stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Kristillisdemokraattien historia
Kristillisdemokraattinen puolue > Kalliksen kausi (1995–2004)

Kuopion puoluekokouksessa 1995 Bjarne Kallis haastoi nuoriso- ja naisjärjestön tukemana istuvan puheenjohtaja Kankaanniemen puheenjohtajataistoon ja valittiin SKL:n uudeksi puheenjohtajaksi. Kalliksen kaudella puolueen toiminta muuttui poliittisempaan suuntaan. Kallista kuvattiin visionäärinä, jolla oli selvä suunta mihin suuntaan suomalaista kristillisdemokratiaa tuli ohjata. Kallikselta totuttiin kuulemaan kannanottoja ajankohtaisiin ja globaaleihin kysymyksiin. Mukaan tulivat erityisesti turvallisuuspoliittiset kysymykset. Kalliksen mukaan Suomen tuli liittyä sotilasliitto Natoon ja otti aiheen esiin myös myöhemmin presidentinvaalikampanjassaan. Kalliksen aikana jäsenistön poliittista osaamista ryhdyttiin kehittämään ja puolueessa käytiin aatteellista keskustelua kristillisdemokratiasta. Vuonna 1996 Milla Kalliomaa valittiin puoluesihteeriksi.
Vuoden 1999 eduskuntavaaleissa SKL sai ennätyksellisen määrän kansanedustajia, kun paikkamäärä nousi 10 edustajaan. Saman vuoden Eurovaaleissa SKL:n Eija-Riitta Korhola valittiin puolueen ensimmäiseksi europarlamentaarikoksi. Puolueen menestys jatkui myös vuonna 2000 kuntavaaleissa kun puolue teki ennätyksen valtuutettujen määrässä. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa kristillisdemokraatit saivat historiansa suurimman äänimäärän, mutta paikkamäärä putosi vaaliliittojen myötä 7 kansanedustajaan. Puolue oli solminut vaaleihin vaaliliitot kokoomuksen ja perussuomalaisten kansa. Samana vuonna puoluesihteeriksi valittiin Annika Kokko. Vuoden 2001 Jyväskylän puoluekokouksessa puolueen nimi muutettiin Suomen Kristillisdemokraateiksi.
1990- ja 2000-luvulla puoluetta kohtasivat monet kristillistä arvomaailmaa ja politiikan moraalikysymyksiä sivuavat aiheet sekä lama-ajan hoitoa koskevat kysymykset. Suuria kysymyksiä olivat avioliittoon perustuvan perhemallin muuttaminen, samaa sukupuolta olevien rekisteröidyt parisuhteet sekä raskaudenkeskeytys- ja hedelmöityshoitolain muutokset. Rekisteröintikysymyksessä puolue tukeutui kirkon kantaan, jossa juridiset ongelmat olivat ratkaistavissa myös toisin keinoin. Raskaudenkeskeytyksissä puolue korosti linjaa, jossa ihmisarvo alkaa hedelmöityksessä ja päättyy luonnolliseen kuolemaan. Puolue korosti myös perhepolitiikan ja sosiaalityön muotoja, joiden avulla turhat raskaudenkeskeytykset saataisiin loppumaan. Perhepolitiikassa puolue korosti työelämän, sosiaaliturvan ja verotuksen parempaa palvelua lapsiperheiden tarpeista käsin.  Kauppojen sunnuntaiaukiolon kysymyksessä puolue korotti työntekijöiden oikeuden yhteiseen aikaan perheensä kanssa kuluttajan rajoittamattoman ostovapauden edelle. Puheenjohtaja Kallis kantoi huolta työttömyydestä ja sen sosiaalisista seurauksista ja oli valmis vaikeisiin ja kalliisiin ratkaisuihin. Puolue oli valmis myös alentamaan työnantajan kustannuksia sekä vetosi ylivelkaantuneiden ihmisten armahtamisen puolesta.
Kristillisdemokraattinen puolue > Räsäsen kausi (2004–2015)

