stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuvaaja

Hiro Narita toimi kuvaajana elokuvissa Kulti, kutistin kakarat (1989) ja The Rocketeer (1991)
Kuvaaja tai elokuvaaja (engl. cinematographer, director of photography) on elokuvatuotannoissa ohjaajan läheisin työtoveri, joka suunnittelee yhdessä tämän kanssa elokuvan kuvauksen ja pienemmissä produktioissa myös käyttää kameraa itse.
Kuvaajan apuna toimii ammattilaisten joukko, johon kuuluvat kamera-assistentti, skarppaaja, valaisija, valomies ja grippi. Kameraoperaattori on suomalaisessa käytännössä harvinaisuus, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa vallitseva käytäntö.
Hollywood-tuotannoissa kuvaaja valvoo kaikkea kameraan ja valaistukseen liittyvää. Hän vastaa kohtauksen valaisusta ja, ohjaajan kanssa, kuvien rakentamisesta. Kuvaaja ei suurtuotannoissa yleensä itse käytä eli operoi kameraa – se on kameraoperaattorin tehtävä.
Toisinaan ohjaaja ja kuvaaja tekevät yhdessä useita elokuvia. Esimerkiksi Steven Spielbergin kanssa työskentelee usein Janusz Kamiński, Bernardo Bertoluccin vakiokuvaaja on Vittorio Storaro ja Aki Kaurismäen kuvaaja on Timo Salminen.
Muita tunnettuja kuvaajia ovat esimerkiksi Darius Khondji, Christopher Doyle, Gregg Toland, Sven Nykvist, Conrad L. Hall, Roger Deakins, Jordan Cronenweth, Vilmos Zsigmond, Haskell Wexler, Néstor Almendros, Freddie Francis, Michael Chapman, Sławomir Idziak, Freddie Young, John Seale, David Watkin ja Emmanuel Lubezki.
Elokuvien alku- ja lopputeksteissä kuvaajan nimen kohdalla esiintyy usein jokin lyhenne, kuten A.S.C. tai B.S.C. Se viittaa kuvaajien yhdistykseen.
A.S.C. on American Society of Cinematographers ja B.S.C. on British Society of Cinematographers. Suomessa toimii F.S.C. – Suomen Elokuvaajien Yhdistys. Näihin yhdistyksiin ei voi suoraan liittyä, vaan ne kutsuvat jäsenikseen sellaisia ansioituneita kuvaajia, joita vanhemmat jäsenet pitävät jäsenyyden arvoisina. The American Society of Cinematographers julkaisee American Cinematographer -lehteä, joka kertoo elokuvanteosta.
Elokuvaajien palkintoja ovat muun muassa parhaan kuvauksen Jussi-palkinto, parhaan kuvauksen Oscar-palkinto ja Camerimage-palkinto.
Suomessa elokuvaajaksi voi opiskella Taideteollisessa korkeakoulussa, Elokuvataiteen ja lavastustaiteenlaitoksella, elokuvauksen koulutusohjelmassa. Koulussa pystyy suorittamaan sekä taiteen kandidaatin että taiteen maisterin tutkinnot.
Digitaaliset elokuvakamerat ovat korvanneet filmikamerat.
Tunnettuja elokuvaajia

| --- | --- |
 Suomalaisia Lähde:  Erik Blomberg  Henri Blomberg  Peter Flinckenberg  Osmo Harkimo  Juge Heikkilä  Pini Hellstedt  Tuomo Hutri  Pentti Keskimäki  Kjell Lagerroos  Jarkko T. Laine  Jean-Noel Mustonen  Pertti Mutanen  Mika Orasmaa  Rauno Ronkainen  Kari Sohlberg  Olavi Tuomi  Esa Vuorinen :  Ulkomaisia Néstor Almendros  Michael Chapman  Jordan Cronenweth  Roger Deakins  Christopher Doyle  Freddie Francis  Conrad L. Hall  Hoyte van Hoytema  Sławomir Idziak  Darius Khondji  Emmanuel Lubezki  Sven Nykvist  John Seale  Gregg Toland  David Watkin  Haskell Wexler  Freddie Young  Vilmos Zsigmond
Dokumenttifilmejä

