stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Töölön kisahalli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Töölön kisahalli Wikimedia Commonsissa
Töölön kisahalli Helsingin kaupungin sivuilla
Kesäolympialaisten 1952 suorituspaikat
Helsingin olympiastadion 
 Harmaja | Helsingin uimastadion | Helsingin Velodromi | Huopalahden ampumarata | Laakson ratsastusstadion | Liuskasaari | Malmin ampumarata 
 Soutustadion | Messuhalli | Ruskeasuon ratsastushalli | Soutustadion | Talin laukkarata | Tennispalatsi | Töölön pallokenttä | Westendin tennishalli, Espoo 
 Ahveniston maauimala, Hämeenlinna | Kaurialan kenttä, Hämeenlinna | Kotkan urheilukeskus | Kupittaan jalkapallostadion, Turku | Lahden kisapuisto | Ratinan stadion, Tampere
Suomen postilaitos julkaisi vuonna 1969 postimerkin Suomen Messujen 50-vuotisen toiminnan kunniaksi. Messut järjestettiin vuosina 1935-1975 postimerkissä esitetyssä Messuhallissa, josta kuvassa sen päätysilhuetti.
Asemiesilta Messuhallissa 8.4.1943.
Messuhalli tulessa kesäkuussa 1966
Lasse Turunen

| Lasse Turunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1981 Joensuu
Ammatti:  muusikko, säveltäjä, sanoittaja, tuottaja, äänisuunnittelija, näyttelijä, yrittäjä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Lasse Turunen
Tyylilajit:  pop, rock, elektroninen, soundtrack
Soittimet:  syntetisaattori, kitara, ohjelmointi
Yhtyeet:  Lasse Soundblaster, Pihka Is My Name, Ukkosmaine, Pihka ja myrsky, Stu, Pentilän saha
Levy-yhtiöt:  Pihkassa Musiikkituotanto, PihkaSound, Juki Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Lasse Turunen (s. 1981, Joensuu), on suomalainen muusikko, äänisuunnittelija, tuottaja ja lauluntekijä, joka tunnetaan mm. Pihka Is My Name -, Ukkosmaine- sekä Pihka ja myrsky -yhtyeistä. Lisäksi hän on julkaissut musiikkia soolona nimellä Lasse Soundblaster, ja tehnyt lauluja ja tuotantoja myös muille artisteille. Hän on myös säveltänyt ja tuottanut paljon TV- ja teatterimusiikkia, mm. Yleisradiolle, MimoArt Companylle, OSIRIS-teatterille ja Korkeasaaren Teatterille.
Lasse Turunen vuonna 2024, kuvaaja Joona Nuutinen
Historia

