stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rocky IV
Kappalelista

"Burning Heart" - Survivor
"Hearts on Fire" - John Cafferty
"Double or Nothing" - Kenny Loggins & Gladys Knight
"Eye of the Tiger - Survivor
"War/Fanfare from Rocky" - Vince DiCola
"Living in America" - James Brown
"No Easy Way Out" - Robert Tepper
"One Way Street" - Go West
"The Sweetest Victory" - Marq Torien
"Training Montage" - Vince DiCola
"Man Against the World" - Survivor (bonusraita vuoden 2006 uusintapainoksella)
Ivan Dragon rooli oli Dolph Lundgrenille vasta hänen näyttelijänuransa toinen.
Kurt Boege

Kurt Johannes Boege (21. elokuuta 1936 Turku – 1. toukokuuta 1990) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1954–1957 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Boege edusti koko SM-sarjauransa ajan Turun Palloseuraa. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 26 ottelua, joissa hän sai kaksi jäähyminuuttia eikä lainkaan tehopisteitä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1956 sekä saavutti kaksi SM-hopeaa.
Ilmari Kostiainen

Ilmari Kostiainen (21. elokuuta 1935 Helsinki – 8. tammikuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja, joka tunnettiin etenkin mainosvalokuvistaan sekä Kauneus ja Terveys -lehden kuvitusvalokuvista ja taitosta.
Kostiaisen isä V. J. Kostiainen harrasti työväen urheilu- ja raittiustoiminnan ohella muun muassa kielten opiskelua. Isä tilasi Ilmarille amerikkalaista Boys’ Life -partiolehteä tämän englannintaidon kartuttamiseksi, mutta poika innostuikin enemmän lehtien kuvista. Isältä löytyi myös vanha paljekamera ja kaitafilmikamera, ja pojalle hankittiin oma kaksisilmäinen Lubitel-kamera. Suuren vaikutuksen nuoreen Ilmariin teki myös isän ystävän, valokuvaaja Vilho Setälän suunnittelema valotustaulukko, joka otti huomioon kuvaajan sijainnin maapallolla, vuoden- ja vuorokaudenajan sekä sään.
Kostiainen toimi työuransa aluksi muusikkona, Kauko Viitamäen orkesterin kontrabasistina. Hän aloitti opinnot Taideteollisuusopiston graafisella linjalla ja päätyi 1960-luvun lopulla lehtitaittajaksi Me Naisiin ja Kodin Kuvalehteen. Vuonna 1967 hän jättäytyi pois lehtikustantamon palveluksesta ja aloitti itse valokuvaajana, omien sanojensa mukaan koska ei ollut tyytyväinen lehteen tarjottuun kuvamateriaaliin. Tunnetuksi hänen nimensä nousi 1970-luvulla erityisesti Kauneus ja Terveys -lehden näyttävistä taitoista, joita hän toteutti usein surrealististen ja humorististenkin valokuvien ehdoilla.
Kostiaisen hiottu tyyli johti hänet mainoskuvauksen pariin, ja yhdessä Kari Haaviston ja Arto Hallakorven kanssa hän perusti 1979 Studio Klikin, jota pidetään alalla esikuvana. Kostiainen toimi myös Taideteollisen korkeakoulun tuntiopettajana.
Kostiainen ei milloinkaan varsinaisesti jäänyt eläkkeelle valokuvaajan toimesta vaan jaksoi viimeisinä vuosinaan vielä perehtyä syvällisesti digitaaliseen kuvankäsittelyyn.
Palkinnot ja tunnustukset

Valokuvataiteen valtionpalkinto 1984
Grafia ry:n Vuoden huiput -kilpailu:
useita Kultahuippuja
Platinahuippu elämäntyöstä1989
Teokset

