stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mindaugas
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mindaugas Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: tuntematon | Liettuan hallitsija  1236–1263 | Seuraaja: Treniota |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Paavi Innocentius IV:nen bulla Mindaugasin tunnustamisesta kuninkaaksi vuonna 1251.
50 litin juhlakolikko, jossa on kuvattuna Mindaugas.
Oitbackan kartano

| Oitbackan kartano> Oitbacka Gård |
| --- | --- |
Sijainti:  Kirkkonummi
Rakennustyyppi:  kartano
Valmistumisvuosi:  1876
Suunnittelija:  Konstantin Kiseleff
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oitbackan kartano (ruots. Oitbacka gård) sijaitsee Loojärven etelärannalla Oitmäen kylässä Kirkkonummen pohjoisosassa. Sen itäpuolella on Espoon kartanon laaja maisemakokonaisuus. Oitbacka edustaa kartanokulttuurin viimeistä kukoistuskautta, ja sen viljelysmaita halkoo hämäläisten muinainen meritie. Museovirasto on määritellyt Oitbackan kartanokokonaisuuden valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Ensimmäinen kirjallinen maininta Oitbackasta on vuodelta 1540; tuolloin keskiaika alkoi taittua uudeksi ajaksi. 1600-luvulta asti Oitbacka oli jaettu kahdeksi maatilaksi, ja se kuului 1820-luvulle saakka Espoon kartanoon. Kiseleffin suku osti Oitbackan 1860-luvulla. Kiseleffit kohensivat tilan rakennukset kartanoaseman mukaisiksi.
Oitbackan nykyinen päärakennus on Konstantin Kiseleffin käsialaa ja se valmistui 1876. Päärakennukseen kuuluu puistokokonaisuus, jossa sijaitsee muun muassa Ville Vallgrenin Narcissos-veistos.
Oitbackan yhteyteen perustettiin 1800-luvun lopulla kartanokoulu. 2000-luvun Oitbacka on yksityisomistuksessa ja se vuokraa tilojaan yksityishenkilöille ja yrityksille. Oitbacka on myös aktiivinen maa- ja metsätaloustila.
Oitbacka sijaitsee Helsingin kantakaupungista noin 25 kilometriä länsiluoteeseen.
Ghutah

Satelliittikuva Damaskoksesta ja sitä ympäröivästä alueesta jossa Ghutah näkyy vihreänä.
Ghutah (usein myös muodossa Ghouta) on Syyriassa käytetty termi keinokastellusta maatalousalueesta, jota ympäröi kuiva alue. Erityisen tunnetuksi on tullut Ghutah Damaskoksessa, joka on mahdollistanut puolestaan Damaskoksen tunnetut puutarha-alueet kaupungin ympärillä. Alue Damaskoksessa käsittää maatalousalueen Qasiounvuorelta itään aina lopulta kuivaan aavikkoon saakka.
Maantiede

Damaskoksen Ghutah käsittää suuren puroista ja Baradajoelta vetensä saavan keinokastellun ja tiheään asutun maatalousalueen, joka on kuuluisa puutarhoistaan. Alue alkaa Qasiounvuoren itärinteiltä jatkuen kohti itää muuttuen etäisyyden vesilähteistä kasvaessa harvempikasvuiseksi, ensin puutarhoista alueen ytimessä viljapelloiksi alueen laitamilla. Alueelta edelleen itään on lähinnä kuivaa aroa. Nimitystä Ghutah käytetään Syyriassa myös joistakin muista vastaavasti keinokastelluista maanviljelyalueista, joista ympäröi kuiva alue. Damaskoksen ohella tällaisia alueita ovat Jarud, Nabak ja Yabrud.
Historia

