stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä S
S > Kaarlo Johannes Sipola

(3. huhtikuuta 1897 Oulu –) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kivityömies Salomon Sipola ja Matilda Keinänen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Agda Alviina Koulun kanssa. Sipola kävi kansakoulun ja työskenteli puuseppänä ja merimiehenä, kunnes joutui Saksassa sotavankeuteen Kielissä Saksan vihollismaan kansalaisena. Hän vapautui vankeudesta kun liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan 23. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoona rintamalta tapaluun jälkeen 12. helmikuuta 1917 alkaen Altonan työosastoon, mistä hänet siirrettiin 2. elokuuta 1917 alkaen siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja muutti ulkomaille, mistä hän palasi vuonna 1924. Suomeen paluunsa jälkeen hän työskenteli työmiehenä eri puolilla maata, viimeksi Johanneksessa puuseppänä Hackman oy:n palveluksessa.
Aimo Urho Sippola
Edvin Abraham Sippola
Matti Vilkas Tapio Sippola
Oskar Isak Sippola
S > Siro Aarne Sippola

(12. syyskuuta 1896 Kauhava – 17. syyskuuta 1919) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Sippola ja Maria Josefiina Silfverberg. Hän kävi kaksi luokkaa Lapuan yhteiskoulua ja 2 vuotta Helsingin teollisuuskoulun kemiallista osastoa. Sippola liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 5. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 5. lokakuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet lähetettiin 22. helmikuuta 1917 alkaen Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin 8. syyskuuta 1917 siviilitöihin Saksaan. Jääkärit Vilkas Sippola ja Urho Sippola olivat hänen veljiään.
Sippola merkittiin Suomen Valkoisen armeijan luetteloihin vänrikiksi ylennettynä 15. huhtikuuta 1918 ja sijoitettiin 2. jääkärirykmenttiin. Tosin hän palasi takaisin Suomeen vasta sisällissodan jälkeen 12. kesäkuuta 1918, jolloin hän ilmoittautui 8. heinäkuuta 1918 rykmenttiinsä, josta muodostettiin Porin jalkaväkirykmentti 2. Rykmentissä hänet sijoitettiin 4. komppaniaan. Vielä saman syksyn aikana hän sairastui ja lähetettiin sairauslomalle. Parannuttuaan hänet siirrettiin 2. huhtikuuta 1919 alkaen Keski-Suomen rykmenttiin, jossa palvellessaan hän kuoli sokeritautiin 17. syyskuuta 1919. Hänet on haudattu Kauhavalle. Ylennykset: Vänrikki 15. huhtikuuta 1918. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Herman Alfred Sippus
S > Bertel Ernst Sirén

(2. huhtikuuta 1892 Vaasa – 17. lokakuuta 1947) oli suomalainen jääkäri. Sirenin vanhemmat olivat postinkantaja Johan August Siren ja Ida Vilhelmina Vikström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Lilly Alfrida Katarina Lindbergin kanssa. Hän kävi viisi luokkaa Vaasan ruotsalaisesta lyseota ja työskenteli konttoristina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 29. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin 28. maaliskuuta 1917 Altonan työosastoon, josta laskettiin siviilitöihin Saksaan. Myöhemmin hän työskenteli sodan jälkeen Ruotsissa, muun muassa Nordisk transport & spedition välitysliikkeen palveluksessa Malmössä. Lisäksi hän oli Suomen kunniavarakonsuli. Hänet on haudattu Malmöhön.
Edvard Sirkkunen
S > Otto Alfred Sirola

(1. helmikuuta 1890 Sääksmäki –) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Juho Fredrik Sirola ja Josefiina Grönlund. Sirola työskenteli satamatyöläisenä Helsingissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 9. maaliskuuta 1916. Hänet siirrettiin jo 13. huhtikuuta 1916 Berliinin työkeskukseen, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen hän palasi tammikuussa 1918 Ruotsin kautta Helsinkiin (tieto on omaisten antama). Hänen myöhemmistä elämänvaiheistaan ei ole tietoa.
S > Yrjö Sirola

