stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikrolisäys

Physcomitrella patens -sammal kasvaa petrimaljoissa, joissa on agarpohjaista kasvualustaa.
Kasvien kasvatusta koeputkissa.
Mikrolisäys tarkoittaa kasvien suvutonta lisäämistä eli kloonaamista solukkoviljelymenetelmien avulla. Mikrolisättäessä kasvia siitä irrotetaan solukkoa tai kasvupiste, joka siirretään kasvamaan steriilille ravintoalustalle, jossa siitä muodostuu uusi kasvi. Mikrolisäyksessä käytetään usein apuna kasvihormoneja, kuten auksiinia ja sytokiniiniä.
Esimerkki mikrolisäyksen kulusta

Mikrolisättävästä kasvista irrotetaan haluttua solukkoa tai kasvupisteitä ja siirretään ne kasvamaan joko ravintoliuokseen tai kiinteälle ravintoalustalle. Irrotettu kasvupiste alkaa muodostaa yleensä versoa, mutta irrotettu solukko ryhtyy tuottamaan kallusta erilaistuneiden solujen sijaan.
Kasvupisteen tuottama verso siirretään yleensä suoraan juurrutusalustalle, joka sisältää auksiinia, ja juurten muodostuttua se istutetaan multaan. Solukosta muodostunut kallus voidaan jakaa pienempiin osiin ja siirtää edelleen ravintoliuokseen tai -alustalle ja siten lisätä kalluksen määrää. Kun kallusta on tuotettu tarpeeksi, siirretään kalluspaloja versotusalustoille, jotka sisältävät sytokiniiniä ja joissa kallus alkaa tuottaa pieniä versoja. Versojen ollessa noin senttimetrin korkuisia ne leikataan irti kalluksesta ja siirretään juurrutusalustalle, jossa niihin muodostuu juuret. Juurten ollessa sopivan mittaisia voidaan tuotetut versot istuttaa multaan.
Mikrolisättäviä lajeja

Mikrolisäys on taloudellisesti merkittävä tapa tuottaa uusia taimia monilla kasvilajeilla, joiden siementuotanto on heikkoa tai olematonta, kuten banaanilla. Muita yleisesti mikrolisättäviä lajeja ovat mm. avokado, sitrushedelmät, ananas, peruna, mansikka, viiniköynnös, vadelma, herukat sekä puut kuten lehmukset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikrolisäys Wikimedia Commonsissa
Kononen, Heidi & Keski-Korpela, Niina: Mikrolisäys tuottaa terveitä kasvikopioita Yle Uutiset.  14.4.2013. Viitattu 30.8.2020.
Vesala, Kati: Mikrolisäys. Mikrolisäyslaboratorion toimintaohje.  (Ammattikorkeakoulun opinnäytetyö, puutarhatalouden koulutusohjelma)  Lepaa:  Hämeen ammattikorkeakoulu – HAMK, 2013.  Teoksen verkkoversio (viitattu 30.8.2020).
Mongolian jääkiekkoliitto

| Mongolian jääkiekkoliitto |
| --- | --- |
Liittynyt IIHF:ään:  15. toukokuuta 1999
IIHF Ranking Miehet:  50. (2016); ei määritetty (2021)
Presidentti:  Džavhlan Bold
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mongolian jääkiekkoliitto (mong. Монголын Хоккейн Холбоо, Mongolyn Hokkein Holboo) vastaa Mongolian jääkiekkotoiminnasta. Liitto hallinnoi myös Mongolian jääkiekkomaajoukkuetta sekä kuuden joukkueen Mongolian jääkiekkoliigaa. Mongolia osallistui vuoden 2007 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2. divisioonan turnaukseen. Vuonna 2008 Mongolia jäi 3. divisioonan turnauksen viimeiseksi.
Mongolian jääkiekkoliitto liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi 15. toukokuuta 1999. Liiton presidenttinä toimii Džavhlan Bold.
Maajoukkueet

