stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Modifioitu efektiivinen korko

Modifioitu efektiivinen korko (MIRR = Modified Internal Rate of Return) on efektiivisen koron laajennus, jossa huomioidaan rahoituksen ja uudelleen sijoitettavien tulojen korkokannat. Modifioidun efektiivisen koron kaava on seuraava:
MIRR=100*[({\frac {NFV_{p}}{NPV_{n}}})^{\frac {1}{n}}-1]
missä:
n        =	laina-aika vuosina
NPV_{n} = 	negatiivisten kassatapahtumien nykyarvo rahoituksen korkokannalla
NFV_{p}  =	positiivisten kassatapahtumien tuleva arvo uudelleen sijoituksen korkokannalla
Markkinakorkojen muuttuessa yhä nopeammassa tahdissa on luottojen kannattavuuslaskelmissa syytä arvioida millä korolla palautuneet varat saadaan sijoitettua uudelleen. Efektiivisen korossa on se puute, että palautuneet varat oletetaan saatavan sijoitettua uudelleen efektiivisellä korolla. Luotoissa, joista saatava/maksettava efektiivinen korko on huomattavan korkea tai alhainen, tämä ei ole realistinen oletus. Myös jos on oletettavissa, että korkotaso muuttuu lähitulevaisuudessa olisi hyvä laskea efektiivisen koron ohella modifioitu efektiivinen korko eri korkokantaoletuksilla.
Periaatteessa modifioitu efektiivinen korko on, kuten muutkin luoton kannattavuutta arvioivat tunnusluvut, yksinkertaistettu ennuste tulevaisuuden tapahtumista. Teoreettisesti ajatellen kaikkien palautuvien erien uudelleensijoituskorkoarvion tulisi olla erillisen eikä niin kuin nyt laskennassa joudutaan antamaan eli yhden kaikkia eriä koskevan yhteisen arvon.
Modibo Koné (sotilas)

Modibo Koné (s. 1977 Bamako) on malilainen sotilas, joka toimi vuoden 2020 vallankaappauksen jälkeen maan turvallisuusministerinä.
Koné valmistui ylioppilaaksi Katin sotakoulusta, opiskeli Koulikoron sotakoulussa ja suoritti harjoitteluja varsinkin Kiinassa. Hän on palvellut Malin kansalliskaartissa ja osallistunut sotatoimiin maan kapinallisia vastaan. Koné oli vallankaappauksen tehneen sotilaskomitean kolmas varapuheenjohtaja.
Eversti Koné nimitettiin Moctar Ouanen hallituksen turvallisuus- ja siviilipuolustusministeriksi lokakuussa 2020. Hänet ja Sadio Camara jätettiin pois uudesta hallituksesta toukokuussa 2021, mikä johti Ouanen ja presidentti Bah N’Dawn pidätykseen ja eroon.
Michael Preetz

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 17. elokuuta 1967 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Düsseldorf, Länsi-Saksa
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 192 cm
Junioriseurat
:  Düsseldorfer SC 99
1982–1986:  Fortuna Düsseldorf
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1986–1990 |  Fortuna Düsseldorf | 88 | (20) |
| 1990–1992 |  Saarbrücken | 70 | (28) |
| 1992–1994 |  Duisburg | 65 | (19) |
| 1994–1996 |  Wattenscheid | 60 | (17) |
| 1996–2003 |  Hertha BSC | 227 | (93) |
| Yhteensä | Yhteensä | 529 | (177) |
Maajoukkue
| 1988–1989 |  Saksa U21 | 2 | (0) |
| 1999–2000 |  Saksa | 7 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Michael Preetz (s. 17. elokuuta 1967 Düsseldorf, Länsi-Saksa) on saksalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Preetz pelasi Saksan pääsarjaa Bundesliigaa Fortuna Düsseldorfissa, MSV Duisburgissa ja Hertha BSC:ssä yhteensä 257 ottelua, joissa hän teki 91 maalia. Suurimman osan urastaan hän edusti Hertha BSC:tä, jonka kaikkien aikojen paras maalintekijä hän on.
Hertha BSC eteni Preetzin aikana kolmesti peräkkäin Saksan liigacupin finaaliin vuosina 2000–2002 ja voitti sen kahdella jälkimmäisellä kerralla. Bundesliigassa Preetzin paras kausi niin henkilökohtaisen maalimäärän kuin joukkueen sarjamenestyksenkin osalta oli kausi 1998–1999, jolloin Hertha BSC sijoittui kolmanneksi ja Preetz voitti sarjan maalikuninkuuden 23 maalillaan.
Saksan maajoukkueessa Preetz pelasi vuosina 1999–2000 seitsemän A-maaottelua, joissa hän teki kolme maalia. Hän oli mukana Maanosaliittojen cupissa 1999, jossa hän teki Saksan 1–0-johtomaalin 2–0-voittoon päättyneessä ottelussa Uutta-Seelantia vastaan.
Preetz toimi vuosina 1994–2003 Saksan pelaajayhdistyksen varapuheenjohtajana. Hänellä on tutkinto urheilujohtamisesta ja peliuransa päätyttyä hän siirtyi Hertha BSC:n johtotehtäviin, joissa hän edelleen toimii. Preetzin vastuulla seurassa ovat urheilu-, media- ja viestintäasiat. Hän on naimisissa ja hänellä on yksi tytär ja yksi poika.
Max Besselink

