stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristillinen lähetystyö

Kristillinen lähetystyö on kristillisen kirkon toimi, jonka tarkoituksena on julistaa evankeliumia niille, jotka eivät sitä tunne. Kirkon lähetystehtävästä käytetään usein latinan sanaa missio.
Kristilliseen lähetystyöhön liittyy usein yksittäisten lähetystyöntekijöiden ja ryhmien lähettäminen toisiin maihin tai toisille paikkakunnille kotimaassaan (jälkimmäistä kutsutaan usein evankelioinniksi). Lähetystyö on useimmiten nähty kokonaisvaltaisena toimintana, johon evankelioinnin lisäksi on kuulunut palvelu, erityisesti köyhien ja syrjäytyneiden parissa. Lähetystyöntekijät on valtuutettu julistamaan kristillistä uskoa ja tekemään kehitysyhteistyötä, joka liittyy talouskehityksen, lukutaidon, koulutuksen, terveydenhuollon ja kaikenlaisen ihmisten elinolosuhteiden kehittämiseen ja parantamiseen. Nykyään tähän liittyy yhä useammin myös vaikuttamistoimintaa. Lähetystyössäkin kristillisen diakonian periaatteitten mukaisesti apua tarjotaan ilman vaatimuksia kristinuskoon kääntymisestä.
Lähetystyöhön liittyy läheisesti kansainvälinen diakonia.
Lähetystyön tuloksena kristinuskosta on tullut ainoa maailmanuskonto, jolla on laajaa kannatusta kaikissa maanosissa.
Isä Damien (oik. Jozef De Veuster, 1840-1889) 1888, katolinen lähetystyöntekijä,  hoiti lepraa sairastavia Havaijilla ja kuoli itsekin lepraan.
Lähetystyöntekijä tai lyhyemmin lähetti (aiemmin "lähetyssaarnaaja") on tavallisesti jonkin alan ammattilainen, joka on lähetetty työhön ulkomaille. Lähetystyöntekijä voi toimia paikallisen kirkon osoittamassa tehtävässä tai suoraan lähettävän organisaation määrittämässä tehtävässä.
Raamatullinen perusta

Lähetystyö perustuu kristinuskossa Jeesuksen Matteuksen evankeliumissa antamaan kaste- ja lähetyskäskyyn:
Lähetystyön historiaa > Apostolinen aika

Lähetystyön historian ensimmäinen suuri lähetyskausi oli apostolisen kirkon aika, jolloin kirkko perustettiin pääasiassa Rooman valtakunnan piiriin. Evankeliumin julistaminen ja kristillinen kirkko lähti liikkeelle Jerusalemista noin vuonna 30. Raamatun mukaan helluntain jälkeen Jeesuksen opetuslapset alkoivat julistaa sanomaa ylösnousseesta Jeesuksesta. Evankeliumi levisi nopeasti Jerusalemin lähipiiriin ja kauemmaksi muun muassa kristittyjen vainojen seurauksena ja kauppiaiden välityksellä. Vuoteen 300 mennessä  seurakuntia oli syntynyt kaikkialle Rooman valtakunnan alueelle, Afrikan itä- ja pohjoisosiin, Aasian länsi- ja keskiosiin sekä Intian niemimaalle.
Lähetystyön historiaa > Keskiaika

Afrikan, Keski-Aasian ja Intian niemimaan kirkot joutuivat 600-luvun jälkeen erilleen lännen kristityistä islamin nousun seurauksena. Läntinen kirkko jakautui 1000-luvulla ortodoksiseen ja roomalaiskatoliseen kirkkoon, joiden tärkeimpinä keskuksina olivat Konstantinopoli eli Bysantti ja Rooma.
Roomalaiskatolisen kirkon lähetystyö suuntautui läntiseen Keski-Eurooppaan ja Pohjois-Eurooppaan, kun taas ortodoksisen kirkon lähetystyö suuntautui itäiseen Eurooppaan, erityisesti Balkanille ja Venäjälle. Keskiajalla Keski-, Itä- ja Pohjois-Euroopan kansat tehtiin kristityiksi. Vuoteen 1300 mennessä kristinusko oli levinnyt koko Eurooppaan.
Lähetystyön historiaa > Suurten löytöretkien aika

