stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karjalan prikaati
Kokoonpano > Kymen pioneeripataljoona

Kymen pioneeripataljoona (KYMPIONP, KymPionP) vastaa taistelupioneerien ja pioneerikoneiden käyttäjien koulutuksesta mekanisoidun valmiusyhtymän tarpeisiin. Tunnusvärinä on violetti. Se kouluttaa taistelupioneereja, ponttoonimiehiä, pioneerikoneenkäyttäjiä, räjähteiden tiedustelijoita ja raivaajia, silta-ajoneuvon kuljettajia, raivaamisajoneuvon kuljettajia, silta- ja raivauspanssarivaunujen kuljettajia ja ryhmänjohtajia. KYMPIONP:aan kuuluvat 1. ja 2. pioneerikomppania sekä raivaajakomppania. Rykmentti oli itsenäinen joukko-osasto Korian varuskunnassa vuoteen 1994 asti.
Kokoonpano > Salpausselän ilmatorjuntapatteristo

Salpausselän ilmatorjuntapatteristo (SALPITPSTO) kouluttaa joukkoja maavoimien uusimmilla 2000-luvun ilmatorjuntajärjestelmillä prikaatin aselajijoukkojen suojaksi sekä antaa ilmatorjunnan tulenjohto-, viesti- ja tuliasemakoulutusta. Tunnusväri on punainen. SALPITPSTO:on kuuluvat 1., 2. ja 3. Ilmatorjuntapatteri." Joukkoyksikön komentajina ovat toimineet everstiluutnantti Sami-Antti Takamaa (2011–) ja everstiluutnantti Aki Hotti (2013–). Tero Koljonen (2018-2021), everstiluutnantti Iisko Lehto (2021-2024) Nykyinen komentaja on everstiluutnantti Valtteri Riehunkangas (2024-)
Kokoonpano > Karjalan huoltopataljoona

Karjalan huoltopataljoona (KARHP) vastaa mekanisoidun valmiusyhtymän huollon erikoisosaajien kouluttamisesta. Tunnusväri on joukkoyksikössä tummansininen. Se kouluttaa varusmiehiä huoltoyksiköihin, lääkintä- ja taloushuollon sekä kunnossapito- ja kuljetustehtäviin. KARHP:aan kuuluvat 1. ja 2. Huoltokomppania, Materiaalikeskus, Kuljetuskeskus, Kunnossapitokeskus (entinen Valkealan Korjaamo) ja Autokoulu. Pataljoonan komentaja vuonna 2017 on everstiluutnantti Juha Ponto.
Historia

