stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ebba Andersson
Muut lajit

Andersson on kilpaillut myös kestävyysjuoksussa. Vuonna 2013 hän sijoittui 12:nneksi maastojuoksun EM-kisoissa 19-vuotiaiden sarjassa ja vuonna 2015 kuudenneksi 3 000 metrin juoksussa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Suomi–Ruotsi-maaottelussa hän voitti tyttöjen 3 000 metrin juoksun vuosina 2013 ja 2014.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ebba Andersson Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  World Athletics
Mika Anttonen

Mika Kalevi Anttonen (s. 18. joulukuuta 1966 Helsinki) on suomalainen energia-alan yrittäjä ja yritysjohtaja sekä Suomen suurimpia huippu-urheilun tukijoita. Anttonen on energiayhtiö St1 Nordicin hallituksen puheenjohtaja ja pääomistaja, joka omistaa yhtiöstä noin 84 prosenttia. Hän on asiantuntija sekä fossiilisessa että uusiutuvassa energiatuotannossa. St1 käyttää öljy- ja bensiinikaupan voittoja hankkeisiin uusiutuvien energiamuotojen valmistuksessa ja kehitystyössä: tuulivoimaan, biopolttoaineisiin, sähköpolttoaineisiin.
Anttonen on perustanut Keele-säätiön.
Elämä ja ura

Koulutukseltaan Anttonen on diplomi-insinööri. Anttonen perusti vuonna 1990 Keele Oy -yhtiön Polin harjoitustyönä ja oli säästänyt sen osakepääoman kesätöistä.
Opiskellessaan energiatekniikkaa Teknillisessä korkeakoulussa Anttonen aloitti työuransa Nesteen raakaöljyn trading-toiminnassa, ostamalla ja myymällä maailmalla liikkuvia öljylasteja. Hän eteni Nesteen trading-toiminnan johtajaksi. Trading oli merkittävä osa Nesteen liiketoimintaa: siitä tuli lähes puolet yrityksen liikevaihdosta.
Vaikka Anttosen ura Nesteellä oli hyvässä nosteessa, hän päätti lähteä yrittäjäksi vuonna 1996 alkaen tehdä öljykauppaa omaan lukuunsa. Hän alkoi kuitenkin kaivata uutta sisältöä työhönsä ja myi yhtiökumppaninsa kanssa Enronille Greenergy Baltic Oy:n trading-bisneksen, joka vaati markkinoiden seuraamista vuorokauden ympäri.
Tämän jälkeen Anttonen alkoi kehittää fyysisen öljyn vähittäiskauppaa Suomessa Greenin ostettua St1-ketjun vuonna 2000.  St1 on pa­ris­sa vuo­si­kym­me­nes­sä kas­va­nut lähes tyh­jäs­tä Poh­jois­mai­den suu­rim­pien polt­to­ai­neen­ja­ke­li­joi­den ja -ja­los­ta­jien jouk­koon. St1 Nordic on energiakonserni, joka toimii Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Isossa-Britanniassa. Se toteuttaa visiotaan olla "johtava CO2-hyvän energian valmistaja ja myyjä". Konsernin liikevaihto oli vuonna 2023 8,2 miljardia euroa ja se työllistää yli tuhat henkilöä.
Mika Anttonen tunnetaan uusiutuvan energian puolestapuhujana ja siihen investoijana. Hänen mukaansa fossiilisilla polttoaineilla tehtävä kauppa mahdollistaa St1:n strategisen suuntautumisen uusiutuvaan energiaan. Vuonna 2023 uusiutuvan energian osuus oli 22,1 % St1 Nordic -konsernin liikevaihdosta. Investoinnit uusiutuvaan energiaan olivat 111,3 miljoonaa euroa eli 46 % konsernin kaikista investoinneista. Vuosien 2019 - 2023 aikana St1:n kokonaisinvestoinneista 43 % on sijoitettu uusiutuvan energian investointeihin. Luku ei sisällä yrityskauppoja.
Anttonen sanoo haluavansa, että yrityksessä kertynyttä varallisuutta käytettäisiin niin, että löydettäisiin aivan oikeasti maailman mitassa skaalautuvia energiaratkaisuja. Jos yksikin sellainen löytyy, ja St1 on ollut mukana sitä edistämässä, hän saa siitä oman tyydytyksensä työelämän suhteen – ei niinkään siitä, miten osakkeen arvo kehittyy tai mitä joku tienasi.
Urheilun tukeminen

