stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amnesty Internationalin historia
1980-luku ja kylmän sodan päättyminen > Länsimaat

Amnestyn pääsihteeriksi valittiin 1980 ruotsalainen Thomas Hammarberg. Seuraavana vuonna Amnesty järjesti 20-vuotisjuhlansa kunniaksi kynttiläseremonian Lontoossa. Vuonna 1982 Amnesty alkoi keräämään nimiä kaikkien maailman poliittisten vankien vapauttamista vaativaan adressiin. Adressin allekirjoitti yli miljoona ihmistä ennen kuin se luovutettiin Yhdistyneille kansakunnille seuraavana vuonna. Samana vuonna Amnesty julkaisi erikoisraportin, jossa käsiteltiin eri maiden hallitusten suorittamia poliittisia murhia. Järjestö aloitti 1984 toisen kidutuksenvastaisen kampanjansa. Seuraavana vuonna Amnesty julkaisi ensimmäisen ihmisoikeuksia käsitelleen koulutuspaketin, Teaching and Learning about Human Rights. Myöhemmin samana vuonna järjestetyssä kokouksessaan Helsingissä Amnesty päätti alkaa vaatia myös työpaikkoja pakolaisille. Vuoden loppuun mennessä Amnestylla oli maailmanlaajuisesti yli 500 000 jäsentä tai tukijaa.
Vuonna 1987 Amnesty julkaisi raportin, jonka mukaan Yhdysvalloissa kuolemanrangaistus rikkoi kansainvälisiä sopimuksia ja perustui mielivaltaisesti ennakkoasenteisiin erityisesti tummaihoisia kohtaan. Kaksi vuotta myöhemmin Amnesty julkaisi When the State Kills (suom. Kun Valtio Tappaa) -nimisen poliittisen agendan, jossa kritisoitiin vahvasti kuolemanrangaistuksen käyttöä.
1980-luku ja kylmän sodan päättyminen > Keski-Amerikka, Lähi-itä ja Afrikka

1990-luvulla Amnesty kampanjoi voimakkaasti Nigeriassa vangitun entisen sotilaspresidentti Olusegun Obasanjon puolesta. Valtaan noussut kenraali Sani Abacha oli vanginnut Obasanjon tämän esitettyä sotilasjunttaa kritisoineita mielipiteitä. Useat länsimaiden valtionpäämiehet, mukaan lukien muun muassa Britannian pääministeri Margaret Thatcher, vetosivat Abachaan, jotta tämä vapauttaisi Obasanjon. Kolme päivää Abachan kuoleman jälkeen valtaan noussut kenraali Abdulsalami Abubakar vapautti Obasanjon vankilasta. Pian vapautuksensa jälkeen Obasanjo vieraili Amnestyn päämajassa Lontoossa, jossa hän esitteli kiitoksensa järjestön tuesta hänen vapauttamiseksi. Myöhemmin ystävälleen Jonathan Powerille antamassaan haastattelussa Obasanjo sanoi, että Amnestyn painostus paikallisia poliitikkoja kohtaan on henkisesti erityisen tärkeää sellaisille vangeille, joita ei tunneta laajalti.
Kylmän sodan lopussa ja sen päätyttyä Amnestyn toiminta on hankaloitunut huomattavasti. Esimerkiksi Irakissa Amnesty ei pystynyt Saddam Husseinin valtakaudella julkaisemaan teloitettujen aktivistien nimiä, koska se olisi asettanut heidän sukulaisensa riskialttiiksi. Vaikka Amnesty julkaisi useita raportteja Irakin hälyttävästä ihmisoikeustilanteesta, länsimaat eivät olleet halukkaita puuttumaan asiaan. Tilanne kuitenkin muuttui radikaalisti, kun Irak valtasi Kuwaitin itselleen. Kuwaitin valtauksen jälkeen Amnesty julkaisi kuwaitilaisen sairaanhoitajan haastattelun, jossa tämä kertoi irakilaisten sotilaiden tappaneen satoja vastasyntyneitä lapsia kuwaitilaisessa sairaalassa. Haastateltu sairaanhoitaja paljastui myöhemmin Human Rights Watch -järjestön tutkimuksissa Yhdysvaltain Kuwaitin-suurlähettilään tyttäreksi, joka oli liioitellut tarinaansa selvästi. Amnesty reagoi tapaukseen hitaasti ja Yhdysvaltain hallitus onnistui käyttämään todistajaa tekosyynä hyökkäykselle Irakia vastaan.
Ennen Persianlahden sotaa Yhdysvaltain presidentti George Bush vanhempi siteerasi ahkerasti Amnestyn Irakia koskeneita ihmisoikeusraportteja. Samaan aikaan Yhdysvallat ei kuitenkaan reagoinut mitenkään Amnestyn kritiikkiin CIA:n Guatemalassa harjoittamaa kidutusta kohtaan. Tästä suivaantuneena Amnesty lähetti lopulta edustajansa pyytämään Yhdysvaltain hallitusta lopettamaan Amnestyn raporttien siteeraamisen. Pyynnön seurauksena Yhdysvallat siirtyi käyttämään lähinnä ulkoministeriön omia raportteja.
Kylmän sodan jälkeen

