stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alfred Binet

| Alfred Binet |
| --- | --- |
 Alfred Binet 1900-luvulla.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Alfred Binet (alk. Alfredo Binetti)
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1857 Nizza, Sardinian kuningaskunta
Kuollut: 18. lokakuuta 1911 (54 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  psykologi
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Jean-Martin Charcot
Tutkimusalue:  psykologia ja psykometriikka
Alfred Binet [bine] (alk. Alfredo Binetti; 8. heinäkuuta 1857 Nizza, Sardinian kuningaskunta – 18. lokakuuta 1911 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen psykologi ja psykometriikan pioneeri. Hän julkaisi kollegansa Théodore Simonin kanssa ensimmäisen nykyaikaisen älykkyystestin vuonna 1905.
Binet syntyi Ranskan Nizzassa. Vanhempien avioeron jälkeen äiti ja poika muuttivat Pariisiin. Binet valmistui lakikoulusta vuonna 1878, mutta alkoi toimia psykologina ilman alan koulutusta. Hän työskenteli tutkijana Salpêtrièren sairaalassa Jean-Martin Charcot'n johdolla. Aluksi hän keskittyi hypnotismiin. Vuonna 1892 hän aloitti työn Sorbonnen yliopiston tutkimuslaboratoriossa, jonka johtaja hänestä tuli kaksi vuotta myöhemmin. Aluksi hän tutki lasten kehitystä työtoverinaan kasvatuspsykologi Théodore Simon. Binet kehitti vuonna 1903 Ranskan valtion toimeksiannosta älykkyystestin. Se koostui muutamasta kymmenestä tehtävästä, joita oli kokeiltu eri ikäisillä lapsilla, kehitysvammaisilla ja sotilailla. Seuraava vaihe oli Binetin–Simonin älykkyystesti vuosina 1905 ja 1908. Tutkijat alkoivat nimittää lasten eri kehitysvaiheita älykkyysiäksi, ja sitä tietä he päätyivät älykkyysosamäärän mittaamiseen.
Testiä käytettiin aluksi apukoululaisten valitsemiseen ja kehitysvammaisten luokittamiseen. Binet teki vielä hieman ennen kuolemaansa muutoksia kehittämäänsä testiin, ja myöhemmin yhdysvaltalainen Lewis Terman muokkasi sitä lahjakkaiden testaamiseen. Binet oli tutkijoista ensimmäinen, joka pyrki älykkyyden täsmälliseen mittaukseen ja ensimmäinen, joka sisällytti testeihin älykkyyden eri osa-alueita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alfred Binet Wikimedia Commonsissa
Ammutaanhan hevosiakin

| Ammutaanhan hevosiakin> They Shoot Horses, Don't They?.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Horace McCoy
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Kustantaja:  Simon & Schuster
Julkaistu:  1935
Suomennos
Suomentaja:  Heikki Salojärvi
Kustantaja:  Love (WSOY 2009)
Julkaistu:  1978
Sivumäärä:  153
ISBN:  951-835-009-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ammutaanhan hevosiakin (They Shoot Horses, Don't They?) on Horace McCoyn romaani vuodelta 1935. Teos ilmestyi suomeksi 1978, ja sen on suomentanut Heikki Salojärvi.
Teos kertoo 1930-luvun laman uhrien selviämiskamppailusta Yhdysvalloissa. Tarinassa kuvataan kuukausien mittaisia maratontansseja, jossa kilpailijat haaveilevat kohtalon kääntävästä julkisuudesta. Teoksen suomenkielisen laitoksen jälkisanoissa Peter von Bagh ylistää teosta profeetallisena, ja mainitsee 1970-luvun julkkismyllyn. Hannu Marttila liittää teoksen 2000-luvun tosi-tv-ilmiöön, joiden formaattia se ennakoi kuin käsikirjana.
Teoksen pohjalta on Sydney Pollack ohjannut samannimisen elokuvan. Rock-yhtye Mannhain The Exploder -levyn kappaleesta ”Rock to the Top” on kuvattu Teemu Nikin ohjaama musiikkivideo, joka on eräänlainen elokuvaa mukaileva pastissi. Mannhain maratontanssien palkintona ei kuitenkaan ole dollareita – vaan hedelmäkori.
Kirjasta on tehty myös näytelmä, jonka on suomentanut Esko Elstelä.
Aljoša Popovitš

