stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ki Sung-yong
Maajoukkueura

Maajoukkuetasolla Ki on pelannut nuorten MM-kilpailuissa vuonna 2007 ja Etelä-Korean A-maajoukkueessa sekä Etelä-Korean alle 23-vuotiaiden joukkueessa.
7. kesäkuuta 2008 Ki teki A-maajoukkuedebyyttinsä 2010 MM-kilpailujen karsinnoissa Jordania vastaan.
1. kesäkuuta 2010 Ki valittiin Etelä-Korean lopulliseen joukkueeseen 2010 MM-kilpailuihin. Hän pelasi maan avausottelussa avauskokoonpanossa Kreikkaa vastaan 12. kesäkuuta 2010. Ki pelasi kaikissa kolmessa alkulohkon ottelussa ja syötti kaksi maalia otteluissa Kreikkaa ja Nigeriaa vastaan, jotka auttoivat Etelä-Korean neljännesvälieriin.
25. tammikuuta 2011 Aasian-mestaruuskilpailuiden aikana Ki teki välieräottelussa Japania vastaan ottelun avausmaalin rangaistuspotkusta. Ki herätti kohua, kun hän raapi ylikorostetusti poskeaan rankkarimaalinsa tuuletusseremoniassa, mikä taas tulkittiin viittaukseksi "apinoihin", japanilaisten haukkumanimeen Etelä-Koreassa. Ki puolusti itseään Twitterissä sanomalla juhlinnan johtuneen ärtymyksestä hänen nähtyään nousevan auringon lipun stadionilla. Ki myöhemmin väitti juhlinnan olleen viittaus häneen kohdistuneen rasistiin välikohtauksiin Skotlannin valioliigassa vierasjoukkueen faneilta, mutta Show Racism the Red Cardin johtaja kyseenalaisti tämän. Kilpailuiden johtaja Tokuaki Suzuki ilmoitti, että jatkotoimenpiteitä ei tehtäisi AFC:n ja FIFA:n välillä.
20. joulukuuta 2011 Ki valittiin Etelä-Korean vuoden jalkapalloilijaksi. Korean jalkapalloliitto teki päätöksen seura- ja maajoukkue-esitysten perusteella.
Elokuun 2019 loppuun mennessä Ki on pelannut 110 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ki Sung-yong Wikimedia Commonsissa
Kivihiilihuippu

Kivihiilihuippu noudattaa Hubbertin käyrää, joka kuvaa kivihiilen tuotantoa. Huippupisteessä saavutetaan tuotantomaksimi, jonka jälkeen kivihiiltä ei kyetä tuottamaan enää yhtä paljon kuin aikaisemmin
Kivihiilihuippu on hetki, jolloin kivihiilituotannon maksimi saavutetaan ja jonka jälkeen tuotanto alkaa väistämättä vähentyä. Kivihiilihuippu perustuu M. King Hubbertin vuonna 1956 kehittämään Hubbertin teoriaan, ja sitä voidaan kuvata ja ennustaa Hubbertin käyrän avulla. Täytyy huomioida, että kivihiilihuippu ei tarkoita kivihiilen loppumista vaan kivihiilituotantomaksimin saavuttamista, jonka jälkeen kivihiiltä ei kyetä tuottamaan enää yhtä paljon kuin aikaisemmin.
Kivihiilen tuotanto poikkeaa maakaasun ja maaöljyn tuotannosta, sillä kivihiili on kaivettava kivilaji. Tämän ansiosta kivihiilen tuotannossa ei tarvitse huolehtia lähteen sisäisestä paineesta. Kivihiilen energiasisältö vaihtelee paljon enemmän kuin maaöljyn. Ruskohiili on vähiten, antrasiitti eniten energiaa sisältävä kivihiilen laji. Kivihiilikaivoksissa on tapana kaivaa laadukkain kivihiili ensin. Tämän seurauksena siirryttäessä ruskohiilen hyödyntämiseen kivihiilen tuotanto voi kasvaa tonnimääräisesti, mutta tuotetun kivihiilen kokonaisenergiasisältö samaan aikaan laskea. Richard Heinbergin mukaan Yhdysvaltain kivihiilen tuotanto kasvaa yhä, mutta tuotetun kivihiilen yhteenlaskettu energiamäärä on laskenut vuodesta 1998.
Kivihiilihuipun ajankohdan ennustaminen