Karjalan prikaatin juuret ovat lähtöisin Viipurista Karjalan kaartin rykmentistä. Karjalan prikaati vaalii ja kunnioittaa myös jatkosodan Jalkaväkirykmentti 8:n perinteitä.
Suomen sisällissodan päättymisparaatissa Helsingin Senaatintorilla 16. toukokuuta 1918 pitämässään paraatipuheessa ylipäällikkö, kenraali C. G. E. Mannerheim käski perustaa sisällissodan kolmesta Karjalan rykmentistä Karjalan kaartin rykmentin. Rykmentti toimi Viipurissa syksyyn 1939 asti kouluttaen reserviin noin 30 000 miestä. Rykmentti taisteli talvisodassa keskisellä Kannaksella 2. prikaatin 1. pataljoonana ja lakkautettiin kesällä 1940.
Akateemikko Väinö Linnan romaanista Tuntematon sotilas kuuluisaksi tullut Jalkaväkirykmentti 8 (JR 8) muodostettiin kesäkuussa 1941 Liperin Ylämyllyllä ja sen ympäristössä talvisodan jälkeen perustetusta 8. prikaatista. Jatkosodassa rykmentti taisteli Laatokan pohjois- ja itäpuolella hyökäten läpi Itä-Karjalan Äänislinnaan, taistellen asemasotavaiheen 1942-44 Syvärin yläjuoksulla ja viivyttäen kesällä 1944 U-asemaan Loimolassa, jossa se saavutti kunniakkaan torjuntavoiton. JR 8 osallistui myös Lapin sotaan Tornionjokilaakson suunnassa saksalaisten joukkojen karkottamiseksi Suomesta. Kesäkuun alussa 1945 JR 8 kotiutettiin Kouvolan varuskuntaan.
Joulukuussa 1952 rykmentin nimi muutettiin 5. prikaatiksi ja edelleen 1. tammikuuta 1957 Karjalan prikaatiksi. Tuolloin prikaatille määrättiin vaalittavaksi entisen Viipurissa sijainneen Karjalan kaartin rykmentin perinteet. Niiden merkiksi prikaati sai rykmentin lipun ja kunniamarssin, Oravaisten marssin. Prikaatin vuosipäiväksi määrättiin 6. toukokuuta, päivä, jolloin vuonna 1618 Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf antoi käskyn Suomen sotaväen uudesta kokoonpanojärjestelystä, jossa mm. perustettiin Karjalan Rykmentti. Kouvolan Marjoniemen kentällä järjestetyssä paraatissa Karjalan kaartin rykmentin viimeinen komentajanapulainen, eversti Lasse Leander luovutti lipun Karjalan prikaatin komentajalle, eversti Esko Vahlalle.
Kouvolan varuskunnan ahtaiden majoitusolojen ja supistuvien harjoitusmaastojen takia ryhdyttiin monien vaiheiden jälkeen rakentamaan Karjalan prikaatille uusi varuskunta-alue Valkealan kunnan Vekaranjärvelle. Rakentaminen aloitettiin syksyllä 1963 ja ensimmäiset prikaatin joukot muuttivat uusiin tiloihin 1968–1973.
Vuosina 1979–1980 siirrettiin Karjalan tykistörykmentti Lappeenrannasta Vekaranjärvelle. Vuoden 1990 alussa annettiin prikaatin Jääkäripataljoonalle Haminassa lakkautetun Kymen jääkäripataljoonan nimi, joukko-osastolippu, kunniamarssi ja perinteet. Samalla sekä Kymen jääkäripataljoona että Karjalan tykistörykmentti liitettiin prikaatiin joukkoyksikköinä.
Kesällä 1994 siirrettiin Kymen pioneeripataljoona Korialta Vekaranjärvelle. Kesällä 1998 perustettiin prikaatin yhteyteen Itä-Suomen viestipataljoona Keuruulla lakkautetun Keski-Suomen viestipataljoonan pääosista. Vuoden 2003 alussa muodostettiin prikaatiin Salpausselän ilmatorjuntapatteristo kun Kymen ilmatorjuntarykmentti Haminassa lakkautettiin. Helmikuussa 2003 Karjalan huoltopataljoona aloitti toimintansa prikaatin kuudentena joukkoyksikkönä.
Prikaatin lippu ja tunnus

Karjalan prikaatin lippuna on professori Carolus Lindbergin suunnittelema ja valtionhoitaja C. G. E. Mannerheim 14. kesäkuuta 1919 vahvistama valkokenttäinen, Karjalan Kaartin Rykmentin (KKR) vaakunalippu.
Lipussa on kruunattu Suomen vaakuna, jota ympäröi laakeriseppele. Jo kesällä 1919 oli valtionhoitaja kenraali Mannerheim määrännyt, että erityisestä kunnostautumisesta sisällissodassa oli KKR:n lipputangon kärkeen kiinnitettävä IV luokan Vapaudenristin lisäksi nauhat, joihin oli kultakirjaimin painettava niiden taistelupaikkojen nimet, joissa se oli kunnostautunut: Venäjänsaari, Vuoksenrintama, Rautu.
Tasavallan presidentti hyväksyi 28. lokakuuta 1920 valmistuneen lipun, jonka lahjoitti kenraalin rouva Karin Theslöf. Lippu naulattiin 15. toukokuuta 1921 Katajanokan upseerikasinossa ja vihittiin seuraavana päivänä Armeijan lippujuhlassa Senaatintorilla.
Karjalan prikaatin tunnus on alun perin suunniteltu ja vahvistettu 4. toukokuuta 1920 Karjalan Kaartin Rykmentille (KKR). Tunnukseen on liitetty lehväseppele, joka on otettu vanhasta KKR:n tunnuksesta. Tässä merkissä on erikoistunnuksena Karjalan vaakunan kaksi vastakkain iskuun kohotettua miekkaa, lännen suora säilä ja idän käyrä sapeli.
Karjalan prikaatissa tunnus otettiin käyttöön 1967. Tunnusta ovat käyttäneet kaikki prikaatissa palvelevat vuodesta 2001 lähtien.
Komentajat ja johto

