stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Avril Lavignen kiertueista
Mall Tour > Kiertueaikataulu

| Päivä | Kaupunki | Maa |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Pohjois-Amerikka
| 4. maaliskuuta 2004 | Minneapolis | Yhdysvallat |  |  |  |
| 5. maaliskuuta 2004 | Milwaukee | Yhdysvallat |  |  |  |
| 8. maaliskuuta 2004 | Chicago | Yhdysvallat |  |  |  |
| 9. maaliskuuta 2004 | Detroit | Yhdysvallat |  |  |  |
| 11. maaliskuuta 2004 | Toronto | Kanada |  |  |  |
| 12. maaliskuuta 2004 | Ottawa | Kanada |  |  |  |
| 15. maaliskuuta 2004 | Montreal | Kanada |  |  |  |
| 16. maaliskuuta 2004 | Boston | Yhdysvallat |  |  |  |
| 17. maaliskuuta 2004 | New York | Yhdysvallat |  |  |  |
| 18. maaliskuuta 2004 | Philadelphia | Yhdysvallat |  |  |  |
| 19. maaliskuuta 2004 | Washington D.C. | Yhdysvallat |  |  |  |

| 22. maaliskuuta 2004 | Atlanta | Yhdysvallat |  |  |  |
| 23. maaliskuuta 2004 | Cincinnati | Yhdysvallat |  |  |  |
| 24. maaliskuuta 2004 | Cleveland | Yhdysvallat |  |  |  |
| 25. maaliskuuta 2004 | Indianapolis | Yhdysvallat |  |  |  |
| 26. maaliskuuta 2004 | St. Louis | Yhdysvallat |  |  |  |
| 1. huhtikuuta 2004 | Calgary | Kanada |  |  |  |
| 6. huhtikuuta 2004 | Vancouver | Kanada |  |  |  |
| 7. huhtikuuta 2004 | Seattle | Yhdysvallat |  |  |  |
| 8. huhtikuuta 2004 | Portland | Yhdysvallat |  |  |  |
| 9. huhtikuuta 2004 | San Francisco | Yhdysvallat |  |  |  |
| 12. huhtikuuta 2004 | Los Angeles | Yhdysvallat |  |  |  |
| 12. huhtikuuta 2004 | Phoenix | Yhdysvallat |  |  |  |
| 14. huhtikuuta 2004 | Seattle | Yhdysvallat |  |  |  |
| 15. huhtikuuta 2004 | Houston | Yhdysvallat |  |  |  |
| 16. huhtikuuta 2004 | Dallas | Yhdysvallat |  |  |  |
Bonez Tour

| Bonez Tour> Avril Lavigne |
| --- | --- |

Albumi:  Mainostaa uutta albumia   Under My Skin
Esitykset:  144
Avril Lavigne päätti tehdä ensimmäisen maailmankiertueensa, jonka hän teki vuosina 2004 ja 2005. Kiertue kantoi nimeä Bonez Tour, joka kiersi ympäri Pohjois-Amerikkaa, Eurooppaa, Aasiaa, Afrikkaa ja Latinalaista Amerikkaa. Lavigne nimesi konsertin nimeksi "Bonez" vastatakseen kysymykseen "mitä on ihosi alla?" (vastaa hänen toisen albuminsa nimeä "Under My Skin"). Live-esiintyminen kuvattiin live-DVD:lle Nippon Budōkanissa, joka sai julkaisuaikanaan nimen Live at Budokan: Bonez Tour, mikä julkaistiin vain Japanissa.
Bonez Tour > Esitetyt kappaleet

