stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
José Saramago
Kirjailijanura

Saramagon kieli ja lauserakenne ovat vuolasta tajunnanvirtaa: yksi virke voi olla koko sivun mittainen. Keskusteluissa vuorosanat on eroteltu toisistaan ainoastaan pilkulla ja isolla alkukirjaimella, joten toisinaan on vaikeaa saada selville, kenen sanoma mikäkin vuorosana on. Teoksissaan Saramago pyrkii tuomaan esille inhimillisen näkökulman historiallisiin tapahtumiin. Teosten henkilöt ovat pieniä ihmisiä, joita suuremmat voimat heittelevät, mikä tuo teoksiin satiirin vireen. Teoksessa Kaikkien nimet (1997) yksilö katoaa väestörekisterin painajaismaiseen byrokratiaan kafkamaiseen tyyliin. Saramagon teokset ovat usein pohdiskelevia ja aiheiltaan hyvin mielikuvituksellisia. Usein keskeisetkin henkilöt ja paikat on jätetty nimeämättömiksi. Kirjojen tyyliä on luonnehdittu muun muassa yhteiskunnallisen ja maagisen realismin yhdistelmäksi.
Saramagon esikoisromaani 1947 ei kiinnittänyt erityistä huomiota, ja hän työskenteli sen jälkeen vakuutusvirkailijana, toimittajana ja kirjallisuuskriitikkona. Ennen toisen romaaninsa  ilmestymistä 1977 hän kirjoitti runoja. Kansainvälisen huomion kohteeksi hän nousi vasta teoksellaan Baltasar ja Blimunda (1982). Parhaimpana Saramagon teoksista pidetään romaania Ricardo Reisin viimeinen vuosi (1984, suomeksi 2012), joka kuvaa Portugalin historian 1930-lukua runoilija Fernando Pessoan sivupersoonan kautta. Viimeiseksi Saramagon kirjoittamaksi  teokseksi jäi satiirinen Caim (2009), jossa kirjailija kertoo uudelleen Vanhan testamentin tarinoita.
Syksyllä 2011 José Saramagon säätiö ilmoitti kateissa olleen romaanin julkaisusta. Teos ilmestyi nimellä Claraboia. Saramago kirjoitti sen 1950-luvulla, ja se lojui kustantajan arkistojen kätköissä. Saramago pysyi siitä vaitonaisena ja jätti perillisilleen päätösvallan. Teos ilmestyi syksyllä 2011 ja on sittemmin julkaistu useilla kielillä.
Palkinnot

Saramago sai tärkeimmän portugalinkielisen kirjallisuuden palkinnon Camões-palkinnon vuonna 1995. Vuonna 1998 hän sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon ensimmäisenä portugalilaisena. Palkintolautakunnan perustelujen mukaan "hän tuo mielikuvituksen, myötätunnon ja ironian kannattelemilla vertauksillaan pakenevan todellisuuden yhä uudelleen käden ulottuville".
Teokset > Suomennetut romaanit

Baltasar ja Blimunda.  (Memorial do convento, 1982))  Suomentanut Pirjo Suomalainen Pedrosa. Tammi, 1989.  ISBN 951-30-6390-9
Kivinen lautta.  (A Jangada de Pedra, 1986)  Suomentanut Jyrki Lappi-Seppälä. Tammi, 1994.  ISBN 951-30-9881-8
Lissabonin piirityksen kirjuri.  ((História do Cerco de Lisboa, 1989) Suom. Antero Tiittula)  Helsinki:  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-8443-8
Jeesuksen Kristuksen evankeliumi.  (O Evangelho Segundo Jesus Cristo, 1991)  Suomentanut Erkki Kirjalainen. Tammi, 1998.  ISBN 951-31-0769-8
Kertomus sokeudesta.  (Ensaio sobre a Cegueira, 1995)  Suomentanut Erkki Kirjalainen. Tammi, 1997.  ISBN 951-31-0902-X
Kertomus tuntemattomasta saaresta.  ((O conto da ilha desconhedica.) Tammen joulukirja 1998)  Suomentanut Sanna Pernu. Tammi, 1998.  ISBN 951-31-1452-X
Kaikkien nimet.  (Todos os nomes, 1997)  Suomentanut Erkki Kirjalainen. Tammi, 2000.  ISBN 951-31-2169-0
Luola.  (A Caverna, 2001)  Suomentanut Erkki Kirjalainen. Tammi, 2003.  ISBN 951-31-2169-0
Toinen minä.  (O Homem Duplicado, 2002)  Suomentanut Erkki Kirjalainen. Tammi, 2005.  ISBN 951-31-2978-0
Kertomus näkevistä.  (Ensaio sobre a lucidez, 2004)  Suomentanut Erkki Kirjalainen. Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3574-4
Oikukas kuolema.  (As Intermitências da Morte, 2005)  Suomentanut Erkki Kirjalainen. Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4008-3
Elefantin matka.  ((A viagem do elefante, 2008) Keltainen kirjasto 416)  Suomentanut Sanna Pernu. Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-5773-9
Ricardo Reisin viimeinen vuosi.  (O ano da morte de Ricardo Reis, 1984.)  Suomentanut Sanna Pernu. Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6232-0
Teokset > Suomentamattomat romaanit

