stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samaa sukupuolta olevien parien adoptio-oikeus
Aiheesta muualla

Suomeksi:
Anna-Liina Kauhanen: Homovanhemmat (City-lehti 6/2001)
Lesboäitien lasten käytös tutkittu – tulokset yllättivät. Ylen uutiset 8.6.2010.
Englanniksi:
AAP News Release - AAP Says Children of Same-sex Couples Deserve Two Legally Recognized Parents (American Academy of Pediatrics)
New Position Statement Adopted by the American Psychiatric Association (APA): Adoption and Co-Parenting of Children by Same-Sex Couples (PDF)
Families Like Ours (Arkistoitu – Internet Archive) – erityisesti homo- ja lesbopareihin keskittyvä adoptiojärjestö
AICAN - Australian Intercountry Adoption Network
Samaa sukupuolta olevien parien adoptio Euroopassa.

  Samaa sukupuolta olevien parien adoptio sallittu
  Sisäinen adoptio sallittu
  Ei sallittu/epäselvä
Samaa sukupuolta olevien parien adoptio Pohjois-Amerikassa.

  Samaa sukupuolta olevien parien adoptio sallittu
  Sisäinen adoptio sallittu
  Samaa sukupuolta olevien parien adoptio laitonta
  Ei sallittu/epäselvä
Samaa sukupuolta olevien parien adoptio Israelissa ja sen naapurimaissa.

  Samaa sukupuolta olevien parien adoptio sallittu
  Samaa sukupuolta olevien parien adoptio laitonta
  Homoseksuaalisuus laitonta
  Ei sallittu/epäselvä
Alie Lindberg

Alie Lindberg
Alexandra Emilia (Alie) Lindberg-Larsen (19. toukokuuta 1849 Kastelholma, Ahvenanmaa – 27. marraskuuta 1933 Tukholma, Ruotsi) oli ahvenanmaalaissyntyinen pianisti. Hän aloitti soittamisen viisivuotiaana ja opiskeli myöhemmin musiikkia Helsingissä stipendiaattina. 1860-luvulla Lindberg muutti opiskelujen vuoksi Saksaan, missä hänen opettajiaan olivat muun muassa pianopedagogit Carl Tausig ja Adolf Henselt. Lindberg pääsi opettajatuttaviensa myötävaikutuksella soittamaan pianoa säveltäjä Franz Lisztille, joka arvosti hänen soittotaitoaan suuresti.
Lindberg esiintyi konserttipianistina parinkymmenen vuoden ajan 1870-luvun alkupuolelta lähtien. Hänen ohjelmistonsa ei ollut laaja, mutta siihen kuului monia tuohon aikaan suosittuja virtuoosikappaleita. Lindbergin ensisijaisia esiintymismaita olivat Saksa, Pohjoismaat ja Englanti.
1800-luvun lopulta lähtien Lindbergin kotikaupunki oli Tukholma, jossa hän myös kuoli. Syy siihen, että Lindberg lopetti pianistinuransa, saattoi olla reuma.
Lindbergin puoliso vuodesta 1882 alkaen oli norjalainen tenori, liikemies Severin Larsen (1852–1922). Viulisti Karl Lindberg oli Alie Lindbergin serkku.
Liminganjoki

