stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Halsholmen

Halsholmen
| --- | --- |
Sijainti:  60°5′30.00″N, 24°39′20.00″E, Espoo Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti, Itämeri
Pinta-ala:  0,035 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Halsholmen on saari läntisessä Espoossa Pentalan ja Stora Herrön välisessä salmessa. Virallisessa kaupunginosajaossa Halsholmen kuuluu Suvisaaristoon ja se sijaitsee Suvisaariston pääsaarista noin kaksi kilometriä lounaaseen.
Halsholmenin pinta-ala on noin 3,5 hehtaaria. Saaren kaakkois–luoteissuuntainen pituus on noin 350 metriä. Rantaviivan pituus on noin kilometrin. Halsholmen on rannoiltaan kivikkoista ja keskiosiltaan metsäistä. Keskikohdastaan Halsholmen on vain muutaman kymmenen metrin levyinen, joten se jakautuu selkeästi läntiseen ja itäiseen osaan. Saarella on kuusi rakennusta ja kaksi kiinteistöä.
Aivan Halsholmenin pohjoispuolella sijaitsee Minnesholmen. Minnesholmenia ja Pentalaa erottaa Minnet-niminen salmi, Halsholmenin ja Herrön saarten välissä puolestaan virtaa Halmsholmsundet. Itäpuolella sijaitsee Herröfjärdenin merialue.
Aiheesta muualla

Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Foreca.fi: Sää Halsholmen, Espoo
Halsholmen, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset and Daylength
Halsan kirkko (Heim)

| Halsan kirkko Halsa kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2006.
Sijainti:  Heim, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1734
Suunnittelija:  tuntematon
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  330
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Halsan kirkko (norj. Halsa kirke) on Heimin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko, joka valmistui vuonna 1734. Kirkossa on noin 330 istumapaikkaa. Sen suunnittelijaa ei tiedetä.
Kuvia

Alttari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halsan kirkko (Heim) Wikimedia Commonsissa
HMAS Albatross

| HMAS Albatross |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cockatoo Docks and Engineering Company, Sydney
Kölinlasku:  16. huhtikuuta 1926
Laskettu vesille:  23. helmikuuta 1928
Palveluskäyttöön:  23. tammikuuta 1929
Poistui palveluskäytöstä:  Britannian kuninkaalliselle laivastolle 1938 korjausaluksena palveluksesta 3. elokuuta 1945 myyty kauppalaivaksi
Loppuvaihe:  romutettu 1954
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 877 t (standardi) 6 096 t (kuormattu)
Pituus:  135,26 m (kokonaispituus)
Leveys:  18,54 m (runko)
Syväys:  4,19 m (keskimääräinen) 4,95 m (kuormattu)
Koneteho:  Parsons-turbiinimoottori 4 × Yarrow-kattilaa  12 000 shp
Nopeus:  22 solmua
Miehistöä:  450
Aseistus
Aseistus:  4 × 4,7″ tykkiä 4 × 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 9 lentokonetta
HMAS Albatross oli Australian kuninkaallisen laivaston vesilentokoneiden emälaiva ja Australian suurimpia laivanrakennushankkeita ennen toista maailmansotaa. Aluksen tehtävänä oli varmistaa laivaston kyky suojata kriisin aikana kauppamerenkulkua ja tarjota valtiolle mahdollisuus valvoa merialueitaan.
Syyskuussa 1938 alus siirrettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle, joka muutti sen korjausalukseksi. Sodan lopun alus oli lokakuusta 1943 miinanraivaajien emälaivana, kunnes se siirrettiin reserviin 3. elokuuta 1945. Se myytiin 19. elokuuta 1946 kauppalaivaksi ja romutettiin 12. elokuuta 1954 Hongkongissa.
Suunnittelu ja valmistus