The Art of Ilmari Kostiainen, Metsä-Serla, 1989
Kirjallisuutta

Wallius, Ossi: ”Käyttökuvan taitaja Ilmari Kostiainen”, Valokuvauksen vuosikirja 1984, s. 68–75
haastattelu teoksessa Valokuvaaja: haastatteluja 1999–2008, toim. Seppo Saves, Seppo Saves, 2008
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Simon Skrabb

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 19. tammikuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Pietarsaari, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 174 cm
Paino: 70 kg
Seura
Seura: Brescia Calcio
Pelinumero: 10
Junioriseurat
2001–2012: Jaro
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2016 | Jaro | 62 | (4) |
| 2011–2013 | → JBK (laina) | 5 | (0) |
| 2014–2015 | → Åtvidabergs FF (laina) | 46 | (4) |
| 2016 | → Gefle IF (laina) | 28 | (7) |
| 2017–2020 | IFK Norrköping | 71 | (12) |
| 2020–2022 | Brescia | 20 | (0) |
| 2022– | Kalmar FF | 30 | (4) |
Maajoukkue
| 2010 | Suomi U15 | 4 | (0) |
| 2010–2011 | Suomi U16 | 11 | (2) |
| 2012 | Suomi U17 | 2 | (1) |
| 2012–2013 | Suomi U18 | 10 | (1) |
| 2014 | Suomi U20 | 2 | (1) |
| 2014–2016 | Suomi U21 | 16 | (1) |
| 2016– | Suomi | 13 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. huhtikuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 23. kesäkuuta 2020.
Simon Skrabb (s. 19. tammikuuta 1995 Pietarsaari) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Allsvenskanissa pelaavaa Kalmaria. Pelipaikaltaan hän on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ura

Skrabb aloitti jalkapallon 6-vuotiaana Jaron juniorijoukkueissa. Hänet kutsuttiin Liverpooliin testileirille 12-vuotiaana, minkä jälkeen hän on käynyt useaan otteeseen seuran luona. Loppuvuonna 2010 hän solmi Jaron kanssa kolmivuotisen sopimuksen. 12. toukokuuta 2011 Skrabbista tuli kaikkien aikojen nuorin Veikkausliigassa maalin tehnyt pelaaja.
Vuoden 2014 alussa Skrabb siirtyi lainasopimuksella Ruotsin pääsarjaan Åtvidabergin riveihin.
Skrabb on pelannut 29 poikien maaottelua vuoteen 2014 mennessä ja jatkanut sen jälkeen nuorten maajoukkueissa. Hänet valittiin vuoden 2011 parhaaksi poikapelaajaksi.
Skrabb teki debyyttinsä Suomen maajoukkueessa 10. tammikuuta 2016 Ruotsia vastaan. Vuonna 2017 hän pelasi neljä maaottelua, vuonna 2018 kolme maaottelua ja vuonna 2019 viisi maaottelua.
Anders Eldebrink