Kolme bogatyria. Viktor Vasnetsov, 1898.
Aljoša Popovitš (ven. Алёша Попович) on yksi kolmesta venäläisen kansanperinteen kuuluisimmasta bogatyrista, legendaarisesta sankarista.
Venäläisen kansanperinteen eeppisissä runoissa eli bylinoissa Aljoša kuvataan voimakkaaksi ja ovelaksi. Hän voittaa vihollisensa usein viekkauden avulla ja huijaamalla pikemmin kuin raa'alla voimalla. Hän on myös melkoinen naistennaurattaja eikä vastaa yhtä hyvin käsitystä perinteisestä uljaasta sankarista kuin virkaveljensä Ilja Muromets ja Dobrynja Nikititš.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aljoša Popovitš Wikimedia Commonsissa
Slaavilainen mytologia ja kansanperinne
| --- | --- |
Pääjumalat:   Perun  Veles  Jarilo  Morana  Svarog  Dažbog  Svantovit  Triglav  Zorja 
Muita jumalia:   Belobog  Tšernobog  Hors  Lado  Mokoš  Porenut  Porewit  Radegast  Rod  Rugievit  Stribog 
Legendojen sankarit:   Bogatyr  Aljoša Popovitš  Dobrynja Nikititš  Ilja Muromets  Lech, Čech ja Rus  Libuše  Marko Kraljević  Nastasja Korolevitšna  Nastasja Mikulišna  Polenitsa  Sadko  Vasilisa Mikulišna 
Taruolennot:   Alkonost  Baba Jaga  Baš Tšelik  Tulilintu  Koštšei Kuolematon  Simargl  Sirin  Solovei-Razboinik  Zmei 
Henget ja paholaiset:   Bannik  Domovoi  Drekavac  Karzełek  Kikimora  Lešii  Liho  Polevoi  Rusalka  Vila  Vampyyrit  Vodjanoi 
Hallitsijat ja muut:   Kalin-tsaari  Ruhtinas Vladimir Krasno(e) Solnyško  Zabava Putjatišna
Yhdysvaltain alueelliset puhelinyhtiöt

Alueelliset puhelinyhtiöt ylläpitävät mm. yleisöpuhelinjärjestelmää.
Yhdysvaltain alueelliset puhelinyhtiöt (engl. Regional Bell Operating Companies, lyhenne RBOC) syntyivät Yhdysvaltain oikeusministeriön vuonna 1982 antamasta päätöksestä pitkään kestäneessä American Telephone & Telegraphin monopolioikeudenkäynnissä.
Historia

8. tammikuuta 1982 AT&T sopi kanteen ja hyväksyi paikallispuheluliikennettä ohjaavien yritysten eriyttämisen emoyhtiöstä. 1. tammikuuta 1984 AT&T:n paikallisyhtiöt jaettiin seitsemään itsenäiseen alueelliseen puhelinyhtiöön ja AT&T jatkoi omana yhtiönään toimittaen kaukopuheluita ja internet-palveluita.
Tällöin syntyivät seuraavat yhtiöt:
Ameritech — (SBC osti yhtiön vuonna 1999)
Bell Atlantic — (osti GTE:n vuonna 2000 ja muutti nimensä Verizon Communicationsiksi)
BellSouth — (AT&T osti yhtiön vuonna 2006)
NYNEX — (Bell Atlantic osti yhtiön vuonna 1996)
Pacific Telesis — (SBC osti yhtiön vuonna 1997)
Southwestern Bell — (muutti nimensä SBC:ksi vuonna 1995; hankki AT&T:n vuonna 2005 ja muutti syntyneen yhtiön nimeksi AT&T)
U S West — (Qwest osti yhtiön vuonna 2000)
Ennen vuotta 1984 AT&T:n osittaisessa omistuksessa oli kaksi pienempää ja muutoin itsenäistä puhelinyhtiötä, Cincinnati Bell ja Southern New England Telephone (SNET). Vuoden 1984 pilkkomisen jälkeen näistäkin yhtiöstä tuli täysin riippumattomia ja omistussuhde purettiin. Kaikille yhdeksälle alueelliselle puhelinyhtiölle annettiin oikeus käyttää tunnettua Bell-tavaramerkkiä. Näiden yhtiöiden lisäksi markkinoilla oli yksi verrattaen samankokoinen AT&T:stä riippumaton yritys, GTE (General Telephone and Electronics).
Yritysjärjestelyt