Terra do Pecado : romance. 1947. – 2. p. Editorial Caminho, 1997
Manual de Pintura e Caligrafia: romance. Moraes Ed. 1977. – Editorial Caminho, 1984
Objecto quase. Moraes Ed. 1978. – Editorial Caminho, 1984
Levantado do Chão: romance. Editorial Caminho, 1980
As pequenas memórias. Editorial Caminho, 2006
Caim : romance.  Editorial Caminho, 2009
Claraboia, kirjoitettu 1953, ilmestynyt Editorial Caminho, 2011
Teokset > Runoja

Os poemas possiveis. Portugália Ed. 1966. Editorial Caminho 1982
Provavelmente alegria, Livros Horizonte 1970. Editorial Caminho 1985
O ano de 1993. Ed. Futura 1975. Editorial Caminho 1987
Teokset > Näytelmiä

A noite. Editorial Caminho 1979
Que farei com este livro? Editorial Caminho 1980
A segunda vida de Francisco de Assis. Editorial Caminho 1987
In nomine Dei, 1993.
Don Giovanni ou O dissoluto absolvido : teatro. Editorial Caminho, 2005
Lisäksi Saramago julkaisi esseitä ja päiväkirjansa Lanzaroten ajoilta.
Natalia Nordmann

Ilja Repinin vuonna 1900 maalaama Natalia Nordmannin muotokuva Ateneumissa.
Natalia Borisovna Nordmann (ven. Ната́лия Бори́совна Но́рдман, kirjailijanimeltään Severova, Северова; 14. joulukuuta 1863 Helsinki – 30. kesäkuuta 1914 Locarno) oli suomalaissyntyinen venäläinen kirjailija. Hänet tunnetaan taiteilija Ilja Repinin muusana.
Natalia Nordmannin vanhemmat olivat suomenruotsalainen amiraali Bernhard (Boris) Nordmann ja venäläiseen aatelissukuun kuulunut Marija Arbuzova. Natalia sai perusteellisen kotikoulutuksen, osasi useita kieliä sekä harrasti musiikkia, kuvataiteita ja valokuvausta.
Nordmann lähti vuonna 1884 rakentamaan parempaa maailmaa Yhdysvaltoihin, mutta palasi pian takaisin. Vuonna 1896 hän tutustui Ilja Repiniin, jonka kanssa hän solmi siviiliavioliiton. Nordmann rakennutti Kuokkalaan pienen mökin, joka muutamassa vuodessa laajeni Penatyn huvilaksi. Repin asettui sinne pysyvästi vuonna 1903. Taiteilija maalasi Nordmannista useita tauluja ja kuvitti kaikki hänen teoksensa.
Nordmann oli kiinnostunut uusista aatteista, joista tärkeimmäksi muodostui kasvissyönti. Kirjailija Kornei Tšukovski kuvailee muistelmissaan Nordmannin luonnetta kiihkoilevaksi, määräileväksi ja mahtipontiseksi, mutta tunnustaa hänen vilpittömyytensä ja lahjakkuutensa.
Nordmannin kirjallinen tuotanto heijastaa hänen aatemaailmaansa. Pienoisromaani Begljanka (”Karkuri”, 1900) kertoo naisen pyrkimyksestä itsenäisyyteen ja henkilökohtaiseen vapauteen. Romaanin Krest materinstva (”Äitiyden risti”, 1904) aiheena on nykyajan naisen kohtalo. Todellisen vapauden perusta on kirjailijan mukaan usko Jumalaan ja rakkauden käskyihin sekä luopuminen oman edun tavoittelusta. Naisena olemisen tarkoitus on perhe ja sen onni.
Nordmann kirjoitti vuosina 1906–1912 kymmenen näytelmää, joita esitettiin Repinin Prometei-kesäteatterissa Ollilassa. Kokoelma Intimnyje stranitsy (”Intiimejä sivuja”, 1910) kertoo vierailusta Leo Tolstoin Jasnaja Poljana -maatilalla ja kuvaa Tolstoin ristiriitaisia käsityksiä naiseudesta ja taiteesta. Vuodesta 1911 lähtien Nordmann kirjoitti paljon kasvissyöjälehti Vegetarianskoje obozrenijeen.
Tuberkuloosia sairastanut Nordmann matkusti vuonna 1914 Sveitsiin. Hän kieltäytyi omaisuudestaan ja Repinin avusta ja kuoli yksin köyhäinsairaalassa. Orselinan hautausmaalle pystytettiin vuonna 1989 Nordmannin muistomerkki.
Vintsent Dunin-Martsinkevitš