"He Wasn't"
"My Happy Ending"
"Take Me Away"
"Freak Out"
"Sk8er Boi"
"Unwanted"
"Anything But Ordinary"
"Who Knows"
"I'm With You"
"Naked"
"Losing Grip"
"Together"
"Forgotten"
"Tomorrow"
"Fall To Pieces"
"Nobody's Home"
"Don't Tell Me"
"Complicated"
"Slipped Away"
Muissa esiintymisissä Avril esitti joko kappaleen "Sk8er Boi" tai "Losing Grip" ensimmäisenä, kappaleen "Complicated" viimeisenä ja jätti kappaleen "Slipped Away" kokonaan pois listalta. Hän esitti myös muita kappaleita, kuten "Mobile", "Things I'll Never Say" ja kolme cover-veriota: "American Idiot" - Green Day, "All The Small Things" - Blink-182 ja "Song 2" - Blur.
Bonez Tour > Lämmittelijäyhtyeet

Butch Walker
Bowling For Soup
Simple Plan
Nailpin
Rooster
Gavin DeGraw
Tweak
The Glitterati
Tolidos
Daniela Herrero
Guffi
Promotional Tour

| Promotional Tour> Avril Lavigne |
| --- | --- |

Albumi:  Mainostaa uutta albumia   The Best Damn Thing
Esitykset:  38
Vuoden 2007 aikana Lavigne mainosti albumiaan joissakin TV-konserteissa/live-esiintymisissä. Hän soitti myös kolme kokonaista konserttia Meksikossa ja muissa paikoissa, kuten Roomassa, Hongkongissa ja Venäjällä. Hän soitti myös Kiinassa ensimmäistä kertaa koko uransa aikana. Kiertue oli ennätyksellisesti loppuunmyyty Shangaissa; Euroopassa hän soitti erilaisilla kesäfestivaaleilla. Aasiassa hän osallistui Summer Sonic- festivaaleihin Osakassa, Japanissa. Vuoden lopussa hän esiintyi Jingle Bell Christmas-konsertissa.
The Best Damn Tour

| The Best Damn Thing Tour> Avril Lavigne |
| --- | --- |

Albumi:  Mainostaa uutta albumia   The Best Damn Thing
Esitykset:  Yhdysvallat: 31   Kanada: 21   Iso-Britannia: 9   Saksa: 5   Eurooppa: 19   Japani: 11   Kiina: 6   Aasia: 5   Yhteensä: 107
The Best Damn Tour on Avril Lavignen konserttikiertue, joka 5. maaliskuuta 2008 ja päättyi 6. lokakuuta 2008. Konsertin pääasiallinen ajatus oli mainostaa Lavignen uusinta albumia The Best Damn Thing. Kiertueen aikana Lavigne pysähtyi yli 100 paikassa. Tämä kiertue on Lavignen suurin kiertuetuotanto tähän mennessä. Kiertueen ohjasi Jamie King. Kiertue keräsi maailmanlaajuisesti noin 55 miljoonaa dollaria.
The Best Damn Tour > Lämmittelijäyhtyeet

Boys Like Girls
Jonas Brothers
The Black List Club
The Midway State
illScarlett
Duke Squad
The Best Damn Tour > Esitetyt kappaleet

Intro
Girlfriend
I Can Do Better
Complicated
My Happy Ending
I'm With You
I Always Get What I Want
When You're Gone
Innocence
Don't Tell Me
Hot
Losing Grip
Bad Reputation
Everything Back But You
Runaway
Hey Mickey
The Best Damn Thing
I Don't Have to Try
He Wasn't
Girlfriend (Dr. Luke Remix)
Sk8er Boi
Keep Holding On (vain joissakin esiintymisissä)
In Too Deep (vain joissakin esiintymisissä)
The Best Damn Tour > Kiertueaikataulu > Peruntuneet päivät

30. huhtikuuta: San Diego – Cox Arena
2. toukokuuta: Phoenix – Cricket Wireless Pavilion
3. toukokuuta: Anaheim – The Theatre at Honda Center
4. toukokuuta: Los Angeles – Gibson Amphitheater
6. toukokuuta: Santa Barbara – Santa Barbara Bowl
7. toukokuuta: San Jose – HP Pavilion at San Jose
9. toukokuuta: Spokane – Spokane Arena
10. toukokuuta: Seattle – Everett Events Center
15. kesäkuuta: Barcelona, Espanja – Palau Municipal d'Esports de Badalona
Lavigne esiintymässä Vancouverissa
Avril esiintymässä Brasiliassa vuonna 2005.
Lavigne esiintymässä Pekingissä
Lavigne esiintymässä
Lavigne esiintymässä Pekingissä
Lavigne esiintymässä Pekingissä
Lavigne esiintymässä Pekingissä
Lavigne esiintymässä Pekingissä
Lavigne esiintymässä Pekingissä
Lavigne esiintymässä Pekingissä
Lavigne esiintymässä Pekingissä
Lavigne esiintymässä Pekingissä
Kaarlo Harteva

