stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Barbi Benton

| Barbi Benton |
| --- | --- |
 Barbi Benton vuonna 1977.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. tammikuuta 1950 (ikä 74) New York City, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, laulaja, malli
Puoliso:  George Gradow (1979–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1970–1986
Aiheesta muualla
IMDb
Barbi Benton (alun perin Barbara Lynn Klein; s. 28. tammikuuta 1950 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tummatukkainen malli, näyttelijä ja laulaja. Hän oli 70-luvulla tunnettu Playboy-lehden mallina ja kansikuvatyttönä, sekä Hugh Hefnerin piireihin kuuluvana.
Benton syntyi New Yorkissa 1950, mutta perhe muutti ja 2-vuotiaasta asti hän asui Sacramentossa, Kaliforniassa. Opiskellessaan Kalifornian yliopistossa, hän 18-vuotiaana otti vastaan filmaustyön Hugh Hefnerin Playboy-juhlien filmauksesta, jossa Benton tutustui Hefneriin, jonka kanssa työskenteli kuvauksissa. Kuvausten jälkeen Hefner pyysi Bentonia treffeille. Bentonin vastauksen 42-vuotiaalle Hefnerille ollen:" En ole koskaan ollut treffeillä kenenkään yli 24-vuotiaan kanssa.", johon Hefner vastasi: "Mitäs siitä, en ole minäkään." He aloittivat suhteen, joka kesti monia vuosia. Hefner sai hänet vaihtamaan nimensä Barbara Kleinista myyvemmäksi Barbi Bentoniksi. Benton oli neljä kertaa Playboyn kansikuvatyttönä.
Benton on näytellyt monissa tv-sarjoissa,  näytellyt elokuvissa ja laulanut muun muassa kantri-musiikkia.
Benton tuli tunnetuksi Suomessa 1976, kun hän esiintyi tv-sarjassa Sheriffi McCloud, jossa lauloi kappaleensa Ain't That Just the Way. Laulusta tuli erittäin suosittu Suomessa, vaikka sen suosio tuli niin yllättäen, että levyä oli aluksi vaikea saada myyntiin. Virve Vicky Rosti julkaisi levyn suomeksi nimellä ”Näinkö meille tässä aina käy” ja Ruotsissa Bentonin levy oli single-listan ykkösenä peräti viisi viikkoa.
Hän on julkaissut viisi pitkäsoittoäänilevyä.
Pitkäsoittoäänilevyt

| Vuosi | Pitkäsoittoäänilevy | Listasijoitus> US Country | Listasijoitus> US | Levy-yhtiö |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 | Barbi Doll | 17 | — | Playboy Records |
| 1975 | Barbi Benton | 18 | — | Playboy Records |
| 1976 | Something New | 39 | 208 | Playboy Records |
| 1978 | Ain't That Just the Way | — | — | Playboy Records |
| 1988 | Kinetic Voyage | — | — | Takoma |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barbi Benton Wikimedia Commonsissa
Barbi Benton Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Asgard (kraatteri)

Asgard
Asgard on toiseksi suurin monirenkainen kraatteri Kallistossa. Sen ympärysmitta on 1 600 km. Se on nimetty Asgårdin mukaan, skandinaavisten jumalten valtakunta.
Australian Grand Prix 1985

