stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tom Sandberg

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tom Sandberg vuonna 1978. |  Tom Sandberg vuonna 1978. |  Tom Sandberg vuonna 1978. |  |
Maa:   Norja
Miesten yhdistetty
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sarajevo 1984 | normaalikilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1982 | normaalikilpailu |  |
|  Kultaa | Rovaniemi 1984 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Oslo 1982 | joukkuekilpailu |  |
Tom Sandberg (s. 6. elokuuta 1955 Mo i Rana) on norjalainen yhdistetyn hiihdon olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Sandberg voitti yhdistetyssä nuorten Euroopan-mestaruuden 1975 oltuaan vuotta aikaisemmin hopealla. Aikuisten sarjassa hän näyttäytyi jo 18-vuotiaana voittamalla Holmenkollenin kilpailun vuonna 1974. Innsbruckin talviolympialaisissa 1976 hän sijoittui kahdeksanneksi, Lahden MM-kilpailuissa 1978 seitsemänneksi ja Lake Placidin olympialaisissa 1980 neljänneksi.
Oslon MM-hiihdoissa 1982 Sandberg voitti maailmanmestaruuden 0,2 sekunnin erolla Konrad Winkleriin. Samojen kisojen joukkuekilpailussa hän saavutti hopeaa tultuaan hiihto-osuuden maaliin yhtä aikaa Suomen joukkueen ankkurin Jorma Etelälahden kanssa. Yhdistetyn maailmancupin kautta aikain ensimmäisellä kaudella 1983–1984 hän voitti kokonaiskilpailun. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän voitti yhdistetyssä olympiakultaa ja Rovaniemellä joukkuemaailmanmestaruuden.
Norjan mestaruuksia Sandberg voitti yhdeksän kappaletta.
Aiheesta muualla

Tom Sandberg Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Yhdistetyn normaalikilpailun olympiavoittajat
Yhdistetyn maailmancupin kokonaiskilpailun voittajat
83–84: Tom Sandberg | 84–85: Geir Andersen | 85–86: Hermann Weinbuch | 86–87: Torbjørn Løkken | 87–88: Klaus Sulzenbacher | 88–89: Trond-Arne Bredesen | 89–90: Klaus Sulzenbacher | 90–91: Fred Børre Lundberg | 91–92: Fabrice Guy | 92–93: Kenji Ogiwara | 93–94: Kenji Ogiwara | 94–95: Kenji Ogiwara | 95–96: Knut Tore Apeland | 96–97: Samppa Lajunen | 97–98: Bjarte Engen Vik | 98–99: Bjarte Engen Vik | 99–00: Samppa Lajunen | 00–01: Felix Gottwald | 01–02: Ronny Ackermann | 02–03: Ronny Ackermann | 03–04: Hannu Manninen | 04–05: Hannu Manninen | 05–06: Hannu Manninen | 06–07: Hannu Manninen | 07–08: Ronny Ackermann | 08–09: Anssi Koivuranta | 09–10: Jason Lamy Chappuis | 10–11: Jason Lamy Chappuis | 11–12: Jason Lamy Chappuis | 12–13: Eric Frenzel | 13–14: Eric Frenzel | 14–15: Eric Frenzel | 15–16: Eric Frenzel | 16–17: Eric Frenzel | 17–18: Akito Watabe | 18–19: Jarl Magnus Riiber | 19–20: Jarl Magnus Riiber | 20–21: Jarl Magnus Riiber | 21–22: Jarl Magnus Riiber | 22–23: Johannes Lamparter
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF
San Francisco de Asis (1767)

| San Francisco de Asis |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Astillero Real, Guarnizo, Santander
Kölinlasku:  12. elokuuta 1765
Laskettu vesille:  15. maaliskuuta 1767
Loppuvaihe:  tuhoutunut 23. lokakuuta 1805
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 740 t
Pituus:  54,61 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,30 m
Syväys:  7,12 m
Miehistöä:  683
Aseistus
Aseistus:  alempi tykkikansi: 28 × 24 naulan tykkiä ylempi tykkikansi: 30 × 18 naulan tykkiä puolikansi: 14 × 8 naulan tykkiä etukansi: 4 × 8 naulan tykkiä
San Francisco de Asis oli Espanjan laivaston vuonna 1767 vesille laskettu San Juan Nepomuceno -luokan kaksikantinen 74-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Jorge Juan y Santacilian suunnittelema alus tilattiin kuninkaalliselta telakalta Guarnizosta, missä köli laskettiin 12. elokuuta 1765. Alus laskettiin vesille 15. maaliskuuta 1767.
San Justo (1779)

