stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Minna Palmroth
Tunnustuksia

Palmroth sai vuonna 2016 Väisälän palkinnon. Vuodesta 2018 hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen. Palmroth on myös Teknillisten tieteiden akatemian jäsen. Hänet kutsuttiin vuonna 2021 myös Suomen Tiedeseuran jäseneksi. Vuonna 2022 Palmrothille myönnettiin J. V. Snellman -palkinto. Hänet kutsuttiin vuonna 2022 Academia Europæan jäseneksi. Helmikuussa 2023 Palmrothille myönnettiin Kopernikus-mitali uraauurtavasta työstään avaruusympäristösimulaattori Vlasiatorin parissa ja saavutuksistaan avaruusfysiikan edistämisessä.
Aiheesta muualla

Minna Palmrothin Google Scholar -profiili (englanniksi)
Prof. Minna Palmroth AcademiaNet-sivustolla (englanniksi)
Anniina Wallius (5.4.2019) Avaruus maapallon ympärillä on tukkeutumassa romusta – suomalaistutkijoilla voi olla kaksi ratkaisua (yle.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Puola 
Tieteilijät:  DBLP  ORCID  Scopus
Luxemburgin naisten jääkiekkomaajoukkue

Luxemburgin naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Luxemburgia naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Vuonna 2024 maassa oli 114 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa, eikä joukkuetta ollut sijoitettu Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n hallinnoimassa maailmanrankingissa. Joukkue otti ensimäistä kertaa osaa kansainväliseen turnaukseen vuonna 2022 pelatessaan Kansainvälisen jääkiekkoliiton Developement Cupissa, jossa se sijoittui pronssille. Joukkueessa pelasi Kanadan ja Luxemburgin kaksoiskansalainen Bailey Habscheid, joka on pelannut muun muassa NCAA:n I divisioonassa St. Lawrencen yliopiston joukkueessa.
Wallis ja Futuna

Wallis ja Futuna eli virallisesti Wallisin ja Futunan yhteisö on Ranskan merentakainen alue eteläisellä Tyynellämerellä. Alue koostuu kolmesta pääsaaresta, Wallisista (Uvéa), Futunasta ja Alofista, sekä noin 20 pienemmästä saaresta ja luodosta. Saarista vain Wallis ja Futuna ovat asuttuja. Wallis ja sen pääkaupunki Mata-Utu on alueen hallinnollinen keskus. Saarten asukasluku laskee jatkuvasti, ja vuonna 2018 asukkaita oli noin 11 600.
Maantiede

Wallis ja Futunan yhteenlaskettu maapinta-ala on 142 neliökilometriä. Suurimmalla saarella Wallisilla on pinta-alaa 77,9 neliökilometriä. Futunan pinta-ala on 64 neliökilometriä ja Alofin 51 neliökilometriä. Wallis on tuliperäinen ja pinnanmuodostukseltaan hyvin tasainen saari, jolla ei ole virtaavia vesiä. Sen korkein kohta Lulu Fakahega on 145 metrin korkeudella merenpinnasta. Saarella on matala laguuni, jonka ympärillä on useita hiekkasärkkiä. Saarella on myös useita kraatterijärviä. Futuna ja sen naapuri Alofi sijaitsevat 230 kilometrin päässä lounaaseen Wallisista. Saarten välissä on noin kolme kilometriä leveä kanaali. Molemmat saaret ovat tuliperäisiä, ja pinnanmuodostukseltaan ne ovat mäkisempiä kuin Wallis, Futunan korkeimman kohdan Puken sijaitessa 524 metrin ja Alofin Kolofaun ollessa 417 metrin korkeudella merenpinnasta. Futunalla on jonkin verran jokia, mutta Alofilla ei ole makeanveden lähteitä. Wallisin ja Futunan alkuperäistä metsää on jäljellä enää vähän hakkuiden takia. Puuta käytetään polttoaineena, ja metsien häviäminen on lisännyt eroosiota. Alofilla metsä on säilynyt lähes alkuperäisessä kunnossaan.
Wallis ja Futunan ilmasto on trooppinen, ja vuodessa on kaksi selkeää vuodenaikaa. Sademäärät ovat suuria ja ilmankosteus on korkea. Marraskuusta maaliskuuhun on kuuma ja runsassateinen syklonikausi, jolloin keskilämpötila on noin 31 °C. Huhtikuusta lokakuuhun kestää kuivempi ja hieman viileämpi vuodenaika, jolloin pasaatituulet puhaltavat ja keskilämpötila on noin 27 °C.
Historia > Varhainen historia