Kaarlo Harteva 1916.
Jehovan todistaja, insinööri Kaarlo Hartevan tilaisuus Messuhallissa 1945.
Kaarlo Jalmari Harteva, nimi vuoteen 1905 Karl Hjalmar von Haartman (20. huhtikuuta 1882 Sysmä – 8. marraskuuta 1957) oli suomalainen insinööri ja saarnaaja, joka oli käynnistämässä Jehovan todistajien toimintaa Suomessa 1910-luvun alussa.
Hartevan isä oli maanviljelijä Karl Adolf von Haartman. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella Viipurin reaalilyseosta 1901.
Turkulainen liikemies Emil Österman tutustutti Hartevan Jehovan todistajien oppiin, ja heidät molemmat kastettiin vuonna 1910. Jehovan todistajat tunnettiin liikkeen alkuvaiheissa Suomessa myös nimillä Kansainväliset raamatuntutkijat, Vartio-Tornin Raamattu- ja Traktaattiseura sekä russellilaisuus liikkeen perustajan Charles Taze Russellin mukaan. Österman ja Harteva vastasivat Vartiotornin Raamattu- ja Traktaattiseurakunnan tuottaman kirjallisuuden suomentamisesta ja julkaisemisesta. He käynnistivät vuonna 1910 myös liikkeen oppien esitelmätilaisuudet aluksi Helsingissä, Turussa ja Tampereella ja sittemmin myös muissa kaupungeissa ja maaseudulla. Charles Taze Russell vieraili Suomessa elokuussa 1912 ja alkuvuodesta 1913 kansainvälisten raamatuntutkijain pääjulkaisu The Watch Tower alkoi ilmestyä suomeksi Vartio-Torni-nimellä. Vuoden 1913 lopulla perustettiin vielä Suomeen Vartiotornin Raamattu- ja Traktaattiseurakunta.
Ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen 1914 johti russellilaisten Suomen liikkeen talousongelmiin ja jäsenkatoon. Toiminnan jatkon turvaamiseksi Harteva perusti vuonna 1916 Ararat-osuuskunnan, jonka ohjelmaan kuului erilaista harrastustoimintaa, kuten urheilua, vegetarismia sekä esperanton opiskelua. Russellin liikkeen amerikkalainen keskusjohto ei kuitenkaan tätä hyväksynyt, ja Harteva joutui väistymään Suomen liikkeen johtotehtävistä. Harteva palasi takaisin Vartio-Tornin vastaavaksi toimittajaksi vuonna 1920 hänen suraajakseen tulleen Martti Lieden siirtyessä liike-elämän palvelukseen. Harteva oli sitten Vartiotorniseuran Suomen edustajana aina vuoteen 1950 saakka.
1920-luvulla Jehovan todistajien liike alkoi julkaista Suomessa myös Kultainen Aika -lehteä vuodesta 1922 alkaen. Liike järjesti esitelmätilaisuuksia ja raamatullisaiheisia varjokuvanäytöksiä ympäri Suomea. Lisäksi järjestettiin kaksipäiväisiä konventteja, joiden ohjelmassa oli erilaisia yleisötilaisuuksia sekä usein kastetoimitus. Liike levitti myös kirjallisuuttaan suoraan yksityiskoteihin. 1920-luvun lopulta lähtien liike joutui Suomessa vaikeuksiin, kun sitä alettiin epäillä yhteyksistä juutalaisuuteen, vapaamuurariuteen tai  bolshevismiin. Koska liike suhtautui kielteisesti asevelvollisuuteen, sitä pidettiin myös yhteiskunnan vastaisena. Erityisesti teologian professori Antti J. Pietilä esiintyi liikkeen vastustajana lehdistön palstoilla. Vuonna 1940 Vartio-Tornin Raamattu- ja traktaattiseuran toiminta kiellettiin valtion vastaisena oikeuden päätöksellä. Samalla myös liikkeen kirjallisuus takavarikoitiin ja Kaarlo Harteva määrättiin kotiarestiin. Sodan jälkeen Jehovan todistajat rekisteröityi uskonnolliseksi yhdyskunnaksi vuonna 1945 ja pääsi jatkamaan toimintaansa.
Myllyjärvi (Espoo, Velskola)

| Myllyjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°18′53″N, 24°37′17″E
Järvinumero:  21.044.1.013 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  60,1 m 
Rantaviiva:  0,52 km 
Pinta-ala:  0,014 km² 
 fiMyllyjärvi 
Myllyjärvi (ruots. Kvarnträsk) on pieni järvi Nuuksion järviylängöllä pohjoisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Velskolassa. Myllyjärvi on osa Nuuksion kansallispuiston järvimosaiikkia. Sen lähin naapurijärvi on Vääräjärvi lounaassa. Järvien välistä kulkee Vääräjärventie.
Myllyjärven pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Se on noin 150 metriä pitkä ja noin 100 metriä leveä. Järvellä ei ole saaria. Rantaviivan pituus on 0,52 kilometriä. Rannat ovat soisia.
Myllyjärvi sijaitsee Vantaanjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 20) Lepsämänjoen valuma-alueella (20.04), jonka Lakistonjoen valuma-alueeseen (20.044) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 60,1 metriä mpy. Vääräjärvi laskee Myllyjärven lounaispäähän. Myllyjärvi laskee sen kaakkoispäästä lähtevää ojaa pitkin. Oja virtaa kaakkoon ja yhtyy Raasillanojaan, joka yhtyy myöhemmin Lakistonjokeen ja edelleen Lepsämänjokeen.
Velskolan Myllyjärvi on pienin Espoon kolmesta Myllyjärvestä. Suurin Myllyjärvi sijaitsee Lahnuksessa ja toiseksi suurin Myllyjärvi puolestaan Röylässä.
Jaana (lehti)

| Jaana |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  naistenlehti
Julkaisija:  Uusi Kivipaino Lehtimiehet 1979–85 A-lehdet
ISSN:  ISSN 0355-4236
Perustettu:  1962
Lakkautettu:  1985
Päätoimittaja:  Mauri Lintera Jussi Niininen Annamaija Kataja Eeropekka Rislakki
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  kuukausittain, 1970-luvun puolivälissä viikoittain
Jaana oli suomalainen naistenlehti, joka ilmestyi vuodesta 1962 vuoteen 1985. Jaanan perusti Mauri Lintera hänen kustantamansa Jallu-miestenlehden menestyttyä mainiosti julkaisemalla kohukaunotar Tabe Slioorin 20-osaiset muistelmat.
Jaanan levikki ylitti 100 000 kappaleen rajan 1970. Lintera myi Jaanan Uudelle Kivipainolle ja tämä edelleen Lehtimiehet Oy:lle. Lehtimiesten aikoina Lintera toimi itse Jaanan päätoimittajana, osti yksinoikeudet Miss Suomi -kilpailuihin ja kuvasi lehden uutta linjaa sanoilla ”missejä, mannekiineja, mulatteja ja mustalaisia”.
Jaana muutettiin kuukausijulkaisusta viikkolehdeksi 1973. Lintera tilasi silloin Suomessa suositulta neuvostoliittolaiselta taidemaalari Ilja Glazunovilta tasavallan presidentti Urho Kekkosen muotokuvan, joka julkaistiin uudistuneen lehden ensimmäisen numeron kannessa. Vuosikymmenen puolenvälin öljykriisi ja toimitukselliset riidat kaatoivat viikkolehtistrategian, ja Jaana alkoi hävitä levikkikisaa. Vuoden 1977 alkupuoliskolla Jaanan nettolevikki oli 125 644, mikä teki siitä kolmanneksi suurimman suomalaisen naistenlehden Kotilieden (155 487) ja Annan (128 658) jälkeen.
Jaana siirtyi 1979 Lehtimiehiltä A-lehdille ostajan kannalta huonolla vaihtokaupalla, jossa Lehtimiesten Urpo Lahtinen pääsi eroon kannattamattomasta Jaanasta, mutta A-lehdet tuli luopuneeksi hyvin kannattavasta Help!-nuortenlehdestä, jonka Lahtinen saman tien lakkautti häiritsemästä Suosikkinsa menestystä. A-lehdet ei onnistunut saamaan Jaanaa enää uuteen nousuun. Keväällä 1985 lopetetun lehden viimeinen päätoimittaja oli Eeropekka Rislakki.
Jaanan muina päätoimittajana toimivat eri aikoina ainakin Jussi Niininen ja Annamaija Kataja.
Rautakirjan irtonumeromyynnissä Jaana oli tasaisesti noin kymmenenneksi suosituin kaikista lehdistä vuosina 1963, 1973 ja 1983.
Codeberg