Vuonna 1990 Amnestylla oli yli 900 000 jäsentä 150 maassa; miljoonan jäsenen raja ylitettiin kaksi vuotta myöhemmin. Kylmän sodan päättyminen vaikutti merkittävästi maailman ihmisoikeustilanteeseen: useimmat diktatuurit olivat kaatuneet ja ihmisoikeusaktivistit saivat ympäri maailman toimia entistä vapaammin. Tämä globaali muutos pakotti myös Amnestyn muuttamaan tavoitteitaan. Vuonna 1991 kokoontunut Amnestyn kansainvälinen edustajainkokous päätti, että järjestö tulisi jatkossa painottamaan toimintaansa enemmän väkivaltaisiin vastarintaliikkeisiin. Lisäksi edustajainkokous ehdotti, että seksuaalisen suuntautumisen takia vangittuja ihmisiä tulisi kohdella mielipidevankeina ja että sotatilassa tehdystä raiskauksesta tulisi tehdä sotarikos.
Amnesty käynnisti 1994 maailmanlaajuisen kampanjan naisten oikeuksien puolesta ja poliittisia murhia ja katoamisia vastaan. Seuraavana vuonna Amnesty aloitti Stopping the Torture Trade -nimisen kidutuksenvastaisen kampanjan. Myöhemmin samana vuonna Ruandassa toteutettiin äärimmäisen väkivaltainen kansanmurha. Kansanmurha tuli yleiseen tietoisuuteen uutiskanavien kautta, mikä lamautti Amnestyn. Sitä vaadittiin tuomitsemaan kansanmurha, mutta koska Amnesty ei ollut vielä tutkinut tapahtumia, se ei voinut tuomita tapahtumia ohjesääntöjensä takia. Samalla YK veti joukkonsa Ruandasta, ja väkivallan käyttäminen ihmisoikeustaistelussa tuli Amnestylle jälleen ajankohtaiseksi. Ruandan kansanmurhan jälkeen Amnesty on pyrkinyt vahvistamaan asemaansa Afrikassa vastatakseen tulevaisuudessa ihmisoikeusrikkomuksiin entistä nopeammin. Vahvan aseman luominen länsimaiden ulkopuolella on kuitenkin osoittautunut hankalaksi: esimerkiksi Ugandassa homofobia on yleinen ilmiö kristillisen lähetyssaarnauksen takia.
Vuonna 1996 Amnesty ryhtyi vaatimaan Yhdistyneitä kansakuntia luomaan kansainvälinen, pysyvä rikostuomioistuin. Seuraavana vuonna Amnesty otti päätehtäväkseen pakolaisten aseman parantamisen. YK perusti 1998 Amnestyn vaatiman rikostuomioistuimen. Samana vuonna Amnesty aloitti ihmisoikeusjulistuksen 50-vuotispäivän kunniaksi Get Up, Sign Up! -nimisen keräyskampanjan, johon osallistui maailmanlaajuisesti 13 miljoonaa ihmistä. Ihmisoikeuksien päivänä Amnesty järjesti Pariisissa konsertin, jossa esiintyivät Radiohead, Asian Dub Foundation, Bruce Springteen, Tracy Chapman, Alanis Morissette, Youssou N'Dour ja Peter Gabriel yhdessä ihmisoikeusaktivistien ja muun muassa 14. dalai-laman kanssa.
2000-luku > Yhdysvallat, Israel, Kiina ja Venäjä

