stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jadwiga Piłsudska
Elämä > Sodan jälkeen

Palveltuaan ATA:ssa kaksi vuotta Piłsudska palasi opintojensa pariin heinäkuussa 1944. Hän jatkoi arkkitehtuuriopintoja Liverpoolin yliopistossa toimineessa Polish University Abroadissa. Hän meni vuonna 1944 naimisiin puolalaisen merivoimien luutnantti Andrzej Jaraczewskin kanssa.
Sodan päätyttyä Piłsudska jäi miehensä kanssa Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kotimaansa poliittisen tilanteen vuoksi. Piłsudska ei kuitenkaan hakenut Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisuutta, vaan käytti Nansen-passia. Hän valmistui arkkitehdiksi vuonna 1946 ja työskenteli jonkin aikaa London County Councilin kaupunkisuunnittelun osastolla, kunnes hän ryhtyi miehensä kanssa yrittäjäksi. He valmistivat lamppuja ja huonekaluja, jotka Piłsudska oli suunnitellut. Pariskunta sai kaksi lasta, pojan ja tyttären.
Puolan kansantasavallan ja kommunismin romahdettua vuonna 1990 Piłsudska muutti miehensä kanssa takaisin Puolaan. He asettuivat asumaan Varsovaan, jossa Jaraczewski kuoli vuonna 1992. Piłsudskalle myönnettiin palveluksestaan ATA:ssa pronssinen miekka-ansioristi (puol. Krzyż Zasługi z Mieczami). Lisäksi presidentti Lech Kaczyński myönsi hänelle vuonna 2008 Polonia Restituta -ritarikunnan komentajanristin. Piłsudska kuoli Varsovassa 92-vuotiaana 16. marraskuuta 2014.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jadwiga Piłsudska Wikimedia Commonsissa
Piłsudska vanhempiensa ja siskonsa Wandan kanssa vuonna 1934.
Air Transport Auxiliaryn naislentäjiä vuonna 1943, Piłsudska toinen oikealta.
Stour

Stour voi tarkoittaa:
Jokia

Stourjokea Dorsetissa, Englannissa;
Stourjokea Kentissä, Englannissa;
Stourjokea Suffolkissa ja Essexissä, Englannissa;
Stourjokea Warwickshiressä, Englannissa;
Stourjokea Worcestershiressä, Englannissa;
Stourjokea Uudessa-Seelannissa.
Laivoja

HMS Stour -torpedovenehävittäjää, joka palveli Ison-Britannian merivoimissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Stour”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tamias ochrogenys

| Tamias ochrogenys |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravamaiset Sciuromorpha
Heimo::  Oravat Sciuridae
Alaheimo::  Varsinaiset oravat Sciurinae
Suku::  Maaoravat Tamias
Laji::  ochrogenys
Kaksiosainen nimi
 Tamias ochrogenys  (Merriam, 1897) 
Katso myös
   Tamias ochrogenys Wikispeciesissä   Tamias ochrogenys Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tamias ochrogenys on maaoravien sukuun kuuluva jyrsijä, joka esiintyy kotoperäisenä rannikkoalueiden lähettyvillä eteläisessä Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Tag Adams

| Tag Adams> Henkilötiedot.Aiheesta muualla |
| --- | --- |
IMDb
Tag Adams (s. 4. huhtikuuta 1972 Lancaster, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen homopornonäyttelijä.
Adams aloitti uransa vuonna 1994 nimellä Chet Roberts, mutta keskeytti sen pian (Chet Roberts oli aikoinaan Pennsylvanian Hanoverissa ollut hänen koulukiusaajansa nimi). Adams vetäytyi silloisen poikaystävänsä kanssa Winchesteriin, Virginiaan, mutta poikaystävä rohkaisi häntä palaamaan aikuisviihdealalle. Paluu tapahtuikin 2000-luvun alussa; entisestä twinkistä oli kuitenkin tullut lihaksikkaampi ja karvaisempi. Adams tunnetaan elokuvien bottom-osapuolena.
Adams oli tähtenä kymmenissä elokuvissa ja voitti GayVN-palkintoja, joista yksi oli vuoden esiintyjän palkinto (2005). Vuonna 2009 Adams ilmoitti virallisesti jättäneensä aikuisviihteen jälleen pari vuotta aiemmin, vaikka joitain hänen elokuviaan on ilmestynyt vetäytymisen jälkeenkin. Hän on suunnannut kohti uraa sisustuksen parissa.
Vuonna 2004 Adams sai kaksi Grabby-palkintoa, ja vuonna 2007 hänellä oli vielä yksi Grabby-ehdokkuus.
Aiheesta muualla