Lasse Turunen on koulutukseltaan teatteri-ilmaisun ohjaaja. Hän valmistui Helsingin AMK Stadiasta vuonna 2008. Hänen uraansa leimaa jakautuminen teatteri- ja musiikkikentän välillä.
Turunen tapasi Joensuun Niinivaaran lukiossa Ville Karttusen, jonka kanssa hän perusti Ukkosmaine-yhtyeen (aiemmin Klaus Thunder & Ukkosmaine). Vuosina 2004-2016 yhtye teki 7 pitkäsoittoa ja soitti n. 300 keikkaa, minkä jälkeen se jäi määrittelemättömän mittaiselle tauolle.
Lukioaikaan Turunen oli myös perustamassa funk rock -tyylistä Stu-yhtyettä, joka toimi osittain samaan aikaan Ukkosmaineen kanssa vuosina 1999-2009.
Vuosina 2007-2014 Turunen toimi Korkeasaaren Teatterin ohjaajana, kirjoittajana ja säveltäjänä, sekä teki useita musikaalirooleja mm. Peacock-teatterilla ja Lahden Sibeliustalolla.
Vuonna 2013 Turunen perusti Pihka ja myrsky -yhtyeen, aluksi sooloprojektina, mutta jo ensimmäisen levyn aikaan yhtyeenä, johon kuuluivat hänen lisäkseen kitaristit Heikki Marttila ja Jussi Turunen, basisti Juha Mattila, kosketinsoittaja Henna Helasvuo ja rumpali Mikko Varis. Vuonna 2015 yhtye osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleella Sydän ei nuku. Tuolloin Marttila oli jo jättäytynyt pois yhtyeestä.
2016 Turunen perusti Henna Helasvuon kanssa musiikkituotantoyhtiön nimeltä Pihkassa Musiikkituotanto (kansainväliseltä nimeltään PihkaSound). Tunnetuimpia tuotantoja ovat Tero Hetero, Attention 2, Pavlovin Kissa, SONJA INARI ja Eino Matsi & Koskettajat.
Pihka ja myrsky -yhtyeen kolmannen albumin (Kuuleeko maa, 2018) jälkeen Turunen ja Helasvuo jatkoivat musiikin tekemistä kahdestaan, nimellä Pihka Is My Name. Tällä nimellä on toistaiseksi julkaistu 2 albumia, monia singlejä ja remixejä muille artisteille. Yhtye lämmitteli yhdysvaltalaista Princess Goes -yhtyettä heidän Euroopan-kiertueellaan syksyllä 2023.
Turunen on säveltänyt ja tuottanut tunnusmusiikkeja TV-ohjelmiin Henna Helasvuon kanssa. Näistä tunnetuimpia ovat Ylen uutiset, -urheilu ja -aamu, A-studio sekä vuosina 2017-2022 pyörinyt MTV Ava -kanavan tunnusmusiikki.
Turunen on tehnyt äänisuunnittelua ja sävellyksiä teattereille, mm. OSIRIS-teatterille (Naisen peili, Minun elämäni, Ukraina!) ja MimoArt Companylle (Pipes & Hoses).
Vuonna 2025 Turunen julkaisi ensimmäisen virallisen sooloalbuminsa “On tapahtumassa räjähdys”, nimellä Lasse Soundblaster.
Turunen on toiminut juontajana Helsingin juhlaviikoilla vuosina 2012-2014 ja Ilosaarirockissa vuosina 2014-2017.
Turunen on toiminut tuottajana mm. seuraaville artisteille / tuotannoille:
Yleisradio: tunnusmusiikit ohjelmiin Ylen uutiset, Ylen urheilu, A-studio, Ylen Aamu
Yleisradio: Puoli 7 -tunnus (2019-2023)
MTV Ava
MimoArt Company
OSIRIS-teatteri
Suomen pelastusalan keskusjärjestön (SPEK) palovaroitinkampanja 2023 (voitti MTV:n Kasvukeissi-palkinnon)
Pavlovin Kissa
Mardi Tickle
Eino & Koskettajat
Jekaterina X
Anna Murtola
Unzyme
Tero Hetero (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaihuavaara
Henna Helasvuo
Frederik
Niemelän Jalle
Katinka Rabe
Attention 2 (UMK 2016, kappale Ready for the Show)
Pihka ja myrsky (UMK 2015, kappale Sydän ei nuku)
Diskografia

2025 Lasse Soundblaster - On tapahtumassa räjähdys
2023 Pihka Is My Name - Caller Unknown
2021 Pihka Is My Name - Everything is in Between
2018 Pihka ja myrsky - Kuuleeko maa
2016 Ukkosmaine - Ihan ok!
2015 Pihka ja myrsky - Koskaan ei ole valmista / Kaiku pelottaa
2015 Pihka ja myrsky - Koskaan ei ole valmista / Onko täällä muita
2015 Pihka ja myrsky - Sydän ei nuku -single (UMK 2015)
2014 Pihka ja myrsky - Liikaa jotain matskuu
2014 Pihka ja myrsky - Liikaa jotain melkein
2013 Ukkosmaine - Pallosalama
2011 Ukkosmaine - JNS Beat
2009 Klaus Thunder & Ukkosmaine - Salamasiskot, salamaveljet
2009 Stu - You Make The Music
2007 Klaus Thunder & Ukkosmaine - Niinivaara Express
2005 Klaus Thunder & Ukkosmaine - Pielisjoki EP
2005 Stu - Let Love Do The Talking
2004 Klaus Thunder & Ukkosmaine - Niinivaarantie 19
Lisäksi EP-levyjä, singlejä ja pienempiä julkaisuja.
Aiheesta muualla

