stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samuel Plimsoll

Samuel Plimsoll
Samuel Plimsoll (10. helmikuuta 1824 Bristol – 3. kesäkuuta 1898 Folkestone) oli brittiläinen poliitikko, joka muistetaan erityisesti merenkulun turvallisuutta parantaneista yhteiskunnallisista uudistuksistaan. Hän ajoi Britannian parlamentissa läpi lain alusten merikelpoisuuden tarkastamisesta.
Plimsoll syntyi Bristolissa mutta varttui Sheffieldissä ja Penrithissä. 1850-luvulla hän aloitti hiilikauppiaan toimen Lontoossa, mutta joutui rautatieyhtiöiden vainon kohteeksi ja teki konkurssin. Vuonna 1868 hänet valittiin parlamentin alahuoneeseen liberaalien edustajana ja aloitti aluksi tuloksetta kampanjointinsa merikelvottomien alusten kieltämiseksi. Vasta vuonna 1875 parlamentti sai hallitukselta ensimmäisen ehdotuksen merenkulun olojen parantamisesta. Plimsollin mielestä ehdotus ei mennyt riittävän pitkälle, mutta hän kannatti sitä ensimmäisenä askeleena. Pääministeri Benjamin Disraeli veti kuitenkin ehdotuksen pois, minkä seurauksena Plimsoll pui nyrkkiä pääministerille ja kutsui parlamenttiedustajia roistoiksi. Syntyi skandaali, ja Plimsoll joutui pyytämään anteeksi. Seuraavana vuonna hallitus kuitenkin laati uuden lakiehdotuksen, jonka perusteella meriturvallisuutta parantava kauppalaivastolaki (Merchant Shipping Act) tuli hyväksytyksi.
Samuel Plimsollin nimi on jäänyt elämään ”Plimsollin merkissä”, vesialuksen vesilinjaan merkityssä viivastossa, joka osoittaa aluksen suurimman sallitun syväyksen.
Plimsollin hahmo esiintyy 1970-luvun televisiosarjan Merilinja kolmannen tuotantokauden jaksoissa. Häntä esittää David Garfield.
Käännös suomeksi
Suomyrtti

| Suomyrtti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Varsinaiskaksisirkkaiset Rosopsida
Lahko::  Pyökkimäiset Fagales
Heimo::  Suomyrttikasvit Myricaceae
Suku::  Suomyrtit Myrica
Laji::  gale
Kaksiosainen nimi
 Myrica gale  L. 
Katso myös
   Suomyrtti Wikispeciesissä   Suomyrtti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suomyrtti (Myrica gale, syn. Gale palustre) on suomyrttien sukuun kuuluva, voimakkaasti tuoksuva varpumainen lehtipensas.
Ulkonäkö ja koko

Suomyrtti kasvaa 0,5–1 metrin korkuiseksi. Haarat ovat pystyjä ja keltanystyisiä. Nystyt erittävät voimakasta yrtintuoksua. Harmaanvihreät ja keltanystyiset lehdet kasvavat kierteisesti. Lehtilapa on 2,5–4 cm pitkä, vastapuikea ja kärkiosa harvahampainen. Suomyrtti kukkii ennen lehtien puhkeamista, Suomessa huhti-toukokuussa. Kukinnot ovat tähkämäisiä norkkoja. Laji on tavallisesti kaksikotinen eli hede- ja emikukinnot ovat eri yksilöissä. Kukat ovat yksineuvoisia, pieniä ja kehättömiä. Hedelmä on kuiva luumarja, hedelmistö on käpymäinen. Suomyrtti on myrkyllinen kasvilaji.
Suomyrtti lisääntyy pääasiallisesti kasvattamalla maarönsyjä. Juurinystyröistä kasvaa pikkujuuria ylöspäin, jotka auttavat juuriston hapensaannissa kosteassa kasvuympäristössä. Juurinystyröissä elää myös sädesieniä, jotka sitovat ilmakehän typpeä kasvin tarpeisiin.
Suomyrtin voi sekoittaa helposti joihinkin sitä muistuttaviin pajulajeihin.
Levinneisyys

