stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranitidiini
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.tohtori.fi/laakeopas/haku/vaikuttava-aine:ranitidiini
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Ranitidine (englanniksi)
Armond White

Armond White (s. 1954, Detroit) on yhdysvaltalainen elokuva- ja musiikkikriitikko. White kirjoittaa lehtiin National Review ja Out. Aikaisempia kirjoituksia löytyy muun muassa lehdistä Variety, The New York Times ja Slate. Hän on myös julkaissut kirjoja, kuten Tupac Shakurista (2002) sekä Steven Spielbergistä (2020).
White tunnetaan provosoivasta, omaperäisestä ja usein ristiriitaisesta tyylistään, jonka vuoksi hän on kiistelty hahmo alalla. Kriitikko Stephen Kearsen mukaan White oli uransa alkuaikoina "homoseksuaali afroamerikkalainen mies, jolla oli rohkeutta vaatia elokuvilta enemmän", mutta myöhemmin hänestä on tullut "trolli". White itse on vastannut kritiikkiin muun muassa seuraavasti; "En sano näitä asioita herättääkseni huomiota tai ärsyttääkseni ihmisiä, vaan koska uskon sanomaani. Elämme aikoja, jona kriitikko saa potkut, jos hän ei tykkää tietyistä elokuvista."
Whiten kiinnostus elokuvakritiikkiä kohtaan alkoi nuorena, kun hän luki Pauline Kaelia. Heistä tuli ystävät myöhemmin.
Kirjat

The Resistance: Ten Years of Pop Culture That Shook the World (1995)
Rebel for the Hell of It: The Life of Tupac Shakur (2002)
Keep Moving: The Michael Jackson Chronicles (2009)
New Position: The Prince Chronicles (2016)
Make Spielberg Great Again: The Steven Spielberg Chronicles (2020)
Aiheesta muualla

National Review
Out Magazine
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Alankomaat
Yrjö Toivonen

Yrjö Toivonen.
Yrjö Henrik Toivonen (19. tammikuuta 1890 Koski Tl – 16. toukokuuta 1956 Helsinki) oli akateemikko ja Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen professori 1934–1948. Hän oli suomen sanojen etymologian ja historian tuntija, joka tunnetaan Suomen kielen etymologisen sanakirjan tekijänä, vaikkei hän ennättänytkään saattaa kirjaa valmiiksi.
Ura

Toivonen kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta realilyseosta 1911 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1917, maisteriksi 1919, lisensiaatiksi 1927 sekä väitteli tohtoriksi 1932. Hän teki opinto- ja tutkimusmatkoja Skandinavian metsäsuomalaisten luo, Viroon, Inariin, Aunukseen ja Karjalaan.
Työuransa Yrjö Toivonen aloitti Suomen kielen sanakirja oy:n virkailijana 1916–1922. Hän toimi myös SOK:n osuuskauppakoulun suomen kielen opettajana 1920–1921 ja Helsingin yliopiston suomen kielen lehtorina 1923–1930. Vuonna 1930 perustettiin professori E. N. Setälän aloitteesta etymologista sanakirjaa varten tutkimuslaitos Suomen suku, jonka päätoimiseksi tutkijaksi Toivonen siirtyi. Hän jatkoi tutkimuslaitoksen johtajana 1933–1953 eli professorintyönsä ohella. Helsingin yliopistossa hän oli dosenttina 1928–1934, professorina 1934–1948 ja historiallis-kielitieteellisen osaston dekaanina 1943–1948. Suomen Akatemian jäsen Toivonen oli 1948–1956.
Toivonen julkaisi sanojen etymologioita moniosaisissa artikkelisarjoissaan Virittäjä- ja Finnisch-ugrische Forschungen -aikakausjulkaisuissa. Artikkeleissaan hän käsitteli suomen lisäksi ostjakin kieltä, jonka tuntijaksi hän kehittyi toimittaessaan dosentti ja tutkimusmatkailija Kustaa Karjalaisen keräämän sanastomateriaalin kaksiniteiseksi sanakirjaksi (Ostjakisches Wörterbuch) 1948. Sanakirja on nykyäänkin tärkeä ostjakin kielen lähde, sillä monet murteet ovat venäläistymisen myötä sammuneet.
Julkaisuja

