stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo sosialistisista valtioista
Marxismi-leninismiä tunnustavat valtiot > Ei-marxilais-leninistiset maat, joiden nykyiset perustuslait viittaavat sosialismiin

| Valtio | Astunut voimaan |
| --- | --- |
 Algerian demokraattinen kansantasavalta: 28. marraskuuta 1996
 Bangladeshin kansantasavalta: 11. huhtikuuta 1971
 Guyanan kooperatiivinen tasavalta: 6. lokakuuta 1980
 Intian tasavalta: 26. tammikuuta 1950
 Korean demokraattinen kansantasavalta: 19. helmikuuta 1992
 Nepalin demokraattinen liittotasavalta: 20. syyskuuta 2015
   Nicaraguan tasavalta: 1. tammikuuta 1987
 Portugalin tasavalta: 2. huhtikuuta 1976
 Sri Lankan demokraattinen sosialistinen tasavalta: 7. syyskuuta 1978
 Tansanian yhdistynyt tasavalta: 26. huhtikuuta 1964
Entiset sosialistiset valtiot > Entiset marxilais-leninistiset maat

| Valtio | Olemassa |
| --- | --- |
 Afganistanin demokraattinen tasavalta: 1978–1992
 Albanian sosialistinen kansantasavalta: 1946–1992
 Angolan kansantasavalta: 1975–1992
 Beninin kansantasavalta: 1975–1990
 Bulgarian kansantasavalta: 1946–1990
 Etiopian väliaikainen sosialistinen valtio: 1974–1987
 Etiopian demokraattinen kansantasavalta : 1987–1991
 Grenadan kansallinen vallankumoushallitus.: 1979–1983
 Jemenin demokraattinen kansantasavalta (Etelä-Jemen): 1967–1990
 Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta: 1943–1992
 Demokraattinen Kamputsea: 1975–1979
 Kamputsean kansantasavalta: 1979–1989
 Kongon kansantasavalta: 1948–1992
 Korean demokraattinen kansantasavalta: 1948–1992
 Mongolian kansantasavalta: 1924–1992
 Mosambikin kansantasavalta: 1975–1990
 Neuvostoliitto: 1922–1991
 Puolan kansantasavalta: 1945–1989
 Romanian sosialistinen kansantasavalta: 1947–1989
 Saksan demokraattinen tasavalta: 1949–1990
 Somalian demokraattinen tasavalta: 1969–1991
 Tšekkoslovakian sosialistinen tasavalta  : 1948–1990
 Tuvan kansantasavalta: 1921–1944
 Ukrainan SNT: 1919–1991
 Unkarin kansantasavalta: 1949–1989
 Valko-Venäjän SNT: 1920–1991
Neuvosto-Venäjä: 1917–1922
 Vietnamin demokraattinen tasavalta (Pohjois-Vietnam): 1945–1976
Entiset sosialistiset valtiot > Ei-marxilais-leninistiset valtiot

Nämä valtiot ovat omaksuneet sosialistisia vaikutteita perustuslakiinsa, mutta ne eivät tunnusta marxilais-leninististä oppia. Valtiot edustavat erilaista tapaa aikaansaada yhteiskunnallisia uudistuksia, ilman että termiä "sosialismi" käytettäisiin hallinnossa. Nimellisesti maat voivat olla sosialistisia, mutta sitä ei käytännössä harjoiteta poliittisena ideologiana. Libyassa noudatettiin maan johtajan Muammar Gaddafin laatimaan Vihreään kirjaan perustuvaa al-Jamāhīrīyah -aatetta jossa sekoittui arabialais-islamilainen sosialismi.
| Virallinen nimi | Vuosina |
| --- | --- |
 Burman unionin sosialistinen tasavalta: 1962–1988
 Egypti: 1953–1958
 Yhdistynyt arabitasavalta: 1958–1961
 Egypti: 1961–2007
 Ghana: 1960–1966
Malline:Baathistinen Irak: 1968–2003
 Libyan arabitasavalta: 1969–1977
 Libyan sosialistinen  arabikansantasavalta: 1977–1986
 Libyan suuri sosialistinen arabikansantasavalta: 1977–2011
 Kap Verde: 1975–1992
  Madagaskarin demokraattinen tasavalta: 1975–1992
 Seychellit: 1977–1991
  Sudanin demokraattinen tasavalta: 1973–1985
 Syyrian arabitasavalta: 1963–2012
Lyhytaikaisia sosialistisia valtioita

