stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kokkinelliini

| Kokkinelliini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2α,3aβ,6aα,9aβ,10β-dodekahydro-2-metyylipyrido[2,1,6-d,e]-kinolitsiini-10-oksidi
CAS-numero:  34290-97-6
SMILES:  CC1CC2CCCC3[N+]2(C(C1)CCC3)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C13H23NO
Moolimassa:  209,324 g/mol
Sulamispiste:  204 °C (hajoaa)
Kokkinelliini (C13H23NO) on perhydroatsafenaleeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste ja alkaloidi. Yhdistettä esiintyy seitsenpistepirkossa (Coccinella septempunctata) ja se toimii pahanhajuisena ja kitkeränmakuisena puolustuskemikaalina, jota seitsenpistepirkko ruiskuttaa jaloistaan saalistajan päälle. Rakenteeltaan yhdiste on trisyklinen amiinioksidi, joka voidaan pelkistää vapaan aminoryhmän sisältäväksi prekokkinelliiniksi. Vaikka yhdisteessä on 5 stereokemiallista keskusta, on yhdiste optisesti inaktiivinen, koska rakenteessa on symmetriataso.
Kokkinelliinia esiintyy kaikissa seitsenpistepirkon kudoksissa ja korkeimmillaan pitoisuus on puolustusnesteessä. Saalistajan uhatessa eläin ruiskuttaa kokkinelliinia ja sen esiastetta prekokkinelliinia saalistajan päälle jaloissa sijaitsevista rauhasistaan. Kokkinelliini on tehokas muun muassa lintuja ja muurahaisia vastaan. Ensimmäisen kerran kokkinelliinia ja prekokkinelliinia eristettiin seitsenpistepirkosta vuonna 1971. Ensimmäisen kerran yhdisteen stereoselektiivinen synteesi suoritettiin vuonna 1979. Seitsenpistepirkot syntetisoivat kokkinelliinia ja sen esiastetta prekokkinelliinia rasvahapoista, kuten palmitiini- tai steariinihaposta sekä eräistä tyydyttymättömistä rasvahapoista hapetuksen ja aminoinnin avulla.
Aiheesta muualla

Database of Insect Pheromones and Semiochemicals (Pherobase): Coccinelline (englanniksi)
Kokkola (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Kokkola oli Kokkolan kaupungissa vuosina 1897–1934 ilmestynyt sanomalehti.
Suomenmielinen Kokkola oli Keski-Pohjanmaan ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti. Se oli sortovuosina myöntyvyysmielinen, mutta sai vuonna 1901 kahden kuukauden lakkautustuomion ja lakkautettiin saman vuoden marraskuussa pysyvästi allegoriseksi tulkitun novellin takia. Kenraalikuvernööri Bobrikov suostui kuitenkin perumaan lakkautuspäätöksen ja lehti alkoi ilmestyä uudelleen huhtikuussa 1902. Tämän jälkeen Kokkolasta tuli vanhasuomalainen. Se oli lähellä puolueen agraarisiipeä ja menetti kannatustaan maalaisliiton lehdelle.
Vuosien 1918–1919 vaihteessa Kokkolasta tuli kokoomuksen äänenkannattaja. Lehti oli jatkuvissa taloudellisissa vaikeuksissa ja kesällä 1934 pääomistaja Oy Vaasa myi sen IKL:läiselle Kansan Sana Oy:lle. Kokkola oli lyhyen aikaa IKL:n äänenkannattaja, kunnes yhtiö alkoi julkaista Keski- ja Etelä-Pohjanmaata varten tarkoitettua Pohjanmaan Suuntaa.
Lehti ilmestyi vuodesta 1898 lähtien kahdesti, vuodesta 1901 kolmesti, vuodesta 1903 jälleen kahdesti ja vuodesta 1909 kolmesti viikossa. Sen levikki oli enimmillään 4000 kappaletta vuonna 1917. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Eetu Aaltio (vast. toim. 1898–1899), Ellu Piirinen (1899–1900), Antti Hautala (1900–1904), Eero Huima (vast. toim. 1904–1917), Väinö Borg (Kivilinna, 1905–1906), Jalmari Niemi (1917–1918), Lenni Laakso (Unto Karri, 1918–1919), Samppa Luoma (1919–1921), L. Kiehelä (vast. toim. 1922–1923), I. T. Björklund (1923–1924), Jalo Ansas (1924–1926), Hjalmar Räisänen (1926–1928), Severi Scheele (Sahrakorpi, 1928–1929), Mikko Vuori (1929 ja 1931–1932), Vilho Vihtori Viita (1929–1931), Eino Kontsas (1932–1934) ja Ilmari Koski (1934).
Aiheesta muualla

