stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Retkikunta 18

Retkikunta 18 (engl. Expedition 18) oli Kansainvälisen avaruusaseman 18. miehistö.
Kaksi ensimmäistä Michael Fincke ja Juri Lontšakov laukaistiin 12. lokakuuta 2008 lennolla Sojuz TMA-13.
Ensimmäinen jakso (lokakuu 2008 – marraskuu 2008)

| Nimi | Työtehtävä | Avaruusjärjestö/organisaatio | Kotimaa |
| --- | --- | --- | --- |
| Michael Fincke (2) | Komentaja | NASA |  Yhdysvallat |
| Juri Lontšakov (3) | Lentoinsinööri 1, Sojuzin komentaja | Venäjän avaruusjärjestö |  Venäjä |
| Gregory Chamitoff (2) | Lentoinsinööri | NASA |  Yhdysvallat |
Toinen jakso (marraskuu 2008 – maaliskuu 2009)

| Nimi | Työtehtävä | Avaruusjärjestö/organisaatio | Kotimaa |
| --- | --- | --- | --- |
| Michael Fincke (2) | Komentaja | NASA |  Yhdysvallat |
| Juri Lontšakov (3) | Lentoinsinööri 1, Sojuzin komentaja | Venäjän avaruusjärjestö |  Venäjä |
| Sandra Magnus (2) | Lentoinsinööri 2 | NASA |  Yhdysvallat |
Kolmas jakso (maaliskuu 2009 – huhtikuu 2009)

| Nimi | Työtehtävä | Avaruusjärjestö/organisaatio | Kotimaa |
| --- | --- | --- | --- |
| Michael Fincke (2) | Komentaja | NASA |  Yhdysvallat |
| Juri Lontšakov (3) | Lentoinsinööri, Sojuzin komentaja | Venäjän avaruusjärjestö |  Venäjä |
| Koichi Wakata (2) | Lentoinsinööri | JAXA |  Japani |

Numero suluissa nimen jälkeen ilmaisee henkilön avaruuslentojen määrän, tässä kuvattu lento mukaan luettuna.
Varamiehistö

| Nimi | Työtehtävä | Avaruusjärjestö/organisaatio | Kotimaa |
| --- | --- | --- | --- |
| Gennadi Padalka (Lontšakovin varalla) | Komentaja | Venäjän avaruusjärjestö |  Venäjä |
| Michael Barratt (Fincken varalla) | Lentoinsinööri | NASA |  Yhdysvallat |
| Timothy Kopra (Chamitoffin varalla) | Lentoinsinööri | NASA |  Yhdysvallat |
| Nicole Stott (Magnusin varalla) | Lentoinsinööri | NASA |  Yhdysvallat |
| Soichi Noguchi (Wakatan varalla) | Lentoinsinööri | JAXA |  Japani |
Ron Tugnutt

| Ron Tugnutt> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. lokakuuta 1967 (ikä 56) Scarborough, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  75 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1987–2004
Seurat:  Fredericton Express (AHL)   Quebec Nordiques (NHL)   Halifax Citadels (AHL)   Edmonton Oilers (NHL)   Mighty Ducks of Anaheim (NHL)   Montreal Canadiens (NHL)   Portland Pirates (AHL)   Ottawa Senators (NHL)   Pittsburgh Penguins (NHL)   Columbus Blue Jackets (NHL)   Dallas Stars (NHL)   Utah Grizzlies (AHL)
NHL-varaus:  81. varaus, 1986 Quebec Nordiques
Ron Tugnutt (synt. 22. lokakuuta 1967 Scarborough, Ontario) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkomaalivahti. Tugnutt pelasi aktiiviurallaan 16 kautta NHL:ssä, minkä jälkeen hän siirtyi valmentajaksi.
Pelaajaura

