stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
VEM Group
VEM-Kirjainyhdistelmän merkitys

Vuonna 1948 DDR:n hallinto perusti yhdistyksen, jonka tarkoituksena oli organisoida 7000 työntekijän ja 24:n sähkötekniikkaa valmistavan yrityksen tuotantoa.  Yhdistyksen nimeksi tuli ”VEM Vereinigung Volkseigener Betriebe des Elektromaschinenbaus (VVB EM)”.  Tähän aikaan VEM ei ollut vielä liikemerkki, vaan vain osa kunkin yrityksen omassa nimessä.
Varmaa tietoa lyhenteen VEM alkuperästä ei ole. Varmaa on, että ”E” ja ”M” tarkoittavat sähkökoneita, ”Electrical Machines”. ”V” tulee todennäköisesti sanasta ”Vereinigung”, yhdistys. Toinen vaihtoehto V:lle on DDR:n aikana käytössä ollut yritysmuoto ”volkseigen”, kansanomistama.
VEM-tuotemerkin käyttöä valvoo sen virallinen omistaja tuotemerkkiyhdistys "Warenzeichenverband VEM e.V.
VEM Suomessa

| VEM motors Finland Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Teollisuuden liikkeelle paneva voima
Toimitusjohtaja:  Sami Kujala
Kotipaikka:  Kirkkonummi
Toiminta-alue:  Suomi, Ruotsi, Baltia
Toimiala:  Teollisuus
Tuotteet:  Sähkömoottorit ja -generaattorit, vaihteet ja vaihdemoottorit sekä taajuusmuuttajat
Emoyhtiö:  VEM motors GmbH
Kotisivu:  www.vem.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirkkonummen Masalassa toimiva saksalaisen VEM motors:n tytäryhtiö VEM motors Finland markkinoi, myy ja varastoi VEM-moottoreita, KEB-, Tramec- ja Reggiana Riduttori -vaihteita ja Yaskawa-taajuusmuuttajia. Yrityksen perustama itsenäisten yrittäjien Team VEM –jälleenmyynti- ja huoltoverkosto toimii Suomessa, Ruotsissa ja Baltiassa.
VEM motors Finland:n juuret ovat sodanjälkeisessä Suomessa vuodessa 1940, jolloin insinööri Olavi Hauvonen perusti Helsingin keskustaan Konemyynti-nimisen yrityksen. 20.2.1960 allekirjoitettiin sopimus VEM-moottoreiden maahantuonnista Suomeen. Sopimus oli silloisen DDR:n ensimmäinen vientisopimus läntisen Euroopan maahan. Yritys kasvoi ja jaettiin useaan osaan vuonna 1976, joista Esmac jatkoi sähkökoneiden myyntiä. Vuonna 1990 yritys muutti omaan toimitaloon Masalaan. Vuonna 1993 VEM motors osti Esmacin ja vuonna 2004 nimi muutettiin VEM motors Finlandiksi.
| Aikajana |
| --- | --- |
VEM motors Finland Oy:n varasto
1940: Konemyynti Oy aloitti toimintansa
1960: VEM-moottoreiden edustus alkoi
1973-79: Ensimmäiset Team VEM -jälleenmyyjät
1976: Uusi nimi Esmac Oy
1990: Muutto omaan toimitaloon Masalaan
1993: VEM motorsin tytäryhtiö
2004: Uusi nimi VEM motors Finland Oy
VEM Sachsenwerk

