stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Northern Kings
Aiheesta muualla

Northern Kings Myspacessa (englanniksi)
Northern Kings Last.fm:ssä (englanniksi)
Nicolás Tagliafico

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Nicolás Alejandro Tagliafico
Syntymäaika: 31. elokuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Buenos Aires, Argentina
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Pituus: 172 cm
Seura
Seura: Lyon
Pelinumero: –
Junioriseurat
–2010: Banfield
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2015 | Banfield | 90 | (2) |
| 2012–2013 | → Real Murcia | 27 | (0) |
| 2015–2018 | Independiente | 85 | (2) |
| 2018–2022 | Ajax | 115 | (9) |
| 2022– | Lyon | 15 | (1) |
Maajoukkue
| 2009– | Argentiina U17 | 2 | (0) |
| 2010–2011 | Argentiina U20 | 12 | (1) |
| 2017– | Argentiina | 48 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. joulukuuta 2022.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. joulukuuta 2022.
| Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Argentiina> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Qatar 2022 | Jalkapallo |  |
| Copa América  | Copa América  | Copa América  |  |
|  Kultaa | Brasilia 2021 | jalkapallo |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2024 | jalkapallo |  |
|  Pronssia | Brasilia 2019 | jalkapallo |  |
Nicolás Alejandro Tagliafico (s. 31. elokuuta 1992 Buenos Aires) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, joka edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Lyonia. Hän on edustanut Argentiinan jalkapallomaajoukkuetta vuodesta 2017, ja oli voittamassa maailmanmestaruutta 2022.
Seurajoukkueura

Tagliafico aloitti ammattilaisuransa Banfieldissa 2010. Hän pelasi seurassa kolme kautta Argentiinan Primera Divisiónissa ja yhden kauden sarjatasoa alempana Primera B Nacionalissa. Hän kävi välillä kauden 2012–2013 lainalla Espanjan Segunda Divisiónin Real Murciassa. Hän siirtyi vajaalla kolmella miljoonalla eurolla Club Atlético Independienteen helmikuussa 2015. Hän pelasi seurassa 85 Argentiinan pääsarjaottelua ja teki kaksi maalia. Hän oli voittamassa Copa Sudamericanaa 2017.
Tagliafico siirtyi Eredivisiessä pelaavaan Ajaxiin neljällä miljoonalla eurolla tammikuussa 2018. Hän voitti Alankomaiden-mestaruuden 2019, 2021 ja 2022 sekä KNVB-cupin 2019 ja 2021. Hän pelasi Ajaxissa neljän ja puolen vuoden aikana 115 ottelua, joissa viimeisteli yhdeksän maalia. Mestarien liigan 25 ottelussa hän teki neljä maalia.
Tagliafico siirtyi Ligue 1:n Lyoniin 4,2 miljoonalla eurolla kesällä 2022.
Maajoukkueura

