stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suola
Rakenne ja ominaisuudet > Suolan liukeneminen veteen > Suolojen vesiliuokset ja niiden pH

Erivahvuisten happojen ja emästen reagoidessa syntyvän suolan vesiliuos voi olla hapan, emäksinen tai neutraali.
Vahva happo + vahva emäs ⇒ neutraali
Vahva happo + heikko emäs ⇒ hapan
Heikko happo + vahva emäs ⇒ emäksinen
Heikko happo + heikko emäs ⇒ riippuu hapon ja emäksen happovakioista
| Suolan tyyppi | Esimerkki | Kommentti | Liuoksen pH |
| --- | --- | --- | --- |
| Kationi tulee vahvasta emäksestä.  Anioni tulee vahvasta haposta. | KCl, KNO3, NaCl, NaNO3 | Kumpikaan ei toimi happona eikä emäksenä. | pH ~ 7 |
| Kationi tulee vahvasta emäksestä.  Anioni tulee heikosta haposta. | NaC2H3O2, KCN, NaF | Anioni toimii emäksenä.  Kationilla ei vaikutusta. | pH > 7 |
| Kationi tulee heikosta emäksestä.  Anioni tulee vahvasta haposta. | NH4Cl, NH4NO3 | Kationi toimii happona.  Anionilla ei vaikutusta. | pH < 7 |
| Kationi tulee heikosta emäksestä.  Anioni tulee heikosta haposta. | NH4C2H3O2, NH4CN | Kationi toimii happona.  Anioni toimii emäksenä. | pH < 7, jos Ka > Kb.  pH > 7, jos Kb > Ka.  pH = 7, jos Ka = Kb. |
| Kationi on varautunut metalli-ioni.  Anioni tulee vahvasta haposta. | Al(NO3)3, FeCl3 | Hydratoitunut kationi toimii happona.  Anionilla ei vaikutusta. | pH < 7 |
Usein kuitenkin happamilla suoloilla tarkoitetaan nimenomaan sellaisia suoloja, joissa oleva anioni sisältää vetyä ja voi toimia happona. Sellainen on esimerkiksi natriumvetysulfaatti (NaHSO4), jossa anionina on vetysulfaatti-ioni  (HSO4-).
Nimeäminen

Suolojen nimissä ensin tulee kationi ja sitten anioni. Jos kationina toimii metalli, jolla voi olla useita hapetuslukuja, sen varaus merkitään sulkuihin.  Esimerkkejä: kaliumnitraatti (KNO3), kaliumnitriitti (KNO2), natriumnitridi (Na3N), lyijy(IV)oksidi (PbO2), ammoniumnitraatti (NH4NO3).
Orgaanisia anioneja sisältävien suolojen nimissä metalli tulee myös ensin, mutta kaavassa kirjoitusjärjestys muuttuu, esimerkiksi natriumasetaatti (CH3COONa), kalsiumoksalaatti ((COO)2Ca).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suola Wikimedia Commonsissa
Suomen maakuntalaulut

Maakuntalauluilla tarkoitetaan Suomessa Suomen historiallisten ja nykyisten maakuntien kunniaksi sävellettyjä tai tuohon tarkoitukseen myöhemmin valittuja lauluja. Näiden ohella maakunnilla on myös muita maakuntatunnuksia. Muista maista maakunnilla on omia maakuntalaulujaan ainakin Ruotsissa. Suomen tunnetuimpia maakuntalauluja ovat Etelä-Karjalan ja Pohjois-Karjalan
Karjalaisten laulu sekä Kainuun Nälkämaan laulu.
Historia