Pariisin kommuuni (18. maaliskuuta – 28. toukokuuta 1871)
Strandzhan kommuuni (18. elokuuta – 8. syyskuuta 1903)
Ukrainan kansantasavalta (1917–1921)
Krimin kansantasavalta (1917–1918)
Valko-Venäjän kansallinen tasavalta (1918–1919)
Länsi-Ukrainan kansantasavalta (1918–1919)
Suomen sosialistinen työväentasavalta (28. tammikuuta – 29. huhtikuuta 1918)
Odessan neuvostotasavalta (31. tammikuuta – 13. maaliskuuta 1918)
Donetskin ja Krivoi Rogin neuvostotasavalta (12. helmikuuta – toukokuu 1918)
Baijerin kansanvaltio (8. marraskuuta 1918 – 6. huhtikuuta 1919)
Elsassin neuvostotasavalta (1918)
Saksan vapaa sosialistinen tasavalta (9. marraskuuta – 11. elokuuta 1919)
Mainzin työläisten ja sotilaiden neuvosto (9. marraskuuta – 9. joulukuuta 1918)
Alsace-Lorrainen neuvostotasavalta (1918)
Viron työväenkommuuni (29. marraskuuta 1918 – 5. kesäkuuta 1919)
Saksin neuvostotasavalta (1918–1919)
Latvian sosialistinen neuvostotasavalta  (1918–1920)
Unkarin demokraattinen tasavalta  (16. marraskuuta 1918 – 21. maaliskuu 1919)
Mahnovštšyna (27. marraskuuta 1918 – 28. elokuuta 1921)
Bremenin neuvostotasavalta (10. tammikuuta – 4. helmikuuta 1919)
Liettualais-valkovenäläinen sosialistinen neuvostotasavalta (27. helmikuuta – 25. elokuuta 1919)
Unkarin neuvostotasavalta (21. maaliskuuta – 6. elokuuta 1919)
Mughanin neuvostotasavalta (maaliskuu 1919 – kesäkuu 1919)
Münchenin neuvostotasavalta (6. huhtikuuta – 3. toukokuuta 1919)
Limerickin neuvosto (15.–27. huhtikuuta 1919)
Krimin sosialistinen neuvostotasavalta (28. huhtikuuta – 26. kesäkuu 1919)
Bessarabian sosialistinen neuvostotasavalta (27. toukokuuta – 25. syyskuuta 1919; 15.–18. syyskuuta 1924)
Slovakian neuvostotasavalta  (16. kesäkuuta – 7. heinäkuuta 1919)
Mongolian kansantasavalta (1921–1924)
Persian sosialistinen neuvostotasavalta (1920–1921)
Galitsian sosialistinen neuvostotasavalta (1920)
Hunanin neuvosto (1927–1927)
Guangzhoun kommuuni  (11.–13. joulukuuta 1927)
Nghệ-Tĩnhinin neuvosto (1930–1931)
Jiangxin–Fujianin neuvosto  (1931–1934)
Kiinan neuvostotasavalta (1931–1937)
Chilen sosialistinen tasavalta (4. kesäkuuta – 2. lokakuuta 1932)
Fujianin kansanhallius (1933–1934)
Asturian sosialistinen tasavalta (1934)
Suomen kansantasavalta (joulukuu 1939 – maaliskuu 1940)
Sisä-Mongolian autonominen kansantasavalta (1945)
Korean kansantasavalta (1945–1946)
Azerbaidžanin kansan hallitus (1941–1946)
Kurdistanin tasavalta (22. tammikuuta – 15. joulukuuta 1946)
Pohjois-Kreikan väliaikainen demokraattinen hallitus (1947–1949)
Itä-Turkestanin toinen tasavalta (1944–1949)
Sansibarin kansantasavalta (1963–1964)
Jemenin demokraattinen tasavalta (21. toukokuuta – 7. heinäkuuta 1994)
Rattikelkkailu talviolympialaisissa 1932

