stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaukasianjättiputki

| Kaukasianjättiputki |
| --- | --- |
 Kaukasianjättiputki Tampereen Lapinniemessä.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Apiales
Heimo::  Sarjakukkaiskasvit Apiaceae
Suku::  Ukonputket Heracleum
Laji::  mantegazzianum
Kaksiosainen nimi
 Heracleum mantegazzianum  Sommier & Levier  
 Kaukasianjättiputken levinneisyys (vieraslajina) Euroopassa.
Katso myös
   Kaukasianjättiputki Wikispeciesissä   Kaukasianjättiputki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaukasianjättiputki (Heracleum mantegazzianum) on sarjakukkaiskasvien (Apiaceae) heimoon kuuluva suurikokoinen myrkyllinen kasvi, jonka nesteet aiheuttavat esimerkiksi iho- tai silmäkosketuksessa vakaviakin palovammamaisia kudosvaurioita. Se voi kasvaa jopa kuusi metriä korkeaksi. Laji kasvaa luonnonvaraisena Aasiassa, mutta se on levinnyt vieraslajina Eurooppaan ja Amerikkaan. Suomessa lajin levittäminen pihojen ulkopuolelle on lailla kielletty.
Koko ja ulkonäkö

Kaukasianjättiputki on yleensä noin 1,5–3 metriä korkea ruoho. Kaukasianjättiputken varsi on ontto ja hyvinkin paksu, paksuus voi olla jopa 5–10 senttimetriä. Varressa on myös karheita karvoja ja punaisia laikkuja.
Kaukasianjättiputken kukinto on hyvin suurikokoinen, jopa 15–25 senttimetriä leveä kerrannaissarja, jossa pikkusarjoja voi olla jopa 50–100. Kukka on valkoinen ja 1–2,5 senttimetriä leveä. Kukassa on viisi hedettä, ja emiö on yhdislehtinen ja kaksiluottinen. Pääsarjojen suojuslehdet varisevat aikaisin, mutta pikkusarjojen suojuslehdet ovat pysyviä. Kukasta kypsyvä hedelmä on noin yhden senttimetrin mittainen, soikea ja kaksilohkoinen. Yksi kasvi voi tuottaa kerralla jopa 50 000 siementä. Kaukasianjättiputken kukkiminen ajoittuu elo–syyskuulle.
Kaukasianjättiputken ruodilliset lehdet ovat suuria: lehtilapa voi olla jopa yhden metrin mittainen. Lehdet ovat päältä kaljuja, mutta niiden alapinnalla voi olla tiheästikin karvoja.
Kaukasianjättiputki on lyhytikäinen kasvi, sillä sen elinikä on yleensä vain noin kaksi vuotta. Kaukasianjättiputki kukkii vain kerran ja kuolee kukittuaan. Kasvi on kuitenkin hyvin lisääntymiskykyinen, koska yksi yksilö voi tuottaa jopa 50 000 siementä. Siemenet säilyvät hyvin maan alla ja muodostavat erittäin herkästi kasvustoja, jos siemenistä itää edes pieni osa.
Elinympäristö

Jättiputket ovat hyvin kilpailukykyisiä ja niitä esiintyy monenlaisille kasvupaikoilla, kuten metsissä, pelloilla ja rannoilla. Jättiputken parhailla kasvupaikoilla syntyy ns. jättiputkimetsiä, joiden alueelta jättiputket tukahduttavat kaiken muun kasvillisuuden. Etenkin vesistön varrella jättiputkella on hyvät mahdollisuudet levitä eteenpäin, koska vesi kuljettaa jättiputken siemeniä helposti uusille kasvupaikoille.
Kaukasianjättiputkea käyttävät ravinnokseen ainakin seuraavat lajit: koiranputkilattakoi (Agonopterix heracliana), Cavariella theobaldi, Depressaria pastinacella, Euleia heraclei, isokuonokärsäkäs (Liophloeus tessulatus), putkikärsäkäs (Lixus iridis), Melanagromyza heracleana, Nastus fausti, koiranputkilude (Orthops basalis), Phaedon tumidulus ja porkkanakärpänen (Chamaepsila rosae).
Sukulaislajeja

