stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viinikellari

Viinikellari Jesus Collegessa, Oxfordissa
Viinikellari on maan alle rakennettu tila, johon varastoidaan viiniä yleensä pulloissa tai tynnyreissä.
Kellarissa viini saa olla valolta ja lämpötilan vaihteluilta suojassa. Viinikellarin lämpötilaksi sopii 6–20 celsiusastetta ja ilmankosteudeksi 60–85 prosenttia. Ihanteellisena viinikellarin lämpötilana pidetään 13:a astetta. Liian lämpimässä tai liian kylmässä säilytyksessä viinissä tapahtuu makua huonontavia kemiallisia muutoksia. Liian kosteassa pullon korkki homehtuu, ja liian kuivassa korkki halkeilee ja liika happi muuttaa alkoholia etikaksi. Jotta korkki ei kuivuisi, viini tulee säilyttää vaaka-asennossa, ellei sitä varastoida vain lyhyitä aikoja.
Kellarit ovat alun perin olleet viileämpiä kuin talojen maanpäälliset huoneet ja siksi soveltuneet niitä paremmin viinin pitkäaikaiseen varastointiin. Nykyisin keskuslämmityslaitteet ja lämminvesijohdot aiheuttavat usein sen, että kellariin täytyy asentaa ilmastointijärjestelmä viinin varastointia varten. Viini ei kestä tärinää, joten viinikellaria ei tule perustaa lähelle raskaasti liikennöityä tietä eikä tärisevien lämmityslaitteiden läheisyyteen.
Jos talossa ei ole mahdollisuutta viinikellariin, pieneen kellarikomeroon voi asentaa ilmastoidun kylmiön, tai asuntoon voi hankkia viinikaapin. Viinikellarissa voi olla myös sylkyallas viinin tarkistamista varten ennen tarjoilua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viinikellari Wikimedia Commonsissa
Viiksiahvenet

| Viiksiahvenet |
| --- | --- |
 Artedidraco loennbergi
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Viiksiahvenet Artedidraconidae  Andriashev, 1967
Suvut
 Artedidraco  Dolloidraco  Histiodraco  Pogonophryne 
Katso myös
   Viiksiahvenet Wikispeciesissä   Viiksiahvenet Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viiksiahvenet (Artedidraconidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Lajeja tavataan kylmissä vesissä eteläisissä valtamerissä. Heimon lajit on aiemmin luokiteltu kuuluviksi simppuahveniin.
Koko ja ulkonäkö

Viiksiahveniin kuuluu neljä sukua ja 30–35 lajia. Heimon lajit voivat kasvaa 10–35 pitkiksi. Viiksiahventen pää on suuri ja alaleuassa on viiksisäie. Kiduskannessa on koukkumainen piikki. Viiksiahventen selkäevä on piikikäs. Viiksiahvenilla ei ole suomuja.
Levinneisyys ja elintavat

Viiksiahvenia tavataan Eteläisellä jäämerellä aina 2 500 metrin syvyyteen asti. Poikaset liikkuvat lähempänä pintaa. Lajit elävät pohjalla ja syövät äyriäisiä, kuten katkarapuja ja hankajalkaisia, sekä monisukasmatoja.
Vietnamin maantiede