Lapitakulttuurin edustajat asuttivat Wallisin ja Futunan vuosina 1500–500 eaa. Saaren asukkaat harjoittivat tällöin maanviljelyä ja kalastusta. Futunalta löydettyjä esineitä on ajoitettu 2 800 vuoden päähän, mutta on todennäköistä että saarella on vielä vanhempia löytämättömiä merkkejä ihmisasutuksesta. Saarten asuttamisen jälkeen Futuna joutui Samoan vaikutusvallan piiriin, ja 1400-luvulta eteenpäin Wallis kärsi tongalaisten hyökkäyksistä. Hyökkäykset aiheuttivat paljon tuhoa, ja osittain tämän takia tongalaiset linnoitukset ovat saaren harvoja arkeologisia jäänteitä.
Historia > Eurooppalaisten tulo

Alankomaalaiset tutkimusmatkaajat Jaques Le Maire ja Wilhelm Schouten saapuivat Futunalle vuonna 1616 ja antoivat sille nimen Hoorn Alankomaissa sijaitsevan Hoornin mukaan. Eurooppalaisten saapuessa saarilla oli kolme kuningaskuntaa: Uvea, Alo ja Sigave. Seuraava alueella käynyt eurooppalainen oli brittiläinen Samuel Wallis, joka kävi Uvealla vuonna 1767. Tämän jälkeen saari nimettiin Wallisiksi ja toisin kuin nimi Futunan nimi Hoorn, se on käytössä edelleen. 1800-luvun puolivälistä lähtien saarista tuli suosittu pysähdyspaikka valaanpyytäjien keskuudessa. Heitä seurasivat kauppiaat ja lähetyssaarnaajat, joista ensimmäiset olivat katolilaisia. Pierre Bataillon toimi Wallisilla ja Pierre Chanel Futunalla vuodesta 1837 lähtien. Paikallinen kuningas Niuluki surmasi Chanelin vuonna 1841 tehden tästä Tyynenmeren alueen ensimmäisen pyhimyksen. 1800-luvun puolivälin jälkeen Wallis ja Futuna ajautuivat pikkuhiljaa Ranskan alaisuuteen. Virallisesti Ranska otti alueen haltuunsa vuosina 1886–1888.
Historia > Myöhemmät vaiheet

Toisessa maailmansodassa Wallis ja Futuna asettuivat Vichyn Ranskan puolelle Vapaata Ranskaa vastaan. Yhdysvallat otti kuitenkin saaret haltuunsa toukokuussa 1942 noin 2 000 miehen voimin. Enimmillään amerikkalaisia oli saarilla 6 000, ja he rakensivat alueelle useita lentokenttiä sekä tieverkostoa. Vuonna 1959 saarten asukkaat äänestivät Ranskan merentakaiseksi alueeksi tulemisesta, ja Wallis ja Futunasta tuli Ranskan merentakainen alue 29. heinäkuuta 1961. Vuonna 1998 sykloni tuhosi suuren osan Wallisin viljelyalueista, minkä jälkeen Ranska tuki alueen elpymistä.
Politiikka

Wallis ja Futunassa valtaa käyttää lähinnä aliki-niminen yläluokka. Yläluokan joukosta valitaan kuningas, joka voi nousta valtaan tai hävitä valtansa riippuen julkisesta tuesta. Futunalla on kaksi kuningasta kahdessa erillisessä kuningaskunnassa. Yhteensä kuningaskuntia on kolme ja ne ovat nimeltään Alo, Sigave ja Wallis. Kuningasjärjestelmästä on seurannut ongelmia Wallisilla, jossa paikallinen kuningas Tomasi Kulimoetoke II hallitsi itsevaltaisesti täyttäen tärkeimmät virat sukulaisillaan. Hän myös muun muassa kumosi oikeuden kuolemantuottamuksesta langettaman 18 kuukauden vankilatuomion pojalleen. Myöhemmin kuningas yritettiin kaataa Ranskan tuella, ja seuranneissa mellakoissa kuoli yksi ihminen. Tomasi Kulimoetokea ei saatu kaadetuksi, mutta hän kuoli vuonna 2007.
Alueella toimii myös 20-paikkainen paikallisparlamentti, jolla on valta säätää lakeja. Sen jäsenet valitaan vaaleilla viiden vuoden välein, ja sen johtajalla on laajat veto-oikeudet. Alueen asukkaat äänestävät myös paikalliset edustajat Ranskan senaattiin ja Ranskan kansalliskokoukseen.
Talous ja liikenne