Mongolian miesten jääkiekkomaajoukkue
Mongolian naisten jääkiekkomaajoukkue
Aiheesta muualla

Mongolia IIHF:n sivuilla (englanniksi)
Jääkiekkoliitot
Alankomaat
Andorra
Arabiemiirikunnat
Argentiina
Armenia
Australia
Azerbaidžan
Belgia
Bosnia-Herzegovina
Brasilia
Bulgaria
Chile
Espanja
Etelä-Afrikka
Etelä-Korea
Hongkong
Itävalta
Intia
Irlanti
Islanti
Iso-Britannia
Israel
Italia
Jamaika
Japani
Kanada
Kazakstan
Kiina
Kirgisia
Kreikka
Kroatia
Kuwait
Latvia
Liechtenstein
Liettua
Luxemburg
Macao
Makedonia
Malesia
Marokko
Meksiko
Moldova
Mongolia
Namibia
Norja
Pohjois-Korea
Portugal
Puola
Qatar
Ranska
Romania
Ruotsi
Saksa
Serbia
Singapore
Slovakia
Slovenia
Suomi
Sveitsi
Taiwan
Tanska
Thaimaa
Tšekki
Turkki
Ukraina
Unkari
Uusi-Seelanti
Valko-Venäjä
Venäjä
Viro
Yhdysvallat
Mercedes-Benz CL-sarja

Mercedes Benz CL-sarja on Mercedes Benzin vuosina 1992–2013 valmistama ylellinen coupé-korinen automalli. Autot perustuvat tekniikaltaan Mercedes-Benz S-sarjaan. Vuonna 2013 esitelty CL-sarjan seuraaja on nimetty yksinkertaisemmin S-sarjan coupéksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz CL-sarja Wikimedia Commonsissa
Moniveto

Moniveto voi tarkoittaa seuraavia asioita:
moniveto, junan vetämistä useammalla veturilla, katso kaksinveto
moniveto, eräs vedonlyöntipeli, katso urheiluvedonlyönti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Moniveto”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
More Creedence Gold

| More Creedence Gold Creedence Clearwater Revival |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1968–1971
 Julkaistu: kesäkuu 1973
 Tyylilaji: rock blues rock country
 Kesto: 39.09
 Levy-yhtiö: Fantasy Records
Listasijoitukset
  61. (1973)
Creedence Clearwater Revivalin muut julkaisut
| Creedence Gold 1972 | More Creedence Gold 1973 | Live in Europe 1973 |
More Creedence Gold on Creedence Clearwater Revivalin vuonna 1973 julkaistu kokoelma-albumi. Se on jatkoa edellisvuonna julkaistulle Creedence Gold -kokoelmalle.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut John Fogerty, ellei toisin mainita.
A-puoli
Hey Tonight – 2.43
Run Through the Jungle – 3.09
Fortunate Son – 2.20
Bootleg – 2.58
Lookin’ Out My Back Door – 2.31
Molina – 2.41
Who’ll Stop the Rain – 2.28
B-puoli
Sweet Hitch-Hiker – 2.59
Good Golly Miss Molly – 2.38 (säv. Blackwell/Marascalco)
I Put a Spell on You – 4.25 (säv. Hawkins)
Don’t Look Now – 2.08
Lodi – 3.08
Porterville – 2.21
Up Around the Bend – 2.40
Kokoonpano

John Fogerty – soolokitara, huuliharppu, laulu
Tom Fogerty – rytmikitara, taustalaulu (paitsi kappaleessa "Sweet Hitch-Hiker")
Stu Cook – bassokitara, taustalaulu
Doug Clifford – rummut
Michelsbergin kulttuuri

