stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Krysanteemivallankumous
Seuraukset

Kaarle I antoi viimein 31. lokakuuta Károlyin tehtäväksi muodostaa uusi hallitus Unkariin. Kaarle I luopui itse valtaistuimestaan 11. marraskuuta ja Itävallasta tuli muutamaa päivää myöhemmin tasavalta. Unkari julistettiin pian tämän jälkeen tasavallaksi kansallisneuvoston kokouksessa parlamenttitalolla 16. marraskuuta, mikä tarkoitti käytännössä Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian päättymistä.
Károlyin hallituksella oli aluksi takanaan suuri kansansuosio, mutta pian sen kannatusta söivät ulko- ja sisäpoliittiset vaikeudet. Lopulta tilanne karkasi Károlyin hallituksen käsistä. Pettymys hallituksen toimintaan vaikutti osaltaan Unkarin neuvostotasavallan perustamiseen maaliskuussa 1919.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krysanteemivallankumous Wikimedia Commonsissa
Kansallisneuvostolle valan vannovia sotilaita.
Unkari julistetaan tasavallaksi 16. marraskuuta.
Ksyleenisyanoli

| Ksyleenisyanoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Natrium 4-[(E)-[4-[2-[4-(etyyliamino)-3-metyylifenyyli]etyyliamino]-3- metyylisykloheksa-2,5-dien-1-ylideeni]metyyli]-3-sulfobentseenisulfonaatti
CAS-numero:  2650-17-1
PubChem CID:  23687514
SMILES:  CCNC1=C(C=C(C=C1)CCN=C2C=CC(=CC3=C(C=C(C=C3)S(=O)(=O)[O-])S(=O)(=O)O)C= C2C)C.[Na+] 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C25H27N2O6S2Na
Moolimassa:  538,616 g/mol
Liukoisuus veteen:  1 g/l 
  
Ksyleenisyanoli ( C25H27N2O6S2Na) on väriaine, jota käytetään muun muassa geelielektroforeesissa merkkiaineena. DNA:n sekvensoinnissa käytetään väriaineena usein ksyleenisyanolin lisäksi myös bromifenolisinistä.
Liikkumisnopeus

Ksyleenisyanolin liikkumisnopeus geelissä vaihtelee geelin pitoisuuden ja geelilaatujen perustella. Yleensä ksyleenisyanoli liikkuu 85–4 000 DNA-jakson verran.
Muita käyttöjä

Metyylioranssin ksyleenisyanoliliuos on pH-indikaattori. Se vaihtaa väriään violetista vihreäksi pH:n ollessa välillä 3,2–4,2.
Hiiriopossumi

| Hiiriopossumi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Pussirotat Didelphimorphia
Heimo::  Pussirotat Didelphidae
Alaheimo::  Didelphinae
Suku::  Hiiriopossumit Marmosa
Laji::  murina
Kaksiosainen nimi
 Marmosa murina  (Linnaeus, 1758) 
 Hiiriopossumin levinneisyys
Katso myös
   Hiiriopossumi Wikispeciesissä   Hiiriopossumi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hiiriopossumi (Marmosa murina) on Etelä-Amerikan pohjoisosissa elävä opossumilaji (Didelphidae). Häntä mukaan luettuna se on noin 45 cm mittainen.
Mikko Hietanen

| Mikko Hietanen |
| --- | --- |
 Mikko Hietanen vuonna 1952 Helsingin olympiastadionilla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. syyskuuta 1911 Uusikirkko
Kuollut: 3. helmikuuta 1999 (87 vuotta) Laukaa
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Pituus:  168 cm
Laji:  kestävyysjuoksu
Seura:  Johanneksen Kireät Vihtavuoren Pamaus
Kilpauran kesto:  1933-1986
Saavutukset
Paras sijoitus maailmancupissa:  Maailmantilastossa  maratonilla : 1946: 3. (2.31.37)  1947: 2. (2.29.39)  1948: 2. (2.31.02)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Oslo 1946 | maraton |  |
Mikko Hietanen (22. syyskuuta 1911 Uusikirkko – 3. helmikuuta 1999 Laukaa) oli suomalainen kestävyysjuoksija, joka tunnetaan erityisesti maratonjuoksijana.
Henkilöhistoria