Tugnutt pelasi junioriuransa aikana ensin Toronton alueen MTHL-junnuliigan joukkueessa Toronto Red Wings, OJHL-liigan joukkueessa Weston Dukes ja kolme vuotta junioroiden pääsarjan OHL-liigan Petersborough Petesissä. Toisen OHL-kautensa päätteeksi Quebec Nordiques varasi hänet NHL:n varaustilaisuuden neljännellä kierroksella.
Tugnutt siirtyi Quebecin organisaatioon kaudeksi 1987–1988. Ensimmäisenä kahtena kautena Tugnutt pelasi suurilta osin Quebecin farmijoukkueessa AHL-liigassa. Hän vakiinnutti paikkansa Quebecissa kaudella 1989–1990 ja seuraavana vuonna hänestä tuli seuran aloittava maalivahti. Quebec myi Tugnuttin kaudella 1991–1992 farmipelaaja Brad Zavishan kanssa Edmonton Oilersiin vaihdossa Martin Ručínskýyn.
Edmontonissa Tugnutt pelasi Bill Ranfordin varamaalivahtina kaksi kautta. Kauden 1993–1994 alussa tehdyssä laajennusvarauksessa Tugnutt siirtyi Mighty Ducks of Anaheimiin, jossa hän ehti pelata 28 ottelua ennen kuin Montreal Canadiens hankki hänet pelaajakaupassa, jossa Stéphan Lebeau matkasi Anaheimiin.
Montrealissa Tugnutt ei saanut paljoa peliaikaa Patrick Roy'n varamaalivahtina, eikä hän jatkanut Montrealissa hänen sopimuksensa päätyttyä. Kaudeksi 1995–1996 Tugnutt teki vuoden mittaisen sopimuksen Washington Capitalsin kanssa, mutta vietti koko kauden farmijoukkueessa Portland Piratesissa.
Kaudeksi 1996–1997 Tugnutt teki sopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa ja hän jakoi peliajan Damian Rhodesin kanssa. Ottawa saavutti pudotuspelit kahtena seuraavana vuonna ja kaudella 1998–1999 Tugnutt valittiin NHL:n tähdistöotteluun liigan pienimmän päästettyjen maalien keskiarvon ansiosta. Kesken kauden 1999–2000 otteitaan heikentänyt Tugnutt myytiin Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Tom Barrassoon.
Tugnutt ei kuitenkaan jäänyt Pittsburghiin vaan hän siirtyi urallaan toistamiseen laajennusvarauksessa uuteen joukkueeseen ja aloitti kauden 2000–2001 Columbus Blue Jacketsissa. Hän oli joukkueen selvä ykkösmaalivahti kahden seuraavan kauden ajan.
Kesällä 2002 Tugnutt myytiin Dallas Starsiin vaihdossa tulevan varaustilaisuuden varausvuoroihin. Dallasissa hän pelasi kaksi kautta, edustaen välillä myös joukkueen farmiseuraa Utah Grizzliesiä. NHL:n työsulun 2004–2005 jälkeen Tugnutt ei saanut enää sopimusta yhdenkään joukkueen kanssa ja hän lopetti pelaajauransa.
Robert L. Stevens

