stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Imane Khelif
MM-kisat 2023 ja hylkäys sukupuolitestissä

Kansainvälinen nyrkkeilyliitto IBA hylkäsi Khelifin naisten nyrkkeilyn MM-kisoissa maaliskuussa 2023 hänen voitettuaan välieränsä. Liiton puheenjohtaja, venäläinen Umar Kremljov kertoi uutistoimisto Tassille antamassaan haastattelussa, että Khelif ei olisi läpäissyt sukupuolitestiä ja että hänellä olisi XY-sukupuolikromosomit. Khelifillä oli todettu ”miehen DNA ja XY-kromosomit” jo vuotta aiemmin Turkissa suoritetuissa testeissä. Khelifin valmentaja Georges Cazorla vahvisti elokuussa 2024 IBA:n testien osoittaneen Khelifillä olevan "ongelmia hormoneissa ja kromosomeissa" ja kertoi, että Khelif oli järkyttynyt kuultuaan, ettei ehkä olekaan nainen.
Khelif ei tehnyt urheilun kansainväliselle vetoomustuomiostuimelle sääntöjenmukaista valitusta hylkäämisestään, joten se jäi voimaan, eikä Khelifillä ole enää oikeutta osallistua IBA:n järjestämiin kilpailuihin. IBA:lla ei ole oikeutta julkaista nyrkkeilijän lääketieteellistä informaatiota ilman nyrkkeilijän itsensä antamaa lupaa.
Kansainvälinen olympiakomitea KOK on myöntänyt tienneensä Khelifin sukupuolitestien tuloksista jo vuodesta 2023 alkaen, mutta ei reagoinut IBA:lta kirjeitse saamaansa varoitukseen. KOK ei ole hyväksynyt IBA:n testejä, koska niitä ei ole tehty hallinnollisesti oikein.
Vuoden 2023 MM-kilpailuissa hylättiin useita muitakin kilpailijoita sukupuolitestien seurauksena. IBA ei järjestön korruptoitumisen vuoksi ole saanut osallistua olympianyrkkeilyn järjestämiseen, ja Khelif sai Kansainväliseltä olympiakomitealta oikeuden osallistua Pariisin olympianyrkkeilyn 66 kilogramman sarjaan heinä–elokuussa 2024. KOK määrittelee osallistumisoikeuden passissa olevan sukupuolimerkinnän mukaan.
Pariisin olympialaiset ja kohu sukupuolesta

Pariisin olympiaturnauksessa Khelif voitti avausottelunsa 46 sekunnissa. Voittamalla myös toisen ottelunsa Khelif varmisti välieräpaikan ja vähintään pronssimitalin. Khelif voitti myös välieräottelunsa ja selviytyi loppuotteluun. Loppuottelun hän voitti kaikin tuomariäänin.
Khelifin osallistuminen Pariisin olympianyrkkeilyyn naisten sarjassa on aiheuttanut paljon julkista keskustelua ja arvostelua. Khelifin osanottoa ovat arvostelleet julkisuudessa muun muassa suomalainen olympianyrkkeilijä Mira Potkonen, Italian pääministeri Giorgia Meloni, sekä kirjalija J. K. Rowling. IBA:n puheenjohtaja Umar Kremljov arvosteli Instagram-videollaan Kansainvälistä olympiakomiteaa korkean testosteronitason omaavien urheilijoiden ottamisesta naisten mestaruuskisoihin ja sanoi IBA:n puolustavan naisten nyrkkeilyä.
Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja Thomas Bach vastasi Khelifin osallistumisesta nousseeseen arvosteluun sanomalla, että Khelif on nainen. Amatöörinyrkkeilyä hallinnoivan World Boxingin puheenjohtaja Boris Van Der Vorst sanoi, ettei ole nähnyt todisteita, joiden mukaan Khelif olisi myöskään transsukupuolinen. KOK:n ohella myös esimerkiksi suomalainen nyrkkeilijä Elina Gustafsson on puolustanut Khelifin mukanaoloa, ja hän katsoo Khelifin aiemman hylkäyksen johtuvan muun muassa naisvihasta ja IBA:n korruptoituneisuudesta.
Jotkut ovat esittäneet, että Khelif on mahdollisesti intersukupuolinen ihminen, joka määriteltiin syntymän yhteydessä tytöksi kehonsa ulkoisten ominaisuuksien perusteella. Khelifin iskuvoimaa on kuvattu miehiseksi. Espanjan nyrkkeilyjoukkueen valmentaja Rafa Lozano kertoi Pariisin olympialaisten jälkeen, että Khelifin iskut vahingoittivat espanjalaisella harjoitusleirillä kaikkia hänen naispuolisia vastustajiaan niin, että Khelif siirrettiin sparraamaan miesnyrkkeilijöiden kanssa. Myös jotkut Khelifin otteluvastustajat ovat kuvanneet Khelifin iskuvoimaa ennenkokemattomaksi.
Khelif ei itse identifioidu intersukupuoliseksi tai transsukupuoliseksi. Pariisin olympialaisten jälkeen Khelif nosti Ranskassa kanteen vihaviestien lähettäjiä vastaan. Kanteessa nimettiin muun muassa J. K. Rowling ja Elon Musk.
Ammattilaiseksi siirtyminen