Tell al-Salihiyalta tehtyjen arkeologisten löytöjen mukaan nykyisen Ghutah'n alueella on ollut ihmisasutusta jo neljännellä vuosituhannella eaa. Alueella on useita jäännöksiä myös hellenistiseltä ja roomalaiskaudelta. Bysantin valtakunnan aikana alueella oli useita sittemmin hävinneitä kirkkoja ja luostareita, jotka ovat kuitenkin jättäneet jälkeensä joitakin paikannimiä, kuten Dayr Saliba (Dayr Khalib) ja Dayr al-Asafir. Umaijadien valtakaudella Ghutah oli yksi Damaskoksen maakunnan itsehallinnollisista piirikunnista.
Ghutah'n vaikeakulkuiset puutarhat niille tyypillisine aitoineen ovat tehneet siitä myös strategisesti merkittävän tekijän, joka on historiallisesti vaikeuttanut hyökkäystä Damaskosta vastaan. Sen strategisen arvon käsittivät jo ristiretkeläiset ja aijubidit. Ranskan hallinnon kaudella alueen puutarhoja käyttivät tukikohtinaan Ranskaa vastaan 1920-luvulla taistelleet kapinalliset. Myöhemmin Damaskoksen kaupunkialueen kasvaessa se on niellyt itseensä suuria osia entisestä puutarha-alueesta ja kaupunkiin on liitetty monia entisiä erillisiä kyliä.
Vuonna 2011 Ghutah'ssa syttyi monien muiden Syyrian alueiden tapaan Syyrian presidentti Bašar al-Assadin hallinnon vastaisia mielenosoituksia ja tilanteen kärjistyessä Syyrian sisällissodaksi alueesta tuli yksi hallinnon vastaisten kapinallisten pääasiallisista tukialueista. Hallituksen joukot alkoivat piirittää niin sanotun Itä-Ghutah'n aluetta vuonna 2012. Vuonna 2013 Assadin hallintoa syytettiin kemiallisten aseiden käyttämisestä aluetta vastaan, mutta Syyrian viranomaiset syyttivät iskusta kapinallisia. Piirityksen takia paikalliset saivat kuljetettua esimerkiksi elintarvikkeita alueelle vain epävirallisten tunnelien kautta. Joitakin avustuskuljetuksia alueelle sallittiin ajoittain. Piiritetyllä alueella oli arviolta 393 000 asukasta. Hallituksen joukot valtasivat kapinallisten hallussaan pitämät alueet Itä-Ghutah'ssa huhtikuussa 2018. Tuhannet paikalliset ja kapinalliset taistelijat kuljetettiin Idlibin maakuntaan. Kapinalliset palasivat 8. joulukuuta 2024 Assadin hallinnon romahtaessa ympäri Syyriaa.
Vilhelm Rautakäsi

Hauteville-suvun hautaholvi Santissima Trinitàn luostarissa Venosassa, Italiassa.
Vilhelm Rautakäsi (ransk. Guillaume Bras-de-Fer) de Hauteville (n. 1000/1010–1046) oli normanniaatelinen, palkkasoturi ja toiseksi vanhin normandialaisen paroni Tancred de Hautevillen (n. 980–1041) kahdestatoista pojasta. Hänen ältinsä oli Tancredin ensimmäinen puoliso Murielle (Moriella). Hän kuului Hauteville-sukuun. Lempinimen "Rautakäsi" hän sai voitettuaan Syrakusan emiirin kaksintaistelussa.
Vilhelm saapui 1030-luvun puolivälissä Etelä-Italiaan veljiensä Drogon ja Onfroi de Hautevillen kanssa. Hän sai syksyllä 1042 Apulian kreivin arvon konsensusehdokkaana, vaikka vasta pieni osa provinssia oli normannien hallussa. Häntä kuvailtiin "urhoolliseksi taistelussa, hyväkäytöksiseksi, komeaksi, nuoreksi ja anteliaaksi". Hän avioitui Guidan, Sorrenton herttua Guido III:n tyttären kanssa.
V. Y. Vihdoinkin yhdessä (albumi)

| V> Y. Vihdoinkin yhdessä Pirkka-Pekka Petelius |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: heinäkuu 1986
 Formaatti: LP-levy (062-1385101)   C-kasetti (262-1385104)
 Tuottaja(t): Pedro Hietanen
 Tyylilaji: suomipop, folk, huumorimusiikki
 Kesto: 32.49
 Levy-yhtiö: Oy EMI Finland Ab
 Levymerkki: EMI
Muut kannet
   Albumin takakansi.
Pirkka-Pekka Peteliuksen muut studioalbumit
| Pimpparauta 1985 | V.Y. Vihdoinkin yhdessä 1986 | Kultalevy 1 1990 |
Singlet albumilta V. Y. Vihdoinkin yhdessä
 ”Lemmentunneliin / Tulilanka palaa” Julkaistu: heinäkuu 1986
V.Y. Vihdoinkin yhdessä on Pirkka-Pekka Peteliuksen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 1986. Albumi on soundtrack Kari Kyrönsepän ohjaamasta samannimisestä elokuvasta. Albumi julkaistiin EMI-levymerkillä vinyylilevynä ja C-kasettina. Albumia ei ole julkaistu CD-formaatissa.
Albumin tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi singlenäkin julkaistu "Lemmentunneliin", joka kohosi korkeimmillaan 26. myydyimmäksi singleksi heinäkuussa 1986.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Pedro Hietanen ja sanoittanut Pirkka-Pekka Petelius.
| --- | --- |
 A-puoli Miks' et tullutkaan – 2.48  Markiisin varjossa – 4.22  Lemmentunneliin – 4.24  Pasianssi – 2.32  Jipii! – 2.05 :  B-puoli Kumilanka-twist – 3.14   Eurooppaan – 3.03  Tulilanka palaa – 3.04  Vielä hetki – 3.57  Vihdoinkin yhdessä – 3.20
Muusikot