| Vietnamin maantiede |
| --- | --- |
 kartta
Maanosa:  Aasia
Naapurimaat:  Kambodža, Kiina ja Laos
Koordinaatit:  18°15'S 35°00'E
Tilastot
Pinta-ala:  329 560 km²
 – Sisävesi:  4 200 km² (1,27 %)
Rantaviiva:  3 444 km
Rajan pituus:  4 639 km
Ennätykset
Korkein kohta:  Phan Xi Păng, 3 143 m
Matalin kohta:  Etelä-Kiinan meri, 0 m
Pisin joki:  Punainenjoki, 1 200 km
Ilmasto
Ilmasto:  etelässä trooppinen monsuuni-ilmasto
Luonnonvarat
Luonnonvarat:  fosfaatit, hiili, mangaani, bauksiitti, kromaatti, maaöljy, maakaasu, metsät ja vesivoima
Ympäristöongelmat
Ympäristöongelmat:  metsäkato, maaperän kuluminen, veden saastuminen, ylikalastus, pohjaveden saastuminen, kaupunkien kasvava teollistuminen, Hanoin ja Hồ Chí Minhin kaupunkien nopeasti saastuva ympäristö
Vietnamin maantiede on monimuotoista. Se jakautuu pohjoiseen ja keskiseen vuoristoalueeseen sekä kahden suuren joen, Punaisenjoen ja Mekongin suistoon. Pohjoisessa vuoristoalueella on maan korkein huippu, kun Annamin ylänkö muodostaa suuren osan Laosin rajasta. Maan keskiosan rannikkotasanko on kapea. Pinta-alaltaan valtio on 329 560 neliökilometriä, ja sen rajanaapurit ovat Kiina, Laos ja Kambodža.
Ilmastoltaan Vietnam on trooppinen. Maassa on myös selvä monsuunikausi. Vietnamin pohjoisosat ovat kuitenkin talvisin melko viileät, ja vuoristoalueilla saattaa sataa jopa lunta. Etelä-Vietnam on sen sijaan ilmastoltaan kuumempi, ja lämpötila on ympäri vuoden yli 20 celsiusasteessa.
Fyysinen maantiede

Vietnam voidaan jakaa kolmeen selvään maantieteelliseen alueeseen. Pohjoisella alueella sijaitsevat Hoàng Liên Sơn -vuoristo ja Punaisenjoen suisto. Maan keskiosissa ovat Annamin ylänkö, keskiset vuoristoalueet ja rannikkotasanko. Vietnamin eteläosaa hallitsee Mekongin suisto.
Vietnamin pohjoisosan vuoristossa sijaitsee maan korkein vuori 3 143 metrin korkuinen Phan Xi Păng. Punainenjoki virtaa Kiinan puolelta Vietnamiin syvissä rotkoissa ennen kuin muodostaa laajan suistoalueen, joka on leveydeltään suurimmillaan 241 kilometrin mittainen. Vietnamin osuus Punaisenjoen pituudesta on noin 400 kilometriä. Vietnamin pohjoisosassa on myös Halonginlahti, jossa kohoaa tuhansia pieniä dolomiitti- ja kalkkikivisaaria.
Vietnamin keskiosia hallitsee 1 100 kilometriä pitkä pohjois-eteläsuuntainen Annamin ylänkö, joka erottaa maan Laosista ja Kambodžasta. Ananmin jatkeena etelässä on vielä ns. keskinen ylänköalue. Annamin ylänkö on Vietnamin laajin yksittäinen maantieteellinen alue. Ylänkö kulkee samansuuntaisesti rannikon kanssa, ja monet sen huipuista kohoaa yli 1 800 metriin. Se muodostaa myös vedenjakajan, jonka länsipuolella olevat joet laskevat Mekongiin ja itäpuolella olevat joet Etelä-Kiinan mereen. Ylätasangon eteläosa jakautuu useisiin ylätasankoihin.
Vuoriston ja Etelä-Kiinan meren välissä on kapea rannikkokaistale. Rannikolle ovat tyypillisiä dyynit ja laguunit. Rannikkotasanko kohoaa ensin muinaisiksi alluviaaliterasseiksi, ja sitten vuoristoalueeksi. Paikoin Annamin ylängön saavuttaa rannikon ja muodostaa kallioisia niemekkeitä.
Vietnamin eteläosassa levittäytyy laaja Mekongin suistoalue. Mekong on Kaakkois-Aasian pisin joki, ja se jakautuu useisiin uomiin suistoalueellaan. Suisto on laajuudeltaan 60 023 neliökilometriä. Suiston pohjoisosassa Châu Phústa yläjuoksun suuntaan Mekongin suistossa on korkeita rantavalleja, joiden takana on laajoja syvänteitä. Suiston eteläosassa Mekong laskee kantamansa sedimentin ja muodostaa silttisaaria. Suistoalueen eteläpuolella on Vietnamin eteläisimmät osat, jotka ovat metsäistä ja soistunutta alankoa. Mekongin suiston pohjoispuolella on Saigon- ja Đồng Nai -jokien muodostamia alluviaalitasankoja.
Fyysinen maantiede > Kallioperä

