stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yngve Holmberg

Yngve Holmberg 1966
Yngve Holmberg (21. maaliskuuta 1925 Bromma, Ruotsi – 29. lokakuuta 2011 Gräddö, Norrtälje, Ruotsi) oli ruotsalainen poliitikko, joka oli maltillisen kokoomuksen puheenjohtaja 1965–1970.
Holmberg valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Tukholman yliopistosta 1951, oli sen jälkeen käräjäoikeudessa 1952–1954, oikeiston kanslian sihteeri 1954–1955, Tukholman kaupungin palveluksessa 1955–1959, Ruotsin elinkeinoelämän keskusliiton palveluksessa 1959–1961 ja vuodesta 1961 oikeistopuolueen puoluesihteeri.
Hän oli kansanedustaja 1962–1972 ja oli myös sekä ensimmäisen kamarin että toisen kamarin jäsen. Ensimmäisen kamarin jäsenenä ollessaan hän oli oikeiston ryhmäpuheenjohtaja 1965–1968. Oikeiston puoluesihteeri hän oli 1961–1965 ja puoluejohtaja 1965–1970 (Holmbergin puoluejohtajuuden aikana puolue muutti nimensä 1969 Maltilliseksi kokoomukseksi). Hän oli Hallandin läänin maaherra 1972–1977 ja sen jälkeen muun muassa pääkonsuli Houstonissa Yhdysvalloissa 1978–1982.
Holmbergin puheenjohtajuuden aikana oikeistopuolue/kokoomus jatkoi jo 1960-luvun alussa alkanutta takapakkia. Vaaleissa 1968 puolue sai äänistä 13,8 prosenttia. Vuoden 1970 vaaleissa ääniosuus oli 11,5 prosenttia, mikä oli puolueen kaikkien aikojen huonoin tulos.
Yngve Holmbergin isä oli toimittaja Nils Holmberg ja äiti Ingeborg Holmberg, o.s. Johansson. Hän oli vuosina 1952–1972 naimisissa kirjastonhoitaja Inga Henrikssonin kanssa.
Käännös suomeksi
Holinrotko

Holinrotko on rotko ja nähtävyys Rautavaaralla, Pohjois-Savossa. Se sijaitsee Pohjois-Karjalan rajoilla Ylä-Keyritty-järven kaakkoispuolella Nurmes–Rautavaara-tien läheisyydessä. Itse rotko ei ole kovin syvä. Rotkon vieressä on jyrkkä kallio, jonka päällä kulkevalta polulta on hyvät näkymät. Rotkon pohjalla on suota ja lampi, josta vesi ei pääse virtaamaan pois. Rotkon kautta kulkee myös pidempi retkeilyreitti Nurmes–Metsäkartano, jota pitkin pääsee Rautavaaran Metsäkartanolle ja toisaalta Nurmeksen Raesärkille.
Aiheesta muualla

UPM: 046. Holinrotkon laajennukset, Rautavaara
Suunnistuskartta: Holinrotko
Salakirjat: Suomen rotkot
Hjalmarsonin ryhmä

Hjalmarsonin osaston esikunta, vasemmalta: adjutantti Brandt, majuri Sohlman, luutnantti Åström, kamreeri Fägersten, eversti Hjalmarson, majuri Less, luutnantti G. Gyllenberg (Svean henkivartiokaartin reservialiluutnantti), insinööri Lindberg.
Hjalmarsonin ryhmä eli Krenatööridivisioona oli valkoisten länsiarmeijaan kuulunut ryhmittymä Suomen sisällissodassa. Sen komentajana toimi eversti Harald Hjalmarson.
Esikunta

Esikuntapäällikkö: luutnantti Selim Armas Sohlman
Esikuntaupseeri: Carl Petersén (maaliskuun 23 päivästä alkaen C. Rantzau)
Adjutantti: luutnantti Henrik Åström (oli Ruotsin kuninkaallisen raskaan tykistörykmentin aliluutnantti), luutnantti G. Gyllenberg (Svean henkivartiokaartin reservialiluutnantti) sekä pankkivirkailija Brandt.
Kansliapäällikkö: kapteeni Birger Fägersten.
Komendantti: kapteeni C. von Numers
Joukko-osastot

