stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SKA Pietari
Joukkue kaudella 2024–2025

(Tilanne 14. tammikuuta 2025)
| Maalivahdit> # | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 30 |  | Jegor Zavragin | L | 2025 | Novosibirsk, Venäjä |
| 73 |  | Artemi Pleškov | L | 2025 | Moskova, Venäjä |
| Puolustajat> # | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 3 |  | Andrei Pedan | L | 2026 | Kaunas, Liettua |
| 8 |  | Artjom Zemtšjonok | R | 2027 | Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 9 |  | Sergei Sapego | L | 2028 | Vitebsk, Valko-Venäjä |
| 21 |  | Aleksandr Nikišin (C) | L | 2025 | Orjol, Venäjä |
| 22 |  | Nikita Zaitsev (A) | R | 2028 | Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 32 |  | Timur Kol | L | 2026 | Moskova, Venäjä |
| 44 |  | Dmitri Judin | L | 2026 | Nižni Tagil, Venäjä |
| 79 |  | Danila Galenjuk | L | 2026 | Tjumen, Venäjä |
| 84 |  | Ivan Vydrenkov | L | 2027 | Balašiha, Venäjä |
| 89 |  | Ilja Karpuhin | L | 2025 | Tšeljabinsk, Venäjä |
| Hyökkääjät> # | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Paikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 10 |  | Zahar Bardakov (A) | L | KH / OLH | 2025 | Seversk, Venäjä |
| 11 |  | Sergei Andronov | L | KH | 2026 | Penza, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 14 |  | Nikolai Poljakov | L | OLH | 2025 | Pietari, Venäjä |
| 16 |  | Sergei Plotnikov | L | OLH | 2028 | Komsomolsk-na-Amure, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 18 |  | Pavel Akolzin | L | LH | 2025 | Moskova, Venäjä |
| 20 |  | Ivan Zintšenko | L | KH | 2026 | Rostov-na-Donu, Venäjä |
| 25 |  | Mihail Grigorenko | L | KH / OLH | 2028 | Habarovsk, Venäjä |
| 28 |  | Sergei Toltšinski | L | LH | 2028 | Moskova, Venäjä |
| 42 |  | Mihail Vorobjov | L | KH | 2026 | Ufa, Venäjä |
| 52 |  | Pavel Dedunov | L | VLH | 2026 | Bolshoi Kamen, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 59 |  | Grigori Kuzmin | R | VLH | 2025 | Jaroslavl, Venäjä |
| 61 |  | Marat Hairullin | L | OLH / KH | 2026 | Volžsk, Venäjä |
| 72 |  | Vladimir Alistrov | L | VLH | 2027 | Mahiljou, Valko-Venäjä |
| 81 |  | Arseni Gritsiuk | L | OLH | 2025 | Krasnojarsk, Venäjä |
| 90 |  | Valentin Zykov | R | LH | 2027 | Pietari, Venäjä |
| 91 |  | Ivan Demidov | L | OLH / KH | 2025 | Sergijev Posad, Venäjä |
| 92 |  | Jevgeni Kuznetsov (A) | L | KH / OLH | 2028 | Tšeljabinsk, Venäjä |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja & Varapresidentti: Roman Rotenberg
Apuvalmentaja: Aleksei Babintsev
Apuvalmentaja: Jevgeni Koreškov
Apuvalmentaja: Albert Lestšjov
Apuvalmentaja: Konstantin Šafranov
Maalivahtivalmentaja: Juri Kljutšnikov
Maalivahtivalmentaja: Andrei Komissarov
Videovalmentaja: Aleksandr Rasskazov
Videovalmentaja: Pavel Šagal
Videovalmentaja: Nikita Starikov
Fysiikkavalmentaja: Kevin Chapman
Fysiikkavalmentaja: Artjom Nehoroših
