stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksandr Samsonov

Aleksandr Samsonov, tuntemattoman taiteilijan maalaus.
Aleksandr Vasiljevitš Samsonov (ven. Александр Васильевич Самсонов; 14. marraskuuta (J: 2. marraskuuta) 1859 Andrejevka, Hersonin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 30. elokuuta (J: 17. elokuuta) 1914 Willenberg, Itä-Preussi, Saksan keisarikunta) oli venäläinen ratsuväenkenraali, joka toimi komentajana aivan ensimmäisen maailmansodan alussa elokuussa 1914. Hänen armeijansa kärsi katastrofaalisen tappion saksalaisille Tannenbergin taistelussa, minkä jälkeen hän teki itsemurhan.
Samsonov valmistui Nikolain ratsuväkiopistosta, aloitti uransa ratsuväen upseerina vuonna 1877 ja osallistui Turkin sotaan vuosina 1877–1878. Hän yleni vuoteen 1904 mennessä kenraaliluutnantiksi ja komensi Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905 siperialaista kasakkadivisioonaa. Sen jälkeen hän oli 1905–1907 Varsovan sotilaspiirin esikuntapäällikkönä ja 1909–1914 Turkestanin kenraalikuvernöörinä. Vuonna 1907 hän sai ylennyksen ratsuväenkenraaliksi sekä nimityksen Donin kasakkajoukkojen päälliköksi.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 Samsonov nimitettiin komentamaan Venäjän 2. armeijaa, joka hyökkäsi yhdessä Paul von Rennenkampfin komentaman 1. armeijan kanssa Saksan Itä-Preussiin. Samsonov kuitenkin kärsi heti murskaavan tappion 24.–31. elokuuta käydyssä Tannenbergin taistelussa, jossa Paul von Hindenburgin ja Erich Ludendorffin komentama Saksan 8. armeija saartoi hänen joukkonsa ja Samsonovin 150 000 miehestä vain noin 10 000 onnistui välttämään vangiksi joutumisen. Syynä tappioon oli Samsonovin heikko yhteydenpito sekä päämajaan että Rennenkampfiin, jonka kanssa hän ei tullut toimeen. Samsonov ei halunnut joutua raportoimaan tappion laajuudesta tsaari Nikolai II:lle, joten hän ampui itsensä taistelukentän lähellä 30. elokuuta vastaisena yönä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksandr Samsonov Wikimedia Commonsissa
Der Samsonow-Stein (saksaksi) Ostpreussen-info
Vilho Kankare

Vilho Villam Vieno Kankare (30. toukokuuta 1917 Turku – 2008) oli suomalainen sotakirjailija, joka osallistui talvi- ja jatkosotaan. Sotilasarvoltaan Kankare oli ylikersantti. Hänen puolisonsa oli Lempi Ojala.
Kankare kirjoitti omiin jatkosodan aikaisiin sotakokemuksiinsa perustuneen kirjansa jo 1947 mutta kustantaja Otava hylkäsi kirjan käsikirjoituksen pitäen sitä inhorealistisena ja raakana. Pöytälaatikkoon jäänyt käsikirjoitus julkaistiin vasta vuonna 2011 nimellä Mennään kun käsketään! Nuorten miesten jatkosota. Teoksen esipuheen laati professori Martti Turtola. Arvostelijoiden mukaan kirjassa on paljon yhtymäkohtia Väinö Linnan Tuntematon sotilas-romaaniin muun muassa kuvaus Äänislinnaan saapumisesta syksyllä 1941. Kankareen kirja seurasi turkulaisen Kenttätykistörykmentti 5:n vaiheita juhannuksesta 1941 aina vuoteen 1943, jolloin kirjan päähenkilö alikersantti Masi Kankkunen siirretään takaisin kotirintamalle kouluttamaan alokkaita.
Teoksia

