stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jakson 6 alkuaine
Ominaisuudet

Kuudennen jakson alku­aineista ovat metalleja muut paitsi polonium, joka on puolimetalli, sekä epä­metallit astatiini ja radon. Tavallisissa lämpötiloissa radon on kaasu, elohopea neste ja muut tämän jakson alku­aineet kiinteitä aineita.
Tähän jaksoon kuuluvat alkuaineet nro 57–71 eli lantanoidit muistuttavat huomattavan paljon toisiaan. Ne sekä seitsemänteen jaksoon kuuluvat aktinoidit sijoitetaan jaksollisen järjestelmän taulukoissa tavallisesti muista erilleen taulukon alapuolelle.
Kuudes jakso on viimeinen, jonka useimmilla alkuaineilla on ainakin yksi vakaa isotooppi. Raskain alku­aine, jolla on vakaita iso­tooppeja, on tähän jaksoon kuuluva lyijy (alkuaine nro 82), joskin myös vismutin (alkuaine nro 83) isotooppi 209Bi on erittäin pitkä­ikäinen. Jakson kolmen viimeisen alkuaineen poloniumin, astatiinin ja radonin kaikki isotoopit ovat vahvasti radio­aktiivisia, samoin kaikki tähän jaksoon kuuluvan prometiumin iso­toopit.
Vain harvoilla  tämän jakson alku­aineilla tiedetään olevan bio­logista merkitystä. Volframia esiintyy joidenkin arkeonien käyttämissä entsyymeissä. Muutamat tämän jakson alku­aineet kuten lyijy, tallium ja elohopea ovat erittäin myrkyllisiä.
Kuudennen jakson alku­aineista kulta, elohopea ja lyijy ovat olleet tunnettuja jo esi­historialli­sena aikana. Vismutti löydettiin 1500-luvulla, platina ja volframi 1700-luvulla, useimmat muut 1800-luvulla ja muutamat vasta 1900-luvulla.
Jakson alkuaineet

cesium
barium
lantaani
cerium
praseodyymi
neodyymi
prometium
samarium
europium
gadolinium
terbium
dysprosium
holmium
erbium
tulium
ytterbium
lutetium
hafnium
tantaali
volframi
renium
osmium
iridium
platina
kulta
elohopea
tallium
lyijy
vismutti
polonium
astatiini
radon
Luettelo ominaisuuksista

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Alkuaine | Alkuaine | Alkuaine | Ryhmä | Elektronikonfiguraatio |
| 55 | Cs | cesium | alkalimetalli | [Xe] 6s1 |
| 56 | Ba | barium | maa-alkalimetalli | [Xe] 6s2 |
| 57 | La | lantaani | lantanoidi | [Xe] 5d1 6s2 (*) |
| 58 | Ce | cerium | lantanoidi | [Xe] 4f2 5d1 6s2 |
| 59 | Pr | praseodyymi | lantanoidi | [Xe] 4f3 6s2 |
| 60 | Nd | neodyymi | lantanoidi | [Xe] 4f4 6s2 |
| 61 | Pm | prometium | lantanoidi, radioaktiivinen | [Xe] 4f5 6s2 |
| 62 | Sm | samarium | lantanoidi | [Xe] 4f6 6s2 |
| 63 | Eu | europium | lantanoidi | [Xe] 4f7 6s2 |
| 64 | Gd | gadolinium | lantanoidi | [Xe] 4f7 5d1 6s2 (**) |
| 65 | Tb | terbium | lantanoidi | [Xe] 4f9 6s2 |
| 66 | Dy | dysprosium | lantanoidi | [Xe] 4f10 6s2 |
| 67 | Ho | holmium | lantanoidi | [Xe]4f11 6s2 |
| 68 | Er | erbium | lantanoidi | [Xe] 4f12 6s2 |
| 69 | Tm | tulium | lantanoidi | [Xe] 4f13 6s2 |
| 70 | Yb | ytterbium | lantanoidi | [Xe] 4f14 6s2 |
| 71 | Lu | lutetium | siirtymämetalli | [Xe] 4f14 5d1 6s2 (*) |
| 72 | Hf | hafnium | siirtymämetalli | [Xe] 4f14 5d2 6s2 |
| 73 | Ta | tantaali | siirtymämetalli | [Xe] 4f14 5d3 6s2 |
| 74 | W | volframi | siirtymämetalli | [Xe] 4f14 5d4 6s2 |
| 75 | Re | renium | siirtymämetalli | [Xe] 4f14 5d5 6s2 |
| 76 | Os | osmium | siirtymämetalli | [Xe] 4f14 5d6 6s2 |
| 77 | Ir | iridium | siirtymämetalli | [Xe] 4f14 5d7 6s2 |
| 78 | Pt | platina | siirtymämetalli | [Xe] 4f14 5d9 6s1 (**) |
| 79 | Au | kulta | siirtymämetalli | [Xe] 4f14 5d10 6s1 (**) |
| 80 | Hg | elohopea | siirtymämetalli | [Xe] 4f14 5d10 6s2 |
| 81 | Tl | tallium | metalli | [Xe] 4f14 5d10 6s2 6p1 |
| 82 | Pb | lyijy | metalli | [Xe] 4f14 5d10 6s2 6p2 |
| 83 | Bi | vismutti | metalli | [Xe] 4f14 5d10 6s2 6p3 |
| 84 | Po | polonium | puolimetalli, radioaktiivinen | [Xe] 4f14 5d10 6s2 6p4 |
| 85 | At | astaatti | halogeeni, radioaktiivinen | [Xe] 4f14 5d10 6s2 6p5 |
| 86 | Rn | radon | jalokaasu, radioaktiivinen | [Xe] 4f14 5d10 6s2 6p6 |
(*) Toisinaan joko lantaani tai lutetium luetaan kuuluvaksi siirtymämetalleihin, mutta tässä molemmat on IUPAC:in mukaisesti luettu lantanoideihin.

