraser-Moleketi toimi samassa hallituksessa julkisen hallinnon ministerinä. Hänet korvasi Richard Baloyi 25. syyskuuta 2008.
Moleketi harrastaa juoksua ja on osallistunut useisiin maratoneihin.
Liettuan poliittinen järjestelmä

Toimeenpano
Presidentti
Gitanas Nausėda
Pääministeri
Andrius Kubilius
Hallitus
Liettuan puolustusministeriö
Puolustusvoimat
Lainsäädäntö
Seimas
Liettuan perustuslakituomioistuin
Liettuan perustuslaki
Läänit
Alytus
Kaunas
Klaipėda
Marijampolė
Panevėžys
Šiauliai
Tauragė
Telšiai
Utena
Vilna
Kunnallispiirit
Kunta-alueet
Muuta
Vaalit
Luettelo puolueista
Ulkopolitiikka
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Liettuan poliittinen järjestelmä on hallintomuodoltaan parlamentaarinen edustuksellinen demokratia. Valtiomuodoltaan Liettua on tasavalta. Pääministeri on hallituksen päämies ja käytössä on monipuoluejärjestelmä. Valtionpäämiehenä toimii presidentti.
Toimeenpanovaltaa käyttää pääministerin johtama hallitus. Lainsäädäntövalta on hallituksella ja yksikamarisella Seimasilla (Liettuan parlamentilla). Oikeudellinen valta on presidentin nimittämillä tuomareilla. Oikeuslaitos, joka muodostuu perustuslakituomioistuimesta, korkeimmasta oikeudesta ja muutoksenhakutuomioistuimesta, on riippumaton toimeenpano- ja lainsäädäntövallasta. 25. lokakuuta 1992 hyväksytty perustuslaki vahvisti edellä mainitut valtaoikeudet. Koska Liettuassa vallitsee monipuoluejärjestelmä, hallitusta ei johda yksittäinen puolue vaan lukuisat eri puolueet (koalitiohallitus).
Historia

Itsenäistyttyään Neuvostoliitosta 11. maaliskuuta 1990, Liettua piti kiinni toista maailmansotaa edeltävistä demokraattisista perinteistään. Sotien aiheuttamat kokemukset johtivat erilaisiin poliitikkojen ehdotuksiin, jotka vaihtelivat vahvasta parlamentarismista vallan kolmijako-oppiin. Kompromissina annettiin ehdotus semipresidentialistisesta valtiosta.
25. lokakuuta 1992 pidetyssä kansanäänestyksessä, joka oli ensimmäinen äänestys itsenäistymisen jälkeen, 56,75 % äänestäjistä kannatti uuden perustuslain hyväksymistä.
Liettua liittyi puolustusliitto Naton jäseneksi 29. maaliskuuta 2004 ja Euroopan unionin jäseneksi 1. toukokuuta 2004.
Hallinto

Liettuan hallinto jakautuu kolmeen osaan: toimeenpanovaltaan, lainsäädäntövaltaan ja oikeuslaitokseen. Jokainen osa on erillinen toisistaan.
Hallinto > Toimeenpanovalta

Toimeenpanovalta on presidentillä, pääministerillä ja presidentin johtamalla ministerineuvostolla.
Hallinto > Presidentti

Liettuan presidentti on valtionpäämies, joka valitaan viiden vuoden toimikaudeksi enintään kahdeksi kaudeksi peräkkäin. Presidentti valitsee (Seimasin luvalla) pääministerin, nimittää ministerit ja puolustusvoimien komentajan, päättää ulkopolitiikasta ja vahvistaa sotilaalliset ja diplomaattiset nimitykset. Lisäksi presidentti valvoo Seimasin vallankäyttöä ja hänellä on veto-oikeus sekä normaalin lainsäädännön että perustuslakien osalta. Normaalissa tilanteessa lakia ei aseteta voimaan ilman presidentin allekirjoitusta. Lisäksi hän nimittää diplomaatit ilman parlamentin suostumusta.
Liettuan presidentiksi valittiin toukokuun 2019 presidentinvaaleissa puolueisiin sitoutumaton ekonomisti Gitanas Nauseda.
Hallinto > Pääministeri