(Käytti Saksassa peitenimeä Siren), (24. elokuuta 1893 Hämeenlinna – 19. toukokuuta 1919) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat vääpeli Kaarle Vihtori Siren ja Iida Johanna Mäkinen. Hän kävi kansakoulun, käsityöläiskoulun ja veistokurssin ja työskenteli parturina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 28. toukokuuta 1916. Täydennysjoukosta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 5. lokakuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Sirola saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 24. maaliskuuta 1918 11. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja 10. huhtikuuta 1918 alkaen edelleen 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Sirola osallistui sisällissodan taisteluihin Raudun Sirkiänsaaressa ja rajaseudulla. Sisällissodan jälkeen hän palveli 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Jääkäripataljoona 2 ja sitten Pohjolan Jääkäripataljoona. Edellä mainituissa yksiköissä hän palveli 2. komppaniassa. Pohjolan Jääkäripataljoonasta hänet siirrettiin 18. tammikuuta 1919 Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5:n 8. komppaniaan.
Sirola liittyi 9. huhtikuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, jossa hän toimi joukkueenjohtajana 3. pataljoonan 1. komppaniassa ja osallistui taisteluihin Tulemajärvellä, Nuosjärvellä, Mangassa ja Prääsässä. Kyseisellä retkikunnalla hänet nimitettiin 29. huhtikuuta 1919 alkaen luutnantti Knut Allan Wegeliuksen kaaduttua 1. komppanian päälliköksi ja osallistui taisteluihin komppaniansa päällikkönä Matrossassa, josta hänet lähetettiin komppanioineen etelärintamalle, jossa hän kaatui Tuuloksessa 19. toukokuuta 1919 käydyssä taistelussa. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 25. huhtikuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Aunuksen muistomitali,  Jääkärimerkki.
Valter Osvald Sivén
Bror Albert Sjöberg
S > Johannes Arvid Sjöberg

(11. elokuuta 1892 Sulva – 8. heinäkuuta 1956) oli suomalainen jääkäri. Sjöbergin vanhemmat olivat työmies Isak Sjöberg ja Maria Nyhaga. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Anna Emilia Sundin kanssa. Sjöberg työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 13. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 17. huhtikuuta 1916 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon. Täydennysjoukosta hänet laskettiin myöhemmin siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen vuoden 1918 lopulla ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä, kalastajana ja pienviljelijänä kotiseudullaan Sulvassa, jonne hänet lopulta myös haudattiin.
S > Uuno Sjöblom

(21. maaliskuuta 1892 Johannes – 21. helmikuuta 1954) oli suomalainen jääkärivääpeli. Sjöblomin vanhemmat olivat puusepänliikkeenharjoittaja Karl Fredrik Sjöblom ja Maria Gardemeister. Hän kävi kansakoulun ha työskenteli puuseppänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 6. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Sjöblom saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet 27. maaliskuuta 1918 alkaen 4. jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan ja edelleen 6. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan ja sieltä edelleen konekiväärikomppaniaan. Sjöblomin taistelut sisällissodassa jäivät toteutumatta hänen jouduttua sairaalahoitoon. Sjöblom palveli sisällissodan jälkeen 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, joka nimettiin myöhemmin ensin Jääkäripataljoona 3:ksi ja sitten Kajaanin sissipataljoonaksi ja lopuksi Pohjanmaan Jääkäripataljoonaksi. Hän toimi pataljoonassa koulutusaliupseerina konekiväärikomppaniassa. Pohjanmaan jääkäripataljoonasta hänet siirrettiin 26. syyskuuta 1918 Meripataljoonaan, jossa hän palveli pursimiehenä Matti Kurjessa 8. huhtikuuta – 11. heinäkuuta 1919 välisen ajan ja muun ajan koulutusaliupseerina eri komppanioissa. Sjöblom erosi armeijasta 2. maaliskuuta 1920, mutta astui uudelleen palvelukseen jo 8. maaliskuuta 1920. Nyt hänet sijoitettiin Hyökkäysvaunurykmentin II patteriston 3. patteriin, josta hän erosi 10. toukokuuta 1921. Myöhemmin hän työskenteli varastonhoitajana A. Ahlström oy:n palveluksessa ja harjoitti puusepänliikettä Uuraassa vuoteen 1922 saakka, jolloin hän siirtyi apulaisjohtajaksi Uuraalle Viipurin saha oy:n palvelukseen ja oli tehtävässä kesäkuulle 1925 saakka. Myöhemmin hän työskenteli satunnaisissa töissä eri puolilla maata, kunnes sai paikan ammustyömiehenä Vallisaaresta 16. tammikuuta 1937 alkaen ja oli sen jälkeen rakennustyömiehenä Helsingissä. Hänet on haudattu Helsinkiin. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 31. elokuuta 1918.
Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Emil Johannes Sjöholm
John Wilhelm Sjöholm
S > Johan Edvard Sjöstrand