(**) Poikkeus Madelungin säännöstä
Jalopuumetsikkö

Järeitä metsälehmuksia osana jalopuumetsikköä Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -alueella Somerolla.
Jalopuumetsikkö on yksi Suomen luonnonsuojelulaissa määritellyistä suojeltavista luontotyypeistä.
Luontotyypin kriteerien täyttymiseksi jaloja lehtipuita sisältävän jalopuumetsikön tulee olla luontaisesti syntynyt, ja paikalla tulee kasvaa 130 cm korkeudelta tyvestä mitattuna halkaisijaltaan yli 7 cm:n paksuisia runkoja vähintään 20 kappaletta hehtaarilla (tammen kyseessä olleen halkaisijan on oltava vähintään 20 cm).
Aiheesta muualla

Pääkkönen, Pilvi & Aulikki Alanen: Luonnonsuojelulain luontotyyppien inventointiohje.  (Suomen ympäristökeskuksen moniste 188)  Helsinki:  Suomen ympäristökeskus, 2000.  ISBN 952-11-0738-3
Roman Jakobson

Roman Jakobson
Roman Osipovitš Jakobson (ven. Роман Осипович Якобсон, 11. lokakuuta (J:29. syyskuuta) 1896 Moskova, Venäjä – 18. heinäkuuta 1982 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat) oli venäläis-amerikkalainen kielen, kansanrunouden ja kirjallisuuden tutkija.
Elämä