Guantanamo Bayn vankileirin perustamisen jälkeen Amnestyn asema ihmisoikeuksien puolustajana on horjunut jälleen. Monet kidutusta käyttävät maat ovat vedonneet siihen, että Yhdysvallatkin sallivat sen. Vuonna 2000 Amnesty aloitti kolmannen kidutuksenvastaisen kampanjansa. Amnestyn 40-vuotisjuhlien aikaan seuraavana vuonna kampanjassa käytetty Stop Torture -internetsivusto palkittiin Revolution Award -palkinnolla. Yhdysvaltain presidentti George W. Bush syytti Amnestya epäluotettavien todistajien (entisten vankien) käyttämisestä Guantanamo Bayta koskevissa raporteissa, muttei silti päästänyt Amnestyn tutkijoita vankileirille. Vuonna 2005 Amnesty käynnisti kampanjan kidutuksen lopettamiseksi. Länsimaiden harjoittaman kidutuksen tultua julki Amnestyn jäsenmäärä on noussut jo yli kolmeen miljoonaan.
Vuonna 2002 Amnesty aloitti ensimmäisen ihmisoikeuskampanjansa Venäjällä. Kampanjan alkamisen jälkeen Amnesty on pyrkinyt toimimaan muun muassa venäläisten toisinajattelijoiden oikeusturvan ja kokoontumisvapauden puolesta. Järjestö on kiinnittänyt erityisesti huomiota öljy-yhtiö Jukosin entisten johtajien Mihail Hodorkovskin ja Platon Lebedevin tuomioihin. Vuonna 2003 Amnesty aloitti yhdessä Oxfamin ja IANSA:n kanssa maailmanlaajuisen kampanjan asekontrollin puolesta. Seuraavana vuonna Amnesty aloitti uuden Stop Violence Against Women -nimisen kampanjan naisten väkivaltaista kohtelua vastaan.
2000-luvulla Amnesty on ottanut kantaa myös Israelin–Palestiinan konfliktiin. Amnesty on syyttänyt Israelia muun muassa palestiinalaisten liian pitkistä vankeusajoista ilman oikeudenkäyntiä, aseellisista hyökkäyksistä siviilejä vastaan, Hamasin kannattajien mielivaltaisesta pidättämisestä, Gazan saarrosta, ihmisoikeusrikkojien rankaisemattomuudesta ja palestiinalaisten pakkohäädöistä. Palestiinalaishallintoa ja sitä tukevia ryhmittymiä Amnesty taas on syyttänyt muun muassa aseellisista hyökkäyksistä siviilejä vastaan, sananvapauden rajoittamisesta ja Israelin tukijoiden mielivaltaisesta pidättämisestä. Jotkut Israelia tukevat henkilöt ja ryhmät ovat syyttäneet Amnestya liian suuresta keskittymisestä Israelin kritisoimiseen. Esimerkiksi Israelia tukeva lakimies Alan Dershowitz on syyttänyt Amnestya Israelia koskevien sotarikossyytteiden vääristelystä.
Kiinan nouseminen 2000-luvun vaihteessa länsimaiden merkittäväksi taloudelliseksi kilpailijaksi on pakottanut Amnestyn jälleen taistelemaan puolueettomuudestaan. Amnestyn toiminta on erityisesti kehitysmaissa heikentynyt, koska maat haluavat pitää hyvät suhteet Kiinaan ja Kiina taas haluaa Amnestyn olevan puuttumatta sen sisäisiin asioihin.
2000-luku > Haiti ja arabikevät

