stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Kanadan pankeista
Suurimmat osuuspankit

Caisses Desjardins (ransk. Mouvement des caisses populaires Desjardins) on Kanadan suurin osuuspankkiryhmä 144 miljardin dollarin omaisuudella (2007). The Desjardins Group on omaisuudellaan mitattuna suurempi kuin National Bank of Canada (Yksi kuudesta suurimmasta) ja suurin työllistäjä Quebecissa.
VanCity: VanCity on Kanadan toiseksi suurin osuuspankki 14,1 miljardin dollarin omaisuudella (2007). Pääkonttori sijaitsee Vancouverssa, Brittiläisessä Kolumbiassa.
Coast Capital Savings: Coast Capital Savings on Kanadan kolmanneksi suurin osuuspankki 8,9 miljardin dollarin omaisuudella ja 1,7 miljardin investointi rahastoilla (2006). Pääkonttori sijaitsee Surreyssä, Brittiläisessä Kolumbiassa.
Servus Credit Union: Servus Credit Union on Kanadan neljänneksi suurin osuuspankki 4,3 miljardin dollarin omaisuudella ja 195 000 jäsenellä. Pääkonttori sijaitsee Edmontonissa Albertassa.
Meridian Credit Union: meridian Credit Union on Kanadan viidenneksi suurin osuuspankki 4,3 miljardin dollarin omaisuudella ja 215 000 jäsenellä. Pääkonttori sijaitsee St. Catharines Ontario.
Envision Financial: Envision Financial on suuri osuuspankki 3,8 miljardin dollarin omaisuudella ja yli 100 000 jasenellä (2007). Pääkonttori sijaitsee Langleyssä, Brittiläisessä Kolumbiassa.
North Shore Credit Union: North Shore Credit Union (NSCU) on suuri osuuspankki 2 miljardin omaisuudella ja yli 40 000 jasenellä. Pääkonttori sijaitsee North Vancouverissa, Brittiläisessä Kolumbiassa.
Alterna Savings: Alterna Savings on suuri osuuspankki 1,7 miljardin dolladin omaisuudella (2006). Pääkonttorit sijaitsevat Torontossa ja Ottawassa, Ontariossa.
Ulkomaalaisomisteiset pankit

AMEX Bank of Canada (Amerikkalaisen American Expressin tytäryhtiö)
Bank of America National Association
Bank of China (Canada) (Kiinalaisen Bank of Chinan tytäryhtiö.)
National Bank (Pakistan)
Habib Bank (Pakistan)
BCP Bank (Portugali)
Bank of East Asia (Canada)
Bank of Cyprus
BNP Paribas  (Arkistoitu – Internet Archive)
BPI Bank (Portugali)
Butterfield Bank (Butterfield Bank of Bermudan tytäryhtiö)
Citibank Canada (Amerikkalaisen Citigroupin tytäryhtiö)
Deutsche Bank (Saksa)
Glitnir (Islantilaisen Glitnir bankin tytäryhtiö)
ICICI Bank Canada (Intia)
ING Bank of Canada (Hollanti)
Korea Exchange Bank (Korea Exchange Bankin tytäryhtiö)
MBNA Canada (Amerikkalaisen Bank of American tytäryhtiö)
HSBC Bank Canada (Brittiläisen HSBC:n tytäryhtiö)
Sears Canada Bank (JPMorgan Chasen tytäryhtiö, luottokortti toimintaa Sears Canadan tavarataloketjun asiakkaille)
State Bank of India
State Street Corporation (Yhdysvallat)
Totta (Portugalilaisen Banco Santander Tottan tytäryhtiö)
Fuusioituneet tai lopetetut pankit

Bank of British Columbia
Bank of the People
Bank of Toronto
Banque canadienne nationale
Provincial Bank of Canada/Banque provinciale du Canada
Canadian Bank of Commerce
Canadian Commercial Bank
City and District Savings Bank of Montreal – Banque d’Epargne
Continental Bank of Canada
The Dominion Bank
Farmer's Bank of York, Upper Canada
Home Bank
Imperial Bank of Canada
Lloyds Bank of Canada
Molson Bank
Northland Bank
Standard Chartered Bank of Canada
Sterling Bank
Unity Bank
Mankki (täsmennyssivu)

