stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ismo Kajander

Osa teoksesta ”I love Paris”. Esinekooste, 2006. H = 320 cm. Saastamoisen säätiön taidekokoelmat - EMMA, Espoon modernin taiteen museo.
Ympäristötaide
Casagrande & Rintala, , teräksinen puisto Japanissa, 2003.
Suuntauksia
Installaatio | Maataide | Paikkasidonnainen taide | Tilataide | Valotaide
Suomalaisia tekijöitä
Jan-Erik Andersson | Marco Casagrande | Saara Ekström | Kaarina Kaikkonen| Ismo Kajander | Marja Kanervo | Jussi Kivi | Antti Laitinen | Harri Larjosto | Tuuli Luukas | Annikki Luukela | Anni Rapinoja | Sami Rintala | Catarina Ryöppy | Charles Sandison | Maaria Wirkkala
Ulkomaisia tekijöitä
Carl Andre | John Baldessari | Christo ja Jeanne-Claude | Jan Dibbets | Ian Hamilton Finlay | Hamish Fulton | Andy Goldsworthy | Hans Haacke | Michael Heizer | Robert Irwin | Nancy Holt | Richard Long | Walter de Maria | Ana Mendieta | Dennis Oppenheim | Robert Smithson | James Turrell | Wolf Vostell
Teoksia
Hiljainen kansa | Kolme aitaa | Maaltapako | 1000 Rauhanlippua
Ismo Kajander (s. 31. joulukuuta 1939 Turku) on toiminut 1960-luvun alkupuolelta lähtien taiteilijana, kirjoittajana, galleristina ja opettajana.
Kajander on opiskellut Turun taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Helsingin yliopistossa. Hän on opettanut valokuvausta Taideteollisessa korkeakoulussa ja ollut Turun piirustuskoulun rehtorina 1988–1997.
Pariisin-matka vuonna 1961 tutustutti Kajanderin uusrealismiin (le Nouveau Réalisme) ja innosti taiteilijaa esittämään Suomessa yhteiskunnallisesti kantaa ottavia esinekoosteita, joiden vastaanotto oli kuitenkin tympeä. Siitä huolimatta Kajander edelleen osallistui ja järjesti näyttelyitä, aktioita ja tapahtumia.
Kajander siirtyi valokuvan pariin 1960-luvun lopulla ja muun muassa opetti viisitoista vuotta valokuvausta Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän oli perustamassa Suomen ensimmäistä valokuvagalleria Hippolyteä vuonna 1978. Kajander vastasi pitkään Hippolyten näyttelytoiminnasta, jonka tärkeänä tehtävänä oli kotimaisten valokuvien ohella esittää ulkomaisia klassikoita. 1980-luvun alussa Kajander julkaisi valokuvakirjan nimeltä Portsa, joka kuvaa hänen lapsuutensa asuinympäristöä samannimisessä Turun työläiskaupunginosassa. 1980-luvun lopulla ja 1990-luvulla hän toimi rehtorina Turun piirustuskoulussa, jonka oppilaana hän oli aloittanut yli 30 vuotta aiemmin.
Ismo Kajander on palkittu useilla Suomen valtion taiteilijoille myöntämillä tunnustuksilla. Täytettyään 60 vuotta Kajander juhlisti syntymäpäiviään seuranneena vuonna näyttelyiden sarjalla TIE  2000. Yli puoli vuosisataa jatkunutta taiteilijanuraa läpileikattiin myös vuonna 2015 laajoin retrospektiivisin näyttelyin Kiasmassa sekä Suomen valokuvataiteen museossa.
Vuonna 2001 Kajander hankki ullakkohuoneiston Pariisista. Hän haluaa, että hänen tuhkansa sirotellaan Seineen.
Palkinnot ja tunnustukset

Valokuvataiteen valtionpalkinto 1988
Suomen Valkoisen Ruusun ritari 1992
Valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha 1998
Suomen taideyhdistyksen palkinto 2007 (elämäntyöpalkinto)
Pro Finlandia -mitali 2013
Aiheesta muualla