Jakobson opiskeli Moskovassa itämaisten kielten Lazarev-instituutissa ja suoritti tohtorintutkintonsa saksaksi Kaarlen yliopistossa Prahassa tuolloisessa Tšekkoslovakiassa vuonna 1930. Prahaan hän oli muuttanut alkuaan Punaisen ristin tulkiksi venäläisille sotavangeille vuonna 1920. Hänen varhaisimmat tieteelliset julkaisunsa käsittelivät venäläistä ja tšekkiläistä kirjallisuutta.
Prahan kielitieteelliseen piiriin Jakobson liittyi 1926 ja toimi sen varapuheenjohtajana aina vuoteen 1938. Yhdysvaltoihin hän muutti toista maailmansotaa pakoon vuonna 1941.
Jakobson toimi professorina muun muassa Columbian yliopistossa New Yorkissa vuosina 1946–1949 sekä Bostonissa Harvardin yliopistossa (1949–1967) ja Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa (1957–1967). Hän kuului Prahan koulukuntaan, jonka keskeisiin henkilöihin lukeutuivat myös Sergei Kartsevski ja Nikolai Trubetzkoy, jotka Jakobsonin tavoin olivat venäläisiä pakolaistutkijoita. Jakobson oli taustaltaan juutalainen.
Jakobson on kielitieteellisen strukturalismin keskushenkilöitä. Hänen mielenkiintonsa kohdistui 1920-luvulla yleisen kielitieteen ongelmiin. Tällöin hän kehitteli metaforan ja metonymian käsitteet tieteenalaan sopiviksi ja sovelsi niitä tutkimuksissaan runoudesta sekä kielenoppimisesta ja sen häiriöistä.
Ruotsin-pakolaisuuden aikana vuonna 1941 julkaistu teos Kindersprache, Aphasie und allgemeine Lautgesetze sisältää fonologisten yleisteorioiden selvittelyä. Tätä aihetta Jakobson jatkoi edelleen Yhdysvalloissa. Hän pyrki luomaan strukturaalifonologian teorian ja tutki teorian soveltamista kielen oppimistapahtumaan ja kielen oppimishäiriöihin. Hän havaitsi muun muassa, että foneemien oppiminen tapahtuu tietyssä järjestyksessä, joka perustuu niiden vastakohtapareihin.
Jakobson tunnetaan myös ensimmäisen binaarisen fonologisten (distinktiivisten) piirteiden teorian kehittäjänä yhdessä ruotsalaisen insinöörin ja foneetikon C. Gunnar M. Fantin sekä amerikkalaisen kielitieteilijän Morris Hallen kanssa kirjoittamastaan teoksesta Preliminaries to speech analysis: The distinctive features and their correlates (1952).
Jakobson valittiin Suomen Tiedeseuran ulkomaiseksi jäseneksi vuonna 1976.
Teoksia

Zur Struktur der russischen Verbum. Charisteria Gvilelmo Mathesio quinquagenario a discipulis et Circuli Linguistici Pragensia sodalibus oblata. Prague: Cercle Linguistique de Prague, 1932, s. 74–84.
Kindersprache, Aphasie und allgemeine Lautgesetze. Språkvetenskapliga Sällskapets i Uppsala Förhandlingar, Uppsala: Uppsala Universitetet, 1940–1942. = Uppsala Universitets Årsskrift, 1942: 9.'
Preliminaries to speech analysis: The distinctive features and their correlates. Acoustic Laboratory, Massachusetts Institute of Technology, Technical Report 13, January 1952. Yhdessä Gunnar Fantin ja Morris Hallen kanssa.
Linguistics and poetics. Teoksessa Thomas Sebeok (toim.) Style in Language. Cambridge, MA: The MIT Press, 1960, s. 350–377. (Julkaistu myös ruotsiksi nimellä Poetik & Lingvistik. PAN/Nordstedts, 1974.)
Teoksia > Roman Jakobsonin valikoidut kirjoitukset (Selected Writings):

Osa I: Phonological Studies. The Hague, Paris & New York: Mouton Publishers, 1. painos 1962; 2. laajennettu painos 1971.
Osa II: Word and Language. The Hague, Paris & New York: Mouton Publishers, 1971.
Osa III: Poetry of Grammar and Grammar of Poetry. The Hague, Paris & New York: Mouton Publishers, 1981.
Osa IV: Slavic Epic Studies. The Hague, Paris & New York: Mouton Publishers, 1966.
Osa V: On Verse, Its Masters and Explorers. Toimittaneet Stephen Rudy & Martha Taylor. The Hague, Paris & New York: Mouton Publishers, 1979.
Osa VI: Early Slavic Paths and Crossroads. Toimittanut ja esipuheen kirjoittanut Stephen Rudy. Julkaistu kahtena erillisenä niteenä: Nide I: Comparative Slavic Studies. The Cyrilo-Methodian Tradition; Nide II: Medieval Slavic Studies. Hague, Paris & New York: Mouton Publishers, 1985.
Osa VII: Contributions to Comparative Mythology: Studies in Linguistics and Philology, 1972–1982. Toimittanut Stephen Rudy, esipuheen kirjoittanut Linda R. Waugh. Berlin, Amsterdam & New York: Mouton Publishers, 1985.
Osa VIII: Major Works 1976–1980. (Completion Volume I) Toimittanut ja esipuheen kirjoittanut Stephen Rudy. Berlin, Amsterdam & New York: Mouton Publishers, 1988.
Aiheesta muualla