Albatross tilattiin 10. kesäkuuta 1925 Cockatoo Islandin laivastontelakalta Sydneystä Australian laivaston laajentamisohjelmassa, johon kuului lisäksi muun muassa Britteinsaarilla valmistettavat kaksi risteilijää ja kaksi sukellusvenettä. Kotimainen tilaus oli sekä poliittisesti järkevää että säästi noin miljoona puntaa. Köli laskettiin 16. kesäkuuta 1926 telakkanumerolla 106. Alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1928 kumminaan kenraalikuvernöörin puoliso lady Ethel Stonehaven ja valmistui 21. joulukuuta 1928.
Alus ei muistuttanut Britannian kuninkaallisen laivaston hankkimaa HMS Ark Royalia. Aluksella oli pitkä yhtenäinen etukansi, jolle oli asennettu paineilmalla toimiva katapultti. Kannen alle oli rakennettu yhdeksän lentokoneen hangaari. Koneiden siirtelyn mahdollistivat kolme nosturia, joista lähellä keulaa ollut avusti katapulttia ja kaksi taaempana ollutta hangaariin siirtämistä.
Alukseen oli asennettu sen vakauttamiseksi runkoon laajennukset, mutta ei lainkaan panssarointia. Aseistuksena oli neljä 4,7 tuuman pikatykkiä yksiputkisina asennuksina ilman suojarakenteita. Aluksella oli lentotoimintaa varten varastoituna 8 300 gallonaa polttoainetta. Lentokoneina oli aluksi Fairey IIID -koneita ja myöhemmin Seagull-lentoveneitä.
Palvelus

Palvelus Australian laivastossa jäi melko lyhyeksi, kun alus sijoitettiin huollon jälkeen vuonna 1933 reserviin.  Alus luovutettiin vuonna 1938 Britannian kuninkaalliselle laivastolle osamaksuna HMS Apollosta, joka luovutettiin Australian laivastolle nimellä HMAS Hobart.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMAS Albatross Wikimedia Commonsissa
Supermarine Seagull III:a nostetaan HMAS Albatrossin kannelle.
Hollannin Grand Prix 2023

|  Hollannin Grand Prix 2023  |
| --- | --- |
 13. osakilpailu 22 osakilpailusta kaudella 2023. 

Päivämäärä:  27. elokuuta 2023
Rata:  Circuit Zandvoort
Sijainti:  Zandvoort, Hollanti
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,259 km
Kilpailun pituus:  72 kierrosta, 306,587 km
Sää:   Epävakaa
Paalupaikka
Kuljettaja:   Max Verstappen   (Red Bull Racing-Honda RBPT)
Paaluaika:  1.10,567
Palkintokoroke
Voittaja:   Max Verstappen   (Red Bull Racing-Honda RBPT)
Toinen:   Fernando Alonso   (Aston Martin Aramco-Mercedes)
Kolmas:   Pierre Gasly   (Alpine-Renault)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Fernando Alonso   (Aston Martin Aramco-Mercedes)
Kierrosaika:  1.13,837 (kierroksella 56)
Hollannin Grand Prix 2023 (virallisesti Formula 1 Heineken Dutch Grand Prix 2023) oli Formula 1 -kauden 2023 13. osakilpailu, joka ajettiin 27. elokuuta Circuit Zandvoortin moottoriradalla Alankomaissa.
Vapaat harjoitukset

Ensimmäisten vapaiden harjoitusten nopein oli Red Bullin Max Verstappen, Aston Martinin Fernando Alonso oli toinen ja Mercedeksen Lewis Hamilton kolmas.
McLarenin Lando Norris oli toisten vapaiden harjoitusten nopein, Verstappen toinen ja Williamsin Alexander Albon kolmas.
Verstappen oli kolmansien vapaiden harjoitusten nopein, Mercedeksen George Russell toinen ja Red Bullin Sergio Pérez kolmas.
Aika-ajot

Verstappen ajoi paalupaikalle, Norris oli toinen ja Russell kolmas.
Kilpailu

Verstappen ajoi kilpailun voittoon, Alonso oli toinen ja Alpinen Pierre Gasly kolmas.
Muuta

