stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cliff Richard
Menestyksen vuodet

Richardin viides single "Living Doll" oli menestys. Kappaleista "Travelin' Light", "Please Don't Tease", "I Love You", "Theme for a Dream" tuli hyvin suosittuja, ja ne vahvistivat Richardin asemaa mainstreampopin esittäjänä. Cliff Richard levytti myös ilman Shadowsia. Listoille nousseet singlet vuodesta 1962 lähtien olivat: "It's All in the Game", "Constantly", "The Minute You're Gone" ja "Wind Me Up (let me go)". Cliff Richard ja The Shadows olivat kiertueella Yhdysvalloissa 1960 ja vastaanotto oli pääosin hyvä. Yhtye esiintyi myös The Ed Sullivan Show -televisio-ohjelmassa. Englannissa Cliff ja The Shadows olivat syy EMI-yhtiön kasvavaan kiinnostukseen rockmusiikkia kohtaan ja ylipäänsä musiikkityylin kasvavaan suosioon. Cliff ja the Shadows esiintyivät lukuisissa elokuvissa, huomattavimmat elokuvat olivat Nuoret hurjat, Summer Holiday, Wonderful Life ja Mini-pommia metsästämässä.
Muutoksen vuodet

The Beatles -yhtyeen menestys ei vaikuttanut Cliff Richardin uraan samalla tavoin kuin monien muiden brittiläisten rock-artistien. Beatlesin läpimurto Yhdysvalloissa avasi ovet myös muille brittiartisteille, mutta Richard ei vielä 1960-luvulla onnistunut saavuttamaan suosiota Amerikassa.
Toinen tärkeä muutos oli Richardin kääntyminen kristityksi vuonna 1964. Cliff Richard oli jo lopettamassa uraansa, mutta kristityt ystävät neuvoivat häntä jatkamaan. Richard levytti jonkin verran hengellistä musiikkia. Hän levytti vielä Shadowsin kanssa.
Cliff Richardin ensimmäinen oikea näyttelijän rooli oli elokuvassa Two a Penny 1968. Hän myös edusti kahdesti Yhdistynyttä kuningaskuntaa Eurovision laulukilpailussa, molemmilla kerroilla menestyksellä. Hänen ensimmäinen, "Congratulations" 1968 oli kansainvälinen menestys ja hän sijoittui toiseksi Espanjan Massielin jälkeen. Vuonna 1973 hän tuli kolmanneksi kappaleella "Power to All Our Friends".
Vuonna 1968 Shadows-yhtye hajosi ja Richard jatkoi levyttämistä ilman yhtyettä.
1970-luvulla Richard esiintyi televisio-ohjelmissa, kuten It's Cliff. Vuonna 1972 hän teki ensimmäisen duettonsa Olivia Newton-Johnin kanssa. Hän esiintyi elokuvassa Take Me High 1973.
Paluu listoille

Vuoden 1976 albumi I'm Nearly Famous sisälsi kappaleen "Devil Woman", josta tuli Richardin ensimmäinen todellinen hitti Yhdysvalloissa. Vuonna 1979 kappaleesta "We Don't Talk Anymore" tuli ykköshitti Britanniassa ja USA:n listalla se nousi kymmenennelle sijalle.
Richard oli ensimmäinen länsimaalainen pop-artisti, joka esiintyi Neuvostoliitossa ennen perestroikaa. Hän konsertoi kaksitoista kertaa Leningradissa ja kahdeksan kertaa Moskovassa elokuussa 1976.
Cliff Richard lyötiin ritariksi 25. lokakuuta 1995. Vaikka Bob Geldof aateloitiin aikaisemmin, Cliff Richard on ensimmäinen rocktähti, joka sai arvonimen "Sir".
2000-luvulla Sir Cliff Richard on ollut yksi näyttävimmistä kampanjoijista pidennettäessä muusikkojen tekijänoikeuden lähioikeuksien suojaa 50 vuodesta 70 vuoteen.
Diskografia > Albumit

