stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lukas Greiderer

| Lukas Greiderer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1993 (ikä 31)
Uran tiedot
Seura:   HSV Absam Bergisel
Laji:  yhdistetty 
Maailmancup
Kaudet:  2013-
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  3
 Tietolaatikko päivitetty 7. helmikuuta 2021 
| Mitalit> Maa:   Itävalta.Yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Yhdistetty. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Peking 2022 | normaalimäki + 10 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oberstdorf 2021 | parisprintti |  |
|  Pronssia | Oberstdorf 2021 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Planica 2023 | joukkuekilpailu |  |
Lukas Greiderer (s. 8. heinäkuuta 1993) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä, olympiamitalisti sekä parisprintin maailmanmestari. Seuratasolla Greiderer edustaa HSV Absam Bergiseliä.
Greiderer sijoittui Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 normaalimäen Gundersen-kilpailussa kahdeksanneksi ja suurmäessä 13:nneksi. Joukkuekilpailussa hän saavutti pronssia. Parisprintissä hän voitti maailmanmestaruuden Johannes Lamparterin kanssa. Pekingin olympialaisissa 2022 Greiderer saavutti pronssia normaalimäen Gundersen-kilpailussa ja oli suurmäen vastaavassa kilpailussa viides. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa ja sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa 15:nneksi.
Greiderer debytoi yhdistetyn maailmancupissa tammikuussa 2013 Seefeldin normaalimäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa ja sijoittui sijalle 42. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Tšaikovskin kilpailussa tammikuussa 2014 11. sijallaan. Ensimmäistä kertaa kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui Hakubassa helmikuussa 2018 oltuaan kuudes. Kuukautta myöhemmin hän sijoittui Lahdessa kahdeksanneksi. Hän sijoittui viidenneksi kauden 2017–2018 viimeisessä osakilpailussa Schonachissa. Kaudella 2018–2019 hän saavutti samassa paikassa ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa oltuaan toinen. Joulukuussa 2020 hän sijoittui Ramsaun ensimmäisessä kilpailussa kolmanneksi. Helmikuussa 2021 hän sijoittui kolmanneksi Klingentahlin toisessa kilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs.
Continental Cupissa Greiderer on voittanut kolme osakilpailua: Rukalla maaliskuussa 2015, Planicassa helmikuussa 2016 ja Rukalla tammikuussa 2017. Hän voitti Continental Cupin kokonaiskilpailun kaudella 2014–2015 sekä oli kolmas kausilla 2013–2014 ja 2015–2016.
Lukas Foss

Lukas Foss
Lukas Foss, alkuperäinen nimi Lukas Fuchs (15. elokuuta 1922 – 1. helmikuuta 2009) oli saksalais-yhdysvaltalainen nykysäveltäjä. Hän syntyi Berliinissä mutta asui vuodesta 1937 Yhdysvalloissa.
Foss sai opetusta muiden muassa Lazare Lévyltä, Sergei Koussevitzkyltä ja Paul Hindemithiltä. Hänet nimitettiin vuonna 1953 Kalifornian yliopiston (Los Angeles) musiikinprofessoriksi. Vuodesta 1991 hän oli professori Bostonin yliopistossa. Hänen tunnettuihin oppilaisiinsa lukeutui edesmennyt säveltäjä Claire Polin.
Fossin varhaiset teokset ovat tyyliltään uusklassistisia, mutta tuoreemmassa tuotannossaan hän hyödynsi useita tyylejä. Hän sävelsi muun muassa konserttoja ja elegian Anne Frankille. Hän oli vuodesta 1962 American Academy of Arts and Lettersin jäsen.
Lukas Foss kuuluu yhdessä Arthur Bergerin, Irving Finen, Alexei Haieffin, Harold Shaperon ja Claudio Spiesin kanssa niin kutsuttuun Bostonin koulukuntaan.
Marta Cartabia

