stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juha Karvanen (professori)
Aiheesta muualla

Juha Karvasen tieteellisiä julkaisuja ResearchGate.net-palvelun sivustolla (englanniksi)
Juha Karvanen: Kustannustehokkuus kokeellisessa ja havainnoivassa tutkimuksessa. Tieteessä tapahtuu 3/2013, s. 24–26. Lehden verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF)
KKIQ

KKIQ on kaupallinen radiokanava Pleasantonissa, Kaliforniassa. Kanava soittaa ns. Adult contemporary -musiikkia. KKIQ:n kuuluvuusalue on ns. "Tri-Valley" -alue, johon kuuluvat Pleasantonin, Livermoren, Dublinin, San Ramonin ja Danvillen kaupungit. Radiokanavan slogan on Your Hometown Station (engl. Kotikaupunkisi Radioasema).
KKIQ perustettiin vuonna 1969. Sen nykyinen omistaja on Coast Radio Company.
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1939

| Division I 1939 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  12
Sarjajärjestelmä:  2-lohkoinen sarja
Mestari:  IK Huge, Gävle
Toinen sija:  Nässjö IF
Paras maalintekijä:  Harald Jonsson, Nässjö IF (6)
Alempi sarjataso:  Division II
  ← 1938 :  1940 → 
Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1939 pelattiin kahdessa kuuden joukkueen lohkossa, joiden voittajat pelasivat loppuottelun vuoden 1938 Ruotsin jääpallomestaruudesta. Division II:een ei pudonnut yhtään joukkuetta, sillä sarjaa laajennettiin kaudeksi 1940 24-joukkueeseen.
Loppuottelu pelattiin kerrasta poikki -periaatteella 13. helmikuuta Gävlen Strömvallenin kentällä.
Division I > Loppuottelu

5. maaliskuuta 1939 Gävle.
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| IK Huge, Gävle  | 5-2 | Nässjö IF |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: IK Huge, Gävle
2.: Nässjö IF
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1942

| Division I 1942 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  24
Sarjajärjestelmä:  4-lohkoinen sarja
Mestari:  Västerås SK
Toinen sija:  Skutskärs IF
Pudonneet joukkueet:  8 (lohkojen 2 heikointa)
Paras maalintekijä:  Jörgen Wasberg, Örebro SK (16)
Alempi sarjataso:  Division II
  ← 1941 :  1943 → 
Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1942 pelattiin neljässä kuuden joukkueen lohkossa, joiden voittajat pelasivat välierät ja loppuottelun vuoden 1942 Ruotsin jääpallomestaruudesta. Jokaisen lohkon kaksi heikointa joukkuetta putosi Divion II:en, eikä yhtään joukkuetta noussut tilalle, koska joukkuemäärä seuraavalle kaudelle supistettiin 16:een.
Alkuohkot pelattiin yksinkertaisina sarjoina, välierissä oteltiin kaksoisotteluin ja loppuottelu pelattiin kerrasta poikki -periaatteella 8. maaliskuuta Tukholman stadionilla.
Division I > Välierät

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Västerås SK | 6–0 | Nässjö IF |
| Nässjö IF | 2–1 | Västerås SK |
Västerås SK loppuotteluun maalein 7–2
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Sandvikens AIK | 2–2 | Skutskärs IF |
| Skutskärs IF | 5–3 | Sandvikens AIK |
Skutskärs IF loppuotteluun maalein 7–5
Division I > Loppuottelu

8. maaliskuuta 1942 Tukholma. Yleisöä 12 530
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Västerås SK | 2–1 | Skutskärs IF |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: Västerås SK
2.: Skutskärs IF
Kangasmaa