| Liminganjoki |
| --- | --- |
 Liminganjokea Vanhassa Limingassa
Alkulähde:  Liminganjärvi
Laskupaikka:  Temmesjoki ja Liminganlahti
Maat:  Suomi
Pituus:  20 km
Valuma-alue:  126 km²
Liminganjoki on joki Limingassa Pohjois-Pohjanmaalla. Sen luonnollinen laskupaikka on Liminganlahti, mutta nykyinen päähaara Naistenväylä – joka on keinotekoinen kanava – laskee Temmesjokeen. Vielä 1960-luvulla virtaus oli toiseen suuntaan, eli Temmesjoesta virtasi vettä Liminganjokeen. Liminganjoki on hyvin vähävetinen, koska sen alkulähde Liminganjärvi on kuivattu.
Liminganjoen jokivarsi on ollut tiheästi asuttua jo 1500-luvulta. Saastumisen takia uiminen joessa kiellettiin 1890-luvulla. Vieläkin joen ravinnepitoisuus on korkea.
Liminganjoen maisemallinen merkitys on suuri. Limingan vanha keskus Rantatie myötäilee Liminganjoen vartta ja joen varrella sijaitsevat monet Limingan kulttuurikohteet kuten Limingan museoalueella sijaitsevat Muistokoti Aappola, Limingan kotiseutumuseo ja Vilho Lampi -museo, sekä joen toisella puolella Limingan kansanopiston rakennukset. Nykyisin taidekouluna toimiva Limingan kansanopisto on Suomen ensimmäisiä kansanopistoja. Liminganjokivarren maisemakokonaisuus on luokiteltu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liminganjoki Wikimedia Commonsissa
Vilho Lampi: Liminganjoki 1934. Oulun kaupungin taidemuseo. Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 13.9.2009.
Liminka
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Ala-Temmes  Heinijärvi  Kedonperä  Ketunmaa  Lapinkangas  Limingan kirkonkylä  Rantakylä  Tikkaperä  Tupos  Virkkula 
Vesistöt:  Liminganjoki  Liminganjärvi  Temmesjoki  Ängeslevänjoki  Valkiaisjärvi 
Muuta Liminkaan liittyvää:  Escurial  Hannu Krankka  Kirkko  Jäähalli  Liminganlahti  Limingan lakeus  Limingan musiikkiviikot  Liminganportti  Linnukkapatsas  Museoalue  Rantakylän kappeli  Rautatieasema
Tuula Sandström

| Tuula Sandström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1942 (ikä 82) Seinäjoki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija, runoilija ja kääntäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tuula Sandström (s. 6. kesäkuuta 1942 Seinäjoki) on suomalainen kirjailija, runoilija ja kääntäjä. Koulutukseltaan hän on filosofian kandidaatti, joksi hän valmistui Turun yliopistosta. Kirjailijan uran lisäksi Sandström toimi vuoteen 2006 asti Turun Lyseon lukion englannin kielen opettajana. Hänellä on kolme tytärtä.
Tuotanto > Nuortenromaanit

Julkaisijana toiminut WSOY.
Sämpyläsissit, 1983
Kaksintaistelu, 1985
Huomio! Jotain outoa..., 1986
Haukkajahti, 1986
Suuntana Sikasaari, 1987
Syöksykierre, 1989
Ihan kaheli kaveri, 1994
Tatamin teloittaja, 1996
Sankarikoira Aku, 1998
Susi hukassa. Tuntee nimen Sinisilmä, 2000
Lennä, Sinisilmä, lennä, 2002
Weeti yökoulussa, 2003
Weetin luokka lentää, 2004
Vallataan PA-RA-TII-SI!, 2017 (ISBN 978-952-5960-56-3) (Enostone kustannus)
Tervemenoa Sirkukseen, 2019, (Enostone kustannus)
Tuotanto > Satukirjat

Oivalliset apurit, 1990
Viliina ja pikkuveli Pulla, 1993
Tuotanto > Runoja

Kipua ja kiimaa, 1988
Turku-retkeni, 1996
Short-prose anthology: Joulukirja, 1998
Vimmainen voikukka: arkirunoja, Enostone 2013.
Kivilinko kielen alla. Enostone, 2014.
Neulatyynyn uni. Enostone, 2015.
Eteisessä, raitamatolla. Enostone, 2016.
Runo kasvaa kuvaksi. Interaktiivinen runokirja. Kuvitus Päivi Hannula. Enostone, 2016.
Lisäksi Tuula Sandström on julkaissut runoja antologioissa.
Tuotanto > Näytelmät

Lalli – ensimmäinen suomalainen, 1995
Poika joka tiesi mitä tahtoi, 1995
Peikko joka pelkäsi pieniä lapsia, 1996
The Lynx
Hannu ja Kerttu, 1999
Syreenipuisto, 1999
Omannäköinen elämä - vuosista viis! (ISBN 978-952-5960-56-3) Enostone kustannus.
Pierre Sanoussi-Bliss

Pierre Sanoussi-Bliss
Pierre Sanoussi-Bliss (s. 17. elokuuta 1962 Berlin-Mitte, Berliini, DDR) on saksalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän on esiintynyt yli 20 vuoden ajan televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hänen tunnetuin roolinsa on rikoskomisario Axel Richter, jota hän näytteli sarjassa Vanha Kettu (Der Alte) vuosina 1997–2014. Hän on ohjannut myös yhden elokuvan Zurück auf Los (2000). Sanoussi-Blissin elämänkumppani on Till Kaposty-Bliss.
Ehdokkuudet