Michelsbergin kulttuuri oli nuoremman kivikauden aikainen
ns neoliittinen maanviljelykulttuuri 4400 - 3500 kalenterivuotta eaa. Reinin jokilaakson ympärillä Atlantin ja Alppien välillä
läntisessä Saksassa. Kulttuuri levisi eteläiseltä Reininmaalta mm. Alankomaihin ja Hollantiin, sekä Pariisin altaaseen Ranskaan.
Tätä kulttuuria edelsivät nauhakeramiikan jatkaja Rössenin kulttuuri ja sen myöhäinen loppuvaihe Bischeimin kulttuuri ja sen jälkeen tuli 
kellopikarikulttuurin variaatioita.
Aiheesta muualla

http://www.comp-archaeology.org/Michelsberg.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://perso.orange.fr/atil/atil/z8.htm
Monivarsituenta

5-varsinen takapyörän jousitus
Takaa kuvattuna
Ylhäältä kuvattuna
Monivarsituenta tarkoittaa auton pyöräntuentatyyppiä, jossa käytetään useaa tukivartta. Pyöräntuenta ja jousitus kuuluvat järjestelmään, jossa auto on yhteydessä tienpintaan ja sen toimintaan liittyy useita ominaisuuksia, jotka liittyvät ajettavuuteen kuten käsiteltävyyteen, vakauteen ja mukavuuteen. Näitä tavoitteita varten tarvitaan paljon suunnittelun vapautta, josta johtuen monivarsituentaa käytetään  pääasiassa korkean luokan autoissa. Toisaalta suunnittelun vapaus tekee geometrian suunnittelusta monimutkaisempaa.
Monivarsituennassa käytetään normaalisti viittä tukivartta, jolloin pyörän liike voidaan ratkaista täsmällisesti ja rengas on ideaalisessa asennossa jatkuvasti. Kun monivarsituentaa käytetään ohjaavassa pyörässä pyörä muuttaa asentoa itsensä ympäri eikä ulkoisen tukipisteen ympärillä. Monivarsituenta vaimentaa suuren osuuden melusta ja värinästä, joka parantaa mukavuutta. Monivarsituenta esiteltiin 1960-luvulla Mercedes-Benz C111 -prototyypissä ja otettiin massatuotantoon Mercedes-Benz W201 -mallissa.
Mongolian asevoimat

| Монгол улсын зэвсэгт хүчин Mongolian asevoimat |
| --- | --- |
Valtio:   Mongolia
Puolustushaarat:  Mongolian maavoimat Mongolian ilmavoimat
Koko:  10 000 aktiivipalveluksessa 137 000 reservissä
Mongolian asevoimat on maavoimista ja ilmavoimista muodostuva Mongolian valtiolliset puolustusvoimat. Puolisotilaallisina joukkoina asevoimiin luetaan myös rajavartiosto ja sisäisen turvallisuuden joukot. Asevoimien aktiivipalveluksessa on noin 10 000 henkilöä ja reservissä 137 000. Puolisotilaallisiin joukkoihin kuuluu 7 200 henkilöä.
Historia

Mongolian itsenäistyessä 1910-luvulla se peri asevoimansa Qing-dynastialta. Vuonna 1914 maan asevoimiin kuului noin 10 000 henkilöä. Mongolian vallankumouksessa 1921 vallan ottivat käsiinsä kommunistit Neuvostoliiton tuella ja maa alkoi saada aseita tukijaltaan. Kun rajakahakat Japanin kanssa alkoivat Neuvostoliitto siirsi maahan noin 30 000 henkilöä käsittäneen 7. armeijan. Mongolia liittyi Neuvostoliiton sodanjulistuksen jälkeen sotaan Japania vastaan vuonna 1945. Sodan jälkeen asevoimia pienennettiin merkittävästi, mutta niitä laajennettiin jälleen, kun Neuvostoliiton ja Kiinan suhteet heikkenivät 1950-luvun lopussa. Maavoimien henkilöstön määrä nousi 33 000:n ja ilmavoimien 3 500:n. Neuvostoliitosta saatiin muun muassa 650 panssarivaunua ja 17 MiG-21 hävittäjää. Puolustusmenot veivät 10 % maan budjetista vuonna 1975 ja lähes 15 % vuonna 1980.
Strategia ja toimintakyky

