stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Red Bull Air Race World Championship -kausi 2015
Tulokset > Challenger Class > Finaali

Kärkikuusikon sijoitukset kauden päättäneessä Las Vegasin kilpailussa, joka määritti myös lopulliset sijoitukset sarjassa.
| Sija | Lentäjä | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Mikaël Brageot | 1.00,521 |
| 2 |  Peter Podlunšek | 1.00,556 |
| 3 |  Cristian Bolton | 1.00,920 |
| 4 |  Petr Kopfstein | 1.02,117 |
| 5 |  Florian Bergér | 1.02,255 |
| 6 |  Daniel Ryfa | 1.02,459 |
Mestaruuden voittanut Paul Bonhomme Chiban osakilpailussa kaudella 2015.
Rajalampi (Mikkeli, Sydänmaanpohja)

| Rajalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°21′57″N, 27°04′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäveden valuma-alue (14.97)
Laskuoja:  Kölpinoja Itkonlampeen 
Järvinumero:  14.978.1.056
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  98,8 m  
Pituus:  250 m  
Leveys:  70 m  
Rantaviiva:  0,498 km  
Pinta-ala:  0,919 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiRajalampi 
Rajalampi  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Sydänmaanpohjan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 250 metriä pitkä, 70 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Pyhäveden valuma-alueella (14.97), jonka Tainaveden valuma-alueeseen (14.978) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 98,8 metriä mpy.
Rudolf Peierls

| Rudolf Peierls |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1907  Berliini 
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Werner Heisenberg, Friedrich Hund ja Peter Debye
Oppilaat:  Klaus Fuchs
Tutkimusalue:  Teoreettinen fysiikka
Rudolf Peierls (1907–1995) oli saksalaissyntyinen brittiläinen ydinfyysikko. Hän tutki aluksi kiinteän aineen fysiikkaa, mutta kiinnostui 1930-luvulla ydinfysiikasta. Hän osallistui 1940-luvulla Maud-ohjelmaan, joka oli brittiläinen ydinpommihanke. Hankkeen tutkijat siirtyivät 1943 Yhdysvaltojen vastaavaan Manhattan-projektiin.
Peierls syntyi Berliinissä juutalaiskäännynnäiseen perheeseen. Hän suoritti yliopistollisen loppututkinnon Berliinin yliopistossa ja alkoi sen jälkeen kiinnostua ydinfysiikasta. Tohtoriksi hän väitteli Werner Heisenbergin ohjauksessa Leipzigin yliopistossa 1920-luvun lopussa. Kun hän vuonna 1933 sai stipendiaatin Cambridgen yliopistoon, hän päätti olla enää palaamatta Saksaan.
Peierls nimitettiin 1937 Birminghamin yliopiston matemaattisen fysiikan professoriksi ja edelleen 1963 Oxfordiin ja 1974 Yhdysvaltoihin Seattleen. Maud-ohjelman osana vuodesta 1940 Peierls tutki, miten uraanin isotooppi U-235 voitaisiin erottaa luonnonuraanista.
Rudolf Rominger

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Rudolf Rominger (keskellä) vuonna 1939. |  Rudolf Rominger (keskellä) vuonna 1939. |  Rudolf Rominger (keskellä) vuonna 1939. |  |
Maa:   Sveitsi
Miesten alppihiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1936 | syöksylasku |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1936 | alppiyhdistetty |  |
|  Kultaa | Engelberg 1938 | pujottelu |  |
|  Kultaa | Zakopane 1939 | pujottelu |  |
|  Hopeaa | Engelberg 1938 | alppiyhdistetty |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1936 | pujottelu |  |
|  Pronssia | Zakopane 1939 | alppiyhdistetty |  |
Rudolf ”Rudi” Rominger (21. elokuuta 1908 Fextal, Sveitsi – 8. marraskuuta 1979) oli sveitsiläinen alppihiihtäjä ja nelinkertainen maailmanmestari.
Rominger voitti kultaa syöksylaskussa ja alppiyhdistetyssä sekä pronssia pujottelussa Innsbruckin maailmanmestaruuskilpailuissa 1936. Sveitsin Engelbergissä 1938 järjestetyissä MM-kilpailuissa Rominger voitti pujottelun mestaruuden ja alppiyhdistetyn hopeaa. Pujottelun maailmanmestaruuden hän voitti toistamiseen vuonna 1939 Zakopanessa, jossa hän sijoittui myös alppiyhdistetyssä pronssille.
Rakennussuojelu

