stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hello, Goodbye
Julkaisu ja vastaanotto

”Hello, Goodbye” osoitti, että The Beatles kykeni musiikillisista kokeiluistaan huolimatta edelleen tekemään tarttuvia hittejä. Single ilmestyi Britanniassa 24. marraskuuta 1967 ja nousi listaykköseksi seitsemän viikon ajaksi joulukuun 6. päivästä lähtien. Beatles-singleistä yhtä pitkään listaykkösenä aikaa vietti ainoastaan vuoden 1963 hitti ”From Me to You”. Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla ”Hello, Goodbye” nousi listaykköseksi 30. joulukuuta ja piti kärkitilaa hallussaan kolme viikkoa. Single ylsi listaykköseksi myös Norjassa (5 viikkoa), Alankomaissa (4 viikkoa), Ruotsissa ja Länsi-Saksassa. Suomessa kappale jäi myyntilistoilla sijalle 11. Se lisäksi levytettiin suomen kielellä. Kappaleen nimeksi tuli "Kenties, kenties" ja esityksestä vastasi Jormas-yhtye.
Kappaleesta oli kuvattu 10. marraskuuta promovideo, jonka BBC kuitenkin hyllytti, koska yhtye esiintyi siinä liian selkeästi playbackinä. Laulusta kuultiin myös pieni pätkä Magical Mystery Tour -elokuvan loppupuolella, vaikka se ei virallisesti kuulunutkaan elokuvan soundtrackille.
”Hello, Goodbye” julkaistiin myöhemmin myös kokoelma-albumeilla The Beatles 1967–1970 (1973) ja 1 (2000).
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Iso-Britannia | 1. | 12 (Top 50) | 9.12.1967 |  |
|  Ruotsi (Tio i topp) | 1. | 8 (Top 10) | 2.12.1967 |  |
|  Ruotsi (Kvällstoppen) | 1. | 11 | 5.12.1967 |  |
|  Norja | 1. | 10 (Top 10) | viikko 49/1967 |  |
|  Alankomaat | 1. | 14 (Top 20) | 25.11.1967 |  |
|  Yhdysvallat | 1. |  | 1967 |  |
|  Länsi-Saksa | 1. |  | 1967 |  |
|  Itävalta | 2. | 16 (Top 20) | 15.12.1967 |  |
|  Sveitsi | 2. | 6 (Top 10) | 2.1.1968 |  |
|  Suomi | 11. |  | joulukuu 1967 |  |
Kappaleet singlellä

A-puoli
Hello, Goodbye – 3.27 (säv. Lennon/McCartney)
B-puoli
I Am the Walrus – 4.36 (säv. Lennon/McCartney)
Kokoonpano

Paul McCartney – laulu, bassokitara, piano, bongot, conga
John Lennon – rytmikitara, Hammond-urut, taustalaulu
George Harrison – soolokitara, taustalaulu, kättentaputukset
Ringo Starr – rummut, marakassi, tamburiini
Kenneth Essex – viulu
Leo Birnbaum – viulu
David Hemery

