stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adolfo Schwelm Cruz

| Adolfo Schwelm Cruz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   argentiinalainen
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1953
Talli(t):  Cooper
Kilpailuja:  1
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Argentiinan Grand Prix 1953
Viimeinen kilpailu:  Argentiinan Grand Prix 1953
Adolfo Schwelm Cruz (s. 28. kesäkuuta 1923 Buenos Aires, Argentiina – k. 10. helmikuuta 2012) oli argentiinalainen kilpa-autoilija. Hän osallistui yhteen Formula 1:n MM-kilpailuun kaudella 1953.
Schwelm Cruz kilpaili ensin Jaguar XK120:lla ja myöhemmin Alfa Romeo Monzalla urheiluautokilpailuissa kotimaassaan Argentiinassa, mutta siirtyi ajamaan Eurooppaan. Hänen parhaaksi sijoituksekseen jäi kuudes Caracallassa ajetusta Gran Premio di Roma -kilpailusta. Autona hänellä oli Maserati A6G.
Vuonna 1953 Schwelm Cruz osallistui Formula 1 -sarjan osakilpailuun. Kilpailu oli Argentiinan Grand Prix 1953, ja hän ajoi Cooper-tallin tehdasautoa. Schwelm Cruz joutui kuitenkaan keskeyttämään kilpailussa, eikä hän saavuttanut lyhyellä F1-urallaan yhtään MM-pistettä.
Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | Auto | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1953 | Cooper Car Company | Cooper T20 | Bristol Straight-6 | ARG Kesk. | INDY  | DUT  | BEL  | FRA  | GBR  | GER  | SWI  | ITA  | - | 0 |
Act II: Silent Narratives

| Act II: Silent Narratives Adamantra |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 23. toukokuuta 2014
 Tyylilaji: progressiivinen metalli
 Levy-yhtiö: Power Prog
Adamantran muut julkaisut
| Revival 2009 | Act II: Silent Narratives 2014 |   |
Act II: Silent Narratives on progemetalli -yhtye Adamantran toinen studioalbumi. Se julkaistiin 23. toukokuuta 2014.
Kappaleet

Lionheart – 18.14
Three – 5.49
In The Shadow Of The Cross – 4.45
The Oracle – 5.00
Angel Of Music – 6.55
Red Death – 3.33
Wicked Chain Of Events – 5.54
Circle Of Sorrow – 5.01
On Ember Remains – 8.15
Arvostelut

Imperiumi: 8/10
Kaaoszine: 8-/10
Aiheesta muualla

Act II: Silent Narratives Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Act II: Silent Narratives Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Amar Benikhlef

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Amar Benikhlef (vasemmalla) Pekingin olympialaisten palkintojenjaossa 2008. |  Amar Benikhlef (vasemmalla) Pekingin olympialaisten palkintojenjaossa 2008. |  Amar Benikhlef (vasemmalla) Pekingin olympialaisten palkintojenjaossa 2008. |  |
Maa:   Algeria
Miesten judo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | 90 kg |  |
| Afrikan kisat  | Afrikan kisat  | Afrikan kisat  |  |
|  Hopeaa | Alger 2007 | 90 kg |  |
| Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Tunis 2004 | 81 kg |  |
|  Kultaa | Agadir 2008 | 90 kg |  |
|  Kultaa | Yaounde 2010 | 90 kg |  |
|  Kultaa | Dakar 2011 | 90 kg |  |
|  Pronssia | Mauritius 2006 | 90 kg |  |
|  Pronssia | Agadir 2012 | 90 kg |  |
|  Pronssia | Maputo 2013 | 90 kg |  |
| Välimeren kilpailut  | Välimeren kilpailut  | Välimeren kilpailut  |  |
|  Pronssia | Pescara 2009 | 100 kg |  |
Amar Benikhlef (arab. عمار بن خليف‎; s. 11. tammikuuta 1982) on algerialainen judoka ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa Pekingin olympialaisissa 2008 alle 90-kiloisten sarjassa. Benikhlef on voittanut Afrikan-mestaruuskilpailuissa neljä kulta- ja kolme pronssimitalia ja Afrikan kisoissa yhden hopeisen mitalin.
Adolph Bolm

