Adolf Bock
Muutto Ruotsiin

60-vuotias Adolf Bock sopeutui hyvin Helsingborgiin, sillä hän puhui ruotsia, minkä hän oli oppinut Suomen vuosinaan. Elantonsa hän ansaitsi maalaamalla. Aluksi häntä työllisti kustannusosakeyhtiö Ab Allhemin kanssa tehty sopimus kuukausittaisista tilaustöistä. Yrityksen omistaja Einar Hansen tilasi töitä myös omistamiensa kahden varustamon laskuun, ja Bock pääsi myös valtamerimatkoille Atlantille varustamon aluksilla. Samaan aikaan Bock jatkoi kuvareportaasien tekemistä aikakauslehdille.
Bockille itselleen tärkeintä yhteistyössä Ab Allhemin kanssa oli, että yhtiö lupasi ostaa julkaisuoikeudet kolmikieliseen, suuria purjelaivoja esittelevään kuvasarjaan ”Berömda segelfartyg : Famous Sailing Ships : Berühmte Segelshiffe”. Bock oli aloittanut sarjan valmistamisen jo vuonna 1945, ja työ julkaistiin lopulta vuonna 1964. Teos esitteli sata maailman kuuluisinta purjealusta egyptiläisistä purjealuksista viimeisiin suuriin purjelaivoihin.
Vuosina 1953 ja 1954 pidetyt näyttelyt Hotel Hälsingborgissa tekivät Bockia Ruotsissa tunnetuksi. Hän loi hyvät suhteet Ruotsin laivastoon ja sai upseeristolta useita tilauksia sotalaivoista. Hän myös pääsi 1950- ja 1960-luvuilla seuraamaan laivaston harjoituksia kutsuvieraana aluksilta. Ruotsalaisten tilausten lisäksi Bock sai myös joitakin toimeksiantoja Saksasta, Tanskasta ja Norjasta. Vuonna 1961 norjalainen Wilhelmsen Line -varustamo kustansi hänet merimatkalle m/s Thermopylaen mukana Australiaan. Mukana oli poikkeuksellisesti myös Dora Bock. Matkan tuotoksia esiteltiin ja myytiin Hälsingborgissa Sjöfart 61 -merenkulkunäyttelyssä. Tämä merimatka jäi Adolf Bockin viimeiseksi valtamerimatkaksi, sillä hänen terveytensä huononi nopeasti.
Bockin yhteydet Suomeen olivat tiiviit myös hänen Ruotsin-vuosinaan. Vanha yhteydenpito John Nurmisen varustamon kanssa jatkui ja Bock maalasi 1950-luvulla useita varustamon aluksia. Tunnetuin näistä aluksista oli Raumalla 1891 rakennettu kuunari Uljas, joka purjehti puutavaralastissa Itämerellä, Atlantilla ja Välimerellä. Alus polttohaudattiin perinteiseen tapaan Raumanmereen 4.6.1950. Bock ikuisti tapahtuman kaikkiaan kolmeen maalaukseen valokuvien ja Holger Harrivirran Suomi-filmille tapahtumasta ohjaaman dokumenttielokuvan pohjalta.
Vuodenvaihteessa 1952–1953 Bock oli nelisen kuukautta John Nurmisen lipun alla kulkevan s/s Laila Nurminen II:lla Välimerellä ja Mustallamerellä. Alus oli tuolloin suurin puutavara-alus Suomessa. Vuonna 1956 hän maalasi tilaustyönä Maarianhaminassa paikallisille lavanvarustamoille 62 laivamuotokuvaa ahvenanmaalaisista laivoista, muun muassa Gustaf Eriksonin (1872–1947) laivastoon kuuluneita viimeisiä suuria purjealuksia (esim. Pamir, Passat, Moshulu, Lawhill). Bock ehti tilauksesta maalata myös vuonna 1961 jäänmurtaja Voiman.
Viimeisinä taiteilijavuosinaan 1950-luvun lopussa ja 1960-luvun alussa Bock maalasi useita historiallisia merisotamaalauksia ruotsalaisille tilaajille. Bockin viimeiseksi näyttelyksi jäi Sjöfart 64 -näyttely, jota kuningas Kustaa VI Aadolf kunnioitti käynnillään henkilökohtaisesti. Bockin viimeisiä vuosia varjostivat heikentyvä terveys ja rahahuolet – eläketulot olivat mitättömät, joten hän yritti tauluja myymällä huolehtia sekä omasta että Flensburgissa asuvan puolisonsa taloudesta.
Adolf ja Dora Bockin avioliitto oli lapseton, mutta Adolfilla oli 1920-luvun alussa syntynyt avioton tytär Ellen Söderlundin kanssa. Lapsi sai nimekseen Unda Marina. Adolf ja Ellen olivat tavanneet Helsingissä vuonna 1918. Ellenin ja Adolfin suhde päättyi Bockin avioiduttua, mutta hän piti suhteen päättymisen jälkeenkin yhtyettä tyttäreensä ja järjesti tälle 1940-luvulla muotipiirtäjän koulutuksen Berliinissä, jonne myös hänen äitinsä muutti asumaan. Sodan aikana hän siirtyi opiskelemaan rauhallisempaan Wieniin. Naimisiin Unda Marina meni Suomessa ja sai yhden tyttären. Myöhemmin hän palasi takaisin Wieniin asumaan tyttärensä kanssa.
Adolf Bock kuoli syöpään vuonna 13.1.1968 77-vuotiaana. Hänet on haudattu Helsingborgin pohjoispuolella olevalle Pålsjön hautausmaalle.