|  Australian Grand Prix 1985  |
| --- | --- |
 16. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1985. 
 Pidempi versio radasta oli käytössä
Päivämäärä:  3. marraskuuta 1985
Sijainti:  Adelaide, Australia
Ratatyyppi:  katurata
Radan pituus:  3,780 km
Kilpailun pituus:  82 kierrosta, 309,960 km
Sää:  aurinkoinen, kuiva
Paalupaikka
Kuljettaja:   Ayrton Senna   (Lotus-Renault)
Paaluaika:  1.19,843
Palkintokoroke
Voittaja:   Keke Rosberg   (Williams-Honda)
Toinen:   Jacques Laffite   (Ligier-Renault)
Kolmas:   Philippe Streiff   (Ligier-Renault)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Keke Rosberg   (Williams-Honda)
Kierrosaika:  1.23,758 (kierroksella 57)
Australian Grand Prix 1985 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. marraskuuta 1985 Adelaiden katuradalla. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen voitti Keke Rosberg. Voitto oli hänen uransa viides ja viimeinen sekä kauden toinen. Seuraava suomalaiskuljettajan voitto tuli 12 vuotta myöhemmin, kun Mika Häkkinen voitti Euroopan Grand Prix:n kaudella 1997.
Viimeisellä kierroksella Ligier-kuljettaja Philippe Streiff yritti ohittaa toisena ajanutta tallikaveriaan Jacques Laffitea. Ohitusyrityksen seurauksena Streiffin etupyörän akseli vaurioitui vakavasti, mutta molemmat kuljettajat onnistuivat kuitenkin ajamaan maaliin samoilla sijoituksilla.
Kilpailu oli ensimmäinen F1-sarjan Australian Grand Prix. Samalla nimellä oli toki ajettu aikaisemminkin kilpailuja, mutta ei F1:ssä.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 6 |  Keke Rosberg | Williams-Honda | 82 | 2:00.40,473 | 3 | 9 |
| 2 | 26 |  Jacques Laffite | Ligier-Renault | 82 | + 43,130 | 20 | 6 |
| 3 | 25 |  Philippe Streiff | Ligier-Renault | 82 | + 1.28,536 | 18 | 4 |
| 4 | 4 |  Ivan Capelli | Tyrrell-Renault | 81 | + 1 krs. | 22 | 3 |
| 5 | 28 |  Stefan Johansson | Ferrari | 81 | + 1 krs. | 15 | 2 |
| 6 | 17 |  Gerhard Berger | Arrows-BMW | 81 | + 1 krs. | 7 | 1 |
| 7 | 24 |  Huub Rothengatter | Osella-Alfa Romeo | 78 | + 4 krs. | 25 |   |
| 8 | 29 |  Pierluigi Martini | Minardi-Motori Moderni | 78 | + 4 krs. | 23 |   |
| Kesk. | 12 |  Ayrton Senna | Lotus-Renault | 62 | Moottori | 1 |   |
| Kesk. | 27 |  Michele Alboreto | Ferrari | 61 | Voimansiirto | 5 |   |
| Kesk. | 1 |  Niki Lauda | McLaren-TAG | 57 | Onnettomuus | 16 |   |
| Kesk. | 16 |  Derek Warwick | Renault | 57 | Voimansiirto | 12 |   |
| Kesk. | 3 |  Martin Brundle | Tyrrell-Renault | 49 | Ei sijoitusta | 17 |   |
| Kesk. | 8 |  Marc Surer | Brabham-BMW | 42 | Moottori | 6 |   |
| Kesk. | 22 |  Riccardo Patrese | Alfa Romeo | 42 | Pakoputki | 14 |   |
| Kesk. | 19 |  Teo Fabi | Toleman-Hart | 40 | Moottori | 24 |   |
| Kesk. | 18 |  Thierry Boutsen | Arrows-BMW | 37 | Öljyvuoto | 11 |   |
| Kesk. | 20 |  Piercarlo Ghinzani | Toleman-Hart | 28 | Kytkin | 21 |   |
| Kesk. | 2 |  Alain Prost | McLaren-TAG | 26 | Moottori | 4 |   |
| Kesk. | 15 |  Patrick Tambay | Renault | 20 | Voimansiirto | 8 |   |
| Kesk. | 33 |  Alan Jones | Lola-Hart | 20 | Sähköt | 19 |   |
| Kesk. | 7 |  Nelson Piquet | Brabham-BMW | 14 | Tulipalo | 9 |   |
| Kesk. | 23 |  Eddie Cheever | Alfa Romeo | 5 | Moottori | 13 |   |
| Kesk. | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Honda | 1 | Voimansiirto | 2 |   |
| DSQ | 11 |  Elio de Angelis | Lotus-Renault | 18 | Hylättiin | 10 |   |
Lähde:
Muuta