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  David Hemery 1968 |  David Hemery 1968 |  David Hemery 1968 |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | México 1968 | 400 m aidat |  |
|  Hopeaa | München 1972 | 4×400 m |  |
|  Pronssia | München 1972 | 400 m aidat |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ateena 1969 | 110 m aidat |  |
David Hemery (s. 18. heinäkuuta 1944 Cirencester, Gloucestershire, Englanti) on brittiläinen aitajuoksija ja olympiavoittaja.
David Hemery asui isänsä työn vuoksi Yhdysvalloissa vuosina 1956–1962. Aikustuttuaan hän palasi Yhdysvaltoihin opiskelemaan Bostonin yliopistoon. Vuonna 1966 hän juoksi sisäratojen Euroopan ennätykset 600 jaardilla (1.09,8) ja 60 jaardin aitajuoksussa (7,1). Samana vuonna hän voitti 110 metrin aitajuoksussa Kansainyhteisön mestaruuden ja juoksi matkan Britannian ennätyksen 13,9.
Vuonna 1968 Hemery voitti 440 jaardin aitajuoksussa Yhdysvaltain yliopistomestaruuden ajalla 49,8. Hänen taakseen jäi Geoff Vanderstock, joka samana vuonna paransi 400 metrin aitajuoksun maailmanennätykseksi 48,8. Samana syksynä Méxicon olympialaisissa Hemery juoksi 400 metrin aitojen alkuerässään toiseksi ajalla 50,3 ja välierässään kolmanneksi ajalla 49,3. Loppukilpailussa hän oli ylivoimainen ja voitti kultaa uudella ME-ajalla 48,1. Sähköajanotolla loppuaika oli 48,12, joka kesti maailmanennätyksenä seuraaviin olympialaisiin ja Euroopan ennätyksenä vuoteen 1979 saakka. Olympialaisten 4 × 400 metrin viestijuoksussa Hemery juoksi kolmannen osuuden Britannian joukkueessa, joka sijoittui viidenneksi ajalla 3.01,2.
Ateenan EM-kilpailuissa 1969 Hemery osallistui 110 metrin aitajuoksuun ja saavutti hopeaa ajalla 13,7 oltuaan 0,2 sekuntia Italian Eddy Ottozia hitaampi. Vuonna 1970 hän voitti toistamiseen Kansainyhteisön mestaruuden pika-aidoissa. Münchenin olympialaisissa 1972 hän voitti 400 metrin aitajuoksussa alkueränsä ajalla 49,72. Välierässä hän sijoittui kolmanneksi ajalla 49,66 edellään Ugandan John Akii-Bua ja Yhdysvaltain Ralph Mann. Loppukilpailussa samat kaksi miestä olivat Hemeryä nopeampia. Ajalla 48,52 Hemery sai pronssia ja menetti samalla maailmanennätyksensä Akii-Bualle. Kolmannen olympiamitalinsa Hemery sai Münchenin kisojen 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi kolmannen osuuden ja Britannia sijoittui hopealle Euroopan ennätyksellä 3.00,46.
Hemery lopetti amatööriuransa, johon sisältyi myös kymmenottelua, vuoteen 1972 mutta kilpaili vielä ammattilaisena. Vuosina 1975–1982 hän toimi valmentajana Bostonin yliopistossa. Hän on kirjoittanut Another hurdle -nimisen elämäkerran.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metriä 10,9 s
200 metriä 21,8 s
400 metriä 47,1 s
110 metrin aitajuoksu 13,6 s
300 metrin aitajuoksu 34,6 s
400 metrin aitajuoksu 48,12 s (ME)
Korkeushyppy 186 cm
Pituushyppy 717 cm
Kymmenottelu 6893 p
Sauli Kousa

| Sauli Kousa |
| --- | --- |
 Sauli Kousa 7. heinäkuuta 1942.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. tammikuuta 1912 Mäntyharju
Kuollut: 13. joulukuuta 1956 (44 vuotta) Heinola
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1939–1944
Taistelut ja sodat:  talvisota, jatkosota
Sotilasarvo:  ylikersantti
Kunniamerkit:  Mannerheim-ristin ritari
Sauli Kousa (3. tammikuuta 1912 Mäntyharju – 13. joulukuuta 1956 Heinola) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 65.  Sotilasarvoltaan Kousa oli ylikersantti.
Ennen sotia hän työskenteli maanviljelijänä kotitilallaan Mäntyharjun Kousankylässä. Sotien jälkeen hän toimi korjausmiehenä Kymin Osakeyhtiön Heinolan Metsäosastossa vuosina 1945–56. Kousa toimi myös varsinaisen työnsä ohella vartijana Heinolan pääpostikonttorilla. Hän oli naimisissa ja hänellä oli yksi lapsi.
Sauli Kousa oli kahden sodan veteraani. Hän toimi talvisodassa konekivääriryhmän johtajana sekä konekiväärijoukkueen varajohtajana Jääkärirykmentti 33:ssa, sekä talousaliupseerina TykK/JR 6:ssa.
Jatkosodassa hän toimi joukkueen varajohtajana Jalkaväkirykmentti 22:ssa sekä 20. prikaatissa. Hän haavoittui 9. kesäkuuta 1944 Syvärin sillanpäässä.
Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 5. heinäkuuta 1942. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa iskuryhmän johtajana osoitettu henkilökohtainen rohkeus ja neuvokkuus.
Mannerheim-ristin perustelu

