stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antintalo
Antintalon ja Eerikinkatu 15:n tontin omistajat

1842–1890 Carl Gustaf ja Sofia Lindberg
1890–1895 Ulrik Palmu
1895–1916 Oskar Rudolf Gauffin
1916–1954 Antti Raita
1954–1964 Antti Raidan perikunta
1964–1992 Turun Työväen Säästöpankki
1992–1998 Omaisuudenhoitoyhtiö Arsenal
1998–2015 Veritas Eläkevakuutus
2015 alkaen Kauppakeskus Hansa Ky
Antintalo vuonna 1917, jolloin basaari oli vielä alkuperäisessä muodossaan.
Mari Teinilä

Mari Teinilä (s. 12. joulukuuta 1960 Namibia) on suomalainen toimittaja ja Kotimaa- ja Askel-lehden entinen päätoimittaja.
Teinilä on syntynyt Namibiassa, jossa hänen vanhempansa olivat lähetystyössä. Hän muutti Suomeen 12-vuotiaana. Hän on työskennellyt Lähetyssanomissa, Kirkko ja kaupungissa sekä Kotimaassa, jonka palvelukseen hän meni 1996 ja jonka toimituspäällikkönä hän toimi 2005–2009 ja sen jälkeen päätoimittajana. Teinilän erityisaloja ovat kotimaisen kirkollisen uutisoinnin lisäksi lähetystyötä, pakolaisuutta ja aidsia koskeva uutisointi. Hän on tehnyt useita juttumatkoja ulkomaille, erityisesti Afrikkaan. Teinilä on myös ollut kansainvälisen ekumeenisen uutistoimisto ENI:n (Ecumenical News International) hallituksen jäsen 2003–2007.
Toimittajan työn ohella Teinilä on kirjoittanut kirjoja, muun muassa henkilökuvan kirjailija Anna-Maija Raittilasta.
Teinilä aloitti 1. toukokuuta 2009 Kotimaan toisena päätoimittajana yhdessä vastaavan päätoimittajan Pauli Aalto-Setälän kanssa. Aalto-Setälän siirryttyä toisiin tehtäviin hänestä tuli vastaava päätoimittaja.
Askel-lehden päätoimittajana Teinilä aloitti 2018. Hän luopui sekä Kotimaa- että Askel-lehden päätoimittajuudesta vuonna 2022 ja jatkoi rivitoimittajana.
Teokset

Kerttu Nygren. Etiopiassa rakkaudesta.  Helsinki:  Suomen Lähetysseura, 1999.  ISBN 951-624-254-5
Anna-Maija Raittila. Luottamuksen pyhiinvaeltaja.  Helsinki:  Kirjapaja, 2001.  ISBN 951-625-706-2
Lopun elämää. Itsemurhan tehneiden omaiset kertovat.  Helsinki:  Kirjapaja, 2006.  ISBN 951-607-303-4
Arthur Baar

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Arthur Baar
Syntymäaika: 31. maaliskuuta 1890
Syntymäpaikka: Wien, Itävalta
Kuolinaika: 1984
Kuolinpaikka: , Sveitsi
Valmennusura
1925–28: SC Hakoah Wien
1940:  Israel

Arthur Baar (31. maaliskuuta 1890 Wien, Itävalta – 1984 Sveitsi) oli itävaltalainen jalkapallovaikuttaja. Suurimman osan urastaan hän vaikutti wieniläisessä Hakoah Wienissä, jossa toimi jalkapallojaoston johtajana (saks. Sektionsleiter) vuosina 1911–28. Hän toimi myös Hakoahin valmentajana 1925–28. Hän aloitti uransa Akademischer Sportclubissa, jonka perusti 1908. Sieltä hän siirtyi 1911 Hakoahiin, viden joukkueensa juutalaiset jalkapalloilijat Hakoahiin. Vuodesta 1927 vuoteen 1938 hän toimi Hakoahin varapresidenttinä. Anschlussin jälkeen hän siirtyi Palestiinaan. Hän toimi myös Palestiinan jalkapallomaajoukkueen johtajana vuosina 1945–48 ja Israelin jalkapallomaajoukkueen johtajana 1948–54.
Nurmijärven vaakuna