Kokkola digitoituna kansalliskirjastossa
Kojiki

Kojiki (jap. 古事記, suom. Vanhojen asioiden kronikka) on yksi vanhimmista säilyneistä japanilaisista kirjoista ja vanhin tunnettu japanilainen historiateos. Se on valmistunut vuonna 712 ja siinä kerrotaan Japanin historia maailman luomisesta keisarinna Suikon hallituskauteen 600-luvun alussa.
Kojiki luotiin korostamaan keisarin asemaa ja jumalallista alkuperää kiinalaisen mallin mukaan. Se saattaa perustua aiempiin, mahdollisesti tuhoutuneisiin heimokronikoihin. Kirjan esipuheessa Ō no Yasumaro kertoo keisarinna Genmein määränneen hänet kirjoittamaan Kojikin keisari Tenmun hovipalvelija Hieda no Aren ulkomuistista kertomien, vanhemmista kronikoista opeteltujen tietojen mukaan. Kronikka jakautuu kolmeen osaan: ensimmäinen osa käsittää mytologisen luomiskertomuksen, toinen osa käsittelee keisari Jinmua, Yamaton valtion perustamista sekä viittätoista Jinmua seurannutta legendaarista keisaria ja kolmas osa kahdeksaatoista seuraavaa keisaria.
Vuonna 720 valmistui seuraava kronikka, Kojikia laajempi Nihonshoki.
Kojiki-den

Motoori Norinaga julkaisi Edo-kaudella 44-osaisen tutkimuksen Kojikista nimeltä Kojiki-den (jap. 古事記伝).
Aiheesta muualla

http://www.isejingu.or.jp/english/myth/myth1.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Kojikin uudistettu versio vuodelta 1910 (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
The Internet Sacred Text Archive – Basil Hall Chamberlainin käännös Kojikista vuodelta 1919.
Kojiki-den
Kokoäänialueen kaiutin

Kokoäänialueen kaiutin
Kokoäänialueen kaiutin eli laajakaistakaiutin on kaiutin, jonka kautta soitetaan kaikkia äänitaajuuksia. Käytännössä taajuusvaste ei ole täysin suora, mutta kokoäänialueen kaiuttimet toistavat kokonaisuutena kuuloalueen taajuudet paremmin kuin muissa kaiutinelementtityypeissä. Elementti voi olla esimerkiksi 4-tuumainen. Suurta dynamiikkaa bassoalueella ei voi saavuttaa eivätkä korkeat taajuudet välttämättä soi niin laadukkaasti kuin diskanttikaiuttimen kautta, mutta rakenteen äänenlaatua lisäävänä tekijänä voi mainita sen, että vaihevirhe jää pieneksi, koska kaikki taajuudet tulevat samasta elementistä.
Periaatteella on tehty kaiuttimia, jotka sopivat vaativallekin kuuntelijalle.
Kirjallisuutta

Toivanen, Jarmo: Teknillinen akustiikka, "Kaiuttimet", s. 261–359.  Espoo:  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5
Koiranelämää (elokuva)

| Koiranelämää> A Dog’s Life |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Charles Chaplin
Käsikirjoittaja:  Charles Chaplin
Tuottaja:  Charles Chaplin
Säveltäjä:  Charles Chaplin
Kuvaaja:  Roland Totheroh
Leikkaaja:  Charles Chaplin
Tuotantosuunnittelija:  Charles D. Hall
Pääosat:  Charles Chaplin   Edna Purviance   Syd Chaplin   Henry Bergman   Charles Reisner   Albert Austin   Tom Wilson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  First National
Levittäjä:  First National Netflix
Ensi-ilta:  14. huhtikuuta 1918
Kesto:  33 min
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva (alkuperäiset välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
A Dog's Life
Koiranelämää (A Dog’s Life) on Charles Chaplinin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen vuoden 1918 lyhyt mykkäelokuva. Se oli Chaplinin ensimmäinen elokuva First Nationalille itsenäisenä elokuvatuottajana.
Tuotanto