Lasse Turunen – Fono-äänitetietokanta
Lasse Turunen – Kansalliskirjasto Finna
Pihkassa-musiikkistudion kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pihka Is My Name -kotisivu
Lasse Soundblaster -kotisivu
PihkaSound -kotisivu
Silvia Persico

| Silvia Persico |
| --- | --- |
 Silvia Persico Boels Ladies Tourilla 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1997
Kansalaisuus:  Italia
Pyöräilijä
Pituus:  164 cm
Paino:  53 kg
Joukkue:  UAE Team ADQ
Laji:  maantiepyöräily, cyclocross
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2016:  Valcar PBM
Ammattilaisjoukkue(et)
2017–2022 2023–:  Valcar UAE Team ADQ
Suurimmat voitot
 Maantiepyöräily: La Vuelta Femenina, pistekilpalu 2022, etappi Brabantse Pijl 2023 Cyclocross:  Italian-mestaruus 2022, 2023 
 Tiedot päivitetty: 10. huhtikuuta 2024 
| Mitalit> Maa:   Italia.Naisten pyöräily.Maantiepyöräilyn MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Naisten pyöräily.Maantiepyöräilyn MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Naisten pyöräily.Maantiepyöräilyn MM-kilpailut  | Maa:   Italia> Naisten pyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Wollongong 2022 | maantieajo |  |
| Cyclocrossin MM-kilpailut  | Cyclocrossin MM-kilpailut  | Cyclocrossin MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Fayetteville 2022 | elite |  |
| Gravelpyöräilyn MM-kilpailut  | Gravelpyöräilyn MM-kilpailut  | Gravelpyöräilyn MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Veneto 2023 | elite |  |
Silvia Persico (s. 25. heinäkuuta 1997 Alzano Lomabardo) on italialainen maantiepyöräilijä ja Cyclocross-ajaja. Hän aloitti ammattilaisuransa Valcar-joukkueessa 2017–2022 ja on vuodesta 2023 edustanut UAE Team ADQ -tallia.
Persico on saavuttanut maantieajossa ja cyclocrossissa MM-pronssia 2022 sekä gravelpyöräilyssä MM-hopeaa 2023. Hän on voittanut Brabantse Pijl -kilpailun 2023 sekä pistekilpailun ja etapin La Vuelta Femeninassa 2022.
Saavutuksia > Maantiepyöräily

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
UAE Tour, kokonaiskilpailussa toinen
Saavutuksia > Cyclocross

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives, Cyclocross24
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1902

Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Helsingissä 9. maaliskuuta 1902. Vain miehet kilpailivat. Mestaruuteen vaadittiin kaksi matkavoittoa kolmesta mahdollisesta, mutta Franz Fredrik Wathén voitti kaikki matkat ja neljännen peräkkäisen Suomen-mestaruutensa. Kaikki matkat luisteltiin samana päivänä järjestyksessä lyhimmästä pisimpään. Jokaisella matkalla palkittiin kolme parasta luistelijaa.
Miesten yleiskilpailu

Parhaat tulokset.
| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 1 500 m | # | 5 000 m | # |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Franz Fredrik Wathén | 49,2 | 1 | 2.37,4 | 1 | 9.44,6 | 1 |
|  | Toivo Tillander | 49,8 | 2 | 2.37,8 | 2 | 9.52,4 | 2 |
|  | Jussi Viinikainen | 50,6 | 3 | 2.41,2 | 3 | − | − |
|  | Walter Johansson | 51,6 | 4 | 2.42,8 | 4 | 10.07,4 | 3 |
Elisa Esports eSM 2024