”Ylipäällikkö on pvm:llä 5.7.42 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi kersantti Sauli Kousan.
Kersantti Kousa kunnostautui kesällä [10.7.41 Korpiselässä] erään kukkulan valtauksessa osoittaen henkilökohtaista rohkeutta iskuryhmän johtajana. R:ssa [Rajakontu] hän kävi yksin tiedustelemassa valloittamattomassa kylässä, tuoden tarkat tiedot vihollisen varustuksista. Kylän valtauksessa hän toimi iskuryhmän johtajana osoittaen mitä suurinta henkilökohtaista rohkeutta ja neuvokkuutta konekivääripesäkkeen valtaamisessa. Puolustustaistelun aikana [säntämässä] syyskesällä hän teki useita partioretkiä, tuhoten eräällä n. joukkueen vahvuisen vihollisosaston. Myöhemmin hän osallistui erikoisen tehokkaasti vahvan vihollispartion tuhoamiseen, josta itse tuhosi useita ryhmiä. Syvärin puolustuksen aikana hän ylitti partioineen Syvärin, edeten taitavasti tiheän vihollisryhmän läpi. Hän kävi tällöin eräällä paikkakunnalla [Lotinapelto] ja toi arvokkaita tiedustelutuloksia tullessaan.”
Mannerheim-ristin ritari Sauli Kousa puhdistaa kivääriään 18. heinäkuuta 1942.
Hellenistinen kuvanveisto

Hellenistinen prinssi, n. 100-luku eaa. Palazzo Massimo alle Terme, Rooma.
Hellenistinen kuvanveisto viittaa antiikin Kreikan kuvanveistoon hellenistisellä kaudella noin vuosina 323–30 eaa. Se voidaan jakaa tarkemmin kolmeen vaiheeseen, varhaiseen hellenistiseen kauteen (n. 323–250 eaa.), keskiseen eli korkeaan hellenistiseen kauteen (n. 250–100 eaa.) sekä myöhäiseen hellenistiseen kauteen (n. 100–30 eaa.) Hellenistiseen kuvanveistoon voidaan laajasti ottaen lukea myös myöhempi roomalaisen kauden kreikkalaisten kuvanveistäjien tekemä ja hellenististä perinnettä jatkanut kuvanveisto.
Hellenistinen kuvanveisto käsittää pitkän ajan, yhtä pitkän kuin arkaainen ja klassinen kuvanveisto yhteensä, ja on näin paljon näitä vaihtelevampaa. Myös sen kehitys tunnetaan klassista kautta huonommin, eikä monien kuvanveistäjien tai veistosten ajoituksia tunneta kovin hyvin.
Hellenistisen kuvanveiston tyyleissä esiintyy suurta vaihtelua klassisen kauden kuvanveiston jäljittelystä uudempaan kehitykseen, jossa kuvanveiston voidaan katsoa kehittäneen jo aiemmalle kreikkalaiselle kuvanveistolle ominaisen naturalismin huippuunsa. Taide vapautui klassisen kauden melko ennalta annetuista muodoista kokeilemaan kohteiden esittämistä erilaisista ainutlaatuisista näkökulmista. Hahmojen tunneilmaisun kirjo laajeni, ja veistoksia alettiin tehdä laajemmin kaikenlaisista hahmoista, kuten tavallisista ihmisistä ja myös eläimistä. Veistosten kopioteollisuus syntyi, ja alkuperäisistä pronssiveistoksista tehtiin lukuisia marmorikopioita erityisesti roomalaiselle yleisölle.
Varhainen hellenistinen kausi