Tämän oleellisena jatkona on pidettävä katolisen kirkon, etupäässä jesuiittojen kautta suurten löytöretkien jälkeen vieraissa maanosissa harjoittamaa lähetystointa.lähde? Uuden ajan alussa 1500-luvulla eurooppalaiset tutustuivat uusiin maanosiin löytöretkien myötä. Löytöretkeilijöiden, sotilaiden ja kauppiaiden mukana löytöretkille lähti myös munkkeja ja pappeja. Katolisen lähetystyön tuloksena Keski- ja Etelä-Amerikka tulivat 1500-luvulla kristinuskon vaikutuspiiriin. Afrikan ja Aasian rannikon kauppapaikoille syntyi kristillisiä seurakuntia. Ortodoksisen kirkon lähetystyö suuntautui pääasiassa Siperiaan, Alaskaan ja Kiinaan.
Lähetystyön historiaa > Toisen maailmansodan jälkeinen aika

Toisen maailmansodan jälkeen eurooppalaisten valtioiden siirtomaat Afrikassa ja Aasiassa itsenäistyivät vähitellen. Lähetystyön tuloksena luotu koululaitos ja terveydenhuolto siirtyivät usein uusille perustetuille valtioille ja paikalliset kirkot itsenäistyivät lähetysjärjestöjen valvonnasta.
1960-luvulla yleistyivät uudet kansainväliset lähetystyöhön erikoistuneet liikkeet ja 1800-luvulla perustetut lähetysseurat jäivät marginaalisemmiksi toimijoiksi. Erityisesti amerikkalaiset monikansalliset järjestöt ovat laajentaneet toimintaansa kolmannessa maailmassa. 1970-luvun puolivälistä lähtien kansainväliset liikkeet ovat tuoneet yhteen suuria määriä nuoria ja lähetystyöstä kiinnostuneita Euroopan kaupungeissa järjestettyihin konferensseihin.
Lähetystyö nykypäivänä > Lähetystyö 2000-luvulla

2000-luvun alkuun mennessä kristinuskosta oli tullut maailmanlaajuinen uskonto. Noin kolmasosa maailman väestöstä on kristillisten kirkkojen tai yhteisöjen jäseniä. Kristinuskon väestöllinen painopiste on 2000-luvulla siirtynyt länsimaista eteläiselle pallonpuoliskolle.  Aasian ja Afrikan kirkot tekevät itse lähetystyötä lähettämällä työntekijöitä uusien kansojen ja kansanryhmien keskuuteen omilla lähialueillaan ja muissa maissa. Kristinuskolla ei ole enää yhtä alueellista keskusta vaan kaikkien maanosien kirkot lähettävät lähetystyöntekijöitä muihin maanosiin.
Lähetystyö nykypäivänä > Suomalainen lähetystyö

