stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emil Lundberg
Ura

Lundberg on kotoisin Luulajasta, jonka Elitserien-joukkueessa Luleå HF:ssä hän myös aloitti uransa. Pelattuaan viisi kautta kotikaupunkinsa joukkueen riveissä Lundberg siirtyi SM-liigan Saimaan Pallon riveihin kaudeksi 2006–07. Lundbergin teki kaudella 12 maalia ja antoi 18 syöttöä. Kesällä 2007 Lundberg siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon koeajalle ja teki sopimuksen HPK:hon kaudeksi 2007–08. HPK:n rikkonaisella kaudella Lundberg pelasi ykköskentän keskushyökkääjänä sekä yli- kuin alivoimapelissäkin. Hän palasi takaisin Luulajaan kesken kauden.
Luleåssa Lundberg pelasi kevääseen 2010 ja siirtyi sen jälkeen Slovakian Extraligassa pelaavaan HK ŠKP Popradiin. Hän teki Popradissa 20 maalia ja oli joukkueensa toiseksi paras maalintekijä. Seuraavan kauden hän pelasi KHL:ään perustettussa slovakialaisessa Lev Popradissa. Sieltä Lundberg siirtyi kesällä 2012 Sveitsin NLA:ssa pelaavaan Kloten Flyersiin.
Aiheesta muualla

jatkoaika.com (Arkistoitu – Internet Archive), pelaajatiedot
Eettinen intuitionismi

Eettinen naturalismi
Eettinen realismi
Emotivismi
Nihilismi
Sentimentalismi
Velvollisuusetiikka
Eettinen intuitionismi
Sopimusetiikka
Luonnonoikeus
Seurausetiikka
Hyve-etiikka
Bioetiikka · Lääketiede
Ympäristö · Sota
Liike-elämä · Tietokoneet
Yritysten yhteiskuntavastuu
Tilanne-etiikka
Deskriptiivinen etiikka
Moraali
Moraalipsykologia
Moraalirelativismi
Eettinen intuitionismi eli eettinen epänaturalismi katsoo, että tietyt teot voidaan tietää oikeiksi tai vääriksi intuition avulla. Nykyisen eettisen intuitionismin mukaan kaikki eettiset näkemykset perustuvat intuitioon, erityisesti käsitykset oikeasta, pakollisesta, hyvästä ja tekojen tai kohteiden arvosta. Moraali nähdään ihmiseen sisäänrakentuneena järjestelmänä, joka synnyttää luonnollisen intuition. Kysymyksen herättääkin, mistä tuo intuitio on peräisin, jos sellainen on syytä olettaa.
Arvot ja moraali-intuitio

Intuitionistit katsovat, ettei arvoja ja normeja voi todistaa luonnontieteiden keinoin ja etteivät termit hyvä ja paha kaipaa materialistisia todisteita tai esimerkkejä toteutuakseen. Ne ovat universaaleja. Ihmisellä ajatellaan siis olevan mielessään jonkinasteinen mielikuva hyvyydestä ja pahuudesta sinällään (vrt. Platon, ideoiden maailma). Näitä arvoja voidaan toki soveltaa myös konkreettiseen maailmaan, mutta tällöin on kyse pelkästä arvoheijastelusta: "Tuossa teossa on samoja elementtejä kuin käsityksessäni pahuudesta". Monimutkaisen teoriasta tekee seurausten vähättely tekojen yhteydessä. Mikäli luonnontieteille ominaista käsitystä syy-seuraus-suhteesta ei ole intuitionistien mukaan aiheellista soveltaa, kuinka ihminen voi punnita tekojensa seurauksia? Kenties heidän mukaansa ihminen ei voikaan. Jos moraali-intuitio toimisi rautaisesti oikein, seuraukset olisivat automaattisesti hyviä. 
Toisaalta jos jonkun ihmisen moraali-intuitio ei ole vielä hioutunut loppuun, mistä muusta hän huomaisi toimivansa väärin paitsi epätoivotuista seurauksista? Moraalin tutkiminen perustuu näin pohdiskeluun ja ihmisen tuntemuksiin. Intuitiivisten arvojen voidaan nähdä olevan myös synnynnäisiä, evoluution lopputulosta.
Kritiikkiä