Vanhin Suomen maakuntalauluista on Savolaisen laulu, joka esitettiin ensi kerran Savokarjalaisen osakunnan eroamisjuhlassa 9. joulukuuta 1852. Laulun säveltäjä Karl Collan ja sanoittaja August Ahlqvist olivat osakunnan vanhoja jäseniä. Se oli alun perin tarkoitettu mieskvartetin laulettavaksi. Savolaisen laulusta tuli suosittu koko maassa (muualla laulettaessa Savonmaa saatettiin korvata Suomenmaalla), ja se antoi mallin muille maakuntalauluille: ensin on ihannoiva alueen luonnon kuvaus, sitten kansan kohtaamat hankaluudet ja taistelutahto sekä maakunnan väen ja erityisesti naisten ylistys.
Laulut tulivat tunnetuiksi kansakoulujen, yhdistysten iltamatoiminnan ja 1890-luvun laulujuhlien kautta. Aina ei helposti löydetty yksimielisyyttä maakunnan soivan symbolin valinnasta, sillä esimerkiksi Hämeen maakuntalauluksi oli 60 vuoden aikana lähes 20 ehdokasta. Vuoden 1934 ja Kymenlaakson laulun jälkeen kukin maakunta oli saanut laulunsa.
Luettelo maakuntalauluista

| maakunta | laulu | säveltäjä | sanoittaja | sävellys-/ ensiesitys- vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ahvenanmaa | Ålänningens sång | Johan Fridolf Hagfors | John Grandell | 1922 |
| Etelä-Karjala ja Pohjois-Karjala | Karjalaisten laulu | P. J. Hannikainen | P. J. Hannikainen | 1899 |
| Etelä-Pohjanmaa ja Pohjanmaa | Vaasan marssi | Karl Collan | Zacharias Topelius | 1864 |
| Etelä-Savo ja Pohjois-Savo | Savolaisen laulu | Karl Collan | A. Oksanen | 1852 |
| Kanta-Häme | Hämäläisten laulu | saksalainen sävelmä | J. H. Erkko | 1871 |
| Päijät-Häme | Vihreiden harjujen maa | Matti Porola | Matti Porola ja Terho Laitinen | 1999 |
| Kainuu | Nälkämaan laulu | Oskar Merikanto | Ilmari Kianto | 1911 |
| Keski-Pohjanmaa | Keski-Pohjanmaan laulu | Oskari Metsola | Oskari Metsola | 1929 |
| Keski-Suomi | Keski-Suomen kotiseutulaulu | Ivar Widéen | Martti Korpilahti | 1920 |
| Kymenlaakso | Kymenlaakson laulu | Uuno Klami | Aukusti Simojoki | 1934 |
| Lappi ja Pohjois-Pohjanmaa | Kymmenen virran maa | Oskar Merikanto | A. V. Koskimies | 1906 |
| Pirkanmaa | Kesäpäivä Kangasalla | Gabriel Linsén | Zacharias Topelius | 1864 |
| Satakunta | Satakunnan laulu | Aksel Törnudd | Aino Voipio | 1912 |
| Uusimaa | Uusmaalaisten laulu | Jean Sibelius | Kaarlo Terhi | 1912 |
| Varsinais-Suomi | Varsinaissuomalaisten laulu | Toivo Louko | Väinö Kulo | 1915 |
Aiheesta muualta

Maakuntalaulut Ylen Elävässä arkistossa
Suomen tieteen historia (kirjasarja)

| Suomen tieteen historia |
| --- | --- |
Kirjailija:  Päiviö Tommila (päätoim.)
Kieli:  suomi
Genre:  tieteen historia
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2000–2002
Ulkoasu:  sidottu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suomen tieteen historia on neliosainen teossarja suomalaisen tieteellisen tutkimuksen vaiheista. Teossarjan päätoimittaja on Päiviö Tommila ja sen julkaisi WSOY 2000–2002.
Kirjallisuus

Tommila, Päiviö (päätoim.): Suomen tieteen historia: 1: Tieteen ja tutkimuksen yleinen historia 1880-luvulle.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-23108-8
Tommila, Päiviö (päätoim.): Suomen tieteen historia. 2, Humanistiset ja yhteiskuntatieteet.  Porvoo Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-23105-3
Tommila, Päiviö (päätoim.): Suomen tieteen historia. 3, Luonnontieteet, lääketieteet ja tekniset tieteet.  Porvoo:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-23106-1
Tommila, Päiviö (päätoim.): Suomen tieteen historia. 4, Tieteen ja tutkimuksen yleinen historia 1880-luvulta lähtien.  Porvoo:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-23107-X
Aiheesta muualla