Paalupaikka: Ayrton Senna – 1.19,843
Nopein kierros: Keke Rosberg – 1.23,758 kierroksella 57
Elio de Angelis ei päässyt osallistumaan kilpailuun, koska hän säilytti sijansa lämmittelykierrokselta, vaikka myöhästyi siitä.
Alan Jonesin sadas kilpailu.
Suomessa lähetettiin ensimmäinen Australian Grand Prix Adelaidesta suorana yllätyslähetyksenä selostajana Juha Jokinen. Kilpailu päättyi Keke Rosbergin voittoon ja se oli hänen uransa viimeinen. Kilpailun tv-lähetys nähtiin varhain aamulla TV2:n puolella.
Alfa Romeo -tallin viimeinen osakilpailu.
Barbie: Joutsenlampi

| Barbie: Joutsenlampi> Barbie of Swan Lake |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Owen Hurley
Käsikirjoittaja:   Cliff Ruby  Elana Lesser  Ruth Handler 
Perustuu:  Klassiseen balettiin Joutsenlampi
Tuottaja:   Jesyca C. Durchin  Jennifer Twiner-McCarron 
Säveltäjä:   Pjotr Tšaikovski  Arnie Roth 
Leikkaaja:  Greg Richardson
Koreografi:  Peter Martins
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Mainframe Entertainment  Mattel Entertainment 
Levittäjä:  Artisan Entertainment Netflix
Ensi-ilta:  2003
Kesto:  120 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Barbie: Joutsenlampi on vuonna 2003 valmistunut Barbie-elokuva, joka jatkaa Barbie-elokuvasarjaa. Elokuva on toteutettu tietokoneanimaatiolla, kuten Barbie: Pähkinänsärkijä baletissa ja Barbie Tähkäpää. Elokuvassa on Pjotr Tšaikovskin musiikkia ja balettikohtauksia kuten Pähkinänsärkijässä. Elokuva perustuu klassiseen balettiin Joutsenlampi.
Juoni

Esinäytöksessä Shelly on Barbien pitämällä leirillä eikä saa unta. Barbie huomaa sen ja menee Shellyn seuraksi katselemaan tähtiä. Barbie alkaa kertoa tarinaa tytöstä, joka muuttui joutseneksi. Elokuvassa siirrytään oikeasta maailmasta Barbien satuun.
Pienessä kylässä elää tyttö nimeltä Odette. Hän on kylän leipurin tytär ja auttaa usein leipomisessa. Kerran kun Odetten isä on poissa, ilmestyy kaupunkiin yksisarvinen, jonka asukkaat aikovat tappaa. Odette lähtee seuraamaan yksisarvista, joka menee sisään aukaisemaansa salaiseen käytävään. Odette kerkeää parahiksi ennen kuin sisäänkäynti menee umpeen. Odette huomaa olevansa taikametsässä, jossa eläimet osaavat puhua. Hän onnistuu vanhassa kivessä olevalla taikakiteellä vapauttamaan yksisarvisen, Lilan, joka oli juuttuneena pensaikkoon. Pian Odette tapaa metsän Keijukaiskuningattaren, joka kertoo ilkeästä serkustaan Rothbartista, joka haluaa koko metsän itselleen. Pian Odette ja Lila törmäävätkin Rothbartiin, joka muuttaa Odetten joutseneksi. Keijukaiskuningatar onnistuu murtamaan taian, mutta vain yön osalta. Sen jälkeen Odette on siis päivisin joutsen ja öisin ihminen.
Aiheesta muualla

Barbie: Joutsenlampi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Baltimoren taistelu

