Nikolai Aleksandrovitš
Sairaus ja kuolema

Vuoteen 1865 asti Nikolai Aleksandrovitšilla uskottiin olevan vahva terveys. Etelä-Euroopan kiertueellaan, joka alkoi Pietarista kesäkuussa 1864 hänellä oli lokakuun 1864 alussa ajoittaista selkäsärkyä ja kovaa uupumusta Venetsiassa. Marraskuussa Firenzessä lääkäriryhmä virheellisesti diagnosoi pahenevan selkäkivun reumatismiksi tai vilustumiseksi, jonka vuoksi Nikolai joutui vuoteenomaksi ja johon määrättiin hoidoksi hierontaa. Yksi italialainen lääkäri piti sairautta selkäydinkanavan tulehduksena. Oireita tuolloin olivat selkäkipu ja niskajäykkyys. Hän jatkoi kiertuettaan Italiassa, vaikka ei voinut enää kävellä selkä suorana. Hänen terveytensä huononi nopeasti, ja hänet lähetettiin joulukuussa Etelä-Ranskaan, jossa hän asettui seitsenhenkisine seurueineen Villa Diesbachiin Promenade des Anglaisille Nizzassa. Kuuluisat ranskalaiset lääkärit Rayet ja kirurgi Auguste Nélaton eivät löytäneet hänestä mitään vakavaa ja pitivät sairautta vain vilustumisena sekä neuvoivat pysyttelemään Nizzassa. Maaliskuussa 1865 he suosittelivat siirtymistä pois meri-ilmastosta Comojärvelle Italiaan. Hänet siirrettiin kuitenkin Villa Bermondiin, keisarinna Maria Aleksandrovnan huvilan naapuriin kauemmaksi rannikolta.
Nikolain kunto huononi entisestään, ja 22. maaliskuuta keisariperheelle lähettiin viesti siitä, että hänen tilansa oli vakava. Kaksi päivää myöhemmin keisari Aleksanteri II, keisarinna Maria Aleksandrovna ja veljet suuriruhtinas Aleksandr sekä Vladimir Aleksandrovitš lähtivät matkaan ja heidän seuraansa liittyivät Tanskassa kihlattu morsian Dagmar äiteineen. He saapuivat Nizzaan suuriruhtinaan kuolinvuoteelle 22. huhtikuuta 1865. Lopulta paikalle kutsutut lääkärit professori, keisarin henkilääkäri Nicolaus von Zdekauer, kirurgian professori Nikolai Pirogov ja itävaltalainen Prahan yliopistollisen klinikan lääketieteen professori Johann Ritter von Oppolzer totesivat, että hän kärsi aivo-selkäydinkalvojen tulehduksesta, johon ei ollut enää parannuskeinoja. Nikolailla oli tuskallista pääkipua, hän oksenteli ja vaipui välillä tajuttomuuteen.
Arveltiin, että hänen sairautensa johtui aiemmasta painiottelussa sattuneesta onnettomuudesta, johon Nikolai osallistui ja joutui heitetyksi maahan. Toisten tietojen mukaan vaiva olisi saanut alkunsa ratsastusonnettomuudesta, jolloin hevonen heitti Nikolain selästään ja hän sai vammoja selkäänsä Tsarskoje Selon harjoituskentällä laukkakilpailussa vuonna 1860. Eräs teoria on se, että hän sairasti aluksi luutuberkuloosia, joka eteni selkäydinkanavaan.
Tsarevitš sai viimeisen voitelun vielä ollessaan tajuissaan 23. huhtikuuta. Hän kuoli vain 21-vuotiaana aivokalvontulehdukseen 24. huhtikuuta 1865 Villa Bermondissa Nizzassa.
Kuolinvuoteellaan Nikolai toivoi, että hänen morsiamestaan ​​tulisi hänen nuoremman veljensä, tulevan tsarevitš Aleksandrin morsian. Hän: "nosti oikean kätensä ja tarttui Sašan [Aleksandrin] käteen ... ja näytti kurkottavan vasemmalla prinsessa Dagmarin kättä." Morsian oli murheen murtama ja palasi takaisin kotimaahansa. Prinsessa Dagmar kihlautui kesäkuussa 1866 hänen veljensä Aleksandr Aleksandrovitšin, josta oli tullut uusi kruununperijä.  Aleksandr ja Dagmar avioituivat marraskuussa 1866.
Nikolain kuolema 21-vuotiaana vaikutti musertavasti hänen äitiinsä, jonka sanottiin olleen pakkomielteisen omistautunut pojalleen. Keisarinna Maria Aleksandrovna ei koskaan toipunut poikansa kuolemastaan ja käytti surupukua elämänsä loppuun asti.