Raimo Lehti: Elefantin kuvailemisen vaikeus (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 2/2001.
Raimo Lehti: Kulttuuria, instituutioita ja vähän tiedettäkin[vanhentunut linkki]. Tieteessä tapahtuu 2/2002.
Raimo Lehti: Suomen tieteen edellytyksiä ja ehtoja[vanhentunut linkki]. Tieteessä tapahtuu 7/2003. (PDF)
Yhdeksänmenetelmä

Yhdeksänmenetelmä eli yhdeksänkoe on sääntö, jolla voidaan selvittää, onko annettu luku jaollinen yhdeksällä, sekä siihen perustuva keino lasku­toimituksen tuloksen tarkistamiseksi.
Jaollisuus yhdeksällä ja jakojäännös

Luku on jaollinen yhdeksällä, jos ja vain jos sen numeroiden summa on jaollinen yhdeksällä.
Esimerkiksi luku 738 on jaollinen 9:llä, koska 7+3+8 = 18, joka on jaollinen 9:llä, koska 1+8 = 9.  Luku 861 sen sijaan ei ole, koska 8+6+1=15, joka ei ole jaollinen 9:llä.
Vastaavalla tavalla voidaan myös selvittää, onko luku jaollinen kolmella. Esimerkiksi 861 on jaollinen kolmella, koska 8+6+1 = 15, jonka on jaollinen kolmella. Luku 952 sen sijaan ei ole, koska 9+5+2 = 16, joka ei ole jaollinen kolmella.
Yhdeksänkokeella voidaan myös varsinaista jakolaskua suorittamatta päätellä, mikä on annetun luvun jakojäännös yhdeksällä (tai kolmella) jaettaessa. Tämä jakojäännös on nimittäin sama kuin sen numeroiden summasta yhdeksällä (tai kolmella) jaettaessa saatava jakojäännös. Jakojäännös saadaan, kun ensin lasketaan luvun numerot yhteen, ja jos saatu luku on suurempi kuin 9, lasketaan edelleen sen numerot yhteen ja näin jatketaan, kunnes saatu luku on pienempi kuin 10. Tällöin saatu luku on sama kuin etsitty jakojäännös, paitsi jos tulokseksi saadaan 9, jolloin jakojäännös on 0 eli jako menee tasan. Esimerkiksi luvusta 1 673 saadaan täten 1+6+7+3 = 17, siitä edelleen 1+7 = 8, joten tämän luvun jakojäännös 9:llä jaettaessa on 8. Kun yhdeksällä jaettaessa saatu osamäärä esitetään desimaalilukuna, siinä toistuu desimaalipilkun jäljessä tämä jakojäännös loputtomiin; esimerkiksi 1673/9 = 185,88888...
Menetelmä perustuu modulaariseen aritmetiikkaan. Kymmenjärjestelmän mukaisesti kirjoitettu luku, jossa on peräkkäin annetut numeromerkit a1, a2...  an, tarkoittaa itse asiassa summaa
Esimerkiksi 2 357 = 2 · 103 + 3 · 102 + 5 · 10 + 7.
Kun näin esitetystä luvusta vähennetään sen numeroiden summa, joka on
saadaan erotukseksi
ja koska luvut  (10^{n-k}-1), jotka saadaan vähentämällä 1 jostakin kymmenen potenssista (esimerkiksi 99, 999, 9999 jne) ovat aina jaollisia yhdeksällä, on myös näin saatu erotus aina yhdeksällä jaollinen. Sen vuoksi luvun numeroiden summasta jää yhdeksällä jaettaessa aina sama jakojäännös kuin alkuperäisestä luvustakin; erikois­tapauksessa nolla, jos luku on yhdeksällä jaollinen.
Laskutoimitusten tuloksen tarkistaminen