Fysiikkavalmentaja: Aleksandr Trošin
Kehitysvalmentaja: Anton Belov
Kehitysvalmentaja: Daniel Bochner
Kehitysvalmentaja: Jevgeni Ketov
Kehitysvalmentaja: Nikita Komarov
Huoltopäällikkö: Nikolai Kuhotkin
Huoltopäällikkö: Konstantin Rogatin
Huoltopäällikkö: Aleksandrs Siskovics
Presidentti: Aleksandr Medvedev
Toimitusjohtaja: Dmitri Konstantinov
Joukkueenjohtaja: Mihail Kravets
Valmentajat , johto
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
| n k Pietari |
| --- | --- | --- |
 Hallinnollinen jako  Liittovaltiokaupunki  Leningradin alue 
| Yleistä |  Tulvat  Historia Pietari Suuri  Pietari-Paavalin linnoitus  Dekabristikapina  Verisunnuntai  Pietarin neuvosto  Leningradin piiritys  Leningradin juttu  |  |
| Maantiede |  Itämeri Suomenlahti  Pietarin saaret Kivisaari  Koivusaari  Vasilinsaari  Konnunlahti  Moika  Neva  Suzdalinjärvet  Tuutarinjärvi  Tulvapato  Uusi Hollanti  |  |
| Koulutus ja tiede |  Tiedeakatemia  Pietarin valtionyliopisto  Lääketieteellinen  Luoteinen lääketieteellinen  Pediatrinen lääketieteellinen  Teknologinen instituutti  Herzenin pedagoginen yliopisto  Mihailovin tykistöakatemia  |  |
| Kulttuuri |  Museot Eremitaaši  Pietarhovin palatsi  Taideakatemia  Talvipalatsi  Venäläisen taiteen museo  Musiikki Konservatorio  Orkesteri  Teatteri Mariinski-teatteri  Music Hall  Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutti  Puistot Jusupovin puisto  Katariinan puisto  Kesäpuisto  Taurian puisto  Urheilu SKA  Spartak  Zenit  |  |
| Liikenne |  Pulkovo  Satamat Merimatkustajasatama  Morskoi vokzal  Suursatama  Kehätiet  Metro Frunze–Primorje  Kirov-Viipuri  Moskova-Petrograd  Neva-Vasilinsaari  Pravoberežnaja  Sillat  Ratayhteys Baltian asema  Laatokan asema  Leninski prospekt  Moskovan asema  Suomen asema  Varsovan asema  Vitebskin asema  Pietari–Vologda  Kadut Englantilainen rantakatu  Mohovaja ulitsa  Nevski prospekt  Palatsirantakatu  Prospekt Engelsa  |  |
| Hallinnollinen jako |  Amiraliteetti Amiraliteetti  Kolomna (Pietari)  Frunze Kupsila  Kalinin Piskarjovka  Kirov Autuansaari  Uljaala  Kolpina Kolpina  Ust-Ižora  Kraassela Kraassela  Liiha  Rötsänsilta  Krasnogvardeiski Polsteri  Suuri-Ohta  Pieni-Ohta  Ruutmylly  Orskoi  Kronstadt Kronstadt  Kurort Kellomäki  Kuokkala  Siestarjoki  Terijoki  Tyrisevä  Valkeasaari  Vammelsuu  Moskova  Neva Nevskaja zastava  Tuntia  Petrograd Korpisaari  Pietarhovi Lomonosov  Pietarhovi  Strelna  Pietarin keskusta Liteinyi  Primorje Juntolovo  Revonnenä  Puškin Aleksanskoi  Pauluskoi  Puškin  Suosaari  Tärölä  Vasilinsaari  Viipuri Levassova  Parkala  Parnas  |  |
| Nähtävyydet |  Aleksanteri Nevskin luostari  Amiraliteetti  Aurora  Iisakinkirkko  Jumalanäidin ennusmerkin kirkko  Kazanin katedraali  Mars-kenttä  Pietari-Paavalin katedraali  Pyhän kolminaisuuden katedraali  Senaatinaukio  Vaskiratsastaja  Verikirkko  |  |
Laahajoki