Liam Lawson ajoi AlphaTaurilla Daniel Ricciardon tilalla osakilpailussa, koska Ricciardo mursi kätensä perjantain vapaissa harjoituksissa tapahtuneessa ulosajossa. Kilpailu oli samalla Lawsonin ensimmäinen Formula 1 -sarjassa.
Max Verstappen sivusi kilpailussa Sebastian Vettelin yhdeksän perättäisen voiton ennätystä.
Pierre Gasly otti kilpailussa ensimmäisen palkintokorokesijansa Alpine-tallissa.
Fernando Alonso rikkoi Michael Schumacherin ennätyksen pisimmästä ajanjaksosta ensimmäisen ja viimeisimmän palkintokorokesijan välillä. (7 399 päivää, Malesia 2003–Hollanti 2023)
Halsa

Halsa on entinen kunta Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Kunnalla oli pinta-alaa 301 neliökilometriä ja asukkaita 1 574 vuonna 2019. Halsa yhdistettiin vuonna 2020 uuteen Heimin kuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halsa Wikimedia Commonsissa
Kunnan kotisivu (norjaksi)
Møren ja Romsdalin läänin kunnat
Aukra
Aure
Averøy
Fjord
Giske
Gjemnes
Hareid
Herøy
Hustadvika
Kristiansund
Molde
Rauma
Sande
Smøla
Stranda
Sula
Sunndal
Surnadal
Sykkylven
Tingvoll
Ulstein
Vanylven
Vestnes
Volda
Ørsta
Ålesund
Norjan läänit | Norja
Hanna Adler

| Hanna Adler |
| --- | --- |
 Adler vuonna 1911.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. toukokuuta 1859 Kööpenhamina, Tanska
Kuollut: 4. tammikuuta 1947 (87 vuotta) Kööpenhamina, Tanska
Ammatti:  rehtori, fyysikko
Muut tiedot
Koulutus: Kööpenhaminan yliopisto
Hanna Adler (28. toukokuuta 1859 Kööpenhamina – 4. tammikuuta 1947 Kööpenhamina) oli tanskalainen fyysikko ja koulunjohtaja. Hän valmistui vuonna 1892 fysiikan maisteriksi Kööpenhaminan yliopistosta ensimmäisenä naisena Kristina Meyerin ohella. Tämän jälkeen hän suoritti opintomatkan Yhdysvaltoihin, mistä palattuaan hän avasi Kööpenhaminaan yksityiskoulun, jossa oppilaita ei eroteltu sukupuolen mukaan. Koulu oli edistyksellinen myös muilla tavoilla: opetus oli uskonnollisesti vakamuksetonta ja oppitunnit lyhyitä, jotta oppilaat eivät väsyisi. Lisäksi luokkakoot olivat tavallista pienempiä ja opettajien suhde oppilaisiin totuttua vapaamuotoisempi; he muun muassa aterioivat yhdessä koulun ruokalassa. Rehtorina Adler piti myös jatkuvasti yhteyttä oppilaiden vanhempiin. Vuonna 1918 koulu siirtyi valtiolle, mutta Adler jatkoi rehtorina vuoteen 1929. Toisen maailmansodan aikaisen saksalaismiehityksen aikana Adler joutui pidätetyksi juutalaisen taustansa takia, mutta satojen entisten oppilaiden allekirjoittaman vetoomuksen jälkeen hän pääsi vapaaksi sillä ehdolla, ettei poistuisi maasta.
Niels Bohr oli Hanna Adlerin sisarenpoika.
Kuvia

Nuori Hanna Adler äitinsä ja sisartensa seurassa (Julius Exner, 1868)
Koulurakennus, nykyinen Sortedamskolen, vuonna 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hanna Adler Wikimedia Commonsissa
Ilkonsaari

