stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Night of the Day of the Dawn of the Son of the Bride of the Return of the Revenge of the Terror of the Attack of the Evil, Mutant, Alien, Flesh Eating, Hellbound, Zombified Living Dead Part 2: In Shocking 2-D

| Night of the Day of the Dawn of the Son of the Bride of the Return of the Revenge of the Terror of the Attack of the Evil, Mutant, Alien, Flesh Eating, Hellbound, Zombified Living Dead Part 2: In Shocking 2-D |
| --- | --- |
Ohjaaja:  James Riffel
Käsikirjoittaja:  James Riffel
Tuottaja:  James Riffel
Pääosat:  James Riffel (ääni)
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Night of the Day of the Dawn of the Son of the Bride of the Return of the Revenge of the Terror of the Attack of the Evil, Mutant, Alien, Flesh Eating, Hellbound, Zombified Living Dead Part 2: In Shocking 2-D on vuonna 1991 julkaistu kauhuparodia, jonka ohjasi, tuotti, käsikirjoitti ja ääninäytteli James Riffel. Sen nimi luettelee joukon kauhuelokuvien nimien kliseitä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Myeongseong

| Myeongseong |
| --- | --- |
 Kuningatar Myeongseong.
Joseonin kuningatar
Valtakausi:  20. maaliskuuta 1866 – 8. lokakuuta 1895
Joseonin sijaishallitsija
Valtakausi:  6. heinäkuuta 1895 – 8. lokakuuta 1895
Valtakausi:  1. marraskuuta 1873 - 1. heinäkuuta 1894

Syntynyt:  10. lokakuuta 1851 Yeoju, Joseon
Kuollut:  8. lokakuuta 1895 (43 vuotta) Gyeongbokin palatsi, Joseon
Hautapaikka:  Hongneung
Puoliso:  Kuningas Gojong (vih. 1866)
Lapset:  Sunjong
Suku:  Yeoheung Min
Isä:  Min Chirok
Äiti:  Lady Lee Hansan Leen klaanista
Myeongseong (kor. 명성, hanja 明成; 19. lokakuuta 1851 – 8. lokakuuta 1895) oli Joseonin kuningatar ja kuningas Gojongin ensimmäinen virallinen vaimo.
Japanin Meiji-kauden aikainen hallitus piti Myeongseongia esteenä Japanin leviämiselle merentakaisille alueille. Kuningattaren konservatiivinen appi Heungseon Daewongun yritti poistaa hänet politiikasta järjestämällä lukuisia kapinoita, jotka kuitenkin epäonnistuivat. Se sai Myeongseongin vastustamaan japanilaisten vaikutusvaltaa yhä kovemmin.
Kun Japani voitti Kiinan ja Japanin ensimmäisen sodan, Joseon joutui Japanin vaikutusvallan alle. Kuningatar kannatti Korean ja Venäjän suhteiden vahvistamista japanilaisten vaikutuksen estämiseksi. Miura Gorō, Korean ministeri ja Japanin armeijan eläköitynyt kenraaliluutnantti, oli Daewongunin puolella, koska uskoi tämän olevan myötämielisempi Japania kohtaan.
8. lokakuuta 1895 Daewongunille uskollinen, everstiluutnantti Woo Beomseonin johtama Hullyeondaen rykmentti hyökkäsi Gyeongbokgungiin, nujersi palatsin vartijat ja päästi sisään joukon japanilaisia rōnineita. Heidät oli palkattu soluttautumaan palatsiin Miura Gorōn käskynalaisina. Kuningattaren asuintiloissa Okhoru-paviljongissa he "tappoivat kolme naista, joita he epäilivät kuningattareksi. Kun heille selvisi, että yksi naisista oli kuningatar, polttivat he hänet paviljongin ulkopuolella sijaitsevassa männyssä, vaikka joidenkin lähteiden mukaan nainen hengitti yhä. Sen jälkeen he hävittivät tuhkat." Myeongseong oli kuollessaan 43-vuotias.
Kuningattaren salamurha herätti muissa suurvalloissa raivoa. Kansainvälistä arvostelua laannuttaakseen Japanin hallitus kutsui Miuran takaisin Japaniin ja lähetti hänet sekä muut asiaan sekaantuneet armeijan jäsenet järjestettyyn oikeudenkäyntiin Hiroshiman käräjäoikeuteen. Kaikki syytetyt jäivät tuomioitta "riittämättömän todistusaineiston takia".
Koreassa salamurha nostatti japaninvastaisia tunteita, ja jotkut korealaiset perustivat puolisotilaallisen joukon ja järjestivät aktiivisesti protesteja ympäri maata. Kuningas Gojong ja kruununprinssi, joka myöhemmin tunnettaisiin nimellä keisari Sunjong, pakenivat Korean Venäjän suurlähetystöön vuonna 1896. Lokakuussa 1897 kuningas Gojong palasi Gyeongungungin palatsiin (nykyinen Deoksugung) ja julisti Korean keisarikunnan perustetuksi.
Etelä-Koreassa kuningatar Myeongseong on noussut uudelleen julkisuuteen hänen elämästään kertovien romaanien, elokuvan, draamasarjan ja musikaalin takia.
Tausta