Marta Cartabia
Marta Cartabia (s. 1963 San Giorgio su Legnano) on italialainen juristi ja Italian nykyinen oikeusministeri Mario Draghin hallituksessa helmikuusta 2021.
Cartabia on valtiosääntöoikeuden professori. Hänet nimitettiin Italian perustuslakituomioistuimen tuomariksi vuonna 2011. Vuosina 2019–2020 Cartabia toimi perustuslakituomioistuimen presidenttinä. Hän oli ensimmäinen nainen tässä tehtävässä.
Marta Cartabia on suorittanut oikeustieteellisen tutkinnon vuonna 1987 Milanon yliopistossa. Oikeustieteen tohtoriksi hän valmistui Firenzen Euroopan yliopistoinstituutista vuonna 1993.
Marlon Tapales

| Marlon Tapales Kääpiösarjan maailmanmestari |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. marraskuuta 1992 (ikä 31) Lanao del Norte
Kansalaisuus:   Filippiinit
Nyrkkeilijä
Pituus:  163  cm
Paino:  55 kg
Painoluokka:  kääpiösarja
Kätisyys:  vasenkätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  31
Voitot:  29
– tyrmäysvoitot:  12
Tappiot:  2
Ratkaisemattomat:  0
Marlon Tapales (s.23. marraskuuta 1992 Lanao del Norte)  on Filippiiniläinen kääpiösarjan nyrkkeilijä ja hallitseva WBO-liiton maailmanmestari.
Ammattiura

Tapales aloitti ammattinyrkkeilyn vuonna 2008. ensimmäisen tappionsa Tapales kärsi vuonna 2009 myös filippiiniläiselle Brix Raylle. Vuonna 2013 ylemmässä kärpässarjassa otellut Tapales hävisi David Sánchezille kaksitoistaeräisen ottelun hajaäänituomiolla. Tapalesin taustajoukot kutsuivat tulosta ryöstöksi. Vuonna 2016 Tapales nousi WBO-liiton kääpiösarjan mestariksi tyrmäämällä 11. erässä Pungluang Sor Singyun.
Luettelo vuoden 1965 miehittämättömistä avaruuslennoista
Epäonnistuneet laukaisut

12.2.65, Kosmos (54a) (DS-P1-Yu #2),  Kosmos, Kapustin Jar
20.2.65, Kosmos (54b) (DS-A1 #(6)), Kosmos, Kapustin Jar
3.3.65, Surveyor-SD 1, Atlas-LV3C Centaur-C, Cape Canaveral
28.5.65, OV1 3, Atlas-D OV1, Vandenberg
2.9.65 Star-Rad 2 (OPS 3373, FTV 1602), Thor-DM21 Agena-D, Vandenberg
25.9.1965, OSO C, Delta-C, Cape Canaveral
15.10.65 LCS 2 ja OV2 1, Titan-3C, Cape Canaveral
25.10.65, GATV 6 (TDA 2), Atlas-SLV3 Agena-D, Cape Canaveral
10.4.65 Luna (5d) (E-6 #7) Molnija-L, Baikonur
28.12.65 Kosmos (104) (DS-K-40 #1), Kosmos, Kapustin Jar
Aiheesta muualla

Güntherin avaruussivun Chronology-kohdasta laukaisujen historia (päälähde)
Kanadalainen avaruushistoriasivusto (toinen päälähde)
Russian Space Web
Jonathan McDowellin avaruussivusto
NASA Jet Propulsion Laboratoryn avaruuslennot
Miehittämättömien lentojen englanninkielinen keskustelusivu
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Vuosi 1964 | Miehittämätön avaruustoiminta | Seuraaja: Vuosi 1966 |
Marie Serneholt