Adolph Bolm vuonna 1937.
Adolph Bolm (25. syyskuuta 1884 – 16. huhtikuuta 1951) oli venäläinen balettitanssija, joka asui uransa loppupuolen Yhdysvalloissa.
Bolm opiskeli Pietarissa ja liittyi Mariinski-teatterin corps de balletiin vuonna 1903. Vuosina 1908–1909 hän tanssi usein Anna Pavlovan parina. Bolm osallistui Sergei Djagilevin Ballets russes -seurueen Pariisin näytäntökauteen 1909 sen ensitanssijana. Seuraavan kauden hän jätti väliin, mutta vuonna 1911 hän lähti Mariinskista liittyäkseen Djagilevin seurueeseen.
Seurueen Amerikan-kiertueella 1916 hän päätti jäädä Yhdysvaltoihin.
Yhdysvalloissa Bolmista tuli menestyvä koreografi. Hän loi jazz-pantomiimin Krazy Kat samannimisen sarjakuvan pohjalta vuonna 1922. Vuonna 1928 Bolm suunnitteli Igor Stravinskyn baletin Apollon Musagète maailmanensi-illan Washingtonissa.
Bolm työskenteli Yhdysvalloissa New Yorkissa, Chicagossa ja San Franciscossa. Hän kuoli Hollywoodissa vuonna 1951.
Aiheesta muualla

http://www.adolphbolm.com
Alderaan

| --- | --- |
Alderaan
Alue: Galaksin keskusmaailmat
Sektori: Alderaanin sektori
Aurinkokunta: Alderaanin aurinkokunta
Aurinkoja: 1
Kuita: 0
halkaisija: 12 500 km
Vuoden pituus: 364 standardipäivää
Vuorokauden pituus: 18 standardituntia
Hallitsevat rodut: Ihmiset, Killiks (n. 1000 eYt)
Väkiluku: 2 miljardia
virallinen kieli: Peruskieli (Tähtien sota)
Yleisimmät pinnanmuodot: vuoristot, meret, metsät, arot
Pintavesi: noin 78 %
Mielenkiintoisia kohteita: Aldera, Crevasse City, Castle Lands
Hallitusmuoto: demokratia
Liittoumat: Galaktinen tasavalta, Kapinaliitto
Alderaan on kuvitteellinen planeetta George Lucasin luomassa Tähtien sodan kuvitteellisessa universumissa. Planeetta oli prinsessa Leia Organan kotiplaneetta. Todennäköisesti planeetan nimi on peräisin oikealta Aldebaran-tähdeltä.
Planeetan kuvaus

Planeetasta on olemassa kolme keskenään ristiriitaista kuvausta
Star Wars Legendsin kuvaus:
Sithin kosto
Uusi toivo
Alderaanin asukkaat

Alderaanilaiset arvostivat oppineisuutta ja koulutusta, taiteita, arkkitehtuuria, runoutta, näyttämötaiteita, ja rauhanomaisia ratkaisuja konflikteihin. He arvostivat myös osallistumistaan Galaktiseen (ja myöhempään) Imperialiseen Senaattiin.
Vaikka Alderaan oli pääosin demokraattinen yhdyskunta, sen hallitusmuoto oli perustuslaillinen monarkia. Kuningasperheen nimi oli Royal House of Organa, joka oli hierarkiassa korkeimman oikeuden lainsäädännöllisen korkeimman neuvoston yläpuolella. Kuningasperheen jäsenet saivat usein tittelikseen prinssi, puheenjohtaja ja varakuningas. Perinteisesti Alderaanin hallitsija toimii myös korkeimman neuvoston puheenjohtajana sekä Alderaanin senaattorina. Planeetan viimeinen hallitsija oli Bail Organa, hänen hallituskautensa päättyi Kuolemantähden tuhotessa planeetan. Tuolloin prinsessa Leia toimi Alderaanin senaattorina.
Kloonisotien jälkeen Alderaanin massiivinen taistelulaitteisto purettiin ja aseet sijoitettiin asevarastona toimineeseen Another Chance -nimiseen taistelulaivaan. Alus oli ohjelmoitu liikkumaan hyperavaruudessa jatkuvasti siihen saakka, kunnes se kutsuttaisiin takaisin Alderaanille.
Alderaanin tuho