Myeongseong syntyi aristokraattisen Minin suvun Yeoheung-haaraan 19. lokakuuta 1851 Yeojussa, josta hänen sukunsa on myös kotoisin.
Yeoheung Min oli aatelisklaani, johon kuului monia korkea-arvoisia virkamiehiä ja kaksi kuningatarta - kuningas Taejongin vaimo kuningatar Wongyeong ja kuningas Sukjongin vaimo kuningatar Inhyeon. Tulevan kuningattaren syntymän aikoihin perheellä oli aristokraattisesta statuksestaan huolimatta kuitenkin talousvaikeuksia.
Ennen avioliittoaan kuningatar tunnettiin Min Chirokin tyttärenä. Jotkin fiktiiviset lähteet käyttävät hänestä nimeä Min Jayeong, mutta mitkään historialliset lähteet eivät vahvista sitä. Kuningatar menetti isänsä seitsemänvuotiaana, jonka jälkeen hän ja hänen äitinsä muuttivat Gamgodangin taloon. Myeongseong asui Gamgodangissa siihen asti, kunnes muutti palatsiin ja hänet kruunattiin kuningattareksi.
Kun Gojong täytti 15 vuotta, hänen isänsä päätti, että hänen oli aika mennä naimisiin. Daewongun valitsi huolellisesti tarkoitusperiinsä sopivan kuningattaren - hänellä ei saanut olla lähisukulaisia, joilla oli poliittisia pyrkimyksiä, mutta hänen piti olla aatelista sukua, jotta valinta voitaisiin perustella hoville ja kansalaisille. Muut ehdokkaat hylättiin yksi kerrallaan, kunnes sekä Daewongunin puoliso Yeoheung että hänen äitinsä ehdottivat tyttöä omasta Yeoheung Minin klaanistaan. Naiset kuvailivat tyttöä vakuuttavasti: hän oli isätön, kaunis, terve ja saanut tavanomaisen koulutuksen.
Morsian kävi läpi tiukan valintaprosessin, joka päättyi 6. maaliskuuta pidettyyn haastatteluun Daewongunin kanssa ja hääseremoniaan 20. maaliskuuta 1866. Min, joka oli tuskin 16-vuotias, nai 15-vuotiaan kuninkaan ja osallistui chaekbi-seremoniaan, jossa tuleva kuningatar kruunattiin. Kuninkaallisissa häissä morsianten perinteisesti käyttämä päähine oli nuorelle morsiamelle niin painava, että eräs pitkä hovineito määrättiin sille erityiseksi kannattelijaksi. Heti häiden jälkeen pidettiin kolmipäiväinen seremonia, jossa osoitettiin kunnioitusta esi-isille.
Vanhemmat virkamiehet huomasivat pian, että uusi kuningatar oli edellisistä kuningattarista poiketen määrätietoinen ja kunnianhimoinen nainen. Hän ei osallistunut ylenpalttisiin juhliin, teetti harvoin pröystäileviä pukuja eikä lähes koskaan pitänyt teekutsuja kuninkaallisen perheen lukuisten prinsessojen tai aatelisnaisten kanssa, elleivät poliittiset syyt häntä siihen pakottaneet. Kuningattaren odotettiin toimivan Korean seurapiirien symbolina, mutta Myeongseong kieltäytyi tästä roolista. Sen sijaan hän käytti aikansa lukemalla tyypillisesti miehille tarkoitettuja kirjoja ja syvensi tuntemustaan historiassa, tieteissä, politiikassa, filosofiassa ja uskonnossa.
Ensimmäiset vuodet kuningattarena > Valtaan hovissa

