stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pydna
Rakennukset ja löydökset

Pydnan alueella on suoritettu vain vähän arkeologisia kaivauksia. Monet löydöt ovat sattumalöytöjä. Merkittävimmät rauniot kaupungin paikalla ovat bysanttilaisaikaisen, 1000-luvulla rakennetun katedraalikirkon jäänteet. Se oli tehty varhaisemman, 500-luvulla rakennetun kirkon paikalle. Kirkko oli omistettu paikalliselle marttyyrille Pyhälle Aleksandrokselle.
Kaupungin paikan lähettyviltä on löydetty makedonialaistyylisiä hautoja. Esinelöytöjä on muun muassa Thessalonikin arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pydna Wikimedia Commonsissa
Pyhäjärvi (Karjalan tasavalta)

Pyhäjärven kunta Prääsän piirin kartalla.
Pyhäjärvi (karjalaksi ja lyydiksi Pyhärv, ven. Святозеро, Svjatozero) on maalaiskunta ja sen keskustaajama  Prääsän kansallisessa piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. 
Pyhäjärvi oli myös historiallinen Aunuksen Karjalan kunta Venäjän keisarikunnan aikaan.
Pyhäjärven kylä

Pyhäjärven kylä sijaitsee Pyhäjärvi-nimisen järven länsirannalla Petroskoista Aunukseen johtavan maantien varrella 80 kilometriä Aunuksesta pohjoiseen ja 65 kilometriä Petroskoista lounaaseen. Pyhäjärven kylässä on noin 1 030 asukasta. Kylässä on muutama kauppaliike.
Pyhäjärven nimi johtuu järven nimestä, joka puolestaan perustuu tarinan mukaan siihen, että Pietari Suuri oli alueen halki matkatessaan sairastunut silmätulehdukseen, joka oli parantunut huuhtomalla silmää kyseisen järven vedellä.
Pyhäjärven maalaiskunta

Pyhäjärven maalaiskunta (ennen kylähallintoalue) sijaitsee Prääsän piirin kaakkoisosassa Äänisenrannan piirin, Aunuksen piirin ja Leningradin alueen vastaisella rajalla Pyhäjärven ympärillä. Kunta rajoittuu pohjoisessa Prääsän kaupunkikuntaan ja luoteessa Nuosjärven maalaiskuntaan. Kunnan nykyiset asutuskeskukset ovat  Pyhäjärven kylä (hallinnollinen keskus), Ylä-Važinan taajama (Verhnije Važiny, Ylä-Vaaseni), Ližman kylä sekä Važinan laituri.
Pyhäjärven historiallinen kunta

Historiallinen Venäjän kesarikunnan Aunuksen kuvernementin Pyhäjärven kunta (ven. Святозерская волость, Svjatozerskaja volost) käsitti ennen vuotta 1917 yhteensä 39 kylää, joissa oli noin 3 500 asukasta, joista lyydiläisiä oli 19 kylässä yhteensä 2 282. Vuonna 1902 oli Pyhäjärven kunnassa 3 682 asukasta. Pyhäjärven kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja vuodesta 1930 lähtien sen alue tuli kuulumaan Prääsän piiriin. Pyhäjärven alue oli jatkosodan aikana Suomen miehittämä 1941-1944.
Pyhän Kolminaisuuden katedraali (Oulu)