Tag Adams Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sylvia Sidney

| Sylvia Sidney |
| --- | --- |
 Sylvia Sidney Kiihkon esittelyfilmillä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. elokuuta 1910 Bronx, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 1. heinäkuuta 1999 (88 vuotta) New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:   Bennett Cerf (1935–1936)  Luther Adler (1936–1946)  Carlton Alsop (1947–1951) 
Näyttelijä
Aktiivisena:  1929–1998
Palkinnot
 Golden Globe…  NBR-palkinto (1973)  Golden Globe (1986)  Hollywood Walk of Fame    
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Sylvia Sidney (8. elokuuta 1910 Bronx, New York, Yhdysvallat – 1. heinäkuuta 1999 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Golden Globe -palkittu näyttelijä.
Ura

Sidney aloitti uransa 1920-luvun lopulla. Hänen suorituksensaan Broadway-näytelmissä Gods of the Lightning ja Bad Girl saivat hänelle sopimuksen elokuvayhtiö Paramountilta. Sidney oli tehnyt jo ensiesiintymisensä aiemmin elokuvissa, mutta hänen ensimmäinen roolinsa Paramountilla oli elokuvassa Suurkaupungin kadut (1930) Gary Cooperin vastanäyttelijänä. 1930-luvulla Sidney teki useita samanlaisia rooleja kärsivänä naisena. Tällaisia rooleja olivat muun muassa Alfred Hitchcockin elokuvassa Sabotaasi ja Fritz Langin Kiihkossa.
Sidneyn elokuvaura näytti olevan ohi 1940-luvun alussa, mutta hän palkkasi pr-henkilökseen Russell Birdwellin, jonka ansiosta Sidney pääsi takaisin Hollywoodiin. Sidneyn rooli elokuvassa Blood on the Sun (1945) ei kuitenkaan onnistunut virvoittamaan hänen uraansa. Sidney näytteli muutamissa elokuvissa 1940-luvun lopussa ja 1950-luvun alussa, mutta keskittyi pääasiassa esiintymään teatterissa. Seuraavien vuosikymmenien aikana Sidney näytteli paljon televisiossa ja sai myös Emmy-ehdokkuuden televisiosarjasta The Defenders vuonna 1973.
Ura > Myöhempi elämä

Sidney palasi valkokankaalle vuoden 1972 elokuvassa Summer Wishes, Winter Dreams. Hän sai sivuosaroolistaan Oscar-, Bafta- ja Golden Globe -ehdokkuuden. Sidney näytteli jatkossa harvakseltaan valkokankaalla, mutta hänet nähtiin esimerkiksi elokuvissa Kirous (1978), Hammett – tehtävä Chinatownissa (1982) ja Beetlejuice (1988). Vuoden 1985 televisioelokuvasta Liian varhain Sidney voitti Golden Globen parhaasta naissivuosasuorituksesta televisiotuotannossa. Lisäksi hän oli roolistaan Emmy-ehdokkaana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sylvia Sidney Wikimedia Commonsissa
Sylvia Sidney Elonetissä.
Sylvia Sidney Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sylvia Sidney Internet Broadway Databasessa (englanniksi)
Säyneisen kirkko

| Säyneisen kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kirkkoharjuntie 2 A, 73770 Säyneinen, Kuopio
Koordinaatit:  63°12′32″N, 028°28′00″E
Seurakunta:  Juankosken seurakunta
Rakentamisvuosi:  1939
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Säyneisen kirkko on 1939 valmistunut, Sakari Honkavaaran ja Esko Suhosen suunnittelema kirkkorakennus Säyneisen taajamassa Kuopion Juankoskella.
Tapen kaari