Roman Jakobson bibliografie. Archive.is Webpage capture.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 2  Mathematics Genealogy Project 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Jalkaväkirykmentti 13 (talvisota)

| Jalkaväkirykmentti 13 |
| --- | --- |
 Divisioonan tehtävänä sodan alkaessa oli puolustaa Mannerheim-linjaa Summan alueella. Linnoitustöiden keskeneräisyys käy hyvin ilmi tästä joulukuun puolivälissä Summankylässä otetusta kuvasta.
Toiminnassa:  9.10.1939 - 23.3.1940
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Sodat ja taistelut:  Summa
Jalkaväkirykmentti 13 oli Turunmaan alueen eli Turusta ja sen ympäristökunnista reserviläisistä muodostettu rykmentti talvisodassa.
Rykmentti perustettiin 9. lokakuuta 1939 Turussa osaksi 5. divisioonaa. Sen komentajaksi määrättiin everstiluutnantti Kaarlo Vaala. Rykmentti siirtyi 15. lokakuuta YH:n myötä junakuljetuksella Turusta Viipurin Terijoen välisen rautatien varrelle Kämärään, josta tapahtui keskitysmarssit kohti pääpuolustusasemaa.
Rykmentti oli sodan sytyttyä reservissä Muolaan alueella 7. joulukuuta ryhmittyneenä pääasemaan (jota myöhemmin ryhdyttiin kutsumaan nimellä Mannerheim-linja) vastuualueena ns. Summan lohko. Puna-armeijan yksiköt kohtasivat pääpuolustusaseman ensimmäisen kerran 6. joulukuuta, jolloin  rykmentti osallistui torjuntaan. Rykmentti osallistui 17. joulukuuta alkaneeseen Summan suurtaisteluun, jolloin puna-armeijan joukot ankaran 3-tuntisen tulivalmistelun jälkeen rynnistivät rykmentin puolustussektorille panssarivaunujen johdolla. Päähyökkäys tapahtui 19. joulukuuta, jolloin Summan lohkolla laskettiin toimineen 40 hyökkäysvaunua, joista viiden tankin onnistui päästä puolustuksen läpi. Tilannetta pahensi vielä se, että kaikki kolme käytössä ollutta panssaritorjuntatykkiä oli menetetty taisteluissa. Tilanteen ratkaisi puolustajien eduksi Laitilan miehistä koottu 4. komppania, joka lähitaistelussa polttopulloin ja kasapanoksin sai tuhottua kaksi panssaria ja kolmen panssarin paetessa. Vihollinen oli 20. joulukuuta mennessä kuluttanut hyökkäysvoimansa, jolloin JR 13:n rintamakaistalla oli suhteellisen rauhallista. JR 13:n 1. komppania osallistui venäläisten vielä pitämien tukikohtien takaisinvaltaukseen 21. ja 22. välisenä yönä. Rykmentti siirrettiin 5. tammikuuta 1940 reserviin, jolloin päätehtävänä oli asemien varustelutyöt.
Puna-armeijan aloitettua 1. helmikuuta uuden Mannerheim-linjaa kohdistuvan rintamahyökkäyksen. JR 13 siirrettiin 10. helmikuuta pääpuolustuslinjalle ja alistettiin 3. divisioonalle. JR 13 joutui tukemaan Lähteen lohkon suomalaistaistelijoita, jotka olivat joutuneet luovuttamaan pääpuolustuslinjan venäläisille ja perääntymään tukilinjalle. Venäläisten läpimurto oli kuitenkin tosiasia, ja 3. divisioona ml. JR 13 oli peräännyttävä 15. helmikuuta Väliasemaan, jossa JR 13:n sijainti oli ns. Honkaniemen lohkolla. JR 13:n III Pataljoona oli siellä ankarissa taisteluissa. Helmikuun 22. JR 13 alistettiin 23. divisioonalle ja rykmentti perääntyi divisioonan osana Taka-asemaan Talin alueelle, jossa se taisteli sodan päätökseen 13. maaliskuuta 1940.
Rykmentti vetäytyi rauhan tultua Viipurin alueelta uuden valtakunnan rajan puolelle Suo-Anttilaan Taavetin itäpuolelle, jossa rykmentti lakkautettiin 23. maaliskuuta 1940.
Pataljoonat