Neuvostoliiton romahtamiseen saakka Mongoliassa turvauduttiin Neuvostoliiton apuun mahdollisessa sodassa Kiinaa vastaan ja näin ollen Mongoliassa ei ollut vahvaa armeijaa tai aseteollisuutta. Puolustuskykyyn vaikutti myös Mongolian pieni väestömäärä. Neuvostoliiton romahtamisen myötä maasta tuli ainakin teoriassa neutraali Venäjän ja Kiinan välillä ja se pitää yllä normaaleja suhteita molempiin maihin. Nykyisin yhteistyö Kiinan ja Yhdysvaltojen kanssa on kuitenkin lisännyt merkitystään.
Mongolian asevoimat ovat edelleen pienet ja aliaseistetut. Maan panssaroidut ajoneuvot ovat vanhentuneita ja ilmavoimilla ei ole taistelulentokoneita muutamia helikoptereita lukuun ottamatta. Maa on ottanut osaa kansainvälisiin operaatioihin muun muassa lähettämällä 850 sotilasta Etelä-Sudaniin, mutta asevoimilla ei ole resursseja huoltaa joukkojaan itsenäisesti kansainvälisissä tehtävissä. Tilanteen parantamiseksi maan asevoimat ovat harjoitelleet Euroopan maiden, Yhdysvaltojen ja Kiinan kanssa. Koulutuksen ja valmiuden taso onkin kalusto-ongelmista huolimatta melko hyvä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mongolian asevoimat Wikimedia Commonsissa
Mongolialaisia sotilaita Halhin-Golin taistelussa vuonna 1939.
Mongolian asevoimien pioneereja.
Michel’le

| Michel’le |
| --- | --- |
 Michel’le vuonna 1990.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. joulukuuta 1970 (ikä 53)
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Michel'le 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1985–
Tyylilajit:  R&B, soul, westcoast hip hop
Yhtyeet:  World Class Wreckin’ Cru
Levy-yhtiöt:  Priority, Kru-Cut, Ruthless Records, Death Row Records
Aiheesta muualla
www.michellenow.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Michel’le Denise Toussaint (s. 5. joulukuuta 1970), taiteilijanimeltään Michel’le, on yhdysvaltalainen laulaja. Hän varttui Los Angelesin South Centralissa. Toussaint aloitti musiikkiuransa 1980-luvulla World Class Wreckin’ Cru -ryhmässä. Hänen tunnetuimmat kappaleensa ovat 1980-luvun lopulla julkaistut ”No More Lies” ja ”Something in My Heart”. Vuonna 2016 Toussaint julkaisi elämästään kertovan dokumenttielokuvan Surviving Compton: Dre, Suge & Michel’le. Elokuvassa käsitellään hänen väkivaltaisia suhteitaan Dr. Dren ja Suge Knightin kanssa.
Diskografia > Studioalbumit

Michel’le (1989)
Hung Jury (1998)
Mauno Manninen

| Mauno Manninen |
| --- | --- |
 Mauno Manninen kesällä 1937.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Erkki Mauno Gustaf Manninen
Syntynyt: 26. kesäkuuta 1915 Helsinki
Kuollut: 14. syyskuuta 1969 (54 vuotta) Kangasniemi
Erkki Mauno Gustaf Manninen (26. kesäkuuta 1915 Helsinki – 14. syyskuuta 1969 Kangasniemi) oli suomalainen teatterinjohtaja, teatteriohjaaja, taidemaalari ja runoilija. Hänet muistetaan erityisesti Intimiteatterin perustajana ja johtajana.
Mannisen vanhemmat olivat runoilija Otto Manninen ja kirjailija Anni Swan. Hänen isoveljiään olivat tietokilpailuista tutuksi tullut Antero Manninen ja runoilija Sulevi Manninen.
Manninen perusti Intimiteatterin vuonna 1949 ja kulutti kaikki rahansa ja suuren osan äitinsä rahoja siihen. Hän velkaantui pahasti ja ajautui riitoihin veljensä Anteron kanssa. Manninen oli tunnettu henkilö kulttuuripiireissä ja hänen tuttujaan olivat muun muassa Lasse Pöysti, Aarre Simonen, Matti Kekkonen, Kari Suomalainen, Erik Tawaststjerna ja presidentin adjutantti Urpo Levo.
Manninen oli vuodesta 1965 alkaen naimisissa korkea-arvoisen natsijohtaja Reinhard Heydrichin lesken Lina Heydrichin kanssa. He erosivat lyhyen liiton jälkeen, ja Manninen eli lopun elämänsä menemättä uusiin naimisiin. Hän asui Kangasniemellä suvussaan kulkeneessa Kotavuori-huvilassa.
Nuoruus