Taisteluasema Kuolemantähti tuhosi Alderaanin planeetan suurmoffi Wilhuff Tarkinin käskystä, todistaakseen prinsessa Leialle taisteluaseman tehon. Planeetan alkuperäisasukkaista vain noin 60 000 pelastui, koska he olivat muilla planeetoilla. Planeetan tuhoutuessa miljoonat sen asukkaat menettivät henkensä.
Alderaanin suojakenttä ei ollut läheskään riittävän vahva estääkseen Kuolemantähden laseraseen tuhovoiman. Suojakenttä kesti hyökkäyksen vain noin 0,13 sekunnin ajan, jonka jälkeen planeetta räjähti kappaleiksi.
Tunnetut Alderaanin senaattorit

Bail Antilles (? eYt – 32 eYt)
Bail Organa (32 eYt – 1 eYt)
Leia Organa (1 eYt – 0 eYt)
Aiheesta muualla

Star Wars Data Bank
ActRaiser

| ActRaiser |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Quintet
Julkaisija:  Enix
Jakelija:  Nintendo
Ohjaaja:  Masaya Hashimoto
Suunnittelija:  Ayano Koshiro
Käsikirjoittaja:  Tomoyoshi Miyazaki
Säveltäjä:  Yuzo Koshiro
Pelisarja:  Actraiser
Julkaistu:  JP 16. joulukuuta 1990 NA 1. marraskuuta 1991 EU 18. maaliskuuta 1993
Lajityyppi:  tasohyppely, simulaatio
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: 10 vuotta tai vanhempi  PEGI 7  USK 6 
Alusta:  SNES
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
ActRaiser on Quintet-peliyhtiön kehittämä ja Enixin (nykyisen Square Enixin) alun perin vuonna 1990 julkaisema videopeli Super Nintendo Entertainment System -konsolille. Peli koostuu ajalleen tyypillisten tasohyppelytasojen ja simulaatioelementtien yhdistelmästä. Peli julkaistiin sen verran aikaisin konsolin elinaikana, että Japanissa ja Yhdysvalloissa sitä pidetään SNES:n julkaisupelinä. Euroopan julkaisu tapahtui lähes vuoden konsolin julkaisua myöhemmin.
Pelin kulku

Pelissä ohjataan "Herraa", kaikkivoipaista johtajaa, jonka tehtävänä on kehittää sivilisaatioita ja auttaa ihmisiä niiden muodostamisessa. Simulaatiojaksoissa pelaaja voi ohjata kaupunkien rakentamista SimCityn tapaan ja käyttää luonnonvoimia pelimaailman muokkaamiseen. Välillä kansoja kohtaa jonkinlainen katastrofi, jolloin Herran on laskeuduttava maahan taistelemaan demoneja vastaan. Koska pelihahmona on Jumala, ei pelissä voi koskaan kuolla lopullisesti.
Pohjois-Amerikan ja Euroopan levitykseen tehdyssä versiossa pelihahmon nimi on "Master", eikä pelin ohjekirja tai peli itse viittaa kertaakaan mihinkään jumalalliseen voimaan. Tämä siitä syystä, että Nintendon silloisten ohjesääntöjen mukaan peleissä ei saanut olla mitään uskonnollisia teemoja.
Musiikki

