stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Benjamin Bassin

| Benjamin Bassin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. tammikuuta 1944 Helsinki
Kuollut: 27. maaliskuuta 2018 Helsinki
Ammatti:  juristi
Muut tiedot
Koulutus: Apollon yhteiskoulu ja Helsingin yliopisto
Benjamin Isak Bassin (18. tammikuuta 1944 Helsinki – 27. maaliskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja suurlähettiläs.
Bassin syntyi suomenjuutalaiseen perheeseen. Hänen vanhempansa olivat muuttaneet Suomeen lapsina Neuvostoliitosta. Perheeseen kuului lisäksi kaksi tytärtä.
Bassin kävi Helsingin Juutalaista Yhteiskoulua ja kirjoitti ylioppilaaksi Apollon yhteiskoulusta. Vuonna 1968 hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta, ja aloitti samana vuonna työnsä ulkoministeriön kehitysaputoimistossa. Vuoteen 1974 Bassin oli erilaisissa tehtävissä kehitysyhteistyöhallinnon piirissä. Vuodet 1975–1980 hän työskenteli Suomen YK-edustustossa New Yorkissa. Täällä hän myös solmi avioliiton korealaissyntyisen vaimonsa Kimin kanssa.
Vuodet 1980–1983 Bassin työskenteli toimistopäällikkönä ulkoministeriön kauppapoliittisella osastolla. Vuonna 1983 hän siirtyi Suomen suurlähetystöön Tokioon, Japaniin, mistä alkoi hänen diplomaatinuransa ”aasialainen vaihe”. Vuonna 1986 Bassin nimitettiin Suomen ensimmäiseksi suurlähettilääksi Thaimaahan. Vuodet 1990–1993 hän oli Helsingissä UM:n kehitysyhteistyön osastopäällikkönä. Vuonna 1993 Bassin pääsi neuvottelevaksi virkamieheksi ulkoministeriön poliittiselle osastolle, missä hän työskenteli kunnes hänet vuonna 1995 nimitettiin Intian-suurlähettilääksi New Delhiin. Vuosina 2001–2005 Bassin oli Suomen suurlähettiläänä Pekingissä, Kiinassa.
Bassin oli Rooman Klubin jäsen vuodesta 1994 alkaen.
Aiheesta muualla

Benjamin Bassinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Bogdan Racovițan

Bogdan Racovițan Dijonin pelaajana elokuussa 2020.
Bogdan Racovițan (s. 6. kesäkuuta 2000 Dijon, Ranska) on romanialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 187-senttimetrinen. Hän edustaa puolalaista Raków Częstochowaa. Hän pelasi Romanian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2024.
Racovițan pelasi ranskalaisseura Dijonin juniori- ja reservijoukkueissa. Hän siirtyi romanialaiseen Botoșaniin helmikuussa 2021. Hän pelasi Romanian Liga I:ssä 24 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Tammikuussa 2022 hän siirtyi puolalaisseura Raków Częstochowaan. Hän on pelannut kauden 2023–2024 loppuun mennessä Puolan Ekstraklasassa 49 ottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia. Hän voitti Puolan liigamestaruuden vuonna 2023. Hän pelasi kaudella 2023–2024 Eurooppa-liigassa viisi ottelua.
Racovițan pelasi Romanian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kymmenen ottelua, joista kolme ikäluokan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2023. Hän pelasi Romanian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2024 ystävyysottelussa Pohjois-Irlantia ja ensimmäisen kerran avauskokoonpanossa kesäkuussa 2024 ystävyysottelussa Liechtensteinia vastaan. Hänen kolmas maaottelunsa oli EM-kilpailujen 2024 alkulohko-ottelu Ukrainaa vastaan; siinä hän tuli vaihdosta kentälle muutamaksi minuutiksi ottelun lopulla.
Barbaarit (elokuva)