Mikko Hietasen vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Hietanen ja Liisa Uuttu ja puoliso vuodesta 1939 Maila Kyllikki Hoikkala. Hietanen kävi maamieskoulun 1939. Sotien jälkeen Hietanen siirtyi evakkona Keski-Suomeen Laukaaseen, jossa hän toimi varastomiehenä. Valtion ruutitehtaalta Vihtavuoresta Hietanen jäi eläkkeelle työnjohtajana vuonna 1976.
Urheilu-ura

Hietanen voitti EM-kultaa maratonilla Oslossa 1946. Lontoon 1948 olympialaisten maratonilla hän keskeytti ja Helsingin 1952 olympialaisissa hän oli 17:s.
Hietanen voitti neljä maratonin Suomen mestaruutta (1945–1948) ja yhden Pohjoismaiden mestaruuden (1947). Vuosina 1946 ja 1948 hänellä oli maratonilla kauden kärkiaika maailmassa. Vuonna 1946 Hietanen voitti Košicen kansainvälisen rauhanmaratonin Tšekkoslovakiassa. Seuraavana vuonna hän voitti Yhdysvaltojen 20 kilometrin maantiejuoksun mestaruuden. Bostonin maratonilla 1947 hän oli toinen ennätysajallaan 2.29.39. Seuratasolla Hietanen edusti Vihtavuoren Pamausta.
Hietanen juoksi 25 000 metrin, 30 000 metrin ja 15 mailin ratajuoksujen maailmanennätyksiä vuosina 1946–1948. Vielä vuonna 1986 hän saavutti 75-vuotiaiden sarjassa EM-pronssia maratonilla. Menestyksekkään vuoden 1946 tulosten perusteella Mikko Hietanen yhdessä pikaluistelija Lassi Parkkisen kanssa valittiin Suomen vuoden urheilijaksi. Samana vuonna hän sai myös Suomen Urheilulehden kultamitalin.
Urheilu-ura > Maailmanennätykset

| Matka | Aika | Vuosi |
| --- | --- | --- |
| 25 000 metriä | 1.20.58,8 | 1946 |
| 25 000 metriä | 1.20.14,0 | 1947 |
| 30 000 metriä | 1.40.46,4 | 1948 |
| 15 mailia | 1.18.48,0 | 1947 |
| 15 mailia | 1.17.28,6 | 1948 |
Kroatian maantiede

| Kroatian maantiede |
| --- | --- |
 Kroatian kartta
Maanosa:  Eurooppa
Naapurimaat:  Slovenia, Unkari, Serbia, Montenegro, Bosnia ja Hertsegovina ja Italia
Tilastot
Pinta-ala:  56 594 km²
 – Sisävesi:  620 km² (1,1 %)
Rantaviiva:  5 835 km
Rajan pituus:  2 237 km
Ennätykset
Korkein kohta:  Dinara, 1 831 m
Matalin kohta:  Adrianmeri
Pisin joki:  Sava, 562 km
Suurin järvi:  Vrana, 30,7 km²
Ilmasto
Ilmasto:  mannerilmastosta välimerenilmastoon
Luonnonvarat
Luonnonvarat:  öljy, vesivoima, kivihiili, bauksiitti, kalsium
Kroatia jaetaan maantieteellisesti kolmeen osaan. Siihen kuuluu kivikkoinen rannikkokaistale, jossa on yli 600 kallioista saarta, pohjoisen ja koillisen Karpaattien allas, jossa virtaavat Sava, Drava ja Tonava, ja näiden välissä oleva metsäiset vuoristoalueet. Vuoristot tunnetaan erityisesti karstiesiintymistä, joissa vesi on uurtanut monimutkaisia pinnanmuodostelmia yli kilometrin syvyisiin luolastoihin saakka.
Ilmasto on pääosin lauhkeaa, mutta pohjoisessa ja idässä vallitsee kylmätalvinen ja lämminkesäinen mantereinen ilmasto ja rannikolla välimerenilmasto. Kroatian pohjoisosissa puhaltaa joskus talviaikaan kylmä, puuskainen valumatuuli bora. Kesäiltapäivien merituulta kutsutaan nimellä ”maestral”, ja sen vaikutuksesta esimerkiksi Dalmatian vanhojen kaupunkien kadut on pyritty suunnittelemaan niin, että tuuli pääsee puhaltamaan niitä pitkin.
Fyysinen maantiede > Pinnanmuodot