Haitin maanjäristyksen jälkeen vuonna 2010 Amnesty pyrki toimimaan Haitissa naisten seksuaalista väkivaltaa vastaan. Amnesty on pyrkinyt painostamaan maan hallitusta toimiin seksuaalisen väkivallan kitkemiseksi. Vaikka raiskaus on ollut Haitissa virallisesti rikos vuodesta 2005 asti, on raiskausten estäminen maassa osoittautunut käytännössä lähes mahdottomaksi. Syynä tälle on maan syvälle pureutuneet tavat: esimerkiksi vaimon hakkaaminen on Haitissa yhä tavallista ja pitkälti hyväksyttyä.
Vuonna 2010 Amnesty alkoi epäillä Egyptin parlamenttivaalien vilpittömyyttä. Järjestö lähetti tutkija Said Assahin tutkimaan vilppiepäilyjä ja mielenosoituksien tukahduttamista. Assah pidätettiin Egyptissä mielenosoitusten yhteydessä 30 tunniksi. Massiivisen kansannousun jälkeen presidentti Hosni Mubarak luopui vallastaan. Egyptin vallankumouksen jälkeen Amnesty on tukenut myös useita muita arabikevään kansannousuja ympäri Afrikkaa.
Tieto ihmisoikeusrikkomuksista on lisääntynyt 2000-luvulla valtavasti internetin ansiosta. Ympäri maailmaa toimivat bloggarit ja ihmisoikeusaktivistit jakavat tietoa ihmisoikeusrikkomuksista lataamalla kuvia ja videoita rikkomuksista esimerkiksi YouTubeen ja jakamalla tietoa tapahtumista Twitterissä ja erilaisissa blogeissa. Vuonna 2005 Egyptin viranomaiset vangitsivat hallitusta blogissaan kritisoineen Kareem Amerin. Virallisesti häntä syytettiin islamin loukkaamisesta, ja hänet tuomittiin neljäksi vuodeksi vankilaan. Pitkät tuomiot eivät olleet Egyptissä diktatuurin aikaan harvinaisia: Mohamed El Sharkawi -niminen aktivisti oli vangittuna 16 vuotta ilman syytteitä. Hänet vapautettiin lopulta Egyptin kansannousun jälkeen toukokuussa 2010.
Aiheesta muualla

The History of Amnesty International Amnesty International. (englanniksi)
The Forgotten Prisoners The Observer. (englanniksi)
Historia - Historia Suomessa - Kritiikki


Pääsihteerit: Peter Benenson - Eric Baker - Martin Ennals - Thomas Hammarberg - Ian Martin - Pierre Sané - Irene Khan - Salil Shetty


Muuta: Chimes of Freedom - Ihmisoikeudet nyt! - Keepers of the Flame - Salaisen poliisin pallit - Vesi murtaa kiveä
Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus vuodelta 1948 oli ensimmäinen merkittävä askel kohti ihmisoikeuksia. Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton vastakkainasettelun takia ihmisoikeuksien asema YK:ssä kuitenkin jäi pian taka-alalle.
Augusto Pinochetin noustua valtaan Chilessä vasemmistoa kannattaneita ihmisiä vangittiin ja kidutettiin vankiloissa. Kuva on Estadio Nacional Julio Martínez Prádanos -stadionilta, jossa oli sotilasjuntan aikana vangittuna yhteensä noin 40 000 ihmistä.
Muun muassa Bruce Springsteenin järjestämän Ihmisoikeudet nyt! -kiertueen ansiosta Amnestyn jäsenmäärä kasvoi huomattavasti.
Amnestyn hidas reagoiminen Ruandan kansanmurhaan aiheutti suurta kritiikkiä järjestöä vastaan. Kuvassa kansanmurhan uhreja.
2000-luvulla Amnesty on kampanjoinut erityisesti Guantanamo Bayn vankileirin sulkemisen puolesta. Kuva Espanjassa järjestetystä protestista vuodelta 2006.
Angren

| Angren |
| --- | --- |
 Kotiseutumuseo.
 Angren
 Koordinaatit: 41°0′24″N, 70°5′23″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Taškentin alue
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2024):  182 400
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Angren (uzb. kyrill. ja ven. Ангре́н) on kaivoskaupunki Taškentin alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Ohangaronjoen laaksossa 120 kilometriä Taškentista kaakkoon. Kaupungissa oli 182 400 asukasta vuonna 2024.
Angren on venäjänkielinen väännös Ohangaronjoen nimestä, mutta Uzbekistanissa on myös Ohangaronin kaupunki. Angrenia ympäröivät Chatqolvuoret luoteessa ja Quramavuoret kaakossa. Heinäkuun keskilämpötila on 27 ja tammikuun 2 astetta. Keväät ovat sateisia ja tuulisia.
Vuonna 1946 perustettu kaupunki on saanut alkunsa vuonna 1940 avatusta hiilikaivoksesta. Asutus siirrettiin uudelle paikalle vuonna 1956.
Angrenin kautta kulkee Taškentista Kokandiin ja edelleen Namanganiin, Andižaniin ja Ošiin johtava maantie. Sinne on myös rautatieyhteys Taškentista.
Angren on tärkeä kivihiilen ja energian tuotannon keskus. Sen suurin yritys on kaivosyhtiö Oʻzbekkoʻmir. Yli kaksi kolmasosaa hiilestä tuotetaan avolouhoksessa. Osa muutetaan kaasuksi Erostigazin laitoksessa ja käytetään Angrenin ja Yangi Angrenin lämpövoimaloissa. Kaupungissa rikastetaan myös kaoliinia ja kultaa sekä tuotetaan rakennus- ja elintarvikkeita. Angrenissa toimii opettajakorkeakoulu ja useita ammattioppilaitoksia.
Angenäma Sjelfswåld