| Vintsent Dunin-Martsinkevitš> Вінцэнт Дунін-Марцінкевіч Wincenty Dunin-Marcinkiewicz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. helmikuuta 1808 Babruiskin kihlakunta, Minskin kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 29. joulukuuta 1884 (76 vuotta)
Kansalaisuus:  valkovenäläinen
Puoliso:  Juzefa Baranouskaja
Lapset:  seitsemän lasta
Kirjailija
Tuotannon kieli: puola, valkovenäjä
Tyylilajit:  romantiikka
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vintsent Dunin-Martsinkevitš (valkoven. Вінцэ́нт-Яку́б Ду́нін-Марцінке́віч, Vintsent-Jakub Dunin-Martsinkevitš, puol. Wincenty Jakub Dunin-Marcinkiewicz, 4. helmikuuta 1808 Babruiskin kihlakunta, Minskin kuvernementti–29. joulukuuta 1884) oli valkovenäläinen runoilija, näytelmäkirjailija, teatterintekijä ja kääntäjä.
Elämä

Vintsent Dunin-Martsinkevitš syntyi vuonna 1808 Venäjän keisarikunnan Minskin kuvernementin Babruiskin kihlakunnassa puolalais-liettualaiseen aatelissukuun. Joidenkin Neuvostoliiton aikaisten tietosanakirjojen mukaan kirjailija syntyi kuitenkin jo vuonna 1807. Isänpuolen Łabędź-aatelissuvulla oli 1600-luvulla ollut maatila Smolenskin läänissä. Vintsentin vanhemmilla ei kuitenkaan ollut omaa maata, vaan he olivat vuokralla heidän lankonsa maalla; tämä oli katolisen Mogiljovin hiippakunnan arkkipiispa, myöhemmin Venäjän keisarikunnan roomalaiskatolinen metropoliitta. Vintsent kastettiin Babruiskin katolisen seurakunnan jäseneksi. Vuonna 1824 hän valmistui piirikoulusta Bobruiskissa. Hän opiskeli Pietarin yliopistossa, mutta tiedot opiskelujen loppuunsaattamisesta ovat epäselviä.  Erään lähteen mukaan hän opiskeli lääketiedettä Vilnan yliopistossa.
Dunin-Martsinkevitš onnistui julkaisemaan joitain valkovenäjänkielisiä teoksia Venäjän keisarikunnassa, vaikka hän joutuikin tuotantonsa johdosta tutkinnan ja tsaarin sensuurin kohteeksi. Dunin-Martsinkevitšiä pidetään valkovenäjänkielisen kirjallisuuden 1800-luvun puolivälissä alkaneen uuden aallon käynnistäjänä.
Hän kirjoitti sekä valkovenäjän kielellä että puolaksi. Ensimmäiset julkaisut olivat vuonna 1841 esityksensä saaneet puolankieliset musiikkikomediat Minskin juutalaiselle amatööriteatterille. Kirjailijan ensiteos osin valkovenäjäksi (talonpoikien roolit) ja osin puolaksi (aateliston roolit) oli vuonna 1846 julkaistu oopperalibretto Idylija (valkoven. Ідылія, suom. idylli).
Aiheesta muualla