| Pyhän Kolminaisuuden katedraali |
| --- | --- |

Sijainti:  Torikatu 74, Hollihaka, Oulu
Koordinaatit:  65°00′22″N, 025°27′31″E
Seurakunta:  Oulun ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1957
Suunnittelija:  Mikko Huhtela
Materiaali:  kivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Katedraalin sisätiloja
Pyhän Kolminaisuuden katedraali vastavalmistuneena
Pyhän Kolminaisuuden katedraali on Oulun ortodoksisen seurakunnan kirkko ja Oulun hiippakunnan pääkirkko eli katedraali. Oulun hiippakunta on perustettu vasta vuonna 1980, ja se on yksi kolmesta Suomen ortodoksisen kirkon hiippakunnasta. Hiippakunnan piispana on toiminut vuodesta 2015 alkaen metropoliitta Elia.
Oulun Pyhän Kolminaisuuden katedraali vuonna 1957. Kuva: Mauno Mannelin. Lähde: Johannes Moision valokuvanegatiivikokoelma.
Kirkkorakennuksen on suunnitellut arkkitehti Mikko Huhtela ja se valmistui kesällä 1957. Suuri osa vanhan ikonostaasin ikoneista oli peräisin Korpiselän Ägläjärven kirkosta, joka jäi luovutettuun Karjalaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Kolminaisuuden katedraali (Oulu) Wikimedia Commonsissa
Oulun Pyhän Kolminaisuuden katedraali / Ortodoksi.net
Suomen ortodoksiset katedraalit
Uspenskin katedraali (Helsinki) · Pyhän Nikolaoksen katedraali (Kuopio) · Pyhän Kolminaisuuden katedraali (Oulu)
| n k Pohjois-Pohjanmaan kirkot |
| --- | --- |
Oulu:  Haukipudas  Karjasilta  Kastelli  Kiiminki  Maikkulan kappeli  Nasaretin pyhän perheen kirkko  Oulujoki  Oulunsalo  Pateniemi  Pyhän Andreaan kirkko  Pyhän Kolminaisuuden katedraali  Pyhän Luukkaan kappeli  Pyhän Tuomaan kirkko  Tuira  Tuomiokirkko  Turkansaari  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Muut kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Hailuodon vanha kirkko  Himanka  Ii  Kalajoki  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kempele)  Kempeleen vanha kirkko  Kestilä  Kuivaniemi  Käylän rajaseutukirkko  Pyhän Ristin kirkko (Kuusamo)  Kylmälänkylän kappeli  Kärsämäki  Kärsämäen paanukirkko  Liminka  Lumijoki  Maakalla  Merijärvi  Muhos  Nivala  Olkkola  Oulainen  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pudasjärvi  Pulkkila  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ylivieska)  Pyhän Matteuksen kappeli  Pyhäntä  Raahe  Rantakylän kappeli  Rantsila  Rautio  Reisjärvi  Revonlahti  Saloinen  Sarakylän kappeli  Sievi  Siikajoki  Säräisniemi  Taivalkoski  Temmes  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Vihanti  Ylivieskan vanha kirkko 
Huomattavia suomalaisia kirkkorakennuksia
| --- | --- |
Tuomiokirkkoja:  Espoo • Helsinki • Kuopio • Lapua • Mikkeli • Oulu • Porvoo • Turku • Tampere
Katedraaleja:  Uspenskin katedraali • Pyhän Nikolaoksen katedraali • Pyhän Kolminaisuuden katedraali • Pyhän Henrikin katedraali
Paikkamäärältään suuria:  Kerimäki • Lapväärtti • Johanneksenkirkko • Nurmes • Keski-Porin kirkko • Heinävesi
Vanhoja puukirkkoja:  Ulrika Eleonoran kirkko • Muhos • Petäjäveden vanha kirkko • Sammatti • Sodankylän vanha kirkko • Uudenkaupungin vanha kirkko • Vöyrin puukirkko
Vanhoja kivikirkkoja:  Eckerö • Hammarland • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hollola • Jomala • Lemland • Nousiainen • Pernaja • Saltvik • Sund • Tyrvään Pyhän Olavin kirkko • Ulvila
Modernistisia:  Kannonkoski • Lakeuden Risti • Nakkila • Rajamäki • Temppeliaukion kirkko • Varkauden pääkirkko
Luovutettujen alueiden kirkkoja:  Sortavalan apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko • Kristuksen kirkastumisen katedraali • Viipurin tuomiokirkko • Viipurin vanha tuomiokirkko • Terijoen ortodoksinen kirkko
| n k Perustiedot Wikidatassa: Pyhän Kolminaisuuden katedraali (Q1257632)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: ortodoksinen kirkko, kirkko, tuomiokirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Oulu
sijainti: Hollihaka
katuosoite: Torikatu 74
koordinaatit: 65°00′22″N 25°27′31″E﻿ / ﻿65.00617°N 25.45854°E﻿ / 65.00617; 25.45854
Pyrindos