Kaukasianjättiputkella on myös sukulaislaji persianjättiputki (H. persicum, syn. H. laciniatum), joka on noin kaukasianjättiputken mittainen, hieman pienempi, mutta useammin monivuotinen ja myös monivartinen. Persianjättiputken varsi on myös tasaisen punaruskea, kun taas kaukasianjättiputken varsi on laikukkaan punainen.
Suomeen uhkaa levitä myös kolmas jättiputkilaji, armenianjättiputki (H. sosnowskyi). Tätä lajia esiintyy mm. Karjalassa ja Baltian maissa, ja sen leviäminen Suomeen tulisi estää.
Luonnonvaraisena jättiputket kasvavat Länsi-Kaukasuksen vuoristoissa.
Myrkyllisyys > Oireet

Kaukasianjättiputki on myrkyllinen ja tuottaa furanokumariineihin kuuluvia yhdisteitä, joista pääasiallinen on angelisiini, ja joita löytyy kaikista kasvin osista, mutta erityisesti lehdistä. Jos kasvin nesteitä joutuu silmiin, voivat ne aiheuttaa jopa sokeuden, ja hengitettynä henkeä uhkaavan hengitysteiden umpeen turpoamisen. Iholla aineet aiheuttavat punertavuutta ja tulehdusta. Vesi ja erityisesti UVA-valo (kuten Auringon valo) voimistavat oireita ja näihin yhdistettyinä laaja altistus voi aiheuttaa vakavia palovammoja muistuttavia haavoja, jotka usein vaativat sairaalahoitoa ja voivat johtaa pysyviin arpiin altistuneilla alueilla. Aineiden valon vaikutuksesta aiheuttamaa ihovauriota kutsutaan fytofotodermatiitiksi.
Välittömät oireet alkavat 15 minuutin kuluttua altistuksesta ja ovat voimakkaimmillaan 30–60 minuutin kuluttua. 1 päivän kuluttua iho alkaa punertaa ja siihen kertyy turvottavia nesteitä. Nämä jälkioireet ovat 2 päivän kuluttua pahimmillaan ja 3–5 päivän jälkeen voi ilmetä altistusalueen ihon tummentumista (hyperpigmentaatiota). Alue pysyy tummana jopa kuukausia tai 6 vuotta. Alue voi olla altistuksen jälkeen vuosienkin ajan yliherkkä UV-valolle ja alueelle voi olla suurentunut riski saada myöhemmin syöpä.
Torjunta ja hävittäminen

Kaukasianjättiputki tuotiin Eurooppaan koristekasvina jo 1800-luvulla, mutta sen torjuminen aloitettiin vasta vähän aikaa sitten. Koska kaukasianjättiputki muodostaa tiheitä kasvustoja, sen hävittäminen Euroopasta ei ole välttämättä enää mahdollista. Kasvi on kaksivuotinen, kerran kukkiva ja sen siemenet voivat säilyä maassa jopa yli 10 vuotta. Siksi sen hävittäminen on hankalaa. Kasvin torjunta on helpointa aloittaa heti nuorista kasvustoista. Suomessa luonnonsuojelulain 43 §:n mukaan jättiputkea ei saa levittää luontoon.
Hävittäminen kannattaa tehdä käyttäen vähintään silmä- ja hengityssuojia sekä hanskoja, ja mieluiten pilvisenä päivänä jolloin maanpinnalle saapuva Auringon valo on heikompi. Kaikkein herkimmät ihmiset saattavat saada oireita jopa jättiputken voimakkaasta hajusta. Lehdet ja varret voi kompostoida. Juurakot ja kukinnot tulee polttaa tai toimittaa jätesäkeissä sekajätekeräykseen poltettavaksi. Niitä ei pidä laittaa kompostiin, puutarhajätteen keräykseen tai jättää luontoon leviämisriskin takia.
Niittäminen ei tapa jättiputkea, mutta toistuva niitto vähentää sen kasvua eikä kasvi pääse tuottamaan siemeniä. Kasvi voidaan myös kitkeä katkaisemalla sen pääjuuri maanpinnan alapuolelta. Leviämistä voi estää katkaisemalla kukinnon ennen siementen valmistumista ja huolehtimalla siitä etteivät kukinto ja siemenet pääse maahan. Torjuntaa voi tehdä myös torjunta-aineella kasvin vihreille lehdille. Tuloksekkainta torjunta-aineen käyttö on matalaan kasvustoon. Tarvittaessa kasvuston voi ensin niittää ja sitten käyttää torjunta-ainetta. Parhaimman tehon torjunta-aineella saa kun se ruiskutetaan kasvin lehdille.
Aiheesta muualla