(5. huhtikuuta 1892 Raippaluoto – 23. elokuuta 1967 Fort Bragg, Kalifornia, USA) oli suomalainen jääkäri. Sjöstrandin vanhemmat olivat maanviljelijä Israel Herman Björklund ja Eva Stina Kapell. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Anna Irene Strömin kanssa. Hän työskenteli maanviljelijänä Raippaluodossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 6. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 11. toukokuuta 1916 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon. Hänet vapautettiin palveluksesta sotapalvelukseen kelpaamattomana 18. marraskuuta 1916. Vapauduttuaan armeijan palveluksesta hän työskenteli siviilitöissä Hampurin lähistöllä. Sjöstrand palasi takaisin Suomeen 29. marraskuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä ja kalastajana Raippaluodossa, josta hän muutti vuonna 1927 Yhdysvaltoihin. missä hän työskenteli meri- ja metsätyömiehenä. Hänet on haudattu Yhdysvaltojen Kalifornian Fort Braggiin. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Karl Ilmari Sjöström
Ove Henrik Sjöström
Edvard Leonard Skarp
Peter Alexander Sladey
Hjalmar Skog
S > Karl Arne Slöör

(9. syyskuuta 1894 Karjaa –) oli suomalainen jääkäri. Slöörin vanhemmat olivat valtiokonttorin johtaja Karl Rafael Slöör ja Olga Ganzauge. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Walborg von Schantzin kanssa, joka kuoli vuonna 1954 ja Slöör avioitui toistamiseen vuonna 1957 Marianne Auguste Wahlin kanssa. Hän kävi kuusi luokkaa Helsingin uutta suomalaisessa yhteiskoulua ja jatkoi opintojaan 1913 Wismarin teknillisessä opistossa, missä hän suoritti sähköinsinööritutkinnon vuonna 1916. Slöör liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten Joukossa Saksassa sotilaskoulutusta antavalle Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 26. helmikuuta 1915, ja sijoitettiin sen 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet siirrettiin Jääkäripataljoona 27:n perustamisen jälkeen sen 3. komppaniaan. Hänet komennettiin toukokuun lopulla vuonna 1916 Ruotsiin, missä hän otti yhteyttä kapteeni Heldtin toimistoon. Myöhemmin hän oli Saksan meriesikunnan palveluksessa Ruotsissa ja Suomessa. Meriesikunta komensi hänet lokakuussa 1917 Suomeen järjestämään aselaiva S/S Equityn vastaanottoa. Hän osallistui myös henkilökohtaisesti kyseisen laivan aselastin purkamiseen ja vartiointiin Vesteröllä Vaasan saaristossa. Tämän suoritettuaan hän palasi takaisin Tukholmaan Saksan meriesikunnan palvelukseen. Takaisin Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen kesällä vuonna 1918 ja työskenteli sen jälkeen vuosina 1919–1929 insinöörinä Suomen sähkö oy Gottfrid Strömbergin liikkeessä. Vuonna 1929 hän siirtyi johtajaksi Osram oy:n palvelukseen ja oli sen palveluksessa vuoteen 1932 saakka. Myöhemmin hän toimi omistamansa Alkas oy:n toimitusjohtajana ja myöhemmin Oy Laur Knudsen Ab:n ja Oy Regulator Ab:n toimitusjohtajana vuodesta 1945 alkaen. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 10. tammikuuta 1916. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Aarne Snellman
S > Eino Albert Snellman