| Pyrindos> Πύρινδος |
| --- | --- |
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kaaria
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyrindos (m.kreik. Πύρινδος, lat. Pyrindus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Pyrindoksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä muutamaan piirtokirjoitukseen sekä Stefanos Byzantionlaisen tekemään mainintaan kaupungista.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Pyrindios (Πυρίνδιος).
Puujoki

| Puujoki, Derevjannoje Деревянное |
| --- | --- |
 Kylän läpi kulkeva maantie.
 Puujoki, Derevjannoje
 Koordinaatit: 61°37′0″N, 34°38′15″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Äänisenrannan piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  437,14 km²
Väkiluku (2010):  1 900
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Puujoen kunta Äänisenrannan piirin kartalla.
Puujoki eli Derevjannoje (ven. Деревя́нное, vepsäksi Pujeg) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ääniseen laskevan Puujoen suussa 25 kilometriä Petroskoista kaakkoon. Kylässä on 1 300 ja kunnassa 1 900 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja asutus

Puujoen kunnan pinta-ala on 437,14 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Ääniseen, kaakossa Äänisenrannan piirin Šokšun, etelässä Latvan, lännessä Uudenkylän ja Uuden-Vilkan kuntiin sekä pohjoisessa Petroskoin kaupunkipiirikuntaan. Pinta-alasta 82 % on metsää.
Kunnan alueella virtaavia jokia ovat Puhtojoki (ven. Puhta), Lohijoki, Puujoki (Derevjanka), Suuri Ujujoki (Bolšaja Uja), Orsijoki (Orzega), Uika ja Neloksa. Järviä ovat Äänisen lisäksi Polovinnoje, Uvarovo, Orzegskoje, Tšornoje ja Regozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat gabrodiabaasi, hiekka, sora ja turve. Lohijoen rannalla sijaitseva lähde on suojeltu luonnonmuistomerkki.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Oržekan (ven. Orzega) rautatieasema sekä kolme kylää: Pedäiselkä (Pedaselga), Uju (Uja) ja Uusiselkä (Užeselga). Noin kahdensadan asukkaan keskuksia ovat Uusiselkä ja Pedäiselkä. Lisäksi on 42 kesämökki- ja puutarhapalsta-aluetta, jotka käsittävät yli 4 000 tonttia. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 79 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 3 % suomalaisia, 3 % valkovenäläisiä, 3 % karjalaisia, 2 % vepsäläisiä ja 1 % ukrainalaisia.
Historia

Puujoen kylä on perustettu vuonna 1563. Ennen 1920-lukua se kuului Latvan kuntaan. Jatkosodassa 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä.
Liikenne, talous ja palvelut

Kylien kautta kulkee Petroskoin ja Oštan välinen maantie. Oržekan asema sijaitsee Muurmannin radan varrella.
Kunnassa toimii rakennustarviketeollisuutta, tielaitos ja puunjalostusyritys. Yksi tärkeimmistä tuotantolaitoksista on sepeliä valmistava Äänisenrannan gabrodiabaasi. Maataloutta harjoittavat entinen sovhoosi Majak, Petroskoin suurkanala sekä viisi yksityisviljelijää.
Keskuskylän palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo (entinen kirkko), kirjasto, poliklinikka, posti, ruokala ja joukko kauppoja. Kylässä toimii Äänisenrannan piirin vammaisten lasten kuntoutuskeskus. Lähistöllä sijaitsee entinen urheilulentokenttä.
Nähtävyydet ja matkailu

Seudulla on useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Historiallisia kohteita ovat toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikat sekä Stalinin vainojen uhrien teloituspaikka Krasnyi Bor. Kunnan alueella sijaitsee lomakyliä ja lasten kesäleirejä.
Aiheesta muualla

Puujoen kunnan sivusto (venäjäksi)
Puujoki Karjalan tasavallan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus:  Petroskoi (ei itse kuulu piiriin)

Maalaiskunnat:
Garnizonnoje | Järventakuinen | Latva | Latva-Vetka | Meliorativnyi | Pai | Puujoki | Suoju | Uusikylä | Uusi-Vilka 