Nurmijärven vaakuna
Nurmijärven vaakuna on Nurmijärven kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa kunnassa syntyneeseen Aleksis Kiveen ja hänen tunnetuimpaan teokseensa Seitsemän veljestä.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä seitsemän luonnonväristä kultatukkaista nuorukaisen päätä asetettuina 2+3+2.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson B. Harald Hellströmin ehdotuksen mukaan, ja Nurmijärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 18. joulukuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 14. huhtikuuta 1954.
Pirjo Hiidenmaa

| Pirjo Hiidenmaa |
| --- | --- |
 Pirjo Hiidenmaa Turun Kirjamessuilla 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. helmikuuta 1959 (ikä 65) Anttola
Kansalaisuus:  suomi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Instituutti:  Helsingin yliopisto Kotimaisten kielten tutkimuskeskus Suomen Akatemia
Tutkimusalue:  suomen kieli
Pirjo Anneli Hiidenmaa (ent. Karvonen, s. 6. helmikuuta 1959 Anttola) on suomalainen tieto- ja oppikirjailija ja suomen kielen erikoistutkija. Vuoden 2015 alusta hän on ollut Helsingin yliopiston tietokirjallisuuden ja -kirjoittamisen tutkimuksen professori ja lokakuusta 2018 humanistisen tiedekunnan dekaani.
Elämä ja ura

Hiidenmaa kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelin Kalevankankaan lukiosta vuonna 1978. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1986 ja lisensiaatiksi vuonna 1992. Hiidenmaa väitteli filosofian tohtoriksi suomen kielestä Helsingin yliopistossa 1995. Väitöskirjassaan Oppikirja toimintana hän tutki oppikirjojen kieltä ja tiedonesitystä. Vuosina 1992–1993 Hiidenmaa oli Helsingin yliopiston lehtori. Hänet nimitettiin vuonna 1997 Helsingin kauppakorkeakoulun soveltavan kielentutkimuksen dosentiksi ja vuonna 1998 Helsingin yliopiston suomen kielen dosentiksi.
Hiidenmaa työskenteli vuosina 1981–1985 ja 1986–1987 Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen (Kotus) tutkimusapulaisena ja tutkijana. Vuosina 1985–1986 hän oli Suomen Lääkärilehden toimittaja ja 1987–1993 Suomen Pankin kielenhuoltaja. Vuosina 1993–2006 Hiidenmaa oli Kotuksen tutkija ja kielenhuolto-osaston eli Kielitoimiston johtaja.
Vuosina 2006–2011 Hiidenmaa johti Suomen Akatemian Kulttuurin ja yhteiskunnan tutkimuksen yksikköä. Joulukuussa 2011 hän siirtyi Helsingin yliopiston Avoimen yliopiston johtajaksi. Vuonna 2013 Hiidenmaa aloitti Koulutus- ja kehittämiskeskus Palmenian johtajana. Vuoden 2015 alussa Hiidenmaa aloitti Helsingin yliopiston tietokirjallisuuden ja -kirjoittamisen tutkimuksen professorina. Lokakuussa 2018 Hiidenmaasta tuli humanistisen tiedekunnan dekaani.
Hiidenmaan keskeisiä tutkimuskohteita ovat olleet tietokirjallisuus, tiedeviestintä, tietokirjojen asema tiedonkulussa, tekstin- ja diskurssintutkimus sekä tekstien merkitys ja kontekstin analyysi.
Joulukuussa 2018 Hiidenmaa arvosteli murreaktivisti Jani Koskisen pro gradua ja syytti sitä kulttuurisesta omimisesta, koska hän kirjoitti sen "savon kielellä omien kielipoliittisten tavoitteiden ajamiseksi". Hiidenmaa piti tätä kolonialistisena ja rinnasti sen saamelaislakin käyttämiseen. Koskisen mukaan kommentit olivat asiattomia ja henkilöön käyviä. Yliopiston vs. rehtori ja lakimies antoivat Hiidenmaalle moitteen hyvän hallinnon vastaisesta kommentoinnista. Päätöksen mukaan kommentoinnilla ei olisi saanut välittää "paikkansa pitämätöntä kuvaa" eikä alisteisessa asemassa olevaa opiskelijaa saisi arvostella varomattomasti. Hiidenmaalla ei ollut päätökseen huomautettavaa.
Elämä ja ura > Muut tehtävät

