stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Majakkalaiva Kemi
Merenmittaustukialuksena 1954–1955

Toimettomaksi jäänyt majakkalaiva Rauma siirtyi yllättäen keväällä 1954 1. merenmittausretkikunnan asunto- ja tukialukseksi, kun retkikunnan toinen asunto- ja tukialus MKH 4 oli saanut pohjakosketuksen ja uponnut. Tässä tehtävässä Rauma oli kaksi purjehduskautta – varustettuna täysin majakkalaivan kirkkaanpunaisessa asussaan korkeine majakkatorneineen kaikkineen, outona kummajaisena valkokylkisten mittausalusten joukossa. Myös korkeilla valkoisilla kirjaimilla maalattu nimi RAUMA oli koko tämän ajanjakson ajan paikoillaan. Uusi nimi maalattiin vasta seuraavassa asemapaikassa.
Kesä 1954 kului Kristiinankaupungin ja Kaskisten merialueiden mittauksissa. Kesän 1955 alus vietti samoissa tehtävissä Bergön, Pietarsaaren ja Uudenkaarlepyyn vesillä. Tämän jälkeen
1. merenmittausretkikunta sai tukialuksekseen vanhan majakkalaiva Kemin, jonka tilalle Rauma päätettiin korjauksen jälkeen asettaa.
Viimeinen asemapaikka Kemi edustalla 1956–1973

Talvella 1955–1956 Rauma oli Wärtsilän Vaasan telakalla korjaus- ja muutostöissä. Useita pohja- ja laidoituslevyjä uusittiin.  Aluksen skanssit muutettiin uuden asuntoasetuksen mukaisesti kahden hengen miehistöhyteiksi. Välikannelle rakennettiin luotsihytti, pentteri ja miehistölle messi. Näin ollen ruokailu makuusijoissa loppui. Keittiön yhteyteen asennettiin kylmähuoneet ja kaikkiin sisätiloihin saatiin sähkövalo. Tätä ja muita sähkölaitteita varten aparaattihuoneeseen sijoitettiin voimakas dieselgeneraattori. Alus varustettiin myös kauan kaivatulla, alkuperäistä paremmin pitävällä sieniankkurilla.lähde?
Uuden asemapaikkansa mukaan Rauma nimettiin nyt Kemiksi. Heinäkuun alussa 1956 alus sijoitettiin Kemin edustalle noin 2,5 meripeninkulmaa Rajamatalasta itään. Kemin Ajoksen ulkosatamaan matkaa oli 17,5 meripeninkulmaa. Kuten aiemmissa ankkuripaikoissaan, myös täällä Kemi toimi luotsivartiopaikkana. Uudella asemapaikallaan Kemi yleensä kesäkuun alusta marraskuun loppuun.
Vuonna 1960 Kemistä tuli Suomen ainoa majakkalaiva, kun majakkalaiva Snipan suljettiin Utgrynnanin kiintomajakan valmistuttua.
Majakkalaiva sai viimeisinä vuosinaan leikillisen kutsumanimen "Heikkislä", koska päällikön Job Heikkisen lisäksi aluksella työskenteli yhtä kauan hänen puolisonsa Taimi, joka toimi emäntänä.
Toimikautta 1973 oli suunniteltu majakkalaiva Kemin viimeisimmäksi. Asemapaikan läheisyyteen oli tulossa kaksi Kemin korvaavaa pohjamajakkaa, Kemi I ja Kemi II. Poistuva majakkalaiva oli tarkoitus säästää museolaivaksi, mutta sitä ennen sen oli määrä olla vielä kesä tai kaksi väylänrakentajien asuntolaivana Turun saaristossa. Kemin työpäivä majakkalaivana jatkui kuitenkin vuoteen 1974. Uudet pohjamajakat eivät kestäneetkään jäiden ruhjontaa, ja alus palasi vielä yhdeksi kesäksi paikalleen, nyt kuitenkin ilman luotseja, koska uusi luotsiasema oli valmistunut.
Viimeisen kerran Kemi jätti asemapaikkansa 2.9.1974. Myöskään väylänrakentajien tukialukseksi alusta ei enää huolittu, koska tällä välin oli valmistunut väylänrakennusalus Rakentajan peruskorjaus, jolloin alukseen saatiin riittävästi majoitustilaa eikä majakkalaivavanhusta enää tarvittukaan. Höyrykoneineen ja hiilestyksineen alus olisikin ollut hankalakäyttöinen.lähde?
Aluksen miehistö