Elisa Esports eSM 2024 oli Elisa Esportsin ja SEUL:n järjestämä Counter-Strike 2 -turnaus. Turnauksen pääpalkintona olivat pääsy Elisa Masters Espoo 2024 -turnaukseen, jossa voittopottina oli 200 000 euroa, sekä e-urheilun Suomen-mestaruus. Joukkueet turnaukseen valittiin Elisa Open Suomi -kauden 6 sijoitusten mukaan. Kaksi joukkeista valittiin suljettujen karsintojen avulla, jonka joukkueet valittiin kutsuilla ja avoimien karsintojen avulla. Pääturnaus ja suljetut karsinnat pelattiin yksittäiseliminaatiokaavakkeella. JANO voitti turnauksen finaalissa ENCE Akatemian.
Suljetut karsinnat

Suljetut karsinnat olivat kahdeksan joukkueen karsintaturnaus eSM-päätapahtumaan. Karsinnat järjestettiin 19.–21.7.2023 Internetin välityksellä, ja niihin osallistui 8 joukkuetta: HAVU, JANO, RoundsGG, TMVG,  UHKA ja KUUSAMO.gg sekä ilman organisaatiota pelaavat Retired5 ja SIUUUUUU. Kaaviona karsinnassa toimi yhdestä poikki -turnausmenetelmä, jossa pelattiin paras kolmesta erästä otteluita.
Pääturnaus

eSM 2024 -pääturnaus järjestettiin Helsingin Messukeskuksessa Assembly Summer -tapahtuman yhteydessä. Turnauksen pääosioon osallistuivat Heimo, ENCE Akatemia, HAVU ja JANO. Kaaviona karsinnassa toimi yhdestä poikki -turnausmenetelmä, jossa pelattiin paras kolmesta erästä otteluita.
Carlos Rodríguez (pyöräilijä)

| Carlos Rodríguez |
| --- | --- |
 Carlos Rodríguez nuorten Pariisi–Roubaix-kilpailussa 2019.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Carlos Rodríguez Cano
Syntynyt: 2. helmikuuta 2001 (ikä 24)
Kansalaisuus:   Espanja
Pyöräilijä
Pituus:  183 cm
Joukkue:  Ineos Grenadiers
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2018–2019:  Polartec - Kometa Junior TeamOrbea
Ammattilaisjoukkue(et)
2020–:  Ineos Grenadiers
Suurimmat voitot
 Tour de Romandie 2024 Ranskan ympäriajo, etappi  Maantieajon Espanjan-mestaruus 2022 
 Tiedot päivitetty: 20. tammikuuta 2025 
Carlos Rodriguez Cano (s. 2. helmikuuta 2001 Almuñécar) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän on parhaimmillaan etappikilpailuissa ja mäkisessä maastossa ajettaessa. Hän on edustanut koko ammattilaisuransa, vuodesta 2020, Ineos Grenadiers -tallia.
Rodriguez voitti Morzine les Portes du Soleiliin päättyneen 14. etapin Ranskan ympäriajossa 2023. Hän voitti vuoden 2024 Tour de Romandien kokonaiskilpailun seitsemän sekunnin erolla Aleksandr Vlasoviin Hän voitti maantieajon Espanjan-mestaruuden 2022.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, CycleBase
Margaret (Skotlanti)

Margaret (9. huhtikuuta 1283 – 26. syyskuuta 1290) oli Skotlannin kuningatar, joka tunnettiin "Norjan neitona". Hänen äitinsä, myös nimeltään Margaret, oli Norjan kuninkaan Eerik II:n vaimo. Hän kuoli tyttärensä synnytyksessä. Margaretin isoisä oli Skotlannin kuningas Aleksanteri III.
Margaret oli isoisänsä kuollessa kolmivuotias, ja parlamentti nimesi hänelle kuusi holhoojaa, jotka hoitivat käytännön hallintotoimet. Vuonna 1290 skotit päättivät että hän menisi naimisiin Englannin prinssin kanssa. Seitsemänvuotias neito nousi laivaan. Hän sairastui matkalla, laiva pysähtyi Orkney-saarille, jossa Margaret kuoli piispan käsivarsille.
Lauri Tuomanen