Jon Fauer: Cinematographer Style. USA, 2006. 1 h 26 min
Arnold Glassman, Todd McCarthy, Stuart Samuels: Visions of Light. Japani–USA, 1992. 1 h 32 min
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lyhenteet (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Elokuvaajien Yhdistys - Finnish Society of Cinematographers, F.S.C.
The British Society of Cinematographers
The American Society of Cinematographers
The Australian Cinematographers Society
American Cinematographer -lehti
Inside the Frame Elokuvaajien haastatteluja Variety-lehden YouTube-kanavalla.
Fay Bainter

Robert Henrin muotokuva Fay Bainterista.
Fay Okell Bainter (7. joulukuuta 1893 – 16. huhtikuuta 1968) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänelle myönnettiin vuonna 1938 parhaan naissivuosan Oscar-palkinto roolista elokuvassa Jezebel. Hän oli samana vuonna myös pääosan Oscarin ehdokkaana elokuvasta Valkoinen lippu.
Bainter syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa, ja teki ensiesiintymisensä elokuvassa vuonna 1934. Taidemaalari Robert Henri maalasi hänestä muotokuvan vuonna 1918.
Bainter sai uransa aikana myös muita merkittäviä palkintoehdokkuuksia. Hän menehtyi keuhkokuumeeseen 75-vuotiaana Los Angelesissa. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
George Abbott

George Abbott vuonna 1928.
George Francis Abbott (25. kesäkuuta 1887 – 31. tammikuuta 1995) oli yhdysvaltalainen Broadway-ohjaaja, -tuottaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä. Hän voitti urallaan viisi Tony-palkintoa ja yhden Pulitzerin.
Abbott on päässyt American Theatre Hall of Fameen. Hän esiintyi näyttelijänä ensi kertaa vuonna 1913 ja oli aktiivinen vielä kuollessaan 107-vuotiaana vuonna 1995. Abbott työsti myös lukuisia elokuvia, kuten Pyjamaleikki (The Pajama Game, 1957) ja Mitä Lola tahtoo? (Damn Yankees, 1958).
Suomeksi Abbottin näytelmistä on tuotettu Charley’s Aunt (suom. Charleyn täti tai Missä on Charley?) ja Broadway.
George Abbott oli naimisissa kolmesti. Hänen tyttärestään Judithista tuli näyttelijä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Abbott Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
R. G. Armstrong

R. G. Armstrong
Robert Golden Armstrong (7. huhtikuuta 1917 – 27. heinäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi osillaan lännenelokuvissa ja varsinkin Sam Peckinpahin töissä.
Armstrong syntyi Birminghamissa, Alabamassa, ja saavutti alun perin mainetta näytelmä- ja televisiorooleillaan. Hänen elokuvadebyyttinsä tapahtui vasta vuonna 1954. Hän teki tunnettuja myöhempiä esiintymisiä muiden muassa elokuvissa Lain koura (1961), Viheltävät luodit (1962), Pat Garrett ja Billy the Kid (1973) ja Maissilapset (1984).
Armstrong opiskeli Pohjois-Carolinan yliopistossa, jossa hän sai maisterinarvon pääaineenaan englannin kieli. Hän oli 1970-luvulla naimisissa Susan Guthrien kanssa, ja toinen avioliitto Mary Armstrongin kanssa jatkui hänen kuolemaansa saakka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta R. G. Armstrong Wikimedia Commonsissa
R. G. Armstrong Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Rodium

Rodiumia
Rodium (lat.  rhodium) on siirtymämetalleihin kuuluva alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Rh. Rodium on jalometalli ja kuuluu platinametallien ryhmään. Se on hyvin kestävä metalli. Rodiumia käytetään muun muassa autojen katalysaattoreissa tuhoamaan typen oksideja, muissa katalyyttisissä systeemeissä, metalliseoksissa ja monissa teknisissä laitteissa. Rodium heijastaa hyvin valoa.
Ominaisuudet > Fysikaaliset ominaisuudet

Rodium on kiiltävä, kestävä, kova, hopeanvalkoinen metalli. Rodiumin sähkön- ja lämmönjohtavuus ovat hyvin korkeat. Sen resistanssi on suhteellisen pieni, ja se heijastaa valoa erittäin hyvin. Sen kiderakenne on pintakeskinen kuutio.
Ominaisuudet > Kemialliset ominaisuudet

