stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Indomitable
Palvelus > Välimeri

Alus liittyi elokuun alussa 1942 HMS Victoriousin, HMS Furiousin, HMS Eaglen ja HMS Argusin muodostamaan lentotukialusosastoon Atlantilla harjoitellakseen alusten yhteistoimintaa harjoituksessa Berserk.
Se kuului 10. elokuuta Force Z:aan, jonka tehtävänä oli suojata  operaatio Pedestalin saattuetta WS21S Maltalle. Aluksella oli kymmenen 806 laivueen Martlet hävittäjää, 24 800 ja 880 laivueiden Sea Hurricanea ja neljätoista 827 ja 831 laivueiden Fairey Albacorea.
Alukselle laskeutui yksi Furiousilta Maltalle lähetetyistä kolmestakymmenestäkahdeksasta Supermarine Spitfirestä (operaatio Bellows) teknisen vian vuoksi.
Kahdeksan Italian ilmavoimien Fiat CR.42 konetta tekivät hyökkäyksen syöksypommittamalla saattuetta vastaan. Hyökkääviä lentokoneita saattoi yhdeksän Italian ilmavoimien 362. laivueen Reggiane Re.2001 hävittäjää, joista yhden ampui alas  806-laivueen Martlet. Decimomannun lentotukikohdasta nousi ilmaan kello 16.45 yhdeksän S.79 pommikonetta saattajinaan MC202 koneet, mutta osasto ei löytänyt saattuetta.
Saksan ilmavoimien 3. Stukalennoston Junkers Ju 87 Stukat hyökkäsivät 12. elokuuta 2 743,2 m metristä auringon suunnasta ja ne osuivat alukseen kahdesti ja sen lähelle putosi kolme 500 kg:n lentopommia. Kumpikin osumista tuli hissien lähelle eli panssaroimattomille alueille ja yksi viereen pudonneista pommeista aiheutti 8 asteen kallistuman. Osumat tappoivat 50 miehistön jäsentä ja haavoittivat viittäkymmentäyhdeksää. Alus syttyi tuleen ja sen vauhti laski. Aluksen suojaksi jäivät ilmatorjuntaristeilijä HMS Charybdis ja hävittäjät HMS Lookout, HMS Lighting sekä HMS Somali.
Indomitablen vauriot eivät kuitenkaan pysäyttäneet alusta ja se kykeni ilmoittamaan kello 19.27 nostavansa vauhtinsa 17 solmuun. Alus kykeni nostamaan vauhtinsa kello 20.30 jo 28,5 solmuun, mutta lentokannen vauriot kuitenkin tekivät siitä käyttökelvottoman. Aluksen lentokoneiden tuli laskeutua Victoriousille.
Aluksen vauriot korjattiin tilapäisesti Aleksandriassa, mistä se seilasi Yhdysvaltoihin telakalle. Vaurioiden korjaaminen poisti aluksen palveluksesta puoleksi vuodeksi.
Indomitableen osui 16. heinäkuuta 1943 operaatio Huskyn aikana saksalaisen Junkers Ju 88 koneen laukaisema torpedo konehuoneen kohdalle. Räjähdys tapahtui torpedovyön alaosassa ja 4,5 tuuman vyön reuna murtui ja panssarinpalaset murskasivat vedenpitävän väliseinän. Alus kallistui 12,5 astetta ja vesi virtasi kansille. Ainoastaan tyyni sää esti aluksen uppoamisen. Lentotukialus oli vaurioiden vuoksi poissa palveluksesta yli kahdeksan kuukautta. Aluksen vauriot korjattiin tilapäisesti Aleksandriassa ja sen jälkeen alus purjehti Yhdysvaltoihin telakalle palaten palvelukseen helmikuussa 1944.
Palvelus > Intian valtameri

