stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Canadian Encyclopedia
Aiheesta muualla

Virallinen verkkosivu (englanniksi)
Virallinen verkkosivu (ranskaksi)
Heli Nevakare

Heli Nevakare Äkson-messuilla Lahdessa 1991.
Heli Maaret Nevakare (esiintyi myös taiteilijanimellä Helen West, 1960 Kerimäki – 2023 Tampere) oli suomalainen musiikkitoimittaja ja laulaja.
Ura

Varhaisteininä Nevakare lauloi kuorossa sekä soitti viulua ja hieman myöhemmin kitaraa. Nevakare tuli tunnetuksi TV2:n musiikkiohjelmasta Rockstop!, jota hän toimitti vuosina 1987–1992. Vaikka ohjelma oli erittäin suosittu, herätti Nevakareen tyyli ohjelman juontajana ja artistien haastattelijana paljon kritiikkiä. Arvostelua tuli myös hänen tavastaan sijoittaa ohjelmaan omaa musiikkiaan.lähde?
Kerimäeltä kotoisin oleva Nevakare opiskeli Jyväskylän yliopistossa englantilaista filologiaa ja valmistui vuonna 1985. Hän aloitti laulajan uransa jo 1980-luvun alussa ja julkaisi vuonna 1985 Costello Hautamäen tuottaman soololevyn nimellä Helen West. Tampereella asunut Nevakare vaikutti myös lyhyen aikaa oululaisessa Marilin-yhtyeessä, joka julkaisi yhden albumin vuonna 1986.
Kun ensimmäiset paikallisradiot aloittivat toimintansa Suomessa vuonna 1985, Nevakare haki Radio Jyväskylään ja Radio Cityyn, ja tuli valituksi kumpaankin. Kolmetuntisten aamulähetysten lisäksi hän työsti musiikkiohjelmia. Televisioon Nevakare siirtyi parin viikon varoitusajalla, kun TV1:n Kamoon – kielet poikki -rockohjelmaa juontanut Liisa Akimof halusi siirtyä radioon ja Nevakaretta pyydettiin Akimofin tilalle tekemään kauden loput jaksot. Rockstop!-ohjelman loputtua Nevakare työskenteli Ylessä useiden musiikkiohjelmien toimittajana ja tuottajana.
Nevakare irtisanottiin Yleisradiosta yt-neuvottelujen jälkeen vuonna 2001.
Diskografia

Helen West
Helen West (1985)
Marilin
Marilin! (1986)
Aiheesta muualla

Matilainen, Ville: Rockstopin ensimmäinen vuosi Elävä arkisto. 21.4.2015. Helsinki:  Yleisradio Oy. Viitattu 13.10.2023.
Matilainen, Ville: Rockstopin toinen vuosi Elävä arkisto. 29.6.2015. Helsinki:  Yleisradio Oy. Viitattu 13.10.2023.
Lindfors, Jukka: Rockstop hallitsi 80-luvun tv-poppia Elävä arkisto. 4.12.2007. Helsinki:  Yleisradio Oy. Viitattu 13.10.2023.
Nuutinen, Anna: Minne katosi Rockstopin Heli Nevakare? ”Rockilla ei pitkälle pötkitä” Ilta-Sanomat. 1.8.2015. Viitattu 13.10.2023.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle
Mañğystaun niemimaa