Ilkonsaari
| --- | --- |
Sijainti:  Taipalsaari Etelä-Karjala Suomi
Saariryhmä:  Ilkonsaaren saariryhmä
Vesialue:  Saimaa: Suur-Saimaa
Korkein kohta:  96 m mpy.
Pinta-ala:  18,1 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ilkonsaari on saari Saimaan järvessä Taipalsaaren kunnan alueella. Saari on paikallisesti tunnettu siellä sijaitsevista viidestä ortodoksisesta rukoushuoneesta. Saarella on myös 1,2 kilometrin mittainen geologinen luontopolku.
Ilkonsaari muodostuu kahdesta kallioselänteestä ja niitä yhdistävästä kapeasta hiekkaisesta maakannaksesta. Kallioselänteet kohoavat 20 metriä Saimaan pinnasta. Kalliot ovat pääasiassa graniittia, granodioriitti ja tonaliittia, mutta myös juonibreksiaa löytyy. Saaren keskiosasta kuroutuu itään alueelle harvinainen hiekkasärkkä, joka on suurelta osin veden alla.
Ilkonsaaren omistaa Etelä-Karjalan virkistysaluesäätiö. Saimaan Skiitat -yhdistys on rakentanut saarelle viisi ortodoksista rukoushuonetta, joita kutsutaan skiitoiksi eli sivuluostareiksi, vaikka niissä ei ketään asukaan. Saaresta on tullut luonnon sekä rukoushuoneiden takia suosittu matkailukohde.
Ilkka Äyräväinen

Ilkka Juhani Äyräväinen (s. 28. helmikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen keski- ja kestävyysmatkojen juoksija sekä estejuoksija.
Äyräväinen voitti 1 500 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1982 ajalla 3.43,15 . Hallikisoissa hän voitti SM-kultaa vuonna 1979 5 000 metrillä juosten matkan 19-vuotiaiden Suomen ennätyksen 14.34,6. Äyräväinen oli Helsingin MM-kisoissa 1983 mukana 3 000 metrin esteissä.
Äyräväinen juoksi Porvoossa 8. elokuuta 1982 3 000 metrin esteissä käsiajan 8.22,6, jolla hän on matkan kaikkien aikojen kuudenneksi nopein suomalainen . Vuoden 1982 Ateenan EM-kisoissa Äyräväinen sijoittui estejuoksussa kuudenneksi ajalla 8.24,19.
Seuratasolla Äyräväinen edusti Helsingin Kisa-Veikkoja.
I Will Not Bow

| ”I Will Not Bow” Breaking Benjamin |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Dear Agony
 Julkaistu: 31. elokuuta 2009
 Tyylilaji: alternative metal hard rock
 Kesto: 03.36
 Levy-yhtiö: Hollywood
Breaking Benjamin muut singlet
| ”Until the End” 2007 | ”I Will Not Bow” 2009 | ”Give Me a Sign” 2010 |
I Will Not Bow on Breaking Benjaminin ensimmäinen single Dear Agony albumilta. Se julkaistiin myös muun muassa Bruce Willisin näyttelemässä Surrogates elokuvan soundtrackilla.
Listasijoitukset

| Vuosi | Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 2009 | Billboard Canadian Hot 100 | 98 |
| 2009 | Billboard Hot 100 | 40 |
| 2009 | Billboard Hot Digital Songs | 18 |
| 2009 | Billboard Alternative Songs | 10 |
| 2009 | Billboard Rock Songs | 5 |
| 2009 | Billboard Hot Mainstream Rock Tracks | 6 |
Gregoriaaninen kirkkolaulu