Zur Geschichte der finnisch-ugrischen inlautenden Affrikaten (1927)
Pygmäen und Zugvögel (1937)
K. F. Karjalainens Ostjakisches Wörterbuch (1948)
Sana sanasta, kaksi parhaasta (1955)
Suomen kielen etymologinen sanakirja I (1955)
Über die syrjänischen Lehnwörter im Ostjakischen (1956)
Sergei Širokov

| Sergei Širokov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1986 (ikä 38) Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  179 cm
Paino:  89 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2004–
Aik. seurat:  Manitoba Moose (AHL) Vancouver Canucks (NHL) TsSKA Moskova (KHL) SKA Pietari (KHL) Avangard Omsk (KHL) HK Spartak Moskova (KHL) Avtomobilist Jekaterinburg (KHL)
NHL-varaus:  163. varaus, 2006 Vancouver Canucks
Sergei Sergejevitš Širokov (ven. Сергей Сергеевич Широков; s. 10. maaliskuuta 1986 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija ja kaksinkertainen maailmanmestari. Širokovin vahvuuksiin kuuluu kiekollinen peli, luistelu ja periksiantamattomuus. Hänen heikkouksiinsa kuuluu puolustuspelaaminen ja pieni koko. Širokov laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Širokov vuoden 2012 MM-kilpailuissa. |  Širokov vuoden 2012 MM-kilpailuissa. |  Širokov vuoden 2012 MM-kilpailuissa. |  |
Miesten jääkiekko
Maa:   Venäläiset olympiaurheilijat
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pyeongchang 2018 | jääkiekko |  |
Maa:   Venäjä
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 2012 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Minsk 2014 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Tšekki 2015 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Venäjä 2016 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 2005 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Kanada 2006 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Minsk 2004 | jääkiekko |  |
| U-18 Junior World Cup  | U-18 Junior World Cup  | U-18 Junior World Cup  |  |
|  Hopeaa | Břeclav 2003 | jääkiekko |  |
Širokov oli voittamassa olympiakultaa venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueessa 2018. Hän on edustanut Venäjää neljästi MM-kilpailuissa ja saavuttanut maailmanmestaruuden 2012 ja 2014, hopeaa 2015, sekä pronssia 2016. Širokov pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2006 voittaen hopeaa sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004 voittaen maailmanmestaruuden.
Širokov edusti Venäjää myös U-18 Junior World Cupissa vuonna 2003, jolloin hän voitti hopeaa.
Tilastot

Širokov NHL-joukkue Vancouver Canucksin harjoitusleirillä syksyllä 2009.
Raritanit

Raritanit olivat Staten Islandin ensimmäisiä asukkaita:
Raritanit kuuluivat suureen algonkinien kieliryhmään ja olivat yksi heimo delaware-intiaanien muodostaman kansakunnan unami-haarasta. Joskus esihistoriallisella ajalla Raritanit olivat valinneet asuinpaikoikseen nykyisen New Jerseyn pohjoiset ja itäiset reunat sekä Staten Islandin. Sijainnistaan johtuen raritaneilla oli paljon vesistöä ympärillään, joten heistä oli kehittynyt hyviä kalastajia. Lisäksi he pyytivät ostereita, joista muodostui eurooppalaisen väestön keskuudessa kysytty herkku. Raritanien hallitsemat alueet soveltuivat erinomaisesti myös maanviljelyyn sekä metsästykseen.
Ympäristön asukkaat