Kangasmaa voi tarkoittaa:
Aaro Kangasmaa (1889–1949), rakennusalalla toiminut insinööri ja toimitusjohtaja
Alvar Kangasmaa (ent. Hedman, 1883–1951), taidemaalari
Eeva Kangasmaa-Minn (1919–2008), suomen kielen ja fennougristiikan professori
Kaarina Kangasmaa (o.s. Koivuniemi, s. 1932), yleisurheilija
Minna Kangasmaa (s. 1967), kuvanveistäjä
Tommi Kangasmaa (s. 1971), ammattisotilas ja elokuvatuottaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Jørn Hoel

| Jørn Hoel |
| --- | --- |
 Hoel vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1957 (ikä 67) Tromssa, Norja
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1982–
Tyylilajit:  pop rock 
Soittimet:  kitara 
Palkinnot
 Spellemannprisen Vuoden pelimanni 1987 
Aiheesta muualla
jornhoel.no
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jørn Hoel (s. 27. heinäkuuta 1957 Tromssa) on norjalainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hänen esikoisalbuminsa Ubarbert ilmestyi vuonna 1982. Vuonna 1987 hän sai Spellemannprisen-palkinnon albumistaan Varme ut av is. Hoel on tehnyt paljon yhteistyötä lapsuudenystävänsä Steinar Albrigtsenin kanssa, ja he ovat julkaisseet kaksi yhteistä levyä.
Hoel valittiin vuoden tromssalaiseksi 1987.
Albumit

Ubarbert (1982)
Varme ut av is (1987)
Det ingen andre får (1988)
Kjærlighetens teater (1991)
Leapin' Liards (1994)
Soulsville (1996)
Get Together (1997, Steinar Albrigtsenin kanssa)
En blå løk (2000)
På grunn av dæ (2007)
Two Rivers One Road (2009, Steinar Albrigtsenin kanssa)
Sanga for hjertet (2010)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jørn Hoel Wikimedia Commonsissa
Jälkiviisaat

Jälkiviisaat on Yle TV1 -kanavan Ylen aamu -ohjelmassa perjantaisin ennen kello kahdeksan uutisia ja uudelleen uusintana heti yhdeksän uutisten jälkeen esitettävä varttitunnin osio, jossa keskustellaan suorassa lähetyksessä uutisviikon ajankohtaisista aiheista. Vuonna 2006 Jälkiviisaiden keskimääräinen katsojamäärä oli 350 000, ja se oli Aamu-TV:n viikon katsotuin osio.
Ohjelman historia

Vuodesta 1998 esitetyn ohjelman nimen ideoi silloinen Iltalehden toimittaja Jukka Kuikka, paneelin alkuperäinen vakiojäsen. Vakituisena keskustelijana olivat ensimmäisessä kokoonpanossa myös kirjailija Anja Snellman (nimellä Kauranen), toimittaja-kirjailija Leif Salmén ja myöhemmin myös tutkija Laura Kolbe. Marraskuussa 1999 Jälkiviisaisiin liittyi konservatiivisia kantoja ottava, entinen syyttäjä Ritva Santavuori. Santavuoren piti alun perin esiintyä ohjelmassa vain yhden kerran, mutta hän oli sarjan vakiojäsen vuoteen 2008 saakka.
Vuonna 2000 mukaan tulivat Vasemmistoliiton entinen puheenjohtaja, jazz-muusikko ja runoilija Claes Andersson, joka tuli Salménin tilalle, sekä ”nuorena” keskustelijana toimittaja Jan Erola. Kolmatta keskustelijaa vaihdeltiin usein vuosina 2004–2005, mutta vuonna 2006 toimittaja Ville Blåfieldista tuli käytännössä kolmas vakiojäsen vuoden 2007 lopulle. Eduskuntaan ehdolle asettuneen ja sinne palanneen Anderssonin tilalle tuli vuonna 2007 Gustav Hägglund. Häntä puolestaan seurasi Janne Mäkinen.
Ritva Santavuori lähti ohjelmasta herätettyään 11. tammikuuta 2008 paheksuntaa lausunnollaan presidenttiehdokkuutta tavoittelevan Barack Obaman kenialaisesta isoäidistä. Julkisen sanan neuvosto antoi Ylelle asiasta moitteita. Santavuori pahoitteli lausuntoaan seuraavassa ohjelmassa mutta esiintyi viimeisen kerran Jälkiviisaissa 1. helmikuuta 2008. Santavuoren seuraaja oli Soili Suonoja.
Jälkiviisaissa ovat vierailleet lisäksi ainakin Kalle Isokallio, Marja Aarnipuro, Lenita Airisto, Jeanette Björkqvist, Jörn Donner, Tuomas Enbuske, Kaarina Hazard, Pasi Heikura, Pertti Hemánus, Heimo Holopainen, Perttu Häkkinen, Juha Itkonen, Anna Kortelainen, Reko Lundán, Anne Moilanen, Outi Ojala, Matti Parpala, Maria Pettersson, Kirsi Piha, Kukka Ranta, Laura Rissanen, Tuulikki Petäjäniemi ja Aija Salo sekä Anu Silfverberg.
Vuonna 2022 ohjelman vakiokeskustelijoita olivat Kreeta Karvala, Ville Blåfield, Janne Saarikivi, Jan Erola, Timo Soini, Emilia Uljas ja Anna Perho. Keskustelua ohjaa Aamu-TV:n juontaja.[lähde? ]
Jälkipörssi, Jälkihiki, Jälkikaronkka ja Jälkidigi