Gaudeamus omnes introitus on Turun graduaalista joka laulettiin Piispa Henrikin juhlamessussa. Messulaulukirja valmistui 1300- ja 1400-lukujen vaihteessa.
Pyhä Henki ilmoittaa paavi Gregorius Suurelle gregoriaanisen kirkkomusiikin sävelmät, jotka kirjuri kirjaa muistiin. Keskiaikainen piirros 1000-luvulta.
Gregoriaaninen kirkkolaulu eli frankoroomalainen kirkkolaulu on yksiäänistä, säestyksetöntä laulua. Sen arvioidaan syntyneen 500–700-luvulla. Gregoriaaninen kirkkolaulu on hyvin monimuotoista, ja siinä käytetään erilaisia esitystyylejä ja tekstiä käsitellään eri tavoin.
Perinteisesti kirkkomusiikkia esittivät vain miehet ja alun alkaen nimenomaan papisto messun ja muiden päivittäisten jumalanpalvelusten aikana. Kirkon kasvun myötä papiston ja maallikkojen suhde yksittäisissä kirkoissa kehittyi ja lauluja alkoivat esittää maallikkomiehet. Naisluostareissa nunnat saivat tosin toimia kuorona.
Historia

Gregoriaaninen kirkkolaulu syntyi 600-luvun lopulla tai 700-luvun alussa, kun Roomaan perustettiin Schola Cantorum ('Laulajien koulu') laulamaan kaikissa paavin toimittamissa jumalanpalveluksissa. Schola Cantorumin piirissä alkoivat pikkuhiljaa muodostua eri jumalanpalveluksen teksteille säännönmukaiset melodiat. Tämä standardiohjelmisto, joka määräsi tietyt jumalanpalvelustekstit esitettäväksi tiettyinä kirkkovuoden päivinä määrätyillä melodioilla sai muotonsa 800-luvun puoleenväliin mennessä ja pysyi käytännössä muuttumattomana aina 1500-luvulle asti.
Vuosina 752–753 paavi Stefanus matkusti frankkien valtakunnassa Schola Cantorumin kanssa. Gregoriaaninen kirkkomusiikki teki frankkien kuninkaaseen Pipin Pieneen niin suuren vaikutuksen, että hän määräsi sen ainoaksi sallituksi riitiksi koko valtakuntansa alueella ja näin syrjäytti aikaisemman gallialaisen perinteen.
Gregoriaanisen kirkkomusiikin leviämiseen vaikuttivat myös poliittiset syyt. Paavin ja frankkien kuninkaan liitto hyödytti molempia, ja yhtenäinen jumalanpalveluskäytäntö auttoi Pipiniä sulauttamaan hajanaisen valtakuntansa yhdeksi kuningaskunnaksi. Rooman ja frankkien välinen yhteys vahvistui entisestään, kun paavi Leo III kruunasi Kaarle Suuren Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi.
Tuolta ajalta säilyneet jumalanpalvelustekstejä (ilman nuotteja) sisältävät käsikirjoitukset panevat gregoriaanisen kirkkomusiikin paavi Gregorius Suuren nimiin. Ilmeisesti kyseessä on sekaantunut henkilöllisyys ja kyseessä oli Schola Cantorumin perustamisen aikaan hallinnut Gregorius II. Myöhemmin Isossa-Britanniassa syntyi myytti, jonka mukaan Pyhä Henki saneli gregoriaaniset kirkkolaulut Gregorius I:lle kyyhkyn hahmossa.
Alun perin gregoriaaninen kirkkomusiikki pohjautui yksinomaan suulliseen perinteeseen: jumalanpalveluskirjoihin kirjattiin vain palveluksen teksti ja melodiat opeteltiin ulkoa korvakuulolta. Jotkut tutkijat ovat myös esittäneet, että aluksi melodioita olisi improvisoitu ennalta määrättyjen sääntöjen pohjalta samaan tapaan kuin bysanttilaisessa musiikissa.
Tyyli