Vietnamin kallioperä jaetaan viiteen alueeseen: koillisosaan, luoteisosaan, Truong Soniin, Kon Tumiin ja Namboon. Koillisosa on osa Etelä-Kiinan laattaa, josta on löydetty kerrostumia varhaiselta paleotsooiselta kaudelta ja kvartäärikaudelta. Luoteisosa ja Truong Son ovat poimuttuneita paleotsooisia rakenteita, joissa on paksuja paleotsooisia muodostumia. Prekambrikauden kerrostumat ovat yleisiä Punaisenjoen siirroksessa ja Fansipanin vuoristossa, samoin kuin Kon Tumin alueella. Nambon aluetta peittää paksu (yli 6 km) kerros kenotsooisia muodostumia, jotka kertyivät aikanaan hautavajoamaan. Moniin vastaaviin hautavajoama-alueisiin kertyi sedimenttejä mesotsooisella kaudella.
Tärkeimpiä Vietnamista löytyviä jalokiviä ovat rubiinit, safiirit, akvamariinit ja topaasit. Rubiineita löydetään maan pohjoisosasta. Topaaseita ja akvamariineja löytyy pegmatiitista Thanh Hóan ja Vĩnh Phúcin maakunnista. Eteläosan kenotsooisesta basaltista voi löytyä taloudellisesti merkittäviä määriä safiireita, zirkoneja ja peridootteja.
Kulttuurimaantiede

Pohjoisen Vietnamin suurin asutuskeskittymä on Punaisenjoen suistoalueella, jossa asuu noin 90 prosenttia Pohjois-Vietnamin asukkaista. Alueen suurin kaupunki on miljoonakaupunki Hanoi. Punaisenjoen suisto on hyvin hedelmällistä aluetta, ja sen pystyy ruokkimaan laajan maatalousväestön. Tulvat ovat olleet suistoalueen ongelmana. Punaisenjoen suistoa halkookin laaja ojien verkosto, jonka tarkoituksena on tulvien estäminen. Vanhimmat ojat ovat yli 2 000 vuotta vanhoja. Vietnamin suurin asutuskeskittymä on Mekongin suiston pohjoispuolella oleva Hồ Chí Minhin kaupunki, joka on Saigon-joen varrella. Se on yksi maailman tiheimmin asuttuja alueita.
Vietnamin keskiosien merkittävimmät kaupungit ovat rannikkoseudulla. Vuoristossa asuu monia Vietnamin vuoristokansoista, jotka harjoittavat kaskiviljelyä. Vietnamin hallitus on pyrkinyt helpottamaan kaupunkiseutujen liikakansoitusta perustumalla vuoristoon uusia talousalueita.
Vietnamin suurimmat kaupungit ovat (suluissa asukasluku 2009)
Hồ Chí Minhin kaupunki (5,9 miljoonaa)
Hanoi (2,6 miljoonaa)
Hải Phòng (847 000)
Đà Nẵng (770 000)
Ilmasto