Pirkka-Pekka Petelius - laulu
Pedro Hietanen - piano, haitari ja urut
Hande Lemola - rummut
Harri Merilahti - basso
Janne Louhivuori - kitarat
Mongo Aaltonen - perkussiot ja marimba
Pepa Päivinen - tenori- ja baritonisaxofoni
Markku Veijonsuo - vetopasuuna
Markku Johansson - trumpetti
Antero Priha - trumpetti
Esa Kaartamo - shuubi-duubi -kuoro
Sarianna Salminen - koloratuurilaulu
Muusikot > Tuotanto

Pedro Hietanen - sävellykset, sovitukset ja tuottaja
Pirkka-Pekka Petelius - sanoitukset
Imudico - kustannukset
Risto Hemmi - äänitys ja mixaus (Finnvox-studiot)
Markus Heikkerö - etukannen kuvitus ja kannen suunnittelu
Kaj Ewart - takakannen valokuvat (Studico)
Myrhorod

| Myrhorod (Миргород) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Myrhorod
 Koordinaatit: 49.9685°N, 33.6079°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Pultavan alue
Piiri:  Myrhorodin piiri
Kaupungin asema:  1575 
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  19 km²
Väkiluku (2021):  38 447
 
 http://myrgorod.pl.ua/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Myrhorod (ukr. Миргород) on kaupunki Pultavan alueella Keski-Ukrainassa, 105 kilometriä aluekeskus Pultavasta luoteeseen. Myrhorod on Myrhorodin piirin (201 728 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 38 447 (2021).
Myrhorod sai kaupungin aseman vuonna 1575, kun Puolan kuningas ja Liettuan suurruhtinas Stefan Batory teki siitä kasakkarykmentin sijaintipaikkakunnan. Myrhorodin rykmentti kuitenkin lakkautettiin kasakojen kansannousun (1637–1638) seurauksena; kaupunki siirtyi ukrainalaiseen ylhäisaateliin kuuluvan Vyshnevetskyn suvun Jeremi Wiśniowieckin omistukseksi. Vuonna 1648 kasakat valtasivat kaupungin ja siitä tuli jälleen kasakkarykmentin kotikaupunki. Venäjän vallan aikana Myrhorodista tuli vuonna 1802 Pultavan kuvernementin kihlakuntakaupunki. Kaupunki kehittyi vauraaksi kauppapaikaksi. Terveyskylpylän perustaminen (1912–1914) sekä seudun öljy- ja maakaasuesiintymien hyödyntäminen edistivät talouselämää.
Kaupungissa on rakennusmateriaali- ja elintarviketeollisuutta. Kaupunki on tunnettu pitkään käsitöistään, erityisesti keramiikasta, pitsitöistä ja kansallispuvuista. Myrhorodissa on keramiikka-alan tekninen koulu ja tehdas. Nikolai Gogolin ukrainalaisten kertomusten toinen osa, novellikokoelma Mirgorod viittaa kaupunkiin.
Nikolai Gogolin muistomerkki.
Myrhorodin rautatieasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myrhorod Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Internet Encyclopedia of Ukraine
Äänielokuva