Klassisen kauden katsotaan vaihtuvan hellenistiseen kauteen Aleksanteri Suuren kuoleman myötä vuonna 323 eaa. Varhaisen hellenistisen kauden kuvanveisto seuraili pitkälti myöhäisklassista tyyliä. Kuvanveistossa ei tapahtunut äkillisiä muutoksia, vaan aiemmin 300-luvulla eaa. alkaneet kehityskulut jatkuivat. Syntyneet uudet hellenistiset kuningaskunnat toimivat usein taiteen suosijoina. Kuvanveisto kehittyi yhä hienostuneemmaksi ja veistosten tunneilmaisu yhä voimakkaammaksi.
Tunnettuihin varhaisen hellenistisen kauden veistoksiin lukeutuu muun muassa Leokhareen Belvederen Apollo (n. 320 eaa.). Se löytyi renessanssiaikana, ja sitä pidettiin tuolloin yhtenä kaikkein taidokkaimmista veistoksista ja miehisen kauneuden huippuna. Myöhemmin, kun klassisen kauden veistoksia tunnettiin enemmän, veistoksen merkitys väheni. Leokhares teki veistoksia myös Filippos II:n Filippeioniin Olympiassa sekä Halikarnassoksen mausoleumiin. Muihin esimerkkeihin varhaiselta hellenistiseltä kaudelta lukeutuu muun muassa hienosti koristeltu niin kutsuttu Aleksanteri-sarkofagi, joka ajoittuu noin vuoteen 310 eaa.
Varhaisen ja keskisen hellenistisen kauden taitteeseen ajoittuu Samothraken Nike, joka juhlisti jotakin hellenististä meritaisteluvoittoa, kenties Antigonos II:n voittoa vuonna 250 eaa., tai rhodoslaisten voittoa 50 vuotta myöhemmin. Se sai vaikutteita Paionioksen Nikestä 200 vuotta aiemmin. Antikytheran hylystä löydetty niin kutsuttu Antikytheran filosofi, josta on säilynyt lähinnä pää, on esimerkki pronssikuvanveistosta ja ajoittuu noin vuoteen 250–240 eaa. Se näyttää, kuinka pronssiin oli mahdollista tehdä yksityiskohtia, jotka olivat veistettäessä hankalia, sekä samalla sen, kuinka paljon taiteesta on menetetty, kun suuri osa pronssiveistoksista on kadonnut.
Leokhares, Belvederen Apollo, n. 320 eaa, kopio (100-luku jaa.).
Aleksanteri-sarkofagi, yksityiskohta, n. 310 eaa.
Samothraken Nike, n. 250–200 eaa.
Antikytheran filosofi, n. 250–240 eaa.
Keskinen ja myöhempi hellenistinen kausi