Emden Film Award, 2000
Teokset

Pierre Sanoussi-Bliss, Paul Gilling: Der Nix, Kato Kunst und Verlag, 2006 ISBN 3-938572-06-X
Aiheesta muualla

Pierre Sanoussi-Bliss Internet Movie Databasessa (IMDb.com) (englanniksi)
Pierre Sanoussi-Bliss ZDF:ssä (saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet
Boualem Sansal

| Boualem Sansal |
| --- | --- |
 Boualem Sansal
Henkilötiedot
Syntynyt: 1949 (ikä 75–76) Alger, Algeria
Kansalaisuus:  Algeria
Ammatti:  insinööri ja kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ranska
Esikoisteos:  Le Serment des barbares, 1999
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Boualem Sansal (s. 1949 Alger, Algeria) on palkittu ranskaksi kirjoittava algerialainen kirjailija.
Sansal on valmistunut insinööriksi ja väitellyt tohtoriksi taloustieteissä. Hän oli aiemmin teollisuusministeriön palveluksessa mutta joutui pois esikoisteoksen ilmestyttyä.
Sansalin kirja Le village de l'Allemand ou le journal des frères Schiller kertoo kahdesta algerialaisveljeksestä, joille paljastuu, että heidän isänsä oli Algeriaan paennut natsirikollinen. Kirjailija vertaa ääri-islamilaisuutta ja natsismia toisiinsa. Hänen kirjojaan ei saa julkaista Algeriassa, mutta hän on saanut useita palkintoja Ranskassa.
Sansalille on myönnetty vuonna 2011 Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinto. Hän sai palkinnon ansioistaan kulttuurienvälisenä ymmärtäjänä ja vuoropuhelun edistäjänä. Samalla haluttiin osoittaa arvostusta Pohjois-Afrikan demokratiakehitykselle. Hänen palkittu esikoisromaaninsa Le serment des barbares ilmestyi 1999.
Teokset

Le Serment des barbares, Gallimard. Prix du Premier Roman 1999. Prix Tropiques, AFD, 1999
L'Enfant fou de l'arbre creux, Gallimard, 2000. Prix Michel Dard
Dis-moi le paradis, Gallimard, 2003
Harraga, Gallimard, 2005
Le village de l'Allemand ou le journal des frères Schiller, Gallimard, 2008 - Grand Prix RTL-Lire 2008, le Grand Prix de la francophonie 2008 -Prix Nessim Habif- (Académie royale de langue et de littérature françaises de Belgique).
Rue Darwin, Gallimard, 2011. Prix du Roman-News 2012.
2084 : la fin du monde, Gallimard, 2015. Grand prix du roman de l'Académie française 2015
Lettre d’amitié, de respect et de mise en garde aux peuples et aux nations de la terre, 2021
Teokset > Suomennetut teokset

Hyvitys, suom. Aura Sevón, Into, 2012 ISBN 978-952-264-135-9
Aiheesta muualla

Interview with the Algerian Novelist Boualem Sansal – "There Are Parallels between Islamism and National Socialism" Qantara.de. 19.06.2009. Viitattu 23.11.2020. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Sankari

Akhilleus, sankari kreikkalaisessa mytologiassa
Momotaro on kansansankari japanilaisessa mytologiassa
Sankari (naisesta sankaritar) on urotöistään ja rohkeudestaan kuuluisa henkilö.
Myyttien ja legendojen sankarit ja sankarittaret edustavat parasta ihmisessä. He ovat useimmiten vahvoja, rohkeita, viisaita, nokkelia ja omistautuneita. He eivät kuitenkaan ole kaikkivoipia ja kuolemattomia.
Myös todellisia historiallisia henkilöitä on korotettu sankareiksi.
Sankarin elämänkaari