Äänielokuva on elokuva, jossa ääni on synkronoitu tai teknisesti yhdistetty kuvaan. Nykyisin kaikki elokuvat ovat yleensä äänielokuvia vanhempi elokuvien laji oli mykkäelokuva. Ensimmäinen tunnettu julkinen projisoitujen äänielokuvien näytös järjestettiin Pariisissa vuonna 1900, mutta kului vuosikymmeniä ennen kuin äänielokuvat tulivat kaupallisesti käytännöllisiksi. Luotettavaa synkronointia oli vaikea saavuttaa varhaisilla järjestelmillä, joissa ääni tallennettin äänilevyille tai sylintereille. Lisäksi äänenvahvistuksen ja tallennuksen laatu olivat riittämättömiä. Sitten keksittiin liittää äänitallenne suoraan filminauhaan. Ensimmäinen kaupallinen äänielokuvanäytös tällä tekniikalla järjestettiin vuonna 1923. Ennen kuin äänielokuva oli teknisessti toimiva, elokuvanäytöksissä soitettiin musiikkia uruilla tai pianolla.
Ensimmäiset askeleet äänielokuvan kaupallistamisessa otettiin 1920-luvun puolivälissä ja loppupuolella. Aluksi synkronoitua dialogia sisältävät äänielokuvat,  olivat yksinomaan lyhytelokuvia. Varhaisimmat pitkät elokuvat, joissa oli tallennettu ääni, sisälsivät vain musiikkia ja tehosteita. Ensimmäinen elokuva, jossa oli synkronoitua puhetta (vaikka vain rajoitetusti) oli The Jazz Singer, joka sai ensi-iltansa 1927. Tämä suuri hitti tehtiin Vitaphone-tekniikalla jossa ääni talletettiin levyille. Äänien tallentamisest filmin laitaan tulisi kuitenkin pian puhe-elokuvien standardi.
1930-luvun alussa puhe-elokuvat oli maailmanlaajuinen ilmiö. Yhdysvalloissa ne auttoivat varmistamaan Hollywoodin aseman yhtenä maailman johtavista kulttuurisista/kaupallisista keskuksista. Euroopassa (ja vähäisemmässä määrin muualla) monet elokuvantekijät ja kriitikot suhtautuivat uuteen kehitykseen epäluuloisesti, koska he pelkäsivät, että vuoropuheluun keskittyminen vahingoittaisi mykkäelokuvan ainutlaatuisia esteettisiä ominaisuuksia. Japanissa, jossa suosittu elokuvaperinne integroi mykkäelokuvan ja live-laulun, benshi-puhe-elokuvat juurtuivat hitaasti. Sitä vastoin Intiassa ääni oli muutostekijä, joka johti maan elokuvateollisuuden nopeaan laajentumiseen.lähde?
Aiheesta muualla

Ensimmäinen äänielokuva Suomessa, Aamulehti, 22.09.1929, nro 259, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sound film
Käännös suomeksi
Uruguayn lippu

Uruguayn lippu
Uruguayn lippu 1828-1830
Artigasin lippu
33 vapauttajan lippu
Uruguayn lippu on Uruguayn tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Lippu on otettu käyttöön 1828. Lipussa oleva toukokuun aurinko symboloi Uruguayn itsenäistymistä. Yhdeksän poikkiraitaa edustaa Uruguayn yhdeksää maakuntaa.
Uruguayn virallisiin lippuihin kuuluvat myös suurimman kansallissankarin ja vapauttajan José Artigasin lippu sekä Bandera de los Treinta y Tres Orientales, 33 vapauttajan lippu. Molempia lippuja käytetään kansallispäivinä, kaikissa julkisissa rakennuksissa sekä virastoissa, eli teoriassa Uruguaylla on kolme kansallislippua.lähde?
Historia

Uruguayn ensimmäinen lippu oli Arigasin lippu vuonna 1815. Vuoden 1825 kapinan aikana lippuun kirjoitettiin sanat libertad o muerte (suom. vapaus tai kuolema). Uruguayn itsenäistyttyä vuonna 1828 luotiin uusi lippu, jossa otettiin mallia Yhdysvaltain lipusta ja värit ja aurinko kopioitiin Argentiinan lipusta, sillä Yhdysvallat olivat esikuvana uudelle maalle ja Argentiina oli avustanut sitä itsenäisyystaisteluissa.
Aikaisemmin Uruguayn lipussa oli 19 raitaa (10 valkoista ja 9 sinistä) ja pelkkien sinisten raitojen määrä edusti maakuntien määrää, mutta 1830 raitojen lukumäärä vähennettiin 9:ään siten, että kaikkien raitojen määrä edustaa maakuntien määrää (mukaan lukien sekä siniset että valkoiset raidat).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uruguayn lippu Wikimedia Commonsissa
Sojuz 8