Suomyrtin levinneisyysalue on aukottaisesti sirkumpolaarinen. Luonnonvaraisena suomyrttiä tavataan Euroopassa Britteinsaarilla, rannikkoalueilla Portugalissa sekä Ranskasta Tanskaan ja edelleen koko Itämeren rannikkovyöhykkeellä. Norjan rannikolla lajia kasvaa napapiirin korkeudelle saakka. Ruotsissa ja Suomessa lajia kasvaa laajoilla alueella myös sisämaassa järvialueilla. Aasiassa lajia tavataan Venäjän kaukoidässä sekä Pohjois-Japanissa. Pohjois-Amerikassa suomyrtti on levinnyt suureen osaa Kanadaa, Alaskaa sekä Yhdysvaltain koillisosaa. Suomessa suomyrttiä tavataan koko rannikkoalueella sekä toisaalta Itä-Suomen järvialueella, erityisesti Saimaan vesistön alueella.
Elinympäristö

Suomyrtti on tyypillinen meren- ja järvenrantojen kasvi. Toisin kuin lajin suomenkielinen nimi antaa ymmärtää, suomyrttiä tavataan vain harvoin rämeillä, letoilla ja nevoilla.
Käyttö

Suomyrtti on vanha rohdoskasvi, jota käytettiin sekä lääkekasvina että syöpäläisten karkottajana. Kasvilla lääkittiin muun muassa hiustenlähtöä, ihotauteja, vyöruusua ja kihtiä. Suomyrtin keitinvedellä karkotettiin syöpäläisiä niin hiuksista, vaatteista kuin asunnoistakin. Kasvia käytettiin aikaisemmin myös sikiönlähdetykseen. Myrkyllisyyden vuoksi sen käyttöä ei suositella sisäisesti.
Ennen humalan yleistymistä suomyrttiä käytettiin myös oluen ja siman mausteena 1500-luvulle saakka. Viinan mausteeksi kasvia käytetään yhä edelleenkin, esimerkiksi latvialaiseen Riian balsami -yrttiviinaan ja Ruotsissa ”pors brännvin” -nimellä myytäviin akvaviitteihin. Suomyrtin lehdissä on aineita, jotka aiheuttavat päänsärkyä. Viikinkisotilaiden arvellaan juoneen suomyrtistä tehtyä juomaa saavuttaakseen raivoisan taistelutilan.
Suomyrtin lehtiä on käytetty myös nahan parkitsemiseen sekä värjäykseen. Alunakäsitelty villa saadaan sen avulla keltaiseksi.
Suomyrttiä viljellään jossain määrin myös koristepensaana puistoissa ja puutarhoissa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Suomyrtti (Myrica gale)
Kasviatlas 2018: Suomyrtin levinneisyys Suomessa
Yrttitarha: Suomyrtti (Myrica gale)
Luontoportti: Suomyrtti (Myrica gale)
Pohjolan kasvien pauloissa: Myrica gale - suomyrtti, sahasuomyrtti
Yrttitarha: Skotlantilaisen ja suomalaisen luonnossa kasvavan suomyrtin (Myrica cale) haihtuvan öljyn pitoisuus ja koostumus
ITIS: Myrica gale (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Myrica gale (englanniksi)
Flora of North America: Myrica gale (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Myrica gale (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q161681  Wikispecies: Myrica gale  CoL: 458DN  EoL: 594875  EPPO: MYRGA  EUNIS: 175316  FNA: 220008911  GBIF: 5414202  GRIN: 24842  iNaturalist: 82203  IPNI: 300581-2  IRMNG: 11193225  ITIS: 19265  IUCN: 64318305  MichiganFlora: 1705  NatureServe: 2.136136  NBN: NBNSYS0000003631  NCBI: 29739  Open Tree of Life: 79360  Panartic Flora: 600101  Plant List: kew-2500739  PLANTS: MYGA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:300581-2  RHS: 11295  Tropicos: 21700002  VASCAN: 6680  WisFlora: 4308  WFO: wfo-0000447393  Laji.fi: MX.38019 
Suomyrtin lehtiä
Suomyrtin hedekukkia
Suomyrtin emikukkia
Kelsey Plum