| Laahajoki |
| --- | --- |
 Laahajoki seututien 624 alituksen jälkeen.
Alkulähde:  Korttajärvi  62.33864°N, 25.70152°E
Laskupaikka:  Alvajärvi  62.33224°N, 25.70791°E
Maat:  Suomi
Laahajoki on Jyväskylän Puuppolassa sijaitseva joki, joka laskee Korttajärvestä Alvajärveen. Sen rantaviivan pituus on 0,8 kilometriä. Laahajokea ruopattiin laivaliikenteen vuoksi.
Matinmäen asuinalue sijaitsee Laahajoen itäpuolella. Laahajoki on ollut Palokan kylän pohjoinen raja.
IF Länken

IF Länken (suom. Urheiluseura Lenkit) on vuonna 1945 perustettu Kristiinankaupungin alueella toimiva urheiluseura. Länkenissä toimivat itsenäisinä seuroina IF Länken Yleisurheilu, IF Länken Ski ja TWD-Länken sekä jaostoina voimanosto ja sulkapallo. Seuran tunnetuimpia urheilijoita ovat hiihtäjä Arto Koivisto (olympiakultaa ja pronssia 1976) sekä korkeushyppääjä Oskari Frösén (olympiaedustaja) ja yhdeksänkertainen voimanoston maailmanmestari Jarmo Virtanen. Länken on Suomen menestynein pyöräilyseura, ja sen tunnetuimpia ajajia ovat Kjell Carlström ja Jussi Veikkanen.
Aiheesta muualla

IF Länken (Arkistoitu – Internet Archive)
IF Länken Yleisurheilu (Arkistoitu – Internet Archive)
IF Länken Ski (Arkistoitu – Internet Archive)
TWD-Länken
Myllyjoki (Jyväskylä)

| Myllyjoki Siekkilänjoki |
| --- | --- |
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Muuratjärven valuma-alue (14.28)
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Vähä-Vesanka
 :  62.26542°N, 25.52763°E
Laskupaikka:  Kotanen
 :  62.26932°N, 25.51933°E
Taajamat:  Vesanka
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  145,5 m  
Laskukorkeus:  141,2 m  
Korkeusero:  4,3 m
Pituus:  0,822 km 
Muuta
Myllyjoki eli Siekkilänjoki on joki Jyväskylän Vesangassa, joka virtaa Vähä-Vesangasta Kotaseen Myllynperän alueen läpi. Jyväskylästä Keuruulle vievä valtatie ja Myllyperäntie kulkevat Myllyjoen yli. Joki on noin 822 metrin pituinen.
Myllyjoki kuuluu Kymijoen vesistön (vesistöaluetunnus 14) Muuratjärven valuma-alueeseen (14.28), tarkemmin Kuusjärven alueeseen (14.285).
Joen kulku

Myllyjoki alkaa Vähä-Vesangan länsiosasta 145,5 metrin korkeudelta mpy. Vähä-Vesanka on Vesankajärven valuma-alueen (14.286) alin järvi, ja kaikkien yläpuolisten järvien vedet kulkeutuvat sen kautta Myllyjokeen. Näistä suurimpia ovat Vesankajärvi, Vasarainen ja Iso-Musta. Joen niskan ympärys on soistunutta ja suurimmaksi osaksi rakentamatonta. Keskijuoksullaan joki alittaa valtatien 18 ja alempana Myllyperäntien. Keskijuoksulla alkaa joen noin 200 metrin pituinen koskiosuus, Siekkilänkoski. Sen varrella on vesimylly, jonka yhteydessä oleva pato estää kaloja vaeltamasta järvien välillä. Siekkilänkoski päättyy alajuoksulla lampimaiseen suvantoon. Lopulta joki laskee Kotaseen, jonka pinnankorkeus on 141,2 metriä, joten pudotusta Myllyjoella on noin 4 metriä.
Historiaa