Peli sai aikoinaan ylistystä ajankohtaan nähden varsin edistyksellisestä soundtrackistä, jonka sävelsi Yuzo Koshiro. Soundtrack julkaistiin vuonna 1991 CD-formaatilla.
Aiheesta muualla

ActRaiser MobyGamesissa (englanniksi)
Barbara Stanwyck

| Barbara Stanwyck |
| --- | --- |
 Barbara Stanwyck vuonna 1937.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ruby Catherine Stevens
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1907 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 20. tammikuuta 1990 (82 vuotta) Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Frank Fay (1928–1935)   Robert Taylor (1939–1951)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1922–1986
Merkittävät roolit:   Äidin uhraus  Kultapoika  He uskoivat elämään  Jään tänne yöksi  Nainen ilman omaatuntoa  Paholaisnainen  Valitan, väärä numero! 
Palkinnot
  Oscar-kunniapalkinto  1982 Luovuudesta ja panoksesta näyttämötaiteessa  Parhaan naissivuosan Golden Globe  1984 Okalinnut  1986 Cecil B. DeMille  1960 Walk of Fame  Emmy  1961 The Barbara Stanwyck Show  1966 The Big Valley  1983 Okalinnut  
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Barbara Stanwyck (oik. Ruby Catherine Stevens; 16. heinäkuuta 1907 New York, New York, Yhdysvallat – 20. tammikuuta 1990 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. 1930- ja 1940-luvuilla hän kuului Hollywoodin kulta-ajan kirkkaimpiin tähtiin. Stanwyck näytteli sekä draamoissa että komedioissa. Myöhemmin hän loi menestyksekkään uran myös televisiossa. Vuonna 1999 Yhdysvaltain elokuvainstituutti valitsi hänet kaikkien aikojen 11. merkittävimmäksi naisnäyttelijäksi.
Barbara Stanwyck aloitti uransa näyttämöllä Broadwaylla vuonna 1924 New Yorkissa ja alkoi sen tuoman menestyksen seurauksena saada rooleja myös elokuvista. Vuonna 1927 hän teki elokuvadebyyttinsä newyorkilaisessa elokuvassa Broadway Nights ja muutti Hollywoodiin aloittaakseen kokopäiväisen uran elokuvanäyttelijänä. Hänestä tuli yksi mainekkaiden ohjaajien Cecil B. DeMillen, Fritz Langin ja Frank Capran suosikeista.
Stanwyck esitti usein vahvoja, määrätietoisia, sisukkaita ja dominoiviakin naisia, joista useat olivat femme fataleja. Stanwyck tunnetaan erityisesti film noir -elokuvagenren taitajana. Hän loisti draamaelokuvissa, mutta oli myös taitava komedienne. Hänet muistetaan luultavasti parhaiten Billy Wilderin elokuvasta Nainen ilman omaatuntoa (1944) ja televisiowesternistä The Big Valley (1965–1969), josta hänelle myönnettiin myös Emmy-palkinto. Hän sai sen lisäksi vielä kaksi muuta Emmy-palkintoa ja yhden Golden Globen, mutta elokuva-alan tärkeimpänä pidettyä Oscar-palkintoa hän ei koskaan onnistunut voittamaan, vaikka olikin neljä kertaa ehdokkaana. Stanwyck mainittiinkin usein ”parhaana näyttelijättärenä, joka ei ole koskaan saanut Oscaria”. Stanwyckille myönnettiin viimein kunnia-Oscar vuonna 1982.
Stanwyck päätti lähes 40 vuotta kestäneen elokuvauransa vuonna 1964 ja televisiossa hän näytteli aina vuoteen 1986 asti, jolloin hän päätti koko yli kuusi vuosikymmentä kestäneen uransa. Hän kuoli neljä vuotta myöhemmin Kalifornian Santa Monicassa tammikuussa 1990.
Varhainen elämä