Ensimmäinen pataljoona (I/JR 13)
Toinen pataljoona (II/JR 13) komentajanaan kapteeni Mikko Karmo.
Kolmas pataljoona (III/JR 13) komentajanaan kapteeni Viljo Laakso ja 5. maaliskuuta 1940 alkaen majuri Yrjö Tuompo.
Taistelut

17. joulukuuta 1939 - 4. tammikuuta 1940 rykmentti taisteli Summan lohkolla Summan taistelussa osana 5. divisioonaa.
10.–15. helmikuuta rykmentti taisteli Summassa sen murtuessa osana 3. divisioonaa.
15.–26. helmikuuta rykmentti taisteli Väliasemassa osana 3. divisioonaa.
26. helmikuuta – 13. maaliskuuta rykmentti taisteli Taka-asemassa osana 23. divisioonaa.
Jalosammalet

| Jalosammalet |
| --- | --- |
 Kalkkijalosammal (Drepanocladus lycopodioides)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Hiirensammalet Bryidae
Lahko::  Palmikkosammalet Hypnales
Heimo::  Ritvasammalet Amblystegiaceae
Suku::  Jalosammalet Pseudocalliergon  (Limpr.) Loeske
Katso myös
   Jalosammalet Wikispeciesissä   Jalosammalet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jalosammalet (Pseudocalliergon) on palmikkosammalten lahkoon kuulunut suku. Suomessa esiintyy neljä lajia, jotka aiemmin luokiteltiin jalosammaliin. Suku on 2000-luvulla päätetty yhdistää upossirppisammaliin (aiemmin luhtasirppisammalet) (Drepanocladus).
Suomessa esiintyvät jalosammallajit

pohjanjalosammal (Pseudocalliergon angustifolium → Drepanocladus angustifolius)
kalkkijalosammal (Pseudocalliergon lycopodioides → Drepanocladus lycopodioides)
matosammal (Pseudocalliergon trifarium → Drepanocladus trifarius)
lännenjalosammal (Pseudocalliergon turgescens → Drepanocladus turgescens)
Petri Jakonen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Petri Antero Jakonen
Syntymäaika: 9. kesäkuuta 1967 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Suolahti, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 187 cm
Junioriseurat
: Vilpas
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1983 | Vilpas |  |  |
| 1984–1986 | SalPa |  |  |
| 1987–1988 | Reipas | 20 | (0) |
| 1989–1990 | HJK | 34 | (0) |
| 1991 | Helsingborg | 8 | (0) |
| 1992–1993 | TPS | 62 | (0) |
| 1994–1998 | MyPa | 131 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 255 | (0) |
Maajoukkue
| 1988 | Suomi U21 | 4 | (0) |
| 1990–1996 | Suomi | 26 | (0) |

Petri Antero Jakonen (s. 9. kesäkuuta 1967 Suolahti) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka päätti pelaajauransa kauden 1998 jälkeen. Pelipaikaltaan hän oli maalivahti. Jakonen toimii nykyisin Eerikkilän urheiluopiston toimitusjohtajana.
Pelaajauran jälkeen Jakonen on toiminut SalPa:n jalkapallotoimenjohtajana, TPS:n urheilutoimenjohtajana ja toimitusjohtajana, sekä Palloliiton huippujalkapallojohtajana.
Seurajoukkueet

Jakosen pelaajaura ylimmillä sarjatasoilla alkoi kaudella 1983 III divisioonan Salon Vilppaassa. Hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Salon Palloilijoihin, jossa hän pelasi kolme kautta. Pääsarjatasolle Jakonen pääsi 1987 siirryttyään Lahden Reippaaseen. Kahden kauden Lahdessa vietetyn kauden jälkeen Jakonen siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin, jossa hän voitti mestaruuden 1990. Kauden 1991 hän pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Helsingborgs IF:ssä. Jakonen palasi seuraavalla kaudella Suomeen ja edusti urallaan vielä Turun Palloseuraa 1992–1993 ja Myllykosken Palloa 1994–1998. Jakonen pelasi yhteensä 247 pääsarjatason ottelua.
Maajoukkue

Petri Jakonen pelasi A-maajoukkueessa 26 maaottelua vuosina 1990–1996.
Saavutukset