Karjalan prikaatin ja sen edeltäjien Jalkaväkirykmentti 8:n (1944–1952) ja 5. prikaatin (1952–1956) komentajina ovat toimineet:
Komentajat ja johto > Jalkaväkirykmentti 8 (1944–1952)

eversti (1944) Reino Inkinen (1904–1971) 1946–1952
Komentajat ja johto > 5. prikaati (1952–1956)

eversti (1944) Reino Inkinen (1904–1971) 1952–1954
eversti (1954) Kalle Sulo Laakso (1901–1971) 1955–1956
eversti (1956) Esko Vahla (1907–1988) 1956–1956
Komentajat ja johto > Karjalan prikaati (1.1.1957 alkaen)

eversti (1956) Esko Vahla (1907–1988) 1957–1957
eversti (1956) Tauno Kopra (1906–1995) 1958–1959
eversti (1959) Einari Kakko (1911–2007) 1959–1963
eversti (1963) Holger Krogerus (1915–1985) 1963–1966
eversti (1958) Rafael Bäckman (1911–2007) 1966–1968
eversti (1968) Sakari Rusama (1918–2009) 1968–1971
eversti (1971) Kauko Kuismanen (1921–2015) 1971–1975
eversti (1974) Lauri Autti (1924–2004) 1975–1979
eversti (1980) Pertti Kilkki (s. 1932) 1980–1983
eversti (1983) Martti Keskitalo (s. 1935) 1983–1986
eversti (1987) Kalevi Rissanen (1938–2010) 1987–1990
eversti (1988) Pasi Raittila (s. 1939) 1990–1993
eversti (1991) Pekka Uutaniemi (s. 1942) 1993–1995
eversti (1995) Jaakko Koskela (1945–2002) 1995–1999
eversti (1996) Erkki Nordberg (1946–2012) 1999–2002
eversti/prikaatikenraali Juha Kilpiä (s. 1953) 2002–2004
eversti/prikaatikenraali Jukka Pennanen (s. 1952) 2004–2007
eversti/prikaatikenraali Jorma Ala-Sankila (s. 1956) 2007–2010
prikaatikenraali (2010) Timo Kivinen (s. 1959) 2011–2014
prikaatikenraali (2014) Jari Kallio (s. 1961) 2014–2016
prikaatikenraali (2016) Pasi Välimäki (s. 1965) 2017–2019
eversti/prikaatikenraali/kenraalimajuri Jukka Jokinen (s. 1967) 2019–2022
prikaatikenraali (2022) Jyri Raitasalo (s. 1970) 1.1.2023–
Prikaatin esikuntapäälliköinä on toimineet mm. seuraavat upseerit:
everstiluutnantti Pekka Holopainen 1998–2000
everstiluutnantti Hannu Liimatta 2001–2002
everstiluutnantti Pekka Tynkkynen 2003–2005
eversti (2007) Hannu Hyppönen (s. 1960) 2005–2009
eversti (2009) Reima Helminen (s. 1959) 2009–2011
eversti (2012) Ahti Kurvinen (s. 1965) 2012–2013
eversti (4.6.2014) Rami Saari (s. 1966) 2013–2015
eversti (4.6.2016) Sami-Antti Takamaa 2015–2017
eversti (4.6.2018) Jarmo Vähätiitto 2017 – 2018
everstiluutnantti Juhana Skyttä 2019 – 31.7.2021
everstiluutnantti Riku Mikkonen 1.8.2021 –
Apulaiskomentajat:
eversti Pertti Kuokkanen 2015 – 2017
eversti Arto Ikonen 2018 – 2019
eversti Petri Olli 2020 – 2023
eversti (2024) Ari Määttä 2024 –
Perinteet