Hieman pohjoiseen heistä Hudson-joen alajuoksulla levisi wappinger-intiaaniliittokunta vahvana ja heistä jokea ylemmäs asuivat mohikaanit. Idässä Long Islandilla asui useita pieniä algonkinin-kielisiä heimoja, jotka tunnettiin yhteisellä nimellä metoacit. Heistä tunnetuimpia olivat canarseet ja montaukit. Sisämaahan eli länteen päin mentäessä tuli vastaan Irokeesien liiton kansakuntien maat. Näistä intiaaneista pelottavimpia olivat mohawkit. Long Islandin salmen toiselta puolelta löytyivät nykyiset Rhode Island ja Massachusetts, jossa asuvat heimot saattoivat joskus tehdä kanootein matkoja yli lahden sekä käydäkseen kauppaa että sotaa.
Hollantilaista sianlihaa

Hollantilaisten tullessa 1600-luvun alkupuolella Long Islandiin ja Hudsonin alueille, he osuivat myös Staten Islandille raritanien maille. Intiaanit käyttäytyivät erittäin myötämielisesti. Hollantilainen patruuna David De Vries osti lain mukaisesti heiltä maata rakentaen maatilan ja perustaen Staten Islandiin ensimmäisen siirtokunnan. Raritanit eivät kuitenkaan tarkalleen olleet perillä eurooppalaisten tavoista sen enempää kuin siitäkään mitä maan ostamiseen kuului. He olettivat, että heillä oli myös osuus edelleen myymäänsä maapalaan. Kun patruunan siat juoksivat vapaina plantaasin takaisissa metsissä uskoivat intiaanit sen olevan vapaata riistaa. He tappoivat joitakin sioista syöden ne. Lisäksi eläimet olivat tallanneet raritanien suojaamattomat viljapellot tuhoisin seurauksin.
Patruuna itse kuten muutkin hollantilaiset olivat vihaisia ja osa heistä janosi kostotoimenpiteitä. Intiaanit eivät ymmärtäneet, että joku voisi "omistaa" vapaina juoksevia eläimiä. Asia olisi kuitenkin unohtunut ja hautautunut, ellei Uusien-Alankomaiden perustaman Uuden-Amsterdamin kuvernööriksi olisi noussut vuonna 1639 mies, joka tuli aiheuttamaan paljon ikävyyksiä. Hänen nimensä oli Willem Kieft ja hän aloitti aikakauden, joka muutti raritanien ja muitten ympäristön intiaanien elämän. Kieft oli ankara, karski ja moraalinen mies, joka alkoi ylläpitää siirtokunnassa kovaa kuria ja järjestystä.  Niin myös siirtokunnan ulkopuolella. Hän sai päähänsä, että lähiseudun intiaanien piti maksaa veroa Uusien-Alankomaiden siirtokunnalle. Intiaanien keskuudessa levisi tyrmistys, koska he olivat aina olleet ystävällisiä valkoiselle miehelle.
Kun vuonna 1640 katosi useita sikoja patruuna De Vriesin plantaasilta, syytettiin paikallisia intiaaneja varkaiksi. Esiin vedettiin aiempi tapaus, jolloin raritanit olivat siepanneet muutamia porsaita metsästä. Nyt kaikkien epäilykset kohdistuivat raritaneihin. Kuvernööri Kieft oli täynnä intoa lähettäen sotilaallisen sadan miehen iskujoukon kurittamaan röyhkeitä "villi-ihmisiä".
Jälkeenpäin tuli ilmi, että nälkäiset merimiehet olivat teurastaneet patruuna De Vriesin siat, mutta tällä asialle ei tuntunut enää olevan merkitystä. Kuvernööri Kieftin viha intiaaneja kohtaan voimistui. Hän lupasi tästä eteenpäin tapporahan jokaisesta raritan-intiaanin päästä, joka tuotiin hänelle Uuteen-Amsterdamiin. Kerrotaan, että kuvernöörille tuotiin vain yksi pää. Raritanit vetäytyivät New Jerseyn alueelle pakoon hollantilaisten väkivaltaa.
Muut alueen monista heimoista joutuivat kapinamielialan valtaan kuultuaan tapahtumista. Levoton käytös lisääntyi kymmenissä eri intiaanikylissä, sillä myös heidän päänahkansa olivat vaarassa, vaikka he eivät olleet raritaneja. Kieftin intiaanipolitiikka oli koitua koko uusien-Alankomaiden siirtokunnan tuhoksi.
Sota Uusien-Alankomaiden siirtokuntaa vastaan