Khelif kertoi lokakuussa 2024 ryhtyvänsä ammattilaiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Imane Khelif Wikimedia Commonsissa
Coleman, Doriane Lambelet: XY Athletes in Women’s Olympic Boxing: The Paris 2024 Controversy Explained, Quillette 3.8.2024
Leinonen, Otto: Olympialaisissa nähtiin hävytön vedätys. Iltalehti 6.8.2024.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Puola
Baleares-luokka

| Baleares-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  3 015 t (standardi) 4 177 t (kuormattu)
Pituus:  133,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,25 m
Syväys:  7,5 m
Koneteho:  35 000 shp
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  256
Aseistus
Meritorjunta:  1 x Mk 16 VLS (8 siiloa) 1 x 5" /54 Mk42 -tykki 4 x torpedoputkea Mk46 torpedoille 2 x  Mk 141 laukaisualustaa Harpoon-merimaaliohjuksille 1 x SM-1 ohjustenlaukaisualusta 2 x 20 mm Meroka CIWS
Baleares-luokka oli Espanjan laivaston viiden 1970-luvulla valmistetun aluksen muodostama fregattiluokka. Alukset suunniteltiin Yhdysvaltain laivaston Knox-luokan pohjalta. Suurin ero Sea Sparrow -ohjukset ja helikopterit korvattiin Standard-ohjuksilla ja niiden vaatimilla tutkilla.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Baleares | Ferrol | 31. lokakuuta 1968 | 20. elokuuta 1970 | 24. syyskuuta 1973 | palveluksesta maaliskuu 2005 |
| Andalucía | Ferrol | 2. heinäkuuta 1969 | 30. maaliskuuta 1971 | 23. toukokuuta 1974 | palveluksesta vuoden 2005 lopulla |
| Cataluña | Ferrol | 20. elokuuta 1970 | 3. marraskuuta 1971 | 16. tammikuuta 1975 | palveluksesta 2004 |
| Asturias | Ferrol | 30. maaliskuuta 1971 | 13. toukokuuta 1972 | 2. joulukuuta 1975 | palveluksesta 30. kesäkuuta 2009 |
| Extremadura | Ferrol | 3. marraskuuta 1971 | 21. marraskuuta 1972 | 10. marraskuuta 1976 | palveluksesta 15. syyskuuta 2006 |
Bagdadin veijari

| Bagdadin veijari> Il ladro di Bagdad |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Arthur Lubin, Bruno Vailati
Käsikirjoittaja:  Augusto Frassinetti, Filippo Sanjust, Bruno Vailati
Tuottaja:  Joseph E. Levine, Bruno Vailati
Säveltäjä:  Carlo Rustichelli
Kuvaaja:  Tonino Delli Colli
Leikkaaja:  Gene Ruggiero
Tuotantosuunnittelija:  Flavio Mogherini
Lavastaja:  Flavio Mogherini
Erikoistehosteet:  Tom Howard
Pääosat:  Steve Reeves, Georgia Moll
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Ranska
Tuotantoyhtiö:  Titanus, Lux C.C.F.
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:  23. maaliskuuta 1961 (Italia) 12. tammikuuta 1962 (Suomi)
Kesto:  90 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  637 622 000 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bagdadin veijari (ital. Il ladro di Bagdad, ransk. Le voleur de Bagdad, ”Bagdadin varas”) on vuonna 1961 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tuhannen ja yhden yön satuaiheeseen perustuvan elokuvan ovat ohjanneet Arthur Lubin ja Bruno Vailati. Sen pääosaa näyttelee yhdysvaltalainen kehonrakentaja Steve Reeves.
Juoni

