stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Kalevalan henkilöistä

Akseli Gallen-Kallela: Lemminkäisen äiti
Akseli Gallen-Kallela: Kullervon kirous
Suomalaisten kansalliseepoksessa Kalevalassa esiintyy useita henkilöitä:
Ahti, meren haltijoiden kuningas
Aino, neito, Joukahaisen sisar
Annikki, Seppo Ilmarisen sisko
Antero Vipunen, haudattu jättiläinen, joka on viisain kaikista; jopa Väinämöistä viisaampi
Iku-Turso, merihirviö
Ilmarinen, tai Seppo Ilmarinen, maan paras seppä, "takoja iänikuinen"
Ilmatar, Väinämöisen äiti
Joukahainen, nuori lappalaismies, vihaa Väinämöistä
Kalervo, Kullervon isä
Kokko eli vaakalintu, puhuva jättiläiskotka
Kullervo, epäonninen mies
Kyllikki, Lemminkäisen nainen
Lemminkäinen, sankari, ei voi vastustaa sodankäyntiä ja naisia
Lemminkäisen äiti, herätti Lemminkäisen eloon
Louhi, Pohjolan emäntä tai Pohjan akka, pahan synnyttäjä
Marjatta, synnyttää Karjalan kuninkaan, tultuaan neitseellisesti raskaaksi syötyään puolukan
Pieni mies, kaataa suuren tammen
Pohjolan isäntä, Louhen puoliso, jonka Lemminkäinen tappaa Pohjolan häissä
Pohjolan tyttäret, maankuuluja kaunottaria
Sampsa Pellervoinen, maiden kylväjä, toukojen tihittäjä
Tapio, metsän väen kuningas
Tellervo, Tapion viehkeä tytär
Terhenetär, terhenet ovat usvan nostattavia, veden pinnalla tanssivia neitoja
Tiera (Tuira), Lemminkäisen sotakumppani, taitava keihäänkäyttäjä
Tuonen verinen poika; löytää Lemminkäisen Tuonelan virrasta ja pilkkoo hänet paloiksi ja heittää takaisin virtaan
Tuonen tytti, Tuonelan lautturi
Tuuri ja Tuurin vaimo. Heidän taloonsa tulikipuna putoaa
Ukko, ylijumala
Untamo, Kalervon vihollinen
Vellamo, veen emonen
Vellamon neito, Aino kuolemansa jälkeen
Virokannas, 20. ja 50. runossa ohimennen mainittava sivuhenkilö.
Väinämöinen, laulaja, sankari, tietäjä ja puolijumala.
Ensimmäinen makedonialaissota