Hiidenmaa oli Helsingin kaupungin opetuslautakunnan jäsen 1997–2000 ja Helsingin ammattikorkeakoulun johtokunnan puheenjohtaja 2001–2004. Hän oli vihreiden puoluevaltuuskunnan jäsen 1999–2001.
Vuosina 2003–2011 Hiidenmaa oli Suomen tietokirjailijat ry:n puheenjohtaja. Hän oli myös Euroopan kirjailijajärjestöjen liiton (The European Writer’s Council, EWC) puheenjohtaja 2009–2015. Hiidenmaa oli tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan jäsen 2009–2021.
Hiidenmaa oli Hiidenkivi-lehden päätoimittaja vuosina 2006–2010.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Hiidenmaa oli 2001-2019 naimisissa Helsingin apulaiskaupunginjohtaja Pekka Saurin kanssa. Hänellä on kolme lasta.
Julkaisuja

Karvonen, Pirjo: Oppikirjateksti toimintana.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1995.  ISBN 951-717-884-0
Sauri, Pekka & Hietaniemi, Tapani & Hiidenmaa, Pirjo: Rakennetaan reilua maailmaa. Lähtökohtia globaalille vihreälle politiikalle.  Helsinki:  Vihreä Lanka, 1999.  ISBN 951-98412-0-2
Heikkinen, Vesa & Hiidenmaa, Pirjo & Tiililä, Ulla: Teksti työnä, virka kielenä.  Helsinki:  Gaudeamus, 2000.  ISBN 951-662-806-0
Hiidenmaa, Pirjo: Suomen kieli – who cares?.  Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-19005-9
Hiidenmaa, Pirjo ym.: Piste: Lukion äidinkieli ja kirjallisuus 1–3.  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-18839-9
Hiidenmaa, Pirjo ym.: Piste: Lukion äidinkieli ja kirjallisuus 4–6.  Helsinki:  Otava, 2006.  ISBN 951-1-20517-X
Hiidenmaa, Pirjo & Jussila, Raimo & Nissinen, Annika (toim.): Hyvä kirja.  Helsinki:  Suomen tietokirjailijat ry, 2006.  ISBN 951-96737-7-6
Aiheesta muualla

Pirjo Hiidenmaa Twitterissä
Merimaa, Juha: Tietoa tietokirjoista. HS.fi. 8.9.2014.
Heikki Urmas