Logiikan kannalta eettisen intuitionismin suurin ongelma on siis väite, jonka mukaan moraalinen hyvä ei kausaalisesti ole sidoksissa empiirisiin ominaisuuksiin. G.E. Mooren klassikkoteoksessa Principia ethica intuitionismin isä Moore tulee johtopäätökseen, jonka mukaan eettisillä arvoilla on kuitenkin jonkinlainen yhteys empiirisiin ominaisuuksiin. Jos henkilö näkee kaksi samanlaista vääränä pidettyä tekoa, joiden empiirisesti mitattavat ominaisuudet N1...NX korreloivat täysin moraalisen hyvän M1 kanssa eli niiden välillä on supervenienssi, kuinka moraalinen hyvä olisi naturalistisista ominaisuuksista irtonainen?
Filosofisena teoriana intuitionismi vastaa monisyisestikin etiikan askarruttaviin kysymyksiin. Empiiristen tieteiden, etenkin luonnontieteiden ja niissä käytettyjen metodien valtaan nousun jälkeen intuitionismin uskottavuus tieteen kentässä on haalistunut. Tämä johtuu pitkälti siitä, että tutkimuskeinot ovat standardisoituneet naturalistisiksi ja näin intuitionismin tapa tutkia maailman kaikkeutta on sivuutettu. Ei liene siis ihme, ettei epänaturalistisia teorioita voi eikä ole mielekästäkään yrittää todistaa naturalistisin keinoin.
Intuitionismi vastaa helposti yksilön omaa käsitystä moraalinsa pohjasta, koska tekojen arvolatauksia ei aina ole helppo perustella tai muuten määrittää. Yksilö kokee vain tietävänsä jotkin teot oikeiksi eikä ylimääräisiä perusteluita tarvita. Yksilökeskeisenä teoriana intuitionismi toimiikin moitteitta, mutta arvojen objektiivisuuden olettaminen hankaloittaa huomattavasti sen soveltamista yhteisölliseen ajatteluun.
Elonet

Elonetin logo
Elonet on Kansallisen audiovisuaalisen instituutin ylläpitämä internetsivusto, joka sisältää kattavat tiedot suomalaisista elokuvista ja tietoja niiden tekemiseen liittyneistä henkilöistä ja yrityksistä. Sivusto sisältää myös laajalti tietoa ulkomaisista Suomessa esitetyistä elokuvista. Sivuston sisältö tuotetaan Kansallisen audiovisuaalisen instituutin filmografisesta tietokannasta poimimalla.
Elokuvatietokanta avattiin internetissä vuonna 2006.  Elonetin aineistot liitettiin Finna-tiedonhakupalveluun vuonna 2017.  Elonet-tietokanta uudistui joulukuussa 2019 liittyen samalla Finna-pohjaiseksi. Uudistuksen yhteydessä palvelussa julkaistiin yli 200 pitkää suomalaista elokuvaa joiden oikeudet KAVI omistaa, osa elokuvista julkaistiin Ultra HD -tarkkuudella.  Arkistoyhdistys palkitsi vuonna 2020 uudistetun Elonetin vuoden arkistoteoksi.
Aiheesta muualla

elonet.finna.fi
Pyhä Trasilla

Pyhä Trasilla (n. 500-luvulla) oli kuudennella vuosisadalla elänyt neitsyenä tunnettu paavi Gregorius Suuren täti tämän isän puolelta. Lisäksi katolinen kirkko pitää Trasillaa myös pyhimyksenä. Trasillan suvusta myös hänen veljenpoikansa, sisarensa sekä veljensä vaimo on julistettu pyhimyksiksi.
Legendan mukaan Pyhä Trasilla menehtyi jouluaattona. Lisäksi hänen kerrotaan nähneen kuollessaan Jeesuksen viittovan häntä Taivaisiin. Hänen siskonsa Emilianan kerrotaan myös menehtyneen muutama päivä myöhemmin.
Dutra DR-50