Useimmat yritykset ovat sittemmin sulautuneet toisiinsa, jättäen jäljelle vain kolme alueellista puhelinyhtiötä. Vuoden 1984 eriyttämisen jälkeen osa AT&T:n Bell Labsista pilkottiin Bellcoreen, joka toimisi sittemmin paikallisyhtiöiden tutkimuskeskuksena ja yhteisten pelisääntöjen asettajana.
Yritysjärjestelyt > AT&T Inc.

Vuonna 1995 Southwestern Bell Corporation muutti nimensä muotoon SBC Communications ja vuonna 1996 voimaan tulleen uuden televiestintälain puitteissa se osti Pacific Telesiksen vuonna 1997. Seuraavana vuonna SBC hankki itsenäisen Bell-järjestelmään kuulumattoman SNET:n ja vielä vuonna 1999 Ameritechin. Tällöin yhtiön hallussa oli jo kolme muuta alueellista puhelinyhtiötä.
Helmikuussa 2005 SBC ilmoitti suunnitelmistaan hankkia 16 miljardilla dollarilla entinen emoyhtiönsä AT&T. SBC otti nimekseen yhdistymisen varmistettuaan AT&T ja aloitti osakevaihdon uudella nimellään 1. joulukuuta 2005. 5. maaliskuuta 2006 AT&T ilmoitti ostavansa BellSouthin 67 miljardin dollarin osakevaihdolla. 29. joulukuuta 2006 FCC hyväksyi 86 miljardin dollarin arvoisen fuusion.
Yritysjärjestelyt > Verizon Communications

Vuonna 1997 Bell Atlantic osti NYNEX:n, joka fuusioitui edelleen vuonna 2000 GTE:n kanssa muodostaakseen uuden yhtiön, Verizonin. Qwestin kanssa jatkuneen tarjouskilvan jälkeen Verizon ilmoitti ostavansa kaukopuheluita toimittavan MCI:n vuonna 2005. Yhteensulautuminen sai päätöksensä 6. tammikuuta 2006.
16. tammikuuta 2007 Verizon ilmoitti eriyttävänsä Mainen, New Hampshiren ja Vermontin osavaltioiden toimintansa erilliseksi yhtiöksi, joka yhdistyisi edelleen FairPoint Communicationsin kanssa. Sopimuksen hyväksyntä on kuitenkin edelleen kesken.
Yritysjärjestelyt > Qwest

Vuonna 2000 US West fuusioitiin Qwestiin, Denverissä päämajaa pitävään kaukopuheluita toimittavaan yritykseen.
Yritysjärjestelyt > Cincinnati Bell

Entisen Bell-järjestelmän riippumaton alueellinen puhelinyhtiö ei ollut osana alkuperäistä vuoden 1984 uudelleenjärjestelyä, koska AT&T omisti vain osan  yhtiöstä, ja on edelleen itsenäinen toimija.
Yritysjärjestelyt > Bell Canada

Bell Canada eriytettiin AT&T:stä jo vuonna 1956 ja yhtiö ei ollut osana AT&T:n pilkkomista.
Algrundet

Algrundet
| --- | --- |
Sijainti:  60°07′59.00″N, 24°45′14.00″E, Espoo Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti, Itämeri
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Algrundet on saari Espoon Matinkylässä noin 1,3 kilometriä Nuottaniemen venesatamasta kaakkoon. Algrundetin koillispuolella sijaitsee Iso Vasikkasaari ja idässä Pukkisaari. Lännessä lähin naapurisaari on Rönnbusken. Algrundetin pinta-ala on noin 0,4 hehtaaria ja rantaviiva noin 90 metriä. Saari käsittää yhden kiinteistön.
Aiheesta muualla

Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Paikkatietoalusta: Algrundet
Akseli Pelvas