Tuomas Akvinolaisen kirjoittama hymni yksiäänisenä esityksenä. Laulaja Gareth Hughes.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Kaikki gregoriaaniset laulut pyrkivät ennen kaikkea tuomaan esiin laulun tekstiä. Suurissa, kaikuvissa keskiaikaisissa kirkoissa oli helpompi saada selvää lauletuista kuin luetuista teksteistä. Toisin kun renessanssimusiikissa, säveltäjät eivät pyrkineet kuvittamaan eivätkä ilmaisemaan tekstin välittämiä tunnetiloja, vaan sävelmät luotiin toistamaan vain sen muotoa ja rytmiä. Fraasit ovat yleensä muodoltaan kaarimaisia: ne alkoivat matalasta nuotista ja päättyivät siihen mutta kävivät fraasin keskivaiheilla ylempänä, mikä vastasi puhutun latinan käytäntöä.
Gregoriaanista kirkkomusiikkia esitetään kolmella eri tyylillä: vuorolauluna (responsorisesti), antifonisesti ja suoraan. Vuorolaulussa solisti ja kuoro (tai seurakunta) vuorottelevat. Antifonisessa laulussa kaksi kuoroa vuorottelee ja suorassa tavassa kuoro esittää laulut ilman vuorotteluja. Esitystapa vaihtelee esimerkiksi muun muassa messun osien mukaan siten, että esimerkiksi introitus esitettiin tavallisesti antifonisesti ja halleluja vuorolauluna.
Lauluissa käsitellään esitettävää jumalanpalvelustekstiä myös kolmella eri tavalla. Syllabisissa lauluissa lähes jokaiselle tekstin tavulle on oma nuottinsa. Toisissa lauluissa jokaista tavua kohti on yhdestä kuuteen nuottia ja niitä kutsutaan neumaattisiksi tai oligotonisiksi. Pitkät, useita nuotteja sisältävät melodiset kuviot, jotka esitetään yhden tavun aikana, ovat melismoja, ja niitä sisältäviä lauluja kutsutaan melismaattisiksi.
Gregoriaaninen kirkkomusiikki ei ole länsimaisen musiikkiperinteen tapaan tonaalista, vaan se perustuu kirkkosävellajeihin eli moodeihin, jotka ovat läheistä sukua bysanttilaisen perinteen oktoekhos-järjestelmälle. Molempien perinteiden juuret ovat antiikin Kreikan musiikinteoriassa.
Gregoriaanisessa kirkkolaulussa ei ole samanlaisia iskuja ja säännöllisiä rytmin painoja toisin kuin suurimmassa osassa myöhempää läntistä taidemusiikkia. Melodian kuljetus on vapaata, mikä soveltuu sellaisen tekstin esittämisen, jossa osaset ovat usein erimittaisia. Myöskään laulujen absoluuttinen sävelkorkeus ei ole määrätty, vaan ne esitetään kulloisenkin esittäjän äänialaan sopivalta korkeudelta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gregoriaaninen kirkkolaulu Wikimedia Commonsissa
]
Ill (Ranska)

| Ill |
| --- | --- |
 Ill Strasbourgissa
Alkulähde:  Winkel, Haut-Rhin
Laskupaikka:  Rein, Offendorf
Maat:  Ranska
Pituus:  223 km
Alkulähteen korkeus:  560 m
Virtaama:  58 m³/s
Valuma-alue:  4760 km²
Ill on Reinin sivujoki, joka sijaitsee koko pituudeltaan Alsacen alueella Ranskassa. Illin lähde sijaitsee Juravuoristossa, pienessä Winkelin kunnassa Haut-Rhinin departementissa. Illin juoksusuunta on pääosin koillinen. Sen sivujokia ovat muun muassa Largue, Doller, Thur, Lauch, Fecht, Giessen, Andlau, Ehn ja Bruche.
Tärkeimmät Illin varrella sijaitsevat paikkakunnat ovat Altkirch, Mulhouse, Colmar, Sélestat ja Strasbourg. Strasbourgin seudulla joki jakaantuu useaksi haaraksi. Strasbourgin vanhakaupunki sijaitsee Illin saarella. Ill laskee Reiniin heti Strasbourgin pohjoispuolella, Offendorfin kunnan alueella.
Gábor Kósa

Gábor Kósa (kiinalainen nimi: Kāng Gāobǎo; perinteinen kiina: 康高寶; yksinkertaistettu kiina: 康高宝, s. 31. tammikuuta 1971) on unkarilainen uskontohistorioitsija, apulaisprofessori Eötvös Loránd -yliopiston humanistisessa tiedekunnassa, Kiinan tutkimuksen laitoksella.
Ura