Mankki voi tarkoittaa muun muassa:
Mankin seisake
Mankby, keskiaikainen kylätontti Espoossa
Mankki, kylä Joutsassa
Sukunimi

Elias Mankki (1821–1903), suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies
Elina Mankki (s. 2002), suomalainen jalkapalloilija
Heini Mankki-Simpura (1922–2004), suomalainen päätoimittaja
Leena Mankki (s. 2000), suomalainen jalkapalloilija.
Sylvester Mankki (1899–1963), suomalainen liikemies ja konsuli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mankki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Maire Suvanto

Maire Suvanto (edessä) Suomisen perheen kuunnelma­esityksessä vuonna 1946.
Maire Annikki Suvanto (oik. Suvanto-Aarnio; 1. elokuuta 1930 Helsinki – 22. syyskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja logonomi. Hänet muistetaan parhaiten lapsiroolistaan Suomisen perhe -elokuvien ja -kuunnelmien Pipsana.
Elokuvauransa jälkeen Suvanto muutti Helsingistä Mikkeliin, jossa hän opetti lausuntaa, puhetaitoa ja näyttämötaitoa Mikkelin kansankorkeakoulussa. Sen jälkeen hän palasi Helsinkiin ja työskenteli yli 20 vuoden ajan myyntitaidon opettajana Stockmannilla.
Filmografia

Suomisen perhe (1941) ... Pipsa Suominen
Onnellinen ministeri (1941) ... pikkutyttö
Suomisen Ollin tempaus (1942) ... Pipsa Suominen
Suomisen taiteilijat (1943) ... Pipsa Suominen
Suomisen Olli rakastuu (1944) ... Pipsa Suominen
Suomisen Olli yllättää (1945) ... Pipsa Suominen
Anna Liisa (1945) ... Pirkko
Nuoruus sumussa (1946) ... Varpu Mäkinen
Taas tapaamme Suomisen perheen (1959) ... Pipsa Suominen
Aiheesta muualla

Maire Suvanto Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Maire Suvanto Elonetissä.
Suomen Biljardiliitto

Suomen Biljardiliitto ry on perustettu toukokuussa 1973. Liitto on Suomen Liikunnan ja Urheilun alainen yhdistys. Virallisia liiton alaisia pelimuotoja ovat snooker, kaisa, pool, kara ja pyramidi. Kaikissa viidessä lajissa on myös valtakunnallista kilpailutoimintaa ympäri Suomen joiden myötä turnauksia ja tapahtumia on pitkälti toista sataa erilaista vuoden aikana. Suomen Biljardiliittoon kuuluu yli 100 jäsenseuraa ympäri Suomen. Hallituksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2017 lähtien Joni Ahola. Biljardiliiton kunniapuheenjohtajana on Ahto Alander, joka toimi puheenjohtajana 2004–2016.
Suomen Biljardiliiton toiminnanjohtajana on toiminut Markku Ryytty vuosituhannen alusta asti.
https://www.sbil.fi
Lajit, sarjat ja muu toiminta

Kaikissa viidessä lajissa pelataan myös SM-kilpailut ja useissa eri sarjoissa ja lajeissa eli kaiken kaikkiaan biljardissa pelataan eri Suomenmestaruuksista useissa kymmenissä eri turnauksissa vuosittain. Suomi on järjestänyt myös säännöllisesti joidenkin vuosien välein kansainvälisiä arvokilpailuja niin EM- kuin MM-tasolla. Viimeisin suurtapahtuma pidettiin Suomen biljardiliiton 50-vuotis juhlavuonna 2023, kun Tampere isännöin poolin EM-kilpailuja kesäkuussa.
Lajit, sarjat ja muu toiminta > Pool: 8-pallo, 9-pallo, 10-pallo, 14.1 ja Heyball