Alus siirrettiin alkuvuodesta 1944 Itäiseen laivastoon. Indomitable ja Victorious tekivät 24. elokuuta ja 18. syyskuuta rynnäköt Sumatralla olevia japanilaisia joukkoja vastaan. Lokakuun puolivälissä alukset tukivat hyökkäystä Nikobaareille, minkä jälkeen Indomitable ja Illustrious tekivät rynnäkön Medaniin ja uuden hyökkäyksen Sumatralle 20. joulukuuta.
Aluksen ilmatorjuntaa vahvistettiin huhtikuussa 1944 lisäämällä kaksi neliputkista ja kaksi kaksiputkista 40 millimetrin Boforsia ja sodan lopulla alukseen asennettiin vielä lisäksi 13 yksiputkista 20 millimetrin Bofors-ilmatorjuntatykkiä sekä 36 40-millimetristä Oerlikon-ilmatorjuntatykkiä.
Indomitable liitettiin muodostettuun Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon 22. marraskuuta 1944. Alus hyökkäsi 4. tammikuuta yhdessä Victoriousin ja HMS Indefatigablen kanssa Medaniin, Belawan Deliin. Vastaavia hyökkäyksiä tehtiin 24. ja 29. tammikuuta Palembangiin ja Sumatralle öljyn saannin estämiseksi. Hyökkäykset Palembangiin ja Sumatralle olivat sodan tähän astisista tukialusten tekemistä hyökkäyksista suurimmat, 126 ja 123 lentokonetta. Hyökkäyksissä menetettiin yhteensä 41 konetta.
Ensimmäinen Brittien tyynenmeren laivastoa (Task Force 57, TF57) vastaan suunnattu Japanin ilmavoimien hyökkäys tapahtui 1. huhtikuuta, kun Yhdysvaltain merijalkaväki nousi maihin Okinawalla. Kuninkaallisen laivaston lentotukialukset lähettivät kello 06.40 koneitaan ilmaan. Kymmenen minúuttia myöhemmin tutkalla havaittiin 75 mailin päässä lähestyviä lentokoneita. Ilmassa oleville koneille ilmoitettiin tilanne ja lisää koneita lähetettiin ilmaan. Lähestyvät japanilaiset lentokoneet kohdattiin 40 mailin päässä aluksista, jolloin neljä hyökkääjää ammuttiin alas ja muut pakenivat. Yksi hyökkääjistä ampui konekiväärein Indomitablea, jolloin yksi miehistönjäsen kuoli ja neljä haavoittui.
Alukseen osui 4. toukokuuta kamikaze, mutta lentokansi kesti ja esti vakavien vaurioiden syntymisen. Alus törmäsi 20. toukokuuta hävittäjän kanssa ja tukialus lähetettiin Sydneyyn korjattavaksi. Indomitable oli elokuussa mukana ottamassa haltuun Hongkongia. Aluksen lentokoneet lensivät elo-syyskuun vaihteessa viimeiset taistelulentonsa japanilaisia itsemurhaveneitä vastaan.
Palvelus > Sodan jälkeen

Marraskuussa 1945 Indomitable palasi Englantiin. Alus siirrettiin 1947 reserviin ja kolme seuraavaa vuotta alus oli telakalla muutostöissä. Huollon lopulla todettiin aluksen moottoreilla olevan ainoastaan 10 vuotta käyttöaikaa ja ne uudistettiin täydellisesti. Alus palasi palvelukseen 1950 ja liitettiin osaksi Kotilaivastoa. Aluksella syttyi tulipalo 3. helmikuuta, mikä aiheutti pahoja vaurioita, jotka myöhemmin päällystettiin betonilla.
Alus myytiin romutettavaksi 1955.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maritimequestin kuvagalleria
Laivaston ilmavoimien sivusto Indomitable
Illustrious-luokan lentotukialukset
Operaatio Pedestal
Hilkka Vuorinen