Europarlamenttivaaleissa ehdolla ollut puheenjohtaja Kallis ilmoitti kesällä 2004 luopuvansa puheenjohtajuudesta kesken kolmannen kautensa. Lokakuun 2004 ylimääräisessä puoluekokuksessa puheenjohtajaksi valittiin Päivi Räsänen. Räsäsen kaudella puolueelle laadittiin uusi periaateohjelma, jossa korostettiin ihmisarvoa ja ihmisoikeuksia. Puolueohjelmassa tuotiin esiin kristillisdemokratian yleisesti hyväksyttyä käsitystä ja periaatteita. Samalla puolueelle hyväksyttiin uusi poliittinen yleisohjelma. Oppositiopolitiikassaan Räsäsen kristillisdemokraatit tavoittelivat sosiaalisesti eheämpää linjaa. Räsäsen kaudella laadiitiin myös terveyspolitiikkaa, koulutus- ja opiskelija politiikkaa, uutta perhepolitiikkaa ja vanhuspolitiikkaa käsittelevät ohjelmat. Erityisesti terveyspoliittinen ohjelma nousi tavoitelistassa korkealle ja puolueella oli tahto nostaa ennaltaehkäisyyn perustuvan keskustelun painoarvoa. Räsänen sai kaudellaan paljon huomiota esimerkiksi esiintymisestään TV2:n Homoilta-ohjelmassa. Reaktioiden pelättiin aiheuttavan liikehdintää puolueen sisällä, mutta puolue sai myös satoja uusia jäseniä.
Eduskuntavaaleissa kristillisdemokraatit pitivät seitsemän paikkaa vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Eduskunnasta pudonnut Sari Essayah valittiin samana vuonna kristillisdemokraattien puoluesihteeriksi. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa paikkamäärä laski yhdellä. Kristillisdemokraatit olivat vaalikaudella 2011–2015 mukana Kataisen ja Stubbin hallituksissa, joissa puheenjohtaja Räsänen toimi sisäministerinä.
Vuoden 2006 presidentinvaaleissa kristillisdemokraattien ehdokas oli puolueen edellinen puheenjohtaja Bjarne Kallis saaden 2,0 % kannatuksen. Vuoden 2012 presidentinvaaleissa ehdokkaana oli Sari Essayah, joka sai 2,5 % kannatuksen.
Vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa kristillisdemokraatit oli vaaliliitossa Perussuomalaisten kanssa. Puoluesihteeri Essayah valittiin europarlamentaarikoksi ja uudeksi puoluesihteeriksi valittiin Peter Östman. Vuoden 2011 eduskuntavaalien jälkeen Östman valittiin kansanedustajaksi ja uutena puoluesihteerinä aloitti Asmo Maanselkä. Essayah putosi äänikuningattarena europarlamenttivaaleissa 2014, kun puolueen historian paras europarlamenttivaalitulos ei riittänyt paikan uusimiseen.
Äänenpainot Räsäsen puheenjohtajuuden haastamiseksi nousivat puolueen sisällä Essayahin putoamisen myötä. Essayah haluttiin nostaa puolueen johtoon. Ennen kevään 2015 eduskuntavaaleja ylimääräiseksi suunniteltu puoluekokous elokuussa 2014 kuitenkin peruuntui kun Essayah ilmoitti kannattavan Räsäsen puheenjohtajuutta.  Kevään 2015 eduskuntavaaleissa kristillisdemokraatit menettivät yhden kansanedustajan paikan ja eniten ääniä keräsi Essayah.
Kristillisdemokraattinen puolue > Essayahin kausi (2015–)