Heikki Urmas (15. kesäkuuta 1935 Koski Tl – 16. heinäkuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen lentokapteeni ja kauppatieteiden tohtori. Urmas aloitti työuransa liikennelentäjänä Finnairin palveluksessa, opiskeli kauppatieteitä työn ohella ja suoritti tohtorin tutkinnon vuonna 1976. Hän toimi opettajana muun muassa Helsingin kauppakorkeakoulussa ja oli myös Helsingin kauppakorkeakoulun Mikkelin yksikön rehtorina. Urmaksen puoliso oli Finnairin ja Kar-Airin lentoemäntä Kaisu Urmas (o.s. Puhakainen).
Teoksessaan Raadolliset toverit ja vallan väärinkäyttäjät Urmas väittää, että SDP:n johtohahmot Kalevi Sorsa ja Mauno Koivisto olivat KGB:n palveluksessa. Urmas väitti kirjassaan että KGB järjesti Kalevi Sorsan SDP:n puoluesihteeriksi Turun puoluekokouksessa vuonna 1969, lisäksi Urmaksen kirjan mukaan vuonna 1975 Yhdysvaltain presidentti Gerald Ford kieltäytyi saapumasta Helsingissä kesällä 1975 järjestettyyn ETYK-huippukokoukseen jos KGB:n pääministeriksi junailema Sorsa olisi kokouksen aikana tässä tehtävässä. Presidentti Kekkonen joutui sen vuoksi hajottamaan toukokuussa 1975 eduskunnan ja Sorsan tilalle pääministeriksi tuli kesäkuussa Keijo Liinamaa.
Urmas väittää myös vakiintuneen historiankirjoituksen vastaisesti Neuvostoliiton tukeneen Koivistoa Kekkosen seuraajaksi Ahti Karjalaisen sijaan. Urmas kertoo perustavansa tietonsa ay-johtajien Jaakko Rantasen ja Olavi Järvelän, Keijo Liinamaan ja Suomen Pankin johtajan Päiviö Hetemäen muistioihin sekä heidän kanssa käymiinsä keskusteluihin.
Hetemäen elämäkerran kirjoittaja Jukka Tarkka sanoo, ettei ole kertaakaan törmännyt Urmaksen nimeen.
Urmas on myös väittänyt seminaarissaan syyskuussa 2011 Koiviston kanssa presidenttiehdokkuudesta kilpailleiden Väinö Leskisen ja Paul Paavelan tulleen murhatuiksi samoin kuin Keijo Liinamaan, jonka Urmas sanoo paljastaneen hänelle kyseisen salaliiton.
Teokset

Työrauhajärjestelmä yhteiskunnan osajärjestelmänä. Tarkasteltuna SAK-laisen ammattiyhdistysliikkeen hajaannuksen aikana.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Helsingin kauppakorkeakoulu, 1975.  ISBN 951-699-072-X
Uhrina työtön.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1998.  ISBN 951-20-5344-6
Raadolliset toverit ja vallan väärinkäyttäjät.  Helsinki:  Heikki Urmas, 2010.  ISBN 978-952-92-7678-3
Voi maatamme!.  Helsinki:  Heikki Urmas, 2012.  ISBN 978-952-93-0993-1
Kirsi Virtanen

| Kirsi Niemi-Virtanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. elokuuta 1964 (ikä 60) Kannus
Kansalaisuus:  Suomi
Kirsi Virtanen tai Niemi-Virtanen (s. 8. elokuuta 1964 Kannus) on suomalainen toimittaja ja kokkolalaisen Suomen Elinkeinoalojen Tiedotuskeskus Oy:n tuottaja.
Virtanen on työskennellyt vapaana toimittajana. Hänen juttujaan ovat julkaisseet muun muassa Helsingin Sanomat, Ilta-Sanomat ja Suomen Kuvalehti. Virtanen toimi Yleisradion selostajana Eurovision laulukilpailussa vuosina 1993 ja 1994 sekä toimitti nimikko-ohjelmaansa Yle Radio 1 -kanavalla keskiviikkoisin 2007–2011. Ohjelma sai paljon huomiota kantaa ottavan tyylinsä vuoksi ja Skepsis-yhdistys myönsi Kirsi Virtaselle Sokrates-palkinnon rationaalisen ajattelun edistämisestä.
Virtanen on julkaissut kirjan Lupa olla nainen (2008). Kirja kertoo naisellisuudesta ja naisasialiikkeen eri muodoista. Hän oli Kokkolan Sosialidemokraattien johtokunnan jäsen 2012- 2014  ja kirjoittaa blogeja Uuteen Suomeen ja Uusi demari.fi-portaaliin.
Aiheesta muualla

Kirsi Virtanen Puheenvuoro, Uusi Suomi
Kirsi Virtanen (Arkistoitu – Internet Archive) Blogit, Uusi demari.fi
Avoin joukko

Avoin joukko on topologian keskeisin peruskäsite. Avoimien joukkojen avulla voidaan suoraan määritellä muun muassa topologian keskeiset käsitteet raja-arvo, jatkuvuus ja yhtenäisyys.
Avoimen joukon käsite on eräänlainen reaalilukujen joukossa määritellyn avoimen välin käsitteen yleistys. Metrisessä avaruudessa avoin joukko määritellään sen metriikan avulla tietyt ehdot toteuttavaksi avaruuden osajoukoksi. Yleisessä topologiassa sen sijaan topologinen avaruus määritellään valitsemalla perusjoukosta kokoelma sen osajoukkoja, joita sanotaan avoimiksi joukoiksi ja jotka yhdessä määrittelevät avaruuden topologian.
Avoimet joukot metrisessä avaruudessa