Kivihiiltä tuotettiin World Coal Instituten mukaan 5 370 miljoonaa tonnia vuonna 2006. Ylivoimaisesti suurin kivihiilen tuottaja on Kiina. Neljä suurinta kivihiilen viejää vuonna 2005 olivat Australia, Indonesia, Kiina ja Etelä-Afrikka. Kivihiilen saatavuuden kannalta maailmanmarkkinoilla kivihiilenviejien tuotannon kehitys on erityisen tähdellistä. Kiinan kasvavan sisäisen kulutuksen vuoksi kivihiilen vienti laski vuonna 2007. Kiinan kivihiilen kulutuksen ja tuonnin ennustetaan kasvavan ja viennin jatkavan vähenemistä.
Kivihiilivarannoista saatava informaatio on huonolaatuista, sillä kivihiilivarantoja ei ole päivitetty alaspäin tuotannon mukaisesti. Esimerkiksi Saksan hyvälaatuisen kivihiilen varantoarviota päivitettiin yllättäen 23 miljardista tonnista 0,183 miljardiin tonniin vuonna 2004. Vietnamin varantoarviota ei ole päivitetty 40 vuoteen ja Kiinan varantoarviota on viimeksi päivitetty vuonna 1992.
Energy Watch Group julkaisi maaliskuussa 2007 raportin Coal: Resources and Future Production, jossa kivihiilihuipun ennustetaan tapahtuvan vuosien 2020 ja 2030 välillä. Energy Watch Group teki raportin Saksan parlamentille. Institute for Energy julkaisi 31. toukokuuta 2007 raportin Prospects for Coal Supply and Demand in the Medium and Longer Term, jossa todetaan seuraavasti: "coal might not be so abundant, widely available and reliable as an energy source in the future" ja "the world could run out of economically recoverable (at current economic and operating conditions) reserves of coal much earlier than widely anticipated". Institute of Energy teki raportin Euroopan komission yhteiselle tutkimuskeskukselle (engl. European Commission Joint Research Centre).milloin?
Kivihiili ei ole energiasisällöltään tasalaatuista, jolloin kivihiilihuipun arvioinnissa voidaan huomioida kivihiilituotannon muutos korkean energiasisällön kivihiilestä (esimerkiksi antrasiitti), jota on luonnollisesti käytetty ensin, matalamman energiasisällön kivihiileen. Esimerkiksi Yhdysvaltain kivihiilituotannon energiasisällön huippu saavutettiin vuonna 1998. Tämä tarkoittaa, että kivihiilen tuotanto voi kasvaa tonnimääräisesti, mutta tuotetun kivihiilen yhteenlaskettu energiamäärä ei kasva samassa suhteessa.
Kivihiilihuipun seurausten lieventäminen

Kivihiilihuipun seurauksia voi lieventää vähentämällä kivihiilen kysyntää, parhaassa tapauksessa hyvissä ajoin ennen kivihiilihuippua. Joka tapauksessa markkinat ohjaavat siirtymään vaihtoehtoihin hinnan noustessa riittävästi, mutta markkinaratkaisu voi olla hidas ja sillä voi olla siirtymävaiheessa inflaatiota edistäviä vaikutuksia.[lähde? ]
Kivihiilihuipun seurausten lieventäminen > Energiantuotanto