Kieft sai tilaisuutensa aloittaa sotatoimet, kun joukko wappinger-intiaaneja pakeni hollantilaisten turviin mahicanien raskaasti aseistettua armeijaa. Wappingerit leiriytyivät Pavoniaan, joka on nykyisen Jersey Cityn lähettyvillä. Kieft keräsi nopeasti kokoon erikoisjoukon ja antoi hyökkäyskäskyn näille. Keskellä yötä vuonna 1643 hollantilaissotilaat tekivät yllätyshyökkäyksen Pavoniaan. He surmasivat nukkuvat intiaanit katkaisten sen jälkeen heidän kaulansa. Päät lähetettiin Uuteen Amsterdamiin, jossa niillä pelattiin jalkapalloa. 30 vankia, joita Kieftin sotilaat olivat tuoneet mukanaan, kokivat myös julman kohtalon. Heidät kidutettiin hengiltä julkisessa huvitilaisuudessa.
Kun tieto verityöstä levisi aloitti wappinger-intiaanien liittokunta välittömästi raivoisat vastatoimet. He saivat taakseen kaikkiaan 20 eri heimoa, myös raritanit,joiden kokemukset eurooppalaisista olivat huonoja. Yli 1500 intiaanisoturia oli hetkessä tallaamassa alleen paljon pienilukuisemman siirtolaisväestön. Näiden asutukset roihusivat liekeissä. Kuvernööri Kieft yllättyi perinpohjaisesti nähdessään alkuperäisten amerikkalaisten voiman. 250 ihmistä vetäytyi Kieftin lisäksi suojaan Fort-Amsterdamin linnakkeen sisäosiin pysyäkseen hengissä hyökkääjiä vastaan. Uusi-Amsterdam oli vaarassa jäädä intiaanien jalkoihin. Hollantilaiset pyysivät apua liittolaisiltaan mohawkeilta sekä mohikaaneilta. Kummatkaan eivät juuri olleet kiinnostuneita, mutta tulivat mukaan sotatoimiin osoittaakseen lojaalisuuttaan eurooppalaisille ystäville. Kieft sai ostettua lisäksi apuvoimia briteiltä Connecticutista, josta lähetettiin 150 aseistettua vapaaehtoista. Heidän mukaantulonsa tuli maksamaan uusille-Alankomaille 25 000 guldenia. Brittijoukoista muodostetut kaksi komppaniaa liittyivät sotaan vuonna 1644.
Brittien ja hollantilaisten yhteishyökkäys tehtiin ensin Staten islandiin raritanien kyliin. Nämä pakenivat New Jerseyhin. Taisteluihin osallistuneet tappanit ja hackensackit katsoivat myös parhaakseen vetäytyä turvaan luodeilta. Wappingerit ja Long Islandin metoacit jäivät puolustautumaan hyökkäyksiltä, mutta joutuivat pahaan alakynteen, kun osa heidän liittolaisistaan oli jättänyt sotanäyttämön. Yli 1600 intiaania surmattiin, eli enemmän mitä heitä sodan alussa oli ollut. Rauha solmittiin vuoden 1645 aikana. Wappingerien liittokunnan heimot sekä metoacit joutuivat mohawkien ja mahicanien pakkoveron alle. Long Island ei rauhoittunut kokonaan, sillä yhteenottoja oli edelleenkin. Alistetut metoacit saivat tarpeekseen siitä pakkovallasta, jonka alla elivät ja yrittivät koota heimojaan yhteen tuhotakseen vihollisensa. Britit saivat tiedon intiaanien hankkeesta ja varoittivat hollantilaisia syttymäisillään olevasta suuresta kapinasta. Sodan puhkeaminen saatiin estettyä.
Uuden-Amsterdamin loppu

