Kansalais- ja työväenopistot
Historia > 1900-luku

Tampereen toiminnasta haluttiin ottaa oppia ennen seuraavien opistojen perustamista, eikä ensimmäinen sortokausi (1899-1905) ollut otollista aikaa uudistuksille. Vuoden 1905 suurlakon jälkeen osa puolueista alkoi kuitenkin edistää uusien opistojen perustamista. Vuonna 1907 perustettiin Oulun työväenopisto, Vaasan työväenopisto ja Viipurin työväenopisto. Seuraavana vuonna Turussa alkoi toimia Turun suomenkielinen työväenopisto ja ruotsinkielinen työväenopisto. Kotkan työväenopisto aloitti toimintansa vuonna 1911. Vuonna 1914 toimintansa aloittaneella Helsingin työväenopistolla oli osastot suomen- ja ruotsinkielellä. Kuopion kansalaisopisto perustettiin vuonna 1916. Opistojen opetus perustui pitkälti iltaluentoihin ja toverielämään, joista syntyivät ensimmäiset opistolaisyhdistykset. Vuosina 1917–1918 kansalaisopistotoimintaa ei sotien vuoksi järjestetty. Kun Suomi itsenäistyi, valtionapua alettiin antaa muun muassa kirjastoille ja kansalaisopistoille, mikä nosti opistojen määrää. Suomen Setlementtiliitto perustettiin vuonna 1918.
Opistot alkoivat järjestäytyä keskenään. Vuonna 1919 toisessa Suomen työväenopistojen edustajakokouksessa päätettiin perustaa Työväenopistojen liitto. Sen tavoite oli edistää työväenopistoaatetta, valvoa opistojen yhteisiä etuja ja ylläpitää niiden välistä vuorovaikutusta.
Tammikuussa 1927 astui voimaan laki työväenopistojen valtionavusta. Se paitsi vakautti opistojen taloudellista asemaa myös  yhtenäisti niiden tarkoitusta, rakennetta ja toimintaa. Opistoista tuli tarpeellisia tietoja kaikille tarjoavia laitoksia. Kunnallisten opistojen rinnalle perustettiin kannatusyhdistysten hallinnoimia setlementtiopistoja. Vuoteen 1930 mennessä opetuksen pääpaino siirrettiin luennoista ryhmäopetukseen. Opinto- ja keskustelupiireissä opettaja toimi vuorovaikutuksessa opiskelijoiden kanssa. Sotavuosina 1939–1945 opistojen toiminta oli vähäistä ja itärajalla ne suljettiin täysin.
Vuonna 1945 kansalaisopistoja oli 50. Valtionkomitea alkoi pohtia kansalaisopistotoiminnan roolia ja asemaa. Valtionkomitean mietintö ei aiheuttanut välittömiä muutoksia, mutta aloitti aiheesta vuosia kestäneen periaatekeskustelun. Kansalaisopistojen toimintaan osallistui työväestön lisäksi aiempaa enemmän myös muita yhteiskuntaryhmiä eikä niiden opetusohjelma enää täysin sopinut laissa määriteltyyn yleissivistykselliseen tehtävään. Vuonna 1950 kansalaisopistoja oli 90.
1950-luvulta asti valmisteltu valtionapualainsäädännön uudistus astui voimaan vuonna 1963. Sen myötä kansalaisopistoja oli aiempaa helpompi perustaa myös maaseudulle. Laki oli aiemmin määritellyt opetettavat aineet, mutta nyt opistot saivat kehittää toimintaansa paikalliset tarpeet huomioiden. Vuosien 1960-1974 välisenä aikana Suomeen perustettiin 150 kansalaisopistoa. Työväenopistojen liitto vaihtoi nimekseen Kansalais- ja työväenopistojen liitto vuonna 1967.
1970-luvun puolivälistä lähtien kansalais- ja työväenopistot saivat luvan tarjota musiikin opetusta myös alle 16-vuotiaille. 1970-luvun öljykriisin vuoksi julkisia menoja alettiin karsia, ja myös opistot joutuivat säästötoimiin. Hallituksen esitys valtion tulo- ja menoarvioksi vuodelle 1977 kielsi uuden opistohenkilöstön palkkaamisen ja pyrki rajoittamaan ”harrastusaineiden” opiskelua. Opistot vastustivat esitystä ja Kansalais- ja työväenopistojen liitto keräsi sitä vastustavaan adressiin 261 881 allekirjoitusta. Eduskunta ei hyväksynyt hallituksen esitystä. Opistot rajoittivat menojaan omatoimisesti, eikä lainsäädännöllisiä toimenpiteitä tarvittu. Vuonna 1980 kansalaisopistoja oli yli 270 ja ne järjestivät toimintaa kaikissa Suomen kunnissa.
1980-luvun puolivälistä lähtien kansalais- ja työväenopistot saivat alkaa opettaa lapsille ja nuorille musiikin lisäksi myös muita taiteenaloja.
Vuonna 1992 astui voimaan kansalaisopistolaki, osana koululakien uudistusprosessia, ja kansalaisopistot alkoivat tarjota aiempaa enemmän kursseja myös lapsille ja nuorille. Myös laki taiteen perusopetuksesta tuli voimaan kesäkuussa 1992. Laman vuoksi monet opistot vähensivät henkilökuntaa ja korottivat kurssimaksuja. Vuonna 1999 kansalaisopistoja oli 279.