stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mouhijärven kirkko
Kirkkorakennus

Kirkko on päätytornillinen, sisäviisteinen ja tasavartinen ristikirkko. Sen keskustassa on matalahko monisärmäinen pyramidikatto. Kirkon kellotorni sijaitsee alttarilta katsottuna vastapäisen sakaran jatkeena. Kaikissa sakaroissa on laakeat satulakatot. Kirkon alttaritauluna on Felix Frangin maalaama Ristiinnaulittu vuodelta 1918. Seurakunnalla on lisäksi kaksi vanhempaa samaan aiheeseen pohjautuvaa alttaritaulua.
Kirkon on suunnitellut Pehr Johan Gylich, joka on piirtänyt myös Tyrvään ja Kiikoisten kirkot. Mouhijärven kirkko muistuttaa tyyliltään ja rakennusmateriaaleiltaan kolme vuotta aiemmin valmistunutta Tyrvään kirkkoa. Molemmissa kirkoissa on myös sisätiloissa samanlaiset kupolirakenteet ja saarnastuolit.
Hautausmaa

Kirkon yhteydessä olevalla hautausmaalla sijaitsevat sankarivainajien ja Karjalaan jääneiden muistomerkit sekä Äitien sankarikivi.
Aikaisemmat kirkot

Mouhijärven seurakunnalla, joka liitettiin vastaperustettuun Sastamalan seurakuntaan vuonna 2009, on ollut kaksi aikaisempaa kirkkoa. Vanhin oli 1500-luvun lopulta, eikä sen tarkka sijainti ole tiedossa. Toinen kirkko oli rakennettu Selkeen kartanolta saadulle maalle, ja se purettiin vuonna 1878. Puretun kirkon tontilla on nyt hautausmaa ja vanhan kirkon kellotapulista kunnostettu kesäkappeli. Kesäkappelin on suunnitellut arkkitehti Marja Rauhala, ja se valmistui vuonna 1999.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mouhijärven kirkko Wikimedia Commonsissa
Sastamalan seurakunta: Mouhijärven kirkko
Mouhijärven seurakunta 300-vuotias, Aamulehti, 07.10.1939, nro 270, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Perustiedot Wikidatassa: Mouhijärven kirkko (Q15519993)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Sastamala, Sastamala
katuosoite: Kinkerikuja 3, 38460 Sastamala
koordinaatit: 61°31′N 23°01′E﻿ / ﻿61.51°N 23.01°E﻿ / 61.51; 23.01
Mundhir

Al-Mundhir (arab. المنذر) oli kuudes umaijadi-dynastiaan kuulunut Cordoban kalifaatin emiiri vuosina 886–888 isänsä Muhammad I:n jälkeen. Hän joutui kohtaamaan jatkuvia kapinoita ja maan ollessa hajoamisen partaalla hän kuoli hallittuaan vain kaksi vuotta. Hän jatkoi koko hallintokautensa ajan isänsä aloittamaa sotaa Umar ibn Hafsunia vastaan, ja kuolikin ibn Hafsunin tukikohdan piirityksessä Bobastrossa. Jotkin arabilähteet viittaavat siihen, että hän olisi kuollut luonnollisesti, kun taas toiset viittaavat siihen, että hänet murhasi lopulta hänen oma veljensä ja seuraaja Abdallah ibn Muhammad (888–912).
Mujujärvet