Näkymä Qaraqiian syvänköön.
Alueen kartta.
Mañğystaun tai Mañğyşlaqin niemimaa (kaz. Маңғыстау, Маңғышлақ түбегі) sijaitsee Kazakstanissa Kaspianmeren koillisrannalla. Se rajoittuu idässä Ustjurtin laakioon ja etelässä Garabogazköliin. Kaspianmeren pinnan laskun seurauksena Ölıqoltyqin ja Qaidaqin lahdet kuivuivat 1930-luvulla, ja niemimaa yhtyi pohjoisessa Kaspian syvänköön.
Niemimaan pituus on kaakkois-luoteissuunnassa 390 kilometriä ja leveys enimmillään 160 kilometriä. Sen osia ovat laaja Bozaşyn niemi luoteessa ja kapea Tüpqarağanin niemi lännessä. Keskiosassa ovat Mañğystauvuoret, joiden korkein kohta on Besşoqy (556 metriä). Suuri osa niemimaasta on Mañğystaun laakiota. Etelässä on Kendırlıqiaisain laakio. Niemimaalla on syvänköjä kuten Qaraqiia (132 metriä merenpinnan alapuolella) ja Qarynjaryq (–70 metriä).
Alue on etupäässä aavikkoa, jossa vallitsee kuiva mannerilmasto. Keskilämpötila on tammikuussa –4:stä 6:een ja heinäkuussa 25–28 astetta. Vuotuinen sademäärä on 100–150 millimetriä. Pysyviä vesistöjä ei ole. Pohjavesi on suolaista ja syvällä maan alla. Huomattavia pohjavesivaroja on vain Aqtaun pohjoispuolella.
Alueen ankarasta ilmastosta huolimatta Mañğystaussa kasvaa noin 263 kasvilajia ja elää monipuolinen eläimistö. Lintulajeja on tunnistettu 111, joihin kuuluvat muun muassa flamingot, aavikkohaukat, maakotkat ja huuhkajat. Nisäkkäisiin lukeutuvat esimerkiksi mufloni, gaselli, aavikkoilves, hietakissa sekä niemimaan symboliksi noussut maailman pienin hylje, kaspianhylje. Mañğystau tunnetaan myös parantavista lähteistään.
Niemimaalla on suuret öljy- ja maakaasuvarat, joita on hyödynnetty 1960-luvulta lähtien. Lisäksi on löydetty mangaania, fosforiittia ja kivihiiltä. Seudulla harjoitetaan perinteisesti karjanhoitoa, mutta se on öljy- ja kaasuteollisuuden ansiosta kaupungistunut nopeasti.
Olle Hedberg

| Olle Hedberg |
| --- | --- |
 Olle Hedberg
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. toukokuuta 1899 Norrköping, Ruotsi
Kuollut: 20. syyskuuta 1974 (75 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Esikoisteos:  Rymmare och fasttagare
 Nimikirjoitus
Muuta tietoa
 Ruotsin akatemian jäsen 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Olle Hedberg (31. toukokuuta 1899 Norrköping, Ruotsi – 20. syyskuuta 1974 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija. Hän oli vuodesta 1957 Ruotsin akatemian jäsen.
Hedbergin esikoisteos Rymmare och fasttagare ilmestyi 1930. Hän kuvaa romaaneissaan usein oman kasvuympäristönsä ylemmän keskiluokan nuorisoa.
Suomennetut teokset

Lasku, olkaa hyvä (Får jag be om räkningen ), suom. J. A. Hollo, Helsinki: Otava 1945. Sarja: Länsimaisia romaaneja, 3
Josefine eli sano se kukkasin (Josefine eller säg det med blommor), suom. Aito Anto, Helsinki: Otava 1946. Sarja: Nykyajan kertojia, 6
Juhlan aattona (Dan före dan), suom. Kyllikki Villa, Helsinki: Otava 1952. Sarja: Otavan kirjakerho, 1952, 6
Käy kalvaaks morsian (Häxan i pepparkakshuset), suom. Kyllikki Villa, Helsinki: Otava 1954. Sarja: Otavan kirjakerho, 1954, 2
Nukke tanssii, kello lyö (Dockan dansar, klockan slår), suom. Kyllikki Villa, Helsinki: Otava 1959. Sarja: Otavan kirjakerho, 1959, 5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olle Hedberg Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Sten Selander | Ruotsin akatemia, tuoli 6 1957–1974 | Seuraaja: Per Olof Sundman |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Bhutanin sota

Bhutanin sota, tunnetaan myös nimellä Duar-sota, käytiin brittiläisen Intian ja Bhutanin välillä vuosina 1864–1865.
Sota