Myllyjoen keskijuoksulla on 1800-luvun loppupuolella rakennettu Siekkilänkosken mylly, joka muodostaa läheisen myllärin asunnon ja kivisillan kanssa maakunnallisesti arvokkaan kohteen. Vuonna 1861 aloittanut mylly kuului aluksi Siekkilän talolle, mutta ostettiin erilliseksi tilaksi vuonna 1912. Mylly oli merkittävä osa Vesangan taloutta vielä 1950-luvulle asti, sillä siellä toimi myös saha, pärehöylä sekä sähkölaitos.
Sahassa tuotettiin rakennusmateriaalia sekä Vesangan että Kypärämäen ja Köhniön asukkaiden tarpeisiin. Vuonna 1926 myllyn yhteyteen perustettiin vielä sähkölaitos, joka vuonna 1936 alkoi tuottaa sähköä lähistön asukkaille. Myllyn ja sahan käyttö lopetettiin vuonna 1975, mutta sähkölaitos on yhä yksityisessä käytössä.
Siekkilänkoskessa on ollut uittorännejä, vaikka virallinen uittoväylä olikin alkanut vasta alempaa Kuusjärvestä. Uitot väylällä loppuivat vuonna 1964.
Nash the Slash

| Nash the Slash |
| --- | --- |
 Plewman esiintymässä vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  James Jeffrey "Jeff" Plewman
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1948 Toronto, Kanada
Kuollut: 10. toukokuuta 2014 (66 vuotta) Toronto, Kanada
Muusikko
Taiteilijanimi:  Nash the Slash
Aktiivisena:  1975–2012
Tyylilajit:  uusi aalto, progressiivinen rock, elektroninen musiikki, vaihtoehtorock, synth pop
Soittimet:  sähköviulu, mandoliini, koskettimet, kellopeli, rumpukone, huuliharppu
Yhtyeet:  FM
Levy-yhtiöt:  Cut-throat Records, Dindisc, PVC, Quality
Aiheesta muualla
www.nashtheslash.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
James Jeffrey "Jeff" Plewman (26. maaliskuuta 1948 Toronto, Kanada – 10.toukokuuta 2014 Toronto, Kanada) oli kanadalainen uuden aallon muusikko, joka tunnettiin paremmin taiteilijanimellään Nash the Slash. Hänen pääsoittimiaan olivat viulu ja mandoliini, mutta hän taisi myös useita muita soittimia. Toisinaan hän teki albumeilleen kaiken yksin äänityksiä ja miksausta myöten. Soolokonserteissaan hän esiintyi yksin soittaen ja laulaen ohjelmoitujen taustojen päälle. Hänet tunnettiin tavastaan pukeutua sideharsoihin ja valkoiseen smokkiin.
Nash the Slashin ura alkoi 1970-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Hän saavutti ensimmäisen kerran merkittävää suosiota progressiivista rockia esittäneen FM:n riveissä. Vuonna 1978 hän suuntasi soolouralle ja julkaisi musiikkiaan Cut-throat Records -levy-yhtiönsä kautta. Muita projekteja olivat joukko elokuvasoundtrackeja sekä lukuisat yhteistyöt surrealistimaalari Robert Vanderhorstin kanssa. Plewman vetäytyi aktiiviuraltaan 2012.
Henkilöllisyys

