stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jean Harlow
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jean Harlow Elonetissä.
Jean Harlow Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jean Harlow NNDB:ssä (englanniksi)
Kuvia Jean Harlowista (englanniksi)
Harlowin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jean Harlowin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jean Harlow Classic Movie Favorites.comissa (englanniksi)
Jean Harlow Angel Firessa (englanniksi)
Jean Harlowin muistosivu Find A Gravessa (englanniksi)
Jean Harlow Allmoviessa (englanniksi)
Harlow Leninimportsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef 
Jean Harlow ja Clark Gable elokuvassa Salaperäinen kerho (1931)
Jean Harlow elokuvassa Punatukkainen Lilli (1932)
Paul Bernin väitetty itsemurhaviesti, jossa lukee: ”Rakkaimpani, valitettavasti tämä on ainoa keino hyvittää kauhea vääryys, jonka olen tehnyt sinulle, ja pyyhkiä pois halveksittava nöyryytykseni. Rakastan sinua. Paul. Ymmärräthän, että viimeiltainen oli vain komediaa”
Harlow elokuvassa Päivälliset klo 8 (1933)
Elokuvassa Riffraff (1936)
Jean Harlow elokuvassa Kahdesti vihitty (1936)
Harlow ja Taylor vuonna 1937.
Redgrave

Redgrave on brittiläinen näyttelijäsuku. Suvun jäseniin kuuluvat:
Roy Redgrave (1873–1922),
Naimisissa Daisy Scudamoren kanssa. Lapset:
Sir Michael Redgrave (1908–1985)
Naimisissa Rachel Kempsonin kanssa. Lapset:
Dame Vanessa Redgrave (1937–)
Naimisissa (1962-67) Tony Richardsonin kanssa. Lapset:
Natasha Richardson (1963–2009)
Naimisissa Liam Neesonin kanssa
Joely Richardson (1965–)
Naimisissa Tim Bevanin kanssa
Naimisissa (2006–) Franco Neron kanssa. Lapset:
Carlo Nero (1969–)
Corin Redgrave (1939–2010)
Naimisissa Deirdre Hamilton-Hillin kanssa. Lapset:
Jemma Redgrave (1965–)
Lynn Redgrave (1943–2010)
Naimisissa John Clarkin kanssa
Kirjallisuutta

The House of Redgrave: The Secret Lives of a Theatrical Dynasty.  Tim Adler, Aurum Press Ltd, 2011.  ISBN 1-84513-623-3  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Redgrave Wikimedia Commonsissa
Lynn Redgrave - The Redgraves
Lynn Redgrave - The Redgrave Family Tree
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Familjen Redgrave
Käännös suomeksi
Rocky Marciano

| Rocky Marciano Maailman raskaansarjan maailmanmestari |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Rocco Francis Marchegiano
Syntynyt: 1. syyskuuta 1923 Brockton, Massachusetts
Kuollut: 31. elokuuta 1969 (45 vuotta) Newton, Iowa
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  The Brockton Blockbuster
Pituus:  177,8  cm
Painoluokka:  Raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen, eli nyrkkeilytermein orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  49
Voitot:  49
– tyrmäysvoitot:  43
Tappiot:  0
Ratkaisemattomat:  0
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
Aiheesta muualla
www.rockymarciano.net
Rocky Marciano, oikealta nimeltään Rocco Francis Marchegiano, (1. syyskuuta 1923 Brockton, Massachusetts –  31. elokuuta 1969 Newton, Iowa) oli yhdysvaltalainen raskaansarjan nyrkkeilijä ja ammattilaisten raskaan sarjan maailmanmestari. Marciano oli neljäs voittamattomana mestaruudestaan luopunut raskaansarjan maailmanmestari James J. Jeffriesin, Gene Tunneyn ja Joe Louisin jälkeen, ja painoluokkansa ainoa mestari, joka on lopettanut häviämättä yhtäkään otteluaan.
Marciano oli tyyliltään voimakkaasti hyökkäävä nyrkkeilijä, joka pystyi voimallaan ja kestävyydellään korvaamaan monia puutteitaan. Hän oli vain 179 senttimetriä pitkänä hyvin pieni tavanomaiseksi raskaansarjan nyrkkeilijäksi, ja hänen käsivartensa olivat lyhyet.
Vuonna 2007 ESPN asetti Rocky Marcianon 51. parhaaksi pohjoisamerikkalaiseksi urheilijaksi 1900-luvulla.
Elämä > Varhainen elämä

