stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hehkulamppu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta hehkulamppu Wikimedia Commonsissa
History of the Incandescent Light Edison Tech Center. 2010. Viitattu 20.10.2018 (englanniksi).
Hotakainen, Markus: Edisonin ensimmäinen hehkulamppu Tiedetuubi. 27.1.2016. Viitattu 20.10.2018.
Pöntinen, Petri: Hehkulampussa ja ledissä sama ongelma: lämpö Suomen kuvalehti. 13.10.2011. Viitattu 20.10.2018.
Kivelä, Juha: Hehkulamppujen kieltämisen vaikutukset energian käytössä.  (Opinnäytetyö)  Tampere:  Tampereen ammattikorkeakoulu, Sähkötekniikan koulutusohjelma, 2009.  Teoksen verkkoversio.
Historian pitkäikäisin hehkulamppu palaa edelleen webcamin kuvassa
Valonlähteet
| --- | --- |
Luonnollinen:  Luminesenssi  Taivaankappaleet  Salama  Tuli 
Palaminen:  Kynttilä  Lyhty  Kalkkivalo  Kaasuvalaistus  Öljylamppu  Öljytuikku  Argand-lamppu  Bude-lamppu  Carcel-lamppu 
Hehkuminen:  Hehkulamppu  Halogeenilamppu  Nernst-lamppu  PAR-lamppu  Tilley-lamppu  Voimavalolyhty 
Fluoresenssi:  Loistelamppu  Energiansäästölamppu  Induktiolamppu 
Valokaari:  Kaarilamppu  Jablotškovin kynttilä 
Kaasupurkauslamppu:  Suurpainenatriumlamppu  Pienpainenatriumlamppu  Monimetallilamppu  Elohopeahöyrylamppu  Ksenonlamppu  Hohtolamppu 
Muut:  hohtodiodi (LED)  Rikkiplasmalamppu  Plasmapallo 
200 W tehoisen hehkulampun hehkulanka voimakkaasti suurennettuna. Kierretty lanka on kertaalleen kierretty hyvin ohuesta volframilangasta, joka siten muodostaa kaksoiskierteen.
Hehkuva hehkulamppu.
Natchezit

Natchez-intiaanien asuinalue ennen eurooppalaisten tuloa.
Natchezit olivat Pohjois-Amerikan alkuperäisasukkaita, jotka asuivat historiallisen aikakauden alkaessa lähellä Mississippin suistoa nykyisen Yhdysvaltain eteläosissa. Heidän murteensa erosi selvästi kaikista muista alueen kielistä, mutta saattoi olla kaukaista sukua muskogee-kielille, jota puhuivat muut muassa chickasawit ja choctawit. Natchezien määräksi on 1700-luvun alussa arvioitu noin 6 000 henkeä.
Natchezien aineellinen kulttuuri oli samanlainen kuin ympäristön muilla kansoilla. Heidän uskoontoonsa oli sen sijaan jäänyt piirteitä varhaisesta Mississippin kulttuurista. Natchezien yhdeksän kylää muodostivat kastijärjestelmää muistuttavan yhteiskunnan, jota johti ”suuri aurinko”. Eurooppalalaisten siirtolaisten levittäytyminen Amerikan mantereelle koitui natchezien tuhoksi. Heidän kylänsä iskettiin hajalle jo 1720–1730 lukujen aikana ja sotia paenneet kansanrippeet liittyivät alueen muihin heimoihin.
Historia

