stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Haapaveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Haapaveden sotasairaalan 1939-1944 muistolaatta | Haapaveden Opiston vanhan päärakennuksen, Lönninkartanon, julkisivun seinä, Vanhatie 45. |  | 64.1368°N, 25.3612°E |  | 1990 |  |  |
| Hiihtäjäpatsas | Koulumuseon vieressä, Nivalantie 12 |  | 64.1361°N, 25.3666°E | Kalervo Kallio | 1964 |  |  |
| Karjalaan jääneiden vainajien muistokivi | Kirkkotarha, Tähtelänkuja 5 |  | 64.1352°N, 25.3658°E | Uimonen, SamppaSamppa Uimonen | 1963 |  |  |
| Nälän uhrien muistomerkki, 1867-1868 | Kellotapulin edessä, Kirkkotarha, Tähtelänkuja 5 |  | 64.1351°N, 25.3656°E |  | 1963 |   |  |
| Runohenki | Kirjaston vieressä, Urheilutie 64 |  | 64.1399°N, 25.3811°E | Karsi, JounaJouna Karsi | 2015 |  |  |
| Saksalaisen lentokoneen putoamispaikka Korkatissa | Korkatissa Siltosaaressa, Junnonsaarentien varressa, noin 100 m tiestä (karttalinkki Siltosaareen) |  | 64.2028°N, 25.4698°E |  | 2002 |  |  |
| Sankaripatsas | Haapaveden sankarihautausmaa, Tähtelänkuja 5 |  | 64.1349°N, 25.366°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1951 |  |  |
| Talvisotaan lähdön muistomerkki | Kaupungintalon eteläpuolella olevassa Sotaveteraanipuistossa, Tähtelänkuja 1 |  | 64.1355°N, 25.3647°E |  | 1989 |  |  |
| Vanhan kirkon muistomerkki | Kirkkotarha, vanhan kirkon paikalla, Tähtelänkuja 5 |  | 64.1353°N, 25.366°E |  |  |  |  |
| Vapaussodan muistomerkki | Haapaveden sankarihautausmaa, Tähtelänkuja 5 |  | 64.135°N, 25.3662°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1919 |  |   |
HIV

| HIV |
| --- | --- |
 HI-viruksen poikkileikkaus
Virusten luokittelu
Ryhmä::  ssRNA-RT virukset
Kunta::  Virukset
Heimo::  Retrovirukset Retroviridae
Suku::  Lentivirus
Lajit
  Human immunodeficiency virus 1  Human immunodeficiency virus 2  
Katso myös
   HIV Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
HIV (engl. human immunodeficiency virus) eli HI-virus on retrovirus, joka tarttuu ihmisen immuunijärjestelmän tärkeisiin osiin – CD4+-tyypin T-soluihin ja makrofageihin. Lisäksi se tuhoaa sekä suorasti että epäsuorasti CD4+-tyypin T-soluja. Koska nämä solut ovat immuunijärjestelmän toiminnan kannalta elintärkeitä, hoitamaton HIV lamauttaa immuunipuolustuksen toiminnan, mistä seuraa AIDS. HIV kuuluu yksijuosteista RNA:ta sisältäviin viruksiin.
HIV-infektiota hoidetaan ennen kaikkea antiretroviraalilääkityksellä. Suonensisäisesti huumeita käyttävillä on yleistä että samassa ihmisessä ovat HI-virus ja C-hepatiitti. HIV-positiivisilla potilailla hepatiitin eteneminen voi olla puolta tavanomaista nopeampaa.
HIV:n alkuperä