Angenäma Sjelfswåld (”Miellyttävä vallattomuus”) oli Turussa vuonna 1783 ilmestynyt, järjestyksessä Suomen toinen aikakauslehti. Sen toimittaja oli Anders Lizeliuksen poika, pastori Samuel Lizelius.
Angenäma Sjelfswåld ilmestyi Frenckellin kirjapainosta 24 numerona vuoden 1783 alkupuoliskolla. Edeltäjänsä, Om Konsten at rätt behaga -lehden tavoin se oli lähinnä naisille suunnattu kasvatuksellinen ja moralistinen aikakauslehti, mutta sisälsi etupäässä satiirisia ohjeita pinnallisesta käyttäytymisestä ja ivallisia kuvauksia turkulaisten käytöstavoista. Lehdessä julkaistiin myös ilmoituksia ja kuulutuksia sekä pieniä anekdootteja, epigrammeja ja runoja. Henrik Gabriel Porthanin mukaan Angenäma Sjelfswåld oli kevyt lukemisto, joka miellytti ”kaupungin huonompaa luokkaa”.
Aiheesta muualla

Angenäma Sjelfswåld. Näköispainos. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1982.
Angenäma Sjelfswåld digitoituna kansalliskirjastossa
RN Andromeda

| RN Andromeda |
| --- | --- |
 Andromeda

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ansaldo, Genova
Kölinlasku:  2. lokakuuta 1935
Laskettu vesille:  28. kesäkuuta 1936
Palveluskäyttöön:  6. joulukuuta 1936
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 17. maaliskuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  808 t (kuiva) 1 040 t (kuormattu)
Pituus:  83,5 m
Leveys:  8,1 m
Syväys:  2,55 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  116
Aseistus
Aseistus:  3 x 100 mm tykkiä 10 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 x 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 x 450 mm torpedoputkea 20 x miinaa
RN Andromeda (ital. Regia Nave Andromeda) oli Italian kuninkaallisen laivaston toisessa maailmansodassa palvellut Spica-luokan torpedovene.
Valmistus

Alus tilattiin Genovasta Ansaldon telakalta, missä köli laskettiin 2. lokakuuta 1935. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1936 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 6. joulukuuta.
Palvelus

Alus upposi ilmahyökkäyksessä 17. maaliskuuta 1941.
Etyleeni-imiini

| Etyleeni-imiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Atsiridiini
CAS-numero:  151-56-4
PubChem CID:  9033
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H5N
Moolimassa:  43,1 g/mol g/mol
Ulkomuoto:  Väritön neste
Sulamispiste:  −74 °C (199 K)
Kiehumispiste:  56–57 °C (329–330 K)
Tiheys:  0,8 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Sekoittuu veteen
Etyleeni-imiini on sekundäärinen amiini ja heterosyklinen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C2H5N ja rakennekaava CH2NHCH2. Siitä käytetään myös nimiä atsiridiini, atsasyklopropaani ja dihydro-1H-atsiriini.
Etyleeni-imiini on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan helposti syttyvää, väritöntä nestettä, jolla on pistävä haju. Etyleeni-imiinin moolimassa on 43,1 g/mol, sulamispiste −74 °C, kiehumispiste 56–57 °C, tiheys 0,8 g/cm3, leimahduspiste −11 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 322 °C ja CAS-numero 151-56-4. Aine sekoittuu veteen ja on ominaisuuksiltaan keskivahva emäs.
Etyleeni-imiini muodostaa palaessaan myrkyllisiä ja syövyttäviä typen oksideja sekä voi polymeroitua happojen ja hapettavien aineiden vaikutuksesta. Etyleeni-imiinin höyryt voivat polymeroituessaan tukkia venttiilit.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikaisessakin altistumisessa etyleeni-imiini voi syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Höyryn hengittäminen voi aiheuttaa keuhkopöhöä ja altistumisesta aineelle voi seurata vaikutuksia keskushermostossa, munuaisissa ja maksassa. Aine on luokiteltu Suomessa syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi (ryhmä 3) sekä perimälle, sikiölle tai lisääntymiselle vaaraa aiheuttavaksi. Etyleeni-imiini on haitallista vesieliöille.
Valmistus ja käyttö