Kroatian maasto on vaihtelevaa, ja sen voi karkeasti jakaa kolmeen osaan: etelän kivikkoiseen rannikkokaistaleeseen, jossa sijaitsee satoja hajallaan olevaa kallioista saarta, pohjoisen ja koillisen sisämaan tasangolle, joka on osa viljavaa Karpaattien allasta, ja rannikon ja alangon väliin jäävään tiheämetsäiseen vuoristoon.
Noin 53 prosenttia alueesta on alankoa, ja suurimmat alankoalueet ovat Karpaattien altaan alueella. Pinta-alasta 26 prosenttia on 200–500 metrin korkeudessa ja loput 21 prosenttia yli 500 metrin korkeudessa. Karpaattien altaalla maasto vaihtelee Savan, Dravan ja Tonavan alluviaalitasangoista Baranyan ja Syrmian tasankoihin. Sava- ja Dravajokien tasankoa erottavat toisistaan Julisten Alppien jatkeen muodostava Hrvatsko zagorje.
Karpaattien altaan länsi- ja eteläpuolella on Kroatian keskeinen vuoristovyöhyke, joka kuuluu Dinaarisiin Alppeihin. Siellä on myös Kroatian korkein vuori, 1 831 metriä korkea Dinara. Karpaattien altaan reunamilla on kukkulainen siirtymävyöhyke, jossa on Pokupljen ja Kordunin kalkkikivitasangot. Vuoristoalueisiin kuuluvat muun muassa Gorski Kotar ja Lika. Kroatian vuoristoalueet ovat tunnettu karstimaastaan, jossa vesi on tehnyt monenlaisia maanalaisia muodostelmia kalkkikivestä ja dolomiitistä muodostuneeseen kiviperään. Kroatiasta on löydetty noin 50 yli 250 metriä syvää luolaa. Lukina jama on peräti 1 431 metriä syvä. Karstimaassa on myös esimerkiksi doliineja ja muita pintamuodostumia.
Kroatian rannikkokaistaleeseen kuuluu pohjoisessa Istrian niemimaa, josta se jatkuu Dalmatian rannikkoa pitkin Kotorinlahdelle saakka. Leveimmillään ja matalimmillaan tasanko on Ravni kotarissa, missä on flyssivyöhyke, Kaštelin keskiosissa ja Neretvan suistolla.
Adrianmeri on matala meri, ja sen keskisyvyys on 173 metriä. Kroatian rantaviiva ilman saaria on 1 777 kilometriä ja saarten kanssa 5 835 kilometriä. Merivirrat virtaavat Albaniasta ylös Kroatian rannikkoa pitkin luoteeseen. Saaria rannikolla on kaikkiaan 718, ja niistä suurin osa on muodostunut kalkkikivestä. Asuttuja on noin 50. Suurimmat saarista on Krk ja Cres, joiden pinta-ala on 405,8 neliökilometriä. Yli 200 neliökilometrin suuruisia saaria ovat lisäksi Brač, Hvar, Pag ja Korčula.
Fyysinen maantiede > Vesistöt

Kroatiassa on 26 jokea, jotka virtaavat yli 50 kilometrin matkan valtion alueella. Noin 62 prosenttia maan pinta-alasta kuuluu Mustanmeren valuma-alueeseen ja loput 38 prosenttia Adrianmeren valuma-alueeseen.
Kroatian pisimmät joet ovat 562 kilometriä pitkä Sava ja 505 kilometriä pitkä Drava. Kupa on puolestaan pisin joki, joka virtaa kokonaan Kroatian alueella. Savan lähde on Sloveniassa, ja Kroatian puolella se virtaa Zagrebin halki. Sen jälkeen se muodostaa osan Bosnia ja Hertsegovinan vastaisesta rajasta. Myös Drava virtaa Kroatiaan Sloveniasta, ja se muodostaa suuren osan Unkarin rajasta. Se laskee Tonavaan, joka puolestaan vastaa suurimman osan Kroatian ja Serbiaan kuuluvan Vojvodinan alueen rajasta. Savajoen sivujokia ovat muun muassa Kupa, joka virtaa Slovenian vastaisella rajalla, ja Una, joka meanderoi Bosnia ja Hertsegovinan rajalla.
Adrianmeren puolella joet ovat pääosin lyhkäisiä ja virtaavat pitkin jyrkkiä rinteitä. Dalmatian merkittäviä jokia ovat Adrianmereen laskevat Krka ja Cetina. Kummassakin joessa on vesivoimapotentiaalia. Suurin joki on kuitenkin Neretva, josta vain 20 kilometriä on Kroatian puolella. Karstimaassa on myös monia maanpinnan alla virtaavia jokia, kuten Lika ja Gacka.
Kulttuurimaantiede