Sojuz 8 (13.–18. lokakuuta 1969), Sojuz 6 (11.–16. lokakuuta 1969) ja Sojuz 7 (12.–17. lokakuuta 1969) avaruusalukset laukaistiin avaruuteen vuorokauden välein ja myös paluu tapahtui vuorokauden välein.
Kaikki kolme Neuvostoliiton avaruusalusta olivat miehitettyjä. Sojuz 8:ssa oli kaksi kosmonauttia, Vladimir Šatalov ja Aleksei Jelisejev.
Ilmeisesti avaruusalusten oli tarkoitus telakoitua, koska Sojuz 8 -lennon logossa on viite siihen. Näin ei tapahtunut. Avaruusalustroikan aikana oli avaruudessa yhteensä seitsemän kosmonauttia, Sojuz 6:ssa kaksi, Sojuz 7:ssa kolme ja Sojuz 8:ssa kaksi kosmonauttia.
Arabisosialismi

Arabisosialismi on etenkin arabimaissa suosiota saavuttanut poliittinen aate. Arabisosialismissa yhtenä keskeisenä piirteenä on panarabialaisuus eli kaikkien arabikansojen yhdistäminen. Suuntaus liittyy myös läheisesti arabinationalismiin.
Arabisosialismin teoria

Arabisosialismi eroaa monista muista sosialistisista liikkeistä kieltämällä materialismin. Talous- ja sosiaalipolitiikassa arabisosialismi on lähellä eurooppalaista sosialismia. Arabisosialistinen talous myös sallii pienyritystoiminnan (kuten Neuvostoliitto), mutta ei kuitenkaan sitä erityisemmin rohkaise. Maakohtaisesti arabisosialismin päätavoitteena on luoda voimakas valtiokeskeinen, militaristinen ja nationalistinen valtio. Aate on idealistinen ja painottaa kansallisesti vahvaa valtiota sekä irtautumista kolonialismin perinteistä. Arabisosialismia toteutetaan pääasiassa puoluepolitiikan, talouden ja sotilaspolitiikan aloilla.
Arabisosialismi käytännössä

Arabisosialismin kulta-aikaa oli 1950-1970-luvuilla. Arabisosialismiin arabimaissa on pääasiassa siirrytty sotilasvallankaappauksella, ulkomaisten omistusten ja pankkien kansallistamisella, sekä Baath-puolueen tuella. Eversti Nasser oli Egyptin ensimmäinen arabisosialistijohtaja, aloittaen arabisosialismin sotilasvallankaappauksella ja Suezin kanavan kansallistamisella.
1960-luvulla arabisosialismin tavoite arabikansojen yhdistämisestä tuotti Irakin, Egyptin, Libyan ja Syyrian valtioliiton. Arabisosialismi oli merkittävä aate Lähi-idässä Israelin ja arabimaiden välisten sotien aikana. Näissä maissa ainoastaan enää Syyriassa hallitsee arabisosialismin aatteelliseksi, toteuttavaksi voimaksi perustettu Baath-puolue (Irakin Baath-puolue syrjäytettiin vuoden 2003 sodassa).
Arabisosialismi nykyään

Pääasiassa arabisosialismin on katsottu epäonnistuneen taloudessa. Tämä heijastelee laajemmin suunnitelmatalouden ja markkinatalouden vaiheita 1900-luvulla. Egyptissä täysmittainen arabisosialistisen talouden toteuttaminen tuli tiensä päähän käytännössä 1970-luvulla, Anwar Sadatin aikakautena.
Tällä hetkellä arabisosialismia kokonaisuutena toteutetaan Libyassa sekä jossain määrin Syyriassa, Baath-puolueen johdolla. Arabisosialismin rippeitä on jäljellä Egyptissä esimerkiksi sotilaspolitiikassa ja taloudessa.
Merkittäviä arabisosialisteja