HIV:n arvellaan olevan peräisin Keski-Afrikasta. HIV on nykyisin maailmanlaajuinen. HI-viruksen alkuperästä on erilaisia teorioita, joista mikään ei ole yleisesti hyväksytty, ja aihe on kiistanalainen. Tutkijat ovat kuitenkin löytäneet vahvan yhteyden HIV-1:n ja kädellisillä esiintyvän SIV:n välillä. Kansainvälisen tutkimusryhmän mukaan SI-virus on siirtynyt simpanssista ihmiseen vuosien 1884–1924 välisenä aikana, todennäköisimmin vuonna 1908 Kamerunin eteläosissa simpanssinmetsästyksen yhteydessä, ja muuntunut ihmisessä HI-virukseksi. Laajaksi epidemiaksi HIV on todennäköisesti lauennut Kinshasassa, joka oli silloisessa Belgian Kongossa sijaitseva kansainvälisen kaupan keskus. Tutkimukset perustuvat geneettiseen sekvensointiin ja asiakirjoihin. Keski-Afrikasta HI-virus saapui Haitille vuoden 1966 paikkeilla mahdollisesti yhden ihmisen tuomana, ja sieltä se levisi muutamaa vuotta myöhemmin Yhdysvaltoihin ja lopulta ympäri maailman. Yhdysvalloissa AIDS todettiin sairautena vasta vuonna 1981.
HIV:n alkuperä > Metsästäjäteoria

Yleisimmin hyväksytty teoria on niin sanottu ”metsästäjäteoria”, jonka mukaan SI-virus siirtyi ihmisiin, kun simpansseja tapettiin ja syötiin tai kun niiden verta kulkeutui metsästäjän iholla oleviin haavoihin. Virus sopeutui uuteen isäntään, ja siitä muodostui HIV-1. Tämän jälkeen HI-viruksesta on kehittynyt useita eri kantoja. Vuonna 2004 The Lancet -lehdessä julkaistun artikkelin mukaan retrovirusten siirtymisiä kädellisistä ihmisiin tapahtuu edelleen. 1 099 kamerunilaisen otoksessa noin 1 % kantoi SF-virusta, joka SIV:n tavoin on kädellisiä vaivaava tauti.
Vuonna 2006 kansainvälinen tutkijaryhmä kertoi Nature-lehdessä paikantaneensa HI-viruksen alkuperän Kamerunissa eläneisiin luonnonvaraisiin simpansseihin. SIV eli immuunikatovirus löydettiin niiden ulosteesta, kun viruksen perimä oli selvitetty, eikä eläimiä enää tarvinnut testata hankalilla verikokeilla. Kamerunin simpansseista noin 35 % kantaa SIV:tä, mutta mikään niistä ei aiheuta AIDSin kaltaista vakavaa muotoa. Tutkijat eivät tiedä, mikä eläimiä suojaa.
HIV:n alkuperä > Ensimmäiset HIV/AIDS-tautitapaukset

Vuonna 1998 tehty plasmanäytteen analyysi viittaa siihen, että HIV-1 tarttui ensi kertaa ihmisiin paljon luultua varhaisemmin: 1940-luvulla tai 1950-luvun alkupuolella. Joidenkin tutkijoiden mukaan plasmanäyte olisi vieläkin vanhempi, mahdollisesti jopa 1800-luvun loppupuolelta. Vuoden 2000 tammikuussa seitsemännessä Retrovirusten ja opportunististen infektioiden kansainvälisessä konferenssissa esiteltiin tutkimus, jonka mukaan ensimmäiset HIV-1-tautitapaukset ilmenivät Länsi-Afrikassa noin vuonna 1930 (tosin 15 vuoden virhemarginaalilla). Tulos perustui viruksen evoluution tietokonemallinnukseen.
Vanhimmat tunnetut näytteet HIV-1-viruksesta ovat:
Vuonna 1959 otetusta nykyisen Kongon demokraattisen tasavallan alueella eläneen miehen plasmasta
15-vuotiaan St. Louisin kaupungissa kuolleen afroamerikkalaisen pojan kudoksista vuodelta 1969
Norjalaisen merimiehen kudosnäytteestä vuodelta 1976
HI-viruksen rakenne ja genomi

