stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eliška Krásnohorská

| Eliška Krásnohorská |
| --- | --- |
 Jan Vilímekin muotokuva Eliška Krásnohorskásta.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. marraskuuta 1847 Staré Město, Praha, Itävallan keisarikunta
Kuollut: 26. marraskuuta 1926 (79 vuotta) Nové Město, Praha, Tšekkoslovakia
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä, libretisti, toimittaja
Kirjailija
Salanimi: Barbora Míčková, Jaromír Zlonický, Vojtěška Všetečková, Soliman Řetkvička
Äidinkieli: tšekki
Tuotannon kieli: tšekki
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eliška Krásnohorská (oikealta nimeltään Alžběta Pechová, 18. marraskuuta 1847 Praha, Itävallan keisarikunta – 26. marraskuuta 1926 Praha, Tšekkoslovakia) oli tšekkiläinen kirjailija, toimittaja, naisasialiikkeen aktiivi sekä libretisti.
Krásnohorská julkaisi laajasti kirjallisuutta, kuten runoutta, lasten- ja nuortenromaaneja sekä muistelmia. Hänen kolme vuosikymmentä toimittamansa Ženské listy -aikakauslehti oli merkittävä varhaisen naisasialiikkeen äänenkannattaja. Artikkeleissaan Krásnohorská kirjoitti erityisesti naisten koulutusmahdollisuuksien parantamisesta ja tšekkiläisen kulttuurin puolustamisesta. Krásnohorskán vuonna 1890 perustama Minerva-järjestö onnistui perustamaan Keski-Euroopan ensimmäisen tytöille tarkoitetun kymnaasin. Se mahdollisti naisten yliopisto-opiskelun vuosikymmenen loppuun mennessä.
Oopperan saralla Krásnohorská tunnetaan Bedřich Smetanan teoksiin kirjoittamistaan libretoista. Yli kymmenen vuotta kestäneen yhteistyön aikana Krásnohorská teki libretot yhteensä viiteen Smetanan oopperaan.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Eliška Krásnohorská syntyi käsityöläisperheeseen Itävallan keisarikuntaan kuuluneessa Prahassa vuonna 1847. Ristimänimekseen Alžběta Pechován saanut Krásnohorská varttui Vanhakaupungissa. Hänen isänsä Ondřej Pech oli kotoisin köyhästä myllärin perheestä Jablonec nad Nisousta, mutta hän muutti Prahaan jo 10-vuotiaana ja opiskeli maalariksi. Ensimmäisen vaimonsa kuoltua Pech meni naimisiin Blatnásta kotoisin olleen piika Dorota Vodvářkován kanssa vuonna 1835. Pari sai viisi lasta, jotka kasvoivat yhdessä isän edellisessä avioliitossa saamien kolmen lapsen kanssa. Krásnohorská oli lapsikatraan seitsemäs. Hänen isänsä kuoli koleraan tammikuussa 1850 Krásnohorskán ollessa alle kolmevuotias.
Pechien lapsuudenkoti oli köyhä mutta kulttuurimyönteinen. Kuvataiteen lisäksi Ondřej Pech keräili tšekinkielistä kirjallisuutta. Myös lapset harrastivat taiteita, ja heidän kodissaan vieraili usein Prahan taidepiirien jäseniä. Näissä tapahtumissa Krásnohorskán taiteellinen lahjakkuus huomattiin, ja häntä kannustettiin jatkaamaan musisointiaan ja kirjoittamistaan. Vuosien saatossa Krásnohorská tutustui muun muassa Karolina Světláan, josta muodostui Krásnohorskán läheinen ystävä ja työtoveri usean vuosikymmenen ajaksi. Kotinsa tapaamisissa hän tapasi myös Vítězslav Hálekiin, joka julkaisi Krásnohorskán runoja kirjallisuuslehdessään vuodesta 1863 lähtien. Samoihin aikoihin Krásnohorská tutustui säveltäjä Bedřich Smetanaan, jonka kanssa hän aloitti ammatillisen yhteistyön vuosikymmenen lopulla.
Krásnohorská aloitti koulunkäynnin Helena ja Antonín Svobodan yksityisessä tyttökoulussa vuonna 1853. Koulussa opiskeli monia isänmaallisten tšekkien perheiden tyttäriä, ja tämä ympäristö vaikutti Krásnohorskáankin. Lopetettuaan koulunkäyntinsä Krásnohorská opetti Svobodien koulussa ranskaa ja käsitöitä, mistä saamillaan varoilla hän opiskeli musiikkia Josef Leopold Zvonařin alaisuudessa. 14-vuotiaana koulunkäyntinsä päättänyt Krásnohorská jatkoi opiskelua itsenäisesti koko loppuelämänsä.
Elämä > Muutto Plzeňiin

