stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Layzie Bone
Ura

Kaikki muut, paitsi Flesh-N-Bone, perustivat yhtyeen B.O.N.E. Enterpri$e ja tekivät albumin Faces of Death Krayzien isän studiolla. Vuonna 1993 he rupesivat tekemään työtä Eazy-E:n ja hänen levy-yhtiön Ruthless Recordsin kanssa. Silloin heitä ruvettiin kutsumaan nimellä Bone Thugs-N-Harmony.
Sooloura ja Mo Thugs

Soolourallaan hän toimi Mo Thug Family levy-yhtiön alaisuudessa ja teki muutaman albumin nimellä L-Bruna. Hän myös teki albumeita Bizzy Bonen kanssa yhtyeellä nimeltä Bone Brothers.
Diskografia

Thug by Nature (2001)
It's Not a Game (2005)
Thug Brothers (2006) (Young Noblen kanssa)
The New Revolution (2006)
Cleveland (albumi) (2006)
Startin' from Scratch: How a Thug Was Born (2007)
Thugs Nation (2008)
Finally (2008)
Ruthless (2009)
Vera Inber

Vera Inber vuonna 1910.
Vera Mihailovna Inber (ven. Ве́ра Миха́йловна И́нбер, 10. heinäkuuta (J: 28. kesäkuuta) 1890 Odessa – 11. marraskuuta 1972 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija ja runoilija.
Vera Inber syntyi kirjankustantajan perheeseen. Hän opiskeli Odessan naisten korkeakoulussa ja asui jonkin aikaa Pariisissa, jossa hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Petšalnoje vino (”Surullista viiniä”, 1914). Venäjän kansalaissodan aikana Inber oli Odessassa, josta hän vuonna 1922 muutti Moskovaan. Hän liittyi konstruktivisteina tunnettuun kirjailijaryhmään ja työskenteli journalistina. Toisen maailmansodan aikana Inber asui piiritetyssä Leningradissa. Vuonna 1943 hän liittyi NKP:n jäseneksi.
Inberin runous on taiteellisesti vähäarvoista. Hänet tunnetaan parhaiten Leningradin piirityksestä kertovasta runoelmasta Pulkovski meridian (”Pulkovon meridiaani”, 1943) ja esseekokoelmasta ”Melkein kolme vuotta: Leningradin päiväkirja” (Potšti tri goda. Leningradski dnevnik, 1946), jotka saivat Stalin-palkinnon vuonna 1946. Omaelämäkerrallinen romaani ”Paikka auringossa” (Mesto pod solntsem, 1928) kuvaa 1920-luvun sivistyneistöä.
Suomennettuja teoksia

Melkein kolme vuotta: Leningradin päiväkirja. Suom. Osk. Niemi. Helsinki: Tammi, 1946.
Paikka auringossa: romaani. Suom. Johannes Kokkonen. Porvoo: WSOY, 1946.
Runoja teoksessa Venäjän runotar: valikoima venäläistä lyriikkaa . Suom. Lauri Viljanen ja Sirkka Selja. Helsinki: Otava, 1946
Viisi yötä ja päivää: Leninin kuoleman johdosta, suom. Lauri Viljanen
Pulkovan meridiaani: Valo ja lämpö, suom. Sirkka Selja
Runoja teoksessa: Neuvostorunoutta , suom. Armas Äikiä, Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike 1947
Leningradin sielu
Naisen käsi huolekas
Pulkovon meridiaani: Me humanistit: 1–2, 4–15, 17–24
Voitto
Runoja teoksessa 20 Neuvostoliiton runoilijaa . Suom. Armas Äikiä. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1960.
Heikkouden hetki
Leningradin sielu
Naisen käsi huolekas
Pulkovon meridiaani: Me humanistit: 3
Tuleville menneestä
Runoja teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3 , toim. Natalia Baschmakoff, Pekka Pesonen, Raija Rymin, Helsinki: Tammi 1978 ISBN 951-30-3972-2
Pulkovon meridiaani: Me humanistit: 16.
Iltatuulen viesti