Baltimoren taistelu oli vuoden 1812 sodan aikana käyty yhteenotto brittien ja amerikkalaisten välillä 12.–15. syyskuuta 1814. Taistelu alkoi brittien yritettyä iskua Baltimoreen Yhdysvaltojen rannikolla, mutta britit joutuivat vetäytymään kohdattuaan odottamattoman vahvat puolustuslinjat kaupungin tuntumassa.
Tausta

Iso-Britannia teki vuoden 1812 sodan sytyttyä sarjan hyökkäyksiä Yhdysvaltojen rannikolla. Napoleon oli kukistunut Euroopassa vuonna 1814, joten britit saattoivat nyt keskittyä sotaan Amerikassa. Hyökkäysten tarkoituksena vetää amerikkalaisten huomio pääsuunnalta Kanadan rajalla. Tehtävää varten luotua laivasto-osastoa komensi vara-amiraali Alexander Cochrane ja hänen alaisuudessaan osaa laivoista kontra-amiraali George Cockburn. Laivasto-osaston mukana ollutta jalkaväkeä komensi kenraalimajuri Robert Ross. Washingtonin valtauksen jälkeen elokuussa 1814 Cochrane otti kohteekseen Baltimoren kaupungin, joka tuolloin oli Yhdysvaltojen kolmanneksi suurin kaupunki sekä huomattava teollisuuden ja liikenteen keskus.
Baltimoressa amerikkalaisia puolustajia johti kenraalimajuri Samuel Smith. Amerikkalaiset osasivat odottaa brittien uhkaa heidän alueella aikaisemmin tekemiensä hyökkäysten perusteella, ja Smith oli aloittanut puolustusvarustelujen rakentamisen Baltimoreen. Puolustajien tärkein tukikohta Baltimoressa oli vuonna 1776 valmistunut Fort McHenry, joka valvoi satamaa Patapscojoen koillishaaran suulla. Linnoituksella oli 1 000 miehen varuskunta everstiluutnantti George Armisteadin komennossa. Linnakkeen puolustusvarustuksiin kuului 36:n ja 42:n paunan tykkejä. Linnoitus valvoi pääsyä Baltimoren satamaan. Linnoituksen vastarannalla oli oma tykkipatterinsa, minkä lisäksi satama oli suljettu yhdellätoista kaksitykkisellä proomulla. Baltimoren itäpuolella Hampstead Hill -nimisellä kukkulalla oli juoksuhaudoista muodostunut puolustuslinja ja 62 tykkiä. Puolustaja tällä suunnalla komensi prikaatinkenraali John Stricker.
Taistelu

Brittilaivasto saapui Patapscojoelle 10. syyskuuta. Varhain aamulla 12. syyskuuta he alkoivat nousta mahin North Pointissa noin 15 kilometrin päässä Baltimoresta. Brittijoukkoihin kuului noin 2 500 sotilasta ja 1 300 merijalkaväen sotilasta ja laivaston miehistöä. Osa brittien kevyestä jalkaväestä aloitti marssin kohti Baltimorea. Noin puolen päivän aikoihin ne kohtasivat amerikkalaisia sotilaita. Noin kello 14 asemien eteen ratsastanut Ross haavoittui kuolettavasti. Brittien etujoukon etenemistä johti tämän jälkeen eversti Arthur Brooke.
Brittien edetessä Strickerin amerikkalaisia vastaan käytiin lyhyt, mutta kiivas North Pointin taistelu. Itse taistelu kesti vain noin 15 minuuttia, mutta britit menettivät 38 miestä kaatuneina, 251 haavoittuneina ja 50 kadonneina. Amerikkalaisten tappiot olivat 24 kaatunutta, 139 haavoittunutta ja 50 vankia. Amerikkalaiset vetäytyivät yhteenoton jälkeen ja Brooke eteni joukkoineen Hampstead Hill -kukkulan tuntumaan.
Brittien jalkaväen edetessä laivasto alkoi tulittaa Fort McHenryn linnoitusta. Tykkituli alkoi 13. syyskuuta kello 08.00. Britit ampuivat arviolta 1 500 – 1 800 laukausta linnoitusta vastaan, ja niistä noin 400 oli suoria osumia. 14. syyskuuta aamuyöllä kello 03.00 brittien noin 1 200 miehen osasto yritti nousta maihin Fort McHenryn länsipuolella, mutta yritys tyrehtyi amerikkalaisten vastatuleen.
Laivaston tulittaessa Fort McHenryä britit harkitsivat mahdollisuuksiaan maalla. Brooke oli joukkoineen edelleen lähellä Hampstead Hillin kukkulaa. Cochrane oli kuitenkin kyseenalaistanut amerikkalaisten asemiin hyökkäyksen hyödyt ja lähetti kirjeen Cockburnille. Brooken nähtyä kirjeen hän kokoontui muiden komentajien kanssa. Amerikkalaisten asemia kukkulalla pidettiin vahvoina. Harkinnan jälkeen Brooke päätti määrätä joukkonsa vetäytymään. Britit palasivat North Pointille, josta heidät otettiin takaisin laivoille iltapäivällä 15. syyskuuta.
Seuraukset