Olkoon a = 9d+e ja b = 9f+g, missä d, e, f ja g ovat positiivisia kokonaislukuja, joista e ja g ovat pienempiä kuin 9. Tällöin luvut e ja g ovat samalla lukujen a ja b jakojäännökset 9:llä jaettaessa.  Lukujen a ja b summa on
ja tulo
Näistä lausekkeista nähdään, että summan a+b jakojäännös 9:llä jaettaessa on joko e+g tai muu luku, josta 9:llä jaettaessa jää jako­jäännökseksi e+g (toisin sanoen jokin luku, joka on kongruentti e+g:n kanssa modulo 9.) Vastaavasti tulon ab jako­jäännös joko eg tai muu luku, josta 9:llä jaettaessa jää jako­jäännökseksi eg, toisin sanoen luku, joka on kongruentti eg:n kanssa modulo 9.  Koska luvun jakojäännös 9:llä jaettaessa voidaan lyhyesti, usein päässälaskunakin, määrittää edellä selostetulla menetelmällä, voidaan tätä seikkaa useissa tapauksissa käyttää hyväksi yhteen- tai kertolaskua suoritettaessa mahdollisesti tehdyn virheen paljastamiseen.
Menetelmä on ilmeisesti keksitty Intiassa, jossa sen tunsi jo 900-luvulla Aryabhata II, Mahasiddhanta-teoksen kirjoittaja.  Euroopassa se tuli tunnetuksi arabien välityksellä, ja sen esitteli jo Fibonacci teoksessaan Liber Abaci.  Se tulikin jo keskiajalla hyvin suosituksi, ja sitä on paljon käytetty varsinkin kynällä ja paperilla suoritettujen lasku­toimitusten tarkistamiseen, koska tällaisissa laskuissa huolimattomuus­virheet ovat hyvin yleisiä. Viime vuosikymmeninä se on kuitenkin menettänyt merkitystään, kun lasku­toimitukset yhä yleisimmin suoritetaan koneellisesti.
Menetelmällä voidaan kuitenkin vain todeta, että jos näin saadut luvut eivät täsmää, lasku­toimituksen tulos on virheellinen. Jos sen sijaan luvut täsmäävät, tulos voi olla oikein, mutta ei välttämättä ole, sillä jos oikean tuloksen ja saadun virheellisen tuloksen erotus on jaollinen yhdeksällä, menetelmä ei virhettä paljasta. Että yhdeksän­menetelmällä saadut luvut täsmäävät, on siis välttämätön, mutta ei riittävä ehto sille, että varsinaisen lasku­toimituksen tulos on oikea. Tämän vuoksi menetelmää tuloksen tarkastus­keinona on pidetty vähän­arvoisenakin.
Laskutoimitusten tuloksen tarkistaminen > Kertolasku