| Dutra DR-50 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Unkari
Valmistaja:  Vörös Csillag Traktorgyár
Valmistusvuodet:  1951–1966
Luokka:  maansiirtoajoneuvo
Seuraaja:  Dutra G-116
Mitat ja massat
Kantavuus:  6 050 kg
Kuormatila:  3,5 m³
Omamassa:  4 950 kg
Pituus:  4 080 mm
Leveys:  2 215 mm
Korkeus:  2 380 mm (ilman ohjaamoa)
Akseliväli:  2 350 mm
Moottori, voimansiirto ja alusta
Moottori:  Csepel DU413.47
Iskutilavuus:  5 322 cm³
Teho:  50-60 hv
Polttoaine:  dieselöljy
Kulutus:  keskimäärin 27,5 l/100 km
Polttoainesäiliö:  92 l
Vetotapa:  4×2
Vaihteisto:  3+1 sekä kaksiportainen alennusvaihde
Jarrut:  mekaanisesti toimivat rumpujarrut takapyörissä
Dutra DR-50 oli unkarilaisen Vörös Csillag Traktorgyárin vuosina 1951–1966 valmistama maansiirtoajoneuvo, jonka kuormankantokyky oli noin kuusi tonnia. Ajoneuvon erikoisuutena oli kuljettajan istuimen kääntömahdollisuus ja erillinen ohjauspyörä peruuttamista varten.
Merkittävä osa ajoneuvoista valmistettiin vientiin. Dutra DR-50:n seuraaja oli vuonna 1966 esitelty Dutra G-116.
Suunnittelu

Unkarin kansantasavallan ensimmäiseen viisivuotissuunnitelmaan oli sisällytetty runsaasti kuljetuskalustoa. Vuonna 1950 ryhmä Csepel-yhtiön Kispestin tehtaan insinöörejä alkoi suunnitella kapasiteetiltaan 5–6 tonnin maansiirtoajoneuvoa, jonka tulisi olla ketterä, maastokelpoinen, edullinen ja luotettava. Pääkomponentit lainattiin Csepel D350 -kuorma-autosta. Ajoneuvon merkiksi tuli Dutra, jossa oli yhdistetty englannin kielen sanat dumper ja tractor.
Ajoneuvon moottori ja voimansiirto taka-akseleineen muodostivat yhtenäisen, jousittamattoman rungon; vain etuakseli oli jousitettu. Erikoisuutena oli pystysuoran ohjauspylvään varassa kääntyvä kuljettajan istuin, jonka avulla ajoneuvoa saattoi peruuttaa kasvot kulkusuuntaan.
Valmistus

Läpäistyään testit Dutra DR-50 siirtyi sarjavalmistukseen vuonna 1951. Niitä käytettiin aluksi metrolinjan rakennustyömaalla.
Kun ajoneuvoon tuli hydraulinen kippi, mallinimeksi tuli DR-50C. Vuonna 1961 esiteltiin DR-50D, jossa oli kiinteästi asennettu teräksinen ohjaamo. Samalla kuljettajan istuimen kääntömahdollisuus poistui. Muunnelma DR-50SD oli itsekuormaava maansiirtoajoneuvo, jonka ammattitaitoinen kuljettaja pystyi kuormaamaan täyteen viidessä minuutissa. DR-50FD, toiselta nimeltään B-1, maansiirtoajoneuvon alustaan pohjautunut kauhakuormaaja, joka oli suosittu edullisen hintansa tähden.
Kispestin tehtaan 10 000. Dutra valmistui vuonna 1962; tuohon mennessä 3 000 yksilöä oli myyty kotimaan markkinoilla ja 7 000 ulkomailla vientiyritys MOGÜRTin kautta. Vientimarkkinoihin lukeutui muun muassa Neuvostoliitto.
DR-50:n seuraaja Dutra G-116 tuli valmistukseen vuonna 1966.
Teknisiä tietoja > Moottori