Avoin joukko on metrisessä avaruudessa sellainen joukko  A, jonka jokaisella pisteellä  x on kuulaympäristö  B(x,r), joka sisältyy kokonaisuudessaan joukkoon  A.
Yhtäpitävästi voitaisiin määritellä, että joukko A on avoin, jos mikään sen reunapiste ei kuulu joukkoon A.
Esimerkiksi reaalilukujen joukossa  \mathbb {R}  avoimia joukkoja ovat avoimet välit, avoimia välejä yhdistämällä saadut joukot, muotoa (a, ∞) tai (−∞, a) olevat avoimet puolisuorat,  \mathbb {R}  itse sekä tyhjä joukko.
Jokaisessa metrisessä avaruudessa pätee:
Avaruus kokonaisuudessaan sekä tyhjä joukko ovat avoimia.
Avoimien joukkojen yhdiste on avoin joukko, olipa yhdisteessä mukana äärellinen tai ääretön määrä avoimia joukkoja.
Sellainen avoimien joukkojen leikkaus, jossa on mukana vain äärellinen määrä avoimia joukkoja, on myös avoin joukko.
Avoimien joukkojen leikkaus, jossa on mukana äärettömän monta joukkoa, ei välttämättä ole avoin. Esimerkiksi reaalilukujen joukossa kaikkien avoimien välien (a - ε, a + ε) leikkaus, kun ε saa kaikki positiiviset reaalilukuarvot, käsittää vain pisteen a, eikä se ole avoin.
Annetun metrisen avaruuden A kaikki avoimet joukot muodostavat kokoelman, jota sanotaan avaruuden topologiaksi.
Avoimet joukot topologisessa avaruudessa

Jo metrisissä avaruuksissa avoimen joukon käsitteen avulla voidaan karakterisoisa monia topologisia käsitteitä kuten raja-arvo ja jatkuvuus. Näiden käsitteiden kannalta metriikka sinänsä kuitenkin on epäoleellinen; merkitystä on vain sillä, mitkä joukot ovat avoimia. Tämä on antanut aiheen määritellä yleisempi topologisen avaruuden käsite.
Topologinen avaruus määritellään valitsemalla annetusta joukosta X kokoelma sen osajoukkoja, joita nimetään avoimiksi.  Tämä kokoelma on valittava niin, että se toteuttaa edellä todetut, jo metrisissä avaruuksissa pätevät tulokset:
Avaruus kokonaisuudessaan sekä tyhjä joukko ovat avoimia.
Avoimien joukkojen yhdiste on avoin joukko, olipa yhdisteessä mukana äärellinen tai ääretön määrä avoimia joukkoja.
Sellainen avoimien joukkojen leikkaus, jossa on mukana vain äärellinen määrä avoimia joukkoja, on myös avoin joukko.
Tätä avoimien joukkojen kokoelmaa sanotaan joukon X topologiaksi.
Samallekin joukolle voidaan määritellä avointen joukkojen kokoelma ja siten sen topologia monella eri tavalla, kunhan se vain täyttää edellä annetut ehdot. Esimerkiksi missä tahansa joukossa voidaan valita sellainenkin topologia, diskreetti topologia, jossa kaikki avaruuden osajoukot ovat avoimia, tai toisaalta myös sellainen, minitopologia, jossa vain avaruus itse ja tyhjä joukko ovat avoimia.
Olkoon  (X,{\mathcal {T}}) topologinen avaruus. Tällöin joukko  A\subset X on siis avoin, jos ja vain jos  A\in {\mathcal {T}}. Toisin sanoen topologisen avaruuden topologian alkioita kutsutaan avoimiksi joukoiksi.
Esimerkkejä

