stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Far Far Away
Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot |
| --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 13. | 7 |
|  Britannia | 2. | 6 |
|  Flanderi | 24. | 3 |
|  Irlanti | 2. | 5 |
|  Länsi-Saksa | 8. |  |
|  Norja | 1. | 25 |
|  Ranska | 49. | 10 |
|  Suomi | 12. |  |
|  Vallonia | 2. | 15 |
Singlen sisältö

7" single
Far Far Away – 3.33
O.K. Yesterday Was Yesterday – 3.51
7" single (1975 Smiths Chart Busters -julkaisu)
Far Far Away – 3.33
Thanks for the Memory (Wham Bam Thank You Mam) – 4.33
7" single (Alankomaat 1989)
Far Far Away – 3.33
How Does It Feel – 5.55
CD-single (Saksa 1993)
Far Far Away – 3.34
Mama Weer All Crazee Now – 3.41
Skweeze Me, Pleeze Me – 4.26
CD-single (Saksa 1993, pahvikansiversio)
Far Far Away – 3.34
Skweeze Me, Pleeze Me – 4.26
Tekijät

Slade
Noddy Holder – laulu, rytmikitara
Dave Hill – soolokitara, taustalaulu
Jim Lea – bassokitara, urut, taustalaulu
Don Powell – rummut
Muut
Chas Chandler – tuottaja
Aiheesta muualla

Kappaleen esitys TopPop-ohjelmassa YouTube, TopPopin virallinen kanava.
Slade
| --- | --- |
Studioalbumit:   Beginnings  Play It Loud  Slayed?  Old, New, Borrowed and Blue  Slade in Flame  Nobody’s Fools  Whatever Happened to Slade?  Return to Base  We’ll Bring the House Down  Till Deaf Do Us Part  The Amazing Kamikaze Syndrome  Keep Your Hands Off My Power Supply  Rogues Gallery  Crackers  You Boyz Make Big Noize 
Livealbumit:   Slade Alive!  Slade Alive Vol II  Alive at Reading (EP)  Slade on Stage  The Slade Live Anthology  Live at the BBC 
Kokoelmat:   Coz I Luv You  Sladest  The Story of Slade  Slade Smashes  Slades Greats  The Slade Collection 81–87  Wall of Hits  The Slade Collection vol. 2 – 79–87  The Genesis of Slade  Feel the Noize – Greatest Hits  Get Yer Boots On – The Best of Slade  The Very Best of Slade  The Slade Box  B-Sides  In for a Penny – Raves & Faves  Rockers  The Collection 79–87  Merry Xmas Everybody: Party Hits  When Slade Rocked the World  Feel the Noize – The Singlez Box!  Cum On Feel the Hitz 
Singlet:   ”You Better Run”  ”Genesis”  ”Wild Winds Are Blowin’”  ”The Shape of Things to Come”  ”Know Who You Are”  ”Get Down and Get With It”  ”Coz I Luv You”  ”Look Wot You Dun”  ”Take Me Bak ’Ome”  ”Mama Weer All Crazee Now”  ”Gudbuy T’Jane”  ”Cum On Feel the Noize”  ”Skweeze Me, Pleeze Me”  ”My Friend Stan”  ”Merry Xmas Everybody”  ”Everyday”  ”The Bangin’ Man”  ”Far Far Away”  ”How Does It Feel”  ”Thanks for the Memory (Wham Bam Thank You Mam)”  ”In for a Penny”  ”Let’s Call It Quits”  ”Nobody’s Fool”  ”Gypsy Roadhog”  ”Burning in the Heat of Love”  ”My Baby Left Me / That’s All Right”  ”Give Us a Goal”  ”Rock ’n’ Roll Bolero”  ”Ginny, Ginny”  ”Okey Cokey”  ”Sign of the Times”  ”We’ll Bring the House Down”  ”Wheel’s Ain’t Coming Down”  ”Knuckle Sandwich Nancy”  ”Lock Up Your Daughters”  ”Rock and Roll Preacher (Hallelujah I’m on Fire)”  ”Ruby Red”  ”(And Now the Waltz) C’est La Vie”  ”My Oh My”  ”Run Runaway”  ”All Join Hands”  ”Little Sheila”  ”7 Year Bitch”  ”Myzsterious Mizster Jones”  ”Do You Believe in Miracles”  ”Hi Ho Silver Lining”  ”Still the Same”  ”That’s What Friends Are For”  ”You Boyz Make Big Noize”  ”We Won’t Give In”  ”Let’s Dance (1988 Remix)”  ”Radio Wall of Sound”  ”Universe”
Kaljuiibis