Pechin perhe joutui majoittamaan preussilaisia sotilaita Preussin–Itävallan sodan aikana. Jo tällöin perhe halusi muuttaa pois turvattomalta tuntuneesta suurkaupungista. Myöhemmin kaksi Krásnohorskán sisarusta muutti Plzeňiin, ja äiti seurasi heitä yhdessä Krásnohorskán kanssa vuonna 1867. Kaupungin Prahaa pienempi kulttuurikenttä ei aluksi ollut Krásnohorskán mieleen, mutta hän pääsi pian mukaan sen teatteri-, kuorolaulu- ja runollisuuspiireihin.
Krásnohorská oli kärsinyt jo lapsuudestaan saakka pahoista nivelkivuista, joiden takia hän joutui luopumaan fyysisestä musisoinnista aikuiselämänsä alussa. Tämän jälkeen hän omistautui kirjoittamiselle, jota varten hän otti käyttöön taiteilijanimensä Eliška Krásnohorská. Eliška on tšekkiläinen muoto Alžbětasta, joksi häntä oli kutsuttu jo hänen kouluaikoinaan. Sukunimi Krásnohorská oli peräisin Krásná Hora nad Vltavousta kotoisin olleelta Pechin aatelissuvulta, josta hänen isänsä oli uskonut polveutuvansa. Koko elämänsä naimattomana pysynyt Krásnohorská hankki elantonsa pääasiassa kirjoittamisellaan.
Jo Prahassa asuessaan Krásnohorská oli kirjoittanut libretton Karel Bendlin oopperaan Lejla, joka sai ensiesityksensä 1. tammikuuta 1868. Sen saavuttama suosio sai Plzeňin teatterin esittämään Krásnohorskán käsikirjoittaman Nový Ovid -esityksen, mutta sen kesto lavalla jäi lyhyeksi heikon yleisömenestyksen takia. Krásnohorská palasi Prahaan vuonna 1870 ensimmäistä kertaa muuttonsa jälkeen tapaamaan ystäväänsä Svetláa. Svetlán ja Jan Nerudan avustuksella prahalainen kustantamo julkaisi Krásnohorskán Plzeňin aikana kirjoittamat runot Z máje žití -kokoelmassa.
Prahasta palattuaan Krásnohorská haki ja sai avustusta Šumavan matkalle tšekkiläisiä kirjailijoita tukeneelta Svatobor -yhdistykseltä. Veljensä Jindřichin ja sisarensa Bohdankan kanssa tehdyn matkan aikana Krásnohorská keräsi aineistoa myöhemmin julkaistuun Ze Šumavy -runokokoelmaan. Kuten Z máje žití aiemmin, myös Ze Šumavy sai kriitikoilta hyvän vastaanoton.
Elämä > Paluu Prahaan ja naisasialiike