Majakkalaiva Kemin päällikköinä eli majakkalaivureina toimivat seuraavat henkilöt:
Otto Wecksell 1901–1914 (1918)
Michael Lindqvist 1918–1921
Johan Eriksson 1921
Carl / August Dahlqvist 1921–1926
Ragnar Stackelberg 1926–1953
Aarne Lehtinen 1956
Risto Sorela 1956–1965
Job Heikkinen 1965–1974
Vuonna 1963 lähti aluksen kymmenvuotinen päällikkö majakkalaivuri Risto Sorela eläkkeelle, ja hänen paikkansa peri entinen aluksen perämies Job Heikkinen, jolle samana vuonna vahvistettiin uudet majakkalaivurin tunnukset. Aiemmin hihamerkkinä oli ollut vain tähti, mutta nyt sen paikalle tuli kolme leveää kultanauhaa, joista ylimmässä oli ylöspäin silmukka, siis kauppalaivaston yliperämiestä vastaava tunnus. Merenkulkulaitoksella tosin on oma kauppalaivastosta poikkeava tapansa merkitä arvoasteita, esimerkiksi ylikonemestarille kuului M-20-virkapuvussa vain leveä silmukallinen nauha ja toinen hiukan kapeampi, kun taas kauppalaivastossa nauhoja oli kolme tai neljä, varustamosta riippuen.
Samoin lakkimerkki uusittiin. Aiemmin merkki oli yhteinen majakkamestarien kanssa eli soikea kilpi, jossa oli kultaisella pohjalla paaluttainen majakka vinoristittäin asetettujen ankkurien päällä ja näiden yläpuolella heraldinen ruusu. Nyt tunnus yhtenäistettiin muiden Merenkulkulaitoksen kokardien kanssa: laitoksen virkamerkki eli kultainen ruoriratas jonka päällikkeenä on Suomen vaakuna asetettuna kultanauhasta tehdylle ankkurille kultaisen havuseppeleen keskellä, ankkurin yläsilmukan alle oli asetettu heraldinen ruusu. Samoin virkatakin kauluksenkulmiin ilmestyivät laitoksen ruoriratasvaakunat.
Majakkamestarin ja majakkalaivurin virkakokardi m 22.
Majakkalaivurin viimeinen virkakokardi.
Majakkalaivurin hihatunnukset m 63.
Nyt poistui myös konemestarien oma kokardi jossa oli vinoristittäin olleet ankkurit ja potkuri niiden päällä; he saivat saman suikan kuin miehistökin. 
1930-luvun alussa aluksen miehistöllä oli vielä vanhanmalliset merimieslakit, joiden otsanauhassa oli aluksen kulloinenkin nimi. Nauhoja vaihdeltiin nimen muuttuessa, kunnes lakit ja merimiespuvut yleensäkin takavarikoitiin sotavuosina laivastolle. Sodan jälkeen majakkalaivamiehet saivat uudet ja koruttomammat virkapuvut, joihin kuului nyt suikka. Vain laivuri, perämies ja konemestari säilyttivät koppalakkinsa.
Museolaivaksi