1959: Cliff
1959: Cliff Sings
1960: Me and My Shadows
1961: Listen to Cliff!
1961: 21 Today
1961: The Young Ones
1962: 32 Minutes and 17 Seconds with Cliff Richard
1963: Summer Holiday
1963: When in Spain
1964: Wonderful Life
1964: Aladdin and His Wonderful Lamp
1965: Cliff Richard
1965: When in Rome
1965: Love is Forever
1966: Kinda Latin
1966: Finders Keepers
1967: Cinderella
1967: Don't Stop Me Now!
1967: Good News
1968: Established 1958
1969: Sincerely
1970: About That Man
1970: Tracks 'n Grooves
1973: Take Me High
1974: 31 February Street
1976: I'm Nearly Famous
1977: Every Face Tells a Story
1978: Small Corners
1978: Green Light
1979: Thank You Very Much
1979: Rock 'n' Roll Juvenile
1980: I'm No Hero
1981: Wired for Sound
1982: Now You See Me, Now You Don't
1983: Dressed for the Occasion
1983: Silver
1984: The Rock Connection
1987: Always Guaranteed
1989: Stronger
1990: From a Distance: The Event
1991: Together with Cliff Richard
1993: The Album
1995: Songs from Heathcliff
1998: Real as I Wanna Be
2001: Wanted
2003: Cliff at Christmas
2004: Something's Goin' On
2006: Two's Company
2007: Love... The Album
2009: Reunited – Cliff Richard and The Shadows
2010: Bold as Brass
2011: Soulicious
2013: The Fabulous Rock 'n' Roll Songbook
2016: Just... Fabulous Rock 'n' Roll
2018: Rise Up
2020: Music... The Air That I Breathe
2022: Christmas with Cliff
2023: Cliff with Strings – My Kinda Life
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Int'l Cliff Richard Movement (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Cliff Richard Suomessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Cliff Richard ja The Shadows
Cliff Richard vuonna 1975
Donatello

Donatellon patsas Uffizin edessä Firenzessä. Girolamo Torrini, 1800-luku
Vasarin galleria
Taiteilijat, jotka ovat mukana Giorgio Vasarin kirjassa  (1550).
OSA I
Cimabue
Arnolfo di Lapo
Nicola Pisano
Giovanni Pisano
Andrea Tafi (taiteilija)
Giotto
Pietro Lorenzetti (Pietro Laurati)
Andrea Pisano
Buonamico Buffalmacco
Ambrogio Lorenzetti (Ambruogio Laurati)
Pietro Cavallini
Simone Martini
Taddeo Gaddi
Andrea Orcagna (Andrea di Cione)
Agnolo Gaddi
Duccio di Buoninsegna
Gherardo Starnina
Lorenzo Monaco
Taddeo Bartoli
OSA II
Jacopo della Quercia
Nanni di Banco
Luca della Robbia
Paolo Uccello
Lorenzo Ghiberti
Masolino da Panicale
Masaccio
Filippo Brunelleschi
Donatello
Giuliano da Maiano
Piero della Francesca
Fra Angelico
Leon Battista Alberti
Antonello da Messina
Alessio Baldovinetti
Fra Filippo Lippi
Andrea del Castagno
Domenico Veneziano
Gentile da Fabriano
Pisanello
Benozzo Gozzoli
Vecchietta (Francesco di Giorgio e di Lorenzo)
Antonio Rossellino
Bernardo Rossellino
Desiderio da Settignano
Mino da Fiesole
Lorenzo Costa
Ercole Ferrarese
Jacopo Bellini
Giovanni Bellini
Gentile Bellini
Cosimo Rosselli
Antonio del Pollaiuolo
Piero Pollaiuolo
Sandro Botticelli
Andrea del Verrocchio
Andrea Mantegna
Filippino Lippi
Bernardino Pinturicchio
Francesco Francia
Pietro Perugino
Luca Signorelli
OSA III
Leonardo da Vinci
Giorgione da Castelfranco
Antonio da Correggio
Piero di Cosimo
Donato Bramante (Bramante da Urbino)
Giuliano da Sangallo
Antonio da Sangallo
Rafael
Giulio Romano
Pontormo
Andrea Sansovino
Lorenzo di Credi
Baldassare Peruzzi
Andrea del Sarto
Rosso Fiorentino
Jacopo Palma
Lorenzo Lotto
Sebastiano del Piombo (Sebastiano Viniziano)
Michelangelo Buonarroti
Donatello, oikealta nimeltään Donato di Niccolò di Betto Bardi (1386 Firenze – 13. joulukuuta 1466 Firenze), oli firenzeläinen taiteilija ja renessanssin merkittävimpiä kuvanveistäjiä. Tyylisuunnaltaan hänen teoksensa edustivat realismia.
Donatello oli perehtynyt perusteellisesti antiikin ajan kuvanveistoon. Hän teki veistoksia sekä pronssista että marmorista. Hänen ensimmäinen tunnettu työnsä marmorinen Daavid edustaa vielä gotiikkaa. Donatellon oma tyyli pääsi kukoistamaan Or San Michele -kirkon patsaissa, jotka esittävät Pyhää Yrjöä ja Markusta.
Donatello työskenteli Mediceille vuosina 1433–1443, ja saattaa olla että hänen tunnetuin teoksensa, pronssinen Daavid-patsas, oli Medicien tilaustyö.
Pääteokset