Aamu-TV:ssä on esitetty vuodesta 2010 myös tieteen, talouden ja urheilun jälkiviisaita, osioita Jälkipörssi, Jälkihiki ja Jälkikaronkka.
Jälkipörssi-osiossa vuonna 2018 vakiokeskustelijoina ovat Elena Gorschkow, Jussi Hyöty, Ulpu Iivari, Pekka Seppänen, Arno Ahosniemi, Leena Mörttinen, Tiina Helenius ja Heikki Pursiainen.
Jälkihiki-osiossa vuonna 2019 vakiokeskustelijoina ovat Juha Kanerva, Reetta Meriläinen, Tero Tiitu, Bror-Erik Wallenius, Kaj Kunnas, Kalle Rantala ja Sini Forsblom.
Jälkikaronkka-osiossa vuonna 2019 vakiokeskustelijoina ovat Jori Grym, Elina Hiltunen, Lauri Reuter, Anne Liljeström, Jukka Häkkinen, Sini Merikallio ja Samuli Siltanen.
Vuonna 2019 Aamu-TV aloitti uuden Jälkidigi-nimisen osion, jota lähetetään keskiviikkoaamuisin kello 7.45. Tämä osio keskittyy digitaalisen maailman uutisiin ja ilmiöihin. Jälkidigin vieraina on aina kussakin ohjelmassa kolme henkilöä 14 hengen raadista, johon ovat ohjelman alusta asti kuuluneet Tuija Aalto, Christina Forsgård, Asmo Halinen, Jani Halme, Sami Häkkinen, Tomi Hilvo, Lassi Kurkijärvi, Sami Kuusela, Anni Lintula, Jukka Niva, Maria Ritola, Essi Rundgren, Katri Saarikivi ja Natalia Salmela.
Kritiikkiä

Maryan Abdulkarim poistui ohjelmasta toukokuussa 2022 protestina Timo Soinin nimittämiselle raadin jäseneksi. Tässä yhteydessä toimittaja Sanna Ukkola ja kirjailija Jyrki Lehtola arvostelivat kolumneissaan ohjelman olleen siihen asti samanmielisten rupattelukerho, eikä areena jolla eri näkökannat olisivat ottaneet mittaa toisistaan.
Aiheesta muualla

Jälkiviisaat Yle Areenassa
János Greminger

| János Greminger> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  János Greminger
Syntynyt: 5. toukokuuta 1929 Szeged, Unkari
Kuollut: 17. lokakuuta 2009 (80 vuotta)
Kansalaisuus:   Unkari
Koripalloilija
Lempinimi:  Csőrös
Pituus:  180 cm
Paino:  69 kg
Maajoukkueet
:   Unkari
Ottelut (pisteet):  239
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Maa:   Unkari> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Unkari 1955 |  |  |
|  Hopeaa | Neuvostoliitto 1953 |  |  |
János Greminger (5. toukokuuta 1929 Szeged – lokakuu 2009) oli unkarilainen koripalloilija ja Euroopan mestari.
Greminger voitti Unkarin miesten maajoukkueessa Euroopan mestaruuden Unkarissa 1955 ja EM-hopeaa Neuvostoliitossa 1953. Koti-EM-kilpailuissa hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kesäolympialaisissa Greminger pelasi kolmesti: Helsingissä 1952 Unkari sijoittui 13:nneksi, Roomassa 1960 yhdeksänneksi ja Tokiossa 1964 13:nneksi. Lisäksi hän edusti Unkaria vuosien 1957, 1959 ja 1963 EM-kilpailuissa, joissa kaikissa Unkari sijoittui neljänneksi.
Greminger kuoli 80-vuotiaana lokakuussa 2009.
Aiheesta muualla

Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Miesten koripallon EM-kilpailujen arvokkaimmat pelaajat
Unkarin joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1955
3 Bánhegyi |
4 Czinkán |
5 Mezőfi |
6 L. Hódi |
7 Papp |
8 Greminger |
9 Zsíros |
10 Bogár |
11 Simon |
12 Bencze |
13 Cselkó |
14 Tóth |
15 Dallos |
16 J. Hódi |
Valmentaja Páder
Iyari Limon

| Iyari Limon |
| --- | --- |
 Iyari Limon vuonna 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1976 (ikä 48) Guadalajara, Jalisco, Meksiko
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Kennedy (Buffy, vampyyrintappaja)
Aiheesta muualla
IMDb 
Iyari Pérez Limón (s. 8. heinäkuuta 1976 Guadalajara, Jalisco, Meksiko) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten potentiaalisen tappajan Kennedyn roolista Buffy, vampyyrintappaja -televisiosarjan seitsemännellä tuotantokaudella vuosina 2002–2003. Limon aloitti uransa näyttelijänä vuonna 1995 vieraillessaan televiosarjassa Teho-osasto. Vuonna 2000 hän vieraili useita kertoja MTV:n sarjassa Undressed. Televisiotöiden lisäksi Limon on esiintynyt useissa mainoksissa. Limon on naimisissa Alejandro Thaisin kanssa, ja heillä on vuonna 2007 syntynyt tytär. Hän on ollut aiemmin naimisissa myös näyttelijä Efren Ramirezin kanssa, mutta liitto mitätöitiin. Limon on biseksuaali ja seurusteli aiemmin muun muassa DJ Sandra Edgen kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iyari Limon Wikimedia Commonsissa
Iyari Limon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Installaatio

Peter Struycken, valoinstallaatio Hollannissa, 2006.
Ympäristötaide
Casagrande & Rintala, , teräksinen puisto Japanissa, 2003.
Suuntauksia
Installaatio | Maataide | Paikkasidonnainen taide | Tilataide | Valotaide
Suomalaisia tekijöitä
Jan-Erik Andersson | Marco Casagrande | Saara Ekström | Kaarina Kaikkonen| Ismo Kajander | Marja Kanervo | Jussi Kivi | Antti Laitinen | Harri Larjosto | Tuuli Luukas | Annikki Luukela | Anni Rapinoja | Sami Rintala | Catarina Ryöppy | Charles Sandison | Maaria Wirkkala
Ulkomaisia tekijöitä
Carl Andre | John Baldessari | Christo ja Jeanne-Claude | Jan Dibbets | Ian Hamilton Finlay | Hamish Fulton | Andy Goldsworthy | Hans Haacke | Michael Heizer | Robert Irwin | Nancy Holt | Richard Long | Walter de Maria | Ana Mendieta | Dennis Oppenheim | Robert Smithson | James Turrell | Wolf Vostell
Teoksia
Hiljainen kansa | Kolme aitaa | Maaltapako | 1000 Rauhanlippua
Installaatio tai installaatiotaide (verbi installoida = asentaa) on erityisesti johonkin tilaan tai paikkaan tehtyä taidetta, joka käyttää tilan ominaisuuksia hyväkseen. Installaatiot rakennetaan useimmiten sisätiloihin. Ne ovat tavallisesti väliaikaisia taideteoksia, mutta myös pysyviksi tarkoitettuja installaatioteoksia on olemassa. Riippuen installaation kiinnitysalustasta tai sijaintipaikasta puhutaan lattia-, seinä-, avaruus- tai kattoinstallaatioista.
Installaatio voi koostua esimerkiksi arkisista esineistä, näyttelyrakenteista, valosta, äänestä ja videoprojisoinneista. Esitysinstallaatiossa voi olla myös ihmisiä. Installaation osat voivat olla toisistaan irrallisia ja edustaa erilaisia taiteen muotoja, mutta niitä yhdistää aina jokin teema, ajatus tai tavoite.
Installoiminen voi tarkoittaa esineiden tai laitteiden asentamista tai asettamista paikoilleen, esimerkiksi teoksen installoimista kattoon tai sähkölaitteiden installoimista johonkin.
Installaatiot vetoavat usein moneen aistiin, sisältäen esineitä, kuvia, ääntä, materiaaleja, tuoksuja ja liikkuvia esineitä, kuten robotteja. Installaatio voi koostua myös esimerkiksi televisiomonitoreista, yhdestä tai useammasta projisoinnista, jolloin puhutaan videoinstallaatiosta.
Esineiden asettelu