Moottori oli tyypiltään Csepel DU413.47, joka oli muunnelma Csepel D413 -kuorma-autonmoottorista. Se oli iskutilavuudeltaan 5,3-litrainen nelisylinterinen, nestejäähdytteinen dieselmoottori, jonka sylinterinhalkaisija oli 110 mm ja iskun pituus 140 mm. Teho oli 50–60 hv. Moottorissa oli märät sylinteriputket ja erilliset kannet jokaiselle sylinterille.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto ja alusta

Voima välittyi moottorilta kaksilevyisen kuivan kytkimen kautta ajoneuvon päävaihteistoon, jossa oli kolme vaihdetta eteen ja yksi taakse. Kaksiportainen alennusvaihde kaksinkertaisti välitysten määrän. Vetävän taka-akselin runko oli valmistettu teräsvalusta. Pyörännavoissa oli planeettavälitys ja vetopyörästössä tasauspyörästön lukko. Takapyörien rumpujarrut toimivat mekaanisen välityksen kautta; seisontajarru vaikutti voimansiirtoon. Etuakselilla oli erillisjousitus ja jousena poikittain asennettu puolielliptinen lehtijousi.
Teknisiä tietoja > Ohjaus ja hallintalaitteet

Ohjauspylväs oli asetettu pystysuoraan, ja ohjausvälitys toimi kartiohammaspyörien kautta ohjausvaihteeseen. Pylvääseen oli asennettu kaksi ohjauspyörää, joista toinen etupuolelle ja toinen takapuolelle. Kuljettajan istuin kääntyi ohjauspylvään varassa. Lattialla oli kaksi paria polkimia eteenpäinajoa sekä peruutusta varten. Teräksisellä ohjaamolla varustetuissa malleissa kääntömahdollisuutta ei ollut.
Ominaisuuksia

Ajoneuvon omamassa oli 4 950 kg ja kokonaismassa 11 000 kg. Huippunopeus oli 28,5 km/h ja keskimääräinen polttoaineenkulutus 27,5 litraa sadalla kilometrillä. Mäennousukyky täydellä kuormalla oli 30 %. Lavan tilavuus oli 3,5 kuutiometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dutra DR-50 Wikimedia Commonsissa
DR-50:n Csepel-dieselmoottori.
Eeva-Liisa Poutanen

Eeva-Liisa Poutanen (s. 1953) on suomalainen kemisti ja merentutkija.
Poutanen oli Merentutkimuslaitoksen ylijohtaja Pentti Mälkin jälkeen vuodesta 2005 alkaen aina siihen saakka, kun laitos lakkautettiin ja sulautettiin Suomen ympäristökeskukseen vuoden 2008 lopussa. Sitä ennen hän on ollut töissä Ympäristöministeriössä, sekä pitkään tutkijana ja erikoistutkijana Merentutkimuslaitoksella. Oppiarvoltaan hän on filosofian tohtori pääaineena polymeerikemia, ja toimii myös Helsingin yliopiston kemian dosenttina.
Tutkimusurallaan hän on selvittänyt muun muassa Itämeren saastumista ja mahdollisuuksia sen puhdistamiseen.
Pylos

Pylos (m.kreik. Πύλος, lat. Pylus) voi viitata seuraaviin paikkoihin Peloponnesoksen länsirannikolla Kreikassa:
Pylos, mykeneläisaikainen palatsikeskus (”Nestorin palatsi”) ja kaupunki Messeniassa
Pylos, antiikin aikainen kaupunki Messeniassa
Pýlos, nykyinen kaupunki Messenian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella
Pýlos-Néstoras, nykyinen kunta Messenian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella
Pylos, antiikin aikainen kaupunki Eliissä
Pylos, antiikin aikainen kaupunki Trifyliassa Eliissä
Pýlos eli Tsichlí Bampá, saari Jooniansaarten saariryhmässä Pýloksen kaupungin edustalla
Eeva-Liisa Inkeroinen

