Viron keskustapuolue
Historia > Keskustapuolue 2000-luvulla

Vuoden 2001 presidentinvaalissa puolueen ehdokas oli Peeter Kreitzberg. Isänmaaliiton Mart Laarin hallitus kaatui kiistaan kommunismin kieltämisestä. Lopulta Reformipuolueen Siim Kallas kutsui keskustapuolueen muodostamaan vähemmistöhallituksen kanssaan loppuvaalikaudeksi. Hallituspohja oli 47 paikkaa Riigikogussa. Kallasin hallitus pysyi pystyssä 28. tammikuuta 2002 seuraaviin vaaleihin 10. huhtikuuta 2003 asti. Vuoden 2003 parlamenttivaaleissa puolueen odotettiin saavan ainakin kaksi lisäpaikkaa, mutta se säilytti 125 709 äänellä (25,40 % äänistä) 28 paikkaansa. Res Publica söi keskustapuolueen ääniä ja sai myös 28 paikkaa.
Vuoden 2003 puoluekokouksessa enemmistö asettui vastustamaan Viron jäsenyyttä Euroopan unionissa. Savisaar ei kuitenkaan esittänyt tarkkaan mielipidettään asiaan. Toukokuussa 2004 puolueesta tuli Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen jäsen.
Syksyllä 2004 puolueen sisäiset erimielisyydet purkautuivat, kun joukko keskustapuolueen jäseniä erosi puolueesta ja syytti Savisaarta autoritaarisista ja yksinvaltaisista toimista ja vastusti puolueen EU-vastaista asennetta. Nämä puolueen Riigikogun jäsenet muodostivat sosiaaliliberaalisen ryhmän. Ryhmä hajosi ja sosiaaliliberaalit siirtyivät Viron reformipuolueeseen ja Viron sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, johon liittyivät 10. toukokuuta 2005 keskustapuolueen entinen presidenttiehdokas, sosiaaliliberaalien Peeter Kreitzberg ja entinen keskustapuolueen puolustusministeri Sven Mikser. Yksi keskustapuolueesta eronnut sosiaaliliberaali kansanedustaja palasi sittemmin aiempaan puolueeseensa.
Reformipuolue, Keskustapuolue ja Kansanliitto muodostivat Andrus Ansipin ensimmäisen hallituksen 13. huhtikuuta 2005. Hallituksessa puolueella oli viisi ministerinsalkkua. Keskustapuolueen edustus Riigikogussa oli sosiaaliliberaalien lähdön jälkeen supistunut 19 edustajaan.
Viron kunnallisvaaleissa 16. lokakuuta 2005 keskustapuolue menestyi erinomaisesti. Se sai 32 paikkaa 63 paikkaisessa Tallinnan kaupunginvaltuustossa ja sai kunnassa siten ehdottoman enemmistön. Yksi merkittävä tekijä vaalimenestyksen takana oli se, että puolueen kannatus oli kasvanut venäläisväestön keskuudessa. Joulukuussa 2004 solmittu yhteistyösopimus Venäjän valtapuolueen Yhtenäisen Venäjän ja Viron keskustapuolueen kanssa vahvisti erityisesti keskustapuolueen kannatusta vironvenäläisten keskuudessa.
Tallinnassa keskustapuolue yritti muodostaa kaupunginhallituksen sosiaalidemokraattien tai reformipuolueen kanssa, mutta lopulta marraskuussa 2005 keskustapuolue muodosti kaupunginhallituksen yksin johtajanaan 27-vuotias pormestari Jüri Ratas. Savisaar korvasi Ratasin 5. huhtikuuta 2007. Keskustapuolue on mukana kaupunginhallituksissa useissa muissakin Viron tärkeissä kaupungeissa, kuten Pärnussa ja Tartossa.
Alun perin Savisaar oli toiminut Tallinnan pormestarina jo vuosina 2001–2004. Vuonna 2004 Savisaar oli saanut epäluottamuslauseen ja joutunut eroamaan. Savisaaren eroa pormestarin tehtävistä vaadittiin jälleen hänen esiinnyttyään patsaskiistan aikana vastustajiensa mielestä liian venäläismielisenä.
Saatuaan vuoden 2007 parlamenttivaaleissa 31 paikkaa reformipuolue nousi Riigikogun suurimmaksi ryhmäksi. Kun keskustapuolue lisäsi paikkamääräänsä yhdellä edellisiin vaaleihin verrattuna ja sai 29 paikkaa, se jäi parlamentin toiseksi suurimmaksi. Itse asiassa puolue nosti paikkalukunsa kymmenellä, koska puolueen sosiaaliliberaalien erottua kesken kauden, paikkaluku romahti 19 edustajaanselvennä. Puolue sai 143 528 ääntä (26,1 % äänistä) ja äänimäärän osuus kasvoi 0,7 prosenttia. Keskustapuolue jäi kuitenkin opposition suurimmaksi puolueeksi, kun reformipuolueen Andrus Ansip muodosti toisen hallituksensa Isänmaan ja Res Publican liiton ja sosiaalidemokraattisen puolueen kanssa.
Huhtikuussa 2012 ilmoitti kahdeksan keskeistä puolueen jäsentä eroavansa puolueesta. Perusteluna lausunnossa on puolueen johdon avoimuuden puute ja arvojen pettäminen. Eroajat ovat europarlamentaarikot Siiri Oviir ja Vilja Savisaar-Toomast, entiset sisäministerit Ain Seppik ja Toomas Varek sekä kansanedustajat Deniss Boroditš, Inara Luigas, Lembit Kaljuvee ja Rainer Vakra. He muodostavat oppositioon oman ryhmän.