Elokuun 2015 puoluekokouksessa kristillisdemokraattien puheenjohtajaksi valittiin entinen europarlamentaarikko ja puoluesihteeri Sari Essayah. Aluksi puheenjohtajuudesta kilpaili myös Sari Tanus, mutta hän luopui puoluekokouksessa ehdokkuudesta Essayahin hyväksi. Essayahin kaudella kristillisdemokraatit ovat aktivoituneet laajempaan työhön maltillisen konservatiivikentän yhdistämiseksi. Puolue on korostanut perheiden palvelujen asemaa ja talouspoliittisia teemoja edistäen paikallista sopimista ja sosiaaliturvan uudistamista. Vaalikaudella 2019–2023 kristillisdemokraatit päätyivät esittämään epäluottamusta ulkoministeri Pekka Haavistolle tämän toiminnasta. Haaviston katsottiin salanneen eduskunnalta tietoja al-Holin leiriltä kotiutettavien kotiuttamissuunnitelmista. Puolue otti kielteisen kannan myös Suomen osallistumiseksi EU:n elvytyspakettiin.
Kristillisdemokraatit päivittivät periaateohjelmansa vuonna 2017. Periaateohjelmassa linjattu asemoituminen osaksi eurooppalaista kristillisdemokratiaa vahvistui vuonna 2018, kun puolue pääsi Euroopan kansanpuolueen täysimääräiseksi jäseneksi. Puolue isännöi yhdessä kokoomuksen kanssa EPP:n puoluekokousta Helsingissä marraskuussa 2018.
Vuoden 2017 kuntavaaleissa kristillisdemokraatit saivat vaalivoiton, kun puolueen äänimäärä nousi yli 12 000:lla edellisvaaleista. Vuoden 2018 presidentinvaaleissa kristillisdemokraatit päätyivät tukemaan kansanliikettä presidentti Sauli Niinistön uudelleen valitsemiseksi. Kevään 2019 eduskuntavaaleissa kristillisdemokraattien kannatusprosentti nousi 3,9 %:iin ja puolue piti edelleen viisi eduskuntapaikkaa. Vuonna 2016 puolue perusti kristillisdemokraattisen ajatushautomon, Kompassin.
Vuoden 2021 kuntavaaleissa KD kampanjoi teemalla Koko maa mukana. Vaaleissa KD sai 311 valtuutettua ja 3,6 % kannatuksen.
Tunnushistoria

Suomen Kristillisen Liiton ensimmäinen logo.
Suomen Kristillisen Liiton logo 1980-luvulla.
Suomen kristillisdemokraattien logo 2001–2004.
Kristillisdemokraattien logo 2004–2010.
Kristillisdemokraattien logo vuodesta 2010 lähtien.
Puolueen jäsenet osallistuivat alkuvuosina vaaleihin Puolueeton keskusta-ryhmittymän listalla. Kuvassa vaalitilaisuus Helsingin messuhallissa 1962.
KD:n ensimmäinen puoluekokous järjestettiin Jyväskylässä vuonna 1971.
Vuoden 1972 eduskuntvaaleissa puolue kampanjoi puhtaan ja turvatun elämän puolesta ja lisäsi paikkamääräänsä neljään.
Raino Westerholm oli SKL:n ensimmäinen kansanedustaja. Vuoden 1978 presidentinvaaleissa Westerholm haastoi Urho Kekkosen ja sai liki 8,8 % kannatuksen.
Toimi Kankaanniemi oli SKL:n ministeri ja puheenjohtaja 1990-luvun alussa. Kankaanniemen kaudella SKL erosi hallituksesta EU-jäsenhakemuksen vuoksi.
Bjarne Kallis toimi kristillisdemokraattien puheenjohtajana 1995-2003. Kallista on kuvattu visionäärinä, joka uudisti puoluetta kristillisdemokraattiseksi poliittiseksi liikkeeksi.
Eija-Riitta Korhola valittiin SKL:n ensimmäiseksi europarlamentaarikoksi vuonna 1999.
Päivi Räsänen on toiminut KD:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuodesta 2019 lähtien. Hän toimi myös puolueen puheenjohtajana ennen Essayahia vuodet 2004-2015.
KD ja Kansallinen Kokoomus järjestivät Euroopan kansanpuolueen puoluekokouksen Helsingin messukeskuksessa 2018.
Ville Witka

Ville Witka (s. 16. heinäkuuta 1966 Salo) on suomalainen muusikko ja muotoilija. Hän on toiminut muun muassa elokuva- ja musiikkialalla 1980–90-luvulla ja perusti design-toimiston 2000-luvun alussa.
Koulutus

Witka opiskeli vuosina 1973–1983 Salon musiikkiopistossa pääaineenaan piano. Jatko-opintoja hän kävi Turun konservatoriossa vuosina 1993–1996 pääaineena laulu (ääniala tenori).
Työ muusikkona

