stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lamía
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lamía Wikimedia Commonsissa
Δήμος Λαμιέων. Lamían kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Keski-Kreikan alue
| --- | --- |
Boiotian alueyksikkö:   Alíartos-Thespiés  Dístomo-Aráchova-Antíkyra  Livadeiá  Orchomenós  Tanágra  Thíva 
Euboian alueyksikkö:   Chalkída  Dírfys-Messapía  Erétria  Istiaía-Aidipsós  Kárystos  Kými-Alivéri  Mantoúdi-Límni-Agía Ánna  Skýros 
Evrytanían alueyksikkö:   Ágrafa  Karpenísi 
Fokiin alueyksikkö:   Delfoí  Dorída 
Fthiotiin alueyksikkö:   Amfíkleia-Eláteia  Domokós  Kaména Voúrla  Lamía  Lokroí  Makrakómi  Stylída 
Lamían Plateía Eleftherías -aukio (”Vapauden aukio”).
Lannehalvaus

Lannehalvaus on hevosilla esiintyvä, tavallisesti ruokintavirheiden aiheuttama lihassairaus.
Syyt ja oireet

Lihasten energiavarastot täyttyvät levon aikana glykogeenista. Voimakkaassa rasituksessa glykogeenista alkaa muodostua runsaasti maitohappoa. Lihasten maitohaponsietokyvyn ylittyessä hevonen alkaa kangistua. Usein esiintyy myös voimakasta hikoilua.
Lannehalvauksen taustalla on yleisimmin liikuntaan nähden liian runsas väkirehuruokinta. Varsinkin lepopäivän jälkeen hevonen tulisi verrytellä rauhallisesti, jottei lihasten maitohappotaso nousisi liian korkeaksi.
Hoito

Lannehalvaus vaatii eläinlääkärin hoitoa. Kuumalla ilmalla ensiapuna voidaan valella hevosta kylmällä vedellä, mikä vähentää lihasten turvotusta. Lääkehoitona käytetään E- ja B-vitamiineja, seleeniä ja aineenvaihduntaan vaikuttavia lääkkeitä. Paranemisen aikana hevosta liikutetaan kävelyttämällä ja ruokitaan pääasiassa heinällä. Sokerirehut jätetään pois, ja viljaväkirehuja annetaan vain vähän. Lihakset paranevat yleensä hyvin, mutta vaikea lannehalvaus voi jättää lihaksiin pysyvää arpikudosta.
Lapin pogostat

