stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Normandian historia
Teollistuminen 1800-luvulla

Koko läntistä Eurooppaa voimakkaasti 1800-luvulla ravistellut teollistuminen ja myötä tapahtunut yhteiskunnallinen rakennemuutos vaikuttivat Normandiassa sen itäosissa eli Rouenin alueella ja nykyisellä Haut-Normandien alueella. Rautatieyhteys Pariisista Roueniin avattiin 3. toukokuuta 1843 ja se toimi monella tavoin teollistumisen symbolina. Laivanrakennustelakat, tekstiilitehtaat ja metallipajat moninkertaistuivat nykyisen Seine-Maritimen departementin alueella, siis Le Havressa, Elbeufissä ja Louviersissa.
Lyhyesti voidaan teollistumisen aikakaudella todeta seuraavat keskeiset tapahtumat:
Vuosina 1792-1815 tapahtunut teollisuuden uudistuminen.
Afrikan mustien orjakaupan päättyminen.
Höyrylaivojen ilmestyminen Seinelle.
Rautatie Pariisista Roueniin ja sen pidentäminen Le Havreen 1848.
Tekstiiliteollisuuden koneistaminen ja vesivoiman käyttöönotto.
Sosiaaliset seuraukset: proletarisoituminen, työttömyys, maaltapako sekä muuttoliike etenkin Yhdysvaltoihin.
Teollistumisen aikakauteen liittyi Normandiassa myös voimakas taiteen uudistumisen ja kehittymisen kausi. Tätä kuvaa parhaiten taidemaalari Claude Monet'n asettuminen Giverneyn kaupunkiin sekä hänen lukuisat maalauksensa eri puolilta Normandiaa muun muassa Étretatin rantakallioilta, kotipaikkakunnaltaan Giverneystä Rouenista; jonka katedraalia kuvaava maalaus lienee yksi kuuluisimmista, Le Havresta jne.
Toisen keisarikunnan loppumisen aiheuttaneessa Preussin ja Ranskan välisessä sodassa, joka päättyi Ranskan tappioon, Rouenin kaupunki ja siten melkoinen osa Normandiaa oli Preussin johtamien saksalaisten joukkojen miehittämä. Miehitys päättyi kun Saksa yhdistyi ja muodostettiin Saksan keisarikunta.
Ensimmäisen maailmansodan melskeistä Normandia selvisi huomattavan vähäisin vaurioin, sillä pääsääntöisesti sotatoimet tapahtuivat muualla Ranskassa, varsinkin maan pohjoisessa osassa. Tietenkin normandialaiset miehet osallistuivat sotatoimiin muiden ranskalaisten tavoin.
Toinen maailmansota

Jos ensimmäinen maailmansota kohteli Normandiaa helläkätisesti, tuli toisen maailmansodan aikana maksun aika. Maakunta oli saksalaisten miehittämä ja samalla heidän sillanpääasemansa suunniteltaessa Englannin valloitusta. Vilhelm Valloittajakin oli lähtenyt retkelleen juuri Normandiasta.
Sodan aikana saksalaiset linnoittivat rannikon perusteellisesti estämään mahdollisia hyökkäysyrityksiä. Alueella toimivat lisäksi Saksan laivaston alukset. Liittoutuneet tekivät 19. elokuuta 1942 suuria tappioita kärsien lyhytaikaisen maihinnousun Dieppen kaupunkiin Normandian pohjoisosassa (Operaatio Jubiliée). Tällöin tuhoutui kaupungin meren puoleinen julkisivu ja kasino.
Sodan loppupuolella Normandian maakunnasta tuli eräänlainen aloituspiste liittoutuneiden käynnistämälle Euroopan manneralueen takaisinvaltaukselle ja natsien hallinnon lopettamiselle. Normandian maihinnousu, josta käytettiin myös koodinimeä Operaatio Overlord, alkoi 6. kesäkuuta 1944. Kyse on maailman sotahistorian kaikkein suurimmasta maihinnousuoperaatiosta. Siihen osallistui noin 400 000 miestä ja tuhansia laivoja. Operaatio toteutettiin samanaikaisesti eri puolilla Normandian rannikkoa. Manchen ja Calvadosin departementit olivat kaikista suurimman hyökkäyksen kohteena. Operaatioon osallistui sotilaita useista liittoutuneiden maista ja sen ylin johto oli Yhdysvaltain armeijalla.
Maihinnousu aloitti samalla taistelun Normandiasta. Taistelua käytiin kaupunki kaupungilta ja kylä kylältä, kunnes viimeiset saksalaiset antautuivat 12. syyskuuta 1944 Le Havren varuskunnassa. Normandian kylät ja kaupungit, erityisesti Caen, kärsivät suuria vaurioita taisteluissa.
Nykyisin lukuisat museot ja sotilashautausmaat muistuttavat Normandian maihinnoususta ja valloituksesta. Rannikolla on tuhansien valkoisten ristien lisäksi muistomerkkeinä myös lukuisia saksalaisten rakentamia betonisia bunkkereita.
1900-luvun loppupuoli