| Kaljuiibis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pelikaanilinnut Pelecaniformes
Heimo::  Iibikset Threskiornithidae
Suku::  Kaljuiibikset Geronticus
Laji::  calvus
Kaksiosainen nimi
 Geronticus calvus  (Boddaert, 1783) 
Katso myös
   Kaljuiibis Wikispeciesissä   Kaljuiibis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Kaljuiibis (Geronticus calvus) on eteläisessä Afrikassa elävä uhanalainen haikaralintu. Se kasvaa 70–80 senttimetrin pituiseksi, ja höyhenpeitteen pääväri on sinimusta. Aikuisella yksilöllä on kalju pää ja ryppyinen kaula sekä naama, mistä se on saanut myös tieteellisen nimensä (”vanha, ryppyinen mies”). Kaljuiibistä tavataan eteläisimmissä Afrikassa, ja niitä tavataan noin 1 200–1 850 metrin korkeudessa puuttomilla heinikoilla tai viljelysmailla. Laji on parvilintu, ja kaljuiibikset pesivät ja ruokailevat ryhmissä.
Koko ja ulkonäkö

Kaljuiibiksen pituus on 70–80 senttiä. Höyhenys on sinimusta ja kiiltävä, ja siinä on paikoin myös metallinvihreän, pronssin ja violetin sävyjä. Siipien etuosissa olkapäillä on myös kuparinväriä. Jalat ja nokka ovat punaiset. Silmät ovat oranssinpunaiset. Aikuisella on kalju, punainen päälaki ja valkoinen, ryppyinen naama. Nokka on pitkä ja alaspäin kaartuva. Siivet ovat pitkät ja lyövät liitämisen välillä nopeasti. Kaulassa on nukkamaisista höyhenistä muodostuva röyhelökaulus, jossa on metallinen sinivihreä värisävy. Nuorilla linnuilla ei ole kuparinvärisiä läiskiä siivissään, ja ne ovat yleisväritykseltään harmaita tai mustia kalju pää mukaan lukien.
Kaljuiibis muistuttaa samalla alueella tavattavaa pronssi-iibistä, mutta pronssi-iibis on pienempi ja sen pää on kastanjanruskea.
Levinneisyys > Levinneisyys ja populaatio

Kaljuiibistä tavataan Etelä-Afrikan koillisosissa, Swazimaan länsiosissa ja Lesothossa. Sen levinneisyys ulottuu Limpopon provinssista Swazimaahan ja Mpumalangaan, ja sieltä itään Free Staten itäosiin, Lesothoon ja KwaZulu-Nataliin. Laji oli aiemmin yleinen Itä-Kapin provinssissa ja on merkkejä siitä, että se olisi leviämässä alueelle Lesothosta käsin uudelleen. Kaljuiibiksen levinneisyys kattaa noin 207 000 neliökilometriä.
Kaljuiibiskannan kooksi arvioidaan noin 8 000–10 000 lintua, joista 4 000 on aikuisia. Pareja arvioidaan olevan 2 000. Etelä-Afrikassa on yli 1 500 paria yli sadassa yhdyskunnassa. Yli 25 prosenttia niistä pesii kuitenkin vain viidessä yhdyskunnassa. Swazimaassa on kolme pesintäyhdyskuntaa, joissa kussakin pesii vähintään kymmenen paria, ja 110 linnun kokonaiskanta. Lesothossa tunnetaan useita yhdyskuntia, joissa pesii todennäköisesti muutama sata paria. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, sillä koska sen lajimäärä on suhteellisen pieni ja vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Levinneisyys > Elinympäristö