Budapestissa syntynyt Gábor Kósa on suorittanut maisterintutkinnon englannista (1995), kiinan kielestä (1997) ja uskonnontutkimuksesta (2011). Vuonna 2006 hän puolusti väitöskirjaansa The Terminological Analysis of Chinese Texts Related to Manichaeism (unkariksi: A manicheizmussal kapcsolatos kínai nyelvű szövegek terminológiai elemzése).
Vuosina 1999–2008 hän opetti Dharma Gate Buddhist Collegessa. Hän on työskennellyt Eötvös Loránd -yliopistossa vuodesta 2009, tällä hetkellä apulaisprofessorina.
Kósa sai Japan Society for the Promotion of Science (JSPS, 2008–2009) ja taiwanilaisen Chiang Ching-kuo -säätiön kansainvälisen tiedevaihtosäätiön post doc -stipendin (2010–2012). Vuosina 2014–2015 hän oli EURIAS-stipendiaatti Cambridgen yliopiston taiteiden, yhteiskuntatieteiden ja humanististen tieteiden tutkimuskeskuksessa (CRASSH). Vuosina 2020–2021 hän toimi Roger E. Coveyn jäsenenä East Asian Studiesissa Institute of Advanced Studyssa (IAS, Princeton).
Kósa on ELTE-yliopiston Silkkitien tutkimusryhmän jäsen, hän on kumppanitutkijana Australian Research Council -projektissa "Manichean Liturgical Texts and Practices from Egypt to China". Hän on yksi unkarilaisen Távol-keleti Tanulmányok -lehden (suom. Itä-Aasian tutkimukset) toimittajista. Vuodesta 2019 hän toimii Acta Orientalia Academiae Scientiarum Hungaricaen päätoimittajana. Hän on Unkarin tiedeakatemian itämaisen tutkimuksen komitean jäsen.
Kósan päätutkimusalueet ovat kiinalainen mytologia, muinaiset kiinalaiset shamanistiset (wu) -käytännöt ja kiinalainen manikeismi.
Merkittäviä julkaisuja > unkariksi

„A manicheizmus Kínában.” In: Hamar Imre (szerk.) 2000. Mítoszok és vallások Kínában. [Sinológiai Műhely 1.] Budapest: Balassi Kiadó, 90–122.
„Sámánizmus és mitológia az ókori Chu államban.” In: Puskás Ildikó (szerk.) 2000. Állandóság a változásban. T'ung-pien. Tőkei Ferenc születésnapjára. Budapest: Politika + Kultúra Alapítvány, 398–428.
„Matuzsálem a Jangce partján.” In: Birtalan Ágnes – Yamaji Masanori (szerk.) 2001. Orientalista Nap 2000. Budapest: MTA Orientalisztikai Bizottság – ELTE Orientalisztikai Intézet, 78–95.
„Exorcizmus és sámánizmus az ókori Kínában.” In: Csonka-Takács Eszter – Czövek Judit – Takács András (szerk.) 2002. Mir-susnē-khum. Tanulmánykötet Hoppál Mihály tiszteletére. Budapest: Akadémiai Kiadó. 2. kötet, 806–833.
„A mágikus, a szellemi és a varázslatos. A ling szó jelentésének vizsgálata a Jiuge versciklus alapján.” In: Hamar Imre – Salát Gergely (szerk.) 2003. Kínai nyelv és irodalom.Tanulmányok Csongor Barnabás születésének 80. évfordulójára. [Sinológiai Műhely 4.] Budapest: Balassi Kiadó, 38–65.
„Halandó halhatatlanok. A xian-halhatatlanság képzete a Baopuzi 2. fejezetének tükrében.” In: Hamar Imre – Salát Gergely (szerk.) 2004. Kínai filozófia és vallás a középkor hajnalán. Budapest: Balassi Kiadó, 77–136.
„Sámánizmus a Tang-kor előtti Kínában.” In: Hoppál Mihály – Szathmári Botond – Takács András (szerk.) 2006. Sámánok és kultúrák. Budapest: Gondolat Kiadó, 296–360.
„Creatio ex gigante  – a kínai Pangu-mítosz forrásai.” Vallástudományi Szemle  2007/2: 142–174.
„A létezők átváltozása” –– A pillangó motívuma a Zhuangziben.” Vallástudományi Szemle 2008/1: 91–106.
„Az öröklét gyümölcsei” − Kínai nyelvű manicheus töredékek a Turfán-medencéből.” Távol-keleti Tanulmányok  2009/1: 49–68.
„A Hatalmas Felhő Fényessége” – áttekintés a kínai buddhizmus és manicheizmus viszonyáról a történeti források tükrében. (Buddho-Manichaica III).” In: Hamar I. – Salát Gergely (szerk.) 2009. Kínai történelem és kultúra – Tanulmányok Ecsedy Ildikó emlékére. (Sinológiai Műhely 7.) Budapest: Balassi Kiadó, 115–135.
Merkittäviä julkaisuja > kiinaksi