Kroatian pinta-ala on 56 594 neliökilometriä. Kroatian erikoisen, puolikuuta tai hevosenkenkää muistuttavan muodon vuoksi sillä on monta naapurivaltiota: Slovenia, Unkari, Serbia, Montenegro, Bosnia ja Hertsegovina sekä Adrianmeren vastakkaisella puolella Italia. Bosnia-Hertsegovinan lyhyt 20 kilometrin pituinen rantakaistale jakaa Kroatian manneralueen kahteen toisistaan erillään olevaan alueeseen niin, että Dubrovnik lähiympäristöineen on enklaavina erillään muusta Kroatiasta.
Kroatian väestöstä vuoden 2018 tietojen mukaan 56,9 prosenttia asui kaupungeissa. Asutus on keskittynyt Karpaattien altaan alueella ja rannikolle. Keskivuoristossa asutus on selvästi harvempaa. Zagreb on ylivoimaisesti suurin kaupunki, ja siellä asuu noin 18 prosenttia koko maan väestöstä.
Kulttuurimaantiede > Aluejako

Kroatia jaetaan neljään suuralueeseen ja nämä edelleen yhteensä 21 piirikuntaan eli županiin. Piirikuntien kroaatinkieliset nimet ovat muotoa Zagrebačka županija (Zagrebilainen piirikunta). Idästä alkaen suuralueet ja niihin kuuluvat piirikunnat ovat:
Slavonia
Virovitica-Podravina Virovitičko-podravska županija
Požega-Slavonia Požeško-slavonska županija
Brod-Posavina Brodsko-posavska županija
Osijek-Baranja Osječko-baranjska županija
Vukovar-Syrmia Vukovarsko-srijemska županija
Keski-Kroatia
Zagreb (kaupunki on myös piirikunta)
Zagrebin piirikunta Zagrebačka županija
Krapina-Zagorje Krapinsko-zagorska županija
Sisak-Moslavina Sisačko-moslavačka županija
Karlovac Karlovačka županija
Varaždin Varaždinska županija
Koprivnica-Križevci Koprivničko-križevačka županija
Bjelovar-Bilogora Bjelovarsko-bilogorska županija
Međimurje Međimurska županija
Istria , rannikon pohjoisosa ja vuoristoseutu
Primorje-Gorski Kotar Primorsko-goranska županija
Lika-Senj Ličko-senjska županija
Istria Istarska županija
Dalmatia
Zadar Zadarska županija
Šibenik-Knin Šibensko-kninska županija
Split-Dalmatia Splitsko-dalmatinska županija
Dubrovnik-Neretva Dubrovačko-neretvanska županija
Ilmasto