Mennään kun käsketään! Nuorten miesten jatkosota. Otava 2011
Anaksandra

Anaksandra (m.kreik. Ἀναξάνδρα, lat. Anaxandra) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Anaksandra, Kleonain prinsessa ja Spartan kuningatar
Anaksandra (200/100-luku eaa.), taidemaalari
Viirurisakas

| Viirurisakas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Inocybaceae
Suku::  Risakkaat Inocybe
Laji::  grammata
Kaksiosainen nimi
 Inocybe grammata  Quél. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viirurisakas (Inocybe grammata) on kellomainen, hunajanvärinen ja risalakkinen risakaslaji. Sen jalka on vaalea ja ylhäältä punertava. Heltat ovat aluksi vaaleat ja muuttuvat myöhemmin kanelinruskeiksi. Sieni maistuu miedolta mutta ei ole ruokasieni. Se kasvaa lehti- ja havumetsissä sekä puistonurmilla harvinaisena.
Villars-Fontaine

| Villars-Fontaine |
| --- | --- |
 Sotamuistomerkki
 Villars-Fontaine
 Koordinaatit: 47°09′00″N, 4°53′32″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Beaune
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,9 km²
Väkiluku (2021):  114 
 – Väestötiheys:  39 as./km²
Kunnan numero:  21688
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Villars-Fontaine on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Meuzinjoen varrella, noin 17 kilometriä Beaunen kaupungista pohjoiseen ja noin viisi kilometriä Nuits-Saint-Georgesin kaupungista länteen.
Kunnan nähtävyyksiä on kuvanveistäjä Aristide Croisyn tekemä sotamuistomerkki 18. joulukuuta 1870 käydyn taistelun muistoksi. Taistelu oli osa Saksan–Ranskan sotaa. Se käytiin Nuits-Saint-Georgesin ympäristössä ja tunnetaan nimellä Nuitsin tastelu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villars-Fontaine Wikimedia Commonsissa
Agrigento

| Agrigento Girgenti |
| --- | --- |
 Agrigenton keskustaa
 lippu:  vaakuna
 Agrigento
 Koordinaatit: 37°18′40″N, 13°34′36″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Sisilia
Maakunta:  Agrigento
Hallinto:  
 – Pormestari:  Calogero Firetto
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  244,57 km²
Korkeus:  +230 m
Väkiluku (2015):  59 770
 – Väestötiheys:  244,4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  92100
Suuntanumero(t):  0922
Rekisterikilpi:  CL
 
 www.comune.agrigento.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Agrigento (sisiliaksi Girgenti, entinen virallinen nimi) on kaupunki Sisilian saaren lounaisrannikolla Italiassa. Se on Agrigenton maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on arviolta 59 770 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 244,57 neliökilometriä.
Maantiede

Agrigento sijaitsee Sisilian lounaisrannikolla. Se on rakennettu kukkuloille lähelle Drago ja San Biagio -jokien risteyskohtaa. Kaupungin talous perustuu kaivosteollisuuteen, maanviljelyyn sekä turismiin. Agrigenton satamana toimii Porto Empedocle noin 15 kilometriä kaupungista lounaaseen. Se on Sisilian lounaisrannikon paras satamapaikka ja merkittävä kaivossatama.
Historia > Antiikki

Antiikin Agrigento eli Akragas oli kreikkalainen doorilainen siirtokunta. Se perustettiin noin vuonna 582 eaa. Kaupunki kukoisti erityisesti arkaaisen kauden lopulla ja klassisen kauden alussa noin 550–406 eaa., ja sinne rakennettiin suurimmat doorilaista tyyliä edustaneet temppelit Kreikan ulkopuolella. Suurin temppeleistä oli Olympoksen Zeuksen temppeli, parhaiten puolestaan on säilynyt niin kutsuttu Concordian temppeli. Kaupungin tunnetuin asukas oli filosofi Empedokles. Roomalaisella kaudella kaupunki tunnettiin nimellä Agrigentum.
Kaupungin tärkein arkeologinen alue tunnetaan nykyisin nimellä Valle dei Templi (”Temppelien laakso”). Se kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997.
Historia > Myöhempi historia