Keskisellä hellenistisellä kaudella kuvanveistossa on havaittavissa uudenlaista kehitystä. Attalidien suosiossa Pergamonissa vuosina 241–133 eaa. toiminut niin kutsuttu Pergamonin koulukunta kehitti silloin oman tyylinsä. Se vei tunnetilmaisun äärimmilleen, ja sitä on kutsuttu myös ”pergamonlaiseksi barokiksi”. Tyylin veistoksiin lukeutuvat muun muassa lukuisat Kuoleva gallialainen -aiheiset veistokset sekä Pergamonin Zeuksen alttarin veistoskoristelut.
Kuoleva gallialainen (n. 230–220 eaa.), kopio (100-luku jaa.).
Barberinin fauni eli Nukkuva satyyri, n. 220 eaa., kopio.
Pergamonin alttarin koristeluja, n. 180–150 eaa.
Samaan aikaan tehtiin myös muita veistoksia, jotka muistuttavat monin tavoin Pergamonin koulukunnan töitä, mutta eivät välttämättä lukeudu siihen. Näitä ovat muun muassa Laokoon-ryhmä eli Laokoon ja hänen poikansa, Pasquino-ryhmä eli Menelaos kantaa Patrokloksen ruumista ja Farnesen härkä eli Dirken rangaistus.
Laokoon-ryhmä (n. 180 eaa.?), kopio (n. 50 eaa.?).
Pasquino-ryhmä (200-luku eaa.), kopio (1. vuosisata jaa.).
Farnesen härkä (100-luku eaa.), kopio (200-luku jaa.).
Rooman valtakunta loi noin 200 eaa. alkaen suuren kysynnän kreikkalaisille veistoksille ja niiden kopioille. Roomalaisten maku suosi dramaattisuutta ja sentimentaalisuutta, ja vaikutti todennäköisesti taiteen aiheisiin ja tyyleihin.
Kuitenkin myös perinteisempiä ja rauhallisempia veistoksia tehtiin edelleen. Myöhemmän hellenistisen kauden aikana syntyi klassisoiva koulukunta, joka pyrki jälleen palaamaan klassisen kauden tyyliin. Eräs tunnettu esimerkki klassista kuvanveistoa ja hellenistisiä piirteitä yhdistelevästä veistoksesta on Milon Venus eli Meloksen Afrodite (n. 130–110 eaa.).
Artemisionin ratsastaja, 300–100 eaa.
Pienempi Pireuksen Artemis, n. 200 eaa.
Milon Venus, n. 130–110 eaa.
Rhodoksen Afrodite, 1. vuosisata eaa.
Kuvanveistäjiä

Merkittävimpiä hellenistisen kauden kuvanveistäjiä ovat (suluissa henkilön toiminnan arvioitu ajoitus; katso myös: Luettelo antiikin kreikkalaisista kuvanveistäjistä):
Aetion (200-luku eaa.)
Agasias (100 eaa.)
Agasias (100 eaa.)
Agesandros Rhodoslainen (1. vuosisata eaa./jaa.)
Aleksanteri Antiokialainen (130–110 eaa.)
Antigonos (239 eaa.)
Apollodoros (324 eaa.)
Apollonios Ateenalainen (1. vuosisata eaa.)
Apollonios Tralleislainen (100-luku eaa.)
Arkesilaos (1. vuosisata eaa.)
Arkhelaos Prieneläinen (300 eaa.)
Artemon (1. vuosisata jaa.)
Boethos Khalkedonilainen (100-luku eaa.)
Damofon (100-luku eaa.)
Diogenes Ateenalainen (1. vuosisata eaa./jaa.)
Doidalsas (200-luku eaa.)
Entokhos (?)
Epigonos Pergamonlainen (200-luku eaa.)
Eubulides (300-luku eaa.)
Eunikos Mytileneläinen (100-luku/1. vuosisata eaa.)
Euthykrates (300-luku eaa.)
Eutykhides Sikyonlainen (300-luvun eaa. loppu)
Filiskos Rhodoslainen (1. vuosisata eaa.?)
Herofon (100-luku/1. vuosisata eaa.)
Kefisodotos nuorempi (300 eaa.)
Khares Lindoslainen (200-luku eaa.)
Koblanos (1. vuosisata eaa.)
Ksenokrates Sikyonlainen (280–260 eaa.)
Lysistratos (324 eaa.)
Menekrates (100-luku eaa.)
Menodoros (1. vuosisata jaa.)
Mikon Syrakusalainen (215 eaa.)
Pasiteles nuorempi (60–30 eaa.)
Polykles (155 eaa.)
Pyromakhos (240 eaa.)
Pythodoros (1. vuosisata jaa.)
Sogonos (200-luku eaa.)
Sosikles (100-luku)
Sthennis (323 eaa.)
Stratonikos (240 eaa.)
Tauriskos (100-luku eaa.)
Thrason (300/200-luku eaa.?)
Vaikutus ja perintö