Sodanjälkeisen historian suurin työ on ollut maakunnan jälleenrakentaminen. Vain ihmeen kautta useat historiallisesti merkittävät rakennukset säästyivät täydelliseltä tuholta. Jälleenrakentamisessa on korjattu ja entisöity runsaasti vanhaa, mutta uuden rakentaminen on kuitenkin ollut pääroolissa.
Vuonna 1956 perustetut hallintoalueet ovat olleet koko olemassaolonsa ajan piikki normandialaisten lihassa, sillä maakunta jaettiin kahteen osaan Ylä- ja Ala-Normandiaan. Lukuisia kertoja asukkaat ovat yrittäneet vakuuttaa keskushallintoa yhdistämisen hyödyllisyydestä, mutta asia ei ole edennyt. Kaikissa mielipidemittauksissa ja erilaisissa selvityksissä selvä enemmistö alueiden ja siten vanhan historiallisen Normandian asukkaista kannattaa alueiden yhdistymistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Normandian historia Wikimedia Commonsissa
Lillebonnen teatteri roomalaiselta ajalta
Pronssinen roomalaisjumalan pää. Löydetty Lillebonnesta, sijoitettu Musée des antiquités de Seine-Maritimeen.
Orfeusta esittävä mosaiikki Lillebonnesta, sijoitettu Musée des antiquités de Seine-Maritimeen
Mont Saint-Michel, Normandian rannikolla olevaan saareen rakennettu luostarikokonaisuus.
Rollon hautamuistomerkki Rouenin katedraalissa (huom! ei aikalaistyötä).
Piirros VIlhelm Valloittajan patsaasta Abbaye de Saint-Etienneissä Caenissa
Charlotte Corday oli syntyperältään normandialainen.
Claude Monet, Impressio, nouseva aurinko, 1872, maalattu Le Havren satamassa.
Normandian maihinnousuun osallistuneiden amerikkalaissotilaiden hautausmaa Colleville-sur-Merissä, Calvadosissa.
Nörttien kosto

| Nörttien kosto> Revenge of the Nerds |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jeff Kanew
Käsikirjoittaja:  Jeff Buhai Tim Metcalfe Steve Zacharias
Tuottaja:  Ted Field
Säveltäjä:  Thomas Newman
Kuvaaja:  King Baggot
Leikkaaja:  Alan Balsam
Pääosat:  Robert Carradine Anthony Edwards
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Interscope Communications
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1984
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nörttien kosto (Revenge of the Nerds) on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1984. Elokuvan tarina kertoo vanhempien opiskelijoiden kiusaamisen kohteena olevista nörteistä, joista yksi ihastuu koulun suosituimpaan tyttöön. Kiusaaminen herättää nörtit vastaiskuun ja he perustavat oman veljeskunnan taistelua varten.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa ”takuuvarmaksi puolentoista tunnin aivolevoksi” ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Nyt!