Isku Baltimoreen oli osoittautunut epäonnistumiseksi amerikkalaisten vahvojen puolustusasemien takia. Cockburn lähti laivoineen ja jalkaväen mukana Bermudalle, jossa britit valmistelivat tulevia hyökkäyksiään. Cochrane purjehti puolestaan Halifaxiin. Cochranen ja Cockburnin maine otti huomattavan kolauksen vetäytymisen myötä. Torjuntavoitto pönkitti amerikkalaisten taistelutahtoa ja vaikutti myös sotaa koskeneisiin Gentin rauhanneuvotteluihin.
Francis Scott Key kirjoitti Yhdysvaltojen kansallislaulun The Star-Spangled Banner Fort McHenryn pommituksen jälkeen.
Kenraalimajuri Robert Rossin kuolema.
Ahvenanmaan liikenne

Ahvenanmaan liikenteen erityispiirteisiin vaikuttaa maakunnan saaristoisuus. Sen seurauksena lauttaliikenne on maakunnalle tärkeää paitsi liikenteen näkökulmasta mutta myös työllistäjänä ja turismin näkökulmasta.
Ahvenanmaan itsehallinnon piiriin kuuluvat tie-, raide-, meri- ja tietoliikennelait. Sen sijaan ilmailussa noudatetaan Suomen valtion lakia.
Tieliikenne

Ahvenanmaalla on maakuntahallinnon ylläpitämää maantieverkostoa noin 640 kilometriä. Siitä noin 577 kilometriä on päällystettyä. Maakuntahallinnon ylläpitämät tiet jaetaan maanteihin (ruots. landsvägar) ja seututeihin (ruots. bygdevägar). Muut maakunnan tiet ovat kuntien ylläpitämiä (ruots. kommunala vägar) tai yksityisiä. Tieverkostosta löytyy kaksi merkittävää liikennettä rajoittavaa osuutta. Ne ovat Färjsundin tunneli valtatiellä 2, jonka läpi saavat kulkea korkeintaan 4,20 metriä korkeat ajoneuvot, sekä Lemströmin kanavan ylittävä silta valtatiellä 3, jota avataan kesäisin. Se aiheuttaa liikenteelle katkoja. Näiden lisäksi maakunnassa on useita painorajoitettuja siltoja.
Ahvenanmaan maakunta on Väyläviraston jälkeen suurin liikennealan toimija Suomessa.
Ahvenanmaan yleisnopeusrajoitus on 70 km/h. Yleinen taajamanopeusrajoitus taas on 30 km/h. Pääasiassa Ahvenanmaan nopeusrajoitukset noudattavat Ruotsissa tunnetumpaa käytäntöä, jossa rajoitusten ensimmäinen numero on pariton. Ahvenanmaalla on oma liikennemerkkikokoelmansa sekä omat tiemerkintöjä, liikennevaloja ja muuta liikenteenohjausta koskevat säädöksensä, jotka on määritelty maakunnan lakikokoelmassa.
Ahvenanmaan tieverkoston tiet ovat pääasiassa punaista kiviainesta.
Tieliikenne > Tienumerointi