Suomen suosituin biljardimuoto on ylivoimaisesti poolbiljardi jossa pelataan myös monissa eri sarjoissa niin ranking- kuin SM-kilpailuja. Suomen kovatasoisin sarja on Finnish Pool Tour. Näiden lisäksi on alemmat kaikille tarkoitetut 1-divisioona, 2-divisioona ja aloittelijoille suunnattu haastajasarja. Edellä mainittujen yleisten sarjojen lisäksi pelataan myös naisten, senioreiden ja junioreiden turnauksia lähes kuukausittain. Poolia on pelattu Suomessa aktiivisesti aina 1980-luvun lopulta lähtien. Ensimmäisinä vuosina 8-pallo, 9-pallo ja Straight Pool eli virallisesti 14.1 biljardi olivat yleisimmät pelimuodot ja ainoat mistä kilpailtiin. 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla myös 10-pallo tuli rotaatiolaji 9-pallon rinnalle hyvinkin suosituksi kilpailumuodoksi. Aasian puolella ns. "Chinese Pool" nosti suosiotaan merkittäväksi ja lajin muuttaessa nimensä virallisesti "Heyball":ksi 2020-luvulla myös SBIL otti sen lajivalikoimaansa kuudentena virallisena lajina.
Poolin lajipäällikönä toimii Marko Muukka joka johtaa poolin lajijaostoa. Nuorisovastaavana sekä maajoukkuevalmentajana toimii Sami Karttunen. Poolin tunnetuin suomalaispelaaja maailmalla on ollut Mika Immonen.
https://www.sbil.fi/pool/
Lajit, sarjat ja muu toiminta > Snooker

Eurosportilla hyvin TV-näkyvyyttä 2000-luvulla lisännyt Snooker on Suomen toiseksi suosituin lajimuoto ja turnauksia järjestetään ympäri Suomen sekä mestaruussarjassa, että alemman sarjan 1-divisioonassa. Suomessa snookerissa aloitettiin kilpailemaan 1980-luvun lopulla. Snookerin viimeisimpänä lajipäällikkönä on toiminut jo vuosia Petri Pallaspuro. Suomessa pelataan myös PM-kilpailut kerran viidessä vuodessa ja kaikkein tunnetuin suomalainen snookerpelaaja on Robin Hull.
https://www.sbil.fi/snooker/
Lajit, sarjat ja muu toiminta > Kaisa – ns. suomalaisen biljardin ”kuningaslaji”

Pääosin pelkästään Suomessa pelattava biljardimuoto on Suomen perinteisin biljardimuoto ja sitä on harrastettu jo useita kymmeniä vuosia Suomessa ennen SBIL:n syntymää. Laji on edelleen Suomessa suosittua ja Suomen Biljardiliiton alaisia turnauksia järjestetään 20–30 vuosittain. Eri sarjoja on pääsarjan lisäksi Seniorit ja Juniorit. Kaisan suosiota on lisännyt myös turnauksen maailmanmestaruusturnaukset Kotkassa vuosina 2010 ja 2013 sekä Helsingissä 2016 että Rovaniemellä 2019. Kaisan lajipäällikkönä toimii nykyisin Petri Asikainen joka nousi lajipäälliköksi 1.7.2023 pitkäaikaisen lajipäällikön Tuomas Komin astuttua 10 vuoden rupeaman päätteeksi sivuun.
https://www.sbil.fi/kaisa/
Lajit, sarjat ja muu toiminta > Kara – 3-vallin karabiljardi

Suomessa pussitonta karabiljardia aloitettiin pelaamaan aivan tosissaan jo 1980-luvun alussa, mutta toiminta kuihtui jo muutamassa vuodessa. 2000-luvulla toiminta heräsi jälleen henkiin ja myös kilpailut ovat lisääntyneet. Pääosin karaa pelataan tällä hetkellä vain pääkaupunkiseudulla Helsingissä ja Espoossa, mutta kilpailutoimintaa on saatu kasvatettua 2020-luvulla myös Ouluun ja Tampereelle. Karan lajipäällikkönä toimii Jarno Ahola.
https://www.sbil.fi/kara/
Lajit, sarjat ja muu toiminta > Pyramidi