Lauri Edvard Tuomanen (30. lokakuuta 1888 Liperi – 16. lokakuuta 1957) oli suomalainen mehiläishoitaja, mehiläishoidon konsulentti ja opettaja, maanviljelijä ja tietokirjailija.
Lauri Tuomasen isä oli opettaja Otto Tuomanen. Hän muutti 8-vuotiaana vanhempiensa mukana Liperistä Sortavalan Kuokkaniemelle ja tutustui mehiläishoitoon jo nuorena isänsä mehiläistarhassa. Tuomanen pääsi 1910 ylioppilaaksi Sortavalan reaalilyseosta ja jo tätä ennen hän oli alkanut avustaa isänsä pitämiä Kuokkaniemen mehiläishoitokursseja. Tuomanen hankki sekä kotimaista että ulkomaista kirjallisuutta mehiläishoidon alalta ja hänen kirjastonsa kasvoi luultavasti Suomen suurimmaksi alallaan. Varsinaisen päätyönsä Tuomanen teki valtion rautateiden palveluksessa ensin Kuokkaniemen rautatieasemalla ja sitten sähköttäjänä Talin rautatieasemalla ja vuodesta 1919 Päivölän rautatieasemalla. Vuonna 1929 hän vuokrasi Inkoon Ålkilan kylästä Smedsin ja Dorgersin tilat, erosi rautateiden palveluksesta ja ryhtyi maanviljelijäksi. Tuomanen oli jo tällöin ollut pitkään Suomen Mehiläishoitajain Liiton hallituksen jäsenenä ja hänellä oli tunnustettu asema Suomen mehiläishoitajien piirissä.
Smedsin tilalle perustettiin heinäkuussa 1930 Smedsin mehiläishoidollinen koeasema Tuomasen toimiessa aseman hoitajana ja johtajana. Koeasemalla tutkittiin eri pesämallien sopivuutta Suomen oloihin ja tehtiin havaintoja tuulen ja lämpötilan vaikutuksesta mehiläisiin. Asemalle hankittiin myös tarkkoja pesävaakoja Saksasta, joiden avulla voitiin laskea muun muassa päivittäinen hunajan lisääntyminen ja ruuan kulutus. Ensimmäiset mehiläishoitokurssit pidettiin Smedsin koeasemalla 27. kesäkuuta – 6. heinäkuuta 1931. Samana vuonna kuvattiin ensimmäinen kotimainen mehiläishoitoa käsitellyt elokuva Tuomasen ohjauksessa. Suurin osa elokuvan kuvauksista tehtiin Smedsin koeasemalla. Vuonna 1931 Tuomanen julkaisi myös ensimmäisen mehiläishoidon oppansa Lyhyt mehiläishoidon opas.
Tuomanen piti vuodesta 1934 alkaen esitelmiä mehiläisten hoidosta myös Yleisradiossa ja toimi mehiläishoidollisen ammattilehden Mehiläisen päätoimittajana. Vuonna 1934 perustettiin Suomen ensimmäinen Erik Bruunin johtama mehiläishoitokoulu Hämeenlinnaan Lauri Tuomanen toimiessa koulun opettajana. Koulun kurssi kesti kuukauden kun mehiläishoitokurssit olivat tavallisesti olleet viikon mittaisia. Vuonna 1937 Tuomanen valittiin Suomen Siipikarjanhoitajain Liiton mehiläishoitovaliokunnan puheenjohtajaksi ja vuonna 1938 hän edusti Suomea Pohjoismaisessa mehiläishoitokongressissa Oslossa. Vuodesta 1944 lähtien Tuomanen toimi Siipikarjanhoitajien Liiton mehiläishoidon konsulentin tehtävissä hoitaen alan neuvontaa ja mehiläistarhauksen edistämistä Suomessa. Vuonna 1945 Tuomanen julkaisi sitten 307 sivuisen  tietokirjan Mehiläisten hoito.
Lauri Tuomanen kuoli 68-vuotiaana lokakuussa 1957.
Julkaisuja