Chaplin perusti 1918 oman tuotantoyhtiön ja studion, kun hänen sopimuksensa Mutual Filmillä oli päättynyt. Hän neuvotteli First Nationalin kanssa sopimuksen, joka edellytti Chaplinin tekemään kahdeksan kaksikelaista komediaa vuodessa. Studion avautumisen jälkeen Chaplin ajatteli, että sen avaaminen yleisölle olisi hyvää mainosta. Studiolla kävi tammikuussa 1918 noin 2 000 ihmistä, mutta kaikki vierailut studiolle kiellettiin, kun kaksi toimittajaksi esittäytynyttä kävijää oli kuunnellut salaa Chaplinin uuden elokuvan tuotantokokouksia. Heiltä löytyi muistiinpanoja tarinasta, henkilöistä ja puvuista.
Chaplinin ensimmäisen itsenäisen elokuvan kuvaaminen alkoi 15. tammikuuta 1918. Elokuva tunnettiin vielä tuolloin nimellä I Should Worry. Chaplin oli jo jonkin aikaa halunnut tehdä elokuvan, joissa voisi käyttää koiria. Hän oli I Should Worryn kuvausten alkamisen jälkeen hankkinut studioon losangelesilaisesta koiratarhasta 21 koiraa. Naapurit olivat valittaneet koirista, ja viranomaiset määräsivät Chaplinin vähentämään koirien lukumäärän kahteentoista. Elokuvan tähdeksi valittiin sekarotuinen Mut (tai Mutt), joka asusteli ennenaikaiseen kuolemaansa asti studiolla.
Parin viikon kuvausten jälkeen Chaplin tuli tyytymättömäksi tarinaan, ja 11. helmikuuta ilmoitti, että hän aloittaisi uuden elokuvan, Wiggle and Son kuvaamisen. Siitä kuvattiin muutamia otoksia, ja Chaplin kävi ostamassa tarpeistoihin muun muassa puoli tusinaa etanoita koomillisiin tarkoituksiin. Seuraavana päivänä Chaplin palasi kuitenkin kuvaamaan I Should Worrya. The Bioscope -lehden raportin mukaan I Should Worry sai lopullisen nimensä kuvausten aikana Harry Lauderin huomautuksesta ”It’s a dog’s life you’re leadin’ these days, Charlie” (”Sinä kyllä elät koiranelämää nykyisin, Charlie”).
Chaplin tunnettiin tuhlaavaisena, mutta hänen ensimmäisen itsenäisen tuotantonsa kirjanpito oli pikkutarkka, ja siinä Chaplin merkitsi kaikki pienintäkin yksityiskohtaa myöten. Kuvaukset päättyivät 22. maaliskuuta, ja filmiä kertyi lopulta kumpaankin käytettyyn kameraan lähes 11 000 metriä. Chaplin leikkasi yleensä itse elokuvansa, mutta tällä kertaa häntä avustivat Henry Bergman, kaksi kameramiestä ja kaksi apulaista. Leikkauksia tehtiin yötä päivää 26.–29. maaliskuuta, ja niiden aikana Chaplin kuvasi vielä yhden pienen kohtauksen. Leikkausurakka valmistui 31. maaliskuuta, ja seuraavana päivänä Chaplin pystyi lähtemään sotaobligaatioiden myyntiä edistävälle kiertueelle.
Vastaanotto

Koiranelämää sai ensi-iltansa 14. huhtikuuta 1918. Se oli taloudellisesti Chaplinin uran siihenastisesti menestynein teos. Sitä on usein mainostettu Chaplinin ensimmäisenä elokuvana, joka tuotti yli miljoona dollaria. Elokuva menestyi myös hyvin kriitikoiden keskuudessa, ja esimerkiksi ranskalainen elokuvaohjaaja ja kriitikko Louis Delluc kutsui sitä ”elokuvan ensimmäiseksi täydelliseksi taideteokseksi”. Koiranelämää-elokuvan menestyksen ansiosta Chaplin pystyi jatkamaan uraansa itsenäisenä elokuvantekijänä, ja hän alkoi myös kokeilla pidempien elokuvian tekemistä. Kolme vuotta myöhemmin ilmestyikin Chaplinin ensimmäinen täyspitkä elokuva Chaplinin poika.
Aiheesta muualla

Koiranelämää (elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Koiranelämää (elokuva) Elonet.
Koiranelämää (elokuva) AllMoviessa. (englanniksi)
Lauri Kokko