Luontoportti: Kaukasianjättiputki (Heracleum mantegazzianum)
Kasviatlas 2022: Kaukasianjättiputken levinneisyys Suomessa
United States Department of Agriculture (USDA): Heracleum mantegazzianum (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Heracleum mantegazzianum (giant hogweed) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q826602  Wikispecies: Heracleum mantegazzianum  BioLib: 40339  Calflora: 13664  Cal-IPC: heracleum-mantegazzianum  CoL: 6LS3M  EoL: 487370  EPPO: HERMZ  EUNIS: 151295  FEIS: herman  GBIF: 3034825  GISD: 418  GRIN: 18896  iNaturalist: 130228  IPA: 4536  IPNI: 843084-1  IRMNG: 10941528  ISC: 26911  ITIS: 502954  IUCN: 200211  MichiganFlora: 124  MoBotPF: 275991  NatureServe: 2.153454  NBN: NBNSYS0000003711  NCBI: 380077  NZOR: 95bf84b1-2d77-429b-b144-c329862719c4  NZPCN: 4064  Observation.org: 6854  Open Tree of Life: 761019  PFI: 3649  Plant List: kew-2846056  PLANTS: HEMA17  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:843084-1  Tropicos: 1700135  VASCAN: 2582  WiO: giant-hogweed  WisFlora: 10524  WFO: wfo-0000720133  WoRMS: 594780  Laji.fi: MX.39254 
Kukintoja.
Varren karvoja.
Siemeniä.
Jättiputkimetsiköksi laajentunut kasvusto.
Persianjättiputki.
Kaukasianjättiputken levinneisyys Euroopassa 2005.
Marcelo Gallardo

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Marcelo Daniel Gallardo
Syntymäaika: 18. tammikuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka:  Merlo, Argentiina
Pelipaikka: vasen keskikenttäpelaaja, hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 165 cm
Seura
Seura:  River Plate
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–1999 |  River Plate | 109 | (18) |
| 1999–2002 |  Monaco | 103 | (18) |
| 2002–2006 |  River Plate | 77 | (25) |
| 2007–2008 |  PSG | 21 | (2) |
| 2008 |  D.C. United | 15 | (4) |
| 2009–2010 |  River Plate | 28 | (7) |
| 2010–2011 |  Nacional | 12 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 366 | (77) |
Maajoukkue
| 1994–2003 |  Argentiina | 44 | (13) |
Valmennusura
2011–2012:  Nacional
2014–:  River Plate
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Argentiina> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | jalkapallo |  |
Marcelo Daniel Gallardo (s. 18. tammikuuta 1976 Merlo, Argentiina) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Peliuransa päätyttyä Gallardo on toiminut valmentajana.
Gallardo pelasi pääsarjatasolla argentiinalaisessa River Platessa, ranskalaisissa Monacossa ja PSG:ssä, yhdysvaltalaisessa D.C. Unitedissa ja uruguaylaisessa Nacionalissa. Suurimman osan urastaan hän pelasi River Platessa, jota hän edusti 13:na kautena ja jossa hän voitti viisi mestaruutta. Mestaruuden Gallardo voitti myös Ranskassa (Monaco 1999–2000) ja Uruguayssa (Nacional 2010–2011).
Argentiinan A-maajoukkueessa Gallardo pelasi 44 ottelua ja teki 13 maalia vuosina 1994–2003. Hän oli mukana MM-kisoissa 1998, missä hän pelasi yhdessä ottelussa avauskokoonpanossa ja tuli kahdesti vaihdosta kentälle, ja 2002, jolloin hän ei päässyt lainkaan pelaamaan. Gallardo oli myös saavuttamassa olympiahopeaa Atlantassa 1996.
Galatia