Lyhyt mehiläishoidon opas. WSOY 1931
Mehiläishoidollisten havaintojen tuloksia; kirj. Ilmari Poijärvi ja Lauri Tuomanen. Valtion maatalouskoetoiminnan tiedonantoja, n:o 122. Helsinki 1937
Mehiläishoidollisten kokeiden tuloksia. Valtion maatalouskoetoiminnan tiedonantoja, n:o 179. Helsinki 1941
Kokeita mehiläiskuntien lisäämiseksi keinoparvia tekemällä. Valtion maatalouskoetoiminnan tiedonantoja, n:o 187. Helsinki 1943
Mehiläispesien kosteudesta. Valtion maatalouskoetoiminnan tiedonantoja, n:o 191. Helsinki 1943
Mehiläisten hoito. WSOY 1945, 2. tark. painos 1948
Matalakehäisen mehiläispesän hoito. WSOY 1952
Joe Burrow

| Joseph Lee Burrow |
| --- | --- |
 Burrow vuonna 2020
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1996 (ikä 28) Ames
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  193 cm
Paino:  100 kg
Pelipaikka:  Pelinrakentaja
Seura
Pelinumero:  9
Seura:  Cincinnati Bengals
Sarja:  NFL
Pelaajaura
NFL-varaus:  1., 2020 Cincinnati Bengals
Pääsarjaura:  2020–
Joseph Lee Burrow (10. joulukuuta 1996 Ames) on  yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän edustaa seuratasolla Cincinnati Bengalsia. Hänen pelipaikkansa on pelinrakentaja. Burrow oli NFL:n varaustilaisuuden 2020 ensimmäisenä varattu pelaaja.
Burrow aloitti yliopistouransa Ohion osavaltionyliopistossa vuonna 2015. Hän ei pelannut kuitenkaan yhtään ottelua ensimmäisenä vuotenaan. Hän pelasi vuonna 2016 viisi ottelua heittäen kaksi touchdownia ja 226 jaardia. Vuonna 2017 hän heitti viidessä ottelussa 61 jaardia eikä yhtään touchdownia. Kauden 2017 jälkeen Burrow vaihtoi yliopistoa Louisianan osavaltionyliopistoon. Ensimmäisenä vuotenaan Louisianassa hän pelasi 13 ottelua heittäen 16 touchdownia ja 2894 jaardia. Yliopistouransa viimeisenä vuotenaan 2019 Burrow heitti 60 touchdownia ja 5671 jaardia. Kauden 2019 jälkeen Burrow voitti useita eri palkintoja, muun muassa Heisman Trophyn, joka jaetaan parhaalle yliopistopelaajalle.
Cincinnati Bengals varasi Burrow'n vuoden 2020 varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana. Hän aloitti ensimmäisenä vuotenaan kymmenen ottelua heittäen 13 touchdownia ja 2688 jaardia. Burrow loukkaantui marraskuussa 2020 ottelussa Washingtonia vastaan. Hän loukkasi polvensa.
Syyskuussa 2023 Burrow teki Bengalsin kanssa viisivuotisen ja yhteensä 275 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut 1920

Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut järjestettiin toisen kerran Suomen Helsingissä 29. helmikuuta-1. maaliskuuta 1920.
Miesten yleismestaruus