Anttonen on suuri huippu-urheilun tukija, mikä johtuu hänen arvoistaan. Huippu-urheilu tuottaa kannustavia esimerkkejä nuorille ja lapsille ja antaa heille virikkeitä liikkumiseen.
Energiayhtiö St1 on ollut Hiihtoliiton päätukija jo yli 20 vuoden ajan ja yhteistyö sai jatkoa kesällä 2022, kun Hiihtoliitto ja St1 julkistivat vuoden 2026 talviolympialaisiin yltävän yhteistyösopimuksen.
Syksyllä 2018 Mika Anttonen ryhtyi Vierumäen pääomistajaksi yhtiönsä Keele Oy:n kautta, joka osti enemmistön talousvaikeuksissa olevien yhtiöiden – Suomen Urheiluopiston Kannatusosakeyhtiön, Vierumäki Country Club Oy:n ja Vierumäen Infra Oy:n – osakkeista. Anttonen halusi, että Vierumäki jatkaa toimintaansa monipuolisena liikunnan ja vapaa-ajan keskuksena. Vierumäellä sijaitsee paitsi Suomen jääkiekkomaajoukkueen tukikohta myös jääkiekon kansainvälinen kehityskeskus sekä Suomen Olympiakomitean valmennus- ja harjoituskeskus.
Keväällä 2021 Anttonen myi 80 prosenttia vuonna 2020 perustetun Vierumäki Sports Oy:n osinkoon oikeuttavista osakkeista. Nämä 20 prosentin osakesiivut menivät Suomen Jääkiekkoliitolle, Suomen Taitoluisteluliitolle, Suomen Cheerleadingliitolle ja Suomen Voimisteluliitolle symboliseen 80 sentin kappalehintaan. Anttosen mukaan ideana oli se, että jos yhtiö alkaa tuottaa voittoa, se raha palautuu nimenomaan urheiluun.
Anttosen Keele Oy omistaa edelleen enemmistön Vierumäen neljän yhtiön äänivallasta (Vierumäki Sports Oy, Kiinteistöosakeyhtiö Vierumäen Kumina, Suomen Urheiluopiston Kannatusosakeyhtiö ja Vierumäen Infra Oy). Keele investoi Vierumäen kehittämiseen mittavan summan, joka noussee noin 35 miljoonaan euroon.
Anttonen on tukenut useita vuosia myös Suomen Jääkiekkoliittoa lahjoittamalla vuosittain miljoona euroa vähävaraisten perheiden harrastustoiminnan tukemiseen.
Tunnustuksia

Vuonna 2003 Anttonen valittiin Vuoden liikemieheksi.
Vuonna 2011 Pohjoismaiden suurin yritysvastuuverkosto FIBS valitsi Mika Anttosen Vuoden vastuullisesti johtajaksi.
Anttonen sai Kemian Seurojen palkinnon vuonna 2019 tunnustuksena ansioistaan "kotimaisen energia- ja biojalostamotekniikan sekä -kemian edistäjänä". St1 oli muun muassa ensimmäinen suomalainen yritys, joka aloitti toisen sukupolven bioetanolin teollisen tuotannon.
Aalto-yliopisto nimitti Anttosen Insinööritieteiden korkeakoulun Vuoden 2016 alumniksi.
Vuonna 2017 Anttonen vihittiin Lappeenrannan teknillisen yliopiston tekniikan kunniatohtoriksi. Anttonen on myös LUT:n Advisory Boardin jäsen.
Urheilugaalassa 2019 Mika Anttonen palkittiin Urheilun hyväntekijä 2018-palkinnolla.
Vuonna 2022 Anttonen vihittiin Helsingin yliopiston Filosofisen tiedekunnan kunniatohtoriksi.
Mika Anttonen sai Tahko Pihkala -seuran ja Suomen Kuvalehden jakaman vuoden 2022 Rehti urheilija -palkinnon
Yksityiselämä