Rodium kuuluu platinaryhmään ja on kemiallisesti hyvin kestävä, sillä se ei reagoi ilman, veden tai happojen kanssa. Rodium ei reagoi edes kuumana hapen kanssa ja kestää erittäin hyvin korroosiota. Rodium liukenee kuumaan, väkevään rikkihappoon ja heikosti kuningasveteen. Rodium voidaan liuottaa väkevän suolahapon ja natriumkloraatin seokseen 125–150 °C:n lämpötilassa. Se reagoi kuumana kloorin ja bromin kanssa, mutta ei fluorin.
Rodiumin tavallisin hapetusaste on +III. Se muodostaa kuitenkin yhdisteitä myös hapetusasteilla -III, -I, 0, +I - +VI. Rodium muodostaa kaksi oksidia Rh2O3 ja RhO2. Emäksissä liuoksissa rodium saostuu Rh2O3·5 H2O, eikä hydroksidina. Sähkövirran avulla voidaan valmistaa rodium(+III) sisältävistä liuoksista RhO4·2 H2O tai kuumentamalla Rh2O3 hapen läsnä ollessa. Rodium muodostaa myös sulfideja, kuten Rh2S5.
Rodium muodostaa paljon erilaisia yhdisteitä. Sen suolojen vesiliuokset ovat tyypillisesti ruusunpunaisia. Rodium muodostaa halidiyhdisteitä hapetusluvuilla +III, +IV, +V ja +VI, joista kolmella viimeisellä vain fluorin kanssa. Hapetusluvulla +III rodium muodostaa myös kloridin, jodidin ja bromidin. RhF6 on erittäin reaktiivista sekä haihtuvaa. Se reagoi muun muassa lasin kanssa.
Hapetusasteella -III rodium muodostaa karbonyylikompleksin [Rh(CO)3]3- ja hapetusasteella -I samankaltaisen [Rh(CO)4]-. Sähköisesti neutraalina atomina rodium muodostaa karbonyylikompleksin [Rh4(CO)12]. Korkeimmilla hapetusasteilla +VI ja +V rodium muodostaa komplekseja fluoridin ([RhF6] ja [Rh6]-) kanssa. Hapetusasteella +IV on valmistettu vain muutamia rodiumkomplekseja, kuten Cs2[RhCl6]. Hapetusluvulla +III se muodostaa hyvin paljon erilaisia kompleksiyhdisteitä. Tavallisia ovat muun muassa fosfiiniligandeja sisältävät kompleksit. Muita ovat ammiini-, oksalaatti-, syano- ja halidikompleksit. Hapetusluvulla +I rodium muodostaa muun muassa fosfiinikomplekseja, joista kuuluisin esimerkki on Wilkinsonin katalyytti, jota käytetään katalyyttinä vedytysreaktioissa. Rh+-komplekseja tunnetaan satoja. Sen tärkeys johtuu siitä, että sille voidaan helposti tehdä hapettava additio.
Rodium muodostaa organometalliyhdisteitä lähinnä hiilimonoksidin ja syklopentadieenin kanssa. Muita mahdollisia ligandeja ovat areenit, alkeenit ja alkyynit.
Ominaisuudet > Haitallisuus

Rodiumia ei pidetä myrkyllisenä. Jotkin rodiumin yhdisteet ovat hyvin myrkyllisiä ja karsinogeenisiä. Muun muassa rodium(III)kloridin LD50-arvo on rotilla 12,6 mg/kg.
Ominaisuudet > Isotoopit

Luonnossa tavataan vain yksi isotooppi: stabiili 103Rh. Pitkäikäisimmät radioaktiiviset isotoopit ovat 101Rh (3,3 vuotta) ja 102Rh (2,9 vuotta).
Historia

Rodiumin löysi 1803 englantilainen kemisti William Hyde Wollaston. Hän löysi rodiumin käsiteltyään platinaa kuningasvedellä. Hän neutraloi ensin liuoksen natriumhydroksidilla tai natriumkarbonaatilla ja käsitteli sen jälkeen liuoksen ammoniumkloridilla, jolloin platina saostui pois. Liuoksessa olevan palladiumin Wallaston saosti pois syanidin avulla. Hän haihdutti ylimääräisen syanidin pois suolahapon avulla. Lopulta tuotteeksi saatiin punaista rodiumkloridia, josta Wallaston eristi metallista rodiumia vetykaasun avulla. Rodium on nimetty kreikan kielen sanan rhodon mukaan, mikä tarkoittaa ruusua. Nimi johtuu siitä, että rodiumyhdisteiden vesiliuokset ovat ruusunpunaisia.tarvitaan parempi lähde
Otaniemessä päästiin maailman alhaisimpaan lämpötilaan vuonna 2000, kun tutkittiin rodiumin magneettisia ominaisuuksia. Lämpötilaksi saavutettiin 0,1 nK.
Esiintyminen ja eristäminen