HIV on rakenteeltaan erilainen kuin muut vastaavat retrovirukset. Se on muodoltaan pallomainen, halkaisijaltaan noin 120 nm ja lähes 60 kertaa pienempi kuin ihmisen punasolu. HI-viruksen genomi koostuu kahdesta kopiosta yksijuosteista RNA:ta, joka koodaa viruksen yhdeksää geeniä. Virusta ympäröi kartiomainen kapsidi, jossa on lähes 2 000 kopiota viruksen p24-proteiinia. Yksijuosteinen RNA on sitoutunut tiukasti viruksen nukleokapsidiproteiineihin, kuten p7:ään, ja viruksen rakentamisessa tarvittaviin entsyymeihin, kuten käänteiskopioijaentyymiin, proteaaseihin, ribonukleaasiin ja integraasiin. Viruksen p17-proteiineista koostuva matriisi ympäröi kapsidia ja sitoo sen eheäksi kokonaisuudeksi.
Kapsidia ympäröi viruksen vaippa, joka koostuu lipidikaksoiskalvosta. Tämän vaipan virus on ottanut mukaansa isäntäsolun solukalvosta, kun vastamuodostuneet viruspartikkelit kuroutuvat ulos solusta. Viruksen vaippa koostuu pääasiassa ihmisen solukalvon pintaproteiineista, mutta siinä on myös HI-viruksen omia vaippaproteiineja.  HIV:n env-geenin koodaama vaippaproteiini mahdollistaa viruksen kiinnittymisen kohdesoluihin ja fuusioitumisen kohdesolun solukalvon kanssa. Näin viruksen sisältö päätyy soluun ja käynnistää tartuntasyklin.
HI-viruksen toiminta > Elinkierto

Virus sitoutuu ihmisen immuunipuolustuksen tärkeisiin CD4-+-tyypin T-solujen reseptoriin ja sopivaan ko-reseptoriin (CCR5 tai CXCR4), mitä seuraa viruksen vaipan fuusio solukalvoon ja viruksen nukleokapsidin vapauttaminen solulimaan.
Viruksen oma käänteiskopioijaentsyymi kopioi viraalisen RNA:n cDNA:ksi joka edelleen kopioidaan DNA:ksi.
Tuloksena syntynyt kaksijuosteinen proviraalinen DNA vaeltaa solun tumaan tumahuokosen kautta ja yhtyy siellä solun DNA:han viruksen integraasin avulla.
Solun RNA-polymeraasi transkriptoi viruksen DNA:n.
Lähetti-RNA transloidaan proteiineiksi solun polysomeissa.
Viruksen proteiinit ja genominen RNA kuljetetaan solukalvolle ja järjestetään. Epäkypsät virionit vapautetaan silmukoimalla solukalvon läpi. Viruksen proteaasi käsittelee polypeptidiprekursorit, jolloin syntyy kypsiä virioneja.
HI-viruksen toiminta > HI-viruksen kasaus

HI-viruksen kasaus alkaa isäntäsolun solukalvolla. Kasausprosessi voidaan jakaa kolmeen osaan: virionin kasaus, virionin kuroutuminen ulos isäntäsolusta ja virionin kypsyminen. Virionin kasaus alkaa epäkypsän hilan rakentamisella, jossa Gag-proteiinit ohjaavat solukalvoon sitoutumista, RNA-genomin pakkaamisen, sekä muiden HI-viruksen proteiinien pakkaamisen viruksen sisään.
HI-viruksen toiminta > Virusten leviäminen kehon sisällä

Tavallisinta virionin aiheuttamaa solun infektioprosessia voidaan kutsua ”soluttomaksi leviämiseksi”. Viruspartikkelit syntyvät tartunnan saaneesta T-solusta ja pääsevät veren tai solunulkoisen nesteen avulla leviämään ja infektoimaan sattumanvaraisesti seuraavan vastaantulevan T-solun.  HIV voi levitä myös suoraan solusta toiseen kahden eri reitin kautta. Infektoitunut T-solu voi siirtää viruksen suoraan kohde-T-soluun virologisen synapsin kautta. Toinen HIV:n mahdollinen leviämisreitti voi olla antigeeniä esittelevän solun, kuten makrofagin tai dendriittisolun, avulla siirtyminen seuraavaan T-soluun.  Solusta soluun tapahtuvan infektion on raportoitu olevan paljon tehokkaampi leviämistapa kuin soluton leviäminen.
HI-viruksen toiminta > Imusolujen hämääminen