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 8. helmikuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Espoo, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: IFK Mariehamn
Pelinumero: 9
Junioriseurat
1994–2003: EsPa
2004–2006: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005–2010 | Klubi 04 | 62 | (41) |
| 2007–2013 | HJK | 89 | (33) |
| 2008 | → IFK Mariehamn (laina) | 4 | (0) |
| 2013 | → KuPS (laina) | 4 | (0) |
| 2013 | → SJK (laina) | 13 | (6) |
| 2014–2015 | SJK | 62 | (25) |
| 2016 | Falkenbergs FF | 14 | (0) |
| 2016–2019 | HJK | 54 | (19) |
| 2019 | → Klubi 04 | 1 | (0) |
| 2020– | IFK Mariehamn | 20 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 323 | (127) |
Maajoukkue
| 2004 | Suomi U15 | 4 | (3) |
| 2005 | Suomi U16 | 14 | (8) |
| 2006 | Suomi U17 | 3 | (1) |
| 2007 | Suomi U18 | 11 | (3) |
| 2008 | Suomi U19 | 4 | (1) |
| 2009–2010 | Suomi U21 | 14 | (2) |
| 2012– | Suomi | 7 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. marraskuuta 2020 .
Akseli Pelvas (s. 8. helmikuuta 1989 Espoo) on entinen suomalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeiseksi Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Jalkapallon pelaamisen Pelvas aloitti 5-vuotiaana Etelä-Espoon Pallon junioreissa. Hän liittyi HJK:hon 14-vuotiaana vuonna 2003. Ensimmäisen kautensa hän aloitti B-junioreiden 1. divisioonassa, mutta hänet nostettiin kauden aikana SM-ryhmään. Kauden 2005 lopulla Pelvas nostettiin junioreista Klubi 04:n. Kauden 2006 hän aloitti A-junioreissa, mutta loppukausi meni Klubi 04:ssä. Kaudella 2007 hän debytoi Veikkausliigassa, mutta pelasi pääasiassa Ykköstä Klubi 04:ssä. Kaudella 2008 hän oli lainalla IFK Mariehamnissa ja pelasi neljässä pelissä. Kaudella 2008 hän teki 27 maalia 17 pelissä Klubi 04:n riveissä Kakkosessa.
Kaudella 2009 Pelvas murtautui HJK:n pelaavaan miehistöön ja pelasikin yhteensä 19 Veikkausliiga-ottelussa, joissa syntyi viisi maalia. Menestyksekkäässn HJK:n riveissä Pelvas nousi kaudella 2011 HJK:n parhaaksi malaintekijäksi ja oli samalla jaetulla kakkossijalla Veikkausliigakauden maalintekijätilastossa. Kaudella 2013 hän siirtyi lainalla Seinäjoelle SJK:n riveihin ja oli seuraavalla kaudella 2014 SJK:n paras maalintekijä. Kaudella 2015 hän oli Veikkausliigan maalintekijätilaston kolmas. Pelvas palasi kaudella 2016 takaisin HJK:n riveihin ja kaudella 2017 hän nousi HJK:n parhaaksi maalintekijäksi ja samalla Veikkausliigan neljänneksi paras maalintekijä ollen myös elokuun 2017 kuukauden pelaaja Veikkausliigassa.
Pelvas pelasi nuorten maajoukkueessa 14 ottelua ja esiintyi poikien maajoukkueissa 36 kertaa. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 22. tammikuuta 2012 pelatussa ystävyysottelussa Trinidad ja Tobagoa vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki tammikuussa 2018 Jordaniaa vastaan.
Saavutukset

Suomen mestaruus 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2015, 2017, 2018
SM-hopea 2014
Suomen Cup 2011, 2017
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akseli Pelvas Wikimedia Commonsissa
IFK Mariehamn – Veikkausliiga
1 Nordqvist |
2 Henrique |
3 Buwalda |
5 Svensson |
6 Kone |
7 Sjöroos |
8 Abubakari |
9 Hambo |
10 Tendeng |
16 A. Mäenpää |
17 Mastokangas |
18 Olawale |
19 Karlström |
20 Tamminen |
21 N. Mäenpää |
23 Sumusalo |
24 Sundman |
25 Baliso |
26 Mattsson |
27 Wiklöf |
28 Nissinen |
30 Sillanpää |
44 Okoye |
77 Igboananike |
88 Forsman |
Valmentaja Syberyjski
Aatu Talanne