Etyleeni-imiinin kaupallinen valmistui alkoi vuonna 1938 ja käytetty reaktio oli 2-kloorietyyliamiinin reaktio natriumhydroksidiliuoksen kanssa. 1960-luvulla kehitettiin prosessi, jossa dikloorietaani reagoi ammoniakin kanssa kalsiumoksidin läsnä ollessa etyleeni-imiiniksi. Näiden prosessien haittapuolena on mahdollinen tuotteen kontaminoituminen lähtöaineilla ja korroosiota aiheuttavan kloridijätteen syntyminen. Tämän vuoksi nykyään yleisimmin käytetty menetelmä on monoetanoliamiinin vetysulfaatin reaktio natriumhydroksidin kanssa. Myös monoetanolin katalyyttistä dehydrausta etyleeni-imiiniksi käytetään. Etyleeni-imiiniä käytetään erityisesti polyetyleeni-imiinien, joita käytetään paperinvalmistuksessa, tekstiiliteollisuudessa ja vedenpuhdistuksessa, valmistuksessa sekä eräiden lääkeaineiden valmistuksessa.
Aiheesta muualla

Etyleeni-imiinin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Aziridine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Aziridine (englanniksi)
ChemBlink: Ethyleneimine (englanniksi)
Angervohopeatäplä

| Angervohopeatäplä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Kaposiivet ja hopeatäplät Heliconiinae
Suku::  Brenthis
Laji::  ino
Kaksiosainen nimi
 Brenthis ino  (Rottemburg, 1775) 
Katso myös
   Angervohopeatäplä Wikispeciesissä   Angervohopeatäplä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Angervohopeatäplä (Brenthis ino) on pieni 3,5 sentin kokoinen hopeatäplätön perhoslaji. Sen siivet ovat ruskeankeltaiset ja kirjavat. Laji aloittaa lentonsa kesäkuun alusta ja jatkaa sitä elokuun loppuun. Sitä esiintyy mesiangervojen ja sikoangervojen läheisyydessä. Lajia esiintyy paljon rannoilla ja tienvarsilla. Toukat elävät vadelmalla, lillukalla, mesiangervolla tai suomuuraimella. Toukat talvehtivat aivan isäntäkasvin varren tyvellä. Keväällä toukat heräävät horroksestaan ja alkavat syödä nuoria lehtiä. Muiden hopeatäplien tavoin kotelo on riippuvassa asennossa. Sen kellanruskealla pinnalla on teräväkärkisiä kyhmyjä.
Angervohopeatäplä
△ Angervohopeatäplä
Aiheesta muualla

Laji.fi: Angervohopeatäplä (Brenthis ino)
Ötökkätieto: Angervohopeatäplä (Brenthis ino)
LuontoPortti: Angervohopeatäplä (Brenthis ino)
Suomen Perhoset: Angervohopeatäplä
UniProt, Taxonomy: Brenthis ino (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Brenthis ino (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1160177  Wikispecies: Brenthis ino  BioLib: 51549  BOLD: 70650  CoL: N98C  EoL: 158737  EPPO: BRENIN  EUNIS: 91031  Fauna Europaea: 441735  Fauna Europaea (new): 409c5da5-0c33-424a-bbfd-9ffff7871ec2  GBIF: 1902749  iNaturalist: 334985  IRMNG: 10977747  LepIndex: 154199  LoB: 5628  MaBENA: BrentIno  NCBI: 405034  Observation.org: 657  Open Tree of Life: 1055769  Laji.fi: MX.60884
Angler-luokka