Galatia Rooman Galatian provinssina vuonna 125 eaa.
Galatia (m.kreik. Γαλατία) oli antiikin aikainen alue Vähässä-Aasiassa eli nykyisessä Turkissa nykyisen Ankaran kaupungin ympärillä. Maakunta on saanut nimensä sinne noin vuonna 278 eaa. siirtyneistä kelteistä eli ”galleista”.
Historia

Aleksanteri Suuren valtakunta hajosi hänen kuolemansa jälkeen useaan osaan. Aleksanterin sotapäällikkö Lysimakhos hallitsi Traakiassa kuolemaansa vuonna 281 eaa. asti. Pohjoisesta tulleet keltit murtautuivat Lysimakhoksen kuningaskunnan rippeiden läpi. Keltit hyökkäsivät muun muassa Kreikkaan, jossa heidät kukistettiin Delfoin edustalla vuonna 279 eaa. Osa kelteistä asettui Traakiaan, jossa he perustivat Tyliksen kuningaskunnan. Tämä kuningaskunta hajosi kuitenkin noin vuonna 212 eaa.
Osa kelteistä siirtyi Vähään-Aasiaan johtajansa Lutariuksen tai Leonnoriuksen johdolla vuonna 278 eaa. Osa heistä saapui Bithyniaan Nikomedeen pyynnöstä. Nikomedes käytti kelttejä sodassaan vallanhavittelijaa Zipoetestä vastaan. Keltit hyökkäsivät kuitenkin Vähän-Aasian kreikkalaisia kaupunkeja vastaan. Vähään-Aasiaan muutti kokonaisia kelttiheimoja (tolistoagii, tectosages ja trocmi). Aluksi keltit elivät ryöstelemällä kaupunkeja ympäri Vähää-Aasiaa. Useat hallitsijat joutuivat pakon edessä maksamaan suuria lunnaita päästäkseen heistä eroon. Seleukidit yrittivät kukistaa keltit, koska he pitivät Vähää-Aasiaa osana omaa aluettaan. Antiokhos I kukistikin keltit taistelussa, joka käytiin joskus vuoden 270 eaa. paikkeilla. Keltit eivät kuitenkaan kukistuneet vaan jatkoivat toimintaansa. Keltit toimivat myös palkkasotilaina eri hellenististen hallitsijoiden armeijoissa.
Keltit kukisti perusteellisesti Pergamonin kuningas Attalos I. Keltit asettuivat sen jälkeen Fryygian pohjoisosaan, joka sai nimekseen Galatia kelttien mukaan. Galatiaan asetuttuaan keltit pitivät vielä kiinni entisistä heimoryhmittymistään. Galatialaisten yläluokka alkoi hellenisoitua 100-luvulla eaa.
Rooman vallan aikana Galatia muodosti oman Galatian provinssinsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Galatia Wikimedia Commonsissa
Galerna (S71)

| Galerna |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cartagena
Kölinlasku:  5. syyskuuta 1977
Laskettu vesille:  5. joulukuuta 1981
Palveluskäyttöön:  22. tammikuuta 1983
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 460 t (pinnalla) 1 740 t (sukellus)
Pituus:  67,6 m
Leveys:  6,8 m
Syväys:  5,5 m
Koneteho:  2 × SEMT-Pielstick 16 PA -dieselmoottoria 3 600 bhp + sähkömoottorit 4 600 shp
Nopeus:  12/20 solmua
Miehistöä:  54
Aseistus
Aseistus:  4 × 533 mm torpedoputkea
Galerna (runkonumero S71) on Espanjan laivaston vuonna 1981 vesille laskettu Galerna-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin toukokuussa 1975 Cartagenasta, missä köli laskettiin 5. syyskuuta 1977. Alus laskettiin vesille 5. joulukuuta 1981 ja otettiin palvelukseen 22. tammikuuta 1983.
Palvelus