Suomen kirkkolain mukaan lähetystyö kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ja sen seurakuntien perustehtäviin. Käytännössä kirkko harjoittaa lähetystyötä tukemalla kirkon virallisia lähetysjärjestöjä. Näitä ovat Suomen Lähetysseura, Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys (SLEY), Svenska Lutherska Evangeliföreningen (SLEF), Mdialähetys Sanansaattajat, Kansanlähetys, Lähetysyhdistys Kylväjä ja Suomen Pipliaseura. Näiden lähetysjärjestöjen lähettämät lähetit ovat yhden tai useamman luterilaisen seurakunnan nimikkolähettejä, joiden puolesta rukoillaan jumalanpalveluksissa ja joille kerätään tukea erillisen nimikkosopimuksen nojalla. Lähetit vierailevat usein nimikkoseurakunnissaan ja pitävät niihin yhteyttä mm. kirjeitse, nykyään myös internetin kautta. Lisäksi kirkolla on hiippakunnallisia ja valtakunnallisia työntekijöitä, elimiä ja toimikuntia, jotka vastaavat lähetystyön kehittämisestä ja koordinoinnista.
Epävirallista lähetystyötä luterilaisen kirkon piirissä harjoittavat muun muassa lestadiolaiset.
Muita kristillisiä lähetysjärjestöjä Suomessa ovat muun muassa Avainmedia, IRR-TV, Raamatunkäännösinstituutti, Suomen Vapaakirkko, Patmos Lähetyssäätiö ja helluntailainen Fida International.
Nykyään Suomessa lähetystyön kohteista tärkeimmät ovat Kiina, Itä-Intia, Japani, Afrikka ja Venäjä sekä muut entisen Neuvostoliiton alueet.
Suomen lähetysneuvoston tilastojen mukaan sen jäsenyhteisöjen lähettämiä lähetystyöntekijöitä on viime vuosina ollut seuraavasti:
414 (2021)
459 (2020)
532 (2019)
512 (2018)
534 (2017)
597 (2016)
592 (2015)
680 (2014)
689 (2013)
700 (2012)
745 (2011)
742 (2010)
Vuonna 2021 lähetystyöntekijöitä lähetettiin lähettien lukumäärän mukaan suurimpiin maanosiin seuraavasti:
Aasiaan 149
Eurooppaan 134
Afrikkaan 86.
10/40-leveyspiirien välisellä alueella, jossa kristityt ovat vähemmistössä, toimi vuonna 2021 lähes puolet lähetystyöntekijöistä.
Lukumääräisesti eniten lähetystyöntekijöitä eli 152 lähetti helluntailainen Fida International. Luterilaisen kirkon piirissä toimivalla Suomen Lähetysseuralla oli 55 lähettiä, viidennen herätysliikkeen järjestöillä Kylväjällä ja Kansanlähetyksellä oli yhteensä 90 lähettiä ja evankelisilla lähetysjärjestöillä eli SLEY:llä, SLEF:lla ja ELY:llä oli yhteensä 32 lähettiä.
Suomen monikulttuuristumisen myötä sisälähetystyön merkitys on korostumassa. Monikulttuurisesta työstä eivät yleensä vastaa lähetysjärjestöt, eikä siitä yleensä käytetä nimitystä lähetystyö, vaan puhutaan seurakuntien kansainvälisestä työstä, joka käsittää niin Suomen vähemmistökulttuurien piirissä harjoitettavan diakonian ja evankelioinnin kuin myös seurakuntien kansainvälisyyskasvatuksen.
Lähetystyö nykypäivänä > Medialähetystyö

Medialähetystyöksi kutsutaan radion, television, satelliittitelevision, sosiaalisen median ja internetin muiden palveluiden kautta tehtävää lähetystyötä. Sen avulla on mahdollista tavoittaa ihmisiä alueilla, joille lähetystyöntekijät eivät eri syistä pääse tai kohderyhmille jotka ovat lukutaidottomia. Kyseeseen tulevat usein maat joissa kristillinen lähetystyö on kiellettyä tai rajoitettua. Muita esimerkkejä ovat vankilat ja sairaalat. Medialähetystyön tekijät myös rohkaisevat eri tavoin vainottuja ja sorrettuja kristittyjä.
Radio- tai televisioasema saattaa olla tuhansien kilometrien päässä yleisöstä. Radio-ohjelmia voidaan lähettää keskipitkillä tai lyhytaalloilla ja televisio-ohjelmia satelliitin välityksellä. Lähi-idässä lähes jokaisella on mahdollisuus seurata sekä radio- että satelliittitelevisiolähetyksiä.
Medialähetystyö on kaksisuuntaista. Ohjelmissa annetaan kuuntelijoille tai katsojille yhteystiedot, jotta kuuntelijat ja katsojat voivat soittaa, kirjoittaa, lähettää sähköpostia tai tekstiviestin. Ohjelmien tekijät tai ns. jälkihoitotyöntekijät vastaavat yhteydenottoihin ja lähettävät pyydettäessä myös hengellistä kirjallisuutta, musiikkia, kasetin tai videon. Syventävää materiaalia on usein tarjolla myös kristillisten mediajärjestöjen internetsivuilla.
Lähetystyön historiaa alueittain > Afrikka

