stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pelayo (1887)
Palvelus

Palvelukseen otettaessa aluksen aseistus ei ollut vielä täysin asennettu. Alus sijoitettiin Cadiziin kontra-amiraali Juan de Carranzan alaisuuteen. Vuoden 1889 lopulla tai vuoden 1890 alussa Pelayo joutui Lyoninlahdella Marseillen edustalla myrskyyn eikä se päässyt kahteen päivään satamaan, vaan joutui kääntämään perän myrskyyn. Saavuttuaan Mahoniin alus oli menettänyt yhden veneistään ja toinen oli pahoin myrskyn pieksemä.
Keväällä 1891 alus vieraili amiraali Butlerin laivueen mukana Kreikassa, missä kuningas Yrjö ja kuningatar Olga vierailivat aluksella. Aluksella järjestettiin Pireuksessa päivälliset ja tanssiaiset. Meriministeri Beranger julkisti liikekannallepanosuunnitelman, jonka mukaan Pelayo kuului Cartagenaan sijoitettuun 3. divisioonaan yhdessä Cataluñan, Vizcayan ja Lepanton kanssa. Laivastoministeri Beranger vieraili aluksella elokuun alussa Ferrolissa ja kuningatar vieraili aluksella 12. elokuuta San Sebastianissa.
Amiraali Sanchez Ocanan johtama osasto, johon kuuluivat Pelayon lisäksi Vitoria, Reina Regente, Alfonso XII ja tykkivene Temerario, vieraili alkuvuodesta 1892 Genovassa. Alus osallistui 10. lokakuuta 1892 Cadizin edustalla Amerikan löytämisen 400-vuotisjuhlallisuuksien osana järjestettyyn laivastokatselmukseen, johon osallistui myös runsaasti sotalaivoja eri maista.
Alus sijoitettiin elokuun lopulla 1893 Cartagenaan, missä järjestettiin erilaisia torpedohyökkäysten torjunta- ja toteutusharjoituksia. Viimeinen harjoituksista pidettiin syyskuussa Alicanten edustalla, mistä harjoitusosasto lähti 15. syyskuuta ja ankkuroitui seuraavana päivänä Santa Polaan. Kontra-amiraali Martinez de Espinozan johtama laivue vieraili 20. kesäkuuta 1895 Kielissä, jossa avattiin Pohjanmeren ja Itämeren yhdistävä kanava. Espanjalaislaivueeseen kuuluivat Pelayo, Infanta María Teresa ja Marqués de la Ensenada, joka läpäisi vasta avatun kanavan. Avajaisten osana järjestettyä laivastokatselmusta seurasi muun muassa Saksan keisari.
Alus vieraili 12. heinäkuuta 1895 vara-amiraali Florencio Montojon koulutuslaivueen mukana Tangerissa. Keväällä 1896 alus osallistui koulutuslaivueen mukana erilaisiin harjoituksiin, kunnes se siirrettiin syksyllä Touloniin modernisoitavaksi La Seynen telakalle. Seuraavana vuonna tehtiin päätös, että modernisoinnin yhteydessä aluksen keskiraskaat ja kevyet tykit korvataan uusilla 57 ja 47 millimetrin tykeillä. Samalla 12 ja 16 senttimetrin tykit korvataan yhdeksällä 14 senttimetrin Canet-tykillä, joista yksi asennettaisiin keulaan ja loput laidoille. Lisäksi alukselle piti asentaa pienikaliiperinen Gatling-konekivääri.
Palvelus > Espanjan ja Yhdysvaltain sota