Daavid
Pyhä Yrjö
Firenzen tuomiokirkon etusivun ja Or San Michele -kirkon ulkopuolen koristeet
Kondottieeri Gattamelatan ratsastajapatsas Padovassa
Donatellon Daavid

Donatellon pronssinen Daavidin patsas (luultavasti 1440-luvulta) on ensimmäinen tuetta pystyssä pysyvä eli itsensä kannattava pronssiveistos sitten klassisen ajan. Se aiheutti valmistumisaikanaan sensaation kuvatessaan alastonta nuorukaista. Patsas kuvaa nuorta arvoituksellisesti hymyilevää Daavidia, jonka jalka on hänen äsken surmaamansa Goljatin katkaistun pään päällä. Nuorukainen seisoo hattua ja saappaita lukuun ottamatta alasti Goljatin miekka kädessään.
Donatello oli tehnyt 1408–1409 Daavidin marmoripatsaan, mutta tuo patsas esitti Daavidin vaatetettuna kuninkaana.
Donatellon pronssinen Daavidin patsas.
Tor (nimi)

| Tor |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  8. heinäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Thor
Vastineita eri kielissä:  Þór, Turo, Tuure
Nimen alkuperä:  Thor-jumala
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tor tai Thor on skandinaavinen miehen etunimi, joka johtuu muinais­skandinaavisesta ukkosen- ja sodan­jumalan nimestä Tor. Nimen alkumuoto on ollut Þórr, joka merkitsee ukkosta.
Suomessa nimi Tor on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 2364 ja Thor 563 henkilölle. Torin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 8. heinäkuuta. Torin sisarnimi on Tora.
Kuvitteellisia Thoreja