Eeva-Liisa Inkeroinen (s. 30. tammikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen työmarkkinajuristi, joka on vuodesta 2012 toiminut Teknologiateollisuus ry:n johtajana ja johtoryhmän jäsenenä.
Tammikuussa 2018 Teknologiateollisuus tiedotti Inkeroisen jättävän tehtävänsä järjestössä kesäkuun lopussa.
Inkeroinen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1987. Hän aloitti työmarkkinajärjestöuransa Liiketyönantajain keskusliitossa, nykyisessä Palvelutyönantajat ry:ssä. Hänet nimitettiin vuonna 1994 Palvelutyönantajien johtajaksi ja toimitusjohtaja Arto Ojalan varahenkilöksi. Vuosina 2008–2012 Inkeroinen työskenteli Elinkeinoelämän keskusliiton työmarkkinajohtajana vastuullaan muun muassa työehtosopimustoiminnan koordinointi ja työelämän kehittäminen.
Inkeroinen on päätyönsä ohella hoitanut hallitustehtäviä EK-Tieto Oy:ssä vuodesta 2006, Eläke-Tapiolassa vuodesta 2004, Veronmaksajain Keskusliitossa vuodesta 2003 sekä Työsuhdejuristit Oy:ssä vuodesta 1995.
Pyhä Trojanus

Pyhä Trojanus (myös Trojan tai Troyen; kuollut 533) oli juutalaisen isän ja arabialaisen äidin poika, käännynnäinen kristinuskoon, pappi, rakastettu piispa Santenissa Ranskassa, sekä pyhimys. Häntä kunnioitettiin pyhimyksenä jo ennen kuolemaansa ja kerrotaan kokeneen taivaallisia näkyjä ja omanneen profetoimisen lahjan. Trojanus oli pyhän Vivienin oppilas, oli hänen seuraajansa piispana ja hänen muistopäiväänsä vietetään 20. marraskuuta.
Pylon

Pylon (< m.kreik. πύλη, pylē, ’portti’) tai pyloni voi viitata seuraaviin:
pyloni eli pylon, muinaisen Egyptin temppeleille tyypillinen porttirakennus
pyloni, siltojen tukitorni
Pylon, yhdysvaltalainen post-punk-yhtye
Eeva-Liisa Isomaa

| Eeva-Liisa Isomaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1956 (ikä 67–68) Ylitornio
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  taidegraafikko
Eeva-Liisa Isomaa  (s. 10. lokakuuta 1956 Ylitornio) on suomalainen taidegraafikko.
Eeva-Liisa Isomaa syntyi pankinjohtaja Paavo Isomaan ja liikkeenharjoittaja Kaija-Liisa Niilosen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1986 on valokuvaaja Jouko Leskelä. Isomaa tuli ylioppilaaksi 1976 ja suoritti Taideteollisen korkeakoulun tutkinnon 1984 ja Kuvataideakatemian taidegraafikon tutkinnon 1986. Isomaa on lisäksi opiskellut Tampereen ammattikorkeakoulussa videotaidetta 2008–2009 ja valokuvausta 2009–2010.
Isomaa toimi Kuvataideakatemiassa opettajana 1990–1992 ja on opettanut siellä vielä vuodesta 2001. Hän on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla vuodesta 1987 ja osallistunut yhteisnäyttelyihin. Hänen teoksiaan on esillä kotimaisissa ja ulkomaisissa museoissa, samoin kuin kaupunkien ja yritysten kokoelmissa ja muun muassa Europarlamentissa. Isomaa sai Ars Arctican tunnustuspalkinnon 1986, Pro Graphican jaetun ensimmäisen palkinnon 1989, Prahan grafiikkatriennaalin ensimmäisen palkinnon 1989, Unkarin taidegraafikkojen palkinnon 1999 ja unkarilaisen Győrin taidemuseon palkinnon 2009. Valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha hänelle myönnettiin 1994, 2002 ja 2010 ja taiteilijaeläke vuoden 2020 alusta.
Pohjois-Suomen viestipataljoona

