stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tero Karvinen

Tero Karvinen, Samuli Kivinummi, muita, Tulinen virta, 2011.
Vesilinnan muraali, yhdessä Samuli Kivinummen ja Niko Lehtolan kanssa, Tampere (2020).
Tero Karvinen (s. 1973) on tamperelainen kuva- ja graffititaiteilija. Hän on valmistunut Tampereen ammattikorkeakoulusta kuvataiteilijaksi. Karvinen on ollut Pirkanmaan läänintaiteilija vuosina 2011–2012.
Vuonna 2011 Tero Karvisen johtama ryhmä teki Kalevala-aiheisen Tulinen virta -teoksen Tammerkosken yli johtavan Frenckellin patosillan työmaa-aitaan. Karvinen ja kymmenkunta muuta graffitintekijää maalasivat myös Tampereen Posteljooninpuistossa olevan Hämpin parkin työmaa-aidan vuonna 2011.
Aiheesta muualla

Petteri Mäkinen: Tero Karvinen pääsee tekemään graffiteja 2 500 euron kuukausipalkalla; Tamperelainen 14.6.2011 (Arkistoitu – Internet Archive)
Diakoptó

| Diakoptó Διακοπτό |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Diakoptó
 Koordinaatit: 38°11′30″N, 22°11′53″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Länsi-Kreikka
Alueyksikkö:  Akhaia
Kunta:  Aigiáleia
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  370204
Väkiluku (2011):  6 429
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  2 252
 – Kaupunki:  2 183
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  250 03
Suuntanumero(t):  24230
Rekisterikilpi:  BO
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Diakoptó (kreik. Διακοπτό, kath.kreik. Διακοπτόν, Diakoptón) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Aigiáleian kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Διακοπτού, Dimotikí Enótita Diakoptoú) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Akhaian alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 6 429 ja varsinaisen Diakoptón kaupungin väkiluku 2 183 (vuonna 2011).
Diakoptón pieni kaupunki sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan pohjoisrannikolla Korintinlahden rannassa. Diakópton kunnallisyksikkö käsittää alueen Aigiáleian kunnan keskiosissa. Diakoptó oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Aigiáleian kunnaksi yhdessä Aigeíran, Aígion, Akrátan, Erineóksen ja Sympoliteían kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Diakoptón kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Áno Diakoptó | Áno Diakoptó | 304 |
| Áno Diakoptó | Poúnta | 13 |
| Diakoptó | Diakoptó | 2 183 |
| Diakoptó | Kalyvítis | 2 |
| Diakoptó | Kernítsa | 13 |
| Diakoptó | Lófos | 54 |
| Elaiónas | Elaiónas | 671 |
| Elaiónas | Metóchi | 1 |
| Elaiónas | Terpsithéa | 40 |
| Elíki | Elíki | 510 |
| Elíki | Kalantéri | 6 |
| Katholikó | Katholikó | 29 |
| Kerýneia | Kerýneia | 35 |
| Kerýneia | Néa Kerýneia | 327 |
| Mamousiá | Dervéni | 140 |
| Mamousiá | Mamousiá | 214 |
| Mamousiá | Stavriá | 1 |
| Nikolaíika | Nikolaíika | 438 |
| Rizómylos | Rizómylos | 366 |
| Rodiá | Rodiá | 429 |
| Trápeza | Paralía Trapézis | 40 |
| Trápeza | Trápeza | 274 |
| Zachlorítika | Zachlorítika | 339 |
Yhteensä: 6 429
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Diakoptó Wikimedia Commonsissa
Tuuliturbiini