Witka esiintyi muun muassa lauluduossa Ville ja Pinja vuosina 1996–1998. He julkaisivat kaksi pitkäsoittoalbumia, joiden tuottajana toimi Edu Kettunen. Molemmilta albumeilta nousi Radio Suomen soittolistan ykköseksi kappale (”Krokotiili” ja ”Seitsemän päivää”). Levyillä kuultiin myös Ville Witkan omaa sävellys- ja sanoitustuotantoa.
2000-luvulla Ville Witka on säveltänyt ja sanoittanut musiikkia muun muassa Johan Storgårdin kirjoittamaan ”Ruukin avain” -teatteritrilogiaan sekä Pirturanta-nimiseen musiikkinäytelmään Meri-Teijon kesäteatterille. Hän esiintyy ja tekee sävellystyötä edelleen.
Työ elokuva-alalla

Ville Witka on toiminut tuottaja-tuotantopäällikkönä Aleksi Mäkelän uran ensimmäisissä elokuvissa Olinkin jo lähdössä ja Spede-yhtiöiden tuottamassa kokopitkässä elokuvassa Romanovin kivet.
Työ muotoilijana

Witka perusti Witka Oy -nimisen muotoilu- ja suunnittelutoimistonsa vuonna 2001. Hän on tehnyt lukuisia tuotesuunnitteluprojekteja eri yrityksille ja tehnyt yhteistyötä monen suomalaisen huippumuotoilijan ja suunnittelijan kanssa. Hän suunnitteli ensimmäisen suomalaisen printtikaakelituotteen (v. 2006) Savcor-yhtiöille yhteistyössä Pukkila Oy:n kanssa. Vuonna 2007 hän lanseerasi ensimmäisen Poolhouse-mallistonsa pienrakennuksen Porin loma-asuntomessuilla yhteistyössä Teijo-Talojen kanssa. Vuonna 2013 esiteltiin Habitare-messuilla laaja Ville Witkan suunnittelema Witka Wood -mallisto, jossa oli mukana viisi eri yritystä ovi-, ikkuna-, keittiö-, kiintokaluste- ja liukuovivalmistajista. Witka Wood -mallisto on saanut myös tuotteekseen laajan ja innovatiivisen takkamalliston Linnatuli Oy:n kanssa toteutettuna yhteistyönä.
Muut tuotteet ja projektit

Witka on tullut tunnetuksi sittemmin myös ensimmäisenä suomalaisen oliiviöljybrändin ”Don Witka olive oil” kehittäjänä. Hän on asunut talvikausiaan Espanjan Málagassa vuodesta 2013 alkaen.
Suomen presidentinvaali 2000

Suomen presidentinvaali 2000 järjestettiin tammi-helmikuussa. Koska kukaan ehdokkaista ei saanut ensimmäisellä kierroksella 16. tammikuuta vaadittua yli puolta annetuista äänistä, pidettiin 6. helmikuuta toinen kierros, jossa tasavallan presidentiksi valittiin Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen ehdokas, ulkoasiainministeri Tarja Halonen. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Suomen presidentiksi valittiin nainen.
Presidentti Martti Ahtisaarella olisi ollut mahdollisuus asettua ehdolle toiselle perättäiselle kaudelleen, mutta hän päätti kieltäytyä ehdokkuudesta. Ahtisaaren mielestä SDP ei ollut kiinnostunut hänen ehdokkuudestaan, minkä lisäksi Tarja Halosella oli hänen sanojensa mukaan ”hirveä hinku” presidentiksi. Seitsemästä ehdokkaasta neljä oli naisia, mikä oli enemmän kuin koskaan aiemmin Suomen presidentinvaalissa.
Vihreä liitto asetti ensimmäistä kertaa oman ehdokkaan presidentinvaaleissa, Heidi Hautalan.
Taustaa