Rattikelkkailu
Lake Placidin talviolympialaisissa 1932 järjestettiin rattikelkkailussa kilpailut kaksi- ja nelimiehisille joukkueille. Kilpailut käytiin 8.–15. helmikuuta kisoja varten rakennetulla ja 2 350 metriä pitkällä Mount van Hoevenbergin radalla, joka oli ensimmäinen kansainväliset kilpailunormit täyttänyt rata Euroopan ulkopuolella. Lake Placidin rattikelkkailuun osallistui 41 kelkkailijaa kahdeksasta maasta. Kilpailut ratkaistiin neljän laskun yhteisaikojen perusteella.
Muun muassa Sankt Moritzin vuoden 1928 talviolympialaisissa ja muissa arvokilpailuissa välillä käytetyt viiden miehen kelkat poistettiin, ja Lake Placidissa kilpaililtiin neljän miehen kelkoissa. Ensimmäistä kertaa olympialaisten historiassa mukana oli myös toinen kelkkailulaji, kahden miehen kelkat. Näiden kisojen jälkeen olympiarattikelkkailun lajiohjelma pysyi samana 70 vuoden ajan.
Parhaiten Lake Placidin rattikelkkailussa menestyi isäntämaa Yhdysvallat, jonka urheilijat voittivat neljä kuudesta jaossa olleesta mitalista. Yhdysvaltojen lisäksi mitaleille ylsivät Sveitsi ja Saksa, jotka kumpikin saavuttivat yhden mitalin. Molempien lajien kultamitalit menivät Yhdysvaltoihin, kun Stevensin veljekset John ja Curtis voittivat kahden miehen kelkoissa ja Billy Fiske uusi edelliskisojen voittonsa Yhdysvaltain neljän miehen ykköskelkan ohjaajana. Neljän miehen kelkkojen kultamiehistön Edward "Eddie" Eaganista tuli historian ensimmäinen sekä kesä- että talviolympialaisten olympiavoittoon kyennyt urheilija.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Kahden miehen kelkat |  Yhdysvallat I John Stevens Curtis Stevens |  Sveitsi Reto Capadrutt Oscar Geier |  Yhdysvallat II John Heaton Robert Minton |
| Neljän miehen kelkat |  Yhdysvallat I William Fiske Edward Eagan Clifford Gray Jay O'Brien |  Yhdysvallat II Henry Homburger Percy Bryant Francis Stevens Edmund Horton |  Saksa I Hanns Kilian Max Ludwig Hans Mehlhorn Sebastian Huber |
Kilpailupaikka