Anttosen perheeseen kuuluvat vaimo ja kolme lasta. Hän harrastaa jääkiekkoa, tennistä ja telemarkhiihtoa.
Aiheesta muualla

Anttosen radiohaastattelu 22.1.2015 Yle Areenassa, 53 min
Radio Suomen kutsuvieras: Mika Anttonen – työtä ilmaston puolesta. Yle Areena 8.7.2019
Energiayhtiö St1:n Mika Anttonen erottaa juhlapuheet ja toimet globaalissa energiakeskustelussa. Yle Areena podcast 24.3.2022
Mika Anttonen uskoo Vierumäen nousuun. Yle Areena podcast 23.3.2022
Haitin presidentinvaalit 2006

Vuoden 2006 presidentinvaalit Haitissa pidettiin samanaikaisesti parlamenttivaalien kanssa. Vaalit olivat ensimmäiset sen jälkeen, kun presidentti Jean-Bertrand Aristide syöstiin vallasta 2004 ja maahan asetettiin väliaikaishallitus. Vaalit olivat viivästyneet jo neljä kertaa ennen kuin ne saatiin lopulta pidettyä 7. helmikuuta. Presidentin lisäksi valittiin 129 edustajaa maan parlamenttiin. Presindentiksi valittiin René Préval hänen saatuaan 51 % äänistä ensimmäisellä kierroksella.
Prévalin julistaminen voittajaksi vaati neuvotteluja vaalilain tulkinnasta: lain mukaan voittajan pitää saada yli 50 % äänistä. Jos kaikki äänet laskettiin, Prévalin osuus oli alle 50 %, mutta kun tyhjät lipukkeet suljettiin pois kokonaisäänimäärästä, prosenttiosuus oli yli vaaditun rajan eikä toista kierrosta tarvittu.
Prévalin ylivoima oli kuitenkin selvä: Leslie Manigat sai vain 12 % äänistä ja muut ehdokkaat alle 10 %.
Vaalit pidettiin MINUSTAH:n valvonnan alla. MINUSTAH koostuu monikansallisista joukoista YK:n alaisuudessa. Vaalipäivä ei sujunut rauhallisesti. Yhteenottoja sattui sen jälkeen, kun maan köyhimmissä paikoissa äänestyskopit avattiin myöhemmin kuin oli alun perin ilmoitettu. lähde?
Ehdokasasettelu

Vaaleissa oli kaikkiaan 35 ehdokasta. Heidän lisäkseen kolmen poliitikon ehdokkuus hylättiin: kahdella oli kaksoiskansalaisuus ja yhdellä oli liian pieni kannatusyhdistyksen tuki.
Tulokset

Viisi eniten ääniä saanutta ehdokasta olivat
| Nimi | Puolue | Ääniä |  % |
| --- | --- | --- | --- |
| René Préval | ESPWA | 992 766 | 51.21 |
| Leslie Manigat | RDNP | 240 306 | 12.40 |
| Charles Henri BAKER | Indépendant | 159 683 | 8.24 |
| Jean-Chavannes JEUNE | UNCRH | 108 283 | 5.59 |
| Luc MÉSADIEU | MOCHRENA | 64 850 | 3.35 |
Gallupit > CID-Gallup