Pyramidibiljardi aloitti kilpailutoiminnan Suomessa tosissaan vuonna 2007 ja turnauksia pelataan useita vuoden aikana 3-4 eri lajimuodossa; The Free Pyramid (Amerikanka), The Dynamic Pyramid (Nevskaja) ja The Combined Pyramid (Moskovskaja) ovat yleisimmät pelimuodot ja nykyisin pelataan myös lajia nimeltä "Kruunu". Pyramidi on suosittua pääkaupunkiseudulla Helsingissä ja hieman myös Espoossa ja Oulussa.Lajissa on järjestetty kaksi kertaa MM-kilpailut Suomessa. Vuonna 2006 Vantaalla ja 2015 Lappeenrannassa. Pyramidin lajipäällikkönä toimii Juuso Lukkari ja Suomen kaikkien aikojen kuuluisin ja menestynein pyramidipelaaja on helsinkiläinen Petri Pohjola.
https://www.sbil.fi/pyramidi/
___________________________________
Lajit, sarjat ja muu toiminta > Valmennus

Suomen biljardiliiton valmennusjaoston valmennuspäällikkö on Heikki Aunio. Valmennusjaostoon kuuluvat mukaan myös Eero Hammais ja Sami Karttunen.
https://www.sbil.fi/liitto/valmennus-ja-koulutustoiminta/
Talous

Suomen Biljardiliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 475 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2019 lähtien 80 000 euroa.
Aiheesta muualla

Suomen Biljardiliitto ry
Snookerin lajisivut
Kaisan lajisivut
Poolin lajisivut
Karan lajisivut
Pyramidin lajisivut
Biljardisuomi – mediasivusto https://www.biljardisuomi.fi/
Biljardi.org – tulospalvelu https://www.biljardi.org/
Maire Virkkunen-Harki

Maire Virkkunen-Harki putiikissaan vuonna 1972.
Maire Annikki Virkkunen-Harki (o.s. Nuorsalo, 22. syyskuuta 1917 Helsinki – 22. heinäkuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen mezzosopraanolaulaja, laulunopettaja ja muotitaiteilija. Hän avasi 1950-luvulla Suomen ensimmäisen boutique-tyyppisen muotimyymälän Atelier Maire Virkkunen.
Maire Virkkunen-Harki syntyi ekonomi Yrjö Nuorsalon varakkaaseen helsinkiläisperheeseen ja aloitti laulajanuransa radiossa ”Pikku Maijana” Markus-sedän lastenohjelmissa. Hän opiskeli ensin Tampereen musiikkiopistossa ja valmistui vuonna 1937 laulunopettajaksi Sibelius-akatemiasta. Hän jatkoi opintojaan Wienin musiikkiakatemiassa Paula Mark von Neusserin johdolla 1938–1939 sekä Berliinin musiikkikorkeakoulussa vuosina 1942–1944 Hertha von Dehenlovin johdolla.
Suomen solmittua rauhan Neuvostoliiton kanssa Virkkunen-Harki joutui Saksassa internoiduksi, kunnes pääsi tanskalaisten avulla palaamaan Suomeen. Suomessa hän jatkoi Keski-Euroopassa aloittamiaan konsertteja ja esiintyi myös rintamakiertueilla. Helsingin Kaupunginteatteri kiinnitti hänet pian laulajatar-näyttelijäksi, mutta sotien jälkeen saksalaismielisenä tunnettu taiteilija kohtasi vieroksuntaa ja vaihtoi alaa yrittäjäksi, ensin kampaajaksi, sitten ompelijaksi ja muotisuunnittelijaksi. Atelier Maire Virkkunen oli Helsingin ja koko Suomen ensimmäinen muotiputiikki eli ranskalaistyylinen boutique-myymälä. Alanvaihdon jälkeen ”Madame Maire” lauloi yhä yksityistilaisuuksissa Helsingin seurapiirielämässä.
Maire Virkkunen-Harkille myönnettiin 1986 valtion ylimääräinen taiteilijaeläke. Hän oli naimisissa vuosina 1939–1949 toimittaja-kirjailija Veli Virkkusen kanssa ja vuodesta 1958 teollisuusneuvos Ilmari Harkin kanssa tämän kuolemaan 1979 saakka.. Yleisradion kirjallisuustoimittaja Juha Virkkunen (1941–2008) oli hänen poikansa.
Virkkunen-Harki menehtyi 75-vuotiaana pitkään sairastettuaan Kivelän sairaalassa Helsingissä. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Aiheesta muualla