Suomen mestaruus 1990
Suomen Cup 1995
Aiheesta muualla

Petri Jakonen National-football-teams.comin sivuilla
Jahve

Tetragrammi erilaisilla heprealaisilla kirjasimilla.
Jahve  (hepr. ‏יְהֹוָה,‎ ilmaistaan joskus kreikkalaisperäisellä termillä Tetragrammi, ”nelikirjaiminen”) on muinaisten israelilaisten Jumala. Alun perin Jahvea luultavasti pidettiin yhtenä monista Lähi-idän jumalista, kunnes israelilaiset alkoivat palvoa häntä muiden jumalien sijasta.  Myöhemmin israelilaisten uskonto kehittyi monoteistiseksi juutalaisuudeksi, eli muiden jumalien olemassaolo kiellettiin. Viimeistään Babylonin vankeuden aikana juutalaiset alkoivat nähdä Jahven koko maailman ainoana Jumalana, joka on luonut koko maailman ja hallitsi kaikkia kansoja.
Jahven pohjalta muodostuivat juutalaisuuden lisäksi myös muiden vanhaa seemiläistä kulttuuriperimää olevien yksijumalaisten uskontojen, kuten kristinuskon ja islamin, jumalkäsitykset. Nykyajan juutalaiset eivät käytä nimeä Jahve.
Historia

Karen Armstrongin (1993) mukaan Jahve saattoi olla alun perin midianilaisten soturijumala ja tulivuoren jumala, sillä Jahve ilmestyi Moosekselle ensi kerran juuri Midianissa. Mooseksen kirjoissa viitataan usein Aabrahamin ja muiden toisen vuosituhannen eaa. heprealaisten Jumalaan nimellä Jahve, mutta todennäköisimmin he palvoivat yhä muita pakanajumalia, kuten kanaanilaisten ylijumala Ēliä ja hänen vaimoaan Ašeraa. Ašera oli tuolloin ilmeisesti Jahven äiti, mutta myöhemmin Jahven aseman vahvistuessa hänet nähtiin Jahven puolisona, jonka Jahve lopulta syrjäytti kokonaan.
Mooseksen johtamien israelilaisten Egyptistä paon kertomuksen myötä Jahvea alettiin nostaa israelilaisten ehdottomaksi Jumalaksi, ja vanhojen kertomusten jumala Ēl Šaddai nimettiin jälkikäteen Jahveksi. Entisiin jumaliin verrattuna Jahve oli kuitenkin näitä etäisempi ja sotaisampi. Jahve vaati israelilaisilta liittoa osoitukseksi, että nämä kunnioittaisivat ainoastaan häntä eivätkä muita jumalia, joiden olemassaolo tosin edelleen henoteistisesti tunnustettiin. Kansa jatkoi kuitenkin vielä kauan vanhojen jumaliensa palvontaa Jahven rinnalla, etenkin rauhan aikana.
Kuningas Salomo rakensi Jahvelle temppelin Jerusalemiin 900-luvulla eaa., mutta vielä 800-luvulla eaa. pakanauskonnot olivat niin voimissaan, että Jahven kultti oli vaarassa jäädä niiden nielaisemaksi. Jahven profeetat kuten Hoosea vastustivatkin israelilaisten pakanajumalia ja pyrkivät lakkauttamaan heidän palvontansa.
Armstrongin mukaan myös maskuliinisen Jahven vallan kasvun ja naisjumala Ašeran heikkenemisen myötä ennen miesten kanssa tasa-arvoisten naisten asema heikkeni Israelissa. 600-luvulla eaa. julkaistun viidennen Mooseksen kirjan ankarat lait lujittivat Jahven asemaa entisestään. Kuningas Josia raivasi Jerusalemin temppelistä Ašeran patsaita ja kulttiesineitä, tuhosi pakanallisia palvontapaikkoja sekä kirjoitutti historiallisia kirjoja uusiksi tukemaan kanaanilaisten ja heidän pakanauskontonsa hävitystä.
Juudalaisten jouduttua maanpakoon Babyloniaan 500-luvulla eaa. he menettivät vanhat palvontapaikkansa ja liturgiansa sekä pystyivät turvautumaan enää Jahveen itseensä. Näihin aikoihin profeetta Deuterojesaja julisti Jahven ainoaksi Jumalaksi. Pentateukkia laajennettiin uusine lakeineen, ja Jahve kirjoitettiin kaiken luojaksi uuteen luomiskertomukseen. Jahve ei enää myöskään puhunut ihmisille profeettojen kautta kuten siihen asti. Näin juutalaisuuden voidaan katsoa syntyneen nykymuodossaan.
Yhteinen jumala?