Alus oli Espanjan ja Yhdysvaltain välisen sodan alkaessa huhtikuussa 1898 edelleen telakalla. Alus palautettiin pikaisesti palvelukseen, jolloin sen vanhat 16 ja 12 senttimetrin tykit oli poistettu ilman että uusia 14 senttimetrin tykkejä oli asennettu. Alus liitettiin 14. toukokuuta Manuel Cámaran komentamaan reservilaivueeseen, jonka muut alukset olivat Carlos V, apuristeilijät Patriota ja Rapido sekä hävittäjät Audaz, Proserpina ja Ariete.
Kuukauden laivue oli Espanjan alueella torjumassa mahdollisia Yhdysvaltain laivaston iskuja, minkä jälkeen se lähti Cadizista Filippiineille 16. kesäkuuta. Laivue ohitti vuorokautta myöhemmin Gibraltarin ja saapui 26. kesäkuuta Port Saidiin, missä se pyysi hiilitäydennystä. Egyptin hallitus kuitenkin halusi pysyä puolueettomana ja epäsi 30. kesäkuuta täydennyksen. Laivue saapui 5. toukokuuta Sueziin.
Espanjan meriministeri määräsi 7. heinäkuuta laivueen palaamaan Espanjaan saatuaan tiedon Santiago de Cuban taistelusta, jossa vara-amiraali Pascual Cervera y Topeten johtama laivue tuhoutui. Espanjassa Cámaran johtama laivue hajotettiin 25. heinäkuuta ja Pelayo oli sodan lopun Espanjan aluevesillä osallistumatta sotatoimiin.
Sotatoimien päätyttyä alus jatkoi palvelustaan osallistuen sotaharjoitukseen Biskajanlahdella ja Toulonin laivastokatselmukseen elokuussa 1901. Vuosi 1902 oli toiminnantäyteinen aluksen vieraillessa heinäkuussa Barcelonassa, Mahonissa, Cadizissa ja Ferrolissa. Elokuussa alus vieraili Bilbaossa ja syyskuussa San Sebastianissa ja uudelleen Bilbaossa, Ferrolissa ja Cadizissa. Vuonna 1903 alus vieraili jälleen lukuisissa satamissa Portugalissa, Pohjois-Afrikassa ja Espanjassa ja vuonna 1904 Lissabonissa ja Vigonlahdella.
Palvelus > Marokon sota 1907–1912

Alus lähti 5. syyskuuta 1911 Cadizista Tangerin kautta Melillaan, jonne se saapui 9. syyskuuta. Alus oli 12.–13. syyskuuta Alhucemasin edustalla tulittaen Cataluñan kanssa riffikapinallisten asemia. Alukselta lähetetty osasto tuhosi 15. syyskuuta maissa erilaisia kohteita, ja operaatio toistettiin seuraavana päivänä. Alus palasi Melillaan 17. syyskuuta ja lähti seuraavana päivänä hiilestämään Malagaan, mistä se palasi Melillaan 23. syyskuuta.
Alus vapautti 27. syyskuuta Carlos V:n Yazanesta, missä oli myös tykkivene Recalde. Seuraavana päivänä alus lähti asemapaikaltaan Alhucemasin ja Melillan kautta Malagaan, jonne se saapui 1. lokakuuta. Alukseen nousi Malagassa sotaministeri kenraali Luque, minkä jälkeen alus palasi Melillaan 3. lokakuuta. Alus vieraili ministerin kanssa Chafarinasissa 10. lokakuuta ja alus saapui Ceutaan 20. lokakuuta jatkaen matkaansa Cadiziin, jossa ministeri poistui alukselta 22. lokakuuta. Alus ankkuroitui La Carracan laivastotukikohtaan 26. lokakuuta.
Alus lähti 3. marraskuuta Cadizista Alhucemasiin, missä se tulitti 6. marraskuuta kapinallisten hallussa olevia alueita yhdessä Recalden kanssa. Alukset ankkuroituivat Melillaan seuraavana päivänä. Pelayo lähti 12. marraskuuta tulittamaan jälleen maakohteita palaten Melillaan, mistä se lähti 18. marraskuuta partiomatkalle Marokon rannikolle. Alus palasi Melillaan 21. marraskuuta. Joulukuussa alus palasi La Carracaan.
Alus lähti 29. tammikuuta 1912 Carlos V:n, Osadon ja Audazin kanssa Algecirasiin. Alukset ampuivat kunnialaukaukset 30. tammikuuta Britannian kuninkaalliselle perheelle, joka oli palaamassa Intiasta. Alukset palasivat 15. helmikuuta Ferroliin osallistuakseen uuden taistelulaivan Españan vesillelaskutilaisuuteen. Alukset lähtivät 17. helmikuuta Cartagenaan, jonne ne saapuivat 21. helmikuuta.
Amiraali Guillermo Camarco vastaanotti 8. maaliskuuta laivastonkomentajan tehtävät Cartagenassa, jolloin hän nosti lippunsa Pelayolla. Kesäkuussa muodostettiin 2. divisioona, johon liitettiin Pelayo, Reina Regente, Rio de la Plata ja Extremadura. Alus lähti 16. kesäkuuta Melillaan.
Toukokuussa 1913 alus oli Tangerissa. Lokakuussa Ranskan presidentti Poincaré vieraili Espanjassa ja hänen vierailunsa kunniaksi järjestettiin Cartagenassa laivastokatselmus, johon myös Pelayo osallistui. Brittiläinen alus ajoi karille 26. joulukuuta lähellä Ceutaa, jolloin Pelayo tulitti maakohteita suojatakseen karilla olevaa alusta.
Palvelus > Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus sijoitettiin Baleaareille yhdessä neljän hävittäjän kanssa. Alus tulitti jälleen Marokon rannikon kohteita Malabatan niemen ja Leonan niemen välillä 20., 29. ja 30. kesäkuuta 1916. Vuoden lopulla alus oli Ceutassa. Tammikuussa 1917 ranskalainen alus törmäsi Pelayoon Tangerissa. Aluksen saamat vauriot korjattiin Cadizissa.
Kesäkuussa 1919 alus oli koululaivana ollen ainoastaan osittain miehitetty. Aluksella syttyi 12. syyskuuta 1920 tulipalo, joka kuitenkin saatiin nopeasti sammutettua. Alus oli tämän jälkeen majoitusaluksena ja koulutustilana. Lopulta vuonna 1924 alus poistettiin alusluettelosta. Alankomaalainen yritys osti aluksen romutettavaksi ja alus lähti huhtikuussa 1926 Ferrolista Rotterdamiin. Ferrolissa oli poistettu aluksen tykit.
Alus vuonna 1889
Pelayo Genovassa vuonna 1892
Peraia (Euboia)