Afrikassa ensimmäisinä vuosisatoina jaa. kristinusko oli levinnyt kautta Pohjois-Afrikan, mutta islam tuhosi sen miltei kokonaan. Ainoastaan Etiopiassa se säilyi, ja heikkoja jäänteitä jäi Egyptiin (koptilaisuus).
Portugalilaiset alkoivat vuonna 1485 lähetystyön Angolassa ja Portugalin Itä-Afrikassa, mutta työ jäi kesken. Ensimmäinen protestanttinen lähetyssaarnaaja oli herrnhutilainen Georg Schmidt, joka työskenteli Etelä-Afrikassa vuosina 1737-1744. Työ alkoi uudelleen vuonna 1792. Livingstonen ym. tutkimusmatkat avasivat Sisä-Afrikan lähetystyölle.
Afrikassa siirtomaavallat hidastivat paikallisen papiston kouluttamista, koska ne pitivät sitä asemansa kannalta vaarallisena. Ennen ensimmäistä maailmansotaa lähetystyön tulokset jäivät suhteellisen vähäisiksi.  Afrikassa käänne tapahtui vasta 1900-luvulla. Nykyään kristinuskosta on tullut Saharan eteläpuolisen Afrikan valtauskonto.
Suomen Lähetysseuralla on vuodesta 1870 ollut lähetysalana erityisesti Ambomaa nykyisessä Namibiassa.
Lähetystyön historiaa alueittain > Kiina

Kiinassa lähetystoimen aloittivat nestoriaanit 600-luvulla. Vielä 1300-luvulla oli nestoriaaneja Kiinassa, 1200-luvulla alkoi katolinen lähetystyö. Se keskeytyi jo samalla vuosisadalla, mutta alkoi jesuiittojen johtamana uudelleen noin vuonna 1580. Taitavasti mukautumalla kiinalaisten katsantokantaan he saivat paljon kannattajia, mutta vuodesta 1742 työ alkoi taantua elpyäkseen taas 1800-luvulla.
Protestanttien lähetystyö Kiinassa alkoi vuonna 1807 Kantonissa ja tuli vuonna 1842 luvalliseksi viidessä silloin avatussa vapaasatamassa leviten vähitellen yli valtakunnan.
Suomen Lähetysseura on toiminut Kiinassa vuodesta 1902.  Suomen Vapaakirkon lähetystyöntekijä Agnes Meyer aloitti 1891 toiminnan Kiinan Sisämaanlähetyksen työkentällä Jangtshoussa.
Lähetystyön historiaa alueittain > Japani