Tagliafico pelasi kaksi ottelua alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 ja viisi ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi Brasiliaa vastaan kesäkuussa 2017. Hän oli avauskokoonpanossa Argentiinan kaikissa neljässä ottelussa MM-kilpailuissa 2018. Hän pelasi kaikki kuusi ottelua Argentiinan pronssijoukkueessa Copa Américassa 2019 ja viisi ottelua Argentiinan voittaessa Etelä-Amerikan-mestaruuden 2021. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi yhtä vaille kaikissa maailmanmestaruuden voittaneen Argentiinan otteluista. Avauskokoonpanossa hän oli kolmessa ottelussa, mukaan lukien loppuottelu Ranskaa vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nicolás Tagliafico Wikimedia Commonsissa
Olympique Lyonnais – Ligue 1
1 Lopes |
2 Diomandé |
3 Tagliafico |
4 Akouokou |
5 Lovren |
6 Caqueret |
7 Baldé |
8 Tolisso |
9 Orban |
10 Lacazette |
11 Fofana |
12 O’Brien |
14 Adryelson |
17 Benrahma |
18 Cherki |
20 Kumbedi |
21 Henrique |
22 Mata |
23 Perri |
24 Lepenant |
25 Mangala |
30 Bengui |
31 Matić |
34 Diawara |
37 Nuamah |
55 Ćaleta-Car |
84 El Arouch |
98 Maitland-Niles |
Valmentaja Sage
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Guzmán |
2 Mercado |
3 Tagliafico |
4 Ansaldi |
5 Biglia |
6 Fazio |
7 Banega |
8 Acuña |
9 Higuaín |
10 Messi |
11 Di María |
12 Armani |
13 Meza |
14 Mascherano |
15 Lanzini |
16 Rojo |
17 Otamendi |
18 Salvio |
19 Agüero |
20 Lo Celso |
21 Dybala |
22 Pavón |
23 Caballero |
Valmentaja Sampaoli
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Armani |
2 Foyth |
3 Tagliafico |
4 Montiel |
5 Paredes |
6 Pezzella |
7 De Paul |
8 Acuña |
9 Álvarez |
10 Messi |
11 Di María |
12 Rulli |
13 Romero |
14 Palacios |
15 Correa |
16 Almada |
17 Gómez |
18 Rodríguez |
19 Otamendi |
20 Mac Allister |
21 Dybala |
22 La. Martínez |
23 E. Martínez |
24 Fernández |
25 Li. Martínez |
26 Molina |
Valmentaja Scaloni
Argentiinan joukkue – Copa América 2024
1 Armani |
2 Martínez Quarta |
3 Tagliafico |
4 Montiel |
5 Paredes |
6 Pezzella |
7 De Paul |
8 Acuña |
9 Álvarez |
10 Messi |
11 Di María |
12 Rulli |
13 Romero |
14 Palacios |
15 González |
16 Lo Celso |
17 Garnacho |
18 Rodríguez |
19 Otamendi |
20 Mac Allister |
21 Carboni |
22 La. Martínez |
23 E. Martínez |
24 Fernández |
25 Martínez |
26 Molina |
Valmentaja Scaloni
Oskar Morgenstern

Oskar Morgenstern (24. tammikuuta 1902 – 26. heinäkuuta 1977) oli itävaltalainen taloustieteilijä.
Morgenstern loi John von Neumannin kanssa pohjan peliteorialle. Vuonna 1944 he julkaisivat kirjan Theory of Games and Economic Behavior.
Morgenstern siirtyi Itävallasta Yhdysvaltoihin 1930-luvulla. Hän työskenteli urallaan muun muassa Wienin yliopistossa sekä Princetonin yliopistossa ja Institute for Advanced Studyssa.
Nordahl Lelandais