Agrigentum mainitaan Sisilian merkittävimpien kaupunkien joukossa niin pitkään kuin saari säilyi Itä-Roomalla eli Bysantin valtakunnalla, mutta suhteessa antiikin aikaan kaupunki taantui. Sen kaupunkiala muuttui huomattavasti pienemmäksi, ja temppelit hylättiin tai muutettiin kirkoiksi.
Agrigentum oli ensimmäisiä kaupunkeja, jotka saraseenit valtasivat hyökättyään saarelle vuonna 825. Arabiaksi kaupunki tunnettiin nimimuodossa Kirkent tai Jirjent. Normannit valtasivat kaupungin saraseeneilta Roger Guiscardin johdolla vuonna 1087. Se on kehittynyt nykyiseksi Agrigenton kaupungiksi, joka on edelleen yksi saaren tärkeimmistä kaupungeista. Kaupunki tunnettiin vuoteen 1927 saakka virallisesti sisiliankielisessä nimimuodossa Girgenti, mikä oli muuntunut vanhasta nimestä keskiajalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Agrigento Wikimedia Commonsissa
Comune di Agrigento. Kaupungin verkkosivut. (italiaksi)
Agrigenton maakunta
Agrigento | Alessandria della Rocca | Aragona | Bivona | Burgio | Calamonaci | Caltabellotta | Camastra | Cammarata | Campobello di Licata | Canicattì | Casteltermini | Castrofilippo | Cattolica Eraclea | Cianciana | Comitini | Favara | Grotte | Joppolo Giancaxio | Lampedusa e Linosa | Licata | Lucca Sicula | Menfi | Montallegro | Montevago | Naro | Palma di Montechiaro | Porto Empedocle | Racalmuto | Raffadali | Ravanusa | Realmonte | Ribera | Sambuca di Sicilia | San Biagio Platani | San Giovanni Gemini | Sant’Angelo Muxaro | Santa Elisabetta | Santa Margherita di Belice | Santo Stefano Quisquina | Sciacca | Siculiana | Villafranca Sicula
Concordian temppeli.
Agrigenton San Gerlandon katedraali.
Panoraamakuva Agrigentosta.
Valtatie (J. Karjalaisen albumi)

| Valtatie J>  Karjalainen Electric Sauna |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2001–2001 Petrax Studiot, Hollola;  Hitsville IV -studio, Helsinki
 Julkaistu: 2002
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Tommi Viksten
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 46.55
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  4.
J. Karjalainen Electric Saunan muut julkaisut
| Marjaniemessä 2001 | Valtatie 2002 |   |
J. Karjalaisen muut julkaisut
| Marjaniemessä 2001 | Valtatie 2002 | Vanhaa rautaa 2004 |
Singlet albumilta Valtatie
 ”Valtatie” / ”Rakkauden hinta” Julkaistu: 2002  ”Kehrääjä” Julkaistu: 2002  ”Tulit, menit ja mennyt oot” Julkaistu: 2002  ”Hulmukka” Julkaistu: 2003
Valtatie on J. Karjalainen Electric Sauna -yhtyeen viides ja viimeiseksi jäänyt albumi, joka julkaistiin vuonna 2002. Albumi uusintapainos julkaistiin maaliskuussa 2013.
Albumi nousi toisella listaviikollaan Suomen virallisen listan neljännelle sijalle, ja se pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa. Albumi myi ilmestyessään kultaa, ja sitä on myyty yli 19 000 kappaletta.
Vastaanotto

| --- | --- |
Soundi : 

Soundin Antti Marttinen antoi albumille neljä tähteä. Hänen mukaansa kappaleet "tulevat tutuiksi kertakuulemalta, mutta ne ovat vahvaa tekoa, eikä niihin kyllästy".
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen sekä sovittanut J. Karjalainen Electric Sauna, ellei toisin mainittu.
Valtatie – 4.52
Kolme kurkea – 3.10
Hulmukka – 4.11
16. avenue – 3.53
Tulit, menit ja mennyt oot – 2.44
Kehrääjä – 3.36 (säv. J. Karjalainen & Janne Viksten)
Onnenkoukut – 3.03
Sekopää – 3.28
Rakkauden hinta – 3.00
Pienii askelii – 3.33
Charlie Patton – 4.09
Miljoonas rock – 7.01
Kokoonpano