| Nyt! Pate Mustajärvi |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Äänitetty : talvi 1984 MSL-studio, Lempäälä
 Julkaistu: 12. huhtikuuta 1984
 Tuottaja(t): Mika Sundqvist, Pate Mustajärvi & Safka Pekkonen
 Tyylilaji: poprock
 Kesto: 38.55
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  Suomi: 9. (huhtikuu 1984)
Pate Mustajärven muut julkaisut
|   | Nyt! 1984 | Poko-klassikot 1987 |
Singlet albumilta Nyt!
 ”Tuhkaa” / ”Onny” Julkaistu: 1984  ”Lola” / ”Rakastellaan” Julkaistu: 1984
Nyt! on suomalaisen laulaja Pauli ”Pate” Mustajärven debyyttialbumi sooloartistina. Se julkaistiin vuonna 1984, jolloin ilmestyi myös hänen yhtyeensä Popedan lopullinen läpimurtolevy Harasoo. Sooloalbumi oli ollut Mustajärven haave jo vuodesta 1980 lähtien.
Nyt!-levyllä on kymmenen Mustajärven omaa suosikkikappaletta hänen nuoruutensa suosituimmista ulkomaalaisista rock-klassikoista. Käännöksiä teki hänen itsensä lisäksi ainakin Juice Leskinen sekä Popedan toinen perustajajäsen Ilari Ainiala.
Albumilta löytyy muun muassa The Sensational Alex Harvey Bandin, The Kinksin, The Rolling Stonesin ja The Eaglesin kappaleita suomenkielisinä käännöksinä.
Kappaleet

Onny – 3.03 (alkup. Happy)
Tutkalla – 3.57 (alkup. Radar Love)
Tuhkaa – 4.03 (alkup. Homburg)
Lola – 4.34
Kipsi – 5.15 (alkup. Gypsy)
Viimeiseen mieheen – 4.05 (alkup. Only One Woman)
Rakastellaan – 3.15 (alkup. Wake Up and Make Love)
Eddie – 3.22 (alkup. Doolin’ Dalton)
Villiksi syntynyt – 3.29 (alkup. Born to Be Wild)
Nyt – 3.52 (alkup. Au suivant / Next)
Muusikot

Pate Mustajärvi – laulu
Seppo Alajoki – kitara
Safka Pekkonen – koskettimet
Juuso Nordlund – basso
Arto Rautajoki – rummut
Vesa Hyrskykari – saksofonit
Toni Lähteenmäki – taustalaulut
Dave Lindholm – akustinen kitara
Jyrki Niemi – pasuuna
Veli-Pekka Niemi – trumpetti
Petri Salonen – viulu
Mika Sundqvist – taustalaulut
Muusikot > Tuotanto

Mika Sundqvist – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Safka Pekkonen – tuottaja
Pate Mustajärvi – tuottaja
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1955

Vuoden 1955 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 27. toukokuuta – 5. kesäkuuta 1955 Länsi-Berliiniissä.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Alle 51 kg |  Edgar Basel |  Mircea Dobrescu |  Henryk Kukier  Wolfgang Behrendt |
| Alle 54 kg |  Zenon Stefaniuk |  Boris Stepanov |  Wolfgang Schwartz  Daniel Hellebuyck |
| Alle 57 kg |  Thomas Nicholls |  Aleksandr Zasuhin |  Pentti Hämäläinen  Hans-Peter Mehling |
| Alle 60 kg |  Harry Kurschat |  Nessim Monstapha |  Pentti Rautiainen  Ilja Lukic |
| Alle 63,5 kg |  Leszek Drogosz |  Pal Budai |  Vladimir Jengibaran  Hans V. Petersen |
| Alle 67 kg |  Nicholas Gargano |  Hippolyte Annex |  Nicolae Linca  Pavel Solvjanski |
| Alle 71 kg |  Zbigniew Pietrzykowski |  Carlos Dšarerjan |  Marcel Pigou  Rolf Caroli |
| Alle 75 kg |  Gennadi Šatkov |  Stig Sjölin |  Dieter Wemhöner  Bedrich Koutny |
| Alle 81 kg |  Erich Schöppner |  Ulrich Nitzschke |  Július Torma  Ottavio Panunzi |
| Yli 81 kg |  Algirdas Šocikas |  Horst Witterstein |  Horymir Netuka  Francis Magnetto |
Mitalitaulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| 1. |  Länsi-Saksa | 3 | 1 | 3 | 7 |
| 2. |  Puola | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 3. |  Neuvostoliitto | 2 | 3 | 1 | 6 |
| 4. |  Iso-Britannia | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 5. |  Itä-Saksa | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 5. |  Ranska | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 7. |  Romania | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 8. |  Egypti | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8. |  Ruotsi | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8. |  Unkari | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11. |  Tšekkoslovakia | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 12. |  Jugoslavia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 12. |  Suomi | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 14. |  Belgia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14. |  Italia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14. |  Tanska | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  | Yhteensä | 10 | 10 | 20 | 40 |
Suomen joukkue

| Painoluokka | Nyrkkeilijä | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 51 kg | Risto Luukkonen | Tappio 1. ottelussa |
| 57 kg | Pentti Hämäläinen | Pronssia |
| 60 kg | Pentti Rautiainen | Pronssia |
Aiheesta muualla