Valmistauduttaessa vuoden 2000 presidentinvaaliin tiedettiin, että uusi perustuslaki, joka astui voimaan samanaikaisesti tasavallan presidentin toimikauden alkamisen kanssa, siirsi valtaoikeuksia presidentiltä lähinnä pääministerille ja valtioneuvostolle, mutta osittain myös eduskunnalle. Tästä seurasi, että suomalaisten kärkipoliitikkojen mielenkiinto presidentin tehtävää kohtaan näytti hiipuvan. Esimerkiksi SDP:n puheenjohtaja Paavo Lipponen ei missään vaiheessa osoittanut kiinnostusta vaihtaa pääministerin tehtävää Mäntyniemen isännän paikkaan.
Naisten nousu presidenttipörssin kärkeen alkoi 1990-luvun alkupuolella silloisen keskustalaisen ministerin Eeva Kuuskosken vahvana kannatuksena. Tämä oli seurausta naisten poliittisesta menestyksestä muualla Euroopassa ja koko maailmassa. Kuuskosken suosio osoittautui pian ohimeneväksi, mutta Elisabeth Rehnin nousu oli jo pitempiaikainen ilmiö. Varsinkin Rehnin menestys vuoden 1994 presidentinvaalissa avasi tietä muidenkin puolueiden näkyville naispoliitikoille. Jo vuosina 1996 ja 1997 tehtyjen mielipidemittausten perusteella ennakoitiin, että vuoden 2000 vaalista tulisi naisten välinen ottelu.
Ehdokasasetelma

Martti Ahtisaaren presidenttikauden puolivälistä saakka oli pohdittu, viitsisikö Ahtisaari asettua enää ehdolle presidentinvaaliin vuonna 2000, koska hän oli saanut osakseen kovaa, jopa ilkeää ja usein henkilökohtaisuuksiin menevää kritiikkiä. Ahtisaari viivytti omaa ilmoitustaan pitkään, mutta lopulta vapun alla 1999 hän ilmoitti, ettei hän aio olla mukana SDP:n esivaalissa. Toukokuussa 1999 järjestetyssä esivaalissa Lipposen hallituksen ulkoministeri Tarja Halonen voitti vastaehdokkaansa Pertti Paasion ja Jacob Södermanin 58 prosentin ääniosuudella.
Puolueista ensimmäisenä lähti liikkeelle Vihreä liitto, joka nimesi jo keväällä 1998 omaksi ehdokkaakseen EU-parlamentaarikko Heidi Hautalan. Keskustan esivaalissa syyskuussa 1999 puolueen puheenjohtaja Esko Aho voitti edeltäjänsä, EU-parlamentaarikko Paavo Väyrysen kahden kolmasosan ääniosuudella.
Vaikeinta oman presidenttiehdokkaan löytäminen oli Kokoomukselle. Kun eduskunnan puhemies Riitta Uosukainen oli elokuussa 1999 kieltäytynyt ehdokkuudesta, vahvimmaksi nimeksi nousi valtiovarainministeri Sauli Niinistö. Kuitenkin myös Niinistö ilmoitti syyskuussa, ettei hän lähde tavoittelemaan tasavallan presidentin paikkaa. Tämän jälkeen Kokoomuksen ehdokasta etsittiin myös puolueen ulkopuolelta, ja välillä näytti siltä, että Kokoomus jäisi kokonaan ilman omaa presidenttiehdokasta. Puolueen naiset, etunenässä kansanedustaja Pirjo-Riitta Antvuori, taivuttelivat Uosukaisen harkitsemaan ehdokkuuttaan uudelleen, ja lopulta lokakuussa 1999 Uosukainen suostui ehdolle.
Vuoden 1994 presidentinvaalin toisella kierroksella Martti Ahtisaaren vastaehdokkaana ollut RKP:n Elisabeth Rehn epäröi pitkään lähtöään uuteen yritykseen. Rehnin kausi YK:n erityistehtävissä päättyi kesällä 1999, ja asiaa loppukesän ajan mietittyään hän suostui RKP:n ehdokkaaksi syyskuun alussa. Eduskuntapuolueista Vasemmistoliitto asettui SDP:n Tarja Halosen taakse ja Kristillinen liitto antoi kannattajilleen vapaat kädet. Suurempien puolueiden varjossa Remonttiryhmä asetti ehdokkaakseen puheenjohtajansa ja ainoan kansanedustajansa, AKT:n entisen puheenjohtajan Risto Kuisman ja Perussuomalaiset Suomen EU-jäsenyyden vastustajana tunnetun valtiotieteen tohtori Ilkka Hakalehdon.
Verrattuna vuoden 1994 presidentinvaalin ehdokasasetelmaan kaikki ehdokkaat olivat nyt kokeneita poliitikkoja, ja lisäksi kaikki neljä naisehdokasta olivat olleet uranuurtajia eri aloilla. Elisabeth Rehn oli ollut Suomen ensimmäinen nainen puolustusministerinä (vuosina 1990–1995), Riitta Uosukainen ensimmäinen nainen eduskunnan puhemiehenä (vuodesta 1994), Tarja Halonen ensimmäinen nainen ulkoministerinä (vuodesta 1995) ja Heidi Hautala ensimmäinen nainen eduskuntapuolueen puheenjohtajana (vuosina 1987–1991).
Vaaliteemat