Alvar Aallon suunnittelema Helsingin Kulttuuritalo on suojeltu rakennusperinnön suojelulain nojalla.
Rakennussuojelu on rakennetun ympäristön suojelua, jonka päämääränä on kulttuurihistoriallisesti merkittävien rakennusten ja alueellisten kokonaisuuksien suojeleminen.  Sen tavoitteita ovat myös merkittävien arkkitehtien töiden turvaaminen ja eri rakennustyyppien esimerkkien säilyttäminen. Suojelun kohteena voi olla lisäksi rakennuksiin olennaisesti kuuluva kiinteä sisustus. Rakennussuojelu on osa kulttuuriperinnön ja sitä kautta myös kansallisen identiteetin suojelua.
Suojeltavat arvot

Rakennuksen tai rakennetun ympäristön suojelun taustalla olevat arvot voidaan jakaa kolmeen luokkaan:
Käyttöarvot: vanha rakennus katsotaan käyttökelpoiseksi joko alkuperäiseen tarkoitukseensa tai johonkin uuteen tehtävään;
Kulttuurihistorialliset arvot: rakennus tai kohde liittyy oleellisesti paikkakunnan, yhteisön taikka koko valtion tai kansakunnan historiaan, tai se on edustava esimerkki aikansa rakennuskulttuurista;
Esteettiset arvot: rakennus ilmentää aidosti tiettyyn aikaan kiinnittyviä tai jopa ajattomia kauneusihanteita.
Jo pelkkä käyttökelpoisuus joko alkuperäiseen tai johonkin muuhun tehtävään on yleensä vahva suojelua puoltava peruste. Suomessa on vuoden 2010 laissa rakennusperinnön suojelemisesta mainittu rakennuksen merkittävyyden kriteereiksi harvinaisuus, tyypillisyys, edustavuus, alkuperäisyys, sekä historiallinen todistusvoimaisuus ja kerroksellisuus, joita kaikkia suojeltavan kohteen ei toki tarvitse täyttää. Tietämys rakennuksen historiasta, suunnittelijan pyrkimyksistä ja rakennusajankohdan kauneusihanteista vaikuttaa yleensä kohteen esteettiseen arvottamiseen, ja puhtaasti esteettiset ominaisuudet, kuten suhteiden harmonisuus tai muotojen jännitteet, saattavat jäädä vain taustalle.
Nykyisin uusia rakennuksia suunniteltaessa kulttuuri- ja rakennushistorialliset näkökohdat otetaan aiempaa paremmin huomioon. Rakennetun ympäristön kerroksellisuus on ymmärretty arvokkaaksi ominaisuudeksi, jota tulee myös säilyttää. Erityisen vaikeiksi rakennussuojelun kohteiksi ovat viime vuosikymmeninä nousseet sisätilat, sillä irtain kalustus on yleensä vailla lain suojaa, vaikka se olisi erityisesti suunniteltu tiettyä tilaa varten.
Rakennussuojelu Suomessa > Historia

Suomalaisen rakennussuojelun historia ulottuu ainakin 1800-luvulle. Ensimmäisiä suojelukohteita olivat linnat ja keskiaikaiset kivikirkot. Nykyaikainen rakennussuojelu alkoi muotoutua 1960-luvulla, jolloin alettiin ottaa huomioon myös aluekokonaisuudet ja uudempi arkkitehtuuri. Mutta vasta 1970-luvulla vanhan rakennuskannan säilyttämisen ja kerroksellisen ympäristön arvot nousivat laajempaan tietoisuuteen, Helsingissä muun muassa Vilhelm Helanderin ja Mikael Sundmanin poleemisen teoksen Kenen Helsinki ansiosta.
Nykyisin verrattain nuoriakin kohteita voidaan katsoa niin merkittäviksi kulttuurihistoriasta kertoviksi elementeiksi, että niitä tulee suojella. Joidenkin arvioiden mukaan Suomessa on tavalla tai toisella suojeltu jopa noin 50 000 rakennusta, mutta varsinaisen rakennussuojelulain nojalla näistä oli vuoteen 2011 mennessä suojeltu vain vajaat kolme sataa. Suurin osa suojelukohteista on suojeltu asemakaavoilla.
Rakennussuojelu Suomessa > Toimijat