Tutkimusmatkailija Robert Cavelier de La Salle tapasi ensimmäisenä eurooppalaisena natchezeja 1680-luvun aikana ja nimesi koko kansan heidän pääkylänsä mukaan. Saman vuosisadan lopulla ensimmäiset ranskalaiset jesuiitat asettuivat natchezien suurimpaan kylään Louisianaan ja perustivat sinne lähetysaseman 1700-luvun alussa. Natchezit eivät olleet erityisen innostuneita katolisesta lähetystyöstä ja pieniä kahakoita esiintyi. Vuonna 1716 ranskalainen Jean-Baptiste le Moine miehineen teki sotaretken natchezien maahan. Samana vuonna perustettiin Fort Rosalien linnake turvaamaan seudulle levinnyttä ranskalaisten asutusta.
1720-luvulla natchezien ja ranskalaisten välinen jännite kasvoi. Rauhantahtoisen ja diplomaattisesti helposti lähestyttävän päällikkö Tatuoidun Käärmeen (Tattooed Serpent) kuolema huononsi merkittävästi kansojen keskinäisiä suhteita. Louisianan uusi kuvernööri Sieur Chepart kohteli natchezeja ylimielisesti ja päätti, että näiden pääkylä evakuoitaisiin sinne perustettavan suuren plantaasin tieltä. Kansan ranskalaismielinen kuningataräiti oli valmis taipumaan kuvernöörin tahtoon. Hänen poikansa Suuri aurinko kallistui natchezien ylimpänä hallitsijana kuitenkin sen enemmistön puolelle, joka vastusti kuvernööriä. Yleisesti on myös uskottu Etelä-Carolinan englantilaisten kauppiaiden ja näiden liittolaisina toimineiden chickasawien kiihottaneen natchezeja Ranskaa vastaan.
Natchezit kokosivat sotureita eri kylistä ja iskivät sekä Fort Rosalieen että Mississipin jokilaakson ranskalaisasutuksille. 250 ranskalaista surmattiin, kuvernööri heidän joukossaan. Ranskalaiset keräsivät New Orleansista rangaistusretkikunnan, joka tunkeutui natchezien maaseudulle ja hävitti järjestelmällisesti näiden kylät. Choctawit, joiden oli tarkoitus puolustaa natchezeja, liittyivät ranskalaisiin joukkoihin ja lisäsivät natchezien ahdinkoa. Hajalleen lyödyt natchezit pakenivat chickasawien, creekien ja cherokeiden kyliin. Osa pienistä pakolaisryhmistä jatkoi hyödytöntä sotaansa Ranskaa vastaan. Vangeiksi otetuista natchezit myytiin orjina Santo Domingoon.
Muihin kansoihin liittyneet natchezit sulautuivat vähitellen isäntäkansoihinsa ja muuttivat Oklahomaan 1830-luvulla.
Kulttuuri > Yhteiskunta

Natchezien uskonnollinen ja sosiaalinen elämä keskittyi suuren muinaisen maakummun ympärille heidän pääkylässään. Aiemmin seremonioiden keskuspaikkana toiminut Emerald Mound oli hylätty 1600-luvun aikana tuntemattomasta syystä. Jokaisesta natchezien kylästä löytyi myös omat erilliset kumpunsa sekä päälliköitä ja yhteisiä kokoontumisia varten.
Natchezien neliluokkainen yhteiskunta eli ehdottoman monarkian alaisuudessa. Ylintä hallitsijaa eli kuningasta kutsuttiin Suureksi auringoksi. Häntä kannettiin kantotuolissa ja hänen valtansa oli rajaton. Muut samaan luokkaan kuuluneet ihmiset olivat hallitsijan sukulaisia, joista valittiin sotapäälliköt ja papit. Heidät tunnettiin "Pikku aurinkoina". Kuninkaan sisaria kutsuttiin "Aurinkonaisiksi" ja heidän vaikutusvaltansa oli suuri kansan keskuudessa. Toinen arvoluokka koostui "Jalosukuisista". Kolmanteen säätyyn kuuluivat "Kunnioitetut ihmiset". Alin yhteiskuntaluokka muodostui tavalliseen työväkeen kuuluvista "Haisijoista" (Stinkards). Kaikki ylemmät säädyt suhtautuivat heihin avoimen halveksivasti.
Natchezien kastijärjestelmään sisältyi muuan erikoisuus, joka teki siitä monimutkaisen ja vaikeasti ymmärrettävän. Ylimmät säädyt eivät saaneet ottaa puolisoa omasta luokastaan. Heidän oli pakko naida haisija, joka mahdollisti luokkien välisen veren sekoittumisen keskenään. Samalla arvoluokassa pudottiin yksi taso alaspäin. Haisijoille oli avioliiton ohella suotu myös toinen mahdollisuus nousta luokkaa ylemmäksi. Tämä oli oman lapsen luovuttaminen uhrilahjana kuolleelle päällikölle  Yhteiskuntajärjestelmän peruspiirteenä oli se, että miehet hallitsivat, mutta sääty määräytyi naisten puolelta tulevan polveutumisen mukaan. Suuren auringon pojasta ei voinut tulla uutta kuningasta, vaan uuden hallitsijan valitsivat naispuoliset pikku auringot.
Kulttuuri > Uhrit