Ensimmäinen makedonialaissota käytiin Rooman tasavallan ja Makedonian välillä vuosina 215 eaa. – 205 eaa., samaan aikaan toisen puunilaissodan kanssa. Rooman liittolaisina olivat Pergamon Vähässä-Aasiassa ja Aitolian liitto Kreikassa.
Rooma oli liittoutunut Illyrian rannikon kaupunkien kanssa sen jälkeen, kun se oli tuhonnut aluetta vaivanneet merirosvot. Kun Makedonian kuningas Filippos V sai kuulla Hannibalin suurista voitoista Roomaa vastaan, hän päätti hyökätä Rooman illyrialaisia liittolaisia vastaan.
Filippos rakennutti sata sotalaivaa, jotka hän sai valmiiksi vuonna 216 eaa. Koulutettuaan laivastonsa hän purjehti Illyriaa kohti. Kun Filippos sai kuulla Cannaen taistelun lopputuloksen, hän päätti lähettää Hannibalin luo lähettiläitä tehtävänään yrittää saada aikaan liitto Roomaa vastaan. Roomalaiset saivat kuitenkin lähettiläät kiinni ja saivat siten vihiä Filippoksen aikeista.
Vuonna 215 eaa. makedonialaiset tekivät epäonnistuneen hyökkäyksen Apollonian kaupunkia vastaan. Myöhemmin makedonialaiset valtasivat Oricumin kaupungin öisessä yllätyshyökkäyksessä. Kuullessaan tästä preettori Marcus Valerius Laevinus, jonka hallittavana oli Brundisium heti meren toisella puolella Illyriasta, purjehti meren yli legioonansa kanssa ja löi makedonialaiset. Filippos ei tehnyt tämän jälkeen suurempia hyökkäyksiä Rooman liittolaisia vastaan.
Vuonna 211 eaa. roomalaiset tekivät liittosopimuksen Aitolian liiton kanssa. Vuonna 210 eaa. myös Elis, Sparta ja Pergamon liittoutuivat Rooman kanssa Makedoniaa vastaan. Filippos osoittautui taitavaksi kenraaliksi ja löi vastustajansa toistamiseen.
Vuonna 207 eaa. käytiin sodan ainut suuri taistelu Mantineiassa Peloponnesoksella ja Aitolian liitto kukistui. Vuonna 206 eaa. aitolialaiset sopivat rauhasta Filippoksen kanssa. Roomalaiset lähettivät lisäjoukkoja prokonsuli Publius Sempronius Tudiatanuksen johdolla Illyrian vuonna 205 eaa. Ilman liittolaisia roomalaisten oli vaikea saada mitään aikaiseksi ja samana vuonna solmittiin rauha Rooman ja Makedonian välillä. Filippos palautti muutamia valtaamiaan illyrialaisia kaupunkeja, mutta sai pitää suurimman osan valloituksistaan.
Dystopia

”Isoveli valvoo”. George Orwellin dystopia-romaanin Vuonna 1984 myyttinen diktaattori, joka edustaa hallintokoneiston kontrollia.
Dystopia (m.kreik. δυσ- + τόπος; myös: kakotopia, antiutopia) on epätoivottava yhteiskunta, kauhukuva tulevaisuuden yhteiskunnasta. Termi on tarkoitettu utopian vastakohdaksi, ja sillä tarkoitetaan ihanneyhteiskunnan vastakohtaa, pelon utopiaa.
Dystopioiden kuvaus on merkittävä tieteisfiktion ja poliittisen satiirin muoto, joka on yleensä suuntautunut totalitaarisia yhteiskuntamuotoja vastaan. Usein termillä viitataan kuvitteelliseen lähitulevaisuuden yhteiskuntaan, jonka odotetaan syntyvän vallitsevien yhteiskunnallisten kehityssuuntien kiihtyessä huippuunsa. Tyypillisesti tuloksena on ihmisarvoa loukkaava sortoyhteiskunta tai nykyisin myös ekologisen katastrofin kokenut maailma. Dystopiat heijastavat usein kirjoitusajankohtansa keskeisiä yhteiskunnallisia epäkohtia ja huolenaiheita. 1900-luvulla uhkina nähtiin usein  teknologinen kehitys, kommunismi ja ydinsota. 2000-luvun dystopioissa käsitellään pandemioiden, ilmastonmuutoksen, radikalisoitumisen, tekoälyn ja luonnonkatastrofien synnyttämiä uhkakuvia.
Dystopioita on kuvattu varsinkin kirjallisuudessa, elokuvissa, TV-sarjoissa ja videopeleissä. Erityisen suosittua dystooppisen maailman kuvaaminen on kyberpunk-kirjallisuudessa.kenen mukaan?
Dystopia varoituksena