Vaikka Jahve-nimeä käytetään eri uskonnoissa, uskontojen seuraajat eivät välttämättä miellä jumalkäsitystä yhteneväiseksi jumaluusopin dogmatiikan poikkeavuuden takia. Kristittyjen käsitys Jahve-jumalasta poikkeaa huomattavasti juutalaisten ja muslimien käsityksestä kolminaisuusopin takia. Juutalais- ja muslimikirjanoppineet eivät aina hyväksy täysin kristinuskon luokittelua yksijumalaiseksi uskonnoksi.
Valtaosa nykyteologeista katsoo kuitenkin seemiläisten uskontojen Jumalan olevan yhteistä perua. Uskontoja yhdistävät myös profeetat, joiden kautta Jumala ilmoittaa itsestään, ja kristinuskon ja juutalaisuuden tapauksessa pyhät kirjoitukset (Vanha testamentti).
Nimi > Merkitys

Nimen Jahve merkitystä ei tiedetä varmasti. On arveltu, että nimi on johdettu heprean verbistä hawa (’olla’) ja että se voi tarkoittaa esimerkiksi ’hän on’, ’hän joka on’, ’oleminen’ tai ’hän, joka aiheuttaa [olevan] olemisen’.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Onko Jumalalla nimi? JW.ORG.
Tetragrammi esiintyy rivien 2 ja 8 alussa oikealta luettuna. Neljäs Mooseksen kirja 10:35–36
Aleksi Leppä

Aleksi Leppä (s. 2. syyskuuta 1994 Hamina) on suomalainen kivääriampuja. Hän edustaa Haminan Ampumaseuraa. Hän voitti vuonna 2018 kaksi maailmanmestaruutta 300 metrin matkan kilpailuissa. Hän edusti Suomea Pariisin kesäolympialaisissa 2024.
Leppä voitti Changwonin MM-kilpailuissa 2018 kultaa 300 metrin matkalta vakiokiväärin 3 × 20 laukauksen kilpailussa tuloksella 580 ja vapaakiväärin 3 × 40 laukauksen kilpailussa tuloksella 1172.  Bakun MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti olympiapaikan sijoittumalla kuudenneksi 50 metrin pienoiskiväärin 3 × 20 laukauksen kilpailussa. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sijoittui ilmakiväärikilpailussa 22:nneksi tuloksella 627,8 ja pienoiskiväärillä 24:nneksi tuloksella 586.
Aleksi Lepän valmentajana toimi hänen isänsä Marko Leppä (1965–2024), joka kilpaili kansallisella tasolla pistooliampujana. Hän kuoli lentokoneessa saamaansa sairauskohtaukseen matkalla Pariisin olympialaisiin.
Leppäjärvi (Enontekiön kylä)

Enontekiön kylää vuonna 1956
Leppäjärvi (pohjoissaameksi Leaibejávri) on Enontekiön kunnassa sijaitseva alle 200 asukkaan kylä. Leppäjärven kylä sijaitsee kantatien 93 varrella noin 19 kilometriä kirkonkylältä pohjoiseen Leppäjärvi-nimisen järven rannalla. Järven pinta-ala on 27,5 hehtaaria ja sen rantaviivan pituus on 4,1 kilometriä. Järveen on istutettu pohjasiikaa.
Lepidus

Marcus Aemilius Lepidus.
Marcus Aemilius Lepidus (87 ? – 13/12 eaa.) oli roomalainen poliitikko. Lepidus liittyi Caesarin kannattajiin Pompeiusta vastaan vuonna 49 ja valittiin konsuliksi 46 eaa. Hän oli toisen triumviraatin jäsen 44 eaa. ja pontifex maximus. Hän hallitsi Afrikan provinssia vuosina 40–39. Hän yritti sieltä käsin järjestää kapinaa Octavianusta vastaan, mutta ei saanut omia sotilaitaan ajatuksen kannalle. Lepidus syrjäytettiin vuonna 36.
Aiheesta muualla

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Pekka Tuomisto: Rooman diktaattorit.  Karisto, 2003.  ISBN 951-23-4442-4