"Monijiao shenpan huihua er zhen 摩尼教审判绘画二帧 [Two Manichaean Judgment Scenes]." [Trans. You Xiaoyu] Zhongshan Daxue Xuebao (Shehui kexue ban) 中山大学学报(社会科学版) 61/4 (2021): 120–130.
"ʻXiabuzan’ yiti tanmi –– Fujian Monijiao wenshu zhong de Xiabuzan yinwen bianxi 《下部赞》异本探秘–––福建摩尼教文书中的《下部赞》引文辨析 [Another Hymnscroll? Some Hymnal Quotations in the Manichaean Corpus from Fujian]." (Trans. Ma Xiaohe 马小鹤) Shaoxing Wenli Xueyuan xuebao 绍兴文理学院学报 41/9: 1–12.
Merkittäviä julkaisuja > japaniksi

“Uchū-zu no ‘Kōki no hojisha’ ni tsuite 宇宙図の「光輝の保持者」について [Splenditenens in the Cosmology painting]." (Trans. Dr. Inoue Takami) In: Yoshida Yutaka 吉田豊 and Furukawa Shōichi 古川 攝一 (eds.) 2015. Chūgoku kōnan Manikyō kaiga kenkyū 中国江南マニ教絵画研究 [Studies of the Chinese Manichaean paintings of South Chinese origin preserved in Japan]. Kyoto: Rinsen, 292‒302.
“Uchū-zu no Atorasu ni tsuite 宇宙図のアトラスについて [Atlas in the Cosmology painting]." (Trans. Dr. Inoue Takami) In: Yoshida Yutaka 吉田豊 and Furukawa Shōichi 古川 攝一 (eds.) 2015. Chūgoku kōnan Manikyō kaiga kenkyū 中国江南マニ教絵画研究 [Studies of the Chinese Manichaean paintings of South Chinese origin preserved in Japan]. Kyoto: Rinsen, 261‒274.
“Chūgoku no Manikyō uchū-zu ni egakareta sabaki no bamen: zuzō no kigen to shūkyō-tekina messēji 中国のマニ教宇宙図に描かれた裁きの場面: 図像の起源と宗 教的なメッセージ.” [The Judgment Scene in the Chinese Manichaean Cosmology Painting and its Religious Message]." (Trans. Ikematsu-Papp Gabriella 池松パプガブリエラ and Ikematsu Hiroshi 池松 裕史) In: Yoshida Yutaka 吉田豊 and Furukawa Shōichi 古川 攝一 (eds.) 2015. Chūgoku kōnan Manikyō kaiga kenkyū 中国江南マニ教絵画研究 [Studies of the Chinese Manichaean paintings of South Chinese origin preserved in Japan]. Kyoto: Rinsen, 275‒291.