Iso-Britannia julisti sodan Bhutanille marraskuussa 1864. Bhutanilla ei ollut varsinaista armeijaa, joten sen joukot koostuivat dzong-vartijoista, jotka olivat aseistettu lunttulukoilla, jousilla, nuolilla, miekoilla, puukoilla ja katapulteilla. Jotkut näistä dzong-vartijoista, jotka kantoivat kilpiä ja olivat pukeutuneet rengaspanssareihin, onnistuivat lyömään hyvinvarustettuja brittijoukkoja.
Bhutanin sota kesti vain viisi kuukautta. Huolimatta Bhutanin voittamista taisteluista, päättyi sota Bhutanin häviöön. Sinchulan sopimuksessa Bhutan joutui luovuttamaan alueita Assamista, Bengalista ja Dewangirista. Sinchulan sopimus kesti vuoteen 1910 asti, jolloin osapuolet tekivät Punakhan sopimuksen, joka kesti vuoteen 1947 asti.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Bhutan War
Käännös suomeksi
Mastokankaan tuulivoimapuisto

| Mastokankaan tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Raahe, Siikajoki
Koordinaatit:  64°34′26″N, 24°48′18″E
Rakentaminen alkoi:  2020 
Sähköverkkoon:  2022 
Valmistunut:  2022 
Perustaja:  Tuulikolmio Oy 
Rakennuttaja:  Tuulikolmio Oy 
Omistaja:  Aquila Capital 
Operaattori:  Ilmatar Service Oy 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  1 
Puistojännite:  30 kV 
Liittymisjännite:  220 kV 
Korkeus:  83–90 m 
Pinta-ala:  2,6 km² 
Tuulivoimalat:  12 × Nordex N149 (5,7 MW) 
Kapasiteetti:  68,4 MW  
Vuosituotanto:  210 GWh 
 fiMastokankaan tuulivoimapuisto 
Mastokankaan tuulivoimapuisto on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Kopsalla ja Siikajoen Korsunperällä sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 12 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 68 megawattia ja vuosituotanto on noin 210 gigawattituntia . Tuulivoimapuiston on rakentanut Tuulikolmio Oy, sen omistaa Mastotuuli Oy , joka on Aquila Capitalin tytäryhtiö, ja sitä operoi Ilmatar Service Oy.
Yleistä

Mastokankaan tuulivoimapuisto sijaitsee Siikajoen ja Raahen kuntarajan molemmilla puolilla Kopsan Mastokankaan alueella noin 18 kilometriä Raahen kaupungista kaakkoon ja noin 18 kilometriä Siikajoen Ruukista lounaaseen. Tuulipuiston pituus on 3,2 kilometriä, leveys 1,4 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 2,6 neliökilometriä. Voimala-alue sijaitsee Mastokankaan, Saunasaaren, Ristirämeen, Kippakengännevan, Kursunkankaan, Kursunnevan ja Rajalehdon seuduilla. Tuulipuiston huoltotiet alkavat Raahen ja Vihannin väliseltä kantatieltä 88 Möykkyperän kohdalta. Toinen huoltotie alkaa Kopsan kylästä tulee alueelle sen länsipuolelle.
Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Nordexin valmistamaa N149-mallia, jonka napakorkeus on 155 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 149,1 metriä, ja jonka kapasiteetti on 5,7 megawattia. Voimalat sijaitsevat 83–90 metrin korkeudella mpy. Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan maakaapeleissa 30 kilovoltin jännitteellä kaava-alueen itäpuolella sijaitsevalle sähköasemalle. Maakaapelia on käytetty yhteensä 12 kilometriä. Sähköasemalla tuotetun sähkön jännite nostetaan 220 kilovoltiin ja johdetaan alueen vieressä kulkevalle Fingridin sähkölinjaan.
Historiaa > Rakentaminen ja tuotannon varmistaminen