Hilkka Vuorinen (19. marraskuuta 1924 Lahti – 29. joulukuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen tekstiilitaiteilija. Hän suunnitteli tekstiilejä kymmeniin kirkkoihin, muun muassa Alppilan kirkkoon ja Otaniemen kappeliin.
Hilkka Vuorinen opiskeli Taideteollisuuskeskuskoulussa mallipiirustusosastolla 1944–1948 Arttu Brummerin johdolla. Vuorinen työskenteli Suomen Käsityön Ystävissä yli 20 vuotta, vuoteen 1975 asti ja Helmi Vuorelma Oy:n taideosastolla 1949–1950. Kirkkotekstiilien lisäksi hän on suunnitellut ryijyjä, täkänöitä, raanuja, tapetteja sekä lippuja ja merkkejä. Hilkka Vuorinen piti useita yksityisnäyttelyitä ja osallistui yhteisnäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla. Hänet palkittiin Suomen Käsityön Ystävien ryijykilpailuissa 1952 ja 1957, Pihlgren & Ritolan tapettikilpailussa 1956 ja Neoviuksen ryijykilpailussa 1977. Hän sai kunniamaininnan näyttelyssä Exempla -77 Münchenissä. Hänelle on myönnetty valtion taiteilijaeläke.
Hilkka Vuorinen toimi opetustehtävissä Tervolan ja Lappeenrannan kotiteollisuuskoulussa tuotesuunnittelun lehtorina ja Lounais-Suomen käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa taideaineiden ja tuotesuunnittelun opettajana 1978–1984.
Vuorinen sai Suomen Kulttuurirahaston apurahan 1952 ja 1974, Helsingin kaupungin apurahan 1973, valtion yksivuotisen taiteilija-apurahan 1976, valtion kohdeapurahan 1977 ja 1981 sekä Greta ja William Lehtisen säätiön apurahan 1983.
Hinode

Hinode voi tarkoittaa:
Hinode, Japanin vuonna 2006 laukaisema avaruusluotain
Hinode, Japanin maaseutukaupunki Tokion metropolissa
Hinoden asema, asema Yurikamome-automaattimetrolinjalla Tokiossa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hinode”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hooja

Hooja, 2024
Hooja on ruotsalainen elektronisen musiikin duo Jällivaarasta. Duoon kuuluu Joakim ”Hooja” Lithner ja Markus ”DJ Mårdhund” Mattsby. Nimi "Hooja" tulee meänkielen sanasta huija, joka tarkoittaa suomeksi samaa kuin hyi tai oi.
Singlet

Donkey Kong (2021)
Banan Melon Kiwi & Citron (2021)
På Disco (2021)
Levererar (2021)
Där gäddan simmar (2021)
In i dimman (2022)
Polers (2022)
Livet på en pinne (2022)
Går det bra? (2022)
Jukkasjärvi (2022)
Skogsrejv (2022)
Mer & Mer (2022)
När radion dånar (2022)
Dit älven går (2022)
Banaan Meloen Kiwi & Citroen (2023)
Kommer du ihåg? (2023)
Pantamaskineriet (Pantamera) (2023) osa Pantameran markkinointikampanjaa
Happis (2023)
Grusväg (2023)
Diskoteka (2023)
Gammal i gemet (2024)
Heart of Hearts

| Heart of Hearts Bobby Vinton |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1975
 Formaatti: LP-levy
 Tuottaja(t): Bob MOrgan
 Tyylilaji: Pop
 Levy-yhtiö: ABC
Bobby Vinton muut julkaisut
| With Love 1974 | Heart of Hearts 1975 | The Bobby Vinton Show 1975 |
Heart of Hearts on Bobby Vintonin kahdeskymmeneskuudes studioalbumi, joka julkaistiin 1975.
Albumin cover-kappaleet ovat "Feelings" ja "Wooden Heart".
Kappaleet > Puoli A