20-vuotiaana kuningatar oli alkanut vaellella Changgyeongin palatsin asuinhuoneistojensa ulkopuolella ja toimia aktiivisesti politiikassa. Daewongunin ja virkamiesten mielestä hän oli tunkeileva ja osoitti piirteitä, jotka olivat Joseonin kuningattarelle sopimattomia eivätkä käyneet yhteen kunfutselaisille naisille sopivien arvojen kanssa.
16. huhtikuuta 1868 ei-aatelinen palvelija synnytti kuninkaalle tulevan kruununprinssi Wanhwan. Pojalla ei todellisuudessa ollut oikeutta periä kruunua, mutta Daewongun piti huolta, että hänestä tuli perijä. Hän oli tyytyväinen pojan syntymästä ja vieraili palatsissa usein katsomassa lasta, mitä kuningatar piti loukkaavana.
Kuningattaren ja Daewongunin erimielisyyksistä tuli julkista, kun Myeongseongin 9. marraskuuta 1871 synnyttämä poika kuoli neljän päivän ikäisenä. Heungseon Daewongun syytti Myeongseongia julkisesti kykenemättömyydestä synnyttää tervettä poikalasta, kun taas kuningatar itse epäili appensa hänelle tuomalla pahoinvointilääkkeellä olevan osuutta asiaan.
Kuningatar oli kuitenkin alkanut järjestellä voimakasta Heungseon Daewongunin vastaista ryhmittymää, ja yritti nyt klaaninsa jäsenien, virkamiesten ja oppineiden avulla suistaa hänet vallasta. Kuningattaren ottoveli Min Seungho ja Choe Ikhyeon laativat Daewongunista syytteen, joka esitettiin kuninkaalliselle neuvostolle ja jonka mukaan 22-vuotiaan Gojongin tulisi hallita maata yksin. Vuonna 1872 Gojongin ja neuvoston hyväksynnällä Daewongun pakotettiin jäämään eläkkeelle ja vetäytymään Yangjussa sijaitsevalle Unhyeongungin tilalleen. Sen jälkeen kuningatar vei kruununprinssi Wanhwan ja hänen äitinsä arvonimet ja karkotti heidät pääkaupungin ulkopuoliseen kylään. Poika kuoli pian sen jälkeen.
Nyt kun kuningattarella oli täydellinen valta hovista hän asetti sukulaisiaan korkea-arvoisiin virkoihin. Hän oli viimein kuningatar, joka hallitsi miehensä rinnalla, ja hänet tunnettiin jopa hieman poliittisesti aktiivisempana kuin Gojong.
Ensimmäiset vuodet kuningattarena > Korea avautuu