Tuulikolmio etsi kumppania tuulivoimapuiston rakentamiseksi ja sellainen saatiin Aquila Capitalista vuonna 2018 . Tuulikolmio ja Aquila Capital omistivat Mastotuuli Oy:tä yhdessä 50% osuuksilla. Yhtiöt solmivat Nordexin kanssa sekä laitetoimituksesta että tuulivoimapuiston rakentamisesta sopimukset. Nordex kiinnitti Keski-Suomen Betonirakenteen rakentamaan tuulivoimapuiston perustukset, sähkö- ja tietoliikenneverkot sekä sähköaseman, avaimet käteen-periaatteella. Nordex pystyttäisi sen jälkeen tuulivoimalaitokset ja ottaisi ne käyttöön. Työt aloitettiin syyskuussa 2020 metsähakkuilla. Työmaalla jouduttiin noudattamaan koronaepidemian takia erityisiä hygieniamääräyksiä. Tuulivoimalaitoksien pystytys ja asennus tehtiin vuonna 2021 ja sähköverkkoon yhdistäminen saatiin päätökseen vuonna 2022. Rakentaminen tulisi olla valmiina toukokuussa 2022 .
Tuulipuisto siirtyi kokonaisuudessaan Aquila Capitalin omistukseen vuoden 2021 aikana. Elokuussa 2021 uutisoitiin Statkraftin ja Aquila Capitalsin välisestä sopimuksesta, jossa sekä Korkeakankaan tuulivoimapuiston että tämän kaikki sähköenergia myydään Statkraftille. Sähkön arvioitu vuosituotanto olisi 350 gigawattituntia. Joulukuussa 2022 uutisoitiin, että Statkraft myy näin hankkimansa vihreän sähkön Nesteelle.
Shūsaku Nishikawa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 18. kesäkuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Usa, Ōitan prefektuuri, Japani
Pelipaikka: maalivahti
Seura
Seura: Urawa Red Diamonds
Pelinumero: 1
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2005–2009 2010–2013 2014– | Ōita Trinita Sanfrecce Hiroshima Urawa Red Diamonds |  |
Maajoukkue
| 2009–2016 | Japani | 31 (0) |
Shūsaku Nishikawa (jap. 西川周作, s. 18. kesäkuuta 1986 Usa, Ōitan prefektuuri) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi Japanin A-maajoukkueessa 31 maaottelua.
Nishikawa on pelannut koko seurauransa Japanissa. Hänen ensimmäinen pääsarjajoukkueensa oli Ōita Trinita, kaudet 2010–2013 hän edusti Sanfrecce Hiroshimaa, ja kaudesta 2014 hänen seuransa on ollut Urawa Reds. Hän on pelannut J1 Leaguessa kauden 2024 loppuun mennessä yli 600 ottelua. Hän on voittanut AFC:n mestarien liigan vuosina 2017 ja 2022, Japanin liigamestaruuden vuosina 2012 ja 2013, Japanin cupin vuosina 2018 ja 2021 sekä Japanin liigacupin vuosina 2008 ja 2016.
Nishikawa pelasi Pekingin olympialaisissa 2008 Japanin olympiajoukkueen kaikki kolme ottelua. Japanin A-maajoukkueessa hän pelasi vuosien 2009–2016 aikana kaikkiaan 31 ottelua. Hän pelasi Japanin mestaruuteen päättyneissä vuoden 2011 Aasian-mestaruuskilpailuissa kaksi alkulohko-ottelua ykkösmaalivahti Eiji Kawashiman saatua ulosajotuomion ja yhden otteun pelikiellon. Nishikawa oli varamaalivahtina mukana Maanosaliittojen cupissa 2013, MM-kilpailuissa 2014 ja Aasian-mestaruuskilpailuissa 2015, ja vasta elokuusta 2015 marraskuuhun 2016 hän pääsi pelaamaan maajoukkueessa useasti.
Maaottelutilastot

Lähde:
| Japanin A-maajoukkue> Vuodet | Japanin A-maajoukkue> ottelut | Japanin A-maajoukkue> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2009 | 1 | 0 |
| 2010 | 2 | 0 |
| 2011 | 4 | 0 |
| 2012 | 1 | 0 |
| 2013 | 4 | 0 |
| 2014 | 3 | 0 |
| 2015 | 8 | 0 |
| 2016 | 8 | 0 |
| Yhteensä | 31 | 0 |
MTV Live HD

| MTV Live |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  15. syyskuuta 2008
Omistaja:  MTV Networks (Viacom)
Kuvaformaatti:  1080i
Aiemmin:  MTVn HD, MTV Live HD
Kotisivu:  MTV Live HD
Saatavuus
Antenniverkko
DNA Welho:  87
Satelliitti
Canal Digital:  
Viasat:  
Aias:  77
Kaapeliverkko
Elisa:  218
DNA Welho:  120
Aidas:  370
Infobox OKNimi-testi OK: 
MTV Live (entinen MTV HD) on Viacomin omistaman MTV Networksin teräväpiirtokanava, joka esittää musiikkivideoita. Kanava on englanninkielinen. 1. heinäkuuta. 2011 kanava uudelleennimettiin MTV Live HD:ksi.
MTV Live HD tämänhetkiset ohjelmat