Kaljuiibis elää lyhytkasvuisilla, tavallisesti 1 200–1 850 metrin korkeudessa kasvavilla happamilla, alpiinisilla ja puuttomilla heinikoilla tai viljelysmailla. Ruohikko on pitkää ja tiheää. Kaljuiibiksen suosimilla alueilla sataa noin 700 millimetriä vuodessa. Se ei viihdy pitkässä heinikossa. Sille on kuitenkin samantekevää, onko kasvillisuuden mataluuden syynä kulo, kyntö tai laiduntaminen. Kaljuiibis pesii rauhallisilla kalliojyrkänteillä, yleensä syvissä jokirotkoissa tai vesiputousten äärellä. Kalliot toimivat myös lepopaikkoina. Vaikka kaljuiibikset ruokailevatkin mieluiten vuoristoniityillä, ne tulevat joskus kylien liepeillekin.
Elintavat

Kaljuiibikset ovat ympäri vuoden parvilintuja. Vaikka ne ruokailevatkin kuivalla maalla, ne oleskelevat usein jokivarsilla ja ottavat kylpyjä lammikoissa. Kylvyn jälkeen, joskus kuiviltaankin, kaljuiibikset ottavat aurinkoa taivutellen itseään erikoisiin asentoihin. Ne levittelevät siipiään, taivuttelevat päätään ja kaulaansa sekä levittäytyvät mahdollisimman tehokkaasti auringon suuntaan. Kaljuiibiksen lento on ankkamaista. Lennossa kaljuiibis lyö nopeasti siipiään ja lentää siten niin kauan kuin ilmavirrat sitä kannattelevat. Suotuisissa oloissa se voi kaarrella nosteessa ylöspäin hyvinkin pitkään ilman ainuttakaan siiveniskua. Kaljuiibikset kokoontuvat noin puoli tuntia ennen auringonlaskua yöpymispaikoilleen kallionlaelle tai suuriin puihin. Niiden seurassa yöpyy toisinaan pyhäiibiksiä, lehmähaikaroita ja merimetsoja.
Kaljuiibikset etsivät ruokaa usein 5–15 linnun ryhmissä. Ne etsivät maasta erilaisia selkärangattomia, kuten toukkia, heinäsirkkoja, kovakuoriaisia, matoja ja etanoita sekä sammakoita ja pieniä kuolleita nisäkkäitä ja lintuja.
Kaljuiibikset pesivät kallioilla. Ne pesivät jopa yli 40 parin yhdyskunnissa, mutta kaksikin paria voi muodostaa yhdyskunnan. Pesäpaikat yhdyskunnan sisällä ovat käytössä vuodesta toiseen. Mahdollisesti pari pari pesii samassa kohtaa koko elämänsä. Naaras rakentaa pesän koiraan keräämistä oksista ja pehmeistä kasvinosista. Kaljuiibis munii 1–3 munaa, ja molemmat vanhemmat hautovat munia. Noin kuukauden kuluttua poikaset syntyvät. Kummatkin vanhemmat osallistuvat myös poikasten syöttämiseen. Poikasia ruokkivien vanhemmat tekevät ravinnonhakumatkoja jopa 30 kilometrin säteeltä yhdyskunnasta. Poikanen on noin kahden kuukauden ajan riippuvainen vanhempien tarjoamasta ruoasta, vaikka osaakin lentää noin 55 päivän jälkeen.
Kaljuiibis San Diegon eläintarhassa, Floridassa
Kalliomaluri

| Kalliomaluri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tiaismalurit Acanthizidae
Suku::  Origma
Laji::  solitaria
Kaksiosainen nimi
 Origma solitaria  (Lewin, 1808) 
Katso myös
   Kalliomaluri Wikispeciesissä   Kalliomaluri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kalliomaluri (Origma solitaria) on tiaismalureihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Australiassa.
Koko ja ulkonäkö

Kalliomaluri kasvaa 13–15 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruumiinrakenteeltaan se on tukevahko ja pitkäpyrstöinen. Lajin pää, selkä ja siivet ovat harmahtavan ruskeat. Otsa ja yläperä ovat punertavammat ja pyrstö on musta. Kalliomalurin kurkku on valkoienn ja rinta sekä vatsa ovat punaruskeat.
Levinneisyys ja elintavat