Useimmiten dystopia esiintyy varoituksena tai satiirina. Dystopioita tarkastelleen kirjallisuudentutkija Maria Laakson mukaan dystopiakirjallisuutta onkin verrattu kanarianlintuun, joka varoittaa kaivostyöläisiä sopimattomasta ilmanlaadusta.
Varoittamisen funktio näkyy jo Voltairen satiirisessa teoksessa Candide (1759), jonka on sanottu innoittaneen monia 1900-luvun dystopioista.kenen mukaan? Ne eroavat utopioista, koska ne eivät kuvaa mitään täysin uutta, uljasta maailmaa vaan nykymaailman varjopuolten nousua dominoiviksi elementeiksi.
Dystopioita on mahdollista tulkita myös toivon näkökulmasta. Vaikka ne kuvaavat vaaroja ja pelkoja, ne samalla auttavat tiedostamaan, mikä ei ole hyväksi. Tätä ajatusta on pitänyt esillä utopioista ja dystopioista kirjoittanut filosofi Keijo Lakkala. Lisäksi on huomattu, että 2000-luvun "uusissa dystopioissa yhteiskunnan oloja vastustavat kapinalliset eivät tuhoudu ja ympäristökatastrofin jälkeisessä maailmassa ihminen kykenee järjestämään elämänsä".
Dystopia ja politiikka

Poliittisen dystopian luonteeseen kuuluu jonkin asian, ajattelutavan tai yhteiskunnallisen liikkeen vastustaminen kaunokirjallisuuden keinoin. Tunnetuimpia tyyppejä ovat kapitalismin, sosialismin ja fasismin vastaiset dystopiat. Kritiikin kohteet voivat kuitenkin olla häilyviä ja monitulkintaisia. Esimerkiksi George Orwellin klassikkoromaania Vuonna 1984 on pidetty niin kapitalismin kuin sosialisminkin haastajana.
Dystooppisessa tieteiskirjallisuudessa tulevaisuuden yhteiskunta ja teknologia nähdään kielteisessä valossa. Toisaalta on huomautettu, että kyse on ennemminkin siitä, kuinka ihminen käyttää teknologiaa kuin teknologiasta itsestään.
Käsitteen historia

Dystopia-käsitettä käytti luultavasti ensimmäisenä John Stuart Mill parlamentissa pitämässään puheessa vuonna 1868.lähde?
Kuuluisia dystopioita > Kirjoja

Jules Verne: Pariisi 1900-luvulla (1863, julkaistu 1994)
H. G. Wells: Kun nukkuja herää (1899)
Jack London: Rautakorko (1908)
Karel Čapek: R.U.R. (1920, julkaistu 1927)
Jevgeni Zamjatin: Me (1921)
Mihail Bulgakov: Koiran sydän (1925, julkaistu 1974)
Andrei Platonov: Tsevengur (1927, julkaistu 1972)
Andrei Platonov: Monttu (1930, julkaistu 1969)
Vladimir Majakovski: Sauna (1930)
Aldous Huxley: Uljas uusi maailma (1932)
Ayn Rand: Hymni (1938)
George Orwell: Vuonna 1984 (1949)
Ray Bradbury: Fahrenheit 451 (1953)
Frederik Pohl ja C. M. Kornbluth: Avaruuden kauppamiehet (1953)
Anthony Burgess: Kellopeliappelsiini (1962)
Philip K. Dick: Palkkionmetsästäjä (1968)
Frederik Pohl: Avaruuden portti (1977)
Walter Tevis: Yhdeksäs aste (1980)
Margaret Atwood: Orjattaresi (1985)
Jegor Radov: Käärmeimuri (1993)
Viktor Pelevin: Generation P (1999)
Dmitry Glukhovsky: Metro 2033 (2005)
Marja-Leena Tiainen: Alex ja pelon aika (2006)
Vladimir Sorokin: Pyhän Venäjän palveluksessa (2006)
Viktor Pelevin: Viides maailmanvalta (2006)
Maarit Verronen: Karsintavaihe (2008), Kirkkaan selkeää (2010)
Suzanne Collins: Nälkäpeli (2008), Vihan liekit (2009), Matkijanärhi (2010)
Antti Tuomainen: Parantaja (2010)
Rick Yancey: Viides Aalto (2013)
Johanna Sinisalo: Auringon ydin (2013)
Veronica Roth:Outolintu (2011), Kapinallinen (2012), Uskollinen (2013)
Hugh Howey: Siilon saaga -trilogia (2011–2014)
Vladimir Sorokin: Telluuria (2013)
James Dashner: Labyrintti (2009)
Veronica Rossi: Paljaan taivaan alla (2012), Halki iki yön (2013), Yhä sininen taivas (2014)
Kuuluisia dystopioita > Elokuvia