Tuuliturbiini
Tuuliturbiini on kone, jolla tuulen eli virtaavan ilman liike-energiaa muutetaan turbiinin akselin pyörimisenergiaksi eli mekaaniseksi energiaksi. Akseli pyörittää edelleen sähköä tuottavaa generaattoria ja tuottaa tuulivoimaksi kutsuttavaa sähköä. Mikäli energia käytetään suoraan esimerkiksi jauhinkivien pyöritykseen, käytetään laitteesta nimitystä tuulimylly.
Usein tuuliturbiinista puhuttaessa tarkoitetaan koko tuulivoimalaitosta eli tuulivoimalaa, johon turbiinin lisäksi kuuluu muun muassa generaattori, vaihteisto, masto ja perustukset.
Yleisimmän tuuliturbiinimallin rakenne on aksiaalinen, eli siinä ilma virtaa akselin suuntaisesti. Myös radiaalisia tuuliturbiineja valmistetaan, mutta ne soveltuvat lähinnä pienille tehoille, korkeintaan noin 25 kW.
Tuuliturbiinin suurin teoriassa mahdollinen hyötysuhde on 16/27 (eli noin 59,3 %), kuten Albert Betzin vuonna 1919 muotoilema Betzin laki osoittaa.
Tuulivoimalaitoksia asennetaan yleensä lähekkäin niin sanotuiksi tuulipuistoiksi, joissa voi olla jopa satoja yksittäisiä tuuliturbiineja. Tuuliturbiinit eivät vaikuta toistensa toimintaan, kun ne sijoitetaan 5 kertaa potkurin pyörimiskehän halkaisijan päähän toisistaan. Tuulipuistoja on maalla, rannikolla ja merellä.
Koko

Useiden pienten tuuliturbiinien sijaan pyritään rakentamaan vähän, mutta suurempia tuuliturbiineja. Näin ei tarvita yhtä paljon kalliita torneja, perustuksia, pystytysoperaatioita ja kaapeleita. Erityisesti avomerelle sijoitettavissa voimaloissa on tärkeää vähentää turbiinien määrää suhteessa tuotettavan sähkön määrään.
Suomessa vuonna 2023 asennettujen tuulivoimalaitosten keskimääräinen napakorkeus lähestyy 150:ä metriä. Niiden roottorin keskimääräinen halkaisija on yli 160 metriä. Niiden keskimääräinen nimellisteho on lähes 6 MW.
Maailman suurimpia tuotantokäyttöön otettuja tuulivoimalaitoksia ovat MHI Vestasin 9,5 megawatin turbiinit . Prototyyppiasteella on edetty 15 MW:n laitoksiin. Suunnitelmia 22 MW:n laitoksista on esitelty. Ylärajaa koon kasvulle ei tiedetä.
Useat tekijät kuitenkin hillitsevät tuuliturbiinien koon kasvua. Suurempien roottoreiden suurempi paino lisää vedosta ja puristuksesta koituvaa rasitusta, jonka lapa kokee kiertonsa aikana. Tätä ongelmaa helpottavat kevyemmät, hiilikuidusta valmistetut osat, mutta silloin esteeksi voivat muodostua materiaalin saatavuus ja hinta. Uudet komposiittimateriaalit voivat auttaa tasapainottamaan materiaalin ominaisuudet ja kustannukset.
Kokoa rajoittaa myös muiden osien kestävyys: erityisesti vaihteistot vioittuvat herkästi ja suurempien vaihteistojen korjaaminen on vielä tavallistakin kalliimpaa. Tämän vuoksi on kehitetty tuuliturbiinimalleja, joissa ei ole vaihteistoa ollenkaan.
Suurempien turbiinien pystyttäminen edellyttää suotuisampia sääoloja, joiden odottelu kasvattaa asennuskustannuksia.
Suurempien osien kuljettaminen edellyttää suurempien kuljetusalusten ja nostureiden rakentamista. Potkurinlavat voisivat olla suurempiakin kuin junilla ja rekoilla on mahdollista kuljettaa, mutta lapojen pilkkominen osiin tekisi niistä monimutkaisempia ja raskaampia. Siten maalle rakennettavien turbiinien koon yläraja on se, mikä voidaan kuljettaa kokonaisena perille.
Tuulivoimalaitoksen tekniikka