Karjalan prikaatin perinteitä ylläpitää Karjalan Prikaatin Kilta ry, jolla on osastoja eri paikkakunnilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karjalan prikaati Wikimedia Commonsissa
Karjalan prikaati Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. Museovirasto.
Karjalan Prikaatin kunniamarssi Oravaisten marssi YouTubessa
Karjalan Prikaati (Puolustusvoimat)
| n k Suomen maavoimien joukko-osastot |
| --- | --- | --- |
|  Maavoimien esikunta  Jääkäriprikaati  Kaartin jääkärirykmentti  Kainuun prikaati  Karjalan prikaati  Maasotakoulu  Panssariprikaati  Porin prikaati  Utin jääkärirykmentti  |  Maavoimien esikunta  Jääkäriprikaati  Kaartin jääkärirykmentti  Kainuun prikaati  Karjalan prikaati  Maasotakoulu  Panssariprikaati  Porin prikaati  Utin jääkärirykmentti  |  |
Luettelo Suomen maavoimien kalustosta
Kymen jääkäripataljoonan lippu
Itä-Suomen viestipataljoonan lippu
Karjalan tykistörykmentin lippu
Kymen pioneeripataljoonan lippu
Salpausselän ilmatorjuntapatteriston käytössä oleva ITO 2005 esillä Karjalan prikaatin valapäivässä helmikuussa 2010.
Karjalan huoltopataljoonan lippu
Janne Virtanen

| Janne Virtanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Janne Asseri Virtanen
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1967 (ikä 57) Raisio
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja
Puoliso:  Hanna-Riikka Siitonen (2003–2018)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1993–
Merkittävät roolit:  Velimatti Lehtonen (Valkoinen kaupunki) Roope Johannes (Kotikatu) Taneli (Koti-ikävä) Sebastian (FC Venus) Jone Alakaira (Käenpesä) isä (Myrsky) Saku Rainio (Uusi päivä)
Palkinnot
 Jussi-palkinto Paras miespääosa: Valkoinen kaupunki, 2006 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Janne Asseri Virtanen (s. 25. heinäkuuta 1967 Raisio) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Ura

Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Koti-ikävä, FC Venus, Paha maa ja Valkoinen kaupunki. Viimeksi mainitusta hänet palkittiin vuoden 2006 parhaan miespääosan esittäjänä Jussi-patsaalla, ja hän sai siitä myös parhaan miesnäyttelijän palkinnon Tiburonin kansainvälisellä elokuvafestivaalilla Yhdysvalloissa. Virtanen on myös juontanut televisio-ohjelmia Elixir, Giljotiini ja Laatuaikaa sekä ohjannut televisiosarjoja Kotikatu ja Uusi päivä. Joulukuusta 2012 lähtien hän on ollut Uuden päivän pääohjaaja ja vuodesta 2013 näytellyt samassa sarjassa Saku Rainion roolia. Virtanen on toiminut myös inkoolaisen St. Nicolaus -golfkentän toimitusjohtajana sekä Radio Novan juontajana. Vuosina 2019–2021 Virtanen ohjasi tositelevisiosarja Big Brotheria. Vuoden 2022 alussa hän alkoi opettaa elokuvalinjalla Laajasalon opistossa.
Yksityiselämä