Vietnamin ilmastoon vaikuttaa sen sijainti Kravun kääntöpiirin ja Päiväntasaajan välissä. Vietnamin ilmasto onkin kostea, ja maan keskilämpötila on 22 °C, mutta lukema vaihtelee selvästi alueittain.
Keski-Aasiasta puhaltavat tuulet vaikuttavat Pohjois-Vietnamin ilmastoon. Marras-huhtikuusta pohjoisessa on melko viileä ja kostea talvi, johon vaikuttavat polaariset ilmamassat, jotka saapuvat Vietnamiin Siperiasta ja Kiinasta. Vuoristoalueilla lämpötila laskee nollan asteen seutuville. Näillä alueilla talvisin sataa myös yleensä hieman lunta. Talvikuukausien aikana myös sataa usein viileää tihkusadetta. Kesällä touko-lokakuussa lämpötilat ovat korkeampia ja sateet rankempia. Lisäksi taifuuneja esiintyy. Maan pohjois- ja keskiosissa lämpimimmät kuukaudet ovat kesä-, heinä- ja elokuu. Lämpötila vaihtelee keskimäärin 14 °C:een ja 32 °C:een välillä.
Ilmasto muuttuu hiljalleen Vietnamin keskiosissa etelään päin mentäessä trooppisemmaksi. Suurin piirtein maan keskiosassa olevassa Huếssa kylmäkausi on marraskuusta maaliskuulle, ja sen aikana sataa jatkuvasti tihkua. Vietnamin eteläosassa on rikkonainen sadekausi toukokuusta lokakuulle. Etelän lämpimimmät kuukaudet ovat maalis-toukokuu, jolloin lämpötila voi nousta 35 °C:seen. Normaalisti lämpötila vaihtelee 21–31 °C:een välillä.
Monsuunit tuovat lähes koko Vietnamiin toukokuun ja joulukuun välisenä aikana lämmintä ilmaa, ja ilman kosteus on 80–100%. Monsuunikaudella eteläinen rannikko Nha Trangista Cà Mauhun kärsii taifuuneista. Sisämaan vuoristoseuduilla ilmasto on viileämpää ja öisin lämpötila laskee selvästi. Keskinen ylänköalue on Vietnamin kostein alue, ja siellä sataa keskimäärin 3300 millimetriä vuodessa, kun pohjoisen keskiarvo on noin 1830 millimetriä ja etelän 2060 millimetriä vuodessa.
Luonto > Kasvillisuus

Esihistoriallisina aikoina Vietnamia peitti tiheä trooppinen metsä. Tuosta metsästä iso osa on hävitetty, mutta metsät kattavat edelleen noin 40 prosenttia Vietnamin pinta-alasta. Kasvilajeja maassa on arvioitu olevan noin 12 000.
Vietnamin eteläosassa kasvaa ainavihantaa kuivametsää, jonka vallitsevat puulajit kuuluvat dipterokarpuskasveihin. Eteläisen Vietnamin kuivista alankometsistä on enää hyvin vähän jäljellä. Annamin ylänkö muodostaa taakseen sateen katvealueen, jonka kukkuloilla kasvaa pensaikkoisia metsiä. Laaksoista löytyy Baeckea-suvun pensaita. Rannikon dyyneillä on ainutlaatuinen kasvilajisto, johon kuuluu kasveja, joita ei tavata muualla, kuten kaksi dipterokarpuskasvilajia. Yli 90 prosenttia rannikon metsistä on kuitenkin kaadettu. Pohjois-Vietnamin alankometsät ovat kärsineet eteläisten metsien tavoin, ja niiden tärkeimmät puulajit kuuluvat Madhuca-sukuun.
Etelä-Vietnamin maaseudulla villejä banaanipuita ja kookospalmuja. Bambut ovat myös yleisiä alueilla, joilla ei kasva metsää.
Annamin ylängön kosteammissa olosuhteissa kasvaa metsää, jonka valtalajeihin kuuluvat Elaeocarpus-suvun puut, tammet, laakerikasvit ja podokarpuskasvit. Annamin ylänkö on erillään muista samantapaisista seuduista, joten alueen lajistoon kuuluu paljon endeemisiä lajeja.
Mekongin varrella on tulvatasankoja, joilla kasvaa ruohoa, pensaita ja metsiä. Mekongin suiston alajuoksulla kasvisto muuttuu mangroveksi, jota on koko Vietnamin rannikolla Mekongilta Punaisellejoelle.
Luonto > Eläimistö