Tuulivoimalaitoksen rakentamisessa suuri tekninen haaste on se, että tuulen sisältämä energia on verrannollinen tuulen nopeuden kolmanteen potenssiin. Käytännössä tämä johtaa sellaisiin ratkaisuihin, että tuulivoimalaitos rakennetaan toimimaan vain tietyllä tuulennopeusalueella. Toisin sanoen se ei tuota sähköä pienellä ja pysäytetään hyvin suurella tuulennopeudella.lähde?
Toinen ongelma on tuulen nopeuden tasaisuus. Tuotettavan vaihtosähkön täytyy olla verkon vaatimassa taajuudessa, joten huolimatta tuulennopeuden vaihteluista tuuliturbiinin pyörintänopeuden täytyy olla vakaa. Tämän vuoksi pyörintänopeutta säädetään tuuliturbiinin lapojen kulmaa muuttamalla. Myös generaattorin kuorman lisääminen eli tehon nosto jarruttaa turbiinia. Kun tuuliturbiinin lavat ovat kymmeniä metrejä pitkiä, ei sitä voi pyörittää kovin nopeasti ilman, että kiihtyvyys rikkoisi lavat. Vaikka tuulivoimalaitoksissa käytettävät generaattorit ovat tyypillisesti moninapaisia ja sen vuoksi hitaasti pyöriviä, joudutaan käyttämään vaihteistoja, joilla turbiinin akselin pyörintänopeus nostetaan riittävän suureksi generaattorille. Vaihtoehto vakionopeudella pyörivälle tuulivoimalalle on ratkaisu, jossa vaihtovirtageneraattorin tuottama sähkö muutetaan taajuusmuuttajalla verkkotaajuiseksi. Tällöin roottorin pyörimisnopeus ja generaattorin tuottaman sähkön taajuus voivat vaihdella.lähde?
Potkurityyppistä tuuliturbiinia käännetään tuulen suuntaan tuotannon maksimoimiseksi. Tätä varten mitataan niin tuulensuuntaa kuin tuulennopeutta. Nopeuden mittamiseen käytetään anemometria. Turbiinikoneistoa käännetään suuntauslaitteistolla.
Perustukset

Tuulivoimalan massasta 70 prosenttia on maan alla. Yksittäisen voimalan perustus voi olla halkaisijaltaan 30-metrinen ja ulottua 3–4 metrin syvyyteen. Se saattaa koostua tuhannesta kuutiosta raudoitettua betonia. Suomessa vuonna 2022 pyöriviin tuulivoimaloihin on käytetty yli miljoona kuutiota betonia ja yli 145 000 tonnia terästä. Jos toteutuisi se skenaario, jonka mukaan vuonna 2050 maatuulivoiman osuus Suomen sähköntuotannosta olisi 70 % eli noin 120 terawattituntia, silloin niiden perustusten rakentamiseen kuluisi kahdeksan miljoonaa kuutiota betonia ja miljardi kiloa terästä.
Roottori

Nykyiset turbiinit ovat teholtaan alle 10 MW:n kokoluokkaa, mutta suunnitteilla olevien jopa 20 MW:n turbiinien roottorin kärjen nopeus voi olla jopa 90 m/s eli 324 km/h.
Suurikokoinen roottori tasoittaa tuulen nopeuden vaihtelua.
Roottori > Lapojen määrä