VEM Sachsenwerkin juuret ovat vuodessa 1886, jolloin Oskar Ludwig Kummer perusti sähkölaitteita valmistavan tehtaan Dresdenin itäosaan.
Vuosisadan lopussa Kummerin tehdas työllisti jo yli 2000 työntekijää. Tehtaalla valmistettiin maailman ensimmäiset sarjatuotantoiset sähkömoottorit ja Saksan ensimmäinen vesivoimageneraattori. Teollisen historian muita merkittäviä kohteita olivat Dresdenin raitiovaunujen sähköistys ja eeppiset voimalaitokset kuten aikansa jättiläinen, Goldistalin pumped-storage laitos Thüringenissä.
VEM Sachsenwerk ja Dresdenin tekninen korkeakoulu ovat tehneen tiivistä yhteistyötä vuodesta 1902. Yhteistyön tuloksena valmistui yrityksen tietojen mukaan maailman ensimmäinen 6,5 MW:n tuulivoimaturbiini.
Toisen maailmansodan jälkeen Dresden jäi DDR:n alueelle, jossa Sachsenwerkin tehtaat jatkoivat toimintaansa valmistamalla erilaisia kipeästi kaivattuja sähkölaitteita. Saksojen yhdistymisen jälkeen Dr. A. Mercklen perhe osti VEM Group:n tehtaat. Investointi Sachsenwerkin tuotannon modernisointiin auttoi alkuun läntisillä markkinoilla.
Teollisen kehityksen historiassa näkyvästi mukana ollut VEM Sachsenwerk on edelleen merkittävä korkeajänniteteknologian innovaattori. Asiakaskunnassa on vahvasti edustettuina mm. energiateollisuus, raideliikenne, kemian teollisuus ja metalliteollisuus.
| Aikajana VEM Sachsenwerk |
| --- | --- |
VEM Sachsenwerkin moottori maakaasun käsittelyprosessiin
1886: Oskar Ludwig Kummer perusti sähkölaitteita valmistavan tehtaan
1900: mennessä ensimmäisten isojen laitteiden toimitukset voimalaitoksiin, raitiovaunuihin ja katuvalaistukseen
1903: Sachsenwerk Licht und Kraft perustettiin; sähkömoottorit, generaattorit, muuttajat, vaihteet
1923-1926: Vesivoimageraattoreiden toimituksia vesivoimalaitoksiin
1936: Maailman ensimmäisen sarjavalmisteisen normimoottorisarjan kehitys ja valmistus
1946-1953: Aika neuvostoliittolaisena osakeyhtiönä (SAG); sähkökoneet, katkaisimet, muuttajat, radiot. Vähitellen taas suuntautuminen isoihin koneisiin.
1953: Itsenäinen yritys alan yhteisen VVB Elektromaschinen puitteissa
1955-1958: Sähkökonetuotanto energiaa varastoiviin vesivoimaloihin
1970-1990: Johtava yritys DDR-kombinaatissa VEM Kombinat Elektromaschinenbau ja yksi Dresdenin isoimmista yrityksistä 4000 työntekijällä.
1990: Uusittu organisaatiorakenne VEM Sachsenwerk GmbH osana VEM Antriebstechnik AG-ryhmää, keskittyminen keski- ja korkeajännitekoneisiin.
1997: Yksityistäminen Dr. A. Mercklen omistukseen; 450 työntekijää
1997-2005: Mittavat investoinnit tuotannon modernisointiin
1998-2001: Tuulivoimageneraattoreiden valmistus alkaa
2002: Korkeajännitemoottorit ja -generaattorit voimalaitoksiin, teräs- ja kemian teollisuuteen, laivanrakennukseen jne.
2017: Omistajaksi kiinalainen SEC HOlding CO Ltd.
VEM motors GmbH, Wernigerode