René Préval 32 %
Dumarsais Siméus 21 %
Leslie Manigat 5 %
Marc Bazin 4 %
Serge Gilles 4 %
Evans Paul 4 %
Guy Philippe 4 %
Charles Henri Baker 2 %
Dany Toussaint 2 %
Muut 22 %
Gallupit > NOAH-TDG-Gallup

Dumarsais Siméus 34 %
René Préval 30 %
Charles-Henry Baker 7 %
Marc Bazin 5 %
Evans Paul 5 %
Muut 19 %
Walter Wager

Walter Herman Wager (24. syyskuuta 1924 – 4. heinäkuuta 2004 New York) oli yhdysvaltalainen jännityskirjailija. Hänen romaaninsa Puhelin (1975) oli pohjana samannimiselle elokuvalle (1977). Romaanin 58 minuuttia (1987) pohjalta tehtiin toimintaelokuva Die Hard 2 – vain kuolleen ruumiini yli (1990).
Suomennetut teokset

Puhelin : jännitysromaani; alkuteos Telefon, suom. Irmeli Sallamo. Weilin + Göös, 1977. ISBN 951-35-1611-3
Kaikki pelissä; alkuteos: Blue murder, suom. Heikki Ruster. Viihdeviikarit, 1985 ISBN 951-9298-92-4
Kolmannen valtakunnan varjossa; alkuteos: Otto’s boy, suom. Heikki Rüster. Viihdeviikarit,1986 ISBN 951-611-074-6 Ilm. myöhemmin nimellä Hermokaasu; suom. Heikki Rüster. Book Studio, 1995 ISBN 951-611-738-4
Kultainen kolmio; alkuteos: Blue leader, suom.: Heikki Rüster. Viihdeviikarit, 1987 ISBN 951-611-153-X
Heräämisen aika; alkuteos: Time of reckoning, suom. Reijo Kalvas. Viihdeviikarit, 1987
58 minuuttia; alkuteos: 58 minutes, suom. Heikki Sarkkila. Viihdeviikarit, 1989 ISBN 951-611-271-4, 2. p. nimellä Vain kuolleen ruumiini yli. Viihdeviikarit, 1990 ISBN 951-611-433-4
Sininen surma; alkuteos: The spirit team, suom. Heikki Kaskimies. Viihdeviikarit, 1997 ISBN 951-611-846-1
Seitsemän "I Spy" -tarinaa nimellä John Tiger. Vaasa Oy 1968 - 1970. Agenttisarja numerot 5,12,14,18,21,24,26.
Joseph Wambaugh

| Joseph Wambaugh |
| --- | --- |
 Joseph Wambaugh
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 1937 (ikä 88) Pittsburgh, Yhdysvallat
Ammatti:  jännityskirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
josephwambaugh.net
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Joseph Wambaugh (s. 22. tammikuuta 1937 Pittsburgh, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jännityskirjailija. Hän on ammatiltaan poliisi ja työskenteli poliisina vielä kahden ensimmäisen teoksensa ilmestyessä, mutta hän jättäytyi täystoimiseksi kirjailijaksi kirjojen menestyksen ansiosta.
Onion Fieldin (1973) hän kirjoitti vapaana kirjailijana. Dokumentaarinen teos kertoo kahdesta hänen poliisikollegastaan, ja poliisiaiheista  dokumentaariseen tyyliin kertovat myöhemmätkin teokset. Teoksissa on mustaa huumoria.
Kuoropojat on  yhdysvaltalaisen Mystery Writers of American (MWA) (CWA) vuonna 1995 julkaisemassa luettelossa sadasta kaikkien aikojen parhaasta rikosromaanista sijalla 93.
Suomennetut teokset