Erityisen tärkeitä avoimia joukkoja ovat metrisen avaruuden avoimet kuulat, eli joukot, joihin kuuluvat avaruuden ne pisteet, joiden etäisyys jostakin annetusta pisteestä on pienempi kuin jokin vakio. Ne muodostavat kannan metrisen avaruuden ns. tavalliselle topologialle. Erityisesti reaaliakselin avoin väli on klassinen esimerkki avoimesta joukosta.
Ympäristöt

Avoimiin joukkoihin liittyy oleellisesti ympäristön käsite. Jos  x\in X ja on olemassa avoin joukko  U\in {\mathcal {T}}, jolla  x\in U, niin joukkoa U kutsutaan pisteen x ympäristöksi.
Avoin joukko voidaan karakterisoida myös ympäristöjen avulla. Voidaan nimittäin osoittaa, että joukko U on avoin, jos ja vain jos jokaisella joukon U pisteellä on olemassa ympäristö, joka sisältyy joukkoon U.
Ympäristöjen ja avoimien joukkojen avulla voidaan helposti määritellä keskeisiä topologian käsitteitä:
Topologisen avaruuden  (X,{\mathcal {T}}) jonolla  {(x_{n})}_{n\in \mathbb {N} } on raja-arvo pisteessä  a\in X, jos ja vain jos jokaiselle pisteen  a ympäristölle  U\in {\mathcal {T}} löydämme indeksin  n_{0}\in \mathbb {N} , jolla  x_{n}\in U kaikilla  n\geq n_{0}.
Jos  (X,{\mathcal {T}}) ja  (Y,{\mathcal {T}}') ovat topologisia avaruuksia, niin kuvaus  f:X\rightarrow Y on jatkuva pisteessä  a\in X jos ja vain jos jokaiselle pisteen  f(a) ympäristölle  V\in {\mathcal {T}}' löydämme pisteen a  ympäristön  U\in {\mathcal {T}}, jolle  fU\subset V. (tai yhtäpitävästi  U\subset f^{-1}V)
Joukko on yhtenäinen, jos ja vain jos sitä ei voi lausua epätyhjien avoimien joukkojen erillisenä yhdisteenä. Samaten joukko on yhtenäinen, jos sillä ei ole separaatiota.
Kirjallisuutta

Lauri Myrberg: ”Avoin ja suljettu joukko”, Differentiaali- ja integraalilaskenta, osa 1.  Kirjayhtymä, 1977.  ISBN 951-26-0936-3
Jalava, Väinö: Moderni analyysi I.  (15)  Tampere:  TTKK, 1976.  ISBN 951-720-223-7
Lipschutz, Seymour: General Topology.  McGraw-Hill, 1965.  ISBN 0-07-037988-2
Kuvan joukko V ei ole avoin, sillä pisteen p ympäristö ei sisälly joukkoon V.
B-luokka (sukellusvene, Espanja)

| B-luokka |
| --- | --- |
 Espanjan laivaston B-luokan sukellusveneitä Pasaian lahdella vuonna 1922.

Tekniset tiedot
Uppouma:  491 t (pinnalla) 715 t (sukellus)
Pituus:  64,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  5,6 m
Syväys:  3,4 m
Koneteho:  1 400 bhp/850 shp
Nopeus:  16 solmua/10 solmua
Miehistöä:  28
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 457 mm torpedoputkea 76 mm kansitykki
B-luokka oli Espanjan laivaston kuuden 1920-luvulla valmistetun aluksen muodostama sukellusveneluokka.
Suunnittelu

Holland-tyyppiset sukellusveneet olivat suurempia ja paranneltuja versioita  Isaac Peralista. Ne tilattiin laivastolailla 15. helmikuuta 1915 ja valmistus aloitettiin heinäkuussa 1916.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| B1 ex-A4 | Cartagena |  | 2. kesäkuuta 1921 |  | miehistönsä upottama huhtikuussa 1939 |
| B2 ex-A5 | Cartagena |  | 1922 |  | myyty romutettavaksi 1948 |
| B3 ex-A6 | Cartagena |  | 1922 |  | miehistönsä upottama huhtikuussa 1939 |
| B4 ex-A7 | Cartagena |  | 1922 |  | miehistönsä upottama huhtikuussa 1939 |
| B5 ex-A8 | Cartagena |  | 1923 |  | kansallismielisten ilmavoimien upottama 12. lokakuuta 1936 |
| B6 ex-A9 | Cartagena |  | 1923 |  | upotettu 19. syyskuuta 1936 |
Ayutthayan kuningaskunta