Mitä enemmän roottorissa on lapoja, sitä enemmän lavat keräävät tuulta ja sitä suuremmalla voimalla roottori kääntää generaattoria. Turbiinin teho ei kuitenkaan riipu pelkästään voimasta, vaan teho on roottoria kääntävän voiman ja roottorin pyörimisnopeuden yhteisvaikutus. Kun roottori pyörii nopeasti, kukin lapa kohtaa ilmassa edellisen lavan aiheuttamat ilmanpyörteet, jotka heikentävät nostovoimaa. Ilmanpyörteiden välttämiseksi monilapaisen roottorin täytyy pyöriä harvalapaista hitaammin. Siten lapojen määrän kasvu ei aina kasvata turbiinin tehoa. Monilapaiset roottorit ovat kuitenkin hyödyllisiä silloin, kun tuuli on heikkoa. Niitä on käytetty esimerkiksi maatilojen tuulimyllyissä, joilla on pumpattu vettä loppukesän heikoissa tuulissa.
Suomessa tuulivoimaloiden roottoreissa on lähes aina kolme lapaa. Suomen oloissa lapojen lukumäärän kasvattaminen neljään tai viiteen saattaisi kasvattaa turbiinin tuottaman energian määrää. Se ei kuitenkaan olisi kustannustehokasta. Voimala on sitä halvempi, mitä vähemmän sen roottorissa on lapoja.
Voisikin luulla, että lapojen määrän lisäämisen sijaan niiden määrää kannattaisi pikemminkin pyrkiä vähentämään. Mutta esimerkiksi yksilapaisen roottorin liike on epävakaata. Voimalan tornin kohdalla tuuli heikkenee, mitä sanotaan tornivarjoksi. Tornivarjo vääntää lapaa sivuun radaltaan ja aiheuttaa mekaanisia rasituksia roottorissa ja voimansiirrossa.
Yksilapainen roottori vääntyy erityisen voimakkaasti. Toinen lapa tasapainottaa liikettä, mutta silloinkin tornivarjossa oleva lapa vastaanottaa heikkoa tuulta, kun samalla hetkellä ylin lapa vastaanottaa vahvaa tuulta, ja jälleen roottori vääntyy. Kolmilapaisen roottorin tapauksessa yhden lavan ollessa tornivarjossa kaksi muuta eivät ole kaikkein kovimman tuulen kohdalla, ja kun yksi lapa on huipulla kovimmassa tuulessa, eivät kaksi muuta ole tornivarjossa. Näin roottorin vääntyminen pysyy kurissa. Viisilapainen roottori olisi vielä kolmilapaistakin tasapainoisempi, mutta vain vähän, ja samalla se olisi niin paljon kalliimpi, ettei tästä pienestä hyödystä enää kannata maksaa niin suuria summia. Neli- tai viisilapaisen voimalan olisi myös oltava rakenteeltaan vahvempaa ja kalliimpaa tekoa. Siten tuuliturbiinien roottorit ovat yleensä kolmilapaisia.
Jotta yksilapainen roottori voisi tuottaa yhtä paljon energiaa kuin kolmilapainen, pitäisi sen pyöriä kolminkertaisella nopeudella. Korkeampi nopeus tuottaa enemmän kitkahäviötä, eli kyse on ilmiöstä, jossa ilmavirtauksen liike-energia muuttuu lämmöksi. Kitkahäviön vuoksi hitaammin pyörivä monilapainen roottori tuottaa samoissa oloissa hiukan enemmän energiaa kuin nopeammin pyörivä yksilapainen. Pyörimisnopeuden kasvaessa kasvaisi myös roottorin synnyttämä melu.
1990-luvun alkuun mennessä kaksi yritystä oli yrittänyt markkinoida yksilapaisia tuuliturbiineja, mutta molemmat luopuivat hankkeistaan.
Harvinainen yksilapainen tuuliturbiini
Kaksilapaisia tuuliturbiineja
18-lapainen tuulimylly
Roottori > Lavan rakenne