Metropolis (1927)
THX 1138 (1969)
Kellopeliappelsiini (1971)
Mad Max (1979)
Pako New Yorkista (1981)
Blade Runner (1982)
Total Recall – unohda tai kuole (1990)
Matrix (1999)
Battle Royale (2000)
Cubic (2002)
FAQ: Frequently Asked Questions (2004)
The Island (2005)
V niin kuin verikosto (2005)
Children of Men (2006)
9 (2009)
In Time (2011)
Nälkäpeli (2012)
Snowpiercer (2013)
New order (2020)
Kuuluisia dystopioita > TV-sarjoja

Saarroksissa (1967)
Black Mirror (2011–)
Shingeki no Kyojin (2012–, anime-sarja)
The Walking Dead (2010-2022)
Mr. Robot (2015–2019)
The Man in the High Castle (2015–2019)
Snowpiercer (2020–)
The Handmaid’s Tale – Orjattaresi (2017-)
Kuuluisia dystopioita > Musiikki

Radiohead: OK Computer
Steen1 & Jontti:  Varoitus
Rush: 2112
Nine Inch Nails: Year Zero
Kreator: Enemy of God
In Flames: Jester Script Transfigured
Muse: The Resistance
Stam1na: Viimeinen Atlantis
Sir Elwoodin hiljaiset värit: Viimeisellä rannalla
Moonsorrow: Varjoina kuljemme kuolleiden maassa
Iced Earth: Dystopia
Dream Theater: The Astonishing
Ruger Hauer: Ukraina
Havok: V
Megadeth: Dystopia (Megadethin albumi)
David Bowie: Diamond Dogs
Knox Hill: 2084
Kuuluisia dystopioita > Videopelit

BioShock
BioShock 2
BioShock Infinite
Borderlands
Borderlands 2
Deus Ex: Human Revolution
Dishonored
Fallout
Fallout 2
Fallout 3
Fallout 4
Half-Life 2
Jak II: Renegade
Mirror's Edge
Mirror's Edge Catalyst
Metro 2033
Portal
Papers, Please
S.T.A.L.K.E.R.
The Last of Us
System Shock 2
Warhammer 40,000
We Happy Few
Wolfenstein: The New Order
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yle Radio 1:n Kirjakerho: Tulevaisuus pelottaa kirjallisuudessa, miksi dystopiat kiinnostavat?
Yle Radio 1:n Kirjakerho: Robotteja Kalevalassa, teknologisia unelmia antiikin myyteissä. Keskustelu siitä, mihin tieteiskirjallisuutta on käytetty.
Kanadan lippu

Kanadan lippu vuodesta 1965 alkaen.
Union Jack, Yhdistyneen kuningaskunnan lippu, toimi Kanadan de jure lippuna 1801–1965.
Kanadan lippu 1868–1921,
Red Ensign.
Kanadan lippu 1921–1957, Red Ensign.
Kanadan lippu 1957–1965,
Red Ensign lipussa vaahteranlehden väri muuttui vihreästä punaiseksi.
Kanadan lippu (engl. Maple Leaf ja ransk. l’Unifolié) on Kanadan tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Lippu on pohjaväriltään punainen ja sen keskellä on valkoinen, lipun ala- ja yläreunaan ulottuva neliö, jossa puolestaan on punainen, tyylitelty, 11-kärkinen vaahteranlehti.
Aikaisemmin, vuodesta 1868 alkaen, Kanada käytti useita variaatioita Red Ensign -lipusta, joka toimi vaahteralipun käyttöönottoon asti de facto Kanadan lippuna. Vuonna 1964 Kanadan pääministeri Lester Pearson esitti lippuehdotuksen, joka oli samanlainen kuin Kanadan nykyinen lippu, paitsi että punaisten raitojen tilalla oli siniset raidat symboloimassa Tyyntämerta ja Atlantia. Valkoinen neliö kuvaa lumista Kanadaa. Vaahteranlehti on Kanadan vanha tunnus, joka perustuu siihen, että vaahteraa kasvaa erittäin paljon Kanadassa. Kanadan kansallisväreiksi saivat riittää punainen ja valkoinen (toisin kuin Pearsonin ehdotuksessa, raidoista tuli punaiset). Punainen väri symboloi verta, jonka kanadalaiset sotilaat vuodattivat maailmansodissa. Lippu tuli käyttöön 15. helmikuuta 1965, kun kuningatar Elisabet II vahvisti sen.lähde?
Muita lippuja