Japanissa katolinen lähetystyö alkoi jesuiitta Francis Xavierin johdolla vuonna 1549. Virallinen lähetystyön historia on alkanut juuri Xavierin tulon jälkeen. Kirkkohistoriasta voi silti lukea, että Xavierilla oli mukanaan muuan Joao Rodriguez, nuori, tuolloin 16-vuotias munkki, joka oppi japanin kielen nopeasti ja toimi mm. tulkkina. Hän tutustui Japanin hoviin ja kulki vapaasti korkea-arvoisten sen aikaisen hallitsijoiden kanssa. Hän kirjoitti kolmiosoisen Japanin kristillistä historiaa käsittelevän teoksen da igreja do Japoa. Siitä on jäljellä vain kolmas kirja, joka kertoo Xavierin tulon jälkeisistä asioista, kaksi ensimmäistä kirjaa kuvaa aikaa ennen Xavierin tuloa Japaniin.
Vuonna 1637 alkanut vaino lopetti lähetystyön jokseenkin kokonaan. Vasta maan auettua ulkomaalaisille vuonna 1859 saattoi protestanttinen lähetystyö alkaa. Se oli pääasiassa englantilaisten ja amerikkalaisten lähetysseurojen hallussa.
Suomalaisten lähetystyö alkoi pian uskonnonvapautumisen 1873 jälkeen. Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys lähetti Esteri Kurvisen ja Alfred Wellrosin Japaniin vuonna 1900. Suomalainen luterilainen lähetystyö asettui jonkin ajan kuluttua Japanin alppiseuduille Suwa-järven ympärille. Seurakuntia syntyi ja Iidan kaupungissa oleva seurakunta ja lastentarha ovat nykyisinkin toiminnassa. Luterilainen lähetystyö levisi Tokioon ja Hokkaidon saarelle. Syntyneistä seurakunnista muodostui itsenäinen ”Evankelis-luterilainen kirkko” vuonna 1913. Se liittyi amerikkalaisen lähetystyön tuloksena syntyneeseen ”Japanin evankelis-luterilaiseen kirkkoon” vuonna 1953. Nykyisin suomalainen lähetystyö Japanissa jatkuu itsenäisen Japanin evankelis-luterilaisen kirkon yhteydessä.
Lähetystyön historiaa alueittain > Islamilaiset maat

Islaminuskoisten keskuudessa on lähetystyötä yritetty kauan, mutta kesti 1900-luvulle, ennen kuin kääntyminen ilman henkipatoksi joutumista tuli mahdolliseksi joillakin alueilla. Lähetystyöllä on ollut menestystä Egyptissä ja Kiinassa, sekä erityisesti Itä-Intiassa.
Nykyäänkin kristittyjä vainotaan ankarasti monissa muslimimaissa, mutta esim. Iranissa kristittyjen määrä kasvaa voimakkaasti vainoista huolimatta.
Lähetystyön historiaa alueittain > Juutalaiset

Lähetystyö juutalaisten parissa on ollut vaikeaa, sillä juutalaiset kokevat usein katkeruutta kristinuskoa kohtaan vuosisatojen vainojen vuoksi.lähde? Aiemmin kastetut juutalaiset joutuivat usein myös poissuljetuksi muiden juutalaisten keskuudesta.
Lähetystyön historiaa alueittain > Entinen Neuvostoliitto

Neuvostoliiton ollessa olemassa lähetystyö maahan piti tehdä salaa. Suomalaisetkin osallistuivat Raamattujen salakuljettamiseen rajan yli. Nykyään lähetystyö on vapaampaa, vaikka paikalliset viranomaiset ja Venäjän ortodoksinen kirkko ovatkin yrittäneet hankaloittaa sen toteuttamista.
Suomessa toimivia lähetysjärjestöjä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Avainmedia  Evankelinen lähetysyhdistys  Fida  Finlands svenska baptistsamfund  Finlands svenska metodistkyrka  Finlands svenska Pingstmission  IRR-TV  Israelin Ystävät  Kansan Raamattuseura  Laivalähetys  Lähetysyhdistys Kylväjä  Marttyyrien Ääni  |  Medialähetys Sanansaattajat  Merimieslähetys  Missionuoret  Operaatio Mobilisaatio  Ortodoksinen Lähetys  Patmos Lähetyssäätiö  Pyhäin Sergein ja Hermanin veljeskunta  Raamatunkäännösinstituutti  Suomen Adventtikirkko  Suomen Baptistikirkko  Suomen Evankelinen Allianssi  Suomen Evankelisluterilainen Kansanlähetys  |  Suomen lepralähetys  Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys  Suomen Lähetyslentäjät  Suomen Lähetysseura  Suomen Metodistikirkko  Suomen Pelastusarmeijan Säätiö  Suomen Pipliaseura  Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys  Suomen Vapaakirkon lähetystyö  Svenska Lutherska Evangeliföreningen  Wycliffe Raamatunkääntäjät  |
Useimpien lähetysjärjestöjen yhteistyöelimenä toimii Suomen Lähetysneuvosto.
Lähetystyön tutkimus