Tapen kaaret näkyvät kuvassa kirkastumina auringosta molemmin puolin ylävistoon 46 asteen renkaalla (ulompi rengas).
Tapen kaari on harvinainen halo.
Halo näkyy kirkastumina tai lyhyinä kaarimaisina muodostumina. Kaaret ovat noin 46 asteen päässä auringosta siitä ylä- ja alaviistoon. Kaaria on sekä auringon ylä- että alapuolella kaksi, yleisemmin havaittava primääri ja harvinaisempi sekundääri. Yläprimääri on yleisin havaittu osamuoto. Muut ovat alaprimääri, joka näkyy horisontin yläpuolella vain auringon ollessa yli 18 asteen korkeudella, alasekundääri, jota ei todennäköisesti havaita muuten kuin horisontin alapuolella, ja yläsekundääri, josta ei ole tehty havaintoja ja joka esiintyy vain auringon ollessa matalalla horisontin alapuolella.
Haloa havaitaan eniten jääsumussa, yläpilvissä se on hyvin harvinainen. Se esiintyy usein 46 asteen sivuavien kaarten kanssa. Halo syntyy Parry-asentoisesta jääkiteestä, jossa päätypinnat ovat pystyasennossa ja kaksi prismapintaa vaakatasossa.
Halo on nimetty sen Etelämantereella havainneen Walter Tapen mukaan. Ensimmäisen kerran se lienee kuitenkin kirjannut William Parry vuonna 1820.
Israelin joukkotuhoaseet

Israelilla uskotaan olevan noin 100–400 ydinaseen arsenaali. Virallisesti Israelin hallitus ei ole myöntänyt tai kieltänyt ydinaseidensa olemassaoloa. Israelin ydinaseohjelma alkoi 1950-luvulla ja maalla on uskottu olleen ydinaseita jo 1960-luvulta alkaen. Israel ei ole ratifioinut ydinsulkusopimusta.
Yhteistyö Etelä-Afrikan apartheid-hallinnon kanssa

CIA:n mukaan Israel aloitti onnistuneen ydinaseiden tuotannon vuonna 1968. Yhdysvaltain tiedustelujärjestöjen arvioiden mukaan Israelilla oli 1990-luvun loppupuolella 75–140, joidenkin mukaan jopa 400 ydinasetta.
Vuonna 1975 P. W. Botha allekirjoitti Israelin puolustusministerin Shimon Peresin kanssa salaisen sotilasyhteistyösopimuksen. Israel vei Etelä-Afrikkaan aseita vuosien 1974–1993 välisenä aikana vuosittain 600 miljoonan dollarin arvosta, mikä teki Etelä-Afrikasta Israelin toiseksi tai kolmanneksi suurimman kauppakumppanin. Sasha Polakow-Suranskyn mukaan asekaupan kokonaisarvo ajanjakson aikana oli yli 10 miljardia dollaria. Etelä-Afrikka toimitti Israeliin 500 tonnia uraania sen ydinaseohjelmaa varten ja vastavuoroisesti Israel myi Etelä-Afrikalle 30 grammaa tritiumia neutronipommin rakentamiseksi.
Israel on ydinsulkusopimuksen ulkopuolella. Kansainvälinen atomienergiajärjestö (IAEA) antoi 2009 päätöslauselman Israelin ydinaseiden tarkastamisesta. Israel kieltäytyi yhteistyöstä IAEA:n kanssa; Israelin edustaja antoi lausunnon, ettei ”Israel tule miltään osin toimimaan päätöksen mukaan, jonka ainoa tarkoitus on vahvistaa poliittisia vihamielisyyksiä ja jakoa Lähi-Idässä”.
Israelin ydinase > Ydinaseohjelma

Israelin oletetaan omistaneen 1960-luvulta asti ydinaseen, mutta sen viranomaiset ovat antaneet tästä vain yksittäistapauksissa välähdyksenomaisia lausuntoja (Efraim Katzir 1974, Ariel Sharon 2004, Ehud Olmert 2006,Shimon Peres 2016). Virallisesti Israel ei ole edelleenkään tunnustautunut ydinasevaltioksi. Israel ei ole allekirjoittanut ydinsulkusopimusta. Israelin strategia on, että ydinasetta ei myönnetä eikä kielletä. Se on luultavasti tehostanut mahdollisen arsenaalin pelotevoimaa.[lähde? ] Toisaalta Israel voi näin esiintyä ydinaseettomana maana ja näin heikentää varustautumisen vastustusta. Israelin ydinaseohjelmasta tiedetään vain pääpiirteet, ei yksityiskohtia eikä tarkkaa arsenaalin kokoa. Israel on jatkuvasti laajentanut ja kehittänyt ydinaseistustaan muun muassa lisäämällä ohjustensa kantomatkaa ja sijoittelua eri alustoille (maa, meri, ilma).
Israelin ydinohjelman keskus on Negevin autiomaassa sijaitseva Dimonan tutkimuslaitos. Sitä kutsuttiin aluksi salaussyistä mm. tekstiilitehtaaksi (”David Ben-Gurionin housutehdas”) ennen kuin edes myönnettiin, että paikalla on jotain tekemistä atomien kanssa. Dimonassa työskennelleen Mordechai Vanunun kertomukset ja valokuvat eivät tulleet tarkkailijoille aivan yllätyksenä.
Israelin ydinase > Reaktorit