Maëlys de Araujolle omistettu muistopaikka
Nordahl Lelandais (s. 18. helmikuuta 1983) on ranskalainen murhaaja ja seksuaalirikollinen.
Lelandais palveli armeijassa sotakoirien kouluttajana, kunnes tuli vapautetuksi palveluksesta silmävamman johdosta. Elokuussa 2017 hän houkutteli 9-vuotiaan ranskalais-portugalilaisen Maëlys de Araujon häistä Le Pont-de-Beauvoisinista autoonsa sillä verukkeella, että miehellä oli koiria. Lelandaisin auto tallentui videokameroihin aamuyöllä 27. elokuuta 2017. Tytön äiti kertoi muille häävieraille tytön kadonneen noin klo 3. Pian tämän jälkeen Lelandais palasi yksin hääpaikalle. Hän kuitenkin poistui paikalta ennen poliisin saapumista noin klo 4:15. Lelandais ei ollut kuulunut alkuperäiseen vieraslistaan, mutta oli saanut häitä edeltäneenä päivänä kutsun puhuttuaan sulhaselle. Hän saapui hääjuhliin keskiyön aikoihin nauttimaan jälkiruokaa ja tuomaan kokaiinia kahdelle vieraalle, jotka olivat sitä pyytäneet. Lelandaisin autosta löydettiin Maëlys de Araujon DNA:ta. Mies kiisti syyllisyytensä vedoten siihen, että tyttö oli saattanut olla hänen autossaan jossain muussa yhteydessä. Tytön katoamista seuranneena päivänä Lelandais oli pessyt autoa tuntien ajan kertoen aikovansa myydä sen. Autosta löydettiin myös vähäisiä verijäämiä, minkä jälkeen Lelandais tunnusti tytön menehtymisen aiheuttamisen kuolemantuottamuksena. Helmikuussa 2018 Lelandais johdatti tutkijat Le Pont-de-Beauvoisin ulkopuoliselle alueelle, josta tytön jäänteet löydettiin. Lelandais kertoi tutkijoille tytön alkaneen itkeä autossa, jolloin hän oli lyönyt tätä monta kertaa kasvoihin ilman tappamistarkoitusta. Myöhemmin Lelandais tunnusti rikoksen olleen tahallinen. Hän oli sanojensa mukaan mennyt paniikkiin koettuaan hallusinaation. Hän kertoi nähneensä tytön kasvoissa Arthur Noyerin kuvan.
Arthur Noyer oli sotilas, joka oli kadonnut homobaarista huhtikuussa 2017. Jalankulkija löysi miehen pääkallon syyskuussa 2017. Lelandais tunnusti ottaneensa Noyerin kyytiin tämän liftattua, ajautuneensa tämän kanssa tappeluun ja tappaneensa tämän sen yhteydessä. Toukokuussa 2021 Lelandais tuomittiin Arthur Noyerin henkirikoksesta 20 vuoden vankeusrangaistukseen. Maëlys de Araujon murhasta hän sai elinkautisen vankeustuomion 18. helmikuuta 2022. Siitä vähintään 22 vuotta määrättiin vankilassa suoritettavaksi. Lelandais tunnusti oikeudessa pedofiiliset halunsa, mutta häntä ei tapauksen yhteydessä syytetty seksuaalirikoksesta. Oikeudessa Lelandais pahoitteli rikosta ja kuvaili sitä "kauheaksi virheeksi".
Kesäkuussa 2018 poliisi löysi videoita, joissa Lelandais kosketteli seksuaalisesti serkkujaan. Maaliskuussa 2017 hän oli kosketellut 14-vuotiasta serkkuaan tämän isän hautajaisissa. Teon jälkeen Lelandais esitti serkulleen ehdotuksia avioliitosta ja tappouhkauksia viesteillä. Lelandais teki vastaavia tekoja myös tekohetkellä 4– ja 6-vuotiaille serkuilleen. Tekohetkellä 14-vuotias serkku puhui tapauksista ensimmäisen kerran heinäkuussa 2019. Hän oli kärsinyt posttraumaattisesta stressihäiriöstä. Lelandais sai vuoden vankeusrangaistuksen seksuaalirikoksesta.
Epäillyt yhteydet muihin rikoksiin ja katoamisiin

Poliisi on tutkinut Lelandaisin mahdollisia yhteyksiä lukuisiin muihin selvittämättömiin katoamistapauksiin ja henkirikoksiin, joita yhdistää sijainti lähellä paikkaa, jossa Lalandais asui vanhempiensa kanssa. Ranskan Alppien murhat 2012, joissa ammuttiin neljä henkilöä, olivat jääneet vaille ratkaisua. Tutkijat päätyivät kuitenkin pitämään epätodennäköisenä Lelandaisin yhteyttä ampumatapaukseen samoin kuin heinäkuussa 2017 kadonneen belgialaisen kokki Adrien Mourialmen tapaukseen.
Kilometrien säteellä Lelandaisin kotoa oli lisäksi vuonna 2010 kadonnut 22-vuotias Adrien Fiorello. 23-vuotias Jean-Christophe Morin oli kadonnut alueella pidetyltä elektronisen musiikin festivaalilta vuonna 2011, ja samalta festivaalilta oli seuraavana vuonna kadonnut Lelandaisin tuntema 45-vuotias Ahmed Hamadou. Esiin nostettiin myös vuonna 2003 matkalla koulusta kotiin kadonneen 9-vuotiaan Estelle Mouzinin katoaminen, joka kuitenkin myöhemmin yhdistettiin Michel Fourniretin ja tämän vaimon rikoksiin.
Nummen pitäjänmakasiinit

| Nummen pitäjänmakasiinit / Nummen lainajyvästö> Nummis sockenmagasin |
| --- | --- |

Sijainti:  Nummen kirkonkylä, Nummi, Uusimaa
Koordinaatit:  60°23'36.5"N 23°52'59.3"E
Rakennustyyppi:  pitäjänmakasiini
Valmistumisvuosi:  1754 ja 1850
Omistaja:  Nummi-Seura ry
Tyylisuunta:  Empire (uudempi makasiini)
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  laudoitus
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nummen pitäjänmakasiinit (ruots. Nummis sockenmagasin) ovat Nummella, Uudellamaalla sijaitsevat kaksi vanhaa pitäjänmakasiiniä vuosilta 1754 ja 1850. Myös Nummen lainajyvästöksi kutsutut aitat sijaitsevat Nummen vanhan hautausmaan, sekä Nummen kotiseutumuseon, Ylhäisten ratustilan rakennuksen, välissä Nummen kirkonkylässä. Nummen lainajyvästö aloitti toimintansa marraskuussa 1752.
Arkkitehtuuri

