FS Marseillaise (1900)
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin pohjoiseen laivueeseen. Alus kuljetti huhtikuussa 1904 Ranskan presidentti Emile Loubetin viralliselle vierailulle Napoliin, minkä jälkeen se liitettiin Välimeren laivueen kevyeen divisioonaan, jonka muut alukset olivat lippulaiva Desaix ja Kléber. Aluksesta tuli lokakuussa 1905 divisioonankomentajan kontra-amiraali Campionin lippulaiva, jolloin Desaixin korvaajaksi tuli Condé. Alus oli lippulaivana, kunnes se heinäkuussa 1907 siirrettiin Brestissä reserviin.
Alus palautettiin palvelukseen tammikuussa 1908 pohjoisen laivueen 2. kevyen divisioonan lippulaivana. Laivasto organisoitiin uudelleen 1908, joten lokakuussa 1909 divisioona siirrettiin Touloniin Välimeren laivueeseen (nyt 1. laivue) 2. kevyeksi divisioonaksi. Marseillaise oli edelleen lippulaivana divisioonassa, jonka muut alukset olivat Gloire ja Dupetit-Thouars. Laivastoa järjesteltiin 1912 uudelleen, jolloin 2. laivueen (entinen pohjoinen laivue) risteilijädivisioonasta muodostettiin 3. divisioona, jossa Marseillaise korvasi Condén. Divisioona osallistui 4. syyskuuta 1911 Toulonin edustalla suureen laivastokatselmukseen, mistä se palasi 24. lokakuuta Brestiin.
Marseillaise oli 26. heinäkuuta 1914 kontra-amiraali Albert Rouyer 2. kevyen laivueen komentajan lippulaivana Quiberonissa. Rouyer määräsi laivueensa kokoontumaan Cherbourgiin, jonne alus lähti 28. heinäkuuta ja loput laivueesta 1. elokuuta Brestistä. Ranskan julistaessa 3. elokuuta 1914 sodan Saksalle alus oli Cherbourgissa 2. laivueen (ransk. 2e escadre légére) komentajan kontra-amiraali Rouyerin lippulaivana liitettynä 1. divisioonaan, jonka muut alukset olivat Amiral Aube ja Jeanne d'Arc. Rouyer määräsi heti sotatoimien alkaessa laivueen merelle estämään Saksan laivaston siirrot Kanaalin alueella.
Rouyer saapui 3. elokuuta kello 16 Doverin salmeen mukanaan kuusi panssariristeilijää ja 14 hävittäjää. Risteilijät partioivat päivisin Boulognen ja Britteinsaarten välillä. Yöllä ne vetäytyivät Cape Griz-Nezin eteläpuolelle. Seuraavasta päivästä alkaen Kanaalin valvonnasta vastasivat hävittäjät ja sukellusveneet, joiden tukena olivat panssariristeilijät sekä Kuninkaallisen laivaston 12. risteilijälaivue.
Alus suojasi divisioonan mukana Britannian siirtoarmeijan kuljettamista Ranskaan muun muassa 9.-10. syyskuuta Southamptonista Ushantiin. Saksan eteneminen aiheutti 15. lokakuuta uhan Cherbourgille, jolloin Rouyer siirsi laivueen Brestiin. Rouyer luovutti 27. lokakuuta laivueen komentajan tehtävät vara-amiraali Charles-Eugène Favereaulle, joka nosti lippunsa Marseillaisella.
Vuonna 1916 alus oli Condén kanssa Martiniquella Fort de Francessa. Toukokuussa se oli Atlantin laivueen 3. kevyessä divisioonassa, jossa kontra-amiraali Etienne-Aubryn lippulaivana oli Gloire. Muina aluksian Marseillaisen lisäksi olivat Amiral Aube ja Condé. Laivueen kolmesta divisioonasta yksi oli Kuninkaallisen laivaston Pohjois-Atlantin aluetta johtavan vara-amiraalin alaisuudessa Länsi-Intiassa ja toinen divisioona Dakarissa Kuninkaallisen laivaston 9. risteilijälaivuetta komentavan kontra-amiraalin alaisuudessa. 3. divisioona oli 24. huhtikuuta alkaen Länsi-Intiassa, kunnes se palasi syyskuun lopulla Ranskaan.
Yhdysvaltain liityttyä 6. huhtikuuta 1917 ensimmäiseen maailmansotaan laivaston tarve Brestin edustan suojaamiseen kasvoi, jolloin kyettiin ylläpitämään ainoastaan yhtä kevyttä divisioonaa Länsi-Intian alueella ja toista Länsi-Afrikassa. Laivaston komentaja päätti 18. toukokuuta lakkauttaa 3. divisioonan. Päätös astui voimaan 1. kesäkuuta, jolloin neljä Länsi-Intiaan jäänyttä panssariristeilijää muodostivat Division navale de l'Atlantique et des Antillesiksi nimetyn 4. divisioonan. Divisioonan komentajan kontra-amiraali Grassetin lippulaivana oli Jeanne d'Arc ja muina aluksina Marseillaise, Amiral Aube ja Gloire.
Alus saattoi 16. elokuuta Brasiliasta yhdeksän Ranskan hallituksen ostamaa hinaajaa Agadiriin. Syyskuun lopulla aluksen vieraillessa Dakarissa sille pesiytyi moskiittoja, jotka aiheuttivat malariaepidemian. Aluksella sairastui 420 miestä 597:stä. Alus palasi 12. marraskuuta Fort de Franceen, jolloin vain uloimmat konehuoneet oli miehitetty. Tällöin aluksen nopeus oli vain 4 solmua. Epidemia laantui vasta joulukuussa.
Vuonna 1918 alus suojasi Yhdysvaltain laivaston joukkojenkuljetussaattueita. Kuninkaallinen laivasto esitti 7. heinäkuuta saattuejaon uusimista. Esityksen mukaan Yhdysvaltain laivasto vastaisi saattueista Gibraltarin ja Yhdysvaltain välillä, Kuninkaallinen laivasto  saattueita Hampton Roadsista Britteinsaarille ja Ranskan laivasto saattueista New Yorkista Biskajanlahdelle. Ranskan meriministeri kuitenkin huomautti, että laivastolla oli vain kuusi risteilijää käytettävissään eli muiden pitäisi täydentää saattuetta kolmella risteilijällä.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä alus oli 11. marraskuuta 1918 Division de l'Atlantiquesssa, jonka muut alukset olivat Gloire ja Condé. Se siirrettiin 18. joulukuuta Division de la Baltiqueen, mistä se palasi maaliskuussa 1920 Division de l'Atlantiqueen. Alus saattoi 29. kesäkuuta 1920 Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonia kuljettanutta S/S George Washingtonia matkalla Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1921 alus siirrettiin Brestissä reserviin ja sijoitettiin 1925 Touloniin tykistökouluun (ransk. Ecole de canonnage) koululaivaksi. Se poistettiin 1929 alusluettelosta. Alus nimettiin uudelleen 13. helmikuuta 1932 Marseillaise II:ksi. Alus todettiin kelvottomaksi ja myytiin romutettavaksi Brégailloniin.