Israel alkoi havitella ydinasetta heti itsenäistymisensä jälkeen vuonna 1948. Syynä tähän oli se, että arabimaat uhkasivat Israelin olemassaoloa. Lisäksi Yhdysvallat ei alussa ollut antanut maalle turvatakuita.
Ranska oli sopiva yhteistyökumppani, kun molemmat olivat jääneet ”atomikerhosta” pois. Israelin tiedemiehet luultavasti auttoivat Ranskaa rakentamaan P-1 plutoniumin tuotantoreaktorin ja UP-1 plutoniumin erottelulaitoksen. Ranska auttoi Israelia rakentamaan Dimonan reaktorin vastapalveluksena Israelin toimista Suezin kriisissä vuonna 1956. Kriisi alkoi, kun Egypti sulki Suezin kanavan ja Britannia ja Ranska yrittivät sotilasoperaatiolla estää sulkemisen. Kun Britannia ja Ranska epäonnistuivat sodassa, Israelin joukot valtasivat koko Siinain. Suezin kriisi laukaisi Israelin ydinaseohjelman täydelle teholle.
Yhdysvallat sai tietää Dimonan reaktorista 1958 U-2-vakoilukoneen ottamien kuvien välityksellä. Charles de Gaullen johtama Ranska vetäytyi hetkeksi yhteistyöstä 1960, jolloin Israel julkisti reaktorin ”rauhanomaiseksi tutkimusreaktoriksi”. Ranskan ydinkokeen vuonna 1960 arvellaan hyödyttäneen myös Israelia, jonka tiedemiehet olivat ehkä mukana pommin kehittelyssä. Yhdysvallat suoritti Dimonassa tarkastuksia vuosina 1962–1969 muttei tarkastanut alueen maanalaisia kerroksia, jotka israelilaiset salasivat. Dimonan reaktori muuttui kriittiseksi vuonna 1962. Plutoniumin jälleenkäsittelylaitos alkoi toimia 1964–1965 Ranskan taas avustaessa Israelia.
Israelin ydinase > Ydinaseet

Israelilla on saattanut olla ydinaseita jo vuonna 1962. Egyptin johtaja Nasser sanoi 17. huhtikuuta 1966, että Yhdistynyt arabitasavalta julistaisi ennalta ehkäisevän sodan Israelia vastaan, jos se saisi todisteita siitä, että Israel kehittää ydinaseita.  Muutama ydinase koottiin käyttökuntoon vuonna 1967 sodan varalle. Vuoden 1973 jom kippur -sodassa Israelilla oli käytössä useita pitkälle kehitettyjä ydinasetyyppejä. Ydinaseiden käyttöä myös harkittiin, kun arabien hyökkäys näytti uhkaavalta. Hyökkäys kuitenkin torjuttiin tavanomaisin asein.
Ranska avusti Israelia myös mm. rakettitekniikassa, Jeriko-ohjusten kehittelyissä. Ranska on saattanut luovuttaa ydinaseiden kehittelyssä välttämättömiä koetuloksia Israelille. Israelilla on vain hiukan omia uraanivaroja. Maa on hankkinut uraania myös kaappaamalla laivan ja ostanut sitä Etelä-Afrikasta. Etelä-Atlantilla tapahtunutta välähdystä vuonna 1979 on epäilty Israelin ydinkokeeksi, joka tapahtui Etelä-Afrikan suostumuksella. Testattu laite oli ehkä neutronipommi tai tykistön ydinkranaatti, jonka räjähdysteho olisi ollut noin kaksi kilotonnia.[lähde? ]
Israelin ja Etelä-Afrikan ydinaseyhteistyö ei liene ollut kuitenkaan niin tiivistä kuin joskus on väitetty[lähde? ]kenen mukaan?. Näin koska Etelä-Afrikka pystyi rakentamaan vain kuusi tykkityyppistä uraanipommia, jotka on nyttemmin poistettu arsenaalista.
Viimeistään vuoteen 1995 mennessä Israel oli kehittänyt täydellisen arsenaalin erityyppisiä ydinaseita fissioaseesta vetypommiin ja neutronipommiin.
Israel on jarruttanut  ja pyrkinyt estämään Lähi-idän islamilaisten maiden ydinaseohjelmia. Maan ilmavoimat tuhosivat Irakin 1981 Al-Tuwaithan Osirak-ydinreaktorin. Maa iski myös Syyrian reaktoriin vuonna 2007.  Myös sen tiedustelupalvelu Mossad toimi aktiivisesti Irakin ydinaseohjelmaa vastaan. Israel on murhannut monia iranilaisia ydinaseohjelman johtohenkilöitä.
Biologiset aseet