Lapin pogostat (ven. Лопские погосты, Lopskie pogosty; myös Metsälappi ja Novgorodin Lappi, ven. Лешая Лопь, Lešaja Lop) on Käkisalmen läänin ja Äänisen Karjalan välisestä alueesta 1300–1700-luvuilla käytetty nimitys. Alue alkaa kapeana kiilana Laatokan pohjoispuolelta ja ulottuu pohjoisessa Vienanmeren rannikolle ja Suomen nykyiselle itärajalle.
Keskiajalla Metsälappi oli karjalaisten kalastus- ja metsästysmaata, jonne 1300-luvulta lähtien alkoi vähitellen syntyä vakinaista asutusta. Hallinnollisina yksikköinä Lapin pogostat syntyivät Iivana III:n aikana 1400-luvun lopussa. Sisämaan alue käsitti seitsemän pogostaa: Lintujärven, Semsjärven, Sellin, Paatenen, Rukajärven, Suikujärven ja Paanajärven. 1700-luvun alussa siihen liitettiin Repola, joka oli kuulunut Kuolan kihlakuntaan ja sitä ennen Käkisalmen läänin Ilomantsin pogostaan. Vuosina 1591 ja 1613 alueesta erotettiin Solovetskin luostarille kuuluneet Vienan Kemin ja Suijun volostit. Ruotsin vastainen raja määriteltiin vuonna 1621.
Karujen luonnonolosuhteiden takia Lapin pogostojen asutus oli harvaa ja vähälukuista. 1500-luvun puolivälissä sisämaan seitsemässä pogostassa oli 66 kylää ja noin 7 400 asukasta. 1500–1600-lukujen vaihteessa seudun asukkaat kärsivät ruotsalaisten tekemistä hävitysretkistä. 1600-luvun loppuun mennessä väkiluku nousi noin 10 000:een mm. Ruotsin puolelta suuntautuneen muuttoliikkeen ansiosta. Kolme neljäsosaa väestöstä asui eteläisissä pogostoissa. Pohjoisin karjalaisasutus sijaitsi Kuittijärven rannalla nykyisen Uhtuan tienoilla. Saamelaisväestöä oli keskiajan lopulla vain muutamia kymmeniä perheitä alueen pohjoisosassa.
Lapin pogostoilla ei ollut omaa hallinnollista keskusta. Alueen verotusta ja oikeusasioita hoidettiin aluksi Novgorodista käsin. Vuosina 1649–1650 tsaari Aleksei Mihailovitš liitti sisämaan pogostat perustamaansa Aunuksen kihlakuntaan. Aunuksen läänin perustamisen jälkeen vuonna 1784 suurin osa pogostoista liitettiin Poventsan kihlakuntaan. Pohjoisimmat Paanajärven ja Suikujärven pogostat sekä Vienan Kemin ja Suijunjoen volostit yhdistettiin Kemin kihlakunnaksi. Nykyään koko alue kuuluu Karjalan tasavaltaan.
Lào Cai (maakunta)

Maakunta Vietnamin kartalla.
Lào Cai on maakunta Vietnamin koillisosassa, Kiinan rajalla Đông Bắcin alueella. Sen pääkaupunki on Lào Cai. Huhtikuussa 2009 maakunnassa oli noin 613 tuhatta asukasta.
Maakunta on vuoristoseutua, ja Punainenjoki virtaa sen läpi. Indokiinan korkein vuori  Phan Xi Păng  sijaitsee Lao Caissa.  Phan Xi Păngin lähellä on ranskalaisten aikanaan perustama vuoristoaseman Sa Pa, josta on kehittymässä alueen matkailukeskus ja suosittu vaellusreittien tukikohta.
Maakunta on köyhää, pääosin metsien peittämää seutua, jonka pääelinkeinoja ovat maa- ja metsätalous. Siellä asuu monia etnisiä vähemmistöjä, joista merkittävimpiä ovat hmongit, tàyt, daot ja thait.
Maakunnan pääkaupunki Lao Cai on rajakaupunki, josta pääsee Kiinaan Hekoun sillan yli. Lao Caihin tulee rautatie Hanoista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lào Cai (maakunta) Wikimedia Commonsissa
| n k Vietnamin suurkaupungit ja maakunnat |
| --- | --- | --- |
| Maakuntatasoiset kaupungit |  Cần Thơ  Đà Nẵng  Hải Phòng  Hà Nội  Hồ Chí Minhin kaupunki  Huế  |  |
| Maakunnat |  An Giang  Bắc Giang  Bắc Kạn  Bạc Liêu  Bắc Ninh  Bà Rịa-Vũng Tàu  Bến Tre  Bình Định  Bình Dương  Bình Phước  Bình Thuận  Cà Mau  Cao Bằng  Đắk Lắk  Đắk Nông  Điện Biên  Đồng Nai  Đồng Tháp  Gia Lai  Hà Giang  Hà Nam  Hà Tĩnh  Hải Dương  Hòa Bình  Hậu Giang  Hưng Yên  Khánh Hòa  Kiên Giang  Kon Tum  Lai Châu  Lâm Đồng  Lạng Sơn  Lào Cai  Long An  Nam Định  Nghệ An  Ninh Bình  Ninh Thuận  Phú Thọ  Phú Yên  Quảng Bình  Quảng Nam  Quảng Ngãi  Quảng Ninh  Quảng Trị  Sóc Trăng  Sơn La  Tây Ninh  Thái Bình  Thái Nguyên  Thanh Hóa  Thừa Thiên-Huế  Tiền Giang  Trà Vinh  Tuyên Quang  Vĩnh Long  Vĩnh Phúc  Yên Bái  |  |
Lamoherukka

| Lamoherukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Herukkakasvit Grossulariaceae
Suku::  Herukat Ribes
Laji::  glandulosum
Kaksiosainen nimi
 Ribes glandulosum  Grauer 
Katso myös
   Lamoherukka Wikispeciesissä   Lamoherukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lamoherukka eli pikkuherukka (Ribes glandulosum) on herukoiden (Ribes) sukuun kuuluva kasvilaji, jota esiintyy alkuperäisenä Pohjois-Amerikan pohjoisosissa.
Kuvaus

Lamoherukka on puoli metriä korkea, maanmyötäisesti kasvava pensas, jonka haarat ovat juurtuvia, tyvestä rentoja ja kärjestä kohenevia. Versot voivat olla jopa 1,5 m pitkiä. Lehtilapa on 6–10 cm pitkä ja 5–7-liuskainen. Kukinto on vaakasuora tai yläviisto terttu, jossa on 8–12 kukkaa. Kukat ovat kaksineuvoisia, punertavia tai valkoisia, ja kukkapohjus on maljamainen. Kukinta kestää 2–3 viikkoa. Hedelmät ovat 8 mm kokoisia pallomaisia pohjusmarjoja, jotka ovat punaisia ja nystykarvaisia.
Kasvupaikat

Lamoherukan kasvupaikkoja ovat keskiravinteiset metsäaukot, kallionkolot, avoimet rinteet, teiden varret ja pellon reunat.
Käyttö

Lamoherukkaa käytetään koristekasvina maanpeitekasvina esimerkiksi rinteissä, kivikkoryhmissä ja muurien päällä. Suomessa se menestyy vyöhykkeillä I–VI ja lehdet voivat puhjeta jo huhtikuun lopulla. Syysväritys on näyttävä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Lamoherukka (Ribes glandulosum)
ITIS: Ribes glandulosum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Ribes glandulosum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q7322342  Wikispecies: Ribes glandulosum  BOLD: 125312  CoL: 4SYBD  EoL: 583185  EPPO: RIBGN  FNA: 242430398  GBIF: 2986208  GRIN: 31803  iNaturalist: 85475  IPNI: 792704-1  IRMNG: 11426539  ITIS: 24466  IUCN: 64323685  MichiganFlora: 1414  NatureServe: 2.147967  NCBI: 175226  Open Tree of Life: 154659  Plant List: tro-29101126  PLANTS: RIGL  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:792704-1  Tropicos: 29101126  VASCAN: 6065  WisFlora: 4808  WFO: wfo-0001135912  Laji.fi: MX.41420
Lammin taistelu

Tulipalossa tuhoutunut Lammin kirkko.
Lammin taistelu oli Suomen sisällissodan taistelu, joka käytiin Lammin kirkonkylän tuntumassa Lemetinmäellä 27. huhtikuuta 1918, kun Hämeenlinnan suunnasta edenneet Saksan Itämeren-divisioonan joukot hyökkäsivat kylästä vetäytymässä olleita pakolaisia suojanneiden punaisten asemiin. Muutaman tunnin kestäneen taistelun jälkeen saksalaiset ottivat kylän haltuunsa, mutta vetäytyivät kuitenkin Lammilta jo kaksi päivää myöhemmin. Lähtiessään he sytyttivät tuleen punaisten asevaraston, josta levinneet liekit tuhosivat noin puolet kirkonkylän rakennuskannasta.
Taustaa

