stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rovnon taistelu
Aiheesta muualla

Ziemke, Earl F. Stalingrad to Berlin: The German Defeat in the East. Sivu 246.
Merkinnän syy: Joukot ja taistelu kuvaamatta
Joseph Roth

Joseph Roth vuonna 1926.
Moses Joseph Roth (2. syyskuuta 1894 Brody, Galitsia, Itävalta-Unkari – 27. toukokuuta 1939 Pariisi, Ranska) oli itävaltalainen kirjailija.
Rothin kotikaupunki, Lvivin lähellä sijaitseva Brody, oli tyypillinen galitsialainen pikkukaupunki, jolle antoivat leimansa sekä puolalainen, juutalainen että ukrainalainen kulttuuri. Roth aloitti opinnot ensin Lvivissä, sitten Wienissä, mutta ensimmäinen maailmansota keskeytti opinnot ja hän liittyi Itävallan armeijaan. Sotakokemus vaikutti hyvin pitkään hänen elämäänsä, ja Habsburgien vallan romahtaminen aiheutti hänelle kodittomuuden tunteen, joka leimasi hänen tuotantoaan.
Roth työskenteli lehtimiehenä aluksi Wienissä ja vuodesta 1922 Pariisissa.
Muutamien romaanien jälkeen syntyivät Job ja Radetzky-marssi, joihin hänen maineensa lähinnä pohjautuu. Hän muutti Hitlerin valtaannousua edeltävänä päivänä 30. tammikuuta 1933 maanpakoon Pariisiin, ja jo helmikuussa hän kirjoitti enteellisesti ystävälleen Stefan Zweigille:
”Olet jo varmasti ymmärtänyt, että olemme menossa kohti katastrofia. Yksityisen katastrofin lisäksi – kirjallinen ja taloudellinen puoli elämästämme on tuhoutunut – edessä on uusi sota. Enpä panisi penniäkään likoon henkemme puolesta. Heidän on onnistunut luoda barbaarihallinto. Älä huijaa itseäsi, helvetti on valloillaan.”
Alkoholiongelmastaan huolimatta Roth oli hyvin tuottelias ennenaikaiseen kuolemaansa saakka. Hänen viimeinen teoksensa, pienoisromaani Pyhän juomarin legenda, on hänen hienoimpia teoksiaan. Siinä hän kuvaa vanhan juoppolallin yrityksiä palauttaa arvokkuutensa ja maksaa velkansa. Hänen teoksissaan voidaan erottaa juutalaista ja katolista sävyä.
Roth on haudattu Pariisiin Thiais’n hautausmaalle.
Suomennetut teokset

Pyhän juomarin legenda. (Alkuteos: Die Legende vom heiligen Trinker.) Suomentanut Heli Naski. Artemisia Edizioni, 2005.
Kapina. (Alkuteos: Die Rebellion.) Suomentanut Ilona Nykyri. Atena, 2002.
Radetzky-marssi: Romaani. (Alkuteos: Radetzkymarsch.) Suomentanut Aarno Peromies.  (Keltainen kirjasto nro 84.) Tammi, 1968.
Tässä maailmassa käyvät yhä harvinaisemmiksi; saksasta suomentanut Heikki Länsisalo, Nuori voima 2013: 4
Zipper katoaa, teoksessa Kadonnutta kahvilaa etsimässä, suomennoskatkelmia, toimittaneet Eero Balk ja Tapani Kärkkäinen. Helsinki: Otava 2000 ISBN 951-1-15972-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph Roth Wikimedia Commonsissa
Roth, Moses Joseph. Neue Deutsche Biographie.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel 2  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Albert Rosenholm

| Albert William Rosenholm |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Albert William Rosenholm
Syntynyt: 14. helmikuuta 1894 Pinjainen
Kuollut: 17. helmikuuta 1939 (45 vuotta) Helsinki
Jääkäri
Korkein sotilasarvo:  jääkärimajuri
Albert William Rosenholm (14. helmikuuta 1894 Pinjainen – 17. helmikuuta 1939 Helsinki)  oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa pioneerijoukoissa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan komppanianpäällikkönä.
Perhe ja koulutus