Kertolaskun tarkistaminen yhdeksän­menetelmällä suoritetaan laskemalla ensin jokaisen tulon tekijän numeroiden summa. Sen jälkeen nämä summat kerrotaan keskenään. Jos saatu tulo on kymmenen tai suurempi, sen numerot lasketaan yhteen, ja jos saatu summa on edelleen kymmenen tai suurempi, sen numerot lasketaan yhteen, ja näin jatketaan, kunnes saadaan kymmentä pienempi luku.
Vastaavalla tavalla lasketaan myös tulon numerot yhteen. Jos niiden summa on suurempi tai yhtä kuin kymmenen, sen numerot lasketaan yhteen ja näin jatketaan, kunnes saadaan kymmentä pienempi luku. Tämän luvun on oltava sama, joka edellä saatiin tulon tekijöiden avulla. Ellei näin ole, laskutoimituksen tulos on virheellinen. Jos taas luvut täsmäävät, laskutoimituksen tulos voi olla oikea.
Oletetaan, että esimerkiksi on laskettu  17\cdot 35. Tällöin luvun 17 numeroiden summa on 8 ja luvun 35 vastaava summa niin ikään 8. Kun nämä kerrotaan keskenään, saadaan luku 64, jonka numeroiden summa on  6+4=10, josta edelleen saadaan luku 1. Tähän lukuun on siis päädyttävä, kun tulon numerot lasketaan yhteen ja näin jatketaan, kunnes päästään kymmentä pienempään lukuun.
Mainittujen lukujen tulo on  17\cdot 35=595, jonka numeroiden summa on  5+9+5=19, ja siitä saadaan näin jatkamalla edelleen  1+9=10 ja lopulta  1+0=1. Tulos siis täsmää. Mutta jos tuloksi olisi laskuvirheen vuoksi saatu esimerkiksi luku 585, voitaisiin todeta, että  5+8+5=18 ja  1+8=9, mikä osoittaa, että tämä tulos on virheellinen.  Jos sen sijaan tulokseksi olisi virheellisesti saatu 586, numeroiden summaksi saataisiin 5+8+6=19 sekä edelleen 1+9=10 ja 1+0=1, joten yhdeksän­menetelmä ei tässä tapauksessa paljastaisi virhettä. Tosin tässä tapauksessa tuloksen virheellisyys olisi muutoinkin helposti todettavissa siitä, että toinen tekijöistä on viidellä jaollinen, mutta saatu (virheellinen) tulo ei.
Laskutoimitusten tuloksen tarkistaminen > Yhteenlasku

Vastaavalla tavalla yhdeksän­menetelmää voidaan käyttää myös yhteen- ja vähennyslaskun tuloksen tarkistamiseen.
Oletetaan esimerkiksi, että on suoritettu yhteenlasku 36 994 + 99 363. Tässä luvun 36 994 numeroiden summa on  3+6+9+9+4=31\,, josta aadaan edelleen  3+1=4. Luvun 99 363 numeroiden summa taas on  9+9+3+6+3=30, josta saadaan edelleen  3+0=3. Kun nämä kerrotaan keskenään, saadaan luku 7. Tähän lukuun on siis päädyttävä, kun aluperäisen summan numerot lasketaan yhteen ja näin jatketaan, kunnes päästään kymmentä pienempään lukuun.
Mainittujen lukujen summa on 36 994 + 99 363 = 136 357. Sen numeroiden summa on  1+3+6+3+5+7=25\,, josta samoin jatkettaessa saadaan  2+5=7\,. Tulos siis täsmää. Mutta jos tuloksi olisi laskuvirheen vuoksi saatu esimerkiksi luku 136 347, voitaisiin todeta, että  1+3+6+3+4+7=24, josta edelleen olisi saatu luku  2+4=6, mikä osoittaa, että tämä tulos on virheellinen.  Jos kuitenkin virheelliseksi tulokseksi olisi saatu esimerkiksi 135 367, siitäkin saataisiin numeroiden summaksi 25 ja edelleen 7, joten tässä tapauksessa menetelmä ei paljastaisi virhettä.
Laskutoimitusten tuloksen tarkistaminen > Apukeinoja

Jos lukuun lisätään tai siitä vähennetään mikä tahansa 9:llä jaollinen luku, saadaan luku, josta edellä selitetyllä tavalla numeroiden summia laskettaessa päädytään lopulta samaan lukuun kuin alkuperäisestäkin. Tämän vuoksi laskutoimituksia yhdeksän­menetelmällä tarkistettaessa voidaan luvussa mahdollisesti olevat yhdeksiköt korvata nollilla tai jättää kokonaan poiskin, minkä jälkeen summa on päässä­laskuna helpommin laskettavissa.  Esimerkiksi luku 199 999 992 voidaan täten korvata luvulla 12, josta numeroiden summa (3) on helposti laskettavissa.
Joskus on myös mahdollista ryhmitellä luvun numeroita siten, että niistä joidenkin summa on 9, jolloin tällaiseen ryhmään kuuluvat numerot voidaan jättää huomioon ottamatta. Esimerkiksi luvusta 17 382 saadaan täten (1+8)+(7+2)=3, josta päädytään lukuun 3.
Moduli 9 -tarkistusmerkki