(19. helmikuuta 1898 Paltamo – 28. helmikuuta 1921) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Kustaa Adolf Snellman ja Margaretha Charlotta Boström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Signe Salome Malmgrenin kanssa. Hän kävi kaksi luokka Kajaanin yhteiskoulua ja Kainuun kansanopiston vuonna 1915. Snellman työskenteli muun muassa metsätyönjohtajana Kymiyhtiön työmailla Lapissa ja osallistui jääkäriliikkeen etappityöhön. Etappityössä hän avusti ja opasti saksalaisia ja itävaltalaisia sotavankeja heidän pakomatkallansa Muurmannin radalta Ruotsiin. Lopulta hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 14. huhtikuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 7. elokuuta 1917. Komppaniastaan hänet komennettiin kumminkin 28. joulukuuta 1917 alkaen Suomeen, jonne hän saapui 6. helmikuuta 1918 Vaasaan. Vaasassa hän liittyi jääkäriluutnantti Suvirinteen muodostamaan Kilpisjärven komennuskuntaan, mutta joutui jäämään siitä sairauden vuoksi Kittilään, missä hän parannuttuaan koulutti paikallisia suojeluskuntajoukkoja. Snellman astui Suomen Valkoisen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä 17. maaliskuuta 1918. Hänet sijoitettiin 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonaan, jossa hänet määrättiin 23. huhtikuuta 1918 pataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Viipurissa. Sisällissodan jälkeen hän palveli 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, josta muodostettiin myöhemmin Jääkäripataljoona 3. Snellman erosi armeijasta sairauden takia 4. elokuuta 1918. Myöhemmin hän työskenteli liikemiehenä kuolemaansa saakka, hänet on haudattu Oulun hautausmaalle Intiöön. Ylennykset. Aliupseeri 17. maaliskuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
S > Ernst Gerhard Herman Snellman

(23. marraskuuta 1890 Kristiinankaupunki – 8. elokuuta 1947) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat merikapteeni, johtaja Johan Gerhard Wilhelm Snellman ja Annie Selinda Emilia Locke. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kristiinankaupungin ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1910 ja liittyi Vaasalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1914 ja maisteritutkinnon seuraavana vuonna. Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 28. helmikuuta 1915 ja sijoitettiin 2. komppaniaan. Hän kumminkin erosi kurssilta jo 22. toukokuuta 1915 ja matkusti Ruotsiin, jossa hän työskenteli vuoden ajan Tukholmassa Nyman & Schultzin liikkeessä ja myöhemmin Suomen-Amerikan höyrylaivalinjan palveluksessa. Takaisin Suomeen hän palasi keväällä 1917. Paluunsa jälkeen hänet vangittiin Keravan asemalla ja vietti koko kesän Katajanokan vankilassa. Vankilasta vapauduttuaan hän muutti Pielavedelle, jossa hän asui Sisällissodan ajan .Sisällissodan jälkeen hän muutti Helsinkiin, jossa asui muutaman vuoden. Hän sairastui vuonna 1920 ja oli sen jälkeen hoidettavana Nikkilän mielisairaalassa elämänsä loppuun saakka.
S > Jaakko Snellman ent. Penttilä

(14. kesäkuuta 1893 Revonlahti –) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Aappo Snellman ja Anna Maria Kämäräinen. Snellman kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä Revonlahdella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 19. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 23. marraskuuta 1916 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin myöhemmin siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen hän palasi 29. marraskuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Revonlahdella ja kuului Revonlahden suojeluskuntaan aina vuoteen 1925 saakka. Hänet on haudattu Revonlahden hautausmaalle Ruukkiin, sankarihauta-alueen viereen.
Johan (Jussi) Wilhelm. Snellman
Jaakko Sohlo
S > Kaarlo Soini

(28. elokuuta 1893 Lumijoki – 25. toukokuuta 1941) oli suomalainen jääkärialikersantti. Hänen vanhempansa olivat työmies Kalle Soini ja Sofia Ollikainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Elsa Itkosen kanssa. Hän kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 31. tammikuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, mistä hänet lähetettiin 23. marraskuuta 1916 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin 13. elokuuta 1917. Soini palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä 10. joulukuuta 1918. Hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi Suomen valkoisen kaartin 6. komppaniaan. Hän erosi armeijasta 11. heinäkuuta 1919, mutta astui takaisin palvelukseen 29. syyskuuta 1919 ja sijoitettiin koulutusaliupseeriksi Kaartin Jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, Kaartin jääkäripataljoonasta hänet siirrettiin 31. maaliskuuta 1920 Helsingin työkomppaniaan, josta hän erosi 25. marraskuuta 1920. Myöhemmin hän työskenteli eri liikkeiden palveluksessa Helsingissä ja vuodesta 1932 alkaen varastomiehenä Oy ALKO Ab:n palveluksessa. Hänet on haudattu Malmille. Ylennykset: Alikersantti 10. joulukuuta 1918. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Toivo Frans Matias Soini
August Vilhelm Soininen
S > Paavo Juhana Soininen