Makasiineista vanhempi on pitkänurkkainen hirsirakennus, joka on pystytetty luonnonkiviperustukselle itse makasiinia kapeamman hirsikehikon päälle. Makasiinissa on kaksinkertainen pohja, joiden välissä on tiilikerros, jota lujitettiin savella. Ovissa oli kankiraudat ja kolme lukkoa, joista yksi oli Nummen kunnanvaakunasta tuttu putkilukko.
Rakennuksista vanhempi on pitkänurkkainen hirsirakennus, kun taas uudempi viljamakasiini on lyhytnurkkainen. Makasiineista vanhempi on pystytetty luonnonkiviperustukselle itse makasiinia kapeamman hirsikehikon päälle. Uudemman makasiinin kuistissa, ovessa ja räystäslinjoissa on empireen palautuvaa ilmettä. Uudemmassa makasiinissa on luonnonkivestä ladottu porras.
Nykyisin Nummen pitäjänmakasiinit ovat Nummi-Seuran omistuksessa ja myös niissä toimii Nummen kotiseutumuseo.
Historia ja toiminta

Nummen pitäjänmakasiinit olivat Porvoon jälkeen varastoltaan suurimmat Uudenmaan ja Hämeen läänissä vuoden 1784 selvityksen mukaan. Tuolloin Uudenmaan ja Hämeen läänissä oli yhteensä 54 pitäjänmakasiinia ja Nummen viljavarallisuus oli 700 tynnyriä, kun Porvoolla oli 886 tynnyriä ja Lohjalla 250 tynnyriä.
Vuoden 1814 tilien mukaan Nummen lainajyvästön pääoma-arvo oli 12 000 riikintaaleria. Näin suuri varallisuus riitti muun muassa uuden kivikirkon rakentamiseen Nummen pitäjään vuonna 1822.
Suomen Talousseura myönsi vuonna 1805 lainajyvästön hoitajalle Kristian Ilmoniukselle Talousseuran hopeisen palkintomitalin hopeisella ketjulla ansioistaan lainajyvästön hoitajana. Kristian Ilmoniuksen isä Johan Ilmonius oli saanut vuonna 1773 Ruotsin Isänmaalisen Seuran hopeisen muistorahan niin ikään lainajyvästön ansiokkaasta hoidosta.
Nummen kunnanvaakuna on saanut aiheensa Nummen pitäjänmakasiineista. Vaakunassa on sinisellä pohjalla hopeinen putkilukko, jolla on aikoinaan lukittu pitäjänmakasiinien ovet. Nummen pitäjänmakasiinit olivat varastoltaan suurimmat Uudenmaan ja Hämeen läänissä heti Porvoon jälkeen.
Lainajyvästön hoitajat

Johan Ilmonius 1752-1790
Kristian Ilmonius 1790-1824
Johan Jakob Brunow 1825
Adolf Fredrik Sandberg 1826-1827
Carl Fredrik Stenström 1828-1851
Carl Fredrik Vathen 1852-1857
Adolf Fredrik Pokalen 1858-1897
Johan Kukkonen 1989-1914
Oskari Kuusela 1915-1916
Jalmari Jokinen 1917-1932
Toivo Saloniemi 1933-1938
Nummen pitäjänmakasiinit
vanhemman pitäjänmakasiinin ovi, jossa muistolaatta.
Operaatio Steinhäger