Kun Natchesien kuningas kuoli seurasivat häntä hautaan vaimot ja palvelijat, jotka uhrattiin tilaisuuden aikana. Samoin kuninkaan arvokkain omaisuus, johon saattoi kuulua myös eurooppalaisen kaupan mukana hankittua tavaraa, haudattiin hänen mukanaan. Vuonna 1725 tapahtuneesta päällikkö Tatuoidun Käärmeen hautajaistilaisuudesta on tutkimusmatkailija Le Page du Pratzin dokumentoidut todisteet. Uhratuksi aiotut asettuivat istumaan uhritemppelin eteen levitetylle matolle ja turruttivat aistinsa juomalla veteen siroteltua tupakkaa. Pyöveleinä toimivat sukulaiset kuristivat huumatut uhrit heidän kaulaansa asetetulla köydellä. Joskus aviopari saattoi uhrata lapsensa Suuren auringon hautajaisriiteissä välttyäkseen tämän lahjoituksen avulla tulematta itse uhratuksi myöhemmin.  Arkeologisten tutkimusten ja myöhempien aikojen historioitsijoiden mukaan kuninkaallisen henkilön kuolema natchezien yhteiskunnassa saattoi joskus maksaa jopa sadan ihmisen hengen.
Kulttuuri > Naiset ja avioliitto

Nuorten naisten siveys ei ollut natchezien keskuudessa arvostettua. Tytöt esittivät kyliin saapuville ranskalaisille vietteleviä tansseja ja myivät itsensä orjiksi ja jalkavaimoiksi sotilaille ja kauppiaille. Joskus he asuivat isäntänsä luona kuukausia, eivätkä tunteneet häpeää siirtyessään ranskalaiselta toiselle. Parhaimmillaan tytöt keräsivät suuret myötäjäiset. Heidän vanhempansa eivät nähneet tyttäriensä käytöksessä mitään säädytöntä. Jos tyttö tuli raskaaksi valkoiselle miehelle hänen vanhempansa ottivat vastasyntyneen pois, mikäli lapsen äiti niin tahtoi.
20 - 25-vuotiaina natchez-tytöt solmivat avioliiton. Avioero oli tuntematon. Miehet saattoivat lainata vaimojaan sekä ystävien että vieraiden käyttöön ilman mustasukkaisuutta.
Natchezit tutkimuskohteena