Lauri Kokko
Lauri Albin Kokko (12. kesäkuuta 1913 Kontiolahti – 20. toukokuuta 2004 Kouvola) oli Mannerheim-ristin ritari numero 84. Mannerheim-ristin ritariksi hänet nimitettiin 31. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä luutnantti.
Kokko kunnostautui Yläjärven kylän valtauksessa ja Mutskoilammen taistelussa jatkosodan alussa. Kokko haavoittui kaulaan  Hiisjärvellä.
Sodan jälkeen Kokko palveli rajavartiostossa. Myöhemmin hän toimi romuliikkeen hoitajana ja toimitusjohtajana.
Koko pääoman tuottoaste

Koko pääoman tuottoaste (ROA, return on assets) on yrityksen kannattavuuden mittari, joka kertoo, montako prosenttia tuottoa yritys tuotti kaikelle käyttämälleen pääomalle.
ROA lasketaan taseessa näkyvälle omalle ja vieraalle pääomalle. Mittarin näkökulma on yrityksen kaikkien rahoittajien näkökulma.
Laskentakaava

ROA lasketaan jakamalla tulos ilman korkokuluja yrityksen koko pääoman määrällä.
Tunnusluvun laskentatekniset yksityiskohdat vaihtelevat käytännössä. Taseen loppusumma eli koko pääoman määrä voidaan ottaa edellisen tilikauden lopun taseesta. Voidaan käyttää myös tilikauden keskimääräistä tilannetta eli edellisen ja tämän tilikauden taseen loppusumman keskiarvoa. Kyseeseen voi tulla jokin muukin piste tilikaudelta, kuten juhannus.
Tulos-lukuna käytetään tulosta (nettotulos) ennen vähemmistöosuutta.
Korjaustekijä korkokulut * (1 - verokanta) kuvaa verosäästöä, jonka yritys on saanut vähentämällä korkokulut verotuksessaan. Verosäästön määrä on verokannan mukainen osuus korkokuluista. Korjaustekijällä saatetaan erilaisen velkaisuusasteen (pääomarakenteen) yritykset keskenään vertailukelpoisiksi. Näin ROA-arvoon ei periaatteessa vaikuta se, onko liiketoiminta rahoitettu omalla vai vieraalla pääomalla.
Negatiivinen tuottoaste on huolestuttava.
Markku Koivusalo

Markku Johannes Koivusalo (s. 30. toukokuuta 1969 Helsinki) on suomalainen valtio-opin tutkija ja yleisen valtio-opin dosentti Helsingin yliopistossa ja Hietsun paviljongin toiminnanjohtaja.
Hän on esitelmöinyt ja kirjoittanut tieteestä, taiteesta, politiikasta, filosofiasta, taloudesta ja historiasta. Koivusalon varsinaisena erikoisalana on poliittinen teoria ja filosofia ja hän on väitellyt Michel Foucault’n ajattelujärjestelmästä. Varsinkin mannermaisen filosofian ja yhteiskuntateorian asiantuntijana Koivusalo on myös luennoinut pitkään Hannah Arendtin, Carl Schmittin, Max Weberin ja Giorgio Agambenin ajattelusta.
Koivusalo on toiminut Suomen tutkijaliiton puheenjohtajana (2005-2015) ja vuodesta 1998 Tiede & edistys -lehden toimitusneuvostossa.
Markku Koivusalo on Martti Koivusalon poika ja hänellä on kaksi lasta muotoilija Annaleena Hakatien kanssa.
Teoksia

Kokemuksen politiikka: Michel Foucault'n ajattelujärjestelmä..  Helsinki:  Tutkijaliitto, 2012.  ISBN 978-952-5169-82-9
Aiheesta muualla

Markku Koivusalo: Helsingin yliopisto
Markku Koivusalo: Tutkimus ja opetus
Koktebel

| Koktebel Коктебель, Köktöbel |
| --- | --- |

 Krimin autonomisen tasavallan sijainti Ukrainassa, alla taajaman sijainti Krimillä
 Koktebel
 Koordinaatit: 44.9631°N, 35.2494°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Krim
Piiri:  Feodosijan piiri
Väkiluku (2013):  2 863
Aikavyöhyke:  UTC+4
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Koktebel (ukr. Коктебель, krimintat. Köktöbel, ven. Коктебель) on taajama Krimillä Ukrainassa. Se sijaitsee Mustanmeren rannalla pienien kukkuloiden ympäröimänä, maanteitse noin 15 km Feodosijasta lounaaseen. Koktebelin nimitys on peräisin krimintataarin kielestä ja se tarkoittaa sinisten kukkuloiden maata.
Vuoteen 1899 asti alue oli melko tuntematon. Tuolloin sinne perustettiin vapauden filosofiaan perustuva yhteisö ja pian siitä tuli pietarilaisten boheemien kesäpaikka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koktebel Wikimedia Commonsissa
Ioánnis Koléttis