| Robert Livingston Stevens |
| --- | --- |
 Popular Science -lehdessä 1870-luvulla Robert L. Stevensistä julkaistu kuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. lokakuuta 1787 Hoboken, New Jersey, Yhdysvallat
Kuollut: 20. huhtikuuta 1856 (68 vuotta) Hoboken
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  keksijä, insinööri ja liikemies
Vanhemmat:  John Stevens (isä)
Sukulaiset:  John Cox Stevens (veli) Edwin Augustus Stevens (veli)
Muut tiedot
Koulutus: Columbian yliopisto (ei valmistunut)
 Nimikirjoitus
Robert Livingston Stevens (18. lokakuuta 1787 Hoboken, New Jersey – 20. huhtikuuta 1856 Hoboken) oli yhdysvaltalainen keksijä, insinööri ja liikemies. Hänen keksintöjään ovat muun muassa moderni T-mallinen rautatiekisko ja kiskonaula. Hän oli myös maansa johtava höyrylaivojen rakentaja sekä Camden and Amboy Railroad -rautatieyhtiön perustaja ja johtohenkilö.
Stevensin vuonna 1813 rakentama höyrylaiva Philadelphia Charles B. Lawrencen maalauksessa.
Stevensin isä oli eversti John Stevens (1749–1838), joka samoin oli merkittävä keksijä. Perheessä oli yhteensä 13 lasta, joista muita huomattavia olivat John Cox Stevens ja Edwin Augustus Stevens.
Stevensin älykkyys huomattiin jo tämän ollessa nuori, ja hän sai koulutusta työkalujen käytössä ja matematiikassa. Isänsä tavoin Stevens opiskeli Columbian yliopistossa. Hän ei kuitenkaan valmistunut, vaan lopetti opintonsa ja siirtyi kerryttämään tietotaitoaan Hobokenin konehalleissa.
Vuonna 1813 Stevensin rakentama höyrylaiva Philadelphia saavutti kahdeksan mailin tuntivauhdin aiemman alle seitsemän sijasta. Se oli myös ensimmäinen yhdyskoneistolla varustettu höyrylaiva. Myöhemmät Stevensin höyrylaivat olivat aina vain nopeampia, ja vuonna 1832 North America liikkui jo 15 mailin tuntivauhdilla. Vuosien 1815 ja 1840 välillä hän oli höyrylaiva-alan huippuosaajien joukossa.
Stevens sai vuonna 1830 New Jerseyn osavaltiolta luvan rautatieliikenteen aloittamiseen osavaltiossa, ja Camden and Amboy Railroad -yhtiö perustettiin. Stevens matkusti Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ostamaan yhtiölleen veturin ja ratakiskoja. Robert Stephenson & Company toimitti hänelle 1831 yhtiön ensimmäisen höyryveturin. Alun perin veturin nimi oli Stevens, mutta se vaihtui pian sen kuljettajien suussa muotoon John Bull.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert L. Stevens Wikimedia Commonsissa
Risto Tuorila

| Risto Tuorila |
| --- | --- |
 Tuntemattoman sotilaan kuvauksissa kesällä 1984.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Risto Kalevi Tuorila
Syntynyt: 19. helmikuuta 1947 (ikä 77) Oulu
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1969–2010, 2016–2020
Merkittävät roolit:  Vilho Koskela  (Tuntematon sotilas)
Palkinnot
 Parhaan miespääosan Jussi 1986 (Tuntematon sotilas) Elokuvataiteen valtionpalkinto 1992 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Risto Kalevi Tuorila (s. 19. helmikuuta 1947 Oulu) on suomalainen näyttelijä, joka työskenteli pitkään Oulun kaupunginteatterissa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2010.
Ura

Tuorila kävi Suomen Teatterikoulun 1974–1978. Hän on aikaisemmin ollut näyttelijänä Lappeenrannan kaupunginteatterissa (1969–74), Ryhmäteatterissa (1978–1980) ja Kemin kaupunginteatterissa (1980–1981).
Risto Tuorila on naimisissa Oulun kaupunginteatterin lavastajan Maija Tuorilan kanssa. Hän harrastaa vapaa-ajallaan purjehdusta.
Tuorila on näytellyt monissa teatteri- ja elokuvaproduktioissa. Hän näytteli Vilho Koskelaa Rauni Mollbergin elokuvassa Tuntematon sotilas (1985) ja voitti siitä Parhaan miespääosan Jussi-palkinnon. Tuorila näytteli Jussi Koskelaa Timo Koivusalon ohjaamissa Täällä Pohjantähden alla ja Täällä Pohjantähden alla II -elokuvissa. Hän sai Oulun kaupungin kulttuuritunnustuspalkinnon vuonna 2004, perusteena pitkäaikainen ja ansiokas työ Oulun kaupunginteatterissa.
Filmografia > Elokuvat