Vaikka joitain seikkoja natchezien yhteiskunnasta tiedetään, tutkijat kiistelevät yhä sen tarkasta rakenteesta. Ympäristöön verrattaessa natchezien yhteiskunta ja kulttuuri ovat vaikuttaneet pitkälle kehittyneiltä. Niistä löydetty selvä yhteys niin Mesoamerikan intiaanikulttuureihin kuin muinaisiin Pohjois-Amerikan temppelikummunrakentajiin. St. Louisin lähellä sijainneen Cahokian tuhoutuneen kumpukaupungin kaivauksissa on paljastunut monia natchezien kulttuuriin ja yhteiskuntaan rinnastettavia piirteitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Natchezit Wikimedia Commonsissa
The Natchez Indians (Arkistoitu – Internet Archive), Indians of Arkansas.
The Natchez Indians (Arkistoitu – Internet Archive), Mississippi History Now
History of Louisiana by Charles Gayarré, published 1867.
Natchez Nation (Arkistoitu – Internet Archive), present day Natchez.
Emerald Mound, muinainen kummunrakentajien taidonnäyte, jonka natchezit hylkäsivät 1600-luvun lopulla.
Natchezien hallitsija "Suuri Aurinko" liikkui kantotuolissa.
Du Pratzin kuvaus Tatuoidun Käärmeen hautajaisten alkuvaiheesta. (Uhrattaviksi valitut istuvat maassa teloittajiensa edessä.
KY – Aalto-yliopiston kauppatieteiden ylioppilaat

| KY - Aalto-yliopiston kauppatieteiden ylioppilaat |
| --- | --- |

Perustettu:  12. kesäkuuta 2008
Toimiala:  Opiskelijapalvelut
Kotipaikka:  Espoo
Jäsenmäärä:  4900
Puheenjohtaja:  Hector Björklund
Jäsenlehti:  Kylteri
Aiheesta muualla
http://ky.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aalto-yliopiston kauppatieteiden ylioppilaat ry (ruots. Aalto-universitetets ekonomistuderande rf., engl. Aalto University Business Students) on rekisteröity yhdistys, johon voivat liittyä kaikki Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa opiskelevat. Yhdistyksen tarkoituksena on toimia jäsentensä yhdyssiteenä ja edistää heidän yhteiskunnallisia, ammatillisia, taloudellisia, sosiaalisia ja henkisiä sekä opiskeluun ja opintoihin liittyviä pyrkimyksiään.
Yhdistys jatkaa Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan toimintaa ja perinteitä.  Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunta (KY) oli vuonna 1911 perustettu, ylioppilaskunta-asetuksella määrätty julkisyhteisö. Ylioppilaskunta lakkautettiin 1.1.2010 sen yhdistyessä osaksi Aalto-yliopiston ylioppilaskuntaa. Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan toimintaa jatkaa vuonna 2010 perustettu Helsingin kauppatieteiden ylioppilaat ry, jonka nimi sittemmin keväällä 2016 muutettiin Aalto-yliopiston kauppatieteiden ylioppilaat ry:ksi toiminnan muutettua Otaniemeen.
Yhdistyksen lisäksi toiminnan tukena on Aalto-yliopiston kauppatieteiden ylioppilaiden säätiö (KY-säätiö), joka tukee taloudellisesti Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun opiskelijoiden opintojen edellytyksiä, kansainvälistymistä ja yhdistystoimintaa, sekä tarjoaa tiloja opiskelijoiden ja toimijaryhmien käyttöön. KY-säätiön varallisuus vuoden 2023 lopussa oli noin 50 660 000 euroa. Yhdistys ja säätiö yhdessä tunnetaan lyhenteellä KY.
Yhdistys omistaa aTalent Recruiting -rekrytointiyhtiön yhdessä Aalto-yliopiston tuotantotalouden kilta Prodekon sekä Prodekon alumniyhdistyksen kanssa.
Aalto-yliopisto on aiemmin innovaatioyliopisto-nimellä tunnettu hanke, jonka myötä Helsingin kauppakorkeakoulu, Taideteollinen korkeakoulu ja Teknillinen korkeakoulu yhdistyivät 1.1.2010.
Yhdistys on Suomen Ekonomit ry:n yhteisöjäsen.
Aiheesta muualla