Codeberg on ohjelmistokehitysalusta ja voittoa tavoittelematon järjestö (Codeberg e.V), joka ylläpitää versionhallintapalvelua erilaisille avoimen lähdekoodin projekteille. Palvelua rahoitetaan lahjoituksilla ja jäsenmaksuilla.
Alusta käyttää Forgejo-ohjelmistoa, joka rakentuu Gitin päälle. Codeberg tukee Forgejon kehitystä ja Forgejo on mahdollista asentaa myös omalle koneelle. Codebergin tarkoituksena on toimia vaihtoehtona kaupallisille palveluille kuten Githubille. Forgejo on forkattu Gitea-ohjelmistosta, joka on aiemmin forkattu Gogs-ohjelmistosta. Software Freedom Conservancy suosittelee siirtymistä pois Githubista vaihtoehtoisille alustoille ja mainitsee Codebergin yhtenä vaihtoehtona.
Syyskuussa 2024 alustalla oli yli 150 tuhatta projektia ja 130 tuhatta käyttäjää.
Aiheesta muualla

Viralliset verkkosivut (englanniksi)
Deborah Lipstadt

Deborah Lipstadt vuonna 2015.
Deborah Esther Lipstadt (s. 18. maaliskuuta 1947) on yhdysvaltalainen historioitsija. Yhdysvaltain presidentti Bill Clinton nimitti hänet United States Holocaust Memorial -museon hallitukseen 1990-luvulla. Lipstadt on juutalaisuuden historian ja holokaustin tutkimuksen professori Emory Universityssä.
Vuonna 1996 David Irving haastoi Lipstadtin ja Penguin Booksin oikeuteen kunnianloukkauksesta, koska Lipstadtin kirjassa oli sanottu Irvingin lausuntoja holokaustin kiistämiseksi. Lipstatdt ja Penguin voittivat oikeudenkäynnin osoitettuaan, että Lipstadtin toteamukset pitivät paikkansa. Oikeudenkäynnin tuomiolauselmassa, jossa Irvingin tekemiä historian vääristelyjä luetellaan, on 349 sivua.
Lipstadt ei kannata holokaustin kiistämisen kriminalisointia, koska hän pitää sananvapautta tärkeämpänä.
Lipstadtin ja Irvingin oikeudenkäynnistä on tehty elokuva Denial (2016), jossa Lipstadtia näyttelee Rachel Weisz.
Aiheesta muualla

Deborah Lipstadt Twitterissä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Annamaija Kataja