Noin neljä viidesosaa Wallis ja Futunan väestöstä saa elantonsa maanviljelystä. Tärkeimpiä viljelykasveja ovat jamssi, taro ja banaani. Sikoja ja karjaa kasvatetaan jossain määrin. Kalastus on suhteellisen merkittävässä asemassa. Saarilla ei ole erityisiä luonnonvaroja, ja vientitulot ovat vähäisiä. Tärkeimpiä vientimaita ovat Vietnam, Uusi-Kaledonia, Italia ja Japani. Suurin osa tuonnista tulee Ranskasta ja Australiasta. Etenkin ruokatuotteita, sähkölaitteita ja ajoneuvoja tuodaan maahan. Wallis ja Futuna saa tulonsa Ranskan tuista, kalastusoikeuksien myymisestä, tuontitulleista ja Uudessa-Kaledoniassa työskenteleviltä wallisfutunalaisilta vierastyöläisiltä. Wallis on saarista kehittynein, ja siellä on parempi infrastruktuuri kuin Futunalla. Wallisilla suurimmalla osalla asukkaista on pääsy juoksevaan veteen ja sähköön. Futuna on syrjäisempi, ja esimerkiksi tieverkosto on siellä harva. Wallis ja Futunan hallitus on saarten suurin työllistäjä. Saarten matkailuala on rajoittunut.
Wallisin saarella Hihifossa on kansainvälinen lentoasema, josta on lentoja esimerkiksi Ranskan Polynesiaan ja Uuteen-Kaledoniaan. Wallisin ja Futunan saarten välillä on lentoyhteyksiä. Rahtilaiva kulkee noin kerran kuukaudessa saarten ja Uuden-Kaledonian pääkaupungin Nouméan välillä.
Väestö

Vuoden 2018 väestönlaskennan mukaan Wallis ja Futunalla oli 11 562 asukasta, joista suurin osa asuu rannikkoalueilla. Yli kaksi kolmasosaa väestöstä asuu Wallisin saarella. Vuoden 2001 arvion mukaan 60 prosenttia asukkaista on alle 20-vuotiaita. Alue menettää jatkuvasti asukkaita maastamuuton takia, ja vuosina 2003–2018 saarten asukasluku on laskenut yli kolmellatuhannella. Uudessa-Kaledoniassa asuu enemmän wallisfutunalaisia kuin Wallis ja Futunassa. Alueen alkuperäiset asukkaat ovat polynesialaisia, ja pieni osa asukkaista on eurooppalaisia. Noin 99 prosenttia alueen asukkaista on uskonnoltaan katolilaisia. Alueella puhutaan tongalle sukua olevaa wallisin kieltä ja samoalle sukua olevaa futunaa. Alueen virallinen kieli on kuitenkin ranska.
Palvelut

Perusasteen ja alemman toisen asteen koulutus on ilmaista Wallis ja Futunalla. Valtio ja katolinen lähetystyö ovat vastuussa perusasteen koulutuksesta ja valtio yksin alemman toisen asteen koulutuksesta. Saarilla ei ole tarjolla korkeamman asteen koulutusta, vaan asukkaiden on mentävä esimerkiksi Uuteen-Kaledoniaan tai manner-Ranskaan korkeamman koulutuksen perässä.
Wallis ja Futunalla on sairaaloita, joissa on ilmaisia terveyspalveluja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wallis ja Futuna Wikimedia Commonsissa
French Colonies – Wallis and Futuna (englanniksi)
Wallis ja Futunan kartta.
Wallisin entinen kuningas Tomasi Kulimoetoke II.
PHM Group