Vepsäläiset maalaiskunnat:
Kalajoki | Šokšu | Šoutjärvi
Äänisenrannan piiri
Pyrnos

| Pyrnos> Πύρνος.Sijainti |
| --- | --- |
 Pyrnos
Koordinaatit:  36°53′06″N, 28°26′44″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Büyükkaraağaç, Muğla
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kaaria
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyrnos (m.kreik. Πύρνος, lat. Pyrnus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Muğlan maakunnan Büyükkaraağaçia.
Pyrnos oli ainakin myöhemmässä vaiheessa Rhodoksen mantereen puolella sijainneella peraia-alueella. Plinius vanhempi sanoo kaupungin sijainneen Kaunoksen ja Loryman välissä. Pyrnoksen oletetulta paikalta on löydetty joitakin muurien jäänteitä ja hautoja.
Pyrnoksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Pyrnos kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 452/451–433/432 eaa. Myös Stefanos Byzantionlainen mainitsee kaupungin.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Pyrnios (Πύρνιος).
Pyratsoliini

| Pyratsoliini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4,5-dihydro-1H-pyratsoli
CAS-numero:  109-98-8
PubChem CID:  524190
SMILES:  C1CNN=C1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H6N2
Moolimassa:  70,098 g/mol
Kiehumispiste:  144 °C
Tiheys:  1,02 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Pyratsoliini (C3H6N2) on typpeä sisältävä heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdisteellä on kolme tautomerista muotoa 1-, 2- ja 3-pyratsoliinit, joista 2-pyratsoliini on stabiilein.
Ominaisuudet ja valmistus

Pyratsoliini on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä, jolla on amiinien tai suklaan kaltainen haju. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja polaarisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja hieman dietyylieetteriin. Pyratsoliini hapettuu suhteellisen helposti pyratsoloniksi. Yhdiste on emäksinen.
Pyratsoliinia voidaan valmistaa diatsometaanin ja eteenin välisellä reaktiolla, pelkistämällä pyratsolia natriumetoksidilla tai akroleiinin ja hydratsiinin välisellä kondensaatioreaktiolla.
Pyhän Kolminaisuuden päivä

Pyhän Kolminaisuuden päivä on kristillinen juhlapäivä, jota vietetään ensimmäisenä sunnuntaina helluntain jälkeen. Sen vietto sai alkunsa Englannissa 1000-luvulla. Päivä on omistettu Pyhälle Kolminaisuudelle.
Suomen evankelisluterilaisessa kirkossa päivän psalmina toimii Ps. 95:1–2, 6–7; ensimmäisenä lukukappaleena Jes. 6:1–8 (9–10); toisena lukukappaleena Room. 11: 33–36 ja evankeliumiteksti on Joh. 3:1–15.  Päivän aiempi nimitys oli kolminaisuudenpäivä, nimi vaihdettiin vuoden 2000 uudistuksessa. Pyhän Kolminaisuuden päivän liturginen väri on valkoinen.
Ajankohta

Pyhän Kolminaisuuden päivä osuu 2020-luvulla seuraaville päivämäärille:
2020: 7. kesäkuuta
2021: 30. toukokuuta
2022: 12. kesäkuuta
2023: 4. kesäkuuta
2024: 26. toukokuuta
2025: 15. kesäkuuta
2026: 31. toukokuuta
2027: 23. toukokuuta
2028: 11. kesäkuuta
2029: 27. toukokuuta
Aiheesta muualla

Suomen evankelis-luterilainen kirkko: Pyhän Kolminaisuuden päivä (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkovuosi
adventti | 
joulu | 
uusivuosi |
loppiainen |
kynttilänpäivä |
laskiainen |
Marian ilmestyspäivä |
palmusunnuntai |
kiirastorstai |
pitkäperjantai |
pääsiäinen |
helatorstai

helluntai |
Pyhän Kolminaisuuden päivä |
juhannus |
apostolien päivä |
kirkastussunnuntai |
mikkelinpäivä |
reformaation päivä |
pyhäinpäivä |
tuomiosunnuntai
Pyhäjoki (joki Säkylässä)

| Pyhäjoki (Säkylä) |
| --- | --- |
 Pyhäjoki elokuussa 2012 yhdystien 12699 sillalta.
Laskupaikka:  Pyhäjärvi, Säkylä  61°1.534′N, 22°22.575′E
Maat:   Suomi
Pituus:  22  km
Valuma-alue:  71,33  km²
Pyhäjoki on 22 kilometriä pitkä joki Säkylässä Satakunnassa. Se on yhdessä Yläneenjoen kanssa toinen Säkylän Pyhäjärveen laskevasta kahdesta suuremmasta joesta ja se kuuluu Eurajoen vesistön Pyhäjärven valuma-alueeseen. Pyhäjoki on pinta-alaltaan 71 km² suuruisen Pyhäjoen valuma-alueen laskujoki. Huomattavin asutus joen varressa on joesta nimensä saanut Säkylän Pyhäjoen kylä.
Maantieto