Rosenholmin vanhemmat olivat työnjohtaja Konrad Rosenholm ja Charlotta Klindt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Elin Dagmar Liljan kanssa. Hän kävi viidennen luokan Karjaan ruotsalaista yhteiskoulua ja suoritti yksityisesti yhdeksännen luokan Nya svenska läroverket i Helsingfors-nimisessä oppilaitoksessa vuonna 1924. Hän suoritti Suojeluskuntain sotilashallinnollisen kurssin ensimmäisen jakson vuonna 1934 ja toisen jakson vuonna 1935.
Jääkärikausi

Rosenholm työskenteli laivoissa konemestarina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Rosenholm siirrettiin pataljoonan rintamalta paluun jälkeen 10. heinäkuuta 1917 alkaen pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota

Rosenholm komennettiin Saksasta Suomeen 2. joulukuuta 1917, jonne hän saapui 8. joulukuuta 1917 aselaiva S/S Equityn toisella retkellä. Aspuskäriin Merikarvialle. Merikarvialta hän matkusti Vaasaan. mistä hänet komennettiin kouluttamaan Vöyrin, Oravaisten ja Maksamaan suojeluskuntajoukkoja. Tehtävät täytettyään hänet komennettiin sen jälkeen 18. tammikuuta 1918 alkaen päälliköksi Vöyrin pataljoonan konekiväärikomppaniaan (pataljoona oli muodostettu Vöyrin koulun komppanioista)) . Rosenholm osallistui komppanianpäällikkönä venäläisten aseistariisumiseen Ylistarossa ja Raahessa sekä sisällissodan taisteluihin Oulussa, Vaskivedellä, Kurussa, Teiskossa, Messukylässä, Sorilassa ja Lapinniemessä sekä Tampereella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Rosenholm palveli sisällissodan jälkeen edelleen Vöyrin sotakoulun konekiväärikomppanian päällikkönä, mistä tehtävästä hänet siirrettiin 22. heinäkuuta 1918 alkaen Vaasan konekivääriaseseppäkoulun opetusupseeriksi. Aseseppäkoulusta hänet siirrettiin 17. maaliskuuta 1919 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Jääkäriprikaatin polkupyöräosastoon, josta hänet siirrettiin edelleen 1. toukokuuta 1919 Keski-Suomen rykmenttiin. Keski-Suomen rykmentistä hänet tosin komennettiin välittömästi edelleen päälliköksi Terijoen rajavartiopataljoonan 3. komppaniaan. Terijoelta hän palasi takaisin Keski-Suomen rykmenttiin 11. heinäkuuta 1919, missä hänet sijoitettiin rykmentin aseupseeriksi ja 1. tammikuuta 1920 alkaen 1. konekiväärikomppanian päälliköksi ja 25. tammikuuta 1925 uudelleen rykmentin aseupseeriks1. Rosenholm erosi armeijasta 2. helmikuuta 1926 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. maaliskuuta 1926 ja hänet sijoitettiin Suojeluskuntain päällystökoulun talouspäälliköksi ja adjutantiksi ja toimi tehtävissä aina kuolemaansa saakka. Rosenholm kuoli helmikuussa 1939 Tilkan sotilassairaalassa Helsingissä. Rosenholm ylennettiin majuriksi päivää ennen kuolemaansa, hän ei ollut enää tällöin tajuissaan. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vänrikki 23. maaliskuuta 1918  Luutnantti 15. huhtikuuta 1918  Kapteeni 6. joulukuuta 1919  Majuri 1939 |      |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaudenmitali 2. lk.  Suojeluskuntain rautainen ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Viron Suojeluskuntien 3. lk. valkoinen risti.  Latvian Suojeluskuntain ansioristi  Ruotsin Maanpuolustusyhdistyksen Keskusliiton hopeinen ansioristi |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Rovaniemen maalaiskunta