Asetelmamaalausta, jossa esineiden asettelu, niiden väliset tilasuhteet ja se, mitä esineet itsessään kertovat, voi pitää eräänlaisena installaation esimuotona.
Yleisön kaikkien aistien huomioimista kehitti Richard Wagner vuonna 1849, kun hän keksi Gesamtkunstwerkin eli kokonaistaideteoksen idean näyttämölle suunnitellussa oopperateoksessaan, joka oli Antiikin kreikkalaisen teatterin innoittama. Se sisälsi kaikki pääasialliset taiteen muodot: maalaustaiteen, kirjallisuuden ja musiikin. Muodostamalla oopperateoksia, jotka ottivat haltuun yleisön aisteja Wagner huomioi myös arkkitehtuurin ja ilmapiirin.
Installaatiotaiteen synty 1970- ja 1980-luvuilla liittyy kuvanveiston "tilaspesifiin" vaiheeseen ja valmisesineiden (eli readymaden) käytön yleistymiseen. Fenomenologisen kuvanveiston piirissä työskentelevät taiteilijat alkoivat kiinnostua yhä enemmän siitä tilasta, johon taideteos suunniteltiin ja teoksia alettiin suunnitella - ei vain taiteilijan omaksi signeeraukseksi - vaan jotain paikkaa ja tilaa varten ja sen ehdoilla tehdyiksi kokonaisuuksiksi. Valmiita esineitä alettiin käyttää 1960 -luvulta alkaen yhä useammin taideteosten osina, mutta Suomessa vasta Ars 83 -näyttely vuonna 1983 toi installaatiot laajan yleisön tietoisuuteen. Vielä silloinkin uuden taiteen vastustajat arvostelivat installaatioita, siirtymistä "kestävän käyttötaiteen leivästä hetkellisen näyttelytaiteen sirkushuveihin, näihin kertakäyttöteoksiin, joita ei näyttelyn jälkeen enää ole".
"Totaalinen installaatio"

Neuvostoliiton johtava toisinajattelijataiteilija Ilya Kabakov hahmotteli "totaalisen installaation" ideaa, jossa henkilö on samanaikaisesti sekä "uhri" että katsoja, joka toisaalta käy läpi ja arvioi installaation ja toisaalta seuraa niitä assosiaatioita ja muistoja, joita se hänessä herättää. Hänet saa valtaansa totaalisen illuusion intensiivinen ilmapiiri.
Lähes kaikille installaatioteoksille on yhteistä se, että taide ottaa huomioon sekä kokemuksen kokonaisuutena että sen esittämät ongelmat, välinpitämättömän kritiikin ja sympaattisen läsnäolon. Kabakovin mukaan ainoa, mistä katsoja voi olla varma hänen kokiessaan taideteosta, ovat hänen omat ajatuksensa ja ennakkokäsityksenä, sekä ajan ja tilan perussäännöt. Kaiken muun voi taiteilija muokata käsillään.
Installaatio on enemmänkin taiteen tekemisen keino kuin taidesuuntaus tai genre. Se on väline enemmän kuin päämäärä. Se on niin vakiintunut osa länsimaista nykytaidetta, että on vaikeaa, joskus mahdotonta ja ehkä tarpeetontakin, erottaa installaatiota maalauksesta, kollaasista, assemblaasista, arkkitehtuurista,  veistoksesta, tilateoksesta, ympäristötaiteesta, performanssista, teatterista tai mediataiteesta.
Installaatioita