Vuoden 1955 EM-kisat Berliinissä: Tulokset
Kristin O’Neill

| Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:  Kanada> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Kanada 2021 |  |  |
|  Kultaa | Tanska 2022 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2023 |  |  |
Kristin O’Neill (s. 30. maaliskuuta 1998) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä.
O’Neill on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut maailmanmestaruuden kotikisoissaan 2021 ja Tanskassa 2022 sekä saavuttanut MM-hopeaa kotikisoissaan 2023.
Näätämöjoki

| Näätämöjoki |
| --- | --- |
 Näätämöjoki
Alkulähde:  Iijärvi
Laskupaikka:  Näätämövuono, Barentsinmeri  69°42′08″N, 29°32′20″E
Maat:  Suomi, Norja
Pituus:  100 km
Alkulähteen korkeus:  193 m
Valuma-alue:  2962,48  km²
Näätämöjoki (norj. Neidenelva, pohjoissaameksi Njávdánjohka) on Näätämöjoen vesistön laskujoki ja se alkaa Suomen Iijärvestä laskien jälkeen Norjan puolella Pohjoisen jäämeren Näätämövuonoon. Suomen puolella on jokea noin 50 kilometriä. Tällä matkalla vesi laskeutuu Iijärven tasosta (193 metristä) noin 130 metriä alemmas. Joki levenee muutamin kohdin järviksi, joista suurimpia ovat Kaarttilompolo, Vuodasluobal ja Opukasjärvi.
Näätämöjoessa esiintyy luonnonvaraisena muun muassa merilohta, järvitaimenta, meritaimenta, harjusta ja haukea. Lohta uhkaavat kuitenkin muun muassa ylikalastus, kidusloinen Gyrodactylus salaris sekä haitallisena vieraslajina kyttyrälohi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Näätämöjoki Wikimedia Commonsissa
Kati Närhi

Kati Närhi (s. 14. kesäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kuvittaja ja sarjakuvapiirtäjä.
Närhi valmistui taiteen kandidaatiksi Taideteollisesta korkeakoulusta graafisen suunnittelun osastolta vuonna 2001, mitä ennen hän opiskeli kirjallisuustiedettä ja estetiikkaa Helsingin yliopistossa.
Närhin Agnes-trilogian albumit Saniaislehdon salaisuudet (2010), Mustasuon mysteeri (2012) ja Seitsemäs vieras (2015) olivat Sarjakuva-Finlandia-ehdokkaina, ja viimeinen osa voitti palkinnon. Saniaislehdon salaisuudet on käännetty saksaksi, ranskaksi ja italiaksi. Seitsemäs vieras on ilmestynyt myös tšekiksi. Ei Mikään -kuvakirja (2020) sai Merit-palkinnon kansainvälisessä 3x3 Mag Illustration Annual nro 16 Professional Show:ssa ja Kirjataiteen komitea valitsi teoksen vuoden kauneimpien kirjojen 2020 joukkoon.
Kadoksissa voitti lasten- ja nuortenkirjakuvituksen Rudolf Koivu -palkinnon 2023.
Närhi on myös kuvittanut muun muassa Paula Norosen Yökoulu-lastenkirjasarjaa ja Reetta Vehkalahden Pipsa Kopperoisen tutkimuksia -sarjaa.
Tuotanto

Hanki elämä.  Helsinki:  K. Närhi, 1996.
Hanki elämä 2.  Helsinki:  K. Närhi, 1997.
Hanki elämä.  Helsinki:  Suomen yrityslehdet, 2001.  ISBN 951-98181-7-0
Ei Mikään.  Helsinki:  omakustanne, 2020.  ISBN 978-952-94-2902-8
Saniaislehdon salaisuudet.  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36316-4
Mustasuon mysteeri.  Helsinki:  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-39236-2
Seitsemäs vieras.  Helsinki:  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-41191-9
Alpi Kevätkuono ja kadonnut ystävä.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31637-7
Kadoksissa.  Helsinki:  Capuchina Kustannus, 2022.  ISBN 978-952-7104-42-2
Aiheesta muualla