| ”Iltatuulen viesti” Aikamiehet |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Musta Rudolf”
 Äänitetty : 10. syyskuuta 1964
 Julkaistu: 1964, 1967
 Formaatti: vinyylisingle
 Tekijä(t): säv./san. Martti Jäppilä sov. Allu Kosonen
 Tyylilaji: valssi
 Kesto: 03.18
 Levy-yhtiö: Odeon (1964)   Finlandia (1967)
Listasijoitukset
  Suomi: 1.
”Iltatuulen viesti” on Martti ”Masa” Jäppilän säveltämä ja sanoittama valssi, jonka levytti ensimmäisenä tamperelainen Matti Kanto joulukuussa 1952. Tämä esitys ei kuitenkaan koskaan tullut suosituksi. Vuonna 1961 äänitettiin A. Aimon versio.
Aikamiehet-kuoro levytti ”Iltatuulen viestin” Dallapé-orkesterin säestyksellä vuonna 1964. Sekin jäi ilmestyessään vähälle huomiolle, mutta nousi suureen suosioon vuosina 1967–1969, jolloin se ylsi Suomen myyntilistan kärkeen ja pysyi Lista-ohjelman listalla yli 90 viikon ajan. ”Iltatuulen viestiä” on myyty yli 30 000 kappaletta, mikä tekee siitä yhden kaikkien aikojen myydyimmistä suomalaisista singleistä (13. sija lokakuussa 2014).
Aikamiesten versio > Äänitys

Vuonna 1964 perustettu Aikamiehet-kuoro äänitti ”Iltatuulen viestin” 10. syyskuuta 1964 Kirjatalon juhlasalissa yhdessä ”Musta Rudolf” -nimisen kappaleen kanssa. Säestäjänä toimi Dallapé-orkesteri kapellimestarinaan George de Godzinsky. Molemmat kappaleet saatiin nauhalle yhdellä otolla.
Aikamiesten versio > Julkaisu ja vastaanotto

Singlen Iltatuulen viesti / Musta Rudolf julkaisi vuonna 1964 PSO Odeon-levymerkillä. Se jäi kuitenkin ilmestyessään vähälle huomiolle. Vuonna 1966 kappale soi kuitenkin muutaman kerran Arttu Suuntalan radio-ohjelmassa Kesämökin gramofoni.
Vuonna 1967 Iltatuulen viesti alkoi saavuttaa suosiota Yleisradion listan Kahdeksan kärjessä -ohjelmassa. Niinpä single julkaistiin uudestaan Finlandia-levymerkillä. Heinäkuussa kappale nousi levymyyntitilaston ykköseksi. Todellisen suursuosikin ”Iltatuulen viestistä” teki loppiaisena 1968 alkanut Lista-ohjelma, joka perustettiin Kahdeksan kärjessä -ohjelman pohjalle. Siinä vaihtuva puhelinraati äänesti kuultavista kappaleista. Huonoimmin sijoittuneet putosivat, ja tilalle pyrkivät uudet. ”Iltatuulen viesti” ei koskaan noussut tämän listan ykköseksi, mutta se oli mukana hyvin pitkään – aina ensimmäisestä jaksosta lokakuuhun 1969 asti. Kaikkiaan listaviikkoja kertyi yli 90.
Jatkuvasti soinut hitti myös ärsytti. Pilapiirtäjä Kari Suomalainen otti asiaan kantaa Helsingin Sanomissa 24. tammikuuta 1969. Hänen luomansa hahmo Elma Kutiainen totesi: Minulla on kaksi suosikkikappaletta, toinen on ”Iltatuulen viesti” ja toinen – sama uudelleen. Lopulta ”Iltatuulen viestiä” alettiin pitää maanvaivana. Kappaleen loputtomalta tuntunut suosio oli yksi Lista-ohjelman lopettamisen syistä. Viimeinen jakso lähetettiin 27. lokakuuta 1970.
Historioitsija Marko Tikan mukaan "Iltatuulen viestin" suosio kertoo paljon 1960-luvusta. Kun Suomi modernisoitui voimakkaasti muidenkin kuin vain Dallapé-orkesterin ympärillä, kaipuu johonkin pysyvään konkretisoitui tanssilavoissa, sorateissä ja maaseudussa, joka oli vielä 1960-luvulla kaukana modernista Suomesta. Henkilöautojen, elementtikerrostalojen, sosiaaliturvan ja yhtenäisen koulujärjestelmän moderni Suomi oli vasta syntymässä, mutta rakennemuutos oli tulossa vain hieman myöhemmin ja sitäkin rajumpana. Musiikissa modernisoituminen näkyi ääripäiden syntymisenä, ja kevyt musiikki jakautui selvästi "vanhaan" ja "uuteen"; viimeksi mainittuun lukeutuivat muiden muassa Danny, Johnny Liebkind, Eero ja Jussi Raittinen, The Beatles ja The Rolling Stones. Tässä vaiheessa kehittyivät varsinkin vanhan tanssimusiikin – jota "Iltatuulen viesti" edusti – ja kaikkien muiden musiikinlajien välille avoimen vihamieliset välit. "Iltatuulen viestistä" tuli Dallapén ainoa listamenéstys, vaikka sen kipuaminen listojen kärkipäähän tapahtui varsin hitaasti. Tällöin jo vaikeasti sairas Martti Jäppilä käsitti, että "Iltatuulen viestistä" tulisi tavallaan hänen muistokirjoituksensa ja hän ehti vielä nähdä levytyksen alkumenestyksen. Sen sijaan kappaleen suosion huippua hän ei ollut enää näkemässä, sillä hän kuoli 22. maaliskuuta 1967.
”Iltatuulen viesti” -singleä on myyty kaikkiaan yli 30 000 kappaletta. Vuonna 2014 se oli Suomen kaikkien aikojen 13. myydyin single.
Muita versioita