Virtanen oli naimisissa muusikko ja näyttelijä Hanna-Riikka Siitosen kanssa, joka kuoli pitkäaikaiseen sairauteen heinäkuussa 2018. Heillä on vuonna 2006 syntynyt tytär.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / Televisioelokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1990 | Kiljusen herrasväen uudet seikkailut | näyttelijän ääni kesäteatterissa |
| 1991 | Lampi | Jake |
| 1993 | Viiniä, rakas äiti (meidän on vielä rokattava) | isoveli |
| 1993 | Romanovin kivet | Tinde |
| 1998 | Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies | Tuuran lakimies |
| 2001 | Young Love | elokuvatuottaja |
| 2005 | Paha maa | Tuomaksen kuulustelija |
| 2005 | Koti-ikävä | Taneli |
| 2005 | FC Venus | Sebastian |
| 2006 | Valkoinen kaupunki | Velimatti Lehtonen |
| 2008 | Käsky | jääkäriluutnantti |
| 2008 | Päätalo | Ville Repo |
| 2008 | Myrsky | isä |
| 2009 | Toinen jalka haudasta | Lampela |
| 2009 | Kulkutauti |  |
| 2012 | Rat King | opettaja |
| 2014 | Aikuisten poika | tädin mies |
| 2015 | Toiset tytöt | jääkiekkovalmentaja |
| 2017 | Tuntematon sotilas | everstiluutnantti Karjula |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarjat | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1994 | Kultainen salama | poliisi Taisto Virta |
| 1995 | Samppanjaa ja vaahtokarkkeja | Tommy |
| 1996 | Lämminveriset | Jaakko Järviluoma |
| 1997, 2005–2012 | Kotikatu | Roope Johannes |
| 1997–1999 | Sydän toivoa täynnä | Sampo Laurikainen |
| 1998 | Pelastajat | Teukka |
| 2000 | Ratikka-Raimo | Hessu Laitinen |
| 2000 | Salatut elämät | ensihoitaja |
| 2002 | Paholaisen tytär | Hans Elfman |
| 2002 | Tummien vesien tulkit | Urpo Pässinaho |
| 2003 | Kumman kaa | Bar Einon omistaja |
| 2003 | Irtiottoja | Velimatti |
| 2005–2007 | Käenpesä | Jone Alakaira |
| 2008 | Kaiken tämän takia | Sami Suojala |
| 2010 | Fort Boyard – Linnake |  |
| 2010 | Luonnon lait |  |
| 2013–2018 | Uusi päivä | Saku Rainio |
| 2016–2019 | Sorjonen | Robert Degerman |
| 2018 | Keisari Aarnio | Mikko Pietikäinen |
| 2020 | Hotel Swan Helsinki | Marko Reunanen |
| 2023 | Kotka 10 | Teppo Markkanen |
| 2024 | Karkurit | tutkinnanjohtaja |
Aiheesta muualla

Janne Virtanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Parhaan miespääosan Jussit |
| --- | --- |
1944–1959:  Joel Rinne (1944)  Rauli Tuomi (1945)  Tauno Palo (1946)  Rauli Tuomi (1947)  Leif Wager (1948)  Martti Katajisto (1949)  Tauno Palo (1950)  Hannes Häyrinen (1951)  Tauno Palo (1952)  Kaarlo Halttunen (1953)  Sakari Jurkka (1954)  Heimo Lepistö (1955)  ei jaettu (1956)  ei jaettu (1957)  ei jaettu (1958)  Holger Salin (1959) 
1960–1979:  ei jaettu (1960)  ei jaettu (1961)  Helge Herala (1962)  Joel Rinne (1963)  Matti Oravisto (1964)  ei jaettu (1965)  Pekka Autiovuori (1966)  Jukka Sipilä (1967)  ei jaettu (1968)  Kalevi Kahra (1969)  Eero Melasniemi (1970)  Jussi Jurkka (1971)  Mikko Niskanen (1972)  ei jaettu (1973)  Aimo Saukko (1974)  ei jaettu (1975)  Vesa-Matti Loiri, Antti Litja (1976)  Erkki Pajala, Lasse Pöysti, Vilho Siivola (1977)  Martti Kainulainen, Toivo Mäkelä (1978)  ei jaettu (1979) 
1980–1999:  Lasse Pöysti (1980)  Martti Kainulainen, Pertti Palo (1981)  Hannu Lauri, Martti Pennanen (1982)  Vesa-Matti Loiri, Kari Väänänen (1983)  Paavo Pentikäinen (1984)  ei jaettu (1985)  Paavo Liski, Risto Tuorila (1986)  Lasse Pöysti (1987)  Hannu Lauri (1988)  Kari Sorvali (1989)  Taneli Mäkelä (1990)  Matti Pellonpää (1991)  Silu Seppälä (1992)  Paavo Pentikäinen (1993)  Hannu Kivioja (1994)  Juha Veijonen (1995)  ei jaettu (1996)  Jorma Tommila (1997)  Kari Heiskanen (1998)  Pertti Koivula (1999) 
2000–2019:  Martti Suosalo (2000)  Janne Reinikainen (2001)  Martti Suosalo (2002)  Sulevi Peltola (2003)  Mikko Leppilampi (2004)  Peter Franzén (2005)  Hannu-Pekka Björkman (2006)  Janne Virtanen (2007)  Tommi Korpela (2008)  Tommi Korpela (2009)  Heikki Nousiainen (2010)  Ville Virtanen (2011)  Joonas Saartamo (2012)  Eero Ritala (2013)  Eero Aho (2014)  Antti Litja (2015)  Tommi Korpela (2016)  Jarkko Lahti (2017)  Eero Aho (2018)  Hannu-Pekka Björkman (2019) 
2020–2039:  Pekka Strang (2020)  Shahab Hosseini (2021)  Petri Poikolainen (2022) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet  Yle
OTK:n tulitikkutehdas