| VEM motors GmbH, Wernigerode |
| --- | --- |
Valurautainen VEM-sähkömoottori Wernigeroden tehtaalta
1938: Rautal-Werke perustettiin
1947: Sähkömoottorien valmistus aloitettiin
1957-59: DMK-sarjan oikosulku- ja liukurengasmoottoreiden sarjavalmistus tehoalueella 1,6 – 10 kW
1963-65: Normimoottorisarjojen KR ja SR lanseeraus, tehoalue 5,5 – 100 kW
1971-75: Normimoottorisarjojen KMR ja SMR lanseeraus, tehoalue 5,5 – 110 kW (3. sukupolvi)
1989: 1989 Tuotantotilaa 58 000 m2 ja 3260 työntekijää, vuosittainen tuotantomäärä 350 000 moottoria.
1990: Wernigeroden tehdas liittyy VEM Antriebtechnik AG –ryhmään nimellä VEM Elektromotorenwerk Wernigerode GmbH
1997: Yksityistäminen ja siirtyminen Dr. A. Mercklen (Blaubeuren) perheen omistukseen
1998: Valmistettujen kolmivaiheoikosulkumoottoreiden tehoalue kasvaa 500 kW:iin; 10 000 000 moottoria toimitettu. Energiansäästömoottoreiden valmistus alkaa.
1999-2006: Tytäryhtiöverkoston luominen (mm. VEM motors Finland Oy); merkittävät investoinnit tuotannon modernisointiin
2010: Kestomagneettimoottoreiden valmistus alkaa
2017: Uusi omistaja kiinalainen SEC Holding CO Ltd. Kilpailuetuna nostetaan esiin Made in Germany.
2020: Tuotekehityksen keskiössä yhä enemmän energiaa säästävät moottoriratkaisut, kuten IE3, IE4 ja IE5 luokitellut oikosulku-, kestomagneetti- ja reluktanssimoottorit kokoalueella IEC 132 – 450, 5,5 – 1000 kW.
VEM motors GmbH, Zwickau

| Aikajana VEM motors GmbH, Zwickau |
| --- | --- |
Valurautainen VEM-sähkömoottori Zwickaun tehtaalta
1908: Kurt ja Alfred Stephan perustavat sähkötyöpajan Zwickaun kaupunkiin.
1920: Sähkö- ja vaihdemoottoreiden valmistus alkaa
1935: Pajan laajennus, valmistusohjelmassa yksi- ja kolmivaihemoottorit, kutomakoneiden käytöt, pesukoneet, työstökoneet; 635 työntekijää
1967-70: Tuotantotiloja laajennetaan; uusi vaihdemoottoritehdas; itsenäinen yritys kombinaatissa VEB Kombinat Eletromaschinenbau
1990-96: Liittyminen VEM Antriebstechnik AB –ryhmään nimellä VEM Elektromotorenwerke Thurm GmbH
1997: Yksityistäminen ja siirtyminen Dr. A. Mercklen (Blaubeuren) perheen omistukseen
2004-05: Tuotantotilojen laajennus
2017: Uusi omistaja kiinalainen SEC Holding CO Ltd. Kilpailuetuna nostetaan esiin Made in Germany.
2020: Tuotekehityksen keskiössä yhä enemmän energiaa säästävät moottoriratkaisut, kuten IE3, IE4 ja IE5 luokitellut oikosulku-, kestomagneetti- ja reluktanssimoottorit kokoalueella IEC 56 – 132, 0,06 – 9 kW.
VEM Sachsenwerkin 5 MW korkeajännite-kestomagneettigeneraattori
Rabatti

Rabatti oli suomalainen päivittäistavaraketju. Ketjun myymälöitä oli eniten 1990-luvulla.
Rabatin perustaja Tarmo Marjamäki (1933–2022) aloitti työuransa kauppa-apulaisena ja myymälänhoitajana kotikunnassaan Urjalassa. 30-vuotiaana hän ryhtyi itsenäiseksi K-kauppiaaksi Jokioisissa. Vuonna 1971 Marjamäki perusti Forssaan Säästö-Aitta-halpakaupan ja hieman myöhemmin Seppälän vaatetusliikkeen. Marjamäen unelma tukkuliikkeistä riippumattomista, ruokaa edulliseen hintaan myyvistä kaupoista toteutui vuonna 1983, kun hän perusti Rabatti-myymäläketjun. Ketjulla oli enimmillään 32 myymälää Kanta-Hämeessä, Päijät-Hämeessä ja Pirkanmaalla. Marjamäki esiintyi kauppaketjunsa televisiomainoksissa. Marjamäki myi Rabatti-myymäläketjun Ruokamarkkinat Oy:lle vuonna 1995 ja jatkoi yrittäjänä kiinteistöalalla.
Tarmo Marjamäki valittiin vuoden yrittäjäksi Forssassa vuonna 1983 ja Kanta-Hämeen maakunnassa vuonna 1988.
Anna-Liisa Hakkarainen