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Anders Eldebrink |  Anders Eldebrink |  Anders Eldebrink |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Calgary 1988 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 1987 |  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 1981 |  |  |
|  Hopeaa | Moskova 1986 |  |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 1990 |  |  |
Anders Eldebrink (s. 11. joulukuuta 1960 Morajärvi, Ruotsi) on ruotsalainen, puolustajana pelannut jääkiekkoilija ja pelaajauransa jälkeen jääkiekkovalmentaja. Hän pelasi Ruotsin maajoukkueessa 165 ottelua. Hän voitti maailmanmestaruuden sekä saavutti kolme MM-hopeaa ja yhden olympiapronssin.
Eldebrink aloitti uransa 16-vuotiaana Södertälje SK:ssa vuonna 1976 eikä kotimaassa muita seuroja vuonna 1998 päättyneellä pelaajaurallaan edustanutkaan. Hän pelasi NHL:ssä Vancouver Canucksissa ja Quebec Nordiquesissa kausina 1981–1983 sekä Sveitsin pääsarjan Klotenissa kausina 1990–1995.
Ruotsin voittaessa maailmanmestaruuden Wienin MM-kilpailuissa 1987 Eldebrink teki tärkeän maalin sekä Neuvostoliittoa että Kanadaa vastaan. Hän oli maajoukkueen tärkeimpiä pelaajia myös 1988 Calgaryn olympialaisissa, joissa Ruotsi saavutti pronssia, ja teki turnauksessa neljä maalia sekä antoi kuusi maalisyöttöä. Ruotsin omissa MM-kilpailuissa 1989 Eldebrink oli joukkueensa paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies viidellä maalilla ja kolmella maalisyötöllä ja hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen mutta Ruotsi jäi turnauksessa neljänneksi.
Eldebrink palkittiin Ruotsin parhaana pelaajana Guldpuckenilla vuonna 1985.
Eldebrink on toiminut päävalmentajana Sveitsissä Kloten Flyersin joukkueessa vuosina 2005–2012 ja Rapperswil-Jona Lakersin joukkueessa vuosina 2013–2015 sekä Ruotsissa AIK:n joukkueessa kaudella 2012–2013 ja Rögle BK:n joukkueessa vuosina 2015–2017. Hän on ollut myös Ruotsin maajoukkueen apuvalmentajana.
Anders Eldebrinkin veli on keihäänheiton olympiapronssimitalisti Kenth Eldebrink.
Hendrik Helmke

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 13. heinäkuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Winsen an der Luhe, Saksa
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 cm
Seura
Seura: FC Lahti
Pelinumero: 10
Junioriseurat
: TSV Winsen
0000–2003: Lüneburger SK
2003–2004: Hamburger SV
2004–2005: SC Concordia
2005–2006: SC Vier- und Marschlande
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2007 | VfL Maschen | 28 | (10) |
| 2007–2008 | Lüneburger SK | 26 | (6) |
| 2008–2010 | VfB Lübeck | 51 | (0) |
| 2011 | IFK Mariehamn | 29 | (2) |
| 2012 | Sabah FA | 12 | (2) |
| 2013 | Jaro | 21 | (4) |
| 2013 | Tromsø IL | 9 | (0) |
| 2014 | Jaro | 31 | (8) |
| 2015 | Esteghlal | 0 | (0) |
| 2015–2016 | Al-Ahli | 4 | (0) |
| 2017- | FC Lahti | 0 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 211 | (32) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. tammikuuta 2017.
Hendrik Alexander Helmke (s. 13. heinäkuuta 1987 Winsen an der Luhe, Saksa) on brasilialais-saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Lahtea. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Uransa Helmke aloitti Pohjois-Saksassa. Kaudella 2008-09 hän pelasi neljänneksi korkeimmassa sarjatasolla Regionalligassa VfB Lübeckin joukkueessa. Ensimmäisellä Lübeck-kaudellaan hän pelasi 27 ja seuraavalla 24 ottelua. Keväällä 2011 Helmke siirtyi Suomen Veikkausliigaan IFK Mariehamnin joukkueeseen, jossa hän pelasi 21 ottelua ja teki 4 maalia. Sen jälkeen hän pelasi Malesiassa kaudella 2012, mutta palasi Suomeen Veikkausliigan pietarsaarelaiseen FF Jaroon kaudeksi 2013. Helmkellä oli kuitenkin vapaa siirto-oikeus. Niinpä hän siirtyi elokuussa 2013 Norjan Tippeliigaan Tromsø ILn joukkueeseen. Helmke, joka oli valittu Jaron vuoden 2013 pelaajaksi, tuli kuitenkin Norjasta keväällä 2014 takaisin Jaroon. Kausi oli Helmkelle erinomainen. Heti kauden aluksi hänet valittiin Veikkausliigan kuukauden pelaajaksi huhtikuussa 2014. Kauden aikana maaleja syntyi kaikkiaan kahdeksan. Menestyksekkään Veikkausliigakauden jälkeen hän teki sopimuksen Iranin liigaa pelaavan Esteglal Teheranin kanssa. Helmke purki kuitenkin sopimuksen ja siirtyi Egyptiin Kairon Al-Ahliin kaudeksi 2015.Nykyään Helmke pelaa FC Lahdessa.
Viersen