Amerikanitalialainen Rocco Francis Marchegiano syntyi Brocktonissa, Massachusettsissa 1. syyskuuta 1923 viisilapsisen perheen esikoisena. Muut sisarukset olivat  Alice, Concetta, Elizabeth, Sonny ja Peter. Hänen isänsä Pierino Marchegiano oli suutari, ensimmäisessä maailmansodassa palvellut merijalkaväen veteraani ja kotoisin Abruzzon Ripa Tentinasta. Hänen äitinsä Pasqualina Picciuto taas oli kotoisin San Bartolomeo in Galdosta Campaniasta.
Marciano oli kuolla keuhkokuumeeseen 18-kuukautisena. Nuoruudessaan hän pelasi baseballia ja harrasti kotonaan painonnostoa.
Maaliskuussa 1943 Marciano liittyi Yhdysvaltain armeijaan kahden vuoden palvelukseen. Palvellessaan Massachusettsin Fort Devensissa hän osallistui joukko-osastonsa keskinäisiin nyrkkeilykilpailuihin. Myöhemmin hänet sijoitettiin Swanseaan, Walesiin, jossa hän avusti Englannin kanaalin ylittäviä Normandian huoltoaluksia. Sodan jälkeen hän suoritti palveluksensa loppuun maaliskuussa 1946 Fort Lewisissa, Washingtonissa.
Elämä > Uran alku

Amatööriuransa alussa Marchegianoa valmensi hänen ystävänsä Allie Colombo. Kun Marchegiano eräässä amatööriturnauksessa tyrmäsi neljässä ottelussa kaikki vastustajansa, Colombo otti yhteyttä New Yorkissa majaansa pitäneeseen valmentaja Charley Goldmaniin, toivoen hänen ottavan Marchegianon suojatikseen. Nuori nyrkkeilijä kutsuttiin samoihin aikoihin myös baseball-seura Chicago Cubsien harjoitusleirille, mutta päätti hylätä tarjouksen. Hän kävi amatööriurallaan vain 12 ottelua, joista hävisi neljä.
17. maaliskuuta 1947 Marchegiano aloitti ammattilaisuransa voittamalla Lee Eppersonin kolmannen erän tyrmäyksellä. Hän ansaitsi ottelusta 50 dollaria, mutta jatkoi vielä tavallisia päivätöitään. Ensimmäisen ammattilaisottelunsa jälkeen hän kävi edelleen myös amatööriotteluita. Epperson-ottelun jälkeen Goldman onnistui antamillaan suosituksilla saamaan Marchegianon manageriksi kokeneen Al Weillin, joka työskenteli jo ennestään useiden maailmanmestareiden managerina, muttei ollut vielä löytänyt raskaansarjan mestariaan. Hän tienasi sopimuksen mukaan puolet Marchegianon ansioista.
Ensitöikseen Weill päätti muuttaa nyrkkeilijänsä nimen helpommaksi. Etunimi Rocco muuttui helposti muotoon Rocky, kun taas sukunimeksi olivat ehdolla March ja Mack, ennen kuin eräs ottelukuuluttaja keksi nimen Marciano.
Elämä > Ammattilaisuran alku