Rodium on yksi harvinaisimmista metalleista maankuoressa. Sen pitoisuudeksi on arvioitu 0,0001 ppm. Rodium esiintyy tavallisesti muiden platinaryhmän metallien kanssa samoissa mineraaleissa. Tärkeitä mineraaleja ovat rhodiitti, sperryliitti ja iridosmine. Sitä esiintyy myös nikkelin, hopean ja kullan kanssa samoissa mineraaleissa. Rodiumia voidaan saada myös nikkelisulfidin ja kuparin louhinnan sivutuotteena. Erityisesti Sudburyssa rodiumia saadaan nikkelin tuotannon sivutuotteena. Uraanin hajoaminen tuottaa rodiumia, joten sitä voidaan teoriassa erottaa myös ydinjätteestä. Rodiumin suurimmat tuottajat ovat Etelä-Afrikka, joka tuottaa yli 80 % rodiumista, Venäjä ja Kanada. Rodiumia tuotetaan noin 20 tonnia vuosittain. 100 grammaa puhdasta rodiumia maksaa noin 12 000 euroa.
Rodiumia voidaan erottaa muista platinametalleista siten, että se saostetaan ammoniumklorokompleksin suolana [Rh(NH3)5Cl]Cl2. Erotus hyvin samankaltaisesta iridiumista tapahtuu uuttamalla siten, että iridiumin klorokompleksi uuttuu amiinifaasiin, mutta rodium jää vesifaasiin. Kun [Rh(NH3)5Cl]Cl2:n käsittelee vetykaasulla, syntyy metallista rodiumia.
Käyttö

Rodiumia käytetään autojen katalysaattoreissa, joissa rodium toimii katalyyttinä typen oksidien hajottamisessa. Katalysaattorit kattavat 80 % rodiumin kokonaiskäytöstä.
Rodiumia voidaan käyttää myös metalliseoksissa platinan, palladiumin ja iridiumin kanssa. Rodiumia sisältävät metalliseokset eivät hapetu helposti, ja ne kestävät korkeita lämpötiloja. Rodiummetalliseoksia on muun muassa kynän kärjissä, johtimissa, laakereissa, termopareissa, mittalaitteissa ja sähkötekniikassa.
Rodiumia käytetään myös optiikassa peilien ja pinnoitteiden valmistamiseen. Rodium heijastaa valoa erittäin hyvin. Sitä voidaan käyttää myös koristeena. Jalokiviteollisuudessa hopea, valkokulta tai platina voidaan päällystää ohuella rodiumkerroksella, jolloin jalometalli saa valkoisen kerroksen.
Rodiumia voidaan käyttää myös kemiallisessa synteesissä katalyyttinä. Monsanto-prosessissa, jossa metanolista ja hiilimonoksidista saadaan etikkahappoa, käytetään rodiumin karbonyylikompleksia. Rodiumin BINAP-kompleksia käytetään asymmetrisessä vedytyksessä katalyyttinä.
Rodium on kallis metalli, mikä rajoittaa sen käyttöä. Puhtaan (99,9 %) rodiumin hinta vuonna 2016 oli noin $180/g.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rodiumin kansainvälinen kemikaalikortti
Periodictable: Technical data for Rhodium (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Rhodium (englanniksi)
PeriodicTable: Rhodium (Rh) (englanniksi)
PubChem: Rhodium (englanniksi)
Mindat: Rhodium (englanniksi)
Webmineral: Rhodium Mineral Data (englanniksi)
Webmineral: Mineral Species containing Rhodium (Rh) (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki 
Metallista rodiumia.
Wilkinsonin katalyyttiä
Liisa Väisänen