Lavat on valmistettu pääasiassa lujitemuovista tai lasikuituvahvisteista polyesterista. Komposiitista valmistetun kuoren sisällä on usein kevyttä balsapuuta. Vuonna 2021 rakennetun laitoksen lapa painaa keskimäärin 15 000 kiloa.
Lapa on kohdistettava ilmavirtaan sopivalla tavalla. Liian loivassa kulmassa lavan keräämä nostovoima jää pienemmäksi kuin ihannetapauksessa olisi mahdollista saada ja tuulen voimaa haaskataan turhaan. Jyrkemmässä kulmassa nostovoima kasvaa, kunnes liian jyrkässä kulmassa ilmavirtaus irtoaa lavan pinnasta ja nostovoima menetetään kokonaan (sakkaus).
Tarkkaan ottaen lapaa ei kohdisteta tuuleen, vaan virtaukseen, joka syntyy tuulen ja roottorin pyörimisliikkeen yhteisvaikutuksena. Roottorin pyöriminen kääntää ilmavirtausta sivuun tuulen suunnasta.
Kun roottori pyörii, sen lavan juuri liikkuu hitaammin kuin lavan kärki. Niinpä lavan kärki synnyttää voimakkaamman ilmavirtauksen kuin lavan juuri. Jotta lapa kuitenkin kohdistuisi virtaukseen oikein lavan joka kohdassa, lapaan on muotoiltu kierre. Lapa on juuresta jyrkkä ja kärjestä loiva.
Tehonsäätö

Vaikka kova tuuli on eduksi tuulivoiman tuotannolle, kaikkein kovimmat tuulet vaatisivat paljon tavallista vahvempia ja kalliimpia rakenteita. Kuitenkin sellaisia tuulia esiintyy vain harvoin. Niinpä tuulivoimalan suunnittelijat jättävät suosiolla kaikkein voimakkaimmat tuulet käyttämättä. On useita menetelmiä, joiden avulla voimala voi päästää kovimmat tuulet koskemattomina ohitseen:
Passiivinen sakkaussäätö tarkoittaa, että pysyvään kulmaan asennetun lavan muoto suunnitellaan niin, että tuulen nopeuden kasvaessa tietyn rajan yli lapa menettää nostovoimansa eli sakkaa, ja voimala lopettaa sähkön tuotannon.
Lapakulman säätö tarkoittaa, että lapoja käännellään parempaan asentoon suhteessa kiihtyvään tuuleen. Tietyllä tuulen nopeudella saavutetaan suunniteltu yläraja, jonka jälkeen lavan asentoa aletaan säätää loivemmaksi niin, että voimalan tuotto pysyy samalla tasolla, vaikka tuulen nopeus edelleen kiihtyy. Lopulta tuulen noustessa myrskyksi voimala sammutetaan kokonaan. Tässä menetelmässä on se ongelma, että tuuli saattaa muuttua nopeammin kuin lapa ehtii säätyä.
Aktiivinen sakkaussäätö on edellisten yhdistelmä. Tuulen noustessa lavan asentoa säädetään sopivammaksi samaan tapaan kuin lapakulman säädössä, mutta liian kovassa tuulessa lapaa käännetäänkin huonompaan asentoon, jyrkemmäksi, kohti sakkauspistettä, jotta sakkaus tapahtuisi halutulla hetkellä. Näin tuotto laitoksen ylärajan tuntumassa pysyy tasaisempana kuin lapakulman säädössä. Aktiivinen sakkaussäätö edellyttää sitä, että lavan kierre ei ole joka kohdassa optimaalinen, vaan lapa rakennetaan tyvestään jyrkemmäksi, jotta lavan asentoa kääntämällä voidaan hallita sitä, miten suuri osa lavasta kulloinkin on sakkaustilassa.
Toimintavarmuus