Ahvenanmaalla on neljä valtatietä, jotka on numeroitu numeroin 1-4. Lisäksi tieverkostoon kuuluu viisi kantatietä, jotka on numeroitu tasakymmenin (10, 20, 30, 40 ja 50). Muita teitä ei ole numeroitu näkyviin.
Tieliikenne > Linja-autoliikenne

Ahvenanmaan linja-autoliikenne on järjestetty lähes samalla tavalla aina vuodesta 1976 asti. Kaukoliikenteestä vastaavat Stadsbussen i Mariehamn, Viking Line Buss ja Williams Buss. Maakunnassa kulkee kahdeksan kaukolinjaa, jotka lähtevät pääasiassa säteittäin Maarianhaminan linja-autoasemalta. Maarianhaminan paikallisliikenteen kahdesta linjasta vastaa Viking Line Buss.
Ålandstrafiken vastaa Ahvenanmaan linja-autoliikenteen aikatauluista, bussikorteista ja muista vastaavista toiminnoista.
Tieliikenne > Rekisterikilvet

Ahvenanmaalaisilla autoilla on omat rekisterikilpensä. Niissä on valkoisella pohjalla kolme sinistä kirjainta ja kolme numeroa. Kaksi ensimmäistä kirjainta ovat aina ÅL.
Vesiliikenne > Saaristolautat

Ahvenanmaan liikennevirasto ostaa saaristolauttapalvelunsa ulkopuolisilta yrittäjiltä. Yrittäjät ovat Alandia Tug, Ansgarm J&L Shipping ja Nordic Jet Line. Liikenne on jaettu neljään päälinjaan, jotka yhdistävät kaikkia saaristokuntia ja manner-Ahvenanmaata. Mantereen puoleiset satamat ovat Långnäs Lumparlandissa ja Hummelvik Vårdössä. Saaristoliikenteen aikatauluista ja lipunmyynnistä vastaa Ålandstrafiken.
Vesiliikenne > Lossit

Ahvenanmaalla on kuusi maakuntahallinnon liikennöimää lossilinjaa. Lisäksi on kaksi linjaa, joilla liikennöidään maakunnan omistamalla kalustolla, mutta toimijana on ulkopuolinen yrittäjä.
Vesiliikenne > Risteilylautta- ja rahtilaivaliikenne

Ahvenanmaalle liikennöi kolme merkittävää risteilylauttayhtiötä. Viking Line, Eckerö-konsernin yhtiöt ja Tallink liikennöivät maakuntaan manner-Suomesta, Ruotsista ja Virosta päivittäin. Yhtiöistä kaksi ensiksi mainittua ovat ahvenanmaalaisia. Maakunnan merkittävin matkustajasatama on Maarianhaminan Västerhamn, jonka kautta kulkee vuosittain noin 2,5 miljoonaa ihmistä. Se on samalla Suomen kolmanneksi vilkkain matkustajasatama Helsingin ja Turun satamien jälkeen. Muita kansainvälisiä matkustajasatamia ovat Eckerö ja Långnäs. Ahvenanmaa ei kuulu Euroopan unionin tulliliittoon. Se mahdollistaa Ahvenanmaan kautta kulkeville laivoille verovapaan myynnin. Sen seurauksena pysähdys Ahvenanmaalle on lisätty mm. Helsingin ja Tukholman sekä Tallinnan ja Tukholman välisille linjoille, joille se ei aiemmin kuulunut.
Ahvenanmaalle suuntautuu myös merkittävästi rahtiliikennettä. Sen tärkein satama on Lumparlandin Långnäs.
Lentoliikenne

Jomalassa sijaitseva Maarianhaminan lentoasema on maakunnan ainoa kaupallisessa käytössä oleva lentoasema. Sitä ylläpitää Finavia ja sen kautta kulkee vuosittain noin 60 000 matkustajaa. Maarianhaminaan lentävät ruotsalainen Air Leap Tukholmasta ja Turusta sekä Finnairin kanssa yhteistyössä toimiva Nordic Regional Airlines Helsingistä. Lentäen matka Tukholmaan ja Turkuun kestää noin puoli tuntia ja Helsinkiin noin tunnin.
Kumlingessä toimii lisäksi maakuntahallituksen ylläpitämä valvomaton lentokenttä.
Valtatie 1 Hammarlandissa
Kantatie 40
Ahvenanmaalainen rekisterikilpi
M/S Alfågeln on pohjoisella linjalla liikennöivä saaristolautta.
M/S Amorella liikennöi päiväaikaan Maarianhaminaan ja yöaikaan Långnäsiin.
Maarianhaminan lentoasema
Beáta Siti

| Mitalit> Maa:   Unkari.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Naisten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | käsipallo |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | käsipallo |  |
Beáta Siti (s. 23. syyskuuta 1973 Nagykanizsa) on unkarilainen käsipalloilija. Hän saavuttanut olympialaisissa pronssia Atlantassa 1996 ja hopeaa Sydneyssä 2000.
Beáta Sitin pikkusisko Eszter Siti on myös edustanut Unkarin käsipallomaajoukkuetta olympialaisissa.
Australian Grand Prix 1989

|  Australian Grand Prix 1989  |
| --- | --- |
 16. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1989. 
 Pidempi versio radasta oli käytössä
Päivämäärä:  5. marraskuuta 1989
Sijainti:  Adelaide, Australia
Ratatyyppi:  katurata
Radan pituus:  3,780 km
Kilpailun pituus:  70 kierrosta, 264,600 km
Sää:  sateinen, viileä
Paalupaikka
Kuljettaja:   Ayrton Senna   (McLaren–Honda)
Paaluaika:  1.16,665
Palkintokoroke
Voittaja:   Thierry Boutsen   (Williams–Renault)
Toinen:   Alessandro Nannini   (Benetton–Ford)
Kolmas:   Riccardo Patrese   (Williams–Renault)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Satoru Nakajima   (Lotus–Judd)
Kierrosaika:  1.38,480 (kierroksella 64)
Australian Grand Prix 1989 oli Formula 1 -sarjan historian 484. ja kauden viimeinen (16.) osakilpailu, joka ajettiin 5. marraskuuta 1989 Adelaiden katuradalla Australiassa. Kilpailun voitti Williamsilla ajanut Thierry Boutsen, jolle voitto oli kauden ja uran toinen. Sateisessa säässä ja hyvin märällä radalla käyty kilpailu lopetettiin kahden tunnin aikarajan täytyttyä 11 kierrosta ennen täyttä kisapituutta.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 5 |  Thierry Boutsen | Williams-Renault | 70 | 2:00.17,421 | 5 | 9 |
| 2. | 19 |  Alessandro Nannini | Benetton-Ford | 70 | + 28,658 | 4 | 6 |
| 3 | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 70 | + 37,683 | 6 | 4 |
| 4. | 12 |  Satoru Nakajima | Lotus-Judd | 70 | + 42,331 | 23 | 3 |
| 5. | 20 |  Emanuele Pirro | Benetton-Ford | 68 | + 2 krs. | 13 | 2 |
| 6. | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 67 | + 3 krs. | 3 | 1 |
| 7. | 15 |  Mauricio Gugelmin | March-Judd | 66 | + 4 krs. | 25 |   |
| 8. | 8 |  Stefano Modena | Brabham-Judd | 64 | + 6 krs. | 8 |   |
| Kesk. | 10 |  Eddie Cheever | Arrows-Ford | 42 | Ulosajo | 22 |   |
| Kesk. | 37 |  Jyrki Järvilehto | Onyx-Ford | 27 | Sähköt | 17 |   |
| Kesk. | 26 |  Olivier Grouillard | Ligier-Ford | 22 | Ulosajo | 24 |   |
| Kesk. | 11 |  Nelson Piquet | Lotus-Judd | 19 | Kolari (Ghinzani) | 18 |   |
| Kesk. | 18 |  Piercarlo Ghinzani | Osella-Ford | 18 | Kolari (Piquet) | 21 |   |
| Kesk. | 27 |  Nigel Mansell | Ferrari | 17 | Ulosajo | 7 |   |
| Kesk. | 1 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 13 | Kolari (Brundle) | 1 |   |
| Kesk. | 21 |  Alex Caffi | Dallara-Ford | 13 | Ulosajo | 10 |   |
| Kesk. | 16 |  Ivan Capelli | March-Judd | 13 | Jäähdytin | 16 |   |
| Kesk. | 22 |  Andrea de Cesaris | Dallara-Ford | 12 | Ulosajo | 9 |   |
| Kesk. | 7 |  Martin Brundle | Brabham-Judd | 12 | Kolari (Senna) | 12 |   |
| Kesk. | 9 |  Derek Warwick | Arrows-Ford | 7 | Ulosajo | 20 |   |
| Kesk. | 30 |  Philippe Alliot | Larrousse-Lamborghini | 6 | Kolari (Berger) | 19 |   |
| Kesk. | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 6 | Kolari (Alliot) | 14 |   |
| Kesk. | 4 |  Jean Alesi | Tyrrell-Ford | 5 | Sähköt | 15 |   |
| Kesk. | 25 |  René Arnoux | Ligier-Ford | 4 | Kolari (Cheever) | 26 |   |
| Kesk. | 2 |  Alain Prost | McLaren-Honda | 0 | Kuljettaja | 2 |   |
| Kesk. | 17 |  Nicola Larini | Osella-Ford | 0 | Sähköt | 11 |   |
| DNQ | 3 |  Jonathan Palmer | Tyrrell-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 24 |  Luis Pérez Sala | Minardi-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 39 |  Bertrand Gachot | Rial-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 38 |  Pierre-Henri Raphanel | Rial-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNPQ | 36 |  Stefan Johansson | Onyx-Ford |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 29 |  Michele Alboreto | Larrousse-Lamborghini |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 34 |  Bernd Schneider | Zakspeed-Yamaha |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 31 |  Roberto Moreno | Coloni-Ford |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 33 |  Oscar Larrauri | EuroBrun-Judd |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 35 |  Aguri Suzuki | Zakspeed-Yamaha |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 41 |  Yannick Dalmas | AGS-Ford |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 40 |  Gabriele Tarquini | AGS-Ford |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 32 |  Enrico Bertaggia | Coloni-Ford |   | Esikarsiutui |   |   |
Muuta

Paalupaikka: Ayrton Senna – 1.16,665
Nopein kierros: Satoru Nakajima – 1.38,480 (kierroksella 64)
Lähtö jouduttiin uusimaan kerran kolareiden takia
Edellisessä osakilpailussa maailmanmestaruuden varmistanut Alain Prost keskeytti jo ensimmäisessä lähdössä omasta tahdostaan, hän piti olosuhteita kilpailemiseen liian vaarallisina, eikä osallistunut uusintalähtöön.
Paalupaikalta lähtenyt Senna johti kilpailua ensimmäiset 13 kierrosta, mutta osui sitten kierroksella ohitettavan Martin Brundlen kanssa, ja joutui keskeyttämään. Johtopaikan ottanut Boutsen piti sen maaliin saakka.
Emanuele Pirron ensimmäiset MM-pisteet
Satoru Nakajiman ensimmäinen ja ainoa kilpailun nopein kierros
Piercarlo Ghinzanin viimeinen Grand Prix