Kivihiilen korvaamiseen energiantuotannossa soveltuvat erilaiset uusiutuvat energiat, kuten muun muassa vesivoima, tuulivoima, aurinkoenergia, geoterminen energia ja bioenergia. Lisäksi ydinvoimalla voidaan korvata kivihiiltä sähköntuotannossa. Kaukolämmön tuottaminen ydinvoimalla vaatisi voimalan sijaitsemista asutuskeskuksen lähellä, sillä kuuman veden kuljettaminen putkia pitkin hyvin kaukaa ei ole kannattavaa muun muassa lämpöhäviöiden vuoksi. Kaukolämpöä voidaan tuottaa suurella lämpöpumpulla esimerkiksi jätevesistä. Kivihiiltä voidaan korvata maakaasulla, joka on puhtaammin palava fossiilinen polttoaine, mutta kivihiilihuippu ajoittuu todennäköisesti maakaasuhuipun jälkeiseen aikaan, jolloin maakaasu ei liene varteenotettava substituutti kivihiilelle.[lähde? ]
Kivihiilihuipun seurausten lieventäminen > Raudan valmistus

Kivihiilestä kuivatislaamalla saatavaa koksia käytetään raudan valmistuksessa polttoaineena ja pelkistysagenttina. Koksi pelkistää rautaoksidin, minkä jälkeen raudasta voidaan valmistaa esimerkiksi terästä. Koksin sijasta rautaoksidin pelkistykseen voidaan käyttää esimerkiksi hiilimonoksidia tai vetyä. Koksin sijasta kuumuuden tuottamiseen soveltuvat erilaiset korkean lämpötilan tuotantotavat, jotka voivat perustua esimerkiksi sähköön.[lähde? ]
Aiheesta muualla

EIA: Tilastoja Yhdysvaltain kivihiilen tuotannosta
Suurimmat kivihiilen tuottajat vuonna 2005
Koskenpää

| Koskenpää> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Jämsä |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  62°05′00″N, 025°08′35″E
Lääni:  Keski-Suomen lääni
Maakunta:  Keski-Suomen maakunta
Kuntanumero:  282
Hallinnollinen keskus:  Koskenpää
Perustettu:  1926
– emäpitäjä:  Jämsä
Liitetty:  1969
– liitoskunnat:  Jämsänkoski Koskenpää
– syntynyt kunta:  Jämsänkoski
Pinta-ala:   km²   (1.1.1968)
– maa:  352,5 km²
Väkiluku:  1 980   (31.12.1968)
– väestötiheys:  6,79 as./km²
Koskenpää on Suomen entinen kunta, joka on nykyisin osa Jämsän kaupunkia. Se sijaitsee Jämsän ja Petäjäveden välisen seututien 604 varrella, 33 kilometriä Keuruulta kaakkoon, 56 kilometriä Jyväskylästä länsilounaaseen, 26 kilometriä Jämsän keskustasta pohjoiseen ja 20 kilometriä Petäjävedeltä etelään. Asukkaita Koskenpäällä on nykyäänmilloin? 700. Palveluihin kuuluvat Koskenpään koulu, baari, kylmä huoltoasema, VPK, terveysasema, Koskenpään kirkko ja kyläkauppa.
Koskenpään naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Jämsä, Jämsänkoski, Keuruu, Korpilahti, Kuorevesi ja Petäjävesi.
Historia