Casagrande & Rintala, 1000 valkoista lippua, 2000, Kolin Kansallispuisto.
Ilya Kabakovin veistosinstallaatio Münsterissä, Saksassa.
Kabakovin teoksen teksti on Goethen.
Nam-June Paikin installaatio Frankfurtin viestintämuseossa, Saksassa.
Maurice Benayoun, Cosmopolis, 2005.
César Manrique, Kaktuspuutarha Lanzarotessa, Espanjassa.
Rachel Whiteread, installaatio Tate Modernissa, Lontoossa.
Magdalena Abakanowiczin teos Poznańissa, Puolassa.
Bruce Nauman, Trucated Pyramid Room, 2006.
HA Schult, Trash People, 2006, Kölnissä, Saksassa.
Tunnettuja installaatiotaiteilijoita

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Annette Messager  Spencer Tunick  Anish Kapoor  Joseph Beuys  Robert Filliou (ranskalainen 1926-1987)  Dan Flavin (amerikkalainen 1933-1996)  Walter De Maria  Eva Hesse  Rachel Whiteread  Kaarina Kaikkonen |  Ilya Kabakov  Tiina Ketara  Anni Rapinoja  Elisabeth Wierzbicka  Ange Leccia  Barbara Kruger  Lee Bul  Misha Kuball  Diller + Scofidio  |  Christo  Wim Delvoye  Gary Hill  Vanessa Beecroft  Wolf Vostell  Norman Dilworth  Ruediger John  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Installaatiotaiteilijoita ja -taidetta, the-artist.org (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Nykytaiteen keinot
Installaatio
Käsitetaide
Mediataide
Performanssi
Valokuvataide
Videotaide
Yhteisötaide
Ympäristötaide
Äänitaide
Taiteen ja ympäristön peruskäsitteet
Installaatio
Julkinen taide
Kuvanveisto
Maataide
Maisema-arkkitehtuuri
Maisemataide
Paikkasidonnainen taide
Prosenttiperiaate
Rakennustaide
Tilataide
Valotaide
Ympäristötaide
Isabelle Blanc

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Isabelle Blanc vuonna 2024. |  Isabelle Blanc vuonna 2024. |  Isabelle Blanc vuonna 2024. |  |
Maa:   Ranska
Naisten lumilautailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Salt Lake City 2002 | parisuurpujottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Berchtesgaden 1999 | parisuurpujottelu |  |
|  Kultaa | Kreischberg 2003 | paripujottelu |  |
|  Hopeaa | Berchtesgaden 1999 | paripujottelu |  |
|  Hopeaa | Madonna di Campiglio 2001 | paripujottelu |  |
|  Hopeaa | Madonna di Campiglio 2001 | suurpujottelu |  |
Isabelle Blanc (s. 25. kesäkuuta 1975 Nîmes, Ranska) on kilpauransa lopettanut ranskalainen lumilautailija. Hän osallistui kolmiin olympialaisiin. Naganon kisojen suurpujottelussa 1998 hän karsiutui, mutta Salt Lake Cityssä 2002 hän onnistui voittamaan kultamitalin parisuurpujottelussa. Samassa lajissa hän sijoittui neljänneksitoista Torinossa vuonna 2006. Hän on ammatiltaan multimediayrittäjä.
Jacqueline Otchere

Jacqueline Otchere Saksan-mestaruuskilpailuissa 2018.
Jacqueline Otchere (s. 5. toukokuuta 1996) on saksalainen seiväshyppääjä. Vuonna 2018 hän voitti Saksan-mestaruuden ja osallistui Berliinin EM-kilpailuihin, joissa hän jäi tuloksellaan 435 cm karsintaan. Vuonna 2021 hän voitti toisen Saksan-mestaruutensa ulkoradoilla ja vuonna 2022 ensimmäisen sisäradoilla. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 445 cm.
Otcheren ennätys on Lontoossa heinäkuussa 2018 hypätty 460 cm.
Kaijanen