Ayutthayan kuningaskunta  (thaiksi อาณาจักรอยุธยา, RTGS: Anachak Ayutthaya) oli thaitten kuningaskunta 1350–1767 nykyisen Thaimaan alueella. Sen pääkaupunkina oli Ayutthaya, joka oli aikanaan Aasian suurin ja vaurain kaupunki.
Historia

Ayutthayan perusti kuningas Ramathibodi I 1350. Hänen merkittävin aikaansaannoksensa oli theravada-buddhalaisuuden nostaminen viralliseksi uskonnoksi ohi Angkorin hindulaisuuden. Hän myös kokosi dharmaśāstran, lakikokoelman, jossa vanhat hindukirjoitukset yhdistettiin thailakeihin. 1400-luvulla Ayutthaya sulki valtaansa entiset Sukhothaille kuuluneet alueet, jotka olivat nykyistä Thaimaata laajempia, sillä Angkor saatiin vallattua khmereiltä. Kuningaskunta, jonka mahtavat temppelit ja rikkaudet olivat muinaisen khmerien valtakunnan veroisia, kävi vilkasta kauppaa Intian ja Kiinan kanssa ja avasi yhteydet myös Eurooppaan 1511, kun luultavasti ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat portugalilaisen diplomaattisen delegaation hahmossa. 1516 Portugalille myönnettiin oikeus kaupankäyntiin kuningaskunnassa, ja Hollannille 1592.
Kuningas Narain aikana (1656–1688) Ayutthayaa verrattiin mahtavuudessaan Pariisiin. Hänen aikanaan ulkovaltojen edustajien vaikutusvalta kasvoi huippuunsa. Thait lähettivät valtuuskunnan Ranskaan kuningas Ludvig XIV:n hoviin, ja aurinkokuningas haaveili käännyttävänsä thaikuninkaan kristinuskoon. Vaikka Narai yritti taitavasti ohjailla ulkovaltoja toisiaan vastaan ulkoministerinsä, kreikkalaisen Konstantin Faulkonin avulla, seurasivat aatelisto ja papisto Ranskan kasvavaa vaikutusvaltaa huolestuneina. Kun kuningas yllättäen sairastui ja kuoli, he hankkiutuivat eroon kristitystä kruununperijästä ja kreikkalaisesta ulkoministeristä. Faulkonin murhan jälkeen valtaistuimelle noussut Phetracha (1688–1693) karkotti lähetyssaarnaajat, ja maa sulkeutui länsivalloilta pitkälle 1800-luvun puoliväliin saakka. Perinteiset viholliset burmalaiset tuhosivat Ayutthayan 1767, jonka jälkeen vallan keskus siirtyi lyhyen Thonburin välikauden jälkeen Chao Phraya -joen suulle 1782 perustettuun uuteen pääkaupunkiin Bangkokiin.
Ayutthayan kuninkaat > Ban Pluluang -dynastia (1688-1767)