KY ry:n kotisivut
Anita Pallenberg

| Anita Pallenberg |
| --- | --- |
 Anita Pallenberg poikansa Marlonin kanssa vuonna 1970
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1942 Rooma
Kuollut: 13. kesäkuuta 2017 (75 vuotta) Lontoo
Ammatti:  malli, näyttelijä
Puoliso:  Keith Richards
Lapset:  Marlon Richards, Angela Dandelion Richards, Tara Richards
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Barbarella (1968), Performance (1970)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Anita Pallenberg (6. huhtikuuta 1942 Rooma – 13. kesäkuuta 2017) oli italialainen supermalli ja muotisuunnittelija, joka muistetaan myös näyttelijänä elokuvista kuten Performance ja Barbarella. Hän oli usein otsikoissa yksityiselämänsä ja päihteiden käyttönsä takia.
Hänet tunnettiin myös yhteydestään The Rolling Stones -yhtyeeseen 1960- ja 1970-luvuilla. Rolling Stonesin lauluntekijä ja kitaristi Keith Richards on kutsunut Pallenbergiä taiteellisen innoituksen lähteeksi, josta useat Rolling Stonesin kappaleet kertovat.
Nuoruus

Anita Pallenberg syntyi vuonna 1942 syntyi varakkaaseen, sivistyneeseen saksalaiseen perheeseen Roomassa Elfriede Paula Wiederholdille, saksalaiselle sihteerille, ja Arnold Pallenbergille, joka oli kotoisin merkittävästä kölniläisestä huonekalujen valmistaja perheestä. Pallenberg  kasvoi lapsuutensa Roomassa Italiassa, missä hänen isänsä omisti matkatoimiston, ja Saksassa, minne hänet lähetettiin isänsä pyynnöstä sisäoppilaitokseen. Tultuaan erotetuksi koulusta 16-vuotiaana hän asui Münchenissä, missä hän opiskeli taidekoulussa, ja Roomassa, missä hän vietti aikaa Ihana elämä -elokuvan kuvauksissa. Hän matkusti lopulta New Yorkiin, missä hän tutustui Andy Warholin taiteilijapiireihin.
Suhde Brian Jonesin kanssa

Vuonna 1965 Anita Pallenberg työskenteli mallina ympäri Eurooppaa, kun hän tapasi kitaristi Brian Jonesin yhtyeen Euroopan kiertueen Münchenin-konsertissa Zirkus Krone-Baussa 14. syyskuuta 1965. Anita tarjosi yhtyeen jäsenille hasista, mutta he sanoivat, etteivät voi polttaa ennen konserttia, mutta Brian Jones kutsui hänet hotellihuoneeseensa konsertin jälkeen. Pallenberg aloitti myrskyisän suhteen kitaristi Brian Jonesin kanssa ja muutti pian Lontooseen asumaan tämän luokse.
Pariskunnan asunto oli svengaavan Lontoon keskuksia, jossa heidän ystävät, kuten muut Rolling Stonesin jäsenet ja Marianne Faithfull, kokoontuivat viettämään aikaansa musiikin ja erilaisten psykedeelisten huumeiden parissa. Pallenberg aiheutti vuonna 1966 kohua poseeratessaan Brian Jonesin kanssa kuvassa, jossa Brian oli pukeutunut natsiunivormuun.
Hän jatkoi mallin töitä, kunnes hänet löysi kuuluisa saksalainen elokuvaohjaaja Volker Schlöndorff, joka ohjasi hänen ensimmäisen elokuvan Verentahrimat rahat, (Mord und Totschlag, 1967) Brian Jones teki yhdessä Led Zeppelinin kitaristin Jimmy Pagen kanssa elokuvan musiikin. Anitan ja Brianin suhde oli myrskyisä ja lopulta huumeiden astuessa kuvaan myös erittäin väkivaltainen.
Suhde Keith Richardsin kanssa