| San Justo |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Astillero Real, Cartagena
Laskettu vesille:  11. marraskuuta 1779
Palveluskäyttöön:  16. marraskuuta 1779
Loppuvaihe:  romutettu 1828
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 750 bm
Pituus:  53,55 m (tykkikansi) 48,06 m (köli)
Leveys:  14,48 m
Syväys:  6,83 m
Miehistöä:  694
Aseistus
Aseistus:  alempi tykkikansi: 28 × 24 naulan tykkiä ylempi tykkikansi: 30 × 18 naulan tykkiä puolikansi: 14 × 8 naulan tykkiä etukansi: 4 × 8 naulan tykkiä
San Justo oli Espanjan laivaston vuonna 1779 vesille laskettu San Joaquín -luokan kaksikantinen 74-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Francisco Gautierin sistema francésiin perustuva Eduardo Bryantin suunnittelema ja valmistama alus tilattiin Astillero Realilta Cartagenasta. Alus laskettiin vesille 11. joulukuuta 1779 ja otettiin palvelukseen 16. marraskuuta päällikkönään Juan de Urrutia.
San Leandro (1787)

| San Leandro |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reales Astilleros de Esteiro, Ferrol
Laskettu vesille:  27. marraskuuta 1787
Poistui palveluskäytöstä:  reserviin 20. maaliskuuta 1810
Loppuvaihe:  haaksirikkoutunut 1814
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 676 t
Pituus:  53,55 m (tykkikansi) 48,06 m (köli)
Leveys:  14,48 m
Syväys:  6,83 m
Miehistöä:  472
Aseistus
Aseistus:  alempi tykkikansi: 26 × 24 naulan tykkiä ylempi tykkikansi: 28 × 12 naulan tykkiä puolikansi: 10 × 8 naulan tykkiä etukansi: 2 × 8 naulan tykkiä
San Leandro oli Espanjan laivaston vuonna 1787 vesille laskettu San Fulgencio -luokan kaksikantinen 64-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

José Romero y Fernández de Landan suunnittelema alus tilattiin 16. toukokuuta 1786 Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista. Alus laskettiin vesille 27. marraskuuta 1787.
Valmistuessaan aluksen aseistuksena oli 64 tykkiä, joista oli asennettu 26 kappaletta kummallekin tykkikannelle. Alemmalla oli 24 naulan ja ylemmällä 18 naulan tykkejä. Näiden lisäksi puolikannelle oli asennettu kymmenen ja etukannelle neljä kahdeksan naulan tykkiä. Täten täyslaidallisen kokonaispaino oli 602 naulaa.
Sánchez Barcáiztegui (1926)

| Sánchez Barcáiztegui |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sociedad Española de Construcción Naval, Cartagena
Laskettu vesille:  24. heinäkuuta 1926
Palveluskäyttöön:  1929
Poistui palveluskäytöstä:  1. heinäkuuta 1964
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 650 t (normaali) 2 067 t (kuormattu)
Pituus:  101 m
Leveys:  9,6 m
Syväys:  3,3 m
Koneteho:  42 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  160
Aseistus
Aseistus:  5 × 120 mm/45 tykkiä 1 × 76 mm ilmatorjuntatykki 4 × konekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea 2 × syvyyspommikiskoa
Sánchez Barcáiztegui oli Espanjan laivaston vuonna 1926 vesillelaskettu Churruca-luokan hävittäjä, joka osallistui Espanjan sisällissotaan hallituksen joukoissa tasavaltalaisten laivastossa. Alus oli nimetty Callaon taisteluun osallistuneen ja Motricon taistelussa kaatuneen luutnantti Victoriano Sánchez Barcáizteguin mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Cartagenasta. Alus laskettiin vesille 24. heinäkuuta 1926 ja otettiin palvelukseen 1929.
Palvelus