Kalliomaluria tavataan Uudessa Etelä-Walesissä. Lajin elinympäristöä ovat hiekkakivialueiden kivikot, rotkot ja avoimet eukalyptusmetsät. Se liikkuu yksin, pareittain tai muutaman linnun ryhminä. Kalliomalurin ravintoa ovat enimmäkseen hyönteiset, mutta se syö lisäksi esimerkiksi heinien siemeniä. Pesimäkausi on elokuulta tammikuulle. Lintu rakentaa riippuvan pesän sammalista, juurista ja hämähäkinseiteistä luolaan tai rakennukseen. Naaras munii kaksi tai kolme munaa, ja pesintöjä voi olla kauden aikana kaksi.
Kalsiumkromaatti

| Kalsiumkromaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13765-19-0
PubChem CID:  26264
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CaCrO4
Moolimassa:  156,08
Ulkomuoto:  Keltainen kiteinen aine
Sulamispiste:  1020 °C (hajoaa)
Tiheys:  3,12 g/cm3
Liukoisuus veteen:  223 g/l
     
Kalsiumkromaatti (CaCrO4) on kalsium- ja kromaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa kalsiumkromaatti on keltaista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on tetragonaalinen. Tunnetaan myös kidevedellinen dihydraatti (CaCrO4·2H2O), jonka kiderakenne on monokliininen. Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Kalsiumkromaatti liukenee hyvin veteen. Yhdiste on voimakas hapetin ja karsinogeenista.
Kalsiumkromaattia voidaan saostamalla vesiliukoisten kalsiumsuolojen liuoksista kromaattien avulla, natriumdikromaatin ja kalsiumkarbonaatin reaktiolla tai kuumentamalla kromimalmeja kalsiumoksidin ja -nitraatin kanssa.
Kalsiumkromaattia käytetään väriaineena taiteilijaväreissä ja korroosionestomaaleissa. Yhdistettä käytetään myös depolarisaattorina korkean lämpötilan akuissa.
Kalomelielektrodi

Kalomelielektrodi
Kalomelielektrodi on elektrodi, jota käytetään vertailuelektrodina useissa sähkökemiallisissa mittauksissa.
Rakenne ja toiminta

Kalomelielektrodi koostuu lasisesta ulkokuoresta, jonka sisällä on kaliumkloridiliuosta. Liuos voi olla kylläistä tai molaarisuudeltaan 3,5M tai 0,5M. Kylläistä liuosta käyttävät elektrodit ovat yleisimpiä, koska tällöin kloridi-ionien konsentraatio pysyy vakiona, vaikka osa nesteestä pääsisikin haihtumaan elektrodin sisältä. Elektrodin päässä on huokoinen keraaminen tulppa, joka toimii suolasiltana. Kaliumkloridiliuokseen on upotettu lasiputki, jossa on nestemäistä elohopeametallia ja elohopea(I)kloridia eli kalomelia. Putki on yhteydessä kaliumkloridiliuokseen platinalangan välityksellä.
Kalomelielektrodissa tapahtuva elektrodireaktio on:
Tämän reaktion standardipotentiaali on +0,268V, mutta käytettäessä kylläistä kaliumkloridiliuosta on potentiaali hieman alhaisempi, +0,241V.
Käyttö

Kalomelielektrodia käytetään vertailuelektrodina muun muassa pH-mittauksissa ja voltammetriassa. Elektrodi soveltuu käytettäväksi erityisen hyvin happamissa olosuhteissa.
Kalomelielektrodista voidaan tehdä erilaisia muunnoksia esimerkiksi käytettäessä litiumkloridia kaliumkloridin tilalla soveltuu se paremmin käytettäväksi orgaanisissa liuottimissa tapahtuviin mittauksiin. Jos tutkittava näyte ei saa olla kontaktissa kloridi-ionien kanssa, sijoitetaan kaliumkloridiliuos ulomman kaliumnitraatilla täytetyn elektrodin sisään. Näissä tilanteissa voidaan käyttää myös elohopea-elohopeasulfaatti-elektrodeja.
Kalomelielektrodin ongelmana on, että huokoinen suolasilta voi tukkeutua. Jos elektrodin sisään pääsee happipitoista ilmaa, voi se aiheuttaa korroosioita elohopeaelektrodissa. Epävakaata vastetta voi aiheuttaa myös Hg+-ionien disproportioituminen elohopeaksi ja Hg2+-ioneiksi. Elektrodissa käytettävä elohopea ja elohopea(I)kloridi ovat myös myrkyllisiä, minkä vuoksi elektrodi voidaan korvata useissa sovelluksissa hopea-hopeakloridielektrodilla.
Kalsiumsulfiitti