Sankareita esiintyy draamassa, mytologiassa ja kirjallisuudessa. Sankaritaruissa usein toistuvia piirteitä ovat:
Sankarin syntymä on tavalla tai toisella poikkeuksellinen. Hänen vanhempansa voivat olla esimerkiksi kuninkaallisia, köyhiä tai lähisukulaisia, tai he saavat surmansa välittömästi sankarin syntymän jälkeen. Nuori sankari joutuu usein karkotetuksi, mutta hän on tunnistettavissa jostain tunnusmerkistä.
Sankari kohtaa lapsuudessaan vihollisten aiheuttaman vaaran tai julmat kasvattivanhemmat. Hänen poikkeuksellista lahjakkuuttaan ei ymmärretä.
Sankari aikuistuu nopeasti ja vaikuttavasti. Hänessä ilmenee merkkejä haavoittumattomuudesta.
Sankari tekee huomattavia urotekoja, kuten lyö vihollisensa tai lohikäärmeen. Lopulta hän voittaa itselleen kauniin neidon, ehkä vankeudesta tai pitkästä unesta.
Sankari kasvaa henkisesti tai kokee täyttymyksen tai valaistumisen, usein myös sosiaalisen vapautumisen, mikä hyödyttää koko yhteisöä.
Sankari voi kukistua jonkin luontaisen kohtalokkaan vian seurauksena. Joissain sankaritaruissa matkataan kuoleman valtakuntaan.
Sankarin tyypit

Sankareita on monentyyppisiä, ja useat heistä edustavat useampaa kuin yhtä kategoriaa.
Etsivä tai taivaltava sankari on yleinen myyttien, eeposten, legendojen ja satujen hahmo. Kreikkalaisesta mytologiasta tunnetaan esimerkiksi Odysseus, Orfeus, Iason ja Herakles. Mesopotamialaisessa mytologiassa esiintyy Gilgameš ja englantilaisissa kuningas Arthurin legendoissa seikkailevat ritarit Lancelot ja Galahad.
Soturisankarit nousevat sankareiksi taistelutaitojensa avulla. Kreikkalaisia sotasankareita olivat esimerkiksi Aias ja Akhilleus, englantilainen sankari oli Beowulf ja intialainen sankari Rama. Intiaanien legendoissa esiintyy usein soturisankaripari.
Mytologioiden sankarit ovat usein puolijumalia, kuten Akhilleus tai Cuchulainn, ja kyvyiltään yli-inhimillisiä.
Sankareiksi nostettuja kuninkaita, legendaarisia tai historiallisia, ovat esimerkiksi kuningas Arthur ja zulujen Shaka.
Kansallissankarit ja kulttuuriset sankarit voivat olla myyttisiä tai historiallisia hahmoja. Heidät nähdään kaupungin tai kansakunnan perustajina tai kansan identiteetin lähteenä.
Monissa myyteissä sankari yltää saavutuksiinsa oveluutensa avulla.
Kansansankarit ovat tavallisia ihmisiä, jotka esimerkiksi nousevat tyranneja vastaan.
Sarjakuvissa ylivertaisista sankareista on kehitelty oma muunnelmansa, yli-inhimilliset voimat omaava supersankari. Miespuolisilla supersankareilla on kauniit tyttöystävät, mutta he eivät mene naimisiin. Sarjakuvasankarissa saattavat yhdistyä myös ulkoisen olemuksen vaatimattomuus ja poikkeuksellinen kyvykkyys. Esimerkkejä tällaisista sankareista ovat Tintti, Asterix ja Mikki Hiiri.
Sankareita kirjallisuudessa ja elokuvissa

Batman
Beowulf
Drizzt Do’Urden
Harry Potter
Herakles
Indiana Jones
Kuningas Arthur
Luke Skywalker
Mikki Hiiri
Odysseus
Percy Jackson
Roland
Siegfried
Sigurd
Tarzan
Mustanaamio
Kirjallisuutta