Lovely Lady - (Riccardi, Shannon) - 3:18
Feelings - (Morris Albert) - 3:38
I Won't Give Up - (BaldanBambo, Piccoli, Altman) - 3:24
Why Can't I Get Over You - (Bobby Vinton, Gene Allen) - 2:09
Adios Amigo - (Girado, Bobby Vinton) - 3:18
Wooden Heart - (Bert Kaempfert, Kay Twomey, Fred Wise, Ben Weisman) - 2:23
Kappaleet > Puoli B

You've Got Your Momma's Eyes - (Flax, Lambert) - 3:39
My Song - (Janssen, Hart) - 2:31
Charlie - (Burt Bacharach, Russell) - 3:38
Polka Pose - (Bobby Vinton) - 2:36
Beer Barrel Polka - (Lew Brown, Wladimir A. Timm, Jaromír Vejvoda) - 2:32
Albumin tekijät

Soivtukset: Joe Reisman, Al Capps, Mike Melvoin, Burt Bacharach
Insinöörit: Tommy Vicari, Armin Steiner, Ray Gerhart
Valokuvat: Eddie Sanderson
Listat

Albumit - Billboard (North America)
| Vuosi | Chart | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 1975 | The Billboard 200 | 108 |

Singlet - Billboard (North America)
| Vuosi | Single | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1974 | "Beer Barrel Polka" | The Billboard Hot 100 | 33 |
| 1974 | "Beer Barrel Polka" | Adult Contemporary | 5 |
Horatio Wright

| Horatio Gouverneur Wright |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1820 Clinton, Connecticut
Kuollut: 2. heinäkuuta 1899 Washington, D.C.
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  sotilas, insinööri
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Yhdysvallat (Unioni)
Palvelusvuodet:  1841−1888
Taistelut ja sodat:  Yhdysvaltain sisällissota
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Horatio Gouverneur Wright (6. maaliskuuta 1820 Clinton, Connecticut – 2. heinäkuuta 1899 Washington D.C.) oli yhdysvaltalainen insinööri ja kenraali. Yhdysvaltain sisällissodassa Wright palveli Unionin armeijassa, jossa hän toimi toukokuusta 1864 lähtien 6. armeijakunnan komentajana. Komentajana Wright seurasi John Sedgwickia, joka kuoli Spotsylvanian taistelussa. 6. armeijakunnan komentajana hän johti myös yhden taistelun ajan koko Shenandoahin armeijaa, kun armeijan komentaja Philip Sheridan oli matkoilla ja Wrightin vastuulle jäänyt armeija joutui Konfederaation yllätyshyökkäyksen alle.
Sisällissodan päätyttyä Wright osallistui useiden julkisten rakennushankkeiden kuten Brooklyn Bridgen ja Washington-monumentin rakentamiseen.
Herbert Kastinger

| Mitalit> Maa:   Itävalta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Berliini 1936 | arkkitehtuuri |  |
Herbert Ferdinand Kastinger (1. heinäkuuta 1900 Höflein – 5. elokuuta 1937 Wien) oli itävaltalainen arkkitehti. Hän osallistui vuoden 1936 Berliinin olympialaisiin, joissa voitti pronssia yhdessä maanmiehensä Hermann Stiegholzerin kanssa arkkitehtuurissa teoksellaan ”Wienin kamppailualue”. Yhteistyö sisälsi myös tehdastilojen suunnittelua.
Herbert Katz