Vuoden 1932 Lake Placidin talviolympialaisia varten rakennettu kelkkailurata oli taloudellisesti kisojen suurimpia yksittäisiä panostuksia. Radan suunnitteli saksalainen, Eurooppaan useita ratoja suunnitellut Stanislaus Zentzytzki. Ennen varsinaisen radan rakentamista tehtiin mäkihyppystadionin läheisyyteen paikallisia laskijoita varten väliaikainen harjoitusrata, joka sai suuren suosion.
Rataa ei voitu New Yorkin osavaltion lakien mukaan rakentaa osavaltion maille, joten järjestelytoimikunnan puheenjohtaja Godfrey Dewey luovutti sopivan yksityisen maa-alueen rataa varten. Osavaltion rahoittaman hankkeen rakennustyöt aloitettiin kesällä 1920, ja rata avattiin yleisölle jo saman vuoden joulupäivänä. Mt. Van Hoevenbergin rata oli ensimmäinen kansainväliset kilpailuvaatimukset täyttänyt kelkkailurata Euroopan ulkopuolella. Helmikuussa 1931 yhdysvaltalainen kelkka teki radalla nopeuden maailmanennätyksen.
Valmistuttuaan rata oli 2 350 metriä pitkä, ja sen kaltevuus oli keskimäärin kymmenen prosenttia. Rata oli kaksi metriä leveä levennettyjä kaarteita lukuun ottamatta. Pinnoite oli lumen ja veden sekoitusta. Traktorien vetämät avoreet veivät kilpailijat ja kelkat radan yläpäähän. Mutkia oli 26, joista vuoden 1932 talviolympialaisten virallinen kisaraportti mainitsee nimeltä seuraavat:
| Järjestysnro | Nimi | Nimeämisen selitys |
| --- | --- | --- |
| 4. | Eyrle | - |
| 10. | Whiteface | Nimetty paikallisen vuoren mukaan. |
| 14. | Cliffside | Rata sijaitsi jyrkänteen (engl. cliff) vieressä. |
| 19. | Shady Corner | Mutka (suom. Varjoisa mutka) oli aina varjossa auringon valaistessa muuta rataa. |
| 23., 24., 25. | Zig-Zag | (suom. Sik-sak -mutka), muodostui kolmesta peräkkäisestä, yhdessä S-kirjainta muistuttavasta mutkasta. |
Osallistujat

Yhteensä 41 kelkkailijaa kahdeksasta maasta kilpaili Lake Placidin rattikelkkailussa. Belgia, Itävalta ja Ranska kilpailivat vain kahden miehen kelkoissa. 11 kelkkailijaa kilpaili kummassakin lajissa.
Lake Placidin talviolympialaisten rattikelkkailuun osallistuneista kilpailijoista nuorin ja vanhin edustivat molemmat Sveitsiä. Reto Capadrutt (19 vuotta 341 päivää) ja Oscar Geier (49 vuotta 178 päivää) laskivat yhdessä kahden miehen kelkoissa.
| --- | --- |
  Belgia (4)   Italia (4)   Itävalta (2)   Ranska (2) :   Romania (4)   Saksa (9)   Sveitsi (4)   Yhdysvallat (12)
Kilpailutapahtumat

Kahden miehen kelkoissa kilpailtiin 8.–9. helmikuuta ja neljän miehen kelkoissa 14.–15. helmikuuta. Suojasään takia neljän miehen kelkkojen kilpailua siirrettiin myöhemmäksi, ja se käytiinkin vasta olympialaisten päättäjäisten jälkeen. Kyseinen kilpailu oli tarkoitus viedä läpi päivässä, mutta kilpailijoiden protestoitua kisa käytiin kaksipäiväisenä. Sekä kahden että neljän miehen kelkoissa laskettiin kumpanakin kilpailupäivänä kaksi laskua, ja neljän laskun yhteisaika määräsi lopputulokset.
Muun muassa Sankt Moritzin vuoden 1928 talviolympialaisissa ja muissa arvokilpailuissa välillä käytetyt viiden miehen kelkat poistettiin, ja Lake Placidissa kilpaililtiin neljän miehen kelkoissa. Ensimmäistä kertaa olympialaisten historiassa mukana oli myös toinen kelkkailulaji, kahden miehen kelkat. Näiden kisojen jälkeen olympiarattikelkkailun lajiohjelma pysyi samana 70 vuotta, kunnes Salt Lake Cityssä 2002 lajiohjelmaan liitettiin kahden naisen kelkat.
Kilpailutapahtumat > Kahden miehen kelkat