Rolling Stonesin kitaristin Keith Richardsin on sanottu pelastaneen Pallenbergin Jonesin kynsistä. Keith Richards on sanonut, että kun hän tapasi Anitan ensimmäisen kerran: ”Anita tiesi kaiken ja osasi sanoa sen viidellä kielellä. Hän pelotti minut kuoliaaksi.” Heistä tuli tiivis pari vuonna 1967, jolloin Richards ja Pallenberg pakenivat yhtyeen yhteiseltä lomamatkalta Marokosta jättäen Jonesin lomailemaan yksin.
Rolling Stonesin lauluntekijä Keith Richards on kutsunut Pallenbergiä muusaksi, taiteellisen innoituksen lähteeksi, josta useat Rolling Stonesin kappaleet kertovat. Tunnetuin esimerkki on vuonna 1969 Let It Bleed -albumilla julkaistu rakkauslaulu ”You Got the Silver” joka on omistettu Anita Pallenbergille.
Richardsin kanssa hän muodosti parisuhteen, joka kesti 12 vuotta. Pallenberg ja Richards saivat yhdessä kolme lasta: Marlonin (s. 10.8.1969), Angelan (aik. Dandelion) (s. 17.4.1972) ja Taran (s. 26.3.1976), joka syntyi sairaana ja kuoli hyvin pian sairaskohtaukseen 6.6.1976.
Ollessaan Keith Richardsin kanssa suhteessa Pallenbergilla oli syrjähyppy Rolling Stonesin laulajan Mick Jaggerin kanssa elokuvan Performance (1970) kuvauksien aikana, jossa kumpikin näytteli. Pallenberg itse on sanonut tapahtuneen ”menevän metodinäyttelemisen piikkiin”.
Murhasyyte

Pallenbergin ja Richardsin suhde päättyi vuonna 1979. Pallenberg on kertonut Scott Cantrellin tapauksen olleen viimeinen pisara heidän suhteessaan. 17-vuotias Scott Cantrell kuoli epäselvissä olosuhteissa. Cantrell ampui itseään kuolettavasti päähän 20. heinäkuuta 1979 Richardsin New Yorkin asunnossa Lewisborossa pelatessaan Richardsin aseella venäläistä rulettia. Pallenberg oli tapahtumahetkellä paikalla, ja häntä epäiltiin aluksi murhasta, mutta hänet todettiin myöhemmin syyttömäksi tapahtuneeseen. Keith Richards otti eron saatuaan tietää kuolleesta pojasta makuuhuoneessaan.
Imago ja maine

Pallenbergilla oli musiikin maailmassa voimakkaan naisen imago. Hänhän oli aikanaan tekemisissä rock-musiikin pahojen poikien kanssa. Pallenbergia on myös kutsuttu kuudenneksi Rolling Stonesin jäseneksi. Pallenberg oli tunnettu näyttävästä pukeutumisestaan ja koruistaan. Lisäksi hän oli vastuussa miesystäviensä puvustamisesta. Keith Richardsin nykyään jo legendaariseksi noussut merirosvotyyli on pitkälti Pallenbergin luomus. Pallenbergin vaatteita ja asusteita oli vaihdellen eri Rolling Stones jäsenien yllä yhtyeen valokuvissa 70-luvulla.
1970-luvun lopulla Pallenberg oli kiinnostunut New Yorkin punk rockista ja hän seurusteli Television yhtyeen kitaristin Richard Lloydin kanssa. Pariskunta liikkui New Yorkin yöelämässä, klubeissa kuten CBGB ja Max's Kansas City. On kerrottu, että Anita Pallenberg esitteli myös Keith Richardsille punk-kulttuuria ja se olisi saattanut vaikuttaa myös Rolling Stonesin 1970-luvun levytyksiin.
Paluu parrasvaloihin

Anita Pallenberg raitistui vuonna 1987. Hän kuvaili raitistumista sanoen ”Olin pitkään kotelossa kuin perhonen. Luultavasti sen ansiosta olen säilyttänyt lapsenomaisuuteni. Huumeet pysäyttävät henkisen kasvun, ja kun niiden käyttämisen lopettaa, on tavallaan 17-vuotias”.
1990-luvulla Anita Pallenberg palasi parrasvaloihin. Hän alkoi taas työskennellä mallina, ja hän teki silloin tällöin pieniä rooleja elokuvissa ja televisiossa. Pallenberg vieraili esimerkiksi brittiläisessä TV-komediasarjassa Todella upeeta, jossa hän esitti pirun kaltaista hahmoa ja Marianne Faithfull puolestaan toimi enkelin osassa leikitellen vanhalla käsityksellä siitä, että Pallenberg oli paha tyttö ja Marianne hyvä, kuten monissa Rolling Stones -anekdooteissa väitetään.
Elämän viimeiset vuodet