Boris Norman, 2009: Valkovenäjän kielen nykytila (Idäntutkimus 2/2009, pdf)
Dunin-Martsinkevitš Vintsent (valkovenäjäksi) (slounik.org)
Vincent Dunin-Marcinkievich (1808-1884) (englanniksi) (belarusguide.com)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vintsent Dunin-Martsinkevitš Wikimedia Commonsissa
Dunin-Martsinkevitš, Vikenti (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  RISM  IdRef 
Merkinnän syy: Elämän loppupuoli kuvaamatta
Makrý

Makrý (kreik. Μακρύ, ”Pitkä”; transl. myös Makrí) voi viitata seuraaviin saariin Kreikassa:
Makrý, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Ródosta
Makronísi eli Makrý, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Leipsoíta
Richard Wurmbrand

Richard Wurmbrand vankilassa
Richard Wurmbrand (24. maaliskuuta 1909 – 17. helmikuuta 2001) oli romanialainen luterilainen kristitty, kirjailija, pastori ja opettaja.
Kääntyminen kristityksi

Wurmbrand oli alkujaan menestyvä juutalainen liikemies. Vuonna 1936 hän sairastui tuberkuloosiin ja lähti vaimonsa Sabinan kanssa toipumaan pieneen vuoristokylään Romanian vuorille. Kylässä oli kristitty puuseppä, joka rukoili pariskunnan puolesta ja antoi heille Uuden testamentin. Richard kääntyi tämän seurauksena kristinuskoon ja myöhemmin myös hänen vaimonsa Sabina.
Natsi-Saksan ja kommunistien vainoissa

Natsi-Saksan miehittäessä Romaniaa Sabinan perhe tuhottiin keskitysleirissä. Wurmbrandit pidätettiin moneen otteeseen ja he olivat usein kuolemanvaarassa. Sodan päätyttyä Wurmbrandit aloittivat salaisen lähetystyön maata miehittävien neuvostosotilaiden parissa. Vuonna 1945 he osallistuivat kommunistihallituksen järjestämään ns. ”Kulttien kongressiin”, jossa kirkonmiehet vannoivat uskollisuutta uudelle kommunistihallitukselle. Sabina käski miehensä ”pyyhkiä häpeä Jeesuksen kasvoilta”. Riskin tietäen Richard julisti kokoukselle, että "kristityn tehtävä on korottaa yksin Kristusta".
Vankilassa

Wurmbrand pidätettiin 1948 ja hän vietti kaikkiaan 14 vuotta vankilassa uskonsa vuoksi. Sabina pidätettiin 1950, ja hän oli kolme vuotta pakkotyössä Tonavan kanavatyömaalla. Heidän 9-vuotias Mihai-poikansa jäi ystävien huomaan.
Siirtyminen maanpakoon länsimaihin

Vuonna 1964 norjalaiset kristityt ostivat kommunistiviranomaisilta Wurmbrandille, hänen vaimolleen Sabinalle ja pojalleen Mihaille luvan poistua maasta 10 000 Yhdysvaltain dollarilla. Länsimaissa Wurmbrandin tarina herätti huomiota tiedotusvälineissä ja kristittyjen keskuudessa.
Kirjailijana

Richard Wurmbrand kirjoitti vankilakokemuksistaan kirjan Kidutettu Kristuksen tähden, josta hän sanoi, että se on kirjoitettu kynällä ja kyynelillä: ”Minä kirjoitin, ja vaimoni Sabina itki”. Wurmbrandin kirjoittamia kirjoja on julkaistu kymmenillä kielillä.
Marttyyrien ääni -järjestö

Wurmbrand perusti vuonna 1966 The Voice of the Martyrs -lähetysperheen, jonka tarkoituksena on tukea vainottuja kristittyjä eri puolilla maailmaa. Suomessa järjestön nimeä edustaa Marttyyrien ääni.
Teokset