1. krenatöörirykmentti
Komentaja: everstiluutnantti Torsten Carl Otto Aminoff (haavoittui)
2. krenatöörirykmentti
Komentaja: everstiluutnantti L. Sarlin
Uudenmaan rakuunarykmentti
Komentaja: majuri Gaston Ahrenberg v.t. komentajana A. F. Blomqvist
Uudenmaan rakuunarykmentti täydennyseskadroonat
Komentaja: ratsumestari A. Selin
Ruotsalainen prikaati
Komentaja: v.t. päälliköt: kapteeni Hjalmar Frisell, kapteeni L. V. Runeberg ja kapteeni Nils Wickström myöh. majuri Allan Winge
Tykistö
Haupitsipatterit, komentaja: luutnantti Åke Nordenfelt
20. patteri, päällikkö: kapteeni J. S. M. Stranne, patteri järjestettiin Pietarsaaren tykistökoulussa ja lähetettiin Tampereen rintamalle 29. maaliskuuta. Patteri käsitti kaksi 122 mm. haupitsia.
21. patteri, päällikkö: kapteeni Michaelsson, patteri järjestettiin Pietarsaaren tykistökoulussa ja lähetettiin Tampereen rintamalle 29. maaliskuuta. Patteri käsitti kaksi 122 mm. haupitsia.
Hämeen 1. tykistöpatteri (30. kenttäpatteri), päällikkö: kapteeni E. Lundqvist
1. raskas patteri, päällikkö: kapteeni A. A. Almqvist, Patteri järjestettiin Pietarsaaren tykistökoulun määräyksestä, jonka otti vastaan kapteeni Almqvist. Hän sai tehtäväksi koota raskas patteri Pikku Benvikistä saaduista raskaista 155 mm. tykeistä. Hän mobilisoi Kaskisiin harjoitusjoukon 24. helmikuuta 1918. Miehistön hän kuljetti Pietarsaaren Tykistökoulusta mukanaan ja se oli kokonaisuudessaan vapaaehtoista. Patteri siirrettiin Vilppulan rintamalle 10. maaliskuuta 1918, josta se siirrettiin myöhemmin Tampereen rintamalle.
1. miinanheittäjäpatteri, päällikkö: luutnantti H. Härdelin
5. räjähdyskomennuskunta, päällikkö: luutnantti S. Nordenmark
Harald Hjalmarson
1. raskas patteri, rintaman edessä patterinpäällikkö Almqvist.
P. G. Holm

P. G. Holm (1853–1917) oli oululainen vuori-insinööri, joka perusti 1880-luvulla Killinkoskelle Virtain Kehruu- ja Kutomotehtaan ja sen yhteyteen 1898 nauhatehtaan, joka jatkoi toimintaa nimellä P. G. Holm Oy. Alan pioneeriyritys P. G. Holm yhdistyi 1968 Kutomo & Punomo Oy:hyn. Siitä syntyi 2000-luvulla toimintaansa nimellä Inka Oy jatkava yritys.
Yrityksellä oli tuotantolaitokset Helsingissä ja Virtain Killinkoskella. Vuonna 1960 liikevaihto oli noin 400 miljoonaa markkaa, henkilökuntaa oli 360.
Killinkosken tehdasyhdyskunta kuuluu Museoviraston luokittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
P. G. Holm osti yrityksen Helsingfors Sidenväfveri (Nokiantie 2), jonka perustajista yksi oli Wilhelm Bensow. Kun Antero Stenbäck myi yhtiön vuonna 1933 P. G. Holm Oy:lle, silkkikutomoyhtiö fuusioitiin siihen 1947.
Kirjallisuutta