Operaatio Steinhäger (raeselvennä) oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Suomen yhteinen operaatio, jonka päämääränä oli vallata Neuvostoliiton hallussa ollut pieni Narvin saari itäisellä Suomenlahdella. Suunnitelman mukaan saksalaiset tuhoaisivat tykkitulella saarella olevat neuvostoasemat ja suomalaiset nousisivat maihin suorittaen tuhotyön loppuun. Itse saarta ei miehitettäisi, mutta uudet Neuvostoliiton yritykset saaren valtaamiseksi estettäisiin. Operaatio yritettiin toteuttaa kesäkuussa 1944 27.–28. päivän välisenä yönä. Siihen osallistui Saksan laivastosta yhteensä kolme torpedovenettä, viisi M-luokan raivaajaa ja neljä R-luokan raivaajaa. Suomalaisten 108 miehen maihinnousuosastoa kuljetti Suomen laivaston yhdeksän moottoritorpedovenettä, kymmenen vartiomoottorivenettä ja 11 moottorivenettä. Saksalaiset avasivat tulen saarelle, jolloin saarella ollut tykkipatteri avasi tulen saksalaisia vastaan pakottaen nämä vetäytymään. Maihinnousujoukot päättivät samalla keskeyttää operaation tajuttuaan, kuinka vaikeaa saarelle nouseminen olisi. Saarta ei tämän jälkeen yritetty vallata uudelleen.
Aiheesta muualla

Peuranheimo, Orvo - Pirhonen, Jouko - Killinen, Kullervo: Laivat puuta, miehet rautaa - Moottoritorpedoveneiden taistelut Suomenlahdella 1941-1944.  Porvoo:  Werner Söderström Osakeyhtiö, 1956.
http://www.ww2f.com/topic/4288-operation-steinh%C3%A4ger-1944/
Merkinnän syy: Neuvostojoukot kuvaamatta ja malline puuttuu
Niittyleinikki

| Niittyleinikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Leinikit Ranunculus
Laji::  acris
Kaksiosainen nimi
 Ranunculus acris  L. 
Katso myös
   Niittyleinikki Wikispeciesissä   Niittyleinikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niittyleinikki (Ranunculus acris, syn R. "acer") on monimuotoinen, leinikkikasveihin (Ranunculaceae) kuuluva keltakukkainen kasvi.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen niittyleinikki kasvattaa alalajista riippuen 5–100 cm pitkän pystyn, karvaisen varren. Se on tavallisesti pystyjuurakkoinen. Aluslehtien ruodin pituus vaihtelee lyhyestä pitkään. Lehden lapa on 3–5-jakoinen tai -osainen; liuskat ovat ruodittomia ja vaihtelevasti toistamiseen liuskaisia tai hampaisia. Varsilehdet ovat aluslehtiä lyhyempiruotisia ja pienempiä. Varsilehtien lapa on kolmiosainen, liuskojen muoto vaihtelee ehytlaitaisista epäsäännöllisesti isohampaisiin. Kukat sijaitsevat yksittäin varren ja haarojen päissä. Kukkaperä on sileä ja kukkapohjus on kalju. Kukassa on kaksi kehäkiehkuraa. Verhiö on viisilehtinen ja teriönmyötäinen, Mesikuoppaisia, kullankeltaisia terälehtiä on viisi kappaletta. Niittyleinikki kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Hedelmistö koostuu on 2–3,5 mm pitkistä pähkylöistä, joissa on lyhyt, käyrä ota.
Ulkonäkö ja koko > Alalajit

Niittyleinikki on monimuotoinen ja puutteellisesti selvitetty laji. Alalajeja, variaatioita ja niiden välimuotoja esiintyy runsaasti. Suomessa niittyleinikistä erotellaan kolme alalajia: piennarniittyleinikki (R. acris subsp. acris), puistoniittyleinikki (R. acris subsp. friesianus) ja lapinniittyleinikki (R. acris subsp. borealis). Lapinniittyleinikki jaetaan nykyään lisäksi kahteen eri muunnokseen: idänniittyleinikkiin (R. acris subsp. borealis var. borealis) ja tunturiniittyleinikkiin (R. acris subsp. borealis var. pumilus). Edellisten lisäksi Suomessa saattaa esiintyä tulokkaina muitakin alalajeja.
Alalajit eroavat toisistaan kasvin pituuden, varren ja lehtien karvaisuuden, lehtilavan muodon ja kukkien määrän ja koon perusteella.
Levinneisyys