Kuvernööri Willem Klieftin aikakausi silloisessa virassaan saavutti loppunsa vuonna 1647. Hän oli koko toimikautensa ajan ollut epäsuosittu ja hänen eroaan vaadittiin julkisesti. Lopulta Hollannista annettiinkin määräys toteuttaa suuren enemmistön toive ja siirtää Kieft pois kuvernöörin tehtävistään. Peter Stuyvesantin astuessa Kieftin seuraajaksi henkäisi koko siirtokunta helpottuneena.
Vuonna 1664 Peter Stuyvesantin ehtiessä toimia jo pitkään virassaan Uusien-Alankomaiden kuvernöörinä, brittisotilaiden laivasto-osasto tunkeutui Uuteen-Amsterdamiin pakottaen Stuyvesantin antautumaan. Tämä tapahtuma mursi Hollannin vallan. Uusi-Amsterdam muutti nimensä. Siitä tuli New York. Nimi tuli Yorkin herttuan mukaan.
New Jerseyn hollantilaiset jakoivat raritanien kanssa maat Raritan-vuorien ympäristössä. Vuonna 1664 Englannin kuningas Kaarle II laati säännöt hollantilaisille Amerikassa ja New Jersey jaettiin Lordi John Berkeleyn ja sir Philly Carteletin kesken. Raritanit joutuivat luopumaan synnyinseuduistaan ja siirtymään delawarejoen seuduille. Siellä osa heistä yhdistyi muihin delawareheimoihin. Raritanien mukaan nimetty joki jäi kertomaan tuleville sukupolville heimosta, joka oli kerran puolustanut asuinseutujaan, mutta joutunut antamaan periksi valkoisen miehen ylivoimalle.
Sulho

| Sulho |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  13. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Sulo
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Sulho = sulhanen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sulho on suomalainen miehen nimi, joka johtuu etupäässä runokielessä esiintyvästä, sulhasta tarkoittavasta sanasta sulho. Nimi on annettu helmikuuhun 2025 mennessä noin 650 suomalaiselle, joista suurin osa on syntynyt 1900-luvun alkupuolella. 2010-luvulla nimi annettiin vain yhdeksälle pojalle.
Tunnettuja Sulhoja

Sulho Aavikko (1886–1933), näyttelijä
Sulho Johannes Lehto (1895–1968), näytelmäkirjailija
Sulho Leppä (1878–1918), SDP:n kansanedustaja
Sulho Ranta (1901–1960), säveltäjä, kapellimestari ja musiikkikirjailija
Sulho Rantasalo (1889–1947), opettaja, laulaja ja musiikkikriitikko
Sulho Sipilä (1895–1949), laivaston upseeri, taidemaalari ja viulisti
Marcus Thuresson

| Marcus Thuresson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. toukokuuta 1971 (ikä 53) Tranås, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  90 kg
Seura
Seura:  Rögle BK
Sarja:  SHL
Tehtävä:  presidentti
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1989–2004
Seurat:  Västerås IK (Ruotsi I) Leksands IF (SEL) HV71 (SEL) TPS (SML) Malmö Redhawks (SEL) SC Riessersee (2. BL) Düsseldorfer EG (DEL)
NHL-varaus:  224. varaus, 1991 New York Islanders
Marcus Thuresson (s. 31. toukokuuta 1971 Tranås, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi Elitserienissä yhteensä 479 runkosarjaottelua tehopistein 96+177=273 sekä keräten 453 jäähyminuuttia. Pudotuspeleissä Thuresson teki 40 ottelussa tehot 13+11=24 sekä keräsi 38 jäähyminuuttai. Hän pelasi urallaan myös Suomessa ja Saksassa. Thuresson toimii nykyään SHL-joukkue Rögle BK:n presidenttinä.
Pelaajaura > Seuraura