| Rovaniemen maalaiskunta> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Rovaniemi |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  66°31′05″N, 025°45′30″E
Lääni:  Lapin lääni
Maakunta:  Lapin maakunta
Kuntanumero:  699
Hallinnollinen keskus:  Rovaniemen keskustaajama
Perustettu:  
Liitetty:  2006
– liitoskunnat:  Rovaniemi Rovaniemen maalaiskunta
– syntynyt kunta:  Rovaniemi
Pinta-ala:  7 915,51 km²
– maa:  7 506,45 km²
Väkiluku:  22 171   (31.12.2005)
– väestötiheys:  2,9 as./km²
Rovaniemen aluemuutokset 1900-luvulla. Rovaniemestä erotettiin alueita Ranuaan ja Posioon vuosina 1917 ja 1926. Vuonna 1929 kirkonkylästä muodostettiin Rovaniemen kauppala, johon liitettiin alueita maalaiskunnasta vuosina 1948–1985.
Rovaniemen maalaiskunta (ruots. Rovaniemi landskommun) oli Suomen kunta, joka sijaitsi Lapissa ja on nykyisin osa Rovaniemen kaupunkia. Maalaiskunta ympäröi koko Rovaniemen silloisen kaupungin, ja muut naapurikunnat olivat Kemijärvi, Kittilä, Kolari, Pelkosenniemi, Pello, Posio, Ranua, Sodankylä ja Tervola. Kunnassa asui 21 803 ihmistä (2004) ja sen pinta-ala oli 7 915,51 neliökilometriä, josta 409,06 neliökilometriä oli vesistöjä. Väestötiheys oli 2,9 asukasta neliökilometriä kohden. Suurin kylä oli Saarenkylä heti Rovaniemen kaupungin pohjoispuolella.
Rovaniemen lentoasema sijaitsi kunnan alueella pari kilometriä napapiirin pohjoispuolella. Rovaniemen maalaiskunnalla oli Rovaniemen kaupungin kanssa yhteinen evankelis-luterilainen seurakunta.
Historiaa

Vuonna 1929 siihenastisesta Rovaniemen kunnasta erotettiin Rovaniemen kauppala, ja ensiksi mainitun kunnan nimi pidentyi Rovaniemen maalaiskunnaksi. Silloiseen kauppalaan siirrettiin maalaiskunnasta vuonna 1948 Pöykkölä ja Viirinkangas sekä vuosina 1957 ja 1964 Kolpene, Ala-Korkalo ja Mäntyvaara. Vuonna 1960 Rovaniemen kauppala muutettiin kaupungiksi, ja vuonna 2004 Rovaniemi ja Rovaniemen maalaiskunta päättivät yhdistyä 1. tammikuuta 2006 Rovaniemen kaupungiksi. Rovaniemen maalaiskunnan vaakuna säilytettiin uuden Rovaniemen kaupungin vaakunana.
Rovaniemen kaupunki ja maalaiskunta muodostivat yhteisen Rovaniemen seurakunnan. Pääkirkko oli kaupungissa sijaitseva Rovaniemen kirkko, ja maalaiskunnan alueella olivat kyläkirkot Viirinkylässä, Meltauksessa, Autissa, Sinetässä, Muurolassa ja Jouttikerossa.
Vuonna 1949 muodostetusta, kenttätykistön käyttämästä Rovajärven ampuma-alueesta noin puolet sijaitsi Rovaniemen maalaiskunnan alueella.
Rovaniemen maalaiskunnalla ei ollut varsinaista keskustaajamaa, vaan muun muassa kunnantalo sijaitsi Rovaniemen kaupungin keskustassa. Suurimpia kyliä olivat Muurola sekä Rovaniemen kaupungin kanssa käytännössä yhtenäisen taajaman (Ounas- ja Kemijokien erottamana) muodostanut Saarenkylä.
Muita kyliä:
Hirvas, Jaatila, Kemihaara, Korkalo, Käyrämö, Marrasjärvi, Misi, Meltausjärvi, Muurola, Alanampa, Ylinampa, Tiainen, Niesi, Nivankylä, Rautiosaari, Saarenkylä, Meltaus, Sinettä, Marraskoski, Sonka, Tapionkylä, Ylikylä, Petäjäskoski nykyään Petäjäinen, Kivitaipale, Välijoki, Narkaus, Vanttauskoski, Tennilä, Viiri, Kaihua, Pirttikoski, Autti, Auttin asutusalue (Pajulampi), Vanttausjärvi, Juotasniemi, Saari-Kämä, Siika-Kämä, Osma, Perttaus, Vikajärvi, Olkkajärvi, Tolonen, Porokari, Lohiniva, Jokela.
Routledge Encyclopedia of Philosophy