(15. tammikuuta 1887 Enonkoski – 30. joulukuuta 1938) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Paavo Soininen ja Vilhelmina Sen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Martta Kokon kanssa. Hän kävi kolme luokkaa kansakoulua ja suoritti vuonna 1925 osan keskikoulukurssista sekä Haminan taistelukoulu vuonna 1918 ja Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin vuosina 1931–1932. Hän työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 31. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 30. joulukuuta 1917 ja takaisin 2. komppaniaan 10. helmikuuta 1918. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Soininen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi aluksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan ja 10. huhtikuuta 1918 alkaen 8. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Raudussa. Soininen palveli sisällissodan jälkeen 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, josta muodostettiin myöhemmin aluksi Jääkäripataljoona 2 ja sitten Pohjolan jääkäripataljoona. Hän siirtyi 31. lokakuuta 1918 alkaen rajavartiolaitoksen palvelukseen ja hänet sijoitettiin kenttävartion päälliköksi Terijoen rajavartiopataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 12. helmikuuta 1920 alkaen Käkisalmen läänin rykmenttiin, jossa hänet sijoitettiin komppanianvääpeliksi 6. komppaniaan. Käkisalmen läänin rykmentistä hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1921 alkaen Polkupyöräpataljoona 2:een (myöhemmin Jääkäripataljoona 2), jossa hänet sijoitettiin vääpeliksi 2. komppaniaan. Soininen erosi täysin palvelleena vakinaisesta palveluksesta 15. tammikuuta 1937. Ylennykset: Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Suomen Valkoisen Ruusun mitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
S > Suomi Kaarle Soinio

(15. kesäkuuta 1897 Taivassalo – 27. joulukuuta 1971) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen äitinsä oli Ida Sofia Henrikintytär. Hän kävi kansakoulun ja kokkikoulun. Hän työskenteli laivakokkina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan 27. syyskuuta 1915, josta hänet siirrettiin17. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon, mistä hänet laskettiin 29. marraskuuta 1917 siviilitöihin. Takaisin Suomeen Soinio palasi sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja astui kersantiksi ylennettynä Suomen armeijan palvelukseen 15. kesäkuuta 1921 ja hänet sijoitettiin Rannikkotykistörykmentti 2:n 4. patteriin, jossa hän toimi aluksi koulutusaliupseerina ja myöhemmin muonitusmestarina 15. kesäkuuta 1922 saakka. Palvelusaikanaan hän oli myös komennettuna kouluttajana Suomenlinnan aliupseerikoulussa. Myöhemmin hän työskenteli työmiehenä talvisotaan saakka. Talvisotaan Soinio kutsuttiin komppanian vääpeliksi Jalkaväenkoulutuskeskus 2:een. Välirauhan aikana hän palveli aluksi esikunta ja komppanianvääpelinä sodanaikaisessa koulutuskeskuksessaan, kunnes hänet siirrettiin Jalkaväkirykmentti 62:een ja edelleen 13. Prikaatin II pataljoonaan. Vielä ennen jatkosotaa hänet siirrettiin 4. Prikaatin I pataljoonaan. Jatkosodan hän palveli aluksi elintarvikkeiden täydennyspaikalla vuoteen 1942, jonka jälkeen hänet siirrettiin 29. Talouskomppaniaan ja edelleen vääpeliksi 8. Sotasairaalan esikuntaan, jossa hän palveli vuoteen 1943 saakka. Myöhemmin sodan kuluessa hän toimi huoltotehtävissä Rovaniemellä sodan loppuun saakka. Soinio vietti sodanjälkeisen aikansa veljensä maatilalla Taivassalossa. Hänet on haudattu Taivassaloon. Ylennykset: Kersantti 1921, Ylikersantti 1940, Vääpeli 1940. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Knut Isak Solin
Oiva Jalmari Somppi