Alankometsien nisäkkäisiin kuuluvat mm. aasiannorsu, bantengi, gauri ja hyvin pieni populaatio jaavansarvikuonoja. Petonisäkkäitä alueella ovat tiikeri, malaijikarhu, leopardi ja puuleopardi. Pohjoisen alankometsissä tavataan muun muassa harvinaista indokiinangibbonia ja kiinanlanguria. Alueella elää lisäksi endeeminen Paracoelops megalotis -lepakkolaji. Annamin ylänköjen metsissä asuu monia endeemisiä lajeja. Ylängöltä löydettiin 1990-luvulla viisi uutta nisäkäslajiakin: ensin saola ja jättimuntjakki.  ja vuonna 1997 toinen muntjakkilaji Muntiacus truongsonensis sekä herttua-apinan sukuinen Pygathrix cinerea. Vuonna 1999 löytyi jänislaji Nesolagus timminsi.
Mekongin varrella on runsas lintulajisto, johon kuuluvat jokihyyppä, luhtatasku ja pikkupääskykahlaaja, joka pesii joen hiekkasärkillä, joilla saattaa myös olla siaminkrokotiileja. Kausittain tulvivissa ruohikkomailla ja metsissä elää sumatransorsia, aasianuikkukanoja ja viherriikinkukkoja. Joen kalastoon kuuluvat karpit, raitakäärmeenpääkala, rihmakalat ja monnikalat, joihin kuuluu myös uhanalainen jättihaimonni. Mekongin nisäkäslajeja ovat iravadindelfiini, lyhytkarvasaukko ja kalastajakissa.
Rannikon mangrovemetsissä tavataan nisäkkäistä mm. intiantapiireja ja jaavanmakakeja. Siellä asuu myös suuria yhdyskuntia merimetsoja, iibiksiä ja haikaroita sekä pienempiä määriä muita vesilintuja, kuten sulttaanikanoja, jassanoita ja kahdeksan kuningaskalastajalajia.
Sekä Mekongin että Punaisenjoen suistot ovat muuttolinnuille tärkeitä alueita. Esimerkiksi Punaisenjoen alueella talvehtii muutamia harvinaisia lintulajeja, kuten lusikkasirri ja pikkukapustahaikara.
Annamin ylängöllä elää viisi kotoperäistä ja viisi lähes kotoperäistä lintulajia. Niistä kolme kuuluu aitokanoihin, kuusi timaleihin ja yksi peippoihin.
Luonto > Kansallispuistot

Halonginlahti ja Phong Nha-Kẻ Bàngin kansallispuisto kuuluvat Unescon maailmanperintöluetteloon. Vuonna 2020 Vietnamissa oli yhteensä 33 kansallispuistoa, ja suojelualueiksi on merkitty noin kymmenesosa maan pinta-alasta. Suojellut metsät esimerkiksi Annamin ylängöllä ovat kuitenkin pirstaleisia, ja osa suojelualueista on olemassa vain paperilla ilman kunnollista hallintoa ja suojelutoimia.
Matkailijoiden suosimia kansallispuistoja ovat
Ba Bển kansallispuisto
Bạch Mãn kansallispuisto
Cát Bàn kansallispuisto
Cát Tiênin kansallispuisto
Cúc Phươngin kansallispuisto
Phong Nha-Kẻ Bàngin kansallispuisto
Tram Chimin kansallispuisto
Yok Đônin kansallispuisto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vietnamin maantiede Wikimedia Commonsissa
Karstimuodostelmia Halonginlahdella, Vietnamin pohjoisosassa.
Vietnamin suurimman kaupungin Hồ Chí Minhin kaupungin siluettia.
Nipapalmuja (Nypa fruticans) Mekongin suistossa.
Viilasimpukat

| Viilasimpukat |
| --- | --- |
 Lima lima
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Simpukat Bivalvia
Alaluokka::  Autobranchia
Lahko::  Limida
Heimo::  Viilasimpukat Limidae  Rafinesque, 1815
Suvut
 Acesta  Acestarica  Ctenoides  Divarilima  Escalima  Lima  Limaria  Limatula  Limea  Mantellina 
Katso myös
   Viilasimpukat Wikispeciesissä   Viilasimpukat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viilasimpukat (Limidae) on simpukoihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Viilasimpukat jaetaan kymmeneen sukuun. Lajeja heimossa on noin 125–130. Heimon lajien kuori on muodoltaan kolmiomainen tai soikea ja usein epäsymmetrinen. Saranan vieressä on korvakkeet, ja kuoressa voi olla harjanteita. Viilasimpukoiden jalka on kookas, ja vaipassa on useita pitkiä lonkeroita. Heimon lajit tuottavat proteiinisäikeitä, joita kutsutaan nimellä byssus.
Levinneisyys ja elintavat