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kelsey Plum |  Kelsey Plum |  Kelsey Plum |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten koripallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Espanja 2018 |  |  |
Naisten 3x3-koripallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 |  |  |
Kelsey Plum (s. 24. elokuuta 1994 Poway, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja. Hän on voittanut yhden maailmanmestaruuden ja pelannut WNBA:ssa kaudesta 2017.
Plum voitti Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana maailmanmestaruuden Espanjassa 2018. Vuonna 2015 hän saavutti hopeaa Pan-Amerikan kisoissa. Vuonna 2013 hän voitti kultaa alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Plum voitti olympiakultaa Pariisissa 2024.
Plum edusti yliopistosarja NCAA:ssa Washingtonin yliopiston Huskies-joukkuetta vuosina 2013–2017. San Antonio Stars varasi hänet ensimmäisellä varausvuorolla WNBA:han vuonna 2017. Vuonna 2018 seuran nimeksi vaihtui Las Vegas Aces. Plum valittiin ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Talvikausina Plum on pelannut Turkissa Fenerbahçen joukkueessa. Kaudella 2017–2018 hän voitti Turkin mestaruuden ja hänet valittiin liigan loppuotteluiden arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Vuonna 2021 Plum oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti Tokion olympialaisissa naisten 3x3-koripallon ensimmäisen olympiakullan.
Plagioklaasi

| Plagioklaasi |
| --- | --- |

Luokka:  silikaattimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  (Na,Ca)(Si,Al)4O8
Molekyylipaino:  270,77 g/mol
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  valkoinen tai vaaleanharmaa
Asu:  kiteinen tai rakeinen
Kidejärjestelmä:  trikliininen
Kaksostus:  kaksostusviiruja lohkopinnoilla
Lohkeavuus:  etevä kahteen suuntaan
Murros:  simpukkamainen, rosoinen
Taottavuus:  murenee taottaessa
Kovuus Mohsin asteikolla:  6
Ominaispaino:  2,61–2,77
Tiheys:  vaihtelee koostumuksen mukaan
Optiset ominaisuudet
Optiset ominaisuudet:  vaihtelevat koostumuksen mukaan
Kiilto:  lasikiilto
Viiru:  valkoinen
Läpinäkyvyys:  läpikuultava tai läpinäkyvä
Lähteet
  
Aiheesta muualla
  Plagioklaasi Commonsissa 
Plagioklaasi on maasälpälaji ja yleisimpiä Suomen kivimineraaleista. Sen kovuus on Mohsin asteikolla 6 ja ominaispaino 2,6–2,7. Plagioklaasi on läpikuultavaa, väriltään usein harmaata, ja siinä on lasimainen pintakiilto. Plagioklaasia on myös korukivenä tunnettu sinihohtoinen labradoriitti ja sen monivärinen muunnos spektroliitti.
Plagioklaasi muodostuu ohuista lamelleista ja lohkeaa etevästi kahteen suuntaan. Lohkopinnat kiiltävät lasimaisesti ja niiden välinen kulma on hieman 90 astetta pienempi, mistä mineraalin nimi on johdettu (kreik. oligos + klasis, ”vinosti lohkeava”). Toinen helposti havaittava tuntomerkki on lohkopinnan kaksostusviirut eli samansuuntaiset mikroskooppiset urat, jotka taittavat valoa eri suuntiin ja näkyvät kapeina viiruina.
Plagioklaasit

Plagioklaasi on albiitin (NaAlSi3O8) ja anortiitin (CaAl2Si2O8) muodostama seossarja. Taulukossa plagioklaaseista käytettyjä seossuhteesta riippuvia nimityksiä.
| Nimi |  % NaAlSi3O8 (% albiitti) |  % CaAl2Si2O8 (% anortiitti) |
| --- | --- | --- |
| Albiitti | 100–90 | 0–10 |
| Oligoklaasi | 90–70 | 10–30 |
| Andesiini | 70–50 | 30–50 |
| Labradoriitti | 50–30 | 50–70 |
| Bytowniitti | 30–10 | 70–90 |
| Anortiitti | 10–0 | 90–100 |
Kuvia plagioklaasista