Muita kappaleen levyttäneitä ovat Esko Könönen (1967), Olavi Lampinen (1972), Tapani Kansa (1972), Olli Heikkilä (1974), Henry Theel (1976), Jörgen Petersen (1977), Kalevi Nyqvist (1984), Erkki Kanto (1985), Martti Koskimo (1988), Teuvo Oinas (1990), Sandels-Seitsikko (1991), Matias Sassali (1991) ja Olli Kivistö (1995).
Imperial Leather

Imperial Leather -saippua myyntipakkauksessaan
Imperial Leather on brittiläisen PZ Cussons -kosmetiikkayhtiön tuotemerkki saippuoille ja muille hygieniatuotteille. Tuoteperheen tunnetuin jäsen on palasaippua, jota on valmistettu jo 1930-luvulta saakka. Imperial Leather -tuotteita on saatavilla ainakin Australiassa, Etelä-Afrikassa, Indonesiassa, Intiassa, Iranissa, Keniassa, Pakistanissa, Saksassa, Suomessa, Tanskassa, Uudessa-Seelannissa ja Yhdistyneissä Arabiemiraateissa. Nykyisin saippuan tuotanto on siirretty Thaimaahan.
Imperial Leather -saippuan historia alkaa venäläisestä emigrantista kreivi Orlovista, joka loi Eau de Cologne Imperiale Russe -nimeä kantavan parfyymin vuonna 1768. Tämän hajusteen aromi oli samankaltainen kuin venäläisen nahan (en:Russia leather) käsittelyssä käytetyn tökötin eli koivusta kuivatislatun tervan haju. Tästä on peräisin saippuan nimi. Vuonna 1938 Alex Tom Cussons kehitti alkuperäisen parfyymin pohjalta saippuan ja muita toilettitarvikkeita.
1940-luvulla kaikki saippua oli säännöstelyn alla Englannissa toisesta maailmansodasta johtuen. Sota-aikana Imperial Leather -saippuaa markkinoitiin ja myös pidettiin parhaana saippuavaihtoehtona, koska se kesti käytössä pitempään kuin muut saippuat.
Saippuan koostumus

Tuoteselosteen mukaan Imperial Leather -palasaippuan ainesosat ovat:
palmuöljyn natriumsuola (engl. sodium palmate)
öljypalmun siemenöljyn rasvahappojen (palmuydinöljy) natriumsuola  (engl. sodium palm kernelate)
glyseriini
natriumkloridi
natriumkarbonaatti
natriumlauryylieetterisulfaatti (engl. sodium laureth sulfate)
tetranatrium-EDTA
etidronihappo
kumariini
eugenoli
linaloli
bentsyylibentsoaatti
geranioli
sitronelloli
α-isometyylijononi (engl. alpha-isomethyl ionone)
talkki
hajustetta (engl. parfym)
vettä (Aqua, liuottimena)
väriaineet CI 77891 (titaanidioksidi), CI 77220 (kalsiumkarbonaatti), CI 11680, CI 71105, CI 74260 (Phthalocyanine Green G), CI 12490
Aiheesta muualla

Valmistajan kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Imperial Leather
Käännös suomeksi
Indiga