| Pohjois-Suomen viestipataljoona |
| --- | --- |
 Pohjois-Suomen viestipataljoonan lippu
Toiminnassa:  1989 -
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Suomen maavoimat
Aselajit:  Viestijoukot
Osa joukkoa:  Kainuun prikaati
Koko:  Pataljoona
Tukikohta:  Hoikankangas, Kajaani
Värit:  Violetti
Marssi:  Conrad Greve: Suomalainen sotilaslaulu 
Vuosipäivät:  5. maaliskuuta
Pohjois-Suomen viestipataljoona (lyhenne PSVP) on Kainuun prikaatissa toimiva viestikoulutusta antava joukkoyksikkö, johon kuuluu kolme perusyksikköä: kaksi viestikomppaniaa ja esikuntakomppania, joista viimeinen kouluttaa myös prikaatin tarvitseman sotilaspoliisimiehistön ja sotakoiranohjaajat. Toinen viestikomppania vastaa aliupseerikoulutuksesta, sekä sissiradistien vuoden pituisesta koulutuksesta.
Pataljoona perustettiin Oulussa vuonna 1989.
Pohjois-Suomen viestipataljoonan joukko-osastotunnus 1986-1998. Nykyisin yksikkö käyttää Kainuun prikaatin joukko-osastotunnusta.
Organisaatio

Pataljoonaan kuuluvat esikuntakomppania (EK), 1. viestikomppania (1.VK) ja 2. viestikomppania (2.VK).
Erik Wilhelm Savón

Erik Wilhelm Savón (13. syyskuuta 1867 Uusikaupunki – 15. syyskuuta 1940 Turku) oli suomalainen kauppias ja valtiopäivämies.
Savónin vanhemmat olivat kauppias, laivanvarustaja, valtiopäivämies Erik Johan Savón ja Sofia Wilhelmina Palén. Erik Wilhelm Savón tuli ylioppilaaksi 1887 ja harjoitti sitten kieliopintoja ulkomailla. Hän perusti kappaliikkeen Uuteenkaupunkiin ja oli siellä Ruotsin-Norjan varakonsuli. Savón oli porvarissäädyssä Uudenkaupungin edustaja valtiopäivillä 1900 ja 1904–1905.
Emilia Laatikainen

Emilia Laatikainen (s. 1995) on Oulussa asuva suomalainen sarjakuvantekijä, kuvataiteen opettaja ja luokanopettaja.
Laatikaisen sarjakuvateos Ei ois susta uskonu palkittiin vuonna 2024 Sarjakuva-Finlandia-palkinnolla. Hän käsittelee sarjakuvissaan usein identiteettiä, yhteiskuntaa ja mielenterveyttä.
Sarjakuva-albumit

Ei ois susta uskonu. Tampere: Suuri Kurpitsa, 2023.  ISBN 978-952-7160-68-8.
Kadonneet. Tampere: Suuri Kurpitsa, 2020.  ISBN 978-952-7160-42-8.
Lisäksi Laatikaisen sarjakuvia on julkaistu Kaltio- ja Parnasso-lehdissä sekä osana A-kiltojen liiton Veerat-hanketta.
Aiheesta muualla