Maire Virkkunen-Harki Elonetissä.
Maakauppa

Suomen postilaitos julkaisi vuonna 1959 postimerkin Maakaupan 100-vuotisen toiminnan kunniaksi.
Maakauppa, jolla tarkoitettiin kaupankäyntiä maaseudulla, oli Suomessa kiellettyä vuoteen 1842 asti. Kaikki kaupankäynti tahdottiin keskittää kaupunkeihin ja rajoittaa maaseudulla järjestettyihin markkinoihin.
Varhaisimmat asetukset maakaupasta

Ensimmäinen maakauppaa koskenut tunnettu laki oli Maunu Eerikinpojan vuoden 1350 tienoilla vahvistama kaupunkilain VIII luku. Laissa määrättiin rangaistus sille, joka tavattiin harjoittamassa luvatonta kauppaa maaseudulla. Tavaroita ei saanut ostaa maaseudulta jälleenmyyntiä varten, mutta omaan käyttöön ostaminen sallittiin.
Kristoffer-kuninkaan maanlaissa vuonna 1442 annettiin yksityiskohtaisemmat määräykset maakaupasta. Kiellettyä oli kotikauppa, jolla tarkoitettiin kauppatavaroiden myymistä kodista, sekä kulkukauppa, jota harjoitettiin kiertämällä kylästä toiseen. Laki kielsi myös ostokaupan eli kauppiailta oli kielletty talonpoikien tuotteiden ostaminen maaseudulla. Maakauppana ei pidetty maalaisten keskinäisiä kauppoja, jos tuotteet tulivat omiksi tarpeiksi ja jos ne olivat maalaisten itse tuottamia tai valmistamia.
Toimenpiteitä maakaupan lopettamiseksi

Kustaa Vaasan tavoitteena oli kaupan keskittäminen kansalliselle pohjalle. Ensin hän kukisti tanskalaisten avulla lyypekkiläiset hansakauppiaat, ja sitten hän pyrki valistamaan kauppiaita tekemään tuottavampaa kauppaa ulkomaalaisten kanssa ja vaati kotimaan kaupan hintojen pitämistä mahdollisimman alhaisina. Kauppa piti keskittää kaupunkeihin, jotta pystyttäisiin kilpailemaan kauppaan hyvin perehtyneiden ulkomaalaisten kanssa. Maakaupan koettiin osaltaan estävän kaupunkien menestymistä.
Toimenpiteitä maakaupan lopettamiseksi > Kaakkois-Suomen erityistoimet

Kaakkois-Suomessa luvaton maakauppa oli levinnyt laajalti: kapakoitsijat, papit ja nimismiehet myivät aunukselaisille ja venäläisille kulkukauppiaille viljaa, turkiksia ja hevosia. Tämän vuoksi Kustaa Vaasa antoi vuonna 1542 Viipurin porvareille erioikeudet ottaa salakauppiailta heidän tavaransa pois. Kauppaa ei saanut tehdä muualla kuin Viipurissa. Ainoastaan markkinat sai järjestää markkinapaikoilla neljä kertaa vuodessa.
Maakaupan vapauttaminen