Kroatian ilmasto vaihtelee alueittain, mutta pääosin ilmasto on lauhkeaa. Pohjoisessa ja idässä vallitsee mantereinen ilmasto, jonka takia talvet ovat kylmiä ja kesät lämpimiä. Rannikolla vallitsee välimerenilmasto. Suurin osa sateista ajoittuu talveen, mutta kesällä esiintyy ukkoskuuroja.
Rannikon lämpötilat ovat korkeimmat, ja vuoden keskilämpötila vaihtelee 12 asteen ja 17 asteen välillä. Etelässä lämpötilat ovat pohjoisosia korkeammat. Karpaattien altaalla vuoden keskilämpötila on 10–12 astetta, mutta korkeammalla keskilämpötila on jo alle 10 astetta. Korkeimmilla huipuilla keskilämpötila on enää 2–4 astetta. Adrianmeren rannikolla lämpimimmän kuukauden keskilämpötila on yli 22 astetta, kun taas vuoristoissa kylmimmän kuukauden keskilämpötila on alle −3 astetta.
Vuotuinen sadanta on ulkosaaristossa alle 700 millimetriä ja Gorski kotarin vuoristossa jopa 3 500 millimetriä. Sisämaan tasangoilla sadanta vaihtelee 700 millimetristä 1 000 millimetriin. Vesisateita tulee ympäri vuoden, mutta erityisesti Karpaattien altaalla enimmät sateet sijoittuivat kasvukauteen. Adrianmeren keskisellä ja eteläisellä rannikolla sadanta sopii välimerenilmastoon eli kesät ovat kuivia ja sateet tulevat talvella.
Varsinkin Kroatian pohjoisosissa puhaltaa talvisaikaan joinakin päivinä vuorilta kylmä, puuskainen valumatuuli bora. Kesäpuolella korkeapaineissa vallitsee merituuli-ilmiön aikaansaama vuorokausivaihtelu: yöllä tuulee maista merelle, päivällä mereltä maihin. Mereltä puhaltava tuuli alkaa klo 10-11, ja se on voimakkaimmillaan klo 14-15 iltapäivällä. Yöksi tuuli heikkenee. Iltapäivän merituulta kutsutaan joskus nimellä ”maestral”. Merituulen vilvoittava vaikutus on ollut niin merkittävä, että Dalmatian vanhojen kaupunkien kadut on suunniteltu niin että maestral pääsee puhaltamaan pitkin niitä.
Luonto ja luonnonsuojelu > Kasvillisuus ja elinympäristöt

Kroatian luonto on eurooppalaisittain monipuolinen, ja kasvilajien määrä on siellä Slovenian ja Albanian jälkeen Euroopan kolmanneksi suurin pinta-alaan nähden. Tähän on vaikuttanut useita tekijöitä. Valtio sijaitsee välimerellisen ja mantereisen ilmaston siirtymävyöhykkeellä, ja alue pysyi jäättömänä viime jääkauden aikana, joten monet lajit säilyivät siellä. Kroatiassa tapaavat myös neljä Euroopan yhdeksästä biomaantieteellisestä alueesta. Siellä vaikuttavat välimerellinen, mantereinen, vuoristoinen sekä Karpaattien altaan eliömaantieteelliset alueet.
Noin 44 prosenttia Kroatiasta on metsän peitossa. Yleisimpiä lajeja ovat pyökit, tammi, talvitammi ja euroopanvalkopyökki. Suurimmat metsät ovat Dinaaristen Alppien länsiosissa Gorski kotarissa ja Velebitvuoristossa sekä Savajoen alluviaalilaaksossa. Vuoristossa valtalajeja ovat pyökit ja pihdat. Välimeren alueella metsät ovat puolestaan pääsääntöisesti macchiaa, jossa kasvaa rautatammia ja euroopanmustamäntyä. Metsien lisäksi Kroatiassa kasvaa pensaikkoja. Jokien varsilla on pajuja ja eteläisessä Dalmatiassa oleanteripensaikkoja. Rannikolla on puolestaan ainavihantaa pientä gariguepensaikkoa.
Pohjois-Kroatiassa on laajoja kosteita ruohikkotasankoja. Erityisesti Savajoen varrella ne yhdistyvät laajoihin kosteikkoihin. Lonjsko polje on suuri laidunalue, joka tulvii säännöllisesti. Vuoristoisessa Keski-Kroatiassa on erikoistuneita kosteita niittyjä, joita on erityisesti jokien varsilla. Kuivia Välimeren ruohikkoja on puolestaan rannikolla ja rannikon sisämaa-alueilla.
Kroatiassa on laajoja kosteikkoja suurten jokien tulvatasangoilla. Kopački rit on Drava- ja Tonavajokien risteyskohdassa ja Lonjsko polje Savajoen varrella. Neretvan suisto on puolestaan rannikolla.
Luonto ja luonnonsuojelu > Eläimistö