Taskuvaras Karim rakastuu Bagdadin sulttaanin tyttäreen Aminaan, jota tavoittelee myös ilkeä prinssi Osman. Prinssi antaa tytölle lemmenjuomaa, joka saa tämän sairastumaan vakavasti. Vanha taikuri selittää Karimille, että Aminan voi parantaa vain Seitsemän portin takana kasvava sininen ruusu. Karim lähtee etsimään kukkaa kokien lukuisia seikkailuja. Hänen palatessaan Osman on ottanut Aminan vangikseen, mutta taikurin avulla Karim onnistuu lyömään prinssin joukot. Sininen ruusu tuhoutuu taistelussa, mutta Karim antaa Aminalle valkoisen, joka muuttuu siniseksi rakkauden voimasta. Amina paranee ja kiitollinen sulttaani tekee Karimista Bagdadin uuden hallitsijan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steve Reeves  | … |  Karim   |
|  Georgia Moll  | … |  Amina   |
|  Edy Vessel  | … |  Kadigia   |
|  Arturo Dominici  | … |  Osman   |
|  Antonio Battistella  | … |  Bagdadin sulttaani   |
|  Fanfulla  | … |  Abdul   |
|  Giancarlo Zarfati  | … |  Farid   |
|  Gina Mascetti  | … |  Aisha   |
|  Gian Paolo Rosmino  | … |  kamariherra   |
|  Georges Chamarat  | … |  taikuri   |
|  Anita Todesco  | … |  palvelijatar    |
|  Walter Grant, Chignone  | … |  hirviö   |
|  Tony Radecki  | … |  Aminan kosija   |
|  Franco Cobianchi  | … |  Aminan kosija   |
|  Frazier Rippy  | … |  Aminan kosija   |
|  Edoardo Bergamo  | … |  Aminan kosija   |
|  Gay Pearl  | … |  tanssijatar   |
|  Ignazio Dolce  | … |     |
|  Mohamed Agrebi  | … |  Karimin ystävä   |
|  Gloria Milland  | … |  palvelijatar   |
|  Daniele Vargas  | … |  Gamal   |
Tuotanto ja kritiikki

Elokuva on järjestyksessä kolmas saman itämaisen tarinan filmatisoinneista. Sen edeltäjiä ovat Raoul Walshin vuonna 1924 ohjaama ja Douglas Fairbanksin tähdittämä mykkäelokuvan klassikko Bagdadin varas sekä Alexander Kordan vuonna 1940 tuottama samanniminen värielokuva, jotka yhä tunnetaan fantasiaelokuvan klassikkoina.
Bagdadin veijari on kuvattu CinemaScope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Titanuksen studiolla Roomassa sekä Saharan erämaan reunalla Tunisian Kairouanissa. Se on Herkules-elokuvillaan maailmanmaineeseen nousseen Steve Reevesin toinen elokuva yhdysvaltalaiselle tuottajalle Joseph E. Levinelle edellisenä vuonna ilmestyneen Merirosvo Morganin jälkeen. Reevesille maksettiin pääosan esittämisestä aikanaan huomattava 200 000 dollarin korvaus, ja hän onnistui Levinin vastustelusta huolimatta saamaan edellisestä elokuvastaan ylimääräisen 50 000 dollarin palkkion sen pääsylipputulojen ylitettyä kahden miljoonan rajan. Bagdadin veijarin amerikkalaiseksi ohjaajaksi palkattiin kokenut Arthur Lubin, joka oli tehnyt Hollywoodin pukudraamoja kuten Ali Baba ja 40 rosvoa (1944) sekä aiemmin työskennellyt myös Italiassa.
Kuvaajana toimi, kuten Reevesin edellisessäkin elokuvassa, maineikas Tonino Delli Colli, ja erikoistehosteista vastasi jo edellisen Bagdadin varkaan tekemiseen osallistunut brittiläinen Thomas Howard. Tehosteiden laatimiseen ja kuvauksiin osallistui myös myöhemmin kauhuelokuvien ohjaajana tunnettu Mario Bava, joka oli kuvannut Reevesin Herkules-elokuvat. Pompeijin viimeisten päivien kuvauksissa olkapäänsä vahingoittaneen Reevesin sijaisnäyttelijänä työskenteli Sergio Ciani, josta myöhemmin tuli yksi peplum-elokuvien tähdistä.
Vaikka Bagdadin veijari ei ylläkään edeltäjiensä tasolle, se on silti värikäs ja viehättävä fantasiaseikkailu, jota pidetään yhtenä Reevesin parhaista elokuvista. Sen erikoistehosteet ovat lähes vertaansa vailla italialaisen elokuvan historiassa. Niihin kuuluvat muun muassa lonkeromaiset elävät puut, näkymättömäksi tekevä viitta, siivekäs hevonen, munapäiset miekkamiehet ja Karimin kaksoisolentojen armeija. Elokuvan ansioita ovat myös Reevesin karismaattinen näyttelijäsuoritus, Flavio Mogherinin komea ja yksityiskohtainen lavastus, Filippo Sanjustin upeat itämaiset puvut sekä Carlo Rustichellin kaunis ja hienostunut musiikki. Sen suurin puute on käsikirjoitus, joka koostuu uudelleen lämmitetyistä peplum-elokuvien mielikuvitusaineksista.
Versiot ja vastaanotto