Tuntematon sotilas (1985) – Koskela
Lain ulkopuolella (1987)
Kotia päin (1989) – Kurkela
Pilkkuja ja pikkuhousuja (1992) – Kustannuspäällikkö
Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat (1994) – Komisario Saari
Poika ja ilves (1998) – Jouko-eno
Lapin kullan kimallus (1999) – Hermanni Kyrö
Pahat pojat (2003) – Poliisipäällikkö Ensio Suutari
Rock'n Roll Never Dies (2006) – Isä
Täällä Pohjantähden alla (2009) – Jussi Koskela
Täällä Pohjantähden alla II (2010) – Jussi Koskela
Häät ennen hautajaisia (2022) – Pekka
Filmografia > Televisioelokuvat

Lompakko (1980)
Valkoinen nainen (1989) – Jukka Leimu
Mennyt heinäkuu (1999) – Eeron isä
Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja (2002) – Poliisi
Partanen (2003) – Partanen
Postia marsalkalle (1991) – Vaski
Filmografia > Televisiosarjat

Lottovoittajien maa (1990) – Rotan pomo
Tuntemattomalle jumalalle (1993) – Malcolm Jones
Kovaa maata (1994–1997) – Pentti Viitala
Vuoroin vieraissa (1997) – Antti
Angela ja ajan tuulet (1999) – Gabriel Berggren
Kaverille ei jätetä (2001) – Pentti
Kylmäverisesti sinun (2002) – Aarnio
Taivaan tulet (2007) - Luottamusmies Niemipelto
Mökki (2010) – Reino
Sorjonen (2016) – Risto Karlsson
Kaikki synnit (2019–2020) – Matti Mustapää
Paratiisi (2020) – Aarne Mäntymäki
Rififi

| Rififi> Du rififi chez les hommes |
| --- | --- |
 Rififi dvd-kansi
Ohjaaja:  Jules Dassin
Käsikirjoittaja:  René Wheeler Jules Dassin Auguste Le Breton
Perustuu:  Auguste Le Bretonin romaaniin Du rififi chez les hommes (1953)
Tuottaja:  René Gaston Vuattoux
Säveltäjä:  Georges Auric
Kuvaaja:  Philippe Agostini
Leikkaaja:  Roger Dwyre
Tuotantosuunnittelija:  Alexandre Trauner
Pääosat:  Jean Servais, Carl Möhner, Robert Manuel, Jules Dassin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Indusfilms, Société Nouvelle Pathé Cinéma, Prima Film
Levittäjä:  Pathé Netflix
Ensi-ilta:  Ranska 13.4.1955 Suomi 17.4.1959
Kesto:  122 min
Alkuperäiskieli:  ranska, italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rififi (ransk. Du rififi chez les hommes) on yhdysvaltalaisen elokuvaohjaaja Jules Dassinin ohjaama ryöstöelokuva vuodelta 1955. Se kuuluu film noirin klassikoihin.
Elokuvan tunnetuin ja useasti jäljitelty kohtaus on pitkä ryöstökohtaus, jonka aikana ei kuulu musiikkia 26 minuuttiin eikä dialogia 30 minuuttiin. Ryöstön kuvaus on niin aidon tuntuinen, että Suomessa koko elokuvan esittäminen kiellettiin 1950-luvun lopussa. Meksikossa sisäministeriö kielsi sen, kun paljastui elokuvasta vaikutteita saanut kokonainen ryöstösarja.
Rififistä ovat saaneet vaikutteita lukuisat myöhemmät elokuvat, kuten Kubrickin Peli on menetetty ja Tarantinon Reservoir Dogs.[lähde? ]
Yksitoista elokuvaa Yhdysvalloissa ohjannut Dassin oli pari vuotta aiemmin paennut kommunistivainoja Yhdysvalloista Ranskaan. Dassinin tunnettuja aiempia elokuvia ovat film noirit Raakaa voimaa (1947), Alaston kaupunki (1948) ja Suurkaupungin laki (1950). Rififi on hänen ensimmäinen Ranskassa ohjaamansa elokuva.
Elokuva on entistetty vuonna 2000, ja New York Film Critics Circle antoi entistykselle tunnustuksensa. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Kohtelu Suomessa