Pyhäjoki laskee Pyhäjärveen Pyhäjoen kylän kohdalla järven itärannalla. Seututie 204 ylittää joen Pyhäjoen kylän itäpuolella. Eräs Pyhäjoen määrittelijä on Säkylänharju, jonka suuntainen joki on. Harjun pohjavesiä purkautuu harjun juurella lukuisista lähteistä ja suonreunamilta ja vastaa siten osasta joen virtaamasta. Joki seuraa harjua kaakko-luode-suuntaisena. Vaikka joki virtaa joen alajuoksulla sen luonnollisessa uomassaan, on monet joen sivuhaarat suoristettu ja liitetty laajempaan ojitusverkkoon. Pisimmälle joen valuma-alue ulottuu Korpiniitulla, joka rajautuu idässä Virttaaseen. Korkeuseroa Korpiniitulta joen suulle kertyy 35 metriä.
Varsinkin joen alajuoksulla havaitaan joen kulussa meanderointia, joka alkaa Säkylän ja Loimaan välisellä rajalla ennen Luvissanojan liittymää. Meaderointi johtuu savi-, hiekka- ja moreenimaasta, jossa joki kulkee. Juoluoita joella ei kuitenkaan ole. Joen meanderointi oli entisinä aikoina voimakkaampaa. Jokea on siis oiottu vuosien saatossa.
Joki virtaa pääosin Säkylässä, mutta sen latvat ulottuvat myös Pöytyä (Yläne), Oripään ja Loimaan (Alastaro) puolelle ja pohjoisessa rajaksi nousee Säkylänharju ja Virttaankangas. Kuntien välinen raja poikkeaa joen kohdalla yleislinjastaan ja kulkee molemmin puolin Pyhäjokea lähellä sen uomaa noin 2,5 kilometriä. Joen uoma jää tällöin Säkylän alueelle.
Valuma-alueen kuvailu

Pyhäjoki on Pyhäjoen valuma-alueen laskujoki. Sen valuma-alueen pinta-ala on 77,5 km². Pohjoisessa valuma-alue rajautuu Köyliönjärven valuma-alueeseen, joka kuuluu myös Eurajoen valuma-alueeseen. Idässä on Loimijoen valuma-alue, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön. Etelässä on Yläneenjoen valuma-alue, joka sekin kuuluu Eurajoen vesistöön.
Pääuoman alajuoksulla ensimmäisten 9,5 kilometrin matkalla joen leveys on yli 5 metriä. Pääuomaksi voidaan lukea ne joen haarat, jotka johtavat kohti 5 kilometriä pitkää Kahilanojaa, koska sen valuma-alue on vielä 21,1 km². Näin perustellen Pyhäjoki on 22 kilometriä pitkä.
Tärkeimmät sivuhaarat ovat Pyhäjoen alkujuoksulta lukien seuraavat ojat (suluissa on näiden yhtymäkohta alajuoksulta mitattuna).
Myllyumpaidanoja (9,5 km) on 4,6 kilometriä pitkä ja sen valuma-alue on 10,9 km². Sen alajuoksu on 1,8 kilometrin matkalta yli 5 metriä leveää. Oja, kuten myös sen haara Koskenalustenoja, saa vetensä Säkylänharjun rinteiltä. Yläjuoksun korkeus merenpinnasta mitattuna on 95 metriä, joten pudotusta tulee 30 metriä.
Markanoja (10,6 km) yhtyy Pyhäjokeen vasemmalta ja on 6,1 kilometriä pitkä. Sen valuma-alue on pinta-alaltaan 12,4 km². Yläjuoksun korkeus merenpinnasta mitattuna on 81 metriä, joten pudotusta tulee 16 metriä.
Kahilanojan haarassa on Pyhäjoen korkeus merenpinnasta 80 metriä. Yläjuoksun peltoaukeat ovat melko tasaisia eikä korkeuseroja synny enää. Vasemman haaran valuma-alue on 6,4 km² ja oikeanpuolen 21,1 km². Kahilanojaan yhtyy pieni oja Myllylähteeltä, josta purkautuu noin 6000 m³ vuorokaudessa. Toisesta Kankaanrannan lähteistä virtaa noin 4500 m³ vuorokaudessa.
Veden laatu ja suojelutyö