Indiga (ven. Индига) on taajama ja Timanin maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirin länsiosassa Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjällä. Kylä sijaitsee Indigajoen suulla Barentsinmeren Indiganlahden pohjukassa. Nenetsian pääkaupunki Narjan-Mar sijaitsee linnuntietä noin 170 kilometriä itään. Ympärillä aukeaa laaja Timanin tundra. Aluetta kuvaavat jopa 200-300 metrin korkeuteen nousevat harjanteet (osa Timanin selännettä).
Timanin kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 799 ihmistä (2010 väestönlaskennan mukaan). Indiga on kunnan suurin taajama, ja esimerkiksi vuonna 1999 sen asukkaista noin puolet oli nenetsejä. Lisäksi asutusta on Indigan taajaman eteläpuolella sijaitsevassa Vyutšeiskin taajamassa.
Timanin kunta on luonnonvaroiltaan rikasta aluetta, alueen kaivannaiset ovat toistaiseksi suurelta osin hyödyntämättä. Kunnan johdossa toimii Indigassa syntynyt, aiemmin öljy-yhtiö Lukoililla toiminut insinööri Sergei Talejev. Tieyhteydet alueella ovat puutteelliset. Taajaman rooliin ja liikenneyhteyksiin on kuitenkin suunniteltu erittäin merkittävää muutosta. Esimerkiksi Venäjän rautatiet esittää rakennussuunnitelmissaan uuden rautatien rakentamista etelästä, Komin tasavallan Sosnogorskista Indigaan vuoteen 2030 mennessä. Taajaman lähistölle on kaavailtu myös arktista satamaa.selvennä
Alueen talouden perinteisiä toimialoja ovat poronhoito, metsästys ja kalastus. Indigassa on porotalouden ja kalojen tuotanto- ja vastaanottotoimintaa, kulttuurikeskus, koulu, terveyskeskus, sääasema ja pienlentokenttä, josta on lentoja piirikunnan pääkaupunki Narjan-Mariin.
Aiheesta muualla

Timanin maalaiskunnan sivusto (venäjäksi) (timanselsovet.ru)
Indiga kartalla (jpg): Q-39-I,II Индига (2 км) (venäjäksi) (narod.ru)
Cole Fonstad

| Cole Fonstad |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 2000 (ikä 24) Estevan, SK, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  76 kg
Seura
Seura:  Sport
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  49
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
Aik. seurat:  Cleveland Monsters (AHL) Straubing Tigers (DEL) Utah Grizzlies (ECHL)
NHL-varaus:  128. varaus, 2018 Montreal Canadiens
    
Cole Fonstad (s. 24. huhtikuuta 2000 Estevan, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Vaasan Sportissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura > Seuraura > Juniorivuodet

Fonstad vietti suurimman osan juniorivuosistaan kotikaupungissaan Saskatchewanin Estevanissa. Hän toimi kaudella 2014–2015 Estevan Bruinsin U15 AAA-joukkuen kapteenina. Prince Albert Raiders varasi Fonstadin koko WHL:n varaustilaisuuden viidentenä pelaajana kesällä 2015. Hän pelasi kauden 2015–2016 pääasiassa Moose Jaw Generalsin U18 AAA-joukkueessa. Fonstad pelasi myös yhden ottelun SJHL-junioriliigaa Estevan Bruinsissa ja kaksi ottelua hänet varanneen Raidersin WHL-joukkueessa. Fonstadin tulokaskausi 2016–2017 WHL:ssä toi hänelle 69 runkosarjaottelussa tehot 11+15=26. Kaudella 2017–2018 hän oli tehoilla 21+52=73 Raidersin paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Jordan Stallardin jälkeen. Pudotuspeleissä Fonstad oli neljällä osumallaan joukkueen paras maalintekijä Sean Montgomeryn jälkeen. Hän pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Montreal Canadiens varasi Fonstadin viidennellä kierroksella 128. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Kaudella 2018–2019 hän oli Raidersin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 29+44=73. Fonstad voitti kauden päätteeksi WHL:n mestaruuden, Ed Chynoweth Cupin. Kesken kauden 2019–2020, lokakuussa 2019 Raiders kauppasi hänet Everett Silvertipsiin vaihdossa hyökkääjä Reece Vitelliin, vuoden 2021 toisen ja neljännen kierroksen sekä vuoden 2022 ehdolliseen kolmannen kierroksen varausvuoroon. Fonstad oli tehoilla 13+52=65 joukkueen paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti myös Silvertipsin sisäisen tehotilaston lukemalla +34.
Fonstad ei tehnyt kahden vuoden aikana missään vaiheessa tulokassopimusta hänet varanneen Montreal Canadiensin kanssa, joten seuran oikeudet häneen raukesivat kesäkuussa 2020. Kauden 2020–2021 hän aloitti lainalla kotikaupungissaan Estevan Bruinsin SJHL-joukkueessa, kun koronaviruspandemia viivästytti WHL-kauden alkua. WHL-kauden käynnistyttyä helmikuussa 2021 Silvertips nimesi Fonstadin toiseksi kapteenikseen yhdessä Gianni Fairbrotherin kanssa. Hän teki lyhennetyn kauden aikana 23 runkosarjaottelussa tehot 16+18=34, joilla Fonstad voitti joukkueen sisäisen maalipörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Gage Goncalvesin kanssa.
Ura > Seuraura > Ammattilaisura