Krásnohorská muutti vuonna 1874 takaisin Prahaan, missä hän asui koko loppuelämänsä. 1870-luvun alussa Tšekin naisasialiike kehittyi vauhdikkaasti. Naisille hyödyllisiä ammattitaitoja opettamaan pyrkinyt Naisten teollisuusyhdistys (Ženský výrobní spolek) perustettiin 1871, ja yhtenä sen johtohahmoista toimi Krásnohorskálle läheinen Svetlá. Kránsohorská valittiin yhdistyksen sihteeriksi ja sen kanssa läheisessä yhteistyössä toimineen Ženské listy -lehden päätoimittajaksi vuonna 1875. Myöhemmin Krásnohorská toimi teollisuusyhdistyksen puheenjohtajana 1891-1910 Toiminnallaan naisasialiikkeessä Krásnohorská pyrki edistämään tärkeinä pitämiään yhteiskunnallisia asioita. Erityistä huomiota hän antoi naisten koulutus- ja työmahdollisuuksien edistämiselle.
Elämä > Libretistinä

Krásnohorskán libretistin uran tuotteliain vaihe sijoittui 1870- ja 1880-luvuille. Hänen valmiiksi saamiensa teosten tarkkaa määrää ei tiedetä, mutta lukumääräksi on arvioitu 16. Näistä kahdeksan on saanut täyden oopperasovituksen. Eniten yhteistyötä hän teki säveltäjä Bedřich Smetanan kanssa, jonka julkaistuista teoksista neljä sovitettiin. Krásnohorskán suhde vanhempaan Smetanaan oli ystävällinen mutta hyvin kunnioittava. Krásnohorská ei esimerkiksi koskaan perinyt maksua librettoistaan.
Elämä > Minervan perustaminen

Naisten teollisuusyhdistyksessä sekä Ženské listyn -lehden artikkeleissaan Krásnohorská oli jo pitkään kirjoittanut naisten yliopisto-opiskelujen tärkeydestä. Tätä edistääkseen hän perusti 1890 Minerva-yhdistyksen, jonka pyrkimyksenä oli edistää naisten oikeutta yliopisto-opintoihin. Yhdistyksen ansiosta Prahaan perustettiin Itävalta-Unkarin ensimmäinen tytöille tarkoitettu kymnaasi, Minerva. Laitoksen koulutuskielenä toimi tšekki ja se sijaitsi Prahan Uudessakaupungissa. Nykyään koulu toimii Michlen kaupunginosassa nimellä Gymnázium Elišky Krásnohorské.
Kymnaasin perustamisen jälkeen Krásnohorská keskittyi edistämään naisten mahdollisuutta opiskella yliopistoissa. Ensimmäiset tšekkiläiset naisopiskelijat pääsivät Minervan kautta maan yliopistoihin 1890-luvun loppupuolella.
Elämä > Viimeiset vuodet

Krásnohorská pysyi aktiivisena kirjoittajana ja yhteiskunnallisena aktiivina aivan elämänsä loppuvuosille saakka. Minervasta hän erosi lukuvuoden 1905–1906 aikana terveydellisten syiden ja työtaakan takia. Hänet nimettiin yhdistyksen kunniapuheenjohtajaksi 1906. Vuosikymmenen lopulla hän toimi jälleen Naisten teollisuusyhdistyksen puheenjohtajana. Hän toimitti Ženské listyä vuoteen 1911 saakka, mutta osallistui sen toimintaan eronsa jälkeenkin.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Krásnohorská valmisti siteitä sotilaille ja kirjoitti tšekkiläisten kulttuurivaikuttajien elämänkertoja. Häneltä myös julkaistiin vuonna 1916 kokoelma Zvěsti a báje, joka koostui hänen 1870-luvulta 1900-luvun alkuun kirjoittamistaan ennenjulkaisemattomista runoista. Tšekkoslovakian itsenäistyttyä Krásnohorskálta julkaistiin vuonna 1922 kaksi hänen viimeiseksi jäänyttä runokokoelmaansa. Ozvěny dobyssa Krásnohorská juhli muun muassa maansa vastavoitettua itsenäisyyttä, kun Sny po divadlessa hän käsittelee erityisesti teatteria.
Krásnohorská kuoli kotikaupungissaan Prahassa vuonna 1926. Elämänsä loppuvuosina häntä vaivanneet nivelkivut estivät häntä poistumasta kodistaan. Krásnohorská on haudattu perhehautaan Prahan Olšanyn hautausmaalle.
Yksityiselämä