Pääministeri on hallituksen päämies, jonka valitsee presidentti ja hyväksyy parlamentti. Pääministerillä on 15 päivää aikaa valita ministerit presidentin nimitettäväksi. Pääministeri on vastuussa sisäpolitiikasta ja turvallisuuspolitiikasta. Lisäksi pääministeri käsittelee ulko- ja sisäpolitiikkaan liittyviä ongelmia, ja tarvittaessa julistaa hätätilan.
Liettuan pääministerinä on ollut vuoden 2016 vaalien jälkeen Talonpoikien ja vihreiden liittoa edustava Saulius Skvernelis, jonka hallituksessa oli alkuun sosiaalidemokraatit sekä Talonpoikien ja vihreiden liitto. Myöhemmin laajennettuun enemmistöhallitukseen tulivat mukaan myös oikeistolainen Laki ja oikeus, puolalaisten keskustaoikeistolainen puolue sekä kristillisdemokraatit.
Hallinto > Hallitus

Hallitus, jota Liettuassa kutsutaan myös ministerineuvostoksi, on pääministerin johtama toimeenpanovallasta vastaava toimielin. Hallitukseen kuuluu pääministerin lisäksi 13 ministeriä, jotka edustavat 13 eri ministeriötä. Presidentti nimittää ministerit. Kukin ministeri vastaa omasta ministeriöstään ja on velvollinen antamaan raportteja oman ministeriönsä toiminnasta tarvittaessa.
Hallinto > Nykyiset viranhaltijat

| Virka | Kuva | Nimi | Puolue | Astunut virkaan |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Presidentti |  | Gitanas Nausėda | Sitoutumaton | 12. heinäkuuta 2019 |
| Pääministeri |  | Saulius Skvernelis | LVŽS | 13. joulukuuta 2016 |
Lainsäädäntö

Parlamentti Seimas koostuu 141 edustajasta, jotka valitaan neljän vuoden toimikaudeksi parlamenttivaaleissa. Vaalit pidetään neljän vuoden välein lokakuun toisena sunnuntaina. Puolet edustajista valitaan yhden edustajan vaalipiireistä enemmistövaalilla ja loput puolet suhteellisella vaalitavalla koko maan kattavasta vaalipiiristä. Valituksi tullakseen pitää yhden edustajan vaalipiireissä saada yli puolet annetuista äänistä. Uusintakierros järjestetään niissä vaalipiireissä, joissa kukaan ehdokas ei saa ensimmäisellä kierroksella enemmistöä.
Puolueet > Nykyiset Seimasissa olevat puolueet

Liettuan parlamenttivaaleissa lokakuussa 2016 keskustalainen maalaisten ja vihreiden liitto LPGU saavutti yllätysvoiton parlamenttivaalien toisella kierroksella. Liittoumasta tuli Liettuan suurin puolue. LPGU sai 56 paikkaa maan 141-paikkaisessa parlamentissa. Liittouma nousi lähes tyhjästä valtapuolueeksi. LPGU:lla oli edellisessä parlamentissa vain yksi edustaja. Konservatiivinen Kotimaan liitto eli kristillisdemokraatit saavat tulevaan parlamenttiin 30 edustajaa. Liettuan pääministeri Algirdas Butkevičiusin johtama maata hallinnut sosiaalidemokraatit kärsi tappion. Puolue sai vain 17 paikkaa.
| Nimi | Lyhenne | Aate | Kansanedustajia |
| --- | --- | --- | --- |
| Kotimaan liitto - Liettuan kristillisdemokraatit | TS-LKD | konservatismi, kristillisdemokratia, nationalismi | 45 |
| Liettuan sosiaalidemokraattinen puolue | LSDP | sosiaalidemokratia | 25 |
| Kansallinen ylösnousemuksen puolue |  | keskusta-oikeisto | 16 |
| Järjestys ja oikeus | LDP | kansalliskonservatismi, konservatismi, euroskeptisismi, oikeistopopulismi | 15 |
| Liettuan tasavallan liberaalien liike |  | liberalismi | 11 |
| Työväenpuolue ja Nuoriso (koalitio) | DP | poliittinen keskusta, populismi | 10 |
| Liberaali ja keskustalainen liitto |  | liberalismi | 8 |
| Liettuan puolalaisten vaalitoiminta | AWPL | puolalaisten edunvalvonta, kristillisdemokratia, konservatismi | 3 |
| Liettuan talonpoikien kansallinen liitto | LVLS | maanviljelijöiden edunvalvonta, poliittinen keskusta | 3 |
| Uusi liitto (sosiaaliliberaalit) | NS | sosiaaliliberalismi | 1 |
Tuomiovalta