Maaliskuussa 1772 asetettiin komitea tutkimaan maatalouden tilaa. Se piti tarpeellisena lieventää viljakauppaa rajoittavia määräyksiä. Viljakauppa vapautettiin Suomessa vuonna 22. maaliskuuta 1775 kuningas Kustaa III:n asetuksella. Tämän jälkeen oli luvallista ostaa, varastoida ja myydä kaikenlaista viljaa, viljatuotteita ja perunoita vapaasti.
Suomen kenraalikuvernööri Menšikov teki senaatille aloitteen maakaupan vapauttamiseksi. Keisari Nikolai I teki asiasta päätöksen, jonka johdosta maakauppa vapautettiin 6. lokakuuta 1842. Maakauppaa kuitenkin rasittivat tämän jälkeenkin useat rajoitukset, kuten siirtomaatuotteiden, kankaiden ja nautintoaineiden myyntikielto, joita maalaiset saivat hankkia markkinoilta tai kaupungeista. Kauppapuotien perustamista ei sallittu.
Aleksanteri II pyrki kehittämään valtakunnan taloutta ja antoi tätä koskevan ohjelman Suomen senaatille 1856. Senaatin tehtäväksi jäi laatia ohjelman mukaan ehdotus kaupan ja teollisuuden edistämiseksi maassa. Senaatin talousosasto käsitteli ehdotusta, jonka tuloksena päätettiin antaa lupa kauppapuotien perustamiseksi maaseudulle. Tämä esitys annettiin Aleksanteri II:lle, joka hyväksyi sen. Senaatti julkaisi asetuksen 19. joulukuuta 1859.
Maakauppiaat

Kauppiasta, joka harjoitti (vuodesta 1842 luvalliseksi tullutta) kauppaa maaseudulla, kutsuttiin maakauppiaaksi. Tunnetuimpia heistä olivat kurulainen Antti Toikkonen, Hiitolan Juho Pösö, Pielaveden Petter Lyytikäinen sekä jalasjärvinen kansanedustaja ja maakauppias Salomon Hongisto, jonka kauppa on edelleen nähtävänä alkuperäisessä asussaan Jalasjärven museon alueella. Salomon Hongisto teki maakauppaa lähes 80 vuotta.
Jalavan kauppa Taivalkoskella avattiin 1883.
Maailmanloppu (albumi)

| Maailmanloppu Kotiteollisuus |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 16. joulukuuta 2012 – 23. toukokuuta 2013
 Julkaistu: 5. heinäkuuta 2013
 Tuottaja(t): Mikko Karmila
 Tyylilaji: rock, hard rock
 Kesto: 41.22
 Levy-yhtiö: Megamania
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Kotiteollisuuden muut julkaisut
| Sotakoira II 2012 | Maailmanloppu 2013 | Murheen mailla II 2007–2014 2014 |
Maailmanloppu on Kotiteollisuus-yhtyeen kolmastoista studioalbumi. Albumi julkaistiin normaalina CD- sekä LP-painoksena 5. heinäkuuta 2013. Albumi julkaistiin myös rajoitettuna, kahdella bonuskappaleella varustettuna kirjaversiona. Kirjaversion julkaisupäivä tuli olla 2. elokuuta 2013, mutta valmistussyistä tämä viivästyi 14. päivään.
Albumin ensimmäinen single "Yötä vasten" ilmestyi 1. maaliskuuta 2013. Kappaleesta on kuvattu myös musiikkivideo. Toinen single "Maailmanloppu" julkaistiin 31. toukokuuta 2013, jonka musiikkivideo julkaistiin samanaikaisesti albumin kanssa.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1. Sitä on myyty 13 369 kappaletta, mikä on kultalevyn oikeuttava määrä.
Kappaleet