Valkoisten vallattua Tampereen 6. huhtikuuta, alkoi kymmeniä tuhansia punapakolaisia pyrkimään Länsi-Suomesta kohti itää. Heidän reittinsä kulki aluksi Hämeenlinnaan, josta pakolaiset jatkoivat Turengin ja Lammin kautta kohti Lahtea. Kun saksalaiset Hämeenlinnan valtausta edeltävänä päivänä 25. huhtikuuta miehittivät Turengin, kääntyi virta Hämeenlinnan pohjoispuolelle Hattulaan, josta pakolaiset nyt kiersivät Lammille Tuuloksen kautta. Samana päivänä käytiin myös Laitikkalan taistelu, joka avasi Lempäälän suunnasta tulleille pakolaisille reitin Lammille.
Taistelu

26. huhtikuuta tapahtuneen Hämeenlinnan valtauksen jälkeen saksalaisten oli tarkoitus turvata kaupunki ottamalla haltuunsa Tuuloksen ja Lammin välinen alue, sekä samalla katkaista punaisten pakoreitti. Seuraavana päivänä saksalaiset miehittivät punakaartilaisista tyhjentyneen Syrjäntaan kylän Tuuloksessa ja etenivät Hämeenlinnasta samana aamupäivänä myös Lammille, jossa oli Turengin suunnasta saapuneita pakolaisia, perääntyviä punakaartin osastoja sekä paikkakunnan oma punakaarti. Pakolaisten vetäytymistä suojanneet punaiset olivat linnoittautuneet noin kilometrin verran Lammin kirkonkylän eteläpuolella sijaitsevan Lemetinmäen rinteille rakennettuihin asemiin. Ne oli suunnattu pohjoisesta suuntautuvaa hyökkäystä silmällä pitäen, mutta saksalaiset hyökkäsivät punaisia vastaan etelästä käsin.
Saksalaiset hyökkäsivät iltapäivällä kolmen ratsumestari Walter von Ehrenkrookin johtaman eskadroonan voimin. Rynnäkkö kesti 2–3 tunnin ajan, kunnes punaiset vetäytyivät asemistaan ja lähtivät seuraamaan kylästä poistuneita pakolaisia Pääjärven eteläpuolitse Kosken suuntaan tai pohjoispuolitse Putulan kylään päin. Punaisten vetäytymisen jälkeen saksalaiset miehittivät Lammin kirkonkylän, ja saivat samalla myös kymmeniä vankeja.
28. huhtikuuta osa Lammilla olleista saksalaisista jatkoi Syrjäntakaan vahvistamaan siellä olleita joukkoja. Kun saksalaisten linjat murtuivat seuraavan yön aikana käydyssä Syrjäntaan taistelussa, päättivät he perääntyä tuhansien punapakolaisten alta myös Lammilta. Suurin osa palasi Hämeenlinnaan, jossa olivat saksalaisten pääjoukot, mutta osa vetäytyi myös valkoisten hallussa olleeseen Evoon.
Kirkonkylän tuho

Ennen vetäytymistään 29. huhtikuuta saksalaiset päättivät tuhota Lammin kirkon kellotapulissa sijainneen punaisten ase- ja ammusvaraston, jota he eivät ehtineet ottamaan mukaansa. Tapuliin oli varastoituna noin 300 kivääriä sekä tykinammuksia, kiväärinparuunoita ja konekiväärin ammusvöitä. Saksalaiset ottivat mukaansa kirkossa pitämänsä punaiset vangit ja komensivat kylään jääneet asukkaat poistumaan kodeistaan Padasjoen suuntaan. Saksalaiset sytyttivät lähtiessään tapulin, joka paloi voimakkaasti ammusten räjähdellessä. Pian siitä lentäneet kekäleet sytyttivät myös viereisen kivikirkon paanukaton tuleen, ja liekit levisivät nopeasti myös sisätiloihin. Tuulen mukana liekit levisivät maantien toiselle puolelle, jossa syttyivät kansakoulu, säästöpankki sekä kolme muuta rakennusta.
Palavia kekäleitä kulkeutui myös vielä kauemmas, jossa tuhoutuivat seurahuone, eläinlääkärin talo sekä useita pieniä mökkejä. Liekkeihin jäi myös yksi navetta, jossa olleet eläimet menehtyivät liekkeihin. Kirkonkylään ei jäänyt kuin muutama mies, eivätkä hekään pystyneet sammuttamaan tulipaloja, kun ainoaa paloruiskua säilytettiin kellotapulissa. Kylästä paenneet asukkaat näkivät valtavat lieskat, mutta eivät uskaltaneet lähteä sammutustöihin, luullessaan räjähteleviä ammuksia taistelun ääniksi. Lammin kirkonkylästä tuhoutui lopulta noin puolet. Saksalaisten vetäytymisen jälkeen valkoiset valtasivat paikkakunnan 1. toukokuuta.
Tappiot ja muistomerkit