Seimas nimittää yhdeksän vuoden välein Liettuan perustuslakituomioistuimen (Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas) tuomarit. Tuomariehdokkaat nimittää presidentti (kolme tuomaria), Seimasin puhemies (kolme tuomaria) ja korkeimman oikeuden puhemies (kolme tuomaria).
Hallinnollinen jako

Liettua jakautuu kymmeneen lääniin (apskritis), jotka on nimetty niiden hallinnollisten keskusten mukaan. Läänit jakautuvat kuntiin, kunnallispiireihin ja kahdeksaan kaupunkikuntaan.
Kansainväliset jäsenyydet

| Järjestö | Lyhenne | Liittynyt | Huomioitavaa |
| --- | --- | --- | --- |
| Kansainvälinen järjestelypankki | BIS |  |  |
| Itämeren neuvosto | CBSS | 5. maaliskuuta 1992 |  |
| Euroopan neuvosto | COE | 14. toukokuuta 1993 |  |
| Euroopan yhteisö | EC |  |  |
| Euroatlanttinen kumppanuusneuvosto | EAPC |  |  |
| Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki | EBRD | 30. tammikuuta 1992 |  |
| Euroopan talouskomissio | ECE |  |  |
| Euroopan unioni | EU | 1. toukokuuta 2004 |  |
| Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö | FAO | 9. marraskuuta 1991 |  |
| Kansainvälinen atomienergiajärjestö | IAEA | 18. marraskuuta 1993 |  |
| Maailmanpankki | IBRD | 6. heinäkuuta 1992 |  |
| Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö | ICAO | 27. syyskuuta 1991 |  |
| Kansainvälinen kauppakamari | ICC |  |  |
| Kansainvälinen rikostuomioistuin | ICC |  |  |
| Ammattiyhdistysliikkeen maailmanjärjestö | ITUC |  |  |
| Kansainvälinen rahoitusyhtiö | IFC | 21. maaliskuuta 1992 |  |
| Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun kansainvälinen liike | IFRCS | 17. tammikuuta 1991 |  |
| Kansainvälinen työjärjestö | ILO | 4. lokakuuta 1991 |  |
| Kansainvälinen valuuttarahasto | IMF | 29. maaliskuuta 1992 |  |
| Kansainvälinen merenkulkujärjestö | IMO | 7. joulukuuta 1995 |  |
| International Telecommunications Satellite Organization | Intelsat |  | Ei allekirjoittanut jäsenyyttä |
| Interpol | Interpol | 4. marraskuuta 1991 |  |
| Kansainvälinen Olympiakomitea | IOC |  |  |
| Kansainvälinen siirtolaisjärjestö | IOM | 28. marraskuuta 1995 |  |
| International Organization for Standardization | ISO | 1. tammikuuta 1992 |  |
| Kansainvälinen televiestintäliitto | ITU | 12. lokakuuta 1991 |  |
| Pohjois-Atlantin puolustusliitto | Nato | 29. maaliskuuta 2004 |  |
| Kemiallisten aseiden kieltojärjestö | OPCW | 15. toukokuuta 1998 |  |
| Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö | OSCE | 10. syyskuuta 1991 |  |
| Yhdistyneet kansakunnat | UN | 17. syyskuuta 1991 |  |
| Yhdistyneiden kansakuntien kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestö | UNESCO | 15. lokakuuta 1991 |  |
| Yhdistyneiden kansakuntien lastenrahasto | UNICEF | 6. helmikuuta 1993 |  |
| United Nations Mission in Bosnia and Herzegovina | UNMIBH |  |  |
| United Nations Interim Administration Mission in Kosovo | UNMIK |  |  |
| Maailman postiliitto | UPU | 10. tammikuuta 1992 |  |
| Maailman tullijärjestö | WCO | 18. kesäkuuta 1992 |  |
| Länsi-Euroopan unioni | WEU |  | yhteistyökumppani |
| Maailman terveysjärjestö | WHO | 25. marraskuuta 1991 |  |
| Maailman henkisen omaisuuden järjestö | 30. maaliskuuta 1992 |  |  |
| Maailman ilmatieteen järjestö | WMO | 3. heinäkuuta 1922 |  |
| Maailman kauppajärjestö | WTO | 31. toukokuuta 2001 |  |
Aiheesta muualla