Krásnohorská kärsi koko elämänsä ajan vakavista nivelkivuista, eikä sen takia hankkinut lapsia lääkereiden suosituksen mukaisesti. Samasta syystä hän ei koskaan mennyt naimisiin. Krásnohorán sisaruksista Jindřichistä tuli pianisti ja säveltäjä, Josefista lääkäri ja sisar Bohdankasta taidemaalari.
Tuotanto > Tyyli ja aiheet

Tšekin kirjallisuushistoriassa Krásnohorská kuului Ruchovci-sukupolveen, mikä näkyi hänen tuotannossaan muun muassa isänmaallisuutena ja slavofiliana. Krásnohorská julkaisi laajasti erityyppistä kirjallisuutta. Varhaisissa runoissaan Krásnohorská edusti tšekkiläis-isänmaallista suuntausta, mutta myöhemmin hänen tyylinsä muuttui intiimimmäksi. Poikkeuksena tästä on vuonna 1889 julkaistu Bajky velkých, joka satirisoi 1800-luvun lopun poliittista elämää. Krásnohorská oli yksi ensimmäisistä tytöille suunnatun tšekinkielisen kaunokirjallisuuden kirjoittajista. Vuosisadan vaihteessa julkaistut Svéhlavička sekä Celinka saavuttivat suuren suosion nuorten tyttöjen keskuudessa. Krásnohorská kirjoitti myös satukirjoja.
Romaaneissaan Krásnohorská käsitteli usein aikansa yhteiskunnallisia ongelmia. Toistuvia tyylikeinoja hänen tarinoissaan ovat hahmojen romanttiset motivaatiot ja heidän kaavamaisuutensa sekä vahva moralisointi. Tärkeitä teemoja taas olivat muun muassa koulutuksen ja sivistyksen tärkeys, naisen itsenäisyys sekä isänmaallisuus. Myös Krásnohorskán negatiivinen kanta taloudellisista syistä solmittuihin avioliittoihin näkyy tarinoissa. Barbora Janíčková on luonnehtinut Krásnohorskán hahmojen voivan vaikuttaa nykypäivän lukijoille naiivena, mutta tämä on tarkoituksellista. Krásnohorská haluaa hahmojensa liioitelluilla luonteenpiirteillä vahvistaa kirjojensa opettavaista sanomaa, ja osaltaan kasvattaa tšekkiläisten naisten seuraavaa sukupolvea.
Tuotanto > Toimittajana ja kirjallisuuskriitikkona

Krásnohorská julkaisi pitkän Ženské listyn -toimittajakautensa aikana lukuisia artikkeleita, joissa hän käsitteli aikansa ilmiöitä ja ongelmia. Hän korosti teksteissään toistuvasti naisten ja tyttöjen koulutuksen tärkeyttä sekä puolusti tšekin kielen asemaa. Hänen kirjoitustensa tyyli oli isänmaallinen ja Krásnohorská vastustikin tšekkiläisten saksalaistumista vuosisadan lopulla. Hän piti äidinkielen taitoa keskeisenä tekijänä ihmisen henkiselle kehitykselle. Tämän takia tšekkiä piti suosia sekä tšekinkielisten lasten opetuksessa, että myöhemmin yliopistotasolla. Aikuisten taas piti tuottaa ja lukea hyvää ja opettavaista tšekinkielistä kirjallisuutta. Krásnohorská nosti naisten emansipaatiokysymyksen samalle tärkeysasteelle kuin kansalliskysymyksen.
Naisen roolin Krásnohorská näki miestä ja isänmaata tukevana. Hän piti miesten kanssa yhdessä elämistä tarpeellisena, eikä kannattanut sukupuolien välisten erojen poistamista. Naiselle kuitenkin sopivat tietyt yhteiskunnan ammatit ja asemat, kuten opettajuus ja rooli tiedon levittäjänä. Naiselle pitikin taata mahdollisuus valita oma, itselle sopiva elämänpolku jonka hän itse saisi päättää, ja jonka avulla hän voisi tarvitessa elättää itsensä. Krásnohorskán mukaan tämä saavutettaisiin naisten koulutusmahdollisuuksia lisäämällä, mikä auttaisi myös taistelussa itsenäisen tšekkiläisen kulttuurin puolesta.
Kirjallisuusarvosteluissaan Krásnohorská oli aatteiltaan kansalliskonservatiivinen, ja hän piti kirjallisuudessa tärkeänä ihanteiden edistämistä. Toisaalta hän osasi myös arvostaa omien näkemystensä vastaisia taiteellisesti arvokkaita teoksia.
Krásnohorská populaarikulttuurissa