| Barbaarit> The Barbarians |
| --- | --- |
 Suomenkielisen kotelon kansi
Ohjaaja:  Ruggero Deodato
Käsikirjoittaja:  James R. Silke Alberto Piferi (italiankielinen jälkiäänitys)
Tuottaja:  Yoram Globus Menahem Golan
Säveltäjä:  Pino Donaggio
Leikkaaja:  Eugenio Alabiso
Tuotantosuunnittelija:  Giuseppe Mangano
Pääosat:  Peter Paul David Paul Richard Lynch Eva LaRue
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Films
Ensi-ilta:  maaliskuu 1987
Kesto:  83 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  2 500 000 dollaria
Tuotto:  800 000 dollaria (Yhdysvallat)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Barbaarit (engl. The Barbarians) on Ruggero Deodaton ohjaama, italialais-amerikkalaista tuotantoa oleva fantasia- ja seikkailuelokuva vuodelta 1987. Elokuva ilmestyi Conan barbaarin (1982) innoittaman barbaarielokuvabuumin lopulla. Elokuva rakentuu lähes yksinomaan barbaareja esittävien veljesten Peter ja David Paulin ympärille. Tästä kertoo jo elokuvan mainoslause: ”Historian valtavimmat lihakset iskevät yhteen!”
Barbaarien taloudellinen menestys jäi vaatimattomaksi, ja aikalaisarviot olivat kielteisiä. Paulin veljekset tekivät elokuvassa ensimmäisen päärooliinsa, mikä toi heille huonoimman uuden tähden Golden Raspberry -ehdokkuuden. Myöhemmissä arvioissa elokuvaa on kuitenkin ylistetty sen tahallisesta ja tahattomasta huumorista, ja erityisesti Paulien roolisuoritus nauttii kulttimainetta. Värikkäät ja omaperäiset lavasteet ja puvustus saivat kehuja jo tuoreeltaan.
Näyttelijät

Alla oleva lista näyttelijöistä ei ole täydellinen, vaan siinä on vain kaikkein keskeisimpien roolien esittäjät.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Peter Paul  | … |  Kutchek   |
|  David Paul  | … |  Gore    |
|  Richard Lynch  | … |  Kadar    |
|  Eva LaRue  | … |  Ismene    |
|  Virginia Bryant  | … |  Canary   |
|  Sheeba Alahani  | … |  China    |
|  Franco Pistoni  | … |  Ibar    |
Tuotanto

Vuonna 1982 ilmestyneet Conan – barbaari, Voittamaton kostaja ja Julma miekka menestyivät taloudellisesti hyvin, ja seuraavina vuosina ilmestyi suuri joukko niiden innoittamia miekka ja magia -elokuvia. Barbaarit ilmestyi barbaarielokuvabuumin lopulla ja oli lajin viimeisiä merkittäviä edustajia. Useimpien Conan barbaari -jäljitelmien tavoin Barbaarit hylkää esikuvansa vakavan sävyn. Siinä on vaikutteita myös postapokalyptisistä elokuvista, joita 1980-luvun ensimmäisellä puoliskolla tehtiin Italiassa paljon.
Hollywood Reporter uutisoi marraskuussa 1985, että James R. Silke oli viimeistelemässä The Barbarians -nimisen elokuvan käsikirjoitusta ja etsi serbialaisohjaaja Slobodan Šijanin kanssa sopivia kuvauspaikkoja. Seuraavan vuoden heinäkuussa Variety tiedotti, että Šijanin sijaan uudeksi ohjaajaksi tulisi italialainen Ruggero Deodato. Päärooleihin valittiin Peter ja David Paul, jotka Yhdysvalloissa tunnettiin ”The Barbarian Brothersin” nimellä. Barbaarit oli kehonrakentajina julkisuuteen nousseiden kaksosten ensimmäinen päärooli. He olivat kuitenkin jo aiemmin tehneet pieniä rooleja TV-sarjoissa ja esiintyneet erilaisissa viihdeohjelmissa. Paulit valittiin elokuvaan Playgirl-lehden artikkelista, jossa he esiintyivät barbaareiksi pukeutuneina. Elokuvan tekijät vaikuttuivat näkemästään, ja Silke tuli tapaamaan veljeksiä. David Paulin mukaan suuri osa juonesta oli todellisuudessa heidän käsialaansa, vaikka heitä ei merkittykään käsikirjoittajiksi. Paulit saapuivat Italiaan kuukautta ennen kuvausten alkua opettelemaan miekkailua ja ratsastusta. He opettelivat myös hieman italiaa. Roistoa esitti Richard Lynch, jonka nimi oli mainosjulisteissa ylimpänä.
Kuvaukset alkoivat Roomassa 4. elokuuta ja siirtyivät viikkoa myöhemmin Abruzzon vuorille. Yhteensä kuvauksiin oli varattu 8 viikkoa, ja lokakuun 22. niiden uutisoitiin päättyneen ”hiljattain”. Boxofficen mukaan kuvaukset päättyivät kuitenkin vasta helmikuussa 1987 tai hieman aiemmin. Barbaarien budjetti oli 2,5 miljoonaa dollaria. Elokuva kuvattiin Italiassa, mutta tuotantoyhtiö Cannon Films oli yhdysvaltalainen ja näyttelijät puhuvat englantia. Elokuvan komedialliset ainekset olivat pitkälti Paulien kuvauspaikalla improvisoimia, sillä alkuperäinen käsikirjoitus oli heidän mielestään huono ja tarvitsi huumoria toimiakseen. Deodato piti veljesten tempuista ja rohkaisi heitä jatkamaan. David Paul tosin satutti itsensä heti ensimmäisellä kuvausviikolla, kun hän yritti hypätä puun yli ja sai ison mustelman pakaraansa. Vammansa vuoksi hän ontui koko kuvausten ajan, ja Deodato syytti Paulia elokuvansa pilaamisesta. Yleisesti ottaen Deodato ja Paulit tulivat kuitenkin hyvin toimeen kielimuurista huolimatta, ja kuvauspaikalla oli hyvä ilmapiiri. David Paulin mukaan Barbaarit oli ylivoimaisesti hauskin elokuva, jota hän oli tekemässä.
Pino Donaggio sävelsi elokuvan syntetisaattorivoittoisen ääniraidan. Osa kappaleista on samoja kuin niinikään vuonna 1987 julkaistun Gor – tuhon tähti -elokuvan ääniraidalla.
Julkaisu