Kun Korea kieltäytyi ottamaan vastaan japanilaisia lähettejä, jotka olivat tulossa ilmoittamaan Meiji-restauraatiosta, osa Japanin ylimystöstä vaati Korean välitöntä valloitusta. Suunnitelmat jäivät pian sikseen kun Iwakuran lähetystö palasi Japaniin ja päätettiin, ettei Japanin hallitus ollut poliittisesti ja taloudellisesti tarpeeksi vakaa sotaa varten. Kun Heungseon Daewongun poistettiin politiikasta, Japani yritti uudestaan luoda suhteita Korean kanssa, mutta Dongnaehen 1873 saapunut kuninkaallinen lähetystö lähetettiin yhtä lailla pois.
Seuraavana vuonna Koreaan saapui vielä yksi japanilainen lähetystö, ja kuningattaren vaatimuksista huolimatta kuningas päätti allekirjoittaa heidän kanssaan kauppasopimuksen välttyäkseen ongelmilta. Japanin hallitus lähetti sopimuksen verukkeella sotalaiva Unyōn Busanin kielletyille vesille ja provosoi siten Korean rannikkovartioston hyökkäämään. Unyō pakeni, mutta japanilaiset käyttivät tapahtumaa tekosyynä lähettää Ganghwaan 1876 kuusi laivaston alusta ja kuninkaallinen lähetystö, jotka pakottaisivat Korean hallituksen tekemään sopimuksen.
Suurin osa hovin jäsenistä suosi täydellistä eristäytymistä, mutta Japani oli osoittanut olevansa valmis käyttämään voimaa. Useiden tapaamisien jälkeen Ganghwaan lähetettiin virkamiehiä allekirjoittamaan Ganghwan sopimus, jonka tarkoitus oli avata Korea Japanille ja maailmalle. Sopimus allekirjoitettiin 26. helmikuuta 1876.
Sopimuksen myötä lukuisia satamia pakotettiin avautumaan Japanin kauppalaivoille ja japanilaisille myönnettiin oikeus ostaa maata tietyillä alueilla. Se salli myös Incheonin ja Wonsanin satamien, jotka olivat koko maan tärkeimmät satamat, avaamisen japanilaisille kauppiaille. Muutaman vuoden ajan Japanilla oli kaupankäynnin suhteen lähes monopoli, kun taas korealaiset kauppiaat kärsivät suuria tappioita.
Sosiaalinen vallankumous > Vuoden 1882 kapina

1882 entisen armeijan jäsenet hyökkäsivät kuningattarelle sukua olevan, uusien joukkojen päällikön Min Gyeom-hon kotiin ja tuhosivat sen. Sen jälkeen sotilaat pakenivat Daewongunin luo, joka otti lopulta vanhat joukot hallintaansa. Julkisesti Daewongun kritisoi sotilaiden toimia, mutta salaa kannatti niitä.
Daewongun määräsi joukot iskemään Soulin hallinnolliseen kaupunginosaan, jossa muun muassa Gyeongbokgungin palatsi sijaitsi. Sotilaat hyökkäsivät ensin poliisiasemille ja vapauttivat pidätettyjä tovereitaan, jonka jälkeen he alkoivat ryöstellä kuningattaren sukulaisten omaisuutta. Joukot veivät kiväärejä ja alkoivat surmata japanilaisia sotilaiden kouluttajia. He onnistuivat melkein tappamaan myös Japanin Soulin suurlähettilään, mutta tämä pakeni pian Incheoniin. Sotilaat jatkoivat matkaa palatsia kohti, mutta kuningaspari ehti paeta naamioituneina kuningattaren sukulaisten huvilalle Cheongjuhun.
Daewongun otti palatsin hallintaansa ja määräsi lukuisia kuningattaren kannattajia surmattavaksi. Hän peruutti välittömästi kuningattaren tekemät uudistukset ja vapautti uudet sotajoukot palveluksesta. Kiinan ja Japanin lähettiläät pakotettiin lähtemään kaupungista ja eristäytymispolitiikka palasi pian voimaan.
Kiinalainen kenraali Li Hongzhang lähetti Korean Pekingin lähettiläiden suostumuksella Souliin 4500 sotilasta, jotta maahan saataisiin palautettua rauha ja Kiinan etu varmistettaisiin. Joukot pidättivät Heungseon Daewongunin, joka vietiin Kiinaan syytettäväksi petturuudesta. Kuningaspari palasi takaisin palatsiin ja kumosi kaikki Daewongunin tekemät muutokset.
30. elokuuta 1882 japanilaiset pakottivat kuningas Gojongin allekirjoittamaan sopimuksen, jossa hän lupasi maksaa japanilaisille korvauksen japanilaisten kapinan aikana menettämistä hengistä ja omaisuudesta, ja salli Japanin sijoittaa sotilaita Koreaan vartioimaan Japanin suurlähetystöä. Kun kuningatar sai tietää sopimuksesta, hän solmi Kiinan kanssa uuden kauppasopimuksen, jossa hän lupasi kiinalaisille etuoikeuksia ja oikeuksia käyttää satamia, joihin japanilaisilla ei ollut asiaa. Hän myös pyysi erästä kiinalaista komentajaa ottamaan uudet sotajoukot johtoonsa ja saksalaista neuvonantajaa Paul Georg von Möllendorffia ryhtymään satamatullin varajohtajaksi.
Sosiaalinen vallankumous > Matka Yhdysvaltoihin