Ismo Kajander – Artist
Jardar Lunde

| Jardar Lunde |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. syyskuuta 1909 Steinkjer, Norja
Kuollut: 18. syyskuuta 1990 (80 vuotta) Oslo, Norja
Ammatti:  taidemaalari, taidegraafikko
Jardar Lunde (21. syyskuuta 1909 Steinkjer – 18. syyskuuta 1990 Oslo) oli norjalainen taidemaalari ja -graafikko. Hän opiskeli Norjan valtion taideakatemiassa, ja teki muun muassa lasimaalauksia ja kohokuvia.
Lunden lasimaalaus Hammerfestin kirkossa.
Isotrumpettiköynnös

| Isotrumpettiköynnös |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Bignoniakasvit Bignoniaceae
Suku::  Trumpettiköynnökset Campsis
Laji::  grandiflora
Kaksiosainen nimi
 Campsis grandiflora  (Thunb.) K.Schum. 
Katso myös
   Isotrumpettiköynnös Wikispeciesissä   Isotrumpettiköynnös Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isotrumpettiköynnös (Campsis grandiflora) on nopeakasvuinen köynnös, jolla on isot trumpetinmuotoiset kukat. Se on kotoisin Kiinasta.
Isotrumpettiköynnöksen lehdet ovat 30 cm pitkiä. Kukat ovat oranssinpunaisia, ja niiden kurkku on keltainen.
Aiheesta myualta

Campsis grandiflora – Chinese trumpet creeper (Arkistoitu – Internet Archive)  SFA Gardens
Jacob Gustaf De la Gardie

Jacob Gustaf De la Gardie (16. kesäkuuta 1768 – 26. huhtikuuta 1842) oli ruotsalainen kreivi, sotilas ja poliitikko, joka toimi valtiopäivien maamarsalkkana 1834-1835. Hän teki ensin uraa armeijassa, ja eteni ratsuväen kenraaliksi 1826. Hän oli diplomaattina Wienissä vuosina 1799–1801. Myös politiikassa hänellä oli usein näkyvä rooli "gustaviaanien" johtajana.
Miliisi (poliisi)

Valtiot, joissa on ennen käytetty miliisi-termiä
     Valtiot, joissa käytetään edelleen miliisi-termiä
Miliisi (ven. милиция) oli Venäjällä ja Neuvostoliiton entisissä alusmaissa, sekä Jugoslaviassa käytetty sotilaallisesti järjestetty valtiollinen järjestystä valvova elin, joka karkeasti ottaen vastaa länsimaista poliisilaitosta. Termi juontaa juurensa latinan sanasta militia, ’sotaväki’. Helmikuun vallankumouksen yhteydessä korvattiin Venäjän keisarin santarmilaitos ja poliisi väliaikaisella miliisillä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen 10. marraskuuta 1917 miliisistä muodostettiin virallinen, pysyvä organisaatio (virallisesti Työläisten ja talonpoikien miliisi), joka otti itselleen myös armeijalle perinteisesti kuuluneita tehtäviä.
Miliisi-nimitys on edelleen käytössä Uzbekistanissa ja Valko-Venäjällä sekä Kirgisiassa, jossa kuitenkin on aikomus siirtyä poliisi-nimeen.
Venäjän federaation miliisi

Venäjän miliisin kaksi päähaaraa olivat sisäisen turvallisuuden miliisi ja rikosmiliisi. Suuri osa miliisitoiminnasta ja sen tulopohjasta kuuluu myös liikennemiliisille, GAI (ven. ГАИ, Государственная автомобильная инспекция, ”Valtion autotarkastus”). Liikennemiliisit käyttävät harmaata sotilaspukua, jonka lakissa on punainen nauha ja liikennettä valvottaessa valkoista olkahihnallista vyötä. Aseina heillä on pistooli ja mustavalkoraitainen pamppu.
Kansainvälisen määritelmän mukaan venäläisten miliisien katsottiin kuuluneen sotilaspoliisiin; miliisin palvelukseen tultiin asevelvollisuuden kautta ja miliisijoukot olivat sotilasjohdon alaisia.[lähde? ]
Presidentti Dmitri Medvedev ehdotti elokuussa 2010, että miliisit nimettäisiin jälleen poliiseiksi. Uudistuksen myötä miliisit myös vapautettaisiin lainvalvontaan liittymättömistä tehtävistä kuten katsastusten tekemisestä ja selviämisasemien ylläpidosta. Uudistus tuli virallisesti voimaan maaliskuussa 2011.
Venäjän federaation miliisi > Kritiikki

