Virtanen
Nimen historiaa > Virtanen 1800-luvulla omaksuttuna sukunimenä

Virtanen kuuluu vasta 1800-luvun loppupuolella nopeasti yleisiksi tulleisiin, lukuisien toisilleen mitään sukua olemattomien henkilöiden samoihin aikoihin itselleen ottamiin nousevaa suomalaista kansallisromantiikkaa heijastaviin sukunimiin, jotka on muodostettu liittämällä johonkin luontoaiheiseen sanaan (ei kuitenkaan eläinlajin nimeen) monien vanhojen itäsuomalaisten sukunimien (kuten vaikkapa Korhonen, Heikkinen, Turunen, Kinnunen, Laitinen) mallista omaksuttu johdin -nen, joka käsitettiin suomenkielisten sukunimien alkuperäiseksi päätteeksi. Se kansallisromanttinen luontosana, josta nimi -nen-johtimella johdettiin, saatettiin valita asuinpaikan, kotitalon tai torpan nimen perusteella. Näin ollen joskus Virtanen-nimen taustalla voi olla asuinpaikan, kotitalon tai torpan virta-alkuinen-nimi, jota ei sellaisenaan haluttu ottaa sukunimeksi kenties siksi, että -nen-johtimelliset nimet käsitettiin juuri sukunimiksi luontevammin kuin -la/-lä-loppuiset nimet ja yhdyssanat ja siksi että talon nimi ja sukunimi haluttiin pitää erillään toisistaan. Silti vain paikoin nimen Virtanen taustalla oli asuinpaikan nimi, ja muiden Virtanen-tyypin nimien tapaan se useimmiten omaksuttiin muodissa olleen sukunimimallin mukaisesti.
Useimmat Virtanen-nimen ottaneet olivat siihen asti sukunimettömiä. Vieraskielisiä sukunimiä, joita muutettiin Virtaseksi, olivat ainakin Techtonius, Fredriksson, Kronpiska, Björkström, Flod, Ahlberg, Grönros ja Svenskberg. Suomenkielisiä, mutta kaiketi hankaliksi koettuja nimiä, joiden tilalle otettiin nimi Virtanen, taas olivat ainakin Antintytär, Rampa, Kakkinen ja Sikanen. Ensimmäinen tunnettu nimen muutos Virtaseksi tapahtui 31. elokuuta 1875, jolloin Jyväskylässä nimi Rampa vaihdettiin Virtaseksi.
Näin syntyneeseen sukunimityyppiin, josta nimistöntutkija Sirkka Paikkala käyttää tyypin yleisimmän nimen mukaan nimitystä Virtanen-tyyppi, kuuluu Suomen kymmenestä yleisimmästä sukunimestä viisi: Suomen toiseksi yleisin sukunimi Virtanen, Suomen kolmanneksi yleisin sukunimi Mäkinen, Suomen neljänneksi yleisin sukunimi Nieminen, Suomen yhdeksänneksi yleisin sukunimi Koskinen ja Suomen kymmenenneksi yleisin sukunimi Järvinen. Nimityyppiä on pidetty nousevan suomalaisuuden ilmentäjänä.
Osa nimestä vakiintui käyttöön kirjoitusasussa Wirtanen, lähinnä Uudellamaalla ja Varsinais-Suomessa.
1900-luvun alkukymmenillä Virtasia asui runsaanpuoleisesti jokseenkin kaikissa suomenkielisissä linjan Kotka-Mäntyharju-Laukaa-Virrat-Merikarvia länsi- ja eteläpuolisissa pitäjissä. Huipussaan heidän määränsä tuolla alueella oli Jämsässä, ja erityisen paljon heitä asui myös Hartolassa, Hollolassa ja Janakkalassa. Virtasia on ollut paljon myös suurissa kaupungeissa Helsingissä, Tampereella ja Turussa. Hieman sitä otettiin myös Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla. Nimi levisi jonkin verran myös ruotsinkielisten keskuuteen, jopa Ahvenanmaalle. Matti Kuusi määritteli Virtasen "epäsavolaiseksi" sukunimeksi kirjoituksessaan Savolaissuvuista vuonna 1972, hän kun löysi Turun, Porin ja Tampereen silloisista puhelinluettelosta peräti 1 040 Virtasta, mutta Iisalmen, Joensuun, Kajaanin, Kuopion, Mikkelin, Pieksämäen, Savonlinnan ja Varkauden luetteloista vain 32.