| Viersen |
| --- | --- |
 Remigiusplatz
 vaakuna
 Viersen
 Koordinaatit: 51°16′N, 6°24′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Hallintopiiri:  Düsseldorf
Piirikunta:  Viersen
Hallinto:  
 – Pormestari:  Sabine Anemüller (SPD)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  91,10 km²
Korkeus:  n. 40 m
Väkiluku (31.12.2022):  78 208
 – Väestötiheys:  858 as./km²
 
 www.viersen.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viersen on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Mönchengladbachista. Viersen on samannimisen piirikunnan keskuskaupunki. Vuoden 2022 lopussa kaupungin asukasluku oli 78 208, ja pinta-alaltaan se on 91,1 neliökilometrin suuruinen.
Nykyinen Viersenin kaupunki muodostettiin vuonna 1970, kun Vierseniin liitettiin Dülkenin ja Süchtelnin kaupungit sekä Boisheimin kunta. Vuoden 1974 loppuun saakka Viersen oli piiritön kaupunki (saks. Kreisfreie Stadt), eli kaupunki, joka ei kuulunut mihinkään piirikuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viersen Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkkosivusto (saksaksi)
Ališer Usmanov

Ališer Usmanov
Ališer Burhanovitš Usmanov (ven. Алишер Бурханович Усманов, s. 9. syyskuuta 1953 Namanganin alue, Uzbekistan, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän omistaa osuuksia kaivos- ja teräsyhtiöistä Metalloinvest-yhtiön kautta. Hän omistaa myös venäläistä mediaa, pankkialaa, telekommunikaatiota.
Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2007 hänet maailman 142. rikkaimmaksi henkilöksi. Vuonna 2014 hän oli 34. rikkain henkilö maailmassa. Usmanov on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän itse on muslimi ja hänen vaimonsa Irina Viner on juutalainen.  Helmikuussa 2022 Euroopan unioni asetti Usmanovin eräiden muiden oligarkkien tavoin pakotelistalle.
Sijoitusliiketoiminta

Ališer Usmanov osti talvella 2007 osuuden Venäjän suurimmasta pankista Sberbankista. Kesällä 2007 hän havitteli Venäjän kolmanneksi suurinta teleoperaattoria MegaFonia. Usmanov on myös Internet-yrityksiin sijoittavan DST:n pääomistajia.
Vuosina 1994-1998 Usmanov, Interbank Investment and Financial Companyn Interfinin johtaja, peri kaasuvelkoja. 1990-luvun lopulla Usmanov tapasi Rem Vyakhirevin; Yhdistämällä voimansa ja rahansa Gazprom ja Interfin hankkivat määräysvaltaosuudet Oskolin sähkömetallurgisesta tehtaasta (OEMK) ja Lebedinskyn kaivos- ja käsittelylaitoksesta ja yhdistävät ne Gazmetalliksi. Vuonna 2002 Usmanovin Interfin osti Gazpromin osuuden tästä yhtiöstä ja siitä tuli ainoa määräysvaltainen osakkeenomistaja. Vuonna 2005 Usmanov yhdessä Vasili Anisimovin kanssa osti Mikhailovsky GOK:n Boris Ivanishvililta. Vuonna 2006 kaikki mainitut varat yhdistettiin Metalloinvestiin, Anisimov ja Vladimir Skochtulivat sen osaomistajiksi yhdessä Usmanovin kanssa (jolle osakkeet siirtyivät vuonna 1999 hänen poikansa Andrei Skochin  jälkeen. tuli duuman varajäsen)
Medialiiketoiminta