| OTK:n tulitikkutehdas |
| --- | --- |

Sijainti:  Särkänniemi, Tampere, Suomi
Koordinaatit:  61°30′08″N 23°43′26″E﻿ / ﻿61.50226°N 23.72378°E﻿ / 61.50226; 23.72378
Rakennustyyppi:  Tulitikkutehdas (d)
Valmistumisvuosi:  1926
Rakennuttaja:  Osuustukkukauppa
 fiOTK:n tulitikkutehdas 
  
OTK:n tulitikkutehdas toimi 1926–1975 Tampereella Särkänniemen kaupunginosassa. Osuustukkukauppa OTK:n omistama kaksikerroksinen tehdas rakennettiin vuosina 1925–1926. Näsijärven rannalla sijainneessa tehtaassa työskenteli 1930-luvulla 70–80 työntekijää. Tulitikkujen valmistukseen käytetyt haapatukit tuotiin uittamalla tehtaan varastoalueelle. Tehdas oli OTK:n omistuksessa vuoteen 1969 saakka, jolloin tehtaan omistajaksi tuli Keskon, OTK:n ja SOK:n yhteisesti omistama Finn-Match Oy. Tulitikkutehtaan toiminta päättyi Särkänniemessä vuonna 1975, kun tulitikkujen valmistus siirrettiin Jyväskylän maalaiskunnan Vaajakoskelle.
Tulitikkutehtaan tehdasrakennus siirtyi vuonna 1975 autokauppias Pekka Mäkisen omistamalle Autotalo Pekka Mäkiselle. Tehtaan tontin omistaa Tampereen kaupunki, mutta Pekka Mäkiselle oli tonttiin vuokrasopimus vuoteen 2025 saakka.
Entisestä tulitikkutehtaan kiinteistöstä tuli Autotalo Pekka Mäkisen viimeinen toimipiste, johon siirrettiin vaihtoautoja ja muuta kalustoa toisista toimipisteistä sitä mukaa, kun toiminta niissä päättyi. Vielä 1980-luvun alussa Mäkisellä oli satoja kuorma-autoja varastoituna Hatanpäänvaltatie 17:ssä ja 21:ssä olleille tonteille. Kun Mäkisen liikkeen toiminta siirtyi kokonaan Santalahden kiinteistöön, oli kuorma-autoja jäljellä vielä 200–400 kappaletta, ja yrityksen palveluksessa oli kolme henkilöä. Viimeisinä vuosina Mäkinen hoiti yritystään yksin. Mäkisen kuoleman jälkeen Santalahden kiinteistön alueella vielä jäljellä olleet autot on vähitellen joko myyty alan harrastajille tai viety romutettavaksi.
Graffiteja tehtaan sisällä
Tehtaan kunnostus