Plewman pyrki pitämään todellisen henkilöllisyytensä hämärän peitossa, ja väitti esimerkiksi eräässä Smash Hitsin haastattelussa oikean nimensä olevan Nashville Thebodiah Slasher. Hän käytti Stan Laurelin ja Oliver Hardyn tähdittämästä Do Detectives Think? -elokuvasta (1927) napattua taiteilijanimeään viimeistään 1970-luvun puolivälistä asti. Hän esiintyi kasvot siteiden peitossa; tapa alkoi 1970-luvun lopulla konsertissa, jonka tarkoituksena oli lisätä ihmisten tietoisuutta Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuuden riskeistä – Plewman käveli lavalle fosforimaalilla tahrittuihin harsoihin verhoutuneena demonstroidakseen ”mitä sinulle tapahtuu”.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Jeff Plewman syntyi 1948. Hänen äitinsä oli laulaja ja klassisen musiikin ammattilainen. Perheen äiti tapasi soittaa pianoa, Jeff viulua ja hänen veljensä selloa. Creamin ”Sunshine of Your Love” inspiroi Jeffiä soittamaan rockia, mutta se osoittautui viululla vaikeaksi, joten hän osti mandoliinin, joka viritykseltään muistuttaa viulua ja oli siksi helppo oppia. Plewman opiskeli klassista viulua kahdeksan vuoden ajan Toronton Kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa ja pyrki myöhemmin, joskaan ei päässyt, Yorkin yliopistoon elektronista musiikkia opiskelemaan.
Elämä > Uran alku (1975–1978)

Plewmanin ensimmäinen levyttänyt yhtye oli Breathless, joka äänitti ”Slasher”-nimisen kappaleen. Plewman soitti yhtyeessä kitaraa. Ensimmäisen live-esiintymisensä hän teki 1975; hän esitti itse säveltämänsä soundtrackin Andalusialainen koira -mykkäelokuvaan, joka esitettiin torontolaisessa teatterissa ”esinäytöksenä” The Rolling Stones -dokumentti Gimme Shelterille. Tässä vaiheessa hän oli jo omaksunut taiteilijanimekseen Nash the Slash.
Plewman tutustui kosketinsoittaja-basisti Cameron Hawkinsiin jammaillessaan Clear-nimisen yhtyeen kanssa. 1976 miehet perustivat yhtyeen, joka sai nimekseen FM. Kolmanneksi jäseneksi liittyi rumpali Martin Deller. FM:n esikoisalbumi Black Noisen (1978) jälkeen Nash erosi yhtyeestä ja siirtyi soolouralle.
Elämä > Menestys sooloartistina (1978–1982)

Nash the Slash esiintyi sooloartistina Kanadan TV:ssä puolituntisessa Nash the Slash Rises Again -ohjelmassa, jossa hänen live-esiintymistään kuvittivat Robert Vanderhorstin surrealistiset maalaukset. Miehet tekivät yhteistyötä myös vuosina 1983 ja 2004, viimeisellä kerralla projektinimellä ”Two Artists”.
Plewmanin ensimmäinen sooloalbumi, neljän kappaleen EP Bedside Companion ilmestyi 1978. Samoihin aikoihin Nash the Slash alkoi saavuttaa mainetta dramaattisena live-esiintyjänä, jonka konsertit rakennettiin aina jonkin teeman ympärille. Myös epätyypillinen soitinvalikoima, makaaberi kuvasto ja erikoinen imago herättivät huomiota. Ensimmäinen pitkäsoitto Dreams & Nightmares myi vuoden sisällä yli 12 000 kappaletta, mikä oli hyvä tulos itsenäisesti julkaistulle ja jaellulle albumille. Nash alkoi saada konsertteja ja lämmitteli muun muassa Devoa ja Elvis Costelloa. Näihin aikoihin hänen oma tuotantonsa oli pääasiassa instrumentaalista.
Nash the Slashin ensimmäinen single oli 1980 julkaistu ”Dead Man’s Curve” – seitsemänminuuttinen elektroninen tulkinta Jan & Deanin vuoden 1964 hitistä. Se saavutti listoilla kohtalaista menestystä ympäri maailmaa tuoden hänelle lisää julkisuutta. Pian tämän jälkeen alkoi hänen ensimmäinen Pohjois-Amerikan-kiertueensa XTC:n ja Gary Numanin kaltaisten uuden aallon pioneerien kanssa. Samana kesänä hän esiintyi The Whon lämmittelijänä kotikaupungissaan Torontossa. Plewman tarjoutui soittamaan keikkansa ilmaiseksi, mutta sai lopulta ammattiliiton minimivaatimuksen 125 dollaria. Seuraavana suunnitelmissa oli Britannian-kiertue Numanin kanssa, mutta ennen kiertueen alkua Plewmanin sähkömandoliinit varastettiin. Hän joutui lopulta tyytymään äkkiä haalittuihin varasoittimiin.
Kasvanut suosio toi Nash the Slashille sopimuksen Virgin Recordsin alamerkki DinDiscin kanssa, joka julkaisi 1981 hänen tunnetuimman albuminsa Children of the Nightin. Keikkailutahti pysyi edelleen kovana ja Nash lämmitteli esimerkiksi Iggy Popia ja The Tubesia. 1981 julkaistu Decomposing oli instrumentaalilevy, joka oli tarkoitettu kuunneltavaksi millä levysoittimen kierrosnopeudella tahansa. Albumi sai melko paljon julkisuutta ja joukon palkintoja. Samana vuonna Nash vieraili Numanin Dance-albumilla.
1980-luvun alkupuolella Nash the Slash pyrki saavuttamaan laajempaa kaupallista suosiota. 1981 julkaistu single ”Novel Romance” oli epäonnistuneena pidetty yritys kohti valtavirran poppia. Vuoden 1982 albumilta And You Thought You Were Normal irrotetun singlen ”Dance After Curfew” tuotti Daniel Lanois. Iggy Popin ja Kim Mitchellin kanssa tehdyt kiertueet ja albumin sijoittuminen Billboardin listalle toivatkin julkisuutta.
Elämä > FM:n paluu (1983–1988)