Aikaisemmin metallien parissa liiketoimintaa tehnyt Ališer Usmanov osti vuonna 2006 Kommersant-talouslehden oligarkki Boris Berezovskilta. Kilpaileva Forbes-lehti arveli syynä olleen Venäjän poliittisen johdon Kremlin painostuksen. Kesällä 2007 Usmanov osti venäläisen musiikkitelevisiokanavan Muz TV:n. Kauppahinta oli 300 miljoonaa dollaria.
Pyrkimys vaikuttaa wikipedian sisältöön

Vuonna 2012 The Times julkaisi tiedon, että viestintäyritys RLM Finsbury oli Usmanovin toimeksiannosta muokannut tätä koskevaa wikipedia-artikkelia ja poistanut tietoja rikostuomiosta ja muista aiheista ja korvannut ne tekstillä Usmanovin hyväntekeväisyystoiminnasta sekä kiinnostuksesta taiteeseen. Viestintäyritys ilmoitti, että Usmanov ei ollut tiennyt muokauksesta. Viestintäyritysten liitto CIPR ja Wikimedia UK ilmoittivat, että toiminta on vastoin wikipedian sääntöjä ja että viestintäammattilaisten tulisi suoran muokkaamisen sijaan ehdottaa muutoksia asiakkaidensa artikkelien keskustelusivuilla.
Urheilutoiminta

Ališer Usmanov osti 31. elokuuta 2007 14,58 prosentin osuuden lontoolaisesta Arsenal-jalkapallojoukkueesta. Kauppahinta oli 75 miljoonaa puntaa ja sopimus olisi mahdollistanut osuuden nostamiseen 25 prosenttiin. Näin Usmanovista tuli seuraava englantilaiseen jalkapalloiluun sijoittanut venäläinen oligarkki Roman Abramovitšin jälkeen. Usmanov möi osuutensa v.2018. Usmanov on vuodesta 2008 ollut Kansainvälisen miekkailuliiton puheenjohtaja. Vuonna 2017 Usmanovin omistama USM Holdings -yhtiö solmi viisivuotisen sponsorisopimuksen jalkapalloseura Evertonin harjoituskeskuksesta  ja osti 36 miljoonalla eurolla nimioikeudet seuran uuteen stadioniin. Usmanov on sponsoroinut myös seuran naisjoukkuetta yritystensä kautta. Seura irtisanoi sopimuksen vuonna 2022.
Muuta

Usmanov osti syyskuussa 2007 venäläiselle sellistille Mstislav Rostropovitšille kuuluneen taidekokoelman kokonaisuudessa ennen kuin se huutokaupattiin, ja näin piti 450 teosta yhdessä kokoelmassa ja Venäjällä. Vuonna 2022 Saksan viranomaiset takavarikoivat Usmanovin Dilbar-aluksen osana Euroopan unionin oligarkkeihin kohdistamia pakotteita.
Ski Jump International

Lartzan Skijump
Ski Jump International (aluksi Lartzan Skijump) on mäkihyppyaiheinen tietokonepelisarja. Pelistä on ilmestynyt kolme osaa, joista ensimmäinen vuonna 1994. Sen on kehittänyt suomalainen Ville Könönen.
Ensimmäinen osa julkaistiin freewarena ja myöhemmät sharewarena. Pelit ovat keränneet runsaasti hyviä arvosteluja ja niille on syntynyt laaja fanijoukko.
Osat

Pelistä on ilmestynyt kolme osaa:
Lartzan Skijump (freeware, 1994)
Ski Jump International 2 (shareware, 1996)
Ski Jump International 3 (shareware, 2000)
Pelaaminen