Valtion elokuvatarkastamo kielsi (ikäraja KK - Kokonaan kielletty) elokuvan jo heti 1955. Kielto herätti lehdistössä (muun muassa Uusi Suomi ja Ilta-Sanomat) kiivasta keskustelua Suomen elokuvasensuurin tilasta, ja lopulta itse tarkastamon johtajakin yltyi mukaan kirjoitteluun 1956. Kieltoa ei kuitenkaan kumottu, vaikka elokuvaa yritettiin saada esitettäväksi korkeimman hallinto-oikeudenkin kautta peräti kahdesti. Lopulta siitä sallittiin esitettäväksi varsin paljon lyhennetty versio vasta 1959, ja silloinkin sille oli asetettu raskas 50 prosentin veroluokka sisällöllisen heikkouden vuoksi.
Näyttelijä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jean Servais  | … |  Tony le Stéphanois   |
|  Carl Möhner  | … |  Jo le Suedois   |
|  Robert Manuel  | … |  Mario Ferrati   |
|  Janine Darcey  | … |  Louise le Suedois   |
|  Pierre Grasset  | … |  Louis Grutter tai Louis le Tatoué   |
|  Robert Hossein  | … |  Remi Grutter   |
|  Marcel Lupovici  | … |  Pierre Grutter   |
|  Dominique Maurin  | … |  Tonio le Suedois   |
|  Magali Noël  | … |  Viviane   |
|  Marie Sabouret  | … |  Mado les Grands Bras   |
|  Claude Sylvain  | … |  Ida Ferrati   |
|  Jules Dassin  | … |  Cesar le Milanais (salaimellä Perlo Vita)   |
Aiheesta muualla

Criterion Collectionin essee elokuvasta
Arvostelu elokuvasta/dvd-julkaisusta DVDPlazassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Rannikkovuoret

Vuoriston sijainti Pohjois-Amerikan kartalla.
Rannikkovuoret. Vuorijonon korkein huippu Mount Waddington erottuu taustalla keskellä.
Rannikkovuoret (engl. Coast Mountains) on Pohjois-Amerikan läntisellä rannikolla sijaitseva vuorijono, joka peittää suurimman osan Kanadassa sijaitsevan Brittiläisen Kolumbian provinssin rannikkoa. Etelässä sitä rajaa Fraserjoki ja pohjoisessa Yhdysvaltojen Alaskan osavaltio sekä Kanadan Yukonin territorio. Vuoristo on noin 1 600 kilometriä pitkä sekä keskimäärin 300 kilometriä leveä. Vuorijono luokitellaan  osaksi Tyynenmeren rannikon vuoristoja (Pacific Mountain System).
Rannikkovuorten vanhin kallioperä on yli 100 miljoonaa vuotta vanhaa. Korkein huippu vuoristossa ja samalla koko Brittiläisessä Kolumbiassa on jäätikön peittämä Mount Waddington, joka kohoaa 4 016 metrin korkeuteen. Monet muut huiput ovat myös kohtalaisen korkeita ja ylittävät 3 400 metrin rajan.
Korkeimmat huiput

[lähde? ]
| Vuori/huippu | Korkeus (metriä) | Suhteellinen korkeus (metriä) |
| --- | --- | --- |
| Mount Waddington | 4 016 | 3 289 |
| Monarch Mountain | 3 555 | 2 930 |
| Razorback Mountain | 3 183 | 2 253 |
| Skihist Mountain | 2 968 | 2 463 |
| Mount Ratz | 3 090 | 2 430 |
| Mount Queen Bess | 3 298 | 2 355 |
| Wedge Mountain | 2 892 | 2 249 |
| Otter Mountain | 2 692 | 2 242 |
| Mount Silverthrone | 2 860 | 974 |
| Kwatna Peak | 2 290 | 2 225 |
| Scud Peak | 2 987 | 2 172 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Canadian Mountain Encyclopedia: Coast Mountains (englanniksi)
Ruut Vähämetsä