Kidutettu Kristuksen tähden: Kuvaus maanalaisen seurakunnan toiminnasta.  ((Tortured for Christ, 1967.) Aikaisempi nimeke: Kristus rautaesiripun takana. 12. painos)  Toivakka:  Stefanus-lähetys, 2008.  ISBN 978-951-97310-7-0
Kirkkautta kidutuskammiossa, 3. p, 1975, 1970
Kirkko kahleissa, 1975
Kristus juutalaisella tiellä, 1990
Kristus rautaesiripun takana Kuvaus maanalaisen seurakunnan toiminnasta, 1969, 9. p., 1972
Kärsimyksestä voittoon, 1996
Maanalaiseen seurakuntaan valmistautuminen, 1978, 4.p., 2002
Mihin me kristityt uskomme?, 1980
Miksi olen vallankumouksellinen, 1972
Miksi uskon?, 1978
Missä Kristus yhä kärsii?, 1987
Saatana ja Marx, 1976
Uskomme rakkauteen Puhe Helsingin Jäähallissa 1970, 1970
Voittoisa usko, 1977
Teokset > Äänite

Richard Wurmbrand Helsingin messuhallissa -73 Äänite, 1991
Aiheesta muualla

Richard Wurmbrandin kirjoja pdf-tiedostoina
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Aleksandr Linevski

Aleksandr Linevski
Aleksandr Mihailovitš Linevski (ven. Алекса́ндр Миха́йлович Лине́вский; 3. toukokuuta 1902 Pietari – 20. helmikuuta 1985 Petroskoi) oli venäläinen kirjailija ja tiedemies.
Aleksandr Linevski syntyi rautatieläisen perheeseen. Valmistuttuaan oikeustieteellisestä oppilaitoksesta hän työskenteli vuosina 1918–1923 arvioijana Veliki Ustjugin metsätaloudessa. Palattuaan Pietariin hän alkoi opiskella maantieteellisessä instituutissa, joka sittemmin muuttui Leningradin yliopiston maantieteelliseksi tiedekunnaksi. Kesällä 1926 Linevski johti Sorokan läheltä löydettyjä kalliopiirroksia tutkinutta retkikuntaa.
Valmistuttuaan yliopistosta vuonna 1929 Linevski muutti Petroskoihin, jossa hän työskenteli paikallisessa tutkimusinstituutissa ja julkaisi useita Neuvosto-Karjalan arkeologiaa, historiaa, kansatiedettä ja suullista kansanperinnettä käsitteleviä tutkimuksia. Vuonna 1944 hänelle myönnettiin historian kandidaatin oppiarvo. Linevski johti myös Karjalan proletaarikirjailijoiden venäjänkielistä jaostoa ja oli mukana perustamassa Karjalan kirjailijaliittoa. Vuonna 1938 hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi.
Linevskin ensimmäiset tutkimusmatkoiltaan kirjoittamat kuvaukset ilmestyivät vuosina 1925–1926. Myöhemmin Vokrug sveta (”Maailman ympäri”), Vsemirnyi sledopyt (”Maailmankävijä”) ja Mir prikljutšeni (”Seikkailujen maailma”) -lehdissä julkaistiin hänen kertomuksensa Sovetskaja mašina vremeni (”Neuvostoaikakone”) ja pienoisromaani Kivikirjan sivuja (Listy kamennoi knigi). Jälkimmäinen ilmestyi laajennettuna kirjana vuonna 1939. Siinä kirjailija kuvaa esihistoriallisten ihmisten elämää tutkimiensa kivipiirrosten pohjalta. Yli kolmenkymmenen vuoden ajan Linevski laati historiallista romaania Belomorje (”Vienanmeren rannikolla”), joka valmistui vuonna 1968.
Tieteellisestä ja kaunokirjallisesta toiminnastaan Linevskille on myönnetty Karjalan tasavallan valtionpalkinto (1969), Työn punaisen lipun ja Kansojen ystävyyden kunniamerkit.
Suomennettuja teoksia

Kivikirjan sivuja (Listy kamennoi knigi). Suom. O. Kukkonen. Petroskoi: Karjala, 1978. (Ensimmäinen painos 1957.)
Ludwig Tieck

| Ludwig Tieck |
| --- | --- |
 Ludwig Tieck.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. toukokuuta 1773 Berliini
Kuollut: 28. huhtikuuta 1853 (79 vuotta) Berliini
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Peter Lebrecht, Gottlieb Färber
Äidinkieli: saksa
Aikakausi:  1795–1850
Tyylilajit:  romantiikka
Esikoisteos:  Peter Lebrecht, eine Geschichte ohne Abenteuerlichkeiten (1795), William Lovell (1795–1796)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Johann Ludwig Tieck (31. toukokuuta 1773 Berliini - 28. huhtikuuta 1853 Berliini) oli saksalainenkirjailija ja kääntäjä. Hän kirjoitti runoa ja proosaa ja kuului saksalaisen romantiikan tärkeimpiin edustajiin.
Elämä