Pelissä on useita eri kilpailumuotoja: maailmancup, Keski-Euroopan mäkiviikko, joukkuemäki, tee se itse -cup ja kukkulan kuningas, jossa hypätään yhdessä mäessä siten että joka kierrokselta putoaa yksi hyppääjä pois.
Pelattava mäkihyppääjä lähtee liikkeelle enteriä näpäyttämällä, ja liikettä ilmassa säädellään nuolinäppäimillä.
Vastaanotto

Juho Kuorikoski pitää Skijump International 2:a ”taitopelinä parhaasta päästä” ja pelisarjan parhaana osana.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Oulun Ooppera

Oulun Ooppera r.y. on 1965 perustettu oopperayhdistys, joka tuotti vuoteen 2011 saakka oopperaesityksiä Oulussa yhdessä Oulun kaupunginteatterin, Oulu Sinfonian ja Oulun konservatorion kanssa. Nykyisin oopperatuotannosta vastaa Oulun kaupunginteatteri.
Oulun musiikkiopiston opiskelijoiden tuottama Giuseppe Verdin oopperan La Traviata esitettiin huhtikuussa 1965 kauppaopiston Madetoja–salissa. Esityksen saaman kiinnostuksen vuoksi perustettiin oopperayhdistys kuten monessa muussakin kaupungissa. Yhdistyksen ensimmäiset oopperat olivat 1966–1967 esitetyt Giacomo Puccinin Madame Butterfly ja Pjotr Tšaikovskin Jevgeni Onegin. Edellisen ohjaaja oli Inga Laure ja jälkimmäisen Jussi Törnwall.
Vuosien 1968–1972 oopperat esitettiin Pohjankartanon juhlasalissa, syksyllä 1972 uuden teatteritalon valmistuttua myös oopperaesitykset siirtyivät sinne. Ensimmäinen uudessa teatteritalossa esitetty ooppera oli Suomen kantaesitys Georges Bizet'n oopperasta Helmenkalastajat.
Esitetyt oopperat

Vuosina 1965–1970: Giuseppe Verdi: La Traviata, Giacomo Puccini: Madame Butterfly, Pjotr Tšaikovski: Jevgeni Onegin, Giuseppe Verdi: Naamiohuvit, Giacomo Puccini: Tosca, Leevi Madetoja: Pohjalaisia
Vuosina 1971–1980: Bedrich Smetana: Myyty morsian, Georges Bizet: Helmenkalastajat, Umberto Giordani: Andre Chénier, Pjotr Tšaikovski: Patarouva, Tauno Marttinen: Laestadiuksen saarna, Giuseppe Verdi: Rigoletto, Giacomo Puccini: Gianni Schicchi, Ruggiero Leoncavallo: Pajatso, Jacques Offenbach: Hoffmannin kertomukset, Daniel Auber: Fra Diavolo
Vuosina 1981–1990: Giacomo Puccini: La Bohème, Tauno Marttinen: Poltettu oranssi, Georges Bizet: Carmen, Aleksandr Dargomyzskij: Kivinen vieras, W.A. Mozart: Figaron häät, Giacomo Puccini: Madame Butterfly, Leevi Madetoja: Pohjalaisia, Benjamin Britten: Ruuvikierre, Otto Nikolai: Windsorin iloiset rouvat, Giuseppe Verdi: La Traviata
Vuosina 1991–2000: Gian-Carlo Menotti: Konsuli, Gioacchino Rossini: Sevillan parturi, Johan Strauss: Lepakko, Joonas Kokkonen: Viimeiset kiusaukset (1994–95), Gioacchino Rossini: Italiatar Algeriassa, Giacomo Puccini: Tosca, Leevi Madetoja: Juha, Igor Stravinski: Hulttion tie, W.A. Mozart: Cosi fan tutte, Aleksandr Dargomyzskij: Vedenneito
Vuosina 2001–2011: Einojuhani Rautavaara: Auringon talo, Giacomo Puccini: La Bohème, Seppo Paakkunainen: Kaikkeuden ytimessä, Giuseppe Verdi: Naamiohuvit, Olli Kortekangas: Messenius ja Lucia, W.A. Mozart: Don Giovanni, Jacques Offenbach: Hoffmannin kertomukset, Christoff Willibald Cluck: Orfeus ja Euridike, Aulis Sallinen: Punainen viiva, Pietro Mascagni: Cavalleria rusticana, Giacomo Puccini: Gianni Schicchi, Gian-Carlo Menotti: Meedio.
Aiheesta muualla