Museolaivaksi luovutettu majakkalaiva Kemi ajoi syksyllä 1974 omalla koneellaan Helsinkiin Hylkysaaren rantaan, josta tuli sen sillä tietoa lopullinen satama. Vanha miehistö laittoi aluksen viimeisen kerran talvehtimiskuntoon. Majakkalaivasta tuli osa Suomen merimuseon kokoelmaa.
Syksyllä 1975 Kemi hinattiin pohjankunnostukseen Suomenlinnan telakalla. Vuosina 1976–1977 sääkansi uusittiin. Alus oli kuitenkin kylmillään, mikä aiheutti vuotoja, korroosiota ja kosteusvaurioita. Määrärahoja laajempaan kunnostukseen ei ollut.
Väyläalus Lonna hinasi historiallisen majakkalaivan Savonlinnaan Rauma-Repolan Pääskyniemen telakalle vuonna 1983. telakka oli luvannut säilyttää aluksen, kunnes määrärahat siihen löytyisivät. Alus sai odottaa kunnostusta pressujen alla useita vuosia ennen kuin kunnostustyöt voitiin aloittaa vuonna 1986 työllistämismäärärahojen turvin. Kemi päätettiin kunnostaa siihen asuun, kuin se viimeisinä vuosina oli ollut. Osa tiloista museoitiin, ja kahteen hyttiin tehtiin majoitustiloja tutkijavieraille. Tässä yhteydessä aluksen potkuri irrotettiin paikaltaan ja kiinnitettiin peräkannelle.lähde?
Kemin kunnostus saatiin valmiiksi 1988 ja alus palasi merenkulkuviranomaisten hinaamana paikalleen Suomen merimuseon laituriin Helsingin Hylkysareen vuonna 1989.
Vuonna 2004 Kemi telakoitiin Suomenlinnaan kunnostettavaksi. Aluksen pohja kunnostettiin, minkä jälkeen se siirrettiin vuonna 2007 Kotkaan, johon Suomen merimuseo kokoelmineen muutti. Aluksen kannen, hyttien ja muiden tilojen kunnostamista jatketaan, jotta alus voidaan avata yleisölle Suomen merimuseon uuden toimitilan, Merikeskus Vellamon, museoaluslaiturissa.
Talveksi 2020–2021 Kemi hinattiin Suomenlinnaan korjauksia varten.
Aiheesta muualla

Hannu Karpo vieraili majakkalaiva Kemillä 1964. Ylen Elävä arkisto.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Majakkalaiva Kemi (Q11880625)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: majakkalaiva, museolaiva, preserved watercraft
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kotka
sijainti: Merikeskus Vellamo
koordinaatit: 60°28′22″N 26°56′42″E﻿ / ﻿60.472778°N 26.945°E﻿ / 60.472778; 26.945

Majakkalaiva Kemi Suomenlinnan telakalla kesällä 2005.
Kauko Mansikka

Kauko Antti Mansikka (18. joulukuuta 1932 – 21. tammikuuta 1996) oli suomalainen fyysikko. Hän oli Turun yliopiston teoreettisen fysiikan professori vuodesta 1969 vuoden 1995 loppuun saakka, paitsi vuotta 1974, jolloin hänellä oli varttuneen tieteenharjoittajan apuraha. Turun yliopiston valtiollistamisen yhteydessä 31. heinäkuuta 1974 teoreettisen fysiikan varsinaisen professorin virka muutettiin teoreettisen fysiikan professorin viraksi. Hän keskittyi työssään atomien ja kiinteiden aineiden teoreettiseen tutkimukseen.
Max Manner