Lyydia Anna-Liisa Hakkarainen (s. 22. syyskuuta 1946 Nivala) on kinnulalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja kuvittaja.
Hakkarainen toimi 26 vuotta luokanopettajana, ensimmäisen näyttelynsä hän piti vuonna 1983. Hakkarainen maalaukset ovat naivistisia ja luontoaiheisia. Ne ovat yleensä tunnelmaltaan mystisiä ja hehkuvat voimakkaita värejä.  Hakkarainen on  kuvittanut lastenkirjoja, kuten Leena Laulajaisen teokset Kultamarja ja metsän salaisuudet, joka voitti Finlandia Junior -palkinnon, ja Aurinkolintu ja kaamoksen korppi sekä yhdysvaltalaisen John Bucchinon kirjan Grateful: A song of giving thanks .
Aiheesta muualla

Anna-Liisa Hakkarainen Suomen kuvataiteilijoiden sivulla
Anna-Liisa Hakkaraisen teoksia Luovassa Pajassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki
Laskettelu

Rastkogelin laskettelurinne Itävallan Tirolissa.
Laskettelua voidaan pitää yleisnimityksenä kaikille talviurheilulajeille, joissa lasketaan lumen pinnalla rinteitä alaspäin.selvennä Laskettelu jakautuu useisiin erilaisiin lajeihin ja tekniikoihin. Yleisimpiä laskettelulajeja ovat:
alppihiihto
lumilautailu
telemark
freestylehiihto.
Lasketteluvarusteisiin kuuluvat laskettelusukset tai lumilauta ja monot sekä mahdollisesti sauvat. Kypärän käyttö on yleistä tapaturmariskin vuoksi.
Laskettelurinteet luokitellaan normaalisti vaikeusasteen mukaan eri värien avulla: vihreä rinne on erittäin helppo, sininen rinne on helppo, punainen rinne on keskivaikea ja musta rinne on vaikea.
Tilastotietoja maailmalta

Laskettelua harrastetaan noin 2 100:ssa (vähintään 5 hissin) laskettelukeskuksessa 80 maassa: ulkorinteitä on noin 70 maassa ja sisärinteitä 25 maassa. Yli puolet maailman laskettelukeskuksista on Euroopassa.
Maailman laskettelumarkkinat ovat viime vuosina pysyneet varsin vakaina. Laskettelijoita on maailmassa noin 100 miljoonaa. He viettävät rinteissä keskimäärin neljä päivää, ja vuotuinen laskettelijapäivien määrä on noin 400 miljoonaa.
Eniten harrastajia on Yhdysvalloissa (13 milj.), Ranskassa (12 milj.) ja Saksassa (12 milj.). Suhteellisesti eniten harrastajia on Sveitsissä (37 %), Itävallassa (36 %) ja Norjassa (25 %). Maailman suosituimmat laskettelukeskukset ovat La Plagne Ranskassa (2,6 milj. vuotuista laskettelijaa) ja Wilder Kaiser-Brixental Itävallassa (2,3 milj.).
Tilastotietoja Suomesta

Suomessa on 1,2–1,3 miljoonaa laskettelun harrastajaa. Laskettelukeskuksia on vähintään 74. Suomen suosituimmat laskettelukeskukset ovat Levi (350 000 laskettelijapäivää kaudella 2010–2011), Ruka (350 000), Ylläs (240 000) ja Tahkovuori (200 000). Ulkomaisia laskettelijoita Suomessa käy runsaat 100 000. Heistä lähes puolet on venäläisiä.
Turvallisuus