Marciano aloitti uransa ammattilaisena totisesti 12. heinäkuuta 1948 Harry Bilzeriania vastaan ja voitti teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Marciano voitti vuonna 1948 yksitoista ottelua, kaikki ennen täyttä aikaa ja peräti kahdeksan ensimmäisessä erässä. Vuonna 1949 hän voitti kolmetoista kamppailua.
Kaikissa 20 ensimmäisessa ammattilaisottelussaan Marciano yhtä pistein saavutettua voittoa lukuun ottamatta tyrmäsi vastustajansa. 26. ottelussaan hän kohtasi ensimmäisen nimekkään vastustajansa, voittamattoman Roland LaStarzan, 24. maaliskuuta 1950 New Yorkin Madison Square Gardenissa ensimmäisessä pääottelussaan. Ottelu oli hyvin tasaväkinen ja sen loppuessa molemmat tuomarit kannattivat eri nyrkkeilijää niukasti voittajaksi. Kehätuomari oli merkinnyt ottelun korteissaan tasapeliksi, mutta hänen antamansa täydentävät pisteet 9–6 nostivat Marcianon kamppailun voittajaksi. Tämän jälkeen Marciano voitti yhdeksän vastustajaa, ennen kuin pääsi jälleen ottelemaan Gardenissa. 12. heinäkuuta 1951 hän kohtasi 23-vuotiaan Rex Laynen, joka oli noussut julkisuuteen voitettuaan Jersey Joe Walcottin. Marciano tyrmäsi Laynen elokuvateattereihin televisioidun ottelun kuudennessa erässä. Hän voitti tämän jälkeen yhden ottelun ennen kohtaamista entisen maailmanmestarin Joe Louisin kanssa, joka oli ollut nuoren Marcianon esikuva. Hän itse ei olisi halunnut käydä kamppailua, joka päättyi kahdeksannessa erässä Marcianon voittoon teknisellä tyrmäyksellä.
Elämä > Maailmanmestaruus ja uran lopettaminen

Louisin jälkeen Marciano ehti voittaa neljä ottelua vuonna 1952 ennen pääsemistään maailmanmestaruusotteluun kokenutta Jersey Joe Walcottia vastaan. Ottelu käytiin Philadelphiassa 23. syyskuuta 1952. Marciano kävi kanveesissa ottelun alussa ja kun ottelu oli edennyt muutamia eriä, alkoivat hänen silmäkulmansa vuotaa verta. Ennen seitsemännen erän alkua Marciano valitti silmiensä olevan tulessa, ja väitti saaneensa niihin jotakin ärsyttävää ainetta. Walcott johti ottelua pistein, ennen kuin 13. erässä Marcianon lyömä isku tyrmäsi hänet. Uusintaottelu Marcianon ja Walcottin välillä käytiin 15. toukokuuta 1953, jolloin Marciano voitti hänet jo ensimmäisessä erässä tyrmäyksellä. Kohtaamisistaan Walcottin kanssa hän tienasi yhteensä 260 000 dollaria.
Marciano puolusti mestaruuttaan toisen kerran Roland LaStarzaa vastaan, jonka hän oli aiemmin vuonna 1950 voittanut niukasti pistein. Hallitseva mestari lähti 24. syyskuuta 1953 New Yorkin Yankee Stadiumilla käytyyn otteluun ennakkosuosikkina kertoimin 4–1. LaStarza johti ottelua ensimmäisten kuuden erän ajan, jonka jälkeen Marciano pääsi kamppailuun mukaan. Ottelu päättyi Marcianon voittoon teknisellä tyrmäyksellä, kun kehätuomari keskeytti ottelun 11. erässä. Jotkut arvostelijat kutsuivat kamppailua ”hidastetuksi murhaksi”, ja se päätti LaStarzan ammattilaisuran. Kamppailu valittiin Ring Magazinen Vuoden nyrkkeilyotteluksi. 17. kesäkuuta 1954 Marciano puolusti mestaruuttaan kolmatta kertaa haastajanaan entinen maailmanmestari Ezzard Charles. Hän oli ainoa Marcianon haastajista, joka kesti täyden ottelun ja hävisi pistein 15-eräisen ottelun jälkeen. Uusintaottelu käytiin 17. syyskuuta 1954 samassa paikassa, jolloin Marcianon nenä aukesi ja alkoi vuotaa verta niin, että jopa ottelun keskeyttäminen olisi ollut mahdollista. Maailmanmestari kaatoi Charlesin ottelun aikana kahdesti kanveesiin ennen tyrmäystä kahdeksannessa erässä. Tämäkin kamppailu valittiin Ring Magazinen Vuoden nyrkkeilyotteluksi. Seuraavan kerran Marciano puolusti titteliään San Franciscossa Kezar Stadiumilla 16. toukokuuta 1955 menestyksekkäästi britannialaista Don Cockellia vastaan ja voitti hänet teknisellä tyrmäyksellä yhdeksännessä erässä. 21. syyskuuta 1955 New Yorkin Yankee Stadiumilla Marciano puolusti mestaruuttaan kuudetta ja viimeistä kertaa Archie Moorea vastaan. Hän tienasi ottelusta uransa suurimman palkkion 328 374 dollaria ja televisio-oikeuksista 140 000. Mooresta tuli jo ottelun alussa toinen nyrkkeilijä, joka koskaan löi Marcianon kanveesiin. Haastaja hallitsi ottelun alkupuolta, kunnes kuudennessa erässä verta vuotava Marciano kaatoi Mooren ensimmäisen kerran kanveesiin. Ottelu päättyi Marcianon voittoon yhdeksännessä erässä tyrmäyksellä.
27. huhtikuuta 1956 Marciano ilmoitti yllättäen lopettavansa uransa voittamattomana maailmanmestarina. Kaikkiaan Marciano otteli ammattilaisena 49 ottelua, joista voitti kaikki. Voitoista 43 tuli tyrmäyksellä. Hän tienasi uransa aikana 1 460 488 dollaria.
Elämä > Uran jälkeen

