Mustaparta
Merirosvon ura

Johnsonin mukaan Mustaparta aloitti merirosvouransa Benjamin Hornigoldin merirosvolaivaston miehistössä, ja Hornigold otti hänet pian suojatikseen. Vuonna 1717 Mustaparta ja Hornigold purjehtivat sluupeillaan tärkeästä merirosvojen tukikohdasta New Providencesta ryöstelemään Virginian rannikkoa ja Länsi-Intian saaristoa. Mustaparran (joka tunnettiin eräässä tuon ajan kirjeessä vielä nimellä Thatch) komentamassa sluupissa oli 6 kanuunaa ja 70 miestä. Palattuaan New Providenceen miehistönsä erottama Hornigold antautui kaapparina viranomaisille, mutta Mustaparta jatkoi merirosvokapteenina.
Vuoden 1717 syyskuussa Mustaparta ryösteli taas Virginian rannikkoa Revenge-sluupillaan, jossa oli 12 kanuunaa ja 150 miestä. Hän värväsi kaappaamiensa sluuppien miehistön omiin riveihinsä. Yksi hänen joukkoihinsa vastahakoisesti liittynyt oli kaapatun Revenge-sluupin omistaja, majuri Stede Bonnet. Ennen talvea Mustaparta palasi lämpimille vesille Leewardsaarille. 100 kilometrin päässä Martiniquesta hän kaappasi 200-tonnisen ranskalaisen orjalaivan nimeltä La Concorde, jonka hän vei Bequian saaren suojaisaan ankkuripaikkaan. Orjat hän jätti saarelle ranskalaisten haettavaksi.
Mustaparta antoi La Concordelle nimeksi Queen Anne’s Revenge ja teki siitä lippulaivansa. Hän muokkasi laivasta tehokkaan taistelulaivan siirtämällä siihen uusia kanuunoita ja keventämällä sitä. Laivassa oli lopulta 40 tykkiä, ja se oli yksi Karibian vahvimmista taistelulaivoista. Siitä ei kuitenkaan ollut vastukseksi brittiläisille sotalaivoille, joita Mustaparta pyrkikin välttelemään. Marraskuussa 1717 Mustaparta lähti uudelleen merille, kaappasi itselleen lisää sluuppeja ja kohtasi kauppalaivoja, jotka ryösti ja poltti. Yhden kaapatun sluupin kapteeni Henry Bostock kirjoitti myöhemmin ensimmäisen varsinaisen kuvauksen Mustaparrasta: Bostock kuvaili ”kapteeni Tachin” olevan ”hoikka ja pitkä mies, jolla oli hyvin musta ja hyvin pitkä parta”. Tämän kuvauksen jälkeen Teach tunnettiin yleisesti nimellä Mustaparta.
Vuoden 1718 alussa Mustaparta purjehti Hispaniolan saarelle ja sieltä Hondurasinlahdelle Revenge- ja Queen Anne’s Revenge -aluksilla. Hondurasin rannikolla Mustaparta ryösteli aikansa, kunnes purjehti Kuuban pohjoisrannikkoa pitkin Floridan itärannikolle. Tällä matkalla hän kaappasi kaksi uutta sluuppia, ja hänen laivastossaan oli nyt neljä alusta ja 250 miestä.
Toukokuussa 1718 Mustaparta saartoi Charlestonin sataman, alkoi ryöstellä sinne saapuneita laivoja ja kiristi kaupungilta lääketarvikkeita. Niiden tarkoitusta ei vieläkään tiedetä, mutta miehistön epäillään kärsineen sukupuolitautiepidemiasta. Mustaparta jatkoi matkaansa pohjoiseen ennen kuin brittilaivaston sotalaivat ehtisivät paikalle. Hän ajoi lippulaivansa karille Pohjois-Carolinan Beaufortin edustalla, luultavasti tarkoituksella, ja jäi aloilleen joksikin aikaa.
Vuoden 1718 kesällä Mustaparta meni Bath Towniin, sai kuvernööri Charles Edeniltä armahduksen ja lopetti virallisesti merirosvouksensa. Hän eli rosvouksesta saamillaan rahoilla leveää elämää seurapiireissä Carolinassa. Charles Johnsonin mukaan Mustaparran tuolloinen 16-vuotias asuinkumppani oli jo hänen 14. vaimonsa, mutta virallista varmistusta ei yhdellekään Mustaparran avioliitolle ole. Lopulta Mustaparta ryöväsi kaksi ranskalaista kauppalaivaa Delawarenlahdella. Hän toivoi, että kuvernööri uskoisi hänen hataran selityksensä ja katsoisi asiaa läpi sormien Mustaparran saaman armahduksen tälle suoman aseman velvoittamana.