Kiillotettua labradoriittia
Spektroliittia raakakivenä
Mikroskooppikuva plagioklaasikiteen ohutsiivunäytteestä polarisoidussa valossa
Plagioklaasikappale
Aiheesta muualla

Mindat: Plagioclase (englanniksi)
Webmineral: Plagioclase (englanniksi)
Plotosus

| Plotosus |
| --- | --- |
 Juovakorallimonni (Plotosus lineatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Ylälahko::  Ostariophysi
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Alalahko::  Loricarioidei
Heimo::  Korallimonnit Plotosidae
Suku::  Plotosus  Lacépède, 1803
Katso myös
   Plotosus Wikispeciesissä   Plotosus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Plotosus on korallimonnien (Plotosidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu seuraavat yhdeksän lajia:
Plotosus abbreviatus Boulenger, 1895
Plotosus canius Hamilton, 1822
Plotosus fisadoha Ng & Sparks, 2002
Plotosus japonicus Yoshino & Kishimoto, 2008
Plotosus limbatus Valenciennes, 1840
Plotosus lineatus (Thunberg, 1787) – Juovakorallimonni
Plotosus nhatrangensis Prokofiev, 2008
Plotosus nkunga Gomon & Taylor, 1982
Plotosus papuensis Weber, 1910 – Pilkkatandani
Pitopuheita

| Pitopuheita> Συμποσιακά.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Plutarkhos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 100
Suomennos
Suomentaja:  Liisa Kaski (osa)
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2015
ISBN:  978-952-495-352-8
Sarja: Moralia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pitopuheita (m.kreik. Συμποσιακά, Symposiaka; lat. Quaestiones convivales) on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja VIII, 49) kuuluva teos, joka pitää nimensä mukaisesti sisällään erilaisia pidoissa käytyjä keskusteluja.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Plutarkhos: Pitopuheita, IV.4–5 ja VIII.7–8. Teoksessa Plutarkhos: Eläinten älykkyydestä ja muita kirjoituksia.  (Suomentaneet Tua Korhonen ja Liisa Kaski)  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-352-8
Plutarkhos: Sopiiko filosofia keskustelunaiheeksi juominkeihin? – Pöytäpuheita I, 1. (Suom. Mikko Yrjönsuuri) niin & näin, 1995, nro 4, s. 19–20.  Artikkelin verkkoversio.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plutarch: Table-talk, Books 1-6. Teoksessa Plutarch: Moralia.  (Volume VIII. Loeb Classical Library 424.)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1969.  ISBN 9780674994669  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös teoksen kirjoista 1–6.
Plutarch: Table-talk, Books 7-9. Teoksessa Plutarch: Moralia.  (Volume IX. Loeb Classical Library 425.)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1961.  ISBN 9780674994676  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös teoksen kirjoista 7–9.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Klotz, Frieda & Oikonomopoulou, Katerina (ed.): The Philosopher's Banquet: Plutarch's Table Talk in the Intellectual Culture of the Roman Empire.  Oxford & New York:  Oxford University Press, 2011.  ISBN 9780199588954
Aiheesta muualla

Plutarch: Quaestiones Convivales. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Planeettakunta

Aurinkokunta ja tähden 55 Cancri planeettakunta toisiinsa verrattuna.
Planeettakunta on joukko tähden ympärillä kiertäviä planeettoja.
Planeettakuntien syntyteoriat