Kappaleet on säveltänyt Kotiteollisuus ja sovittanut Kotiteollisuus yhdessä Mikko Karmilan kanssa, ellei toisin mainita. Kaikki sanoitukset on kirjoittanut Jouni Hynynen.
Maailmanloppu – 3.39
Musta kuu – 4.24 (säv. Kotiteollisuus + Miitri Aaltonen)
Silmä silmästä, hammas hampaasta – 4.26
Yötä vasten – 3.58
Hyvien puolella – 3.40 (sov. Kotiteollisuus + Karmila ja Aaltonen)
Tuhat kuolemaa – 3.28
Outoja aikoja – 4.24
Mennyttä miestä – 3.24
Kepeitä multia – 3.22
Tuhon enteet – 6.40
Kappaleet > Kirjaversio

Maailmanloppu – 3.39
Musta kuu – 4.24 (säv. Kotiteollisuus + Miitri Aaltonen)
Silmä silmästä, hammas hampaasta – 4.26
Yötä vasten – 3.58
Hyvien puolella – 3.40 (sov. Kotiteollisuus + Karmila ja Aaltonen)
Tuhat kuolemaa – 3.28
Selkäranka – 4.40
Mennyttä miestä – 3.24
Kepeitä multia – 3.27
Outoja aikoja – 4.24
Tuhon enteet – 6.35
Kultainen vasikka – 10.52
Kokoonpano

Jouni Hynynen – laulu, kitarat, basso, ohjelmointi
Janne Hongisto – basso
Jari Sinkkonen – rummut, tynnyri
+
Mikko Karmila – kitara
Tuomas Holopainen – koskettimet
Poikakuoro Penis non grata (Miitri Aaltonen ja Janne Hynynen) – taustalaulu
Mullikuoro Kobran käsi (Jouni Hynynen, Janne Hongisto, Jari Sinkkonen, Hämppy, Tuomas Holopainen ja Petri Holopainen)
Kokoonpano > Tuotanto

Äänitys, miksaus ja tuotanto: Mikko Karmila – tuottaja, äänittäjä, miksaaja (Sonic Pump -studio, Paha Pajari, Astia-studio ja Finnvox)
Miitri Aaltonen – äänittäjä (taustalaulut)
Mika Jussila – masteroija (Finnvox D, 20.–23. toukokuuta 2013)
Ville Juurikkala – kuvat
Teemu Leinonen – kannet
Arvostelut

Desibeli.net:
Kaaoszine.fi:
Imperiumi.net:
Nuorgam: 73/100
Rumba:
Soundi:
Lyhytkarvainen saksanseisoja

| Lyhytkarvainen saksanseisoja |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Saksa
Määrä:  Suomessa rekisteröity 8 742
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästys
Elinikä:  12–14 vuotta
Muita nimityksiä:  Deutsch Kurzhaar, German Short-haired Pointing Dog, braque allemand a poil court, braco alemán de pelo corto, saksa lühikarvaline linnukoer, öklöttäjä, reppukoira
FCI-luokitus:  ryhmä 7 Seisovat lintukoirat alaryhmä 1.1 Mannermaiset "braque"-tyyppiset #119
Ulkonäkö
Paino:  22–32 kg
Säkäkorkeus:  Urokset 62–66 cm, nartut 58–63 cm
Väritys:  Yksivärinen ruskea. Ruskea jossa vähäisiä valkoisia tai pilkullisia merkkejä rinnassa ja raajoissa. Tumma ruskeapäistärikkö. Vaalea ruskeapäistärikkö (kimo). Valkoinen, jossa ruskea pää ja ruskeita laikkuja tai pilkkuja. Musta väri voi esiintyä ruskean tilalla samoina vivahteina tai päistärikkönä. Keltaiset kulomerkit sallitaan. Läsi, otsapiirto ja täplikkäät huulet sallitaan.
Lyhytkarvainen saksanseisoja
Lyhytkarvainen saksanseisoja (saks. Deutsch Kurzhaar) on mannermainen lintukoirarotu, joka on jalostettu Saksassa 1800-luvulla. Lyhytkarvainen saksanseisoja on monipuolinen ja monikäyttöinen metsästyskoira, jota käytetään pääasiassa seisovana lintukoirana.
Historia