J. Karjalainen
Pekka Gröhn
Keimo Hirvonen
Mitja Tuurala
Tommi Viksten
Petri Hakala
Tom Nyman
Janne Viksten
Alex Schulman

Alex Schulman (s. 17. helmikuuta 1976 Trelleborgin kunta, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija, kolumnisti, toimittaja, bloggari ja mediapersoona. Kirjailijana hänet tunnetaan erityisesti autofiktiivisistä romaaneista.
Yksityiselämä

Alex Schulmanin isä oli suomenruotsalainen toimittaja Allan Schulman ja hänen äitinsä oli televisiojuontaja ja poliitikko Lisette Schulman. Sven Stolpe taas oli hänen äidinpuoleinen isoisänsä. Hän on naimisissa mediapersoona Amanda Schulmanin kanssa ja heillä on kolme lasta.
Ura

Kirjailijanuran lisäksi hän pitää yhdessä kirjailija Sigge Eklundin kanssa yhtä Ruotsin suosituimmista podcasteista; Alex & Sigge.
Suomennetut teokset

Unohda minut.  (Glöm mig)  Suomentanut Raija Rintamäki. Helsinki:  Nemo, 2017.  ISBN 978-951-1-31479-0.
Polta nämä kirjeet.  (Bränn alla mina brev)  Suomentanut Jaana Nikula. Helsinki:  Nemo, 2020.  ISBN 978-951-1-35962-3.
Eloonjääneet.  (Överlevarna)  Suomentanut Jaana Nikula. Helsinki:  Nemo, 2021.  ISBN 978-951-1-38747-3.
Malman asema.  (Malma station)  Suomentanut Jaana Nikula. Helsinki:  Nemo, 2022.  ISBN 978-951-1-43662-1.
Aiheesta muualla

Alex Schulmanin viralliset Instagram-sivut
Kulttuuritoimitus: Alex Schulman kuvaa koskettavasti lapsuuden traumakokemuksia ja asettuu eturivin kirjailijoiden joukkoon Ruotsissa
Viirusateenkaarikala

| Viirusateenkaarikala> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Hopeakylkikalat Atheriniformes
Heimo::  Sateenkaarikalat Melanotaeniidae
Suku::  Melanotaenia
Laji::  oktediensis
Kaksiosainen nimi
 Melanotaenia oktediensis  Allen & Gross, 1990 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Viirusateenkaarikala (Melanotaenia oktediensis) on sateenkaarikaloihin kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji. Lajia tavataan Papua-Uuden-Guinean länsiosasta Ok Teki -joen vesistöstä. Läheisestä kuparikaivoksesta valuvat myrkyt ovat suurin uhka sen kannalle. Myös kalastus ja ilmastonmuutokseen liittyvät maankäytön muutokset ovat sille uhkana.
Kala voi kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sen kyljessä on musta, voimakas viiva, jonka yläpuolelta kylki ja selkä ovat kuparinsävyisiä, alapuolelta punertavan vaalea.
Villarrica

Villarrica Pucónista nähtynä.
| --- | --- |
Tyyppi:  kerrostulivuori
Sijainti:  Chile
Vuoristo:  Andit
Korkeus merenpinnasta:  2 847 m
Prominenssi:  1 575  m 
Suojelualue:  Villarrica National Park (en) (käännä suomeksi) 
Purkautunut viimeksi:  2015
Ensimmäinen nousu huipulle:  Chilen armeija, 1883
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Villarrica on Chilessä sijaitseva kerrostulivuori. Se on yksi viidestä tunnetusta tulivuoresta, jolla on aktiivinen laavajärvi kraatterissaan. Muita samankaltaisia tulivuoria ovat Erta Ale Etiopiassa, Mount Erebus Etelämantereella, Kilaleua Havaijilla, Nyiragongo Kongossa ja Marum Vanuatulla. Tulivuori on purkautuessaan syössyt laavavirran ja pyroklastisten virtausten lisäksi mutavyöryjä, koska vuoren pinta on lumen peitossa. Tulivuori on ollut aktiivinen jo vuodesta 1558 saakka, jonka jälkeen vuori on purkautunut yli 65 kertaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villarrica Wikimedia Commonsissa
Global Volcanism Project: Villarica (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Valkjärvi (Käkisalmen piiri)