| Kalsiumsulfiitti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10257-55-3
PubChem CID:  10154041
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CaSO3
Moolimassa:  120,16
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  604 °C
Liukoisuus veteen:  0,07 g/l (25 °C)
Kalsiumsulfiitti (CaSO3) on kalsium- ja sulfiitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa säilöntäaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa kalsiumsulfiitti on valkoista kiteistä ainetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset hemi-, di- ja tetrahydraatit (CaSO3·½H2O, CaSO3·2H2O ja CaSO3·2H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Kalsiumsulfiitti liukenee vain hyvin niukasti veteen, mutta liukenee happoihin. Yhdiste on pelkistin ja hapettuu kalsiumsulfaatiksi.
Kalsiumsulfiittia valmistetaan kalsiumhydroksidin tai -karbonaatin ja rikkidioksidin välisellä reaktiolla. Tätä reaktiota käytetään rikkidioksidin poistamiseen savukaasuista.
Kalsiumsulfiittia käytetään säilöntäaineena esimerkiksi viineissä. Yhdisteen E-koodi on E226. Sitä käytetään myös kalsiumsulfaatin valmistukseen, sulfiittiselluprosessissa, tekstiilien valkaisussa ja desinfiointiin.
Kalvojännite

Kalvojännite eli kalvopotentiaali eli membraanipotentiaali on solun solukalvon ulko- ja sisäpuolen välinen potentiaaliero. Normaalitilanteessa kalvojännite on solukalvon sisäpuolella negatiivinen ja ulkopuolella positiivinen. Kalvojännite on elintärkeä solujen toiminnalle. Kalvojännite syntyy solukalvon ionipumppujen, kuten natrium-kaliumpumppujen, toiminnasta aiheutuvasta ionipitoisuuksien erosta ja kalvon sisäpuolella olevista kalvoa läpäisemättömistä negatiivisesti varautuneista proteiineista ja muista makromolekyyleistä. Useimmissa soluissa kalvojännite pidetään vakaana, mutta hermosoluissa kalvojännitteen muutoksia käytetään kommunikoinnissa muiden solujen kanssa. Hermosolun kalvojännitteen nopeaa muutosta kutsutaan aktiopotentiaaliksi. Myös lihassoluissa esiintyy aktiopotentiaaleja. Lepäävässä hermo- ja lihassolussa normaalia kalvojännitettä kutsutaan myös lepopotentiaaliksi.
Kalevan kisat 1967

Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1967 Porissa 11.–13. elokuuta. Kalevan maljan voitti Helsingin Kisa-Veikot.
Mitalistit > Miehet

| Laji | Kultaa | Aika /  tulos | Hopeaa | Aika /  tulos | Pronssia | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | Erik Gustafsson | 10,7 | Jorma Ehrström | 10,7 | Pentti Mankila | 10,7 |
| 200 m | Ossi Karttunen | 21,4 | Kari Skytz | 21,6 | Jorma Ehrström | 21,7 |
| 400 m | Heikki Pippola | 48,2 | Juhani Kotikoski | 48,6 | Olavi Laakso | 48,9 |
| 800 m | Juha Väätäinen | 1.49,2 | Heikki Pippola | 1.49,7 | Olof Nyman | 1.49,7 |
| 1 500 m | Olof Nyman | 3.46,0 | Ilpo Matilainen | 3.46,8 | Matti Tuura | 3.49,8 |
| 5 000 m | Jouko Kuha | 14.09,8 | Mikko Ala-Leppilampi | 14.12,4 | Seppo Matela | 14.22,2 |
| 10 000 m | Rauno Mattila | 29.34,4 | Erkki Koskinen | 30.17,4 | Antti Ronkainen | 31.12,6 |
| 110 m aidat | Antti Lanamäki | 14,4 | Matti Harri | 14,6 | Pekka Hyttinen | 14,7 |
| 400 m aidat | Pauli Haapasalo | 51,9 | Heimo Jokinen | 52,4 | Tapani Ilkka | 54,3 |
| 3 000 m esteet | Jouko Kuha | 8.41,6 | Esko Sirén | 8.50,4 | Erkki Koskinen | 9.02,2 |
| Maraton | Kalevi Ihaksi | 2.27.06 | Tenho Salakka | 2.27.46 | Ensio Tanninen | 2.30.48 |
| Korkeushyppy | Antero Tapola | 200 | Risto Tarkkila | 195 | Kauko Heikkilä Olli Suna Jorma Vesala Pertti Lantti | 190 |
| Seiväshyppy | Risto Ivanoff | 515 | Altti Alarotu | 510 | Sakari Orkamo | 500 |
| Pituushyppy | Pertti Pousi | 776 | Pentti Eskola | 775 | Kari Palmén | 772 |
| Kolmiloikka | Pertti Pousi | 16,10 | Jorma Gröhn | 16,03 | Kaj Helminen | 15,97 |
| Kuulantyöntö | Matti Yrjölä | 18,02 | Tapio Rauhala | 17,62 | Antero Juntto | 17,44 |
| Kiekonheitto | Niilo Hangasvaara | 55,56 | Taisto Lampinen | 54,72 | Pentti Kahma | 54,34 |
| Moukarinheitto | Kauko Harlos | 60,18 | Raimo Savinainen | 58,24 | Pekka Salonen | 57,50 |
| Keihäänheitto | Pauli Nevala | 80,20 | Jorma Kinnunen | 78,58 | Esa Ålander | 75,36 |
| Kymmenottelu | Timo Tuominen | 7142 | Hannu Kyösola | 7055 | Veikko Mäkelä | 7010 |
Mitalistit > Naiset