Viimeisen WHL-kautensa 2020–2021 päätteeksi toukokuussa 2021 Fonstad teki amatööritryout-sopimuksen AHL-joukkue Cleveland Monstersin kanssa. Hän pelasi siellä kaksi runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Heinäkuussa Fonstad teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Syksyllä hän osallistui myös Columbus Blue Jacketsin NHL-harjoitusleirille. Fonstad pelasi kaudella 2021–2022 AHL:ssä 45 runkosarjaottelua tehopistein 9+11=20. Elokuussa 2022 hän teki Monstersin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2022–2023 Fonstad teki siellä 70 runkosarjaottelussa tehot 15+15=30.
Kaudeksi 2023–2024 Fonstad siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksaan DEL-liigan Straubing Tigersiin. Hän pelasi siellä 45 runkosarjaottelua tehopistein 10+12=22 ja 12 pudotuspeliottelua tehopistein 5+1=6. Kesäkuussa 2024 Fonstad teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Fonstad teki kaudella 2024–2025 Tigersissa 18 ottelussa vain kolme syöttöpistettä, kunnes marraskuussa 2024 hänen sopimuksensa purettiin hänen omasta aloitteestaan. Joulukuussa Fonstad teki sopimuksen AHL-joukkue Colorado Eaglesin kanssa. Hän liittyi heti ECHL-joukkue Utah Grizzliesin vahvuuteen, jossa hän pelasi 30 ottelua tehden 20 tehopistettä, kunnes helmikuussa 2025 Fonstad siirtyi loppukaudeksi SM-liigajoukkue Vaasan Sportiin. Hänet hankittiin joukkueeseen ensisijaisesti paikkaamaan Martin Hanzlin lähdön ja Kalle Miketinacin loukkaantumisen jättämiä aukkoja.
Ura > Maajoukkueura

Fonstad edusti Kanadaa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018.
Yngve Ingman

Yngve Ingman 1940-luvulla. (Valokuva Heinrich Iffland.)
Carl Gustaf Yngve Ingman (4. maaliskuuta 1895 Helsinki – 19. heinäkuuta 1971) oli suomalainen teatterikapellimestari ja pianisti, Oskar Merikannon ja Erkki Melartinin oppilas. Ingman toimi Koiton Näyttämön (1918–1933) ja Helsingin Kansanteatterin kapellimestarina (1935–) sekä pianonsoitonopettajana Helsingin kirkkomusiikkiopistossa ja Sibelius-Akatemiassa  sekä vuodesta 1924 myös Malmin hautausmaan siunauskappelin urkurina. Ingmanille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1947.
Ingman sävelsi näytelmämusiikkia sekä operetit Loulou ja Kolme kosijaa.
Operaatio Entebbe