Rakennussuojelun keskeisinä viranomaistahoina ovat museotoimi, valtion ympäristöhallinto sekä kunnat ja maakuntaliitot. Museovirasto on rakennussuojelun valtakunnallinen asiantuntijaorganisaatio. Se toimii tiiviissä vuorovaikutuksessa alueorganisaatioiden kanssa ja tarjoaa näille konsultointia. Alueellisina viranomaisina ovat elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukset ja asiantuntijoina maakunta- ja paikallismuseot. Kuntatasolla rakennussuojelusta vastaavat puolestaan kaupunki- ja kuntasuunnittelijat. Alan merkittävinä kansalaistoimijoina ovat muun muassa Suomen Kotiseutuliitto, rakennustaiteen seura ja kansainväliset asiantuntijajärjestöt kuten Docomomo ja ICOMOS. Kiinteistöjen omistajat osallistuvat luonnollisesti myös rakennussuojelun suunnitteluun ja toteutukseen.
Rakennussuojelu Suomessa > Koulutus

Rakennussuojelun asiantuntijat ovat yleensä joko taidehistorioitsijoita tai arkkitehtuurin historiaan perehtyneitä arkkitehteja. Alan korkeimman tason koulutusta annetaan yliopistojen humanistisissa tiedekunnissa, erityisesti taidehistorian ja kulttuurihistorian oppiaineissa (Helsingin, Turun ja Jyväskylän yliopisto), sekä joidenkin yliopistojen teknillisisten tiedekuntien arkkitehtiosastoilla (Aalto-yliopisto, Tampereen teknillinen yliopisto ja Oulun yliopisto). Suoraan rakennussuojeluun tai restaurointiin painottuvaa korkeakoulutusta Suomessa ei ole. Monissa ammattikorkeakouluissa tarjotaan rakennussuojeluun läheisesti liittyvän konservointialan koulutusta. Myös alemman tason ammatillisissa oppilaitoksissa järjestetään restaurointikoulutusta.
Rakennussuojelu Suomessa > Lainsäädäntö

Jo vuonna 1964 Suomessa säädettiin rakennusperinnön suojelemisesta laki, ja siihen liittyvä asetus valtion rakennusten suojelusta annettiin vuonna 1965. Kaavasuojelua on ollut sitäkin aiemmin vuoden 1931 asemakaavalaista alkaen. Vuonna 2010 vanha rakennusperinnön suojelua koskeva laki korvattiin uudella lailla, jonka tavoitteena on "turvata rakennetun kulttuuriympäristön ajallinen ja alueellinen monimuotoisuus, vaalia sen ominaisluonnetta ja erityispiirteitä sekä edistää sen kulttuurisesti kestävää hoitoa ja käyttöä". Lain mukaan suojelu voi kohdistua rakennuksiin, rakennelmiin, rakennusryhmiin tai rakennettuihin alueisiin.
Rakennetun ympäristön suojelusta säädetään myös maankäyttö- ja rakennuslaissa, joita sovelletaan kaavoituksen yhteydessä. Asemakaavoitetulla alueella rakennusperinnön suojelulakia voidaankin yleensä soveltaa vain, jos suojelua ei voida toteuttaa kaavoituksen keinoin tai jos rakennuksella on huomattavaa valtakunnallista merkitystä. Kohteiden valtakunnallisen merkityksen arvioi yleensä Museovirasto. Muinaismuistoiksi katsottujen rakennusten suojelusta säädetään erikseen muinaismuistolaissa, ja kirkollisten rakennusten suojelusta kirkkolaissa. Valtion omistamien rakennusten suojelusta on lisäksi annettu erillinen asetus.
Kansainvälinen yhteistyö