Alus on palveluksessa vuonna 2018.
Galepsos (Khalkidike)

| Galepsos> Γαληψός.Sijainti |
| --- | --- |
 Galepsos
Koordinaatit:  40°11′56″N, 23°41′08″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Nikíti, Sithonía, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sithonia, Khalkidike, Traakia
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Galepsos (m.kreik. Γαληψός, Galēpsos; lat. Galepsus) tai Gale (Γάλη, Galē) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Khalkidiken alueella Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Sithonían kunnan alueelle lähelle Nikítin kaupunkia.
Maantiede

Galepsoksen kaupunki sijaitsi Sithonian niemen pohjoisosan länsirannikolla Toronenlahden rannalla, luoteispuolisen Sermylian ja kaakonpuoleisen Toronen välissä. Sithonian niemi on keskimmäinen nykyisen Chalkidikín niemimaan kolmesta niemestä, ja kuului antiikin ajalla Khalkidiken alueeseen, joka ei käsittänyt koko niemimaata mutta josta se on saanut nykyisen nimensä. Barrington Atlas of the Greek and Roman World -kartasto sijoittaa kaupungin noin 2,5 kilometriä etelään nykyisestä Nikítin kaupungista, tosin joskus se on sijoitettu etelämmäksi, etelään nykyisestä Néos Marmarásista.
Galepsoksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 tai jopa 100–200 neliökilometriä. Sisämaassa sijainnut Parthenopolis kuului mahdollisesti Galepsoksen alueeseen.
Khalkidiken Galepsosta ei tule sekoittaa Traakian toiseen Galepsokseen, joka sijaitsi Thasoksen peraia-alueella kaakkoon Amfipoliista.
Historia

Galepsoksen historiasta tiedetään vain vähän. Herododoksen mukaan kaupunki antoi joukkoja ja laivoja Kserkseen käyttöön hänen vuoden 480 eaa. hyökkäyksessään Kreikkaan. Herodotoksella kaupungin nimi on muodossa Galepsos, mutta on mahdollista, että oikea nimi oli Gale, ja Herodotos sekoitti kaupungin nimen Traakian toisen Galepsoksen nimeen. Myöhemmissä lähteissä esiintyy kaupunki nimeltä Fyskella (Φύσκελλα, lat. Physcella), jota on ehdotettu samaksi paikaksi kuin Sithonian Galepsos.
Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Galepsos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 436/435–433/432 eaa. sekä vielä 422/421 eaa. Galepsos saattoi osallistua seudun kaupunkien vuoden 432 eaa. kapinaan Ateenaa vastaan, ja mahdollisesti liitettiin tuolloin synoikismoksessa Olynthokseen. Tuossa yhteydessä se mahdollisesti tuhottiin. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Galaios (Γαλαῖος) ja Galēpsios (Γαλήψιος).
300-luvulle eaa. ajoitetut rahat, joissa esiintyy kirjoitus ΓΑΛΗΨΙΩΝ, Galēpsion, ”galepsoslaisten [polis]”, on joskus laitettu Sithonian Galepsoksen nimiin, mutta useimmiten ne laitetaan Traakian toisen Galepsoksen nimiin.
Kauppo

| Kauppo |
| --- | --- |
 Muistomerkki Kaupon oletetulla hautapaikalla Siguldassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: ei tiedossa
Kuollut: 22. syyskuuta 1217
Kauppo (vir. ja latv. Kaupo), (? – 22. syyskuuta 1217) oli liiviläisten päällikkö Toreidan muinaismaakunnan alueella 1200-luvulla. Hän kääntyi kristinuskoon ja taisteli Baltian alueen pakanoita vastaan saksalaisten ristiretkeläisten puolella. Kauppo kuoli taistelussa virolaisia vastaan vuonna 1217.
Elämäkerta > Varhaiset vaiheet