Vaikka hiihtourheilu on vähemmän vaarallista kuin moni suosittu muu laji (kuten pyöräily, jalkapallo ja painonnosto), loukkaantumisen riskiä pidetään laajalti suurempana, mikä johtuu osittain merkittävästä loukkaantumisten määrän lisääntymisestä viime vuosikymmeninä. Ilmiö selittyy osin lajin suosion suurella kasvulla. Hiihtokeskuksissa on yleensä vähintään ensiapuvälineet ja jonkinlainen moottorikelkkapartiopalvelu takaamassa, että loukkaantuneet pelastetaan ja kuljetetaan turvaan. Moottorikelkkapartio on yleensä vastuussa sääntöjen täytäntöönpanosta ja niiden noudattamisen valvomisesta, vaarapaikkojen merkinnästä, yksittäisten rinteiden sulkemisesta (jos tarpeeksi suuri riski vaaralla on olemassa) ja vaarallisten laskettelijoiden poistamisesta alueelta.lähde?
Aiheesta muualla

Suomen hiihtokeskusyhdistys
Laskettelu.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Feeniks

Feeniks kuvattuna Friedrich Justin Bertuchin legendaarisista olennoista kertovassa teoksessa (1747–1822).
Feeniks, feniks tai feenikslintu (kreikaksi ϕοῖνιξ, latinaksi phoenix) on muinaisen Egyptin mytologiassa sekä siitä johdetuissa taruissa myyttinen ja pyhä tulilintu. Feeniks on kuolemattomuuden ja ylösnousemuksen vertauskuva.
Antiikin tarinoissa feeniksin ajateltiin tuovan vieraista maista yrttejä Auringon kaupungin Heliopoliin alttarille. Sinne feeniks rakentaa itselleen kanelipuun oksista pesän ja sytyttää sen, jolloin pesä ja lintu itse palavat roihuten tuhkaksi. Kolmen päivän kuluttua se kuitenkin herää uuteen elämään. Feeniksin höyhenet saatettiin kuvata kultaisiksi tai nelivärisiksi.
Kreikan kielessä feeniksin ja Foinikian nimet liittyvät etymologisesti toisiinsa, mutta ei ole varmaa, onko jompikumpi nimi ollut kantasana vai ovatko molemmat muodostuneet jonkin kolmannen sanan pohjalta.
Kuvauksia

Kreikkalainen historioitsija Herodotos kuvasi Feeniksiä 400-luvulla eaa. kertoessaan Egyptistä, jossa hän itsekin oli ollut. Herodotos kertoi nähneensä siellä kuvia pyhästä foiniks-linnusta ja kuulleensa sen käyvän Egyptissä kerran viidessäsadassa vuodessa, kun sen isä on kuollut. Herodotos kertoi feeniksillä olevan kullanväriset ja punaiset sulat ja että se on rakenteeltaan ja kooltaan kotkan kaltainen. Feeniks lähtee liikkeelle Arabiasta, kätkee isänsä mirhamista muodostamaansa munaan ja tuo munan Heliopoliin Helioksen pyhättöön, jonne se hautaa munan. Herodotos ei vielä puhu liekeistä, tuhkasta tai eloon heräämisestä, joista myöhemmissä feenikstarinoissa puhutaan.
Antiikin kirjailijat antoivat feeniksin iästä vaihtelevia arvioita. Herodotos piti sitä kuollessaan 500-vuotiaana, kuten Dantekin keskiajalla Jumalaisessa näytelmässään. Herodotosta edeltänyt Hesiodos piti Feeniksiä lähes satatuhatvuotiaana. Muiden kirjoittajien arvot ovat asettuneet näiden arvioiden välille.
Feeniks sai jo antiikin aikana uusia värejä ja piirteitä ulkomuotoonsa. Esimerkiksi Lactantius kuvaa feeniksin värejä säihkyvinä ja hohtavina monissa väreissä. Myös kuvaus feeniksin syntymästä kehittyi. Joissain kuvauksissa feeniksin isän mätänemisjätteistä syntyy uusi feeniks. Pliniuksen mukaan feeniks rakentaa vanhaksi tultuaan pesän, jossa se kuolee. Luista ja ytimistä syntyy sen jälkeen pieni mato ja siitä linnunpoikanen, joka hautaa edeltäjänsä. Pian tämän jälkeen tarinoihin liitettiin kuvaus feeniksin polttoitsemurhasta, jossa tuhkasta nousee uusi feeniks.
Feeniks oli 1600-lukuun mennessä saanut useita symbolisia merkityksiä. Roomassa Feeniksistä oli tehty imperiumin uudistuskyvyn ja elinvoiman symboli, jota kuvattiin keisariaikana rahoissa ja mosaiikeissa. Kirkkoisille feeniks oli ylösnousemuksen vertauskuva ja uskoon tulemisen symboli.
Esikuvat