Israel kuuluu niiden 10 maan joukkoon, joka ei ole ratifioinut tai allekirjoittanut biologisia aseita kieltävää bioasekonventiota. Sopimukseen kuului vuonna 2020 yhteensä 183 valtiota, näiden joukossa kaikki maailman suurvallat, kaikki Euroopan maat ja Lähi-idän muut valtiot. Ruotsin puolustusvoimien tutkimuslaitoksen arvion mukaan Israelilla oli ainakin vuonna 2005 kyky kemiallisilla ja biologisilla aseilla tehtäviin sotilaallisiin hyökkäyksiin.
Dimonan tutkimusreaktori.
Syyrian suuri kapina

Syyrian suuri kapina oli tuolloin Ranskan mandaattialueenaan hallitsemassa Syyriassa syttynyt kansannousu mandaattihallintoa vastaan vuosina 1925–1927. Kansannousuun osallistui useita eri kapinallisryhmiä ja heidän onnistui hetkellisesti vallata esimerkiksi Damaskos ja Hama Lopulta ranskalaiset kukistivat kapinan sotilaallisesti.
Tausta

Syyrian kuningaskunta itsenäistyi ympärysvaltojen voitettua keskusvaltoihin kuuluneen ja Syyriaa hallinneen Osmanien valtakunnan ensimmäisessä maailmansodassa. Arabikapinan aikana arabijoukkoja johtanut Feisal oli kruunattu Syyrian kuninkaaksi vuonna 1920. Alueelle mandaattivaltansa ulottaneet ranskalaiset kukistivat kuningaskunnan sotilaallisesti kuitenkin jo samana vuonna.
Ranskalainen mandaattihallinto koettiin kyvyttömäksi ja laittomaksi. Vihaa hallintoa kohtaan herätti esimerkiksi turvallisuuspalvelu Service des Renseignementsin toiminta. Sen upseerien toimintaan lukeutuivat mielivaltaiset rangaistukset, paikallisten valvonta ja puuttuminen tavallisesti perheen tai uskonno piiriin kuuluvaksi katsottuihin asioihin. Gabriel Carbillet oli erityisen huonossa maineessa kuvernöörinä Syyrian druusialaueella. Samoihin aikoihin Syyriassa oli taloudellisia vaikeuksia. Alueella oli kärsitty useampia vuosia kuivuutta. Sadot olivat pienentyneet, mutta verot kasvaneet.
Kapina