Kati Närhin verkkosivut
Laine, Jukka: Töpselinokka ja humppaava mummo. Kvaak.fi 13.6.2010.
Laine, Jukka: Töpselinokan ja salaisuuksien paluu. Kvaak.fi 17.9.2012.
Voipio, Myry: Seitsemäs vieras. Virikkeitä 3/2015.
Römpötti, Harri: Aikuisten kuvakirjassa ankeuden tuuli pyyhkii kaupungin yli kuin koronavirus. HS 30.5.2020
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Tšekki  Puola
O-Aminobentsotrifluoridi

| o-Aminobentsotrifluoridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-(trifluorimetyyli)aniliini
CAS-numero:  88-17-5
PubChem CID:  6922
SMILES:  C1=CC=C(C(=C1)C(F)(F)F)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H6NF2
Moolimassa:  161,128 g/mol
Sulamispiste:  34 °C
Kiehumispiste:  174-175 °C
Tiheys:  1,29 g/cm3
Liukoisuus veteen:  3,4 g/l (20 °C)
o-Aminobentsotrifluoridi (C7H6NF3) on orgaaninen yhdiste ja aniliinin johdannainen. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisessa synteesissä valmistettaessa muun muassa väri- ja lääkeaineita. o-Aminobentsotrifluoridi on m- ja p-aminobentsotrifluoridien isomeeri.
Valmistus ja käyttö

o-Aminobentsotrifluoridia voidaan valmistaa o-nitrotolueenista klooraamalla sen metyylisivuketju, vaihtamalla klooriatomit fluoriatomeiksi ja pelkistämällä nitroryhmä. Toinen valmistustapa on nelivaiheinen synteesireitti, jossa bentsotrifluoridi reagoi kloorin kanssa m-klooribentsotrifluoridiksi, jonka nitraus johtaa 2-nitro-5-klooribentsotrifluoridiin. Tämän jälkeen nitroryhmä pelkistetään aminoryhmäksi vedyttämällä ja lopuksi pelkistys suoritetaan emäksisissä olosuhteissa, jolloin klooriatomi korvautuu vetyatomilla ja muodostuu o-aminobentsotrifluoridia.
o-Aminobentsotrifluoridia voidaan käyttää eräiden väriaineiden kuten CI Pigment Yellow 154:n, Acid Red 337:n ja FD&C Red 40:n valmistuksessa. Yhdistettä käytetään myös eräiden lääkkeiden kuten meflokiinin ja bikalutamidin valmistamiseen.
Saksan 2. panssaridivisioona

| 2>  panssaridivisioona |
| --- | --- |
 2. panssaridivisioonan tunnus
Toiminnassa:  15. lokakuuta 1935–8. toukokuuta 1945
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Maavoimat
Aselajit:  Panssarijoukot
Koko:  divisioona
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
2. panssaridivisioona (saks. 2. Panzer-Division) oli Saksan maavoimien panssariyhtymä toisessa maailmansodassa. Se perustettiin vuonna 1935 ja se osallistui 1938 Itävallan liittämiseen Saksaan. Toisen maailmansodan alussa se osallistui Puolan, Luxemburgin, Belgian ja Ranskan valtaukseen. Länsi-Euroopan sotatoimien päätyttyä divisioona palasi Saksaan, mistä se siirrettiin Puolaan miehitystehtäviin.
Divisioona lähetettiin maaliskuussa 1941 Romaniaan ja edelleen Balkanille, mistä palatessaan se menetti telakalustonsa. Divisioona oli uudelleen varustettavana operaatio Barbarossan alkaessa ja se siirrettiin itärintamalle vasta syyskuussa 1941. Divisioona kävi Keskustan armeijaryhmän mukana kiivaita taisteluita, ja se lähetettiin tammikuussa 1944 täydennettäväksi Ranskaan. Liittoutuneiden noustessa maihin Normandiassa divisioona osallistui maihinnousuntorjuntaan, minkä jälkeen se yritti estää liittoutuneiden etenemisen Saksaan. Divisioona antautui Yhdysvaltain joukoille toukokuussa 1945.
Perustaminen