Barbara Stanwyck, alkuperäiseltä nimeltään Ruby Catherine Stevens, syntyi 16. heinäkuuta 1907 Brooklynin kaupunginosassa New York Cityssä Yhdysvalloissa. Hän oli nuorin viidestä lapsesta. Hänen isänsä Byron Stevens oli englantilaisten maahanmuuttajien poika ja äitinsä Catherine McGee irlantilaista sukujuurta. Byron teki työkseen muurarin hommia. Byron ja Catherine olivat muuttaneet New Yorkiin Massachusettsin Chelseasta. Heidän kotinsa sijaitsi Brooklynissä osoitteessa 246 Classon Avenue. Äiti Catherine kuoli talvella 1910 Rubyn ollessa vasta kolmivuotias, kun tuntematon humalainen tönäisi hänet liikkuvasta raitiovaunusta. Catherine löi päänsä katukivetyksen reunaan ja kuoli kuukausi tapauksen jälkeen. Hän odotti kuudetta lastaan onnettomuuden sattuessa. Kaksi viikkoa vaimonsa hautajaisten jälkeen Byron hylkäsi viisi lastaan liityttyään työryhmään kaivamaan Panaman kanavaa, eikä hänestä sen jälkeen enää kuultu.
Rubyn sisarukset olivat Maud, Mabel, Mildred ”Millie” (1902–?) ja Malcolm Byron ”Bert” (1905–1964). Vanhimmat tyttäret Maud ja Mabel menivät naimisiin ja aloittivat omat elämänsä. Ruby vietti suurimman osan lapsuudestaan sijaiskodeissa (monesti yli neljä sijaiskotia vuodessa) vanhemman veljensä Malcolmin kanssa, joista he yleensä karkasivat. Rubyn ollessa kahdeksanvuotias hän pääsi kolmeksi kesäksi vanhemman sisarensa Mildredin mukaan tämän kuoron kiertueelle. Tämä vahvisti Stanwyckin haavetta tulla tanssijaksi. Tähän aikaan Ruby katseli mielellään Pearl Whiten elokuvia, josta tuli hänen idolinsa.
Ura > Alkuvaiheet Broadwaylla

13-vuotiaana Ruby lopetti koulun Erasmus Hall High Schoolissa ja meni töihin. 15-vuotiaana hän oli käynyt jo kaksi vuotta työssä. Ruby teki hetken muun muassa mallintöitä, lauloi kuorossa ja oli show-tyttönä Broadwaylla vuosina 1922–1923. Hän vaihtoi nimensä Barbara Stanwyckiksi kolme vuotta myöhemmin. Nimi otettiin näytelmästä nimeltä Barbara Frietchie, jonka pääosaa silloin esitti brittinäyttelijä Jane Stanwyck. Samana vuonna Barbara näytteli Hudson-teatterissa näytelmässä The Noose, josta tuli yksi kauden suurimpia hittejä. The Noose sai ensi-iltansa 20. lokakuuta 1926 ja kesti aina yhdeksän kuukautta 197 näytöksen ajan. Stanwyck sai osastaan hyvät arvostelut. Hän kävi koekuvauksissa elokuvaa Broadway Nights (1927) varten; hän sai roolin ja aloitti uransa valkokankailla. Samana vuonna Stanwyck näytteli ensimmäistä pääosaansa Bonnyna komedianäytelmässä Burlesque, joka sai ensi-iltansa 1. syyskuuta 1927. Näytelmää esitettiin aina 372 näytöksen ajan, kunnes se lopetettiin 14. heinäkuuta 1928.
Ura > Muutto Hollywoodiin ja uran nousu