Välitön syy kapinalle oli Syyrian druusien ja ranskalaisten välillä käyty yhteenotto Hawranissa 19. heinäkuuta 1925. Mandaattihallinnon ylin virkamies Maurice Sarrail oli määrännyt druusit luovuttamaan viranomaisille kaksi ranskalaisia paennutta syyrialaista. Druusit kieltäytyivät johtajansa Sultan Atrashin johdolla. 19. heinäkuuta druusit ampuivat alas ranskalaisen tiedustelukoneen ja samalla he hyökkäsivät ranskalaisten asemia vastaan Hawranissa. Atrash julisti itse suureksi kapinaksi nimittämänsä kansannousun ranskalaisia vastaan. Atrash nimitti itsensä kansannousun ylipäälliköksi ja sijaisekseen Syyrian kansanpuolueen perustaneen Rahman Abd al-Shahbandarin.
Kapina levisi druusialueilta myös muiden kapinallisryhmien keskuuteen ja maaseudulta myös kaupunkeihin. Eri kapinallisryhmät muodostuivat usein yksittäisen alueen tai kaupunginosan asukkaista. Niitä johtivat usein osmanien armeijan entiset upseerit, joilla oli koulutusta sissisodankäynnistä. Jäseniä ryhmillä oli vaihdellen muutamasta kymmenestä useampaan sataan. Ne iskivät nopeasti ranskalaisia vastaan kadoten yhtä nopeasti paikalta. Eri ryhmien motiivit kapinoinnille vaihtelivat mandaattihallinno vastustamisesta tavalliseen maantierosvoiluun.
Ranskalaiset vastasivat kapinointiin lentokoneiden tekemillä ilmaiskuilla ja tykistötulella. Damaskoksen ympärille rakennettiin piikkilangasta ja konekivääriasemista muodostunut puolustusvyöhyke. Mandaattihallinto ei kyennyt puolustamaan kaikkia kaupunkeja. Fawzi al-Qawuqjin johtamat joukot valtasivat Syyrian kolmanneksi suurimman kaupungin Haman 4. lokakuuta. Ranskalaiset vastasivat ilmapommituksin, joissa kuoli 344 henkilöä. Paikalliset taivuttelivat Qawuqjin lähtemään kaupungista joukkoineen enempien tuhojen välttämiseksi. Lokakuussakapinalliset uhkasivat myös Damaskosta. Heidän onnistui vallata kaupunki ilman suurempia taisteluja ja pitää sitä hetken aikaa hallussaan. Ranskalaiset olivat vetäytyneet asemistaan, mutta Damaskoksessakin valtausta seurasi ranskalaisten vastaisku. Ilmapommitukset ja tykkituli surmasivat 1 500 paikallista. Muutaman päivän jälkeen kapinallisety vetäytyivät Damaskoksesta samoista syistä, kuin aiemmin Hamassa. Ranskalaiset saivat takaisin itse kaupungin, mutta kapinallsiet hallitsivat sen ympäristöä.
Kapinalliset piirittivät Damaskosta talvella 1925–1926. Ranskan muukalaislegioona iski kapinallisia vastaan panssarivaunujen tuella. Ympäröiviä kyliä hävitettiin ja esimerkiksi Ghutah'ssa teloitettiin lokakuussa 1925 100 paikallista. Lopulta ranskalaiset pääsivät sotilaallisesti niskanpäälle. Kapinalliset ajettiin vuoden 1927 aikana Transjordaniaan ja Saudi-Arabiaan.
Seuraukset

Syyrian suuren kapinan aikana oli saanut surmansa noin 6 000 syyrialaista. Noin 100 000 oli jäänyt kodittomaksi. Ranskalaisten virallinen lukema uhrien määrästä oli vain 150. Damaskos ja Hama olivat kärsineet suuria tuhoja ilmapommkituksissa ja tykistötulessa. Syyriassa kapina johti suuren sisäisen turvallisuuskoneiston luomiseen. Kapinahenki ei sinänsä kadonnut. Kapinan voidaan katsoa kehittäneen syyrialais-arabialaisen identiteetin kehittymistä ja synnyttäneen isänmaallisuuden tunnetta. Kansallismielsiten johtohahmot eivät kapinan kuksitamisen jälkeen pitäneet sotilaallista ratkaisua mahdollisena, bvaan he olivat taipuvaisempia neuvotteluihin ranskalaisten kanssa. Ensimmäisen kerran Beirutissa vuonna 1927 kokoontunut Syyrian kansallisrintama nousi johtavaksi poliittiseksi toimijaksi Syyriassa vuonna 1928 ja vuosien 1928–1935 se harjoitti yhteistyötä ranskalaisten kanssa. Ranskalaiset pyrkivät puolestaan hallitsemaan perustuslaillisen järjestelmän varassa.
Sultan Atrash vuonna 1925.
Damaskos palaa ilmaiskun jälkeen lokakuussa 1925.
Kapinallistaistelijoita Ghutah'ssa.
Syyrianpaimenkoira

| Syyrianpaimenkoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Syyria
Alkuperäinen käyttö:  lampaiden ja vuohien paimennus, lauman ja omaisuuden vartiointi
Nykyinen käyttö:  paimen- ja vahtikoira
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 52 cm narttu 48 cm
Väritys:  vaalea kerma
Syyrianpaimenkoira on syyrialainen koirarotu, jota FCI ei ole tunnustanut.
Ulkonäkö