Sotalippu maalla
Sotalippu merellä
Ilmavoimien lippu
Merivartiolaitoksen lippu
Rajavartiolaitoksen lippu
Kuningas Charles III:n lippu
Kenraalikuvernöörin lippu
Provinssien ja territorioiden liput

Alberta (1968)
Brittiläinen Kolumbia (1960)
Luoteisterritoriot (1969)
Manitoba (1966)
New Brunswick (1965)
Newfoundland ja Labrador (1980)
Nova Scotia (1929)
Nunavut (1999)
Ontario (1965)
Prinssi Edwardin saari (1964)
Quebec (1948)
Saskatchewan (1969)
Yukon (1967)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanadan lippu Wikimedia Commonsissa
Operaatio Meduusa

Operaatio Meduusa oli kanadalaisjohtoinen ISAF-operaatio johon osallistui myös Afganistanin asevoimien joukkoja. Operaatio alkoi 2. syyskuuta 2006 liittyen vuonna 2001 alkaneeseen Afganistanin sotaan. Sen tarkoituksena oli ottaa Panjwayin lähiympäristö hallituksen valvontaan Kandaharin maakunnassa noin 30 km länteen Kandaharin kaupungista. Seudulla sijaitsee lukuisia maanviljelystä eläviä pikkukyliä Arghandabin jokilaaksossa.
Naton ilmoituksen mukaan Afganistanin ja Naton joukot surmasivat yli 200 Taliban-taistelijaksi epäilemäänsä pääoperaatiossa eteläisessä Afganistanissa 3. syyskuuta. Ilmoituksen mukaan neljä kanadalaista sotilasta kaatui ja yhdeksän muuta haavoittui taisteluissa Kandaharin maakunnassa.
Taustaa

Nato-joukkojen johto otaksui että ko. alue oli Talibanin joukkojen hallinnassa. Alueelle oli isketty aiemmin kesällä 2006 mutta Taliban-joukot olivat ottaneet alueen nopeasti takaisin valtaansa operaation päätyttyä.
Lopputulos

Päivä sen jälkeen kun liittouma oli julistanut operaation päättyneen voitollisesti itsemurhapommittaja iski Panjwayin alueella surmaten neljä kanadalaista sotilasta heidän suorittaessaan partiointia. Samana aikana muissa Talibanin iskuissa kaatui 4 Yhdysvaltain ja 4 Ison-Britannian sotilasta, sekä lukuisa afganistanilaisia sotilaita, poliiseja ja siviilejä. Sotilasoperaatiot jatkuivat yhä pääoperaation päätyttyä 17. syyskuuta jälkeenkin. Seuraavassa vaiheessa ryhdyttiin paikallisen infrastruktuurin ja tiestön korjaamiseen ja paikallisten asukkaiden kotiinpaluun mahdollistamiseen.
Nimettömänä pysyneet viisi liittouman komentajaa vaativat 6. lokakuuta 2006 omia hallituksiaan vaatimaan Pakistania vastuuseen tuestaan Talibanille Operaatio Meduusan aikana. Operaation päättymisestä huolimatta kiivaat taistelut alueella jatkuivat. Lokakuun lopussa 2006 raportoitiin lukuisten siviilien saaneen surmansa ISAF:in operaatioissa.
Aiheesta muualla