1990-luvun alussa miliisin rahoitus, varustetaso ja oikeuslaitoksen tuki olivat pienet. Venäjän valtion kassa oli tyhjä eikä se kyennyt rahoittamaan kylliksi miliisiäkään. Tämä johti miliisin tehottomuuteen ja voimattomuuteen. Järjestäytynyt ja muu rikollisuus räjähtivät nousuun perestroikan aikana. Miliisistä virtasi väkeä yksityisiin turvafirmoihin, jotka maksoivat palkkaa paremmin kuin hallitus. Miliisejä liittyi myös rikollisjoukkioihin. Virassa olevien miliisien työkuri saattoi olla huono, ja he saattoivat pelätä rikollisjärjestöjen kostotoimia. Myös monet virassa toimivat miliisit rikkoivat itse lakia muun muassa hakaten ja kiduttaen kuulusteltavia tunnustuksen saamiseksi. Vuonna 1995 vain 5 % venäläisistä luotti miliisin kykyyn selvittää rikoksia. Monet miliisit ottivat lahjuksia, koska palkat olivat pienet. Miliisi toimi laiskasti järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan ja suhtautui rasistisesti kaukasialaisiin. Vuonna 1995 sisäministeri Anatoli Kulikov julisti korruption vastaisen ”puhtaat kädet” -kampanjan, mutta vain muutamia korkeissa asemissa olleita poliisivirkamiehiä pidätettiin. Venäjän miliisin arvostus oli yhä vuonna 2010 matala miliisin korruption, tehottomuuden ja yksittäisten miliisien tekemien rikosten takia.
Järjestäytynyt rikollisuus oli soluttautunut muun muassa lahjonnan avulla miliisiin ja moni venäläinen pelkäsi miliisiä enemmän kuin rikollisia. Euroopan ihmisoikeusjärjestöt syyttivät Venäjän miliisiä liian hitaasta rikostutkinnasta, liian miedoista tuomioista rikoksiin syyllistyneille ja kidutuksesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miliisi (poliisi) Wikimedia Commonsissa
Moskovan miliisin Ford Focus.
Minnesota United FC

Minnesota United Football Club on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, joka pelaa Yhdysvaltain ja Kanadan korkeimmalla sarjatasolla Major League Soccerissa. Joukkue pelaa kotiottelunsa Minnesotan Saint Paulissa sijaitsevalla Allianz Fieldillä.
Joukkue > Kokoonpano

Päivitetty: 21. joulukuuta 2023.
Stadion

Minnesota United pelaa kotiottelunsa Saint Paulissa sijaitsevalla Allianz Fieldillä. Rakennustyöt aloitettiin joulukuussa 2016 ja stadion valmistui helmikuussa 2019. Stadionille mahtuu jalkapallo-ottelussa 19 400 katsojaa.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Allianz Field heinäkuussa 2022.
Mitsubishi G3M

| Mitsubishi G3M |
| --- | --- |

Tyyppi:  pommikone
Valmistaja:  Mitsubishi
Suunnittelija:  Sueo Honjo
Ensilento:  heinäkuu 1935
Esitelty:  1935
Valmistus lopetettu:  1943
Valmistusmäärä:  1048 
Mitsubishi G3M (jap. 九六式陸上攻撃機, Kyuhasshikirikkō, laivaston tyypin 96 maatukikohdista toimiva pommikone, liittoutuneiden raportointinimi Nell) oli Mitsubishin 1930-luvulla suunnittelema ja valmistama keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien pommikone, jonka ensilento tapahtui heinäkuussa 1935. Konetyyppiä käytettiin vuodesta 1935 vuoteen 1945.
Tausta