| PHM Group Holding Oyj |
| --- | --- |
Tunnuslause:  Iso vai paikallinen? Miksi ei molempia.
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Toimitusjohtaja:  Ville Rantala
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toiminta-alue:  Suomi Ruotsi Tanska Norja Saksa Sveitsi
Toimiala:  Kiinteistöpalvelut
Tuotteet:  Kiinteistöpalvelut
Liikevaihto:  759 miljoonaa euroa (2023 lopussa)
Henkilöstö:  13 400 (syyskuussa 2024)
Omistaja:  Intera Partners, Norvestor, toimiva johto
Kotisivu:  www.phmgroup.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
PHM Group on kiinteistöpalvelukonserni, joka muodostuu paikallisista yhtiöistä. PHM Group työllistää yli 10 000 kiinteistöpalvelujen ammattilaista Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Saksassa ja Sveitsissä. Konsernin liikevaihto vuonna 2023 oli 759 miljoonaa euroa.lähde? PHM Groupin omistavat Norvestorin hallinnoimat rahastot ja Interan rahasto yhdessä paikallisissa yhtiöissä toimivan johdon kanssa.
Taustaa

PHM Group on aikoinaan syntynyt KH Kiinteistöpalvelut Oy ja Porvoon Huoltomiehet Oy -nimisten yritysten perustalle.
Vuonna 1989 perustettu KH Kiinteistöpalvelut Oy – sittemmin Kotikatu-nimellä tunnettu yritys – aloitti kiinteistöhuoltotöiden tekemisen pienenä paikallisena toimijana. Hiljalleen toimintaan otettiin mukaan uusia pieniä kiinteistöhuoltoyrittäjiä.
Vuonna 1992 perustetun Porvoon Huoltomiehet Oy:n kiinteistöhuoltoon ja teollisuuden puhdistamiseen keskittynyttä liiketoimintaa rakensi yrittäjä Mika Uusi-Simola. Vuonna 2014 PHM Groupin nykyinen toimitusjohtaja Ville Rantala osti puolet yrityksestä ja lähti kehittämään yritystä yhdessä Uusi-Simolan kanssa.
Kansainvälistä kasvua

PHM Group sai lokakuussa 2018 Intera Partnersin enemmistöomistajakseen. Intera Partnersin mukaantulon myötä PHM Group kasvoi nopeasti. Vuonna 2019 PHM Group laajensi toimintaansa Ruotsiin.
Maaliskuussa 2020 norjalainen pääomasijoittaja Norvestor osti PHM Groupista enemmistön Intera Partnersilta. PHM osti syyskuussa 2020 Kotikadun.
Norvestorin omistajuuden myötä PHM Group on kasvanut voimakkaasti. PHM Group laajeni Norjaan syyskuussa 2020 ja Tanskaan huhtikuussa 2021. Vuonna 2022 PHM Group laajeni Pohjoismaiden ulkopuolelle Saksaan, kun yhtiö osti Hampurin alueella toimivan kiinteistöpalveluyhtiö Schultz Gruppen.
Aiheesta muualla

PHM Group
Porvoon Huoltomiehet
Talouselämä: Kiinteistöhuollossa jättikauppa
Akiko Yano

| Akiko Yano> 矢野 顕子 |
| --- | --- |
 Yano vuonna 1991 julkaistun Love Life -albumin kannessa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. helmikuuta 1955 (ikä 69) Tokio, Japani
Muusikko
Tyylilajit:  disko, elektroninen musiikki, pop, jazz
Soittimet:  piano
Levy-yhtiöt:  Universal Music Japan ja Philips Records 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Akiko Yano (jap. 矢野 顕子, Yano Akiko; s. 13. helmikuuta 1955) on japanilainen laulaja ja muusikko.
Yano on julkaissut yli 30 täyspitkää albumia. Pitkän uransa aikana Yano on työskennellyt monien muusikoiden kanssa Japanissa ja ulkomailla, muun muassa Yellow Magic Orchestran jäsenten ja yhdysvaltalaisen kitaristi Pat Methenyn kanssa.
Elämä ja ura