Routledge Encyclopedia of Philosophy on filosofinen tietosanakirja, jonka julkaisi Routledge vuonna 1998. Se käsitti alun perin kymmenen osaa sekä painettuna että CD-ROMilla. Vuonna 2002 tietosanakirjasta tuli saataville internet-versio tilaajille. Internet-versiota päivitetään säännöllisesti uusilla artikkeleilla ja artikkeleihin tehdyillä korjauksilla. Routledge Encyclopedia of Philosophy on kattavin viime aikoina julkaistuista filosofian alan tietosanakirjoista. Sen noin 1300 avustajaa ovat kirjoittaneet yli 2000 artikkelia.lähde?
Kymmenosaisesta kirjasarjasta on julkaistu kaksi yksiosaista laitosta, The Concise Routledge Encyclopedia of Philosophy ensimmäisen kerran vuonna 1999, ja The Shorter Routledge Encyclopedia of Philosophy ensimmäisen kerran vuonna 2005. Ensin mainitussa on sama määrä artikkeleita kuin koko sarjassa, mutta artikkelit ovat vain tiivistelmiä pidemmistä artikkeleista. Jälkimmäisessä on yli 900 artikkelia, joista jokainen on laajempi ja keskeisimmät kymmenosaisen sarjan artikkelit ovat mukana kokonaisuudessaan.
Kirjallisuutta

Routledge Encyclopedia of Philosophy. ISBN 978-0-415-07310-3.
The Concise Routledge Encyclopedia of Philosophy. ISBN 978-0-415-22364-5.
The Shorter Routledge Encyclopedia of Philosophy. ISBN 978-0-415-32495-3.
Aiheesta muualla