Elämänsä loppupuolella Pallenbergia pidettiin muotimaailman ikonina, etenkin supermalli Kate Mossin toimesta, joka perusti oman tyylinsä Pallenbergin 1960-luvun tyyliin. Pallenberg oli kierrätysmuotityylin edelläkävijä ja 1990-luvun lopulla hän toimi inspiraationa ja satunnaisena avustajana Cheap Date -lehdessä, joka keskittyi kirpputorilöytöihin. Hän työskenteli toisinaan myös DJ:nä julkisuuden henkilöiden juhlissa. Pallenberg opiskeli vaatesuunnittelua ja vesivärimaalausta. Hänellä oli pieni talo Italiassa Rooman eteläpuolella, ja hän harrasti kotitarveviljelyä siirtolapuutarhapalstalla Chiswickssä. Hänellä oli myös asunto Lontoon Chelseassa, ja hän vietti aikaansa niin New Yorkissa kuin Euroopassakin.
Anita Pallenberg kuoli Lontoossa tiistaina 13. kesäkuuta 2017 hepatiitti C:n aiheuttamiin komplikaatioihin. Hän oli 75-vuotias.
Vuonna 2024 hänen elämästä julkaistiin pitkä dokumenttielokuva Catching Fire: The Story of Anita Pallenberg.
Filmografia (näyttelijänä)

Verentahrimat rahat (Mord und Totschlag, 1967)
Tirkistelijä (Wonderwall, 1968)
Barbarella (1968)
Candy (1968)
Dillinger è morto (1969)
Michael Kohlhaas – Der Rebell (1969)
Performance (1970)
Umano non umano (1972)
Berceau de cristal (1976)
Rakkaus on paholainen (Love is the Devil, 1998)
Hideous Man (2002)
Mister Lonely (2007)
Chéri (2009)
Anita Pallenberg ja elokuvatuottaja Rob Houwer, Cannesin elokuvafestivaalilla 1967.
Seinäjoki
Nimen synty

1500-luvulla Seinäjoen alueelle muodostunutta kylää kutsuttiin usein Koskenalustan kyläksi, sillä se sijaitsi Seinäjoessa olevan Korpikosken alapuolella. Nimi poistui käytöstä 1600-luvun alkuun mennessä, ja kylän nimeksi tuli Seinäjoki, joka lienee joen nimenä kylää vanhempi.
Seinäjoki-nimen alkuperästä on monta teoriaa. Erään tulkinnan mukaan Seinäjoki on ollut muinoin nautinta-alueiden raja. On myös pohdittu sitä mahdollisuutta, että Kangasalta kotoisin olleet uudisasukkaat tai eränkävijät olisivat tuoneet nimen mukanaan. Tuomo Tuomen tutkimus ja kansanperinne antaa Seinäjoki-nimen alkuperäksi sen rantojen poikkeuksellisen jyrkkäreunaisuuden.
Seinäjoen alueesta käytetty ruotsinkielinen nimi on ollut Östermyra (suom. Itäsuo) Abraham Wasastjernan rautaruukin mukaisesti. Ruukin sijainti oli Vaasasta katsottuna idässä ja soiden keskellä. Nimitys ei ole enää käytössä.
Suomen yleiskielen seinäjokelainen-asukkaannimityksen lisäksi käytössä on myös seinäjokinen-nimitys.
Historia > Esihistoria