Barbaarien ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 20. maaliskuuta 1987 ja Italiassa 24. huhtikuuta. Yhdysvalloissa laajamittainen teatterijulkaisu tapahtui 15. toukokuuta, jolloin elokuvaa esitettiin 89 salissa. Ensimmäisenä viikonloppunaan elokuva keräsi 238 842 dollaria. Cannon Filmsin talousvaikeuksien vuoksi elokuvaa ei juuri mainostettu Yhdysvalloissa. Yhteensä Yhdysvaltain-lipputulot olivat noin 800 000 dollaria. Kansainvälisistä lipputuloista ei ole tietoa, mutta David Paulin mukaan elokuva menestyi Havaijilla ja Euroopassa hyvin. Barbaarien jälkeen Paulien ura kääntyi kuitenkin laskusuhdanteeseen, ja heidän myöhemmät elokuvansa tehtiin pienellä budjetilla.
Barbaarit ei Suomessa päässyt teatterilevitykseen, mutta se ilmestyi Showtimen julkaisemana VHS-kasettina, jonka mainoslauseena oli: ”Historian valtavimmat lihakset iskevät yhteen!” Elokuvasta oli lyhennetty kahta kohtausta yhteensä 9 sekuntia: ensimmäisessä pikkupoika puree Kadarilta kaksi sormea irti ja toisessa veljeksien heittämät miekat lävistävät Kadarin ruumiin. Nelonen esitti elokuvan kesällä 2008.
Remasteroitu blu-ray-versio ilmestyi joulukuussa 2020. Lisämateriaalina oli kommenttiraita, jossa elokuvahistorioitsijat Troy Howarth ja Nathaniel Thompson vertailevat Barbaareja muihin elokuviin ja kertovat tuotantoon ja näyttelijöihin liittyviä tarinoita.
Vastaanotto

| Kriitikoiden vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Kriitikoiden vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
1000 Misspent Hours Scott Ashlin: 
AllMovie: 
Blu-ray.com Brian Orndorf: 
Elitisti Ilja Rautsi: 
High-Def Digest Mattahew Hartman: 
VideoHound’s Golden Movie Retriever:
Vastaanotto > Aikalaisarviot

Barbaarit oli vuonna 1988 ehdolla huonoimpien uusien tähtien (Peter ja David Paul) sarjassa Razzie-palkinnon saajaksi. Aikalaisarviossa Los Angeles Timesin Michael Wilmington ennusti Paulin veljesten örähtelyn ja ”idioottimaisen” vuoropuhelun nousevan vuosien saatossa kulttimaineeseen. Wilmington hämmästelee myös veljesten lihaksia, jotka saavat jopa Conan barbaarin vaikuttamaan heiveröiseltä. Käsikirjoitus on epäonnistunut, mutta Wilmington ylistää elokuvan ulkoasua. Ilmeisen pienestä budjetista huolimatta Deodato avustajineen on onnistunut luomaan ylellisyyden tuntua sekä Asfalttisoturista muistuttavaa ”epäsovinnaista loistoa”, ja vain harvat elokuvat ”näyttävät näin hyvältä ja kuulostavat näin tyhmältä”.
Vastaanotto > Jälkimaine