Presidentinvaalin kärkiehdokkaista Tarja Halonen korosti hyvinvointiyhteiskunnan säilyttämistä ja puolustamista, Esko Aho taas alueellisen eriarvoistumiskehityksen pysäyttämistä ja vastustamista. Myös perheasiat nousivat keskiöön: Ahon rinnalla esiintyi hänen puolisonsa Kirsti Aho, ja myös heidän neljä lastaan olivat esillä. Haloselta tivattiin vaalikamppailun aikana toistuvasti, aikooko hän avioitua elämänkumppaninsa Pentti Arajärven kanssa ja aikooko hän liittyä kirkkoon. Kumpaankaan kysymykseen Halonen ei antanut suoraa vastausta.
Presidentinvaalin aikaan myös Suomessa nousi kuumaksi puheenaiheeksi Itävallan eristäminen Euroopan unionin päätöksenteosta sen jälkeen, kun oikeistopopulistinen Itävallan vapauspuolue (FPÖ) oli päässyt Itävallan hallitukseen. Pääministeri Paavo Lipponen teki päätöksen Suomen liittymisestä Itävallan vastaiseen boikottirintamaan yksin, muita ministereitä, presidentti Martti Ahtisaarta ja eduskunnan ulkoasiainvaliokuntaa kuulematta; tosin Ahtisaari hyväksyi jälkikäteen Lipposen päätöksen. Johtavista presidenttiehdokkaista Esko Aho arvosteli Lipposta hätiköinnistä, Tarja Halonen puolestaan tuki Lipposta.
Tulokset

Suomen presidentinvaalin 16. tammikuuta ja 6. helmikuuta 2000 tulokset
| Ehdokas | Ehdokas | Puolue | Puolue | 1>  kierros.Ääniä | 1>  kierros. % | 2>  kierros.Ääniä | 2>  kierros. % |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Tarja Halonen | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | SDP | 1 224 431 | 40,0 | 1 644 532 | 51,6 |  |  |  |
|  | Esko Aho | Suomen Keskusta | KESK | 1 051 159 | 34,4 | 1 540 803 | 48,4 |  |  |  |
|  | Riitta Uosukainen | Kansallinen Kokoomus | KOK | 392 305 | 12,8 |  |  |  |  |  |
|  | Elisabeth Rehn | Ruotsalainen kansanpuolue | RKP | 241 877 | 7,9 |  |  |  |  |  |
|  | Heidi Hautala | Vihreä liitto | VIHR | 100 740 | 3,3 |  |  |  |  |  |
|  | Ilkka Hakalehto | Perussuomalaiset | PS | 31 405 | 1,0 |  |  |  |  |  |
|  | Risto Kuisma | Remonttiryhmä |  | 16 943 | 0,6 |  |  |  |  |  |

| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 3 058 860 | 100 % | 3 185 335 | 100 % |  |  |  |