| Max Besselink> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Max Besselink
Syntynyt: 4. huhtikuuta 2002 (ikä 22) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Laitahyökkääjä
Pituus:  200 cm
Nyk. joukkue:  Helsinki Seagulls
Sarja:  Korisliiga
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2021–:  Santa Clara University
Seurajoukkueet
2018–2020 2020–2021 2021:  Helsingin NMKY Helsinki Seagulls Helsingin NMKY
Max Besselink (s. 4. huhtikuuta 2002 Helsinki) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Pelaajaura

Besselink on Helsingin NMKY:n kasvatti (ensimmäinen seura oli Wartti Basket) ja pelasi seuran nuorisojoukkueissa 16-, 17- ja 19-vuotiaiden SM-sarjoja. Vuonna 2019 hän voitti 17-vuotiaiden SM-pronssia. Besselink nousi myös HNMKY:n miesten edustusjoukkueeseen pelaten miesten I-divisioona A:ssa vuosina 2018–2020.
Vuonna 2019 Besselink valittiin arvostetulle NBA:n ja FIBA:n järjestämälle Basketball Without Borders -leirille. Kesäkuussa 2020 Besselink siirtyi Korisliigassa pelanneeseen Helsinki Seagullsiin. Syksystä 2021 lähtien hän suuntaa pelaamaan Yhdysvaltain korkeimmassa yliopistosarjassa Santa Clara Universityn joukkueessa, ja yliopistosääntöjen vuoksi Seagulls ei maksanut Besselinkille lainkaan palkkaa.
Korisliiga-debyytissään Besselink teki viisi pistettä. Kolmannessa ottelussaan Kouvoja vastaan hän teki jo 15 pistettä ja otti kahdeksan levypalloa. Korisliigan piste-ennätyksensä (19) Besselink heitti marraskuussa Korihaita vastaan. Siirtorajan jo umpeuduttua helmikuussa 2021 Besselink nostatti mediahuomiota palaamalla pelaamaan loppukaudeksi divisioonatasolle HNMY:n joukkueeseen.
Yksityiselämä

Besselinkin isä, kanadalainen Gerry Besselink pelasi koripalloilijana viisi miesten SM-sarjakautta vuosien 1989–1997 välissä ja edusti Kanadaa vuoden 1986 MM-kilpailuissa. Besselinkin suomenruotsalaistaustainen äiti Nina Besselink (o.s. Johansson) pelasi Suomen maajoukkueessa ja seitsemän kautta naisten SM-sarjaa voittaen kahdesti Suomen mestaruuden. Besselinkillä on Maria-niminen sisko ja myös koripalloa pelaava Michael-veli.
Besselink varttui Helsingin Vartiokylässä. Hänen äidinkielensä on ruotsi. Isänsä kanssa hän puhuu englantia, ja suomi on hänen kolmanneksi vahvin kielensä.
Bandyliigakausi 2019–2020