Lyhyempi korsi (The black marble), suom. Väinö J. Tervaskari, Librum 1981 ISBN 951-862-013-X
Uudet sadanpäämiehet (The new centurions), suom. Väinö J. Tervaskari, Librum 1982 ISBN 951-862-033-4
Kuoropojat (The choirboys), suom. Väinö J. Tervaskari, Librum 1983 ISBN 951-862-053-9
Tähtien tekijä (The glitter dome), suom. Jukka Tuomainen, Hämeenlinna: Karisto 1983 ISBN 951-23-1977-2
Murharyhmä (Delta star), suom. Eero Mänttäri, Hämeenlinna: Karisto 1985 ISBN 951-23-2242-0
Salaisuudet (The secrets of Harry Bright), suom. Eero Mänttäri, Hämeenlinna: Karisto 1986 ISBN 951-23-2330-3
Kultainen appelsiini (The Golden Orange), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1991 ISBN 951-23-2998-0
Lyhyempi korsi (The black marble), suom. Väinö J. Tervaskari, Librum 1981 ISBN 951-862-013-X
Uudet sadanpäämiehet (The new centurions), suom. Väinö J. Tervaskari, Librum 1982 ISBN 951-862-033-4
Kuoropojat (The choirboys), suom. Väinö J. Tervaskari, Librum 1983 ISBN 951-862-053-9
Tähtien tekijä (The glitter dome), suom. Jukka Tuomainen, Hämeenlinna: Karisto 1983 ISBN 951-23-1977-2
Murharyhmä (Delta star), suom. Eero Mänttäri, Hämeenlinna: Karisto 1985 ISBN 951-23-2242-0
Salaisuudet (The secrets of Harry Bright), suom. Eero Mänttäri, Hämeenlinna: Karisto 1986 ISBN 951-23-2330-3
Kultainen appelsiini (The Golden Orange), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1991 ISBN 951-23-2998-0
Kris

Kris-tikari ja sen tuppi.
Kris tai keris on alun perin Jaavalta lähtöisin oleva tikarityyppi. Sittemmin se on levinnyt myös eri puolille Kaakkois-Aasiaa. Kris on amuletin tapainen arvoesine, johon liitetään usein maagisia voimia. Ne ovat myös suvussa kulkevia perintökalleuksia, jotka voivat osoittaa esimerkiksi omistajansa vaurautta. Kris on ollut vuodesta 2008 osa Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloa.
Historia

Nykyisen kaltaisia kris-tikareja on alettu valmistaa 900- tai 1200-luvun paikkeilla Keski-Jaavalla. Valmistuksen alkuajankohta on ajoitettu kivireliefien kautta. Alun perin tikareilla lienee ollut käyttöä taisteluvälineinä, mutta ajan kuluessa niistä tuli rituaalisia ja maagisia amuletin tapaisia arvoesineitä. Varhaisimmat Pajajaran- ja Majapahit-krisit valmistettiin takomalla yhdestä metallikappaleesta. Myöhemmin tikareihin on liitetty myös esimerkiksi puusta tai kullasta valmistettu kahva. Tikarit levisivät Jaavalta muualle ja tikarien muunnelmia esiintyy Malakan niemimaalla, muilla Indonesian saarilla ja Filippiineillä. Tikarien merkitys on huvennut huomattavasti viime vuosikymmenien aikana. Ammattitaitoisia tikarin takojia eli empuja on edelleen, mutta heidänkin määränsä on vähentynyt huomattavasti historiallisista lukemista. Kris lisättiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon Indonesialaisena kohteena vuonna 2008.
Piirteet