Herbert Katz
Herbert Abraham "Häkä" Katz (10. joulukuuta 1926 Turku – 1. joulukuuta 2007 Göteborg, Ruotsi) oli suomalainen jazzkitaristi.
Herbert "Häkä" Katz sai ensimmäisen kitaransa koulupoikana 1940-luvun alussa ja opetteli omatoimisesti soittamaan sitä. Katz innostui jazzista, mutta soitti leipätyönään monissa viihdeorkestereissa ja oli mukana levytyksissä. Hänellä oli myös omia orkestereita, erityisesti 1960-luvun kokoonpano on maineikas. Siinä soittivat hänen lisäkseen Teuvo Suojärvi, piano, Heikki Annala, basso, ja Jaakko Furman, rummut. Rauni Pekkala toimi laulusolistina, ja hänen ohellaan toisinaan myös Lasse Mårtenson. Rockin Suomeen tuojien joukossa hän oli yksi ensimmäisiä. Hän soitti Suomen ensimmäisenä rocklevynä pidetyllä levyllä ”Hawaiian Rock”, jonka Onni Gideon levytti 1957.
Katzilla oli levy- ja soitinkauppa "Levybaari - Skivbaren" Helsingin Uudenmaankadulla. Hän perusti 1953 yhdessä Scandia-Musiikin Paavo Einiön ja Johan ”Mosse” Vikstedtin kanssa. 1970-luvulla Katz siirtyi töihin ulkomaille ja asui viime vuodet Ruotsissa Göteborgissa. Hänet on haudattu Maunulan uurnalehtoon Helsinkiin.
Katz esiintyi Pori Jazzissa 1971 Hacke Björksten – Herbert Katz Sextetissä. Hän oli mukana myös Rauno Lehtisen studiokokoonpanossa Vostok All Stars, joka levytti muun muassa ”Säkkijärven polkan” (1962) ja ”Letkiksen” (1963).
Maunu Kurkvaaran elokuvassa Autotytöt on Katzin musiikki.
Herbert Katzin käyttämät kitarat:
Fender Jazzmaster
Gretsch Duo Jet
Gibson Les Paul Gold Top.
Henna leuʹdd

| Henna leuʹdd |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Heikki Huttu-Hiltunen
Käsikirjoittaja:  Heikki Huttu-Hiltunen
Tuottaja:  Pertti Veijalainen
Kuvaaja:  Seppo Louhi, Ville Tanttu
Leikkaaja:  Rotislav Aalto
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Illume Oy
Ensi-ilta:  2001
Kesto:  25 minuuttia
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Henna leuʹdd (myös nimellä Hennan leuʹdd) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut suomalainen lyhyt dokumenttielokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Heikki Huttu-Hiltunen.
Juoni

Henna Mäki on 14-vuotias kolttatyttö pohjoisimmasta Lapista läheltä Norjan ja Venäjän rajaa. Hän asuu Sevettijärven kylässä, jossa elää noin puolet Suomen kolttasaamelaisista. Harventuvassa joukossa Henna jatkaa kolttien vanhaa leuʹdd-lauluperinnettä. Hän opettelee leuʹddeja vanhoista ääninauhoista isoisänsä ja tätinsä kanssa. Yhdessä he matkustavat Norjan puolelle esiintymään turisteille.
Esiintyjät

Henna Mäki
Tyyne Fofonoff
Elias Moshnikoff
Tuotantoryhmä

Käsikirjoitus: Heikki Huttu-Hiltunen
Ohjaus: Heikki Huttu-Hiltunen
Apulaisohjaus: Liisa Holmberg
Kuvaus: Seppo Louhi, Ville Tanttu
Äänisuunnittelu: Niko Paakkunainen
Leikkaus: Rotislav Aalto
Tuottajat: Pertti Veijalainen
Tuotantoyhtiö: Illume Oy
Aiheesta muualla

Elokuvan arvostelu BBC:n verkkosivustolla
Hino Motors

| Hino Motors 日野自動車株式会社 |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
ISIN:  JP3304200003
Kotipaikka:   Japani
Toimiala:  autoteollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hino Contessa
Hino Motors (jap. 日野自動車株式会社, Hino Jidōsha) on japanilainen autonvalmistaja, joka valmisti vuoteen 1968 saakka myös henkilöautoja. Tuohon asti Hino oli itsenäinen tehdas, joka joutui 1968 toisen japanilaisen autonvalmistajan Toyotan omistukseen. Osana Toyota-konsernia Hino on jatkanut kuorma-autojen, linja-autojen ja dieselmoottorien valmistusta.
Hino Contessa on vuosina 1961–1967 valmistettu pieni auto, jota tuotiin myös Eurooppaan, ei kuitenkaan Suomeen. Ensimmäisen sukupolven Contessan muotoili kuuluisa italialainen automuotoilija Giovanni Michelotti. 900 Sprint on Contessan coupé-malli, joka painaa vain 650 kg.
Honkasalo