Hinnastoja digitoituna Kansalliskirjastossa
Käppi Jyrki, INKA : sata vuotta suomalaista nauhateollisuutta 1898-1998, TaY. Virtain kulttuurintutkimusasema. TUTKIVI ; 17, Tampereen yliopisto, 1998 ISBN 951-44-4335-7
Majantie, K. H., Piirteitä Ab. P. G. Holm oy:n nauhatehtaan 25-vuotisesta toiminnasta; Vaasa : P. G. Holm oy:n nauhatehdas, 1927
Hirren varaus

Tässä kelohirsitalossa on käytetty umpivarausta. Helsingin yliopiston Värriön tutkimusasema Sallassa.
Varaus tarkoittaa hirsirakentamisessa hirren alapintaan veistettyä uurretta. Sen tarkoitus on ohjata hirren halkeilua niin, että se tapahtuisi seinän suuntaisesti. Lisäksi päällekkäisten hirsien sovittaminen tiiviisti toisiinsa ei onnistu pelkästään veistämällä, mutta varaus voidaan tilkitä. Varauksessa alimman hirren yläpuoli on pyöreä, jotta vesi valuisi pois varauksesta eikä kastelisi tilkettä ja lahottaisi hirttä.
Varaustyypit

Varaus voi olla tyypiltään avovaraus tai umpivaraus. Kynsivaraus on näiden yhdistelmä.
Avovarauksessa varauksen reunat ovat auki, päällekkäiset hirret ottavat kiinni toisiinsa varauksen keskiosasta. Avonaiset sivut voidaan tilkitä.
Umpivarauksessa varauksen reunat ovat kiinni, päällekkäiset hirret ottavat kiinni toisiinsa varauksen molemmilta reunoilta. Keskelle jää avoin tila, joka voidaan tilkitä.
Kynsivarauksessa umpivarauksen reunat avataan, niin että jätetään kynnet eli avaamattomat paikat, joiden varassa hirsi lepää alemman hirren päällä. Kynnet ovat noin 10 senttimetrin pituiset ja niitä tulee noin 1 – 1,5 metrin välein. Seinän eri puolien kynnet eivät saa olla kohdakkain ja päällekkäistenkin hirsikerrosten kynnet pitää tehdä noin 50 – 70 senttimetrin päähän toisistaan. Kynsivaraus voidaan tilkitä tehdessä ja jälkeenpäin.
Varauksista umpivaraus on tukevin.
Varauksen teko

Käsin veistettäessä varauksen merkitsemistä varten paikalleen salvetun hirren päälle asetetaan seuraava hirsi, johon veistetään alkua nurkkaliitokselle siten, että salvetun ja uuden hirren väliin jää noin tuuman rako. Varaus merkitään varausrauta-nimisellä  kaksihaaraisella työkalulla, jossa on haarojen päässä terävät kärjet. Varausrauta on eräänlainen erityistarkoitukseen käytettävä suuntapiirrin. Sekä ala- että yläpuoliseen hirteen vedetään varalla viirut siten, että viirujen etäisyys pysyy koko ajan samana ja ylähirren viiru on täsmälleen alahirren viirun yläpuolella. Näitä viiruja myöten sitten uusi hirsi veistetään sopivaksi alahirren päälle. Samalla tavalla varalla vedetään viiru uuden hirren nurkkaliitoksen lopullista veistämistä varten. Varauksessa on huomioitava tilkemateriaalin paksuus.
Varaus on vaativinta tehdä käsin parkattuun pyöröhirteen, jossa hirren halkaisija ei ole vakio eikä hirsi täsmälleen pyöreä.
Teollisessa valmistuksessa hirsiaihio tehdään koneistamalla. Tällöin myös varaukset tehdään koneellisesti höyläämällä. Teollisessa valmistuksessa varauksiin tehdään erilaisia pontteja joilla parannetaan varauksen tiiviyttä.
Aiheesta muualla

Varaukset Puutieto. Pro Puu -yhdistys.
Hirsitalon rungon korjaus. (pdf) Korjauskortisto, Museovirasto. 1.1.2000. Arkistoitu 5.3.2016.
Kirjallisuutta