Seinäjoen alue on muun Etelä-Pohjanmaan maakunnan tavoin entistä meren pohjaa. Litorinameren aikana n. 2000 eaa. Seinäjoen alue sijaitsi lahdekkeen rannikolla. Tältä ajalta ovat peräisin vuoteen 1970 mennessä tehdyt esinelöydökset kivikautisen asutuksen merkkinä. Pohjalaisia kirveitä, talttoja ja reikäkiviä on löydetty mm. nykyisten Törnävän, Hallilan ja Kivistön alueilla sekä Katilankylässä ja Niemistönmaalla.
Varsinainen esihistoriallinen aika Etelä-Pohjanmaalla loppui vuoden 800 vaiheilla. Vuoden 1000 vaiheilla lähin kiinteä asutus oli nykyisen Tyrvään ja Karkun seudulla. Etelä-Pohjanmaan alueiden oletetaan olleen riistarikkaita ja houkutelleen eränkävijöitä pitkin jokivarsia Kyrönjoen vesistöön ja sen suulle saakka. Seinäjoki alkujuoksuineen näyttää olleen eräs pääreittejä eräkauden matkoissa, sillä joen varrella on useita Sastamalan ja Pirkkalan alueilta sekä veneilystä peräisin olevia nimiä.
Historia > Asutuksen syntyminen Alaseinäjoen kylässä (1500–1800)

Seinäjoki kuului alkuaikoinaan Suur-Ilmajoen kirkkopitäjään. Alaseinäjoen kylän synty ajoittuu samaan aikaan, jolloin uskonpuhdistus alkoi Suomessa. Alaseinäjoen kylä oli näihin aikoihin vauraanpuoleinen maalaiskylä, jonka seudulla oli edullinen pienilmasto peltojen kasvulle sekä karjanhoidolle. Osana Ilmajoen kirkkopitäjää, Seinäjoki sai osakseen aikakaudelle laajaa opetusta ja neuvoa.
Asutus levisi rannikoilta joen yläjuoksulle suotuisan kehityksen myötä 1500-luvulla. Alaseinäjoen kylän ensimmäisistä taloista löytyvät merkinnät vuodelta 1557. Jouppi, Marttila, Uppa sekä vuonna 1570 Joupista erotettu Jouppila ovat kylän vanhimpia taloja. Seinäjoen rannalla sijainneet talot olivat kylän ainoat aina 1600-luvun loppupuolelle saakka.
1600-luvun lopulla Upan talon viereen syntyi Hallila (1670) ja Huhtala (1692) raivattiin Upan vastarannalle. Huhtalan kanssa samaan aikaan perustettiin myös Niemistönmaa Seinäjoen ja Kyrönjoen väliin. Vuonna 1694 Marttilasta haljottiin Ala-Marttila ja Yli-Marttila. Samana vuonna perustettiin myös Myllymäki Jouppilan ja Huhtalan väliin. Upan talosta on lähtöisin Wegeliuksen sivistyssuku. 1680-luvulla, talosta lähtöisin olevat Henrik ja Juhana, valmistuivat sittemmin papeiksi ja suku on vaikuttanut laajalti myöhemmin Suomen papistossa.
Venäläismiehityksen jälkeen Seinäjoki ryhtyi yhteistoimintaan Ylinurmon kylän kanssa seurakunnallisissa asioissa, kun yhteydet Ilmajoen kirkolle olivat hankalat. Kylien yhteinen saarnahuone rakennettiin vuonna 1725 nykyisen Nurmon kirkon läheisyyteen. Saarnahuone sai neljänkymmenen vuoden lukuisten anomusten jälkeen kuninkaallisen luvan jumalanpalvelusten järjestämiseen vuonna 1765. Yhteisen kirkon rakentaminen tapahtui vuonna 1777. Alaseinäjoen kylässä oli tähän aikaan noin 400 asukasta. Kylää ryhdyttiin kutsumaan Seinäjoeksi, kun Peräseinäjoen kappeliseurakunta perustettiin 1798.