Planeettakuntien synnystä on esitetty kaksi vastakkaista teoriaa:
Kasautumisteorian mukaan planeetat syntyvät kaasusta tiivistyneistä hiukkasista törmäilemällä ensin kiven, sitten asteroidin ja lopulta planeetan kokoisiksi kappaleiksi. Jupiterin tyyppiset jättiläisplaneetat syntyvät siten, että aluksi syntynyt kivinen ja jäinen alkuplaneetta kerää ympärilleen ensin kaasukehän ja lopulta raskaan kaasuvaipan.
Kiekkoepävakaisuusteorian mukaan esiplanetaariseen kiekkoon syntyy kiekon kaasun oman painovoiman ansiosta tiivistymiä pienistä häiriöistä. Tiivistymät kutistuvat planeetoiksi, koska niiden tiheys ylittää kriittisen tiheyden ja massa Jeansin massan. Tämä tuottaa suoraan Jupiterin tyyppisiä jättiläisplaneettoja, joista voi haihtua kaasua pois esimerkiksi Auringon kuumentavan vaikutuksen tai auringosta tulevan hiukkastuulen ansiosta.
Nykyään monet tutkijat suosivat kasautumisteoriaa. Ei osata silti sanoa, onko planeettojen muodostuminen esiplanetaarisen kiekon epävakaisuuksista silti mahdollista esimerkiksi tietyn tyyppisissä esiplanetaarisissa kiekoissa. Kasautumisteoriaa suosii eksoplaneettojen syntymekanismiksi esimerkiksi se, että metallipitoisilla tähdillä on havaittu eniten planeettoja ja se, että pulsareilla on planeettoja. Kasautumisteoria vaatii mieluummin suuren määrän raskaita alkuaineita eli metalleja.
Aurinkokunta

Oma planeettakuntamme koostuu Aurinkoa kiertävistä planeetoista. Ne ovat Merkurius, Venus, Maa, Mars, Jupiter, Saturnus, Uranus ja Neptunus. Plutoa pidettiin aiemmin planeettana, nyt kääpiöplaneettana. Pluton kohtalo ei ole ainutlaatuinen, sillä myös ensimmäisenä löydetyt asteroidit Ceres, Pallas, Juno ja Vesta luettiin 1800-luvun alkupuolella pitkään planeettojen joukkoon. Ceres on ainoa asteroidi, joka on luokiteltu kääpiöplaneetaksi, mutta myös Vesta saattaa täyttää määritelmän.
Maasta katsoen Merkurius ja Venus ovat sisäplaneettoja, Mars ja siitä kauempana olevat ulkoplaneettoja. Merkurius, Venus , Maa ja Mars ovat pääosin kivestä ja raudasta koostuvia kiviplaneettoja. Jupiter, Saturnus, Uranus ja Neptunus ovat kaasuplaneettoja.
Aurinkokunta on laajempi nimitys, johon kuuluu planeettojen lisäksi itse Aurinko ja pienkappaleet, joita ovat pikkuplaneetat (niitä ovat esim. planeettakuntien sisäosien usein kiviset kohteet eli asteroidit, ulkolaitojen jäiset kappaleet, kuten Aurinkokunnan transneptuniset kohteet sekä myös kääpiöplaneetat, joka voivat olla joko suuria asteroideja tai suurimpia jäisistä ulkolaitojen kohteista.), komeetat ja meteoroidit. 1990-luvulta alkaen on löydetty toisia eksoplaneetoista koostuvia planeettakuntia, jotka kiertävät kaukaisia tähtiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Planeettakunta Wikimedia Commonsissa
Vladimir Plavunov

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 15. elokuuta 1949 (ikä 75)
Syntymäpaikka: ,  Neuvostoliitto
Pelipaikka: Keskikenttä
Pituus: 168 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1966–1990 |  Moskovan Dynamo |  |  |
| 1989–1990 |  Narukerä | 2 | (2) |
| 1990–1994 |  Sarpsborg BK |  |  |
| 1994–1995 |  Moskovan Dynamo |  |  |
Maajoukkue
| 1970–1989 |  Neuvostoliitto | 160 | (-) |
Valmennusura
1995-2005:  Moskovan Dynamo
1996-1997:  Venäjä
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. huhtikuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 6. huhtikuuta 2015.
Vladimir Plavunov (s. 15. elokuuta 1949) on Neuvostoliittoa edustanut jääpalloilija. Hän oli Moskovan Dynamon ja Neuvostoliiton maajoukkueen pelinrakentaja, joka pelasi 160 maaottelua ja valittiin useita kertoja maailmanmestaruuskilpailujen tähdistöjoukkueeseen. Pelaajauransa jälkeen hän on valmentanut Moskovan Dynamoa sekä Venäjän maajoukkuetta.
Plavunov voitti Neuvostoliiton mestaruuden seitsemän kertaa ja maailmanmestaruuden seitsemästi. Vuonna 1992 hän voitti Norjan jääpallomestaruuden Sarpsborg BK:n pelaajavalmentajana.
Kaudella 1989–1990 Plavunov pelasi Narukerän riveissä kaksi ottelua jääpallon SM-sarjassa. Hän oli ensimmäinen venäläispelaaja nykyaikana Suomen jääpallosarjoissa.
Saavutukset