| Peraia> Περαία |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Euboia, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Euboia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peraia (m.kreik. Περαία, lat. Peraea) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Euboian saarella Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Peraian historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Myöhemmässä vaiheessa Peraia oli Eretrian demos, mutta sen arvellaan olleen Grynkhain ja Styran tavoin itsenäinen tai puoli-itsenäinen polis noin vuoteen 400 eaa. saakka. Se ei kuitenkaan esiinny mainittujen muiden kaupunkien tavoin Deloksen meriliiton jäsenten joukossa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Peraeis (Περαεῖς). Kaupungin nimi ei esiinny antiikin lähteissä sellaisenaan, vaan on johdettu tutkimuksessa etnonyymistä, joka tunnetaan piirtokirjoituksista.
Floyd Patterson

| Floyd Patterson Maailman raskaansarjan maailmanmestari |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Floyd Patterson
Syntynyt: 4. tammikuuta 1935 Waco, Pohjois-Carolina
Kuollut: 11. toukokuuta 2006 (71 vuotta) New Paltz, New York
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  The Gentleman of Boxing
Pituus:  183 cm
Painoluokka:  Raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen, eli nyrkkeilytermein orthodox
Valmentaja:  Cus D'Amato
Ammattilaistilastot
Ottelut:  64
Voitot:  55
– tyrmäysvoitot:  40
Tappiot:  8
Ratkaisemattomat:  1
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
| Mitalit>  Olympialaiset  |
| --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | keskisarja |
Floyd Patterson (4. tammikuuta 1935 Waco, Pohjois-Carolina – 11. toukokuuta 2006 New Paltz, New York) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä, olympiavoittaja ja ammattilaisten raskaansarjan nyrkkeilyn kaksinkertainen maailmanmestari, joka muistetaan erityisesti kolmesta ottelustaan ruotsalaista Ingemar Johanssonia vastaan.
Patterson voitti avoimen raskaansarjan maailmanmestaruuden ottelussa Archie Moorea vastaan 1956. Noustessaan mestariksi Patterson oli vain 21-vuotias, eli kaikkien aikojen nuorin raskaansarjan maailmanmestari. Myöhemmin Mike Tyson on onnistunut rikkomaan tämän ennätyksen. Sen lisäksi Patterson muistetaan ensimmäisenä sekä nyrkkeilyn olympiakultamitalin että ammattilaisten raskaansarjan maailmanmestaruuden voittaneena nyrkkeilijänä ja painoluokkansa ensimmäisenä kaksinkertaisena maailmanmestarina. Hän menetti mestaruutensa Ingemar Johanssonille vuonna 1959, mutta voitti sen takaisin uusintaottelussa ja puolusti mestaruuttaan tämän jälkeen vielä kerran ennen sen menettämistä Sonny Listonille vuonna 1962. Tämänkin jälkeen Patterson yritti paluuta maailmanmestariksi kolmesti ensin uusintaottelussa Listonia vastaan, Muhammad Alia vastaan 1965 ja Jimmy Ellisia vastaan 1968 kuitenkaan onnistumatta. Hän lopetti uransa vuonna 1972 hävittyään toisessa kohtaamisessaan Alia vastaan NABF:n mestaruusottelussa.
Pattersonin omalaatuinen Peek-a-Booksi ristitty nyrkkeilytyyli ja nopeus nostivat hänet 1950-luvulla otteluja televisiosta seuraavan kansan suosikiksi, vaikka hänen iskunkestävyytensä olikin heikko. Ottelemissaan seitsemässä maailmanmestaruusottelussa hän kävi 16 kertaa kanveesissa. Uransa jälkeen hän toimi nyrkkeilyvalmentajana ja New Yorkin nyrkkeilykomission puheenjohtajana. Hän jätti kyseisen tehtävän sairastuttuaan 1990-luvun lopulla Alzheimerin tautiin. Floyd Patterson kuoli kotonaan New Yorkissa 11. toukokuuta 2006.
Elämä ja ura > Nuoruus