Honkasalo on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Armas Honkasalo (ent. Johansson, 1891–1918), Porin punakaartin johtomiehiä
Brynolf Honkasalo (vuoteen 1906 Adolfsson, 1889–1973), rikosoikeuden professori
Jorma Honkasalo (1916–2009), vuorineuvos, Outokumpu Oy:n varapääjohtaja, hallituksen puheenjohtaja
Laura Honkasalo (s. 1970), kirjailija
Pirjo Honkasalo (s. 1947), elokuvaohjaaja, Jorma Honkasalon tytär
Tauno Honkasalo (1912–1975), geodeetti, dosentti, Jorma Honkasalon veli
Veronika Honkasalo (s. 1975), valtiotieteen tohtori, vasemmistopoliitikko, kansanedustaja, feministi ja nuorisotutkija.
Nimen muita merkityksiä

1699 Honkasalo, asteroidi
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Ernst Edvard Qvist

Ernst Edvard Qvist
Ernst Edvard Qvist (10. toukokuuta 1839 Hamina – 29. lokakuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen kemisti-insinööri. Hän sai valtioneuvoksen arvonimen 1899. Hän toimi kemian teknologian opettajana 1872–1903 Polyteknillisessä koulussa, jonka nimi muuttui 1879 Polyteknilliseksi opistoksi, ja oli opiston rehtori 1880–1903. Qvist oli myös sementtikoelaitoksen johtaja ja vuodesta 1877 paloviinantarkastaja Helsingissä.
Qvistin vanhemmat olivat Haminan kirkkoherra Karl Johan Qvist (1783–1853) ja Katarina Naht. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1857 ja suoritti kemiallis-teknillisiä opintoja Hannoverissa ja Zürichissä.
Ernst Edvard Qvistin puoliso oli Anna Franciska Snellman, Helsingin kirkkoherra Frans Arvid Snellmanin tytär. Heidän lapsiaan olivat kuvanveistäjä Gerda Qvist, kemian professori Walter Qvist ja kansakouluntarkastaja Johannes Qvist. Lehtimies Carl Immanuel Qvist oli Ernst Edvard Qvistin veli.
Heppi keippi

| Heppi keippi Klamydia |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 1989
 Tuottaja(t): Nappi Aaltonen & Klamydia
 Tyylilaji: punk, rock
 Levy-yhtiö: omakustanne
Klamydian muut julkaisut
| ...ja tauti leviää 1989 | Heppi keippi 1989 | Säynäväynäviä 1991 |
Heppi keippi on Klamydian vuonna 1989 ilmestynyt kolmas EP-levy. Se oli yhtyeen ensimmäinen levytys rumpali Riku Purtolan kanssa. EP:n kappaleet julkaistiin CD-muodossa ensimmäistä kertaa Pää kiinni painajainen -albumin CD-versiolla vuonna 1992. Myöhemmin kappaleet on julkaistu vuoden 1995 Lahjattomat -kokoelmalla.
Kappaleet

Klamydia-song
Paskova lokki
Mettämaratoonari
Skootteri
Rakkauslaulu
Viikko pieleen
Kopio
Pojat on poikia
Poikain studio-sekoilua
Kokoonpano