Thor, Marvel Comicsin sarjakuvahahmo
William John Burchell

| William John Burchell |
| --- | --- |
 William John Burchell vuonna 1854.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1781 Fulham, Lontoo
Kuollut: 23. huhtikuuta 1863 (81 vuotta) Fulham, Lontoo
Kansalaisuus:  Englanti
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  tutkimusmatkailija ja luonnontieteilijä
William John Burchell (23. heinäkuuta 1781 Fulham, Lontoo – 23. maaliskuuta 1863 Fulham) oli englantilainen tutkimusmatkailija, luonnontieteilijä ja taiteilija.
Burchellin isä oli kasvitieteilijä Matthew Burchell, joka omisti laajan Fulham Nursery -nimisen puutarhan. William Burchell työskenteli Kewin Kuninkaallisessa kasvitieteellisessä puutarhassa. Vuonna 1805 hän purjehti Northumberlandilla Saint Helenalle, ja ryhtyi siellä kauppiaaksi yhdessä William Balcomben (1779–1829) kanssa. Vuoden kuluttua Burchell kyllästyi kumppanuuteen ja sai nimityksen saaren koulumestariksi, ja myöhemmin viralliseksi kasvitieteilijäksi. 1810 hän purjehti tutkimusmatkalle Kapin niemimaalle.
Burchell tutki Etelä-Afrikkaa vuosina 1810–1815 ja vaelsi noin 7 000 kilometriä, paljolti ennen tutkimattomia seutuja. Hän keräsi yli 50 000 näytteen kokoelman ja kirjoitti matkastaan kaksiosaisen teoksen Travels in the Interior of Southern Africa (1822 ja 1824). Elokuussa 1815 Burchell purjehti Kate-nimisellä aluksella Sain Helenalle, josta hän saman tien jatkoi purjehdusta Fulhamiin. Hän tutki Brasiliaa 1825–1830 ja keräsi sieltäkin suuren kokoelman näytteitä, muun muassa yli 20 000 hyönteistä. Hänen päiväkirjansa ja matkasta kirjoitetut artikkelit ovat hävinneet, mutta Kewissä säilytetään hänen kenttämuistiinpanojaan.
Burchellin afrikkalaisten näytteiden kokoelman sanotaan olevan kaikkien aikojen suurenmoisin. Burchellin tehtyä itsemurhan 1863 pääosa hänen kasvikokoelmastaan sijoitettiin Kewiin ja hyönteiskokoelma Oxfordin yliopiston museoon. Burchell tunnetaan erinomaisen tarkoista muistiinpanoistaan, kuten myös monista piirroksista ja maalauksista. Vuonna 1819 parlamentin alahuone kuulusteli Burchellia Etelä-Afrikan asuttamismahdollisuuksista, eikä varmaankaan ollut sattuma, että 1820 ensimmäiset maahanmuuttajat saapuivat Kapmaahan.
Burchell nimesi joitakin uusia eläinlajeja, muun muassa leveähuulisarvikuonon (Ceratotherium simum), kuningastrapin (Ardeotis kori) ja tulilepinkäisen (Laniarius atrococcineus). Hänen nimeämiensä kasvien tieteellisissä nimissä käytetään sen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Burch..
Aiheesta muualla

Roger Stewart & Brian Warner: William John Burchell: The multi-skilled polymath South African Journal of Science.  Tammikuu 2012. Viitattu 3.10.2020. (englanniksi)
William Burchell Oxford University Museum of Natural History. Arkistoitu 26.11.2020. Viitattu 3.10.2020. (englanniksi)
Staples, Chuck: William Burchell Biography Cactus and Succulent Society. Arkistoitu 4.10.2020. Viitattu 3.10.2020. (englanniksi)
Following in Burchell's tracks The Heritage Portal. Viitattu 3.10.2020. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat  Portugali 
Tieteilijät:  International Plant Names Index  CiNii 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Käännös suomeksi
Kaivohuone

Ravintola Kaivohuoneen sisäänkäynti Ison Puistotien puolella.
Kaivohuone oli vuoden 2024 syksyyn toiminut Helsingin Kaivopuistossa Ison Puistotien varrella sijaitseva ravintola. Vuonna 1838 valmistuneen rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Carl Ludvig Engel. Kaivohuonetta vuokrattiin yksityistilaisuuksiin ja siellä toimi kolmena päivänä viikossa iltaisin auki oleva ravintola, baari ja yökerho. Rakennuksen omistaa Helsingin kaupunki, mutta oikeudet ravintolatoimintaan kuuluivat vuodesta 2023 vuoden 2024 syksyyn NoHo Partnersin tytäryhtiölle Helsingin Kaivohuone Oy:lle.
Kaivohuone oli ravintola Kaisaniemen ohella Helsingin vanhimpia ravintoloita.
Historia > Kaivopuiston kylpyläaika