Yhdeksänmenetelmän pohjalta on kehitetty myös nimellä Moduli 9 tunnettu tarkistus­merkin laskenta­menetelmä, joka hieman erilaisina muunnelmina on käytössä muun muassa matkashekkien ja eurosetelien sarja­numeroissa sekä muuntogeenisten organismien tunnisteissa. Esimerkiksi matka­shekkien sarja­numeron viimeinen merkki eli tarkistusmerkki valitaan siten, että sarja­numero kokonaisuudessaan on jaollinen yhdeksällä, toisin sanoen sarja­numeroina käytetään vain yhdeksällä jaollisia lukuja. Tämän menetelmän heikkoutena on kuitenkin, ettei se havaitse virheitä, jotka aiheutuvat kahden numeron vaihtumista keskenään, ei myöskään numeron 0 tai 9 lisäämistä tai poistamista numeroiden välistä taikka 0:n vaihtumista 9:ksi tai päinvastoin.
Muissa lukujärjestelmissä

Kaikilla kokonais­luvuilla luvuilla a ja n pätee:
Toisin sanoen an – 1 on jaollinen luvulla n–1. Tästä seuraa, että yhdeksän­menetelmää vastaava sääntö pätee sovelletuksi muissakin luku­järjestelmissä, ei ainoastaan kymmenjärjestelmässä: jos järjestelmän kantaluku on n, mieli­valtainen luku on jaollinen luvulla n–1, jos ja vain jos sen numeroiden summa tässä järjestelmässä ilmaistuna on jaollinen luvulla n–1.  Esimerkiksi kahdeksan- eli oktaalijärjestelmässä kantalukuna on 8, ja luvun 7 kerrannaisia tässä järjestelmässä ovat esimerkiksi 16, 25, 34, 43, 52, 61, 70 ja 77 jotka vastaavat kymmen­järjestelmän lukuja 14, 21, 28, 35, 42, 49, 56 ja 63.  Kaikissa edellä mainituissa oktaali­luvuissa numeroiden summa on seitsemällä jaollinen.  Myös menetelmä yhteen- ja kertolaskun summan tarkistamiseksi pätee sellaisenaan muissakin luku­järjestelmissä.
Suomen urheilu 1944

Suomen urheilu 1944 käsittelee vuoden 1944 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Jalkapallo

Suomen-mestaruuden voitti Vasa IFK, hopeaa sai Turun Palloseura ja pronssille sijoittui Viipurin Sudet.
Yleisurheilu

Viljo Heino juoksi 25.8. Helsingissä maailmanennätykset 6 maililla (28.38,6) ja 10 000 metrillä (29.35,4).
Suomen kesä

Suomessa ilmastotieteellinen terminen kesä tarkoittaa vuodenaikaa, jolloin vuorokauden keskilämpötila on korkeampi kuin +10 °C. Pohjois-Lapissa kesän pituus on noin kaksi kuukautta, kesäkuun lopulta elokuun lopulle. Oulun seudulla kesän pituus on jo kolme kuukautta, kesäkuun alusta syyskuun alkuun. Etelärannikolla ja Lounais-Suomessa kesän pituus on neljä kuukautta, toukokuun lopulta syyskuun lopulle. Käytännössä kesäksi monissa yhteyksissä lasketaan kesä-, heinä- ja elokuu.
Suomen kesäinen luonto