Mauno Manninen syntyi runoilija-suomentaja Otto Mannisen ja satukirjailija Anni Swanin kolmantena poikana juhannuksena 1915. Ensimmäiset vuotensa hän vietti maalla, Otto Mannisen synnyinpitäjässä Kangasniemessä perheen Kotavuori-nimisessä huvilassa. Perhe oli siirtynyt kotikaupungistaan Helsingistä huvilalle äiti Annin heikkojen keuhkojen vaatiessa terveempää ilmanalaa. Otto-isä puolestaan oli saanut apurahan Homeroksen Ilias-suomennosta varten.
Manninen aloitti oppikoulun Suomalaisessa yhteiskoulussa vuonna 1924. Valmistavista opinnoista ei ole muuta tietoa, kuin että hänellä oli ollut edellisenä vuonna sveitsiläissyntyinen kotiopettaja. Koululaisena Manninen oli korkeintaan keskitasoa, mutta aktiivinen toimija luokkatoveriensa keskuudessa. Hänet valittiin lukion alkuvaiheissa luokan hallituksen johtoon. Maalausopinnoista on mainintoja jo kouluajalta.
Ylioppilaaksi Mauno Manninen tuli vuonna 1934. Hän aloitti matematiikan opinnot Helsingin yliopistossa mutta alkoi vähitellen miettiä alan vaihtoa. Ajatus muotokuvamaalarin urasta kiehtoi Mannista yhä suuremmissa määrin ja häneltä löytyy useita eri muotokuvia, jotka hän on maalannut mm. sedästään Rikhard Mannisesta 1930-luvulta. Opinnot Ateneumissa hän aloitti vuonna 1937. Ateneumissa hän tutustui mm. Kari Suomalaiseen, joka sittemmin on tullut tunnetuksi pilapiirtäjänä. Jätettyään opinnot Ateneumissa Manninen hakeutui taidemaalari Tyko Sallisen yksityisoppilaaksi.
Sotavuodet

Talvisotaan Mauno Manninen ei vanhan polvivaivansa vuoksi osallistunut, mutta jatkosodan alkaessa hän sai palvelukseenastumismääräyksen. Hänet sijoitettiin ilmansuojelukomppaniaan, jonka tehtävänä oli huolehtia järjestyksestä Helsingissä. Vuosina 1941-1942 hänet määrättiin toiseen komppaniaan "tehtävänään maalaaminen". Hänen tiedetään valokuvien ja säilyneiden maalausten perusteella maalanneen esimerkiksi Karjalassa, Petsamossa ja Liinahamarissa.
Vuonna 1944 armeija kielsi pommitusjälkien kuvaamisen ja maalaustehtävät loppuivat Manniselta siihen. Kirjeessään isälleen Otto Manniselle Mauno kertoo näyttäneensä sodan aikana syntyneitä kirjoituksiaan kustantaja Yrjö Jäntille, joka oli Mannisen hämmästykseksi osoittanut suurta kiinnostusta runoihin. Mannisen runokokoelma Rautaiset tornit ilmestyi syksyllä 1944. Arvostelut runokokoelmasta olivat pääosin myönteisiä.
Rauhan tultua Mauno Manninen seurusteli kirjallisissa seurapiireissä. Tuttavapiiriin kuuluivat mm. Sirkka Selja, Anja Vammelvuo, Eila Kivikk'aho, Olavi Paavolainen ja Jarno Pennanen.
Teatteri