Taulukon lähteet:
| Sija | Kelkka | Urheilijat | 1>  lasku | 2>  lasku | 3>  lasku | 4>  lasku | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  Yhdysvallat I | John Stevens / Curtis Stevens | 2.13,10 | 2.04,27 | 1.59,69 | 1.57,68 | 8.14,74 |
|  |  Sveitsi II | Reto Capadrutt / Oscar Geier | 2.05,88 | 2.07,21 | 2.03,52 | 1.59,67 | 8.16,28 |
|  |  Yhdysvallat II | John Heaton / Robert Minton | 2.15,02 | 2.07,51 | 2.04,29 | 2.02,33 | 8.29,15 |
| 4. |  Romania | Alexandru Papană / Dumitru Hubert | 2.15,51 | 2.07,82 | 2.06,12 | 2.03,02 | 8.32,47 |
| 5. |  Saksa I | Hanns Kilian / Sebastian Huber | 2.15,27 | 2.11,08 | 2.05,82 | 2.03,19 | 8.35,36 |
| 6. |  Italia I | Teofilo Rossi di Montelera / Italo Casini | 2.15,45 | 2.08,10 | 2.06,58 | 2.06,20 | 8.36,33 |
| 7. |  Saksa II | Werner Huth / Max Ludwig | 2.11,53 | 2.11,58 | 2.11,32 | 2.10,62 | 8.45,05 |
| 8. |  Italia II | Agostino Lanfranchi / Gaetano Lanfranchi | 2.20,08 | 2.13,47 | 2.08,00 | 2.09,11 | 8.50,66 |
| 9. |  Belgia I | Max Houben / Louis Van Hege | 2.17,68 | 2.14,90 | 2.10,90 | 2.09,62 | 8.53,10 |
| 10. |  Belgia II | Christian Hansez / Jacques Maus | 2.17,01 | 2.16,74 | 2.13,59 | 2.13,81 | 9.01,15 |
| 11. |  Ranska | Louis Balsan / Armand Delille | 2.20,10 | 2.19,37 | 2.13,56 | 2.09,56 | 9.02,59 |
| 12. |  Itävalta | Hugo Weinstengel / Johann Baptist Gudenus | 2.23,83 | 2.21,82 | 2.16,19 | 2.14,58 | 9.16,42 |
Ennakkoon kilpailun vahvimmat suosikit olivat Yhdysvaltojen paikalliset veljekset John ja Curtis Stevens sekä hallitsevat maailmanmestarit, Saksan Hanns Kilian ja Sebastian Huber. Ensimmäisen laskun voitti kuitenkin Sveitsin pari Reto Capadrutt–Oscar Geier, joka pystyi repimään yhdellä laskulla kuuden sekunnin eron toisena olleeseen Saksan kakkoskelkkaan. Ensimmäinen lasku lennätti pois radalla ollutta lunta, minkä seurauksena laskut nopeutuivat selvästi. Toisessa laskussa Stevensin veljekset tekivät rataennätyksen, mutta Sveitsi pysyi ensimmäisen päivän jälkeen johdossa ennen Yhdysvaltain molempia kelkkoja.
Yön aikana lämmennyt sää nopeutti rataa entisestään, ja Sveitsi paransi parasta aikaansa lähes neljällä sekunnilla. Yhdysvaltalaiset Stevensit kuroivat kuitenkin eroa kiinni nelisen sekuntia laskemalla ensimmäisinä kilpailussa alle kahden minuutin. Noin 10 000 hengen yleisö seurasi jännittyneenä viimeistä laskua, jota ennen Sveitsi johti Stevensejä vain 0,45 sekunnilla.
Stevensit laskivat viimeisen laskunsa ensin onnistuen parantamaan edellistä aikaansa kahdella sekunnilla. Kyseinen lasku oli myös koko kilpailun nopein. Sveitsiläisetkin paransivat kyeten toisina alittamaan kahden minuutin rajan. Sveitsin viimeinen lasku oli kuitenkin kaksi sekuntia Stenvensejä hitaampi, joten Yhdysvaltain ykköskelkka ohitti Sveitsin viimeisessä laskussa ja vei olympiakultaa. Sveitsi sijoittui hopealle, ja pronssille sijoittui Yhdysvaltain kakkoskelkka miehistönään John Heaton ja edellisten olympialaisten skeletonkelkkailun hopeamitalisti Robert Minton. Pronssimitalistien ero neljänneksi jääneen Romanian edustajiin oli yli kolme sekuntia.
Mitalitaulukko