Vesku – laulu, kitara
Arto – basso, taustalaulu
Riku – rummut, taustalaulu
+
Shitsi – 12-kielinen kitara (kappale "Klamydia-song")
Klamydia
| --- | --- |
Studioalbumit:   Älpee  Los celibatos  Pää kiinni painajainen  Masturbaatio ilman käsiä  Tippurikvartetti  Siittiöt sotapolulla  Klamysutra  Tango delirium  Zulupohjalta  Klamytapit  Punktsipum  Urpojugend  Tyhmyyden ylistys  Klamydia  Rujoa taidetta  Loputon luokkaretki  XXV  Antisupersankarit  Aikuisilta kielletty  Hiljainen pöytä läheltä orkesteria 
EP:t:   Heja grabbar  Ja tauti leviää  Heppi keippi  DSS  Säynäväynäviä  Hihhulit tuloo  I really hate you  Lahja  Huono  Huipulla tuulee  L.A.M.F.  Perseeseen  Onnesta soikeena  Snapsin paikka  Ryssä mun leipääni syö  Ookko tehny Lenkkiä?  Suomi on sun  Seokset  Ne jää jotka jää  Miljoonan kilsan tennarit  Kingi ja kuusipuu  Näsinneula näkyy 
Kokoelmat:   Tres Hombres  Lahjattomat  Klamytologia  Piikkinä lihassa  Jubelium!  Sound Pack 2CD+DVD 
Livealbumit:   Kötinää  Himmelachtungperkele  ...ja käsi käy  Punksinfonia 
Singlet:   ”Huipulla tuulee”  ”Arvon (lisäveron) mekin ansaitsemme”  ”Saksaan”  ”Narkkarirakkautta”  ”Pala Rauhaa”  ”Perseeseen”  ”Kosketus”  ”Onnesta soikeena”  ”Letoisa Lewinsky”  ”Snapsin paikka”  ”Ryssä mun leipääni syö”  ”Koomikko tahtomattaan”  ”Ookko tehny lenkkiä?”  ”Suomi on sun”  ”Seokset”  ”Kujanjuoksu”  ”Promillepuheluita”  ”Pienen pojan elämää”  ”Lohikäärme Puff”  ”Pohjanmaalla”  ”Jalat suorana”  ”Ne jää jotka jää”  ”Rujoa taidetta”  ”Miljoonan kilsan tennarit”  ”Haaveet elättää”  ”Suomalainen tarina”  ”Pelasta”  ”Kaikki hyvä”  ”Poika pysyy Suomessa”  ”Älä pelkää!”  ”Ripota mun tuhkani Kyrönjokeen”  ”Rakas hullu”  ”Isi haisee rokkenrollilta”  ”Tervetuloa helvettiin”  ”Pyyntö”  ”Känni-ääliön paluu”  ”Älä peitä mun aurinkoo”  ”Koomikon kyyneleet”  ”Saappaat jalassa”  ”Fittihitti”  ”Kingi ja kuusipuu”  ”Sotaa vai rakkautta?”  ”Sääntö-Suomi”  ”Iso I”  ”Se on koronaa”  ”Joulu piritalossa”  ”Outo aika”  ”Sydämessä mukana”  ”Pieni suuri elämä” 
DVD:t:   "Klamydia Rockperry Live 2003"  "Usvaputki" 
Musiikkivideot:   Oodi Hietskulle  Pilke Silmäkulmassa  Pala Rauhaa  Sytkäri  Kosketus  Laiskat ja pulskeat  Negatiivisemman ajattelun ryhmä  Ookko tehny lenkkiä?  Eihän euroviisuihin?  Pienen pojan elämää  Pohjanmaalla  Rujoa taidetta  Ajolähtö  Puutavaraa  Huipulla tuulee  Ajetaan aaveet pois  Suomalainen tarina  Pelasta!  Älä pelkää!  Ripota mun tuhkani Kyrönjokeen  Pyyntö  Koomikon kyyneleet  Sydämessä mukana
Honkanummen kappelit