Routledge Encyclopedia of Philosophy (englanniksi)
Dante Gabriel Rossetti

| Dante Gabriel Rossetti |
| --- | --- |
 Dante Gabriel Rossetti 22-vuotiaana. William Holman Huntin maalaama muotokuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1828 Lontoo, Englanti
Kuollut: 10. huhtikuuta 1882 (53 vuotta)
Kansalaisuus:   Englanti
Taiteilija
Ala:  kuvittaja, runoilija, taidemaalari
Taidesuuntaus:  romantiikka, symbolismi
 Nimikirjoitus
Dante Gabriel Rossetti, alk. Gabriel Charles Dante Rossetti, (12. toukokuuta 1828 Lontoo, Britannia – 10. huhtikuuta 1882 Birchington-on-Sea, Kent, Britannia) oli englantilainen taidemaalari ja runoilija.
Ranskan vallankumousvuonna 1848 Rossetti perusti yhdessä John Everett Millaisin ja William Holman Huntin kanssa puolisalaisen taiteilijaseuran, Prerafaeliittisen Veljeskunnan (PRF), ja kuului seuran huomattavimpiin jäseniin. He olivat kaikki vakavaraisista piireistä lähtöisin olevia nuoria innokkaita miehiä, jotka halusivat muuttaa maailmaa. Heidän päätavoitteensa oli taiteellis-esteettinen protesti aikakauden vulgaarille materialismille, teollistuneen yhteiskunnan rumuudelle ja virallisen akateemisen taiteen hengettömyydelle.
Rossetti lukee runokokoelmansa Sonnets and Ballads vedoksia Theodore Watts Duntonille. Henry Treffry Dunnin maalaus vuodelta 1882.
Rossetti oli sukujuuriltaan italialainen. Hänen vanhempansa olivat Gabriele Rossetti ja Frances Polidori, jotka olivat muuttaneet Englantiin Italian poliittisten levottomuuksien vuoksi. Isä oli italian kielen professori ja ansioitunut Dante-tuntija. Rossetti halusi nuorena runoilijaksi, mutta kiinnostui kuvataiteesta, erityisesti keskiajan italialaisesta maalaustaiteesta. Rossetti oli Ford Madox Brownin oppilas, ja he pysyivät läheisinä ystävinä loppuelämänsä.lähde?
Rossettin maalauksissa realismi yhdistyy romanttiseen fantasiaan. Hän teki runsaasti piirustuksia vaimostaan Elizabeth Siddalista sekä monia kuningas Arthurin tarinoihin ja Danten teoksiin perustuvia maalauksia. Rossettin töissä toistuu usein ihannoitu naishahmo, jonka piirteet muistuttavat Siddalia ja William Morrisin vaimoa Jane Burdenia. Rossettin myöhäistuotanto antoi paljon vaikutteita symbolisteille. Hänen koukeroinen viivansa oli varhaista art nouveau -tyyliä, ja Rossettin vaikutus näkyy muun muassa nuoren Picasson töissä.
Rossettin sisarukset olivat runoilija Christina Rossetti, kriitikko William Michael Rossetti ja kirjailija Maria Francesca Rossetti. Dante Gabriel Rossettin elämän loppupuoli oli alamäkeä, jota varjostivat mielenterveyshäiriöt, alkoholi ja huumeidenkäyttö. 1870-luvun lopulla hän lakkasi kirjoittamasta ja maalaamasta. Hän kuoli halvaantuneena ja puolikuurona, vain 54 vuoden ikäisenä.
Rossettin suomennettua runoutta

Runoilijana Rossettin tekstiä elähdyttää sama keskiajan ihailu, romanttinen, utuinen tunnelma ja värikylläisyys kuin hänelle maalarina oli ominaista. Hän tuli tunnetuksi Dante-käännöksillä (1861), mutta suurinta ihailua hän herätti soneteillaan, joiden on sanottu vetävän vertoja Wordsworthin ja Shakespearen runoille. Esimerkiksi runon "Autuas neitsyt" ("The Blessed Damozel") alkusäkeet suomeksi kuuluvat: "Taivaan kultakaiteeseen nojas autuas neitsyt hiljaa; oli silmät syvät kuin tummat veet". Runon "Jo ennen olen tästä käynyt" (alkukielellä: "Sudden Light'") alkusäkeet kuuluvat: "Jo ennen olen tästä käynyt vaan milloin, miten, tiedä en".
Rossettin teoksia

Taiteilijan omakuva, 1847
Marian ilmestyspäivä (Ecce ancilla Domini), 1850, Tate Galleria
Pyhän Yrjön ja Prinsessa Sabran häät, 1857, akvarelli, Tate Galleria
Danten rakkaus, 1860
Beata Beatrice, 1863
Rakastettu (Morsian), 1865–1866
Proserpine, 1874
Astarte Syriaca, 1877
Fiamettan ilmestys, 1878
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dante Gabriel Rossetti Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  South Australia  Discography of American Historical Recordings  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Paavo Roos