Uransa jälkeen hän suostui vielä palaamaan kehään näyteltyyn otteluun hänen ja toisen voittamattoman raskaansarjan maailmanmestarin, Muhammad Alin, kanssa. Ottelun promoottorina toimi Murry Woroner, joka oli aiemminkin ”juontanut” tietokoneen suunnittelemia nyrkkeilyotteluita tunnetussa radio-ohjelmassaan. Ottelua kutsuttiin nimellä The Super Fight. Sadat urheilutoimittajat ja entiset nyrkkeilijät antoivat ottelua varten tiedot kummankin nyrkkeilijän ominaisuuksista, kuten nopeudesta ja voimasta. Tiedot syötettiin tietokoneeseen ja kone laski mallin siitä, miten ottelu olisi voinut edetä.
Woroner oli luonut idean radiota varten, mutta hän päätti kehittää sitä nyt pidemmälle ja tehdä ottelusta elokuvan. Ali ja Marciano sparrasivat toisiaan vastaan kehässä ja esittivät kaikki mahdolliset iskut ja sarjat; myös kaikki mahdolliset ratkaisut (tyrmäys, tekninen tyrmäys, pisteet ja tasapeli) kuvattiin. Marciano kuoli ennen elokuvan ensi-iltaa, joka oli 20. tammikuuta 1970 Yhdysvalloissa 850 elokuvateatterissa. Tietokoneen suunnitteleman ottelun kulku pidettiin suurena salaisuutena ennen elokuvan ensi-iltaa. Yhdysvalloissa saatujen tulosten perusteella Marciano sai Alista tyrmäysvoiton 13. erässä Alin käytyä kanveesissa sitä ennen kolme kertaa, mutta eurooppalaisessa versiossa Ali voitti.
Rocky Marciano kuoli 31. elokuuta 1969 lentokoneonnettomuudessa ollessaan matkalla Iowaan. Huonossa säässä lentänyt Cessna 172 -kone törmäsi laskeutuessaan puuhun ja kaikki mukana olleet kuolivat. Marciano olisi täyttänyt 46 vuotta seuraavana päivänä.
Nyrkkeilytyyli