Lähetystyötä ja sen perusteita tutkitaan yliopistojen teologisissa tiedekunnissa. Sitä koskeva oppiaine on nimeltään missiologia. Suomessa toimivissa teologisissa tiedekunnissa ei ole yhtään missiologian professuuria, joten akateeminen missiologian tutkimus on ollut Suomessa vähäistä.
Aiheesta muualla

Lähetystehtävä (Arkistoitu – Internet Archive)
Evankeliointi (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomessa toimivia kristillisiä lähetysjärjestöjä:
Avainmedia Lähetysjärjestö
Fida International
Lähetysyhdistys Kylväjä
Missionuoret
Operaatio Mobilisaatio (Arkistoitu – Internet Archive)
Ortodoksinen kirkko ja lähetystyö Ortodoksi.net
Patmos Lähetyssäätiö
Raamatunkäännösinstituutti
Sanansaattajat
Stefanus Lähetys (Marttyyrien Ääni)
Suomen ev.lut. Kansanlähetys
Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys
Suomen lähetysneuvosto
Suomen lähetysseura
Suomen Pipliaseura
Vapaakirkon lähetys
Wycliffe Raamatunkääntäjät
August Hermann Francke
Nicolaus Ludwig Zinzendorf
William Carey
Johannes Evangelista Gossner (s. 14.9.1773 k. 20.3.1858)
David Livingstone
Hudson Taylor
Lähetyssaarnaajia Kiinassa n. v. 1900
Kulosaari

| Kulosaari> Brändö |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Kulosaari korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Kaakkoinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  42
Pinta-ala:  1,81 km² 
Väkiluku:  3 977 (1.12.2019)
Postinumero(t):  00570
Lähialueet:  Herttoniemenranta, Länsi-Herttoniemi, Mustikkamaa-Korkeasaari, Kalasatama, Tullisaari
| Kulosaari Brändö Nl> .Entinen kunta – nykyiset kunnat: Helsinki |
| --- | --- |

 sijainti 
Lääni:  Uudenmaan lääni
Maakunta:  Uudenmaan maakunta
Kihlakunta:  Helsingin kihlakunta
Kuntanumero:  294
Hallinnollinen keskus:  Kulosaari
Perustettu:  1922 Helsingin maalaiskunnasta
Liitetty:  1946
– liitoskunnat:  Helsinki Haaga Huopalahti Oulunkylä Helsingin mlk (osittain) Kulosaari
– syntynyt kunta:  Helsinki
Pinta-ala:   km²   (1.1.1945)
– maa:  1,21 km²
Väkiluku:  1 010  (1943)
Kulosaari (ruots. Brändö) on saari, entinen kunta ja nykyinen Helsingin 42. kaupunginosa Kaakkois-Helsingissä, Helsingin suurpiiri 6:ssa. Saari sijaitsee Herttoniemen ja Sörnäisten välissä, ja sen molemmilta puolilta johtavat salmet Vanhankaupunginlahdelta Kruunuvuorenselälle. Alue tunnetaan vanhana huvilakaupunginosana, joskin saarella on 1960-luvulta lähtien ollut myös jonkin verran kerrostaloasutusta. Vanhat huvila-alueet sijaitsevat pääasiassa saaren eteläisillä ja itäisillä ranta-alueilla, kerrostalo­alue taas saaren keskiosassa, joka 1960-luvulle saakka oli pysynyt rakentamattomana.
Kaupunginosaan kuuluu myös Kivinokan niemi Kulosaaren saaren pohjoispuolella. Helsingin hallinnollisessa jaottelussa tunnetaan myös Kulosaaren peruspiiri, joka kattaa Kulosaaren osa-alueen lisäksi Mustikkamaa-Korkeasaaren osa-alueen.
Asukkaita Kulosaaressa oli miltei 4 000 vuoden 2019 lopussa.  ja osa-alueen pinta-ala on 1,81 km². Kulosaaren asukkaiden keski-ikä on kaupungin kolmanneksi korkein, asukkaista 20,6 % on yli 64-vuotiaita.
Historia > Varhainen historia