Kulttuuriperheeseen kuulumisen ansiosta teatterikäynnit olivat kuuluneet Mauno Mannisen elämään pienestä pitäen. Isä Otto Manninen oli ollut mukana Kansallisteatterin toiminnassa ja Kansallisteatterin pitkäaikainen johtaja Eino Kalima oli Mannisten perhetuttavia. Sodan jälkeen vuonna 1946 Manninen lähti taideopiskelijaksi Tukholmaan ja maalaamisen lisäksi vietti runsaasti aikaa teatteriesityksiä seuraten. Hän tuli tutuksi myös ruotsalaisten teatteripiirien kanssa. Eino Kaliman kanssa käydystä kirjeenvaihdosta ilmenee, että Manninen seurasi Dramatenin esityksiä sillä silmällä, että niistä voisi tulla Kansallisteatterin tulevaa ohjelmistoa. Teatterin lisäksi Manninen osallistui maalauksillaan useisiin eri taidenäyttelyihin vuosina 1946-1948.
Vuonna 1949 Manninen esitteli Kalimalle sveitsiläisen tuttavansa Max Frischin näytelmän Kiinan muuri. Näytelmää harjoiteltiin Mannisen Kauppiaankadun ateljeessa. Rooleissa olivat nuoret päätähdet Eeva-Kaarina Volanen ja Tarmo Manni ja muissa rooleissa Aku Korhonen, Ella Eronen, Ansa Ikonen, Ekke Hämäläinen ja Lasse Pöysti, Mannisen tuttava jo sota-ajalta. Kaikki esitykset olivat loppuunmyytyjä, mutta esitykset lopetettiin yhtäkkiä vain yhdentoista esityksen jälkeen. Syy lopettamiselle ei ole tiedossa.
Intimiteatteri