Oulun Ooppera: Kotisivut
Oulun Konservatorio: Esitetyt oopperat (Arkistoitu – Internet Archive)
SM-viikko

SM-viikko on tapahtuma, johon kootaan eri urheilulajien parhaat suomalaiset kilpailemaan Suomen mestaruuksista samalle paikkakunnalle.
Suomen ensimmäinen SM-viikko järjestettiin Tampereella 12.–14. helmikuuta 2016. Mukana oli 22 lajiliittoa ja urheilutapahtumia järjestettiin pitkin Pirkanmaata. Tapahtumaviikonlopun keskipiste oli Tampereen Messu- ja Urheilukeskus. Tapahtuman järjestämisestä vastasivat Yleisradio, Valon ja Olympiakomitean tapahtumayksikkö, Tampereen kaupunki sekä Hämeen Liikunta ja Urheilu ry.
Toinen SM-viikko Tampereella pidettiin 6.–9. heinäkuuta 2017. Mukana oli 30 lajia ja kilpailuja järjestettiin ympäri Tamperetta. Kolmas SM-viikko järjestettiin 5.–8. heinäkuuta 2018 Vantaalla. Lajeja oli 17 ja urheilijoita yli 1 000.
Ruotsissa SM-veckan on järjestetty jo usean vuoden ajan.
SM-lajit vuosittain > 2016 Tampere

Biljardi, darts, jousiammunta, judo (alle 18- ja 21-vuotiaiden SM), kahvakuula, keilailu (vammaisurheilu), kriketti, miekkailu, ratagolf, shakki, taekwondo, taido, tikanheitto, trial-pyöräily, ultimate, uppopallo, x-trial
SM-lajit vuosittain > 2017 Tampere

Bridge, darts, hengenpelastus, ITF Taekwon-Do, jousiammunta, kasa-ammunta, kortteliajo, kriketti, laskuvarjohyppy, lippupallo, maahockey, ratagolf, ratamelonta, roller derby, rugby, shakki, taekwondo, taido, thainyrkkeily, trial-pyöräily, triathlon, uinti, ultimate, vesihiihtourheilu, vesipallo, viestijuoksu, X-trial
SM-lajit vuosittain > 2018 Vantaa

BMX, bridge, drifting, jousiammunta, kahvakuulaurheilu, kanoottipoolo, kortteliajo, kriketti, maahockey, rantahengenpelastus, rantavesipallo, roller derby, super enduro, taekwondo, trialpyöräily, ultimate, x-trial
SM-lajit vuosittain > 2019 Vantaa

Biljardi, golf, istumabeachvolley, jousiammunta, kahvakuula, kanoottipoolo, karting, kortteliajo, kriketti, kädenvääntö, lacrosse, maahockey, minisupermoto, padel, rantahengenpelastus, rantavesipallo, roller derby, super enduro, taekwondo, taitolento, trialpyöräily, ultimate, x-trial
SM-lajit vuosittain > 2020 Joensuu

Biljardi, bridge, crosskart, digitaalinen autourheilu, jousiammunta, tikkaurheilu, otevoimailu, hiihtosuunnistus, kasa-ammunta, koiravaljakkourheilu, kriketti ja taekwondo.
SM-lajit vuosittain > 2021 Salo