| Ruut Vähämetsä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. syyskuuta 1988 (ikä 36)
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  Oulun Hiihtoseura
Laji:  maastohiihto
Ruut Vähämetsä (s. 1. syyskuuta 1988) on suomalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Oulun Hiihtoseuraa.
Vähämetsä saavutti hiihdon Suomen-mestaruuskilpailussa 2016 hopeaa Oulun hiihtoseuran viestijoukkueessa yhdessä Heli Heiskasen ja Riitta-Liisa Roposen kanssa.
Maailmancupissa Vähämetsä on osallistunut Salpausselän kisoihin vuosina 2012, 2013, 2015 ja 2016. Hänen paras sijoituksensa on 56:s vapaan tyylin sprintissä vuonna 2016.
Riian satama

Riian vapaasataman sijainti
Rahtialus Riian satamassa
Toinen rahtialus Riian satamassa
Hongkongilainen laiva ja melojia Riian satama-alueella Väinäjoella
Tallinkin M/S Romantika kääntymässä Riian satama-alueella
M/S Silja Europa Riian matkustajasatamassa
Risteilyalus Riiassa
Riian satama tai Riian vapaasatama (latv. A/S Rīgas brīvosta, engl. Freeport of Riga, LOCODE: LV RIX) on Riiassa Väinäjoen (Daugava) suulla kaikkiaan noin 15 kilometrin matkalle sijoittunut Latvian suurin satama. Satama on rahtimäärältään myös yksi Baltian maiden suurimmista Tallinnan ja Klaipėdan sataman ohella.
Satama voi ottaa vastaan syväykseltään enintään 14,7-metrisiä aluksia. Satama-alueen laiturien kokonaismitta on 13,8 kilometriä.
Riian matkustajasatama on osa satamaa. Riiassa käyvien laivamatkustajien määrä on kasvanut viime vuosina. Kaksi Tallink-varustamon matkustajalaivaa (syksyllä 2012: M/S Romantika ja M/S Silja Festival) liikennöi väliä Riika–Tukholma, ja alukset operoivat Latvian lipun alla. Lauttaliikenteen matkustajien määrä ylitti 700  000 vuonna 2011. Lisäksi satamassa vierailee lukuisia risteilyaluksia, jotka tuovat etenkin ruotsalaisia ja saksalaisia matkustajia. Risteilymatkustajien määrä on vaihdellut vuosittain 40 000 ja 85 000 välillä.
Liikenteen määrä

Jopa 80 prosenttia Riian vapaasataman rahdista on kauttakulkuliikennettä, joka on matkalla johonkin tai lähtee jostain IVY-maasta. Myös näiden maiden ja Kiinan kansantasavallan välisen kaupan vilkastuminen näkyy satamassa. Satama-alueella operoi yli 30 ahtausyritystä ja yli 30 laiva-agenttia. Vuonna 2012 satama onnistui kasvattamaan rahtimääriään erityisesti hiilen (14,9 milj. t.) ja öljytuotteiden (7,7 milj. t.) kauttakuljetuksen lisääntymisen ansiosta. Rahtimäärien kasvua oli myös vuonna 2014.
Riian sataman vuosittainen rahti- ja matkustajamäärä:

Rahtimäärä voi vaihdella tilastosta toiseen jonkun verran. Matkustajamäärä sisältää sekä reitti- että risteilymatkustajat.
| vuosi | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| rahti miljoonaa tonnia |  |  | 24,4 | 25,4 | 25,9 | 29,6 | 29,7 | 30,5 | 34,1 | 36,1 | 35,5 | 41,1 |
| matkustajat tuhatta | 183 | 167 | 148 | 206 | 375 | 453 | 622 | 705 | 776 | 815 | 838 |  |
Aiheesta muualla