Niittyleinikkiä tavataan lähes koko Euroopassa lukuun ottamatta Pyreneiden niemimaan länsi- ja eteläosia, Etelä-Italiaa, Albaniaa, Kreikkaa ja Ukrainan ja Venäjän eteläisimpiä osia. Lajin eri alalajeja tavataan myös eri puolilla Siperiaa ja Itä- ja Etelä-Aasiaa. Pohjois-Amerikkaan se on levinnyt ihmisen mukana, jossa sitä tavataan Yhdysvaltain pohjoisosissa sekä Kanadan etelä- ja keskiosissa.
Suomessa niittyleinikkiä tavataan koko maassa. Laji on hyvin yleinen lukuun ottamatta pohjoisinta Lappia ja Etelä-Pohjanmaan rannikkoseutuja. Alalajeista piennarniittyleinikki on yleisin ja sitä tavataan koko maassa, erityisesti Oulun eteläpuolella. Lapinniittyleinikkiä ja sen muotoja kasvaa lähinnä Lapissa, erityisesti Käsivarren alueella. Puistoniittyleinikki sen sijaan on harvinainen tulokas, jota on tavattu lähinnä rannikkokaupungeista.
Kasvuympäristö

Niittyleinikki viihtyy parhaiten niityillä, tienvarsilla, pientareilla ja pihoilla. Sitä voi tavata myös tuoreissa metsissä, lehdoissa, jokitörmillä ja tunturiniityillä. Tulokkaana se voi myös esiintyä satamissa, varastoalueilla ja puistonurmikoilla.
Myrkyllisyys

Niittyleinikki on myrkyllinen, sillä sen sisältämän ranunkuliinin hajoamistuotteena syntyvä protoanemoniini aiheuttaa kosketusallergiaa ja sisäisesti nautittuna voi aiheuttaa kammiovärinää ja hengityselinten vajaatoimintaa. Kansanlääkinnässä tuoretta niittyleinikkiä, kuten myös muita leinikkilajeja, on kuitenkin käytetty murskattuna känsiin ja lihas- ja nivelsärkyihin. Pahan makunsa vuoksi karja ja hevoset jättävät sen syömättä. Kuivattuna niittyleinikin myrkyllisyys ja paha maku katoavat, joten sen joutuminen rehuheinän joukkoon ei haittaa.
Käyttö

Niittyleinikin kukat säilyttävät hyvin värinsä kuivattuna, joten ne sopivat hyvin käytettäviksi kuivakukkina.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Niittyleinikki (Ranunculus acris)
Kasviatlas 2021: Niittyleinikin (Ranunculus acris) levinneisyys Suomessa
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Niittyleinikki (Ranunculus acris)
Luontoportti: Niittyleinikki (Ranunculus acris)
Valokki – nettikasvio: Niittyleinikki (Ranunculus acris)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Ranunculus acris (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Ranunculus acris (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Ranunculus acris (Meadow buttercup) (englanniksi)
Flora of North America: Ranunculus acris (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Ranunculus acris (englanniksi)
Niittyleinikkikasvusto.
Niittyleinikin kukka.
Niittyleinikin pähkylä.
Oskar Morawetz

Oskar Morawetz (17. tammikuuta 1917 Světlá nad Sázavou, Itävalta-Unkari – 13. kesäkuuta 2007 Toronto, Kanada) oli kanadalainen säveltäjä ja pianisti. Hän syntyi Světlán linnassa Itävalta-Unkarissa, mutta pakeni Euroopasta ja asettui vuonna 1940 Torontoon, jossa hänelle opetti pianonsoittoa Alberto Guerrero ja harmoniaa Leo Smith. Säveltäjänä hän oli lähinnä itseoppinut. Jo ennen lähtöään Euroopasta hän oli opiskellut pianonsoittoa Karel Hoffmeisterin ja Julius Isserliksen sekä teoriaa Jaroslav Krickan johdolla. Morawetz oli Kanadan kansalainen vuodesta 1946.
Morawetz opetti musiikin teoriaa ja sävellystä vuosina 1946–1952 Royal Conservatory of Musicissa, sitten vuoteen 1982 Toronton yliopistossa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Thomas Dusatko, Walter Kemp, Muriel Kilby, Larysa Kuzmenko, Edward Laufer, Bruce Mather ja Srul Irving Glick. Hän jatkoi opetustyötään vielä vuosia virallisen eläkkeelle jäämisensä jälkeen. Hän oli myös pianisti ja piti viimeisen konserttinsa 28. maaliskuuta 1992 Torontossa.
Morawetz sävelsi orkesteriteoksia, kuten konserttoja, ja kamarimusiikkia erinäisille kokoonpanoille. Pianon säestämillä yksinlauluilla oli keskeinen osa hänen luovassa työssään.
Oliver Stokowski