Kaivohuoneen rakentaminen liittyy Kaivopuiston perustamiseen. Aiemmin sotilaskäytössä ollut kaupungin ulkopuolinen autio alue muutettiin liikemies Henrik Borgströmin aloitteesta puistoksi, johon perustettiin varakkaiden venäläisten kesäturistien houkuttelemiseksi Kaivopuiston kylpylä. Vuonna 1835 Helsingin kaupunki vuokrasi 25 hehtaarin alueen 50 vuodeksi edellisvuonna perustetulle Ullanlinnan Kylpylaitos Osakeyhtiölle, jonka suurin osakas ja tosiasiallinen johtomies oli Borgström. Vuonna 1836 suunnitelmaan lisättiin myös ”kaivolaitos”, jonka rakentamisesta vastasivat kemian professori Pehr Adolf von Bonsdorff, vuorikomissaari Victor Hartwall ja maisteri Fredrik Tengström. Puiston keskelle rakennettu Kaivohuone valmistui vuonna 1838, ja se avattiin yhdessä merenrannassa sijainneen kylpylän kanssa 5. kesäkuuta 1838. Carl Ludvig Engel lienee suunnitellut molemmat rakennukset. Kaivohuoneen piirustukset eivät ole säilyneet.
Kaivohuone oli alkujaan tarkoitettu kylpylävieraille terveysvesien nauttimiseen, seurusteluun, ateriointiin ja tanssiaisiin. Alueella ei sijainnut lähdettä, joten rakennuksessa ei nimestään huolimatta todellisuudessa ollut kaivoa. Juomat hankittiin von Bonsdorffin ja Hartwallin vuonna 1831 perustamasta mineraalivesitehtaasta, joka sai vuonna 1836 virallisen luvan terveysvesien myymiseen. Kaivohuoneen rakentaminen kylpylän yhteyteen lienee ollut juuri von Bonsdorffin ja Hartwallin idea. Hartwallin sittemmin yksin johtamasta tehtaasta kasvoi aikanaan Hartwall-yritys. Terveysvesiä nautittiin lääkärin ohjauksessa kerran päivässä aamulla vähitellen kasvavin annoksin. Hoitojakso kesti kuukauden tai puolitoista. Kaivohuoneella oli tarjolla 24 eri vesilajia, joista osa oli suola-, osa rauta- ja osa rikkipitoisia. Pullotettuina tarjottiin yhdeksää vesilajia, joista osa lienee tuotu ulkomailta. Kaivohuoneen ensimmäisenä lääkärinä oli professori Lars Henrik Törnroth. Terveysvesiä tarjoiltiin ylensä kesäkuun 13. päivästä elokuun loppuun, ravintola oli auki koko kesän. Myös alkoholia oli tarjolla.
Kaivohuoneen rakennukseen kuului alkujaan empiretyylinen julkisivu, neljän pylvään kannattelema päätykolmio eli frontoni ja pitkä lasiveranta. Sisällä oli suuri salonki, biljardisali, ruokasali, naisten sali, sanomalehtisali ja ravintolanpitäjän asunto. Kaivopuiston kylpylästä tuli suosittu Pietarin seurapiirien keskuudessa, joten myös Kaivohuone tuli tunnetuksi Helsingin kesäisen seuraelämän keskuksena. Siellä esitettiin musiikkia ja järjestettiin kesäisin kahdesti viikossa tanssiaiset, keskiviikkoisin ylhäisölle ja sunnuntaisin tavalliselle kansalle. Siellä pidettiin myös suuria juhlia, esimerkiksi joinakin vuosina yliopiston promootioillalliset. Kylpylän suosio matkailukohteena romahti 1850-luvulla koleraepidemioiden ja Krimin sodan seurauksena. Se lopetti toimintansa 1900-luvulla ja tuhoutui helmikuun 1944 suurpommituksissa. Puisto ja rakennukset olivat siirtyneet Kylpylaitos Osakeyhtiöltä kaupungin omistukseen vuokra-ajan päätyttyä vuonna 1886.
Historia > Myöhempi ravintolatoiminta