Ensimmäiset ihmisasutukset Koskenpään alueella ovat olleet jo kivikaudella. Löydetyt kivikautiset esineet ovat peräisin itäisestä kampakeraamisesta kulttuurista. Rautakautisten löytöjen perusteella asutus on jatkunut pronssi- ja rautakauden yli nykypäivään asti.
Pysyvä asutus seudulle on muodostunut 1000-luvun paikkeilla, ihmisten siirtyessä Kanta-Hämeestä uusille alueille. Nimistöstä voidaan kuitenkin päätellä, että Koskenpäällä on asuttu jo ennen hämäläisten tuloa. Alueelta löytyy lappalaistyyppisiä ja Laatokan Karjalaan viittaavia nimiä.
Ensimmäinen asiakirjatieto on vuodelta 1464, jolloin Kavattilan Jöns Kawittula oli käräjillä lautamiehenä. Vuoden 1539 maakirjan mukaan Koskenpään alueella oli kuusi veroa maksavaa taloa, joista moni on olemassa tänäkin päivänä.
Isojaon ja torppien perustaminen myötä asutustoimintaa vilkastui Jämsän kuntaan kuuluneella Koskenpäällä niin, että vuonna 1860 taloja oli 46.
Teollistuminen alkoi 1900-luvun alussa Koskenpään Tervatehdas Oy:n myötä, joka perustettiin vuonna 1909. Tehtaan toiminta päättyi 1950-luvun lopulla. Koskenpään Huopatehdas Oy aloitti toimintansa vuonna 1923. Sahloisten Kalliokoskeen rakennettiin voimalaitos 1940-luvulla.
J. A. Alleniuksen suunnittelema Koskenpään kirkko vihittiin käyttöön 1902. Koskenpään seurakunnasta tuli itsenäinen kirkkoherrakunta 1925. Koskenpää aloitti toimintansa itsenäisenä kuntana 1.1.1926 ja 1969 se liitettiin Jämsänkosken kuntaan (kaup. 1986).  Jämsänkoski liitettiin edelleen Jämsään 2009.
Kylät

Kirkonkylä, Kalmavirta, Sahloinen
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Koskenpäässä oli yksi taajama: kirkonkylä, jossa oli 281 asukasta. Sitä ei enää luokitella taajamaksi.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Koskenpään väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1930–1960.
| Koskenpään väestönkehitys 1930–1960 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1930 | 1930 |    | 2 430 | 2 430 |
| 1940 | 1940 |    | 2 277 | 2 277 |
| 1950 | 1950 |    | 2 649 | 2 649 |
| 1960 | 1960 |    | 2 454 | 2 454 |
Lähde: Tilastokeskus.
Koskenpään kirkko
Kokemäenjoen Uittoyhdistys

Kokemäenjoen uittoyhdistys oli Kokemäenjoen vesistön alueella toiminut uittoyhdistys, joka perustettiin vuonna 1924. Sen edeltäjä oli 1876 toimintansa aloittanut Kokemäenjoen Uittoyhtiö, jonka tehtävät siirtyivät kokonaisuudessaan uittoyhdistykselle vuonna 1929. Sen tehtävänä oli uittaa tukkeja Kokemäenjokea pitkin Porissa toimiville sahoille.
Historia