Stokowski vuonna 2014.
Oliver Stokowski (8. elokuuta 1962 Kassel, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä, joka tunnetaan ehkä parhaiten rikosylikomisario Paul Zornin roolistaan rikossarjassa Tutkija. Hän voitti pääroolistaan sarjassa vuonna 2001 Saksan televisiopalkinnon. Lisäksi Stokowski on esiintynyt urallaan monissa elokuvissa ja tv-sarjoissa, muun muassa Kettu, Stolberg, Rikospaikalla ja Polizeiruf 110.
Aiheesta muualla

Oliver Stokowski Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Oliver Setzinger

| Oliver Setzinger |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1983 (ikä 41) Horn, Itävalta
Kansalaisuus:   Itävalta
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  Graz 99ers
Sarja:  EBEL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1999–
Aik. seurat:  Ilves (SM-liiga),  Sport (Mestis),  EHC Black Wings Linz (AUT),  Pelicans (SM-liiga),  KalPa (Mestis),  HPK (SM-liiga),  Vienna Capitals (AUT),  Milwaukee Admirals (AHL),  SCL Tigers (SUI) HC Davos (SUI)
NHL-varaus:  76. varaus, 2001 Nashville Predators
Oliver Setzinger (s. 11. heinäkuuta 1983 Horn, Itävalta) on itävaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa tällä hetkellä EBEL-liigan Graz 99ers -joukkueessa. Hänen pelipaikkansa on vasen laitahyökkääjä.
Ura

Setzinger aloitti jääkiekkouransa 8-vuotiaana EC Stadlau Wienin junioreissa. Hän siirtyi jo seuraavaksi vuodeksi toiseen wieniläisseuraan, Wiener EV:hen. 16 -vuotiaana Itävallan juniorimaajoukkueissa pelanneena Setzinger muutti uusien haasteiden perässä Suomeen pelaamaan Tampereen Ilveksessä. Ilveksen aikana hän pelasi pääosin A-junioreissa, mutta pääsi myös näyttämään osaamistaan miesten SM-liigassa, jossa tuli 25 ottelun aikana tehot 1+1.
Vuonna 2000 pelatuissa nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Setzinger valittiin 1. divisioonan parhaaksi hyökkääjäksi. Näiden suoritusten siivittämänä Nashville Predators varasi hänet NHL:ään 2001 kolmannella kierroksella (yhteensä 76. varaus).
Kaudella 2001–2002 Setzinger pelasi Ilveksen lisäksi myös Mestiksen Vaasan Sportissa, jossa hän kokosi mukavat tehot (8 ottelua, 5+2). Vaasan keikan jälkeen Setzinger palasi loppukaudeksi takaisin kotimaahaansa EHC Linziin. Sieltä hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Lahden Pelicansin riveihin. Pelicansissa hän myös aloitti kauden 2003–2004. Pelicans-ajan tehoiksi Setzingeriltä jäi heikossa joukkueessa kohtalaiset 9 maalia ja 18 maaliin johtanutta syöttöä 76 ottelussa. Kyseisellä kaudella (2003–2004) hän pelasi lisäksi KalPassa, joka pelasi tuolloin vielä Mestistä, sekä HPK:ssa, jossa Setzingerille löytyi hyvä rooli myös seuraavalle kaudelle.
HPK-aikana 67 ottelussa pisteet 18+21 rohmunnut Setzinger palasi kotimaansa pääsarjaan Vienna Capitalsiin kahdeksi seuraavaksi kaudeksi, joina hän kokosi käsittämättömiä tehoja (sarjan taso ei tosin ollut aivan Euroopan kärkeä, kuten Suomessa).
Kesällä 2007, varauksesta huolimatta, Setzinger teki Nashvillen kanssa sopimuksen vapaana agenttina (varaus oli ehtinyt raueta kolmessa vuodessa NHL-sääntöjen mukaan). Hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan yhtään NHL-ottelua. Setzinger siirtyi kesken kauden Sveitsiin SCL Tigersiin, josta vaihtoi syksyllä 2009 jälleen kesken kauden saman sarjan HC Davosiin.
Setzinger on edustanut Itävaltaa MM-kisoissa kuudesti, joista viisi kertaa ylimmällä tasolla. Hän on edustanut maataan myös olympiatasolla, Itävallan jääkiekkomaajoukkueen päästyä karsintojen kautta pelaamaan vuoden 2014 talviolympialaisiin.