Liisa Väisänen vuonna 2010.
Liisa Väisänen (s. 1964 Helsinki) on Espanjassa asuva suomalainen tietokirjailija ja matkaopas.
Väisänen on koulutukseltaan filosofian maisteri kirjallisuustieteestä ja filosofian tohtori estetiikasta. Hän on väitellyt islamilaisesta taidefilosofiasta Genovan yliopistossa ja opiskellut muun muassa filosofiaa, taidehistoriaa, kirjallisuutta, estetiikkaa ja teologiaa Kairon, Sorbonnen ja Helsingin yliopistoissa. Väisäsellä on Vatikaanin hyväksymä uskonnollisten kulttuurimatkojen diplomi ja matkailun teknisen johtajan tutkinto sekä matkailualan yrittäjätutkinto Italiassa. Oppaan tutkinnon hän on suorittanut Italiassa ja matkanjohtajan tutkinnon Espanjassa.lähde?
Väisänen on kirjoittanut kaksi uskontoa ja taidetta käsittelevää teosta yhdessä Juha Luodeslammen kanssa. Lasten Keskus Oy on julkaissut teokset Jouluseimen tarina (2009) ja Uskosta taiteeseen (2010). Väisäsen omia teoksia ovat julkaisseet Kirjapaja ja TUTORS TuBooks. Kirjapaja on julkaissut teokset Kristilliset Symbolit, ikkuna Pyhään (2011), Verkkaisuuden filosofiaa (2013), Mitä symbolit kertovat (2015), Kaikki Italiani (2017), Kuvan tuhat sanaa (2017),  Enemmän Espanjaa (2018), Symbolien pitopöydässä (2018), Ranska, rakkaudella (2019) ja Välimeren helmet (2021). TUTORS TuBooks on julkaissut teoksen Girolamo Savonarola - Renessanssin toiset kasvot (2020), josta tehdyn äänikirjan (2021) Väisänen lukee itse. SKS Kirjat julkaisi vuonna 2022 kirjan Symbolien Helsinki ja vuonna 2023 teoksen Salaiset symbolit. Vuonna 2024 ilmestyivät teokset Symbolimurhat, rituaalimurhien pitkä historia (SKS) sekä Symbolien joulu (SKS).
Muita julkaisuja: artikkeli ”Pyhä taiteessa” teoksessa 40 tapaa kohdata Pyhä (toim. Aulikki Mäkinen & Eero Jokela, LK-kirjat 2011); Kirja, joka muutti elämäni, WSOY 2013. Artikkeli Suomen symboleista Jarno Limnéllin toimittamassa teoksessa Suomen Idea (2016).
Väisänen on asiantuntijakäsikirjoittaja ja asiantuntia YLE televisiosarjassa Merkkien Salat.lähde? Hän on myös toiminut konsulttina ja luennoitsijana seuraavissa EU-hankkeissa: Järvi-Suomi 2006, Kainuun Etu ja Alberghi Diffusi in Italia.
Tunnustuksia

Väisänen sai 8. marraskuuta 2010 Genovassa kaupungin vastaavan kulttuurijohtajan luovuttamana kunniaplaketin kulttuurityöstä kaupungissa. Plaketti luovutettiin Villa Imperialen historiallisessa Cambiaso-salissa, jonka historialliset kattofreskot on vastikään restauroitu entiseen loistoonsa.lähde?
Väisänen sai kirkkotaiteen Engel-palkinnon vuonna 2016.
Aiheesta muualla

Kuusi kuvaa tietokirjailija Liisa Väisäsen elämästä, Yle Radio 1, 15.4.2023
Hehkumuovi

| Hehkumuovi Oy |
| --- | --- |
Perustettu:  1979 (Merytuote Oy 1973)
Lakkautettu:  1984 (konkurssi)
Avainhenkilöt:  Erkki Ylipelkonen Markus Ylipelkonen Risto Ylipelkonen Jan-Peter Högnabba Pekka Pahtakari
Kotipaikka:  Rovaniemi, Nurmijärvi (oik. Alahärmä)
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  rakennustuoteteollisuus
Tuotteet:  Hemu-vesirännit ym.
Liikevaihto:  ei kirjanpitoa
Henkilöstö:  ei kirjanpitoa
Tytäryhtiöt:  Merytuote Oy (Merituote Oy) Setelipesä Oy Kännilä Oy Kauhavan Perintätoimisto Oy Politrics Oy Western Store Oy Minnebrock Ky
Omistaja:  Ylipelkosen perhe
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hehkumuovi Oy, myöhemmin Lystek Oy, oli Etelä-Pohjanmaan Alahärmässä toiminut yritys, joka 1980-luvun alkupuolella valmisti ja myi kiertokaupalla vesirännejä omakotirakentajille. Kuuluisaksi se ja sen edeltäjä Merytuote Oy tulivat kymmenien miljoonien markkojen veropetoksista ja konkurssirikoksista, joista osa yritysten johtohenkilöistä sai vankeusrangaistuksia vuosia kestäneiden oikeusprosessien tuloksena. Yritysten tuotteet ja myyntimenetelmät toivat lisäksi paljon valituksia kuluttaja-asiamiehen toimistoon ja markkinatuomioistuimeen. Myyntitapojensa ja tuotteidensa kritisoijia, kuten kunnallisia kuluttajaneuvojia ja paikallisia sanomalehtiä, ränniyrittäjät haastoivat oikeuteen herjauksesta.
Merytuote Oy