Kroatian nisäkkäisiin kuuluu 101 lajia. Maan vuoristoissa elää kaikki kolme Euroopan suurta lihansyöjää, karhu, susi ja ilves. Kroatian metsissä ja vuoristoissa tavataan myös muun muassa gemssiä, villisikaa, näätiä, mäyrää ja kettuja sekä Dinaaristen Alppien jäänteitä dinaarienmyyrää ja tammihiiren alalajia Eliomys quercinus dalmaticus. Lepakkolajeja maasta tunnetaan peräti 34. Adrianmeren ainoa merinisäkäs on puolestaan pullokuonodelfiini, vaikkakin monia muitakin valaslajeja nähdään satunnaisesti itäisellä Adrianmerellä.
Kroatian lintulajisto on eurooppalaisittain monipuolinen, ja yli 230 lintulajia pesii Kroatiassa. Drava- ja Savajoen alankoalueilla on monia merkittäviä kosteikkoja, joissa pesii muun muassa kapustahaikaria, haikaria, tiiroja, merikotkia, mustahaikaria, kattohaikaria ja pikkukiljukotkia. Metsien lajeja ovat puolestaan useat pöllöt, tikat, metso ja maakotka. Rannikoiden lintuja ovat hanhikorppikotka, välimerenhaukka ja välimerenlokki.
Kroatian matelijalajisto on moninaisimmillaan Dalmatiassa. Saaristossa on puolestaan erityisesti eristyneitä endeemisiä liskoja. Kilpikonnista Kroatiassa elää muun muassa liemikilpikonnaa ja Mauremys caspica -lajia. Vuoristoissa on kaksi myrkyllistä käärmelajia, hietakyy ja kenttäkyy. Sammakkoeläimiä on puolestaan monipuolisimmillaan Karpaattien altaassa. Karstialueen luolastojen endeeminen laji on olmi.
Kalalajistoon vaikuttaa kaksi asiaa: Kroatia kuuluu kahteen valuma-alueeseen ja osassa maata on karstiympäristöjä. Mustanmeren valuma-alueen vesistöissä on 81 ja Adrianmeren valuma-alueen vesistöissä 88 lajia. Lisäksi 18 lajia on endeemisiä karstialueelle. Adrianmerestä on puolestaan havaittu 433 kalataksonia. Varsin lajirunsaita ympäristöjä ovat Posidonia-meriheinäniityt.
Luonto ja luonnonsuojelu > Luonnonsuojelu

Kroatiassa on kahdeksan kansallispuistoa: 14 saaresta koostuva Brijunin kansallispuisto, 89 pikkusaaren Kornatin kansallispuisto, Krkan kansallispuisto samannimisen joen varrella, Mljetin kansallispuisto maan eteläosassa, Paklenican kansallispuisto metsäalueella meren ja vuorten välillä, Plitvicen järvien kansallispuisto jossa on 16 pientä järveä metsän keskellä, Risnjakin kansallispuisto samannimisellä vuorella ja Pohjois-Velebitin kansallispuisto karstimaalla.
Risnjakin alueella tavataan paljon hirvieläimiä, karhuja, villikissoja ja ilveksiä. Satunnaisesti nähdään myös susia ja villisikoja. Plitvicen järvien kansallispuisto on susien suojapaikka. Siellä, samoin kuin Krkassa, suojellaan myös merisaukkoja. Krka on keskeinen muuttolintujen levähdysalue, samoin kuin Kopacki Ritin luonnonpuisto maan itäosassa. Cresissä elää suuria hanhikorppikotkia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kroatian maantiede Wikimedia Commonsissa
Vesiputous Plitvicen kansallispuistossa.
Prvićin saari Krkin edustalla.
Kroatian pääkaupungin Zagrebin vanhaa kaupunkia.
Kroatian aluejako
Kroatia satelliittikuvassa syyskuussa 2003.
Hihka

Hihka on Kati Launiaisen luoma piirroshahmo, joka esiintyy Launiaisen mietelauseita sisältävissä kuvissa. Kuvista on julkaistu kirja sekä muun muassa kortteja ja julisteita.
Kirja

Launiainen, Kati: Hihka.  Turku:  Sammakko, 2009.  ISBN 978-952-483-099-7
Aiheesta muualla

Kirja Sammakon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive).
Hihka.com.
Katri Saukkonen: Kanin kaltainen (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 10.3.2008.
Hihka hurmaa mietelauseiden ystävät (Arkistoitu – Internet Archive). MTV3 2.7.2009.
Reijo Valta: Karikatyyreja ja kuvitettuja aforismeja. Pois työpöydältä 31.7.2009.
Kuhmalahden vaakuna