Campbell, Joseph: Sankarin tuhannet kasvot.  Suomentanut Virrankoski, Hannes. Otava, 1990 (alkuteos The Hero with a Thousand Faces, 1949).  ISBN 9511107895
Oskari Lindgren

| Oskari Lindgren> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1876
Kuollut: 16. helmikuuta 1921
Ammatti:  poliisi
Vanhempi konstaapeli Oskari Lindgren (6. maaliskuuta 1876 - 16. helmikuuta 1921) oli toinen ensimmäisistä Suomen itsenäisyyden aikana virantoimituksessa rauhan aikana surmansa saaneista poliiseista. Yhdessä ylikonstaapeli Juho Järven kanssa he pidättivät Vaasassa 16. helmikuuta 1921 humalassa riehuneen jääkäriluutnantti Otto Joen. Pidättäjien vietyä luutnantti Joen Vaasan poliisilaitokselle odottamaan kuljetusta varuskuntaan tämä oli tarttunut aseeseensa ja ampunut sekä konstaapeli Lindgrenin että ylikonstaapeli Järven hengiltä ja paennut paikalta.
Konstaapeli Lindgren oli kuollessaan 44-vuotias ja häntä jäi suremaan leski ja kolme lasta.
Likaiset legendat I

| ”Likaiset legendat I” Yö |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Varietee
 Äänitetty : MSL-studio, Lempäälä, tammikuu 1983
 Julkaistu: helmikuu 1983
 Tuottaja(t): Yö ja Mika Sundqvist
 Tyylilaji: suomirock, uusi aalto
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Yön muut singlet
|   | ”Likaiset legendat I” 1983 | ”Särkynyt enkeli” 1983 |
Likaiset legendat I on helmikuussa 1983 julkaistu Yön ensimmäinen single. Se on mukana yhtyeen saman vuoden marraskuussa ilmestyneellä debyyttialbumilla Varietee, jolta löytyy myös laulu ”Likaiset legendat II”. Singlen B-puolella on kappale ”Kuljen”, jonka studioversiota ei ole myöhemmin julkaistu muualla kuin vuoden 2006 kokoelma-albumilla Yön valoisa puoli. Liveversio kuullaan levyllä ...ja tapahtui niinä päivinä (1984).
Jussi Hakulisen säveltämä ja sanoittama ”Likaiset legendat I” on Yön tunnetuimpia kappaleita, joka tunnetaan erityisesti kitarariffistään. Se on soitettu yhtyeen jokaisella keikalla ja Yön laulaja Olli Lindholm esitti kappaleen myös soolokonserteissaan. Vuonna 1993 Yö levytti kappaleesta uuden version albumilleen Kymmenes kevät. Hakulinen teki aluksi levylle kappaletrilogian kolmannen osan ”Likaiset legendat III”, jonka jälkeen myös ensimmäinen päätettiin ottaa mukaan. Olli Lindholm kertoi myöhemmin pitävänsä uutta versiota virheenä.
Yö levytti kappaleen myös vuonna 2017 julkaistulle akustisemmalle levylle Hyvän yön lauluja.
Taustaa

Yö oli sijoittunut kolmanneksi syksyllä 1982 järjestetyssä Rockin SM-kilpailuiden finaalissa, jonka jälkeen Poko Rekordsin toimitusjohtaja Epe Helenius ilmoitti yhtyeelle haluavansa kuulla heiltä demomateriaalia. Yö äänitti demonauhan Ulvilassa Laser-studiolla ja toimitti sen Heleniukselle, joka valitsi singlenä julkaistavaksi kappaleen Likaiset legendat I. Yhtyeen oma valinta olisi ollut Jussi Hakulisen vanhimpiin sävellyksiin kuuluva Kuljen, joka lopulta päätyi singlen B-puolelle. Pokon historiikissa Epe Helenius mainitsee yhtyeen halunneen ensimmäiseksi singleksi kappaleen Raaputtamalla rakkautta, jota ei lopulta äänitetty kuin liveversiona myöhemmin julkaistulle Yön ensimmäinen keikka -LP:lle.
Single äänitettiin tammikuussa 1983 Mika Sundqvistin MSL-studiolla Lempäälässä. Nimikappaleen kaksi ensimmäistä versiota eivät kuitenkaan tyydyttäneet Heleniusta, ensimmäiseltä puuttui sen tunnetuksi tehnyt kitarariffi ja toisella kertaa äänitettiin uudelleen Olli Lindholmin lauluosuudet. Levy julkaistiin helmikuussa 1983.
Listamenestys

Likaiset legendat I nousi listoille vasta vajaat puoli vuotta ilmestymisensä jälkeen heinäkuussa 1983. Korkeimmillaan se oli Seura-lehden kokoamalla singlelistalla syyskuussa sijalla 12 ja Suosikin listalla elokuussa sijalla 21. Varsinainen hitti siitä muodostui marraskuussa 1983 julkaistun Varietee-albumin myötä, jota myytiin reilussa kuukaudessa yli 50 000 kappaletta.
Muusikot