Tärkeimpiä rakennussuojelun kansainvälisiä organisaatioita ovat Yhdistyneiden kansakuntien kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestö UNESCO, UNESCOn tukema kansainvälinen restaurointialan asiantuntijajärjestö ICOMOS sekä Euroopassa Euroopan neuvosto. Vanhimpia kansainvälisistä kulttuuriperintöön liittyvistä suosituksista on UNESCOn vuonna 1964 antama Venetsian julistus monumenttien suojelusta ja restauroinnista. Julistuksessa korostetaan kansainvälisten sopimusten merkitystä historiallisten rakennusten suojelua ja restaurointia koskevien periaatteiden määrittelemiseksi. Lisäksi on julkaistu runsaasti muita kansainvälisiä ohjeita ja suosituksia. Keskeinen eurooppalainen ohjeisto on vuonna 1985 allekirjoitettu Euroopan neuvoston rakennustaiteellisen perinnön suojelua koskeva Granadan yleissopimus, joka kattaa kohteet yksittäisistä rakennuksista ja rakenteista aina rakennettuihin ympäristöihin, mukaan lukien rakennusten kiinteä sisustus. Kiinteään sisustukseen luetaan rakennukseen suunniteltu sisustus, puuosat, listat, veistokset, freskot, lasimaalaukset, ja tekniset laitteistot.
Kritiikki

Erkki Pystynen on kritisoinut teoksessaan Omaisuudensuoja rakennussuojelua omaisuudensuojan murentumisena vuonna 1984. Hänen mukaansa suojelu loukkaa omistajan omistusoikeutta, koska Museovirasto ei hanki rakennusta omistukseensa, vaan suojelee sen omistajan tahdosta riippumatta.
Tirkkosen talo Tampereella on suojeltu rakennusperinnön suojelulain nojalla.
Turun Aurajokirannan suojeltuja rakennuksia: taustalla kaupunginkirjaston vanha päärakennus ja oikealla Ingmanin talo.
Ruan Lufei

| Ruan Lufei> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. lokakuuta 1987 (ikä 37)
Kansalaisuus:   Kiina
Shakinpelaaja
Titteli:  naisten suurmestari (2008)
Elo-luku:  2 501 (joulukuussa 2012)  FIDE:n naisten listan sijoitus 18.
Korkein Elo:  2 501 (joulukuussa 2012)  Paras sijoitus 11. (tammikuussa 2008)
Ruan Lufei (kiin.: 阮露斐; pinyin: Ruǎn Lùfěi; s. 2. lokakuuta 1987) on kiinalainen shakin naisten suurmestari. Hän eteni Antakyassa 2010 pelatussa naisten maailmanmestaruusturnauksessa finaaliin, mutta hävisi sen maannaiselleen Hou Yifanille.
Aiheesta muualla

FIDE-kortti: Ruan Lufei (englanniksi)
Ruan Lufei ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Remoulins

| Remoulins |
| --- | --- |
 Notre-Dame-de-Bethléem
 vaakuna
 Remoulins
 Koordinaatit: 43°56′25″N, 4°33′52″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Occitanie
Departementti:  Gard
Arrondissementti:  Nîmes
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,2 km²
Väkiluku (2016):  2 303 
 – Väestötiheys:  279 as./km²
Kunnan numero:  30212
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Remoulins on kunta Ranskan eteläosassa Gardin departementissa Occitanien alueella.  Se sijaitsee Gardonjoen varrella noin 22 kilometriä Nîmesin kaupungista koilliseen.
Remoulins on keskiaikainen 1100-luvulla linnoitettu kaupunki, joka on rakennettu strategisesti tärkeälle Nîmesin ja Avignonin väliselle kulkureitille. 1500-luvulla käytyjen Ranskan uskonsotien jäljiltä kaupunki raunioitui. 1800-luvulla kaupunki alkoi taas kehittyä. Vuoden 2002 tulvat iskivät kaupunkiin ja sen kirsikkaviljelmät kärsivät suurta tuhoa.
Kaupungin läpi kulki roomalaisten rakentama Nîmesin akvedukti (Aqueduc de Nîmes), jonka jäänteitä on runsaasti jäljellä kunnan alueella, ja sen suurin jäljellä oleva rakennelma Pont du Gard sijaitsee aivan kunnan rajan läheisyydessä. Kaupungissa on myös nähtävillä vuonna 1830 rakennetun Gardonjoen ylittävän riippusillan jäänteet.
Linnoitetun kaupungin varustuksia
Nîmesin akvedukti, Pont de la Combe Joseph
Riippusillan jäänteet
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Remoulins Wikimedia Commonsissa
Rikoksen johdosta tapahtuva luovuttaminen