Alus oli 1934 ankkurissa Barcelonan satamassa, jolloin se oli Asturian kansannousun johtajan Manuel Azañan vankilana. Heinäkuun 1936 vallankaappauksen jälkeen aluksen päällikkö valitsi kansallismieliset, mutta miehistö pysyi uskollisena  toisen tasavallan hallitukselle vallaten aluksen.
Espanjan sisällissodan alussa alus osallistui Gibraltarin salmen sulkemiseen, millä estettiin kapinallisten joukkojen siirrot Marokosta Etelä-Espanjaan. Alus liitettiin tasavallan laivasto-osastoon, jonka johdossa oli taistelulaiva Jaime I. Osaston muut alukset olivat risteilijät Libertad ja Miguel Cervantes sekä hävittäjät Almirante Valdés, Almirante Antequera, Almirante Miranda, Alsedo, José Luis Díez, Lepanto, Lazaga ja kolme C-luokan sukellusvenettä. Osasto tunkeutui Cantabrianmerelle, jossa tasavallan armeijan osasto oli joutunut erilleen tasavaltalaisten hallinnoimista alueista. Pääosa laivastosta palasi operaation jälkeen Välimerelle.
Sánchez Barcáiztegui osallistui Cape Palosin taisteluun, missä alus yhdessä Almirante Antegueran ja Lepanton kanssa laukaisi neljä torpedoa kohti risteilijä Balearesia. Alus sai muiden osallistuneiden alusten kanssa palkkioksi Distinctivo de Madridin.
Alus vaurioitui pahoin 5. maaliskuuta 1939 viiden kansallismielisten Savoia-Marchetti SM.79 -koneen pommituksessa. Hyökkäyksessä vaurioituivat myös Alcalá Galiano ja Lazaga.
Sodan voittaneet kansallismieliset nostivat 1940 aluksen ja kunnostivat sen. Alus palautettiin palvelukseen, kunnes se poistettiin palveluksesta vuonna 1964. Alus romutettiin vuotta myöhemmin.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Spanish destroyer Sánchez Barcáiztegui
Käännös suomeksi
San Agustín (1769)

| San Agustín |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Astillero Real, Guarnizo, Santander
Laskettu vesille:  9. joulukuuta 1769
Loppuvaihe:  poltettu 26. lokakuuta 1805
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 740 t
Pituus:  54,61 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,30 m
Syväys:  7,12 m
Miehistöä:  683
Aseistus
Aseistus:  alempi tykkikansi: 28 x 24 naulan tykkiä ylempi tykkikansi: 30 x 18 naulan tykkiä puolikansi: 14 x 8 naulan tykkiä etukansi: 4 x 8 naulan tykkiä
San Agustín oli Espanjan laivaston vuonna 1769 vesille laskettu San Juan Nepomuceno -luokan kaksikantinen 74-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Jorge Juan y Santacilian suunnittelema alus tilattiin kuninkaalliselta telakalta Guarnizosta. Alus laskettiin vesille 9. joulukuuta 1769.
Sanka