Horror and Science Fiction Films -kirjasarjan kirjoittaja Donald C. Willis (1997) kuvailee Barbaareja ”rutiininomaiseksi miekka ja magia -toiminnaksi”, joka tarjoaa katsojalleen ”hölmöä hupia”. Päähenkilöt ovat hyväluonteiset ja dialogi humoristista, eikä elokuva elättele suuruudenhulluja kuvitelmia omasta arvostaan, vaan sen ”virkistävän tärkeilemätön” sävy muistuttaa olutmainoksista. VideoHound’s Golden Movie Retriever kuvaili VHS-kasettia ”typerällä tavalla hauskaksi” ja antoi sille yhden tähden.
Scott Ashlinin mukaan Barbaareissa kiteytyy moni vuoden 1987 tienoilla kuolemaa tehnyt ilmiö: barbaarivillitys päättyi, samoin menestyselokuvien jäljittelyyn perustunut italialainen B-elokuvatuotanto. Lisäksi Cannon Group oli ajautumassa taloudellisiin vaikeuksiin. Ashlinin mukaan camp-henkisiä barbaarielokuvia on paljon, mutta Barbaarit eroaa niistä sikäli, että se onnistuu olemaan aidosti hauska. Tämä on pitkälti barbaariveljesten ansiota: toisin kuin monissa huolimattomasti käsikirjoitetuissa elokuvissa, ”kaksosten älykkyysosamäärä ei nouse tai laske juonen vaatimusten mukaan”, vaan he ovat johdonmukaisen tyhmiä. Peter ja David Paulin välinen kemia toimii niin hyvin, että heitä on Ashlinin mukaan on mahdoton kuvitella toisenlaiseen rooliin. Todennäköisesti veljesten kinasteluun ja älyttömillä tempauksilla kilvoitteluun kyllästyisikin melko pian, ”mutta tämän yhden kerran, tässä yhdessä elokuvassa, se toimii”.
Blu-ray-julkaisu on saanut kehuja. Matthew Hartmanin mukaan elokuva on Cannon Groupin 1980-luvun elokuvista suurimmalla budjetilla tehtyjä ja ”luultavasti” myös parhaita. Brian Orndorf puolestaan kiittää Paulin veljesten ”kemiaa ja leikkisyyttä” sekä remasteroinnin laatua. Blu-rayn vähäinen lisämateriaali sen sijaan sai moitteita sekä Hartmanilta että Orndorfilta.
Vastaanotto > Suomalaisia arvioita

Tähtivaeltajan vuonna 1992 julkaistussa barbaarielokuva-retrospektiivissä Nalle Virolainen nostaa Barbaarit lajinsa parhaimmistoon. Mukana on sekä tahallista että tahatonta komediaa, ja ”hölmö juoni – – jaksaa uudestaan ja uudestaan yllättää katsojansa epäloogisilla mutkillaan”. Koska päähenkilöt ovat sirkustaiteilijoita, puvustajat ja lavastajat ovat voineet toteuttaa mielikuvitustaan vapaasti. Virolainen kehuukin Barbaarien ”kauniita lavasteita, naisia, pukuja, aseita ja koruja” sekä tyylikkään näköisiä roistoja. Ennen kaikkea elokuvaa kannattelevat kuitenkin Paulin veljekset, ”koko lajityypin barbaarisimmat barbaarit”, joiden roolisuoritus on kautta linjan ”täysin eläimellinen”.
Elitistin arviossa Ilja Rautsi ylistää elokuvan huumoriarvoa: ”Se on tökerösti tehty, ei kerro mistään, kukaan siinä ei osaa näytellä ja se on itsetarkoituksellisen väkivaltainen, naisvihamielinen kokoelma idioottimaisia kohtauksia töksähtelevästi yhteen leikattuna. Kaiken tämän lisäksi elokuvassa on myös aika lailla miekkoja, kirveitä, verta, lihaksia ja tissejä. Siinä olivat siis hyvät puolet, huonoja on vaikea keksiä kun koko tujaus kestääkin vain 83 minuuttia. Barbaroitukaa! – – The Barbarians tuli sekä ’barbaaribuumin’ että 80-luvun loppupuoliskolla. Sitä voi siis myös haikein silmin katsoa eräänlaisena hyvästinä aikakaudelle, jona näin tajutonta kamaa pääsi syntymään. Tässä on jälleen yksi vahva näyttö luovien mutta täysin lahjattomien ihmisten arvosta elokuvamaailmassa. Juuri tällaisella roskalla on arvoa, sillä ei ihan kuka tahansa kykene luomaan mitään näin totaalisen typerää.”
Arveluttavien elokuvien ystävät -sivustolla Barbaarit on tietokannan parhaaksi arvioitu elokuva.
Lohikäärme.
Elokuvan päähenkilöt: barbaariveljekset Kutchek ja Gore (Peter ja David Paul) sekä Ismene (Eva LaRue).
Bolhradin piiri