Vuoden 2024 Smetana-elokuvassa Krásnohorskáa näytteli Denisa Barešová.
Kunnianosoitukset ja jälkimaine

Krásnohorskálle on pystytetty patsas Prahan Kaarlen aukiolle. Se sijaitsee vastapäätä hänen pitkäaikaisen ystävänsä Karolina Světlán patsaasta. Prahan kaupunki myönsi Krásnohorskálle hopeamitalin vuonna 1896, ja Itävallan keisari Frans Joosef I palkitsi hänet vuotta myöhemmin kultaisella ansioristillä. Tšekkoslovakian itsenäistyttyä Krásnohorskálle myönnettiin Kaarlen yliopiston kunniatohtorin arvonimi.
Krásnohorskán pitkän ja vaiheikkaan uran on nähty vaikuttaneen merkittävästi tšekkiläisen yhteiskunnan ja kulttuurin kehittymiseen. Häntä on kuvailtu Tšekin varhaisen naisasialiikkeen pioneeriksi, ja hänen teoksiaan libretistinä on kuvailtu tšekkiläisen oopperan kehityksen kannalta ratkaisevaksi. Tšekkiläisen kirjallisuuden kattava historia -kirjassaan Arne Novák kutsui Krásnohorskáa tšekkiläisen naisjournalismin luojaksi. Käännöstyönsä puolesta Krásnohorská oli yksi aikakautensa tärkeimmistä tšekintäjistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eliška Krásnohorská Wikimedia Commonsissa
Krásnohorskán teoksia Wikiaineistoissa (tšekiksi)
Krásnohorskán teoksia Tšekin digitaalikirjaston sivuilla (tšekiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja 2  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki 2  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  IdRef 
Nuori Krásnohorská
Krásnohorská teki pitkään yhteistyötä säveltäjä Bedřich Smetanan kanssa.
Krásnohorskán kuoleman jälkeisenä vuonna julkaistu muotokuva.
Prahan Kaarlen aukiolla sijaitseva Krásnohorskán patsas.
Svéhlavička-romaanin kansi.
Piirrustus Tajemství-oopperan kohtauksista.
Yorkin yliopisto

Yorkin yliopiston kampuksella sijaitsee muun muassa Heslington Hall, vanha kartanorakennus.
Central Hall, jossa järjestetään muun muassa konsertteja ja teatteriesityksiä.
Yorkin yliopisto (engl. University of York) toimii Yorkin kaupungissa Pohjois-Englannissa. Se on perustettu vuonna 1963. Nykyisin yliopistossa on yli 11 000 opiskelijaa. Yliopisto jakautuu kahdeksaan collegeen, jotka muistuttavat Cambridgen ja Oxfordin collegeja ja tarjoavat opiskelijoille myös majoitusta. Asumismuodosta riippumatta jokainen opiskelija ja tiedekunnan jäsen kuuluu johonkin collegeen. Yksi college-järjestelmän tarkoituksista on antaa opiskelijoille inhimillisen kokoinen yhteisö, johon voi samaistua.
Laitokset