| Ioánnis Koléttis> Ιωάννης Κωλέττης |
| --- | --- |
 Ioánnis Koléttisin muotokuva 1800-luvulta.
Kreikan kuningaskunnan 3. pääministeri
 31. toukokuuta 1834 – 9. toukokuuta 1835  
Edeltäjä:  Aléxandros Mavrokordátos
Seuraaja:  Joseph Ludwig von Armansperg
Henkilötiedot
Syntynyt: 1773
Kuollut: 1847
Ioánnis Koléttis (kreik. Ιωάννης Κωλέττης, 1773–1847) oli kreikkalainen poliitikko, joka toimi Kreikan kuningaskunnan kolmantena pääministerinä vuosina 1834–1835. Koléttisilla oli merkittävä rooli maan varhaisvaiheissa ja Kreikan ulkopolitiikkaa 1920-luvun alkuun saakkaa määrittäneen, irrendentistisen megáli idéan edistämisessä.
Kodratos Ateenalainen

| Kodratos> Κοδράτος / Quadratus.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. vuosisata?
Kuollut: 100-luku
Ammatti:  piispa, teologi, apologeetta
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  antiikki
Pääteokset:  keisari Hadrianukselle osoitettu apologia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kodratos (m.kreik. Κοδράτος, myös Κουαδρᾶτος, Kuadratos; Kodratos Ateenalainen, Kodratos Apostoli; lat. Quadratus; joskus suom. Kvadratus) (1. vuosisata/100-luku) oli varhaisia kristillisen kirkon johtajia ja apologeetteja. Hänet luetaan apostolisten isien joukkoon.
Elämä

Antiikin aikaiset tiedot Kodratoksesta ovat vähäisiä ja epäselviä. Nimi Kodratos esiintyy usein Eusebios Kesarealaisella, mutta on epäselvää, puhuuko hän yhdestä vai kahdesta eri henkilöstä. Toisen hän mainitsee apologeettina ja toisen profeettana. Henri Valois ja monet muut hänen jälkeensä ovat katsoneet, että Ateenassa vaikuttaneita Kodratoksia oli kaksi, joista toinen oli apostolien oppilas ja apologeetti, mikä ajoittaa hänet ensimmäisen vuosisadan ja 100-luvun taitteeseen ja jälkimmäisen alkupuolelle; ja toinen Ateenan piispa ja Dionysios Korinttilaisen aikalainen, joka eli jonkin verran apologeettia myöhemmin 100-luvulla jaa. Jo antiikin aikana Hieronymus ja myöhemmin monet muut puolestaan ovat katsoneet, että nämä kyseiset henkilöt olivat yksi ja sama henkilö.
Eusebioksen, Hieronymuksen ja Orosiuksen mukaan Kodratos olisi ollut apostolien oppilas. Tämän on joskus nähty viittaavan lähinnä apostoli Johannekseen ennemmin kuin kaikkiin apostoleihin, tai sitten apostolisen ajan miehiin, jotka olivat itse tunteneet apostolit. Apologiassaan Kodratos puhuu kuitenkin omista apostolisen ajan muistoistaan, ja sanoo Jeesuksen parantamien tai kuolleista herättämien eläneen hänen aikaansa, ”meidän aikoihimme asti”. Profeetta Kodratoksen Eusebios yhdistää apostoli Filippuksen tyttäriin, joten on mahdollista, että hän — mikäli oli sama henkilö — oli ennemmin Filippuksen kuin Johanneksen oppilas.
Kodratoksen sanotaan joskus olleen kotoisin Vähästä-Aasiasta, mahdollisesti Magnesiasta (Magnesia Maiandroksen varrella tai Magnesia Sipyloksen juurella). Tässä voi kuitenkin olla sekaannusta Kodratos Magnesialaiseen, joka eli 200-luvulla. Hänen sanotaan sittemmin toimineen Ateenassa, ja – mikäli apologeetti ja piispa todella ovat sama henkilö – päätyneen kaupungin piispaksi. Kodratoksen mahdollisen piispaksitulon ajoitusta ei kuitenkaan tiedetä. Hänen kerrotaan seuranneen virassa marttyyri Publiosta (myös Publius), mutta koska Publioksen marttyyrikuoleman ajoitusta ei tunneta, se ei auta Kodratoksen elämän ajoittamisessa.
Kodratos kirjoitti apologeettisen teoksen, jonka esitti keisari Hadrianukselle, todennäköisesti tämän käydessä Ateenassa vuonna 124–125. Ei tiedetä, toimiko hän jo tuolloin piispana; ainakaan Eusebios ei käytä hänestä kyseistä nimitystä tuossa yhteydessä. Koska Eusebioksen mukaan Kodratos ja Aristeides esittivät apologiansa samalla kertaa, on mahdollista, että Kodratos oli tuolloin kuitenkin jo kytköksissä Ateenan kirkkoon.
Pyhien elämäkerroissa ja muiston vietossa apostoli ja apologeetti Kodratoksen elämä sekoittuu jo mainittuun marttyyripiispa Kodratos Magnesialaiseen, jonka muistopäivä on ortodoksisessa kirkossa 21. syyskuuta, sekä muihin samannimisiin marttyyreihin.
Teokset