Floyd Patterson syntyi Wacossa, Pohjois-Carolinassa 4. tammikuuta 1935, mutta muutti jo lapsena Brooklyniin, New Yorkiin. Hän ohjautui nyrkkeilyn pariin jo nuorena Wiltwyckin koulukodissa, jossa hän vietti kaksi vuotta, ja päästyään 15-vuotiaana pois hän jatkoi lajin harjoittelua Carltonin YMCA:n sekä Gramercy Gymnasiumin saleilla. Nyrkkeilymanageri ja Gramercy Gymnasiumin omistaja Cus D'Amaton hän oli tavannut jo muutamaa vuotta aiemmin avustaessaan samalla salilla harjoitellutta isoveljeään, jota D'Amato valmensi. Hän otti Pattersonin koulutettavakseen.
Patterson voitti New Yorkin osavaltion Golden Gloves -turnauksen ja amatöörinyrkkeilyn Yhdysvaltain-mestaruuden. Hänet valittiin 17-vuotiaana edustamaan maataan vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä. Nuori Patterson kilpaili keskisarjassa ja joukkueen valmentajana toiminut Pete Mello otti hänet suosikikseen kaikista joukkueen ottelijoista. Patterson oli sarjassaan ylivoimainen ja voitti kaikki vastustajansa Ranskan Omar Tebakkaa lukuun ottamatta tyrmäyksellä. Patterson voitti olympiakultaa tyrmättyään loppuottelussa romanialaisen Vasile Tițăn ensimmäisessä erässä alle minuutin ottelun jälkeen.
Palattuaan New Yorkiin Patterson allekirjoitti välittömästi ammattilaissopimuksen Cus D'Amaton kanssa. D'Amato palkkasi Pattersonin valmentajaksi Jersey Joe Walcottia valmentaneen Danny Florion. Suojatteihinsa isällisesti suhtautunut D'Amato oli merkittävä voima Pattersonin uralla. Patterson onkin sanonut, että D'Amaton ansiosta hänen ei ikinä tarvinnut huolehtia siitä, mitä sopimuksia kirjoittaa tai sanoa reporttereille, sillä D'Amato järjesti kaiken tämän hänen puolestaan. Parin välillä vallitsi täydellinen luottamus.
Elämä ja ura > Ammattilaisuran alku ja maailmanmestaruus