| Sanka Oy |
| --- | --- |

Perustettu:  1950
Perustaja:  Erkki Keckman
Toimitusjohtaja:  Marko Saarikoski
Kotipaikka:   Loviisa
Toimiala:  muovi- ja metalliteollisuus
Tuotteet:  suihkutilakalusteet
Liikevaihto:  4,3 milj. € (2011/12)
Henkilöstö:  20
Emoyhtiö:  Vanna Group
Omistaja:  Capman
Kotisivu:  http://www.sanka.fi/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sanka Oy oli Loviisaan vuonna 1950 perustettu muoviyritys, joka valmisti suihkukaappeja ja muita suihkutilakalusteita. 1950-luvulla Sanka tuli tunnetuksi akryylimuovisten design-valaisimien valmistajana, joiden suunnittelijoita olivat Yki Nummi, Lisa Johansson-Pape ja Svea Winkler.
Erkki Keckmanin perustama Sanka Oy aloitti valmistamalla muovisia silmälasinsankoja eli -kehyksiä, joista oli sotien jälkeen monen muun tavaran tavoin pulaa. Tästä yritys sai nimensäkin. 1950-luvulla Sanka teki muovista myös monia kirjoitus- ja toimistotarvikkeita, kuten viivaimia, paperiveitsiä ja täytekynien kuoria.
Keckman lähti Yki Nummen kanssa kokeilemaan akryylia valaisinmateriaalina 1950-luvun alkupuolella. Se ei tuntunut sopivan massatuotantoon kalleutensa ja valmistuksen hitauden vuoksi, mutta pieniin design-tuotteiden sarjoihin se oli omiaan. Se kestää myös valaisinten jatkuvaa 80—90 °C lämpötilaa ja on työstettävissä leikkaamalla, poraamalla, jyrsimällä ja liimaamalla sekä paineilmaa muttei lainkaan muotteja käyttäen.
Sanka Oy:n tunnetuimpia valaisinmalleja olivat Yki Nummen Lokki-riippuvalaisimet ja Modern Art -pöytävalaisin, joita nykyisin valmistavat Keraplast ja Innojok.
Sanka laajensi tuotantoaan 1960-luvulla puistovalaisimiin ja kattokupuihin sekä lujitemuovitekniikkaan, jolla valmistettiin huonekalujen runkoja. Sanka Oy:n tuotteiden, suihkutilakalusteiden valmistus aloitettiin 1970 ja lopetettiin 2020.
Vuonna 1983 Keckmanin perhe myi Sanka Oy:n SLO-konsernille, Vuonna 1986 Nokian kaapeli –ja koneryhmä osti koko SLO-konsernin ja Sanka Oy siirtyi Nokian ja AEG:n yhdessä omistamalle Idman Oy:lle.
Enimmillään Sangan palveluksessa oli noin 60 työntekijää. Yhtiö toimi niin sanotulla Sanganmäellä Loviisan pohjoispuolella vuoteen 1989, jolloin se siirtyi uusiin tiloihin Loviisan uudelle teollisuusalueelle. Kun Idman päättikin keskittää valaisinvalmistuksensa Mäntsälään, Sangan liikevaihto putosi 40 prosenttia.
Vuonna 1994 Tapani Myllys osti Sanka Oy:n koko osakekannan ja kiinteistön. Yhtiön vakavaraisuus ja kannattavuus paranivat, ja Sanka Oy sai noin 30 prosentin markkinaosuuden kylpytilakalustemarkkinoilla.
Syksyllä 2010 koko osakekanta myytiin pohjoismaiselle pääomasijoitusyhtiö CapManille, joka liitti Sanka Oy:n uuteen pohjoismaiseen kylpyhuonesisustukseen keskittyvään Vanna Group -konserniin, johon entuudestaan kuuluivat ruotsalaiset INR- ja Aspen-yhtiöt.
Yrityksen liikevaihto tilivuonna 2011/12 oli 4,3 miljoonaa euroa.
Ullavan kirkko

| Ullavan kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Ullava
Koordinaatit:  63°42′28.5″N, 023°53′35.6″E
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Seurakunta:  Kaustisen ja Ullavan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1783
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ullavan kirkko sijaitsee Kokkolassa, entisen Ullavan kunnan keskustaajamassa. Ullava sai kappeliseurakunnan oikeudet 1797 ja itsenäistyi kokonaan emäseurakunta  Kälviästä 1904. Vuodesta 2006 alkaen se on ollut kappeliseurakunta, joka kuuluu Kaustisen ja Ullavan seurakuntaan. Päädyistään viistetty, kahdeksankulmainen tukipilarikirkko on rakennettu 1783. Ullavan kirkko ja kellotapuli muodostavat pienen keskipohjalaisen kappeliseurakunnan 1700-luvun loppupuolella muodostuneen, hyvin säilyneen kirkollisen ympäristön.
Muutos- ja korjaustyöt

Myöhemmissä muutoksissa Ullavan kirkon alkuperäinen rakenteellisuus on peittynyt koristeiden ja lisäyksien alle. Kirkko korjattiin Lauri Heikki Kuorikosken johdolla 1900. Tuolloin kirkon runkoon lisättiin kolme satulakattoista eteishuonetta sekä ristikeskukseen lyhtytorni. Vanhan pitkälle seinälle rakennetun sakariston korvasi alttarirakennelman taakse rakennettu uusi sakaristo. Kirkko sai aikakaudelle tyypillisen vuorauksen, ja räystäisiin lisättiin nikkarityylisiä koristeita. 1957–1958 peruskorjauksen yhteydessä kirkkoa pyrittiin palauttamaan vuoden 1900 korjausta edeltävään asuun, muun muassa saarnastuoli entistettiin, sisäseiniin palautettiin vanhinta kerrosta vastaava vaaleanpunainen sävy, ja ulkoseinien keltainen väri vaihtui punaiseksi. Kirkon ikkunat ovat pyörökaariset.
Esineistö