Tehdasrakennus on edelleen olemassa, mutta se joutui kylmilleen 1990-luvulla ja on sittemmin kärsinyt ilkivallasta ja tulipaloista. Tehdas on ollut suosittu graffitimaalarien paikka, mutta se korjataan, ja rakennukseen tulee päiväkoti ja asuntoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta OTK:n tulitikkutehdas Wikimedia Commonsissa
Santalahden teollisuusrakennusten historiaa
Borough

Borough on englanninkielinen aluehallintoyksikön nimitys, joka on käytössä Kanadassa Québecin provinssissa, Alaskan, Connecticutin, New Jerseyn, New Yorkin, Pennsylvanian ja Virginian osavaltioissa Yhdysvalloissa ja aiemmin Uudessa-Seelannissa. Borough-nimellä kutsuttavia alueita on myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa, erityisesti Englannissa ja Pohjois-Irlannissa. Australiassa on myös yksi borough.
New Yorkin viisi kaupunginosaa (the five boroughs) ovat suuria urbaaneja alueita, joista jokainen on väkilukunsa puolesta samassa mittaluokassa suurimpien yhdysvaltalaisten kaupunkien kanssa. Ne ovat samanrajaisia myös viiden New Yorkin osavaltion piirikunnan kanssa, joskin osin eri nimisinä – esimerkiksi Brooklyn on samalla piirikunta nimeltä Kings County. Näillä piirikunnilla ei ole kuitenkaan tavallista piirikunnan hallintoa, vaan erityinen kaupunginosan hallinto.
New Jerseyn osavaltion borough-järjestelmässä tähän paikallishallintotyyppiin kuuluvissa kunnissa on ns. heikko pormestari. Lainsäädäntö- ja toimeenpanovaltaa käyttää paikallinen kunnanvaltuustoa ja -hallitusta vastaava neuvosto (council).
Loppuliitteenä -borough (tai -brough) esiintyy monissa englantilaisissa kaupunginnimissä, Etelä-Englannissa se oli yleensä muodossa -bury. Loppuliite -bury on myös käytössä Uuden Englannin alueella Yhdysvalloissa, kun taas muoto -burg (tai -burgh) on yleisempi Skotlannissa ja Yhdysvaltain etelä- ja länsiosissa.
Aaro Vaalanne

| Aaro Vaalanne |
| --- | --- |
 Aaro Vaalanne syksyllä 2012 esitetyssä jaksossa.
Näyttelijä(t):  Teemu Lehtilä Teemu Kemppainen (lapsena)
Kesto:  2004–2006, 2007, 2009, 2012, 2015, 2017–
Ensi- esiintyminen:  Osa 991: Katja katoaa horisonttiin  (15. marraskuuta 2004)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Aaro Juhani Vaalanne (ent. Arto Vanala)
Status:  elossa
Ammatti:  ent. yksityisetsivä, pappi, siivooja, palkanlaskija ja sairaalan toimitusjohtaja.   nyk. yrittäjä (omistaa Aaron valinnan)
Sukupuoli:  mies
Ikä:  Noin 56
Kotipaikka:  Helsinki
Asuinpaikka:  Helsinki, Pihlajakatu 23 B11
Suhteet
Vanhemmat:  Anni Vatanen Aaron isä
Sisarukset:  Eero Vanala (kuollut)
Puoliso(t):  Päivi Helenius (eronnut, kuollut) Laura Kiviranta (ex-kihlattu, eronnut) Dahlia Mustavaara (aviovaimo) 
Lapset:  Linda Eerikäinen Nadja Tamminen
Lastenlapset:  Viola Angervuo
Sisarusten lapset:  Severi Sievinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aaro Juhani Vaalanne (ent. Arto Vanala, s. 6. huhtikuuta 1966) on kuvitteellinen hahmo suomalaisessa saippuasarjassa Salatut elämät. Aaroa esittää Teemu Lehtilä. Rooliin oli ehdolla myös Lasse Sievisen roolin lopulta saanut Timo Jurkka. Alun perin vuonna 2004 sarjaan tullut hahmo on mukana edelleen, vaikka onkin useaan kertaan poistunut sarjasta pitkäksikin aikaa, ja sittemmin hahmolle on myös kirjoitettu lisää perheenjäseniä ja sukulaisia. Lehtilä on esittänyt sarjassa myös Aaron kaksoisveljeä Eero Vanalaa sekä pikaisissa takaumakohtauksissa myös veljesten isää.
Aaro tunnettiin pitkään sarjan ”pahiksena”, ja myös näyttelijä Teemu Lehtilä on kuvaillut hahmolla olevan narsistinen persoonallisuushäiriö. Aaro on käyttänyt hyväkseen useita sarjassa nähtyjä henkilöitä. Hahmo kirjoitettiin aluksi hyväkäytöksiseksi yksityisetsiväksi, josta hiljalleen alettiin paljastaa synkempiä piirteitä. Vuodesta 2017 alkaen Aarosta on tullut yksi vakituisista päähenkilöistä, ja hahmon rooli pahantekijänä on pienentynyt, vaikka syksystä 2024 lähtien Aaro on alkanut osoittaa taas pahuuden merkkejä.
Työ