Akiko Yano syntyi Tokiossa vuonna 1955 ja vietti suuren osan lapsuudestaan Pohjois-Japanin Aomorissa. Yano aloitti pianonsoiton kolmevuotiaana. Hän kehitti nuorena intohimon jazz-musiikkia kohtaan ja sai isänsä viemään tämän 11-vuotiaana paikalliseen jazz-musiikkiin erikoistuneeseen ravintolaan. Yläkouluikäisenä Yanosta tuli keikkaileva jazzpianisti ja 17-vuotiaana hän liittyi Tin Pan Alley -nimiseen popyhtyeeseen. Yhtyettä johti Haruomi Hosono, josta tuli myöhemmin Yellow Magic Orchestran (YMO) jäsen.
Yano teki soolodebyyttinsä vuonna 1976 albumilla Japanese girl, jolla hän yhdistelee perinteisiä japanilaisia melodioita jazzimprovisaation ja elektronisen pop-musiikkiin. 1970-luvun aikana Yano teki yhteistyötä YMO:n kanssa. Yhtyeen jäsenet soittivat Yanon levyillä ja Yano soitti heidän kanssaan bändin kiertueilla. YMO:n jäsen ja säveltäjä Ryūichi Sakamoto on tuottanut joitakin Yanon albumeita. Yano on levyttänyt Sakamoton alun perin YMO:lle säveltämän "Tong Poo" -kappaleen useita kertoja, viimeksi vuonna 2015 julkaistulla Welcome to Jupiter -albumilla.
Yano on jatkanut 2000-luvulla musiikin tekemistä yhteistyöprojekteina. Vuonna 2020 hän muodosti perinteistä japanilaista shamisen-kielisoitinta käyttävän Hiromitso Agatsuman kanssa yhtyeen, joka julkaisi Asteroid and Butterfly -albumin. Vuonna 2023 ilmestynyt albumi I Want to See You So Badly on tehty yhteistyössä japanilaisen astronautin Soichi Noguchin kanssa. Yano pyysi Soguchia kirjoittamaan mitä tahansa tuntemuksiaan avaruudesta ja sovitti teksteistä musiikkia.
Yano on tehnyt uransa aikana yhteistyötä myös japanilaisen animaatiostudio Studio Ghiblin kanssa. Isao Takahatan ohjaamaan Naapurini Yamadat -elokuvaan (1999) Yano sävelsi musiikit ja teki ääniroolin neiti Fujiwarana. Yano ääninäytteli Hayao Miyazakin Ponyo rantakalliolla -elokuvassa (2008) Ponyon sisaruksia.
Henkilökohtainen elämä

Yano oli naimisissa Ryūichi Sakamoton kanssa 1982–2006. Vuonna 1990 hän ja Sakamoto muuttivat New Yorkiin, jossa Yano yhä asuu. Yanolla on kaksi lasta: poika Fuuta Yano syntyi vuonna 1975 ja tytär Miu Sakamoto vuonna 1980.
Gorkha

Gorkha tai gurkha voi olla:
Gurkha, nepalilaisesta sotilaasta käytetty nimitys
Gorkha, yksi Nepalin Gandakin vyöhykkeen piirikunnista
Gorkha, kaupunki Nepalin Gandakin vyöhykkeen Gorkhan piirikunnassa
Gorkha, nepalilainen olut.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Gorkha”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Neuromyotonia

Neuromyotonia, joka tunnetaan myös nimellä Isaacsin syndrooma, on harvinainen neurologinen sairaus, jolle on ominaista jatkuva ei-tahdonalainen lihasaktiviteetti. Sairaus voi olla joko perinnöllinen tai hankittu, joista jälkimmäinen muoto on yleisempi. Hankittuna se voi johtua monenlaisista tekijöistä, kuten esimerkiksi myrkyllisille aineille altistumisesta. Viimeisimpien tutkimusten valossa sairautta pidetään autoimmuunina.
Oireet

Jatkuva lihasaktiviteetti ilmenee lihasnykinänä eli faskikulaatioina ja myokymiana. Tyypillisiä oireita ovat myös lihaskrampit, lihasjäykkyys, liikahikoilu ja tuntohäiriöt.
Diagnostiikka

Neuromyotonian diagnosoinnissa voidaan oirekuvan tukena käyttää ENMG-tutkimusta. Verestä voidaan n. 40 %:ssa tapauksista havaita vasta-aineita jänniteherkille kalium-kanaville (VGKC-Ab).
Hoito