Hakalin, Pekka 1995. Rakennan hirrestä, (3. painos). Rakennustieto Oy, Tampere. 96 s. ISBN 9789516827783
Saarelainen, Eero 1993. Hirren maailma, Rakentajan tietokirjat RATK Oy, Jyväkylä. 136 s. ISBN 952-9796-02-1
Hola Prystan

| Hola Prystan Гола Пристань |
| --- | --- |
 Hola Prystan sijaitsee Dneprin estuaariin kuuluvan Konkajoen rannalla.
 lippu:  vaakuna
 Hola Prystan
 Koordinaatit: 46.5253°N, 32.5234°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Hersonin alue
Piiri:  Skadovskin piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  14,4 km²
Väkiluku (2021)  ():  13 760
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hola Prystan (ukr. Гола Пристань) on kaupunki Ukrainan Hersonin alueen Skadovskin piirissä. Hola Prystan on satamapaikkakunta (vuodesta 1868) Konkajoen varrella, 20 kilometriä Dneprin estuaarista. Kaupunki sijaitsee maanteitse noin 58 kilometriä piirikeskus Skadovskin keskustasta pohjoisluoteeseen ja linnuntietä noin 18 kilometriä Dneprin estuaarin vastarannalla sijaitsevasta aluekeskus H’ersonista etelälounaaseen.
Ukrainan tilastokeskus arvioi taajaman väkiluvuksi 13 760 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 kaupungin väkiluku oli 15 234. Asukkaista etniseltä taustaltaan ukrainalaisia oli tuolloin 84 prosenttia ja venäläisiä 13 prosenttia.
Hola Prystan on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Skadovskin piiriin; aiemmin se on ollut Hola Prystanin piirin hallintokeskus.
Hola Prystan mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1786, ja sitä linnoitettiin Krimin sodan (1853–1856) aikana. A. Popov perusti Ukrainan ensimmäisen radioaseman paikkakunnalle 1902. Siellä toimii Komunar-yhtiön veneitä ja huonekaluja valmistava tuotantolaitos, Hopryn mutakylpyjä tarjoava parantola ja kylpylä, sekä Mustanmeren biosfäärialueen museo, laboratorioita ja toimistoja.
Osana hyökkäyssotaansa Venäjä miehitti maaliskuussa 2022 Hola Prystanin. Hyökkääjät kidnappasivat kaupungin pormestarin 28. maaliskuuta, eivätkä kertoneet hänen olinpaikastaan tai tilanteestaan ainakaan kahteen kuukauteen. Kaupungin asukkaat osoittuvat mieltään pormestarinsa vapauttamisen puolesta esimerkiksi maaliskuun lopussa ja lauloivat Ukrainan kansallislaulua. Myös Euroopan unionin edustajat vaativat huhtikuussa ukrainalaisten pormestareiden välitöntä vapauttamista.
Pyhälle Hengen kirkko Hola Prystanissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hola Prystan Wikimedia Commonsissa
Hersonin alue
Piirit:Beryslav | Henitšesk | H’erson | Kah’ovka | Skadovsk


Kaupungit (keskus lihavoitu): Beryslav | H’erson | Henitšesk | Hola Prystan | Kah’ovka | Nova Kah’ovka | Olešky | Tavrijsk | Skadovsk


Taajamat: Antonivka | Arh’anhelske | Askanija-Nova | Bila Krynytsja | Bilozerka | Brylivka | Dniprjany | Hornostajivka | Ivanivka | Kalantšak | Kalynivske | Karjerne | Komyšany | Kozatske | Lazurne | Ljubymivka | Myrne | Naddniprjanske | Nova Majatška | Novooleksijivka | Novotrojitske | Novovorontsovka | Nyžni Sirohozy | Rykove | Syvaske | Tšaplynka | Velyka Lepetyh’a | Velyka Oleksandrivka | Verh’ni Rohatšyk | Vysokopillja | Zelenivka
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine
Liisa Holm

