Venom (yhtye)
Musiikki ja esiintyminen > Musiikkityyli

Musiikkinäytteet
Venomin ensimmäisissä kappaleissa oli yhä selviä vaikutteita rockista ja bluesista.
Lantin laulaminen oli Clive Archeria rajumpaa, ja yhtyeen esikoisalbumi oli soundiltaan raaempi kuin yhtyeen demot.
Black metal -genre nimettiin yhtyeen toisen albumin mukaan.
Vuosituhannen vaihteen albumi  sai hyviä arvosteluja. Aiemmasta poiketen Lant lauloi albumilla melodioita.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Dayal Pattersonin (2013) mukaan Venom oli ensimmäinen äärimetalliyhtye, siihen mennessä ”raskain, äänekkäin ja epämiellyttävin metallibändi planeetalla”. Se oli myös ensimmäinen merkittävää suosiota saavuttanut metalliyhtye, joka väitti palvovansa Saatanaa. Valtavirran metallimusiikista erottautuakseen Venomin jäsenet alkoivat kutsua musiikkiaan black metaliksi. He kuvailivat musiikkiaan myös myrkkymetalliksi (venom metal) ja voimametalliksi (power metal). Heavy metalin määritelmä oli 1980-luvun taitteessa edelleen epämääräinen, ja nimityksellä voitiin viitata lähes mihin tahansa kitarapainotteiseen rockiin. Dunnin mukaan ”emme todellakaan halunneet, että Venom yhdistetään kaiken maailman kevythevibändeihin, joten päätimme antaa Venomin musiikille oman kutsumanimen.” Aikalaishaastattelussa Lant perusteli sanaparin black metal käyttöä:
»Meille hevimetallibändit ovat Journeyn ja Foreignerin kaltaisia pellejä, joita pikkutytöt kuuntelevat: – – Me olemme maailman hirveintä melua!» 
(Conrad ”Cronos” Lant, Soundi 11/1984)
Venom oli osa brittiläisen heavy metalin uutta aaltoa. Yhtyeen varhainen musiikki oli pohjimmiltaan bluesrockia, joskin epätavallisen hyökkäävää, kaoottista ja nopeatempoista. Sävellykset rakentuivat lähinnä Dunnin keksimien blues- ja rock & roll -pohjaisten likkien ja riffien varaan. Vuoden 1980 Demon-demolla saatanalliset aiheet eivät vielä erityisesti korostuneet, mutta Welcome to Hellin myötä yhtye tuli tunnetuksi raa’asta äänimaailmasta ja rienaavista sanoituksista. Black Metalilla yhtye keskittyi entistä selkeämmin saatanallisiin teemoihin, ja äänimaailma ja yhteissoitto muuttuivat tanakammiksi. At War with Satanin myötä Venom alkoi kirjoittaa aiempaa kunnianhimoisempia kappaleita ja myös tuotantoarvot paranivat. Lantin panos säveltäjänä kasvoi, ja mukaan tuli vaikutteita progressiivisen rockin yhtyeiltä. Possessedilla Venom palasi lyhyiden ja aggressiivisten kappaleiden pariin. Musiikki kehittyi hieman melodisempaan suuntaan, mutta toisaalta yhteissoitto ja äänenlaatu olivat jopa huonompia kuin yhtyeen ensimmäisillä albumeilla.
Vuoden 1986 Calm Before the Storm oli ensimmäinen Venom-albumi ilman Dunnia. Sanoitukset loittonivat saatanallisista aiheista ja siirtyivät perinteisen fantasia- ja rock-tematiikan suuntaan. Musiikillisesti albumi oli lähellä perinteistä hevimetallia, äänimaailma aiempaa kevyempi ja kitarasoolot selkeämpiä. Dunnin palattua ja Lantin lähdettyä laulaja-basistiksi tuli Tony Dolan. Tuotantoarvot olivat aiempaa korkeammat, mutta musiikki pysyi raskaana ja nopeatempoisena. Yhtye loittoni black metalista ja uuden aallon brittimetallista ja lähestyi amerikkalaistyylistä thrash metalia. Lantin örinään verrattuna Dolanin laulu oli hallitumpaa mutta silti säröistä.
Klassinen kokoonpano palasi yhteen 1990-luvun puolivälissä. Cast in Stonen äänimaailma oli aiempaa modernimpi ja raskaampi, ja mukana oli vaikutteita industrial metalista. Resurrectionilla Lant lauloi aiemmasta poiketen melodioita. Vuosien varrella myös soittotaidot olivat parantuneet. Vuosituhannen vaihteen jälkeen Lant jäi yhtyeen ainoaksi pitkäaikaiseksi jäseneksi. Hänen johdollaan Venom on palannut perinteiseen suurpiirteiseen tyyliinsä. Musiikissa on toisaalta ollut myös hienoisia vaikutteita nu ja groove metalista. Modernia black metalia Venomin nykyinen tyyli ei juurikaan muistuta, sillä sekä Venom että black metal ovat vuosien saatossa kehittyneet omiin suuntiinsa.