Vuonna 1933 amiraali Isoroku Yamamoto ilmoitti laivaston esikunnalle välittömästä tarpeesta kehittää maatukikohdista toimiva pitkän toimintasäteen omaava pommikone, joka täydentäisi lentotukialusten taistelukykyä toimittaessa Tyynenmeren alueella. Mitsubishi esitti ratkaisun 8-Shi vaatimuksiin kaksimoottorista pitkänmatkan tiedustelukonetta, joka valmistui tehtaan tyyppinimellä Ka-9. Sen suunnitteli Sueo Honjo apunaan Tomio Kubo ja Nobuhiko Kusabake. Ka-9:n moottoreina oli kaksi 12-sylinteristä nestejäähdytteistä 500 hevosvoiman Hiron tyypin 91 -moottoria. Yoshitaka Kojima teki koneella ensilennon huhtikuussa 1934. Koelentojen aikana kone osoittautui helpoksi käsitellä ja saavutti maksimilentomatkan 3 265 merimailia.
Laivaston esikunta valmisti 9-Shi vaatimukset, joilla määritettiin vaatimukset varsinaiselle pommikoneelle. Pommikuorman tuli olla 800 kilogrammaa ja puolustusaseina tuli olla kolme 7,7 millimetrin konekivääriä. Vaikka vaatimukset esitettiin ainoastaan Mitsubishille, Nakajima pyrki luomaan kilpailun esittelemällä itsekehittämänsä Nakajima LB-2 -pommikoneen kilpailijaksi Ka-15:lle. Kuitenkin Ka-9:n tulokset kuitenkin aiheuttivat Ka-15:n voiton kilpailussa, kun laivasto tuki täysin Mitsubishia hankkeessa.
Jotta uusi lentokone täyttäisi esitetyt vaatimukset Honjo liitti Ka-9:n siipiratkaisuihin uuden laajemman rungon, joka mahdollisti kolmen liikuteltavan 7,7 millimetrin tyypin 92 konekiväärein varustetun tornin asentamisen. Lisäksi peräsimen kokoa kasvatettiin, millä pyrittiin lisäämään koneen vakautta, ja sisäänvedettäviä laskutelineitä yksinkertaistettiin ja vahvistettiin. Koska pommikoneen päätehtävänä oli tukea laivastoa asevaihtoehtona oli pommien tilalla myös yksi rungon alla kuljetettava torpedo. Moottoreina oli kaksi nestejäähdytteistä 750 hevosvoiman Hiron tyypin 91 moottoria. Ensimmäinen prototyyppi valmistui kesäkuussa 1935.
Mitsubishin koelentäjä Kajima teki heinäkuussa Kagamigaharassa ensilennon uudella koneella apunaan luutnantti Sada. Vuoden kuluessa valmistui lisää 20 prototyyppiä, joilla toteutettiin suunniteltu testiohjelma. Toinen prototyypeistä tuhoutui onnettomuudessa. Prototyyppejä valmistettiin kuutta eri mallia, joissa oli erilainen keularakenne, moottorit sekä muita tarpeellisiksi todettuja parannuksia. Kesäkuussa 1936 uusi lentokone siirrettiin tuotantoon nimellä laivaston tyypin 96 pommikone mallina 11 (G3M1).
Tuotanto