| Liisa Holm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1961
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  bioinformatiikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1985, FT 1990)
Instituutti:  Helsingin yliopisto; EMBL
Aiheesta muualla
Kotisivu
Liisa Ulrika Teodora Holm (s. 1961) on suomalainen biokemisti ja Helsingin yliopiston bioinformatiikan professori.
Holm kirjoitti ylioppilaaksi Tapiolan lukiosta vuonna 1980. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1985 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1990. Hänen biokemian alaan kuuluva englanninkielisen väitöskirjansa käsitteli laskennallista proteiinien rakenteen tutkimusta ja työn otsikkona oli Computational chemistry in protein research: structural models of cytochrome oxidase, alpha-amylase and antibody-antigen complexes.
Holm toimi tutkijana VTT:n biotekniikan laboratoriossa vuosina 1986–1990, tutkijana Euroopan molekyylibiologian laboratoriossa (EMBL) Saksan Heidelbergissä vuosina 1990–1995, tutkijana (EMBL-EBI, Hinxton, Britannia) 1995–1997 ja tutkimusryhmän johtajana EMBL-EBI:ssä vuosina 1997–2002. Hän on ollut bioinformatiikan professori Helsingin yliopistossa (2002–2007 määräaikaisena). Vuosina 2007–2008 hän vieraili Harvardin yliopistossa Yhdysvalloissa (Radcliffe Institute), ja jatkoi sen jälkeen tutkimustyötään Helsingin yliopistossa.
Professori Holm on Euroopan biotieteitä edustavan Euroopan molekyylibiologian järjestön (EMBO) jäsen. Kesäkuussa 2017 alussa EMBO:ssa oli 22 jäsentä Suomesta; koko järjestössä oli yhteensä noin 1 700 tieteilijää. Alkuvuonna 2017 Holm mainittiin eräänä Helsingin yliopiston siteeratuimmista bio- ja ympäristötieteilijöistä.
Aiheesta muualla

Google Scholar: Liisa Holm[vanhentunut linkki] (englanniksi) (scholar.google.com)
Liisa Holm (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (biocenter.helsinki.fi)
Kalle Hoipo

| Kalle Hoipo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1907 Suomi
Kuollut: 1980 Australia
Kansalaisuus:  australialainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kalle Hoipo (1907 Suomi – 1980 Australia) oli australiansuomalainen kirjailija. Hän kirjoitti myös Suomi-lehteen.
Teokset

Australian tähtien alla: novelli Brisbane: Suomi-lehti, 1970 (176 sivua, on ilmeisesti romaani)
Kirjallisuutta

Katri Hoipo, Aurinkoa ja varjoa: Kalle ja Matti Hoipo siirtolaisina Australiassa: Hoipojen historian, South Brisbane: K. Hoipo, 1989. - engl.: Sunshine and Shadows: Kalle and Matti Hoipo, Immigrants to Australia, käännös Esma Rigby. Gosford: Kati Hoipo, 1990
Hollming