Harvardin yliopiston professori Bruce Walkerin johdolla tehtyjen tutkimusten johdosta nyt tiedetään, miksi ja miten HI-virus onnistuu piiloutumaan taudinaiheuttajia torjuvilta imusoluilta. Tiedon ansiosta voidaan kehittää jo lähiaikoina uudenlaisia immuunikadon hoitomenetelmiä.
Virus tunkeutuu valkosoluun, jossa virus käynnistää perimänsä mukaisten proteiinien tuotannon.
HIV-proteiinit joutuvat tartunnan saaneen solun jätteenkäsittelyjärjestelmään. Se sisältää silppurin, joka pirstoo proteiinit.
Proteiinisilppu siirtyy solukalvon pintaan. Siinä sijaitseva esittelyrakenne tutustuttaa immuunijärjestelmän proteiineihin.
T-imusolu tuhoaa vieraita soluja pinnassaan olevien molekyyliryhmien avulla. Jos T-imusolun reseptori havaitsee valkosolun pinnassa HI-viruksesta peräisin olevia vieraita proteiineja, imusolu tulkitsee valkosolun tunkeilijaksi ja käy sen kimppuun tuhotakseen sen.
Solunsalpaajat, joita T-imusolu tuottaa, ovat myrkkyä viruksen saastuttamalle solulle. Reaktiona käynnistyy solukuolemaan johtava prosessi.
PD1-proteiini, jota T-imusolu myös tuottaa, asettuu imusolun pinnalle. Mitä kauemmin T-imusolu on aktiivinen, sitä enemmän PD1:tä vapautuu. Ilmeisesti HI-viruksen vaikutuksesta PD1:tä erittyy poikkeuksellisen paljon.
Dendriittisolu, joka myös pyrkii herättämään immuunijärjestelmää, kantaa PDL1-proteiinia. Kun dendriittisolu kohtaa T-imusolun, PDL1 ja PD1 reagoivat keskenään. Sitten PD1:n lähettämä viesti passivoi T-imusolun. Koska tartunnan jälkeen PD1:tä erittyy paljon, immuunijärjestelmä rauhoittuu jo ennen kuin taudinaiheuttajat ovat talttuneet.
HI-viruksen toiminta > HI-Virus aiheuttaa CD4+ T-solujen määrän laskua

HI-virus käyttää isäntänään ihmisen immuunipuolustuksen CD4+ T-soluja. Uusien virusjälkeläisten tuotto tapahtuu siis näiden solujen sisällä. HI-virus voi kuitenkin myös tappaa infektoimansa solun pyroptoosin kautta päästyään soluun. "Interleukin-1β-converting enzyme, caspase-1" eli ICE on kaspaasi entsyymi, joka vastaa interleukiinin IL-1β esiasteen prosessoinnista kypsäksi IL-1β:ksi . Oman toimintansa ohella entsyymin aktivoituminen HI-viruksen proteaasin toimesta saa aikaan pyroptoosin, eli erittäin tulehduksellisen lyyttisen solukuoleman, jolla solu pyrkii suojelemaan itseään solunulkoisilta patogeeneiltä. HIV päästyä CD4+ T-solun sisään, sen proteaasi aktivoi CARD8 inflamasomin , joka vastaa pyroptoottisen solukuoleman aktivoinnista aktivoimalla kaspaasia. Tämän lisäksi CD4+ T-solut voivat kuolla suoraan virusperäiseen tappamiseen, jossa sytotoksiset lyfosyytit, eli CD8+ T-solut tai tappaja-T-solut, pyrkivät tappamaan infektoituneen solun ja täten estämään patogeenin lisääntymisen. CD4+ T-solujen kuolema johtaa HIV infektiolle ominaiseen immuunipuolustuksen heikkenemiseen.
HIV-infektio > HI-virustartunnan toteaminen