Tarujen mukaan maailmassa oli vain yksi feeniks kerrallaan. Tutkijoiden mielestä feeniksin esikuva voisi olla esimerkiksi riikinkukko, haikara tai kotka. Egyptiläisten feeniks-tarinoiden esikuva voi myös olla eräs itäafrikkalainen flamingo, joka pesii kuumilla suolatasangoilla. Koska maanpinta on siellä liian kuuma munille tai pikku poikasille, lintu rakentaa muniaan varten kasan, jonka päällä on hiukan viileämpää. Se munii kasan päälle ja hautoo siinä. Kasan ympärillä kohoava kuuma ilma voi näyttää tulenlieskoilta.
Feeniks kirjallisuudessa ja populaarikulttuurissa

Feeniks on kiehtonut monia taiteilijoita ja kirjailijoita Shakespearesta aina J. K. Rowlingiin, jonka Harry Potter -kirjoissa feeniks esiintyy Albus Dumbledoren lemmikkinä. Stan Lee & Jack Kirby loivat sarjakuvahahmo Jean Greyn joka muuttuu Ryhmä-x:n tarinassa pahaksi Feeniksiksi, tarinassa Jean Grey kuolee mutta syntyy uudelleen feeniksinä.
Myös animaatiosarja Muumilaakson tarinoita käsittelee yhdessä jaksossa Feeniks-lintua.
Pokemon-pelisarjassa on kaksi feeniksiin perustuvaa Pokemonia; ensimmäisen sukupolven Moltres ja toisen sukupolven Ho-Oh.
Muunnelmia ja vastaavia tarulintuja

Alun perin egyptiläiset määrittivät feenikslinnun haikaran kaltaiseksi benu-linnuksi, josta kerrotaan Kuolleiden kirjassa ja muissa egyptiläisissä teksteissä. Se oli yksi Heliopoliin palvotuista symboleista, jolla oli voimakas yhteys nousevaan aurinkoon ja egyptiläiseen Auringon jumalaan Rahan. Muinaiset alkemistit nimittivät feeniksiä Hermes-linnuksi. Okkulttisessa traditiossa feeniks symboloi sielua, ja Hermes eli Merkurius oli initiaation mestari. Feeniks on kuvattu muun muassa Steffan Michelspacherin alkemistisessa kirjassa Cabala vuodelta 1616.
Muinaisessa Kiinassa oli tarulintu fenghuang, jossa yhdistyivät alkulajit jin ja jang. Sen vuoksi lintu oli myös avioliiton vertauskuva. Juutalaisessa tarustossa feeniksiä vastaavan linnun nimi oli Milcham. Sen kuolemattomuus selitettiin niin, että se oli ainoa eläin, joka ei paratiisissa syönyt Eevan tarjoamaa hyvän ja pahan tiedon puun hedelmää, joten se sai jumalalta palkinnoksi kuolemattomuuden.
"Rinasce piu gloriosa" (suom. Se nousee jälleen, vielä hämmästyttävämpää). Teoksesta Devises et emblemes, anciennes et modernes (1697).
Kiinalaisten fenghuang-tarulintua on kutsuttu myös "kiinalaiseksi feeniksiksi". Se oli kuvattuna Kiinan tasavallan (1912–1949) sekä Kiinan keisarikunnan (1915–1916) vaakunassa lohikäärmeen vieressä vasemmalla puolella.
Sarcófago