| Sija | Kilpailija | Maa | 500 m | # | 5 000 m | # | 1 500 m | # | 10 000 m | # | Pisteet | Sijap> 1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Eric Blomgren |  Ruotsi | 48,3 | 6 | 9.53,7 | 2 | 2.42,6 | 5 | 18.47,9 | 1 | 218,565 | 13 |
| 2 | Clas Thunberg |  Suomi | 46,4 | 1 | 10.00,4 | 3 | 2.37,6 | 1 | 19.40,1 | 9 | 218,333 | 14 |
| 3 | Kristian Strøm |  Norja | 47,5 | 3 | 10.24,3 | 8 | 2.38,6 | 2 | 19.13,5 | 5 | 220,472 | 18 |
| 4 | Ole Mamen |  Norja | 48,6 | 7 | 10.10,1 | 5 | 2.45,0 | 8 | 19.09,4 | 4 | 222,080 | 22 |
| 5 | Ilmari Danska |  Suomi | 47,4 | 2 | 10.13,9 | 7 | 2.42,1 | 4 | 19.44,3 | 10 | 222,038 | 23 |
| 6 | Ole Olsen |  Norja | 50,8 | 14 | 9.52,4 | 1 | 2.45,8 | 11 | 18.56,8 | 2 | 222,147 | 25 |
| 7 | Harald Strøm |  Norja | 49,2 | 10T | 10.13,5 | 6 | 2.40,7 | 3 | 19.39,5 | 8 | 223,058 | 26,5 |
| 8 | Waldemar Bergström |  Suomi | 50,0 | 13 | 10.09,2 | 4 | 2.45,7 | 10 | 18.57,1 | 3 | 223,008 | 27 |
| 9 | Roald Larsen |  Norja | 47,9 | 5 | 10.24,9 | 9 | 2.45,3 | 9 | 19.39,0 | 7 | 224,440 | 29 |
| 10 | Julius Skutnabb |  Suomi | 48,7 | 8T | 10.39,1 | 10 | 2.44,2 | 7 | 19.17,3 | 6 | 225,208 | 29,5 |
| 11 | Harald Belewicz |  Suomi | 48,7 | 8T | 11.02,8 | 14 | 2.47,5 | 12 | 20.55,0 | 14 | 233,563 | 44,5 |
| 12 | Walter Tverin |  Suomi | 49,2 | 10T | 10.55,6 | 12 | 2.50,3 | 14 | 20.22,5 | 12 | 232,652 | 45,5 |
| 13 | Atte Lindqvist |  Suomi | 52,3 | 16 | 10.55,5 | 11 | 3.03,3 | 15 | 20.13,5 | 11 | 239,625 | 48 |

1 vain kaikki matkat luistelleet huomioitu.
Vateva

Vateva oli suomalaisten vaatevalmistajien etujärjestöstä, Vaatetusteollisuuden Keskusliitosta (1958–1994) käytetty lyhennenimi. Suuri yleisö tunsi Vatevan sen vuodesta 1975 alkaen Helsingin Messukeskuksessa järjestämistä muotimessuista. Vateva-sana onkin yhä käytössä vaatetusalan tapahtumia järjestävän Muoti-Vateva Oy:n nimessä ja sen aputoiminimenä. Nykyinen teva-alan toimialajärjestö on vuonna 2015 perustettu Suomen Tekstiili & Muoti ry, jota edelsi vuonna 1994 perustettu Tekstiili- ja vaatetusteollisuus ry eli Finatex.
Vateva tarkoitti alun perin vuonna 1953 perustettua Vaatetusteollisuuden Valtuuskuntaa, jonka nimestä Vateva-lyhenne muodostui.
Toimialan järjestöhistoriaa