Nykyisen kaupunginosan nimenä Kulosaari on melko nuori; sen ruotsinkielinen kirjoitusasu Brändö on ollut käytössä vuodesta 1808. Vielä 1700-luvulla saari oli nimeltään Stuguön tai Stugulandet siellä sijainneen, eräälle kalastajalle kuuluneen torpan mukaan. Saari on vanhastaan kuulunut Kulosaaren kartanon maihin, ja nimi Kulosaari on siirretty siltä mantereen puoleiselta niemeltä, jolla kartano sijaitsee. Kartano on entisinä aikoina ollut saaressa, joka juuri on ollut alkuperäinen Kulosaari.
Historia > Arkkitehtuuri

AB Brändö Villastad – Kulosaari -yhtiö perustettiin Helsingin kaupungin ulkopuolelle vuonna 1907 tarkoituksena muodostaa asumattomalle saarelle uudenaikainen Kulosaaren huvilakaupunki. Alueen asemakaavan laati yhtiön toimeksiannosta Lars Sonck, ja Bertel Jung täydensi sitä vuonna 1917. Kulosaaressa sijaitseva Vapaamuurarien kallio oli Sonckin ensimmäisessä suunnitelmassa yhteydessä saaren ehkä merkillisimpään luonnonmuodostelmaan, saaren eteläosassa sijaitsevaan laguunimaiseen sisälahteen (Gloet). Alueen asemakaavassa on myös Vapaamuurarinkuja.
Historia > Yhteiskunnallinen historia

Kulosaaressa oli yksi jääkäriliikkeen radioasemista vuoden 1918 sisällissodan aikana.
Kulosaari kuului Helsingin maalaiskuntaan vuoteen 1922 asti, jolloin muodostettiin Kulosaari-niminen kunta, viralliselta nimeltään Brändön huvilakaupunki. Kunta oli kaksikielinen ja sen enemmistökielenä oli ruotsi. Nimestään huolimatta se oli kuntamuodoltaan maalaiskunta. Kunta ehti toimia runsaat kaksikymmentä vuotta, kunnes se liitettiin osaksi laajenevaa Helsinkiä vuoden 1946 suuressa alueliitoksessa.
K. J. Ståhlbergin ja hänen vaimonsa kyyditys lokakuussa 1930 alkoi Kulosaaresta, mistä heidät siepattiin 14. lokakuuta ja kyyditettiin Joensuuhun. Tapahtumat etenivät esimerkiksi nykyisellä Armas Lindgrenin tiellä (silloinen Södra Strandvägen).
Vuosina 1910–1951 Kulosaareen liikennöi Kulosaaren raitiotie. Sillä ei ollut numeroa, vaan sen tunnuksena käytettiin alkujaan kirjainta B (Brändö), myöhemmin KB. Raitiovaunut kuljetettiin saareen höyrylautalla vuoden 1919 joulukuuhun saakka, jolloin ensimmäinen Kulosaaren silta avattiin liikenteelle. Nykyinen silta valmistui sen paikalle vuonna 1957.
Historia > Ulkomaiden lähetystöt