Hehkumuovin omistaneiden kauhavalaisveljesten vuonna 1973 perustama, niin ikään Alahärmässä toiminut aiempi yritys Merytuote Oy valmisti rännejä, palotikkaita sekä pyykki- ja mattotelineitä metallista ja kaupitteli niitä 1970-luvulla kiertokauppana pientalotyömailla katetuista kuorma-autoista, joiden kyljessä luki ”Tehtaanmyymälä”. Merytuotteen myyntisopimusehdot ja markkinointimenetelmät markkinatuomioistuin totesi monelta osin vuonna 1978 voimaan tulleen kuluttajansuojalain vastaisiksi: yritys muun muassa kielsi tilauksen peruutusmahdollisuuden sekä vaati vekselin laadintaa vakuudeksi käsirahan jälkeisistä osamaksueristä ja riitoja käsiteltäviksi Uudenkaarlepyyn kihlakunnanoikeudessa asiakkaan kotipaikan sijasta. Markkinatuomioistuin määräsi Merytuotteelle 200 000 markan uhkasakon vahvistaman kiellon kutsua myyntiautoja tehtaanmyymälöiksi. Vuonna 1982 Vaasan lääninverovirasto ja liikevaihtoveroa kerännyt toimisto tekivät yrityksestä rikosilmoituksen epäilemästään ”ennennäkemättömän törkeästä” yli kymmenen miljoonan markan verosaatavien pimittämisestä.
Hehkumuovi Oy

Merytuote haettiin helmikuussa 1983 konkurssiin yli 13 miljoonan veroveloista. Sen kotipaikaksi oli vaihdettu Alahärmän sijaan ensin omistajien kotikunta Kauhava ja sitten Turku. Merytuotteen omaisuutta oli siirretty samojen omistajien jostain syystä Rovaniemelle rekisteröidylle Hehkumuovi Oy:lle, joka oli alkanut tehdä Alahärmässä rännejä heikkolaatuisesta muovista ja kaupitteli niitä samoin keinoin kuin Merytuote. Konkurssipesän hoitajana oli samojen omistajien Kauhavan Perintätoimisto Oy. Samaan kuvioon ja samoille omistajille kuuluivat myös yritykset nimeltä Setelipesä, Kännilä, Politrics, Western Store, Vantaan taloustarvike ja Minnebrock.
Luovutukset Floridasta ja tuomiot