St. Louisin poliisin vuonna 1865 laatima asiakirja, jolla pyydetään Aucklandiin paenneen murhasta epäillyn henkilön luovuttamista.
Rikoksen johdosta tapahtuva luovuttaminen on valtioiden välinen menettely, jolla luovutetaan vieraan maan pyynnöstä henkilö, jota epäillään tai syytetään rikoksesta tai joka on tuomittu rangaistukseen. Luovuttaminen voi tapahtua ilman ennalta tehtyä valtioiden välistä sopimusta, mutta yleensä luovutukset perustuvat tehtyyn kahdenväliseen tai laajempaan sopimukseen.
Suomi on osallisena useissa eri luovutussopimuksissa. Euroopan unionin jäsenmaiden kesken luovutusasiat hoidetaan Eurooppalaisen pidätysmääräyksen avulla. Vastaava yksinkertaistettu järjestely on myös Pohjoismaiden välillä.
Kansallisesti luovuttamista Suomesta säädellään rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta annetussa laissa. Laki sisältää sekä luovuttamista Suomeen että Suomesta tapahtuvaa luovuttamista koskevia säännöksiä. Vieraan valtion velvollisuus luovuttaa ja siellä noudatettavat muodot ja menettelyt määräytyvät kansainvälisten sopimusten ja vieraan valtion lain mukaisesti.
Suomi voi luovuttaa rikoksesta epäillyn tai siitä tuomitun henkilön vieraaseen valtioon kansallisen lakinsa nojalla ilman kansainvälisoikeudellisen velvoitteen olemassaoloa. Tällöin luovuttaminen on kuitenkin harkinnanvaraista.
Luovuttaminen edellyttää tiettyjen vähimmäisedellytysten täyttymistä. Tällaisia ovat esimerkiksi epäillyn rikoksen vakavuusasteeseen tai tuomitun rangaistuksen pituuteen ja kaksoisrangaistavuuteen liittyvät seikat.
Kaksoisrangaistavuutta koskeva vaatimus edellyttää teon olevan säädetty rangaistavaksi kummassakin valtiossa. Yleensä edellytetään lisäksi, että teosta tuomittava enimmäisrangaistus on kummassakin valtiossa vähintään yksi vuosi vankeutta. Pyydettäessä luovuttamista vankeusrangaistuksen täytäntöönpanoa varten tuomitun rangaistuksen tulee olla vähintään neljä kuukautta vankeutta teosta, joka olisi rangaistava myös sen valtion lain mukaan, jolta luovuttamista pyydetään.
Luovuttamisen esteet liittyvät muun muassa omien kansalaisten luovuttamiseen, poliittisiin rikoksiin, sekä inhimillisiin olosuhteisiin. Suomi ei luovuta omia kansalaisiaan kuin tietyin ehdoin Euroopan unionin jäsenvaltioon sekä rajoitetusti pohjoismaihin.
Rochesterin rautatieasema

Rochesterin rautatieasema on Rochesterissa New Yorkin osavaltiossa sijaitseva rautatieasema, jolla pysähtyvät Lake Shore Limitedin, Empire Servicen ja Maple Leafin vuorot.
Reijo Hukkanen

| Reijo Hukkanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. toukokuuta 1946 Oulu
Kuollut: 29. tammikuuta 2024 (77 vuotta) Oulu
Ammatti:  kuvanveistäjä, taidemaalari
Taiteilija
Palkinnot
 Vuoden taiteilija 1991  Kuvataiteen valtionpalkinto 1987 
Reijo Juhani Hukkanen (4. toukokuuta 1946 Oulu – 29. tammikuuta 2024 Oulu) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hänet tunnetaan parhaiten teoksista, jotka koostuvat olemassa olevien esineiden yhdistelemisestä yllättävällä tavalla.
Hukkasen nuoruudentyöt ovat naivismin ja surrealismin rajalta olevia maalauksia. Vuonna 1982 hän aloitti esineteosten luomisen Mauri-myrskyn repimästä peltikatosta.
Hukkanen valittiin vuonna 1991 Vuoden taiteilijaksi. Hän sai myös Kuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1987.
Hukkanen oli yksi Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin saajista vuonna 2012.
Hukkasen puoliso oli taidemaalari Sinikka Tuominen. Tuominen kuoli maaliskuussa 2024.
Kuvia julkisista teoksista

Majakka, 1997, Hailuoto.
Amppeli, 2002, Oulu.
Kangastus, 2003, Oulu.
Laulupuut, 2012, Helsinki.
Aiheesta muualla