Hellenistisen kauden kuvanveisto on ollut kaikista vaikutusvaltaisin kreikkalaisen kuvanveiston kausista. Se vaikutti roomalaisaikaisten kopioiden kautta renessanssin kuvanveistoon, barokin kuvanveistoon sekä aina 1800-luvulle saakka. Tässä sen vaikutus oli suurempi kuin varhaisemman klassisen kauden kuvanveiston, jota ei tunnettu mainittuina aikakausina vielä yhtä hyvin.
Kirjallisuutta

Palagia, Olga: Regional Schools in Hellenistic Sculpture.  Oxbow Books, 2017.  ISBN 1785705482
Ridgway, Brunilde Sismondo: Hellenistic Sculpture I: The Styles of ca. 331–200 B.C..  (Wisconsin studies in classics, ISSN 2472-7474)  University of Wisconsin Press, 1990.  ISBN 029911824X
Ridgway, Brunilde Sismondo: Hellenistic Sculpture II: The Styles of ca. 200–100 B.C..  (Wisconsin studies in classics, ISSN 2472-7474)  University of Wisconsin Press, 2002.  ISBN 0299118207
Ridgway, Brunilde Sismondo: Hellenistic Sculpture III: The Styles of ca. 100–31 B.C..  (Wisconsin studies in classics, ISSN 2472-7474)  University of Wisconsin Press, 1990.  ISBN 0299177106
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta hellenistinen kuvanveisto Wikimedia Commonsissa
Hemma och Ute

Lehden ensimmäisen näytenumeron kansisivu.
Hemma och Ute oli Helsingissä vuosina 1910–1916 ilmestynyt ruotsinkielinen aikakauslehti.
A. B. Lilius & Herzbergin kustantama ja Hanna Rönnbergin toimittama Hemma och Ute oli kuvitettu koko perheen lehti, joka painotti naisnäkökulmaa ja julkaisi paljon kotiin ja naisten maailmaan liittyvää aineistoa. Kahdesti kuukaudessa ilmestynyt lehti sisälsi muotikatsauksia, kirjailumalleja ja kuvallisia ruokareseptejä, tarkkaili naisten asemaa ja käsitteli ensimmäisen maailmansodan tapahtumia naisen näkökulmasta. Ruotsalaisten naisten ja kodin lehtien kilpailusta huolimatta Hemma och Ute menestyi varsin hyvin, mutta joutui viimein lopettamaan kustannusten noustua. Sen jatkona ilmestyi vuonna 1916 Rönnbergin toimittama Ute och Hemma.
Aiheesta muualla

Hemma och Ute digitoituna kansalliskirjastossa
Hemiaminaalit

Hemiaminaalien yleinen rakenne
Hemiaminaalit eli karbinoliamiinit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa samaan hiiliatomiin on liittynyt sekä amino- että hydroksyyliryhmä. Hemiaminaalien tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R2C(OH)NR2. Hemiaminaalit ovat hemiasetaalien typpianalogeja.
Ominaisuudet ja valmistus

Hemiaminaalit ovat suhteellisen pysymättömiä yhdisteitä ja rengasrakenteiset hemiaminaalit ovat avoketjuisia pysyvämpiä, mutta ovat silti kemiallisessa tasapainossa rengasrakenteisen hemiaminaalin ja avoketjuisen aminoaldehydin kanssa. Primääriset hemiaminaalit reagoivat erityisesti happamissa olosuhteissa muodostaen imiinejä. Sekundäärisistä amiineista muodostuneet hemiaminaalit ovat stibiilempia, mutta voivat muodostaa happamissa olosuhteissa enamiinin. Hemiaminaalit voivat reagoida eteenpäin amiinien kanssa aminaaleiksi.
Hemiaminaaleja valmistetaan aldehydien tai ketonien ja primääristen tai sekundääristen amiinien välisellä reaktiolla. Ensimmäisessä vaiheessa nukleofiilinen amiini reagoi additioreaktiolla elektrofiilisen karbonyyliryhmän hiiliatomin kanssa. Molekyylinsisäinen protoninsiirto johtaa hemiaminaaliin.
Aiheesta muualla