Nash the Slashin FM:ssä korvannut Ben Mink siirtyi soolouralle 1983, mikä nosti esiin ajatuksen alkuperäiskokoonpanon paluusta. FM:n ja Nash the Slashin yleisö oli suurelta osin samaa, joten Plewman, Hawkins ja Deller päättivät tehdä yhteiskiertueen. FM:n levy-yhtiö Passport Records kuitenkin purki sopimuksensa FM:n kanssa, joten kolmikko päätti julkaista levyn Nash the Slashin uuden levy-yhtiön Quality Recordsin kanssa. Lopputulos oli cover-versioita rock-standardeista sisältänyt American Band-Ages, joka kuitenkin julkaistiin Nash the Slashin nimellä; Hawkins ja Deller olivat albumilla taka-alalla. Albumia on kutsuttu Nash the Slashin kaupallisimmaksi, mutta se myös saavutti kriitikoilta paremman vastaanoton kuin yksikään hänen toinen sooloalbuminsa. Samana vuonna ilmestyi myös Nash-kokoelma The Million-Year Picnic.
Vuoden 1985 selkkaus Pepsi-yhtiöiden kanssa sai paljon julkisuutta. Yhtiön TV-mainoksissa esiintyi joukko Nash the Slashin tavoin pukeutuneita tarjoilijoita, minkä johdosta Plewman haastoi Pepsin oikeuteen. Pepsi puolustautui toteamalla, että Nash the Slashin imago oli mukailtu Näkymätön mies -elokuvasta. Kiista sovittiin lopulta oikeussalien ulkopuolella.
Yhteistyö tasoitti tietä FM:n paluulle, ja yhtye julkaisi Nash the Slashin kanssa kaksi levyä: Con-Test vuonna 1985 ja Tonight kaksi vuotta myöhemmin – jälkimmäinen tosin sisälsi viisi Con-Testilta kierrätettyä kappaletta. Dellerin lähdettyä 1986 kokoonpanot alkoivat vaihdella tiheällä tahdilla ja konsertit kävivät satunnaisiksi. Nash palasi vuosikymmenen lopulla soolouralleen.
Elämä > Elokuvia ja uusia soololevyjä (1989–2001)