Ensimmäisen suunnitelman tukinuitosta Kokemäenjoen vesistön alueella esitti Gustaf Tigerstedt 1850-luvulla, mutta se alkoi vasta Porin ensimmäisten höyrysahojen perustamisen myötä 1860-luvun alussa. Aluksi jokainen saha uitti tukkinsa erikseen, mutta määrien vähitellen lisääntyessä alettiin seuraavalla vuosikymmenellä suunnitella yhteisen uittoyhdistyksen perustamista. Maaliskuussa 1876 perustetussa Kokemäenjoen Uittoyhtiössä olivat mukana Isosannan saha, Isosannan Uusi Höyrysaha ja Reposaaren saha sekä Pihlavan sahan omistanut Fredriksfors Aktiebolag. Yhtiön ensimmäiseksi uittopäälliköksi valittiin W. Rosenlew & Co:n toinen omistaja Carl Rosenlew. Muita uittopäälliköitä olivat muun muassa Matts von Nandelstadh (1908–1912) ja Elias Purhonen (1963–1967).
Ensimmäisen kymmenen vuoden aikana yhtiö uitti keskimäärin 867 000 tukkia vuodessa ja seuraavan kymmenen toimintavuoden aikana määrä kasvoi jo yli 1,7 miljoonaan. Aluksi toimintaa haittasi lohen- ja siiankalastuksen vuoksi rajoitettu uittokausi, kunnes vuoden 1925 lakimuutoksen jälkeen uittaminen oli sallittua kaikkina vuoden- ja vuorokaudenaikoina. Eri sahojen hankkimat tukit uitettiin Porin keskustaan saakka, jossa ne eroteltiin Porin sillan ja Isosannan välisellä alueella. Tukkipuuta uitettiin Tampereen Pyhä- ja Näsijärvien lisäksi Kuloveden, Kyrösjärven ja Liekoveden ympäristöstä sekä aina pohjoisia Keuruun, Ähtärin ja Pihlajaveden reittejä myöten. Längelmäveden, Hauhon ja Vanajaveden reitit puolestaan laajensivat hankinta-alueen Hämeen sisäosiin ja Loimijoen alkulähteet jopa Uudellemaalle.
Kokemäenjoen Uittoyhdistys puolestaan perustettiin Porissa maaliskuussa 1925. Sen säännöt vahvistettiin kuitenkin vasta neljän vuoden kuluttua, jolloin Kokemäenjoen Uittoyhtiö lopetti toimintansa ja siirsi kaikki tehtävänsä uittoyhdistykselle. Vuonna 1936 yhdistykseen liitettiin Loimijoen (per. 1914) ja Kauvatsanjoen (per. 1924) lauttausyhdistykset sekä vielä vuonna 1942  Valkeakoskella toiminut Valkiakosken Lauttausyhdistys, joka oli perustettu 1922. Tukinuitto loppui Kokemäenjoella vuonna 1967, jonka jälkeen uittoyhdistys jatkoi toimintaansa vielä 1980-luvun alkuvuosiin, muun muassa raivaten jokea sinne jääneistä uppotukeista.
Yhtiön muuta toimintaa

Vuonna 1892 Kokemäenjoen Uittoyhtiö rakensi tuolloin Pirkkalan pitäjään kuuluneeseen Pispalaan ns. Uittoyhdistyksen talon, joka toimi yhtiön paikallisten toimintojen tukikohtana ja työnjohdon asuinpaikkana. Nykyään rakennus on Tampereen kaupungin omistama ja siinä toimii Pirkanmaan alueen Rakennuskulttuurikeskus Piiru.
Kokemäenjoen Uittoyhtiön rakentama Pyhä- ja Näsijärven yhdistävä uittotunneli valmistui 1930 ja oli käytössä aina 1960-luvulle saakka. Sen korvaajaksi rakennettiin Pispalan uittotunneli vuonna 1968. Tukinuitto Kokemäenjoessa päättyi kuitenkin jo vuotta aikaisemmin, eikä tunnelia milloinkaan otettu käyttöön. Vuonna 2013 se avattiin yleisölle kevyen liikenteen väylänä. Pyhä- ja Näsijärvien väliselle kannakselle oli jo 1860–1870-luvuilla valmistunut kaksi tukkitietä, joiden rakennuttajina olivat Porin Höyrysaha ja Reposaaren Saha.
Uittoyhdistyksen omistamia aluksia olivat muun muassa hinaajat Malviina (1919), Murole (1885) ja S/S Näsijärvi II (1929) sekä varppaajat Warppi 1 ja Rauttu.
Kokemäenjoen Uittoyhtiön lakisääteisiin velvollisuuksiin kuului myös kalanistutus, jota varten yhtiö osti vuonna 1925 Lohjalla toimineen Hugo Lagusin omistaman Porlan kalanviljelylaitoksen. Uittoyhdistys vapautui velvoitteistaan 1950-luvulla ja myi samalla laitoksen Kalataloussäätiölle.
Kirjallisuutta