Elokuvan leikkaajaksi mainitaan Gene Ruggiero, joka todennäköisesti on kuitenkin leikannut vain eurooppalaista kymmenen minuuttia lyhyemmän amerikkalaisen version. Ensimmäisten mainosjulisteiden lupaamaa ”jättimäistä tappajarapua” ei löydy kummastakaan versiosta, joten ilmeisesti siitä luovuttiin jo tuotantovaiheessa.
Bagdadin veijari keräsi Italiassa reilut 600 miljoonan liiran pääsylipputulot, mikä oli vain hieman enemmän kuin Reevesin edellisellä elokuvalla. Sen ulkomaiset tuotot olivat kuitenkin huomattavasti suuremmat erityisesti lastennäytösten ansiosta. Yhdysvalloissa levitysyhtiö Metro-Goldwyn-Mayer järjesti suuren mainoskampanjan, johon liittyi myös sarjakuvalehti sekä kioskikirja, jolla ei ole paljoakaan tekemistä elokuvan juonen kanssa.
Aiheesta muualla

Bagdadin veijari Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Bagdadin veijari Elonet.
Balmerin sarja

Vedyn spektrejä kuvaavat sarjat
Balmerin sarja tai Balmerin viivat on yksi kuudesta nimetystä sarjasta, jotka kuvaavat vetyatomin emissiospektrin spektriviivoja. Balmerin sarja on näistä ainoa, jossa aallon­pituudet ovat näkyvän valon aallon­pituus­alueella.
Balmerin sarja käsittää sen spektrin, joka aiheutuu elektronin siirtymisestä vetyatomin korkeammilta viritystiloilta toiseen stationaariseen tilaan. Tällöin vetyatomi emittoi fotonin, jolloin näkyvän valon alueella vedyn lähettämä spektri sisältää neljää aallonpituutta (410 nm, 434 nm, 486 nm, 656 nm).  Mitä ylemmältä energiatasolta elektroni tippui, sitä pienempi on emittoituneen fotonin aallonpituus.
Sarja lasketaan Balmerin lain avulla, joka on Johann Balmerin vuonna 1885 keksimä empiirinen kaava. Kun vetyatomissa elektroni laskeutuu energiatasolta  n energiatasolle  2, voidaan emittoituneen fotonin aallonpituuden  \lambda  suhteen esittää yhtälö
missä  R\approx 1{,}097\cdot 10^{7}{\textrm {m}}^{-1} on Rydbergin vakio.
Balmerin sarja sai teoreettisen selityksensä, kun Niels Bohr vuonna 1913 esitti Bohrin atomimallin. Sen mukaan tämä säännön­mukaisuus johtuu elektronin energian kvantittumisesta.
Balmerin sarjaan kuuluvien lisäksi vety­atomilla on todettu olevan muitakin spektri­viivoja, mutta ne ovat näkyvän valon aallon­pituus­alueen ulko­puolella. Niissä kaikissa aallonpituudet saadaan lausekkeesta
­: {\frac {1}{\lambda }}=R{\Big (}{\frac {1}{n_{1}^{2}}}-{\frac {1}{n_{2}^{2}}}{\Big )},
missä n1 ja n2 ovat kokonaislukuja. Luvun n1 mukaan nämä ryhmitellään nimettyihin sarjoihin, jotka ovat:
Lymanin sarja, jossa n1 = 1
Balmerin sarja, jossa n1 = 2
Paschenin sarja, jossa n1 = 3
Brackettin sarja, jossa n1 = 4
Pfundin sarja, jossa n1 = 5
Lymanin sarjan spektriviivojen aallonpituudet ovat ultraviolettialueella, Balmerin sarjan näkyvän valon alueella, muiden infrapuna-alueella.
Siirtolinja