FM:n musiikkia oli kuultu elokuvassa Friday the 13th: The New Blood. Jälleen soolouralle siirryttyään Plewman omistautui vuosien 1989–1996 aikana elokuvasoundtrackien tekemiselle. Niiden joukossa olivat ääniraidat Bruce McDonaldin elokuviin Roadkill ja Valtatie 61, jotka muodostuivat Kanadassa kulttielokuviksi. Uuden ääniraidan saivat myös mykän elokuvan klassikot Tri Caligarin kabinetti (1920) ja Kadonnut maailma (1925).
FM teki lyhyen paluun alkuperäiskokoonpanollaan vuonna 1994. 1997 ilmestyi CD Blind Windows, kokoelma instrumentaalisia remixejä alkupään Nash the Slash -sooloalbumeista. Kanadan indie-albumien listalla se sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi. Nash the Slash esiintyi 1998 osana Toronton vuosittaista seksuaalivähemmistöjen oikeuksia ajavaa Pride Week -tapahtumaa. Samalla hän paljasti haastattelussa olevansa itse homoseksuaali: ”En kirjoita kappaleita itsestäni – taidan olla siihen liian pitkästyttävä tyyppi. On paljon mielenkiintoisempiakin keskustelunaiheita kuin seksielämäni.”
Vuoden 1999 Thrash oli ensimmäinen Nash the Slash -albumi 15 vuoteen ja merkitsi paluuta 1970- ja 1980-lukujen taitteen tyyliin. Vuonna 2000 sai Toronton Grand Theatressa ensiesityksensä jälleen uusi soundtrack, tällä kertaa Nosferatuun (1922). Sen säveltämisestä Plewman oli uneksinut jo pitkään, muttei ollut kokenut taitojensa riittävän ennen kuin oli ”harjoitellut” muilla elokuvilla. Seuraavana vuonna soundtrack julkaistiin myös CD-muodossa hänen oman levy-yhtiönsä kautta. Samana vuonna Plewman julkaisi oman Cut-throat Records -levymerkkinsä kautta Lost in Space -kokoelman, jolla kuultiin ennen julkaisemattomia äänityksiä Black Noisen ja Con-Testin sessioista. Kyseessä oli siis käytännössä FM-albumi, mutta levyllä yhtye tunnettiin nimellä ”Nash the Slash, Cameron Hawkins & Martin Deller”. Albumi oli julkaistu Dellerin ja Hawkinsin tietämättä, mikä johti välirikkoon eikä Nash the Slash sen jälkeen tehnyt yhteistyötä FM:n kanssa.
Elämä > Viimeiset vuodet (2002–2014)

2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen loppua kohden Nash the Slash julkaisi uutta materiaalia harvakseltaan, mutta jatkoi konsertointia. 2009 ilmestyi live-CD ja -DVD vuoden 2008 Britannian-kiertueelta. Viimeiseksi uutta materiaalia sisältäneeksi Nash the Slash -albumiksi jäi vuoden 2008 In-A-Gadda-Da-Nash, joskin vielä vuoden 2010 tienoilla antamassaan haastattelussa Nash kertoi kirjoittaneensa runsaasti uutta materiaalia. Loppuvuodesta 2012 Plewman ilmoitti ”käärivänsä harsonsa” ja lopettavansa esiintymisen. Hän kertoi menettäneensä kiinnostuksen konsertointiin ja katsovansa, ettei hänen ”omalaatuisella tyylillään enää ollut paikkaa tämän päivän skenessä”. Samalla internet-piratismi oli syönyt hänen tuloistaan merkittävän osan.
Plewman menehtyi kotonaan 10. toukokuuta 2014.
Diskografia