Talvisodan seurauksena jouduttiin Suomessa 1940 säännöstelemään monien kulutustavaroiden, kuten tekstiilien ja vaatetuksen jakelua. Jakelun helpottamiseksi kehotettiin toimialojen edustajia muodostamaan yhteisorganisaatioita. Huhtikuussa 1941 merkittiinkin yhdistysrekisteriin Vaatetusteollisuuden Yhdistys, jonka perustajina oli 24 yritystä.
Sotien jälkeisen inflaation, sitä hillitsemään pyrkineen hintasäännöstelyn ja standardointipyrkimysten paineet aiheuttivat juopaa yhdistykseen kuuluneiden isojen ja pienten vaatevalmistajien välille. 19 isoa valmistajaa perusti 1947 Pukineteollisuuden Yhdistyksen ja alkuperäiseen liittoon jäi 59 jäsentä. Etujärjestötoiminnan keskittäminen tuli tarpeelliseksi muutamaa vuotta myöhemmin, ja alan viisi järjestöä saatiin mukaan muodostamaan Vaatetusteollisuuden Valtuuskuntaa (Vateva) huhtikuussa 1953.
Viisi vuotta myöhemmin tuli ajankohtaiseksi yhä tiukempi keskittäminen, ja 1958 muodostettiin Vaatetusteollisuuden keskusliitto. Vateva-nimi jäi käyttöön myös tämän uuden keskusliiton rinnakkaisnimenä. Aiemmat itsenäiset alayhdistykset liitettiin uuteen Vatevaan tuoteryhmäkohtaisina jaostoina. 1960- ja 1970-luvuilla kansainvälistyminen ja kauppapolitiikka nousivat Vatevan toiminnassa tärkeiksi Suomen EEC- ja EFTA-sopimusten myötä vapautuneen viennin edistämiseksi. Toisaalta alan toimijoilla oli tarve suojata kotimarkkinoita liian nopean tuontitullien alentamisen aiheuttamilta häiriöiltä.
Keskusliitto toimi aluksi Tampereella, kunnes asettui 1960-luvulla muiden toimialajärjestöjen tavoin Helsinkiin. Vaatetusteollisuuden Keskusliiton pitkäaikaiset toimitusjohtajat olivat Pauli J. Wiro (1959–1974) ja Jussi Peitsara (vuodesta 1974 eläkkeelle jäämiseensä 2000-luvulla saakka).
Suomen 1990-luvun alun lama ja Neuvostoliiton kanssa käydyn bilateraalikaupan äkillinen loppuminen karsivat Suomen tekstiili- ja vaatetusyrityskantaa rajusti. Konkurssien ja sulkemisten tuloksena työvoima väheni 1985–1995 noin 25 tuhannesta vajaaseen kolmannekseen, 8 000 työntekijään.
Alan yritykset järjestäytyivät 1994 uudeksi Tekstiili- ja vaatetusteollisuus ry:ksi, joka tunnettiin rinnakkaisnimellä Finatex. Vuonna 2015 yhteisjärjestöksi tuli Suomen Tekstiili & Muoti ry.
Vateva-messut

Suomalaisten vaatevalmistajien uusien mallistojen ennakkomyyntinäyttelyt järjestettiin 1960–1970-luvuilla parempien tilojen puutteessa viikonlopputapahtumina helsinkiläisten koulujen tiloissa, kukin tuoteryhmä (miestenvaatteet, leningit, naisten takit ja lastenvaatteet) erikseen.
Vuonna 1975 valmistunut Helsingin Messukeskus tarjosi mahdollisuuden järjestää näytökset kaksi kertaa vuodessa yhdessä paikassa. Aluksi Vateva-messuille pääsivät vain suomalaiset näytteilleasettajat, kunnes Messukeskuksen laajennuksen jälkeen 1987 tapahtuma laajeni pohjoismaiseksi Nordic Fashion Fairiksi.
Aiheesta muualla

Uutisjuttuja Vateva-messuilta 1982, 1984 ja 1993. Ylen Elävä arkisto
Uskonto Kymenlaaksossa

Uskontokuntiin kuuluminen Kymenlaaksossa (pl. Kouvola), Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (63.8%)
Muut uskonnot (2.7%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (33.6%)
Kotkan kirkko.
Tämä artikkeli käsittelee Kymenlaakson uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä, poislukien Kouvolan kaupunki, jota käsitellään Kouvolan uskontoa käsittelevässä artikkelissa. Kymenlaakson maakunnan asukkaista 63,8 prosenttia kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023).  Muihin uskontokuntiin kuuluu 2,7 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 33,6 prosenttia väestöstä.
Historia > Katolinen aika

Kristinusko saapui Kymenlaaksoon 1200-luvun lopulla, kun ruotsalaiset kristityt uudisasukkaat asuttivat rannikkoseutua. Asuttaminen liittyi Karjalaan suuntautuneeseen kolmanteen katoliseen ristiretkeen. Katolisella ajalla Kymeenlaakson rakennettiin Vehkalahden ja Pyhtään kirkot sekä Virolahden sakaristo.