| Nimi | Syntymäaika | Hallituskauden alku | Hallituskauden loppu | Kuolinaika | Sukulaisuussuhde edeltäjiin |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Petraja | 1632 | 1688 | 1703 (15 vuotta) | 1703 (15 vuotta) | Narain serkku, kaappasi vallan pakotti Narain sisaren ja tyttären vaimoikseen  Aiempi kuninkaallisten elefanttijoukkojen komentaja |
| Sua  Tiikerikuningas  (Somdet Phra Sanphet VIII) (Phra Chao Suea) | ? | 1703 | 1708 (5 vuotta) | 1708 (5 vuotta) | Petrajan poika aikaisemmasta avioliitosta |
| Taisa (Somdet Phra Sanphet IX) | ? | 1708 | 1733 (24 vuotta) | 1733 (24 vuotta) | Suan poika |
| Boromkot | ? | 1733 | 1758 (26 vuotta) | 1758 (26 vuotta) | Taisan veli   Suan poika |
| Uthumporn (Somdet Phra Ramathibodi IV) (Khun Luang Hawat) | ? | 1758 (4 kuukautta) ryhtyi munkiksi) | 1758 (4 kuukautta) ryhtyi munkiksi) | 1796 vankina Burmassa | Boromkotin poika |
| Suriyat Amarin (Somdet Phra Chao Yu Hua Phra Thinang Suriyat Amarin) | ? | 1758 | 7 Huhtikuuta 1767 (9 vuotta)  | Pakeni burmalaisia ja kuoli nälkään | Uthumpornin veli   Kaappasi vallan,    Boromkotin poika |
Ayutthayan valtakunnan loppu
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Siamin valtuuskunta Ranskan hovin vieraina Ludvig XIV:n hallituskaudella 1686.
Marja Niiniluoto

Marja Niiniluoto 1960-luvulla.
Marja Annikki Niiniluoto, o.s. Linturi (16. syyskuuta 1919 Helsinki – 9. huhtikuuta 1995) oli suomalainen toimittaja ja suomentaja, joka johti 19 vuotta Helsingin Sanomien kulttuuriosastoa.
Niiniluodon isä oli Alkon apulaisjohtajana toiminut Arvo Linturi ja hänen veljensä oli suomentaja ja runoilija Jouko Linturi. Niiniluoto valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1953. Hän toimi vuodesta 1956 alkaen Ilta-Sanomien kirjallisuustoimittajana ja vuodesta 1964 alkaen hän oli Helsingin Sanomien toimittajana. Niiniluoto perusti Helsingin Sanomien kulttuuriosaston 1965 ja johti sitä 19 vuoden ajan. Hänellä oli Ihmisiä, vuosia, elämää -niminen oma palstansa lehdessä. Niiniluoto jäi eläkkeelle 1984.
Niiniluoto sai Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan kunniatohtorin arvon 1986.
Marja Niiniluoto oli naimisissa 1942–1961 Helsingin Sanomien päätoimittajan Yrjö Niiniluodon kanssa. Heillä oli kolme lasta: toimittaja Maarit Niiniluoto, toimittaja Markku Niiniluoto ja Helsingin yliopiston rehtori ja kansleri Ilkka Niiniluoto.
Teoksia

Hilda & Elias : Hilda Aspin ja Elias Erkon kirjeenvaihtoa vuosilta 1884-88. Helsingin Sanomat, Helsinki 1983
Tapahtui Päivälehden aikaan : ihmisiä, vuosia, elämää. Helsingin Sanomat, Helsinki 1989
Suomi, suuriruhtinaanmaa ; kirjoittajat Marja Niiniluoto ym. Tammi 1991
Suomennoksia

Han Suyin : Päivien kimallus. Otava 1954, 13. painos 1994 (alkuteos A many-splendoured thing)
Herman Wouk : Marjorie : romaani nykypäivien New Yorkista 1-2. Otava 1956 (alkuteos Marjorie Morningstar)
F. Scott Fitzgerald : Kultahattu. Otava 1959, uusin painos 2013 (alkuteos The great Gatsby)
Thorkild Hansen : Onnellinen Arabia : tanskalainen retkikunta 1761-67. WSOY 1963 (alkuteos Det lykkelige Arabien)
Vilhelm Assarsson : Stalinin varjossa. WSOY 1963 (alkuteos I skuggan av Stalin)
Catherine Gavin : Linnoitus. WSOY 1964, 5. painos 1993 (alkuteos The fortress)
Staffan Skott : Romanovit : keisarisuku : keitä he olivat? : mitä heistä tuli?. Schildt, Helsinki 1990, 2. uud. laitos ilmestyi 2011 nimellä Romanovit : keisarisuvun kohtalo
Aiheesta muualla

Marja Niiniluodon elämäkerta Kansallisbiografiassa