Seurajoukkueissa
7 Neuvostoliiton mestaruutta: 1969, 1970, 1972, 1973, 1975, 1976 ja 1978 Moskovan Dynamon riveissä,
7 Neuvostoliiton mestaruushopeaa: 1968, 1971, 1974, 1977, 1984, 1987 ja 1988 Moskovan Dynamon riveissä,
Neuvostoliiton mestaruuspronssi: 1986 Moskovan Dynamon riveissä,
3 Jääpallon Euroopan cup voittoa: 1976, 1977 ja 1979 Moskovan Dynamon riveissä
Norjan mestari: 1992
Maajoukkueessa
7 maailmanmestaruutta: 1971, 1973, 1975, 1977, 1979, 1985 ja 1989,
2 MM-hopeaa: 1981 ja 1983,
MM-pronssi: 1987,
Emilia Plater

| Emilia Plater |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. marraskuuta 1806 Vilna
Kuollut: 23. joulukuuta 1831 (25 vuotta)
Sotilashenkilö
Sotilasarvo:  Kapteeni
Emilia Plater (liett. Emilija Pliaterytė) (13. marraskuuta 1806 - 23. joulukuuta 1831) oli yksi Puolan vuoden 1831 kapinan johtohahmoista. Hän johti liettualaisia vapaaehtoisjoukkoja, joiden menestys oli aluksi hyvä. Plater kuitenkin kuoli sairauteen joulukuun lopulla vuonna 1831. Plateria pidetään kansallissankarina sekä Puolassa että Liettuassa.
Elämä

Emilia Plater syntyi Vilnassa silloisessa Venäjän keisarikunnassa, mutta hän varttui sukulaistensa omistamassa kartanossa Liivinmaalla. Emilia luki Adam Mickiewiczin runoutta ja ihaili Kreikan vapaussodan sankarihahmo Laskarína Boumpoulínaa. Lisäksi hän harrasti ratsastusta ja tarkka-ammuntaa. Heinäkuun vallankumouksen puhjettua Ranskassa vuonna 1830 levottomuudet levisivät Venäjällekin. Puolan kuningaskunnassa alkoi marraskuun kansannousuksi kutsuttu kapina 29. marraskuuta 1830 ja Liettuassa 29. marraskuuta 1831. Liettuassa kapinaa oli edeltänyt Venäjän armeijan aloittama pakkovärväys, jota vastustettiin talonpoikien keskuudessa voimakkaasti. Plater kokosi ja varusti liettualaisista vapaaehtoisista sotilasjoukon, jonka kanssa hän suunnitteli ensin hyökkäävänsä Väinänlinnaa vastaan, mutta päätyikin valtaamaan Zarasain kaupungin Koillis-Liettuassa. Tämän jälkeen hän eteni Žemaitijaan, jonne päästyään hänelle myönnettiin 1. liettualaisen jalkaväkirykmentin 1. komppanian päälikkyys. Sotaonni kuitenkin kääntyi, mutta Plater halusi vielä jatkaa taistelua muiden luovuttua jo aseista. Hän kuitenkin kuoli 23. joulukuuta 1831 lähellä Liettuan ja Puolan nykyistä rajaa.
Plater haudattiin Kapčiamiestisin pikkukaupunkiin lähelle Lazdijain kaupunkia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emilia Plater Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Pluto Automobilfabrik