2000-luvulla Suomen tuulivoimalat ovat olleet käyttökunnossa 90–96 % käyttöajastaan.
Yksittäistä tuulivoimalaa huolletaan yleensä puolen vuoden välein, ja huoltoihin kuluu yhteensä noin 20 tuntia vuodessa turbiinia kohden.
Suunnittelemattomiin käyttökatkoihin eli häiriöihin kuluu vuosittain 100–200 tuntia vuodessa laitosta kohden. Häiriöitä voi aiheutua esimerkiksi jäätymisestä: voimansiirtoöljyt saattavat kangistua, jäätä voi kertyä lämmittämättömiin lapoihin tai tuulimittarit saattavat jumiutua tavalla, joka pysäyttää koko voimalan.
Varsinaisia vikoja, jotka eivät korjaannu pelkällä uudelleenkäynnistyksellä, aiheutuu erityisesti lapakulman säätömekanismien ja vaihdelaatikkojen, mutta myös hydrauliikan ja tehoelektroniikan ongelmista.
Käyttöiän loppu

Voimala puretaan yleensä 25–30 vuoden iässä. Tällöin potkurin lavat tuottavat päänvaivaa. Lavoissa ei käytetä vaarallista ainetta, eivätkä ne ole ongelmajätettä, mutta niiden koko ja materiaali tekevät kierrätyksestä hankalaa. Lavan materiaalista pystytään hyödyntämään lähes 90 prosenttia sementin valmistuksessa. Lapojen sisältämä balsapuu voidaan leikata irti ja käyttää esimerkiksi eristemattojen valmistukseen.
Vuoteen 2022 mennessä Suomessa on purettu 45 tuulivoimalaa ja niiden perustus on jätetty paikoilleen kaikissa paitsi yhdessä tapauksessa. Betoni ei aiheuta luonnolle merkittävää haittaa, mutta teräksestä saattaa tihkua ruostetta pohjavesiin. Perustuksiin käytetty suuri määrä betonia ja terästä olisi mahdollista käyttää uudelleen. Perustusten purkamiseen suhtaudutaan eri maissa eri tavalla. Esimerkiksi Tanskassa perustusta on purettava metrin syvyyteen asti. Ranskassa perustusta on purettava paikasta riippuen 0,4–2 metrin syvyyteen. Italiassa vaaditaan perustusten täydellistä purkamista ja maa-alueen ennallistamista. Samoin Saksassa perustukset on purettava kokonaan, mutta ohjeistusta tulkitaan tapauskohtaisesti.
Tuulivoimahankkeiden alussa tuulivoimayhtiöt perustavat rahaston tai vakuuden, jolla purkamisesta syntyvät kustannukset on tarkoitus kattaa. Nämä vakuudet eivät kuitenkaan ole missään maassa niin korkeat, että ne riittäisivät kattamaan purkamisen kustannukset.
Lisäksi purkamisesta syntyvä jätemäärä saattaa ylittää kierrätysjärjestelmän kapasiteetin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen tuuliatlas: Tuulivoimalan mitoitus (Arkistoitu – Internet Archive)
Energiantuotanto
Tuuliturbiinin lapaa kuljetetaan.
Multikopterivideo tuuliturbiinista.
Ruslan Murašov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ruslan Murašov |  Ruslan Murašov |  Ruslan Murašov |  |
Maa:  Venäjä
Miesten pikaluistelu
| Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Inzell 2019 | 500 metriä |  |
|  Hopeaa | Kolomna 2016 | 500 metriä |  |
|  Hopeaa | Salt Lake City 2020 | 500 metriä |  |
|  Pronssia | Gangwon 2017 | 500 metriä |  |
|  Pronssia | Inzell 2019 | joukkuesprintti |  |
| Matkakohtaiset EM-kilpailut  | Matkakohtaiset EM-kilpailut  | Matkakohtaiset EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kolomna 2018 | joukkuesprintti |  |
|  Kultaa | Heerenveen 2020 | joukkuesprintti |  |
|  Pronssia | Heerenveen 2020 | 1 000 m |  |
Ruslan Nikolajevitš Murašov (ven. Руслан Николаевич Мурашов, s. 29. joulukuuta 1992 Voskresensk) on venäläinen pikaluistelija. Murašov on 185 senttimetriä pitkä ja painaa 87 kilogrammaa.
Murašov saavutti hopeaa 500 metriltä maanmiehensä Pavel Kuližnikovin jälkeen vuoden 2016 matkakohtaisista MM-kilpailuista kotikaupungistaan Kolomnasta. Seuraavana vuonna hän sai samalla matkalla MM-pronssia Gangwonissa. Hän voitti joukkuesprintin Euroopan-mestaruuden Kolomnassa 2018. Hän voitti 500 metrin maailmanmestaruuden Inzellissa 2019 ajalla 34,22. Joukkuesprintissä hän sai pronssia. Hän saavutti Heerenveenin EM-kilpailuissa 2020 pronssia 500 metrillä ja kultaa joukkuesprintissä. Hän sai samana vuonna MM-hopeaa 500 metrillä Salt Lake Cityssä. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli 500 metrillä kymmenes.
Kaudella 2014–2015 Murašov sijoittui maailmancupin 500 metrin kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Tuolla kaudella hän saavutti myös ensimmäisen osakilpailuvoittonsa Erfurtin 500 metrillä. Hän sijoittui 500 metrin maailmancupin pisteissä toiseksi kausilla 2015–2016 ja 2016–2017. Kaikkiaan hän on voittanut kahdeksan maailmancupin osakilpailua.
Vuonna 2008 pikaluistelun aloittaneen Murašovin valmentajana toimii Dmitri Dorofejev.
Tyttökoulu