Marciano ei välittänyt nyrkkeilytekniikastaan, vaan luotti otteluiden ratkaisuissa paljolti iskuvoimaansa. Hänen lyömistään iskuista suurin osa meni vastustajan ohi, mutta tyrmäämiseen hän tarvitsi usein vain muutaman hyvän osuman. Marciano oli raskaansarjan nyrkkeilijäksi pienikokoinen: hän oli vain 179 senttimetriä pitkä ja painoi n. 83 kiloa. Lisäksi hänen nyrkkinsä ympärysmitta oli vain 29 senttimetriä (myöhemmän maailmanmestarin Sonny Listonin nyrkin ympärysmitta oli 38 senttiä). Lyhyiden käsiensä vuoksi hän ei voinut lyödä jabia, joten valmentaja Charley Goldman ohjeisti Marcianoa painostamaan ja pyrkimään vastustajansa läheisyyteen. Jatkuvan painostamisen mahdollisti Marcianon korkea iskunkestävyys, jonka ansiosta hän kävi uransa aikana vain kahdesti kanveesissa otteluissaan Jersey Joe Walcottia ja Archie Moorea vastaan.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Ammattilaisottelujen tilastot BoxRec-tietokannassa
Rocky Marciano IBHOF:n sivuilla
Ammattinyrkkeily.net: Rocky Marciano (Arkistoitu – Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jersey Joe Walcott | Nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari 1952 – 1956 | Seuraaja: Floyd Patterson |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Kroatia  Puola 
Muut:  NARA  SNAC
Juha Björninen

Juha Pauli Björninen (s. 16. tammikuuta 1954 Karhula) on suomalainen tuottaja ja kitaristi. Hän on työskennellyt useiden artistien kanssa, joiden joukossa ovat muun muassa Kirka, Laura Voutilainen, Jari Sillanpää ja Bablo, sekä soittanut muun muassa Jukka Gustavsonin, Piirpauken, Vesa-Matti Loirin ja Pekka Pohjola Groupin kanssa. Levytyksiä hän on tehnyt vuodesta 1971 alkaen. Björninen on tehnyt pitkään yhteistyötä Kassu Halosen kanssa ja toiminut studiokitaristina vuodesta 1975 lähtien. Hän on yksi Suomen eniten levyttäneistä muusikoista, joka on Gramexin tilastojen mukaan mukana 4 254:llä suomalaisella levytyksellä (2008). Luku ei todennäköisesti sisällä kaikkia pienten levy-yhtiöiden julkaisuja.
Björninen teki oman yhtyeensä Björninen Bandin kanssa studioalbumin Space Traveller Lost, joka ilmestyi vuonna 1985.
Björninen perusti vuonna 1995 Hip-O-Deli Oy -nimisen levyjen tuotantoyhtiön. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke 2015. Vuonna 2018 Björninen soittaa viidessä eri yhtyeessä, joista kolme on Kotkassa. Yksi näistä yhtyeistä on etnojazzia soittava Tuigu.
Aiheesta muualla

Landolan artisteja (Arkistoitu – Internet Archive)
Juha Björninen Elonetissä.
Juha Björninen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Juha Björninen – laulavuus ja lämpö ovat lead-hommissa A ja O Riffi.fi
Juha Björnisen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Kimmo (televisiosarja)