| Max Manner |
| --- | --- |
 Max Manner vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. syyskuuta 1965 (ikä 59) Turku
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Tyylilajit:  rikoskirjallisuus
Aiheesta muualla
MaxManner.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Max Manner (s. 2. syyskuuta 1965 Turku) on suomalainen kirjailija, jonka ensimmäinen rikosromaani Revanssi ilmestyi elokuussa 2007 Minerva-kustannusyhtiön kustantamana. Sittemmin kirjailija on jatkanut tuotantoaan Crime Time -osuuskunnassa. Max Manner on Suomen Kirjailijaliiton ja ITW:n (International Thriller Writers Inc) jäsen. Vuonna 2007 julkaistu Revanssi oli ensimmäinen osa Mannerin Anna Mäki -dekkarisarjasta. Ylikomisario Anna Mäki on esiintynyt sittemmin kaikissa Mannerin julkaisemissa rikosromaaneissa.
Mannerilta on ilmestynyt vuoteen 2016 mennessä yhteensä kymmenen rikosromaania, Revanssin lisäksi Demi-Sec, K18, 72 h, 13. Huone, Vapauttaja, Räsynukke, Bandiitti, Jääkyynel ja Osiris sekä useampia novellikokoelmia (Brysselin Esso, Taksi, Keikka, Rikospaikka Tampere).
K18 aloitti trilogian, jonka pääosassa on Ruotsissa syntynyt kiinalais-suomalainen Annika Malm. Trilogian kolmas osa 13. huone ilmestyi vuonna 2011. 13. huone julkaistiin Helsingin Sanomissa myös viikon kirjana marraskuussa 2014. Momtchil Momtchilov ohjasi 13. huone -teoksesta kirjatrailerin keväällä 2011.
Vapauttaja (2012) aloitti Suomeen muuttaneesta norjalaisesta rikospoliisi Stein Storesenista kertovan viisiosaisen sarjan, jonka Manner julkaisi CrimeTimen kustantamana. Stein Storesen esiintyi ensimmäisen kerran Mannerin kirjoissa jo 72h romaanin loppusivuilla. 13. huone romaanissa turkulaistunut norjalaisetsivä jakoi pääosan Annika Malmin kanssa.
Manner kirjoitti alkuvuodesta 2008 Helsingin Sanomien nettisivuille Suomen ensimmäisen interaktiivisen ajankohtaisuuksiin perustuvan verkkodekkarin Revontulet.
Vuonna 2015 Max Manner julkaisi Twitteriin sovitetun rikosnovellin Rysälä & Esola kokoelmasta Brysselin Esso.
Sittemmin Manner on jatkanut uraansa julkaisemalla teoksia Arktisen Banaanin (2017 ja 2018) sekä Bazar kustannuksen (2019) toimittamana.
Romaanit

Revanssi.  Helsinki, Jyväskylä:  Minerva, 2007.  ISBN 978-952-492-083-4
Demi-sec: komisario Anna Mäen tutkimuksia.  Helsinki:  Minerva, 2008.  ISBN 978-952-492-183-1
K18.  Helsinki:  Minerva, 2009.  ISBN 978-952-492-224-1
72 h.  Helsinki:  Minerva, 2010.  ISBN 978-952-492-371-2
13. huone.  Helsinki:  Minerva, 2011.  ISBN 978-952-492-513-6
Vapauttaja.  Helsinki:  Crime Time, 2012.  ISBN 978-952-591-840-3
Räsynukke.  Helsinki:  Crime Time, 2013.  ISBN 978-952-289-045-0
Bandiitti.  Helsinki:  Crime Time, 2014.  ISBN 978-952-289-138-9
Jääkyynel.  Helsinki:  Crime Time, 2015.  ISBN 978-952-289-247-8
Osiris.  Helsinki:  Crime Time, 2016.  ISBN 978-952-289-276-8
Mayra.  Helsinki:  Arktinen Banaani, 2017.  ISBN 978-952-270-325-5
Loiset.  Helsinki:  Arktinen Banaani, 2017.  ISBN 978-952-270-359-0
Kadotettujen kahvila.  Helsinki:  Arktinen Banaani, 2018.  ISBN 978-952-270-395-8
Succubus.  (äänikirja)  Helsinki:  Storytel, 2019.
Matador.  Helsinki:  Bazar, 2019.  ISBN 978-952-279-684-4
Kipuraja.  Helsinki:  Bazar, 2020.  ISBN 978-952-279-965-4
Metsänpeikko.  Helsinki:  Storytel, 2020.  ISBN 978-917-967-819-7
Aavesärky. Helsinki: Bazar, 2021. ISBN 978-952-279-686-8
Turvasana. Helsinki: Bazar, 2022. ISBN 978-952-376-261-9
Aiheesta muualla