Viilasimpukoita tavataan maailmanlaajuisesti lauhkeista ja lämpimistä meristä. Ne elävät kivikoissa ja riutoilla tai kaivautuvat hiekkapohjaan. Heimon lajeja elää niin matalissa kuin syvissäkin vesissä.
Viiksilaiskuri

| Viiksilaiskuri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Laiskurit Bucconidae
Suku::  Ruskolaiskurit Malacoptila
Laji::  mystacalis
Kaksiosainen nimi
 Malacoptila mystacalis  (Lafresnaye, 1850) 
Katso myös
   Viiksilaiskuri Wikispeciesissä   Viiksilaiskuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viiksilaiskuri (Malacoptila mystacalis) on laiskureihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Viiksilaiskuri voi kasvaa 20–23 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, selkä ja pyrstö ovat väriltään tumman ruskeat. Ruskeissa siivissä on valkoisia pilkkuja. Viiksilaiskuri nokan yläpuoli on valkoinen ja väri jatkuu juovana "viiksinä" alaspäin. Linnun kurkku ja rinta ovat punaruskeat ja vatsa on harmahtavan valkoinen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Viiksilaiskuri elää laikuttaisesti Kolumbiassa ja Venezuelassa. Sen elinympäristöä ovat kuivat ja kosteat metsät ja metsien reuna-alueet. Lintu liikkuu useimmiten pareittain. Viiksilaiskurin ravintoa ovat hyönteiset ja pienet selkärankaiset eläimet. Viiksilaiskurin pesimäkausi kestää helmikuulta syyskuulle.
Viimeinen yhteys: The Dead Zone

| Viimeinen yhteys: The Dead Zone> The Dead Zone |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Cronenberg
Käsikirjoittaja:  Jeffrey Boam
Perustuu:  Stephen Kingin romaaniin Kosketus
Tuottaja:  Debra Hill
Säveltäjä:  Michael Kamen
Kuvaaja:  Mark Irwin
Leikkaaja:  Ronald Sanders
Pääosat:  Christopher Walken Brooke Adams Tom Skerritt Martin Sheen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures Dino De Laurentiis Productions
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1983
Kesto:  103 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viimeinen yhteys: The Dead Zone (engl. The Dead Zone) on David Cronenbergin ohjaama kauhuelokuva vuodelta 1983. Se perustuu Stephen Kingin romaaniin Kosketus. Siinä viisi vuotta koomassa maannut mies (Christopher Walken) huomaa herättyään saaneensa selvänäköisyyskyvyn.
Arvioita

Viimeinen yhteys sai heti ilmestyttyään erittäin positiivisen vastaanoton kriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivustolla elokuva on saanut käyttäjiltä 91% arvosanakseen. Sivusto kuvailee elokuvaa: "David Cronenbergin vakaan ohjauksen ja Christopher Walkenin rikastuttavan tulkinnan yhdistelmä tekee Viimeisestä yhteydestä yhden varmaotteisimmista Stephen King -filmatisoinneista."
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo sanoo Viimeistä yhteyttä surumielisyydessään ja hillityssä tyylissään harvinaisen hienoksi kauhuelokuvaksi. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever pitää elokuvaa hyvänä Kingin romaanin filmatisointina ja antaa sille kolme tähteä neljästä.
Viinikääpä