Syyskuussa 1883 kuningatar perusti englannin kielen kielikouluja, joissa oli opettajina amerikkalaisia. Kuukautta aiemmin hän oli lähettänyt Yhdysvaltoihin sukulaisensa Min Yeong-ikin johtaman lähetystön. Ryhmä saapui San Franciscoon liehuttaen vastikään luotua Korean kansallislippua, ja vieraili Yhdysvalloissa oleskelunsa aikana lukuisilla historiallisilla paikoilla, kävi kuuntelemassa luentoja Amerikan historiasta ja osallistui San Fransciscon pormestarin ja muiden Yhdysvaltain virkamiehien heidän kunniakseen järjestämiin juhlallisuuksiin. Lähetystön jäsenet illastivat presidentti Chester A. Arthurin kanssa ja keskustelivat uhkakuvista, jotka aiheutuivat Japanin ja Yhdysvaltain kasvavasta kiinnostuksesta Koreaa kohtaan. Lähetystö palasi Souliin syyskuun lopussa.
Käännös suomeksi
Napanee

Dundas Street, Napanee.
Napanee on kaupunki Kanadassa, itäisessä Ontariossa. Sen asukasluku oli vuonna 2011 oli 15 511. Se sai kaupunkioikeudet jo vuonna 1864 ensimmäisten Ontarion paikkakuntien joukossa.
Avril Lavigne on asunut Napaneessa kuusitoistavuotiaaksi asti.
Aiheesta muualla