Mona Cederström: N-asyylihemiaminaalit luonnonainesynteeseissä, Jyväskylän yliopisto, Kemian laitos, Kandidaatintutkielma, 15.12.2015 (pdf)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotyle (mittayksikkö)

Virallinen puolen kotylen kuiva-ainemitta. Antiikin Agoran museo, Ateena.
Kotyle (m.kreik. κοτύλη, kotylē, lat. cotyla) eli hemina (ἡμίνα, hēmina, myös ἡμίμνα, hēmimna) oli antiikin kreikkalainen nesteiden ja harvemmin myös kuiva-aineiden tilavuusmitta. Se vastasi kuutta kyathosta, nykymitoissa noin 2,74 desilitraa.
Latinaksi kotyle tunnettiin ylensä nimellä hemina, jota käytettiin myös kreikassa. Lääkärit käyttivät kotyleä nesteiden ja erityisesti oliiviöljyn mittaamiseen. Tässä merkityksessä se tunnettiin myös nimellä tryblion (τρύβλιον). Tyypillisesti käytettiin sarvenmuotoista yhden kotylen vetoista astiaa, joka oli jaettu 12 yhtäsuuteen osaan sivuun merkityillä viivoilla. Latinaksi koko astia tunnettiin nimellä litra, ja kukin osa nimellä uncia. Painossa astia veti yhdeksän unciaa eli roomalaista unssia, jolloin painounssien suhde tilavuusunsseihin oli 9:12 eli 3:4.
Keramiikassa kotyle oli eräs juomamaljojen tyyppi.
Muuntotaulukko

Muuntotaulukot attikalaisen mittajärjestelmän mukaisesti:
| Mittayksikkö (y) | Muuntokerroin (x)> 1 kotylē = x × y | Muuntokerroin (x)> 1y = x × kotylē |
| --- | --- | --- |
Kansainväliset (SI)
| – desilitra | 2,74 dl | 0,37 kotyleä |
| – litra | 0,27 l | 3,7 kotyleä |
Brittiläiset
| – fluid ounce | 9,60 imp fl oz | 0,10 kotyleä |
| – pint | 0,48 imp pt | 2,08 kotyleä |
Yhdysvaltalaiset
| – fluid ounce | 9,22 US fl oz | 0,11 kotyleä |
| – pint | 0,58 US pt | 1,72 kotyleä |
Muuntotaulukko > Kuiva-ainemittana

| Mittayksikkö (y) | Muuntokerroin (x)> 1 kotylē = x × y | Muuntokerroin (x)> 1y = x × kotylē |
| --- | --- | --- |
Kreikkalaiset
| – kokhliarion | 60 kokhliarionia | 1⁄60 kotyleä |
| – kyathos | 6 kyathosta | 1⁄6 kotyleä |
| – oksybafon | 4 oksybafonia | 1⁄4 kotyleä |
| – ksestēs | 1⁄2 ksestestä | 2 kotyleä |
| – khoiniks | 1⁄4 khoiniksia | 4 kotyleä |
| – hēmiekton | 1⁄16 hemiektonia | 16 kotyleä |
| – hekteus | 1⁄32 hekteusta | 32 kotyleä |
| – medimnos | 1⁄192 medimnosta | 192 kotyleä |
Muuntotaulukko > Nestemittana

