Aleksandra Petrovna
Avioliitto ja elämä suuriruhtinattarena, hyväntekeväisyystoiminta

Avioituessaan pikkuserkkunsa suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš Romanovin kanssa vuonna 1856 hän kääntyi ortodoksiseen uskoon ja otti nimen Aleksandra Petrovna. Avioliiton oli järjestänyt keisarillinen perhe. Suuriruhtinas Nikolai suhtautui järjestelyyn vastentahtoisesti, Aleksandra oli itse hyväksynyt sulhasensa.
Aleksandra ja Nikolai saivat kaksi poikaa. He asuivat valtavassa ja ylellisessä Nikolajevskin eli Nikolainpalatsissa Pietarissa, jonka Nikolai oli rakennuttanut vuosina 1853–1861. Kesäisin he asuivat Znamenkan tilalla Pietarhovissa. Avioliitto oli kuitenkin onneton ensimmäisten kymmenen vuoden jälkeen. Nikolain oli vaikea ymmärtää vaimonsa syvää uskonnollisuutta. Aleksandra ei viihtynyt hovissa eikä seurapiirijuhlissa vaan oli vaatimaton ja uskonnollinen sekä omisti aikansa köyhien sairaanhoidon edistämiseen. Nikolai Nikolajevitš taas oli naistenmies ja hän piti Aleksandraa arkipäiväisen näköisenä vailla mitään hienostuneisuutta sekä kylmänä ja torjuvana.
Vuonna 1865 Aleksandra perusti sairaanhoitajakoulun Pietariin. Aleksandra Petrovnan aktiivista hyväntekeväisyystoimintaa pidettiin hovissa osoituksena siitä, että hän on niin sanottu 'Jumalan hullu' eli 'pyhä houkka'. Kuitenkin hänen kälynsä Maria Aleksandrovna ja Aleksandra Iosifovna suhtautuivat häneen myönteisesti.
Nikolai Nikolajevitš perusti rinnakkaisperheen Keisarillisen balettin tanssijattaren Jekaterina Gavrila Tšislovan kanssa, johon vuodesta 1868 alkaen syntyi viisi lasta. Toinen perhe oleskeli lähinnä Krimillä, vaikka valtavassa Nikolajevskin palatsissa aviopuolisot pystyivät elämään täysin toisistaan erillään.
Vuonna 1879 Nikolai Nikolajevitš ajoi Aleksandra Petrovnan pois heidän yhteisestä kodistaan ja takavarikoi hänen henkilökohtaisen omaisuutensa, syyttäen häntä aviorikoksesta Nikolajevskin palatsin kotikirkon kirkkoherran ja suuriruhtinattaren rippi-isän, arkkipappi Vasili Lebedevin kanssa. Aleksandra Petrovna joutui muuttamaan takaisin isänsä luokse.
Aleksandra Petrovnan oli lähdettävä ulkomaille koska keisari Aleksanteri II asettui veljensä puolelle; nimellisesti hoidattamaan vaikeita tapaturmaisesti saatuja vammojaan; hän oli menettänyt  hevosvaunuonnettomuudessa molempien jalkojensa ja toisen kätensä toimintakyvyn eli oli halvaantunut. Aleksanteri II lupautui maksamaan hänen matkakulunsa. Hän lähti syksyllä 1880 poikiensa kanssa laivalla Napoliin, johon hänen aviomiehensä ilmestyi yllättäen tammikuussa 1881 hakemaan pojat takaisin itselleen. Napolista hän jatkoi yksin laivalla Pohjois-Kreikkaan. Hän sai Aleksanteri III:lta luvan palata Venäjälle keväällä 1881, Aleksanteri II oli murhattu maaliskuussa. Uusi keisari suhtautui häneen myötätuntoisesti ja riisti hänen aviomieheltään kaikki tämän virat ja etuoikeudet.
Aleksandra Petrovna muutti Kiovaan Marijinskyin palatsiin vuonna 1881 ja liikkui edelleen pyörätuolilla. Hän sai jalkansa toimimaan vuonna 1889 ja vetäytyi perustamaansa Pokrovskin nunnaluostariin, eikä suostunut mistään hinnasta miehensä pyytämään viralliseen avioeroon. Hänet vihittiin nunnaksi nimellä Sisar Anastasia vuonna 1889. Hän kuoli 61-vuotiaana vuonna 1900 mahasyöpään, yhdeksän vuotta miehensä jälkeen.