Annamaija Kataja ja hänen toinen aviomiehensä Heikki Kataja vuonna 1963.
Annamaija Kataja (3. joulukuuta 1930 Helsinki – 28. helmikuuta 2015 Antibes, Ranska) oli suomalainen aikakauslehtitoimittaja, joka työskenteli 1957–1974 Apu-lehdessä ja sitten Jaanassa, jossa hän eteni päätoimittajaksi. Hän oli ensimmäinen nainen ja ensimmäinen aikakauslehdissä työskennellyt toimittaja, jolle myönnettiin valtion journalistipalkinto vuonna 1994. Kataja tunnettiin korkeatasoisista, inhimillisistä ja kantaaottavista aikakauslehtireportaaseista, minkä lisäksi hän teki tv-ohjelmia ja radiopakinoita sekä toimitti kirjoja.
Annamaija Kataja jätti 16-vuotiaana Kuopion tyttölyseon lukion kesken ja pääsi töihin Savon Sanomiin. Avioiduttuaan hän muutti Hämeenlinnaan Hämeen Kansan toimittajaksi, josta hän siirtyi 1957 Helsinkiin ja Apu-lehteen. Vuonna 1974 hän siirtyi Lehtimiehet-yhtiön Jaana-lehteen. Kun Jaana myytiin A-lehdille, sen päätoimittajaksi edennyt Kataja jäi Lehtimiehiin, joka puolestaan sulautui Yhtyneisiin Kuvalehtiin 1988. Uransa viime vuosina Kataja työskenteli muun muassa Kotiliedessä ja laati kirjat Maan isät ja Suomen lotat. Hän jäi eläkkeelle  1992 ja muutti kolmannen aviomiehensä Heikki Myllön kanssa Etelä-Ranskan Antibesiin.
Aiheesta muualla

Juhani Mäkelä haastattelee Annamaija Katajaa Antibesissa, Yle Elävä arkisto, video 6 min 33 s.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Seppo Alvari

Seppo Alvari Pohjolainen (s. 1962) on jyväskyläläinen rumpali ja laulaja, joka tuli tunnetuksi Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus -yhtyeestä.
Niskalaukauksen hajottua Alvari levytti perustamansa Mamboo Kings -yhtyeen kanssa Poko Rekordsin julkaiseman Hirtetyn miehen kapina -albumin, jonka kappaleet "Rakkauden kroisos", "Miksi Roy Orbison pukeutui mustaan" ja "Seitsemän saluunan enkelit" saivat paljonselvennä radiosoittoa. Kun Seppo Alvari & Mamboo Kings hajosi sisäisiin ristiriitoihin, on Alvari jatkanut soolouraansa. Toinen albumi, Tinasotilas, julkaistiin 24. syyskuuta 2008. Myös toisen albumin julkaisusta vastasi Poko Rekords.
Musiikillisesti Seppo Alvari edustaa ns. outlaw-iskelmää, joka on yhdistelmä rautalankaa, iskelmää, rockia ja rockabillyä. Alvarin nykyinen levy-yhtiö on Rocket Records, jonka kautta ilmestyi kolmas albumi Pienemmän riesan tie syyskuussa 2009.
Yhtyeet

Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus (1997–2004, 2017–2023)
Aku Ankkuli
Sirokko
Mamboo Kings (2007–2008)
The Clayhill Brothers
Seppo Alvari Band
Outlaw Boys
Itämaa
Triokeikkoja Timo Rautiaisen, Sakari Kuosmasen ja Jarkko Martikaisen kanssa.
Yhteiskeikat jyväskyläläisen The Hikers-yhtyeen kanssa (2023–).
Diskografia > Albumit

Hirtetyn miehen kapina (2007)
Tinasotilas (2008)
Pienemmän riesan tie (2009)
Matka on mun määränpää (2011)
Dollariviisut (2013)
Nashville (2015)
Diskografia > Singlet