12. syyskuuta 1952 Patterson aloitti ammattilaisuransa alemmassa raskaassasarjassa. Hän saapui kehään olympiajoukkueen viitta yllään ja kukisti huolella valitun vastustajansa Eddie Goldboldin neljännessä erässä tyrmäyksellä. Patterson voitti uransa ensimmäiset 13 ottelua ja niistä kahdeksan tyrmäyksellä. Kolmannessa ottelussaan Lester Jacksonia vastaan hän otteli ensimmäistä kertaa Madison Square Gardenissa, ja jo seuraavassa kamppailussaan Lulu Sabotinia vastaan hän otteli nyrkkeilyillan pääottelussa Brooklynissa. Uransa neljännessätoista ottelussa hän koki ammattilaisuransa ensimmäisen tappion, kun 7. kesäkuuta 1954 entinen maailmanmestari Joey Maxim voitti hänet pistein kahdeksassa erässä. Tämän jälkeen Patterson kohtasi Jacques Royer-Crecyn, joka ensimmäisenä nyrkkeilijänä kaatoi Pattersonin kanveesiin. Patterson voitti ottelun seitsemännessä erässä teknisellä tyrmäyksellä, kun Royer-Crecyn silmäkulma aukesi.
Vuonna 1956 raskaansarjan voittamaton maailmanmestari Rocky Marciano lopetti uransa ja jätti maailmanmestaruuden avoimeksi. Patterson oli juuri tuolloin aloittanut nousunsa ylempään painoluokkaan eikä ollut hävinnyt otteluakaan Joe Maximia vastaan koetun tappion jälkeen. 8. heinäkuuta 1956 Patterson otteli ensimmäistä kertaa New Yorkissa Madison Square Gardenin pääottelussa Tommy Jacksonia vastaan. Ottelun panoksena oli pääsy maailmanmestaruusotteluun 42-vuotiasta entistä alemman raskaansarjan maailmanmestaria Archie Moorea vastaan. Patterson voitti tasaisen 12. eräisen ottelun tuomaripistein 2-1 ja pääsi ottelemaan tittelistä. 30. marraskuuta Chicagossa käydyssä kohtaamisessa 21-vuotias Patterson tyrmäsi Mooren vasemmalla koukullaan viidennessä erässä, minkä myötä hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin raskaansarjan maailmanmestari ja ensimmäinen painoluokkansa mestari, joka oli voittanut myös olympiakultamitalin. Saman illan aikana Patterson sai kuulla vaimonsa Sandran synnyttäneen hänen ensimmäisen lapsensa.
Manageri Cus D'Amato halusi sanoutua irti James D. Norrisin International Boxing Clubin hallitsemasta monopolista nyrkkeilyn maailmanmestaruusotteluihin. IBC:n manageroimiin nyrkkeilijöihin kuului monia raskaansarjan haastajia, minkä takia Patterson joutuikin kohtaamaan monia heikkoja haastajia ja harvoin. Patterson puolusti mestaruuttaan ensimmäistä kertaa menestyksellä Tommy Jacksonia vastaan, ja hän voitti 23. kesäkuuta 1957 käydyn ottelun teknisellä tyrmäyksellä kymmenennessä erässä tuomarin keskeytettyä epätasaisen ottelun. Seuraavaksi raskaansarjan olympiakultaa Melbournessa vuotta aiemmin voittanut Pete Rademacher kohtasi Pattersonin uransa ensimmäisessä ammattilaisottelussa. Ottelun promoottorina toiminut Emil Lence maksoi Pattersonille 250 000 dollaria siitä, että tämä ylipäänsä suostui kohtaamaan Rademacherin, joka ei ollut koskaan aiemmin otellut kolmea erää pidempään. Silti Rademacherin onnistui kaataa Patterson kanveesiin toisessa erässä, minkä jälkeen Patterson päätti ryhdistäytyä ja ”tehdä lopun tästä pelleilystä”. Hän tyrmäsi Rademacherin kuudennessa erässä. Vuonna 1958 Patterson otteli vain yhden ottelun voittaen Roy Harrisin 12. erässä.
Elämä ja ura > Uran jälkeen