Khan, Adnan R.: It’s time for a hard look at Operation Medusa MacLeans.ca. 29.5.2017. Viitattu 7.10.2018.
Dyer, Evan: Real tragedy of Operation Medusa is that Taliban may soon win back ground hard won by Canadian troops CBC News. 8.5.2017. Viitattu 7.10.2018.
Taillon, Paul de B.: Fighting the Last War: “Operation Medusa: The Furious Battle that Saved Afghanistan from the Taliban” Mackenzie Institute. 12.6.2018. Arkistoitu 27.10.2018. Viitattu 7.10.2018.
Mikko Haaparanta

| Mikko Haaparanta> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. syyskuuta 1997 (ikä 27) Imatra, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Haba
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  90 kg
Seura
Seura:  Ketterä
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  17
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  SaiPa (SML) JYP (SML) TUTO Hockey (Mestis)
Mikko Haaparanta (s. 7. syyskuuta 1997 Imatra) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Imatran Ketterässä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Galenos

| Klaudios Galenos> Κλαύδιος Γαληνός |
| --- | --- |
 Galenos. Pierre Roche Vigneronin litografia vuodelta 1865.
Henkilötiedot
Syntynyt: 129 Pergamon
Kuollut: n. 216/217
Ammatti:  lääkäri, lääketieteilijä, filosofi
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka (klassinen)
Aikakausi:  roomalainen kausi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Klaudios Galenos (m.kreik. Κλαύδιος Γαληνός, Klaudios Galēnos, lat. Claudius Galenus; 129 – n. 216/217) oli antiikin kreikkalainen lääkäri, lääketieteilijä ja filosofi, joka oli kotoisin Pergamonista. Hänen teoksillaan on ollut laaja ja kestävä vaikutus lääketieteen eri osa-alueisiin antiikista aina nykyaikaan saakka.
Galenos toimi lääkärinä sekä kotikaupungissaan että Roomassa, jossa hän hoiti muun muassa keisareita Marcus Aurelius ja Septimius Severus. Hän myös opetti lääketiedettä. Hän oli tuottelias kirjailija ja vaikuttaa olleen yksi aikansa oppineimmista henkilöistä, mikä käy ilmi paitsi hänen säilyneistä lääketieteellisistä ja filosofisista teoksistaan myös kadonneiden teosten luetteloista.
Galenos muistetaan erityisesti anatomian mestarina. Hänen anatomiansa perustui eläinten leikkelyyn, minkä nojalla hän teki johtopäätöksiä myös ihmisten ruumiinrakenteesta. Galenos oli lääketieteellisenä auktoriteettina läpi koko keskiajan.
Elämä > Nuoruus ja opinnot