| Iso Mujujärvi Pikku Mujujärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Jalasjärvi, Karvia
Koordinaatit:  62°16′25″N, 22°48′35″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  147,3 m (Iso Mujujärvi) 147,9 (Pikku Mujujärvi)
 fiMujujärvet 
Iso Mujujärvi ja Pikku Mujujärvi, yhdessä Mujujärvet, ovat kaksi pientä järveä Kurikan eteläosassa entisen Jalasjärven kunnan Koskuen kylässä. Iso Mujujärven eteläisin osa kuuluu Karviaan. Järvistä Iso Mujujärvi on suurempi ja se sijaitsee etelämpänä. Järven pinnankorkeus on 147,3 metriä. Pikku Mujujärvi sijaitsee 200–300 metriä luoteeseen Iso Mujujärveltä ja on pienempi. Sen pinnankorkeus on 147,9 metriä. Järvien rannoilla on muutamia huviloita.
Järvet sijaitsevat Mujujärvensuo-nimisellä suoalueella. Tämän suon ja läheisen Jäkälänevan vedet laskevat Iso Mujujärven ja Karvian puolella sijaitsevan Koninevan kautta Parkanon Kuivasjärveen. Mujujärvensuosta osa soveltuisi turvetuotantoon, mutta Mujujärvet hankaloittavat suon kuivatusta.
Järvien nimet saattavat olla itäisen asutusvaikutuksen perintöä, sillä muju-alkuisia paikkoja on ainoastaan Karjalan ja Savon alueilla muutamaa harvaa poikkeusta lukuun ottamatta. Sana muju tarkoittaa kivistä maata ja karkeaa soraa.
Aiheesta muualla

Ilmakuvia järvistä
| n k Jalasjärvi |
| --- | --- | --- |
 Etelä-Pohjanmaa  Kurikka 
| Kylät |  Alavalli  Hirvijärvi  Ilvesjoki  Kirkonkylä  Jokipii  Keskikylä  Koskue  Luopajärvi  Taivalmaa  Ylivalli  |  |
| Järvet ja lammet |  Ahvenlammi  Hirvijärvi  Iso Madesjärvi  Iso Mujujärvi  Jalasjärvi  Kolhonjärvi  Koskutjärvi  Korpijärvi  Korvajärvi  Lamminjärvi  Liikajärvi  Liikapuron tekojärvi  Mustalampi  Pohjan Korpilammi  Pikku Mujujärvi  Ponsijärvi  Rummukkajärvi  Saarijärvi  Vähä Madesjärvi  |  |
| Joet ja virtavedet |  Hirvijoki  Ilvesjoki  Jalasjoki  Koskutjoki  Leväjoki  Mustajoki  Mustaluoma  Niskaluoma  Saariluoma  |  |
Mukhrani

Mukhranin linna.
Mukhrani (georg. მუხრანი), alun perin Mukhnari (georg. მუხნარი, "tammilehto"), on historiallinen alankoalue itäisessä Georgiassa. Se sijaitsee nykyisen Mtskheta-Mtianetin hallintoalueen (mkhare) ja historiallisen Kartlin alueen rajojen sisällä Mtskhetan kaupungin pohjoispuolella. Se rajoittuu Mtkvari-jokeen ja sen kahteen sivujokeen Ksaniin ja Aragviin.
Mukhrani sijaitsi strategisella alueella, jonka läpi kulki antiikin ja keskiajan aikaan keskeisiä liikennereittejä. Se on hedelmällistä ja helposti kasteltavaa aluetta, joten se oli taloudellisesti kehittynyt ja toimi tietyssä mielessä linkkinä Kartlin ala- ja ylämaa-alueiden välillä. 100–300-luvuilla alueella sijaitsi Dzalisi, yksi Kaukasian Iberian tärkeimmistä asutuskeskuksista. Keskiaikaisissa georgialaisissa kronikoissa Mukhrania kuvataan metsittyneeksi alueeksi, jota Georgian kuninkaat suosivat metsästysmaanaan. Aatelisen Dzaganisdze-perheen kerrotaan pitäneen aluetta hallussaan 700–800-luvuilta aina vuoteen 1123, kun kuningas Davit IV takavarikoi sen. Mukhranista tuli kukoistava kuninkaallisten maiden osa, ja kruunu lahjoitti siitä myöhemmin osuudet Šiomghvimen luostarille ja Svetitskhovelin katedraalille.
Vuonna 1512 Mukhrani siirtyi perintönä Kartlin kuninkaallisen Bagrationi-dynastian haaralle. Kartlin kuningas Davit X lahjoitti alueen pikkuveljelleen Bagratille palkkioksi siitä, että tämä oli auttanut häntä viereisen georgialaisvaltakunnan Kakhetin kuningasta Giorgi II:ta vastaan. Siitä eteenpäin Mukhranin herrat tunnettiin nimellä Mukhran-Batoni ja myöhemmin nimellä Bagration-Mukhraneli. Kuninkaan vallan taantuessa Mukhranista tuli autonominen läänitys, satavado, eli "tavadin (prinssin) alue". Sitä kutsuttiin nimellä Samukhranbatono eli "Mukhran-Batonin maa". Ruhtinaskunnan tärkein asutuskeskus oli Šios-Ubani, joka tunnettiin 1770-luvulta lähtien nimellä Mukhrani, kun taas Mtkvari- ja Ksani-jokien yhtymäkohtaan 1500-luvulla rakennettu linnoitus toimi alueen merkittävimpänä linnakkeena. Muita Mukhran-Batonien hallitsemia kyliä olivat Aghaiani, Kandagiani, Tezi, Okami ja jonkin aikaa myös Lamisqana ja Gremiskhevi. Mukhranin itsehallinto jatkui siihen saakka kun Venäjän keisarikunta liitti itäisen Georgian itseensä vuonna 1801, mutta se lakkautettiin lopullisesti vasta 1840-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mukhrani Wikimedia Commonsissa
Muiscat

