FM (kanadalainen yhtye)
Yhtyeen musiikki

Musiikkinäytteet
”Phasors on Stun” FM:n ensimmäiseltä albumilta  (1977) on yhtyeen tunnetuin kappale. Se sekoittaa progressiivisen rockin ja radioystävällisen popin elementtejä.
”Just Like You”  -albumilta (1985) oli yhtyeen synth pop -kauden menestynein singlejulkaisu.
”Children of Eve”  -albumilta (2015) edustaa yhtyeen uuden tuotannon taiteellisesti kunnianhimoisempaa laitaa.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
FM:n musiikkityyli on vaihdellut vuosien mittaan paljon. Yhtye aloitti uransa progressiivisella rockilla aikana, jolloin tyylilajin suosion huippukausi alkoi jo olla ohi. Esikoisalbumi Black Noisen kappaleet ovat pitkiä, monimutkaisia ja elektronisia. Albumin musiikki on sekoitus poppia, progressiivista rockia ja fuusiojazzia, johon yhdistyvät runsaat syntetisaattorit ja uuden aallon vaikutteet. Yhtyeen varhaistuotannossa ei kuulla lainkaan kitaraa, vaan sen korvaavat sähkömandoliini ja -viulu, jotka erottavat yhtyeen muista scifi-henkisistä progeyhtyeistä. Sanoitukset käsittelevät pääasiassa avaruusmatkailua ja vieraiden maailmojen asuttamista. Esimerkiksi kappaleen ”Phasors on Stun” nimi viittaa Star Trekissä usein kuultuun kehotukseen asettaa vaiheisena tunnettu ase tainnutusasetukselle (”Set phasers to stun”). Black Noisen tyyliä onkin luonnehdittu ”avaruusrockiksi” (space rock).
Direct to Disc -albumilla progressiivisen rockin ja fuusiojazzin vaikutteet ovat entistä enemmän esillä. Albumin kappaleet ovat pääasiassa instrumentaalisia ja sisältävät myös improvisaatiota. Kokeellisella albumilla kuullaan muun muassa Dellerin aivosähkökäyrää syntetisaattorin läpi ajettuna. Kumpikin Direct to Discin kappaleista kestää yli 15 minuuttia. Black Noise ja Direct to Disc ovat FM:n progressiivisimmat albumit.
Surveillance muistuttaa tyylillisesti edeltäjiään mutta on kaupallisempi. Elektronisia ja kokeellisia elementtejä on vähemmän ja kappaleet ovat tiiviimpiä ja helppotajuisempia. Vaikka sanoitukset jatkavat tieteisteemojen ympärillä, ne ovat kuitenkin maanläheisempiä. Seuraava albumi City of Fear jatkaa samaan suuntaan ja hylkää avaruusrock-vaikutteet kokonaan. Sovitukset ovat yksinkertaisempia ja rakentuvat Ben Minkin särjetyn, sähkökitaraa muistuttavan mandoliinisoundin ympärille. Mukana on aiempaa aggressiivisempia, perinteistä rock-tyyliä edustavia kappaleita, mutta myös progressiivisia vaikutteita on edelleen mukana. Sean Carruthers on verrannut albumin tyyliä Peter Gabrielin tuolloisiin, ”edistysmielisiin” albumeihin. Minkin mukaan FM:n ensimmäiset albumit kertovat avaruuteen eksymisestä, mutta City of Fear kertoo siitä, millaista on eksyä kaupunkiin. Hawkins taas on kuvaillut tyylilajin muutosta näin:
»Surveillance oli yritys tuoda avaruusalus lähemmäksi maapalloa. City of Fearilla se laskeutuu.»
1980-luvulla yhtyeen musiikki muuttui huomattavasti. Con-Test edustaa lähinnä synthpop-musiikkia ja on tyyliltään kaupallinen ja radioystävällinen. Kappaleissa on tanssittavia elektronisia rytmejä, joita korostetaan syntetisaattorin orchestra hit -efekteillä. Con-Test on myös ensimmäinen FM-albumi, jolla on mukana kitaristi. Sama tyyli jatkuu Tonightilla. Vaikka musiikki on pop-painotteista, mukana on Nash the Slashin soittamia epätavallisia soittimia. Musiikillisesti Tonightin on sanottu muistuttavan The Carsia.
Vuoden 2015 paluulevy Transformation sekoittaa yhtyeen aiempia tyylejä ja mukana on sekä progressiivisen rockin, fuusiojazzin että synthpopin elementtejä. Syntetisaattorit ja mandoliinit ovat pääasiassa taka-alalla, ja eniten esillä ovat jousisoittimet. Sävellykset eivät myöskään ole yhtä monimutkaisia kuin yhtyeen ensimmäisillä levyillä. Muutamat sanoituksista käsittelevät avaruusmatkailua, mutta yleisempiä teemoja ovat ihmiskunnan ja maapallon tulevaisuus kuten yhteistyö, rakkaus ja kestävä kehitys. Hawkinsin mukaan yhtyeen tavoitteena oli tehdä mahdollisimman progressiivinen albumi, joka olisi ”kaupallinen itsemurha”. Lopputulosta on kuvailtu eklektiseksi eikä se juurikaan muistuta yhtyeen aiempaa tuotantoa, mikä oli tietoinen ratkaisu.