Parlamentti Seimasin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi) (englanniksi)
Presidentin palatsi Vilnassa
Seimasin istuntosali
Liettuan perustuslakituomioistuimen päämaja Vilnassa
Per Ivar Moe

Erik Stiansen (vas.) ja Per Ivar Moe vuonna 1966.
Per Ivar Moe (s. 11. marraskuuta 1944 Ålesund)
on norjalainen pikaluistelun maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Moe nousi kansainvälisesti tunnetuksi pikaluistelijaksi 18-vuotiaana vuonna 1963 saavuttaessaan EM-pronssia ja sijoittuessaan MM-kilpailuissa neljänneksi. Vuonna 1964 hän voitti Norjan-mestaruuden, saavutti EM-pronssia ja sijoittui MM-kisoissa viidenneksi. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän saavutti 5 000 metrillä hopeaa 0,2 sekuntia maanmiehelleen Knut Johannesenille hävinneenä sekä sijoittui 10 000 metrillä 13:nneksi.
Vuonna 1965 Moe voitti Oslossa maailmanmestaruuden; yksittäisistä matkoista hän oli ensimmäinen 1 500 metrillä, neljäs 10 000 metrillä, viides 5 000 metrillä ja kymmenes 500 metrillä. Göteborgin EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa. Vuonna 1966 hän sijoittui MM-kilpailuissa kymmenenneksi ja kaatui EM-kilpailujen 5 000 metrillä. Hän lopetti kilpauransa 21-vuotiaana.
Henkilökohtaiset ennätykset

500 metriä: 41,6
1 500 metriä: 2.06,9
3 000 metriä: 4.31,8
5 000 metriä: 7.38,6
10 000 metriä: 15.47,8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Per Ivar Moe Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja
Imre Molnár

Imre Molnár (30. maaliskuuta 1949 Miskolc – 26. syyskuuta 2019) oli unkarilainen telinevoimistelija.
Molnár sijoittui Münchenin 1972 olympialaisten telinevoimistelun joukkuekilpailussa kahdeksanneksi ja pistein 110,625 henkilökohtaisessa moniottelussa parhaana unkarilaisena 19:nneksi. Montréalin 1976 olympialaisissa hän saavutti joukkuekilpailussa neljännen sijan, kun Unkari hävisi vain 0,2 pisteellä Itä-Saksalle. Hypyssä hän oli viides tasapistein 19,150 maanmiehensä Zoltán Magyarin kanssa ja moniottelussa jälleen parhaana unkarilaisena kahdeksas 113,575 pisteellä.
Ainoan arvokisamitalinsa Molnár saavutti Grenoblen EM-kilpailuissa 1973, kun hän oli hypyssä pronssilla.
Moksi (Vihti)

| Moksi |
| --- | --- |
 Moksi
 Koordinaatit: 60.4838°N, 24.4201°E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Uusimaa
Seutukunta:  Helsingin seutu
Kunta:  Vihti
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Moksi on kulmakunta ja entinen koulupiiri Vihdissä. Se koostuu alkujaan useiden kylien, etenkin Kourlan takamaista. Luonnonympäristöä Moksissa hallitsevat laajat metsät ja pitkään erämaisena säilynyt Moksjärvi. Moksjärven rannalla sijaitsevat Konianvuoren luonnonsuojelualue, Vihdin seurakunnan leirikeskus Riuttaranta ja Vihdin kunnan leirikeskus Vihdin Pirtti, joka toimii myös kyläläisten kokoontumispaikkana. Ennen leirikeskukseksi muuttamista Vihdin pirtti toimi kylän kouluna.