|  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  |  |  |
Halosen kannatus oli suurinta Helsingin (66,3 %) ja Uudenmaan (59,3 %) vaalipiireissä. Kaikkein vahvinta hänen kannatuksensa oli etelän keskisuurissa vanhoissa teollisuuskaupungeissa. Naisten keskuudessa Halosen suosio ylitti kaikki perinteiset puoluerajat: vasemmiston ja vihreiden lisäksi hän sai tukea myös kokoomuksen ja RKP:n naisäänestäjiltä, joiden alkuperäiset ehdokkaat eivät olleet mukana vaalin toisella kierroksella. Halonen oli suosittu myös nuorison, etenkin kaupunkilaisnuorten, ja radikaalien taiteilijoiden joukossa. Näkyviä Halosen tukijoita toisella kierroksella olivat muiden muassa RKP:n peruspalveluministeri Eva Biaudet ja entiset kokoomuslaiset naisministerit Ulla Puolanne, Helena Pesola ja Sirpa Pietikäinen.
Ahon vahvimmat kannatusalueet olivat maaseudulla, erityisesti Pohjanmaan pienissä kunnissa. Suurimman ääniosuuden hän sai Vaasan (70,0 %), Ahvenanmaan (60,6 %), Oulun (58,9 %) ja Lapin vaalipiireissä (55,8 %). Aho oli myös eläkeläisäänestäjien suosikki. Toisen kierroksen vaalipäivän lähestyessä Ahon taakse ryhmittyivät kokoomuksen ja RKP:n miesäänestäjät, mikä näkyi myös politiikan johtopaikoilla. Kokoomus ja RKP olivat virallisesti ilmoittaneet pysyvänsä puolueettomina vaalin toisella kierroksella, mutta muiden muassa puolustusministeri Jan-Erik Enestam ja sisäministeri Kari Häkämies ilmoittautuivat Ahon tukijoukkoihin. Myös Kristillisen liiton johto tuki Ahoa. Julkisuuden henkilöistä Ahoa kannattivat varsinkin monet urheilijat, esimerkiksi jääkiekkoilija Teemu Selänne, hiihtäjä Mika Myllylä sekä ralliautoilijat Juha Kankkunen ja Tommi Mäkinen.
Tulokset maakunnittain > Ensimmäinen kierros

| Maakunta | Halonen | Aho | Uosukainen | Rehn | Hautala | Hakalehto | Kuisma | Äänestäjien määrä | Ääniä | Hyväksytyt äänet | Hylätyt äänet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Etelä-Savo | 35 260 | 43 780 | 12 433 | 3 087 | 2 225 | 1 060 | 514 | 135 153 | 98 662 | 98 359 | 303 |
| Pohjois-Savo | 54 265 | 68 795 | 13 141 | 5 365 | 3 102 | 1 538 | 643 | 203 996 | 147 259 | 146 849 | 410 |
| Pohjois-Karjala | 37 612 | 42 993 | 10 251 | 2 952 | 2 240 | 1 179 | 512 | 136 788 | 98 083 | 97 739 | 344 |
| Kainuu | 17 158 | 27 755 | 3 857 | 1 271 | 876 | 621 | 219 | 72 971 | 51 906 | 51 757 | 149 |
| Uusimaa | 356 278 | 155 713 | 113 873 | 93 360 | 41 165 | 6 290 | 5 115 | 1 030 546 | 774 121 | 771 794 | 2 327 |
| Itä-Uusimaa | 19 030 | 12 023 | 5 029 | 14 437 | 1 672 | 364 | 438 | 70 205 | 53 103 | 52 993 | 110 |
| Varsinais-Suomi | 114 662 | 78 960 | 38 931 | 20 514 | 9 608 | 3 168 | 1 523 | 360 024 | 268 209 | 267 366 | 843 |
| Kanta-Häme | 43 203 | 30 890 | 15 694 | 4 504 | 2 661 | 970 | 616 | 131 166 | 98 872 | 98 538 | 334 |
| Päijät-Häme | 49 788 | 35 402 | 18 891 | 5 168 | 3 244 | 1 180 | 666 | 159 063 | 114 666 | 114 339 | 327 |
| Kymenlaakso | 49 686 | 34 703 | 19 433 | 4 561 | 2 836 | 947 | 835 | 154 744 | 113 433 | 113 001 | 432 |
| Etelä-Karjala | 29 343 | 29 528 | 20 283 | 2 027 | 1 818 | 664 | 433 | 112 325 | 84 394 | 84 096 | 298 |
| Keski-Suomi | 59 858 | 65 501 | 15 592 | 5 731 | 4 645 | 1 555 | 723 | 210 868 | 154 006 | 153 605 | 401 |
| Etelä-Pohjanmaa | 23 336 | 74 567 | 14 157 | 3 495 | 1 454 | 1 454 | 361 | 158 210 | 119 150 | 118 824 | 326 |
| Pohjanmaa | 26 816 | 32 482 | 6 778 | 36 010 | 1 947 | 640 | 241 | 150 093 | 105 188 | 104 914 | 274 |
| Satakunta | 62 701 | 52 059 | 17 695 | 5 378 | 3 090 | 1 950 | 714 | 194 211 | 143 999 | 143 587 | 412 |
| Pirkanmaa | 120 017 | 81 436 | 38 378 | 13 857 | 9 210 | 3 652 | 1 784 | 358 640 | 269 210 | 268 334 | 876 |
| Keski-Pohjanmaa | 10 724 | 25 829 | 2 333 | 3 008 | 641 | 590 | 132 | 57 955 | 43 373 | 43 257 | 116 |
| Pohjois-Pohjanmaa | 70 230 | 100 314 | 16 076 | 7 392 | 5 828 | 2 643 | 1 005 | 280 748 | 204 028 | 203 488 | 540 |
| Lappi | 42 685 | 55 712 | 9 249 | 3 285 | 2 313 | 926 | 458 | 164 904 | 115 045 | 114 628 | 417 |
| Ahvenanmaa | 1 779 | 2 717 | 231 | 6 475 | 165 | 14 | 11 | 24 590 | 11 443 | 11 392 | 51 |
Tulokset maakunnittain > Toinen kierros

| Maakunta | Halonen | Aho | Äänestäjien määrä | Ääniä | Hyväksytyt äänet | Hylätyt äänet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Etelä-Savo | 46 669 | 57 195 | 135 153 | 104 363 | 103 864 | 499 |
| Pohjois-Savo | 70 149 | 86 573 | 203 997 | 157 250 | 156 722 | 528 |
| Pohjois-Karjala | 48 614 | 55 753 | 136 788 | 104 855 | 104 367 | 488 |
| Kainuu | 21 636 | 34 104 | 72 971 | 55 954 | 55 740 | 214 |
| Uusimaa | 495 469 | 290 348 | 1 030 549 | 790 870 | 785 817 | 5 053 |
| Itä-Uusimaa | 28 096 | 25 953 | 70 205 | 54 342 | 54 049 | 293 |
| Varsinais-Suomi | 152 539 | 123 259 | 360 024 | 277 162 | 275 798 | 1 364 |
| Kanta-Häme | 56 557 | 45 674 | 131 166 | 102 830 | 102 231 | 599 |
| Päijät-Häme | 66 660 | 52 298 | 159 063 | 119 560 | 118 958 | 602 |
| Kymenlaakso | 67 048 | 50 775 | 154 744 | 118 443 | 117 823 | 620 |
| Etelä-Karjala | 41 742 | 44 091 | 112 325 | 86 320 | 85 833 | 487 |
| Keski-Suomi | 78 495 | 84 227 | 210 868 | 163 374 | 162 722 | 652 |
| Etelä-Pohjanmaa | 32 065 | 93 911 | 158 210 | 126 547 | 125 976 | 571 |
| Pohjanmaa | 39 019 | 69 890 | 150 093 | 109 447 | 108 909 | 538 |
| Satakunta | 79 604 | 71 178 | 194 211 | 151 471 | 150 782 | 689 |
| Pirkanmaa | 157 589 | 120 669 | 358 640 | 279 668 | 278 258 | 1 410 |
| Keski-Pohjanmaa | 13 298 | 32 750 | 57 955 | 46 220 | 46 048 | 172 |
| Pohjois-Pohjanmaa | 90 618 | 126 767 | 280 748 | 218 316 | 217 385 | 931 |
| Lappi | 53 965 | 68 162 | 164 904 | 122 674 | 122 127 | 547 |
| Ahvenanmaa | 4 700 | 7 226 | 24 590 | 12 047 | 11 926 | 121 |