| Angler-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  310 t (standardi) 350 t (kuormattu)
Pituus:  64,01 m (kokonaispituus)
Leveys:  5,94 m
Syväys:  2,13 m
Koneteho:  5 700 ihp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  63
Aseistus
Meritorjunta:  1 x QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 5 x QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 x 18" torpedoputkea
Angler-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston torpedovenehävittäjäluokka (engl. torpedo boat destroyer, TBD). Luokan alukset valmisti John I. Thornycroft and Company.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Angler | John I. Thornycroft and Company, Chiswick | 21. joulukuuta 1896 | 2. helmikuuta 1897 | heinäkuu 1898 | myyty romutettavaksi 1920 |
| HMS Ariel | Thornycroft | 23. huhtikuuta 1896 | 5. maaliskuuta 1897 | lokakuu 1898 | tuhoutunut 1907 ajettuaan karille |
Etruria

Etruskien vaikutusalue. Tummemmalla kartan keskiosassa Etruria.
Etruria oli pääasiassa etruskien asuttama alue antiikin aikaisessa Keski-Italiassa. Kreikan- ja latinankielisissä antiikin lähteissä sitä kutsutaan yleensä nimellä Tyrrhenia (m.kreik. Τυῤῥηνία, Tyrrhēnia). Se käsitti osia nykyisestä Toscanasta, Latiumista, Emilia-Romagnasta ja Umbriasta.
Maantiede

Etrurian maasto on vaihtelevaa: merenrannikkoa, kumpuilevaa maastoa, jokiuomia, tasankoja, korkeahkoja vuoria ja muinaisten tulivuorien kraattereihin syntyneitä järviä. Rannikon alava Maremma-tasanko oli etruskien aikaan luultavasti viljavaa maatalousaluetta, mutta myöhemmin sen valtasivat malariahyttyset. Metsiä oli etruskien aikana vielä melko paljon Kukkuloilla on runsaasti metalliesiintymiä, etenkin kuparia, sekä kiveä kuten alabasteria. Myös savea on lähes kaikkialla, sillä osa Etruriaa on muinaista merenpohjaa.
Pohjois-Etrurian maaperä on kalkki- ja hiekkakiveä. Etelä-Etrurian kalliot ovat pehmeää, vulkaanista kiveä, johon vesi on syövyttänyt syviä jokiuomia. Uomien välissä on tasalakisia, jyrkkäseinäisiä tasankoja, "kakkuja", joille oli hyvä rakentaa kaupunkeja turvaan valloittajilta.
Kaupunkivaltiot

Etruria muodostui erillisistä kaupunkivaltioista, joiden johtajina olivat kuninkaat. Kuninkaiden valta kehittyi vähitellen, ja oli täysin vakiintunut jo 700-luvulla eaa. Kaupungit muodostivat 12 kaupungin liiton, jonka mallina oli Vähän-Aasian Joonian kaupunkien liitto dodekapolis. Kaupungit olivat alun perin Veji, Caere, Tarquinii, Vulci, Vetulonia, Populonia, Volaterrae, Volsinii, Clusium, Cortona, Arretium ja Perusia. Rusellae liittyi myöhemmin mukaan Vejin tilalle. Volsiniin luona sijainnut Fanum Voltumnae toimi liiton kokoontumispaikkana. Kaupungit saattoivat sotia keskenään, mistä tunnetuin esimerkki on Vejin hävitys vuonna 396 eaa. Koko Etrurian asukasluvuksi on arvioitu noin 275 000, joista Vejin asukkaita oli 32 000, Caeren ja Populonian 25 000 ja Tarquiniin 20 000. Sisämaakaupungeilla oli lisäksi omat satamakaupungit.
Myöhempi Etruria

Etruria antoi nimensä yhdelle noin vuonna 7 eaa. perustetuista Augustuksen Italian alueista, Regio VII Etrurialle, joka käsitti suunniilleen saman alueen. Nimi Etruria tuli uudelleen käyttöön 1800-luvun alussa, kun Toscanan suurherttuakunnan perillinen, lyhytaikainen Etrurian kuningaskunta, toimi Toscanassa Napoleonin valtakaudella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etruria Wikimedia Commonsissa