Ennen saksalaisvalloitusta Kauppo oli Dabrelin ohella toinen Toreidan liiviläisalueen johtajista. Dabrel hallitsi alueen eteläosaa ja Kauppo pohjoisosaa. Alueet erotti toisistaan Koivajoki. Toreidassa oli myös Kaupon linna, josta käsin hän hallitsi alueitaan. Kaupolla oli mahdollisesti myös muita tukikohtia, mutta niitä ei mainita kirjallisissa aikalaislähteissä. Kaupon linna oli rakennettu luultavasti 1000-luvun viimeisellä puoliskolla tai 1100-luvun alussa. Linna oli muiden alueen linnojen tapaan puinen. Henrik Lättiläinen käytti Kauposta arvonimeä quasi rex et senior Lyvonum de Thoreyda, eli suomeksi "Toreidan liiviläisten eräänlainen kuningas ja vanhin". Ilmaus eräänlainen viitannee Henrikin käsitykseen siitä, ettei Kauppo ollut asemastaan liiviläisten keskuudessa huolimatta eurooppalaisten kuninkaiden veroinen. Kauppo kääntyi kristinuskoon Liivinmaan ensimmäisen piispan Meinhardin kaudella vuonna 1191. Vuoden 1200 keväällä Albert von Buxhövden nousi maihin Väinäjoen suulla ja kutsui Ykskyleen saavuttuaan pitoihin Toreidan ja Väinäjoen alueen liiviläiset, mukaan lukien Kaupon. Näiden saavuttua paikalle saksalaiset telkesivät heidät erääseen taloon. Vangitut liiviläiset pakotettiin allekirjoittamaan sopimus saksalaisten kanssa. Sopimuksella liiviläiset antoivat saksalaisille panttivangeiksi noin 30 ylimystön poikaa, jotka lähetettiin Saksaan.
Elämäkerta > Saksalaisten liittolaisena

Vuonna 1203 Kauppo lähti yhdessä Toreidan alueella toimineen pappi Teoderikin kanssa Roomaan. Roomassa Teoderik esitteli hänet paavi Innocentius III:lle. Paavi lahjoitti Kaupolle tapaamisen jälkeen sata kultarahaa, ja Kaupon lähtiessä paavi siunasi hänet. Kauppo ja Teoderik palasivat vuonna 1204 Liivinmaalle ristiretkeläisten mukana. Vuonna 1206 liiviläisten alueella syntyi Akon johtama kapina, jonka takia Kauppo pakeni Riikaan. Samana vuonna hän johti itselleen uskollisia sotajoukkoja kapinallisten käsissä olevaa omaa linnaansa vastaan. Kaupon joukkojen onnistui tunkeutua linnaan ja ajaa kapinalliset ulos. Vuonna 1210 Kauppo osallistui kuurien Riian piirityksen kukistamiseen. Samana vuonna hän johti liiviläisiä saksalaisten ja lättiläisten puolella Cēsisiä piirittäneitä virolaisia vastaan. Virolaiset joutuivat luopumaan piirityksestä, mutta he saavuttivat myöhemmin voiton Jumaran taistelussa, jossa kuoli Kaupon Bertold niminen poika ja vävy Wane. Seuraavana vuonna 1211 Kauppo oli mukana Soontaganaan ja Sakalaan tehdyssä hyökkäyksessä. Myöhemmin samana vuonna hän teki toisen hyökkäyksen Sakalaan, mitä seurasi virolaisten suuri kostohyökkäys Kaupon linnaa vastaan. Taistelu päättyi liiviläisten ja saksalaisten voittoon. Vuonna 1212 liiviläisten ja lättiläisten joukossa esiintyi kapinahenkeä saksalaisia vastaan. Kauppo ei pystynyt hillitsemään johtamiaan liiviläisiä ehdottamalla, että hän puhuisi saksalaisille liiviläisiä ja lättiläisiä koskevien lakien lieventämisestä. Saksalaiset hyökkäsivät liiviläisiä vastaan ja polttivat Kaupon linnan, joka oli joutunut kapinoitsijoiden käsiin. Tämän jälkeen Kauppo ja muutama muu henkilö lähetettiin neuvottelemaan kapinoitsijoiden kanssa. Rauhaa ei kuitenkaan saatu aikaan, vaikkakin liiviläiset palauttivat ottamiaan vankeja. Saksalaiset hyökkäsivät tämän jälkeen uudelleen, mikä johti lopulta rauhaan.
Elämäkerta > Kuolema