Thuressonin kasvattajaseura on Tyringe SoSS, josta hän siirtyi 16-vuotiaana kaudeksi 1987–1988 Västerås IK:hon. Thuresson pelasi kyseisellä kaudella ensimmäisen miesten pelinsä I-divisioonassa ja teki siinä yhden syöttöpisteen ja keräsi yhden kahden minuutin jäähyn. Kauden 1988–1989 hän pelasi kokonaan Västeråsin junioreissa. Thuresson voitti J20 SuperElitin mestaruuden keväällä 1989.
Kaudeksi 1989–1990 Thuresson siirtyi Leksands IF:n riveihin, jossa Elitserienin tulokaskausi toi 28 runkosarjaottelussa tehot 8+8=16 sekä kolmessa playoff-ottelussa kaksi maalia. Hän pelasi joukkueessa myös seuraavat viisi kautta. NHL-joukkue New York Islanders varasi Thuressonin 224. pelaajana kesällä 1991, mutta hän ei koskaan siirtynyt pelaamaan Pohjois-Amerikkaan. Kauden 1995–1996 Thuresson pelasi HV71:ssä. Kaudeksi 1996–1997 hän siirtyi SM-liigajoukkue Turun Palloseuraan, jonka toiseksi paras pistemies ja syöttäjä Thuresson oli Kimmo Rintasen jälkeen tehoilla 14+25=39. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Thuresson pelasi kauden aikana myös EHL:ssä, jonka pudotuspelien syöttöpörssin voiton hän jakoi joukkuetoverinsa ja maanmiehensä Niklas Sundbladin kanssa viidellä syötöllään. Thuresson palkittiin turnauksen parhaana hyökkääjänä.
Kaudeksi 1997–1998 Thuresson siirtyi Malmö Redhawksiin, jossa hän vietti kuusi kautta. Thuresson oli ensimmäisellä kaudellaan tehoilla 9+23=32 joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Kaudella 1998–1999 hän teki Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 13+35=48, joilla hän voitti Malmön sisäisen pistepörssin. Thuresson jakoi Elitserienin pistepörssin kuudennen sijan Brynäs IF:n Pär Djoosin kanssa ja syöttöpörssin kolmannen sijan AIK IF:n Stefan Gustavsonin kanssa. Kaudella 1999–2000 hän oli Malmön kolmanneksi paras pistemies sekä joukkueen paras pistemies ja syöttäjä kevään 2000 pudotuspeleissä kuudella syötöllään. Kaudella 2001–2002 Thuresson oli tehoilla 10+17=28 Malmön paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Juha Riihijärven jälkeen. Viimeisellä Elitserien-kaudellaan 2002–2003 hän oli tehoilla 18+14=32 joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Thuresson jakoi kolmella osumallaan myös Elitserienin alivoimamaalipörssin voiton Leksandin Jens Nielsenin kanssa.
Thuresson aloitti pelaajauransa viimeisen kauden 2003–2004 Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligan SC Riesserseessä, jonka hän jätti kuitenkin konkurssin takia ja siirtyi loppukaudeksi sarjatasoa ylemmäs DEL-joukkue Düsseldorfer EG:hen.
Pelaajaura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Suomi 1997 | jääkiekko |  |
Thuresson edusti Ruotsia MM-kilpailuissa vuonna 1997, jolloin hän voitti hopeaa. Hän jakoi kuudella syötöllään joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Magnus Svenssonin kanssa ja oli seitsemällä tehopisteellään myös Ruotsin toiseksi paras pistemies Jörgen Jönssonin ja Jonas Höglundin kanssa.
Thuresson pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1990 ja 1991 sekä alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1989.
Yhteensä Thuresson pelasi 46 A-, 21 B- ja 41 ikäkausimaaottelua.
Pelaajauran jälkeen

Kaudesta 2015–2016 Thuresson on toiminut SHL-joukkue Rögle BK:n presidenttinä.
Muuta

Thuressonin isoveli Patrick on pelannut Ruotsin alemmissa sarjoissa. Hänen veljenpoikansa Andreas ja Sebastian ovat pelanneet myös jääkiekkoa, heistä ensimmäisenä mainittu NHL:ssä saakka.
Tilastot