Perusopetusta annetaan 25 laitoksella.
Arkeologia
Biokemia
Biologia
Kemia
Informaatioteknologia
Kauppatieteet
Kasvatustieteet
Sähkötekniikka
Englanti ja kirjallisuus
Ympäristötieteet
Historia
Terveystieteet
Taidehistoria
Kielitieteet
Oikeustiede
Johtamistaito
Matematiikka
Musiikki
Filosofia
Fysiikka
Politiikka
Psykologia
Sosiologia
Teatteritiede, elokuva ja televisio
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yorkin yliopisto Wikimedia Commonsissa
Yliopiston verkkosivut
| n k Russell-ryhmä |
| --- | --- |
Yliopistot:  Belfastin yliopisto  Birminghamin yliopisto  Bristolin yliopisto  Cambridgen yliopisto  Cardiffin yliopisto  Durhamin yliopisto  Edinburghin yliopisto  Exeterin yliopisto  Glasgow’n yliopisto  Imperial College London  King’s College London  Leedsin yliopisto  Liverpoolin yliopisto  London School of Economics and Political Science  Manchesterin yliopisto  Newcastlen yliopisto  Nottinghamin yliopisto  Oxfordin yliopisto  Queen Maryn yliopisto  Sheffieldin yliopisto  Southamptonin yliopisto  University College London  Warwickin yliopisto  Yorkin yliopisto
Rouvinen

Rouvinen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Oskari Rouvinen (1912–1997), maastohiihtäjä
Petri Rouvinen (s. 1968), taloustieteilijä
Väinö Rouvinen (s. 1932), taidegraafikko.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Gösta von Troil

Mikkelin läänin kuvernööri, vapaaherra Gösta von Troil (kuvaaja Daniel Nyblin, 1880-luvun puoliväli)
Axel Gustav Samuel (Gösta) von Troil (25. syyskuuta 1837 Paimio – 26. maaliskuuta 1909) oli suomalainen vapaaherra, pankinjohtaja, lääninkuvernööri ja senaattori.
Von Troilin vanhemmat olivat kuvernööri Samuel Werner von Troil vanhempi ja vapaaherratar Johanna Maria von Kothen. Hänen veljiään olivat senaattori Samuel Werner von Troil nuorempi ja valtiopäivämies Knut Uno Axel Samuel von Troil.
Von Troil valmistui Haminan kadettikoulusta vuonna 1857 ja palveli luutnanttina Suomen kaartissa 1857–1860 sekä Suomen sotakomissariaatin kasöörinä 1860–1862. Luovuttuaan sotilasurasta hän oli 1862–1863 valtiosihteerinviraston apulaistoimitussihteerinä Pietarissa, 1863–1871 Vaasan läänin lääninrahastonhoitajana ja 1871–1875 Suomen Pankin Vaasan-konttorin komissaarina. Von Troil toimi Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtajana 1875–1883, Mikkelin läänin kuvernöörinä 1884–1889 sekä Turun ja Porin läänin kuvernöörinä 1889–1891. Hän oli senaatin talousosaston jäsenenä 1891–1900, mistä vuodet 1891–1893 siviilitoimituskunnan ja 1893–1900 maanviljelystoimituskunnan päällikkönä. Erottuaan senaatista Von Troil oli vielä Uudenmaan Osakepankin johtajana 1901–1903. Hän sai salaneuvoksen arvon vuonna 1898.
Von Troil osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1877–1878 ja 1882, edustaen Rosenlew-sukua, 1885 oman sukunsa edustajana ja 1904–1905 Ekestubbe-suvun edustajana.
Von Troilin puoliso oli Fredrika Elisabeth Bergbom, senaattori Johan Erik Bergbomin tytär. Heidän lapsiaan olivat kansanedustaja Eric von Troil, kuvernööri Birger von Troil sekä koulun- ja teatterinjohtaja Mathilda von Troil.
Carl Magnus Engman