Parhaiten Lake Placidin kelkkailukilpailuissa menestyi isäntämaa Yhdysvallat, jonka edustajat voittivat molemmat kultamitalit ja yhteensä neljä kuudesta jaossa olleesta mitalista. Yhdysvaltojen lisäksi mitaleille laskivat Sveitsi ja Saksa, jotka kumpikin saavuttivat yhden mitalin.
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Yhdysvallat | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 2. |  Sveitsi | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3. |  Saksa | 0 | 0 | 1 | 1 |
William "Billy" Fiske, neljän miehen kelkoissa toisen olympiakultansa voittaneen Yhdysvaltain ykköskelkan ohjaaja.
Mt. Van Hoevenbergin rata on sittem-
min uusittu kahdesti. Kuva uusimman remontin jälkeen vuodelta 2005.
Vuoden 1932 talviolympialaisten rattikelkkailukilpailuja mainostanut juliste.
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvien nuorten itsemurhat

Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvien nuorten itsemurhat ja itsemurhayritykset ovat yleisempiä kuin samanikäisillä valtaväestön edustajilla. Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvien nuorten eli HLBT-nuorten tai sateenkaarinuorten itsemurhien määrissä olevia eroja heteroseksuaalisiin ja cis-sukupuolisiin nuoriin on selitetty sillä, että HLBT-nuoriin kohdistuva kiusaaminen, häirintä ja väkivalta on yleisempää.
Määrät

Vuosina 2009–2011 Suomessa kuoli 199 lasta tai nuorta tapaturmaisesti tai ei-luonnollisissa olosuhteissa, joista 51 oli itsemurhan tehneitä 13–17-vuotiaita. Näistä 51 tapauksessa neljässä näkyi seksuaali-identiteettiin liittyvä vaikutus, mutta todellinen määrä on todennäköisesti suurempi, koska kaikkia ei saada poliisitutkinnassa todettua. Onnettomuustutkintakeskuksen arvion mukaan Suomessa 2–3 nuorta tekee itsemurhan vuodessa seksuaali-identiteetin vuoksi.
Yhdysvalloissa vuonna 2015 yhdysvaltalaisille high school -opiskelijoille tehdyn kyselytutkimuksen mukaan seksuaalivähemmistöihin kuuluvat nuoret ilmoittivat harkinneensa ja suunnitelleensa itsemurhaa noin 2,5 kertaa useammin kuin heteroseksuaaliset nuoret. Itsemurhaa yrittäneiden määrä oli yli kolminkertainen. Kaikki tutkimuksessa kysytyn perusteella selvitetyt seksuaalivähemmistöt, homot ja lesbot, biseksuaalit ja seksuaalisuuttaan kyseenalaistavat olivat heteroseksuaalisia nuoria todennäköisemmin harkinneet, suunnitelleet tai yrittäneet itsemurhaa. Biseksuaalisista nuorista 31,9 % oli yrittänyt itsemurhaa, 4,28 kertaa niin usein kuin heteroseksuaaliset nuoret. Biseksuaaliset miehet olivat harkinneet itsemurhaa 4,4 kertaa useammin kuin heteroseksuaaliset miehet. Lesbonuorista 40 % oli harkinnut itsemurhaa nuorten heteronaisten vastaavan osuuden ollessa 19,6 %. Sukupuolivähemmistöihin kuulumista ei kysytty tutkimuksessa. Tutkimukseen oli vastannut yli 15 000 henkilöä.
Nuorisotutkimusseuran ja Setan vuonna 2013 Suomessa toteuttamaan vuosina 1988–1998 syntyneille HLBT-nuorille suunnattuun kyselytutkimukseen vastasi 1 619 henkilöä. Kyselyyn vastanneista transmiehistä 24% oli yrittänyt itsemurhaa ja 65 % oli vahingoittanut itseään. Homoseksuaalisista miehistä 51 % oli ajatellut itsemurhaa, kun luku oli kyselyyn vastanneilla heteroseksuaalisilla miehillä 39 %. Vastaavat luvut olivat naisilla hieman pienempiä, mutta lähellä miesten lukuja. Heteroseksuaalisten joukko sisältää tutkimuksessa myös sukupuolivähemmistöihin kuuluvat heteroseksuaaliset nuoret, joille kysely oli myös suunnattu, joten heteroseksuaalisten vastaukset eivät ole yleistettävissä.
Syyt