Johann Ludwig Tieck syntyi nuoranpunojamestarin perheeseen Berliinissä. Hän sai kasteessa isänsä nimen, mutta kutsumanimeksi vakiintui toinen nimi Ludwig. Jo nuorena Tieck ahmi innokkaasti William Shakespearen tuotantoa, erityisesti hän rakasti Hamletia. 1790-luvun lopulla hänen läheisin ystävänsä oli kirjailija Wilhelm Wackenroder, jonka kanssa hän teki retkiä Nürnbergiin. Siellä he perehtyivät yhdessä saksalaiseen 1500-luvun renessanssiin ja erityisesti Albrecht Dürerin taiteeseen.
Vuonna 1798 Tieck meni naimisiin ja muutti Jenaan, missä hän tutustui Friedrich Schlegelin, Novalikseen ja muihin ns. Jenan varhaisromantiikan jäseniin. Vuonna 1801 Tieck muutti Dresdeniin, jonne hän asettui asumaan mutta matkusteli esimerkiksi Italiassa ja Englannissa. Fredrik Vilhelm IV kutsui Tieckin 1841 Berliiniin, jossa hän asui elämänsä loppuun saakka.
Tuotanto

Tieck toimi kääntäjänä ja saattoi loppuun August Wilhelm Schlegelin aloittaman Shakespearen koottujen teosten saksannoksen sekä käänsi Cervantesin Don Quijoten. Kirjallisuushistoriallisesti Tieck on kuitenkin kuuluisin romanttisista taiteilijaromaaneistaan, novelleistaan ja komedianäytelmistä. Tunnetuimman romaaninsa Herzensergießungen eines kunstliebenden Klosterbruders (Taidetta rakastavan luostariveljen sydämänenvuodatuksia, 1797) hän kirjoitti Wilhelm Wackenroderin kanssa. Edelleen on luettu myös hänen yksin kirjoittamansa Franz Sternbalds Wanderungen (Franz Sternbaldin vaellukset, 1798), jota pidetään eräänä aivan ensimmäisistä taiteilijaromaaneista. Tieckin varhaisissa novelleissa on usein kauhukirjallisuuden piirteitä. Hänen kuuluisin näytelmänsä on Der gestiefelte Kater (Saapasjalkakissa, 1797).
Keskeisiä teemoja Tieckin tuotannossa on panteismi. Aikalaiskriitikko ja romantikko Heinrich Heine on kuvannut hänen varhaisia novellejaan seuraavasti: "Näitä runoelmia hallitsee salaperäinen tihentyneisyys, merkillinen yhteisymmärrys luonnon, erityisesti kasvi- ja kivikunnan kanssa." Toisaalta saksalainen tutkija Klaus Günzel on tuonut Tieck-elämäkerrassaan esiin, kuinka Tieck läheni elämänsä myöhemmissä vaiheissa myös nuorsaksalaisia piirejä, ja siten hänen myöhäistuotannossaan oli myös aiempaa realistisempia ja poliittisempia piirteitä.
Tunnetuimmat teokset