Pattersonin managerina koko hänen uransa ajan toiminut Cus D'Amato halusi vastustaa nyrkkeilijöitä riistäviä promoottoreita, kuten James D. Norrisia, eikä ikinä ottanut ottelijansa palkkioista merkittäviä osuuksia. Patterson sai siis pitää suurimman osan uransa aikana ansaitsemistaan ottelupalkkioista ja sijoitti kaikki nyrkkeilyllä ansaitsemansa seitsemän miljoonaa dollaria tuottoisasti. Uransa jälkeen Patterson kärsi Parkinsonin syndroomasta, Parkinsonin taudin lievemmästä versiosta, jota esiintyy nyrkkeilijöillä. Lopettamisestaan huolimatta hän pysyi suosittuna henkilönä ja jatkoi nyrkkeilypiireissä vaikuttamista sekä valmentajana että New Yorkin nyrkkeilykomission puheenjohtajana. Hänen erityisenä päämääränään oli nyrkkeilijöille tyypillisten vammojen vähentäminen. Hän toimi komission puheenjohtajana kahdesti, mutta erosi tehtävästään kesken toisen virassaolokautensa vuonna 1998, kun hänen muistinsa alkoi heikentyä. Pattersonilla alkoi olla vaikeuksia muistaa jopa oman uransa huippukohtia. Viimeisinä vuosinaan Patterson sairasti Parkinsonin syndrooman lisäksi myös Alzheimerin tautia ja eturauhassyöpää.
Floyd Patterson kuoli kotonaan 11. toukokuuta 2006 oltuaan sitä ennen viikon sairaalahoidossa. WBC-liiton johtaja José Sulaimán julisti päivän kansalliseksi surupäiväksi, ja International Boxing Hall of Fame laski toimitalonsa liput suruliputukseen.
Nyrkkeilytyyli

Floyd Patterson oli raskaansarjan nyrkkeilijäksi pienikokoinen jo omana aikanaan, sillä hän oli vain 183 senttiä pitkä ja kevytrakenteinen, minkä takia hän otteli uransa alun alemmassa raskassarjassa. Pattersonin paino riitti raskaansarjan otteluihin vasta 1955. Hän käytti managerinsa Cus D'Amaton opettamaa omaperäistä Peek-a-Booksi-ristittyä nyrkkeilytyyliä, jossa vastustajaa pyrittiin painostamaan jatkuvasti omaa ylävartaloa samanaikaisesti puolelta toiselle heiluttaen. Pattersonin vahvuuksia olivat hänen nopeat kätensä ja jalkansa, minkä ansiosta hänestä tulikin televisiosta otteluja seuraavan yleisön suosikki. Patterson tunnettiin myös tunnollisesta harjoittelustaan.
Floyd Pattersonilla oli monia heikkouksia. Lyhyiden käsivarsiensa takia hänen piti usein hyökätä vastustajaansa kohti ilman jalkojen tukea, minkä takia hänen iskuvoimansa heikentyi. Lisäksi Pattersonin oma iskunkestävyys oli huono ja hän joutuikin käymissään seitsemässä maailmanmestaruusottelussa kuuntelemaan tuomarin luvunlaskua ennätykselliset 16 kertaa. Kun toimittaja Bert Sugar kysyi häneltä kerran, tietääkö hän olevansa useimmin kanveesiin lyöty nyrkkeilijä maailmassa, hän vastasi myös nousseensa useammin kuin muut. Heikon iskunkestävyyden vuoksi Cus D'Amato pyrkikin valikoimaan suojattinsa vastustajat tarkoin, eikä kovista iskijöistä esimerkiksi Sonny Listonille annettu mahdollisuutta mestaruusotteluun, ennen kuin hän oli voittanut kaikki muut kymmenen ensimmäisen haastajan joukkoon nimetyt nyrkkeilijät. Lisäksi miellyttävästi käyttäytyneeltä Pattersonilta, joka tapasi huolehtia vastustajiensa kohtalosta ja toisinaan jopa auttaa heidät ylös kanveesista, puuttui monien mielestä ns. "tappajan vaisto".
Aiheesta muualla