Kokemäenjoen uittoyhdistys: yleiskatsaus 75-vuotistoimintaan 1876-1951, Kokemäenjoen Uittoyhdistys, Vammala, 1951.
Kokemäen työväentalo Rantala

| Kokemäen työväentalo Rantala |
| --- | --- |
 Kokemäen työväentalo Rantala
Osoite:  Kakkulaistentie 20, 32800 Kokemäki
Sijainti:  Kokemäki
Koordinaatit:  61°15′57″N, 22°21′10″E
Omistaja:  Vasemmistoliiton Kokemäen osasto
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosluku:  2
Kerrosala:  noin 270 m²
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kokemäen työväentalo Rantala on Kokemäen kunnassa sijaitseva työväentalo.
Historiaa

Työväentalo on rakennettu 1900-luvun alussa. Toisen maailmasodan jälkeen SKDL sai talon omistukseensa. 1990-luvulla perustettu Vasemmistoliitto ylläpiti taloa ja Kokemäen demokraattinen yhdistys omisti talon. Kun yhdistyksen toiminta hiipui tilat luovutettiin Vasemmistoliiton käyttöön.
Rakennus

Taloa on laajennettu ja peruskorjattu perusteellisesti vuosina 1960–1965, jolloin talo maalattiin keltaiseksi. Talossa on ollut alkujaan pärekatto, joka vaihdettu tiileksi.Talon kokonaispinta-ala on noin 270 m². Talossa on noin 150 m²:n juhlasali ja näyttämö, ravintola- ja keittiötilat, eteinen, vaatesäilytys, saniteettitilat sekä asunto. Taloa on kunnostettu useaan otteeseen. 2010-luvun lopulla talon ulkovuoraus ja katto kunnostettiin.
Toimintaa työväentalolla

Kokemäen työväentalo Rantalassa on ollut aktiivista toimintaa jo vuonna 1919.. Siellä järjestettiin 1930-luvulla sekä Sosialidemokraattisen puolueen että muiden tahojen tilaisuuksia.  Rantalan työväentalon kulta-aikaa oli 1960-luvun loppu ja 1970-luku. Edelleen talon tontilla seisova, nyt jo pahaan kuntoon päässyt ja risukon piirittämä tanssilava oli Kokemäen kohtaamispaikka. Rantalassa tanssittiin pääosin levyjen tahtiin, elävää musiikkia ei kovin usein ollut. 1980-luvulla tanssitoiminta hiipui. Vaikka pieniä yrityksiä elvytyksestä olikin, ei Rantalan tanssilavalla enää innostuttu tanssimaan entiseen tapaan. Työväentalon toimintaan on kuuluneet luonnollisesti Vasemmistoliiton omat tilaisuudet vappujuhlineen. Tiloja on kuitenkin aina vuokrattu yleisökäyttöön, ja käyttöä on edelleen. Talolla on pidetty kokouksia, huutokauppoja ja käärmenäyttelyjä.
Kuntala

| Kuntala |
| --- | --- |
 Kuntala talvella 2016.
Sijainti:  Vihdin kirkonkylä, Vihti
Rakennustyyppi:  Kunnantalo
Valmistumisvuosi:  1911
Suunnittelija:  Artturi Hiidenheimo
Urakoitsija:  Talkootyö
Tyylisuunta:  Jugend
Runkorakenne:  Hirsi
Julkisivumateriaali:  Laudoitus
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuntala on Vihdissä sijaitseva entinen kunnantalo. Vuonna 1911 talkootyönä valmistuneen jugend-tyylisen hirsirakennuksen suunnitteli Artturi Hiidenheimo ja puutavaran lahjoitti vihtiläisten tilojen isännät. Alkujaan Kuntala toimi käytännössä seurojentalona, josta oli varattu pari huonetta Vihdin kunnantoimistolle. Vihdin kunnanvirasto toimi rakennuksessa vuodesta 1911 vuoteen 1972.
Kuntalan alakerran luoteissiipi oli vuodesta 1960 verotoimiston käytössä. Uuden kunnantalon valmistuessa 1972, vanhan kunnantalon toimistotilat jäivät kokonaan verotoimiston käyttöön. Rakennus peruskorjattiin vuonna 1994 Vihdin pääkirjastoksi. Uusi pääkirjasto valmistui vuonna 1998 Nummelaan, minkä jälkeen rakennuksen kirjastotoimintaa jatkoi Vihdin kirkonkylän kirjasto. Kirkonkylän kirjasto siirtyi syksyllä 2019 kirkonkylän uuteen koulukeskukseen.
Keep of Kalessin