Yhdessä ensimmäisen miehensä vaudeville-näyttelijä Frank Fayn kanssa hän muutti Hollywoodiin, jossa molempien toiveena oli aloittaa oikea valkokangasura. Hollywoodissa Stanwyckin ensimmäinen elokuva oli George Fitzmauricen ohjaama Lukittu ovi (1929). Siitä ei tullut suurta menestystä, kuten ei myöskään Stanwyckin seuraavasta elokuvasta Mexicali Rose (1929). Seuraavan puolen vuoden ajan hän kävi ahkerasti koekuvauksissa, mutta ei saanut yhtäkään roolia. Aviomies Fay kuitenkin onnistui taivuttelemaan ohjaaja Frank Capran katsomaan vaimoaan. Stanwyck esitti Capralle kohtauksen aiemmasta näytelmästään The Noose. Capra piti Stanwyckistä ja antoi hänelle roolin vuoden 1930 elokuvastaan Ladies of Leisure.
Tuon elokuvan ansiosta Stanwyckista tuli suosittu, ja sen seurauksena hän teki kolme elokuvaa Warner Bros. -elokuvayhtiölle. Syyskuussa 1931 Stanwyck kuitenkin palasi Columbia-yhtiöön, jonka alaisena hän oli tehnyt muutamat ensimmäisistä elokuvistaan. Seuraavan neljän vuoden aikana hän teki yhteensä jopa 14 elokuvaa. Näihin kuuluivat muun muassa mieleenpainuvat roolit elokuvissa Night Nurse (1931), jossa Stanwyck tulkitsee murhilta lapsia pelastavaa Lora Hart -lastenhoitajaa, So Big! (1932), joka oli Stanwyckin ensimmäinen ”laatuelokuva”, Myrsky yli Aasian (1933), Vaalea viettelijätär (1933), jossa Stanwyck näytteli kunnianhimoista naista ja Annie Oakley (1935), jossa Stanwyck esitti nimiroolia.
Aviomies Fayn ura oli alkanut hiipua siinä missä hänen vaimonsa menestyi. Viimeisenä yrityksenään pitää suhde sekä Fayn ura kasassa Stanwyck suostui vuonna 1933 näyttelemään yhdessä Fayn kanssa näytelmässä Tattle Tales, joka sai ensi-iltansa 1. kesäkuuta 1933, mutta suljettiin jo 28 näytöksen jälkeen 24. kesäkuuta. Kaksi vuotta myöhemmin pari allekirjoitti eropaperit.
Ura > Viimeiset vuodet valkokankaalla

Vuosina 1958–1961 Stanwyckille ei tarjottu lainkaan elokuvarooleja, kunnes vuonna 1962 hän sai osan elokuvasta Kuuma katu, jossa näyttelivät myös Jane Fonda ja Anne Baxter. Hän näytteli myös laulaja- ja elokuvalegenda Elvis Presleyn kanssa Huoleton kulkuri -elokuvassa vuonna 1964. Stanwyckin viimeiseksi elokuvarooliksi jäi samana vuonna tehty mysteerinen kauhuelokuva Yöllistä kauhua, jonka ohjasi William Castle.
Stanwyck näytteli uransa aikana yhteensä 83 elokuvassa. Hän sai yhteensä neljä parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuutta, mutta ei voittanut niistä yhtään. Stanwyckia kutsutaankin usein parhaaksi näyttelijättäreksi, joka ei koskaan voittanut kyseistä arvostettua palkintoa. Vuonna 1982 hänelle viimein myönnettiin Oscar-kunniapalkinto kunnianosoituksena pitkästä urastaan ja elämäntyöstään. Stanwyckille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1987.
Ura > Siirtyminen televisioon