HI-virus voidaan todeta verestä vasta-aine- ja antigeenitesteillä. HI-viruksen kantaja voi pysyä jopa vuosia oireettomana, tai hänellä voi olla niin sanottuja yleisoireita, kuten laihtumista, kuumeilua, pitkäaikaista ripulointia, yöhikoilua ja poikkeuksellista väsymystä.
Ihminen voi olla immuuni HI-virukselle. Immuniteetti on periytyvä ominaisuus tai puute, sillä immuniteetin aiheuttaa toimivan CCR5-molekyylin puuttuminen. Virus tunkeutuu ihmiseen molekyylin avulla, mutta molekyyli voi olla muuntunut perinnöllisesti niin, ettei siitä ole hyötyä virukselle. Ominaisuus, jossa CCR5-molekyyli puuttuu, täytyy periä molemmilta vanhemmilta, jotta virus ei tarttuisi. Ominaisuudesta ei tiedetä olevan haittaa. Suomalaisilla se on noin kahdella prosentilla, mutta Suomessa ei voi tutkia, onko molekyyli toimimaton.
HIV-infektio > Altistumisen riskit ja tartunnan välttäminen

Suuri osa HIV-tartunnoista tapahtuu miesten välisen seksin välityksellä. Esimerkiksi Yhdysvalloissa vuonna 2015 kaikista uusista tartunnoista 68 % tapahtui miesten välisen seksin kautta. Heteroseksuaalinen seksi välitti 23 % kaikista uusista tartunnoista ja suonensisäisten huumeiden käyttö 6 %. Vuonna 2014 julkaistun, eri tiedejulkaisuja vertailleen tutkimuksen mukaan suurin suhteellinen riski tartunnan tapahtumiselle oli altistuminen verensiirrossa. Seksiakteista vaarallisin oli anaaliseksin vastaanottaminen, kun taas taudin leviämisen riskiä oraaliseksin kautta altistumalla pidettiin pienenä. Riski taudin välittymiselle seksin aikana altistuttaessa laski 99,2 %, jos seksin harjoittajat käyttivät sekä kondomia että retroviruslääkitystä.
Ehkäisyssä kiinnitetään ensisijaisesti huomiota seksuaalisen toiminnan muuttamiseen. Altistuminen voidaan eliminoida uskollisella yksiavioisella suhteella partneriin, jolla ei ole HIV-tartuntaa. Vähäriskinen seksi (esimerkiksi yhteinen masturbaatio ilman yhdyntää tai suuseksiä) alentaa tartuntariskiä. Muutoin kondomin käyttö antaa parhaan suojan seksissä. Vaikka kondomi ei tarjoa 100 %:sta suojaa raskauden ehkäisemisessä, se on paras tapa ehkäistä HIV-tartuntaa yhdynnän aikana.
Anaaliyhdynnässä tartunnan vaara on huomattavasti suurempi kuin vaginayhdynnässä. Suuseksissä tartuntariski ilman kondomia on varsin pieni mutta olemassa. Riski epäturvalliseen yhdyntään kasvaa alkoholin tai huumeiden vaikutuksen alaisena, joten pidättymisellä seksistä tällaisissa tilanteissa voi olla ehkäiseviä vaikutuksia.
HIV tarttuu veren ja elimistön eritteiden välityksellä. Ennaltaehkäisyn kannalta onkin tärkeää suojata itsensä toisen ihmisen vereltä ja eritteiltä. Niinpä esimerkiksi hammasharjaa tai partakonetta ei tulisi jakaa toisten kanssa. HIV ei kuitenkaan tartu kosketuksen, kättelyn, halauksen tai suutelun yhteydessä. Keittiöastioita ja ruokailuvälineitä voi myös käyttää yhdessä. HIV ei tartu verta imevien hyönteisten välityksellä. Periaatteessa HIV voisi tarttua kielisuudelman yhteydessä, mikäli molemmilla olisi samanaikaisesti suussa limakalvotulehdus tai haavoja. Tartuntariski on tällaisessa tilanteessa kuitenkin epätodennäköinen, koska syljen HI-viruspitoisuudet ovat huomattavasti matalammat kuin esimerkiksi siemennesteessä.
HIV:n tiedetään leviävän suonensisäisten huumeiden käyttäjien keskuudessa, kun käytettyjä neuloja käytetään uudelleen. Terveydenhoidon kampanjat varoittavat neulojen yhteiskäytön vaaroista ja kehottavat hankkimaan uudet tai huolellisesti steriloidut neulat jokaista pistosta varten. Useissa länsimaissa on mahdollista vaihtaa käytetyt neulat ja ruiskut uusiin ilmaiseksi esimerkiksi erillisissä terveysneuvontapisteissä.
Äidistä lapseen HIV voi tarttua raskauden aikana, synnytyksessä tai imetettäessä. Tartuntariskiä voidaan merkittävästi vähentää lääkityksellä ja imettämisestä pidättäytymisellä.
HIV-infektio > HIV:n estohoito