Lammin taistelussa kaatui 10 saksalaista ja haavoittui noin 20. Heistä yhdeksän haudattiin Lammin kirkkomaalle, jonne pystytettiin Urho Heinäsen suunnittelema muistomerkki vuonna 1920. Joukkohautaan haudattiin myöhemmin myös muualla valkoisten puolella kaatuneita lammilaisia. Heidän lisäkseen muistomerkkiin kaiverrettiin Mommilan kahakassa marraskuussa 1917 surmansa saaneen Alfred Kordelinin nimi, vaikka hänet on haudattu kotikaupunkiinsa Raumalle. Kymmenes kaatunut saksalainen oli aliupseeri Walter Gessner, joka haudattiin Kataloisten seurantalon pihaan. Lammin suojeluskunta pystytti paikalle muistomerkin vuonna 1920.
Taistelussa kaatuneiden punaisten tarkka lukumäärä ei ole selvillä, mutta heitä oli noin 20–35. Joidenkin lähteiden mukaan kaatuneita olisi jopa parisataa, mutta luku on suuresti liioiteltu. Heidät haudattiin joukkohautaan taistelupaikalle Konnarin kylään, jonne myöhemmin siirrettiin myös muualle aikaisemmin haudattuja sekä Lammilla teloitettuja punaisia. Kirkkoherra Gustaf Eugen Airila olisi vielä samana vuonna halunnut siirtää vainaat kirkkomaalle, mutta tuomiokapituli ei antanut siihen lupaa. Paikalle pytytettiin muistomerkki vuonna 1951 ja Tampereen hiippakunnan piispa Juha Pihkala siunasi joukkohaudan vainajat lopulta elokuussa 1998.
Lena (täsmennyssivu)

Lena voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Lena, joki Venäjällä
Lena, monissa maissa käytetty muoto Leena-nimestä
Lena, Eurovision laulukilpailut 2010 voittaneen Lena Meyer-Landrutin taiteilijanimi
oik. Lenna,  kuvankäsittelyalgoritmien ja kuvanpakkausmenetelmien testikuva
Lena, taajama Norjassa
Kárga eli Léna, saari Kreetan rannikolla Kreikassa
Lapilli

Lapilli (ital lapilli, "pieni kivi") on tulivuoresta sinkoutuva, ilmassa lentävä rakeen tai tennispallon kokoinen kivi tai tuhkapallo.
Lapillia Havaijin Kilauea-saarelta.
Lapillit ovat halkaisijaltaan  2–64 millimetriä. Usein lapillisade laskeutuu maahan ennen tuhkasadetta, kun tulivuori räjähtää. Lapilleja syntyy tuhkapilvessä tiivistymällä kosteasta tuhkasta ja laavaa pisaroitumalla. Pisaralapillit ovat pallomaisia, pisaramaisia, nappimaisia tai nostopainomaisia. Tuhkasta tiivistyy lapilleja mm. kosteuden ja tuhkapilven hankaussähkön takia tiivistysydinten ympärille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lapilli Wikimedia Commonsissa
Jean-François de La Pérouse