Pääosa prototyypeistä luovutettiin Tateyaman kokutaille palvelukseenottoon liittyvien testien nopeuttamiseksi. Kiinteän keulan omaava malli sai epävirallisen tyyppimerkinnän G3M1a (moottorina Hiron tyyppi 91) ja GM31b (Kinsei-moottori). Samoin lasikeulalla varustettu malli sai merkinnän G3M1c. Tuotantoversion G3M1 valmistuneet 34 lentokonetta (c/n 22-55) varustettiin kahdella Kinsei 3 -tähtimoottorilla, koska koelennoilla niillä saavutettiin suurin huippunopeus. Kuitenkin säätölapapotkureiden huonon saatavuuden vuoksi osaan koneista asennettiin nelilapaiset MW126 vakionopeuspotkurit. Prototyypeistä poiketen suurennettu ohjaamo aiheutti kuomun uudelleen suunnittelun. Lisäksi instrumentointia muutettiin.
Ensimmäisen version tuotantoerä jäi pieneksi, koska Kinsei moottorista saatiin uusi versio tuotantoon. G3M2 malli 21:een asennettiin Kinsei 41 tai 42 moottorit, minkä lisäksi polttoainekapasiteettia lisättiin 3 805 litrasta 3 874 litraan. Aseistus pysyi samana, mutta tornit uusittiin.
1930-luvun lopulla Japanilla oli vain vähän kuljetuskoneita, joten osa koneista muutettiin täyttämään tarvetta. Osa G3M1 koneista muutettiin kuljetuskoneiksi, jolloin niiden moottoreiksi asennettiin 1 075 hevosvoiman Kinsei 45. Uusi kone sai tyyppinimen G3M1-L. Vuoden 1938 alusta alkaen noin kaksi tusinaa G3M2 konetta muutettiin kuljetuskoneiksi Nippon Koku K.K.:lle ja sen seuraajalle Dai Nippon Koku K.K.:lle.
Mitsubishi suunnitteli G3M2 malli 22:n, jossa oli paranneltu omasuoja. Alkuperäiset rungossa olleet konekivääritornit korvattiin rungon päälle asennetulla kilpikonnatornilla, jossa oli 20 millimetrin tyypin 99 mallin 1 kanuuna. Takarunkoon asennettiin vielä kaksi liikuteltavaa 7,7 millimetrin konekivääriä. Viimeisimmissä koneissa oli vielä neljäs konekivääri ohjaamossa. Malliin 22 asennettiin myös Sperry automaattiohjaus ja radiosuuntimalaitteisto, mikä helpotti pitkillä lennoilla.
Vuonna 1941 Nakajima esitteli G3M3 mallin 23, jossa oli kaksi 1 300 hevosvoiman Kinsei 51 moottoria. Ulkoisesti malli oli edeltäjänsä kaltainen, mutta sen polttoainekapasiteettia oli lisätty 5 182 litraan. Kasumigaurassa oleva 1. laivastoarsenaali muutti koneita kuljetuskoneiksi, joissa oli rungon sivuilla pyöreät ikkunat ja ovi rungon oikealla puolella. Koneita valmistui kahta versiota L3Y1 malli 11, jossa G3M1 mallista muutettu Kinsei 3 moottorein, ja L3Y2 malli 12, jotka tehtiin Kinsei 45 moottorein varustetuista G3M2:sta. Koneissa oli omasuojana vain yksi konekivääri.
Mitsubishi valmisti prototyyppien lisäksi 34 kappaletta G3M1 tuotantomallia vuosina 1936-1937. Tuotantomallia G3M2 mallia 21 valmistui 1937-1939 kaikkiaan 343 kappaletta ja mallia 22 vuosina 1939-1941 238 kappaletta. Yhteensä Mitsubishi valmisti 636 Ka-15 prototyyppiä ja G3M pommikonetta. Näiden lisäksi Nakajima valmisti 412 kappaletta G3M2 malli 22 ja G3M3 koneita vuosina 1941-1943.
Käyttö

Taipeihin sijoitettu Kanoya kōkūtai lähetti 14. elokuuta 1937 G3M2-pommikoneensa hyökkäämään Hangchow'hun ja Kwangtehiin. Huonosta säästä huolimatta koneet lensivät 1 250 mailia veden päällä ja toteuttivat maailmanhistorian ensimmäisen valtameren yli tapahtuneen pommituslennon. Seuraavana päivänä Kisarazu kōkūtai Omurasta toisti pommituksen. Hyökkäysten jälkeen siirrettiin koneita Kiinaan, mistä ne kykenivät lentämään syvälle Kiinassa oleviin kohteisiin. Koneiden ollessa ilman hävittäjäsuojaa ne olivat alttiita hävittäjätorjunnalle ja kärsivät raskaita tappioita. Syynä oli riittämätön omasuoja-aseistus. Taisteluiden kestäessä koneita oli enimmillään kesällä 1940 Kiinassa 130 kappaletta, jotka oli sijoitettu neljään kōkūtaihin.
Joulukuussa 1941 laivaston ilmavoimilla oli 204 G3M2-pommikonetta ensilinjan yksiköissä, minkä lisäksi toisenlinjan yksiköissä oli 54 lisää. Tyynenmeren sodan alkaessa koneet osallistuivat Wakensaarelle, Filippiineille ja Mariaaneille tehtyihin hyökkäyksiin. Genzan ja Mihoro kōkūtain 60 G3M2- ja Kanoya kōkūtain 26 Mitsubishi G4M1 -pommikonetta upottivat 10. joulukuuta 1941 Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaiva HMS Prince of Wales'n ja taisteluristeilijä HMS Repulsen torpedoilla.
Vuodesta 1943 alkaen ainoastaan vähäinen määrä oli edelleen ensilinjan tehtävissä pääosan ollessa toissijaisissa tehtävissä kuten hinauskoneina, pommikonemiehistöjen koulukoneena ja merivalvontakoneina.
Tekniset tiedot (G3M2)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 7
Pituus: &&&&&&&&&&&&&016.045000016,45 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&025.&&&&0025 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.06800003,68 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&075.&&&&0075 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&04965.&&&&004 965 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&08000.&&&&008 000 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Mitsubishi Kasei 45 -tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&&0801.&&&&00801 kW (&&&&&&&&&&&01075.&&&&001 075 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0375.&&&&00375 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0280.&&&&00280 km/h
Toimintasäde: &&&&&&&&&&&04400.&&&&004 400 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&09200.&&&&009 200 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&0360.&&&&00360 m/min
Aseistus
1 × 20 mm tykki
4 × 7,7 mm konekivääriä
800 kg pommeja tai yksi 800 kg:n torpedo.
Jador Tawaststjerna