| Kimmo |
| --- | --- |
 Sarjan alkutunnus
Tyyli:  draama komedia
Kestoaika:  noin 25 min
Pääosissa:   Jussi Vatanen  Pamela Tola  Malla Malmivaara  Mikko Leppilampi  Kari Hietalahti  Tommi Liski 
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  6. syyskuuta 2012 –  23. helmikuuta 2017
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  45
Ikäraja:  
Sisältömerkintä:   / 
Tuotanto
Tuottaja(t):   Olli Haikka (Kausi 1)  Jarkko Hentula (Kaudet 1–2)  Noora Haatainen (Kausi 3)  Marika Kecskeméti (Yle, kausi 1)  Anita Kurvinen (Yle, kaudet 2–3) 
Vastaava(t) tuottaja(t):   Olli Haikka  Jarkko Hentula  Milla Bruneau  Petja Peltomaa 
Linjatuottaja:   Maria Kangas (Kausi 1)  Noora Haatainen (Kausi 2) 
Ohjaaja(t):  Teppo Airaksinen
Käsikirjoittaja(t):   Tommi Liski (Kaudet 1–3)  Petja Peltomaa (Kausi 1)  Jaakko Kaján (Kausi 2)  Outi Keskevaari (Kausi 2)  Niklas Lindgren (Kausi 3)  Melli Maikkula (Kausi 3)  John Lundsten (Kausi 3)  Jaakko Kaján (Kausi 3) 
Leikkaaja(t):   Jyrki Levä (Kausi 1)  Jussi Rautaniemi (Kaudet 2–3)  Dimitri Okulov (Kausi 3) 
Lavastaja(t):   Vilja Katramo (Kausi 1)  Okku Rahikainen (Kausi 1)  Tytti Tiri (Kaudet 1–2)  Sasu Joutsi (Kausi 3) 
Kuvaaja(t):   Teppo Högman (Kaudet 1–2)  Aarne Tapola (Kausi 3) 
Tuotantoyhtiö(t):  Yellow Film & TV
Palkinnot
Voitetut:  Kultainen Venla Vuoden käsikirjoittaja 2012 Kultainen Venla TV-vuoden Valopilkku 2012 Kultainen Venla Paras miesnäyttelijä 2014
Ehdokkuudet:  Kultainen Venla Paras miesnäyttelijä 2012 Kultainen Venla Paras ohjaus 2012 Kultainen Venla Paras komedia- ja sketsiohjelma 2012 Kultainen Venla Paras TV-ohjelma 2012 Kultainen Venla Paras TV-ohjelma 2014 Kultainen Venla Paras komedia- ja sketsiohjelma 2016 Kultainen Venla Paras miesnäyttelijä 2016
Aiheesta muualla
IMDb 
Ensimmäisen tuotantokauden pääroolien esittäjät: Kari Hietalahti, Kari Ketonen, Pamela Tola, Jussi Vatanen, Mikko Leppilampi, Niina Lahtinen, Timo Lavikainen, Tommi Liski.
Kimmo on Teppo Airaksisen ohjaama komediasarja, jota on esitetty kolme tuotantokautta vuosina 2012–2017. Sarjan pääosissa näyttelevät Jussi Vatanen, Malla Malmivaara, Kari Hietalahti, Tommi Liski ja Mikko Leppilampi.
Sarja on palkittu kahdella Kultaisella Venlalla vuonna 2013, kun TV-maailma valitsi sen TV-vuoden 2012 valopilkuksi ja sarjan käsikirjoittajat Tommi Liski ja Petja Peltomaa palkittiin vuoden parhaasta käsikirjoituksesta. Sarja oli ehdolla myös kategorioissa paras miesnäyttelijä (Kimmoa näytellyt Jussi Vatanen), paras ohjaus (Teppo Airaksinen) ja paras komedia- ja sketsiohjelma. Se oli ehdolla myös yleisöäänestyksessä vuoden parhaaksi TV-ohjelmaksi. Toisen tuotantokauden myötä Jussi Vatanen valittiin vuoden 2014 parhaaksi miesnäyttelijäksi.
Juoni

Sarja kertoo työtä vieroksuvasta Kimmo Hietalasta (Jussi Vatanen), joka ensimmäisellä kaudella joutuu työvoimatoimiston painostamana ottamaan vastaan työn Julkkis-lehden puhelinmyyjänä. Samaan aikaan työssä aloittaa myös ylemmästä keskiluokasta tuleva perheenäiti Ulla Sjölund (Pamela Tola), joka on tullut hakemaan vaihtelua tylsään avioelämäänsä. Kimmo tutustuu uudessa työssään myös omalaatuiseen kanssamyyjään "Steffe" Stenforsiin (Tommi Liski) sekä suulaaseen esimieheen Jyrki Nissiseen (Kari Hietalahti). Sarjassa nähdään myös Kimmon paras ystävä Lars "Rönni" Röhn (Mikko Leppilampi) sekä aviopari Maiju ja Kaitsu (Niina Lahtinen ja Timo Lavikainen), jotka tekevät työkseen aikuisviihdettä.
Toinen kausi alkaa kaksi vuotta ensimmäisen kauden tapahtumien jälkeen. Kauden alussa Kimmo työskentelee automyyjänä, mutta vaihtaa työnsä pian Nissisen perustamaan uuteen Green Dream-yritykseen feissariksi.
Kolmannen kauden alussa Nissinen ja Stenfors ovat saaneet juonnettavakseen oman talk show’n televisioon, mutta ohjelman teko vaihtuu kauden edetessä Nissisen presidentinvaalikampanjaan.
Hahmot