Paavo Elias Roos (14. huhtikuuta 1898 Ilmajoki – 30. joulukuuta 1957) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa sotilaana Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän toimi Suomen sisällissodassa joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa. Lisäksi hän osallistui vielä talvi- ja jatkosotaankin, joista ensimmäiseen muun muassa pataljoonan viestikomentajana rintamajoukoissa.
Perhe ja koulutus

Hänen vanhempansa olivat apteekkari Karl Uno Roos (värväri ja kalterijääkäri, vuodesta 1936 sukunimi Risla, kutsumanimi Kaarlo) ja Hilja Matilda Pirilä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Elna Sofia Koskelon kanssa. Roos kävi kuusi luokkaa Kokkolan suomalaista yhteislyseota ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan samassa koulussa vuonna 1923. Roos suoritti Sotateknillisen kurssin vuosina 1927–1929 ja Teknillisten joukkojen upseerien erikoiskurssin vuonna 1932 sekä toimi Viestiupseerikurssien johtajana vuonna 1932 ja 1934. Hän suoritti myös Miinanheitin ja jalkaväkitykkikurssin vuonna 1925.
Jääkärikausi

Roos liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 5. huhtikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 30. heinäkuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen Roos siirtyi Pataljoonan tiedonanto-osastoon vuonna 1917.
Suomen sisällissota

Roos astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin 11. huhtikuuta 1918 alkaen viestiosaston johtajaksi 4. Jääkärirykmentin esikuntaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Roos palveli sisällissodansodan jälkeen viestiosaston johtajana 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, joka nimettiin myöhemmin uudestaan ensin Jääkäripataljoona 2:ksi ja sitten Pohjolan jääkäripataljoonaksi. Roos siirrettiin 20. marraskuuta 1918 alkaen Laatokan jalkaväkirykmentti 6:een, josta muodostettiin myöhemmin Viipurin rykmentti. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana 4. komppaniassa. Roos erosi armeijasta 27. toukokuuta 1919 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön. Suojeluskunnissa hän toimi 1. heinäkuuta 1919 alkaen Ylistaron suojeluskunnan paikallispäällikkönä ja harjoituspäällikkönä aina 15. helmikuuta 1923 saakka. Roos  erosi suojeluskunnista ja astui takaisin armeijan palvelukseen 18. huhtikuuta 1923 ja hänet sijoitettiin joukkueenjohtajaksi Kenttälennätinpataljoonan 3. komppaniaan. Hän oli 1. marraskuuta 1924 - 31. lokakuuta 1925 välisen ajan komennettuna Jääkäritykistörykmenttiin tutustumaan tykistönkoulutusmenetelmiin. Hänet määrättiin 6. marraskuuta 1926 alkaen Kenttälennätinpataljoonan 1. komppanian päälliköksi, josta tehtävästä hänet siirrettiin 5. kesäkuuta 1929 alkaen 2. komppanian päälliköksi Radiopataljoonaan, joka nimettiin myöhemmin Viestipataljoona 1:ksi. Komppanianpäällikön tehtävästä hän siirtyi 1. heinäkuuta 1933 alkaen pataljoonan esikuntaan, missä hänet määrättiin teknillisen toimiston päälliköksi. Edellä mainittua tehtävää hän hoiti senkin jälkeen, kun Viestipataljoona 1 ja 2 olivat yhdistetty Viestipataljoonaksi. Roos erosi toistamiseen armeijan palveluksesta 15. toukokuuta 1937 ja siirtyi Karjalan sähkö oy:n palvelukseen. Yrityksessä hän toimi radio-osaston johtajana.
Talvi- ja jatkosota

Roos osallistui talvisotaan ylimääräisten harjoitusten (YH) aikana toimistoupseerina 3. Armeijakunnan esikunnassa. Varsinaisten sotatoimien alettua hänet siirrettiin aluksi 7. Divisioonan viestikomentajaksi ja myöhemmin Viestipataljoona 7:n komentajaksi. Hän osallistui talvisodan taisteluihin Taipaleessa. Välirauhan aikana hän jatkoi aluksi sodanaikaisessa tehtävässä, mutta siirrettiin myöhemmin Itä-Savon viestiupseeriksi. Jatkosodan puhjettua Roos jatkoi välirauhan aikaisessa tehtävässä kunnes hänet siirrettiin ensimmäisen sotavuoden aikana viestiupseeriksi Viestikoulutuskeskus 24:ään, josta tehtävästä hänet kotiutettiin vielä vuoden 1941 aikana.
Luottamustoimet