| Mittayksikkö (y) | Muuntokerroin (x)> 1 kotylē = x × y | Muuntokerroin (x)> 1y = x × kotylē |
| --- | --- | --- |
Kreikkalaiset
| – kokhliarion | 60 kokhliarionia | 1⁄60 kotyleä |
| – khēmē | 30 khemeä | 1⁄30 kotyleä |
| – mystron | 24 mystronia | 1⁄24 kotyleä |
| – konkhē | 12 konkhea | 1⁄12 kotyleä |
| – kyathos | 6 kyathosta | 1⁄6 kotyleä |
| – oksybafon | 4 oksybafonia | 1⁄4 kotyleä |
| – tetarton | 2 tetartonia | 1⁄2 kotyleä |
| – ksestēs | 1⁄2 ksestestä | 2 kotyleä |
| – hemikhūs | 1⁄6 hemikhusta | 6 kotyleä |
| – khūs | 1⁄12 khusta | 12 kotyleä |
| – keramion | 1⁄96 keramionia | 96 kotyleä |
| – metrētēs | 1⁄144 metretestä | 144 kotyleä |
Tiemoko Garan Kouyaté

Tiemoko Garan Kouyaté (27. huhtikuuta 1902 Ségou – 4. heinäkuuta 1944 Mauthausen-Gusenin vankileiri, Itävalta) oli Ranskassa toiminut kolonialismin vastainen aktivisti. Hänet tunnetaan yhtenä ensimmäisistä afrikkalaisista kommunisteista.
Kouyaté syntyi alkuasukasvirkailijan perheeseen Ranskan Sudanissa (nykyisessa Malissa). Hän kävi William Ponty -koulun Senegalissa ja työskenteli opettajana Norsunluurannikolla vuosina 1921–1923. Kouyaté sai stipendiaatin jatko-opiskelua varten Ranskassa, mutta siirtyi pian poliittisen toimintaan ja liittyi muista siirtomaista kotoisin olleisiin radikaaleihin. Kouyatésta tuli Ranskan kommunistisen puolueen jäsen vuonna 1926.
Kouyaté oli Mustan rodun puolustusliiton LDRN:n johtava hahmo vuodesta 1927. Kommunistien perustama järjestö vaati itsenäisyyttä siirtomaille ja viranomaiset pyrkivät estämään sen toiminnan. Kouyaté vietti vuonna 1930 neljä kuukautta Moskovassa, minkä jälkeen hän pyrki alistamaan LDRN:n Kominternin komentoon. Järjestön hajottua Kouyaté ja hänen kannattajansa perustivat vuonna 1932 Mustien työläisten liiton UTN:n, joka toimi varsinkin merimiesten keskuudessa. Yhteistyö kommunistien kanssa päättyi vuonna 1933, jolloin Kouyaté erotettiin sekä puolueesta että UTN:sta.
Vuonna 1935 Kouyaté kampanjoi Italiaa vastaan sen hyökättyä Etiopiaan. Ranskan kansanrintamahallituksen tultua valtaan vuonna 1936 Kouyaté siirtyi reformistiselle linjalle ja ehdotti muun muassa federaatiosuhdetta Ranskan ja sen siirtomaiden välille. 1930-luvun lopulla häntä rahoitti jonkin aikaa Ranskan siirtomaaministeriö.
Kouyatén loppuvaiheet ovat epäselvät. Erään tiedon mukaan hän sai toisen maailmansodan aikana saksalaisilta rahaa mustien yhteistoimintaliikkeen järjestämiseksi, mutta käytti ne omiin poliittisiin tarkoituksiinsa. Useissa teoksissa kerrotaan, että Kouyaté pidätettiin vuonna 1942 ja ammuttiin Montluçonin linnoituksessa. Punaisen ristin raportin mukaan Gestapo pidätti hänet vuonna 1943. Kouyaté lähetettiin Mauthausenin keskitysleirille, jossa hän kuoli sydämen vajaatoimintaan.
Kotimaansa Malin historiassa Kouyaté kuuluu Mamby Sidibén, Mamadou Konatén, Fily Dabo Sissokon ja Modibo Keïtan kaltaisten varhaisten antikolonialistien joukkoon. Heille on yhteistä opettajatausta. Kouyaté kävi kirjeenvaihtoa ja levitti julkaisujaan, mutta vähälukuisten afrikkalaisemigranttien toiminnalla ei ollut välitöntä vaikutusta yhteiskunnalliseen kehitykseen Ranskan Sudanissa.