Reijo Hukkanen Kansallisgallerian kokoelmissa
Rochus

| Pyhä Rochus |
| --- | --- |
 Pyhä Rochus, Tomaso Pombiolin maalaus 1600-luvulta.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1349 Montpellier
Kuollut: n. 1378-1379 Voghera
Rochus (ransk. Saint Roch, Roch de Montpellier ital. San Rocco, Rocco di Montpellier) (n. 1349 – n. 1378–1379) on ruttoon sairastuneiden suojeluspyhimys.
Rochus syntyi Montpellierissä. Tarinan mukaan hän täysi-ikäiseksi tultuaan jakoi kaiken omaisuutensa köyhille ja lähti pyhiinvaellusmatkalle Roomaan. Hän pysähtyi matkalla useisiin Italian kaupunkeihin, joihin musta surma oli levinnyt. Hän onnistui parantamaan useita ihmisiä, mutta lopulta hän sai myös itsekin taudin. Hän vetäytyi metsään potemaan, ettei tartuttaisi muita. Läheisen linnan herran koira kävi hänen luonaan ja toi hänelle joka päivä isäntänsä pöydältä varastettua leipää. Viimein linnanherra löysi hänet ja toi kotiinsa toipumaan. Pyhä Rochus kuvataan usein koiran kanssa, ja kuvissa näkyy ruton aiheuttamia haavoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rochus Wikimedia Commonsissa
Rudolf Ray

Rudolf Ray (12. kesäkuuta 1884 Lappee – 14. kesäkuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja pääkonsuli. Hänet tunnetaan vuonna 1931 Helsingin Kaivopuistoon istutetun Itsenäisyyden kuusen lahjoittajana.
Lappeen pitäjän Lapveden kylässä ratamestari Anders Rayn perheeseen syntynyt Rudolf Ray opiskeli Helsingin Suomalaisessa Reaalilyseossa vuodesta 1894 lähtien, mutta jätti koulun kesken 1901 ja ryhtyi rautatievirkamieheksi. Vuonna 1914 hän perusti Helsinkiin maataloustuotteita välittäneen liikkeen Maanviljelijäin Kauppatoimisto. Suomen itsenäistyttyä Ray ryhtyi vuonna 1919 Chilen pääkonsuliksi toimien lähinnä maan salpietariteollisuuden edustajana.
Vuonna 1930 kuollut Ray lahjoitti testamentissaan eduskunnalle Suomen itsenäistymispäivänä 1917 istuttamansa kuusen sekä varat siihen liittyvää muistomerkkiä varten. Kaivopuistoon siirretty kuusi muistomerkkeineen luovutettiin eduskunnalle juhlallisin menoin 13. toukokuuta 1931. Muistomerkissä on Rayn kirjoittamia säkeitä ja lisäksi tilaisuudessa esitettiin hänen sanoittamansa Isänmaan kuusen hymni, jonka oli säveltänyt Leevi Madetoja. Ray teki myös ehdotuksen Suomen vaakunaksi, jossa leijonan sijasta oli karhu. Hänen suunnittelemansa vaakuna on ikuistettu Itsenäisyyden kuusen muistokiveen.
Teokset

Suomen kansallisvaakuna.  Helsinki:  Suomalainen kirjakauppa, 1932.
Rock & Republic

Rock & Republic on yhdysvaltalaisen VF Corporationin vaatemerkki. Merkki tunnetaan parhaiten kalliista luksus-farkuistaan.
Victoria Beckham on suunnitellut vuosina 2005-2006 yhteistyönä Rock & Republicin kanssa farkkuja, jotka tunnetaan takataskuissa komeilevista kruunuista, joiden sisällä on kirjaimet dVb.
Rochesterin tuomiokirkko

| Rochesterin tuomiokirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Rochester, Englanti
Koordinaatit:  51°23′20″N, 000°30′11″E
Seurakunta:  Rochesterin hiippakunta, Englannin kirkko
Rakentamisvuosi:  1130
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rochesterin tuomiokirkko (engl. Cathedral Church of Christ and the Blessed Virgin Mary) on Rochesterissa Kentissä sijaitseva normanniaikainen kirkko, joka on Englannin toiseksi vanhin piispanistuin.
Canterburyn arkkipiispa vihki tuomiokirkon käyttöön vuonna 1130, mutta se vaurioitui jo 1137 tulipalossa, joka tuhosi melkein koko kaupungin. Juhana Maattoman joukot pitivät kirkkoa tukikohtanaan taistelussa kapinoivia paroneita vastaan vuonna 1215. Vuonna 1642 Oliver Cromwellin joukot vaurioittivat kirkkoa. Vuonna 1842 George Gilbert Scott suunnitteli merkittäviä korjaus- ja muutostöitä, ja 1904 nykyinen torni ja sen huippu vihittiin käyttöön.
Katedraaliin on haudattu ensimmäinen Yorkin piispa Paulinus Yorkilainen sekä Rochesterin piispat Walter de Merton ja John Sheppey.
Aiheesta muualla