Siirtolinja voi rakenteeltaan olla esimerkiksi parikaapeli, koaksiaalikaapeli tai aaltoputki. Jotta signaalin siirrossa ei tapahtuisi vääristymistä, siirtolinjan kuorma voidaan sovittaa siirtolinjan ominaisimpedanssiin.
Milloin käytetään siirtolinjateoriaa ?

Kun johtimen pituus on suurempi kuin kuudestoistaosa signaalin aallonpituudesta, perinteinen piiriteoria on riittämätön, koska siinä ei huomioida signaalin rajallista etenemisnopeutta. Tällöin aletaan soveltaa siirtolinjateoriaa.
Siirtolinjan ominaisimpedanssi

Käytettäessä siirtolinjalle oheista sijaiskytkentää, sen ominaisimpedanssi voidaan laskea seuraavasti:
Kaavassa   Z_{0} on siirtolinjan ominaisimpedanssi, joka riippuu siirtolinjan johtimen sarjaresistanssista R, sarjainduktanssista L, eristeen konduktanssista G, kapasitanssista C sekä signaalin kulmataajuudesta  \omega .
Yhtälöstä nähdään, että pienillä kulmataajuuksilla  (\omega \approx 0) siirtolinjan impedanssi riippuu pääosin sen häviöllisistä komponenteista (R ja G), reaktiivisten komponenttien jäädessä merkityksettömän pieniksi.
Suurilla kulmataajuuksilla  (\omega >>0) reaktiiviset termit dominoivat, jolloin yleensä tehdään oletus häviöttömästä siirtolinjasta merkitsemällä R ja G nolliksi.  Tällöin edellä oleva yhtälö sievenee muotoon:
Heijastuskerroin ja impedanssisovitus

Jos impedanssisovitusta ei ole tehty, signaali voi heijastua sen edetessä siirtolinjassa. Impedanssisovituksessa kuormitusimpedanssi sovitetaan siirtolinjan ominaisimpedanssiin siten, että signaalin heijastumista ei tapahdu. Heijastuneen aallon suhdetta syötettyyn aaltoon kuvaa heijastuskerroin Γ. Rajapinnan impedanssien avulla lausuttuna sen suuruus on:
missä
Heijastuskertoimen itseisarvo on aina välillä 0…1. Sen arvon ollessa nolla, Γ=0, saadaan kaikki syötetty teho siirtymään kuormaan. Arvon ollessa yksi, Γ=1, kaikki syötetty teho heijastuu takaisin impedanssin epäjatkuvuuskohdasta. Epäsovitetussa siirtolinjassa syötetty ja heijastunut aalto summautuvat muodostaen seisovan aallon. Tällöin jännitteen amplitudin vaihtelut on mahdollista mitata eri kohdista siirtolinjaa.
Heijastuksista aiheutuu signaalin vääristymistä ja tehohäviöitä. Siksi siirtolinja tulee päättää ominaisimpedanssin suuruiseen kuormaan, jotta heijastukset linjassa saadaan minimoitua ja siirtyvä teho näin maksimoitua.
Oikein päätetyssä siirtolinjassa
Impedanssisovitus toteutetaan sähkötekniikassa kytkemällä lähteen ja kuorman väliin siirtolinja tai muu sovitin. Pelkkä heijastus voidaan eliminoida vaimentimella tai suuntakytkimellä. Yleinen etenevän aallon sovitus (optiikassa, akustiikassa, kvanttimekaniikassa) tehdään yhdistämällä siirtolinjoja, joissa on sopiva aaltoimpedanssi.
Optiikassa impedanssisovitus saadaan aikaan ohuilla pinnoituksilla (ohutkalvo-optiikka), jotka toimivat siirtolinjoina.
Impedanssisovitusta käytetään muun muassa toteutettaessa seuraavia sähköopin ja elektroniikan sovelluksia:
radiotekniikka
sähköverkot
äänentoistolaitteet
antennisovitukset
kaapeliverkot
Linjaohjain