| Carl Engman> Valtiopäivämies  |
| --- | --- |
 porvarissäädyn edustaja Porvoon valtiopäivillä 22. maaliskuuta – 19. heinäkuuta 1809.  
 Suomen lähetyskunnan edustaja
 porvarissäädyn edustaja Suomen pietarin lähetyskunnassa Joulukuun aikana 1808 – noin. 31. tammikuuta 1809.  
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1778 Oulu
Kuollut: 22. maaliskuuta 1852 (73 vuotta) Oulu, Suomen suuriruhtinaskunta
Kansalaisuus:  Ruotsi 1778– , Suomi 1809–
Ammatti:  (laivanvarustaja), laivanrakennusteollisuuden toimiala
Arvonimi: kauppaneuvos 1810
Vanhemmat:  Isä; Karl (Carl) Fredrik Engman ja Elisabet Cajanus
Puoliso:  Maria Beata Candelberg
Tiedot
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Kunniamerkit:  lähetyskunnan mitali
Carl "Karl" Magnus Engman, ven. Карл Магнус Энгман, (18. elokuuta 1778 Oulu – 22. maaliskuuta 1852 Oulu) oli suomalainen kauppias, kauppaneuvos ja laivanvarustaja, hän toimi muun muassa Pietarin Suomen lähetyskunnassa 1808 sekä vuoden 1809 Porvoon valtiopäivä edustajana.
Henkilöhistoria

Carl Magnus Engmanin isä Carl Friedrich Engman oli vuosina 1770–1795 pääasiassa osaomistajana kahdessatoista eri puolilla Eurooppaa liikennöineessä aluksessa. Uppsalassa opiskellut Engman jatkoi isänsä kuoltua 1795 tämän toimintaa. Laivanvarustajana hän omisti yksin prikit Beatan (rakennusvuosi 1799) ja Favoriten (1815), fregatit Palemon (1806), Pompejin (1808), Voltairen (1810), Atlaksen (1811), Cendrillonin (1811), Superben (1814) ja Sultanin (1815) sekä brigantiini Novo Conton (1807), kuunari Fredrikan (1809) ja kaljaasi Sofia Elisabetin (1809). Lisäksi hänellä oli osaomistuksia muista laivoista. Useimmat laivoista veivät tervaa ja puutavaraa Oulusta Ruotsiin ja Englantiin ja palasivat usein suolalastissa.
Vuonna 1809 Engman valittiin Oulun raatimieheksi, ja hänelle myönnettiin seuraavana  (1810)  kesäkuussa kauppaneuvoksen arvo. Engman osallistui myös Porvoon valtiopäiville 1809 Oulun ja Kajaanin kaupunkien edustajana. Engmanin liiketoimet ajautuivat muun muassa Suomen sodan vuoksi alamäkeen 1810-luvun lopulta alkaen ja hän luopui laivoistaan. Oulun vuoden 1822 palo aiheutti Engmanille suuria menetyksiä ja hän luopui porvarinoikeuksistaan joitakin vuosia ennen kuolemaansa.
Henkilöhistoria > Perhetausta

Karl Engmanin vanhemmat: Karl Fredrik Engman (1745–1795) ja Elisabet Cajanus (1749–1821), aviopuoliso: Maria Beata Candelberg (noin. 1782–1856) heillä oli seisemän lasta: Erik, Elisabet Margaretha, Carl Fredrik, Johan Jakob, Elisabet, Gustava, ja Fredrika Engman.
Kunnianosoitukset

Keisari Aleksanteri I:n lähetyskunnan muistomitali, jul. 17. marraskuuta 1808.
Kunnianosoitukset > Arvonimet