Olli Lindholm – laulu
Jani Viitanen – kitara, taustalaulu
Juha Rauäng – basso
Veikko Lehtiranta – rummut, taustalaulu
Jussi Hakulinen – kosketinsoittimet, taustalaulu
Kappaleet

Likaiset legendat I – 3.33 (säv. ja san. Jussi Hakulinen)
Kuljen – 3.51 (säv. ja san. Jussi Hakulinen)
Arvid Liljelund

Arvid Liljelundin omakuva vuodelta 1878.
Düsseldorfin koulukuntaan kuuluvat suomalaiset taiteilijat
Werner Holmberg, , 1860.
Fanny Churberg, Karl Anders Ekman, Severin Falkman, Ellen Favorin, Alina Forsman, Hanna Frosterus-Segerstråle, Alexandra Frosterus-Såltin, Emma Gylden-von Schantz, Werner Holmberg, Karl Emanuel Jansson, Arvid Liljelund, Berndt Lindholm, Erik Johan Löfgren, Hjalmar Munsterhjelm, Victorine Nordenswan, Augusta Soldan, Victoria Åberg
Arvid Liljelund: Kansanpukujen osto Säkylässä (1878).
Emanuel Arvid Liljelund (20. tammikuuta 1844 Uusikaupunki – 21. heinäkuuta 1899 Uusikaupunki) oli suomalainen taidemaalari.
Liljelund opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1863–1864 ja Helsingissä 1864–1865. Hän jatkoi sitten opintojaan Düsseldorfin taideakatemiassa Saksassa 1866–1869. Hän alkoi pitää näyttelyitä vuodesta 1870 lähtien.
Liljelund toimi opettajana Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1869–1876 sekä myöhemmin opettajana ja johtajana Viipurien Taiteen ystävien piirustuskoulussa 1891–1899.
Liljelund oli arvostettu ja palkittu maalari. Hän sai Pietarin taideakatemian arvonimen Ensiluokan taiteilija.
Liljelund maalasi tarkkoja kansatieteellisiä kuvauksia talonpoikaistupien sisustuksesta ja kansanpukuja käyttävistä ihmisistä. Hän teki maalausretkiä erityisesti ruotsinkielisen Pohjanmaan rannikolle mutta myös muualle Suomeen. Liljelund vietti kesiään synnyinkaupungissaan Uudessakaupungissa ja teki maisemamaalauksia Uudenkaupungin saaristosta.
Hänen töistään on tehty postikortteja jo sata vuotta sitten. Monet korteista tehtiin värillisinä. Kustantajana oli muun muassa Oy Launis Ab.
Teoksia

Kilttipiika, 1876
Kansanpukujen osto Säkylässä, 1878
Lähtö Pariisista (Jäähyväiset Montmartrelle), 1884
Sisäkuva Taivassalon kirkosta, noin 1884
Jääsken kirkon alttaritaulu Tulkaa minun tyköni, 1888 (nykyisin Imatrankosken kirkossa)
Palkinnot

II palkinto dukaattikilpailussa 1872 ja 1878
II palkinto valtion henkilömaalauskilpailussa 1878
Pronssimitali Pariisin maailmannäyttelyssä 1878
Pietarin taideakatemian arvonimi Ensiluokan taiteilija 1878
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arvid Liljelund Kansallisgallerian kokoelmissa
Taidevartti: Arvid Liljelund - Lähtö Pariisista (Arkistoitu – Internet Archive) (13 min videotallenne). Kantti.net
Saksalais-ranskalais-venäläinen taideteos. Suomen Kuvalehdelle kirj. Helmer Winter, Suomen Kuvalehti, 14.06.1930, nro 24, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Helmer Winter : Arvid Liljelund Viipurin piirustuskoulun opettajana, Karjala, 15.01.1936, nro 13, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Helmer Winter : Arvid Liljelund. Räätälinkisällistä taiteilijamestariksi, Turun Sanomat, 05.03.1939, nro 62, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Arvid Liljelund: Kellonvaihto (1880).
Limingan kirkko