1960-luvulla Stanwyck oli siirtynyt kokonaan televisioon, ja suuri yleisö muistaakin hänet usein televisiosarjan The Big Valley matriarkkana. Hänet palkittiin tästä Victoria Barkleyn roolista toisella Emmy-palkinnollaan vuonna 1966 ja lisäksi oli kahtena seuraavana vuonna ehdokkaana. Ensimmäinen Emmy-palkinto oli tullut Stanwyckin emännöimästä omasta The Barbara Stanwyck Show'sta, joka lopetettiin vain yhden tuotantokauden jälkeen vuonna 1961 37 jakson jälkeen. Big Valley sen sijaan oli menestys, ja se kesti vuodesta 1965 vuoteen 1969 112 jakson verran, joissa kaikissa Stanwyck oli mukana. Kolmannen Emmynsä Stanwyck voitti Mary Carsonin roolistaan minisarjassa Okalinnut (1983); samasta roolista Stanwyck voitti myös Golden Globen vuonna 1984. Vuonna 1985 Stanwyckillä oli myös kolmen jakson mittainen rooli saippuasarjassa Dynastia. Hän jatkoi roolissaan vielä Dynastian sisarsarjassa Colbyt, jossa hän esiintyi 24 jaksossa vuosina 1985–1986. Televisiouransa aikana hän myös näytteli televisioelokuvissa kuten Riivattu talo (1970) ja vieraili muun muassa sarjoissa Lännen tie vuonna 1962, Lahjomattomat vuosina 1962 ja 1963 ja Charlien enkelit vuonna 1980.
Stanwyck päätti melkein neljäkymmentä vuotta kestäneen elokuvauransa vuonna 1964 ja televisiossa hän näytteli aina vuoteen 1986 asti, jolloin hän päätti koko yli kuusi vuosikymmentä kestäneen uransa viihdeteollisuudessa.
Yksityiselämä

Yksityiselämässään Barbara Stanwyck oli kaksi kertaa naimisissa. 26. elokuuta 1928 Stanwyck avioitui näyttelijäkollega Frank Fayn kanssa. He adoptoivat yhdessä Dion Anthony "Tony" Fay -nimisen pojan 5. joulukuuta 1932, joka oli syntynyt saman vuoden helmikuussa. Pari erosi seitsemän vuotta kestäneen myrskyisän liiton jälkeen 30. joulukuuta 1935. Avioliitto päättyi Fayn kanssa käyneeseen alkoholin täyteiseen tappeluun; sen aikana Fay heitti heidän nuoren poikansa uima-altaaseen. Stanwyck voitti Dionin huoltajuuden oikeudessa.
13. toukokuuta vuonna 1939 Stanwyck avioitui uudelleen, tällä kertaa näyttelijä Robert Taylorin kanssa. Heidän romanssinsa alkoi elokuvan Hänen veljensä vaimo (1936) kuvauksissa ja he tästä pian muuttivat yhteen. He asuivat avioliittonsa aikana Los Angelesin Brentwoodin kaupunginosassa sijaitsevalla ranchilla.
Tämäkään liitto ei ollut onnellinen, sillä Taylor petti vaimoaan usein muiden naisten kanssa. Vuonna 1950 Stanwyck haki eroa kuultuaan Taylorin suhteesta Lana Turneriin, joka astui voimaan vuotta myöhemmin 21. helmikuuta 1951. Samana vuonna Stanwyckin suhde poikaansa Dioniin jostakin syystä katkesi. Stanwyck ja Taylor näyttelivät myöhemmin vuonna 1964 Stanwyckin viimeiseksi jääneessä elokuvassa Yöllistä kauhua. Stanwyck ei mennyt enää Taylorin jälkeen naimisiin ja sai tämän palkasta 15 prosenttia elatusapua tämän kuolemaan 1969 asti.
Koko julkkisuransa ajan Barbara Stanwyckin arveltiin olevan homoseksuaali; asiaa on pohdittu vielä Stanwyckin kuoleman jälkeenkin, ja on tultu siihen tulokseen, että hän kaikkein luultavimmin oli vähintäänkin biseksuaali. Hänellä tiedetään olleen suhde ainakin Joan Crawfordin kanssa, jonka kanssa hän oli erittäin läheinen ystävä 30-luvulta tämän kuolemaan toukokuuhun 1977 asti. Stanwyck ja Frank Sinatran ensimmäinen vaimo Nancy Barbaton olivat useita vuosia parhaita ystävyksiä.
Stanwyckillä oli suhde näyttelijä Robert Wagnerin kanssa, jonka hän tapasi elokuvan Titanic (1953) kuvauksissa. Wagner oli 22-vuotias ja Stanwyck 45-vuotias suhteen alkaessa. Heidän romanssinsa kesti neljä vuotta, jonka jälkeen Stanwyck lopetti suhteen.
Vuonna 1981 74-vuotiaan Stanwyckin kotiin murtautui tunkeilija yhden aikaan yöllä, johon hän heräsi. Tunkeilija pahoinpiteli Stanwyckin makuuhuoneeseensa ja ryösti hänet. Vuonna 1985 Stanwyckin talo tuhoutui tulipalossa. Hän järkyttyi kuullessaan, että oli menettänyt palossa kaikki Robert Taylorin lähettämät rakkauskirjeet. Hänet tunnettiin myös konservatiivisena republikaanina William Holdenin, Ginger Rogersin, Gary Cooperin ja Fred MacMurrayn ohella.
Yksityiselämä > Kuolema