Katedraalin sivusto
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rochesterin tuomiokirkko Wikimedia Commonsissa
Rukajärven tiellä

| Rukajärven tiellä |
| --- | --- |
 Alkuperäinen kansikuva
Kirjailija:  Antti Tuuri
Kansitaiteilija:  Hannu Taina
Kieli:  suomi
Genre:  sota
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1990
Sivumäärä:  383
ISBN:  951-1-11060-8
Sarja: Rukajärvi
Seuraava:  Rukajärven aika
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Rukajärven tiellä on Antti Tuurin kirjoittama romaani, joka on ensimmäinen osa hänen kolmiosaisesta Rukajärvi-sarjastaan. Kirja julkaistiin vuonna 1990, ja sen on kustantanut Kustannusosakeyhtiö Otava.
Kirjan ajankohtana on jatkosodan aika, ja sen miljöönä on Aunuksen Karjalan Rukajärvi. Kirja perustuu 14. divisioonan veteraanien kertomuksiin. Teoksessa ei ole varsinaista dialogia, vaan kerronta tapahtuu kronologisesti kappaleilla, jotka on kirjoitettu haastattelujen pohjalta. Kirja päättyy siihen, kun Päämaja käskee pysäyttämään hyökkäyksen, kun Rukajärvi on vallattu syyskuussa 1941.
Roger Green

Roger Norris-Green (s. 10. maaliskuuta 1938 Brighton, Englanti), tunnetaan myös nimellä Roger Green, on englantilaissyntyinen australialainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten lännenkertomuksistaan.
Roger Green muutti Australiaan vuonna 1950. Hän kirjoitti ensimmäisen lännenkertomuksensa Cleveland Publishing -kustantamolle 1960-luvun puolivälissä.
Green julkaisi teoksensa salanimillä Cole Shelton, Ben Taggart ja Sundown McCabe. Hän on käyttänyt myös pseudonyymejä Cord Brecker, Matt Hollinger, Brad Houston ja Lesley Rogers.
Green on kirjoittanut kaikkiaan 140 teosta. Hänen esikoisteoksensa on Cole Sheltonin nimellä julkaistu Apache Crossing  (1964), joka ilmestyi suomeksi Lännensarja-lehdessä n:o 9/1970 nimellä Kahden tulen välissä (suom. Olli Tuomola). Green on jatkanut kirjoittamista 2010-luvulle saakka. Hän on julkaissut nimellä Roger Norris-Green lännenromaanit A Stranger Comes to Town (2014) ja Last Stage to Sundown (2016). Vuonna 2019 häneltä ilmestyi lännenromaani Last Chance Saloon nimellä Cole Shelton.
Suomessa Greenin eri nimillä kirjoittamia kertomuksia on julkaistu 1960–1990-luvuilla lännenlukemistoissa Arizona, Colorado, Colt, Laredo, Lännensarja ja Virginia. Kaikkiaan Roger Greenin teoksia on suomennettu noin 50. Jotkut tarinat on julkaistu useissa lännenlukemistoissa, toisinaan myös eri nimellä.
Roger Green luonnehtii tyyliään seuraavasti: “Kirjoitan perinteisiä lännentarinoita ’vanhanaikaisilla arvoilla’. Sankari on hyvä mies tai vähintään sellainen, joka aiemmassa elämässään ajautui vaikeuksiin mutta joka on muuttumassa hyväksi. Hän kohtelee naisia sivistyneesti ja kunnioittavasti sekä tietysti ’saa aina tytön’. Joskus ’pahikset’ saattavat houkutella häntä, mutta hän ei ikinä anna periksi. Sankari ei ole täydellinen, mutta lukija voi aina samastua häneen, koska hän on kunnollinen ihminen.”