| Keep of Kalessin |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1993–
Tyylilaji:  black metal  extreme metal
Jäsenet:  Arnt "Obsidian C." Grønbech, kitara, koskettimet   Torbjørn "Thebon" Schei, laulu   Robin "Wizziac" Isaksen, basso   Vegar "Vyl" Larsen, rummut  
Entiset jäsenet:  ks. alla  
Levy-yhtiö:  Nuclear Blast   Candlelight   Tabu   Indie  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keep of Kalessin on norjalainen extreme metal -yhtye. Se perustettiin Trondheimissä alun perin vuonna 1993 nimellä Ildskjaer. Nykyiseen nimeensä yhtye vaihtoi vuonna 1996. Yhtyeen musiikissa yhdistyvät perinteiset ja raa'at black metal -ainekset melodisuuteen, teknisyyteen, eeppisyyteen ja mystiikkaan. Laulujensa sanoituksiin yhtye kertoo saaneensa vaikutteita muun muassa yhdysvaltalaisen fantasiakirjailija Ursula le Guinin teoksista. Yhtyeen nimi on otettu Maameren tarinat -kirjasarjan arkkilohikäärmeeltä nimeltä Kalessin, joka hallitsee Maameren maailmaa. Keep of Kalessin oli ehdolla Spellemannprisenin, Norjan Grammyn saajaksi metalliyhtyeen luokassa vuonna 2008.
Yhtyeen varhaisessa kokoonpanossa olivat Ghash (laulu), Obsidian C. (kitara, koskettimet), Warach (basso) ja Vyl (rummut). Tällä kokoonpanolla yhtye julkaisi kaksi albumia: Through Times of War 1997 ja Agnen: A Journey Through the Dark 1999 ennen hajoamistaan. Sen jälkeen Obsidian C. teki kiertueita Satyriconin kanssa mutta palasi Keep of Kalessinin pariin äänittääkseen ep-levyn Reclaim vuonna 2003. Vuonna 2006 hän kokosi uudelleen yhtyeen äänittääkseen kolmannen albumin Armada. Yhtye teki kiertueen Behemothin ja Dimmu Borgirin kanssa varhain vuonna 2008. Neljäs albumi Kolossus julkaistiin 6. kesäkuuta 2008.
Vuonna 2010 yhtye aukoi uusia uria osallistumalla Norjan Eurovision-laulukilpailun karsintaan kappaleella "The Dragon Tower", voitti semifinaalit ja jatkoi kansalliseen finaaliin. Yhtye sai finaalissa kolmannen sijan. Viides albumi Reptilian julkaistiin 10. toukokuuta 2010.
Diskografia

Through Times of War (1997,  Avantgarde Music)
Agnen: A Journey Through the Dark (1999,  Avantgarde Music)
Armada (2006,  Tabu Records)
Kolossus (2008,  Nuclear Blast, Tabu Records, Indie Recordings)
Reptilian (2010,  Indie Recordings, Nuclear Blast)
Epistemology (2015,  Indie Recordings)
Katharsis (2023)
EP:t
Reclaim (2003,  FaceFront Records)
Introspection (2013,  Indie Recordings)
Heaven of Sin (2016)
Skygger av sorg (1995,  omakustanne)
Jäsenet > Nykyiset