| Honkanummen kappelit |
| --- | --- |
 Pieni kappeli vasemmalla ja iso kappeli oikealla.
Sijainti:  Honkanummen hautausmaa, Vantaa
Koordinaatit:  60°17′21.6″N, 025°05′13.4″E
Seurakunta:  Helsingin seurakuntayhtymä
Rakentamisvuosi:  1955
Suunnittelija:  Erik Bryggman
Materiaali:  kivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Honkanummen kappelit ovat Helsingin seurakuntayhtymän Honkanummen hautausmaan siunauskappelit Vantaalla. Erik Bryggmanin suunnittelema rakennus on valmistunut vuonna 1955 ja se on vihitty käyttöön seuraavana vuonna. Bryggman voitti kappelin rakentamiseksi järjestetyn suunnittelukilpailun. Kappelien yhteydessä oleva krematorio rakennettiin vuonna 1991.
Johan Vikaisen suunnittelema reliefi (1957) Honkanummen ison siunauskappelin ulkoseinässä.
Rakennuksessa on kaksi erillistä kappelitilaa, joista pienessä kappelissa on 60 istumapaikkaa ja isossa kappelissa 120. Rakennuksessa on myös muun muassa uurnan luovutustila, krematorio ja vainajien säilytystilat. Kappelirakennus on suojeltu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Honkanummen kappelit Wikimedia Commonsissa
Kappelit Helsingin seurakuntayhtymän sivulla
Ernst Engel

Ernst Engel
Ernst Engel (26. maaliskuuta 1821, Dresden – 8. joulukuuta 1896) oli saksalainen tilastotieteilijä ja ekonomisti, joka tunnetaan Engelin käyrän ja Engelin lain kehittäjänä.
Engelin laki sanoo, että kun kotitalouden tulot kohoavat, ruokamenojen osuus kokonaiskulutuksesta laskee.
Ernst Ellberg

Ernst Ellberg
Ernst Henrik Ellberg (11. joulukuuta 1868 Söderhamn – 14. kesäkuuta 1948 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä.
Ellberg pääsi vuonna 1886 Tukholman kuninkaalliseen musiikkikonservatorioon, jossa hänelle opetti orkestrointia ja sävellystä Joseph Dente. Hän sai lisäksi viulunsoiton opetusta Karl Lindbergiltä ja opiskeli jonkin aikaa pasuunansoittoa. Ellberg valmistui vuonna 1892. Hän soitti vuosina 1887–1905 alttoviulua Kungliga Hovkapelletissa. Ellberg työskenteli myös ajoittain korrepetiittorina ja kapellimestarina Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa. Hän johti siellä kantaesitykset omista baleteistaan En sommaridyll vuonna 1899 ja Askungen vuonna 1907. Ellberg seurasi Joseph Denteä opettajana Tukholman kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa, jossa hän opetti sävellystä, kontrapunktia ja orkestraatiota vuosina 1903–1933. Hän opetti professorin arvonimellä vuodesta 1916. Ellberg jatkoi opettamista vielä Tukholman kuninkaallisesta musiikkikonservatoriosta eläkkeelle jäätyään. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Gunnar de Frumerie, Ivar Hellman, Lars-Erik Larsson, Oskar Lindberg, Set Svanholm, David Wikander ja Waldemar Åhlén.
Ellberg teki debyyttinsä säveltäjänä jousikvartetolla (Es-duuri) vuonna 1890. Hän sai vuonna 1894 Valtion säveltäjästipendin vuoteen 1896 saakka. Ellbergin 1890-luvun sävellyksistä eniten suosiota saavutti sinfonia (D-duuri, 1896). Vuonna 1909 Berwald-säätiö tilasi Ellbergiltä teoksen Sinfonie capricieuse viimeistellyn version Franz Berwaldin keskeneräisten luonnosten pohjalta. Ellbergin viimeistelemä sinfonia kantaesitettiin vuonna 1914. Ellbergin ooppera Rassa sai toisen palkinnon Oopperan säveltäjäkilpailussa vuonna 1947. Teos jäi kuitenkin esittämättä. Ellbergin tuotannon joukossa on balettien, sinfonisten teosten, oopperan ja jousikvarteton lisäksi kaksi jousikvintettoa, lauluja, pianoteoksia ja kuoromusiikkia.