Emilia Laatikaisen kotisivu
Pieni Pyhävesi

| Pieni Pyhävesi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°27′25″N, 26°45′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäveden valuma-alue (14.97)
Laskujoki:  salmi Pyhäveteen
Järvinumero:  14.971.1.016
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  81,5 m  
Pituus:  2,364 km  
Leveys:  2,211 km  
Rantaviiva:  23,3265 km  
Pinta-ala:  1,77313 km²  
Tilavuus:  0,00539346 km³  
Keskisyvyys:  3,04 m  
Suurin syvyys:  11,49 m  
Saaria:  20 
 fiPieni Pyhävesi 
Pieni Pyhävesi on Etelä-Savossa Mäntyharjulla Huhtamäen lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Pieni Pyhävesi on 2,4 kilometriä pitkä, 2,2 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 177 hehtaaria eli 1,8 neliökilometriä. Pieni Pyhävesi sijaitsee Mäntyharjulla Poitinniemen kylässä.
Järvellä on kartan mukaan 20 saarta. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 5,39 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00539 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 3,0 metriä. Sen syvänteessä on 11,5 metriä syvää ja syvänne sijaitsee Hemmoselällä Laukolahden suulla . Järven rantaviivan pituus on 23,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Pyhäveden valuma-alueella (14.97), jonka Pyhäveden lähialueeseen (14.971) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 81,5 metriä mpy.
Pieni Pyhävesi on Kymijoen vesistön latvajärvi ja se yhdistyy kaakkoiskulmasta suurempaan Pyhäveteen, jonka vedenpinta on samalla tasolla. Poitinjoki yhdistää järven Kapiaveden ja Petkelsalmen kautta Pyhäveteen, jonka pinnankorkeus on samalla tasolla (81,5 m merenpinnasta).
Aiheesta muualla

Järviwiki
PIENI PYHÄVESI -yhdistys ry
(14.9)
Elisa Salo

Elisa Salo on suomalainen näyttelijä, tanssija ja näytelmäkirjailija, lisäksi hänen erityisosaamiseensa kuuluu capoeira.
Salo on näytellyt Heinähattua Tampereen Työväen Teatterin näytelmässä Heinähattu, Vilttitossu ja Pamela-täti, jossa Vilttitossun roolissa nähtiin Mervi Takatalo. Salo on käsikirjoittanut nuortennäytelmän nimeltä Räjähdysvaara Ahaa Teatteriin vuonna 2007, lastennäytelmän Iik, hammaspeikko sekä Naurutalo -näytelmän. Televisiorooleista tunnetuin on Sepän Liisan eli Liisa Aaronintyttären rooli televisiosarjassa Hovimäki.
Salo valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 2004.
Filmografia > Teatteri

SeaLife Uponneet (Karo)
Sinikka ja Tiina Nopola: Heinähattu, Vilttitossu ja Pamela-täti (Heinähattu)
Sinikka ja Tiina Nopola: Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset (Heinähattu)
Pieni merenneito (Heljä), Kuopion kaupunginteatteri 2004
Myöhästynyt hääyö
Kultaiset hupsut (Fairy May), Kuopion kaupunginteatteri 2006
Antonio Skármeta: Isla Negran postimies (Beatriz), Kuopion kaupunginteatteri 2005
Populäärimusiikkia V*ttulajänkältä (isosisko ym.), Kuopion Kaupunginteatteri 2005
Café Moravia (La Cuoca)
Lokki (Nina)
Kesäyön unelma (Titania)
Carmen ja ihmisten kaupunki, Tanssiteatteri MD 2002
Iik, hammaspeikko (Hammaskeiju Wau), Teatteri Vantaa 2009
Tiitiäisen pippurimylly (Lilli), Raatikko 2011
Naurutalo (Maikki)
Filmografia > Elokuva ja televisio

Tauno Tukevan sota, tv-sarja (Taunon vaimo Ida), ohj. Heidi Köngäs
Asta + Janne, lyhytelokuva (Asta), ohj. Esa Illi
Vuorikauris Noora Toivonen, tv-dokumentti, (Nooran ääni) ohj. Jari Kärenlampi
Mielipuolen päiväkirja, ohj. Jaakko Salmijärvi
Kolme selviytyjää, lyhytelokuva (Venla), ohj. Harri István Mäki
Hovimäki (Sepän Liisa), ohj. Carl Mesterton.
Kalapuikkokeitto, tv-sarja (Pilvi), ohj. Lenka Hellstedt
Donna Hot, haaveratsastaja
Kolmas pyörä
Filmografia > Radio