Kaivohuoneen ensimmäisenä kesänä 1838 ruokatarjoilusta vastasi ruotsalaissyntyinen Cajsa Wahllund, jota seurasivat saksalaissyntyiset ravintoloitsijat. Vuosina 1841, 1843 ja 1853–1869 ravintoloitsijana toimi Louis Kleineh, joka alkoi vuonna 1858 pitää ravintolaa auki ympärivuotisesti, järjesti siellä näytelmäiltamia ja perusti sen vierelle puistoteatterin. Vuonna 1864 Kaivohuoneen lounaispuolelle valmistui arkkitehti Carl Albert Edelfeltin suunnittelema musiikkilava. Hieman pohjoisempana sijainnut puistoteatteri purettiin vuonna 1874 suuren teollisuunäyttelyn väliaikaisen näyttelypaviljongin tieltä.
Vuonna 1875 ravintoloitsijaksi tuli Carl Kämp, jonka aikana ravintolassa järjestettiin vierailevien eurooppalaisten esiintyjien varietee-esityksiä. Kämpin jälkeen ravintoloitsijoina toimivat muun muassa Johanna Charlotta Maexmontan vuosina 1898–1902 ja Karl Edvard Jonsson vuodesta 1912 aina 1920-luvulle. Ravintolan viereen valmistui 1900-luvun vaihteessa arkkitehti Theodor Höijerin suunnittelema uusi teatterilava, Kaivohuoneen teatteri (Brunnshusteatern, ”Brunnis”), jossa järjestettiin vuoteen 1932 suosittuja operettiesityksiä. Ulkomainen operettiseurue kiinnitettiin aina koko kesäksi. Myös skandinaavinen revyynäytelmä kuplettilauluineen tuli Suomeen Kaivohuoneen kautta. Ravintolalla oli pitkään oma vakituinen orkesteri.
Kaivohuoneen rakennusta on 1860-luvulta alkaen muutettu ja laajennettu useasti. Vuoden 1897 muutostyöt suunnitteli Theodor Höijer.
Historia > Muu käyttö vuonna 1917

Vallankumousvuoden 1917 aikana Kaivohuone oli vuorotellen eri järjestyskaartien hallussa. Sinne sijoitettiin lyhytikäinen Kaivohuoneen poliisikoulu, jossa entiset poliisit kouluttivat miehiä everstiluutnantti Bruno Jalanderin elokuun lopussa perustamaan Helsingin kunnalliseen järjestyskaartiin. Marraskuun yleislakon aikana Helsingin punakaarti (viralliselta nimeltään järjestyskaarti) miehitti Kaivohuoneen ja pakotti poliisikoulun lopettamaan toimintansa. Kaivohuoneella toimi tämän jälkeen Helsingin punakaartin omavaltaisen radikaalisiiven johto. Taloa miehitti kivityömies Kalle Mannisen johtama kaartilaiskomppania, mutta todellisena johtajana lienee ollut Oskari Rantala, Kustaa Salminen tai Adolf Taimi. Punakaarti luopui Kaivohuoneesta suurlakon jälkeen, kun venäläiset takavarikoivat talon asevarastot. Toisen tiedon mukaan takavarikoinnin suoritti SDP:n puoluekokouksen lähetystö. Kaivohuone oli syksyllä 1917 myös kapinallisten venäläisten matruusien komentokeskuksena.
Historia > Nykyaika

Vuodesta 1965 aina 1980-luvulle saakka Kaivohuoneen ravintolan omisti yrittäjäpariskunta Leo ja Satu Vuoriston (myöh. Tiivola) Vuoristo-yhtiöt. Vuonna 1990 Juhani Merimaa ja Pekka Görman perustivat Kaivohuoneelle Liberatore-klubin, josta tuli lyhyeksi aikaa hyvin suosittu, sillä se oli Helsingin rockklubeista ainoana auki neljään asti aamulla.
Vuonna 2004 Kaivohuoneen vuokrasi Helsingin kaupungilta kymmeneksi vuodeksi Helsingin Kaivohuone Oy, josta puolet omisti Sedu Koskisen yritys SK Ravintolat ja puolet Kassiopeia Oy. Koskinen remontoi ja uudisti ravintolan, jolloin sinne saatiin lähes 200 asiakaspaikkaa lisää sekä kolme VIP-tilaa. Keittiömestariksi palkattiin Jyrki Sukula. Myöhemmin Koskinen lunasti Helsingin Kaivohuone Oy:n kokonaan omistukseensa. Vuonna 2011 omistus siirtyi Koskisen ja SK Ravintoloiden entisten johtajien perustamalle Night People Group -yhtiölle, joka puolestaan myi sen vuonna 2023 NoHo Partnersin tytäryhtiölle Stadin Night Oy:lle, jonka vähemmistöosakkaita ovat sijoittaja Raimo Sarajärvi ja M.R. Capital. Ravintolatoiminta päättyi vuoden 2024 lokakuun lopussa.
Itse rakennuksen omistaa Helsingin kaupunki, joka kuitenkin suunnittelee sen myyntiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaivohuone Wikimedia Commonsissa
Ravintolan kotisivu
Kaivohuone Helsingin kaupunki
Kaivohuone City.fi
Kaivohuone 1860-luvulla, takana vasemmalla musiikkilava.
Yliopiston promootioillalliset Kaivohuoneella vuonna 1907.
Sisäänkäynti nykyasussaan.
Clouds Hill