Alkuperäisintä sisustusta edustavat koristeellinen saarnastuoli sekä virsitaulu. Monikulmaisen saarnastuolin sivuihin on maalattu evankelistat sekä Kristus ravitsemassa syntisiä. Sisäkatto on uusittu ilmeisesti vuoden 1900-korjauksessa. Alkuperäinen laipiomuoto lienee tynnyriholvi. Alttaritaulun on maalannut vuonna 1928 ullavalainen 18-vuotias Veikko Vionoja, silloiselta sukunimeltään Laine, jonka synnyinkoti on kirkon lounaispuolella. Taulun aiheena on ristiinnaulittu. 1950-luvun lopun korjauksen yhteydessä kirkkoon hankittiin myös 13-äänikertaiset  Jehmlich-Fazer-urut, joiden julkisivun suunnitteli arkkitehti Krister Korpela.
Muistomerkit ja hautausmaa

Kiviaidalla pääosin rajatussa kirkkopihassa on sankarivainajien sekä nälkävuosina kuolleiden muistomerkit. Varsinainen hautausmaa sijaitsee kauempana, ja sinne johtaa kirkkopihasta koivukuja.
Kellotapuli

Kirkon lounaispuolella seisoo erillinen, korkea kolminivelinen kellotapuli. Kirkon ja tapulin rakentamista johti lääninrakennusmestari Johan Blomström. Tapulissa on ollut Veikko Vionojan maalaamiksi tai ainakin ideoimiksi oletetut koristemaalaukset, jotka peitettiin korjaustyössä 1990-luvulla. Niiden esille saaminen on koettu vaivalloiseksi, ja työn onnistumistakin epäiltiin. Siksi maalaukset tehtiin entisenlaisiksi maalaamalla ne uudestaan peittomaalin päälle kesän 2017 aikana. Kuviot kuulsivat maalin alta, ja lisäksi ne maalannut maalarimestari käytti hyväksi vanhoja valokuvia.
Seurakuntatalo

Tapulin ja Ullavantien väliin rakennettiin seurakuntatalo 1978. Sen salin alttaritauluna on kirkon alttaritaulun luonnos.
Aiheesta muualla

Ullavan kirkko Kaustisen ja Ullavan seurakunnan sivulla
Valokuvia Museoviraston sivulla
| n k Keski-Pohjanmaan kirkot |
| --- | --- |
Kokkola:  Kaarlela  Kokkola  Simeonin ja Hannan rukoushuone (ortod.)  Kälviä  Lohtaja  Tankar  Ullava  Ykspihlaja  Öjan kyläkirkko 
Muut kunnat:  Halsua  Kannus  Kaustinen  Lestijärvi  Perho  Toholampi  Veteli 
Ullavan kirkon vaivaisukko.
Sankarihautausmaan muistomerkki kesällä 2017.
Kārlis Ulmanis

| Kārlis Ulmanis |
| --- | --- |
 Kārlis Ulmanis valokuvassa.
Latvian presidentti
 11. elokuuta 1936–21. kesäkuuta 1940  
Edeltäjä:  Alberts Kviesis
Seuraaja:  Augusts Kirhenšteins
Latvian pääministeri
 19. marraskuuta 1918–18. kesäkuuta 1921  
Presidentti:  Jānis Čakste
Seuraaja:  Zigfrīds Anna Meierovics
 24. joulukuuta 1925–6. toukokuuta 1926  
Presidentti:  Jānis Čakste
Edeltäjä:  Hugo Celmiņš
Seuraaja:  Arturs Alberings
 27. maaliskuuta 1931–31. joulukuuta 1931  
Presidentti:  Alberts Kviesis
Edeltäjä:  Hugo Celmiņš
Seuraaja:  Marģers Skujenieks
 17. maaliskuuta 1934–20. kesäkuuta 1940  
Presidentti:  Alberts Kviesis
Edeltäjä:  Ādolfs Bļodnieks
Seuraaja:  Augusts Kirhenšteins
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1877 Berze
Kuollut: 20. syyskuuta 1942 (65 vuotta) Krasnovodsk
Tiedot
Puolue:  Latvian maanviljelijöiden liitto
 Nimikirjoitus
Kārlis Augusts Vilhelms Ulmanis (4. syyskuuta 1877 Berze, Kuurinmaa – 20. syyskuuta 1942 Krasnovodsk, Neuvostoliitto (nyk. Türkmenbaşy, Turkmenistan) oli latvialainen poliitikko maan ensimmäisen itsenäisyyden aikana vuodesta 1918 vuoteen 1940. Hän toimi maan pääministerinä ja myöhemmin sen presidenttinä. Vuodesta 1934 lähtien hän hallitsi maata yksinvaltiaan tavoin. Ulmanis kuoli vankeudessa Neuvostoliitossa vuonna 1942.
Elämäkerta > Nuoruus