Laiskuuden lähteillä, kuunnelma, ohj. Heikki Niskanen
Takamaa, kuunnelma, ohj. Hannu Puttonen
Maleksijat, kuunnelma, ohj. Helka-Maria Kinnunen
Me Rosvolat, kuunnelma (Vilja) ohj. Tarja Jakunaho
Filmografia > Dramatisointi

Etusivun juttu, ohjaus: Tommi Kainulainen, Teatteri 2000 v. 2008
Aiheesta muualla

Elisa Salo, Helsingin Freet ry
Elisa Salo Elonetissä.
Elisa Salo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Heinähattu, Vilttitossu ja Pamela-täti -näytelmän virallinen traileri, TTT / YouTube
Epidauroksen stadion

| Epidauroksen stadion |
| --- | --- |
 Epidauroksen stadion.
Sijainti:  Asklipieío, Epídavros, Argolis, Peloponnesos, Kreikka
Koordinaatit:  37°35′51″N, 23°4′23″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen stadion
Valmistumisvuosi:  480–338 eaa.
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Asklepioksen pyhäkkö Epidauroksessa 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Epidauroksen stadion oli antiikin aikainen kreikkalainen stadion Epidauroksessa Kreikassa. Sen arkeologinen kohde on osa Asklepieionin arkeologista aluetta, joka sijaitsee nykyisessä Epídavroksen kunnassa Peloponnesoksella ja on Unescon maailmanperintökohde.
Stadionin kunnostettua katsomoa.
Stadion sijaitsi varsinaisen Asklepioksen temppelin lounaispuolella. Se rakennettiin noin vuonna 480–338 eaa. Stadionilla järjestettiin erilaisia urheilukilpailuja, jotka olivat joko osa potilaiden hoitoa tai joka neljäs vuosi Epidauroksessa järjestettyjä Asklepieia-juhlia. Stadionilla on järjestetty muun muassa stadion-juoksua, hyppylajeja, kiekon- ja keihäänheittoa, painia, nyrkkeilyä sekä pankration-otteluita. Myös teatteriesitykset ovat saattaneet olla stadionilla ennen Epidauroksen teatterin valmistumista.
Stadion on suorakulmion muotoinen kenttä, jonka pituus on noin 181 metriä. Se on rakennettu itä-länsisuuntaiseen luonnonnotkelmaan lisäämällä maata niin, että sekä pohjois- että etelälaidalle on muodostunut katsomoksi sopiva penger. Stadionin lähtöviiva oli länsipäässä ja maaliviiva itäpäässä. Pituussuunnassa stadion oli jaettu kuuteen yhtäsuureen osaan merkkipylväillä. Etelärinteessä on ollut kivetty tasanne mahdollisesti kunniavieraille tai voittajille, ja tuomarien istuimet ovat olleet mahdollisesti maaliviivan luona. Stadionin pohjoispuolella on saattanut olla palaistra.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Epidauroksen stadion Wikimedia Commonsissa
Erik Westzynthius (vanhempi)

Erik Westzynthius (vanhempi) (1711–1757 Pohjanmaa) oli suomalainen taidemaalari.
Westzynthius oli ensisijaisesti kirkkomaalari, ja hänen aktiivista toiminta-aikaansa olivat vuodet 1730–1749. Hänen julkisia töitään ovat muun muassa Raahen kaupungin kirkon koristelut (1746) ja Alavieskan kirkon koristelu, Paavolan, Paltamon ja Pielaveden kirkkojen alttaritaulut, jotka nykyisin ovat Kansallismuseossa. Paltaniemen kuvakirkossa on yksi hänen maalaamansa kuva.