Vuonna 1217 Kauppo oli mukana saksalaisten puolella Lembitun johtamia virolaisia vastaan. Taistelussa Kauppo komensi liiviläisiä, jotka asetettiin saksalaisten muodostelman oikealle puolelle. Taistelu käytiin Matteuksen päivänä 21. syyskuuta 1217. Taistelun aikana Kauppoon osui keihäs, joka lävisti tämän molemmista kyljistä. Hän kuoli taistelua seuranneena päivänä 22. syyskuuta 1217. Kaupon ruumis poltettiin, ja hänen luunsa haudattiin Kubeseleen. Hautaustapa oli tyypillinen pakanoille, mutta ei ollut käytössä kristityillä. Tapa selittyy luultavasti hänen asemallaan vielä osaksi pakanallisten liiviläisten johtajana. Ennen kuolemaansa Kauppo oli lahjoittanut omaisuutensa Liivinmaan kirkolle.
Muuta

Sekä Henrikin Liivinmaan kronikka että Liivinmaan riimikronikka esittävät Kaupon kuolintavan ihanteellisena, ja häntä verrattiin marttyyreihin. Samanlainen asenne on myös myöhemmin kirjoitetussa baltiansaksalaisessa historiankirjoituksessa. Latvialaisessa kirjallisuudessa Kauppo esitetään usein petturina. Kauppo ei kuitenkaan ollut ainoa saksalaisten puolelle siirtynyt heimopäällikkö, vaan heitä oli useita. Kaupon johtamilla liiviläisillä tuskin edes olisi ollut mahdollisuuksia puolustautua saksalaisia vastaan vihamielisyyksien sytyttyä. Saksalaiset käyttivät Kauppoa oman valtansa vahventamiseksi, ja Kauppo puolestaan käytti saksalaisia omaksi edukseen. Balttilainen ylimystösuku Lieven polveutuu Francis Balodisin mukaan Kauposta.
Aiheesta muualla

Lauri Kettunen : Kauppo ja Lembit, Hakkapeliitta, 26.11.1927, nro 48, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kazanin piiritys

Kazanin piiritys oli piiritystaistelu, jossa tsaari Iivana IV Julman johtama Venäjän armeija valtasi Kazanin kaanikunnan pääkaupungin Kazanin. Piiritys kesti elokuusta lokakuuhun vuonna 1552.
Aiemmat yritykset

Iivana Julman armeija ylitti vallata vankalla kaupunginmuurilla suojatun Kazanin kaupungin kaksi eri kertaa ennen onnistumistaan. Ensimmäisen kerran valtaamista oli yritetty talvella 1547-1548, jolloin varhain alkaneet sateet ja jään sulaminen tekivät tykistön kuljettamisen paikalle mahdottomaksi. Armeija vetäytyi piiritettyään kaupunkia viikon verran. Venäläisarmeija yritti uudelleen talvella 1549-1550, mutta jälleen sää valtavan voimakkaan myrskyn muodossa teki yrityksen tyhjäksi. Tällä kertaa itse armeijaansa johtanut Iivana määräsi vetäytymisen 11 päivän piirityksen jälkeen. Paluumarssilla Moskovaan hän keksi, että uuden linnakkeen rakentaminen tukikohdaksi lähelle Kazania helpottaisi tulevia sotatoimia ratkaisevasti. Uusi Svijažskin linnake rakennettiin Svijaga- ja Volgajokien yhtymäkohtaan keväällä 1551. Se sijaitsi vain reilun 30 kilometrin päässä Kazanista. Lisäksi Iivana valmisteli seuraavaksi vuodeksi suunnittelemaansa hyökkäystä hankkimalla liittolaisia paikallisista heimoista, jotka vastustivat tataareja.