| Marie Serneholt |
| --- | --- |
 Marie Serneholt Guldbagge-gaalassa vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1983 (ikä 41)
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Aktiivisena:  1998–
Tyylilajit:  europop, pop
Levy-yhtiöt:  Sony BMG, Planet Six
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Marie Serneholt esiintymässä vuonna 2006.
Marie Eleonor Serneholt (s. 11. heinäkuuta 1983 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen A*Teens-yhtyeestä tunnettu laulaja, joka on sittemmin tehnyt myös soolouraa.
Serneholt syntyi Tukholmassa. Hänen uransa alkoi vuonna 1998, kun A*Teens perustettiin. Serneholt oli yhtyeen neljästä laulajasta vanhin.
A*Teensin hajottua vuonna 2004 huhuttiin, että Serneholt lähtisi yhtyeen jäsenistä ensimmäisenä soolouralle. Hän piti kuitenkin tauon musiikinteosta, kun taas Dhani Lennevald julkaisi soolodebyyttisinglensä jo vuoden 2004 lopulla. Serneholt työskenteli muun muassa kosmetiikkamallina Maybellinella[lähde? ] ja toimi ääninäyttelijänä elokuvien Robots ja Riemukupla: Tankki täynnä ruotsinkielisissä dubbauksissa.
Vuonna 2006 Serneholt palasi musiikin pariin. Hänen esikoisalbuminsa Enjoy the Ride ilmestyi 22. helmikuuta 2006. Sitä edelsi kuukautta aiemmin ilmestynyt ”That’s The Way My Heart Goes” -single, jonka on kirjoittanut Jörgen Elofsson.
Diskografia > Musiikkivideot

That's the Way My Heart Goes
I Need a House
Oxygen (video ei ollut Suomen levityksessä)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marie Serneholt Wikimedia Commonsissa
Martti Ahtisaaren koulu

Martti Ahtisaaren koulua Kuopion Lehtoniemessä.
Martti Ahtisaaren koulu on Kuopion Saaristokaupungissa syksyllä 2011 toimintansa aloittanut alakoulu. Koulu on nimetty presidentti Martti Ahtisaaren mukaan. Koulun rehtori on Titta Kaukonen.
1–6-luokkien lisäksi koulussa on kaksi esikouluryhmää ja kolme erityisopetusryhmää sekä iltapäiväkerhoryhmiä. Koulussa on tilat myös kouluterveydenhoidolle ja neuvolalle.
Koulun toiminnassa tuodaan esiin Ahtisaaren elämäntyötä. Presidentti Ahtisaarelle omistetut koulut on myös Sudanissa ja Namibiassa.
Koulun on rakentanut Lemminkäinen-yhtiö, joka sopimuksen mukaan hoitaa ja ylläpitää rakennusta 25 vuoden ajan.
Aiheesta muualla

Martti Ahtisaaren koulun sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Koulu rakentajan Lemminkäisen sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Martti Ahvenainen

Martti Ahvenainen (s. 31. maaliskuuta 1941) on suomalainen pastori, tietokirjailija ja helluntaisaarnaaja, joka on kirjoittanut useita tietokirjoja. Niissä hän on käsitellyt  muun ohessa islamia kristillisestä näkökulmasta. Kirja Kristinusko ja islam on kirjoitettu ajatellen lähetystyötä muslimien keskuudessa.
Kirjoja

Ahvenainen, Martti: Islam Raamatun valossa.  Aikamedia, 2014.  ISBN 978-952-252-045-6.
Ahvenainen, Martti: Uusi ihminen Kristuksessa.  Aikamedia, 2016.  ISBN 978-952-252-241-2.
Ahvenainen, Martti: Kristinusko ja islam.  Aikamedia, 2017.  ISBN 978-952-252-333-4.
Ahvenainen, Martti: Ihmiskunnan tulevaisuus Raamatun valossa.  Kristillinen kirja- ja musiikkikustannus, 2018.  ISBN 978-952-705-893-0.
Ahvenainen, Martti: Terve kristillinen usko.  Kristillinen kirja- ja musiikkikustannus, 2019.  ISBN 978-952-729-713-1.
Ahvenainen, Martti: Islamin haaste.  Perussanoma, 2021.  ISBN 978-951-888-914-7.
Ahvenainen, Martti: Ettei kukaan eksyisi. Kirja valheen kaikesta voimasta.  TV7 Kustannus, 2022.  ISBN 978-952-751-701-7.
Ahvenainen, Martti: Tule Pyhä Henki.  Perussanoma, 2022.  ISBN 978-951-888-936-9.
Ahvenainen, Martti: Mitä kuoleman jälkeen.  TV7 Kustannus, 2023.  ISBN 978-952-7517-12-3.
Luettelo vuoden 1963 miehittämättömistä avaruuslennoista

