Panzerkampfwagen V Panther
Tekniset tiedot

Panther oli perinteinen saksalainen vaunu, jos kallistettu panssarointi ja vaunun ulkomitat ylittävä tykki jätetään huomiotta. Paino kasvoi lisäpanssaroinnin myötä suunnitellusta 35 tonnista 43 tonniin. Voimanlähteenä oli 700 hevosvoiman 23,1-litrainen bensiinikäyttöinen Maybach HL 230 P30 V-12 (mallista Ausf. D alkaen), ensimmäisten 250 vaunun 21-litraisen HL 2itu10:n jälkeen. Vaihteisto ZF AK 7-200 oli synkronoitu, manuaalinen 6+R, jossa vinohampaiset hammaspyörät olivat jatkuvassa kosketuksessa. Ohjausjärjestelmä oli MANin kehittämä yksisäde-kytkin-jarru, säde- eli alennusvaihteisto oli toteutettu planeettapyörästöllä, joka käytännössä tarkoitti sitä, että jokaisella vaihteella saatiin yksi kiinteä kääntösäde. Mitä isompi vaihde oli käytössä, sitä suurempi oli myös kääntösäde. Mikäli säde oli haluttua isompi, voitiin voimansiirto toiseen telaan katkaista kytkimellä, ja vielä tarvittaessa jarruttaa telaa jarrulla, jolloin vaunu kääntyi tarvittaessa vaikka paikoillaan. Jarrut olivat hydrauliavusteiset levyjarrut. Telapyörästössä oli kahdeksan paria limittäin olevia telapyöriä, jotka oli jousitettu sauvajousin. Telapyörät olivat kiinni rungossa polviakselein, joista jokaisessa oli kaksi sauvajousta. Sodan alkaessa kallistua loppuaan kohden alettiin Panthereita Saksan kumipulan vuoksi valmistaa telapyörillä, joissa ei ollut enää kumisia reunuksia, vaan kumiset vaimentimet kunkin telapyörän sisällä. Tämä johti lähes kahden tonnin painonlisäykseen. Panther oli suhteellisen luotettava vaunu, mutta sen suurimpana ongelmana säilyi sen epäluotettava, alitehoinen kaasutinmoottori ja lukuisista parannusyrityksistä huolimatta sivuvälityskoneistojen huono kestävyys; ne saattoivat olla jo 150 kilometrin ajon jälkeen toimintakelvottomassa kunnossa.
Miehistöä oli tavanomaiset viisi: vaununjohtaja, ampuja, lataaja, ajaja ja radisti. Etupanssari oli muutamissa ensimmäisissä vaunuissa vain 60 millimetriä, mutta se lisättiin pian 80 millimetriin. Tuotantomallissa Ausf. D ja myöhemmissä paksuin panssarointi oli 120 millimetriä tykin asekilvessä. Myöhemmin tulivat käyttöön viiden millimetrin helmapanssarit, Schürzen, telapyörästön päälle ja magneettimiinojen tarttumista estävä Zimmerit-suojapinnoite. Osassa G-mallin Panthereista tykin asekilpi oli tykin alapuolelta pystysuora, tämän tarkoituksena oli estää asekilvestä alaspäin kimpoavia ammuksia osumasta rungon heikkoon kansipanssariin.
Pääaseistuksena oli Rheinmetall-Borsig AG:n kehittämä ja Unterlüßin tehtaillaan valmistama 75 millimetrin KwK 42 L/70, johon oli 79 ammusta malleissa D ja A. G-mallissa ammustäyttö nostettiin 82:een. Lisäksi vaunussa oli kaksi 7,92 millimetrin MG-34-konekivääriä, joista toinen oli etupanssarissa oikealla ja toinen tykin asekilvessä oikealla putken suuntaisesti. Viimeisistä D-mallin Panthereista alkaen vaunuissa oli uusi vaununjohtajan kupu, johon oli mahdollista kiinnittää MG-34 käytettäväksi ilmatorjuntaan.
75 millimetriä ei ollut enää iso kaliiperi, mutta Pantherin tykki oli yksi toisen maailmansodan parhaista vaunukanuunoista. Pitkän putken ja suuren ruutipanoksen mahdollistaman korkean lähtönopeuden ansiosta tykin ammuksen läpäisykyky oli parempi kuin Tigerin 88 millimetrin KwK 36 (L/56) -tykillä, mutta kuitenkin huonompi kuin Tiger II:n 88 millimetrin KwK 43 (L/71):llä.