2. panssaridivisioona perustettiin Würzburgissa 15. lokakuuta 1935 ja sen ensimmäiseksi komentajaksi määrättiin eversti Heinz Guderian. Yhtymään kuuluivat 2. kivääriprikaati ja 2. panssariprikaati. Kivääriprikaatin muodostivat 2. kiväärirykmentti ja 2. moottoripyöräpataljoona. Panssariprikaatin muodostivat ja 3. ja 4. panssarirykmentti. Näiden lisäksi divisioonaan kuului kaksi patteristoinen 74. panssaritykistörykmentti sekä joukko divisioonayksiköitä, jotka liitettiin siihen vasta vuonna 1937. Vuonna 1942 divisioonaan liitettiin 273. ilmatorjuntapatteristo. Panssariprikaatin esikunta lakkautettiin vuoden 1942 lopulla ja kivääriprikaatin esikunta kesällä 1943 divisioonan supistuttua tappioiden ja siirtojen vuoksi.
Historia

Divisioona sijoitettiin Wieniin Itävallan Saksaan liittämisen jälkeen vuonna 1938. Toisen maailmansodan alkaessa pääosa divisioonan miehistöstä oli Itävallasta.
Hyökkäys Puolaan alkoi 1. syyskuuta 1939. Divisioona kärsi Puolan keskiosissa käydyissä taisteluissa merkittäviä tappioita. Se oli mukana Saksan aloittaessa hyökkäyksen länteen vuonna 1940, jolloin se kuului Guderianin johtamaan XIX motorisoituun armeijakuntaan. Se osallistui Luxemburgin valtaukseen ja jatkoi sen jälkeen etenemistään Belgian eteläosiin ja Pohjois-Ranskaan. Divisioonan joukot valtasivat muun muassa toukokuussa 1940 Englannin kanaalin rannikolta Abbevillen. Se oli ensimmäinen yksikkö kanaalin rannikolla ja muodosti siten Dunkerquen motin.
Ranskan antautumisen jälkeen divisioona palasi Saksaan, josta se siirrettiin syyskuussa 1940 edelleen Puolaan miehitystehtäviin. Vuoden 1940 lopulla 4. panssarirykmentti sekä muuta henkilöstöä siirrettiin perustettavaan 13. panssaridivisioonaan ja heitä korvaamaan divisioonaan siirrettiin 304. panssarikrenatöörirykmentti. Uudelleen järjestelyn jälkeen divisioonaan kuului kolmipataljoonaiseksi laajennettu 3. panssarirykmentti sekä kaksipataljoonaiset 2. ja 304. rykmentit, kolmipatteristoinen 74. panssaritykistörykmentti sekä 2. moottoripyörä-, 5. motorisoitu tiedustelu-, 38. panssarintorjunta- ja 38. viestipataljoona.
Maaliskuussa 1941 divisioona lähetettiin Romaniaan, ja se otti osaa Balkanin taisteluihin. Divisioona valtasi 6. vuoristodivisioonan kanssa huhtikuussa Ateenan pakotettuaan Kreikan avuksi lähetetyt brittijoukot vetäytymään etelään.
Kreikan taisteluiden jälkeen divisioona lähetettiin Baijeriin lepoon. Miehistö ja pyöräajoneuvot siirrettiin Albanian kautta Jugoslaviaan ja edelleen Kroatiaan, mistä ne siirrettiin junakuljetuksin Saksaan. Divisioonan telakalusto lastattiin M/S Marburgiin (7564 grt) ja M/S Kybfelsiin (7764 grt) Patraksen satamassa Kreikassa, josta ne oli tarkoitus kuljettaa Tarantoon Etelä-Italiaan.
Britannian kuninkaallisen laivaston miinalaiva Abdielin oli keväällä 1941 laskenut 150 miinan miinasulun Lefkasin ja Kefalonian välille. 21. toukokuuta divisioonan kalustoa kuljettaneet alukset ajoivat Ducatonniemen itäpuolella sulkuun ja upposivat. Lisäksi tuhoutuivat kuljetusta suojanneet Regia Marinan hävittäjä RN Carlo Mirabello ja tykkivene RN Matteucci. Hyökkäyksen Neuvostoliittoon alkaessa 22. kesäkuuta 1941 divisioona oli Saksassa odottamassa uutta kalustoa. Divisioona siirrettiin heinäkuussa Puolaan, josta se siirrettiin elokuussa Etelä-Ranskaan.
Historia > Itärintamalla