MTV News
MTV 360 Live Sessions
MTV World Stage
Chartblast
HD Extreme
MTV Top 20
UnCompressed
HD Essentials
VH1 Soul Stage
The Life & Rhymes Of...
MTV Unplugged
HD Live Countdown
VH1 Storytellers
Sten Selander

| Sten Selander |
| --- | --- |
 Sten Selander
Henkilötiedot
Koko nimi:  Nils Sten Edvard Selander
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1891 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 8. huhtikuuta 1957 (65 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija, kriitikko, kasvitieteilijä
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Muuta tietoa
 Ruotsin akatemian jäsen 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nils Sten Edvard Selander (1. heinäkuuta 1891 Tukholma, Ruotsi – 8. huhtikuuta 1957 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, kriitikko ja kasvitieteilijä. Hän oli vuodesta 1953 Ruotsin akatemian jäsen.
Sten Selander 1928.
Selander kuvaa monissa teoksissaan ruotsalaista maisemaa. Myöhemmin hän kirjoitti runoja, joista läpimurtokokoelma oli Staden (1926). Se on poikkeuksellinen 1930-luvun ruotsalaisessa runoudessa siinä, että se kuvaa arkielämää. Kokoelma Avsked ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen 1957.
Selander muodosti yhdessä Karl Asplundin ja  Gunnar Mascoll Silfverstolpen kanssa runoilijaryhmän, joka sai nimen lyyriset intimistit (de lyriska intimister).
Suomennettuja runoja

Elina Vaaran suomentamia runoja on antologiassa: Kevätsade: valikoima ruotsalaista lyriikkaa, suom. Elina Vaara ja Lauri Viljanen, Porvoo: WSOY 1926.
Kevätsade (Vårregn)
Kuiva puu (Det torra trädet)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sten Selander Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Sven Hedin | Ruotsin akatemia, tuoli 6 1953–1957 | Seuraaja: Olle Hedberg |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  International Plant Names Index 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Aarne Arvonen

| Aarne Arvonen |
| --- | --- |
 Aarne Arvonen vuosituhannen vaihteessa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1897 Helsinki
Kuollut: 1. tammikuuta 2009 (111 vuotta) Järvenpää
Ammatti:  koristepuuseppä
Vanhemmat:  Heikki Arvonen ja Mandi Salminen
Puoliso:  Sylvi Emilia Salonen (k. 1938)
Lapset:  Irma Roiha (s. 1927) ja Paula Åhs (s. 1930)
Muut tiedot
Lempinimet:  Arska
Aarne Armas Arvonen (4. elokuuta 1897 Helsinki – 1. tammikuuta 2009 Järvenpää) oli suomalainen puuseppä, joka kuollessaan oli viimeinen elossa ollut 1800-luvulla syntynyt suomalainen. Hän oli 111 vuoden iässä kuollessaan myös Suomen vanhin ihminen, Euroopan kolmanneksi vanhin mies ja koko maailman seitsemänneksi vanhin mies. Lisäksi Arvonen muistetaan viimeisenä elossa olleena Suomen sisällissodan taisteluihin osallistuneena veteraanina sekä viimeisenä punakaartilaisena. Suurelle yleisölle hän tuli tunnetuksi esiinnyttyään useita kertoja julkisuudessa 100 vuotta täytettyään.
Elämä > Varhaiset vuodet