Kulosaareen alkoi sijoittua ulkomaiden suurlähetystöjä 1950-luvulta alkaen. Suurin osa näistä oli sosialististen maiden lähetystöjä, jotka päätyivät Kulosaareen, kun Neuvostoliitto jakoi välirauhansopimuksen nojalla takavarikoidun Saksan kansalaisten omaisuuden mukana haltuunsa päätyneitä huvilatontteja liittolaismailleen. Jo vuonna 1955 asettuivat Kiinan kansantasavallan suurlähetystö Vanhalle Kelkkamäelle entiseen pankkiiri Emil Schybergsonin huvilaan ja Puolan suurlähetystö Kulosaaren eteläkärkeen; molemmat toimivat nykyäänkin samoissa paikoissa. Myöhemmin Kulosaareen siirtyivät muun muassa Unkarin, Tšekkoslovakian, Jugoslavian ja Pohjois-Korean suurlähetystöt sekä Itä-Saksan suurlähetystö, joista viimeksi mainitun rakennus on nykyään Ukrainan suurlähetystön käytössä.
Vuonna 1980 Lars Sonckin tielle valmistunut Irakin suurlähetystö herätti aikanaan erityisen paljon huomiota poikkeavan itämaisen arkkitehtuurinsa ansiosta. 1980-luvulla Kulosaareen muuttivat vielä Iranin ja Kolumbian suurlähetystöt sekä 1990-luvulla Slovakian, Liettuan ja Romanian suurlähetystöt. Jugoslavian suurlähetystöstä tuli 2000-luvulla ensin Serbia ja Montenegron ja sitten Serbian suurlähetystö.
Saarella on aina asunut myös paljon eri maiden diplomaatteja. Arviolta Kulosaaressa asuu noin tuhat diplomaattia.
Asutus ja ympäristö

Pääosa Kulosaaren asunnoista rakennettiin 1960-luvulla, sen jälkeen valmistuneita rakennuksista on vajaa viidennes ja 1960-lukua vanhempia kymmenesosa. Alueen asuntojen koko vaihtelee yksiöstä huomattavasti isompiin huoneistoihin.
Kulosaaressa on muun muassa suomen- ja ruotsinkieliset ala-asteet sekä kaksi lukiota: suomen- ja englanninkielinen Kulosaaren yhteiskoulu (myös yläaste) ja ruotsinkielinen Brändö gymnasium.
Kulosaaressa sijaitsee myös Kulosaaren tukikoti, joka on tarkoitettu asunnottomille naisille ja miehille, jotka eivät kykene omatoimiseen ja itsenäiseen asumiseen. Henkilökuntaa tukikodissa on paikalla ympäri vuorokauden ja sosiaalityöntekijä käy tukikodilla säännöllisesti viikoittain. Tukikodin toiminnan tarkoituksena on saada asukkaiden arkielämä tasapainoon, jonka jälkeen asukkaat kykenisivät omatoimiseen ja itsenäisempään asumiseen.
Kulosaareen valmistui vuoden 1917 syksyllä Rantahotelli, jonka on suunnitellut arkkitehti Lars Sonck. Hotellitoiminta on sittemmin lakannut ja nykyisin rakennuksessa toimii Wihuri Oy:n pääkonttori, Wihurin linna.
Entisen rantahotellin välittömässä läheisyydessä on Kulosaaren tunnetuin ravintola, Kulosaaren Casino. Casino on suosittu paikka diplomaattitapaamisille, sillä Kulosaaressa toimii usean valtion suurlähetystöjä, muun muassa Puolan, Venezuelan, Kiinan, Ukrainan, Iranin, Madagaskarin ja Irakin. Osasyynä suosioon on myös ravintolan sijainti pienellä saarella, jota turvallisuuspalveluiden on helppo vartioida uhkien varalta.kenen mukaan?
Kulosaaren hautausmaa sijaitsee pienessä Leposaaressa Kulosaaren pohjoispuolella. Kulosaareen kuuluvaan Kivinokkaan sijoittuu muun muassa Kulosaaren kartano, Herttoniemen siirtolapuutarha ja Kivinokan kesämaja-alue.