Irakin ja Syyrian arabisosialistisen Baath-puolueen ideologeja ja toimijoita:
Hafez al-Assad Syyrian presidentti
Bašar al-Assad Syyrian presidentti
Saddam Hussein Irakin presidentti
Tariq Aziz Husseinin ministeri
Ideologeja, joilta Baath-puolue omaksui ideologiansa:
Michel ‘Aflaq Baath-puolueen ideologi, perustaja ja ensimmäinen johtaja
Salah al-Din al-Bitar Perusti Baath-puolueen Aflaqin kanssa
Zaki al-Arsuzi Aflaqin joukoissa, vaikutti ideologisesti, osallistuminen Baath-puolueeseen epäselvää
Akram al-Hawrani Baath-puolueen perustajia Syyriassa, karkotuksensa jälkeen Yhdistyneen arabitasavallan varapresidentti
Nasseriitteja:
Gamal Abdel Nasser Egyptin johtaja
Muammar Gaddafi Libyan johtaja
Algerian sosialisteja:
Ahmed Ben Bella Algerian presidentti 1963-65
Houari Boumediène Algerian presidentti 1965-1978. Julisti sosialistisia vallankumouksia, kansallisti öljyn ja lisäsi valtiojohtoista teollisuutta. Hänen kuoltuaan ja öljyn halvennuttua maan taloustilanne heikkeni, ja sitä jouduttiin korjaamaan liberalisoimalla taloutta 1980-luvulla. Tuki sosialistisia ja nationalistisia järjestöjä kuten PLO, ANC ja SWAPO. Vaati YK:ssa uutta maailmanjärjestystä ja sanoi joskus etelän väen valloittavan pohjoisen vihollisina.
Marokon sosialisteja:
Mehdi Ben Barka Kolmannen maailman vallankumousten rakentelija, Tricontinental-konferenssin johtaja, voimakkaat Kuuba-yhteydet
Palestiinan sosialisteja:
George Habash kommunistisen PFLP:n perustaja (PLO:n jäsenjärjestö)
Nayef Hawatmeh PLFP:n ja marxilaisen DFLP:n perustaja
Libanonin sosialisteja:
Kamal Jumblat edistyksellisen sosialistipuolueen (PSP) perustaja ja johtaja, sen armeijan (PLA) johtajia Libanonin sisällissodassa hallitusta vastaan, 1. arabisosialististen puolueiden konventin koollekutsuja (1951)
Voimauttavan valokuvan menetelmä

Voimauttava valokuva on Miina Savolaisen kehittämä menetelmä, joka perustuu arvostavaan katseeseen. Menetelmä yhdistää filosofiaa, identiteettityötä ja työvälineitä ihmisten väliseen vuorovaikutukseen. Sen tarkoituksena on vastata ihmisen ydintarpeeseen tulla nähdyksi ja vahvistaa turvallisuutta sekä arvostavaa yhteisöä esimerkiksi perheissä, parisuhteissa, vertaisryhmissä ja työyhteisöissä. Voimauttava valokuva on sosiaalinen innovaatio, joka yhdistää taidetta ja hyvinvointia.
Tausta ja periaatteet > Identiteetti ja vuorovaikutus

Voimauttavan valokuvan menetelmässä valokuvaamisen valta-asetelma käännetään: kuvattava on päähenkilö, jonka kokemuksia kuvaaja kunnioittaa.Menetelmä opettaa katsomaan maailmaa toisen ihmisen näkökulmasta ja harjoittamaan mentalisaatiota, eli kykyä tunnistaa oman ja toisen ihmisen käyttäytymisen taustalla olevien sisäisten vaikuttimien erillisyys. 
Menetelmä korostaa sallivaa ja lempeää suhtautumista omaan itseen ja muihin. Sen avulla voi työstää elämän varrella syntyneitä haavoja, jotka liittyvät esimerkiksi näkymättömyyden tai ulkopuolisuuden kokemuksiin. Kuvien kautta voi tarkastella minuuttaan monipuolisemmin, syvällisemmin ja lempeämmin.
Tausta ja periaatteet > Katse ja kehollisuus

Voimauttavan valokuvan menetelmän varsinainen työväline eivät ole valokuvat, vaan katse ja näkemisen tapa. Valokuvat ja kuvaaminen ovat konkreettinen tapa havaita, miten ihminen katsoo itseään ja toisia sekä muuttaa tätä tapaa sallivammaksi ja rakastavammaksi. Menetelmässä kuvassa oleva ihminen on päähenkilö, jonka kokemusmaailmaan kuvaajana toimiva ihminen sovittautuu harjoitellen olemaan hänelle ehdoitta hyväksyvä peili. Tämä prosessi auttaa ihmisiä keskinäisestä erilaisuudestaan huolimatta luomaan arvostavaa tunneyhteyttä toisiinsa.
Ammatillinen käyttö ja koulutus