Kārlis Ulmanis syntyi maanviljelijäperheeseen Bērzessä vuonna 1877. Hän kävi lukiota Jelgavassa ja valmistui vuonna 1897 Itä-Preussissa maitotaloutta opettaneesta koulusta. Vuosina 1902–1903 hän opiskeli Sveitsin Zürichissa maataloutta ja jatkoi alan opintoja vuonna 1905 Leipzigissa. Opintojen jälkeen hän työskenteli maatalousneuvojana, sosiaalityöntekijänä ja Liivinmaalla ilmestyneen Lauksaimnieks-lehden toimittajana. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän esitti mielipiteitään latvian kielen opetuksesta kouluissa, mikä johti hänen vangitsemiseensa. Häntä pidettiin vankina Pihkovassa, mistä hän vapautui 1906. Sen jälkeen Ulmanis työskenteli jonkin aikaa veljensä maatilalla, kunnes hän muutti loppuvuodeksi 1906 ja alkuvuodeksi 1907 Saksaan opettamaan maataloutta. Vuonna 1907 hän muutti Yhdysvaltoihin ja opiskeli Nebraskan yliopiston maatalousosastolla. Ulmanis valmistui 1909, palasi 1913 Latviaan ja toimi jälleen agronomina.
Elämäkerta > Latvian itsenäistyminen

Ensimmäisessä maailmansodassa Ulmanis tuki latvialaisia pakolaisia auttaneita järjestöjä ja toimitti 1914−1915 Zeme-nimistä lehteä. Vuonna 1917 hän oli mukana perustamassa Latvian maanviljelijöiden liittoa (Latviešu Zemnieku Savienība) ja nousi yhdeksi sen johtohahmoista. Vuodesta 1918 eteenpäin Ulmanis toimi Latvian itsenäisyyden puolesta ja maan julistauduttua itsenäiseksi 18. marraskuuta 1918 Ulmaniksesta tuli väliaikaisen hallituksen pääministeri. Tämän ohella hän toimi myös esimerkiksi sotaministerinä ja maatalousministerinä eri ajanjaksoina.
Ulmaniksen hallituksen piti kuitenkin paeta Riiasta Liepājaan kommunistien vallattua kaupungin tammikuussa 1919. Pääasiassa saksalaiset ja virolaiset joukot löivät punaiset, ja saksalaiset ottivat haltuunsa Riian. Saksalaisjoukkojen komentaja Rüdiger von der Goltz yritti asettaa oman nukkehallintonsa Andrievs Niedran johdolla Ulmaniksen hallinnon tilalle. Saksalaisten tarkoituksena oli vangita Ulmanis, mutta hänen onnistui paeta Liepājasta brittialuksella. Lisäksi virolais-latvialaiset joukot löivät saksalaiset niin sanotussa Landeswehrin sodassa ja ottivat takaisin haltuunsa Riian 23. tammikuuta 1919. Ulmaniksen hallitus palasi kaupunkiin 8. kesäkuuta. Sota ei kuitenkaan ollut vieläkään ohitse, vaan latvialaiset joutuivat vielä puolustautumaan Pavel Bermondt-Avalovin joukkoja vastaan. Ulmanis haavoittui lokakuussa 1919 lievästi heitä vastaan käydyssä taistelussa. Tilanne rauhoittui kuitenkin nopeasti Bermondt-Avalovin joukkojen kukistamisen jälkeen. Ulmanis allekirjoitti hyökkäämättömyyssopimuksen Neuvosto-Venäjän kanssa elokuussa 1920, ja samalla Venäjä tunnusti Latvian itsenäisyyden. Ulmanis toimi pääministerinä 18. kesäkuuta 1921 saakka.
Elämäkerta > Nousu valtaan