Helsingissä nelilapsisen perheen esikoisena syntyneen Aarne Arvosen vanhemmat olivat Heikki Arvonen ja Amanda ”Mandi” Salminen (s. 1872). Hänen syntymäkotinsa sijaitsi Kallion kaupunginosassa Eläintarhantiellä. Heikki Arvonen oli Porista kotoisin ollut päätoimittaja ja ammattiyhdistysmies, jonka isä puolestaan oli saksalainen merimies Heinrich August Hilpert ja äiti porilainen Maria Josefina Arvelin. Aarne Arvosen lapsuusvuosina perhe muutti useita kertoja paikkakunnalta toiselle. He asuivat lyhyen aikaa Turussa, ennen kuin Heikki Arvonen vuosina 1906–1911 työskenteli sosialidemokraattisten sanomalehtien toimittajana Hämeenlinnassa, Kuopiossa ja Lappeenrannassa. Kansakoulun lisäksi Aarne ehti vuosina 1908–1909 käydä yhden lukuvuoden verran Kuopion klassillista lyseota. Arvosen äiti Mandi Salminen kuoli 39-vuotiaana helmikuussa 1912 synnyttäessään perheen neljättä lasta. Arvoset asuivat tuolloin Helsingin maalaiskunnassa Huopalahdessa. Leskeksi jäänyt Heikki Arvonen avioitui pian Elsa Pylvänäisen kanssa, ja he saivat myöhemmin kaksi tytärtä.
Aarne ei isän uuden avioliiton jälkeen enää viihtynyt kotona vaan eli kesästä 1914 lähtien katupoikana. Hän elätti itsensä kerjäämällä, satunnaisilla töillä ja jopa varkauksilla. Arvosen mukaan runoilija Eino Leino antoi aina runsaasti rahaa, kun taas kirjailija Juhani Aho ei antanut kerjäläisille mitään. Syksyllä 1916 Arvonen sai näpistelystä 40 markan sakon, jonka hän suoritti vankilassa. Tämän jälkeen Arvonen lähti vapaaehtoisena ensimmäisen maailmansodan aikaisiin linnoitustöihin Minskiin. Vapaaehtoisia kuljettanut juna ei kuitenkaan jatkanut määränpäähänsä, kun kaikki sen matkustajat sairastuivat lavantautiin. Arvonen selvisi taudista mutta ei ehtinyt varsinaisiin linnoitustöihin, ennen kuin heidät lähetettiin takaisin. Suomeen palattuaan hän teki linnoitustöitä Uudellamaalla, jossa rakennettiin Helsingin maa- ja merilinnoitusta. Syksyllä 1917 Arvonen oli kolmen kuukauden ajan vastaavissa linnoitustöissä Viron kuvernementissa.
Elämä > Sisällissota

Virosta palattuaan Arvonen oli työttömänä ja asui Siltasaaren kaupunginosan Sirkuskadulla (nyk. Paasivuorenkatu) sijainneessa asunnottomien yömajassa. Sisällissodan sytyttyä 27. tammikuuta 1918 Arvonen kävi Mäntymäen kentällä pidetyissä työväenliikkeen joukkokokouksissa ja liittyi 6. maaliskuuta Helsingin punakaartiin, jossa hänet sijoitettiin III rykmentin 1. pataljoonaan. Arvonen sai majoituksen, vaatetuksen ja ruoan lisäksi palkkaa 15 markkaa päivässä.
Arvosen komppania palveli aluksi Helsingissä vartiotehtävissä. Maaliskuun puolivälissä se lähetettiin Karjalan rintamalle, jossa komppania osallistui 19. maaliskuuta lähtien Joutsenon taisteluihin. Aluksi Arvonen oli mukana Jääsken pitäjän Penttilässä käydyissä taisteluissa, jossa punaisten rintamapäällikkönä toimi näyttelijä Jalmari Parikka. Runsaan kuukauden kuluttua punaisten joukot vedettiin valkoisten hyökkäyksen edeltä puolustamaan Viipuria. Sekasortoisessa tilanteessa Arvonen yritti siirtyä Neuvosto-Venäjän puolelle ja päätyi lopulta 23. huhtikuuta lähelle rajaa Terijoen Kuokkalaan, joka  kuitenkin oli jo valkoisten hallussa. Tämän jälkeen takaisin vetäytynyt komppania onnistui vielä välttämään vangiksi jäämisen Viipurin taistelun yhteydessä 27.-28. huhtikuuta ja yritti seuraavana yönä murtautua valkoisten saartorenkaan läpi kohti Haminaa. Epäonnistuneen läpimurtoyrityksen aikana kaatui noin 500 punaista, mutta Arvonen onnistui säilymään hengissä ja antautui valkoisille Tienhaaran rautatieasemalla 29. huhtikuuta.
Antautumisen jälkeen Arvonen siirrettiin Viipurin vankileirille ja sieltä edelleen 4. kesäkuuta Tammisaaren vankileirille, jossa hänestä tuli tutkintavanki nro 4842. Arvonen sairasti tuhansia vankeja tappaneen espanjantaudin mutta selvisi siitäkin. Tammisaaressa oli sattumalta vartijana hänen suojeluskuntaan kuulunut setänsä Ivar Hilpert, joka toimitti Arvoselle ruokapaketteja. Häntä kuulusteltiin omien vaiheidensa lisäksi myös sodan aikana punaisten siviilihallinnossa toimineen isänsä tekemisistä. Arvonen tuomittiin 30. heinäkuuta ehdolliseen kolmen vuoden ja kahdeksan kuukauden kuritushuonerangaistukseen ja päästettiin samalla vapaaksi viiden vuoden koeajalla. Lisäksi hän menetti kansalaisluottamuksensa kahdeksaksi vuodeksi yli rangaistusajan. Sisällissodan aika aiheutti Arvoselle traumoja, eikä hän milloinkaan muistellut sotavuosia mielellään. Viimeisinä vuosinaan hän kuitenkin kritisoi vapaussotamyytin uudelleenlämmittämistä.
Elämä > Myöhemmät vaiheet