Jos siirtolinjalla havaitaan signaalin heikkenemistä tai halutaan suurempi signaalikohinasuhde, käytetään linjaohjainta.
Linjaohjain, tyypillisesti erikoisoperaatiovahvistin, vahvistaa siirrettävän signaalin ennen siirtolinjaa.
Tällöin siirtolinjan toiseen päähän tarvitaan linjavastaanotin, joka muuntaa signaalin takaisin alkuperäiseen amplitudiinsa.
Linjaohjaimella voidaan vähentää myös yhteismuotoisia häiriöitä käyttämällä instrumentointivahvistimeksi kytkettyä linjaohjainta.
Siirtolinjaelementin sijaiskytkentä.
Diane Abbott

| Diane Abbott |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. syyskuuta 1953 (ikä 71) Lontoo
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Poliitikko
Puolue:  Työväenpuolue
Asema:  Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen jäsen (1983–)
Vaalipiiri:  Hackney North and Stoke Newington
Aiheesta muualla
www.dianeabbott.org.uk
Diane Julie Abbott (s. 27. syyskuuta 1953) on brittiläinen työväenpuolueen poliitikko. Hänet valittiin parlamentin alahuoneeseen sen historian ensimmäisenä mustana naisena vuonna 1987.
Jamaikalaisille vanhemmille Lontoon Paddingtonissa syntynyt Abbott on istunut alahuoneen jäsenenä yhtämittaisesti vuodesta 1987. Hän oli jo aiemmin istunut vuodesta 1982 Westminsterin kaupunginvaltuustossa.
Abbott tunnetaan rasisminvastaisista ja naisten oikeuksia puoltavista puheistaan. Vuonna 1996 häntä itseään kritisoitiin syrjivistä kommenteista, joiden mukaan hänen lähisairaalansa ”vaaleat, sinisilmäiset suomalaistytöt” eivät sopineet sairaanhoitajiksi, koska ”eivät olleet tavanneet mustaihoista henkilöä aiemmin”.
Abbottilla on yksi poika entisestä avioliitosta (1991–1993).
Huhtikuussa 2023 Abbott erotettiin työväenpuolueen parlamenttiryhmästä hänen vähäteltyään juutalaisten, irlantilaisten kiertolaisten ja irlantilaisten kokemaa rasismia mielipidekirjoituksessa The Observer -lehdessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Diane Abbott Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  UK Parliament
Ernest Ball

Ernest Ball
Ernest R. Ball (22. heinäkuuta 1878 – 3. toukokuuta 1927) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä ja vaudeville-esiintyjä. Hän esitti vaudevilleä 1910-luvulla vaimonsa Maude Lambertin kanssa ja 1920-luvulla George MacFarlanen kanssa. Toisinaan hän esiintyi yksin säestäen itseään pianolla.
Ball opiskeli klassista pianonsoittoa Clevelandin konservatoriossa. Hän halusi aluksi tulla konserttipianistiksi, mutta löysi sittemmin töitä vaudeville-orkestereissa ja säveltäjänä. Hänet tunnetaan erityisesti Irlanti-aiheisista lauluista. Ball teki yhteistyötä useiden sanoittajien kanssa, mukaan lukien Chaucey Olcott, George Graff, Darl MacBoyle ja J. Kiern Brennan.
Ball esiintyi aktiivisesti kuolemaansa asti. Hän kuoli vuonna 1927 Santa Anassa vaudeville-näyttämön pukuhuoneessa.
Vuonna 1944 julkaistiin löyhästi Ballin elämään perustuva elokuva Kaksi hymyilevää silmää (engl. When Irish Eyes Are Smiling). Hänet valittiin vuonna 1970 Songwriters Hall of Fameen.
Sävellyksiä