Roos toimi Kenttälennätinpataljoonan kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1927 ja Viestipataljoona l:n kunnianeuvoston puheenjohtajana vuosina 1933–1934 ja jäsenenä vuonna 1935 sekä oli Helsingin pitäjän kunnallis- ja verotuslautakunnan jäsenenä vuosina 1931–1934 ja kunnanvaltuuston jäsenenä vuonna 1934.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 10. toukokuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1923  Kapteeni 16. toukokuuta 1927 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera 1918 ja 1940  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Romanikieli

| Romani |
| --- | --- |
Oma nimi:  Romani chimb
Tiedot
Alue:  pääasiassa Eurooppa, tosin kielen puhujat ovat laajalle levinneet eikä heillä ole omaa valtiota.
Virallinen kieli:  ei missään
Puhujia:  noin 4,8 miljoonaa
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalainen kielikunta
Kieliryhmä:  indoiranilaiset kielet – indoarjalaiset kielet – läntiset indoarjalaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  rom
 Ohje 
Romanikieli on indoarjalainen kieli. Kielestä on lukuisia murteita, joita monet eri maissa asuvat romanit puhuvat.
Murteet ja muut muodot

Romanin murteet ovat etäällä toisistaan, kauempana kuin esimerkiksi viro ja suomi, mutta niillä on yhteiset juuret ja siksi yhteisiä piirteitä ja noin neljäsataa yhteistä sanaa.
Euroopassa puhuttujen murteiden luokittelu ryhmiin on vaihdellut. Vuosituhannen vaihteessa kielitieteilijät Ian Hancock ja Yaron Matras jakoivat romanimurteet viiteen isoon ryhmään: balkaninromani ja vlax-romani, keskiset, koillis- sekä luoteismurteet. Näistä eniten puhuttu ja laajimmalle levinnyt on vlax-romani. Moni näistä murteista on kuolemassa, kuten myös skandoromani, jota puhuu enää  100–150  ihmistä.lähde tarkemmin?
Suomen romanikieli kuuluu romanikielen pohjoismurteiden kokonaisuudessa luoteismurteiden alaryhmään. Suomen romanikieli jakautuu vielä länsi- ja itämurteeseen.
Pararomani tarkoittaa kieltä, jonka äänne-, muoto- ja lauseoppi ovat peräisin jostakin muusta kielestä, mutta sanasto on romanikielestä. Tällainen kieli Suomessa on fennoromani, joka elää Suomen romanikielen rinnalla.
Historia

Kieli tukee jossain määrin romanien yhteisöllisyyttä; kieli on saattanut toimia suojana valtaväestön hegemoniaa vastaan. Euroopan romanien historia kertoo valtaväestön ajatelleen, että romanit ovat kehittäneet kielensä vainojen ja kristinuskon vuoksi.lähde?
Romanikielen puhumista on pyritty säätelemään ennen Pohjoismaissa esim. koulussa ja muutenkin yleisillä paikoilla, joten sen puhumista muiden seurassa ja yleisillä paikoilla on pyritty välttämään. Suurin osa Pohjoismaiden romanivähemmistöjen romanikielen taito on ollut siitä johtuen häviämässä.
Esimerkiksi Britanniassa ja Ruotsissa romanikieli on kuollut kieli, ja käytössä on vain irrallisia sanoja.
Romanin kieli on itsenäisenä oppiaineena Prahassa Kaarlen yliopistossa. Jonkin verran sen opetusta on muuallakin.