Hehkumuovi Oy asetettiin konkurssiin kesällä 1984. Merytuotteen omistajaveljekset Markus ja Erkki Ylipelkonen pakenivat Floridaan vuonna 1986 ennen kuin heidän juttuaan alettiin käsitellä Turun raastuvanoikeudessa, ja samoin tekivät Hehkumuovin avainhenkilöt Risto Ylipelkonen, Jan-Peter Högnabba ja Pekka Pahtakari kun Hehkumuovinkin osalta maa alkoi polttaa jalkojen alla. Samalla konkurssipesiltä piilotettuja varoja ilmeisesti siirtyi Yhdysvaltoihin.
Rovaniemen hovioikeus tuomitsi Hehkumuovi-kolmikon ensimmäisen kerran 1988, mutta korkein oikeus palautti heitä vastaan nostetut veropetossyytteet takaisin hovioikeuteen, koska syytettyjen etu vaati konkurssirikos- ja veropetossyytteiden käsittelemistä yhdessä. Uudessa hovioikeuskäsittelyssä vuoden 1990 taitteessa alkuperäiset tuomiot kuitenkin pääosin säilyivät. Hehkumuovin entinen toimitusjohtaja Risto Ylipelkonen sai yhteensä lähes kahden vuoden ja viiden kuukauden vankeusrangaistuksen törkeistä veropetoksista, avunannosta törkeään veropetokseen, petollisena ja epärehellisenä velallisena tehdyistä konkurssirikoksista ja väärän yksityisen asiakirjan valmistamisesta. Konttoripäällikkö Jan-Peter Högnabba tuomittiin vuodeksi vankeuteen verorikoksista sekä avunannosta petollisena velallisena tehtyyn konkurssirikokseen. Hehkumuovin loppuaikojen toimitusjohtaja Pekka Pahtakari sai kahdeksan kuukauden ehdollisen vankeusrangaistuksen törkeistä veropetoksista ja petollisena velallisena tehdystä konkurssirikoksesta, ja loppuaikojen konttoripäällikkö Mikael Högnabba puolen vuoden ehdollisen vankeustuomion. Kolmikko luovutettiin Yhdysvalloista Suomeen helmikuussa 1990, Merytuotteen Markus ja Erkki Ylipelkonen toukokuussa 1991.
Merytuotteen osalta syytteet raukesivat luovutuspapereiden epätarkan sanamuodon aiheuttaman muotovirheen takia. Joulukuussa 1993 Turun hovioikeus kuitenkin määräsi jutun palautettavaksi alioikeuteen. Veljekset valittivat päätöksestä korkeimpaan oikeuteen, joka piti hovioikeuden ratkaisun voimassa. Syytteet ehtivät ilmeisesti kuitenkin vanhentua niin, ettei uutta käsittelyä tullutlähde?.
Tuotteiden myyjinä toimineiden henkilöiden syytteistä osa kumoutui, koska katsottiin etteivät he olleet syyllisiä tai aina edes tietoisia yritysjohdon käyttämistä vilpillisistä palkkionmaksukäytännöistä, joissa ohitettiin verot ja sivukulut. Miehet tuomittiin lisäksi, osin yhteisvastuullisesti, yhteensä 5,4 miljoonan markan korvausten maksamiseen.
Risto Ylipelkonen tuomittiin vuoden 1987 lopulla alioikeudessa kahdeksi vuodeksi ja neljäksi kuukaudeksi vankeuteen passirikoksesta hänen hankittuaan ulkomaanpassin väärän virkatodistuksen turvin ja paettuaan sillä Floridaan. Rovaniemen hovioikeus lievensi tuomiota kahdeksaan kuukauteen.
Hehkumuovi-juttuun liittyi niin sanottu Florida-juttu, jossa ruotsinsuomalaista liikemiestä Leif Lindbergiä syytettiin jatketusta valuutan laittomasta maastaviennistä muun muassa Ylipelkosten lukuun. Summan arvioitiin nousseen jopa miljardiin markkaan.
Yhteiskunnallinen merkitys

Yli viisi vuotta kestänyt ja ympäri maata levinnyt oikeusprosessi oli erittäin suuritöinen ja yhteiskunnalle kallis. Keskusrikospoliisi kuulusteli paria sataa rännien myyntiedustajaa eri puolilla Suomea, ja Rovaniemen tuomiokuntaan jouduttiin vuonna 1988 palkkaamaan ylimääräinen tuomari vain Hehkumuovi-jutun takia. Maaliskuussa 1988 pidettiin istuntoja tuomioistuimen tilanpuutteen vuoksi Lapin korkeakoulun suuressa Fellman-salissa, jossa oikeustieteen opiskelijat saivat seurata 48 syytetyn juttujen käsittelyä. Rovaniemen lisäksi oikeutta ränniasioista käytiin ainakin Turussa, Kuopiossa, Hämeenlinnassa ja Helsingissä. Arviolta kolme miljoonaa markkaa kului poliisitutkimuksiin, matkoihin, päivärahoihin, hotelli- ja ateriakuluihin, istuntojen poikkeusjärjestelyihin ja ylityökorvauksiin.
Merytuotteen, Hehkumuovin ja muiden samanhenkisten, Floridaa pakopaikkana käyttäneiden eteläpohjalaisyrittäjien tarinat ovat ilmeisesti toimineet innoittajina Antti Tuurin Pohjanmaa-sarjan romaanissa Ameriikan raitti (1986). Romaanista tehdyn samannimisen elokuvan yhtenä kuvauspaikkana mainitaan Markus Ylipelkosen Freedom Circle -rivitaloalue Floridan West Palm Beachissä.