Talanne 1930-luvun alussa.
Aatu Talanne (alkuaan Kustaa Adolf Dahlqvist; 26. kesäkuuta 1892 Oulu – 10. elokuuta 1967) oli suomalainen näyttelijä ja näyttämöpäällikkö. Hän työskenteli muun muassa Suomen Kansallisteatterissa. Lisäksi hän oli mukana seitsemässätoista elokuvassa vuosina 1934–1962.
Elämä ja ura

Talanteen vanhemmat olivat verhoilija Johan Valfrid Dahlqvist ja Anna Huurnanen. Hän aloitti teatteriuransa näyttelijänä ja järjestäjänä Oulun Työväen Teatterissa vuosina 1910–1918. Tornion Työväen Teatterissa Talanne toimi edellä mainittujen tehtävien ohella myös ohjaajana 1918–1920. Torniosta Talanne siirtyi Viipurin Työväen Teatteriin, jossa hän työskenteli jälleen näyttelijänä ja järjestäjänä 1920–1926. Ura jatkui Helsingissä. Talanne työskenteli vuosina 1926–1945 Koiton Näyttämöllä ja Helsingin Kansanteatterissa. Vuosina 1945–1963 hän toimi Suomen Kansallisteatterin näyttämöpäällikkönä.
Aatu Talanne näytteli sivuosia useissa suomalaisissa elokuvissa vuosina 1934–1947 ja edelleen vuosina 1960–1962. Hän oli mukana muun muassa varhaisessa äänielokuvassa Minä ja ministeri (1934) sekä 1960-luvun alun romanttisissa värielokuvissa Kun tuomi kukkii (1962) ja Ihana seikkailu (1962).
Talanteen aviopuoliso oli näyttelijä Hulda Keskinen vuodesta 1926 lähtien.
Filmografia

Minä ja ministeri (1934)
Vieras mies tuli taloon (1938)
Helmikuun manifesti (1939)
Halveksittu (1939)
SF-paraati (1940)
Runon kuningas ja muuttolintu (1940)
Lapseni on minun (1940)
Eulalia-täti (1940)
Suomisen taiteilijat (1943)
Matkalla seikkailuun (1945)
Kultainen kynttilänjalka (1946)
Pikajuna pohjoiseen (1947)
Skandaali tyttökoulussa (1960)
Kultainen vasikka (1961)
Pikku Suorasuu (1962)
Kun tuomi kukkii (1962)
Ihana seikkailu (1962)
Aiheesta muualla

Aatu Talanne Elonetissä.
Aleksandr Golovanov

Aleksandr Golovanov ( 7. elokuuta 1904 –
22. syyskuuta 1975) oli neuvostoliittolainen lentäjä ja ilmailu-upseeri.
Golovanov liittyi puna-armeijaan vuonna 1919. Sisällissodan aikana hän toimi 59. kiväärirykmentissä. Syyskuussa 1920 hänet kotiutettiin. Vuonna 1924 hän liittyi salaiseen poliisiin Tšekaan ja työskenteli Moskovan sotilaspiirissä lokakuusta 1925 ja sitten Alma Atassa elokuusta 1930. Joulukuussa 1931 hän aloitti lentokoulutuksen, ja hänestä tuli Aeroflotin päälentäjä 1938. 
Hän osallistui Halhin-Golin taisteluihin ja talvisotaan.
Hänestä tuli ilmavoimien marsalkka (nuorin henkilö Neuvostoliiton historiassa, jolla on tämä arvo) 3. elokuuta 1943. Stalin otti hänet mukaan valtuuskuntaansa Teheranin konferenssiin marraskuun lopussa 1943.
Golovanov vastasi Helsingin suurpommituksista helmikuussa 1944 komentaen suoraan Neuvostoliiton korkeimman sodanjohdon eli käytännössä Stalinin alaisuudessa toimineita kaukotoimintailmajoukkoja (ven. Aviatsija dalnego deistvija – ADD), joita oli täydennetty ja vahvistettu tätä hyökkäystä varten.
Vuonna 1948 Golovanov erotettiin virastaan. Hän toimi erityistehtävissä pääesikunnassa, ennen kuin jäi eläkkeelle vuonna 1953.
Allyyliglysidyylieetteri