HLBT-nuorten hyvinvoinnissa olevia eroja muihin nuoriin on selitetty sillä, että HLBT-nuoriin kohdistuva kiusaaminen, häirintä ja väkivalta on yleimpää. Koulujen ja terveydenhuollon HLBT-nuorten tarpeiden huomioimisen mahdollisuuksien heikkoutta pidetään myös vaikuttavana tekijänä. Perheen ja uskonnollisen yhteisön seksuaali- tai sukupuolivähemmistöihin kuuluvaan lapseen kohdistama hyljeksintä ja pahoinpitely on yleistä, ja eri tahot saattavat painostaa HLBT-nuorta yrittää muuttaa seksuaalisuuttaan tai sukupuoli-identiteettiään. Yleisesti seksuaalivähemmistöjen psyykkisten ja fyysisten terveysongelmien yleisyyttä heteroseksuaalisiin ihmisiin verrattuna on selitetty muun muassa vähemmistöstressillä eli vähemmistöön kuulumisesta johtuvista hankaluuksista ja syrjinnästä.
Yhdysvaltalaisessa tutkimuksessa, jossa käytettiin high school -opiskelijoilta vuosina 1999 – 2015 kerättyjä kyselytietoja, selvisi, että kaikkien nuorten itsemurhayritykset vähenivät 7% ja HLBT-nuorilla kaksikertaisen määrän, kun osavaltio hyväksyi samaa sukupuolta olevien avioliiton. Tutkijat arvelivat, että syynä voi olla samaa sukupuolta olevien avioliitton salliminen vaikutti yhteiskunnan suhtautumiseen HLBT-ihmisiin ja vähensi seksuaalivähemmistöön kuulumisen stigmaa.
Aiheesta muualla

Sinuiksi – tuki- ja neuvontapalvelu
Onni Suutari

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 29. Huhtikuuta 2003
Syntymäpaikka: Raahe, Suomi
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 190cm
Paino: 95kg
Seura
Seura: Tallinna Kalev (laina AC Oulu)
Pelinumero: 9
Junioriseurat
-2018- 2018-2020: FC Raahe, OLS
Maajoukkue
| 2024 | Suomi U21 | 2(0) |
Onni Suutari  (s. 29. huhtikuuta 2003 Raahe) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä Veikkausliigan AC Oulussa. Suutari debytoi Veikkausliigassa kaudella 2021.
Seurajoukkueet

Suutarin pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2020, kun hän nousi OLS:in edustusjoukkueeseen Kakkosessa. Kaudella 2020 Suutari pelasi loppukauden aikana yhteensä yhdeksässä kakkosen ottelussa.
Suutari debytoi Veikkausliigassa 31. lokakuuta 2021 18-vuotiaana ottelussa AC Oulu–FC KTP.
Suutari on pelannut Veikkausliigaa AC Oulussa yhteensä 37 ottelua ja tehnyt niissä 2 maalia.
IF Gnistan(laina) 29. heinäkuuta 2022, Suutari lainattiin IF Gnistaniinloppukauden ajaksi.
Tallinna Kalev(laina) 1. maaliskuuta 2024, Suutari lainattiin Viron Meistriliiga joukkueeseen heinäkuun loppuun asti kestävällä lainasopimuksella.
Maajoukkue

Ensimmäinen maaotteluedustus Suutarilla tuli 6. kesäkuuta 2024 Viroa vastaan
Lauri Eriksson