Kaijanen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Jean-Paul Kaijanen (1952–2023), näyttelijä
Kasper Kaijanen (s. 1994), ääninäyttelijä
Pauli Kaijanen (1905–1984), impressaari, säestäjä, musiikin sovittaja ja liikkeenhoitaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Jake Short

| Jake Short |
| --- | --- |
 Jake Short vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. toukokuuta 1997 (ikä 27)
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
thejakeshort.com
IMDb 
Jake Short (s. 30. toukokuuta 1997) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan
televisiosarjassa A.N.T. – Aikaistetut nuoret taiturit.
Aiheesta muualla

Jake Short Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jake Short
Käännös suomeksi
Kaiserwaldin keskitysleiri

Saksan Hannoverissa oleva muistokivi kahdelle Kaiserwaldissa 1941 menehtyneelle juutalaiselle
Kaiserwaldin keskitysleiri (saks. Das Konzentrationslager Kaiserwald, latv. Mežaparka koncentrācijas nometne) oli Latvian Riiassa vuosina 1943 - 1944 toiminut natsien keskitysleiri. Se syntyi, kun valtaosa Riian, Liepājan, Daugavpilsiin ja Vilnan ghettoihin suljetuista juutalaisista kuljetettiin tuhoamisleireihin ja jäljelle jääneet tuotiin pakkotyöhön Kaiserwaldiin. Vankien määräksi on arvioitu 20 000. He tekivät muun muassa AEG-yhtiön määräämää pakkotyötä. Kesällä 1944, puna-armeijan lähestyessä, elossa olleet vangit evakuoitiin Saksan alueella sijainneille keskitysleireille. Kaiserwaldin keskitysleiri vapautui puna-armeijan valloitettua sen 13. lokakuuta 1944.
Isotörmäpääsky

| Isotörmäpääsky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pääskyt Hirundinidae
Suku::  Neophedina
Laji::  cincta
Kaksiosainen nimi
 Neophedina cincta  (Boddaert, 1783) 
Synonyymit
 Riparia cincta 
Katso myös
   Isotörmäpääsky Wikispeciesissä   Isotörmäpääsky Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Isotörmäpääsky (Neophedina cincta) on afrikkalainen pääskylaji.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 15–17 cm. Isotörmäpääsky on törmäpääskyjen suvun suurin laji. Puvultaan se muistuttaa törmäpääskyä, mutta sen pyrstön kärki on suora ja siipien alapinta valkoinen. Rinnassa on leveä ruskea vyö, ja kurkku on valkoinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen

Isotörmäpääsky elää Afrikassa Päiväntasaajalta etelään aina mantereen eteläkärkeen saakka. Se puuttuu alueen kaikkein kuivimmista osista: Namibian eteläosista ja Etelä-Afrikan länsiosista. Lajista tunnetaan noin yhdeksän alalajia. Osa populaatioista on muuttolintuja, osa paikkalintuja.
Elinympäristö

Isotörmäpääskyt elävät monenlaisilla avomailla, kuten savanneilla, laitumilla ja viljelysmailla. Ne liikkuvat yleensä pareittain tai pienissä parvissa.
Lisääntyminen

Isotörmäpääskyt eivät elä yhdyskunnissa kuten muut törmäpääskyt, vaan yksittäispareina. Linnut kaivavat 60–90 cm mittaisen pesäonkalon hiekkatörmään. Munia on 2–5 ja molemmat emot hautovat niitä.
Ravinto

Isotörmäpääskyt syövät ilmameren hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Aiheesta muualla

Kuva (Arkistoitu – Internet Archive) Kenyabirds
Ääntä[vanhentunut linkki], Äänen metadata Macaulay Library
Jaakko Jalas

| Jaakko Jalas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Arvo Jaakko Juhani Jalas
Syntynyt: 7. toukokuuta 1920 Hämeenlinnan mlk
Kuollut: 1. joulukuuta 1999 (79 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Kasvitiede
Arvo Jaakko Juhani Jalas (7. toukokuuta 1920 Hämeenlinnan mlk – 1. joulukuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston kasvitieteen apulaisprofessori vuosina 1961–1971, henkilökohtainen ylimääräinen professori vuosina 1971–1976 ja professori vuosina 1976–1984.