Kaupungin internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Napanahakit

| Napanahakit |
| --- | --- |
 Rhaphiolepis umbellata
Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit
Suku::  Napanahakit Rhaphiolepis  Lindl.
Katso myös
   Napanahakit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Napanahakit (Rhaphiolepis) on ruusukasvisuku, johon kuuluu 12 lajia. Lajeja esiintyy Japanissa, Koreassa, Itä-Kiinassa, Taiwanissa, Vietnamissa, Laosissa, Kambodžassa, Thaimaassa, Filippiineissä, Jaavassa ja Borneossa.
John Lindley kuvasi napanahakit vuonna 1820 ja nisperot eli nahkamispelit (Eriobotrya) seuraavana vuonna. Molemmat suvut kuuluvat ruusukasvien monimutkaiseen Malinae-alatribukseen. Napanahakit ja nisperot esiintyvät osittain samalla alueella Itä-Aasiassa. Sukujen välinen rajaus on ollut 2000-luvulla kiistanalainen. Kiinalaisen tutkijaryhmän (Liu et al. 2020) 2020-luvun alussa julkaiseman analyysin mukaan sukuja ei fylogeneettisesti voi erottaa toisistaan vaan Eriobotrya yhdistetään ennemmin kuvattuun sukuun. Toinen kiinalainen tutkijaryhmä (Dong et al. 2022) pitää kuitenkin edellisen tutkimuksen tulosta kiistanalaisena ja sen mukaan näitä sukuja ei pidä yhdistää. Esimerkiksi Kew Gardensin lajitietokanta Plants of the World Online seurasi kumpaakin johtopäätöstä ja ensin yhdisti napanahakit ja nisperot, jälkeen erotti ne uudelleen.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Napanahakit – Rhaphiolepis
UniProt: Taxonomy - Rhaphiolepis (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Rhaphiolepis (englanniksi)
Flora of China: Rhaphiolepis (englanniksi)
Nicolas Grenon

Nicolas Grenon (n. 1375 – 17. lokakuuta 1456) oli ranskalainen varhaisen renessanssin säveltäjä. Hänen taitonsa kehittyivät 1300-luvun lopulla, mutta hän teki elämäntyönsä 1400-luvun puolella, jolloin renessanssinajan tyylisuuntaukset olivat jo kehittymässä. Hänen tuotantoonsa kuuluu mm. balladeja, virelaita, motetteja ja rondeauta.
Grenon työskenteli Notre Damen katedraalissa Pariisissa ja lähti veljensä kuoltua St Sépulchren kaniikiksi. Hän muutti vuonna 1403 Laoniin ja Cambraihin 1408. Vuonna 1409 hän sai Berryn herttuan hovista paikan kuoropoikien johtajana.
Grenon aloitti vuonna 1412 työn Juhana Pelottoman hovissa. Hän palasi Cambraihin 1419 ja johti vuosina 1425–1427 kuoropoikia Martinus V:n palveluksessa Roomassa. Hän vetäytyi Cambraihin, jossa hän vielä 1440-luvulla teki työtä uudistaen katedraalin liturgista musiikkia Guillaume Dufayn kanssa. Hän kuoli Cambraissa noin 80-vuotiaana.
Napapiirin hiihto

Napapiirin hiihto on vuosittain maaliskuussa Rovaniemellä järjestettävä hiihtotapahtuma. Napapiirin hiihto järjestettiin ensimmäisen kerran 8. huhtikuuta 1956.
Napapiirin hiihdon voi hiihtää sekä perinteisellä ja vapaalla hiihtotyylillä. Hiihdon lähtö ja maali ovat Ounasvaaran hiihtostadionilla.
Aiheesta muualla

Napapiirin hiihdon kotisivu
Ounasvaaran latu
Nicolas Gigault

Nicolas Gigault (1627 – 20. elokuuta 1707) oli ranskalainen urkuri ja barokkisäveltäjä.
Gigault syntyi Clayesissä. Hän opiskeli mahdollisesti Jean Titelouzen johdolla ja saattoi itse myöhemmin opettaa Jean-Baptiste Lullyä. Hän kuoli Pariisissa noin 80-vuotiaana.
Gigault vaikutti uransa aikana urkurina useissa Ranskan kirkoissa. Hänen säilyneeseen tuotantoonsa kuuluu noin 180 kosketinsoitinkappaletta (julkaistu 1685, cembalolle tai uruille) sekä joululaulumuunnelmia (Noëls variés) vuodelta 1682.
Naomi Kawase

Naomi Kawase Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2014.
Naomi Kawase (30. toukokuuta 1969 Nara, Japani) on japanilainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä.
Ura