Vuoden 1963 miehittämättömät avaruuslennot muodostuivat 68 onnistuneesta satelliitin laukaisusta ja 27 epäonnistumisesta. Kantorakettien luotettavuus nousi tänä vuonna siedettävälle tasolle.
Epäonnistuneet laukaisut

Epäonnistuneet 27 laukaisua koostuivat 17 Yhdysvaltain (15 sotilaallista) avaruusaluksesta ja 10 Neuvostoliiton aluksesta (5 sotilaallista):
4. tammikuuta 1963, Luna-kuuluotain , Neuvostoliitto, alus jäi matalalle radalle, josta putosi ilmakehään vuorokauden sisällä
7.1.1963, Discoverer 58 eli KH-4-vakoilusatelliitti, NRO, Yhdysvallat
3.2.1963, Luna-kuuluotain, Neuvostoliitto
14.2.1963, Syncom 1, GEO-radan tietoliikennesatelliitti, NASA. Satelliitti ei toiminut kiertoradalla.
28.2.1963, Discoverer 59 eli KH-4-vakoilusatelliitti, NRO, Yhdysvallat
18.3.1963, Lanyard-8001 / KH-6 1 vakoilusatelliitti, NRO, Yhdysvallat
18.3.1962, Hitchhiker / P-11 1 ELINT-vakoilusatelliitti, NRO, Yhdysvallat
2.4.1963, Luna 4-kuuluotain, Neuvostoliitto
5.4.1963, Transit 5A2, paikannussatelliitti, Yhdysvaltain laivasto
6.4.1963, Kosmos (DS-P1 2), teknologiakoe, Neuvostoliiton puolustusministeriö
26.4.1963, Discoverer 61 / KH-4, vakoilusatelliitti, NRO, Yhdysvallat
28.5.1963, Lanyard 8002 / KH-6 2, vakoilusatelliitti, NRO, Yhdysvallat
1.6.1963, Kosmos (DS-MT 1), 1. astronomiasatelliitti (kosmiset säteet). Neuvostoliitto
13.6.1963, Midas 8, ennakkovaroitussatelliitti, Yhdysvaltain puolustusministeriö
13.6.1963, TRS 7 / ERS 7, teknologinen koe. Yhdysvaltain puolustusministeriö
13.6.1963, TRS 8, teknologinen koe, Yhdysvaltain puolustusministeriö
28.6.1963, GRS teknologinen koe (avaruudessa oleva kaasu), Yhdysvaltain ilmavoimat
10.7.1963, Kosmos (Zenit-2 12), vakoilusatelliitti, Neuvostoliiton puolustusministeriö
19.7.1963, TRS 10 / ERS 10, teknologinen koe, Yhdysvaltain ilmavoimat
22.8.1963, Kosmos (DS-A1 3), teknologinen koe (kosmisten säteiden ja muun säteilyn mittaus), Neuvostoliiton puolustusministeriö
23.9.1963, Discoverer 67 / KH-4A-vakoilusatelliitti, NRO, Yhdysvallat
24.10.1963, Kosmos (DS-A1 4), teknologiakoe (kosminen säteily ja muita säteilymittauksia), Neuvostoliiton puolustusministeriö
9.11.1963, Discoverer 69 / KH-4, vakoilusatelliitti, NRO, Yhdysvallat
11.11.1963, Kosmos 21 (3MV-1 1)-venusluotain, Neuvostoliitto
27.11.1963, Explorer 18 / IMP A-tiedeluotain (syvän avaruuden säteilymittaus), NASA
27.11.1963, Discoverer 70 / KH-4- vakoilusatelliitti, NRO - Yhdysvallat
28.11.1963, Kosmos (Zenit-2 14)-vakoilusatelliitti, Neuvostoliiton puolustusministeriö
Aiheesta muualla