| Allyyliglysidyylieetteri |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-(prop-2-enoksimetyyli)oksiraani
CAS-numero:  106-92-3
PubChem CID:  7838
SMILES:  C=CCOCC1CO1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H10O2
Moolimassa:  224,16 g/mol
Sulamispiste:  -100 °C
Kiehumispiste:  153,9 °C
Tiheys:  0,9698 g/cm3
Liukoisuus veteen:  140 g/l (20 °C)
Allyyliglysidyylieetteri (C6H10O2) on tyydyttymättömiin eettereihin ja epoksideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi polymeerien valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa allyyliglysidyylieetteri on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee muun muassa veteen, asetoniin ja tolueeniin. Allyyliglysidyylieetteri on myrkyllistä maksalle, haimalle ja munuaisille. Aine vaikuttaa keskushermostoon aiheuttaen muun muassa uneliaisuutta. Yhdiste voi olla karsinogeenista.
Allyyliglysidyylieetterin synteesin ensimmäisessä vaiheessa allyylialkoholi reagoi epikloorihydriinin kanssa happojen katalysoimana 3-allyylioksi-1-kloori-2-propanoliksi. Emästen vaikutuksesta tämä yhdiste muodostaa allyyliglysidyylieetteriä.
Allyyliglysidyylieetteriä käytetään yhdessä muiden epoksidien kanssa polyeetterikumien, polyglykolien ja epoksihartsien valmistukseen. Sitä käytetään myös komonomeerina esimerkiksi akryyliamidin kanssa. Allyyliglysidyylieetteri reagoi silaanien kanssa muodostaen epoksidiryhmän sisältäviä silaaneja.
Aleksandr Iljin-Genevski

Aleksandr Iljin-Genevski vuonna 1927.
Aleksandr Fjodorovitš Iljin-Genevski (oik. Iljin, ven. Алекса́ндр Фёдорович Ильи́н-Жене́вский, Iljin-Ženevski; 28. marraskuuta 1894 – 3. syyskuuta 1941 Leningrad, Neuvostoliitto) oli venäläinen bolševikki ja shakkimestari, joka tunnetaan myös toimittajana, historioitsijana ja diplomaattina. Puoluenimensä Genevski eli ”geneveläinen” hän sai asuttuaan usean muun venäläisen vallankumouksellisen tavoin maanpaossa Sveitsissä.
Elämä > Vallankumouksellinen toiminta

Iljin-Genevski liittyi sosialidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1912, mutta joutui jo vuotta myöhemmin lähtemään maanpakoon Sveitsiin. Hän opiskeli Geneven yliopistossa ja voitti myös kaupungin shakkimestaruuden vuonna 1914. Venäjälle palattuaan hän työskenteli muun muassa Pravdan toimittajana ja myöhemmin usean Itämeren laivaston merisotilaille tarkoitetun sanomalehden toimituskunnassa. Yksi lehdistä oli Helsingissä julkaistu Volna, jota Iljin-Genevski oli tekemässä bolševikkien Helsingin neuvoston jäsenenä vuonna 1917. Hän kuului myös helmikuun vallankumouksen jälkeen maaliskuussa 1917 perustettuun Pietarin neuvostoon. Saman vuoden lokakuun vallankumouksesta lähtien Iljin-Genevski toimi erilaisissa tehtävissä sotilaskomissaarina, kunnes hänet vuonna 1921 nimitettiin diplomaatiksi Latviaan. Myöhemmin 1920-luvulla Iljin-Genevski työskenteli muun muassa useiden eri lehtien päätoimittajana sekä lokakuun vallankumouksen historiaa kirjoittaneen valtiollisen viraston Istpartin apulaisjohtajana.
Elämä > Shakki

Iljin-Genevskiä pidetään shakin neuvostoliittolaisen koulukunnan luojana. Hän ajoi peliä myös osaksi sotilaskoulutusta, jossa sitä käytettiin erilaisten taistelutaktiikoiden ja strategioiden opettamiseen. Iljin-Genevski oli itse kolminkertainen Leningradin shakkimestari 1920-luvulla. Vuonna 1925 hän voitti yhden pelin kuubalaista maailmanmestaria José Raúl Capablancaa vastaan, yhtenä harvoista pelaajista koko maailmassa. Vuosina 1920 ja 1933 Iljin-Genevski järjesti Mihail Botvinnikin ja Salo Flohrin väliset ottelut Neuvostoliiton mestaruudesta. Yksi hollantilaisen puolustuksen variaatio on myös nimetty hänen mukaansa.
Elämä > Kuolema