Max Mannerin kotisivut
Revontulet-verkkodekkari
Helsingin kaupunginkirjasto: Viikon kirjailija Max Manner
Max Manner Sanojen ajassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat
Malmin sairaala

| Malmin sairaala |
| --- | --- |
 Malmin sairaalan vuonna 2014 valmistunut uusi päärakennus ja pääsisäänkäynti. Oikealla peruskorjattu, suojeltu vanha päärakennus vuodelta 1930.
Osoite:  Talvelantie 6, 00700 Helsinki
Sijainti:  Malmi
Rakennustyyppi:  sairaala
Valmistumisvuosi:  1908, 1916, 1930, 1958, 1986, 2014
Purkuvuosi:  1900-luvun alun puurakennukset purettu vuoden 1962 jälkeen; 1958 ja 1986 rakennetut osat purettu vuonna 2010
Suunnittelija:  Armas Rankka, Olli Pekka Jokela
Käyttäjä:  Helsingin kaupunki
Tyylisuunta:  funktionalismi, postmodernismi
Runkorakenne:  puu, tiili, teräsbetoni
Julkisivumateriaali:  rappaus, punatiili, lasi, kuitusementtilevy
Kerrosluku:  4
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Malmin sairaalan vuonna 2014 valmistunut aula.
Malmin sairaala on Helsingissä, Malmin kaupunginosassa sijaitseva sairaala-alue.
Vuonna 2014 valmistuneessa rakennus 2:ssa on päivystystoimintoja: terveyskeskuspäivystys, pientraumapäivystys, sairaalapäivystys, päivystysosasto, valvontayksikkö ja päivystystä tukevat vuodeosastot. Lisäksi samassa rakennuksessa sijaitsee sisätautien poliklinikka, murtumien jälkitarkastuspoliklinikka ja yksi geriatrinen vuodeosasto sekä HUS:n toimintoina laboratorio ja kuvantaminen.
Rakennus 18:ssa toimii Helsingin sairaalan vuodeosastoja. Malmin sairaala -nimistä organisaatiota ei siis enää ole olemassa, vaan eri toiminnoista vastaavat eri toimijat. Sairaalan osoite on Talvelantie 6.
Malmin ilta-, viikonloppu- ja yöpäivystys on tarkoitettu erityisesti itäisen, kaakkoisen, koillisen ja pohjoisen Helsingin vähintään 16-vuotiaille asukkaille kiireellisissä sairaustapauksissa.
Historia > Kulkutautisairaalasta kunnansairaalaksi 1908-1930

Helsingin pitäjään Malmille perustettiin pieneen puurakennukseen vuonna 1908 kulkutautisairaala sekä kunnanlääkärin virka. Kun tarvittiin lisää potilaspaikkoja, sisustettiin lähellä sijainnut huvilarakennus 14-paikkaiseksi kunnansairaalaksi vuonna 1916. Vuosisadan alkupuolella siellä hoidettiin lähinnä infektiopotilaita.
Kokonaan uusi lääninarkkitehti Armas Rankan suunnittelema kolmikerroksinen tiilinen ja 38 potilaspaikalla varustettu sairaalarakennus, nykyinen rakennus 1, saatiin valmiiksi vuonna 1930.
Historia > Malmin kunnansairaala 1930-1946

Vuonna 1935 Malmin kunnansairaala sai röntgenlaitteet ja vuoteen 1938 mennessä sairaalaa laajennettiin tarttuvien tautien hoitoa varren ja rakennuksia oli jo yhteensä seitsemän ja sairaansijoja 93. Lääkäreistä toinen hoiti kulkutauti- ja tuberkuloosiosastoa ja toinen lasarettiosastoa. Tuolloin Malmin kunnansairaalassa oli oma laboratorio, apteekki, leikkaus- ja röntgenhuoneet sekä kaksi lääkärinvirkaa. Talvisodan ja Jatkosodan aikana vuosina 1939–1944 rakennus 1:ssä toimi sotilassairaala, ja sodan jälkeen sairaala siirtyi vuonna 1946 suuren alueliitoksen myötä Helsingin kaupungin alaisuuteen ja nimettiin Malmin sairaalaksi.
Historia > Malmin sairaala 1947-