| Sarcófago |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1985–2000
Tyylilaji:  black metal death metal thrash metal (tarkemmin)
Kotipaikka:  Belo Horizonte, Brasilia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Wagner Lamounier, laulu, kitara   Gerald Minelli, basso  
Levy-yhtiö:  Cogumelo Records, 1986–2000   Music for Nations, (Euroopassa)  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sarcófago (portugalia, suom. sarkofagi) oli vuosina 1985–2000 toiminut Brasilian Belo Horizontesta kotoisin ollut extreme metal -yhtye. Yhtyeen musiikissa on vaikutteita thrash ja death metalista ja ensimmäisissä julkaisuissa on myös black metal vaikutteita
Merkittäviä musiikillisia esikuvia yhtyeelle olivat Venom, Hellhammer, Bathory, Celtic Frost, Slayer ja Black Sabbath. Myös suomalainen hardcore punk vaikutti Sarcófagon musiikkiin, ja yhtye esittääkin Nights in Hell -bootlegillä kaksi Terveiden Käsien kappaletta.
Myöhemmin Sarcófagosta tuli yksi brasilialaisen thrash metalin merkittävimmistä ja pitkäaikaisimmista yhtyeistä. Yhtyeen on katsottu vaikuttaneen myös koko extreme metalin kehitykseen, mutta erityisesti black metalin toiseen aaltoon. Sarcófago ei vaikuttanut pelkästään musiikkiin, sillä se oli myös yksi ensimmäisiä mustavalkoisia kasvomaalauksia corpse paintia käyttäneitä yhtyeitä.
Brasiliassa Sarcófago julkaisi musiikkiaan aluksi omakustanteena ja myöhemmin Cogumelo Records -levymerkillä. Euroopassa yhtyeen albumeja on levittänyt Music for Nations. Lisäksi Nuclear War Now! on julkaissut yhtyeen albumeista uusintapainoksia vinyylilevyinä. Sarcófagon levyjä ei ole koskaan myyty kovin paljon, ja niitä on ollut Brasilian ulkopuolella saatavilla melko heikosti. Yhtye on myös kärsinyt runsaasta piratismista. Sarcófagon maine ei perustukaan kaupalliseen menestykseen, vaan lähinnä sen asemaan extreme metalin edelläkävijänä.
Historia > Alkuvuodet