| Valkjärvi Мичуринское, Mitšurinskoje |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Valkjärven kunta Käkisalmen piirin kartalla
Valtio:  Venäjän federaatio
Alue (oblasti):  Leningradin alue
Piiri:  Käkisalmen piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  35,1 km²
Väkiluku (2012):  2 100
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valkjärvi eli Mitšurinskoje (ven. Мичу́ринское) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Leningradin alueen Käkisalmen piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Karjalankannaksen keskiosassa Valkjärven pohjoisrannalla 80 kilometriä Käkisalmesta etelään ja 90 kilometriä Pietarista pohjoiseen. Kunnassa on 2 100 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus

Kunnan pinta-ala on 35,1 neliökilometriä. Pohjoisessa, idässä ja etelässä sitä ympäröi Mäkrälän eli Razdoljen kunta ja lännessä se rajoittuu Punnuksen eli Krasnoozjornojen kuntaan. Keskustaajaman lisäksi Valkjärven kuntaan kuuluu Kuoppahampaalan kylä (ven. Petritšenko). Kunnassa on kahdeksan puutarhapalsta- ja huvila-aluetta, joilla asuu kesäisin enimmillään 4 000 henkeä.
Pinta-alasta 66,6 % on metsää, 17,8 % maatalousmaata ja 13,8 % asuinaluetta. Kunnan eteläosassa sijaitsee Valkjärven (ven. Mitšurinskoje) pohjoispää ja Jauholampi (Svetloje), koillisessa Saarijärvi (Morozovskoje), Nahkalampi (Harlampovskoje), Häräjärvi (Svetloje) sekä Kartjärven eteläosa (Zarosšeje). Koillisosa kuuluu Väärämäenselän rauhoitusalueeseen. Hyötykaivannaisia ovat turve ja sapropeeli.
Historia

Taajama on Suomeen kuuluneen Valkjärven kunnan entinen kirkonkylä. Suurin osa Suomen Valkjärven kuntaa kuuluu nykyiseen Mäkrälään, osa myös Punnukseen ja Petäjärveen. Venäjänkielinen nimi Mitšurinskoje on annettu vuonna 1948 neuvostoliittolaisen kasvinjalostajan Ivan Mitšurinin mukaan.
Liikenne, talous ja palvelut

Valkjärven kautta kulkee Soittolan (ven. Podgorje) ja Raudun (Sosnovo) välinen maantie, josta haarautuu tie Lipolaan (Kotovo). Taajamasta on linja-autoyhteydet Punnukseen, Rautuun ja Pietariin. Lähin rautatieasema on Raudussa.
Kunnassa toimii pienimuotoista rakennustarvike- ja puunjalostusteollisuutta. Aikaisemmin harjoitettu turvetuotanto loppui vuonna 2007. Myös maatalousyritys ja meijeri ovat lopettaneet toimintansa. Maanviljelyä harjoittavat Valkjärven maatalousoppilaitos sekä Punnuksen maatalousyritys. Lisäksi on 11 yksityistilaa, 338 henkilökohtaista aputaloutta, hevostila ja kanifarmi.
Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kirjasto, pieni poliklinikka, posti, pankki, joukko kauppoja ja kahvila. Kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus järjestää tilaisuutensa koulun ja maatalousoppilaitoksen tiloissa. Kunnan alueella toimii viisi lomakylää, kaksi lasten kesäleiriä, lastentarhan kesäkoti, kalastusmaja, hotelli ja kaksi vierasmajaa.
Aiheesta muualla