”Rakkauden kroisos” (PSCD 282, 2006)
”Miksi Roy Orbison pukeutui mustaan” (promo, 2007)
”Tinasotilas” / ”Lohduta soittajaa” / ”Tämä talvi” (PSCD 296, 2008)
”Tästä jos selviän” / ”Juopon kirkko” (promo, 2009)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Seppo Alvari Myspacessa (englanniksi)
Seppo Alvari Poko Rekordsin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus
| --- | --- |
Albumit:   Lopunajan merkit  Itku pitkästä ilosta  Rajaportti  Kylmä tila  Lauluja Suomesta  In frostigen Tälern  Hartes Land 
EP:t:   Hävetkää!  Kuilun partaalla (EP)  Tiernapojat (EP) 
Kokoelmat:   Tilinteon hetki 
DVD:t:   DVD (Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus)  Perunkirjoitus (DVD) 
Kirjat:   Trio Niskalaukaus 
Muuta:  Diskografia
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz 2
M/S Rigel I

M/S Rigel I Igoumenítsan satamassa Kreikassa.
M/S Rigel I (IMO 7224459) on vuonna 1973 Wärtsilän Turun telakalla Suomessa rakennettu autolautta. Nykyisin alus liikennöi Italian Barin ja Albanian Durrësin välillä. Alus oli 1970-luvulla nimeltään Bore I ja sillä liikennöi Silja/Bore-varustamo. Laiva oli aikansa suurimpia autolauttoja Itämerellä ja se liikennöi tuolloin reitillä Turku–Tukholma. Turusta laiva lähti aamuvuorona ja Tukholmasta iltavuorona. Lähes saman kokoluokan alus M/S Fennia liikennöi yhtenä Bore I:n parina Turku–Tukholma -reitillä. M/S Fennia lähti Turusta iltaisin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta M/S Rigel I Wikimedia Commonsissa
Fakta om Fartyg – M/S Bore I faktaomfartyg.se. Arkistoitu 26.5.2012. Viitattu 13.9.2008. (ruotsiksi)
Sami Toivonen

Sami Toivonen vuonna 2011
Sami Harri Petteri Toivonen (s. 5. huhtikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen kuvittaja, lastenkirjailija ja sarjakuvapiirtäjä. Hänet tunnetaan muun muassa Tatu ja Patu -kirjojen tekijänä yhdessä vaimonsa Aino Havukaisen kanssa.
Toivonen aloitti sarjakuvien piirtämisen 1980-luvulla ja hänet palkittiin sarjakuvistaan Kritiikin Kannuksilla vuonna 1989. Toivonen valmistui graafiseksi suunnittelijaksi Lahden Muotoiluinstituutista 1994 ja ryhtyi freelanceriksi vuonna 1996. Sarjakuvapiirtäjänä Toivonen on tehnyt usein yhteistyötä käsikirjoittaja Pauli Kallion kanssa ja esimerkiksi Kramppeja & nyrjähdyksiä -sarjakuvan piirtäjänä 1990-luvun jälkipuoliskolla. Toivoselta ja käsikirjoittaja Timo Varpiolta on myös julkaistu kaksi sarjakuva-albumia, OM (Tammi, 1991) sekä Kuningaspolku (Arktinen Banaani, 1995).
Toivonen on yhdessä puolisonsa kuvittaja ja lastenkirjailija Aino Havukaisen kanssa kuvittanut muun muassa Sinikka ja Tiina Nopolan kirjoittamat Risto Räppääjä -kirjat kirjaan Risto Räppääjä saa isän asti. Havukaisen ja Toivosen omaa tuotantoa ovat Tatu- ja Patu-pojista kertovat lastenkirjat, joista etenkin Tatun ja Patun Suomi (2007) nousi suosituksi ja sai Finlandia Junior -palkinnon. Tatu ja Patu -kirjoja on käännetty monille kielille.
Havukainen ja Toivonen ovat saaneet useita palkintoja. Vuonna 2001 heidät palkittiin Rudolf Koivu -palkinnolla kuvituksista kirjoissa Veera ja menopelit sekä Risto Räppääjä ja Nuudelipää. Vuonna 2006 he saivat Kaarina Helakisa -palkinnon ja vuonna 2010 Suomen tietokirjailijat ry myönsi Havukaiselle ja Toivoselle Tietopöllö-palkinnon Tatu ja Patu -kirjasarjasta.
Aiheesta muualla