Lyhytkarvaisen saksanseisojan historia alkaa Välimeren maista, joissa koiria käytettiin riistalintujen verkkometsästyksessä sekä haukkametsästyksessä. Seisovat lintukoirat tulivat Ranskan ja Flanderin kautta Saksan hoveihin. Näiden koirien tärkein ominaisuus oli seisontataipumus riistalle. Kaksipiippuisen haulikon käyttöönoton (v. 1750) myötä seisovia lintukoiria tarvittiin yhä enemmän, ja riistalintujen lentoon ammunnasta tuli kuninkaallinen urheilumuoto. Napoleonin murskattua feodaalijärjestelmän vuonna 1805 sai saksalainen keskiluokka mahdollisuuden pienriistametsästykseen. Saksassa tästä pelkästään seisovasta koirasta jalostettiin monikäyttöinen metsästyskoira risteyttäen siihen vanhoja saksalaisia rotuja kuten vainukoira, verijälkikoira, ajokoira ja vinttikoira. Hektor I (synt. 1872) pidetään lyhytkarvaisen saksanseisojan esi-isänä. Sen aikaisen koiran tyyppi poikkesi nykypäivän saksanseisojasta. Ne olivat enimmäkseen raskaita, niillä oli usein riippuva maha tai notkoselkä, tihrusilmät ja pehmeät käpälät. Siksi ne työskentelivät verkkaisemmin ja olivat yleensä hyviä noutajia.
Lisäämällä tarkkaan harkittu annos pointteriverta, kuten Solms-Braunfels’in prinssi Albrecht ehdotti, saatiin lyhytkarvaisen saksanseisojan vainu paranemaan ja rakenne kevenemään. Vuodesta 1897 alkaen julkaistu vuosikirja ”Zuchtbuch Deutsch Kurzhaar” on ollut perusta kehitettäessä rodun jalostusta. Prinssi Albrecht zu Solms-Braunfeld kirjasi lyhytkarvaisen saksanseisojan rotumerkit, laati rakenteen arvosteluohjeet ja lopulta yksinkertaiset koesäännöt metsästyskoirille. Nykyään lyhytkarvaisella saksanseisojalla on tarkat jalostus- ja koesäännöt.
Ulkonäkö

Lyhytkarvaisen saksanseisojan yleisolemusta kutsutaan jaloksi, nopeaksi, kestäväksi, voimakkaaksi ja sopusuhtaiseksi. Rungon pituuden tulee olla hieman pidempi kuin säkäkorkeus. Kallo on hieman kaartuva. Kirsu on tavallisesti joko ruskea tai musta: pohjaväriltään valkoisilla voi olla täplikäs tai punainen kirsu. Kuonon pitää olla tarpeeksi pitkä, jotta se soveltuu saaliin kantamiseen. Häntä on keskipitkä, hieman kärjestä suppeneva. Rodun värejä ovat ruskea, ruskea valkoisin merkein, tumma ruskeapäistärikkö (ruskea pää ja ruskeita laikkuja sekä pilkkuja), vaalea ruskeapäistärikkö eli kimo, valkoinen ruskein merkein ja ruskea pää ja musta. Keltaiset kulomerkit ovat sallittuja.
Urosten säkäkorkeus on 62–66 cm ja narttujen 58–63 cm.
Käyttö

Lyhytkarvainen saksanseisoja on monipuolinen metsästyskoira. Sitä voidaan käyttää kaikissa maastoissa, kuten avoimilla tai hyvin peitteisillä alueilla. Se on jalostettu kanalintujen metsästykseen, missä se hakee riistan, seisoo sen ja noutaa pudotetun linnun. Lyhytkarvaista saksanseisojaa käytetään muun muassa sorsastuksessa. Lintujen metsästyksen lisäksi sitä voidaan käyttää pienpetojen, kuten kettujen tai supikoirien, metsästyksessä. Hyvän hajuaistin takia sitä voidaan käyttää myös jäljestämiseen.