Kesällä yötön yö alkaa Utsjoella 18. toukokuuta, ja ensimmäinen päivä yöttömän yön jälkeen on 28. heinäkuuta.
Etelä-Suomessa terminen kesä alkaa toukokuun lopulla. Tällöin kevään viimeiset muuttolinnut saapuvat Suomeen ja tuomi ja mustikka kukkivat. Viimeisiä kevätmuuttajia ovat tervapääskyt. Kun Etelä-Suomessa on toukokuun lopulla jo kesä, Pohjois-Suomessa vasta lumet sulavat ja kevät tekee tuloaan. Toukokuun lopussa ja kesäkuun alussa Etelä-Suomea värittää voikukan runsas kukinta. Seuraavaksi puutarhoissa alkaa syreenien ja omenapuiden kukinta ja lähempänä juhannusta lupiinien kukinta. Kuusen vuosikasvaimet kasvavat kesäkuun aikana; Etelä-Suomessa kasvu alkaa jo toukokuun puolivälin jälkeen ja hiipuu kesäkuun alussa. Luonnonkukista näyttävimpiä on heinäkuun aikana kukkiva maitohorsma. Myös monet kellot, kuten kissankellot kukkivat heinäkuussa. Alkukesällä linnuista laulavat muun muassa punakylkirastas, laulurastas ja satakieli, jotka aloittavat pääkonserttinsa vasta yöllä. Yölaulanta hiljenee heinäkuussa, kun pesintäpuuhat edistyvät. Yölaulajat suosivat lehtoalueita, ja siksi ne ovatkin ominaisempia Etelä-Suomelle kuin Keski- ja Pohjois-Suomelle. Kesän edetessä ilmatkin lämpenevät.
Helsingissä vuorokauden keskilämpötila on ylimmillään heinäkuun jälkipuoliskolla ja elokuun alussa, jolloin se on noin +18 °C. Utsjoella se on korkeimmillaankin vain +13 °C, heinäkuun puolivälissä. Kun kesä on kuumimmillaan, sataa myös eniten. Ilmiö on lähes sama kuin trooppisissa sademetsissä: kun kasvillisuus haihduttaa vettä hellepäivänä, syntyy paikallisia sade- ja ukkoskuuropilviä. Ukonilmat ovatkin tavallisia heinä-elokuun vaihteessa, ja eniten niitä tulee Etelä-Suomessa. Pohjois-Suomessa ukkoskausi kestää vain noin viikon verran heinäkuun lopulla, eivätkä ukonilmat ole siellä edes jokavuotisia. Etelä-Suomen ukkoskausi kestää noin puolitoista kuukautta, alkaen heinäkuun alusta ja päättyen elokuun puoliväliin. Heinä–elokuussa mustikat ja lakat tulevat kypsiksi ympäri Suomea. Etelä-Suomessa monet eteläiset lajit kuten tammet ja pähkinäpensaat saavat terhonsa ja pähkinänsä kypsiksi vasta syyskuussa, jolloin terminen kesä pikkuhiljaa myös alkaa Etelä-Suomessa päättyä. Suomessa kumpikin laji kasvaa vain Etelä-Suomen rannikkoalueella, joskin muutamia esiintymiä on myös sisämaassa varsinkin pähkinäpensaalla. Puutarhojen hedelmäpuut, kuten omenapuut, tuottavat satoaan vasta syyskuussa.
Suomen kesän sääoloista

Lämpimiä kesiä ovat Suomessa olleet muun muassa kesät 1972, 1973, 1988, 1994, 1997, 1999, 2001, 2002, 2003, 2005, 2006, 2010, 2011, 2013, 2014, 2018, 2020, 2021, 2022 ja 2024. Suomen lämpöennätys mitattiin 29. heinäkuuta 2010. Silloin Joensuun lentokentällä, Liperissä saavutettiin +37,2 °C. Toiseksi korkein lämpötila, +36,8 °C, mitattiin samana päivänä Joensuun Linnunlahdella. Edellinen lämpöennätys oli 9. heinäkuulta vuodelta 1914, jolloin Turussa mitattiin +35,9 °C. Sitä kesää seurannut kesä 2011 oli myös erittäin kuuma keskilämpötiloiltaan, sillä muun muassa Helsingin Kaisaniemessä kyseinen kesä oli keskilämpötilalta mittaushistorian lämpimin. Kun toukokuu lasketaan mukaan, kesä 2018 oli koko Suomessa mittaushistorian lämpimin.
Viileitä kesiä taas ovat olleet muun muassa kesät 1962, 1976, 1981, 1987, 1990, 1993, 1996, 1998, 2004, 2008 ja 2017.
Melko tavanomaisia kesiä (ei selvästi lämpimämpiä taikka kylmempiä) on puolestaan vietetty muun muassa vuosina 1961, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1974, 1975, 1977, 1978, 1979, 1980, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1989, 1991, 1992, 1995, 2000, 2007, 2009, 2012, 2015, 2016, 2019 ja 2023.
Suomen kesän sääoloista > Anomaalinen kesä 2006