Kawasen vanhemmat erosivat hänen ollessaan lapsi, eikä hän nähnyt isäänsä kuin vasta aikuisena. Kawase valmistui Osakan kuvataidekorkeakoulusta vuonna 1989. Ensimmäinen dokumenttielokuva Ni tsutsumarete (1992) käsitteli häntä jäljittämässä isäänsä. Vuonna 1994 ilmestyneessä dokumentissa Katatsumori Kawase kuvaa isoäitiään. Kumpikin elokuva palkittiin vuoden 1995 Yamagatan dokumenttifestivaalilla.
Vuonna 1997 Kawasesta tuli nuorin Camera d'orin voittaja elokuvallaan Moe no suzaku.  Hotaru-elokuva voitti Locarnon elokuvajuhlilla Fipresci-järjestön palkinnon ja Cicae-palkinnon vuonna 2000. Cannesin elokuvajuhlilla ovat olleet esillä Sharasôju vuonna 2003, Mogari no mori (Tuomariston valinta -palkinto 2007), Hanezu no tsuki 2011 ja Futatsume no mado 2014.
Kawasen elokuvaura on ollut esillä näyttelyissä Euroopassa, esimerkiksi Pariisin Jeu de Paume -museossa vuonna 2002. Vuonna 2010 hän perusti Kansainvälisen Naran elokuvafestivaalin halutessaan tuoda nuorten ohjaajien elokuvia esiin. Vuonna 2013 Kawase toimi yhtenä Cannesin tuomareista. Vuonna 2015 Ranskan kulttuuriministeri myönsi hänelle Taiteen ja kirjallisuuden kunniamerkin.
Kirsikkapuiden alla -elokuva esitettiin Helsingin Rakkautta ja Anarkiaa -festivaalilla nimellä An vuonna 2015. Suomessa sen ensi-ilta elokuvateattereissa oli 8.4. 2016.
Yksityiselämä

Kawase oli naimisissa elokuvatuottaja Takenori Sentôn kanssa vuodesta 1997 vuoteen 2000, jolloin hän käytti sukunimeä Sentô.
Filmografia

*Tähdellä merkitty elokuvat, joissa Kawase on myös näytellyt.
Filmografia > Elokuvat

The Weald (1997)
Moe no suzaku (Suzaku) (1997)
Hotaru (Firefly) (2000)
Sharasôju* (Shara) (2003)
Mogari no mori (The Mourning Forest) (2007)
Nanayomachi (Nanayo) (2008)
Visitors (2009) (lyhytelokuva, yhteistyönä Hong Sang-Soon ja Lav Diazin kanssa)
Koma (2009) (lyhytelokuva)
60 Seconds of Solitude in Year Zero (2011) (yhteistyönä tehty episodielokuva)
Sense of Home (2011) (yhteistyönä)
Hanezu no tsuki (Hanezu) (2011)
Futatsume no mado (Still the water) (2014)
Kirsikkapuiden alla (jap. An, eng. Sweet Red Bean Paste) (2015)
Filmografia > Dokumentit

Ni tsutsumarete* (Embracing) (1992)
Katatsumori* (1994) (lyhytdokumentti)
Ten mitake* (See Heaven) (1995) (lyhytdokumentti)
Hi wa katabuki* (Sun on the Horizon) (1996)
Manguekyo (Caleidoscope) (1999)
Kya ka ra ba a* (Sky, Wind, Fire, Water, Earth) (2001)
Tsuioku no dansu* (Letter from a Yellow Cherry Blossom) (2003)
Tarachime* (2006) (lyhytdokumentti)
In Between Days (2009) (lyhytdokumentti yhteistyönä Isaci Lacuestan kanssa)
Genpin (2010)
Chiri* (2012)
Napapaju