La Pérouse. Thomas Woolnothin (1785–1836) maalaus.
Jean François de Galaup, La Pérousen kreivi (22. elokuuta 1741 Albi, Ranska — noin 1788 Vanikoro, Santa Cruzin saaret, Salomonsaaret) oli ranskalainen meriupseeri ja tutkimusmatkailija. Hän kartoitti laajalti Tyynenmeren alueita 1780-luvun jälkipuoliskolla.
La Pérouse on syntyisin aatelisperheestä Albin seudulta. 15-vuotiaana vuonna 1756 hän aloitti merisotakoulun. Hän oli mukana Ranskan ja Ison-Britannian seitsenvuotisessa sodassa Pohjois-Amerikassa. Ranskan kuningas Ludvig XVI nimitti hänet uusia kauppareittejä etsivän tutkimusretkikunnan johtajaksi. Retkikunnan tehtävänä oli täydentää James Cookin tutkimuksia ja kartoittaa Pohjois-Amerikan länsirannikkoa Alaskasta Kaliforniaan. Vuosina 1785–1786 tehdylle retkelle lähti suuri tieteilijöiden ja taiteilijoiden ryhmä, ja heidän tuekseen otettiin kirjasto ja laboratorio. Tutkimuksissa voitiin hahmottaa tarkasti Alaskan rikkomainen rannikko ja tarkentaa Havaijin sijaintia 500 km länteen päin, mutta toisaalta retkikunta menetti kaksi laivaa ja 21 miestä. Seuraavaksi vuosina 1786–1788 La Pérousen retkikunta purjehti Tyynenmeren yli Kalifornian Montrey Baysta Kiinan Macaoon. Tämän jälkeen hän lähti vielä yhdelle tutkimusmatkalle, joka suuntautui Australiaan ja Tyynenmeren saarille.
La Pérouse katosi tutkiessaan Australian itärannikkoa, kun hän lähti nykyisen Samoan alueelta kohti Uutta-Kaledoniaa 1788. Katoaminen herätti suurta huomiota, mutta etsinnöistä huolimatta arvoitusta ei saatu ratkaistuksi.  Retkikunnan laivojen jäännökset ja matkamuistiinpanot löydettiin osittain vuonna 1828 ja lopullisesti vuonna 1964. La Pérousen salmi pohjoisella Tyynellämerellä on nimetty hänen mukaansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean-François de La Pérouse Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 2  Portugali  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Scientific illustrators 
Henkilöt:  Australia  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Lantio

Lantio (lat. pelvis) on lonkkaluiden, ristiluun ja häntäluun muodostama laaja luurengas siteineen sekä alueella olevat lihakset ja sisäelimet, kuten virtsarakko, kohtu ja peräsuoli.
Rakenne

Lantiossa on kaksi suurta lonkkaluuta. Kumpikin lonkkaluu on syntynyt suoliluun, istuinluun ja häpyluun sulauduttua yhteen. Lonkkaluut muodostavat lantion etu- ja sivuseinät, ja ne yhdistyvät edessä toisiinsa häpyliitoksella. Takana lonkkaluut yhdistyvät ristiluuhun ristisuoliluunivelillä eli SI-nivelillä.
Lantion yläosaa kutsutaan isoksi lantioksi ja alaosaa pikkulantioksi. Ison lantion luita ovat suoliluiden yläosat. Ison lantion sisällä ovat sisäelimet, joita lantion lihakset tukevat. Pienen lantion osia ovat suoliluiden alaosat, istuinluut ja häpyluut sekä ristiluu ja häntäluu.
Kun ihminen nousi evoluutionsa aikana neljältä jalalta pystyasentoon kahdelle jalalle, lantio mataloitui. Suoliluun lyhentyessä vartalon painopiste siirtyi alemmas ja kahdella jalalla tasapainottelu helpottui.
Lantionpohjan muodostavat lihas- ja sidekudoskerrokset, joiden tehtävänä on sulkea lantioluiden väliin jäävää aukkoa. Lantionpohjan lihakset osallistuvat lannerangan asennon hallintaan, ja ne ovat yhteydessä syviin vatsa- ja selkälihaksiin. Niillä myös pidätellään virtsaa ja ulostetta sekä tuetaan erektiota.
Lantion lihaksia takapuolelta.
Lantion lihaksia takapuolelta.
Lantion lihaksia etupuolelta.
Sukupuolierot