”A Little Bit of Heaven”
”Love Me and the World Is Mine”
”Mother Machree”
”When Irish Eyes Are Smiling”
”Will You Love Me in December as You Do in May?”
Botswana Railways

Botswana Railways (BR) on Botswanan kansallinen rautatieyhtiö, joka syntyi 1987, kun Botswanan hallitus osti Botswanan puoleisen osan Zimbabwen rautatiestä (National Railways of Zimbabwe, NRZ). Botswanan itsenäistyttyä 1966 rautatien käyttö oli NRZ:n hoidossa. BR:n johdon neuvonantajana toimii intialainen RITES-yhtiö.
BR ylläpitää 888 km ja 1 067 mm:n raideleveydellä olevaa kapearaiteista rataa, joka alkaa Zimbabwesta ja kulkee Botswanassa Francistownin ja Gaboronen kautta Etelä-Afrikan rajalle. Lisäksi on olemassa kaksi sivurataa.
Zimbabwen Beitbridgestä Bulawayoon kulkevan radan avaaminen vuonna 1999 aikaansai merkittävän vähenemisen rahdin määrässä ja samalla tuloissa. Vastatoimena BR on miettinyt rakentavansa Sambiaan suoran radan, joka ohittaisi Zimbabwen, saadakseen näin takaisin transitoliikenteestä tulevia tuloja.
Tärkeimmät asemat

(Plumtree, Zimbabwe)
Ramokgwebana
Francistown
Sowa
Serule
Selebi-Pikwe
Palapye
Gaborone
Lobatse
Ramatlhabama
(Mafeking, Etelä-Afrikka)
Aiheesta muualla

Botswana railways (Arkistoitu – Internet Archive) Kotisivu
Botswanan rautatieverkon kartta.
Raf Baldassarre

Raf Baldassarre (oikealta nimeltään Raffaele Baldassarre, 18. tammikuuta 1932 Giurdignano – 17. tammikuuta 1995 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Baldassare esitti sivuosia lukuisissa peplum-elokuvissa saamatta aina nimeään alkuteksteihin. Hän oli yleensä joko sankarin ystävä tai roistojen kätyri. Rooleista ehkä tunnetuin on kaartin päällikkö Vittorio Cottafavin elokuvassa Herkules – Atlantiksen valloittaja. 1960-luvun puolivälistä lähtien Baldassarre esiintyi spagettiwesterneissä taiteilijanimellä Ralph Baldwyn. Myöhemmin hän näytteli muun muassa eroottisissa komedioissa.
Elokuvia

I giganti della Tessaglia, 1960
Herkules – Atlantiksen valloittaja, 1961
Nefertite – Niilin kuningatar, 1961
Herkules voittaa helvetin, 1961
Odysseus vastaan Hercules, 1962
Venetsian pyöveli, 1963
Aiheesta muualla

Raf Baldassarre Elonetissä.
Raf Baldassarre Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet
Renato Baldini

Renato Baldini vuonna 1954.
Renato Baldini (18. joulukuuta 1921 Rooma – 5. heinäkuuta 1995 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Baldini esiintyi fotonoveloissa ja teki pienen roolin Renato Castellanin elokuvassa È primavera vuonna 1949. Seuraavana vuonna hän sai pääosan Francesco De Robertisin elokuvassa Il mulatto. Pitkä ja komea näyttelijä esitti 1950-luvulla voimakkaita ja rehellisiä henkilöhahmoja. Hän oli yleisön keskuudessa hyvin suosittu. 1960-luvulta lähtien Baldini näytteli lähinnä viihde-elokuvien sivuosissa ja työskenteli myös televisiossa.
Elokuvia

Agi Murad, il diavolo bianco, 1959
Spartacuksen poika, 1962
Anthar l’invincibile, 1964
I giganti di Roma, 1964
La vendetta dei gladiatori, 1964
Aiheesta muualla

Renato Baldini Elonetissä.
Renato Baldini Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef