stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Atorox-palkinto

| Atorox-palkinto |
| --- | --- |
Palkitaan:  Edellisen vuoden paras kotimainen tieteis- tai fantasianovelli.
Palkinnon antaja:  Turun Science Fiction Seura
Maa:  Suomi
Ensimmäinen palkinto:  1983
Useimmin palkittu:  Johanna Sinisalo
Viimeisin palkittu:  2024
Virallinen internet-sivu
Atorox-palkinto on Turun Science Fiction Seura ry:n vuodesta 1983 lähtien vuosittain jakama tieteiskirjallisuuspalkinto, joka myönnetään edellisen vuoden parhaalle kotimaiselle tieteis- tai fantasianovellille. Palkinto on saanut paitsi nimensä, myös muotonsa Outsiderin luoman Atorox-hahmon mukaan, sillä voittajalle annettava palkinto on savesta poltettu Atoroxin pää. Palkinto jaetaan yleensä Finnconissa.
Eniten Atorox-palkintoja on saanut Johanna Sinisalo, yhteensä seitsemän. Pasi Ilmari Jääskeläinen on saanut palkinnon neljä kertaa, ja Anne Leinonen ja Reetta Vuokko-Syrjänen on palkittu kolme kertaa.
Palkinnon voittaja äänestetään yleisöäänestyksellä, johon voi osallistua kuka tahansa. Ainoa vaatimus on, että äänestäjän pitää lukea 20–25 äänestykseen valittua novellia.
Aiheesta muualla

Atorox-palkinto Turun Science Fiction Seura ry:n verkkosivustolla
| n k Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot |
| --- | --- |
Aforistiikka:  Valtakunnallinen aforismikilpailu  Vuoden aforismikirja  Samuli Paronen -palkinto 
Kaunokirjallisuus:  Finlandia-palkinto  Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto  J. H. Erkon kirjoituskilpailu  Jarkko Laine -palkinto  Kalevi Jäntin palkinto  Nuori Aleksis -palkinto  Savonia-kirjallisuuspalkinto  Svenska Ylen kirjallisuuspalkinto  Tiiliskivi-palkinto  Toisinkoinen-palkinto 
Käännökset:  J. A. Hollon palkinto  Jarl Hellemann -palkinto  Mikael Agricola -palkinto  Valtion ulkomainen kääntäjäpalkinto 
Lasten- ja nuortenkirjallisuus:  Anni Polva -palkinto  Anni Swan -mitali  Arvid Lydecken -palkinto  Kaarina Helakisa -palkinto  Laivakello-palkinto  Lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia  Lasten LukuVarkaus -palkinto  Onnimanni-palkinto  Punni-palkinto  Pääskynen-palkinto  Rudolf Koivu -palkinto  Runeberg Junior  Tirlittan-palkinto  Topelius-palkinto 
Tieteis- ja fantasiakirjallisuus:  Atorox-palkinto  Kuvastaja  Tähtifantasia-palkinto  Tähtivaeltaja-palkinto 
Tietokirjallisuus:  Kanava-palkinto  Lauri Jäntin tietokirjapalkinto  Oppikirjailijapalkinto  Tietokirjailijapalkinto  Tietokirjallisuuden Finlandia  Tieto-Lauri  Tietopöllö-palkinto  Warelius-palkinto  Vuoden historiateos  Vuoden keittokirja  Vuoden tiedekirja 
Näytelmätekstit:  Lea-palkinto 
Muut palkinnot:  Aleksis Kiven palkinto  Alvar Renqvist -palkinto  Edvard Richter -palkinto  HelMet-kirjallisuuspalkinto  Kaarlen palkinto  Kiitos kirjasta -mitali  Kirjailija kiittää -palkinto  Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto  Kankaanpää-palkinto  Kirjallisuuden valtionpalkinto  Kirjapöllö  Möllärimestari  Napero-Finlandia  Pirkanmaan kirjoituskilpailu  Runeberg-palkinto  Sarjakuva-Finlandia  Saamelaisneuvoston kirjallisuuspalkinto  Suomen Ekonomien kirjallisuuspalkinto  P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto  Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto  Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinto  Tollanderin palkinto  Tulenkantaja  Waltari-palkinto  Veijo Meri -palkinto  Väinö Linnan palkinto  Vuoden urheilukirja  Vuoden johtolanka -palkinto  Suunta-palkinto  Vuoden kaunein kirja  Vuoden kirjateko -palkinto  Vuoden kristillinen kirja  Vuoden luontokirja 
Lakkautetut palkinnot:  Eeva Joenpelto -palkinto  J. H. Erkon palkinto  Koskenkorva-palkinto  Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto  Tauno Karilaan palkinto  Pirkanmaan Plättä  Vuoden runoilija 
Runous:  Eeva-Liisa Manner -palkinto  Eino Leinon palkinto  Runo-Kaarina-palkinto  Tanssiva karhu
Kieltolaki (Suomi)

Vuoden 1917 kieltolain ensimmäinen sivu asetus­kokoelmassa.
Kieltolaki (aluksi nimeltään asetus alkoholipitoisten aineiden valmistuksesta, maahantuonnista, myynnistä, kuljetuksesta ja varastossapidosta) oli Suomessa vuosina 1919–1932 voimassa ollut alkoholijuomia koskenut kieltolaki. Tänä aikana Suomessa ei saanut myydä tai itse valmistaa alkoholijuomia. Viinan kotipoltto oli kielletty jo aiemmin, vuonna 1866.
Kieltolain suora seuraus oli, että alkoholia alettiin salakuljettaa ulkomailta. Kieltolain voimaantulo liittyi yleiseen äänioikeuteen, sillä erityisesti naisäänestäjät kannattivat kieltolakia. Kieltolaki on usein nähty ”naisten lakina”. Alkoholin kielto oli myös yksi SDP:n Forssan ohjelman sisältämistä vaatimuksista. Alkoholin saannin rajoittamisen kannalla ollut Santeri Alkio esitteli kieltolain vuonna 1919 ollessaan Castrénin hallituksen sosiaaliministeri.
Suomalaiset keräsivät adressin kieltolain kumoamiseksi keväällä 1931. Kieltolaki päätettiin lopulta kumota: 29.–30. joulukuuta 1931 pidetyssä kansanäänestyksessä yli 70 prosenttia äänestäneistä äänesti lain kumoamisen puolesta. Kieltolaki päättyi 5. huhtikuuta 1932 klo 10, jolloin ensimmäiset Oy Alkoholiliike Ab:n eli nykyisen Alkon myymälät avattiin.
Tausta > Alkoholiongelmiin kiinnitetty huomio ennen 1800-luvun jälkipuolta

Suomessa kiinnitettiin jo varhain huomiota alkoholin liialliseen käyttöön. Sen todettiin aiheuttavan köyhtymistä ja kurjuutta sekä järjestyshäiriöitä, pahoinpitelyjä ja murhia. Ruotsalainen historioitsija Olaus Magnus (1490–1557) mainitsee ylellisen juomisen olleen tämän maan tapana ja käytäntönä. Ranskalainen kirjailija Montesquieu (1689–1755) laski suomalaiset maailman suurimpien juomareiden joukkoon.
Vuonna 1756 julistettu niin sanottu hattujen kieltolaki oli yksi ensimmäisiä laajempia yrityksiä vähentää alkoholin käyttämistä. Säätyjen suostumuksella hallitus julisti viinanpolttokiellon ja asetti korkeat tullit ulkomaalaiselle alkoholille. Silloisten olojen kuvaaja Juhana Fischerström kertoi tuonaikaisen kieltolain vaikutuksista näin: ”Ei mitään rauhattomuuksia yleisillä maanteillä. Tuomarit näkivät tehtävänsä vähenevän; sillä tappelut, riidat ja useat järjestyshäiriöt hävisivät melkein kokonaan.” Juoppous väheni kieltolain aikana, mutta lisääntyi uudelleen kieltolain loputtua. 1850-luvulta lähtien todettiin alkoholin käytön jonkin verran vähentyneen. Vielä 1800-luvun alussa oli ollut tapana juottaa pappiloissa saatavien maksajia juovuksiin ja rauhoittaa rintalapsia viinalla.
Tausta > Kieltolain tavoittelu 1800-luvulla ja 1900-luvun alkuvuosina

Kieltolaki kuului Suomessa raittiusliikkeen tavoitteisiin 1800-luvun lopulla. Jo vuonna 1866 annettu laki asetti alkoholijuomien valmistukselle ja myynnille rajoituksia. Vuoden 1885 valtiopäivillä tohtori Akseli Granfelt esitti anomusehdotuksen seuraaville valtiopäiville laadittavaksi esitykseksi; kaikenlaisia päihdyttäviä juomia koskevan kieltolain toteuttamiseksi kuntakohtaisena. Vuonna 1883 voimaan tulleen asetuksen nojalla kunnat saivat kieltää oluen myynnin alueellaan kestikievareita ja matkailijaravintoloita lukuun ottamatta. Vuoden 1894 valtiopäivillä kunnat saivat oikeuden päättää kestikievareiden oluen anniskelusta.
Vuonna 1882 Akseli Granfelt kirjoitti Uudessa Suomettaressa: ”Väkevät juomat lain pakolla kiellettävät.” Hän kirjoitti sivistyksellä olevan juoppoutta poistavana voimana merkitystä vain sikäli, että sydämen sivistys saa suuren joukon ihmisiä rakkaudesta heikkoa veljeä ja isänmaata kohtaan esimerkin vuoksi luopumaan väkijuomista. Mutta tätä tietä ei juoppoutta saada loppumaan. Sen sijaan väkijuomien valmistus ja kauppa oli julistettava rikokseksi ja rangaistava kuten muutkin rikokset. Näin saataisiin tuhannet perheet pelastetuksi köyhyydestä ja kurjuudesta. Jokaisen, joka pitää tällaisen lain aikaansaamista maalle siunauksena, olisi pitänyt ryhtyä kasvattamaan yleistä mielipidettä vaatimaan väkijuomien poistamista lain voimalla, ryhtyköön toimeen innolla ja luottamuksella.
Valtakunnallisen kieltolain aikaansaamiseksi raittiusliike järjesti muun muassa juomalakkoja, joista laajin alkoi 1. toukokuuta 1898. Juomalakkoliike toimitti vuoden 1900 valtiopäiville kieltolakiadressin, joka toi ilmi työväestön ja maalaiskuntien talonpoikaisväestön yleisen halun taistella raittiusliikkeen päämäärien puolesta. Erityisen innokkaasti kieltolakia kannatti 1900-luvun alussa muun muassa Matti Helenius-Seppälä.
Kieltolakia kannatti myös 1899 perustettu Suomen työväenpuolue, joka oli ottanut sen ohjelmaansa. Raittiusseura Raittiuden Ystävät oli perustanut erityisen kieltolakikomitean 21. tammikuuta 1906. Komitean puheenjohtajana toimi Matti Helenius-Seppälä ja jäseninä kirkkoherra K. V. Hurmerinta, lakitieteen kandidaatti Lauri af Heurlin, toimittaja Edvard Valpas ja kemian lehtori Severi Alanne. Komiteaan liittyivät päätoimikunnan kokouksessa 10. joulukuuta 1906 professori Allan Serlachius ja maisteri Samuli Sario ja tohtori Väinö Voionmaa sekä toimittaja J. Klockars ja asemapäällikkö Tuure Blässär. Komitea oli katsonut välttämättömäksi hankkia kaiken mahdollisen selvityksen Yhdysvaltojen kieltolakioloista. Komitea pyysi valtion varoista puheenjohtajalleen 3 000 markan suuruisen matkarahan tutkimusmatkaan Yhdysvaltain kieltolakivaltioihin. Amerikkalaiset kieltolait eivät kelvanneet esikuvaksi komitean laatimalle kieltolakiehdotukselle.
Tausta > Kieltolaki säädetään

Säätyvaltiopäivät eivät kieltolakia koskaan hyväksyneet. Sitä vastoin vuoden 1906 eduskuntauudistuksen jälkeen Suomen ensimmäinen yksikamarinen eduskunta hyväksyi yleisen kieltolain yksimielisesti 31. lokakuuta 1907, mutta keisari ja suuriruhtinas Nikolai II ei sitä vahvistanut.
Uusi kieltolakiehdotus annettiin 15. maaliskuuta 1909, ja sen vahvisti vasta 29. toukokuuta 1917 ruhtinas Lvovin johtama Venäjän väliaikainen hallitus, joka määräsi sen astumaan voimaan kaksi vuotta myöhemmin, 1. kesäkuuta 1919, mikä myös toteutui välillä tapahtuneista suurista poliittisista muutoksista huolimatta.
Lakia kutsuttiin alusta lähtien yleisesti nimellä kieltolaki, mutta sen virallinen nimike oli aluksi asetus alkoholipitoisten aineiden valmistuksesta, maahantuonnista, myynnistä, kuljetuksesta ja varastossapidosta (29/1917). Nimikkeestään huolimatta se oli nykyisen terminologian mukaan laki, koska se oli eduskunnan säätämä, mutta ennen vuoden 1919 hallitusmuotoa ei ero käsitteiden laki ja asetus välillä ollut yhtä selvä kuin nykyisin. Vuonna 1922 lakiin tehtiin erinäisiä muutoksia, jolloin muun muassa rangaistuksia sen rikkomisesta kovennettiin. Samalla se sai myös virallisesti nimen kieltolaki (158/1922).
Lain sisältö

Laki koski kaikkia aineita, jotka sisälsivät enemmän kuin kaksi tilavuusprosenttia etyylialkoholia eivätkä olleet denaturoituja. Sellaisten aineiden valmistus, maahantuonti, myynti, kuljetus ja varastointi oli sallittua vain lääkinnällisiin, tieteellisiin ja teknisiin tarkoituksiin. Yksinoikeus alkoholin valmistukseen, myyntiin ja maahantuontiin näitä laillisia tarkoituksia varten kuului valtiolliselle monopolille, Valtion Alkoholiliikkeelle. Myös kirkkoviini oli sallittu, ja sen maahantuonnista vastasi Valtion Alkoholiliike.
Kieltolain kumoaminen

Pitkällisen keskustelun jälkeen kieltolaki päätettiin kumota. Joulukuun 29.–30. päivänä vuonna 1931 pidetyssä kansanäänestyksessä yli 70 prosenttia äänestäneistä äänesti lain kumoamisen puolesta. Alkoholijuomien täyskiellon jatkamista kannatti 28 prosenttia äänestäneistä ja noin kaksi prosenttia äänesti kolmatta vaihtoehtoa, jonka mukaan miedot alkoholijuomat olisi vapautettu. Eduskunta hyväksyi 25. tammikuuta 1932 uuden väkijuomalain (45/1932), jossa säädettiin alkoholin myyntimonopolin keskittämisestä valtiolle. Laki vahvistettiin 9. helmikuuta ja se tuli voimaan 5. huhtikuuta 1932. Lain mukaan alkoholijuomien vähittäismyynnin yksinoikeus on ollut valtion omistamalla Oy Alkoholiliike Ab:lla. Tapahtumasta on jäänyt mieliin numerosarja 543210, joka tarkoittaa päivämäärää 5.4.1932 ja kellonaikaa 10, sillä ensimmäiset alkoholiliikkeen myymälät avattiin tuolloin, lain voimaantulopäivänä klo 10.
Kieltolain kumoaminen vähensi henkirikoksia vuosina 1932–1933.
Kirjallisuutta

Peltonen, Matti: Kerta kiellon päälle: Suomalainen kieltolakimentaliteetti: Vuoden 1733 juopumusasetuksesta kieltolain kumoamiseen 1932.  (Hanki ja jää)  Helsinki:  Tammi, 1997.  ISBN 951-31-0969-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aiheesta muualla > Säädöksiä

Asetus alkoholipitoisten aineiden valmistuksesta, maahantuonnista, myynnistä, kuljetuksesta ja varastossapidosta (29/1917).
Asetus denaturoitujen alkoholipitoisten aineiden valmistuksesta, maahantuonnista ja myynnistä (29B/1917).
Laki vuoden 1917 kieltolain muuttamisesta (51/1919).
Laki vuoden 1917 kieltolain muuttamisesta (104/1919).
Kieltolaki (158/1922).
Valtioneuvoston päätös kieltolain toimeenpanosta (160/1922).
Valtioneuvoston päätös denaturoitujen alkoholipitoisten aineiden valmistuksen, maahantuonnin ja myynnin järjestämisestä ja silmälläpitämisestä (161/1922).
Laki kieltolain muuttamisesta (119/1926).
Laki kieltolain muuttamisesta (206/1928).
Valtioneuvoston päätös kieltolain toimeenpanosta (207/1928).
Valtioneuvoston päätös raittiuslautakunnista ja raittiuspoliiseista (208/1928).
Laki väkijuomista (45/1932).
Asetus väkijuomista annetun lain täytäntöönpanosta (88/1932).
Aiheesta muualla > Muita sivustoja

Alkoholin salakuljetus ja sen valvonta Perämeren rannikolla kieltolain aikana 1919–1932.
Ylen Elävä arkisto: Kieltolain laulut.
Ylen Elävä arkisto: Kuuhun ja takaisin – keskioluen tarina.
Rossi, Leena: Ei tullut Suomen kansasta raitista. Arvostelu Jonna Pulkkisen kirjasta Kieltolaki: Kielletyn viinan historia Suomessa. (Agricolan kirja-arvostelut, 25.6.2015.)
Velikulta-pilalehdessä elokuussa 1907 ilmestynyt Alex Federleyn pilapiirros kieltolakia kannattaneesta työväestä.
Salakuljettajilta takavarikoitua alkoholia
Kieltolain aikainen raittiuden valvojan virkamerkki.
Iisalmen Alkon ensimmäinen asiakas seppä Juho Pirttiaho kieltolain päättymisen jälkeen.
Kieltolakiäänestyksen äänten laskentaa vuonna 1931.
Virpi Augustin

Virpi Orvokki Augustin (oik. Augustin-Ritvala; s. 19. syyskuuta 1942 Vihti) on suomalainen oopperalaulaja (draamallinen mezzosopraano).
Henkilöhistoria ja ura

Augustin oli naimisissa kirjailija Gunnar Mattssonin kanssa, mutta liitto päättyi eroon. Heidän poikansa Kim Mattsson (s. 1962) on kenraalimajuri. Augustin on ollut Jolanda di Maria Petrisin ja Aune Antin oppilas. Hän voitti Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut vuonna 1969 ja piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1971. Hän on esiintynyt sekä Suomessa että ulkomailla.
Diskografia

Äidille, Finnlevy (1977)
Aiheesta muualla

Virpi Augustinin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Austrasia

Frankkien valtakunnan laajentuminen vuosina 481–814.
Austrasia vuonna 752
Austrasia (”Itävaltakunta”) oli merovingien aikaan 500–700-luvuilla frankkien valtakunnan koillisosa. Neustrian ohella se oli toinen frankkien valtakunnan suuremmista osista. Austrasiaa hallitsivat omat kuninkaat, mutta 600-luvulta lähtien todellista valtaa käyttivät käskynhaltijat, major domukset.
Austrasia koostui nykyisen Ranskan itäosista ja Saksan länsiosista sekä osista nykyistä Belgiaa, Luxemburgia ja Alankomaita. Austrasian pääkaupunki oli Metz, mutta jotkut Austrasian kuninkaat pitivät Reimsiä hallintokaupunkinaan.
Austrasia muodostui vuonna 511, kun valtakunta jaettiin Klodvigin kuoltua. Austrasian voimakkaista major domuksista tuli vähitellen koko valtakunnan tosiasiallisia hallitsijoita, ja lopulta Pipin Pieni valittiin frankkien kuninkaaksi ja karolingit syrjäyttivät merovingit. Karolingien aikana Austrasia ja Neustria sulautuivat frankkien valtakuntaan ja niiden merkitys itsenäisinä alueina katosi vähitellen.
Austrasian kuninkaat

Teoderik I, 511–533
Teodebert I, 533–548
Teodebald, 548–555
Klotar I, 555–561
Sigebert I, 561–575
Kildebert II, 575–595
Teodebert II, 595–612
Teoderik II, 612–613
Sigebert II, 613
Klotar II, 613–623
Dagobert I, 623–634
Sigebert III, 634–656
Kildebert Adoptivus, 656–661
Klotar III, 661–662
Kilderik II, 662–675
Dagobert II, 675–679
Teoderik III, 679–691
Klodvig IV, 691–695
Kildebert III, 695–711
Dagobert III, 711–715
Kilperik II, 715–717
Klotar IV, 717–720
Kilperik II, 720–721
Teoderik IV, 721–737
Kilderik III, 743–751
Karen Armstrong

Karen Armstrong vuonna 2016.
Karen Armstrong (s. 14. marraskuuta 1944 Worcestershire, Englanti) on englantilainen tietokirjailija, joka kirjoittanut islamista, juutalaisuudesta, kristinuskosta ja buddhalaisuudesta. Armstrong oli vuodet 1962–1968 nunna Society of the Holy Child Jesus -yhteisössä. Tämän jälkeen hän suoritti korkeakouluopintoja Oxfordissa St Anne's Collegessa pääaineenaan englanti. Valmistuttuaan hän jatkoi tohtoriopinnoilla keskittyen Alfred Tennysonin tuotantoon. Hänen väitöskirjansa kuitenkin hylättiin, ja lopulta hän jätti yliopiston saamatta tohtoriopintoja päätökseen.
Armstrong kuvailee teoksessaan Through the Narrow Gate (1982) elämänsä rajoittuneisuutta luostarissa. Vuonna 1984 häntä pyydettiin tekemään dokumenttielokuva apostoli Paavalista. Dokumentin myötä hänen kiinnostuksensa uskontoa kohtaan heräsi uudelleen. Hänestä tuli pian merkittävä ja arvostettu tietokirjailija, jonka  suurimpana kiinnostuksen kohteena olivat monoteistiset uskonnot.
Näkemykset islamista

Armstrong on kirjoittanut useita kirjoja ja artikkeleita islamista. Marokkolaisen filosofian professori Ahmed Bouaoudin mukaan kaikkien Armstrongin kirjojen päätarkoituksena on torjua väite, että Muhammed olisi ollut terroristi tai väkivallan kannattaja.
Armstrong katsoo, että ennen vuotta 1950 kukaan huomattava muslimiajattelija ei ollut tehnyt pyhästä sodasta keskeistä asiaa islamissa. Hän katsoo, että kesiajan islamilaisessa Espanjassa kolme abrahamilaista uskontoa elivät ainutlaatuisessa harmoniassa, ja kalifi Umar vuonna 638 kehotti juutalaisia palaamaan valloitettuun Jerusalemiin. Sillä sekunnilla, kun vihollinen suostuu rauhaan, muslimit Koraanin mukaan jättävät aseensa ja hyväksyvät mitkä tahansa rauhanehdot, olkoot kuinka epäedulliset tahansa. Armstrongin mukaan Muhammedin avioliitoissa ei ollut mitään epäeettistä. Koraanin mukaan Muhammed ei tehnyt ihmeitä. Muhammed vaati kaikkien uskonnollisten ryhmien tasa-arvoisuutta, eikä sodankäyntikään saanut rikkoa oikeudenmukaisuuden ja kunnioituksen periaatteita. Armstrong yhtyy Tariq Ramadanin näkemykseen, että Koraanin sana jihad piti oikeammin kääntää sanalla "yrittää", eli muslimien tuli vastustaa itsekkäiden tahojen valheita ja terroria; heidän piti olla kärsivällisiä. Suurinta jihadia oli siksi sydänten jihad itsekkyyttä vastaan. Myös Armstrongin mukaan Koraani opettaa, että vaikka sodankäyntiä tulee välttää aina kun mahdollista, se on joskus eettisesti välttämätöntä vastauksena ekspansionismiin ja sortoon. Muhammed ei ollut hyökkäilevä sodanlietsoja vaan korosti aina ystävällisyyttä, suvaitsevaisuutta ja armoa.
Teokset > Suomennetut teokset

Jumalan historia: 4000 vuotta juutalaisuutta, kristinuskoa ja islamia.  ((A History of God: The 4000-Year Quest of Judaism, Christianity and Islam, 1993).)  Suomentanut Markku Päkkilä. Jyväskylä:  Ajatus, 2007.  ISBN 978-951-20-7027-5
Myyttien lyhyt historia.  ((A Short History of Myth, 2005.). Myytti-sarja.)  Suomentanut Marja Haapio. Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-2960-8
Kaksitoista askelta myötätuntoiseen elämään.  (Twelve Steps to a Compassionate Life, 2010)  Suomentanut Niina Saikkonen. Helsinki:  Like, 2011.  ISBN 978-952-010-584-6
Teokset > Suomentamattomat teokset