HIV-infektion todennäköisyyttä riskialttiissa seksikäyttäytymisessä voidaan esimerkiksi ehkäisyn lisäksi pienentää PrEP-lääkityksellä. PrEP-lääkitystä käytetään joko päivittäin tai miesten välisen seksin tapauksessa myös tarpeen mukaisesti annettujen ohjeiden mukaisesti. Suomessa PrEP-lääkityksen voi määrätä lääkäri. Suurella todennäköisyydellä tartunnan saanut voi jälkiehkäisynä saada sairaalassa PEP-lääkityksen, jos tartunnasta on kulunut alle 72 tuntia.
HIV-infektio > HIV-infektion seuraukset

HIV-infektio heikentää immuunijärjestelmää, mistä johtuen erilaiset infektiot ja syövät tarttuvat AIDS-vaiheessa oleviin helpommin. Henkilön immuunipuolustus pysyy kuitenkin normaalina silloin, kun hän käyttää ARV-lääkitystä HIV:n hoitamiseen. Toimivalla ARV-lääkityksellä oleva henkilö ei sairastu AIDSiin, ja hän voi elää normaalia elämää. Immuunipuolustus on silloin normaali ja elinaikaodote on sama kuin HIV-negatiivisella henkilöllä.
HIV-epidemia

Ensimmäisen kerran AIDSia havaittiin 1980-luvulla homoseksuaalien ja suonensisäisten huumeiden käyttäjien keskuudessa. 1990-luvulle tultaessa tauti oli muuttunut maailmanlaajuiseksi epidemiaksi. Nykyään valtaosa taudinkantajista on naisia ja lapsia kehitysmaissa.
Arvioiden mukaan vuonna 2005 maailmassa oli 38,6 miljoonaa HIV-positiivista ihmistä ja 4,1 miljoonaa sai vuoden aikana tartunnan.
| Alue | HI-viruksen levinneisyys aikuisväestössä (ikäryhmät 15–49) | Yhteensä HIV-tartuntoja | AIDSiin kuolleita vuonna 2005 |
| --- | --- | --- | --- |
| maailmanlaajuisesti | 1,0 % | 38,6 milj. | 2,8 milj. |
| Saharan eteläpuolinen Afrikka | 11 % | 24,5 milj. | 2,0 milj. |
| Pohjois-Amerikka | 0,8 % | 1,3 milj. | 27 000 |
| Länsi-Eurooppa | 0,3 % | 720 000 | 12 000 |
HIV-tartuntojen alueellinen jakautuminen UNAIDSin mukaan
HIV-epidemia > HIV Suomessa