Sarcófago perustettiin vuonna 1985 Belo Horizontessa, joka oli yksi Brasilian metallimusiikin ”pääkaupunkeja”. Vastoin yleistä käsitystä Wagner Lamounier ei ollut sen perustajajäsen, vaan hän vaikutti aluksi death metal -yhtye Sepulturassa. Sepulturan kautensa aikana Lamounier ei ehtinyt levyttää, mutta hän teki kappaleen Antichrist sanat Sepulturan esikois-EP:lle Bestial Devastation. Lamounier erotettiin Sepulturasta sisäisten erimielisyyksien ja riitojen vuoksi, ja sen jälkeen hänet pyydettiin vastamuodostettuun Sarcófagoon.
Sarcófagon kokoonpano vaihteli kaksi vuotta, kunnes siihen vakiintui neljä henkeä: Wagner ”Antichrist” Lamounier lauloi, Gerald ”Incubus” Minelli soitti bassoa, ”Butcher” kitaraa ja ”D. D. Crazy” rumpuja. Vuoden 1987 loppuun mennessä Sarcófago oli levyttänyt useita demoja, joista varsinkin kolme – Satanic Lust, Black Vomit ja Christ’s Death – levisivät nauhanvaihdon avulla, mikä loi yhtyeelle pienen mutta uskollisen fanipohjan. Kesällä 1987 paikallinen levy-yhtiö Cogumelo Records julkaisi yhtyeen ensimmäisen albumin I.N.R.I.:n, joka tosin jo aiemmin oli ilmestynyt omakustanteena. Jo edellisenä vuonna Cogumelo Records oli julkaissut kaksi Sarcófagon kappaletta Warfare Noise I -split-albumilla. Aikakauden muista metalliyhtyeistä poiketen Sarcófagon musiikissa oli varsin paljon vaikutteita punkista. Yhtyeen ulkoasukin oli epätavallinen: panosvyöt, corpse paint -maalaukset, niitit, piikit ja ylösalaisin käännetyt ristit keräsivät aluksi huomiota ja arvosteluakin. Sittemmin niistä on kuitenkin tullut black metal -yhtyeille tyypillisiä.
I.N.R.I.:n menestys oli olosuhteisiin nähden hyvä, ja sitä myytiin viidessä kuukaudessa noin 2 000 kappaletta. Albumi sai muutenkin melko hyvän vastaanoton, ja sen merkitys black metalille oli suuri, erityisesti Brasiliassa. Heti albumin ilmestyttyä sitä arvosteltiin liian runsaasta efektien käytöstä. Sen kovaäänisimpiä arvostelijoita oli Sepultura, jolle Sarcofagó vastasi samalla mitalla. Huhuttiin myös, että Sarcófago olisi soittanut jokaisen soittimen raidat erikseen, sillä varsinkin rumpujen tempo I.N.R.I.:llä oli ennennäkemättömän nopea. Yhtye kuitenkin kiisti huhut.
I.N.R.I.:n jälkeen rumpali D. D. Crazy erosi perustaakseen oman yhtyeen Sextrashin, ja hänen tilalleen tuli Manoel ”Joker”. Myös kitaristi Butcher erosi, ja Lamounier ryhtyi laulamisen lisäksi soittamaan kitaraa, joten yhtye muuttui trioksi. Yhdeksi merkittävimmistä underground black/death metal -yhtyeistä noussut Sarcófago teki vuonna 1989 lyhyen kiertueen, ja sen päätyttyä yhtye levytti toisen albuminsa Rottingin. Rottingin kansi, jossa luuranko suutelee Jeesusta, ja albumin sisältämä lyhyt uskonnonvastainen manifesti herättivät pahennusta. Albumi on herättänyt runsaasti keskustelua metallipiireissä, mutta se toi yhtyeelle mainetta ja sopimuksen Music For Nationsin kanssa. Siitä lähtien yhtyeen albumit olivat saatavilla Euroopassa ja myöhemmin myös Yhdysvalloissa, jossa Rottingin kansi tosin muutettiin.
Historia > Hajoamisen jälkeen

Vuonna 2002 Cogumelo Records julkaisi Tribute to Sarcófago -tribuuttialbumin, jolla eri yhtyeet esittivät Sarcófagon kappaleita. Yli tuhat yhtyettä lähetti demon osallistuakseen kokoelman tekoon. Lopulliselle tribuuttialbumille Sarcófagon ja Cogumelo Recordsin jäsenet valitsivat 18 kappaletta.
Vuonna 2007 järjestetyssä Warfare Noise Festival -tapahtumassa, jossa juhlittiin Cogumelo Recordsin ensimmäisen julkaisun Warfare Noise I:n 20-vuotispäivää, esiintyi Sarcófagon kappaleita esittänyt tribuuttiyhtye, joka käytti nimeä Tributo ao Sarcófago. Laulajaa lukuun ottamatta tribuuttiyhtyeen jäsenet olivat Sarcófagon entisiä jäseniä. Vaikka Lamounier ei esiintynytkään kyseisessä kokoonpanossa, hän soittaa nykyään hardcore-yhtyeessä Komando Kaos. Hän on Belo Horizonten yliopiston taloustieteen professori.
Lokakuussa 2007 Sarcófago esiintyi Chilen Santiagossa yhdessä death metalin suunnannäyttäjän Possessedin kanssa.lähde?
Maaliskuussa 2009 levisi huhu, jonka mukaan Wagner Lamounier oli ilmoittanut Sarcófagon aikovan tehdä paluun ja pitkähkön kiertueen, johon olisi kuulunut muun muassa Wacken Open Air -festivaali ja keikkoja Lontoossa ja New Yorkissa. Kiertueella olisi soittanut I.N.R.I.-kokoonpano, mutta yhtyeen comeback olisi kuitenkin kestänyt vain kyseisen kiertueen ajan. Tarkoituksena ei myöskään ollut julkaista uutta materiaalia. Vähän myöhemmin Lamounier kuitenkin ilmoitti, etteivät comeback-uutiset pitäneet paikkaansa.