Peter Lebrecht. Eine Geschichte ohne Abentheuerlichkeiten, romaani (1795–1796)
William Lovell, romaani (1795–1796)
Wilhelm Heinrich Wackenroder und Ludwig Tieck: Herzensergießungen eines kunstliebenden Klosterbruders, romaani 1797
Volksmärchen. Toim. Peter Leberecht [= Ludwig Tieck], novellikokoelma 1797. (Sisältää Tieckin tekstit Der gestiefelte Kater, Vaalea Eckbert (Der blonde Eckbert), sekä Ritter Blaubart.)
Franz Sternbalds Wanderungen. Eine altdeutsche Geschichte, romaani 1798
Romantische Dichtungen, 1799–1800
Prinz Zerbino, oder die Reise nach dem guten Geschmack, gewissermassen eine Fortsetzung des gestiefelten Katers. Ein Spiel in sechs Aufzügen, näytelmä 1799
Poetisches Journal. Toim. Ludwig Tieck. 1799
Der Runenberg, pienoisromaani 1804
Kaiser Octavianus. Ein Lustspiel in zwei Theilen, näytelmä 1804
Phantasus. Eine Sammlung von Märchen, Erzählungen, Schauspielen und Novellen, kolme niteinen antologia 1812–1816
Gedichte, kolme niteinen runokokoelma 1821–1823
Novellen, seitsemän niteinen novellikokoelma 1823–1828.
Dichterleben I, novelli 1825
Der Aufruhr in den Cevennen. Eine Novelle in vier Abschnitten. Erster und zweiter Abschnitt, novelli 1826
Der Gelehrte, novelli 1827
Der Hexensabbat, novelli 1831
Gesammelte Novellen. Vermehrt und verbessert, kootut novellit, 14 nidettä, 1835–1842
Der junge Tischlermeister, novelli 1836
Elämän yltäkylläisyys (Des Lebens Überfluß), novelli 1839
Vittoria Accorombona. Ein Roman in fünf Büchern, romaani 1840
Tunnetuimmat teokset > Koottujen teosten laitoksia

Schriften. Bd. 1–28. Berlin: Reimer, 1828–1854.
Werke in vier Bänden. Hrsg. von Marianne Thalmann. Bd. 1–4. München: Winkler, 1963–1966
Schriften . In 12 Bänden. Hrsg. von Hans P. Balmes, Manfred Frank [u. a.] Frankfurt am Main: Deutscher Klassiker-Verlag, 1986-.
1. Jugendwerke / Die Sommernacht / Schriften 1789–1793. Hrsg. von Achim Hölter, 1991 (= Bibliothek deutscher Klassiker. 64)
6. Phantasus. 1985 (= Bibliothek deutscher Klassiker. 2)
7. Gedichte. Hrsg. von Ruprecht Wimmer, 1995 (= Bibliothek deutscher Klassiker. 124)
11. Der junge Tischlermeister / Die Vogelscheuche / Das Alte Buch / Eigensinn und Laune / Schriften 1834–1836. Hrsg. von Uwe Schweikert, 1988 (= Bibliothek deutscher Klassiker. 35)
12. Vittoria Accorombona / Des Lebens Überfluss / Waldeinsamkeit / Schriften 1836–1852. Hrsg. von Uwe Schweikert, 1986 (= Bibliothek deutscher Klassiker. 13)
Tunnetuimmat teokset > Suomennetut teokset

Elämän yltäkylläisyys.  (Saksankielinen alkuteksti (Tieck): Des Lebens Überfluss (1839))  Suomentanut Markku Mannila. Loppusanat Asko Nivala. Turku:  Faros, 2013.  ISBN 978-952-5710-25-0
teoksessa: Saksalaisia kertomuksia romantiikan aikakaudelta.  Suomentanut J. A. Hollo, runot suomentanut Yrjö Kaijärvi. Valikoinnin suorittanut ja jälkikirjoituksen laatinut Yrjö Hirn. Helsinki:  Otava, 1952.
Vaalea Eckbert (Der blonde Eckbert, 1797)
Keijut (Die Elfen, 1812)
Malja (Der Pokal, 1812)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ludwig Tieck Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Mákri

Mákri (kreik. Μάκρη) tai Makrí (Μακρή) voi viitata seuraaviin saariin Kreikassa:
Mákri, saari Ekhinadeilla Jooniansaarten saariryhmässä
Makrý eli Makrí, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Ródosta
Pláka eli Mákri, saari Jooniansaarten saariryhmässä lähellä Paxósta
Karlebotnin kappeli

| Karlebotnin kappeli Karlebotn kapell |
| --- | --- |

Sijainti:  Uuniemi
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  valmistui 1955, kappeliksi 1960
Suunnittelija:  Trond Dancke
Materiaali:  Puu
Istumapaikkoja:  60
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karlebotnin kappeli (norj. Karlebotn kapell) on kappeli Norjan Uuniemellä Finnmarkin läänissä.
Rakennus on valmistunut vuonna 1955 ja se vihittiin kappeliksi vuonna 1960. Sen on suunnitellut arkkitehti Trond Dancke. Se on rakennettu puusta ja on malliltaan pitkäkirkko. Kirkossa on 60 istumapaikkaa.