Kauppaneuvos (1810)
Katos myös

Engman
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1997

Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1997 olivat kautta aikain 20. jääpallon maailmanmestaruuskilpailut ja ne järjestettiin Ruotsissa. Osallistuneita maita oli yhdeksän. A-lohkossa pelasivat Norja, Ruotsi, Venäjä, Suomi ja Kazakstan. B-lohkossa olivat Yhdysvallat, Kanada, Unkari ja Alankomaat. Kazakstan oli edellisten kisojen menestyksensä ansiosta nostettu B-lohkosta A-lohkoon.
Joukkueet pelasivat lohkoissaan yksinkertaisen sarjan, jossa voitosta sai kaksi, tasapelistä yhden ja tappiosta nolla pistettä. A-lohkon kaksi parasta etenivät suoraan välieriin ja sijoille 3.-5. sijoittuneet ja B-lohkon voittaja aloittivat puolivälierillä.
Maailmanmestaruuden voitti Ruotsi. Mestaruus oli Ruotsille kolmas perättäinen. Ruotsin Jonas Claesson voitti viidellätoista maalillaan MM-kilpailujen maalikuninkuuden neljättä perättäistä kertaa uudella kisojen maaliennätyksellä.
Tulokset > A-lohko

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Venäjä | 4 | 3 | 1 | 0 | 29 | 16 | +13 | 7 |
|  Ruotsi | 4 | 3 | 0 | 1 | 36 | 16 | +20 | 6 |
|  Suomi | 4 | 2 | 0 | 2 | 17 | 23 | -6 | 4 |
|  Norja | 4 | 0 | 2 | 2 | 16 | 20 | -4 | 2 |
|  Kazakstan | 4 | 0 | 1 | 3 | 19 | 42 | -23 | 1 |
Tulokset > B-lohko

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | 3 | 3 | 0 | 0 | 30 |  3 | +27 | 6 |
|  Kanada | 3 | 2 | 0 | 1 | 21 |  9 | +12 | 4 |
|  Unkari | 3 | 1 | 0 | 2 | 13 | 25 | -12 | 2 |
|  Alankomaat | 3 | 0 | 0 | 3 |  4 | 31 | -27 | 0 |
Parhaat maalintekijät > A-sarja

| Sija | Pelaaja | joukkue | maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Jonas Claesson | Ruotsi | 15 |
| 2. | Igor Gapanovitš | Venäjä | 13 |
| 3. | Samuli Niskanen | Suomi | 12 |
| 4. | Patrick Sandell | Ruotsi | 8 |
| 4. | Andrei Marijašin | Kazakstan | 8 |
| 4. | Ari Holopainen | Suomi | 8 |
| 7. | Rinat Šamsutov | Venäjä | 7 |
| 7. | Hans Åström | Ruotsi | 7 |
| 7. | Marko Kilpeläinen | Suomi | 7 |
| 10. | Ola Fredricson | Ruotsi | 6 |
| 10. | Valeri Gratšov | Venäjä | 6 |
| 10. | Magnus Muhrén | Ruotsi | 6 |
| 10. | Sergei Obuhov | Venäjä | 6 |
| 10. | Sergei Barbunov | Kazakstan | 6 |
| 10. | Nikolai Hauger | Norja | 6 |
| 16. | Andrei Timušev | Kazakstan | 5 |
| 16. | Ole Blom | Norja | 5 |
| 18. | Per Fosshaug | Ruotsi | 4 |
| 18. | Lasse Laakkonen | Suomi | 4 |
| 18. | Pål Hanssen | Norja | 4 |
Parhaat maalintekijät > B-sarja

| Sija | Pelaaja | joukkue | maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Dave Reichel | Yhdysvallat | 11 |
| 2. | Jasper Felder | Yhdysvallat | 7 |
| 3. | David Wallace | Kanada | 6 |
| 3. | Zoltán Kojsza | Unkari | 6 |
| 3. | András Nagy | Unkari | 6 |
Parhaat pelaajat

Paras maalivahti: Mikael Forsell (Ruotsi)
Paras puolustaja: Stefan Jonsson (Ruotsi)
Paras keskikenttäpelaaja: Ola Fredricson (Ruotsi)
Paras hyökkääjä: Jonas Claesson (Ruotsi)