Kris-tikarin tunnusomaisin piirre on sen epäsymmetrinen terän tyvä. Terä voi olla suora tai aaltomainen ja se on vain harvoin erityisen terävä. Jos terässä on aaltoja, aaltojen määrä on aina pariton. Terän koristekuviot valmistetaan rautaa ja nikkelipitoisia metalleja taottaessa kerroksittain aina kaksinkertaisesti taittaen. Esimerkiksi Jaavalla näitä kerroksia on tavallisesti joko 32, 64 tai 128. Kuviointi eli damaskointi tulee esille kun terää pyyhitään hapolla. Kuviointiin vaikuttaa valmistusvaiheessa käytetty metalliseos. Kuviointi voidaan myös toteuttaa kaivertamalla uria tikarin terään ja täyttämällä urat esimerkiksi kullalla. Eri kuviointityyppejä on useita erilaisia ja jokaisella on oma nimensä ja merkityksensä.
Kris-tikarin valmistaminen on maaginen rituaali. Tikarin takoja eli empu paastoaa ja rukoilee erityisten voimien saavuttamiseksi, jotka valmistettaessa siirtyvät tikariin. Tikareihin voidaan liittää erilaisia maagisia voimia. Jotkin niistä saattavat tuoda voittoja taisteluissa, jotkut suojelevat onnettomuuksilta jotkin toiset saattavat tuoda onnea ja vaurautta. Toisaalta käyttäjälleen sopimaton kris saattaa aiheuttaa onnettomuuksia. Tikarin maaginen voima on sen terässä. Muita osia, kuten kahva, tuppi tai koristeet voidaan vaihtaa tarvittaessa. Kris on myös omistajansa varakkuuden symboli. Vain ylhäissyntyiset koristelivat tikarinsa kullalla. Omistajalleen tikari on perintökalleus. Tikarille annetaan uhrilahja perjantai-iltaisin ympäri vuoden. Tikari tulee myös pestä rituaalisesti kerran vuodessa. Ennen pesua meditoidaan tikarin hengen tyynnyttämiseksi. Tikaria kannetaan mukana arkisin ja niitä käytetään useissa eri seremonioissa. Tikareita voivat kantaa niin miehet kuin naiset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kris Wikimedia Commonsissa
Kris-tikarien valmistusta sepän pajassa reliefissä Sukuhin temppelissä 1400-luvulta.
Kris-tikareja Balilta.
Benjamin Franklin

| Benjamin Franklin |
| --- | --- |
 Benjamin Franklinin muotokuva
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. tammikuuta 1706 Boston, Massachusetts, Brittiläinen Amerikka 
Kuollut: 17. huhtikuuta 1790 (84 vuotta) Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat 
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  Kirjailija, tiedemies ja diplomaatti
Puoliso:  Deborah Read
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Benjamin Franklin (17. tammikuuta 1706 – 17. huhtikuuta 1790) oli yhdysvaltalainen toimittaja, kirjailija, filantrooppi, tiedemies, keksijä ja diplomaatti. Hän oli myös yksi Yhdysvaltain vallankumouksen johtajista ja tunnettu sitaateistaan sekä kokeiluistaan sähkön parissa.
Varhainen elämä

Franklin syntyi Bostonissa, Massachusettsissa 17-lapsisen sisaruskatraan 15. lapsena. Hän kävi Bostonin latinalaista koulua, mutta lopetti koulunkäynnin 10-vuotiaana, ja ryhtyi 12-vuotiaana työskentelemään kirjanpainajan oppipoikana. Hän lähti nuorena koettamaan onneaan Lontooseen, mutta palasi sieltä pian aloittaakseen Philadelphiassa oman kirjapainonsa, josta pian tuli yksi maan parhaista. Sieltä käsin Franklin julkaisi sanomalehteä Poor Richard's Almanac (1737–1757).
Diplomaatin ura

Franklin edusti Pennsylvanian siirtokuntaa Albanyn kongressissa 1754 ja kuului liikkeeseen, joka vastusti vuoden 1765 leimaverolakia. Vuonna 1775 hänet valittiin Pennsylvanian edustajana Philadelphiassa kokoontuneeseen toiseen mannermaakongressiin. Hän oli yhtenä jäsenenä myös mannermaakongressin asettamassa toimikunnassa, joka laati Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen tekstin kesäkuussa 1776. Toimikuntaan kuuluivat hänen lisäkseen John Adams, Roger Sherman, Robert R. Livingston ja Thomas Jefferson. Syyskuussa 1776 Franklin matkusti Pariisiin ja neuvotteli myöhemmin liittosopimuksesta Ranskan kanssa Britanniaa vastaan 1778. Hänen neuvottelunsa olivat pohjana vastaitsenäistyneiden Yhdysvaltojen ja Britannian väliselle Pariisin rauhalle vuonna 1783. Franklin toimi Pennsylvanian osavaltion presidenttinä 1785–1788. Franklin osasi kuutta kieltä: englantia, ranskaa, italiaa, espanjaa, latinaa ja saksaa.
Tiedemies ja keksijä