Bedside Companion (EP, 1978)
Dreams & Nightmares (LP, 1979)
Hammersmith Holocaust (live-EP, 1980)
Children of the Night (LP, 1981, uudelleenjulkaistu CD:nä 2000)
Decomposing (LP, 1981)
And You Thought You Were Normal (LP, 1982, uudelleenjulkaistu CD:nä 2000)
The Million Year Picnic (kokoelma, 1984)
American Band-Ages (LP, 1984, uudelleenjulkaistu CD:nä 2003)
Highway 61 (soundtrack-CD, 1991)
Blind Windows (CD, 1997, yhteisuusintapainos, sisältää ensimmäisen EP:n ja LP:n)
Thrash (CD, 1999)
Nosferatu (soundtrack-CD, 2001)
Lost in Space (CD, 2001; FM-arkistojulkaisu nimellä ”Nash the Slash, Cameron Hawkins and Martin Deller”)
In-A-Gadda-Da-Nash (CD, 2008)
Live in London 2008 (CD-R, 2009, myös videojulkaisu DVD–R-muodossa)
The Reckless Use Of Electricity (kokoelma-CD–R, 2011)
Aiheesta muualla

Nash the Slash Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana 
Nash the Slash esiintymässä Toronton oopperatalolla vuonna 2010.
Teemu Suhonen

| Teemu Suhonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. helmikuuta 1989 (ikä 35) Kuopio, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Suhi
Pelipaikka:  puolustaja/hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  175 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Jokerit
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  44
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  SaPKo (Mestis) Hokki (Mestis) Jukurit (Mestis/SML) HPK (SML) Tappara (SML) Dornbirner EC (ICEHL) JYP (SML) Sport (SML)
Teemu Suhonen (s. 1. helmikuuta 1989 Kuopio) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Jokereissa. Hän vaihtoi pelipaikkansa laitahyökkääjästä puolustajaksi kaudella 2012–2013. Pienikokoinen Suhonen on tunnettu nopeana luistelijana.
Ura > Maajoukkueura

Suhonen on pelannut kahdeksan poikien maaottelua.
Muuta

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten rullakiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten rullakiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten rullakiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten rullakiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Saksa 2012 | rullakiekko |  |
Suhonen on pelannut myös rullakiekkoa, josta hänellä on voitettuna MM-pronssia vuodelta 2012. Suhonen harrasti myös 15-vuotiaaksi asti jalkapalloa.
Perhe

Suhosen perheeseen kuuluu vaimo Heidi sekä pojat Onni ja Eino. Perhe asuu Kuopiossa. Teemun pikkuveli Pekka Suhonen pelaa hyökkääjänä Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuissa ja hän on pelannut yhden ottelun myös KalPan SM-liigajoukkueessa.
Fernão de Magalhães

| Fernão de Magalhães |
| --- | --- |
 Tuntematon maalari, 1500- tai 1600-luku. The Mariner's Museum Collection, Newport News, Virginia, Yhdysvallat.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1480 Sabrosa tai Porto, Portugalin kuningaskunta
Kuollut: 27. huhtikuuta 1521 (40–41 vuotta) Mactan, Filippiinit
Kansalaisuus:  portugalilainen
Ammatti:  löytöretkeilijä sotilas
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Fernão de Magalhães (esp. Fernando de Magallanes)  kuuntele ääntämys (ohje) (n. 1480 – 27. huhtikuuta 1521) oli portugalilainen merenkulkija ja löytöretkeilijä. Hän johti vuosina 1519–1521 espanjalaista retkikuntaa Maustesaarille tarkoituksenaan vaatia saaria Espanjalle ja perustaa uusi läntinen kauppareitti. Hän löysi meritien Tyynellemerelle Etelä-Amerikan eteläkärjen kautta ja oli ensimmäinen, joka purjehti Aasiaan Tyynenmeren kautta. Magalhães kuoli kahakassa Filippiineillä vuonna 1521, mutta 18 hänen miehistään ja yksi laiva palasivat Espanjaan vuonna 1522 Intian valtameren poikki, ja näin retkikunta oli kiertänyt maapallon ensimmäisinä ihmisinä.