Seuraavissa parlamenteissa Ulmanis johti puolueensa toiseksi suurinta ryhmittymää ja toimi useissa ministerinviroissa. Hän oli jälleen pääministerinä joulukuusta 1925 toukokuuhun 1926. Seuraavan kerran hän nousi pääministeriksi maaliskuussa 1931 ja jatkoi saman vuoden joulukuuhun. Hän käytti valtaansa vaalipiiriuudistusten estämiseksi ja vähensi näin parlamentin valtaa. Jo tuolloin epäiltiin hänen suunnittelevansa laajempaa valta-asemaa. Hänestä tuli pääministeri jälleen 17. maaliskuuta 1934, jolloin hänen suurimpia haasteitaan olivat 1930−luvun suuri lama ja oikeiston vallankaappausuhka. Puolueensa puolisotilaallisten joukkojen avustamana Ulmanis julisti poikkeustilan 15. toukokuuta 1934, ja useita äärioikeiston ja vasemmiston edustajia pidätettiin. Antanas Smetona oli tehnyt Liettuassa ja Konstantin Päts Virossa samankaltaiset vallankaappaukset jo aiemmin.
Ulmanis otti 11. heinäkuuta 1936 maan presidentin tehtävät itselleen ja alkoi luoda omaa henkilökulttiaan. Hänen poliittiseen ajatteluunsa kuului talonpoikien keskeinen asema yhteiskunnassa ja perheiden omistamien keskikokoisten maatilojen tärkeys taloudessa. Hän kannatti myös ”Latvia latvialaisille” ajattelua maassa, jossa noin neljäsosa väestöstä kuului etnisiin vähemmistöihin.
Elämäkerta > Neuvostomiehitys ja kuolema

Neuvostoliiton uhkavaatimuksen jälkeen lokakuussa 1939 Ulmanis allekirjoitti sopimuksen, jolla neuvostojoukkojen sallittiin perustaa tukikohtia Latviaan. Tästä huolimatta Ulmanis pysyi kuitenkin vallankahvassa. Neuvostoliitto esitti 15. kesäkuuta 1940 uuden uhkavaatimuksen, jonka Ulmanis hyväksyi edellisen tavoin. Seuraavana päivänä neuvostojoukot miehittivät maan. Ulmanis pakotettiin astumaan syrjään 19. päivä, kun hän oli ensin hyväksynyt Neuvostoliiton painostuksesta lakimuutokset, joilla saatettiin järjestää uudet vaalit. Uuden hallituksen muodosti Ulmaniksen jälkeen Augusts Kirhenšteins.
Ulmaniksen piti lähteä maanpakoon Sveitsiin, ja neuvostoliittolaiset viranomaiset olivat antaneet hänen ymmärtää tämän olevan mahdollista. Hänet kuitenkin pakotettiin 22. heinäkuuta junaan Moskovaan, mistä hänet kuljetettiin edelleen NKVD:n hallitsemaan asuntoon Stavropoliin eli silloiseen Vorošilovskiin. Saksalaisten edetessä Venäjälle Ulmanis pidätettiin 4. heinäkuuta 1941. Häntä pidettiin Ordžonikidzessa ja Bakussa, kunnes hänet siirrettiin Krasnovodskiin (nykyään Türkmenbaşy) Turkmenistaniin, jossa hän kuoli vankeudessa. Hänet haudattiin nimeämättömään hautaan, jonka tarkkaa paikkaa ei tunneta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kārlis Ulmanis Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Kārlis Ulmanis kuvattuna opiskeluaikanaan Nebraskan yliopistossa.
Ulmanis tervehtimässä kannattajiaan vuonna 1934 otetussa valokuvassa.
Ulmanis Latvialaisessa postimerkissä vuodelta 2001.
San Ildefonso (1785)

| San Ildefonso |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Artillero Real, Cartagena
Kölinlasku:  toukokuu 1784
Laskettu vesille:  22. tammikuuta 1785
Palveluskäyttöön:  9. kesäkuuta 1785
Loppuvaihe:  romutettu 1816
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 750 bm
Pituus:  54,60 m (tykkikansi) 48,06 m (köli)
Leveys:  14,94 m
Syväys:  7,18 m
Miehistöä:  505
Aseistus
Aseistus:  alempi tykkikansi:28 x 24 naulan tykkiä ylempi tykkikansi: 30 x 18 naulan tykkiä puoli- ja etukansi: 16 x 8 naulan tykkiä
San Ildefonso oli Espanjan laivaston vuonna 1785 vesille laskettu San Ildefonso -luokan kaksikantinen 74-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

José Romero y Fernández de Landan suunnittelema alus tilattiin 23. helmikuuta 1784 Artillero Realilta Cartagenasta, missä köli laskettiin toukokuussa 1784. Alus laskettiin vesille 22. tammikuuta 1785.