Valkjärven kunnan sivusto (venäjäksi)
Valkjärven kunta Käkisalmen piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Veikko Huuskonen (nyrkkeilijä)

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Milano 1937 | 53,5 kg |  |
Veikko Huuskonen (8. helmikuuta 1910 Helsinki – 3. kesäkuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä ja kuusinkertainen suomenmestari
kilpaura

Huuskonen voitti urallaan suomenmestaruuksia kuusi kertaa; 1933, 1936, 1937, 1939, 1940 ja 1941.
Huuskonen edusti Suomea vuoden 1936 olympialaisissa Berliinissä, mutta hävisi ensimmäisen ottelunsa Etelä-Afrikan Alec Hannanille. Seuraavan vuoden EM-kisoissa Milanossa Huuskonen saavutti pronssia. Huuskonen voitti ensimmäisessä ottelussa Sveitsin Etterin, hävisi seuraavassa ottelussa tulevalle Euroopan mestarille Italian Ulderico Sergolle, mutta sai pronssiottelussa luovutusvoiton Puolan Antoni Czortekista.
Valtasen Liikenne

| Valtasen Liikenne Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1925
Perustaja:  Vieno Valtanen
Toimitusjohtaja:  Petri Valtanen
Kotipaikka:  Oripää, Suomi
Kotisivu:  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valtasen Liikenne on vuonna 1925 perustettu linja-autoyritys, jonka toimipiste on Oripäässä.
Historia

Yrityksen perusti Vieno Valtanen (1901–1952) vuonna 1925, jolloin hän aloitti liikennöinnin Turun ja Prunkkalan (nyk. Aura) välillä. Vuonna 1952 yritys siirtyi viisilapsiselle perikunnalle. Perikunnan kolme veljestä ostivat kaksi siskoaan pois vuonna 1955. Keskimmäisen veljeksen kuoleman jälkeen 1972 ja vanhimman veljeksen kuoleman jälkeen 1977 yhtiön toimintaa jatkoivat veljeksistä nuorin, Vesa Valtanen ja hänen veljenpoikansa Jarmo Valtanen. Valtasen Liikenteestä tuli osakeyhtiö 1990-luvulla. Vuonna 2000 Jarmo Valtanen luopui osuudestaan, ja Valtasen liikennettä jatkoivat Vesa ja hänen poikansa Petri Valtanen. Vesa Valtanen kuoli vuonna 2004, jonka jälkeen Petri Valtanen siirtyi toimitusjohtajaksi.
Vuonna 2013 Valtasen liikennöimä linja Turku-Aura-Oripää siirtyi kilpailutuksessa TLO:lle.
Kalusto

Scania K124 Vecktor  (Arkistoitu – Internet Archive)
Scania L94 Lahti Flyer 520 vm. 2001  (Arkistoitu – Internet Archive)
Scania L94 Lahti Flyer 520 vm. 2002  (Arkistoitu – Internet Archive)
Scania K114 Lahti Falcon 540 vm. 2003  (Arkistoitu – Internet Archive)
Scania K380 OmniExpress 360  (Arkistoitu – Internet Archive)
Scania Omniexpress 340 (2 kpl)  (Arkistoitu – Internet Archive)
Scania K380 Irizar i4  (Arkistoitu – Internet Archive)
Scania Irizar Century vm. 2008  (Arkistoitu – Internet Archive)
Iveco Irisbus Axer vm. 2006  (Arkistoitu – Internet Archive)
Mercedes-Benz OC500 Lahti Falcon 540 vm. 2004  (Arkistoitu – Internet Archive)
Volkswagen LT 46 Ave Stark vm. 2003  (Arkistoitu – Internet Archive)
Ayas Atlas vm. 2002 [vanhentunut linkki]
Museorekisteröity Scania 110 v. 1970  (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Kuvia Valtasen Liikenteen busseista Bussidata-sivustolla
Valtasen Liikenteen Scania OmniExpress
Vilho Itkonen