| Laji | Kultaa | Aika /  tulos | Hopeaa | Aika /  tulos | Pronssia | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | Mona-Lisa Strandvall | 12,4 | Orvokki Ojala | 12,4 | Sirkka Norrlund | 12,5 |
| 200 m | Mona-Lisa Strandvall | 25,3 | Orvokki Ojala | 25,5 | Pirjo Wilmi | 25,5 |
| 400 m | Eeva Haimi | 55,7 | Pirjo Wilmi | 57,0 | Anja Havia | 57,9 |
| 800 m | Eeva-Liisa Kalliolahti | 2.10,7 | Marita Aaltonen | 2.15,7 | Sirkka Ikäläinen | 2.16,1 |
| 80 m aidat | Sirkka Norrlund | 11,2 | Pirkko Heikkilä | 11,4 | Pirjo Hakala | 11,7 |
| Korkeushyppy | Ritva Bister | 164 | Gun Nordlund | 164 | Sirkka-Liisa Lampinen | 155 |
| Pituushyppy | Maija Koivusaari | 607 | Pirkko Helenius | 572 | Aura-Liisa Laihorinne | 563 |
| Kuulantyöntö | Marjatta Kuuluvainen | 13,30 | Tuula Vuotila | 12,34 | Kerttu Peltola | 12,14 |
| Kiekonheitto | Marjatta Kuuluvainen | 44,64 | Sirkka Kauppinen | 43,96 | Marja-Leena Karttunen | 42,28 |
| Keihäänheitto | Raija Mustonen | 49,40 | Arja Mustakallio | 48,00 | Laura Mielonen | 46,96 |
| 5-ottelu | Pirkko Heikkilä | 4320 | Pirkko Helenius | 3996 | Pirjo Kymäläinen | 3879 |
Kaltimon vanha kanava

Kaltimon vanha kanava on historiallinen kanava Enossa Pielisjoen varrella. Kanava sijaitsee joen uoman suuntaisena sen etelärannalla nykyisen Enon kirkonkylän kohdalla. Kanavaa käyttäen voitiin ohittaa kolmiosainen Kaltimonkoski. Kanavan kokonaispituus oli 2166 m. Siinä oli kaksi peräkkäistä sulkukammiota, joiden pituus oli 35,6 m ja leveys 7,7 m. Väylän syvyys oli 2,1 m.
Kaltimon kanava rakennettiin osana Pielisjoen kanavointihanketta, jonka toteuttamisesta päätettiin 7.3.1874, jolloin keisari myönsi hankkeelle tarvittavan rahoituksen. Kanavointityön toteuttajaksi määrättiin insinöörikapteeni Berndt Höök. Kanavan rakentaminen aloitettiin kesäkuussa 1876 ja se avattiin heinäkuussa 1879. Kanavauoma erotettiin koskista noin 2,5 kilometriä pitkällä maapenkereellä ja kanavan sulut tehtiin kivestä. Kaltimon kanava oli Pielisjoen kanavoinnin suurin yksittäinen työkohde, työmaalla työskenteli yli 400 miestä.
Noin kolme ja puoli kilometriä Kaltimon vanhasta kanavasta alavirtaan päin valmistui vuonna 1958 Kaltimon voimalaitos ja sen ohittava Kaltimon uusi kanava. Voimalan pudotuskorkeuden lisäämiseksi veden pintaa sen yläpuolella nostettiin niin paljon, että Kaltimonkoski hävisi, ja laivaväylä sen kohdalla voitiin siirtää joen uomaan. Kaltimon vanhan kanavan sulkulaitteet on purettu, ja alempi sulkukammio on kokonaan veden alla. Maapenger erottaa kanavan edelleen joesta. Veneilijät voivat käyttää kanavaa.
Aiheesta muualla