| Bolhradin piiri Болградський район |
| --- | --- |
 Piirin (7/2020- rajoin) sijainti Odessan alueen kartalla
 Lippu:  Vaakuna
 Koordinaatit: 45.6776°N, 28.6133°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Odessan alue
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Bolhrad (14 962 as., 2021)
Pinta-ala  ():  4 489,8 km²
Väkiluku (2021 (arvio)):  146 424
Bolhradin piiri (ukr. Болградський район, Bolhradskyi raion) on aluehallinnollinen, maaseutuvaltainen piiri Ukrainan Odessan alueella. Piiri rajoittuu idässä Bilhorod-Dnistrovskyin piiriin, etelässä Izmajilin piiriin sekä lännessä ja pohjoisessa Moldovaan. Piirin hallinnollinen keskus on Bolhradin kaupunki (14 962 as., 2021).
Bolhradin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Odessan alueen piirien lukumäärän seitsemään. Tällöin Bolhradin piirin pinta-alaksi tuli 4 489,8 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Bolhradin piirin väkiluvuksi 146 424 (1.1.2021). Väestön enemmistö asuu maaseudulla. Kaupunkilaisia oli 28,6 prosenttia (41 821 as.), ja he asuivat joko jommassa kummassa piirin kahdesta kaupungista (Artsyz ja Bolhrad) tai jossain neljästä  kaupunkityyppisestä taajamasta. Ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta, Bolhradin piiri kattoi huomattavasti suppeamman pinta-alan ja piirissä asui vähemmän väkeä.
Bolhradin piiri oli huomattavasti pienialaisempi ennen heinäkuun 2020 aluemuutoksia.
Bolhradin historiallis-etnografinen museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bolhradin piiri Wikimedia Commonsissa
Juho Tapani

Juho Tapani (9. toukokuuta 1873 Laitila – 20. maaliskuuta 1935 Turku) oli suomalainen tehtailija, maanviljelijä ja rakennusalan keksijä. Tapani omisti Turun Rautabetonivalimon ja Mjösundin Keramia Oy:n tiilitehtaan.
Ura

Tapani aloitti liiketoimintansa metsäkaupoilla vuonna 1895. Hän oli Piikkiön ja Paimion sahojen osakkaana vuosina 1903–1911 ja perusti sen jälkeen Turun Rautabetonivalimon vuonna 1911. Vuonna 1925 hän rakennutti lisäksi kattotiilitehtaan Kemiön Mjösundiin. Hän kuului Turun Suomalaisen Säästöpankin isännistöön vuodesta 1928 sekä eräiden muiden turkulaisten yhtiöiden johtokuntiin. Tapani oli Nyynäisten kartanon hoitajana Lemussa vuosina 1905–1923 ja omisti Yli-Lemun kartanon vuodesta 1926.
Tapani oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1923–1925, Turun työnantajayhdistyksen johtokunnan jäsen vuodesta 1917 sekä Turun yliopistoseuran hoitokunnan perustajajäsen.
Keksinnöt ja tuotteet