Vilho (Ville Eliaanpoika) Itkonen (8. maaliskuuta 1872 Heinävesi – 5. elokuuta 1918 Tampereen vankileiri) oli suomalainen työmies, sosialistinen agitaattori, arkkiveisujen tekijä, kansanperinteen kerääjä ja teosofiaan ajattelunsa perustanut itseoppinut filosofi.
Itkosen kirjoituksia julkaistiin muun muassa Työmies-lehdessä, Sorretun Voima-lehdessä ja teosofien Elämä-lehdessä. Hän julkaisi myös nimimerkillä Mooses omia kirjoittamiaan arkkiveisuja. Itkonen kierteli eri puolilla Suomea työmiehenä ja hän toimi myös sosialistien agitaattorina kuuluen lähinnä Matti Kurikan kannattajiin.
Vuonna 1914 painoasiamies Sjöström haastoi "Mooses"-nimimerkkiä käyttäneen Itkosen käräjille kunnianloukkauksesta ja siveyttä loukanneiden lauseiden käytöstä hänen Ylöjärven kirkkoherrasta tekemänsä arkkiveisun vuoksi. Vuonna 1910 ilmestyneestä sanomalehtijutusta "Onko sielunhoito Ylöjärvellä oikeissa käsissä?" alkunsa saanut arkkiveisu takavarikoitiin kirjapainosta. Elokuussa 1914 Itkonen tuomittiin sakkoihin ja takavarikoidut arkkiviisut määrättiin tuhottaviksi. Itkonen teki myös muita pappeja ja poliiseja pilkanneita arkkiveisuja, jotka eivät kuitenkaan johtaneet oikeustoimiin.
Itkosen ajattelun mukaan suomalainen kansanusko ja -perinne olivat suoraa jatkoa suuremmalle henkiselle ilmiölle jonka rakentui Itkosen mukaan ”intialais-hindulais-nasaretilais-spiritistis-tiedolliselle” pohjalle. Tähän liikkeeseen kuuluivat Raamatun Vanhan ja Uuden testamentin henkilöt, Buddha ja Itkosen mukaan essealaiseen salaseuraan kuulunut Jeesus. Itkonen lähetti näitä kysymyksiä käsitelleitä kirjoituksiaan, omia runojaan sekä keräämänsä perinneaineistoa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralle. Itkonen keräsi 1907 Saarijärven seudulta taikoja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran stipendiaattina ja kaikkiaan hän keräsi kansanperinnettä parinkymmenen vuoden ajan 1890-luvulta alkaen.
Tampereella asunut Itkonen joutui vangituksi Suomen sisällissodan aikana ja hän kuoli influenssaan Tampereen vankileirillä elokuun alussa 1918.
Teoksia

Itkonen, Vilho: Balkanin sotalaulu eli Uusi Sibyllan ennustus sotien ja metelien kautta saavutetusta ikuisesta ihmiskunnan rauhasta.  Tampere:  Kirjapaino Sanoma Oy, 1912.
Arkkiveisu Pirkkalan kirkkoherrasta Ebelingistä sekä muista papeista yleensä.
Tuulimyllärit eli Aliluutnantti Blåfieldt’in ja Vilho Pekosen poliisimestaritoiminta. 1912
Hyvästijättölaulu Omistettu mestaripoliisi R. Blåfieldille ja sihteeri H. Gahmbergille. 1913
Korkea Veisu Ylöjärven ihmeistä, joissa on pääosassa näytellyt haudantakainen henki ja Ylöjärven nykyinen kirkkoherra Frans Edvard Salokas. 1914
Itkonen, Vilho: Uusi korkea veisu.  Tampere:  Kirjapaino Sanoma Oy, 1914.
Lähde:
Aiheesta muualla

Väisänen, Virpi (haastattelija): Itseoppineet kirjoittajat : Oikeus minullakin on – työmiehen kirjoituksia areena.yle.fi.  26.6.2017. Viitattu 12.3.2020. Haastateltavina tohtori Kati Mikkola Suomalaisen kirjallisuuden seurasta ja tohtori Antti Kujala.