Floyd Pattersonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Ammattilaisottelutilastot BoxRec-tietokannassa
IBHOF / Floyd Patterson
Yle Arkivet: Intervju med Floyd Patterson och Ingemar Johansson
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Rocky Marciano (lopetti voittamattomana) | Nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari 1956 - 1959 | Seuraaja: Ingemar Johansson |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ingemar Johansson | Nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari 1960 - 1962 | Seuraaja: Sonny Liston |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  NARA  SNAC 
Ingemar Johansson tyrmää Floyd Pattersonin ja nousee samalla raskaansarjan maailmanmestariksi. Kuva parin ensimmäisestä kohtaamisesta.
Floyd Pattersonin hautakivi.
Pensykuroni

| Pensykuroni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-[(4-kloorifenyyli)metyyli]-1-syklopentyyli-3-fenyyliurea
CAS-numero:  66063-05-6
PubChem CID:  91692
SMILES:  C1CCC(C1)N(CC2=CC=C(C=C2)Cl)C(=O)NC3=CC=CC=C3
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C19H21N2ClO
Moolimassa:  328,828 g/mol
Sulamispiste:  128-132 °C
Tiheys:  1,22 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,00026 g/l (25 °C)
Pensykuroni (C19H21N2ClO) on ureajohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa fungisidinä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa pensykuroni on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta. Pensykuroni liukenee hieman heksaaniin ja hyvin muun muassa asetoniin, etyyliasetaattiin ja dikloorimetaaniin. Pensykuroni on selektiivinen fungisidi ja vaikuttaa erityisesti Rhizoctonia solani- lajiin ja Pelliculania-suvun lajeihin. Nämä sienet aiheuttavat muun muassa perunaseittiä perunoille ja ruskoläikkää, seittimätää ja juurilahoa muille kasveille. Pensykuronin tarkka vaikutusmekanismi ei ole tiedossa, mutta se todennäköisesti tuhoaa sienten mikrotubuluksia.
Valmistus ja käyttö

Pensykuronia valmistetaan fenyyli-isosyanaatin ja N-(4-klooribentsyyli)syklopentyyliamiinin välisellä reaktiolla. N-(4-klooribentsyyli)syklopentyyliamiini tuotetaan p-klooribentsyylikloridin ja syklopentyyliamiinin välisellä reaktiolla. Pensykuronia käytetään fungisidina muun muassa perunan, riisin, puuvillan ja koristekasvien viljelyssä. Yhdiste levitetään jauheena tai sillä voidaan käsitellä siemeniä. Pensykuroni on hyväksytty käytettäväksi muun muassa Euroopan unionin alueella.
Pensasrääkkä

| Pensasrääkkä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Kukkujarääkät Rufirallus
Laji::  viridis
Kaksiosainen nimi
 Rufirallus viridis  (Statius Muller, 1776) 
Synonyymit
 Anurolimnas viridis  Laterallus viridis 
Alalajit
 R. v. brunnescens  R. v. viridis 
Katso myös
   Pensasrääkkä Wikispeciesissä   Pensasrääkkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pensasrääkkä (Rufirallus viridis) on rantakanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Pensasrääkkä on pienehkö rantakana ja voi kasvaa 16–18 cm pitkäksi. Koiraat ovat hieman naaraita kookkaampia. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin päälaki, kurkku, kaula, rinta ja vatsa ovat väriltään punaruskeat. Pensasrääkän alalajin R. v. brunnescens naama on kellanruskea ja nimialalajilla R. v. viridis se on harmaa. Selkä ja siivet ovat ruskeat. Pyrstö on pitkä. Koivet ovat pitkät ja väriltään vaaleanpunaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Pensasrääkkää tavataan laikuttaisesti Kolumbiasta ja Ecuadorista sekä laajalta alueelta Amazonin altaalta Venezuelasta Paraguayhin ja Brasilian itärannikolta. Sen elinympäristöä ovat kosteat ruohikot, savannit ja pensaikot. Lintu viettää piileskelevää elämää kasvillisuuden suojissa. Ravintonaan pensasrääkkä syö hyönteisiä ja kasvien siemeniä. Pesimäkausi kestää tammikuulta kesäkuulle. Pallomainen pesä rakennetaan ruohoista.
Pénte Vráchoi

| --- | --- |
Sijainti:  36°3′36″N, 28°5′18″E, Ródos Ródos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pénte Vráchoi (kreik. Πέντε Βράχοι) on pienten Kreikan saarten ryhmä, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja jonka saaret sijaitsevat Ródoksen saaren itärannikon Líndoksen niemen eli Gkínan niemen (Ákra Líndos/Gkína) edustalla. Saaret ovat asumattomia. Hallinnollisesti Pénte Vráchoin saaret kuuluvat Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Ryhmän pohjoispuolella sijaitsee Pentánisan saari.