Tutkimusalus Akademik Mstislav Keldyshin vesillelasku Hollming Oy:n telakalla vuonna 1979
Hollming rakensi Merivoimille 1990-luvun alussa Rauma-luokan ohjusveneet. Kuvassa luokkaan kuuluva ohjusvene Porvoo.
Hollming Oy on suomalainen konepajayritys ja laivanvarustamo, joka perustettiin Rauman Korkeakariin laivanrakennustelakaksi vuonna 1945. Laivojen teko päättyi 1991, ja nykyisin Hollmingin konepajatuotteet liittyvät energia- ja ympäristötekniikkaan ja nesteiden käsittelyjärjestelmiin. Konsernin liiketoimintoja ovat nykyisellään BMH Technology Oy, Auramarine Oy, Simsotec Oy ja Raiha Hydraulics Oy. Vuonna 2007 myi kemikaalitankkerivarustamo Crystal Poolin laivanvuokrausyhtiö Euroceanicalle. Yhtiön perustaja ja ensimmäinen toimitusjohtaja vuoteen 1951 oli merikapteeni Filip Hollming.
F.W. Hollming Oy perustettiin vuonna 1945 rakentamaan Neuvostoliiton vaatimia sotakorvauskuunareita, puisia noin 44 metriä pitkiä purjealuksia, joita valmistettiin vuosina 1945–1952 yhteensä 34. Lisäksi sotakorvausurakkaan kuului 15 kalastustroolaria. Puulaivoista telakka kehittyi nopeasti merkittäväksi teräslaivanrakentajaksi. Pääosa aluksista tehtiin yhä neuvostoliittolaisille tilaajille niin, että ensimmäiset länsimaihin menevät alukset rakennettiin vasta 1970-luvun alussa. Hollming rakensi vuosina 1945–1991 yhteensä 295 laivaa ja joukon pienempiä aluksia. Hollming toimitti Neuvostoliittoon mm. 1970-luvulla useita ro-ro-aluksia ja 1980-luvulla erilaisia tutkimusaluksia sekä Merivoimille 1990-luvun alussa Rauma-luokan ohjusveneet.
Vuonna 1991 ainoat länsimaiden 1970–1980-lukujen telakkakriisistä ehjin nahoin selvinneet suomalaistelakat, Hollmingin ja Rauma Oy:n (entisen Rauma-Repolan) Raumalla sijainneet telakat, yhdistettiin Finnyards Oy:ksi. Vuonna 1997 raumalainen laivanrakennus siirtyi norjalaisomistukseen nimellä Aker Finnyards Oy. Hollmingin 1960-luvulta alkaen kehittämästä laivojen Aquamaster-ruoripotkurista tuli menestys. Tätä liiketoimintaa jatkaa Raumalla Rolls-Royce. Entisen Hollmingin telakan alueella toimii nykyään muun muassa toinen ruoripotkurivalmistaja Steerprop.
Hollming rakensi 1980-luvulla 50 kappaletta Hollming-merkkisiä itsekantavia säiliöautoja. Auton edeltäjä oli vuonna 1978 valmistunut, sähköteknikko ja automyyjä Reijo Hirvosen johdolla toteutettu Kestotankki-prototyyppi. Hollming-säiliöautoja rakennettiin vuosina 1980–1982 yhteensä 47 kappaletta ja vuosina 1986–1987 vielä kolme autoa. Autoista 37 varustettiin ruotsalaisen Volvon ja muut saksalaisen MANin moottoreilla. Itsekantavan säilöauton etuina olivat suuri hyötykuorma, hyvät kuorman käsittelylaitteet ja erinomaiset ajo-ominaisuudet. Auton moottori oli sijoitettu säiliön alle, joten melutaso ohjaamossa oli alhainen. Ammattiautoilijat suhtautuivat uuteen autotyyppiin kuitenkin varsin ennakkoluuloisesti. Hollming oli suunniteltu ja tehty yksinomaan säiliöautoksi, joten se oli vaihtoautona käytännössä arvoton. Hollming-säiliöautoja oli vuoden 1999 lopussa rekisterissä vielä kahdeksan kappaletta.
Aiheesta muualla

Uola, Mikko: Hollming 1945–2000. Sotakorvausveistämöstä monialakonserniksi. 2001. ISBN 9789529130313
Wahlqvist, Sirpa: Sydämellä rakennetut seililaivat, Sotakorvauskuunareiden rakentaminen ja rakentajat F.W. Hollming Oy:n telakalla Raumalla 1945–1952.  Turku:  Turun yliopisto, Humanistinen tiedekunta, 2012.  Väitöskirja verkossa (pdf) Viitattu 9.9.2013.
Max Holste