Kimmo Ilmari Hietala (Jussi Vatanen) on sarjan päähenkilö. Huoleton, työtä vieroksuva 30-vuotias poikamies Kimmo pakotetaan työvoimatoimiston ansiosta Julkkis-lehden puhelinmyyntiin, jossa tapaa mm. tulevan naisystävänsä Ullan.
Ulla Sjölund (Pamela Tola, Malla Malmivaara) on Ramin ex-vaimo ja heidän lastensa Maxin ja Oliverin äiti. Päätyy samaan puhelinmyyntityöhön Kimmon kanssa, jossa he rakastuvat.
Jyrki Nissinen (Kari Hietalahti) on Julkkis-lehtitilauksia puhelinsoittojen kautta myyvän Callcenterin, ja myöhemmin itse perustamansa hyväntekeväisyysyhtiö Green Dreamin, johtaja. Ylioptimistinen, sarkastinen, ronskisti kiroileva ja kaikkeen helposti ärsyyntyvä Nissinen ystävystyy pian alaistensa kanssa. Hän käy tuon tuosta sanaharkkaa eritoten Stenforsin kanssa, jota Nissinen pitää erittäin typeränä. On myös ollut presidenttiehdokas sekä juontanut Stenforsin kanssa omaa talk show'ta nimeltä HPPH. Tällä on tytär, Diana, jolle tämä ei koskaan ole antanut tarpeeksi aikaansa.
Stenfors, useimmiten Steffe (Tommi Liski) on porukan omalaatuinen jäsen. Stenforsin etunimeä ei mainita kertaakaan sarjan aikana. Stenfors uskoo salaliittoteorioihin, omaa erikoisia mielenkiinnon kohteita ja tietää paljon turhaa nippelitietoa. Käy paljon sanaharkkaa Nissisen kanssa, usein peitoten tämän. Nissinen joutuu mm. maksamaan Stenforsille rojalteja, mikäli hän mainitsee tämän nimen epäkunnioittavaan sävyyn.
Lars Kristian Röhn, useimmiten Rönni (Mikko Leppilampi) on Kimmon paras ystävä ja sarjan alussa myös vuokraisäntä. Rönni on lähes jatkuvasti ongelmissa mm. virkavallan ja rikollisten parissa. Puhuu hyvin matalalla ja käheällä äänellä.
Rami Sjölund (Kari Ketonen) on Ullan ex-aviomies. Tämä ottaa elämänsä turhankin vakavasti eikä osaa juurikaan pitää puoliaan, ja jonka Ulla mieltää tylsäksi Kimmoon nähden. Käyttäytyy toisinaan hyvin lapsellisesti mustasukkaisuudestaan johtuen. Erottuaan Ullasta Rami alkaa tapailla Birgittaa.
Kaitsu Pasanen (Timo Lavikainen) on Kimmon hyvä ystävä. Aikuisviihdealalla yhdessä vaimonsa Maijun kanssa.
Maiju Pasanen (Niina Lahtinen) on Kimmon hyvä ystävä. Aikuisviihdealalla yhdessä miehensä Kaitsun kanssa. Haaveilee lapsista.
Irina (Iina Kuustonen) on Kaitsun serkku. Tapaili Kimmoa hetken aikaa, kunnes Irina paljastui psykopaatiksi. Toisinaan tapailee Rönniä ja oli jonkin aikaa jopa naimisissa tämän kanssa.
Birgitta Törnqvist (Helena Rängman) on Kimmon ex-avovaimo. Birgitta tulee varakkaasta suomenruotsalaisesta perheestä. Alkoi Kimmosta erottuaan seurustella Ramin kanssa.
Piia Anttila (Anna-Elisa Hannula) on Classic Audio -nimisen elektroniikkaliikkeen omistaja, joka ystävystyy Kimmon kanssa. Suhtautuu Kimmoa myönteisemmin Stenforsin salaliittoteorioihn ja Rönnin tempauksiin. Hän menee sarjan edetessä kihloihin Stenforsin kanssa.
Riku Järvinen (Miika Laakso) on Nissisen kampanjapäällikkö, joka työskenteli aiemmin Ullan kanssa Martti Kankaan vaalikampanjassa. Nissinen pitää Rikua yhtä typeränä kuin Stenforsia.
Ensimmäinen tuotantokausi