Barbara Stanwyck kuoli 82-vuotiaana sydämen vajaatoimintaan, keuhkolaajentumaan ja keuhkoahtaumatautiin 20. tammikuuta 1990 Saint Johnin sairaalassa Santa Monicassa, Kaliforniassa. Stanwyck ei halunnut hautajaisia, joten hänet tuhkattiin ja tuhkat siroteltiin Lone Pineen Kaliforniaan, jossa on kuvattu useita hänen elokuviensa kohtauksia.
Tunnustus elämäntyöstä

Stanwyck sai 8. helmikuuta 1960 elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle, joka sijaitsee osoitteessa 1751 Vine Street. Hänet on myös vuonna 1973 kunnianosoituksena liitetty Hall of Great Western Performersiin National Cowboy & Western Heritage-museossa Oklahoma Cityssä, Oklahomassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Barbara Stanwyck Elonetissä.
Stanwyck Find a Gravessa (englanniksi)
Barbara Stanwyck NNDB:ssä (englanniksi)
Barbara Stanwyck Answersissa (englanniksi)
Ball of Fire: For Barbara Stanwyck (englanniksi)
Barbara Stanwyck Cinemagraphessa (englanniksi)
Barbara Stanwyck TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Barbara Stanwyck Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Barbara Stanwyck Internet Broadway Databasessa (englanniksi)
Stanwyck Ziegfeld-tyttönä vuonna 1924.
Stanwyck elokuvassa Gambling Lady (1934).
Stanwyck (taustalla) elokuvassaan Nainen ilman omaatuntoa (1944).
Stanwyck ehkä tunnetuimmassa elo­kuvassaan Nainen ilman omaatuntoa (1944).
Stanwyck elokuvassaan Jään tänne yöksi (1941).
Stanwyck elokuvan Musta viitta trailerissa vuonna 1951.
Stanwyck vuonna 1943.
Stanwyck elokuvan Purkaus yössä trailerissa vuonna 1952.
Barbara elokuvan Sulhanen käteisellä trailerissa vuonna 1942.
Stanwyck elokuvassa Hänen veljensä vaimo (1936).
Al-Mansura

| Al-Mansura |
| --- | --- |
 Joenvartta.
 Al-Mansura
 Koordinaatit: 31°2′N, 31°23′E 
Valtio:  Egypti
Kuvernoraatti:  Al-Daqahliyya
Väkiluku (2006):  439 348
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Al-Mansura (arab. Al-Manṣūrah‎) on kaupunki Egyptissä Niilin suistolla. Sen asukasluku vuonna 2006 oli 439 348.
Maantiede

Al-Mansura sijaitsee Ala-Egyptissä Niilin suistossa Niilin sivuhaaran Damiettajoen itärannalla. Joen toisella puolella sijaitsee Talkhan kaupunki. Kaupunki on al-Daqahliyyan kuvernoraatin hallinnollinen keskus.