Ensimmäinen HIV-tapaus todettiin Suomessa vuonna 1983. Vuoden 2022 loppuun mennessä Suomessa oli todettu yhteensä 4 730 HIV-tartuntaa. Heteroseksissä saadut tartunnat ovat lisääntyneet tasaisesti. Miesten välisessä seksissä saadut tartunnat ovat aiemman vähenemisen jälkeen lisääntyneet uudestaan 2000-luvulla. Vuonna 1998 puhkesi suonensisäisiä huumeita käyttävien keskuudessa epidemia, joka on sittemmin saatu hallintaan.
Vuonna 2022 Suomessa todettiin 274 uutta HIV-tapausta. Tapauksista 116 oli levinnyt seksin välityksellä, 28 ruiskuhuumeiden ja kaksi äidiltä lapselle. 123 tapauksessa leviämissyytä ei ollut ilmoitettu. Seksin kautta tapahtuneista tartunnoista 46 oli miesten välisestä seksistä, heteroseksistä 70. Merkittävä osa (83 %) todettiin ulkomaalaisilla, ja sen taustalla on pitkälti Ukrainan sotaa paenneiden suuri määrä.
Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) mukaan arviolta 94 % HIV-tartunnan saaneista tiesi tartunnastaan Suomessa vuonna 2022. Tartunnastaan tietävistä 92 % sai lääkehoitoa.
HIV-epidemia > HIV Afrikassa

HIV-tartunnat ja AIDS ovat suuria ongelmia erityisesti Saharan eteläpuolella. Siellä on 22,4 miljoonaa HIV-tartunnan saanutta ja 5,2 % aikuisista on HIV-positiivisia. HIV-positiivisista naisia on 60 %. Siellä on 72 % kaikista maailman uusista AIDS-kuolemista ja 91 % maailman uusista lasten HIV-tartunnoista. HIV leviää edelleen tiedon puutteen, väärien uskomusten, syrjinnän, häpeän, naisten heikon aseman, heikon terveydenhuoltojärjestelmän ja muiden syiden vuoksi. Tartuntoja siirtyy myös HIV-positiivisilta äideiltä vauvoille. Lisäksi köyhyys ajaa tyttöjä ja naisia prostituutioon ja sodissa tapahtuu siviilien raiskauksia.
Esimerkiksi Swazimaassa moni mies uskoo, että tartunnasta paranee makaamalla neitsyen kanssa. Lisäksi maan kulttuurissa pidetään miehen tekemiä syrjähyppyjä positiivisena ja miehekkäänä asiana. HIV-tartuntaa pidetään tabuna, ja moni ei suostu testauttamaan itseään tai myöntämään läheisensä sairautta.
Monien Afrikan kirkkojen on ollut vaikea hyväksyä HIV/AIDS-ohjelmaa, jolla ei ole kristillistä arvopohjaa, mutta vuodesta 2004 on ollut käynnissä Pipliaseurojen Laupias samarialainen -koulutusohjelma. Se muokkaa asenteita ja levittää oikeaa tietoa sekä eheyttää koko yhteisöä. Yhteistyökumppaneina ovat kirkot, järjestöt, terveysviranomaiset, koulut ja kyläyhteisöt. Ohjelma on tuottanut lupaavia tuloksia, muun muassa HIV-tartunnan saaneet ovat päässeet takaisin yhteisön jäseniksi. Erinomaisten tulosten ansiosta ohjelma toimii 24 maassa ja 11 suunnittelee liittymistä mukaan.
HIV-epidemia > HIV Yhdysvalloissa