Kiinan muuri -näytelmän lopettamisen jälkeen Manninen tarjosi Kansallisteatterille ohjausta näytelmäkirjailija Jean Racinen Britannicus-näytelmään, mutta vastaukset olivat kielteisiä. Kansallisteatterissa oi parhaillaan menossa johtajan vaihdos Eino Kaliman ja Arvi Kivimaan välillä. Manninen sai ohjata Svenska Teaterniin ystävänsä Stig Dagermanin näytelmän Det härliga jordelivet vuonna 1950. Kellariteatterit olivat sodan jälkeen yleistyneet ympäri Eurooppaa. Manninen halusi perustaa oman teatterin. Taustalla oli mahdollisesti ajatus näytelmäkirjailija August Strindbergin 1900-luvun alussa perustamasta Intima Teaternista.
Toiseksi perustajaksi Manninen sai näyttelijä Emmi Jurkan ja mukaan lähtivät myös hänen poikansa Jussi Jurkka ja myöhemmin myös Sakari Jurkka. Tukijoiksi kaunopuheinen Manninen puhui mukaan monia yhteiskunnallisia vaikuttajia. Vuonna 1951 taustalle perustettiin Intiimiteatterin Kannatusyhdistys ry, jonka perustamiskirjassa mainittuja nimiä ovat mm. Ahti Karjalainen, Alvar Aalto, Väinö Leskinen, Erik Tawaststjerna ja Väinö Aaltonen. Teatterin johtokunnassa varapuheenjohtajana oli myös K.A. Fagerholm. Aikalaiskritiikin mukaan sosiaalidemokraattinen puolue ja maalaisliittolaiset olivat teatterin johtokunnassa edustettuina sen mukaan, mitkä olivat poliittiset konjunktuurit. Intimiteatteri oli aikansa kulttuuritapaus, josta kirjoitettiin paljon lehdistössä.
Teatterilta puuttui aluksi oma esitystila, Ensimmäiset esitykset olivat Kauppakorkeakoulun Ylioppilaskunnan salissa Pohjoisella Rautatienkadulla, myöhemmin myös Svenska Teaternissa ja Oopperassa. Kesällä 1952 tilaksi järjestyi Ratakatu 9 rakennettu uusi Insinööritalo ja sen kellaritilassa toimiva juhlasali. Näyttelijäkaarti vahvistui samana vuonna, kun Kansallisteatterista siirtyi Intimiteatterin piiriin Lasse Pöysti, Ritva Arvelo, Toivo Mäkelä, Irma Seikkula, Pia Hattara ja Pentti Irjala. Muita Intimiteatterissa ensimmäisinä vuosina esiintyneitä olivat Tiina Rinne ja Paavo Jännes. Yleisradion Radioteatteri sijaitsi Ratakadun läheisyydessä ja Radioteatterin näyttelijöitä käytettiin ahkerasti Intimiteatterin tuotannoissa.
Intimiteatterin nimekkäimpiä tuotantoja ovat Emmi Jurkan ja Jussi Jurkan tähdittämä Henrik Ibsenin Kummittelijat, Gustav von Numersin Kuopion takana, Jussi Jurkan esittämä Bobosse ja useat bulevardikomediat.
Intimiteatterin taiteellisena tavoitteena oli toisen perustajan Emmi Jurkan sanojen mukaan halu palata teatterin alkuperäiseen lähtökohtaan, kirjailijan tekstiin ja näyttelijän työhön. Tavoitteena oli antaa eri näytelmille niin pitkä harjoitusaika kuin ne vaativat, jonka seurauksena vuodessa olisi vain muutama ensi-ilta eikä useita, kuten sen ajan muissa teattereissa.
Intimiteatteri toimi Mannisen jälkeen vielä Saulo Haarlan ja Matti Raninin johtamana. Insinööritalolta lähdön jälkeen esityspaikkoina oli mm. Hankenin juhlasali, Vanhan ylioppilastalon juhlasali ja lopulta 1980-luvulla Itä-Pasilassa ollut näyttämö, joka sittemmin tunnetaan Helsingin Kaupunginteatterin Studio Pasilana. Intimiteatteri lopetti toimintansa 1980-luvulla.
Mauno Manninen persoonana

Mauno Manninen oli tunteita herättävä persoona. Näyttelijä Jussi Jurkka kuvasi Mauno Mannista seuraavin sanoin: "Mauno oli loistava esimerkki siitä, miten nerous ja hulluus yhtyvät." Manninen itse jakoi mielellään ihmiset kolmeen eri ryhmään: hirmuihin, pukkeihin ja kastrulleihin. Hirmut olivat henkisesti muiden yläpuolella, pukeista tuli virka- ja valtiomiehiä ja kastrullit saivat hoitaa toisarvoisen ja likaisen työn muiden puolesta.
Ohjaajana Manninen aiheutti päänvaivaa muille produktiolaisille. Emmi Jurkka kuvaa ohjaustilannetta Strindbergin Uninäytelmässä 1950-luvun alussa: "Uninäytelmä oli yksi Maunon lempikappaleista, mutta hänellä oli siitäkin hyvin originellit ja vaikeaselkoiset näkemykset. Harjoitukset olivat useimmiten aivan kaoottisia. Mauno puhui ja puhui ja analysoi analysoimasta päästyään. Käsitimme kyllä, että hän tavoitteli jotakin todella suurta ja syvää näkemystä, mutta meillä ei ollut kykyä sisäistää sitä. Me emme kerta kaikkiaan olleet samalla tasolla hänen kanssaan." Uninäytelmä ei koskaan valmistunut ensi-iltaan ja ainoana näytelmänä Mauno Mannisen ja Intimiteatterin historiassa se jäi kesken.
Myöhemmin Mannisella oli lisääntyvässä määrin ongelmia sekä alkoholin että lääkkeiden väärinkäytön suhteen. Myös erilaiset rahavaikeudet rasittivat elämän loppupuolta. Hän vietti elämänsä viimeiset vuodet Kotavuoren huvilalla, jossa hän kuoli syyskuussa 1969.
Runokokoelmat