Vuonna 1912 Tapani sai patentin Tapani-laatan nimellä tunnetulla raudoitetulle betonilaatalle joka oli varhainen betonielementtien edeltäjä. Tapanilaattoja oli eri kokoisia, yleisin koko oli 100 x 25 x 25 senttimetriä jolloin yksi laatta painoi 45–50 kiloa. Tapani-laatta koostui kahdesta erillisestä ohuesta betonilevystä joita yhdistivät kapeat betonikielekkeet. Laattoja käytettiin rakennuksien ulko- ja väliseinien sekä lattioiden muurauksessa. Muurausvaiheessa levyjä yhdistäneet kielekkeet lyötiin rikki jolloin laatan ulko- ja sisäpinta eivät olleet kylmäsillalla kosketuksissa toisiinsa. Laatan onkalo täytettiin sitten koksikuonalla tai hienolla hiekalla. Laattoja käytettiin 1910- ja 1920-luvuilla rakentamisessa varsinkin Turun seudulla ja Helsingissä.
Tunnetuin rakennus jossa Tapani-laattoja käytettiin oli Alvar Aallon suunnittelema vuonna 1929 Turkuun Läntinen Pitkäkatu 20:een valmistunut ns. standardivuokratalo. Muita turkulaisia asuintaloja joissa Tapani-laattoja käytettiin olivat Horttokuja 1 (Villa Hortus, nykyinen Turun yliopiston vierastalo), Maariankatu 12, Aurakatu 22, Puutarhakatu 7, Arseninkatu (nyk. Sirkkalankatu) 8, Läntinen Pitkäkatu 13 (entinen Jousi Oy:n tehdasrakennus, nykyinen Partiomuseo), sekä Museomäki 1. Tapanilaattoja käytettiin vuonna 1916 Hauhon Alvettulaan valmistuneessa Alvettulan sillassa sekä Turussa Kuralan Kylämäen vesisäiliössä. Tapani-laattoja käytettiin myös pienemmissä rakennuskohteissa kuten rakennusten perustuksissa sekä maatalous- ja ulkorakennuksissa. Laatat eivät kuitenkaan tulleet yleisempään käyttöön rakennusalan kehittymättömyyden vuoksi ja niiden valmistus loppui Turun Rautabetonivalimon lopetettua toimintansa 1930-luvun puolivälissä. Tapani keskittyi sitten hoitamaan omistamansa Mjösundin Keramia Oy:n tiilitehdasta ja hän keksi ja patentoi tällöin muun muassa S-mallisen kattotiilen. Lisäksi Tapanin omistamassa Yli-Lemun kartanossa valmistettiin 1920–1930-luvuilla Tapani-merkkistä juustoa.
Kirjallisuutta

Jari Kankaanpää : Tapanilaatta ja rakentamisen kulttuuri – Turkulainen keksintö asuntorakentamisen käytännössä 1920-luvulla. Suomen historian pro gradu-tutkielma, Turun yliopisto, Historian laitos 1997
Aiheesta muualla

Juho Tapanin esite Tapani-laatoista "Käytännöllinen uutuus rakennusalalla" vuodelta 1913 Kansalliskirjastossa
Turun Rautabetonivalimon esitteitä Kansalliskirjastossa
Keramia Oy:n esitteitä Kansalliskirjastossa
Benny Blanco

| Benny Blanco |
| --- | --- |
 Levin vuonna 2018
Henkilötiedot
Koko nimi:  Benjamin Joseph Levin
Syntynyt: 8. maaliskuuta 1988 (ikä 36)  Reston, Virginia
Ammatti:  äänitetuottaja, lauluntekijä, DJ, muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Benny Blanco 
Aktiivisena:  2007–
Tyylilajit:  pop, hip hop
Levy-yhtiöt:  Interscope Records 
Aiheesta muualla
benny-blanco.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Benjamin Joseph Levin (s. 8. maaliskuuta 1988 Reston, Virginia), tunnetaan taiteilijanimellä Benny Blanco, on yhdysvaltalainen musiikkituottaja, lauluntekijä ja DJ.
Hän on tehnyt yhteistyötä monien popmusiikin ja hip hopin tunnetuimpien artistien kanssa, mukaan lukien Ed Sheeran, Justin Bieber, Halsey, Katy Perry, Rihanna, Maroon 5, Kesha, Britney Spears, Sia, The Weeknd, Avicii, Selena Gomez, Adam Lambert, Charlie Puth, Keith Urban, Wiz Khalifa, J Balvin, Kanye West ja Juice WRLD.
Hän julkaisi debyyttialbuminsa, Friends Keep Secrets joulukuussa 2018.
Bigas Luna

| Bigas Luna |
| --- | --- |
 Bigas Luna vuonna 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1946 Barcelona, Espanja
Kuollut: 6. huhtikuuta 2013 (67 vuotta) Riera de Gaia, Espanja
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Juan José Bigas Luna (19. maaliskuuta 1946 Barcelona, Espanja – 6. huhtikuuta 2013 Riera de Gaia, Espanja) oli espanjalainen elokuvaohjaaja. Hänen elokuviaan ovat muun muassa eroottisesti latautuneet teokset Kinkkua, kinkkua sekä Tissi ja kuu.
Ura