Sairaudelle ei ole parantavaa hoitoa. Epilepsialääkkeet, kuten muun muassa karbamatsepiini, helpottavat useimmiten oireita merkittävästi.
Risto Saarinen

| Risto Saarinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1959 (ikä 65) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  ekumeniikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (TK 1982, TL ja FK 1984, TT 1988, FT 1994)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Risto Juhani Saarinen (s. 7. kesäkuuta 1959 Helsinki) on Helsingin yliopiston ekumeniikan professori vuodesta 2001 lähtien.
Saarinen väitteli teologian tohtoriksi 1988 ja filosofian tohtoriksi 1994. Hän oli priimustohtori Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan promootiossa 1990, ja samana vuonna hänelle myönnettiin Suomalaisen Tiedeakatemian väitöskirjapalkinto.
Ennen nimitystään ekumeniikan professoriksi Saarinen on hoitanut Helsingin yliopistossa sosiaalietiikan professuuria 1992–1993 ja 2001–2003. Vuosina 2002–2007 hän johti mielen historiaa koskevan Suomen Akatemian rahoittaman huippuyksikön keskiaikaan erikoistunutta tutkimusprojektia.
Strasbourgissa Saarinen on toiminut Luterilaisen maailmanliiton ylläpitämän Ekumeenisen instituutin (Centre d’Etudes Œcuméniques) tutkijaprofessorina 1994–1999 ja vierailevana professorina 2003–2007. Viranhoitoon on kuulunut tutkimus- ja julkaisutoiminnan lisäksi asiantuntijajäsenyys lukuisissa ekumeenisissa neuvotteluissa sekä Luterilaisen maailmanliiton yleiskokouksissa ja työryhmissä.
Professori Saarinen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1999. Hänet kutsuttiin Academia Europæan jäseneksi vuonna 2015.
Julkaisut > Teologia

Saarinen, Risto (toim.): Philipp Melanchtonin Ydinkohdat - Kristikunnan klassikkoja 4, 1986. Helsinki: Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys (SLEY).
& Uro, Risto (toim.): Lopun ajat eilen ja tänään.  Tampere:  Kirkon tutkimuskeskus, sarja A:48, 1988.  ISBN 951-693-129-4
Gottes Wirken auf uns. Die transzendentale Deutung des Gegenwart-Christi-Motivs in der Lutherforschung (väitöskirja).  (Veröffentlichungen des Instituts für europäische Geschichte 137)  Wiesbaden:  Steiner, 1989.  ISBN 3-515-05394-8  (saksaksi)
& Myllykoski, Matti (toim.): Kieli ja kokemus. Raamattuteologian mahdollisuudet ja rajat.  Helsinki:  Missiologian ja ekumeniikan seuran julkaisuja 54, 1989.  ISBN 951-95207-9-1
& Uro, Risto (toim.): Jumalakuvakirja.  Tampere:  Kirkon tutkimuskeskus, sarja A:54, 1991.  ISBN 951-693-159-6
& Rusama, Jaakko (toim.): Pyhä Henki luo uutta: Ekumeenisen liikkeen haasteet tänään.  (Suomen ekumeenisen neuvoston julkaisuja 34)  Helsinki:  Kirjapaja, 1991.  ISBN 951-625-061-0
Weakness of the Will in Medieval Thought: From Augustine to Buridan (väitöskirja).  (Studien und Texte zur Geistesgeschichte des Mittelalters 44)  Leiden:  Brill, 1994.  ISBN 90-04-09994-8  (englanniksi)
Johdatus ekumeniikkaan.  Helsinki:  Kirjaneliö, 1994.  ISBN 951-600-873-9
Faith and Holiness. Lutheran-Orthodox Dialogue 1959–1994.  (Kirche und Konfession 40)  Göttingen:  Vandenhoeck & Ruprecht, 1997.  ISBN 3-525-56544-5  (englanniksi)
& Root, Michael (toim.): Baptism and the unity of the Church.  Grand Rapids, MI:  Eerdmans, 1998.  ISBN 0-8028-4462-6  (englanniksi)
(toim.): Ekumeeninen työkirja. Kirkkojen tekstejä 1973–1997.  (Studia missiologica et oecumenica Fennica 59)  Helsinki:  Luther-Agricola-seura, 1998.  ISBN 951-9047-47-6
Sosiaalietiikka ja uskonnon eetos. Teologisia tutkielmia.  Helsinki:  Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 222, 1999.  ISBN 952-9791-36-4
God and the Gift: An Ecumenical Theology of Giving.  (Studia missiologica et oecumenica Fennica 59)  Collegeville, MN:  Liturgical Press, 2005.  ISBN 0-8146-3013-8  (englanniksi)
(toim.): Reformaation tunnustukset.  Suomalainen Teologinen Kirjallisuusseura, 2009.  ISBN 978-952-9791-78-1
Oppi rakkaudesta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-356-6
Oppi luottamuksesta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2017.  ISBN 978-952-495-425-9
Oppi toivosta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2020.  ISBN 978-952-345-067-7
Julkaisut > Proosa