HIV-levisi Yhdysvaltoihin Haitista arvioiden mukaan vuosien 1969 ja 1973 välisenä aikana mahdollisesti saastuneiden verituotteiden mukana. Haitille HIV oli kulkeutunut Afrikasta vuosien 1963 ja 1971 välillä. HIV saapui Yhdysvalloissa ensin New York Cityyn, josta se levisi muualla maahan. Aktiivista seksielämää eläneen kanadalaisen homoseksuaalisen lentostuertti Gaëtan Dugasin väitettiin pitkään aiheuttaneen HIV:n leviämisen Yhdysvaltoihin, mutta tämä väite on sittemmin kumottu, kun yhteys Haitille löydettiin. Saavuttuaan Yhdysvaltoihin HIV ja AIDS levisivät 1980-luvulla erityisesti homoseksuaalisten miesten keskuudessa, joilta sairaus myös ensimmäisen kerran tunnistettiin. Tämä johti syrjintään homoseksuaalisia miehiä vastaan, ja erityisesti konservatiiviset yhdysvaltalaiset poliitikot ja kansalaiset alkuun vastustivat tutkimuksia.
Vuonna 2017 Yhdysvalloissa tartunta todettiin 38 739 henkilöllä. Tartuntojen määrä on Yhdysvaltain tautikeskus CDC:n mukaan pysynyt vakaana. Tuona vuonna homo- ja biseksuaaliset miehet vastasivat 66 %:sta kaikista uusista diagnooseista ja 82 % miesten saamista tartunnoista. Heteroseksuaaliset, ei huumeidenkäytön vuoksi tartunnan saaneet muodostivat 24 % tapauksista. Heistä valtaosa oli naisia, 16 % kaikista tapauksista. Suurimmat ryhmät, joilla tartunta oli diagnosoitu, olivat afroamerikkalaisia homo- ja biseksuaalisia miehiä. Kaiken kaikkiaan afroamerikkalaiset ja latinot olivat yliedustettuina tartuntatilastoissa.
HIV-epidemia > HIV Venäjällä

Venäjän HIV-epidemian kuvaillaan olevan laajasti levinnyt, hallitsematon ja paheneva. Vuonna 2017 Venäjällä arvioitiin olevan enemmän HIV-positiivisia ihmisiä kuin missään muualla Euroopassa. Vuonna 2021 HIV-positiivisten määrä nousi yli 1,1 miljoonaan Venäjällä. Epidemian aikana on kuollut yli 424 000 ihmistä.
HIV yhteiskunnallisena ilmiönä

Vuonna 1983 muusikko Klaus Nomi oli yksi ensimmäisistä AIDSiin kuolleista julkisuuden henkilöistä. Yhdysvaltalainen näyttelijä Rock Hudson kertoi vuonna 1985 sairastuneensa tuolloin melko vähän tunnettuun tautiin. Pitkälle 1990-luvulle HIV:n sairastuneet ihmiset länsimaissa saivat osakseen paljon syyllistämistä, syrjintää ja jopa suoranaista vainoa. HIV:ta pidettiin erityisesti homoseksuaalien tautina. Homoseksuaaleilla HIV levisi suojaamattoman anaaliseksin välityksellä, sillä homomiehet eivät käyttäneet kondomia, koska heillä ei ollut tarvetta ehkäistä raskautta.
Sittemmin asenteet ovat muuttuneet neutraalimpaan ja asiallisempaan suuntaan. HI-viruksen ilmaantuminen vaikutti osaltaan 1960-luvulla alkaneen seksuaalisen vallankumouksen päättymiseen ja yleisti kondomin käyttöä. Nykyisin HIV-testit ovat yleistyneet. Testi tehdään verinäytteestä, jolla havaitaan paria kuukautta vanhemmat tartunnat (aivan tuoreita tartuntoja ei pystytä havaitsemaan). Yleisimmin käytetyssä testissä etsitään elimistön HI-virusta vastaan tuottamia vasta-aineita.
Eräät valtiot kieltävät HIV-positiivisten pääsyn maahan. Vuonna 2007 oli HIV-positiivisten maahanpääsy kielletty 13 maahan. Lisäksi 62 % maailman maista rajoittaa HIV-positiivisten oikeuksia. Yhdysvaltoihin HIV-positiivisten pääsy oli kielletty 1987–2008 ilman suurlähetystön myöntämää erikoislupaa. HIV on vakava lääketieteellinen ja sosiaalinen ongelma laajoilla alueilla. Pahin ongelma on Etelä-Afrikassa, jossa HIV-tartunnan saaneita on noin 15 % aikuisista.