Operaatio Entebbe oli Israelin puolustusvoimien Sayeret Matkal -erikoisjoukkojen suorittama hyökkäys, joka tapahtui heinäkuun 3. ja 4. päivän välisenä yönä vuonna 1976. Operaatio sai alkunsa, kun terroristit kaappasivat Air France -lentoyhtiön matkustajalentokoneen ja lensivät sen Entebben lentoasemalle Ugandaan. Israelilaiset lähettivät kuitenkin erikoisjoukkoja, joiden tehtävänä oli pelastaa 103 siviiliä, joita Ugandan sotilasdiktaattori Idi Aminin tukemat terroristit pitivät panttivankeina lentoaseman terminaalin sisätiloissa.
Operaatio Entebbe muistetaan yhtenä kaikkien aikojen onnistuneimmista erikoisoperaatioista: puolen tunnin sisällä israelilaiset kommandot pelastivat sata panttivankia ja tappoivat kuusi terroristia sekä 45 ugandalaista sotilasta, mutta israelilaiset itse menettivät ainoastaan yhden kommandon ja kolme panttivankia. Operaatio on Israelin puolustusvoimien historian maineikkaimpia, ja se oli myös yksi ensimmäisistä terrorismin vastaisista erikoisoperaatioista.
Operaatio Entebbe on tunnettu myös koodinimellä operaatio Ukonnuoli, jota Israelin puolustusvoimat käytti operaation suunnitteluvaiheessa. Israelissa operaatio sai jälkeenpäin uuden nimen operaatio Joonatan, mikä viittaa everstiluutnantti Jonathan ”Joni” Netanjahuun, joka oli ainoa iskussa kaatunut israelilainen kommando.
Kaappaus > Lento 139 > Kansalaisuudet

| Kansalaisuus | Matkustajat | Henkilökunta | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
|  Belgia | 4 | 0 | 4 |
|  Tanska | 2 | 0 | 2 |
|  Ranska | 42 | 12 | 54 |
|  Kreikka | 25 | 0 | 25 |
|  Länsi-Saksa | 1 | 0 | 1 |
|  Israel | 84 | 0 | 84 |
|  Italia | 9 | 0 | 9 |
|  Japani | 1 | 0 | 1 |
|  Etelä-Korea | 1 | 0 | 1 |
|  Espanja | 5 | 0 | 5 |
|  Iso-Britannia | 30 | 0 | 30 |
|  Yhdysvallat | 32 | 0 | 32 |
| Yhteensä | 248 | 12 | 260 |
Kaappaus > Neuvottelut

Maanantai-iltana 29. kesäkuuta Mossad sai tiedon, jonka mukaan kaappareita johti palestiinalainen tohtori Wadie Haddad. Samoihin aikoihin ugandalainen radioasema Radio Kampala piti lähetyksen, jossa esitettiin terroristien vaatimukset: Israelin täytyisi päästää vapaaksi 53 vangittua palestiinalaista tai kaapparit ryhtyisivät teloittamaan panttivankeja torstaista 1. heinäkuuta lähtien. Palestiinalaisista vangeista 40 oli vangittuna Israelissa ja loput 13 Keniassa, Ranskassa, Saksassa ja Sveitsissä. Kello 18.00 terroristit tekivät radikaalin muutoksen. Yksi terroristeista luki paperilta nimiä ja panttivangit jaettiin kahteen eri ryhmään, juutalaisiin ja Israelin kansalaisiin sekä ei-juutalaisiin. Eleen tarkoituksena oli muistuttaa juutalaissyntyisiä panttivankeja holokaustista.
Tiistaina 30. kesäkuuta kaapparit vakuuttivat Ranskan hallitukselle, että he päästäisivät vapaaksi kaikki 47 ranskalaista panttivankia. Terroristit myönsivät Air Francen lähettämälle matkustajalentokoneelle luvan laskeutua lentoasemalle ja ottaa mukaansa ranskalaiset panttivangit, jotka kone vei suoraan Pariisiin. Terroristit olivat kehottaneet kaapatun koneen kapteenia Michel Bacosia lähtemään vapautettujen panttivankien mukana, mutta Bacos ei suostunut lähtemään, koska hänen mukaansa jokainen kaapatun koneen matkustaja oli yhä hänen vastuullaan. Kun Air Francen kone saapui Pariisiin, vapautetut panttivangit kertoivat Ugandan diktaattori Idi Aminin tekevän yhteistyötä terroristien kanssa. Ranskalaisten panttivankien vapauttaminen oli kuitenkin virhe, koska Mossad pääsi kuulustelemaan matkustajia ja sai selville tärkeitä tietoja terroristien ja sotilaiden lukumäärästä.
Keskiviikkona 1. heinäkuuta kaapparit päästivät vapaiksi loput 101 ei-juutalaista panttivankia. Entebben lentoaseman terminaalin sisätiloihin jäi kuitenkin 107 juutalaista panttivankia ja kaapatun lentokoneen henkilökunta. Israelissa tiedotusvälineet puhuivat ja kirjoittivat toisen maailmansodan aikoihin saksalaisten keskitysleireillä käytetystä termistä selekhtia, mikä tarkoittaa ihmisten lajittelua juutalaisiin ja ei-juutalaisiin. Israelin hallitus kuitenkin ilmoitti medialle, että he ovat neuvottelemassa terroristien kanssa israelilaisten ja juutalaisten panttivankien vapauttamisesta. Mossad ja puolustusvoimat olivat kuitenkin jo suunnittelemassa pelastusoperaatiota Entebben lentoasemalle.
Torstaina 2. heinäkuuta terroristit eivät ryhtyneet teloittamaan panttivankeja, vaan he suostuivat neuvottelemaan Israelin hallituksen kanssa ja pidensivät määräaikaa sunnuntaihin 4. heinäkuuta asti. Syynä muutoksen oli ilmeisesti se, että Idi Amin osallistui perjantaina ja lauantaina Mauritiuksella järjestettyyn Afrikan yhtenäisyysjärjestön huippukokoukseen. Terroristit olivat luottavaisia siitä, että Israel joutuisi suostumaan heidän vaatimuksiinsa, mutta todellisuudessa määräajan pidentäminen antoi israelilaisille runsaasti lisäaikaa suunnitella hyökkäystä.
Suunnittelut