Port of Riga cargo volumes grow 6.9 percent (2012-12-10) (englanniksi) (portnews.ru)
Regiment de Meuron

Régiment suisse de Meuron
Regiment de Meuron oli vuonna 1781 perustettu sveitsiläinen jalkaväkirykmentti. Rykmentti nimettiin Neuchâtelin kaupungissa 1738 syntyneen eversti Charles Daniel de Meuronin mukaan.
Rykmentti toimi Ceylonilla Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian palveluksessa. Vuonna 1795 kauppakomppania ei pystynyt maksamaan palkkasaataviaan ja ajautui konkurssiin. Rykmentti liittyi Britannian armeijan palvelukseen lupauksella, jonka mukaan heille maksetaan normaalin brittisotilaan palkka ja armeija korvaa kauppakomppanian maksamattomat palkkarästit.
Vuoteen 1798 mennessä kaikki palkkavaatimukset oli hoidettu ja rykmentti oli kiinteä osa Britannian armeijaa. He palvelivat Mysoren sodassa 1799, Napoleonin Välimeren ja Espanjan itsenäisyystaisteluissa 1806–1812 ja Kanadassa vuoden 1812 sodassa sekä Red River Colonyssä. Winnipegissä St. Bonifacen kaupunginosassa sijaitseva katu on nimetty rykmentin mukaan, Rue des Meurons.
Aiheesta muualla

His Majesty's Regiment de Meuron (englanniksi)
Röjsjön turverata

Röjsjön turverata oli Röisuolla Pernajassa 1900-luvun alussa sijainnut turpeen kuljetukseen tarkoitettu 750 mm kapearaiteinen rautatie, jonka omisti vuosina 1902–1916 alueella turvetta tuottanut Röjsjö Ab. 6,5 kilometriä pitkä turverata, alkoi Loviisan–Vesijärven rautatien Kukumin liikennepaikalta ja jatkui länteen Röisuon turvetuotantoalueelle. Radalla oli yksi oma veturi ja jonkin verran tavaravaunuja ja lisäksi siellä käytettiin Loviisa–Vesijärven rautatien tavaravaunuja.
Radan rakennus- ja purkuvuosissa on lähteistä riippuen poikkeavuuksia, mikä johtunee siitä, että rata rakennettiin ja purettiin vähintään kahteen kertaan.
Röisuolla 1900-luvun alussa toiminut Röjsjö Oy osti noin 450 ha suoalueen polttoturpeen valmistusta varten vuonna 1900. Turveyhtiön vuosituotanto oli noin 4 000 tonnia ja sitä kuljettamaan rakennettiin Loviisan–Vesijärven rautatien Kukumin liikennepaikalta haarautuva kapearaiteinen turverata. Alkuperäisen radan valmistuessa siitä ylimääräisiksi jääneet kiskot, sekä vaunut tarjottiin myyntiin. Lahden kauppalanhallituksen kokouksessa kesäkuun 27 1903 myynnissä ollut ratakalusto katsottiin käytännölliseksi, sekä kohtuuhintaiseksi siihen aikaan vielä kauppalana olleen Lahden katutyömaalle, jonne se päätettiin hankkia noin 1,700 markalla. Tehtaan toiminta päättyi kannattamattomana vuonna 1905 ja kahden pääosakkaan kuollessa parin vuoden kuluttua ei kolmas pääosakas enää halunnut jatkaa toimintaa. Turpeenkuljetuksia varten rakennettu rata purettiin yhtiön toiminnan loppumisen jälkeen, mutta turpeen nosto alueelta jatkui vielä tämän jälkeenkin.
Toisen tiedon mukaan venäläiset purkivat radan linnoitustarpeisiin Helsinkiin 1914 ja ainakin yksi vetureista vietiin Leppävaaraan.
Kolmannen tiedon mukaan oletetaan, että rata olisi rakennettu 1920-luvulla, purettu joskus sota-aikana ja sillä olisi ajettu Loviisa–Vesijärven vetureilla LWR 10 ja joskus LWR 1.
Rataa on siis saatettu liikennöidä omalla veturillaan 1900-luvun alusta noin vuosiin 1914–1916 saakka, sitten venäläiset ovat purkaneet sen, ja taas 1920-luvulla se on rakennettu uudelleen vanhalle linjalleen ja alettu liikennöidä LWR:n vetureilla.
Pörssitilastojen mukaan turvetuotantoyhtiö Röjsjö Oy oli lisätty kaupparekisteriin 20. kesäkuuta 1901 ja poistettu 7. helmikuuta 1922. Yhtiön kotipaikka oli Loviisa. Samalla suolla pienemmällä alueella toimi myös Lamminrahka Oy noin vuosina 1901–1912.
Riff Raff (yhtye)