Bigas Luna aloitti työuransa teollisena muotoilijana. Elokuvaohjaajana hän debytoi 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1978 ensi-iltansa saanut Bilbao huomioitiin myös kansainvälisesti. Bigas Lunan elokuville tyypillisiä aiheita ovat erotiikka, seksi, väkivalta ja intohimo. Tematiikkansa puolesta häntä on verrattu Pedro Almodóvariin. Hänen ohjaustöidensä kautta maailmanmaineeseen ovat nousseet muun muassa näyttelijät Ariadna Gil, Javier Bardem, Penélope Cruz ja Jordi Mollà. Bigas Lunan tunnetuin teos on Kinkkua, kinkkua (Jamón Jamón), joka voitti Venetsian elokuvajuhlilla Hopeisen leijonan.
Bigas Lunan taiteellisen uran monipuolisuutta ilmentää esimerkiksi hänen ”Microcosmos”-niminen projektinsa, joka oli esillä Galería Metropolitana de Barcelonassa vuonna 1990. Shanghain maailmannäyttelyn Espanjan paviljongissa vuonna 2010 oli esillä Bigas Lunan suurisuuntainen multimediainstallaatio ”Origins”.
Yksityiselämä

Bigas Luna avioitui Celia Orósin kanssa syyskuussa 1996. Hän kuoli syöpään 6. huhtikuuta 2013.
Elokuvat

Historias impúdicas
Tatuaje (1976)
Bilbao (1978)
Caniche (1979)
Renacer (1981)
Lola (1986)
Anguish (1987)
Las edades de Lulú (1990)
Jamón, jamón (Kinkkua, kinkkua) (1992)
Huevos de oro (Kultaiset munat) (1993)
La teta y la luna (Tissi ja kuu) (1994)
Lumière et compagnie (1996)
Bámbola (1996)
La camarera del Titanic (1997)
Volavérunt (1999)
Son de mar (2001)
Yo soy la Juani (2006)
Di Di Hollywood (2010)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vidas de Cine: Bigas Luna (Arkistoitu – Internet Archive)
Archivo de noticias sobre Bigas Luna
Bigas Luna Elonetissä.
Bigas Luna Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Benjamin Bailly

Bailly vuonna 2013
Benjamin Bailly (s. 22. toukokuuta 1990 Liège) on belgialainen moottoriurheilija.
Ura

Bailly aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2004. Vuonna 2007 hän sijoittui kolmanneksi Ranskan Elite-mestaruussarjassa. Samana vuonna Bailly sijoittui viidenneksi Formula A -mestaruussarjassa. Vuonna 2008 hän ajoi kaksi kilpailua Formula Renault WEC -sarjassa. Seuraavana vuonna Bailly voitti Ranskan Formula 4 -sarjan mestaruuden. Vuonna 2010 hän kilpaili FIA Formula Two Championship -sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen loppupisteissä seitsemänneksi. Vuonna 2013 Bailly kilpaili Eurocup Formula Renault -sarjassa saavuttamatta pisteitä.
Betty Curtis

Betty Curtis vuonna 1965.
Betty Curtis, oikealta nimeltään Roberta Corti (21. maaliskuuta 1936 Milano, Italia – 15. kesäkuuta 2006 Lecco) oli italialainen laulaja. Hän esiintyi 1950- ja 1960-luvuilla ja lopetti muusikonuransa vuonna 1970.
Curtis voitti vuonna 1961 San Remon musiikkifestivaalin, minkä ansiosta hän pääsi samana vuonna edustamaan maataan Eurovision laulukilpailuun. Hän sijoittui kappaleella "Al di là" viidenneksi ja sai kaksitoista pistettä.
Curtis kuoli leccolaisessa sairaalassa 15. kesäkuuta 2006.