Jador Tawaststjerna (19. marraskuuta 1855 Kuopio – 22. heinäkuuta 1917) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Jador Tawaststjernan vanhemmat olivat kenraalimajuri August Vilhelm Tawaststjerna ja Maria Zamborski ja puoliso vuodesta 1890 Olga Konstantinovna Frolova. Kenraalit Alexander Tawaststjerna ja  Vladimir Tawaststjerna olivat hänen veljiään.
Jador Tawaststjerna valmistui Polotskin sotilaskymnaasista, vuonna 1874 hänet siirrettiin junkkariksi Nikolain insinööriopistoon Pietariin. Opiston jälkeen Tawaststjerna ylennettiin aliluutnantiksi ja määrättiin 1. Kaukasian, H.K.K. Suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš vanhemman sapööripataljoonaan 1877. Hän osallistui pataljoonan mukana Turkin sotaan 1877–1878, sodan jälkeen syyskuussa 1878 hänet ylennettiin luutnantiksi. Tawaststjerna ylennettiin alikapteeniksi 1884. Suoritettuaan Nikolain insinööriakatemian kurssin Pietarissa hänet siirrettiin Venäjän armeijan sotilasinsinööriosastoon kesällä 1885. Tawaststjerna ylennettiin kapteeniksi 1887, everstiluutnantiksi 1893 ja everstiksi 1897.
Huhtikuussa 1901 Tawaststjerna määrättiin 1. Privisljanskin insinöörialueen päälliköksi, joulukuussa 1908 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja siirrettiin Ivangorodin linnoituksen päällikköinsinööriksi. Sieltä hänet siirrettiin tammikuussa 1911 Novogeorgievskin linnoituksen päällikköinsinööriksi Puolan alueelle. Tammikuussa 1913 hänet nimitettiin Turkestanin sotilaspiirin insinöörikunnan tarkastajaksi, eron tarkastajan tehtävästä ja sotapalveluksesta hän sai kenraaliluutnanttina 1914.
Mätäsvaara

Mätäsvaara on kylä Lieksassa. Se sijaitsee Pielisen itäpuolella Lieksan ja Nurmeksen välillä 27 kilometrin päässä Lieksan keskustasta. Kylällä on kaivosmenneisyys. Kaivos tunnetaan myös Forsströmin louhoksena.
Mätäsvaara ennen kaivosta

Mätäsvaaralla vaelsi 1800-luvulla nilsiäläinen maallikkosaarnaaja Paavo Ruotsalainen. Saarnapaikkanaan hän piti Konnanvaaran taloa.
Kaivos

Rakennusliike A. Palmberg sai alkuvuodesta 1939 rakennusurakan. Keskelle korpimetsää tehtiin suurkaivos siihen kuuluvine laitoksineen: yli 80 asuinrakennusta, joista osa itsensä arkkitehti Alvar Aallon piirtämiä tyyppitaloja, rikastuslaitos, korjaamoja, valtavat 900 tonnin betonisiilot murskatulle malmille sekä höyryvoimalaitos 62 metriä korkeine piippuineen. Kaivos palveli tärkeänä molybdeenin lähteenä. Molybdeeniä vietiin jatkosodan aikana Saksaan, jossa sitä käytettiin jaloteräkseen. Toiminta ajoittui vuosille 1939–1947.
Konserttipaikka