Syyskuussa 1941 2. panssaridivisioona siirrettiin itärintamalle keskustan armeijaryhmään, ja se saapui rintamalle lokakuussa. Vuoden lopulla divisioona osallistui Moskovan taisteluun. Se pääsi Himkiin saakka, ja sen 5. panssaritiedustelupataljoona raportoi nähneensä Moskovan Kremlin. Neuvostojoukkojen talvihyökkäys 1941–1942 työnsi divisioonan armeijaryhmän mukana kauemmas Moskovasta ja se osallistui Klinin, Karmanovon, Bjelojen ja Rževin taisteluihin, jossa divisioona kärsi suuria tappioita.
Vuonna 1942 5. tiedustelupataljoona organisoitiin uudelleen. Siitä muodostettiin 24. moottoripyöräpataljoona, joka siirrettiin 24. panssaridivisioonaan. Myöhemmin 2. moottoripyöräpataljoona organisoitiin 2. panssaritiedustelupataljoonaksi. Divisioona myös menetti kaksi panssaripataljoonistaan, kun ne lähetettiin etelään Volgalle ja Kaukasukselle tehtävään hyökkäykseen. Maaliskuussa 1943 muodostettiin uusi Panther-panssarivaunuin varustettu 3. panssarirykmentin I pataljoona. Heikentynyt divisioona otti osaa taisteluihin keskustan armeijaryhmän alueella vuonna 1942 sekä seuraavana vuonna operaatio Büffeliin eli vetäytymiseen Rževin alueelta. Näiden lisäksi se osallistui vuonna 1943 Kurskin panssaritaisteluun sekä Orjolin, Kiovan, Homelin ja puolustustaisteluihin Dneprin keskijuoksulla.
Historia > Ranskassa 1944

Tammikuussa 1944 raskaita tappioita kärsinyt divisioona vedettiin Amiensiin Ranskaan lepoon ja täydennettäväksi. Siihen liitettiin Tiger-vaunuin varustettu 507. raskas panssaripataljoona ja 3. panssarirykmentin I pataljoona sai kalustokseen Panther-vaunut. Divisioonan joukot saivat myös koulutusta, muun muassa pimeätoiminnasta. Divisioona sai määräyksen 10. kesäkuuta siirtyä Normandian maihinnousun torjuntaan, mihin se kykeni siirtymään tulematta havaituksi. Brittiläinen 7. panssaridivisioona, joka oli vallannut Villers-Bocagen 13. kesäkuuta, yllättyi havaittuaan 2. panssaridivisioonan jalkaväkijoukkojen olevan alueella. Brittidivisioona vetäytyi Tracy-Bocageen, joka sen tuli pitää hinnalla millä hyvänsä. 2. panssaridivisioonan joukot valtasivat 15.–16. kesäkuuta kukkulan 174 ryhmittyen puolustukseen Caumontin ympäristöön. Divisioona siirrettiin kesäkuun lopulla Vireen. Divisioona osallistui epäonnistuneeseen Mortainin vastahyökkäykseen elokuussa, minkä jälkeen vaunuja oli jäljellä enää 25. Falaisen motissa divisioona tuhoutui lähes täysin murtautuessaan motista ulos, ja se vedettiin rintamalta.
Divisioonaan kuului 1. syyskuuta 27 panssarivaunua, 12 tykkiä ja 1 600 miestä. Se muodostettiin uudelleen Bitburgissa sekä Winlichissä Eifelin alueella, jossa siihen liitettiin 352. jalkaväkidivisioonan jäänteet. Divisioona lähetettiin takaisin taisteluun, ja se otti joulukuussa osaa Ardennien taisteluun hyökkäyksen kärkenä. Divisioonan viimeinen sotatoimi oli Reinin puolustus keväällä 1945. Divisioonan vahvuus hupeni neljään panssarivaunuun, kolmeen rynnäkkötykkiin ja 200 mieheen. Divisioonan jäänteet liitettiin panssariprikaati Thüringeniin, ja se taisteli Moselin keskijuoksulla Hunsrückissä, Reinillä ja Karlsbad–Pilsenissä. Loput osallistuivat Fuldan puolustukseen huhtikuussa 1945. Jäljellä olevat antautuivat Yhdysvaltain armeijalle Plauenissa ja Kötzingissä toukokuussa 1945.