Israelilaisten tiedot Entebben lentoasemasta olivat alun perin olemattomat, kunnes eräs israelilainen rakennusyhtiö kertoi aikoinaan olleensa vastuussa lentoaseman terminaalin rakentamisesta. Rakennusyhtiö luovutti puolustusvoimien käyttöön terminaalin pohjapiirrokset, jolloin israelilaiset saivat tarkat tiedot sen rakenteesta. Israelilaiset saivat lentoasemasta lisätietoja Mossad-agentti Moshe ”Muki” Betzerin tutkimusten ja yhdysvaltalaisten vakoilusatelliittien ottamien valokuvien ansiosta. Mossad otti myös yhteyden Nairobissa asuvaan entiseen MI6-agenttiin, joka vuokrasi pienlentokoneen ja lensi Entebben lentoaseman yläpuolella. Kun hän ilmoitti lentoaseman lennonjohdolle ”moottoriviasta”, hänen vieressä istunut Mossad-agentti otti valokuvia lentoasemasta. Tietojensa pohjalta israelilaiset rakensivat lentoasemaa muistuttavan harjoitusradan, jossa operaatiota varten valitut Sayeret Matkal -erikoisjoukkojen kommandot kykenivät harjoittelemaan hyökkäystä lentoasemalle.
2. heinäkuuta Mossad ja Israelin puolustusvoimat esittelivät operaation suunnitelman pääministeri Rabinille. Suunnitelmassa neljä Lockheed C-130 Hercules -kuljetuslentokonetta lentäisi Entebben lentoasemalle matkustajina 29 Sayeret Matkalin kommandoa. Lentoreitin mukaan koneet lähtisivät Siinain niemimaalta ja lentäisivät Punaisenmeren kautta Afrikkaan, jossa koneet ylittäisivät Djiboutin ja Etiopian. Etiopian ylityksen jälkeen kuljetuskoneet laskeutuisivat Keniassa ja saisivat Nairobin kansainvälisellä lentoasemalla lisätankkausta, jonka jälkeen matka taittuisi Victoriajärven kautta Entebben lentoasemalle. Kun kaikki panttivangit olisi pelastettu terminaalista, koneet lähtisivät lentoasemalta ja lentäisivät Nairobin kansainvälisen lentoaseman kautta Intian valtamereltä Punaisellemerelle. Punaisenmeren ylityksen jälkeen kaikki neljä konetta laskeutuisivat Israelissa, jossa kommandot ja panttivangit otettaisiin vastaan.
Joidenkin tietojen mukaan hyökkäykseen lentoasemalle olisi osallistunut GSG 9 -kommando Ulrich Wegener, jonka Länsi-Saksa olisi lähettänyt kahden saksalaisen terroristin takia. Tämä tieto on kuitenkin vahvistamaton. Wegener osallistui vuonna 1977 operaatio Entebben kaltaiseen erikoisoperaatioon Mogadishussa, kun PFLP oli kaapannut Lufthansan lennon 181.