Iljin-Genevskin uskotaan kuolleen Leningradin piirityksen aikana syyskuussa 1941 Laatokalla tapahtuneessa saksalaisten ilmaiskussa, mutta joidenkin väitteiden mukaan hän olisi kuollut Stalinin vainojen uhrina.
Perhe

Iljin-Genevskin veli oli Neuvostoliiton laivaston amiraali Fjodor Raskolnikov, joka toimi muun muassa Kaspian- ja Itämeren laivastojen komentajana.
Aleksandr Goedicke

| Aleksandr Goedicke> Александр Фёдорович Гедике |
| --- | --- |
 Aleksandr Goedicke ennen vuotta 1917.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. maaliskuuta (J: 20. helmikuuta) 1877 Moskova, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 9. heinäkuuta 1957 (80 vuotta) Moskova, Neuvostoliitto
Ammatti:  säveltäjä, pianisti ja urkuri
Muusikko
Tyylilajit:  ooppera ja länsimainen taidemusiikki 
Soittimet:  piano, urut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Aleksandr Fjodorovitš Goedicke (ven. Александр Фёдорович Гедике, Aleksandr Fjodorovitš Gedike; 4. maaliskuuta (J: 20. helmikuuta) 1877 Moskova – 9. heinäkuuta 1957 Moskova) oli venäläinen säveltäjä, pianisti ja urkuri.
Goedicke syntyi Moskovassa ja hänellä oli saksalaisia sukujuuria. Hänet nimitettiin vuonna 1909 pianonsoiton professoriksi Moskovan konservatorioon. Hän opetti myös urkujensoittoa ja kamarimusiikkia ja sai mainetta muun muassa Bachin tulkitsijana.
Goedicken tuotantoon kuuluu pääasiassa piano- ja urkumusiikkia. Lisäksi hän sävelsi muun muassa konserton trumpetille ja pianolle (1948), orkesterimusiikkia puhallinorkesterille, oopperoita ja sinfonioita.
Allyylipropyylidisulfidi

| Allyylipropyylidisulfidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-propenyylipropyylidisulfidi
CAS-numero:  2179-59-1
PubChem CID:  16591
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H12S2
Moolimassa:  148,28 g/mol g/mol
Ulkomuoto:  Neste
Sulamispiste:  –15 °C (258 K)
Kiehumispiste:  66–69 °C (339–342 K); 2,1 kPa paineessa
Tiheys:  0,9 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Allyylipropyylidisulfidi on orgaaninen yhdiste (disulfidi), joka on normaaliolosuhteissa palavaa olomuodoltaan vaaleankeltaista nestettä, jolla on pistävän ärsyttävä sipulin kaltainen haju. Sen kemiallinen kaava on C6H12S2 ja rakennekaava CH2=CHCH2SSCH2CH2CH3. Allyylipropyylidisulfidista käytetään myös nimityksiä 2-propenyylipropyylidisulfidi, propyyliallyylidisulfidi ja sipuliöljy.
Allyylipropyylidisulfidin moolimassa on 148,28 g/mol, sulamispiste −15 °C, kiehumispiste (2,1 kPa:n paineessa) 66–69 °C, tiheys 0,9 g/cm3 , leimahduspiste 56 °C ja CAS-numero 2179-59-1. Allyylipropyylidisulfidi ei liukenee veteen, mutta liukenee asetoniin.
Allyylipropyylidisulfidi on sipulin ja valkosipulin eteerisen öljyn pääaineosa. Allyylipropyylidisulfidia saadaan erotettua valkosipulista vesihöyrytislauksella.
Allyylipropyylidisulfidin aineenvaihdunta ei tunneta kovin hyvin, mutta on arveltu sen orgaanisena disulfidina voivan osallistua solujen tioliyhdisteiden (mm. glutationi (C10H17N3O6S) ja kysteiini (C3H7NO2S)) hapetus-pelkistysreaktioihin.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Allyylipropyylidisulfidi ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Palaessaan aineesta muodostuu rikin oksideja.
Työssä orgaanisena liuottimena allyylipropyylidisulfidin altistumisen katsotaan työministeriön päätöksen 1044/1991 mukaan aiheuttavan vaaraa perimälle, sikiölle tai lisääntymiselle.