| Pluto Automobilfabrik AG |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1924
Lakkautettu:  1927
Kotipaikka:  Zella St. Blasii  Weimarin tasavalta
Toimiala:  ajoneuvojen valmistus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pluto Automobilfabrik AG oli vuosina 1924–1927 toiminut saksalainen autonvalmistaja. Yritys aloitti toimintansa nimellä Automobilfabrik Zella-Mehlis.
Pluto perustettiin Ehrhardt-Szawen konkurssin jälkeen jatkamaan autonvalmistusta. Heinrich Ehrhardt oli mukana yrityksen perustamisessa. Yritys valmisti lisenssillä kaksipaikkaisilla urheilumallisilla koreilla sekä 20- ja 30-hevosvoimaisilla moottoreilla varustettuja Amilcar-malleja. Suurempaa mallia valmistettiin myös Roots-ahtimella varustettuna, jolloin sen teho oli 65 hevosvoimaa.
Pluto-autot menestyivät kohtalaisesti kilparadoilla. Vuoteen 1926 mennessä markkinoiden kiinnostus Plutoihin oli kuitenkin jo vähentynyt ja yrityksen toiminta loppui vuonna 1927. Viimeiset Plutot valmisti vuonna 1928 lentokonevalmistaja Nordflug.
Pituuspiiri

Pituuspiiri (nollameridiaani) visualisoituna maapallolla
Nollameridiaani Greenwichin observatoriossa
Muistomerkki 15. pituuspiiri Stargardissa, Puolassa.
Pituuspiiri eli meridiaani (< lat. meridies, ’puolipäivä’ tai ’etelä’) on maapalloa kuvaavan pyörähdysellipsoidin lyhyemmän akselin sisältävän tason ja pyörähdysellipsoidin leikkauskäyrän navalta navalle ulottuva kaari, jonka jokaisessa pisteessä geodeettinen pituusaste on sama.

Sen sijaintia pyörähdysellipsoidilla itä–länsi-suunnassa kuvaa pituusaste.
Nollakohdat

Toisin kuin leveyspiireillä, joiden luonnollinen nollakohta on päiväntasaaja, nollameridiaanin valinta on sopimuksenvarainen. Washingtonissa vuonna 1884 pidetyssä kansainvälisessä kokouksessa sovittiin Greenwichin pituuspiiri yhteiseksi nollameridiaaniksi. Samalla sovittiin myös Greenwichin aika maapallon aikavyöhykejärjestelmän perustaksi, jonka mukaan muidenkin aikavyöhykkeiden kellonaika määräytyy.
Vanhat pituuspiirien nollakohdat

Aikaisemmin oli käytetty monia muitakin nollapituuspiirejä. Ptolemaioksen kartassa pituusasteet laskettiin Ferrosta (nyk. El Hierro), Kanariansaarten läntisimmästä saaresta, joka oli tuolloin tunnetun maailman läntisin kohta. Saman pituuspiirin määräsi vuonna 1634 myös Richelieu Ranskassa käytettävien karttojen nollapituuspiiriksi, mutta myöhemmin tarkoitukseen alettiin käyttää Pariisin observatorion pituuspiiriä. Suomessa pituusasteita mitattiin Ferrosta vielä 1800-luvulla; esimerkiksi Suomen Valtiokalenterissa ilmoitettiin Helsingin sijaitsevan 42°37,5′ itään Ferron meridiaanista tai 5°21,9′ länteen Pulkovan observatoriosta. Sen sijaan Britanniassa Greenwichin pituuspiiriä alettiin käyttää nollameridiaanina jo 1700-luvulla, ja jo ennen Washingtonin konferenssia sitä käytettiin noin 70 prosentissa maailman merikartoista. Ennen sopimusta tässä tehtävässä on käytetty mm. Roomaa, Kööpenhaminaa, Jerusalemia, Pietaria, Pisaa ja Philadelphiaa.lähde?
Pituusaste

Pituuspiiri annetaan asteina (λ) välillä 0–180° läntistä tai itäistä pituutta. Yksi pituusaste (°) voidaan jakaa kuuteenkymmeneen minuuttiin (′), jotka puolestaan voidaan jakaa kuuteenkymmeneen sekuntiin (″). Itäistä pituutta merkitään yleensä kirjaimella E, läntistä kirjaimella W. Esimerkiksi Helsingin pituuspiiri on 24°56′55″ E. Joskus läntistä pituutta merkitään negatiivisilla asteilla, itäistä positiivisilla. Itäinen ja läntinen 180. pituuspiiri yhtyvät, ja päivämääräraja kulkee suurimmaksi osaksi tätä pituuspiiriä pitkin.