Naisen lantio on sileämpi ja kevyempi kuin miehen lantio, ja lihasten kiinnityskohdat erottuvat vähemmän selkeästi. Synnytyksen helpottamiseksi naisen lantio on leveämpi kuin miehen lantio.
Miehen lantio edestä kuvattuna.
Naisen lantio edestä kuvattuna.
Lantion luut: 1. Ristiluu, 2. Suoliluu, 3. Istuinluu, 4. Häpyluu, 5. Häpyliitos, 6. Lonkkamalja, 7. Peittynyt aukko, 8. Häntäluu.
Clubber Lang

| Clubber Lang |
| --- | --- |

Luoja(t):  Sylvester Stallone
Ensi- esiintyminen:  1982
Henkilötiedot
Status:  nyrkkeilijä
Ikä:  29 vuotta
Asuinpaikka:   Yhdysvallat
Suhteet
Infobox OKNimi-testi OK: 
| Clubber Lang> Henkilötiedot.Nyrkkeilijä |
| --- | --- |
Pituus:  178 cm
Painoluokka:  Raskassarja
Kätisyys:  Vasenkätinen eli southpaw
Ammattilaistilastot
Tappiot:  1
Clubber Lang on Sylvester Stallonen luoma ja Mr. T:n esittämä elokuvahahmo, joka esiintyy elokuvassa Tiikerinsilmä – Rocky III. Se oli Mr. T:n ensimmäinen elokuvarooli.
Eräässä Rocky Balboan käsikirjoitusversiossa Clubber Lang on kommentaattorina Rocky vs. Dixon -ottelussa.selvennälähde?
Hahmon taustaa

Elokuvassa ei juuri Clubber Langin henkilökohtaisesta elämästä mainita, mutta Rocky Legends -videopeli sekä Rocky: The Ultimate Guide -tietokirja kertovat hänen taustastaan. Hänen oikea nimensä on James T. Lang, ja hänet hylättiin nuorena Chicagon kaduille, joilla hän varttui. Aikuisena hän joutui törkeästä rikoksesta viideksi vuodeksi vankilaan, jossa hän alkoi harrastaa nyrkkeilyä.
Luonteenpiirteet

Lang on väkivahva, häijy ja suulas. Hahmo sai vaikutteita ainakin Sonny Listonista, Larry Holmesista ja George Foremanista. Nyrkkeilijä Earnie Shaversin piti alun perin esittää Langia ja hän ehti osallistua koekuvauksiinkin.
Elokuvassa