| Napapaju |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Pajukasvit Salicaceae
Suku::  Pajut Salix
Laji::  polaris
Kaksiosainen nimi
 Salix polaris  Wahlenb. 
Katso myös
   Napapaju Wikispeciesissä   Napapaju Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Napapaju (Salix polaris) on kylmillä arktisilla alueilla ja ylhäällä vuoristossa kasvava kitukasvuinen pajulaji. Napapaju muistuttaa vaivaispajua ja risteytyy usein tämän kanssa. Napapaju on maailman pienimpiä pajuja ja kasvaa vain 1–9 senttimetriä korkeaksi. Laji kukkii kesä–heinäkuussa.
Napapajua on tavattu Suomestakin Käsivarren Lapin korkeilta tuntureilta ja hieman myös Inarin Raututuntureilta ja Luoteis-Utsjoelta. Napapaju viihtyy vaivaispajua kylmemmässä; eniten sitä on keskipaljakalla. Alimmat esiintymät Pohjois-Lapissa 800 metrissä merenpinnasta, ylimmät 1 325 metrin korkeudessa. Napapaju kasvaa muun muassa tunturipaljakan ravinteisilla kalkkipitoisilla lumenviipymillä, vuotomailla ja kallioilla. Esimerkiksi Huippuvuorilla napapajua kasvaa enemmän niin sanotulla keskiarktisella alueella, ei juurikaan polaariaavikoilla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Napapaju (Salix polaris)
Kasviatlas 2022: Napapajun (Salix polaris) levinneisyys Suomessa
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Napapaju (Salix polaris)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Salix polaris (englanniksi)
JSTOR Global Plants: Salix polaris (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Salix polaris (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Salix polaris (englanniksi)
Nicolas Grunitzky

Nicolas Grunitzky, 1964
Nicolas Grunitzky (5. huhtikuuta 1913 Atakpamé Togomaa – 27. syyskuuta 1969 Pariisi) oli vuonna 1960 itsenäistyneen Togon toinen presidentti, virassa vuodesta 1963 vuoteen 1967. Sitä aiemmin hän toimi Togon pääministerinä 1956–1958 maan ollessa vielä Ranskan siirtomaa.
Grunitzky nousi presidentiksi vuoden 1963 vallankaappauksessa, joka maan sotilaiden tuella syrjäytti ja murhasi Grunitzkyn poliittisen vastustajan ja ensimmäisen presidentin Sylvanus Olympion.
Grunitzky syntyi 1913 puolalais-saksalaisen isän ja togolaisen joruba-äidin poikana. Hän opiskeli insinööriksi Pariisissa 1930-luvulla ja toimi Ranskassa rautatievirkamiehenä ennen kuin perusti oman yrityksen. Toisen maailmansodan aikana hän otti osaa vastarintaliikkeen toimintaan.
Grunitzky valittiin Ranskan kansalliskokouksen jäseneksi Togon edustajana 1955. Seuraavana vuonna Ranska alkoi myöntää merentakaisille alueilleen itsehallintomahdollisuuksia, ja Grunitzky nousi Togon paikallishallituksen pääministeriksi. Vuoden 1958 vaaleissa Grunitzkyn puolue Parti togolais du progrès (PTP) kärsi tappion, ja valtaan nousi täyttä itsenäisyyttä tavoitellut Comité de l’unite togolaise (CUT), johtajanaan Sylvanus Olympio. Pian Grunitzky perusti uuden puolueen nimeltä Union démocratique des populations togolaises, mutta se ei saanut menestystä vuonna 1960 itsenäistyneen maan politiikassa. Grunitzky, joka oli Olympion vaimon velipuoli, syrjäytti tämän verisesti vuonna 1963.
Nicolas Grunitzky kokosi laajan hallituksen rauhoittaakseen eri poliittisia osapuolia, mutta hänet syrjäytti 1967 verettömässä vallankaappauksessa Gnassingbé Eyadéma.
Grunitzky sai poliittisen turvapaikan Norsunluurannikolta. Vuonna 1969 hän loukkaantui auto-onnettomuudessa Norsunluurannikolla ja kuoli vammoihinsa sairaalassa Pariisissa.
Käännös suomeksi