Lauri Eriksson (s. 23. syyskuuta 1965 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja. Erikssonin teoksissa vuorottelevat maisemat, muotokuvat ja arkistodokumentit. Eriksson on julkaissut kirjoja, pitänyt valokuvanäyttelyitä ja kirjoittanut artikkeleita muun muassa kuvataiteesta. Hänen yksityisnäyttelyistään tunnetuimmat ovat Suomi Pictures ja 22 tapausta asunnottomuudesta. Suomi Pictures -näyttely ja valokuvakirja tarkastelivat lähiösukupolven elämää. 22 tapausta asunnottomuudesta -näyttelyssä puolestaan pitkään asunnottamana olleet miehet vastasivat muotokuvissa heidän elämäänsä koskeviin kysymyksiin. Eriksson esitti miehille kymmenen kysymystä liittyen heidän elämäntilanteeseensa ja toiveisiinsa. Hän selvitti, miten he arvioivat elämäänsä, kykyjään ja mahdollisuuksiaan, sekä onko heillä muun muassa sosiaalisia verkostoja. 22 tapausta asunnottomuudesta valittiin 2016 Fotofinlandia-finalistiksi. Suomi Pictures -valokuvanäyttely nähtiin Designmuseon lisäksi Tokiossa sijaitsevassa Rocket-galleriassa 2002.
Eriksson on julkaissut useita valokuvakirjoja ja viimeisin on vuonna 2021 julkaistu Sumunhimmeä maisema – Polaroideja lähiluonnosta, jonka Helsingin Sanomat valitsi erääksi vuoden tärkeimmistä taidekirjoista. Kirja sisältää valokuvien lisäksi Erikssonin kirjoittaman esseen Polaroid-valokuvista, toisen kirjan esseen on kirjoittanut taidehistorian professori Ville Lukkarinen. Erikssonin Polaroid-valokuvia nähtiin myös Suomen valokuvataiteen museon Polaroid-ryhmänäyttelyssä 2012.
Lauri Eriksson on opiskellut Helsingin yliopistossa yhteiskuntapolitiikkaa ja taidehistoriaa. Eriksson on valmistunut Helsingin yliopistosta valtiotieteiden kandidaatiksi ja filosofian maisteriksi, ja hän valmistelee väitöskirjaa historian ja kulttuuriperinnön tohtoriohjelmassa.  Eriksson on toiminut vierailevana luennoitsijana valokuva-alan oppilaitoksissa muun muassa Aalto-yliopistossa ja Lahden ammattikorkeakoulussa. Eriksson valokuvasi laajasti 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa muotokuvia sekä kotimaisiin että ulkomaisiin aikakaus- ja sanomalehtiin.
Erikssonin isä oli alkoholitutkija Kalervo Eriksson ja isoisä heraldikko Olof Eriksson.
Julkaisuja

Eriksson, Lauri (2024) Muodonmuutoksia. Parvs: Helsinki
Eriksson, Lauri (2021) Sumunhimmeä maisema – Polaroideja lähiluonnosta. Parvs: Helsinki
Suomi Pictures (2001) Nemo: Helsinki
Hundred Portraits In Alphabetical Order - Cristoph Merian Verlag –  (yksi kuvaajista), 2002
Muodin Ikuistajat - Taideteollinen Korkeakoulu, Tekijä; Merja Salo - (yksi kuvaajista), 2005
Bitter & Sweet (2006) Nemo: Helsinki
Ich habe einen Traum - Die Zeit (yksi kuvaajista), 2012
Hirvenvasa ja kerjäläinen – Ihminen ja eläin Suomen muinaisesineissä, Lauri Eriksson, Visa Immonen ja Markus Hiekkanen, Kustannusosakeyhtiö Nemo, 2017
Eriksson, Lauri (2022) Modernin ytimessä piirtyy sormien marssi: Kimmo Kaivannon yhteiskunnallinen taide 1968–1972. Kimmo Kaivanto: Näkökulmia. Lammi, T. (ed.). Helsinki: Parvs
Joukkoliikenteen kasvot 2013 - (Vuosikirjatyön kuvitus Vuoden huiput -palkinto)