Kodratoksen ainoa tunnettu teos myöhemmin oli hänen apologiansa eli kristinuskon puolustuspuheensa keisari Hadrianukselle. Eusebios kuvaa, että sitä luettiin edelleen yleisesti hänen aikanaan ja pidettiin oikeaoppisena. Kirjoitus ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta Eusebios lainaa sitä lyhyesti Kirkkohistoriassaan (IV.3.1–2). Katkelma kuuluu:
»Se, mitä Vapahtajamme teki, oli jatkuvasti nähtävillä, sillä kyse on todella tapahtuneista asioista. Tarkoitan parantuneita ja kuolleista nousseita ihmisiä. Eihän heitä nähty vain silloin, kun he parantuivat tai nousivat ylös, siis silloin, kun Vapahtaja asui maailmassa. Heitä eli pitkään senkin jälkeen, kun Vapahtaja poistui keskuudestamme. Jotkut ovat eläneet jopa meidän aikoihimme asti.»
Apologiat olivat erityisesti ateenalainen puolustuspuheiden muoto. Kristillisessä kontekstissa sellaisen kirjoittivat ateenalaisista Kodratoksen lisäksi myös Aristeides (Apologia) sekä Athenagoras (Vetoomus kristittyjen puolesta).
Kirjallisuutta > Suomennokset

Kvadratuksen katkelma. Teoksessa Apostoliset isät.  (Suomentanut Heikki Koskenniemi. 2. uudistettu painos (1. painos 1975). Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 163)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1989.  ISBN 951-9111-75-1
Quadratuksen katkelma. Suomentanut Niko Huttunen. Teoksessa Apostoliset isät.  (Kokoelma varhaiskristillisiä kirjoituksia. Toimittaneet Niko Huttunen, Joona Salminen ja Ulla Tervahauta. Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 290)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 2020.  ISBN 978-952-7272-03-9
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Quadratus. Teoksessa The Apostolic Fathers, Volume II.  (The Apostolic Fathers, Volume II: Epistle of Barnabas. Papias and Quadratus. Epistle to Diognetus. The Shepherd of Hermas. Edited and translated by Bart D. Ehrman. Loeb Classical Library 25)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 2003.
Aiheesta muualla