Rautaiset tornit (WSOY 1944)
Kaks silmää vain (WSOY 1965)
Ohjaukset

Kiinan muuri (Kansallisteatteri 1949)
Det härliga jordelivet (Svenska Teatern 1950)
Kurittomat vanhemmat (Jean Cocteau, Intimiteatteri 1951)
Kummittelijat (Henrik Ibsen, Intimiteatteri 1951)
Britannicus (Jean Racine, Intimiteatteri 1952)
Maalaukset

Antero Manninen (muotokuva, 1934)
Siviä Puikkonen (muotokuva, 1930-luku)
Ananias Puikkonen (muotokuva, 1930-luku)
Rikhard Manninen (muotokuvat 1934, 1940, 1949)
Maisema Laatokalta (1941)
Näkymä sisäpihalle (1940-luku)
Liinahamari (useita maalauksia,1943)
Petsamo (1943)
Kolosjoen nikkelikaivos (1943)
Pesäpallon pelaajat (1945)
Näkymä Tukholmasta Södermalmin itäpuolelta Hammarbyhamnen (1946)
Naamiot
Anni Swan (muotokuva)
Otto Manninen (muotokuva)
Suomennoksia

Jean Racine: Britannicus. Intimiteatteri, Helsinki 1952
Euripides: Bakkhantit. WSOY 1967
Mercedes-Benz CL-sarja (C216)

| Mercedes-Benz C216 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Mercedes-Benz
Valmistusvuodet:  2006–2013
Korimalli:  2-ovinen coupé
Luokka:  S-segmentti
Edeltäjä:  Mercedes-Benz C215
Seuraaja:  Mercedes-Benz C217
Teknisesti samankaltaisia:  Mercedes-Benz W221
Tekniset tiedot
Moottori:  V8 V12
Iskutilavuus:  4,7–6,2 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen automaatti 7-vaihteinen automaatti
Mercedes-Benz C216 on Mercedes-Benz CL-sarjan kolmannen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2006–2013. Se korvasi edeltäneen C215-mallin ja seuraajaksi tuli S-sarjan coupé (C217).
Mercedes-Benz C216 (2006–2013)

Mercedes-Benz C216 esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syyskuussa 2006. Se perustuu tekniikaltaan Mercedes-Benz S-sarjaan (W221).
Goodwood Festival of Speed -tapahtumassa heinäkuussa 2010 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut malli. Uudistuksia tehtiin puskureihin, etusäleikköön ja ajovaloihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz CL-sarja (C216) Wikimedia Commonsissa
Facelift-mallin Mercedes-Benz C216.
Modenan yliopisto

| Modenan yliopisto> Università degli Studi di Modena e Reggio Emilia |
| --- | --- |
 lat. Universitas Studiorum Mutinensis et Regiensis 
 engl. University of Modena and Reggio Emilia 
Perustettu:  1175
Tyyppi:  Julkinen
Rehtori:  Prof. Carlo Adolfo Porro
Opiskelijoita:  27482 (2020-21)
Jatko-opiskelijoita:  3500
Sijainti:  Modena ja Reggio nell’Emilia,  Italia (44°38′42″N, 10°55′40″E)
Sivusto:  www.unimore.it
Modenan yliopisto, koko nimeltään Modenan ja Reggio Emilian yliopisto (it. Università degli Studi di Modena e Reggio Emilia) on yliopisto Italiassa. Sillä on kampukset Modenassa ja Reggio nell'Emiliassa. Yliopisto perustettiin alkujaan vuonna 1175, vain muutama vuosikymmen Bolognan yliopiston jälkeen, mikä tekee siitä yhden Italian ja koko maailman vanhimmista yliopistoista.