Jeesus Jokisen tapaus.  Helsinki:  Kirjapaja, 1999.  ISBN 951-625-581-7
Lahjan henki.  Helsinki:  Kirjapaja, 2006.  ISBN 951-607-341-7
Aiheesta muualla

Risto Saarinen Tuhat-tutkimustietokannassa[vanhentunut linkki]. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  ORCID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
William Lassell

William Lassell
William Lassell (18. kesäkuuta 1799 – 5. lokakuuta 1880) oli brittiläinen tähtitieteilijä. Hän löysi Neptunuksen kuun Tritonin 10. lokakuuta 1846. Johann Gottfried Galle oli löytänyt itse Neptunuksen vain hieman aiemmin, 23. syyskuuta.
Lassell teki myös muita kuulöytöjä: hän havaitsi Saturnuksen kuun Hyperionin vuonna 1848 sekä Uranuksen kuut Arielin ja Umbrielin 1851.
Lassell palkittiin vuonna 1849 Royal Astronomical Societyn kultamitalilla.
Kirjallisuutta

Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin.  Helsinki:  Ursa, 2014.  ISBN 978-952-5329-26-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Scientific illustrators 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef
Ilmari Kiannon patsas

Ilmari Kiannon patsas on Kain Tapperin vuonna 1974 tekemä kirjailija Ilmari Kiantoa esittävä pronssipatsas Kiantajärven rannan puistossa Suomussalmella. Ennen vuotta 1998 patsas oli Kiannonpuistossa (Tietäväisenkadun lähellä). Kianto oli kotoisin Suomussalmelta ja asui Turjanlinna-nimisessä kirjailijakodissaan Kiantajärven rannalla.
Lakiakankaan tuulivoimapuisto 3

| Lakiakankaan tuulivoimapuisto 3 |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Isojoki, Kristiinankaupunki
Koordinaatit:  62°11′53″N, 21°42′22″E
Rakentaminen alkoi:  kesä 2020 
Sähköverkkoon:  2021 lopulla
Valmistunut:  2022 
Kustannus:  100 milj. € 
Perustaja:  CPC Finland Oy
Rakennuttaja:  CPC Lakiakangas 3 Oy
Omistaja:  CPC Lakiakangas 3 Oy
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  70–90 m 
Pinta-ala:  noin 4 km² 
Tuulivoimalat:  20 × Vestas V150 (4,3 MW) 
Kapasiteetti:  86 MW  
 fiLakiakankaan tuulivoimapuisto 3 
Lakiakankaan tuulivoimapuisto 3 on Etelä-Pohjanmaalla Isojoella ja Pohjanmaan Kristiinankaupungissa Lakiakankaalla sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 20 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 86 megawattia. Voimalat on rakentanut CPC Finland Oy ja Helen yhdessä, jotka myös omistavat ne.
Aikaisemmin on ollut käytössä kolme erillistä Lakiakankaan tuulivoimapuistoa, jotka on eroteltu järjestysnumeroilla 1, 2 ja 3. Kaksi edeltävää kohdetta on yhdistetty ja myyty sijoitusyhtiö Ardianille. Ne sijaitsevat tämän puiston eteläpuolella ja niistä on yhteinen artikkeli Lakiakankaan tuulivoimapuisto (1 ja 2). Näiden vieressä länsipuolella sijaitsee vielä Lappfjärdin tuulivoimapuisto. Kaikki nämä muodostavat melko yhtenäisen tuulipuistoalueen.