Güntherin avaruussivun Chronology-kohdasta laukaisujen historia (päälähde)
Kanadalainen avaruushistoriasivusto (toinen päälähde)
Russian Space Web
Jonathan McDowellin avaruussivusto
NASA Jet Propulsion Laboratoryn avaruuslennot
Miehittämättömien lentojen englanninkielinen keskustelusivu
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Vuosi 1962 | Miehittämätön avaruustoiminta | Seuraaja: Vuosi 1964 |
M/S MN Eider

| M/S MN Eider |
| --- | --- |

Tyyppi:  Rahtilaiva
Lippuvaltio:  Ranska
Kotipaikka:  Marseille
IMO-numero:  8801917
MMSI-numero:  635243000
Tunnuskirjaimet:  FMDH
Aiemmat nimet:  1989–2005: Baltic Eider 2005– MN Eider
Omistaja:  Compagnie morbihannaise et nantaise de navigation
Aiemmat omistajat:  1989–1998: Andrew Weir Shipping Ltd. 1998–2004: Harren & Partners Schiffahrts GmbH 2004–2005: Harpa Shipping m/v Palau Ltd. 2005– Compagnie Morbihannaise et Nantaise de Navigation
Rakennustelakka:  Hyundai Heavy Industries Co. Ltd., Ulsan, Etelä-Korea
Rakennusnumero:  637
Vesillelasku:  30. syyskuuta 1989
Luovutettu:  1989
Tekniset tiedot
Pituus:  157,67 m
Leveys:  25,33 m
Syväys:  8,5 m
Bruttovetoisuus (GT):  20 685
Koneisto:  2 × 9-cyl, Wärtsilä diesel
Koneteho:  8 145 kW
Nopeus:  35,19 km/h
Nopeus:  19 kn
Hyttejä:  4
Lastikapasiteetti:  2 170
Lähteet:  
M/S MN Eider (IMO 8801917) on ranskalaisen Compagnie morbihannaise et nantaise de navigationin omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1989 Ulsanissa, Etelä-Koreassa. Alus on rekisteröity Ranskan lipun alle ja sen kotisatama on Marseille. Nykyään ranskalainen Compagnie Maritime Nantaise liikennöi MN Eiderillä.
Tekniset tiedot

Pituutta MN Eiderillä on 157,67 metriä, leveyttä 25,33 metriä ja syväys on 8,5 metriä. Laivan koko tilavuus (bruttovetoisuus GT) on 20 685. Aluksen kuollut paino eli kantavuus on 12 830 tonnia. Aluksen lastikapasiteetti on 2 170 kaistametriä. Laivan huippunopeus on 19 solmua.
Laivan pääkoneina on kaksi Wärtsilän dieselmoottoria, jotka yhdessä kehittävät 8 145 kilowatin tehon.
Tekniset tiedot > Alustyyppi

MN Eider on ro-ro-alus (roll on roll off), eli sen lastaus tapahtuu perästä pyörien päällä ilman nosturia. Ro-ro-alus on kaikkein kilpailukykyisin ratkaisu nopeutta vaativissa ja lyhyissä kuljetuksissa, sillä se on nopea lastata ja purkaa. Rahtitilaan jää aina paljon käyttämätöntä tilaa, minkä vuoksi aluksia ei juuri valtameriliikenteessä käytetä.
Käyttöhistoria