Antiikin ajan lähteet kertovat vain vähän Galenoksen elämästä, ja siitä tiedetään lähinnä hänen omien teostensa kautta. Niissä esiintyy lukuisia anekdootteja hänestä ja hänen aikalaisistaan, ja niistä muodostuu melko hyvä kokonaiskuva hänen elämästään. Galenos oli kotoisin Myysian Pergamonista, ja useiden hänen teoksissaan olevien mainintojen mukaan hän vaikuttaa syntyneen vuoden 129 syksyllä. Hänen isänsä oli Nikon, joka oli Sudan mukaan arkkitehti ja geometrikko, ja jota Galenos ylistää usein paitsi hänen tähtitieteen, grammatiikan, aritmetiikan ja filosofian tietojensa vuoksi, myös hänen kärsivällisyytensä, oikeudenmukaisuutensa, hyväntähtoisuutensa ja muiden hyveidensä vuoksi. Myös Galenoksen isänisä oli ollut matemaattisesti oppinut. Äitinsä Galenos esittää kiivasluonteisena naisena, joka riiteli hänen isänsä kanssa ”pahemmin kuin Ksanthippe Sokrateen kanssa”.
Galenos ja hänen isänsä olivat mahdollisesti Rooman kansalaisia, ja isän roomalaiseksi nimeksi mainitaan Aelius (tai Julius) Nicon. Galenoksen omaksi roomalaiseksi nimeksi mainitaan yleensä vanhemmissa lähteissä Claudius Galenus, mutta joskus isän nimen perusteella Aelius Galenus. Nimeä Claudius Galenus pidettiin nykytutkimuksessa pitkään virheellisenä tulkintana, joka olisi syntynyt vasta renessanssiajalla, mutta nykyisin katsotaan, että se voi sittenkin perustua vanhoihin kreikankielisiin käsikirjoituksiin.
Galenos sai aluksi opetusta isältään. Myöhemmin hän alkoi opiskella logiikkaa ja filosofiaa stoalaisen Filopatorin ja peripateetikko Aspasioksen oppilaana, platonilaisen Gaiuksen jonkun oppilaan oppilaana, sekä jonkun epikurolaisen filosofin oppilaana. Galenoksen ollessa 16- tai 17-vuotias hänen isänsä, joka oli siihen saakka aikonut pojastaan filosofia, muutti mielensä ja näkemänsä unen seurauksena valitsi hänelle lääkärinammatin.
Galenoksen lääkärinkoulutuksessa ei säästelty kustannuksia, ja useita hänen lääketieteen opettajiaan tunnetaan nimeltä. Ensimmäisinä Galenosta opettivat Aishkrion, Satyros ja Stratonikos hänen kotikaupungissaan. 20-vuotiaana, vuonna 149/150, Galenos menetti isänsä, ja suunnilleen samoihin aikoihin hän ilmeisesti siirtyi Smyrnaan, jossa hän opiskeli lääkäri Pelopsin ja platonilaisen filosofi Albinoksen oppilaana. Galenos opiskeli myös Korintissa Numesianoksen oppilaana ja Aleksandriassa Herakleianoksen oppilaana. Hänen opettajiinsa lukeutuvat myös Aelianus Meccius ja Ifikianos. Oletettavasti noihin aikoihin Galenos kävi myös monissa muissa paikoissa, jotka hänen teoksissaan mainitaan, kuten Kilikia, Foinikia, Palestiina, Skyros, Kreeta ja Kypros.
Elämä > Lääkärinä Pergamonissa ja ensimmäinen käynti Roomassa

Galenos palasi Pergamoniin Aleksandriasta vuonna 157 ollessaan 27-vuotias. Seuraavana vuonna hän sai kaupungin ylipapilta nimityksen gladiaattorikoulun lääkäriksi. Hän toimi kyseisessä tärkeässä tehtävässä menestyksekkäästi useiden vuosien ajan ja sai paljon mainetta.
Vuonna 162 Galenos jätti kotikaupunkinsa joidenkin levottomuuksien vuoksi ja siirtyi ensimmäisen kerran Roomaan. Hän saavutti siellä niin paljon mainetta lääkärinkykyjensä ansiosta, että sai asiakkaikseen monia merkkihenkilöitä. Häntä olisi suositeltu myös keisari Marcus Aureliukselle, mutta hän kieltäytyi kunniasta. Roomassa Galenos kirjoitti muun muassa ensimmäiset versiot teoksistaan Hippokrateen ja Platonin mielipiteistä (De placitis Hippocratis et Platonis) ja Anatomian tutkimuksen käytännöistä (De anatomicis administrationibus) sekä eräitä muita tutkielmia, ja herätti menestyksekkään lääkärin- ja opetus- ja kirjoitustoimintansa vuoksi niin paljon kateutta muissa lääkäreissä, että pelkäsi tulevansa näiden myrkyttämäksi. Galenos kertoo, että lopulta häntä kutsuttiin paitsi ”ihmepuhujaksi” (παραδοξολόγος, paradoksologos) myös ”ihmeidentekijäksi” (παραδοξοποιός, paradoksopoios).
Usein sanotaan, että Galenos olisi jättänyt Rooman sen jälkeen, kun Syyriasta vuonna 166 alkunsa saanut ja monia valtakunnan osia vaivannut vakava kulkutautiepidemia lopulta saavutti myös pääkaupungin. Galenos oli kuitenkin pitkään toivonut voivansa palata Pergamoniin heti kun tilanne kaupungissa olisi rauhoittunut, ja vältteli keisarille esitellyksi tulemista, koska pelkäsi sen estävän hänen paluunsa Vähään-Aasiaan. Kulkutaudin puhkeaminen on voinut lähinnä vauhdittaa lähtöpäätöstä. Galenos jätti Rooman kiireellä ja salavihkaa kesällä 166 ja nousi laivaan Brundisiumissa.
Elämä > Jälleen Pergamonissa ja toinen käynti Roomassa