Tapahtuma siirrettiin vuodelle 2022.
SM-lajit vuosittain > 2022 Salo

Agility, biljardi, bridge, digitaalinen rata-ajo, frisbeen pituusheitto, judo, kahvakuulaurheilu, kriketti, lacrosse, leuanveto, lippupallo, maastojousiammunta, maratonmelonta, otevoimailu, padel, parayleisurheilu, petanque, pienoisautoilu, practical-ammunta, speedgolf, beach taekwondo, tankotanssi, ultrajuoksu, vahvin SM, valjakkoajo, moottoroitu varjoliito, motocross ja X-trial.
SM-lajit vuosittain > 2023 Lahti

avovesiuinti, beach taekwondo, coastal-soutu, frisbeegolf, jousiammunta, judo, kahvakuulaurheilu, kriketti, lacrosse, lippupallo, maratonmelonta, mölkky, otevoimailu, petanque, puuvenesoutu, pyöräsuunnistus, speedgolf, tankotanssi, ultimate, vahvin SM ja X-trial.
SM-lajit vuosittain > 2024 Jyväskylä

hiihtosuunnistus, jousiammunta, judo, jääravit, kahvakuulaurheilu, kaukalopikaluistelu, kriketti, kädenvääntö, lippupallo, maastanosto, snooker, snowcross, snow rugby, taekwondo, taido, tukinnosto, uinti ja x-trial.
Aiheesta muualla

SM-viikon nettisivut
Jurvala

Jurvala on kylä Somerolla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 68, mikä teki siitä Someron 47 varsinaisesta kylästä väkiluvultaan 32. suurimman. Jurvalan naapurikyliä ovat Pitkäjärvi lännessä, Sillanpää pohjoisessa, Kärilä idässä ja Kerkola etelässä. Historiallisesti Jurvala on kartanokylä, jonka koko alue on kuulunut kylässä vieläkin olemassa olevalle Jurvalan kartanolle. Pääosa kylästä kuuluu Kaurakedon kulmakuntaan, joka on yksi Someron lukuisten kartanoiden maille toisen maailmansodan jälkeen muodostuneista siirtokarjalaisten yhteisöistä.
Sijainti ja palvelut

Kylä sijaitsee Paimionjoen vesireitin eteläpuolella noin 12 kilometriä Someron keskustaajamasta Koskelle päin. Kylän alueella toimi vuosina 1952–1992 Kaurakedon koulu  kylään kuuluvassa Kaurakedon kulmakunnassa, ja vielä 1950-luvulla kylässä olivat toiminnassa myös kauppa ja tiilitehdas. 2000-luvulla koulua käydään Pitkäjärven koulussa Pitkäjärvellä, ja kaupallisia palveluita on saatavissa Someron keskustaajamassa.
Historia

Jurvalan talonpoikaiskylän kaikki talot yhdistettiin kartanoksi jo vuonna 1607. 1800-luvulla Jurvalan kartano oli yhdysviljelyksessä naapurikylässä Sillanpäässä sijainneen Åvikin kartanon kanssa. Vuosina 1924–1925 kartano jaettiin perinnönjaon yhteydessä kahteen osaan: Jurvalaan ja Kauraketoon. Näistä Kaurakedon omistajaksi tuli perinnönjaossa Wilhelm Haggrén, ja vuonna 1945 sen osti  vapaaehtoisella kaupalla  20 Karjalan siirtoväkeen kuuluvaa vuoksenrantalaista perhettä, jolloin tila palstoitettiin näiden kesken. Jurvalan kartano sen sijaan on pysynyt itsenäisenä viljelystilana. Sen ensimmäisenä omistajana Åvikin kartanon perinnönjaon jälkeen oli jakoa toimittanut maanmittausinsinööri H. P. Kulhia, ja vuonna 1927 tilan osti Väinö Aarikka, jonka suvulla tila on edelleen.
Tunnettuja jurvalalaisia

Tunnettuihin jurvalalaisiin kuuluu korutaiteilija Kaija Aarikka, jonka lapsuudenkoti oli Jurvalan kartano.