30. syyskuuta 1989 alus laskettiin vesille ja myöhemmin samana vuonna se luovutettiin Andrew Weir Shipping Ltd:n omistukseen, joka rekisteröi sen Mansaaren lipun alle nimellä Baltic Eider. Kotisatamaksi tuli Douglas. Tämän jälkeen Finanglia aloitti liikennöinnin aluksella Suomen ja Britannian välillä. Vuonna 1990 alus aikarahdattiin Britannian puolustusministeriön käyttöön kuljettamaan sotavarusteita Persianlahdelle. Myöhemmin samana vuonna alus siirtyi Finncarriersin (Finnlines) liikenteeseen reitille Turku–Helsinki–Hamina–Felixstowe–Terneuzen–Antwerpen.
Joulukuussa 1998 Harren & Partners Schiffahrts GmbH osti Baltic Eiderin ja rekisteröi sen Saksan lipun alle. Omistajanvaihdoksen jälkeen alus jatkoi yhä Finncarriersin liikenteessä. 2. tammikuuta 1999 alus siirtyi reitille Helsinki–Hamina–Felixstowe–Amsterdam. 5. toukokuuta 2001 aluksen ollessa matkalla Tanskan länsirannikolla, syttyi konehuoneessa tulipalo. Siksi alus jouduttiin hinaamaan Saksan Cuxhaveniin. Korjaustyöt tehtiin Hampurissa. Tammikuussa 2003 laiva siirtyi reitille Helsinki–Hamina–Felixstowe–Zeebrugge–Amsterdam. Joulukuun lopulla 2004 alus siirtyi Harpa Shipping m/v Palau Ltd:n omistukseen ja samalla Finnlines lopetti aluksen rahtaamisen. Helmikuussa 2005 alus siirtyi Compagnie morbihannaise et nantaise de navigationin omistukseen ja Ranskan lipun alle nimellä MN Eider. Kotisatamaksi tuli Marseille.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Baltic Eider (ruotsiksi)
MN Eider Compagnie Maritime Nantaisen sivuilla[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Lännenriippusammal

| Lännenriippusammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Äärimmäisen uhanalainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Hypnales
Heimo::  Neckeraceae
Suku::  Riippusammalet Neckera
Laji::  pumila
Kaksiosainen nimi
 Neckera pumila  Hedw. 
Katso myös
   Lännenriippusammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lännenriippusammal (Neckera pumila) on lehtisammallaji riippusammalten heimossa (Neckeraceae). Sen levinneisyysaluetta on Eurooppa Välimereltä pohjoiseen Skandinaviaan ja Pohjois-Afrikka.
Suomen alueella lännenriippusammal on harvinainen ja äärimmäisen uhanalainen (CR). Sillä on kaksi tunnettua esiintymää Vammalassa ja Pälkäneellä, jotka molemmat ovat löytyneet 2000-luvulla.
Lännenriippusammal on väriltään vihreä ja hieman kiiltoinen. Se muistuttaa haapariippusammalta (Neckera pennata), mutta on pienempi. Lajin lehtien kärjet ovat suipompia ja verson latvassa voivat olla pitkäsuippuisia. Lännenriippusammal on kaksikotinen (haapariippusammal yksikotinen) ja tuottaa harvoin tai äärimmäisen harvoin itiöpesäkkeitä. Se lisääntyy ja leviää useimmin suvuttomasti ituversoista.
Marsipaani