Galenos pääsi takaisin Pergamoniin vuonna 167, jolloin hän oli 38-vuotias, ja jatkoi siellä entistä elämäänsä. Hän ehti viettää siellä kuitenkin vain pari vuotta, kunnes sai Marcus Aureliukselta ja Lucius Verukselta kutsun tulla heidän luokseen Venetian Aquileiaan, joka toimi keskeisenä linnoituksena valtakunnan koillisrajalla, ja johon keisarit olivat koonneet joukkonsa sotiakseen pohjoisia heimoja vastaan ja jossa hei aikoivat talvehtia. Galenos matkusti Traakian ja Makedonian halki taittaen osan matkasta jalan, ja ehti Aquileiaan vuoden 169 lopulla hieman ennen kuin kulkutauti puhkesi sotaleirissä. Keisarit lähtivät hovinsa ja osan sotilaista kanssa kohti Roomaa. Verus kuoli äkillisesti joulukuussa matkalla Julia Concordian ja Altinumin välillä.
Galenos seurasi Marcus Aureliusta Roomaan. Kun keisari palasi sotimaan Tonavan varrelle, Galenos sai vaivalla luvan jäädä Roomaan väittämällä, että se oli Asklepioksen tahto, joka oli ilmaistu hänelle unessa. On mahdotonta sanoa, näkikö Galenos todella tällaisen unen vai keksikö hän sen välttääkseen sotaretken vaivat, mutta hän ainakin sanoo useissa muissakin yhteyksissä saaneensa viestejä jumalilta unen aikana tilanteissa, joissa ei ole havaittavissa itsekästä motiivia.
Noihin aikoihin Marcus Aurelius menetti poikansa Annius Verus Caesarin. Lähtiessään Roomasta keisari antoi tuolloin yhdeksänvuotiaan poikansa Commoduksen, josta myöhemmin tuli keisari isänsä jälkeen, Galenoksen ja eräiden muiden lääkärien hoivaan. Suunnilleen samoihin aikoihin, vuonna 170, Marcus Aurelius antoi Galenoksen tehtäväksi valmistaa teriakiksi kutsuttua lääkettä, jota hän nautti pieniä annoksia päivittäin.
Galenos viipyi Roomassa ilmeisesti joitakin vuosia, jona aikana hän aiempaan tapaansa luennoi, kirjoitti ja harjoitti lääkärinammattia suurella menestyksellä. Hän sai Roomassa valmiiksi kaksi pääteoksiinsa kuuluvaa tutkielmaa, jotka oli aloittanut aiemmalla käynnillään kaupungissa, nimittäin Hippokrateen ja Platonin mielipiteistä (De placitis Hippocratis et Platonis) ja Kehonosien hyödyllisyydestä (De usu partium corporis humani).
Vuonna 192 (tai 191) Galenos kärsi suuren menetyksen, kun hän menetti arvokkaita kirjojaan, muistiinpanojaan ja lääkeaineitaan sekä itse suunnittelemansa instrumentit tulipalossa. Hän oli säilönyt nämä ja muuta arvokkainta omaisuuttaan Sacra vian varrella olleeseen holviin, mutta vastoin odotuksia palo levisi myös holveihin ja tuhosi kaiken. Sama palo tuhosi Palatiumin seutua ja useita sen kirjastoista, ja Galenos menetti niissä olleet arvokkaat lähdeteokset.