Franklin oli kiinnostunut politiikasta ja tieteistä. Hän perusti vuonna 1743 American Philosophical Society -tiedeyhteisön, jossa puhuttiin politiikasta ja tieteestä.
Franklin valittiin The Royal Society of Arts'n jäseneksi vuonna 1756. Samaan aikaan hänet kutsuttiin seuran Brittiläisen Amerikan kunniakirjeenvaihtajaksi. Franklin vaikutti seuran Yhdysvaltain osaston syntyyn, mikä on vieläkin olemassa.
Franklin innostui ystäviensä kautta tekemään sähköön liittyviä kokeita ja esitti teorian sähkön olemuksesta. Hän valitsi sähkövarausta kuvaamaan negatiiviset ja positiiviset etumerkit siten, että plus vastasi lasisähköä ja miinus lakkasähköä, jolloin sähkövirta kulki positiivisesta varauksesta negatiiviseen. Tätä merkintätapaa käytetään edelleen, vaikka sähkön kuljettajan, elektronin, tiedetäänkin nykyään olevan negatiivisesti varautunut, joten sähkövirran suunta on eri suunta kuin sähkön kuljettajien suunta. Franklin teki erilaisia kokeita ilmiön toteamiseksi ja todisti myös salaman olevan sähköilmiö.
Benjamin Franklin oli myös keksijä. Hän keksi muun muassa maailman ensimmäiset torneihin asennettavat ukkosenjohdattimet, kaksitehoiset silmälasit ja lasiharmonikka-nimisen instrumentin. Ukkosenjohdattimiin kohdistui kritiikkiä, koska salamoiden ajateltiin olevan Jumalan rangaistuksia ihmisille. Franklin itse oli deisti, joten hän ei nähnyt tätä ongelmana.
Franklin oli myös kiinnostunut kielestä ja laati ehdotuksen englannin kielen oikeinkirjoituksen uudistamiseksi. Hän kehitteli aakkoset, joissa oli kuusi uutta kirjainta kielen äänteitä varten.
Benjamin Franklinin filosofisia lausahduksia on sittemmin siteerattu eri lähteissä. Eräs kuuluisa lainaus on "failure to prepare is preparing to failure" eli vapaasti suomennettuna "valmistautumisessa epäonnistuminen on valmistautumista epäonnistumiseen". Hänellä oli myös ymmärrystä ihmisen perimmäistä luontoa kohtaan, mikä ilmenee hänen kirjoituksestaan vuodelta 1753: "Jos jompaakumpaa sukupuolta oleva valkoihoinen on joutunut nuorena intiaanien vangiksi ja elänyt jonkin aikaa heidän keskuudessaan, niin vaikka heidän ystävänsä maksaisivat hänestä lunnaat ja kohtelisivat häntä mitä suurimmalla hellyydellä, jotta hän jäisi valkoisten pariin... niin silti hän alkaa nopeasti inhota meidän elämäntapaamme ja kaikkea sitä työtä ja vaivaa mitä se vaatii, ja ensimmäisen tilaisuuden tullen hän pakenee metsiin, mistä häntä ei enää saa millään keinoin takaisin.. Kun intiaanilapsi on kasvatettu meidän luonamme ja hänelle on opetettu meidän kielemme ja tapamme, niin kun hän menee tapaamaan entisiä sukulaisiaan ja kuljeskelee heidän mukanaan, ei häntä enää saa suostutelluksi palaamaan valkoisten keskuuteen."
Yhteiskunnallinen aktivisti > Vapaapalokunta