Kaksi marsipaaniporsasta.
Marsipaanista muotoiltuja hedelmiä.
Marsipaani on manteleista ja tomusokerista tehty makeismassa.
Perusreseptiin tarvitaan yhtä paljon manteleita ja tomusokeria (mitattuna painossa). Mantelit kuoritaan ja jauhetaan, lisätään tomusokeria sekä tilkka vettä ja mahdollisesti karvasmanteliöljyä tai muita makuaineita. 1950-luvun lopun Emännän tietokirjassa mainitaan valmistusaineina lisäksi munanvalkuainen ja appelsiininkukkavesi.
Marsipaania on helppo sekä muotoilla että värjätä. Yleisiä kaupan olevia kuvioita ovat muun muassa marsipaanipossut ja -hedelmät. Marsipaania käytetään myös paljon suklaamakeisissa.
Mantelijauheen ja sokerin muodostamaa massaa tiedetään käytetyn jo vuoden 1000 paikkeilla Kaukoidässä. Reseptin arvellaan kulkeutuneen Eurooppaan arabien mukana, aluksi Espanjaan. Siitä tuli Euroopassa suosittu jälkiruoka, mutta sokerin kalleuden vuoksi muiden makeiden ruokien tavoin vain yläluokalle. Sokeri halpeni nopeasti 1800-luvulle tultaessa, ja marsipaanin kaupallinen valmistus Euroopassa alkoi Niedereggerin leipomossa Saksan Lyypekissä 1806. Kaupunki on yhä tunnettu marsipaaninvalmistuksestaan.
Karkeaa marsipaania kutsutaan mantelimassaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marsipaani Wikimedia Commonsissa
Valmistusohje
Luettelo vuoden 1960 miehittämättömistä avaruuslennoista

Vuoden 1960 miehittämättömät avaruuslennot muodostuivat 44 satelliitin laukaisusta, joista 17 onnistui ja 27 epäonnistui. Avaruusaluksia lähettivät vain Yhdysvallat ja Neuvostoliitto.
16 Yhdysvaltain menestyksellisesti laukaistusta avaruusaluksesta oli 10 sotilaallista. Neuvostoliiton ainoa onnistunut laukaisu oli miehitetyn kapselin koelento tyhjänä. Yhdysvaltain laukaisuista 19 epäonnistui (näistä 12 oli sotilaallisia) ja Neuvostoliiton laukaisuista kahdeksan (4 miehitetyn lennon tyhjiä koekapseleita, 2 Mars- ja 2 kuuluotainta).
Neuvostoliitto pyrki luomaan luotettavan miehitetyn avaruusaluksen, joka noin vuosikymmenessä johti Sojuz-alukseen ja -kantorakettiin, mutta tuolloin kehitystyö oli kesken. Neuvostoliitto pyrki aloittamaan Kuun ja ulkoplaneettojen tutkimisen, ainakin jälkimmäisen aivan liian aikaisin. Tuohon aikaan kantoraketti ei edes voinut tehdä avaruudessa radan suuntauksen korjausta ja laukaisut kohti planeettoja tehtiin kuten tykillä - alkuperäisen suuntauksen tarkkuus määritti kuinka kaukaa planeetan alus ohitti.
Yhdysvaltain avaruustoiminta oli pääosin sotilaallista - kaikkiaan se teki 22 sotilaallisen aluksen laukaisua tai laukaisuyritystä. Suuri yhdysvaltalaisten epäonnistuneiden sotilassatelliittien volyymi on voinut liittyä avaruusteollisuuden luomiseen tai se on voinut olla 1950-luvun alkupuolen suurten ydinohjusrakennusprojektien jälkeiseen hiljaisempaan tilauskauteen osoitettua sotateollisuuden yritystukea. Median kautta Neuvostoliiton harvat menestykset ja Yhdysvaltojen lukuisat epäonnistumiset esitettiin avaruuskilpana, jossa kyseessä oli avaruuden herruus. Discoverer-ohjelma on ajalle tyypillinen - se esitettiin tieteellisenä tutkimusohjelmana, mutta tämä puoli oli vain vakoilusatelliittiohjelman peite.
Onnistuneet laukaisut