Max Holste vuonna 1960.
Max Holste (13. syyskuuta 1913 Nizza – 19. elokuuta 1998 Toulon) oli ranskalainen lentokoneinsinööri.
Hän kokeili vesikoneella lentämistä jo 16-vuotiaana. Hän suunnitteli oman lentokoneen vuonna 1934, jolloin hän työskenteli Farman-lentokonetehtaalla. Tehtaalla suunnittelemansa MH 20 lensi ensilennon 27. kesäkuuta 1940. Toisen maailmansodan aikana hän suunnitteli MH 52 -lentokonetta, joka oli kaksitasoinen koulukone.
Hän perusti vuonna 1946 nimeään kantavan lentokonetehtaan, Société anonyme des avions Max Holste. Vuonna 1951 MH 152 -tiedustelukone oli valmis. Tämän versio Max-Holste MH-1521 Broussard lienee kuuluisin Holsten koneista. Sen myynnin ehtyessä 1960-luvun alussa siitä kehitettiin MH 250 Super-Broussard -prototyyppi.
Holste suunnitteli vuonna 1959 Nord 260- ja Nord 262 -kuljetuslentokoneet.
Tehtaan koneita myytiin Ranskan asevoimille yli 300 kappaletta.
Tämän tehtaan toiminta muuntui vuonna 1961 Reims Aviation -yhtiöksi, joka on tehnyt tähän päivään asti Reimsin kaupungissa Ranskassa eräitä Cessnan lentokoneita lisenssivalmistuksena. Reims-nimellä koneita on tehty 1000 kappaletta.
Holste suunnitteli useita mäntämoottoreilla varustettuja lentokoneita. Max Holste oli luomassa Brasilian lentokoneteollisuutta toimien Embraer Bandeirante-lentokoneen suunnittelun johtajana.
Kun Holste palasi Brasiliasta Ranskaan, hänet kutsuttiin Kunnialegioonaan.
Hirsirakentaminen

Hirsirakennus
Hirsirakenteinen aitta Pajalassa.
Hirsirakentaminen on perinteinen puurakentamisen laji. Tavallisesti siinä tehdään ainakin rakennuksen kantavat rakenteet hirrestä.
Hirsirakennuksissa käytetyt hirsityypit voidaan jakaa esimerkiksi seuraavasti:
Pyöröhirsi: pyörösivuinen, käsin tai koneellisesti muotoiltu hirsi. Teollisen pyöröhirren läpimitta on sama koko mitaltaan, tyvestä latvaan.
Pelkkahirsi: tasasivuiseksi muotoiltu hirsi. Voidaan veistää myös perinteisesti käsin pelkkakirveellä.
Lamellihirsi: useammasta puusta liimaamalla valmistettu puutuote, jolla estetään puunkuivumisesta johtuva hirren vääntyminen sekä minimoidaan halkeilun vaikutus hirteen.
Pyöröhirsiä käytetään pääasiassa loma-asuntoihin sekä erilaisiin varastoihin ja latoihin. Pyöröhirret salvetaan (salvoksella tarkoitetaan nurkkaliitoksen mallia) pitkänurkkaiselle koirankaulalle, jossa hirsi ylittää pituudellaan ristikkäisen seinän.
Pelkkahirsiä käytetään yleensä tiiviiksi tarkoitettuihin rakennuksiin, kuten asuin- ja lomarakennuksiin, aittoihin ja saunoihin. Pelkkahirsinen rakennus on seiniltään tasaisempi kuin pyöröhirsinen, joten esimerkiksi kaappien kiinnittäminen seinään on vaivattomampaa. Lisäksi pelkkahirret salvetaan yleensä lyhytnurkkaisiksi, toisin kuin pyöröhirret, joten puutavaraa säästyy enemmän. Lyhytnurkkaisia salvoksia ovat muun muassa lohenpyrstö- ja lukkosalvos.
Pelkkahirsisiä, lyhytnurkkaisia hirsirakennuksia on hyväksytty myös joidenkin taajamien asemakaava-alueille, kun taas pitkänurkkaisia pyöröhirsisiä taloja ei yleensä pientaloille tarkoitetuille asemakaava-alueille hyväksytä.lähde?
Hirsiseinän pullistumista pitkillä seinäosilla ja aukkojen välissä estetään följareilla. Följarit ovat seinän kahta puolta pulttauksella liitetyt tukipiirut, joissa on reiät sidepultteja varten. Pitkä tai korkea seinä ilman aukkoja ja väliseiniä voidaan tukea jo rakennusvaiheessa seinän yhdeltä tai kummaltakin puolen pystyyn asennettavilla puilla. Johtopuun voi asentaa vaikka mahdollisten jatkosten kohdalle. Följari voi olla sekä pyöröhirressä upotettuna hiukan tai pelkkahirressä. Johtopuita käytetään yleisesti jälkiasennuksena kun hirsiseinä on alkanut vääntyä ja tarvitsee tukea.
Suomessa hirret valmistetaan tavallisesti kuusesta tai männystä, joskus harvoin esimerkiksi haavasta.
Pystyhirsirakentaminen