Helsingin kaupungille siirtymisen jälkeen sairaalaa korjattiin ja laajennettin vähitellen. Vuonna 1947 paikkaluku ylitti sadan. Vuonna 1954 sairaala jaettiin muodollisesti kirurgian ja sisätautien osastoiksi, ja seuraavana vuonna lakkautettiin lastentautien paikat kokonaan. Vuonna 1958 rakennettiin päärakennuksen lisäsiipi. Vuoden 1962 jälkeen purettiin sairaalan alueelta vanhat kulkutautisairaalan ja tuberkuloosiosaston puurakennukset ja joukko huoltorakennuksia. Perussairaanhoidon lisärakennus valmistui vuonna 1986.
Malmin sairaala oli Helsingin koillisen terveyskeskuksen sairaala vuoden 1993 loppuun asti. Sen jälkeen osa siitä jatkoi terveyskeskussairaalana, ja osa muutettiin erikoissairaanhoidon sairaansijoiksi, joille siirtyi pääkaupungin itä-, koillis- ja pohjoisosien 200 000 asukkaan erikoissairaanhoito. Vuoden 2000 alusta Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin perustamisen jälkeen, kaupungin erikoissairaanhoito liitettiin HUS:iin, joka vuokrasi osan Malmin tiloista sitä varten. Muutoin Malmin sairaalasta tuli terveyskeskussairaala, ja sinne perustettiin päivystystoimintojen yksikkö.
Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin (HUS) uudistuksen jälkeen 1999–2000 Malmista tuli Helsingin terveyskeskussairaala.
Peruskorjaus ja laajennus 2010–2014

Sairaalan päivystystoiminta päättyi 16. syyskuuta 2010 ja avautui uudelleen 27. marraskuuta 2014, yli puolitoista vuotta alkuperäisestä aikataulusta myöhässä. Tänä aikana purettiin vanhan päärakennuksen kaksi siipeä, jotka olivat valmistuneet vuonna 1958 ja 1986 ja joissa sijaitsivat päivystyspoliklinikka ja terveyskeskuspäivystys. Tilalle rakennettiin uudisrakennus arkkitehti Olli Pekka Jokelan suunnittelema (rakennus 2), joka yhdistettiin korkealla lasisella aulalla kahteen vanhaan suojeltuun rakennukseen, jotka peruskorjattiin. Malmin sairaalan väliaikaistiloina toimi Marian sairaala, jossa päivystys lopetettiin 26. marraskuuta 2014. Osa vuodeosastoista (A-osastot) kuitenkin pysyivät koko remontin ajan Malmilla rakennuksessa 18.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Malmin sairaala Wikimedia Commonsissa
Malmin sairaala vuonna 1974, Volker von Boninin valokuva.
Malmin sairaalan päivystys vuonna 2009. Vanha päärakennus (vas.) vuodelta 1958 ja 1986. Molemmat siipirakennukset korvattiin 2010-luvulla uudisrakennuksella.
Manner

Manner on täysin veden ympäröimä, saarta suurempi, yhtenäinen maa-alue erotukseksi maanosista, jotka ovat ihmisen määrittämiä.
Mantereet

Mantereiksi luetaan tavallisimmin seuraavat maa-alueet:
Vanha manner (Euraasia ja Afrikka)
Uusi manner (Etelä-Amerikka ja Pohjois-Amerikka)
Australia
Etelämanner
Näitä pienempiä erillisiä maa-alueita pidetään saarina. Rajanveto perustuu lähinnä sovittuun määrittelyyn, sillä maapallon pienin manner, Australia (noin 7,7 milj. km2), on vain runsaat kolme kertaa niin suuri kuin suurin saari, Grönlanti (noin 2,2 milj. km2).
Mantereista kaksi suurinta ovat luonnostaankin keskeltä kapeita, ja nykyään molemmat on tästä kapeimmasta kohdasta keinotekoisesti katkaistu kanavilla, joista Suezin kanava valmistui vuonna 1879, Panaman kanava vuonna 1914. Niinpä myös Euraasia, Afrikka, Pohjois-Amerikka ja Etelä-Amerikka määritellään toisinaan mantereiksi. Näin määriteltynä mantereita ovat:
Euraasia
Afrikka
Pohjois-Amerikka
Etelä-Amerikka
Australia
Etelämanner
Australian itäpuolella sijaitsevaa, suurimmaksi osaksi merenalaista Zealandiaa on myös ehdotettu mantereeksi, sillä se täyttää monet mantereen tunnusmerkit.
Vaikka saaria ei puhtaan maantieteellisesti luetakaan osaksi mantereita, niin geologisesti mantereisiin liittyy myös mantereita ympäröivä mannerjalusta, jonka välityksellä monet mantereiden edustan saaret ovat samaa geologista kokonaisuutta läheisen mantereen kanssa. Kun merenpinnan korkeus vaihtelee, nämä mannerjalustan saaret voivat tällöin yhtyä mantereisiin tai erota niistä, kun merenpinnan korkeus muuttuu.
Maapallon pinta-alasta on mantereita noin 25 %.lähde?
Aiheeseen liittyviä muita käsitteitä