Sisällissodan jälkeen Arvonen elätti itsensä sekalaisilla töillä eri puolilla Suomea. 1920-luvulla hän työskenteli muun muassa rakennuksilla, renkinä Kylmäkoskella sekä autonapumiehenä Nobel-Standardin öljyvarastolla Helsingin Sörnäisissä. Arvonen joutui myös uudelleen vankilaan pikkurikoksista. Vankeusaikanaan hän opiskeli matematiikkaa ja hankki koristeveistäjän ammatin, jonka ansiosta hän vapauduttuaan sai työpaikan Suonenjoella toimineesta Kutvosen huonekalutehtaasta. Paikkakunnalle saapui Helsingistä pian myös hänen puolisonsa Sylvi Emilia Salonen (1897–1938), jonka kanssa hän sai kaksi tytärtä. Suonenjoelta perhe muutti 1930-luvun alussa Helsinkiin Kallion kaupunginosaan. Sylvi Arvonen kuoli vuonna 1938, minkä jälkeen Arvonen muutti lapsineen Järvenpäähän Terholan kaupunginosaan rakentamaansa taloon. Talvi- ja jatkosotaan Arvosta ei taustansa vuoksi kelpuutettu, vaan hän palveli työvelvollisena. Kesällä 1948 Arvonen oli jälleenrakentamassa Lapin sodassa tuhottua Lokan kylää Kansainvälisen Vapaaehtoisen Työleirijärjestön vapaaehtoisena.
Sotavuosien jälkeen Arvonen työskenteli pitkään koristepuuseppänä huonekalutehtaassa.lähde? Hän kiinnostui myös kielistä ja opiskeli ranskaa ja englantia. Lisäksi Arvonen harrasti aritmetiikkaa ja tähtitiedettä, josta hän kiinnostui jo nuorena miehenä. Arvonen oli vuonna 1921 perustetun Tähtitieteellisen yhdistyksen Ursan perustajajäsen, ja myöhemmin hänet nimitettiin yhdistyksen kunniajäseneksi. Arvosen jäsenyys Ursassa kesti lähes 87 vuotta. Tähtitiede pysyi hänen rakkaimpana harrastuksenaan aina viimeisiin elinvuosiin saakka. Arvonen otti osaa myös Keski-Uudenmaan tähtitieteellisen yhdistyksen Altair ry:n toimintaan, jonka kunniajäsen hän Ursan tavoin oli. 1920-luvulla Arvonen harrasti myös maalausta. Tupakoinnin ja väkevän alkoholin nauttimisen hän kertoi jättäneensä jo vuonna 1933. Arvonen ei ollut kiinnostunut politiikasta eikä kuulunut milloinkaan edes ammattiliittoon. Hänen puolisonsa Sylvi sen sijaan oli innokas vasemmistolainen.