Sarjan 16-osainen ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yle TV2:lla torstaisin 6. syyskuuta – 20. joulukuuta 2012.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin DVD:llä 19. kesäkuuta 2013. DVD sisältää kaikkien 16 jakson lisäksi sarjan trailerin sekä näyttelijöiden ja tekijöiden haastatteluja.
Ensimmäinen tuotantokausi > Jaksot

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Haloo ja halleluja | 26. elokuuta 2012 (ennakko) 6. syyskuuta 2012 |   |
| 2. | Lapsenvahti | 13. syyskuuta 2012 |   |
| 3. | Korkeakulttuuria | 20. syyskuuta 2012 |   |
| 4. | Lopputili | 27. syyskuuta 2012 |    |
| 5. | Hautajaiset | 4. lokakuuta 2012 |    |
| 6. | Sokkotreffit | 11. lokakuuta 2012 |   |
| 7. | Latinolanne | 18. lokakuuta 2012 |   |
| 8. | Eka kerta | 25. lokakuuta 2012 |    |
| 9. | Homohäät | 1. marraskuuta 2012 |    |
| 10. | Diana | 8. marraskuuta 2012 |    |
| 11. | Lions Club | 15. marraskuuta 2012 |   |
| 12. | Kilpakosijat | 22. marraskuuta 2012 |    |
| 13. | Kaksintaistelu | 29. marraskuuta 2012 |   |
| 14. | Ryhmäterapiaa | 6. joulukuuta 2012 |   |
| 15. | Kliimaksi | 13. joulukuuta 2012 |   |
| 16. | Yhtä vuoristorataa | 20. joulukuuta 2012 |   |
Toinen tuotantokausi

Kauden jaksot julkaistiin Yle Areenassa ennakkoon kaksi päivää ennen niiden esittämistä televisiossa. 13-osaisen toisen kauden esittäminen alkoi 6. marraskuuta 2014.
Kausi julkaistiin DVD:llä 11. marraskuuta 2015.
Toinen tuotantokausi > Jaksot

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Kimppahali | 6. marraskuuta 2014 |   |
| 2. | Kihlajaiset | 13. marraskuuta 2014 |   |
| 3. | Superpuuma | 20. marraskuuta 2014 |   |
| 4. | Bileet | 27. marraskuuta 2014 |   |
| 5. | Pandora | 4. joulukuuta 2014 |   |
| 6. | Totuus | 11. joulukuuta 2014 |  |
| 7. | Asuntokupla | 18. joulukuuta 2014 |  |
| 8. | Kotikäynti | 25. joulukuuta  2014 |  |
| 9. | Kyttäyskeikka | 1. tammikuuta 2015 |  |
| 10. | Hobitti | 8. tammikuuta 2015 |   |
| 11. | Risteily | 15. tammikuuta 2015 |   |
| 12. | Ensi-ilta | 22. tammikuuta 2015 |    |
| 13. | Tempaus | 29. tammikuuta 2015 |   |