Ruotsalainen Wallinska skolan aamuhartaudessa vuonna 1908.
Tyttökoulu on tytöille tarkoitettu yleissivistävä koulu. Tyttökouluja alettiin perustaa 1700-luvulla valistusaatteen vaikutuksesta erityisesti Euroopan saksankielisellä alueella. Kouluissa kasvatettiin naisia, jotka osaisivat vieraita kieliä ja pystyisivät musisoimaan. Tyttökoulujen opetussuunnitelma poikkesi aluksi selvästi poikakouluista, mutta muuttui poikakoulujen suuntaan. 1900-luvulla opetuksen sisältö alkoi olla suunnilleen samanlainen.
Tyttökouluja on nykyisinkin olemassa eri puolilla maailmaa ja tyttöjen opettamisessa omina opetusryhminään on omat hyvät puolensa. Amerikkalaista tyttökoulua tutkinut ruotsalaistutkija katsoo, että tyttöjen turvallisuuden ja vapauden tunne sekä itseluottamus lisääntyvät, kun läsnä ei ole poikia.
Suomen tyttökoulut > Vanhan Suomen koulut

Suomen ensimmäinen tyttökoulu oli Fruntimmersskolan i Viborg (alk. Töchterschule zu Wiburg eli Viipurin saksalainen tyttökoulu), joka toimi Venäjän keisarikuntaan sekä sittemmin Suomen suuriruhtinaskuntaan ja itsenäiseen Suomeen kuuluneessa Viipurissa vuosina 1788–1937. Se perustettiin ensin tyttöluokaksi Viipurin saksalaiseen kouluun ja erotettiin siitä omaksi koulukseen vuonna 1805. Tyttökoulujen perustamisen mahdollisti vuonna 1804 Venäjällä annettu uusi koulujärjestys. Vuonna 1841 Töchterschule muutettiin keisarillisella asetuksella ruotsinkieliseksi tyttökouluksi. Viipurissa toimi 1800-luvulla kaikkiaan kolme saksalaista tyttökoulua.
Saksan käyttö opetuskielenä johtui siitä, että Venäjään kuuluneen Vanhan Suomen alueella virkakielenä oli Baltian tapaan saksa. Vuodesta 1780 lähtien Venäjän keisarikunnan hallinnassa olleiden Itämeren kaupunkien koulut toimivat Pietarin saksalaisen kouluhallinnon alaisuudessa. Vastaavia saksankielisiä kouluja toimi samaan aikaan myös Haminassa, Käkisalmessa ja Savonlinnassa. Lähinnä porvariston tarpeita varten perustetut koulut seurasivat Keski-Euroopan viimeisimpiä kasvatusvirtauksia. Ne olivat aluksi maksuttomia ja muista kouluista poiketen avoimia kaikille sosiaaliluokille.
Suomen tyttökoulut > Muun Suomen koulut