Obsidian C. (A.O Gronbech) – kitara, syntikka, taustalaulu
Thebon – laulu
Wizziac – basso, taustalaulu
Vyl (Vegard Larsen) – rummut
Jäsenet > Entiset

Attila Csihar – laulu
Frost (Kjetil Haraldstad) – rummut
Ghâsh – laulu
Kesh – basso
Warach (Øyvind Westrum) – basso
Cernunnus (Tor-Helge Skei) – livekitara
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Keep of Kalessin
| Obsidian C>  • Thebon • Wizziac • Vyl |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Through Times of War • Agnen: A Journey Through the Dark • Armada • Kolossus • Reptilian • Epistemology • Katharsis
EP:t:  Reclaim • Introspection • Heaven of Sin
Singlet:  "The Dragontower" • "The Divine Land" (2011 edit)
Demot:  Skygger av sorg
Konnat

| Konnat |
| --- | --- |
 Kultakonna (Bufo periglenes)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Sammakot ja konnat Anura
Heimo::  Konnat Bufonidae  Gray, 1825
Katso myös
   Konnat Wikispeciesissä   Konnat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Konnat (Bufonidae) on sammakkoheimo, johon kuuluu yli 500 lajia. Konnien pääasiallista ravintoa ovat etanat ja hyönteiset. Konnat eivät kömpelyytensä takia loiki, vaan hyppivät eteenpäin lyhyillä hypyillä. Konnien iho on kuiva ja usein myrkyllinen. Ainoa suomalainen konnalaji on rupikonna.
Konnia tavataan Euroopassa (kolme lajia), Aasiassa, Afrikassa ja Amerikassa. Vain australialaiselta alueelta ja Madagaskarin saarelta ne puuttuvat. Yhteisenä tuntomerkkinä on melkein kaikilla konnilla hampaattomuus; vain joillakin on hampaita yläleuassaan.
Heimoon kuuluvia sukuja

Adenomus
Altiphrynoides
Amietophrynus
Anaxyrus
Andinophryne
Ansonia
Aitokonnat (Bufo)
Bufoides
Viherkonnat (Bufotes)
Capensibufo
Churamiti
Crepidophryne
Dendrophryniscus
Didynamipus
Duttaphrynus
Haisukonnat (Epidalea)
Frostius
Incilius
Ingerophrynus
Kiipijäkonnat (Pedostibes)
Laurentophryne
Leptophryne
Mertensophryne
Metaphryniscus
Nannophryne
Nimbaphrynoides
Oreophrynella
Osornophryne
Parapelophryne
Pelophryne
Peltophryne
Phrynoidis
Poyntonophrynus
Pseudepidalea
Pseudobufo
Puukonnat (Nectophryne)
Rhaebo
Rhinella
Sabahphrynus
Schismaderma
Synnyttäjäkonnat (Nectophrynoides)
Truebella
Tynkäkonnat (Melanophryniscus)
Vandijkophrynus
Värikonnat (Atelopus)
Werneria
Wolterstorffina
Aiheesta muualla

Herpetomania.fi: Matelijoiden ja sammakkoeläinten nimistötoimikunta, Euroopan sammakkoeläinten ja matelijoiden suomalaiset nimet (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
ITIS: Bufonidae (englanniksi)
Komponentti

Komponentti voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Yleisesti rakenneosaa tai kokonaisuuden osaa
Järjestelmän osaa
matematiikassa:
vektorin komponentit, koordinaattiakselien suuntaisia vektoreita, joiden summana annettu vektori saada
komponentit eli yhtenäinen komponentti, suurimmat yhtenäiset osajoukot, joihin topologinen avaruus voidaan jakaa
Sähkötekniikassa ja elektroniikassa valmistetta, Komponentti (tekniikka), elektroninen komponentti
Ohjelmistokomponenttia
Komponenttivideota
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”komponentti”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.