Maapallon maanosat vastaavat pitkälti mantereita, ja sanaa manner käytetäänkin suomen kielessä usein myös maanosan synonyyminä. Maanosista Pohjois- ja Etelä-Amerikka sekä Afrikka muodostavat selkeät kokonaisuudet myös luonnonmaantieteellisesti. Eurooppa ja Aasia sen sijaan ovat luonteeltaan enemmänkin historiallisia nimityksiä, ja niitä vastaava luonnonmaantieteellinen kokonaisuus on Euraasia.
Myöskään mantereet ja mannerlaatat eivät vastaa toisiaan. Kun mannerlaatat liikkuvat, myös mantereet muuttavat muotoaan, yhtyvät ja erkanevat maapallon geologisen historian kuluessa. Niinpä muinaiset mantereet ovat poikenneet nykyisistä, ja myös tulevaisuudessa geologisen historian aikana mantereet tulevat muuttumaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manner Wikimedia Commonsissa
Maailman neljä veden ympäröimää mannerta.
Vaihtoehtoinen jako kuuteen mantereeseen.
Ohto Manninen

Ohto Heikki Sulevi Manninen (s. 24. syyskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen filosofian tohtori ja historiantutkija, joka on perehtynyt erityisesti Suomen vaiheisiin toisessa maailmansodassa. Manninen oli sotahistorian professori Maanpuolustuskorkeakoulussa useiden vuosien ajan. Aikaisemmin hän toimi Suomen historian professorina Helsingin ja Tampereen yliopistossa.
Ohto Mannisen isä oli tietokirjailija Antero Manninen, jonka vanhemmat olivat kirjailijat Otto Manninen ja Anni Swan. Hänen sisarensa on kirjailija Hellevi Arjava.lähde?
Teokset

Kansannoususta armeijaksi: Asevelvollisuuden toimeenpano ja siihen suhtautuminen valkoisessa Suomessa kevättalvella 1918. (Väitöskirja) 1974
Toteutumaton valtioliitto: Suomi ja Ruotsi talvisodan jälkeen. Kirjayhtymä 1977
Suur-Suomen ääriviivat: Kysymys tulevaisuudesta ja turvallisuudesta Suomen Saksan-politiikassa 1941.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1980.  ISBN 951-26-1735-8
Kajaanin asukkaat 1651–1750. Suomen sukututkimusseura 1981
Helsingin sotilaspiiri 1932–1992. Helsingin sotilaspiiri 1993
Talvisodan salatut taustat. Neuvostoliiton operatiiviset suunnitelmat 1939–1941 Suomen suunnalla. Kirjaneuvos 1994
Molotovin cocktail – Hitlerin sateenvarjo: Toisen maailmansodan historian uudelleenkirjoitusta. Painatuskeskus 1994. ISBN 951-37-1495-0 (Lauri Jäntin tietokirjapalkinto, 1995)
Stalinin kiusa – Himmlerin täi: Sota-ajan pieni Suomi maailman silmissä ja arkistojen kätköissä.  (Kleio. Pääosa artikkeleista julkaistu 1994–2000 aikakauslehdissä)  Helsinki:  Edita, 2002.  ISBN 951-37-3694-6
Kerttu Nuorteva: Neuvostokaunotar vakoilujohtajana. Edita 2006
Miten Suomi valloitetaan – puna-armeijan operaatiosuunnitelmat 1939–1944. Edita 2008
Sanomansieppaajia ja koodinmurtajia – Suomen radiotiedustelu sodassa.  (Teos kertoo radiotiedustelumme onnistumisista ja epäonnistumisista sotavuosina 1939–1945)  Docendo, 2018.  ISBN 9789522914781
Itsenäistymisen vuodet 1917–1920 osa 1. Irti Venäjästä. VAPK-kustannus 1992
Itsenäistymisen vuodet 1917–1920 osa 3. Katse tulevaisuuteen. VAPK-kustannus 1992
Itsenäistymisen vuodet 1917–1920 osa 2. Taistelu vallasta. Painatuskeskus 1993
Murhenäytelmän vuorosanat: Talvisodan hallituksen keskustelut. Edita 2003
Puna-armeija Stalinin tentissä. Edita 1997
Muistelmia aktivismista ja vapaussodasta. Edita 1999
Stella Polaris: Suomalaista sotilastiedustelua. Edita 2002.
"Käymme omaa erillistä sotaamme": Risto Rytin päiväkirjat 1940–1944. Edita 2006
Suomalaisten taistelut Ruotsin, Venäjän ja itsenäisen Suomen riveissä. Tammi 2007
Malmi (Helsinki)