Helsinkiin perustettiin vuonna 1835 yksityinen ruotsinkielinen tyttökoulu. Sen perustaja oli Odert Gripenberg. Vuoden 1843 koulujärjestykseen otettiin oppikoulujen yhteyteen maininta myös tyttökouluista, ja sen vaikutuksesta syntyi fruntimmersskola-nimellä kulkeneet valtion tyttökoulut Helsinkiin ja Turkuun. Myös yksityisiä tyttökouluja syntyi, varsinkin vuoden 1856 koulujärjestyksen tultua voimaan. Säädöksissä korostettiin, että tyttökoulut olivat säätyläisperheiden tytöille tarkoitettuja. Ensimmäinen suomenkielinen tyttökoulu saatiin 1864, kun Jyväskylän tyttökoulu perustettiin yksityisenä kouluna..
Suomen tyttökoulut > Tyttökoulut 1900-luvulla

Tyttökoulujen tavoitteet laajenivat 1900-luvulla niin, että ne pyrkivät tarjoamaan naisille väylän yliopisto-opintoihin ja eri ammatteihin. Tämän vuoksi niihin usein lisättiin lukioluokat. Tyttökoulujen opetussuunnitelma vastasi yhä enemmän poikakoulujen opetussuunnitelmaa. Monissa tyttökouluissa keskikouluvaihe oli kuusivuotinen (pojilla viisivuotinen), koska tyttöjen keskikouluopetus sisälsi enemmän käytännön aineita. Suurin osa Suomen tyttökouluista lopetettiin 1970-luvulla peruskouluun siirtymisen yhteydessä, sillä peruskouluaate rakentui yhteiskouluajatukselle.
Suomen tyttökoulut > Suomessa toimineita tyttökouluja

Fruntimmersskolan i Viborg ‎
Helsingin tyttönormaalilyseo
Joensuun tyttölyseo
Jyväskylän tyttölyseo
Kuopion kaupungin työväen tyttökoulu ‎
Mikkelin tyttökoulu
Oulun tyttölyseo
Madame Ahlbergin yksityinen sisäoppilaitos nuorille neidoille, Hämeenlinna
Tyttökouluaiheisia elokuvia

Tyttökoulu St. Trinian’s
Skandaali tyttökoulussa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tyttökoulu Wikimedia Commonsissa
Andrei Kolesnikov (toimittaja)

Andrei Kolesnikov
Andrei Vladimirovitš Kolesnikov (ven. Андре́й Влади́мирович Коле́сников; s. 1965) on venäläinen toimittaja ja politiikan tutkija.
Kolesnikov sai maisterinarvon Moskovan valtionyliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1987. Hän on Moskovan Carnegie-keskuksen tutkija ja sen Venäjän sisäpolitiikan ja poliittisten instituutioiden ohjelman johtaja. Kolesnikov on kirjoittanut muun muassa Novaja gazetaan, Vedomostiin ja The New Timesiin sekä Gazeta.ru- ja Forbes.ru-sivustoille. Hän on julkaissut myös useita kirjoja, kuten Anatoli Tšubaisin elämäkertateoksen. Tammikuussa 2015 ilmoitettiin hänen liittymisestään Moskovan Carnegie-keskuksen kokoonpanoon Lilija Ševtsovan seuraajana.
Kolesnikov on saanut työstään toimittajana useita palkintoja, kuten Golden Quill - ja Adam Smith -palkinnot.