Kuhmalahden vaakuna (1961–2010)
Kuhmalahden vaakuna oli Kuhmalahden kunnan tunnus. Aiheen kumokärki viittaa paikkakunnan nimessäkin esiintyvään lahteen, kun taas liekki kuvastaa korvenraivausta, jolla esi-isät muokkasivat metsää viljelysmaaksi.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen kumokärki, jossa punainen liekki”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Kuhmalahden kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 21. huhtikuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 26. kesäkuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2011, kun Kuhmalahden kunta liitettiin osaksi Kangasalaa.
Hietatokko

| Hietatokko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Gobioidei
Heimo::  Tokot Gobiidae
Suku::  Pomatoschistus
Laji::  minutus
Kaksiosainen nimi
 Pomatoschistus minutus  (Pallas, 1770) 
Katso myös
   Hietatokko Wikispeciesissä   Hietatokko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hietatokko (Pomatoschistus minutus) on pieni 4–5 cm:n pituinen merikala. Se on vaalean kellertävä, lähellä pohjaa elävä kala, jonka voi nähdä, jos sen pelästyttää liikkeelle haromalla hiekkapohjaa esimerkiksi akvaariohaavilla. Lajia esiintyy koko Itämeren alueella, aivan lahtien perukoita lukuun ottamatta. Hietatokko muistuttaa hyvin paljon liejutokkoa (Pomatoschistus microps) ja hieman myös mustatokkoa (Gobius niger) ja seitsenruototokkoa (Gobiusculus flavescens).
Hietatokko oleskelee kesäisin matalissa ja talvella syvemmissä vesissä. Se rakentaa pesän hiekkapohjalle esimerkiksi simpukankuoren tai ruukunsirpaleen alle, ja koiras vartioi mätiä kuoriutumiseen asti. Pienten 1–3-senttisten hietatokkojen ravintoa ovat vesikirput, surviaissääskentoukat ja hankajalkaiset. Isommat, yli kolmen senttimetrin mittaiset kalat syövät pääasiassa pienikokoisia katkoja.
Tokoilla, varsinkin hietatokolla, on matalien rannikkovesien ravintoketjussa suuri merkitys. Ne ovat linkki pohjaeläimistä suurempiin kaloihin. Tokkoja syövät ainakin ahvenet, pienet turskat, kampelat, piikkikampelat, kivinilkat, kuhat, simput, isot kuoreet ja siiatkin. Matalilla rannikkovesillä, kuten Tanskassa, tokot muodostavat katkarapujen kanssa meritaimenen tärkeimmän ravinnonlähteen.
Esiintyminen Suomessa ja elinalueet

Suomen Lajitietokeskuksen mukaan laji esiintyy ensisijaisesti Itämeressä. Suomessa sitä tavataan lähes koko merialueella, Perämerelläkin Hailuotoa myöten.
Aiheesta muualla

Pomatoschistus minutus (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
LuontoPortti: Hietatokko (Pomatoschistus minutus)
ITIS: Pomatoschistus minutus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1121059  Wikispecies: Pomatoschistus minutus  ADW: Pomatoschistus_minutus  BOLD: 77451  CoL: 4LQXK  FishBase: 1345  GBIF: 2379300  iNaturalist: 344748  IRMNG: 10151621  ITIS: 171978  IUCN: 198668  NBN: NBNSYS0000188635  NCBI: 13225  Observation.org: 2073  OBIS: 126928  Open Tree of Life: 1048873  WoRMS: 126928  Laji.fi: MX.53238
Herttoniemen satamarata

Herttoniemen kartta vuodelta 1936. Satamarata näkyy mustana linjana.
Herttoniemen satamarata oli Helsingissä sijainnut noin kymmenen kilometrin pituinen teollisuus- ja satamarata. Se erkani pääradasta Oulunkylän asemalla ja johti Viikin kautta Herttoniemeen. Rata valmistui vuonna 1939. Sitä käytettiin vuoteen 1992 saakka Herttoniemen teollisuusalueen yritysten ja nykyisen Herttoniemenrannan alueella sijainneen Herttoniemen öljysataman kuljetuksiin. Vielä vuoteen 2012 saakka rata toimi satunnaisesti Helsingin metron liitäntäratana, mutta uusi yhteys Vuosaaren metroasemalta sataman kautta Vuosaaren satamaradalle teki sen lopulta hyödyttömäksi. Rata purettiin, ja joitakin osuuksia sen vanhasta reitistä mukailee pikaraitiotie Raide-Jokeri.