| Viinikääpä |
| --- | --- |
 Vanha viininpunainen viinikääpä talvella.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Irpicaceae
Suku::  Viinikäävät Meruliopsis
Laji::  taxicola
Kaksiosainen nimi
 Meruliopsis taxicola  (Pers.: Fr.) Bondartsev 
Synonyymit
 Gloeoporus taxicola 
Katso myös
   Viinikääpä Wikispeciesissä   Viinikääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viinikääpä (Meruliopsis taxicola) on koko Suomessa harvinaisena esiintyvä kääpälaji. Se viihtyy vanhoissa kangasmetsissä ja sen isäntäpuita ovatkin kuusi ja mänty.
Viinikäävän yksivuotinen itiöemä on tavallisesti resupinaattinen. Vain Pohjois-Suomesta on löydetty pileaattisia tai puoliresupinaattisia tyyppejä, joille kasvaa muodoltaan kynsimäisiä, yläpinnaltaan valkoisia ja pillipinnaltaan voimakkaan värisiä lakkeja – juuri pillipinnan väri auttaa erottamaan ne rustokäävästä ja tikankäävästä.
Resupinaattinen itiöemätyyppi voi kasvaa jopa yli metrin pituisena yhtenäisenä alueena puunrungon alapinnalla, kokonaispaksuus sen sijaan on vain 1-2 mm. Itiöemän reuna on valkoinen ja pillipinta lohen- tai terrakotanpunainen eli värikontrasti on selvä. Vanhetessaan pillipinnan väri tummuu purppuraiseksi tai viininpunaiseksi, kuivuessaan punamustaksi. Pillit ovat epäsäännöllisen muotoisia ja kokoisia, 2-4 millimetrillä. Pohjamalto on valkoinen.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Viinikääpä (Meruliopsis taxicola)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Gloeoporus taxicola:  Wikidata: Q10431459  AusFungi: 60028286  BioLib: 305127  CoL: 3GBM4  EoL: 1009037  Fungorum: 105330  GBIF: 2544635  iNaturalist: 335979  IRMNG: 10385968  MycoBank: 105330  NatureServe: 2.912034  NBN: BMSSYS0000007266  NCBI: 81066  NZOR: 7b1ad79a-0d4d-4b12-96e7-2558288b9353  Open Tree of Life: 42236 
Xylomyzon taxicola:  Wikidata: Q105069401  AusFungi: 60028290  CoL: 5CLKR  Fungorum: 143761  GBIF: 2544644  IRMNG: 11362354  MycoBank: 143761  NZOR: 8d88d490-fc59-4c86-8078-a104a23c0aa1
Anna Slunga-Tallberg

Anna Marita Slunga-Tallberg (o.s. Slunga, s. 5. helmikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen, olympialaisissakin kilpaillut purjehtija.
Slunga-Tallberg sijoittui olympialaisten 470-luokassa Katri Läikkeen kanssa kymmenenneksi Barcelonassa 1992. Maailmanmestaruuskilpailuissa he sijoittuivat samana vuonna neljänneksi. Vuonna 1990 he voittivat Pohjoismaiden-mestaruuden.
Slunga-Tallberg edusti seuratasolla Nyländska Jaktklubbenia. Hän avioitui purjehtija Georg Tallbergin kanssa.
Vieraissa

| Vieraissa Popeda |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Äänitetty : tammikuu – helmikuu 1999
 Studio : Teurastamo 56
 Julkaistu: 19. huhtikuuta 1999
 Formaatti: CD, MC
 Tuottaja(t): Costello Hautamäki
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  Suomi: 7. (viikko 16/1999)
Popedan muut julkaisut
| Hittejä, kersantti Karoliina! 1997 | Vieraissa 1999 | Just! 2001 |
Singlet albumilta Vieraissa
 ”Paperitähdet” Julkaistu: 12. huhtikuuta 1999  ”Mustaa” Julkaistu: 21. kesäkuuta 1999
Vieraissa on suomalaisen Popeda-yhtyeen cover-albumi ja 15:s studioalbumi vuodelta 1999. Se on myös viimeinen Popeda-levy, jolla ovat mukana rumpali Kari Holm ja kosketinsoittaja Jukkis Järvinen.
Vieraissa oli Suomen virallisella listalla neljä viikkoa ja korkeimmillaan sijalla seitsemän. Vuoteen 2004 mennessä sitä oli myyty 12 000 kappaletta. Albumilta julkaistiin singlet ”Paperitähdet” ja ”Mustaa”, jotka eivät saavuttaneet suurempaa menestystä.
Albumin kansikuva on kopioitu Venus-kondomipaketista.