Eräs vähemmälle huomiolle jäänyt seikka Franklinista puhuttaessa on hänen ideoimansa vapaapalokunta-aate. Hän perusti Union Fire Company -yhtiön vuonna 1736. Ensimmäinen vapaapalokunta perustettiin Philadelphiaan samana vuonna. Samalla hän ideoi palovakuutusyhtiön toimintamallin ja perusti myös yhtiön nimeltä "Hand-In-Hand" (suom. Käsi Kädessä). Franklin vastaanotti Royal Societyn Copley-mitalin 1753.
Yhteiskunnallinen aktivisti > Ensimmäinen yleinen kirjasto

Sanotaan, että Franklin perusti maailman vanhimman yleisen kirjaston vuonna 1731. Se toimii yhä, Philadelphian kirjastokomppanian nimellä. Toisen määritelmän mukaan kyseessä oli ensimmäinen onnistunut lainauskirjasto. Toisaalta sittemmin kadonneita julkisia kirjastoja oli ollut ainakin Englannissa jo aiemmin.
Franklinin perustama kirjasto oli aluksi perustaja-käyttäjiensä rahoittama osuuskuntakirjasto. 1850-luvulle asti se oli Yhdysvaltojen suurin julkinen kirjasto. Ensimmäinen verorahoitteinen kirjasto perustettiin Yhdysvalloissa vuonna 1833.
Lähettiläänä Ranskassa 1776–1785

Franklin lähetettiin Yhdysvaltain neuvottelijana Ranskaan. Hän asui Passyn esikaupungissa lähellä Pariisia vuodet 1776–1785. Franklin neuvotteli liittolaissopimuksen Ranskan kanssa Britanniaa vastaan vuonna 1778 ja neuvotteli Pariisin rauhasta vuonna 1783.
Myös suomalainen Georg Magnus Sprengtporten tuli Franklinin vaikutuspiiriin tämän Pariisin-vuosien aikana, ja onkin esitetty että tämän tasavaltalaiset aatteet ja itsenäisyyspuheet vaikuttivat Sprengtporteniin syvästi, omalta osaltaan sysäten liikkeeseen impulssin, joka myöhemmin johti Suomen autonomiaan ja lopulta itsenäisyyteen.
Pennsylvanian osavaltion presidenttinä

Franklin valittiin John Dickinsonin seuraajaksi Pennsylvanian osavaltion kuudenneksi presidentiksi 18. marraskuuta 1785. Pennsylvanian presidentin virka oli analogisesti moderni versio kuvernöörin virasta. Hänellä oli myös merkittävä rooli Pennsylvanian yliopiston ja Franklin & Marshall Collegen perustamisessa. Franklin oli virassa 5. marraskuuta 1788 asti.
Philadelphian kokous

Franklin oli Philadelphiassa järjestetyn perustuslaillisen konventin jäsen 25. toukokuuta – 17. syyskuuta 1787. Perustuslaillinen konventti hyväksyi Yhdysvaltain perustuslain 17. syyskuuta 1787.
Uskonnolliset näkemykset

Franklinin lapsuudenkoti oli syvästi puritanistinen, joka yritti aluksi lähettää Benjaminin pappisseminaariin. Tämän runsas lukeminen nuorena myös sai hänet epäilemään perheensä uskontoa, mitä vastaan Benjaminin isä taisteli tarjoamalla pojallee deismivastaista luettavaa, mutta turhaan. Franklin kirjoitti myöhemmin "minusta tuli pian tämän jälkeen perusteellinen deisti".
Huolimatta siitä, että Franklin oli oman ilmoituksensa mukaan deisti, hän pyysi, että perustuslaillinen konventti aloittaisi kokouksensa rukouksella. Hän piti kristinuskoa hyödyllisenä siinä mielessä, että tarjosi hyveellisiä elämänohjeita.