Kaivos suljettiin sotien jälkeen ja sadevesi täytti osan kaivannosta. Laguunin keskelle on nykyisin rakennettu esiintymislava, jossa suurin osa Lieksan Vaskiviikon Mätäsvaaran kaivoksen konserteista esitetään. 350-paikkaisessa avoimessa katsomossa konserttielämyksiä on miellyttävä seurata.[lähde? ] Konserttipaikkaa ympäröivät graniitti-gneissikalliot nousevat yli 40 metrin korkeuteen ja takaavat erinomaisen akustiikan.[lähde? ]
Militello in Val di Catania

| Militello in Val di Catania |
| --- | --- |
 Koordinaatit: 37°17′N, 14°47′E 
Valtio:  Italia
Alue:  Sisilia
Metropolikaupunkii:  Catania
Hallinto:  
 – Pormestari:  Vittorio Musumeci
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  62,2 km²
Korkeus:  413 m
Väkiluku (31.12.2015):  7 443
 – Väestötiheys:  120 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  95043
Suuntanumero(t):  095
 
 http://www.comunemilitello.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Militello in Val di Catania on noin 7 000 asukkaan kunta Sisilian saarella Italiassa. Se kuuluu Catanian metropolikaupunkiin ja on pinta-alaltaan 62,2 neliökilometriä.
Militello in Val di Catanian naapurikuntia ovat Francofonte, Lentini, Mineo, Palagonia, Scordia ja Vizzini.
Historia

Kaupungin nimi tulee latinan sanoista Militum Tellus (”sotilaiden maa”), sillä se perustettiin roomalaisena sotilastukikohtana vuonna 214 eaa. Syrakusan piiritystä varten. Tukikohdan rakennuttajana toimi Marcus Claudius Marcellus.
Nykyinen kaupunkikeskus on saanut alkunsa bysanttilaisesta kylästä, ja se laajeni huomattavasti arabihallinnassa. Noin vuonna 1300 Militello in Val di Catanian joutui Barresin perheen haltuun ja 1500-luvulta se oli aatelisen Branciforten perheen omaisuutta. Branciforteilla kaupunki pysyi feodaalijärjestelmän lakkauttamiseen asti. Kaupunki tuhoutui pahoin vuoden 1693 maanjäristyksessä, jonka jälkeen se rakennettiin uudelleen samalle paikalle. Kaupunki rakennettiin barokkityyliin, ja se on yksi Val di Noton maailmanperintökohteen kaupungeista.
Nähtävyyksiä

Arkkitehtonisesti kaupungin kiinnostavimmat rakennukset ovat Benedictus Nursialaiselle omistettu Chiesa di S. Benedetto Abate ja viereinen luostarirakennus, joka toimii nykyään kaupungintalona, Chiesa di San Nicolò e del Santissimo Salvatore. Jälkimmäisen kirkon holvikellarissa sijaitsee Museo S. Nicolò. Museon kokoelmassa on messupukuja 1600- ja 1700-luvuilta sekä kalleuksia kaupungin muista kirkoista. Lisäksi museossa on merkittäviä maalauksia, muun muassa Francesco Franzetton alttaritaulu Marian ilmestys.
Santuario di Maria SS. della Stella on 1700-luvulla rakennettu kirkko, jonka alttarilla on Andrea della Robbian lasitettua terrakottaa oleva vaistos. Samalla aukiolla on Palazzo Majorana, joka on yksi kaupungin harvoista renessanssiajalta säilyneistä rakennuksista. Chiesa di S. Maria La Vetere -kirkko tuhoutui lähes täysin vuoden 1693 maanjäristyksestä. Siitä säilyi vain oikean sivulaivan seinä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kunnan kotisivut (italiaksi)
Militello.info (italiaksi)
Catanian metropolikaupunki
Aci Bonaccorsi | Aci Castello | Aci Catena | Aci Sant’Antonio | Acireale | Adrano | Belpasso | Biancavilla | Bronte | Calatabiano | Caltagirone | Camporotondo Etneo | Castel di Iudica | Castiglione di Sicilia | Catania | Fiumefreddo di Sicilia | Giarre | Grammichele | Gravina di Catania | Licodia Eubea | Linguaglossa | Maletto | Maniace | Mascali | Mascalucia | Mazzarrone | Militello in Val di Catania | Milo | Mineo | Mirabella Imbaccari | Misterbianco | Motta Sant’Anastasia | Nicolosi | Palagonia | Paternò | Pedara | Piedimonte Etneo | Raddusa | Ragalna | Ramacca | Randazzo | Riposto | San Cono | San Giovanni la Punta | San Gregorio di Catania | San Michele di Ganzaria | San Pietro Clarenza | Sant’Agata li Battiati | Sant’Alfio | Santa Maria di Licodia | Santa Venerina | Scordia | Trecastagni | Tremestieri Etneo | Valverde | Viagrande | Vizzini | Zafferana Etnea