Havukaisen ja Toivosen esittely Otavan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Elonet 
| n k Kritiikin Kannusten saajat |
| --- | --- |
1960-luku:  1962 Jorma Panula  1963 Ralf Långbacka  1964 Kari Rydman  1965 Eino Säisä  1966 Risto Jarva  1967 Kalle Holmberg & Kari Liila  1968 Kimmo Pyykkö  1969 Timo Bergholm 
1970-luku:  1970 Jouko Turkka  1971 Iso mies ja keijukainen -levytyöryhmä  1972 Lasse Naukkarinen  1973 Ilpo Saastamoinen  1974 Riitta Nelimarkka  1975 Pekka Milonoff  1976 Ulrika Hallberg  1977 Timo Linnasalo  1978 Arto af Hällström  1979 Eurooppalainen Odysseia -kuunnelmatyöryhmä 
1980-luku:  1980  Pentti Sammallahti  1981 Marjatta Tapiola  1982 Jouni Kaipainen  1983 Kari Väänänen  1984 Olli Jalonen  1985 Maaria Wirkkala  1986 Kari Kriikku  1987 Juhani Liimatainen  1988 Mox Mäkelä  1989 Sami Toivonen 
1990-luku:  1990 Rahkonen-radioteostyöryhmä  1991 Marjatta Oja  1992 Julia Vuori  1993 tanssiryhmä Suomussalmi  1994 Martti Suosalo  1995 Juha Lehtola  1996 Susanna Helke &  Virpi Suutari  1997 Jukka-Pekka Pajunen  1998 Håkan Wikman  1999 Tuomas Kantelinen 
2000-luku:  2000 Sándor Vály  2001 Johanna Venho  2002 Salla Tykkä  2003 U-Street All Stars  2004 Ville Tietäväinen  2005 Taito Hoffrén  2006 Anna Krogerus  2007 Pauliina Feodoroff  2008 Eeva Muilu  2009 Jukka-Pekka Valkeapää 
2010-luku:  2010 Timo Harju  2011 Merja Pöyhönen  2012 Selina Anttinen & Vesa Oiva  2013 Linda Fredriksson  2014 Elina Pirinen  2015 Ima Iduozee  2016 Suohpanterror  2017 Maija Kauhanen  2018 Honkasalo–Niemi–Virtanen  2019 Ilja Lehtinen 
2020-luku:  2020 Juliana Hyrri  2021 Emilia Hoving  2022 Hanna Bergholm & Ilja Rautsi  2023 Jonnakaisa Risto
Luettelo sosialistisista valtioista

Tämä on luettelo valtioista, jotka ovat tai ovat olleet sosialistisia tai tunnustavat ainakin nimellisesti sosialismin yhteiskuntajärjestelmänsä perustaksi tai tavoitteeksi.
Marxismi-leninismiä tunnustavat valtiot

Nämä valtiot tunnetaan "sosialistisina", koska niiden valtapuolueiden nimet viittaavat sosialismiin. Nämä valtiot eivät perustuslakinsa mukaan itse katso vielä saavuttaneensa kommunismia. Valtioissa vallitsee tai vallitsi marxismi-leninismiin perustuva yksipuoluejärjestelmä, ja niissä katsotaan tai katsottiin vallitsevan työnväenluokan valta ja proletariaatin diktatuuri, jonka oli määrä johtaa vähitellen tavoitteeseen - kommunistiseen yhteiskuntaan. Pohjois-Korea ei ole virallisesti marxilais–leninistinen, vaan maan virallinen ideologia on juche-aate, jonka on kehittänyt Kim Il-Sung.
Marxismi-leninismiä tunnustavat valtiot > Nykyiset marxilais-leninistiset valtiot

| Valtio | Vuodesta |
| --- | --- |
 Vietnamin sosialistinen tasavalta: 1945
 Kiinan kansantasavalta: 1949
 Kuuban tasavalta: 1959
 Laosin demokraattinen kansantasavalta: 1975