| Riff Raff> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1979–1984
Tyylilaji:  heavy metal
Kotipaikka:   Oulu, Suomi
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Kari Ilmarinen, laulu   Jouko Salonkari, kitara   Riku Kukkonen, kitara   Timo Raatikainen, bassokitara   Esa Palosaari, rummut, laulu  
Levy-yhtiö:  Amulet, 1983   Poko Records, 1982   Mirror Records, 1982  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Riff Raff oli vuonna 1979 perustettu oululainen metalliyhtye.
Yhtye osallistui rockin SM-kisoihin 1980 keskityylin sarjassa ja sijoittui loppukilpailussa kolmanneksi. Ensimmäiset kappalet "Rock n' Roll Star" ja "I'll Be Gone" ilmestyivät 1981 Poko Records kokoelmalla Heavy metal and live. Yhtye julkaisi kolme albumia: No Law n' Order, Robot Stud ja Give the Dead Man Some Water.
Jäsenet

Kari "Immu" Ilmarinen – laulu
Jouko "Mookeri" Salonkari – kitara
Riku "Korsberg" Kukkonen – kitara
Timo "Kessler" Raatikainen – basso
Esa "El Pasaderia" Palosaari – rummut, laulu
Diskografia > Studioalbumit

Robot Stud (1982,  Mirror Records)
No Law 'n Order (1982,  Poko Records)
Give the Dead Man Some Water (1983,  Amulet Records)
Diskografia > Singlet

Gonna Make it Roll/Jealous Woman (1981)
Robot Stud/Dead On My Feet (1982)
Dreaming/I'll Be Gone (1983)
Aiheesta muualla

Riff Raff (yhtye) Myspacessa (englanniksi)
Riff Raff (yhtye) Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Pyhän Annan kruunu

Haminan portti Pyhän Annan kruunun länsireunalla, taustalla Viipurin linna
Pyhän Annan kruunu (ven. Анненские укрепления, Annenskije ukreplenija) on venäläisten 1700-luvulla rakentama linnoitus Viipurin Linnasaaren edustalla.
Rakentaminen

Linnoitus rakennettiin turvaksi ruotsalaisia vastaan sen jälkeen, kun venäläiset Pietari Suuren johdolla olivat vallanneet kaupungin Ruotsilta suuressa Pohjan sodassa. Kaupunki oli tällöin jo suojattu itäpuolelta vahvasti ja ympäröity kaupunginmuurilla, mutta nyt piti vahvistaa lännenpuoleista edustaa, jonka puolustuksesta vastasi vain vanha Viipurin linna. Rakennustyöt aloitettiin 1720-luvulla ja ensimmäinen vaihe saatiin päätökseen vuonna 1740. [lähde? ]
Linnoitus on rakennettu bastionijärjestelmän mukaisesti ja varustettu neljällä bastionilla, jotka muodostavat länteen päin avautuvan kruunun, josta linnoituksen nimi juontuu. Nimi annettiin Venäjää silloin hallinneen keisarinna Annan mukaan.[lähde? ] Bastionien lisäksi linnoitukseen rakennettiin maavalleja, kolme ravelliinia ja pohjoispuolelle kuiva vallihauta.