| Clouds Hill |
| --- | --- |
 Clouds Hill kuvattuna etupuolelta.
Sijainti:  Purbeckin piirikunta Dorsetin kreivikunta  Yhdistynyt kuningaskunta
Koordinaatit:  50.7176°N, 2.2510°W
Valmistumisvuosi:  1808
Haltija:  National Trust
Käyttäjä:  T. E. Lawrence (1923–1935)
Julkisivumateriaali:  tiili
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Clouds Hill on asumaton mökki, joka sijaitsee lähellä Warehamin kaupunkia Dorsetin kreivikunnassa Lounais-Englannissa. Se tunnetaan erityisesti Arabian Lawrencena tunnetun T. E. Lawrencen entisenä asuinpaikkana, jossa hän asui vaihdellen vuosina 1923–1935. Lawrence osti mökin vuonna 1925 ja teki siihen runsaasti muutoksia ja parannuksia aina vuoteen 1935 saakka, jolloin hän kuoli läheisellä tieosuudella tapahtuneessa moottoripyöräonnettomuudessa. Vuonna 1808 rakennettu Clouds Hill kuuluu Historic Englandin ylläpitämään rakennusluetteloon ja on National Trustin hallinnoima vierailijoille avoin kotimuseo.
Rakennus

Clouds Hill sijaitsee Dorsetin kreivikunnassa Lounais-Englannissa. Rakennuksen alue kuuluu Purbeckin piiriin ja Turners Puddlen kuntaan.
Rakennuksen seinät ovat värikäsiteltyä tiiltä ja siinä on tiilikatto. Rakennukseen kuuluu pohjakerros ja ullakkohuoneet. Sen pohjapiirustus koostuu kahdesta huoneesta ja eteisaulasta. Ulko-oven yläpuolella on päätykolmio, jossa on kreikankielinen kaiverrus οὐ φροντὶς (suom. Miksi huolehtia?). Pohjakerroksen saranoitujen puukehyksisten ikkunoiden lisäksi eteläpuolella on yksi moniosainen ikkuna ja ullakolla päätyikkunat. Rakennuksen pohjakerroksen päähuoneessa on tiilitakka ja ullakon kattopalkit ovat paljaat.
Clouds Hill kuuluu julkisen järjestön Historic England ylläpitämään luetteloon rakennuksista, joilla on erityistä arkkitehtonista tai historiallista arvoa.
Historia > Rakennuksen varhainen historia

Clouds Hill rakennettiin 1808 alun perin tarkoituksenaan majoittaa Moretonin tilalla työskennellyttä tilatyöntekijää tai metsänhoitajaa. Mökki palveli tässä tarkoituksessa ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheisiin saakka, minkä jälkeen rakennus oli asumattomana 1920-luvun alkupuolelle. Vuoteen 1922 mennessä rakennus oli ehtinyt ränsistyä. Vuoden 1922 kesällä Tank Corps -panssariyksikössä palvellut Arthur Knowles vuokrasi mökin ja oheisen maakaistaleen rakentaakseen perheellensä pientalon. Vuokrasopimus edellytti myös alkuperäisen rakennuksen kunnostamisen asuinkelpoiseksi.