Voimauttavan valokuvan työotetta käytetään ammatillisena välineenä kohtaamistyössä, kuten sosiaali-, terveys- ja opetusaloilla sekä työyhteisöjen kehittämisessä. Menetelmässä ammattilainen asettuu yhdessä asiakkaan kanssa luovaan tunneprosessiin, jota asiakas määrittelee. Menetelmä liittyy läheisesti dialogisuuteen sekä ammatilliseen etiikkaan, ja sen keskeinen väittämä on, että ammatillisuus pitäisi nähdä nykyistä vastavuoroisempana  sen sijaan että asiakas olisi kohde, jota arvioidaan. Menetelmän keskeinen ajatus on valtasuhteiden purkaminen: asiakas nähdään oman elämänsä asiantuntijana, ja menetelmä antaa hänelle vallan määritellä elämäänsä parantavia asioita.
Voimauttavan valokuvan menetelmän ammatillinen käyttö edellyttää täydennyskoulutusta. Menetelmä on rekisteröity tavaramerkki. Kohtaamisalojen ammattilaisille järjestetään koulutusta voimauttavan valokuvan ammatillisista perusteista ympäri Suomea. Perusteiden jälkeen on mahdollista hakea kolmevuotisiin erikoistumisopintoihin.
Historia > Menetelmän kehittäminen

Menetelmän kehitys alkoi vuonna 1998, kun Miina Savolainen huomasi lastensuojelussa, ettei puhe tai kirjoittaminen ole riittävä väline tavoittamaan kaltoinkohtelua kokeneiden lasten kokemusmaailmaa riittävän korjaavalla tavalla. Savolainen aloitti "Maailman ihanin tyttö" -projektin Hyvösen lastenkodin lasten kanssa. Kymmenvuotinen prosessi tuki lasten identiteetin rakentumista ja loi perustan menetelmälle. Menetelmän toimivuutta on testattu ja sen kehittämistyö on hioutunut lähes kahdenkymmenen vuoden aikana yhteistyössä noin kolmen tuhannen sosiaali- ja terveydenhuoltoalan sekä opetusalan ammattilaisen kanssa.
Historia > Menetelmän saamat tunnustukset

Voimauttavan valokuvan menetelmästä on myönnetty Miina Savolaiselle muun muassa Suomalaisen Lääkäriseura Duodecimin kulttuuripalkinto vuonna 2006 terveyden, sairauden ja kulttuurin välisten yhteyksien ymmärryksen merkittävästä edistämisestä sekä Vuoden Kristiina-palkinto vuonna 2009 tunnustuksena sukupuolen perusteella tapahtuvan syrjinnän ja eriarvoisuuden vähentämiseksi tehdystä työstä.
Tieteellinen tausta ja tutkimus

Voimauttavan valokuvan menetelmän teoreettinen tausta yhdistää fenomenologiaa, dialogista filosofiaa, sosiaalipedagogiikkaa, voimaantumisteoriaa ja kiintymyssuhdeteoriaa. Tärkeitä näkökulmia teoriaan ovat tuoneet myös narratiivinen ja valokuvaterapeuttinen identiteettityö, visuaalisen kulttuurin kritiikki, kehollisuuden tutkimukset sekä kunnioituksen, pedagogisen rakkauden ja mentalisaation käsitteisiin liittyvät teoriat.
Muutamat tutkimukset ja useat opinnäytetyöt ovat arvioineet menetelmän vaikutuksia työhön eri kohderyhmien kanssa kuten perhetyössä lasten kanssa, ilman huoltajaa Suomeen tulleiden alaikäisten kanssa, ravitsemuskasvatuksen ammattilaisten työssä, syömishäiriötä sairastavien kohtaamisessa ja työnohjauksessa . Esimerkiksi syömishäiriöitä sairastavien hoidossa menetelmän on havaittu auttaneen asiakkaiden katsomaan itseään monipuolisemmin ja lempeämmin  ja A-klinikalla asioivien äitien kohdalla lisänneen asiakkaiden voimaantumista, armollisuutta itseä kohtaan, itseluottamusta ja itsearvostusta. Myös menetelmää soveltavat ammattilaiset ovat raportoineet sen muuttaneen heidän työtapaansa kokonaisvaltaisemmaksi, tasa-arvoisemmaksi ja läsnä olevammaksi sekä asiakkaita arvostavammaksi. Menetelmän on todettu sopivan myös työyhteisön yhteisöllisyyden lisäämiseen ja muutosprosessien tukemiseen.