Aaro työskenteli ennen sarjaan tuloaan poliisina nimellä Arto Vanala, mutta irtisanouduttuaan Suomen poliisista hän muutti nimensä Aaro Vaalanteeksi. Arto-nimi selvisi Sauli Kivirannalle, kun Aaron entinen poliisiystävä Antero Voima kutsui Aaroa sillä nimellä. Aaro tuli sarjaan työskennellessään yksityisetsivänä Katja Vainion katoamisen yhteydessä Kari Taalasmaan palkkaamana. Vankilasta vapauduttuaan hän aloitti uransa pappina, koska hän tuli vankilassa uskoon. Muistinmenetyksen jälkeen hän jätti työnsä, koska menetti myös uskonsa. Pitkän työttömyyden jälkeen Aaro sai töitä siivoojana. Pian Aaro sai työtä sairaalan palkanlaskijana. Paljon myöhemmin Aaro pääsi sijaistamaan Kallea sairaalan toimitusjohtajana. Lopulta Kallen sairausloman jälkeen Aarosta tehtiin sairaalan toinen toimitusjohtaja Kallen lisäksi. Aarosta tuli pian ainoa sairaalan toimitusjohtaja, mutta rauhottaviin koukussa olleelle Aarolle työ oli liian raskas, ja hän jätti viran. Sittemmin hän alkoi sijaistaa vakituisesti Ismoa, joka ei enää murtojen vuoksi uskaltanut työskennellä Delismossa.
Suhteet > Päivi Helenius

Ennen Pihlajakadun kuvioihin saapumistaan, Aaro, joka käytti silloin nimeä Arto Vanala, oli naimisissa Päivi Angervuon (nyk. Helenius) kanssa. Liitosta syntyi tytär Linda. Aaro tosin väitti Lauralle vuonna 2006 hänen ja ex-vaimonsa tyttären nimen olevan Jenna. Aaron ja Päivin avioliitto päättyi, kun Aarossa alkoi ilmetä narsistisia piirteitä ja hän kohteli sekä vaimoaan että tytärtään hyvin huonosti. Eron jälkeen Aaro ei tavannut tytärtään, eikä Päivi halunnut olla missään tekemisissä Aaron kanssa, vaikka auttoikin Paula Sievistä saamaan todisteita Aaron pahuudesta. Aaron palatessa Pihlajakadulle tammikuussa 2017, myös Päivi ja Aaro tapasivat pitkästä aikaa. Linda ei innostunut isänsä näkemisestä ja niinpä Päivi toivoikin, että omien sanojensa mukaan uskoon tullut Aaro häipyisi Helsingistä jättäen parin yhteisen tyttären rauhaan. Kolme vuotta myöhemmin Päivi, joka sai tietää että Aaro tappoi Antonin, palasi Helsinkiin ja ampui Aaroa tarkoituksenaan tappaa tämä. Aaro kuitenkin selvisi. Päivi palasi takaisin aikeinaan suorittaa kesken jäänyt työ loppuun ja samalla varmistaa, että Aaro todella kuolisi. Linda kuitenkin esti äitiään ampumasta. Päivi meni tämän jälkeen Taalasbiilin pihalle ja teki itsemurhan.