Rocky III -elokuvan alussa kuvataan, miten Clubber Lang seuraa Rockyn otteluja maailmanmestarina ja hänen menestystään. Langin mielestä Rocky on mestari vain paperilla, joka ottelee helppoja otteluja. Kolmen vuoden aikana Lang onnistuu voittamaan kaikki vastustajansa nopealla tyrmäyksellä ja nousemaan rankkauslistan ykköseksi. Samoihin aikoihin pystytetään Philadelphiaan patsas Rockyn kunniaksi, ja samassa tilaisuudessa tämä ilmoittaa aikovansa lopettaa, jolloin Lang tulee yleisön joukosta ja haastaa Rockyn häntä nöyryyttäen. Rocky hyväksyy haasteen, vaikka tämän valmentaja Mick ei usko Rockyn voittavan, sillä hänen haastajansa eivät ole olleet Langin kaltaisia.
Rocky treenaa koitokseen julkisessa harjoitusleirissä näytöstyyliin, kun taas Lang harjoittelee kovasti omassa asunnossaan. Ottelu koittaa ja Mick saa sydänkohtauksen kun Lang ja Rocky alkavat nahistella jo ennen kehään saapumista. Rocky ei pysty keskittymään kunnolla otteluun, eikä hän muutenkaan mahda ylivoimaisesti vahvemmalle Langille mitään, joka lataa kovia iskuja Rockyyn ja tyrmää hänet jo toisessa erässä ja vie tältä mestaruuden.
Myöhemmin Rocky saa odottamatonta apua Apollo Creedilta, ja haastaa Langin uusintaan. Harjoittelun alussa Rocky kärsii motivaatio-ongelmista. Häntä painavat Mickin sanat siitä, että tämä oli todellakin Rockyä suojellakseen valinnut hänelle helppoja vastustajia. Rockyn vaimo Adrian saa kuitenkin valettua miehelleen uutta uskoa. Rocky ymmärtää, että hän pääse asioiden ylitse vain treenaamalla kunnolla ja kohtaavansa Langin niin hyvin valmistautuneena kuin vain on mahdollista. Uutta uskoa saaneena Rocky valmentautuu kunnolla ja kehittää kestävyyttä ja nopeutta. Lang sanoo ennen ottelua aikovansa voittaa Rockyn helposti ja että ottelusta tulee tuskallisempi kuin edellisestä. Ottelun alkaessa Rocky tykittää Langia nopeilla jabeilla, eikä Lang saa yhtäkään osumaa. Toisessa erässä Lang pääsee yllättämään ja saa Rockyn kanveesille. Tällöin Rocky alkaa tarkoituksella ottaa iskuja vastaan väsyttääkseen Langin, joka ei ole koskaan otellut pitkiä otteluita. Hän alkaa myös ivata Langia voittaakseen hänet psyykkisesti. Kolmannen erän alkaessa Lang on jo puhki ja alkaa lyödä huteja Rockyn väistäessä ja iskiessä nopeita vastaiskuja. Lopulta Lang uupuu ja horjahtelee, ja Rockyn käyttää tilaisuutensa ja tyrmää hänet voittaen tittelin takaisin.
Lapväärtin vaakuna

Lapväärtin vaakuna (1960–1972)
Lapväärtin vaakuna on saanut aiheensa viljelyksistä Lapväärtinjoen rantamaisemissa, joihin viitataan vaakunan lyhteellä ja aaltokorolla.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 25. marraskuuta 1960. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultainen lyhde ja hopeinen, aaltokoroinen tyviö, jossa punainen, aaltokoroinen hirsi”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973, kun Lapväärtin kunta liittyi osaksi Kristiinankaupunkia.
Lakmus

Käyttämättömiä lakmuspaperiliuskoja.
Lakmuspaperiliuskoja, joiden vasemmat päät on kastettu emäkseen ja oikeat päät happoon.
Lakmusjauhetta
Lakmuksen kromoforin, 7-hydroksifenoksatsonin molekyylirakenne
Lakmus (engl. litmus, lat. lacca musica) on eräistä jäkälälajeista uuttamalla saatu värillisten aineiden seos, jota käytetään kemiallisessa tutkimuksessa yleisesti pH-indikaattorina liuoksen happamuuden tai emäksisyyden toteamiseksi. Sitä voidaan käyttää joko spriihin liuotettuna (lakmustinktuuri), jolloin sitä sekoitetaan tutkittavaan liuokseen, tai imeytettynä huokoiseen paperiin (lakmuspaperi), joka kastetaan tutkittavaan liuokseen. Sellaisenaan lakmus on violetin väristä, mutta se muuttuu happamien aineiden vaikutuksesta punaiseksi, emäksisten aineiden vaikutuksesta siniseksi.