Ennallistettuja muiscojen majoja.
Kaksi muiscaa.
Muiscat oli kansa, joka asui nykyisen Kolumbian alueella Bogotán seudulla. Andien itäistä vuorijonoa alkoivat vuodesta 600 alkaen asuttaa chibchan kieliryhmään kuuluneet kansat, jotka tulivat Keski-Amerikasta. Muiscat, guanet, lachet, chitarerot ja muut ryhmät pitivät toisiaan läheisinä sukulaisina. Eurooppalaiset löysivät heidät vuonna 1536.
Kirjallisuutta

Helaine Silverman, William Isbell (toim.): Handbook of South American Archaeology, s. 392-296.  Springer, 2008.  ISBN 9780387752280
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Cultura Muisca (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Munjärvi (järvi)

| Munjärvi Мунозеро, Munozero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kontupohjan piiri
Kunnat:  Petrovski
Koordinaatit:  62°14′09″N, 33°49′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suojoki
Laskujoki:  Munozerka
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  74 m
Pituus:  13,2 km
Leveys:  1,8 km
Rantaviiva:  49,2 km
Pinta-ala:  13,2 km²
Tilavuus:  0,19 km³
Keskisyvyys:  14,4 m
Suurin syvyys:  50 m
Valuma-alue:  25,6 km²
 fiMunjärvi 
Munjärvi (karjalaksi Mund’ärv, ven. Му́нозеро, Munozero) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Petrovskin kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 13,2 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 25,6 neliökilometriä. Järvi koostuu neljästä kapeiden salmien yhdistämästä selästä ja se on varsinkin pohjoisosassa varsin syvä.
Munjärveen virtaa seitsemän puroa. Se laskee Perttijärveen
Munozerkajoen kautta. Kalalajeja ovat nieriä, siika, muikku, kuore, hauki, särki, salakka, lahna, kivennuoliainen, made, ahven, kiiski, kivisimppu ja härkäsimppu.
Järven rannalla sijaitsee Munjärvenlahti ja muita kyliä.
Mud Rock Vol II

| Mud Rock Vol II Mud |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Audio International Studios, Lontoo
 Julkaistu: 1975
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Nicky Chinn, Mike Chapman
 Tyylilaji: glam rock, rock and roll
 Levy-yhtiö: RAK Records
Muut kannet
   takakansi
Listasijoitukset
  4. (21. kesäkuuta 1975)    5. (kesäkuu 1975)    6. (26. heinäkuuta 1975)    14. (viikko 27/1975)    19. (viikko 36/1975)    34. (1975)
Mudin muut julkaisut
| Mud Rock 1974 | Mud Rock Vol II 1975 | Mud’s Greatest Hits 1975 |
Mud Rock Vol II on brittiläisen Mud-yhtyeen vuonna 1975 julkaistu järjestyksessään toinen studioalbumi. Esikoisalbumi Mud Rockin tavoin se sisältää enimmäkseen covereita vanhoista kappaleista, ja Nicky Chinnin ja Mike Chapmanin kirjoittamien kappaleiden määrä on kutistunut yhteen. Yhtyeen omia sävellyksiä levyllä ei ole. Levylle kuuluu muun muassa Mudin viimeinen Britannian listaykkönen, ”Oh Boy”.
Albumin äänimaailmaa on sanottu esikoisalbumia hiotummaksi, vaikka sillä kuullut juhlimisen äänet ovat yhä mukana. Levyllä käytettiin myös avustavia muusikoita puhaltimia, jousia ja naispuolista taustalaulajaa myöten. Mudille tyypillisiin rock and roll -esityksiin lukeutuvat kappaleet ”Tallahassee Lassie” ja ”Let's Have a Party”. Solisti Les Gray puolestaan imitoi Elvis Presleytä kappaleessa ”One Night”.
Mud Rock Vol II:n ilmestymisen aikoihin oli tullut tietoon Mudin ja Chinn/Chapman-kaksikon yhteistyön päättyminen sekä yhtyeen lähtö RAK Recordsilta. Levyn avauskappale ”The Secrets That You Keep” olikin viimeinen Chinnin ja Chapmanin Mudille kirjoittama kappale. Tosin kappale ”Moonshine Sally” julkaistiin vielä jälkeenpäin, mutta se oli levytetty jo aiemmin. Levylle kuulunut ”One Night” oli puolestaan viimeinen RAK Recordsin julkaisema Mud-single.
Kappaleet

A-puoli
The Secrets That You Keep – 3.11 (säv. Nicky Chinn/Mike Chapman)
Living Doll – 2.53 (säv. Lionel Bart)
One Night – 2.54 (säv. Dave Bartholomew/Pearl King)
Tallahassee Lassie – 3.17 (säv. Slay/Bob Crewe/Frederick Picariello)
Let's Have a Party – 1.53 (säv. Jessie Mae Robinson)
B-puoli
Tobacco Road – 3.23 (säv. John D. Loudermilk)
Oh Boy – 2.50 (säv. Sonny West/Norman Petty/Bill Tilghman)
I Love How You Love Me – 3.04 (säv. Barry Mann/Larry Kolber)
Hula Love – 3.56 (säv. Buddy Knox)
Diana – 4.35 (säv. Paul Anka)
Lähde:
Kokoonpano > Vierailijat

Gonzalez – puhaltimet kappaleissa ”One Night” ja ”Tobacco Road”
Phil Dennys – jouset kappaleissa ”Living Doll”, ”Diana” ja ”I Love How You Love Me”
Harvey Hinsley – pedal steel -kitara kappaleessa ”Hula Love”
Pete Wingfield – piano kappaleissa ”Tallahassee Lassie” ja ”Let's Have a Party”
Elie – taustalaulu kappaleissa ”Hula Love” ja ”Oh Boy”
Lähde:
Arvostelut

Allmusic:
Munuaisvaltimo

Munuaisen rakenne ja osat

1. Munuaispyramidi

2. Viejäsuoni

3. Munuaisvaltimo

4. Munuaislaskimo

5. Munuaisportti

6. Munuaisallas

7. Virtsanjohdin

8. Minor calyx

9. Munuaiskotelo

10. Inferior renal capsule

11. Superior renal capsule

12. Tuojasuoni

13. Nefroni

14. Minor calyx

15. Major calyx

16. Munuaisnysty

17. Renal column
Munuaisvaltimot (lat. arteria renalis) ovat verisuonia, jotka lähtevät vatsa-aortasta heti ylemmän suolilievevaltimon alapuolelta ja jotka vievät hapekasta verta molempiin munuaisiin. Ne kulkevat munuaisten sisään munuaisportin kautta. Ihmisen ollessa lepotilassa noin neljäs- viidesosa aortassa kulkevasta verestä menee munuaisiin, joten munuaislaskimot ovat sen mukaisesti suuria verisuonia. lähde? Munuaisvaltimon vuoto on suurin piirtein yhtä vaarallinen kuin aortassa tapahtuva vuoto. lähde?
Elis Muona

Elis Muona
Elis Muona (21. helmikuuta 1900 – 11. tammikuuta 1976) oli suomalainen taidemaalari ja kuvataiteilija, joka vapaan taiteen ohella toimi mainosgraafikkona, kuvitti postikortteja ja suunnitteli painokangaskuoseja Marimekolle ja Tampellalle.
Vuonna 1926 vasta 26-vuotias Elis Muona nimitettiin vuotta aiemmin perustetun mainostoimisto Erva-Latvalan taideosaston johtoon. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1949 saakka.
Muonion vaakuna

Muonion vaakuna
Muonion vaakuna on Muonion kunnan tunnus, jonka aihe kuvaa Lapin luontoa.
Vaakunan selitys kuuluu ”punaisessa kentässä harjakoroisen tyviön yläpuolella kuusisakarainen tähti; kaikki hopeaa”. Vaakunan on suunnitellut B. Harald Hellström, ja Muonion kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksissaan 1. kesäkuuta ja 30. syyskuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 15. marraskuuta samana vuonna.
MP-40

| MP-40 |
| --- | --- |

Tyyppi:  konepistooli
Valmistaja:  Erma Werke
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistusvuodet:  1940–1945
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  9×19 mm Parabellum
Aseen pituus:  833 mm tukki auki,  630 mm tukki taitettuna
Piipun pituus:  251 mm
Paino (tyhjänä):  4,0 kg
Lipas:  tankolipas
Kapasiteetti:  32 patruunaa
Ammuksen lähtönopeus:  380 m/s
Tehokas kantama:  noin 100 metriä
Tulinopeus (laukausta/min):  500–550
MP-40:llä aseistautunut saksalainen sotilas Neuvostoliitossa tammikuussa 1944.
MP-40 (Maschinenpistole 40) on saksalainen toisen maailmansodan aikainen toimintamekanismiltaan massasulkuinen, avoimelta lukolta sarjatulta ampuva ja 9×19 mm Parabellum (Luger) -kaliiperinen konepistooli. Se suunniteltiin pääasiallisesti ryhmänjohtajien, vaunu- ja kuljetusmiehistöjen sekä laskuvarjojääkärien käytettäväksi. Wehrmacht otti aseen käyttöön vuonna 1940, ja sodan loppuun mennessä niitä oli valmistettu 1,2 miljoonaa kappaletta.
MP-40 oli sodanaikainen versio MP-38:sta, ja se oli rakenteeltaan edeltäjäänsä yksinkertaisempi soveltuen näin paremmin sodanaikaiseen massatuotantoon. Lukkokehys valmistettiin aiemman koneistamisen sijaan puristamalla teräslevystä.
Asetta kutsutaan usein virheellisesti nimellä ”Schmeisser”, mutta asetta ei kuitenkaan suunnitellut tunnettu Hugo Schmeisser vaan Erma-yhtiön insinööri Heinrich Vollmer.
Historia

Wehrmachtin aseistuksesta vastannut Heereswaffenamt (HWA) totesi 1930-luvun puolivälissä panssariajoneuvojen miehistöjen ja laskuvarjojoukkojen tarvitsevan kompaktia konepistoolia. Erfurter Maschinenfabrik Gmbh (Erma) aloitti HWA:n hankintaerittelyä vastaavan aseen kehittelyn saman yhtiön Erma MP-36 -prototyypin pohjalta. MP-36 oli metallisella taittotukilla ja aseen alle kiinnittyvällä lippaalla varustettu versio puutukkisesta Erma EMP:stä. Aseen lipaskuilu sijaitsi aseen vasemmassa kyljessä Schmeisser MP18- ja MP28-konepistoolien mallin mukaisesti. MP-36 oli kerta- ja sarjatulta ampuva. Edellisen pohjalta muutamassa kuukaudessa kehitetty, rakenteeltaan yksinkertaistettu MP-38, ampui sen sijaan vain sarjatulta. MP-38:n sarjatuotanto alkoi vuoden 1938 kesällä, ensin Erman, myöhemmin myös C.G. Haenelin tehtaalla.
Kaksi vuotta myöhemmin MP-38:n korvasi valmistusteknisesti yksinkertaistettu MP-40. Merkittävä osa aiemmalle mallille tyypillisistä koneistetuista osista valmistettiin nyt teräslevystä prässäämällä, näkyvimpänä osana aseen runko. Suunnilleen neljä vuotta kestäneen valmistuksen aikana MP-40:n osia edelleen yksinkertaistettiin, sekä kustannusten säästämiseksi että valmistuksen nopeuttamiseksi.
MP-41

Vuonna 1941 Haenel alkoi valmistaa Hugo Schmeisserin suunnittelemaa MP-41-mallia. Siinä  MP-40:n alarunko ja  taittotukki oli vaihdettu MP28/II:n laukaisukoneistoon ja puutukkiin.
Tekniset tiedot

Keinuhahloinen takatähtäin 100/200 metriä.
Viritystappi vasemmalla puolella.
Rekyylijousi teleskooppisesti lyhenevässä putkessa.
Varmistin sijaitsee viritystapissa. Lukon etuasentovarmistuksessa viritystappi painetaan osin rungon sisään, taka-asennossa tappi käännetään ylös rungossa olevaan koloon.
Piipun alapuolella ”hainevä” estämässä laukauksien karkaamista ajoneuvon sisälle ammuttaessa lavan reunalta tai ampuma-aukosta. Evän kulutuskisko on teräspeltiä, alumiinia tai bakeliittia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta MP-40 Wikimedia Commonsissa
Modern Firearms & Ammunition site, MP-40
Kuvia kaksoislipaskuilulla varustetusta MP40/II:sta (Arkistoitu – Internet Archive)
Puolalainen MP-38/40 -sivu
MP40-halkileikkauskuva (Arkistoitu – Internet Archive)
MP-41
Mungopapu

| Mungopapu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Pitkäpavut Vigna
Laji::  radiata
Kaksiosainen nimi
 Vigna radiata  (L.) R. Wilczek  
Muunnokset
 Vigna radiata var. radiata (L.) R. Wilczek -- mungopapu  Vigna radiata var. sublobata (Roxb.) Verdc.  
Katso myös
   Mungopapu Wikispeciesissä   Mungopapu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mungopapu (Vigna radiata) on hernekasvilaji, joka on tärkeä viljelykasvi.
Mungopavun siemenet ovat pieniä, vihreitä ovaalinmuotoisia papuja, joita sanotaan mungpavuiksi. Niitä viljellään muun muassa Kiinassa ja Yhdysvalloissa. Ne myydään kuivattuina, ja niitä liotetaan ennen keittämistä vedessä kahdeksan tuntia. Liotusvettä ei käytetä uudelleen. Pavut kypsyvät keittämällä 20–30 minuutissa. Mungpapuja käytetään paljon myös idätettyinä korkean ravintoarvonsa takia.
Mungopavusta on olemassa musta muoto, jota pidetään eri lajina.
Ravintosisältö
100 g mungpapuja sisältää:
Energiaa 1200 kJ (290 kcal)
Proteiinia 24 g
Hiilihydraatteja 40 g
Rasvaa 1,0 g
Rautaa 8,0 mg
Mosambikin maantiede

| Mosambikin maantiede |
| --- | --- |
 kartta
Maanosa:  Afrikka
Naapurimaat:  Tansania, Malawi, Sambia, Zimbabwe, Etelä-Afrikka ja Swazimaa
Koordinaatit:  18°15'S 35°00'E
Tilastot
Pinta-ala:  799 380 km²
 – Sisävesi:  13 000 km² (8,92 %)
Rantaviiva:  2 470 km
Rajan pituus:  4 571 km
Ennätykset
Korkein kohta:  Monte Binga, 2 436 m
Matalin kohta:  Intian valtameri, 0 m
Pisin joki:  Sambesi, 2 574 km
Suurin järvi:  Njassajärvi, 29 600 km²
Ilmasto
Ilmasto:  trooppisesta subtrooppiseen
Luonnonvarat
Luonnonvarat:  hiili, titaani, maakaasu, vesivoima, tantaali, grafiitti
Ympäristöongelmat
Ympäristöongelmat:  sisällissodan ja jatkuvan kuivuuden aiheuttama ihmisten muutto kaupunkeihin ja rannikolle, aavikoituminen, pinta- ja rannikkovesien saastuminen, salametsästys
Mosambikin maantiedettä määrittelee sen sijainti Afrikan itärannikolla Intian valtamereen kuuluvan Mosambikin kanaalin rannalla. Mosambikia halkovat useat joet, joista merkittävin on Sambesi. Valtio on pinnanmuodoiltaan melko tasainen, vuoristoisia maita on vain lännessä ja pohjoisessa. Pinta-alaltaan Mosambik on 799 380 neliökilometriä.
Mosambikin rajanaapureita ovat Tansania, Malawi, Sambia, Zimbabwe, Etelä-Afrikka ja Swazimaa.
Fyysinen maantiede

Mosambikin fyysisen maantieteen voi jakaa karkeasti kahteen alueeseen, jotka erottaa toisistaan Sambesi-joki. Sambesin eteläpuolella Mosambik on pääasiassa alankoa, mutta lännessä kohoaa Serra da Gorongosa -vuoristo, jossa on myös maan korkein vuori Monte Binga (2 436 metriä). Muita korkeita vuoria ovat mm. Monte Namúli (2 419 metriä) ja Serra Zuira (2 227 metriä), jotka ovat monien muiden massiivien tapaan Malawista jatkuvaa ylänköaluetta. Aivan maan eteläosassa on Maputonlahti, jonka rannalla myös maan pääkaupunki Maputo sijaitsee. Lahti on Afrikan itärannikon paras luonnonsatama.
Sambesin pohjoispuolella on ylänköalue. Rannikolla on hiekkarantoja, joita rikkovat kalliot ja niemekkeet. Vähän matkan päästä rannikosta on monia saaria, joista osa on korallisaaria. Kapean rannikkokaistaleen jälkeen pohjoisosassa Mosambikia kohoaa laaja ylänköalue.
Intian valtamereen laskee yli 50 jokea. Mosambikin keskiosaa hallitsee Sambesi, joka on Afrikan neljänneksi pisin joki. Sambesista Mosambikin puolella on noin 820 kilometriä ja siitä purjehduskelpoista on noin 460 kilometriä. Lähellä rannikkoa se virtaa kolme kilometriä leveänä. Sambesin pohjoispuolella merkittävimmät joet ovat Ruvuma ja Lugenda. Mosambikin eteläosassa sijaitsevat muun muassa Pungwe, Save, Komati ja Limpopo, joka on Afrikan kymmenenneksi pisin joki. Monet joista sopivat hyvin pienten veneiden käyttöön, mutta suuremmat laivat voivat vain purjehtia Sambesilla. Monien jokien vesimäärä vaihtelee selvästi sadekauden ja kuivan kauden aikana.
Mosambikin alueella on kaksi suurta järveä. Njassajärvi on Afrikan kolmanneksi suurin järvi, josta noin kolmasosa on Mosambikissa ja loput Malawissa ja Tansaniassa. Järvi sijaitsee Itä-Afrikan hautavajoaman eteläosassa. Njassajärvi on erityisen kuuluisa kalalajeistaan. Järvessä on enemmän kotoperäisiä kalalajeja kuin missään muussa järvessä. Toinen suuri järvi Mosambikissa on Cabora Bassa, joka muodostui Sambesiin vuosina 1969–1974 tehdyn padon seurauksena. Se on pinta-alaltaan noin 2 590 neliökilometriä
Kulttuurimaantiede

Mosambik on jaettu 10 maakuntaan ja pääkaupunkiin Maputoon, jolla on samat oikeudet kuin maakunnilla. Noin 40 prosenttia väestöstä asuu pohjoisen Zambezian ja Nampulan maakunnissa, joissa on valtion parhaat laidunmaat. Vastaavasti etelässä sijaitsevat Maputon ja Gazan maakuntien sisäosat ovat harvaan asuttuja.
Vain 35 prosenttia Mosambikin väestöstä asuu kaupungeissa. Maassa on silti monia kaupunkeja. Pääkaupungissa Maputossa on noin miljoona asukasta, ja muita merkittäviä kaupunkeja ovat mm. Beira, Nampula, Chimoio ja Quelimane.
Ilmasto

Mosambikissa on trooppinen tai subtrooppinen meri-ilmasto. Mosambikin ilmasto ei kuitenkaan ole kostea, sillä vallitsevian tuulien takia kosteus yleensä kiertää valtion. Sademäärä vaihtelee huomattavasti alueittain. Pääkaupungissa Maputossa sataa vuodessa vain keskimäärin 760 millimetriä vuodessa, kun luoteiset ylänköalueet saavat kosteutta jopa 2 000 millimetriä vuodessa. Mosambikin eteläosassa kärsitään usein satoa heikentävää ja karjaa tappavaa kuivuutta. Joet kuitenkin tulvivat usein alueella, kuten esimerkiksi vuonna 2000.
Ilmastollisesti Mosambik voidaan jakaa kolmeen alueeseen. Rannikkovyöhykeellä ja pohjoisen maakunnissa on kostea trooppinen ilmasto, etelän provinssien sisämaassa on kuiva trooppinen ilmasto ja lännen sekä lounaan vuoristoalueilla ilmasto on huomattavasti lauhkeampi.
Alueellisen vaihtelun lisäksi Mosambikin ilmastoon vaikuttaa kaksi vuodenaikaa. Sadekausi on marraskuusta maaliskuulle, kun pidempi kuivakausi kestää huhtikuulta lokakuulle. Sadekautena maan eteläosan lämpötila vaihtelee tammikuussa 26–30 celsiusasteeseen ja pohjoisen ylänköalueilla 22–25 lcelsiusasteeseen. Kuivan kauden aikana heinäkuussa etelän lämpötila on noin 20 celsiusastetta ja pohjoisessa lämpötila on 11–15 celsiusastetta.
Luonto > Kasvillisuus

Kasvillisuudeltaan Mosambik on enimmäkseen savannia, jolla kasvaa Brachystegia-suvun puita. Tätä niin sanottua Brachystegia-savannia on noin 70 prosenttia valtion pinta-alasta. Brahycstegia-suvun puita kasvaa muuallakin eteläisessä Afrikassa, mutta Mosambikissa puita on tiheämmässä ja ne kasvavat korkeammiksi. Mosambikin kuivimmissa osissa, Teten maakunnan eteläosissa ja Gazan maakunnan sisäosissa, merkittävin puu on mopanepuu. Akasioita puolestaan kasvaa etenkin maan eteläosissa ja pohjoisen jokien varsilla.
Mosambikin rannikolla on tiheitä pensastoja ja palmuja. Erityisesti Sambesin laajan suistoalueen ja maan jokien tulvatasangoilla on ruohoalueita ja Borassus-suvun palmuja. Varsinaisia metsiä Mosambikissa on vain vähän. Näitä ovat kuitenkin sademetsät Gorongosan kansallispuistossa ja Zambezian maakunnan läntisillä ylänköalueilla sekä alankomaiden kuivametsät Cabo Delgadossa.
Yhteensä Mosambikista on arvioitu löytyvän noin 5 600 kasvilajia, mutta todellinen luku lienee suurempi. Kotoperäisiä lajeja on noin 250, joista ainakin 50 kasvaa Chimanimanin vuoristoalueella.