| Limingan kirkko |
| --- | --- |
 Limingan kirkko
Sijainti:  Limingan kirkonkylä
Koordinaatit:  64°48′50″N, 025°24′13″E
Seurakunta:  Limingan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1826
Suunnittelija:  A. F. Granstedt A. W. Arppe
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  850
Tyylisuunta:  uusklassismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Limingan kirkko on Limingan luterilaisen seurakunnan kirkko. Kirkko on valmistunut vuonna 1826, ja tyyliltään se on uusklassinen tasavartinen keskeisesti korostettu ristikirkko. Kirkkoon mahtuu noin 850 henkilöä. Kirkkorakennuksen ovat suunnitelleet Anders Fredrik Granstedt ja Anton Wilhelm Arppe, joskin tornin suunnittelijaksi on mainittu myös Carl Ludvig Engel. Kirkon rakentamisesta vastasi kirkonrakentaja Heikki Kuorikoski, joka teki suunnitelmiin monia muutoksia. Alttaritaulun on maalannut Oskar Nylander vuonna 1849. Kirkkoa vanhemman kellotapulin on rakentanut Grels Norling vuonna 1733.
Kirkon vieressä sijaitseva vanha hautausmaa on ollut käytössä ainakin vuodesta 1760 vuoteen 1899, jolloin nykyinen hautausmaa on perustettu Rantakylään. Limingan sankarihautausmaa sijaitsee kuitenkin vanhalla hautausmaalla.
Limingan seurakunta itsenäistyi vuonna 1477 ja on siten Pohjanmaan vanhimpia.
Kuvia

Limingan kirkko, sankarihaudat 
Niin tuli sota maahan. Kaikki ties, min vaati kunnia ja kotilies.
Limingan kirkon kellotapuli
Limingan kirkon ympäristöä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Limingan kirkko Wikimedia Commonsissa
Limingan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Limingan seurakunta
| n k Pohjois-Pohjanmaan kirkot |
| --- | --- |
Oulu:  Haukipudas  Karjasilta  Kastelli  Kiiminki  Maikkulan kappeli  Nasaretin pyhän perheen kirkko  Oulujoki  Oulunsalo  Pateniemi  Pyhän Andreaan kirkko  Pyhän Kolminaisuuden katedraali  Pyhän Luukkaan kappeli  Pyhän Tuomaan kirkko  Tuira  Tuomiokirkko  Turkansaari  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Muut kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Hailuodon vanha kirkko  Himanka  Ii  Kalajoki  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kempele)  Kempeleen vanha kirkko  Kestilä  Kuivaniemi  Käylän rajaseutukirkko  Pyhän Ristin kirkko (Kuusamo)  Kylmälänkylän kappeli  Kärsämäki  Kärsämäen paanukirkko  Liminka  Lumijoki  Maakalla  Merijärvi  Muhos  Nivala  Olkkola  Oulainen  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pudasjärvi  Pulkkila  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ylivieska)  Pyhän Matteuksen kappeli  Pyhäntä  Raahe  Rantakylän kappeli  Rantsila  Rautio  Reisjärvi  Revonlahti  Saloinen  Sarakylän kappeli  Sievi  Siikajoki  Säräisniemi  Taivalkoski  Temmes  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Vihanti  Ylivieskan vanha kirkko 
Liminka
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Ala-Temmes  Heinijärvi  Kedonperä  Ketunmaa  Lapinkangas  Limingan kirkonkylä  Rantakylä  Tikkaperä  Tupos  Virkkula 
Vesistöt:  Liminganjoki  Liminganjärvi  Temmesjoki  Ängeslevänjoki  Valkiaisjärvi 
Muuta Liminkaan liittyvää:  Escurial  Hannu Krankka  Kirkko  Jäähalli  Liminganlahti  Limingan lakeus  Limingan musiikkiviikot  Liminganportti  Linnukkapatsas  Museoalue  Rantakylän kappeli  Rautatieasema 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Limingan kirkko (Q10562028)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Liminka
sijainti: Limingan kirkonkylä
katuosoite: Kirkkotie, Kirkkotie, 91900 Liminka
koordinaatit: 64°49′N 25°24′E﻿ / ﻿64.81°N 25.4°E﻿ / 64.81; 25.4