Pystyhirsirakenteen etuna on sen painumattomuus, sillä puu ei painu pystysuunnassa. Puu painuu vaakasuunnassa 0,5–2 cm jokaista seinän korkeusmetriä kohden, riippuen hirren laadusta. Pyöröhirsi painuu eniten ja lamellihirsi vähiten. Pystyhirsirakennus on tavallista nopeampi pystyttää, koska painumisvaroja ei tarvitse rakentaessa huomioida. Pystyhirrestä tehdään myös valmiita seinäelementtejä, joiden avulla rakennukset saadaan työmaalla säältä suojaan todella nopeasti.
Kuvia

Hirrestä tehty asuinrakennus
Hirrestä tehty aitta
Viktor Janukovitshin honkalinna Ukrainassa.
Nurkkasalvoksen tekoa
Kirjallisuutta

Hakalin, Pekka 2005. Hirsirakentaminen, 5. painos. Jyväskylä: Gummerus. ISBN 9789516827783.
Jansson, Jan-Ove 2011. Perinteinen hirsiveisto. Helsinki: Alfamer. ISBN 9789524721332.
Nikula, Svante 1986. Pyöröhirsirakentamisen oppikirja. Imatra: Oy Ylä-Vuoksi.
Vuolle-Apiala, Risto 1999. Hirsityöt. Jyväskylä: Gummerus. ISBN 9789522540119.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta hirsirakentaminen Wikimedia Commonsissa
Rakennusperinto.fi - Hirsirakennuksien vauriot (Arkistoitu – Internet Archive)
Seitsemän kymmenestä lomarakentajasta päätyy hirteen
Pystyhirsirakennuksia lamellihirrestä (Arkistoitu – Internet Archive)
Hirsitalon rungon korjaus, museovirasto ISSN 1236–4517
Rakentaminen ja kestävä kehitys
| --- | --- |
Yhdyskuntasuunnittelu:  ympäristövaikutusten arviointi  ekokylä  yhteisökylä 
Suunnitteluperiaatteet:  ekorakentaminen  aurinkoarkkitehtuuri  matalaenergiatalo  passiivitalo  nollaenergiatalo  plusenergiatalo 
Lämmitys:  aurinkolämmitys  kaukolämpö  lämpöpumppu  maalämpö  puupelletti  takka 
Talotekniikka:  ilmanvaihtokone  aurinkokenno  energiansäästölamppu 
Rakennustekniikka:  rakennuksen vaippa  lämmöneriste  ilmansulku  ikkuna 
Perinnerakentaminen:  hirsirakentaminen  olkipaalirakentaminen  savirakentaminen  turpasmökki  terva  keittomaali 
Organisaatiot:  ympäristöhallinto  Ympäristöministeriö  Ympäristökeskus  Motiva
Holttila

Holttila oli kylä keskellä Kivennavan pitäjää, lähellä kirkonkylää, vanhalla itärajalla Karjalankannaksella. Vuonna 1939 Holttilassa oli neljätoista taloa.
Nykyisin kylä kohdalla ei ole asutusta, mutta umpimetsää se ei ole, vaan Holttilan kylän maille on mahdollista päästä autolla.