Quadratus of Athens. Early Christian Writings. (englanniksi)
Tatu Kolehmainen

Tatu Kolehmainen, 1912
Taavetti Heikki ”Tatu” Kolehmainen (21. huhtikuuta 1885 Kuopio – 15. kesäkuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti uransa aikana Kuopion Reipasta, Kuopion Rientoa, Helsingin Kisa-Veikkoja, Viipurin Reipasta ja Helsingin Jyryä.
Kolehmainen keskeytti Tukholman olympialaisissa 1912 sekä 10 000 metrin loppukilpailussa että maratonilla. Yhtenä syynä on pidetty hänen kovaa harjoitusohjelmaansa, joka sisälsi päivittäin 40–45 kilometrin kävelylenkin aamulla ja 20 kilometrin juoksulenkin iltapäivällä. Antwerpenin olympialaisissa 1920 hän sijoittui maratonilla kymmenenneksi ajalla 2.44.03,2.
Kolehmainen juoksi 20 000 metrin maailmanennätyksen 1.07.40,2 Helsingissä 1913. 25 000 metrin juoksussa hän juoksi kahdesti epävirallisen maailmanennätyksen. Suomen ennätystä hän paransi uransa aikana lisäksi ainakin 5 000 metrillä, tunninjuoksussa, 25 000 metrillä ja maratonilla. 10 000 metrin ennätyksensä 32.47,8 hän juoksi Tukholmassa 1912 ja parhaan maratonaikansa 2.41.48,0 Lontoossa 1913.
Kolehmainen saavutti SM-kilpailuissa 5 000 metrillä hopeaa 1911, 1913, 1914 ja 1915 sekä pronssia 1910. 10 000 metrillä hän sai kultaa 1914, hopeaa 1908, 1910, 1911, 1913 ja 1915 sekä pronssia 1916 ja 1920. Tunninjuoksussa hän jakoi Suomen-mestaruuden Hannes-veljensä kanssa 1910 17 944 metrillä ja voitti mestaruuden myös 1912, jolloin voittomatka oli 17 954 metriä. 25 000 metrin Suomen-mestaruuden hän voitti 1919. Maratonilla hän sai kultaa 1909.
Tatu Kolehmainen oli Suomen Radioamatööriliiton kunniajäsen. Jäämaan palkinnon, joka myönnetään liiton toimintaa ansiokkaasti edistäneelle, hän sai vuonna 1935. Hänen kutsumerkkinsä olivat OH2NAI, OH2OI ja OH2NT.  Tatu Kolehmainen osallistui amatööriradioasemallaan 1939 valtakunnalliseen apuverkkoon seitsemännen piirin (Kuopion läänin) radioasemana.
Kokkolan vaakuna

Kokkolan vaakuna
Kokkolan vaakuna perustuu vuonna 1620 kaupungin perustamisen yhteydeyssä myönnettyyn kaupunginsinettiin. Kuvio on tunnus tervanpoltolle ja tervakaupalle, joilla on ollut merkittävä osa kaupungin historiassa sen perustamisesta aina 1800-luvulle saakka.
Vaakunan on vanhan vaakunan pohjalta suunnitellut Olof Eriksson ja Into I. Suominen, ja se vahvistettiin käyttöön 17. joulukuuta 1956. Vaakunan selitys on ”kultakentässä kyljellään musta tervatynnyri, jonka tapinreiästä ja pohjista lyövät punaiset tulenlieskat”.
Kokkolan vaakuna muistuttaa paljon Uudenkaarlepyyn vaakunaa, erotuksena tervatynnyrin asento ja vaakunan väritys.
Kokkolan sinetti kaupungin perustamisasiakirjassa vuodelta 1620.
Kokkolan sinetti.
Heraldikko Bernhard von Köhnen ehdotus Kokkolan vaakunaksi vuodelta 1861. Kolkka viittaa kaupungin sijaintiin Vaasan läänissä.
Kokkolan vaakuna George Granfeltin piirtämänä vuodelta 1892.
Kokkola vaakuna vuodelta 1936.
Aiheesta muualla

Бойко Дм. А. Геральдика Великого Княжества Финляндского. – Запорожье, 2013.
Halikarnassos

| Halikarnassos> Ἁλικαρνασσός |
| --- | --- |
 Halikarnassoksen arkeologista alueetta ja Myndoksen portin rauniot.
Sijainti
 Halikarnassos
Koordinaatit:  37°2′17″N, 27°25′25″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Bodrum, Muğla
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  300-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kaaria
Aiheesta muualla
  Halikarnassos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Halikarnassos (m.kreik. Ἁλικαρνασσός, joon.kreik. Ἁλικαρνησσός, Halikarnēssos, lat. Halicarnassus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Bodrumin kaupungin paikalla.
Halikarnassos oli alun perin doorilaisten kreikkalaisten siirtokunta, mutta muuttui ajan kuluessa joonialaiseksi kaupungiksi, josta oli kotoisin muun muassa historiankirjoituksen isänä pidetty Herodotos. Kaupunki nousi merkittäväksi Mausolloksen aikana 300-luvulla eaa. Hän teki Halikarnassoksesta pääkaupunkinsa, ja se tunnetaan muun muassa hänen suurikokoisesta hautarakennuksestaan, Halikarnassoksen mausoleumista.