Koska Pyhäjoen töyräät ovat pääosin savimaata, kulkeutuu sadevesien mukana kiintoainetta ravintoaineksen mukana veteen. Valuma-alueesta on peltoa 23%. Pyhäjoesta purkautui typpeä Pyhäjärveen 1980-luvulla 39 tonnia, 1990-luvulla 43 tonnia ja 2000-luvun puoleenväliin mennessä 50 tonnia vuodessa. Fosforia purkautui vastaavasti 2,1 tonnia, 1,7 tonnia ja 1,9 tonnia vuodessa. Päästöjä pyritään pienentämään saostamalla kiintoainesta patoaltaiden avulla, tekemällä ravinteita pysäyttäviä suodatinkenttiä ja rakentamalla kosteikkoja. Peltojen laidoille on jätetty myös suoja-alueita. Jätevesien käsittelyä pyritään tehostamaan viemäröinnillä ja haja-asutusalueilla hiekkakentillä.
Aiheesta muualla

www.ympäristö.fi: Mittausarvoja Pyhäjoesta (klikkaa täplää)
Pihlava, Jorma: Pyhäjoki hurmaa kunhan sen onnistuu löytämään. Turun Sanomat, 29.8.2004.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.5.2012.[vanhentunut linkki]
Eurajoen vesistö
Pyhän Johanneksen basilika

| Pyhän Johanneksen basilika Ἅγιος Θεολόγος |
| --- | --- |
 Pyhän Johanneksen basilikan rauniot.
Sijainti:  Selçuk, İzmir, Turkki
Koordinaatit:  37°57′09″N, 27°22′04″E
Rakentamisvuosi:  400-luku / 500-luku
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyhän Johanneksen basilika (Pyhän Johannes Teologin basilika, m.kreik. Ἅγιος Θεολόγος, Hagios Theologos) oli myöhäisantiikin aikainen basilikakirkko Efesoksen kaupungin lähellä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Selçukissa Turkissa. Se oli rakennettu apostoli Johanneksen perimätiedon mukaiselle hautapaikalle.
Nykyisin basilika on raunioina. Raunioita on kunnostettu, ja sen ympäristö muodostaa arkeologisen puiston.
Historia

Basilikakirkko rakennettiin myöhäisantiikin aikana 400-luvulla. Sen paikalla oli vanhastaan ollut hauta, jota perinteessä pidetään Efesoksessa toimineen Johannes Teologin hautana. Tämä taas yhdistettiin evankelista ja apostoli Johannekseen viimeistään 100-luvulla. Basilika uusittiin 500-luvun puolessa välissä keisari Justinianuksen rahoituksella. Kun asutus siirtyi bysanttilaisella keskiajalla antiikin Efesoksen paikalta idemmäksi nykyisen Selçukin paikalle, kirkosta tuli kaupungin katedraali eli piispanistuin.
Rakennus

Kirkko sijaitsi nykyisen Ayasolukin kukkulan eli Selçukin bysanttilais-osmaniaikaisen linnavuoren etelärinteessä. Lähellä sijaitsee linnoitusmuurin niin kutsuttu Vainojen portti. Sisäänkäynti kirkkoon oli länsipäästä nartheksin kautta. Länsipuolella nartheksin edessä oli myös kirkon atrium, jonka koko oli noin 34 × 37 metriä. Se mukaan lukien kirkon kokonaispituus oli noin 130 metriä. Kirkko oli pohjakaavaltaan ristinmuotoinen, ja sen katossa oli ristinmuodossa kuusi suurta kupolia. Niistä ristin keskellä, Johanneksen hautana pidetyn kohdan yläpuolella, ollut kupoli oli suurin ja korkein. Kirkon alla olleesta kryptasta on löydetty kolme hautaa, joista yhtä sanotaan apostolin haudaksi.
Pienoismalli kirkosta 500-luvulla.
Kirkon pohjapiirros.
Kirkon entistettyjä raunioita.
Kirkon entistettyjä raunioita.
Nk. apostoli Johanneksen hauta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Johanneksen basilika Wikimedia Commonsissa
Puukiitäjät