| Malmi> Malm |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Malmi korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  koillinen suurpiiri
Pinta-ala:  8,99 km² 
Väkiluku:  24 860 (31.12.2021; kaupunginosa, ei peruspiiri)
Väestötiheys:  2 765 as./km²
Osa-alueet:  Ylä-Malmi, Ala-Malmi, Pihlajamäki, Tattariharju, Malmin lentokenttä, Pihlajisto
Postinumero(t):  00700 (Ylä-Malmi, Ala-Malmi, Tattariharju ja Malmin lentokenttä), 00710 (Pihlajamäki ja Pihlajisto)
Lähialueet:  Tapaninvainio, Tapanila, Pukinmäki, Kivikko, Latokartano, Viikin tiedepuisto, Suurmetsä, Suutarila
Malmin peruspiiri (Ylä-Malmi, Ala-Malmi, Tattariharju, Malmin lentokenttä, Tapaninvainio ja Tapanila)
Malmi (ruots. Malm) on Helsingin kaupunginosa ja peruspiiri.
Malmin kaupunginosa koostuu seuraavista osa-alueista: Ylä-Malmi (6 201	asukasta 31. joulukuuta 2021), Ala-Malmi (6 882 as.), Pihlajamäki (7 153 as.), Tattariharju (7 as.), Malmin lentokenttä (2 147 as.) ja Pihlajisto (2 470 as.). Yhteensä tällä alueella on 24 860 asukasta.
Malmin peruspiiri on rajattu kaupunginosasta poikkeavasti niin, että siihen eivät kuulu Pihlajamäki ja Pihlajisto (jotka kuuluvat Latokartanon peruspiiriin), mutta kylläkin Tapanila ja Tapaninvainio (jotka yhdessä muodostavat Tapaninkylän kaupunginosan). Peruspiirissä asukkaita on yhteensä 29 078 (31. joulukuuta 2018) ja työtä alue tarjoaa 11 831 hengelle (31. joulukuuta 2017).
Kaupunginosan läpi kulkee päärata. Malmin rautatieasema on tärkeä asema lukuisten vaihtoyhteyksien ja läheisyydessä asuvan suuren ihmismäärän ansiosta. Rautatie jakaa Malmin ydinalueen Ylä-Malmiin ja Ala-Malmiin. Malmintori on alueen keskus.
1930-luvulla perustettu Helsingin entinen päälentoasema sijaitsee Malmilla. Se on nykyään Helsinki-Malmin lentoasema, joka on ollut yleisilmailun ja viranomaisten, muun muassa rajavartiolaitoksen käytössä. Malmin kiitotie suljettiin maaliskuussa 2021 ja lentoliikenne kentältä päättyi.