Suomen kanavat - Kaltimon vanha kanava (Arkistoitu – Internet Archive)
Pielisnet - Kaltimon vanha kanava[vanhentunut linkki]
Kalvolan kirkko

| Kalvolan kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Iittalantie 300, Kalvola, Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°05′45.0″N, 024°06′45.3″E
Seurakunta:  Kalvolan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1909–1921
Suunnittelija:  Ilmari Launis
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  500 + 40
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalvolan kirkko on Kalvolassa Hämeenlinnassa sijaitseva kirkko, jonka on suunnitellut arkkitehti Ilmari Launis. Hän suunnitteli myös kirkon sisäpuoliset koriste- ja lasimaalaukset. Kirkko rakennettiin 1919–1921 entisen, vuonna 1802 valmistuneen, 1866 uusitun ja 1918 palaneen kirkon tilalle. Istumapaikkoja kirkossa on 500 hengelle ja takasalissa vielä 40 hengelle. Kirkkorakennus on päätytornillinen, kolmilaivainen pitkäkirkko, jonka pinta-ala on 256 neliötä. Alttarilla on Oberammergaussa Saksassa valmistettu krusifiksi. Kirkon kellot ovat vuodelta 1953. Kirkon 22-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas, alun perin 1924 ja uusittuna 1960.
Kirkkoa vastapäätä tien toisella puolella on hautausmaa, ja siellä on keskiaikainen kivisakasti Kalvolan sakaristo.
Kalvashapero

| Kalvashapero |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Haperot Russula
Laji::  betularum
Kaksiosainen nimi
 Russula betularum  Hora 

Katso myös
   Kalvashapero Wikispeciesissä   Kalvashapero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalvashapero (Russula betularum) on laakea ruusun-
tai vaaleanpunainen ja lopulta vaalealakkinen haperolaji. Lakki on 2–8 senttimetriä leveä. Sienen heltat ovat valkoiset. Jalka on valkoinen ja 3–6 senttimetriä  pitkä ja noin yhden senttimetrin paksu. Malto on valkoista ja haurasta. Sieni maistuu polttavan kirpeälle eikä ole ruokasieni. Se kasvaa kosteissa metsissä koivujen juurisienenä. Se on Suomessa yleinen.
Kalottihaikara

| Kalottihaikara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pelikaanilinnut Pelecaniformes
Heimo::  Haikarat Ardeidae
Suku::  Pilherodius
Laji::  pileatus
Kaksiosainen nimi
 Pilherodius pileatus  (Boddaert, 1783) 
Katso myös
   Kalottihaikara Wikispeciesissä   Kalottihaikara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kalottihaikara (Pilherodius pileatus) on haikaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Kalottihaikara voi kasvaa 51–61 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on tukevahko ja haikaraksi suhteellisen lyhytjalkainen. Nokka on hyvin pitkä ja väriltään vaaleansininen. Myös silmienympärys on vaaleansininen. Kalottihaikaran päälaki on musta, ja päässä on jopa 20 cm pitkistä valkoisista sulista muodostunut töyhtö. Linnun kaula ja rinta ovat vaaleankellertävät erityisesti lisääntymisaikaan. Lajin selkä ja siivet ovat vaaleanharmaat ja vatsa valkoinen.
Levinneisyys ja elintavat

Kalottihaikaraa tavataan Panamasta Brasilian kaakkoisosiin ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat suot, laguunit ja jokivarsien metsät. Se liikkuu useimmiten yksittäin mutta voi levätä ja ruokailla pieninä ryhminä. Kalottihaikaran ravintoa ovat kalat.