* SC Riesserseen 2. Bundesligan tilastot epävirallisia joukkueen konkurssin takia.
Sienirisotto

Sienirisotto on risottoruoka, joka sisältää sieniä. Risottoon sopivia sieniä ovat muun muassa herkkusienet ja tatit. Sienirisottoon voidaan käyttää kasvisliemi- tai kanaliemivalmisteita.
Sosialismi

Sosialismi on vasemmistolainen poliittinen aatesuunta, jossa pyritään työläisten aseman parantamiseen ja kansantalouden julkiseen ohjaukseen. Sosialistisen liikkeen monimuotoisuuden vuoksi sille ei ole yleisesti hyväksyttyä määritelmää. Historiallisesti sen keskeisin tavoite on ollut tuotannontekijöiden yhteisomistus.
Sosialismi syntyi Euroopassa teollisen vallankumouksen aikana 1800-luvulla vastareaktiona varallisuuserojen kasvulle ja tehdastyötä tekevien ihmisten heikolle asemalle. Sosialismin nimitystä käytettiin ensimmäisenä utopiasosialisteista, jotka 1800-luvun vaativat yksityisomistuksen lakkauttamista ja perustivat kommuuneja. Tunnetuimman sosialistisen oppirakennelman esittivät Karl Marx ja Friedrich Engels 1800-luvun puolivälissä. Marxin ja Engelsin mukaan kapitalistinen tuotantotapa oli väistämättä ajautumassa kriisiin, jolloin tuotantovälineet siirrettäisiin yhteisomistukseen ja markkinat korvautuisivat suunnitelmataloudella.
Marx ja Engels uskoivat sosialismin syntyvän vallankumouksessa, kun köyhälistö nousisi kapinaan ja tuhoaisi kapitalismin. 1800-luvun lopulla syntynyt revisionistinen liike hylkäsi vallankumouksen ja edisti tavoitteitaan parlamentarismin keinoin. Maltillisesta sosialismista tuli kapitalismin sisäinen uudistusliike. Sosiaalidemokratia luopui 1900-luvulla yhteisomistuksen tavoittelusta ja pyrkii edistämään tasa-arvoa markkinatalouden sääntelyllä ja sosiaaliturvalla.
Sosialisteja yhdistää kielteinen suhtautuminen ihmisten väliseen kilpailuun ja häikäilemättömään oman edun tavoitteluun. Tasa-arvon ja oikeudenmukaisuuden ihanteita pyritään edistämään yhteisomistuksella, yhteistyöllä ja tasaisella tulonjaolla. Sosialismi on kollektivistista eli siinä korostetaan yhteisöä yksilön sijasta. Talouden julkinen säätely voi sosialistissa opeissa toteutua valtion keskusjohtoisella suunnittelulla (kuten reaalisosialismissa), ruohonjuuritason demokratialla (kuten anarkismissa ja anarkosyndikalismissa) tai edustuksellisen demokratian avulla (kuten demokraattisessa sosialismissa).
Etymologia

Sana sosialismi palautuu latinan sanaan socialis (’yhteiskuntaa koskeva’, ’liittolais-’, ’aviollinen’), joka puolestaan on johdos sanasta socius (’liittolainen’, ’kumppani’, ’yhteinen’). Yhteistyön ja -omistuksen merkityksessä sosialismi ja sosialisti tulivat käyttöön 1820- ja 1830-luvuilla ensin ranskassa (socialisme, socialiste) ja hieman myöhemmin englannissa (socialism, socialist). Ranskassa sosialismilla viitattiin aluksi Henri de Saint-Simonin opetuksiin ja Englannissa Robert Owenin perustamiin utopiakommuuneihin. Suomeen sana lienee lainautunut lähinnä ranskasta. Se esiintyi ensi kertaa Kirjallisessa Kuukauslehdessä 1. tammikuuta 1866, kun nimimerkki K.B. kirjoitti Ranskan toisesta keisarikunnasta ja sen kirjallisuudesta.