| Puukiitäjät |
| --- | --- |
 Intiantöyhtökiitäjä (Hemiprocne coronata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Puukiitäjät Hemiprocnidae  Oberholser, 1906
Suku::  Puukiitäjät Hemiprocne  Nitzsch, 1829
Lajit
 Intiantöyhtökiitäjä (Hemiprocne coronata)  Töyhtökiitäjä (Hemiprocne longipennis)  Isopuukiitäjä (Hemiprocne mystacea)  Pikkupuukiitäjä (Hemiprocne comata) 
Katso myös
   Puukiitäjät Wikispeciesissä   Puukiitäjät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puukiitäjät, aikaisemmalta nimeltään töyhtötervapääskyt tai puutervapääskyt (Hemiprocnidae) on kiitäjälintujen lahkoon kuuluva pieni lintuheimo, johon kuuluu yksi suku ja neljä lajia. Suvun tieteellinen nimi Hemiprocne tarkoittaa ”puolipääskyä”. Puukiitäjillä onkin kiitäjiin verrattuna monia yhtäläisyyksiä varpuslintuihin kuuluvien pääskyjen kanssa, vaikka ne kuuluvatkin eri lintulahkoihin eivätkä siten ole sukua toisilleen.
Koko ja ulkonäkö

Puukiitäjien ruumiinpituus on 17–33 senttiä ja paino 70–120 grammaa. Suurin laji on isopuukiitäjä, pienin pikkupuukiitäjä. Ne eivät ole yhtä hyvin sopeutuneet ilmassa elämiseen kuin varsinaiset kiitäjät ja muistuttavatkin elintavoiltaan enemmän pääskyjä. Kaikilla lajeilla on pitkät, teräväkärkiset siivet ja erittäin syvähalkoinen pääskymäinen pyrstö. Pyrstö on huomattavasti pitempi kuin varsinaisilla kiitäjillä ja voi muodostaa jopa 70 prosenttia linnun kokonaispituudesta. Höyhenpeite on pääskyjen tavoin pehmeä eikä karkea, kuten kiitäjillä. Myös jalat ovat pidemmät kuin kiitäjillä, joten puukiitäjät voivat helposti istua puunoksilla. Varpaista kolme osoittaa sukulaisheimosta poiketen eteenpäin. Puukiitäjille ovat tyypillisiä myös lyhyt nokka ja leveä kita. Suuret silmät mahdollistavat saalistuksen myöhään illallakin, jolloin valoa on vähän. Kaikkien puukiitäjälajien molemmilla sukupuolilla on nokan tyvellä näkyvä töyhtö, joka on linnun istuessa ja pesällä ollessa yleensä pystyssä, mutta lennossa se laskeutuu alas. Vartalon väritys on kirjava ja sukupuolet ovat usein hieman eriväriset.
Töyhdön koko ja höyhenpeitteen väritys vaihtelevat lajeittain. Lähisukuiset töyhtökiitäjä ja intiantöyhtökiitäjä ovat hyvin samanlaisia. Molemmilla on 2,5-3 sentin pituinen töyhtö. Niiden höyhenys on pääosin harmaa ja kiiltävä. Koiraan erottaa naaraasta punaruskean poskilaikun avulla. Suurimmat erot lajien välillä näkyvät selkäpuolen mustassa värissä ja pyrstön haarojen pituudessa suhteessa ruumiinkokoon. Töyhtökiitäjästä poiketen intiantöyhtökiitäjän pyrstön haarat työntyvät taitettujen, viikatteenmuotoisten siipien kärkien läpi. Pikku- ja isopuukiitäjän töyhtö on pienempi kuin muilla lajeilla. Niillä on voimakas naamakuvio, joka korostaa silmän ylä- ja alapuolella kulkevia valkoisia viivoja. Pikkupuukiitäjä on muita heimon lajeja huomattavasti pienempi.