Rotu on rakenteeltaan, kooltaan ja väreiltään suht koht vakiintunut. Se on keskikokoinen, vankka, voimakas ja olemukseltaan "takkuisen" näköinen. Pää on runkoon verrattuna sopusuhtainen, ja kuono erittäin tumma. Korvat ovat lyhyet, pienet ja pyöreähköt. Runko on suorakaiteenmuotoinen. Eturaajat ovat pitkät ja käpälät pitkähköt. Takaraajat ovat leveät, lihaksikkaat ja hyvin kulmautuneet. Häntä on hyvin tuuhea ja lyhyt. Pääväri on vaalea kerma, ja korvissa, sivuilla ja selässä sävy on tummempi. Urosten säkäkorkeus on noin 52 cm ja narttujen noin 48 cm.
Luonne ja käyttäytyminen

Syyrianpaimenkoira on voimakasluonteinen, valpas, kestävä ja taisteluvalmis, mutta myöskin älykäs ja oppivainen. Vieraisiin se suhtautuu epäluuloisesti ja aggressiivisesti. Lampaiden lisäksi se paimentaa vuohia, hevosia, aaseja, muuleja ja kameleita. Se on tottunut liikuskelemaan vapaasti paimentolaisleirin alueella, joten se ei sopeudu kerrostaloon eikä suljettuihin paikkoihin. Koulutus sujuu hitaasti ja vähitellen, koska kyseessä on "puolivilli" rotu.
Alkuperä

Syyrianpaimenkoira polveutuu todennäköisesti eurooppalaisista paimenkoirista. Erään teorian mukaan se olisi brienpaimenkoiran sukulainen. Rotua on kasvatettu ennen kaikkea käyttöominaisuuksia ja luonnetta painottaen, minkä vuoksi ulkomuoto on erittäin heterogeeninen. Tästä huolimatta se on säilynyt maantieteellisen sijaintinsa vuoksi puhtaana ilman muiden rotujen vaikutteita, mikä on kuitenkin vaikuttanut populaatioon liiankin sisäsiittoisesti.
Suuri sydän

| Suuri sydän Laura Närhi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2008–2010
 Julkaistu: 18. elokuuta 2010
 Formaatti: CD, digitaalinen
 Tuottaja(t): Matti Mikkola
 Tyylilaji: Pop
 Kesto: 46.33
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  3.
Laura Närhen muut julkaisut
|   | Suuri sydän 2010 | Tuhlari 2012 |
Singlet albumilta Suuri sydän
 ”Jää mun luo” Julkaistu: 22. helmikuuta 2010  ”Tämä on totta” Julkaistu: 19. heinäkuuta 2010  ”Mä annan sut pois” Julkaistu: 2010  ”Kaksi irrallaan” Julkaistu: 2011
Suuri sydän on Laura Närhen 18. elokuuta 2010 julkaistu ensimmäinen soololevy.
Albumin on tuottanut Tehosekoitin-yhtyeestä tuttu Matti Mikkola. Sanoituksista vastaa pääosin Närhi itse, mutta avustamassa ovat olleet mm. Liisa Akimof (Jää mun luo), Anna-Leena Härkönen (Tämä on totta) ja Chisu (Suuri sydän).
Albumin ensimmäinen single Jää mun luo julkaistiin 22. helmikuuta 2010. Kappale ei noussut single- ja latauslistoille, mutta oli kuitenkin toukokuun lopulla Suomen radioiden 12. soitetuin kappale. Toinen single Tämä on totta julkaistiin 19. heinäkuuta 2010, ja se nousi parhaimmillaan singlelistan sijalle 2 ja oli radioiden soitetuin kappale. Myös albumin kolmas single Mä annan sut pois oli suuri hitti ollen parhaimmillaan singlelistan toisella sijalle ja radioiden toiseksi soitetuin kappale.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan kolmannella sijalla, ja pysyi listalla yhteensä 44 viikkoa. Albumi ylitti marraskuussa 2010 kultalevyrajan ja maaliskuussa 2011 platinalevyn rajan. Levyä on myyty tähän mennessä yli 30 000 kappaletta. Levyn singlet Tämä on totta (6 410 kpl) ja Mä annan sut pois (7 261 kpl) ovat myyneet kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Kappaleet

Kaksi irrallaan – 4.47
Jää mun luo – 4.40
Jokainen yö – 4.11
Tämä on totta – 4.34
Salaa yksinäinen nainen – 5.18
Julma valo – 4.23
Mä annan sut pois – 5.22
Hiljaisia päiviä – 4.20
Jos sä pyydät mä palaan – 5.03
Suuri sydän – 3.51