Kesä 2006 oli lähes koko Suomessa ennätyksellisen kuiva, ja lähes jokainen päivä päättyi niin, että taivas oli pilvetön. Maan etelä- ja länsiosissa oli hellettä tihein välein kesäkuun toiselta viikolta asti. Päivälämpötila oli harvoin alle +20 °C. Osassa Suomea lämpötila oli jopa yli +30 °C. Yölämpötilatkin olivat melko korkeita laskien harvoin alle 15 asteen. Kylmempiä jaksoja oli kesäkuun alussa, juhannuksena ja heinäkuun loppupuoliskolla, mutta ne olivat melko lyhyitä. Elokuuksi sää lämpeni lähes harvinaisen lämpimäksi. Monin paikoin elokuu oli kesän lämpimin kuukausi.
Muita kuivia kesiä on ollut vuosina 1997, 1999, 2002, 2013 ja 2018.
Kirjallisuutta

Nirkko, Juha: Suomen kesä: päivästä päivään.  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014.  ISBN 978-952-222-536-8
Suomen Rauhanliitto

Rauhanliiton omistama Rauhanasema Helsingin Pasilassa.
Suomen Rauhanliitto – Fredsförbundet (aiemmin Suomen Rauhanliitto – YK-yhdistys, Suomen Rauhanliitto – Kansainliittoyhdistys) on suomalainen rauhantyötä tekevä järjestö, joka toimii usean rauhanjärjestön katto-organisaationa. Liitto on uskonnollisesti ja puoluepoliittisesti sitoutumaton ja se on Suomen vanhin rauhanjärjestölähde?. Yhdistykseen kuuluu järjestöjä kristillisestä rauhanliikkeestä aseistakieltäytyjiin. Yhdistys omistaa Pasilassa sijaitsevan Rauhanaseman.lähde?
Suomen Rauhanliitto perustettiin ensimmäistä kertaa Tampereella helmikuussa 1907. Autonomian ajan Rauhanliito kiellettiin ensimmäisen maailmansodan alettua. Nykyinen järjestö perustettiin uudestaan keväällä 1920 nimellä Suomen Rauhanliitto – Kansainliittoyhdistys.
Rauhanliitto on ollut perustamisestaan lähtien International Peace Bureaun jäsen. International Peace Bureau on maailman vanhin rauhanjärjestö; se on perustettu vuonna 1892. IPB palkittiin Nobelin rauhanpalkinnolla vuonna 1910.
Ilkka Taipale toimi Suomen Rauhanliiton toiminnanjohtajana vuosina 1980–1986.
Toiminta

Rauhanliitto tekee vaikuttamistyötä monenlaisissa aseistariisuntaan sekä konfliktien torjumiseen ja ratkaisemiseen liittyvissä kampanjoissa. Sen ajamia aiheita ovat viime vuosina olleet muun muassa ydinaseriisunta ja kansainvälisen asekaupan tiukempi säätely. Lisäksi Rauhanliitto tekee rauhankasvatustyötä Rauhankoulussa.
Suomen Rauhanliitto on saanut vuoteen 2017 asti vuosittain valtionavustusta opetus- ja kulttuuriministeriöltä. Vuonna 2016 avustus oli 140 000 €.