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Laukaisuajankohta | Aluksen nimi | Aluksen luokka | Aluksen omistaja | Kantoraketti, laukaisupaikka |
Tammikuu (ei laukaisuja): 
Helmikuu (2 Yhdysvaltain epäonnistumista): 
Maaliskuu (1 Yhdysvaltain onnistuminen ja 2 epäonnistumista): 
| 11. maaliskuuta 1960 | Pioneer 5 | Venus-luotain | NASA ja Yhdysvaltain ilmavoimat |  ?-kantoraketti, Cape Canaveral |
Huhtikuu (3 epäonnistumista; 3 Yhdysvaltain onnistumista): 
| 1. huhtikuuta 1960 | Tiros 1 | Ensimmäinen sääsatelliitti, LEO-rata | NASA |  ?-kantoraketti, Cape Canaveral |
| 13. huhtikuuta 1960 | Transit 1B | Ensimmäinen paikannussatelliitti, LEO-rata | Yhdysvaltain laivasto |  ?-kantoraketti, Cape Canaveral |
| 13. huhtikuuta 1960 | GRAB | Vakoilusatelliitin malline (ELINT), LEO?-rata | Yhdysvaltain laivasto |  ?-kantoraketti, Cape Canaveral |
Toukokuu (3 epäonnistumista): 
Kesäkuu (2 Yhdysvaltain onnistumista ja 1 epäonnistuminen): 
| 22. kesäkuuta 1960 | Transit 2A | Ensimmäinen paikannussatelliitti, LEO-rata | Yhdysvaltain laivasto |  ?-kantoraketti, Cape Canaveral |
| 22. kesäkuuta 1960 | Solrad 1 eli GRAB | ELINT-satelliitti, LEO?-rata | Yhdysvaltain laivasto |  ?-kantoraketti, Cape Canaveral |
Heinäkuu (2 epäonnistumista): 
Elokuu (4 onnistumista; 1 Yhdysvaltain epäonnistuminen): 
| 12. elokuuta 1960 | Discoverer 12 eli KH-1 | Vakoilusatelliitti, LEO?-rata | NRO |  ?-kantoraketti |
| 12. elokuuta 1960 | Echo 1 | Tietoliikennesatelliitti, LEO-rata | NASA |  ?-kantoraketti, Cape Canaveral |
| 18. elokuuta 1960 | Discoverer 14 eli KH-1 | Vakoilusatelliitti, LEO?-rata | NRO |  ?-kantoraketti |
| 19. elokuuta 1960 | Korabl Sputnik 2 | Miehitettyjen lentojen koekapseli, LEO | Neuvostoliitto |  ?-kantoraketti, Baikonur |
Syyskuu (2 Yhdysvaltain epäonnistumista): 
Lokakuu (1 Yhdysvaltain onnistuminen; 4 epäonnistumista): 
| 4. lokakuuta 1960 | Courier 1B | Tietoliikennesatelliitti, LEO-rata | DARPA | Thor-Able-kantoraketti, Cape Canaveral |
Marraskuu (3 Yhdysvaltain onnistumista ja 3 epäonnistumista): 
| 3. marraskuuta 1960 | Explorer 8 | Tiedesatelliitti, LEO?-rata | NASA |  ?-kantoraketti, Cape Canaveral |
| 12. marraskuuta 1960 | Discoverer 17 - KH-1 | Vakoilusatelliitti, LEO | Yhdysvaltain puolustusministeriö |  ?-kantoraketti, Cape Canaveral |
| 23. marraskuuta 1960 | Tiros 2 | Sääsatelliitti, LEO-rata | NASA |  ?-kantoraketti, Cape Canaveral |
Joulukuu (3 Yhdysvaltain onnistumista: 4 epäonnistumista): 
| 7. joulukuuta 1960 | Discoverer 18 - KH-2 | Vakoilusatelliitti, LEO | Yhdysvaltain puolustusministeriö |  ?-kantoraketti, Cape Canaveral |
| 19. joulukuuta 1960 | Mercury-Redstone 1A / MR-1A | Miehitettyjen lentojen koekapseli, LEO | NASA |  ?-kantoraketti, Cape Canaveral |
| 20. joulukuuta 1960 | Discoverer 19 / RM 1 | Vakoilusatelliitti, LEO | Yhdysvaltain puolustusministeriö |  ?-kantoraketti, Cape Canaveral |