Through the Narrow Gate (1981), ISBN 0-333-31136-1
Beginning the World (1983), ISBN 0-333-35017-0
The First Christian: Saint Paul's Impact on Christianity (1983), ISBN 0-330-28161-5
Tongues of Fire: An Anthology of Religious and Poetic Experience (1985), ISBN 0-670-80878-4
The Gospel According to Woman: Christianity's Creation of the Sex War in the West (1986), ISBN 0-241-11449-7
Holy War (1988), ISBN 0-333-44544-9
Muhammad: a Biography of the Prophet (book)|Muhammad: A Western Attempt to Understand Islam (1991), ISBN 0-575-05012-8
The English Mystics of the Fourteenth Century (1991), ISBN 1-85626-023-2
The End of Silence: Women and the Priesthood (1993), ISBN 1-85702-145-2
In the Beginning: A New Interpretation of Genesis (1996), ISBN 0-00-628014-5
Jerusalem: One City, Three Faiths (1996), ISBN 0-00-255522-0
The Battle for God: Fundamentalism in Judaism, Christianity and Islam (2000), ISBN 0-00-255523-9
Buddha (2000), ISBN 0-297-64625-7
Islam: A short history.  Weidenfeld & Nicholson, 2001.  ISBN 1-84212-583-4  (englanniksi)
Faith After September 11th (2002), ISBN 90-807191-1-0
The Spiral Staircase (2004), ISBN 0-00-712228-4
The Great Transformation: The World in the Time of Buddha, Socrates, Confucius and Jeremiah (2006), ISBN 1-903809-75-4
Muhammad. The Prophet for Our Time.  HarperCollins, 2006.  ISBN 978-0-06-115577-2
Aiheesta muualla

Arvostelu teoksesta The Battle for God: Fundamentalism in Judaism, Christianity and Islam (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Haastattelu Brian Lehrer Show'ssa vuonna 2006 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Booknotes Brian Lambin haastattelu vuodelta 2000 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Religion scholar Karen Armstrong (englanniksi)
smithsonianassociates.org (englanniksi)
pbs.org (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Australian punta

Australian punta oli Australian virallinen rahayksikkö 14. helmikuuta 1966 saakka, jolloin julkistettiin Australian dollari. Punta jakaantui 20 šillinkiin, jotka jaettiin vielä 12 pennyyn kukin.
Kolikot

½ pennyä
1 penny
3 penniä
6 penniä
1 šillinki
2 šillinkiä = 1 floriini
5 šillinkiä = 1 kruunu
Setelit

10 šillinkiä (aiheena Matthew Flinders)
1 punta (aiheena kuningatar Elisabet II)
5 puntaa (aiheena John Franklin)
10 puntaa (aiheena Arthur Phillip)
50 puntaa (aiheena Henry Parkes)
Karen Autio

Karen Autio on kanadalainen, suomalaista sukujuurta oleva lastenkirjailija, joka on kirjoittanut trilogian Suomesta Kanadaan muuttaneen Mäen perheen vaiheista 1910-luvulla.
Karen Autio syntyi Fort Williamissa, Ontariossa ja varttui Thunder Bayn suomalaisseuduilla Kanadan Ontariossa ja asuu nykyisin maan länsirannikolla, Brittiläisen Kolumbian provinssin Kelownassa. Hän valmistui University of Waterloosta ja työskenteli ohjelmistosuunnittelijana kunnes jättäytyi vapaaksi kirjailijaksi.
Trilogian ensimmäisen osan Second Watch (Sonoris Press 2005) tarina kietoutuu vuonna 1914 tapahtuneeseen RMS Empress of Irelandin haaksirikkoon, jonka tuhannen hukkuneen joukossa oli 70 suomalaissiirtolaista, myös Aution sukulaisia. Päähenkilö on kymmenvuotias Saara Mäki. Tarinan jatko-osa Saara’s Passage julkaistiin 2008. Siinä tytön äiti on joutunut tuberkuloosisairaalaan, josta lähettää tyttärelleen kirjeitä. Trilogian päätösosa Sabotage ilmestyi 2013. Siinä Saara ja sanomalehtiä jakava pikkuveli Jussi seikkailevat ensimmäisen maailmansodan epäluuloisissa oloissa kotikaupungissaan Port Arthurissa.
Teoksia

Second Watch (2005), ISBN 1-55039-151-8
Saara’s Passage (2008), ISBN 978-1-55039-168-8
Sabotage (2013), ISBN 978-1-55039-208-1
Aiheesta muualla

Kirjailijan verkkosivusto
Pamela Anderson

| Pamela Anderson |
| --- | --- |
 Pamela Anderson vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Pamela Denise Anderson
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1967 (ikä 57) Ladysmith, Brittiläinen Kolumbia, Kanada
Ammatti:  näyttelijä, malli
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Pamela Anderson Lee, Pamela Lee
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Pamela Denise Anderson  (s. 1. heinäkuuta 1967 Ladysmith, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan televisiosarja Baywatchissa sekä urastaan Playboy-mallina.