| Bandyliiga 2019–2020 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Ajankohta:  22.11.2019 – 14.3.2020
Mestari:   Akilles
Toinen sija:   Veiterä
Kolmas sija:   JPS
Ottelut:  90 (runkosarja)
Maalit:  778 (8,64 per ottelu)
Paras maalintekijä:   Denis Sadakov (37)
Paras pelaaja:   Denis Sadakov
Suurin yleisömäärä:  716  Akilles - Kampparit 26.2.2020
  ← 2019 :  2021 → 
Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 2019–2020 ratkaistiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisen runkosarjan jälkeen kahdeksan parhaan joukkueen kesken pelatuilla pudotuspeleillä. Suomen mestaruudesta pelattiin 110. kertaa. Bandyliigan järjesti Suomen Jääpalloliitto. Kauden maaliskuussa 2020 pelatuista finaaleista eli kulta- ja pronssiotteluista tuli poikkeukselliset johtuen Koronaviruspandemiasta, jonka vuoksi ottelut pelattiin ilman yleisöä.
Porvoon Akilles voitti seurahistoriansa kolmannen Suomen mestaruuden.
Lähtökohdat

Bandyliigan suomalaispelaajia siirtyi totutusti Ruotsin sarjoihin eli Elitserieniin ja Allsvenskaniin. Eliteserien-pelaajiksi siirtyneitä olivat AIK Bandyyn siirtynyt kauden 2018–2019 maalikuningas Kampparien Kalle Lempinen, Broberg/Söderhamn Bandyyn siirtynyt JPS:n Tatu Ässämäki sekä Vetlanda BK:hon siirtynyt Santtu Nurmi. Allsvenskaniin siirtyneitä pelaajia olivat Örebro SK:hon siirtyneet JPS:n Iikka Lempinen ja Saku Hämäläinen. Norjan pääsarjan Høvik IF:ään siirtyivät Veiterän Christian Laibert ja Miika Kontra sekä WP-35:n Lasse Karppinen. WP-35:ssä pelannut venäläinen Ivan Fedorkov siirtyi myös Norjaan Sarpsborg BK:n riveihin. Paluumuuttajia Ruotsista oli Allsvenskanin Örebro SK:ssa pelannut Joonas Peuhkuri, joka siirtyi HIFK:n riveihin. Kokeneen maaottelupelaajan Ilari Moisalan tarkoitus oli palata Suomeen, mutta Elitserienin AIK Bandyn tarjous sai hänet muuttamaan suuntansa takaisin Ruotsiin.
Bandyliigassa pelasi useita venäläispelaajaa, kuten Narukerään siirtynyt monikertainen maailmanmestari Rinat Šamsutov, joka siirtyi Ruotsista Suomeen täksi kaudeksi. Muita venäläispelaajia olivat Narukerän toinen venäläispelaaja Aleksei Gorohov (Murman), JPS:n Danil Beljajev (Kuzbass Kemerovo) ja Renat Ziganshin (Volga, Uljanovsk), Akilleksen  Denis Sadakov (Stroitel Syktyvkar), joka palasi seuraan kahden vuoden tuon jälkeen. Toinen Akilleksen venäläispelaaja oli nuori Jegor Ragulin (Moskovan Dynamo). WP-35:n venäläisvahvistus oli Aleksandr Gavrilov (Zorki Krasnogorsk). Veiterän venäläis-kazakstanilainen valmentaja Aleksei Nikisov vaihtui venäläiseen Valeri Gratseviin. LRK Tornion riveihin liittyi Ruotsin 3. korkeimmalla sarjatasolla eli 1. Divisioonassa aiemmin pelanneita Haaparannan HSKT:n torniolaistaustaisia pelaajia.
Joukkueet

Kauden 2019-2020 Bandyliigaseurat kartalla.
| Joukkue | Kotikaupunki | Kotikenttä | Perustettu | Päävalmentaja | Sijoitus 2018–2019 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Akilles | Porvoo | Pallokenttä | 1902 |  Jari Hyttinen | 4. |
| Botnia-69 | Helsinki | Oulunkylän tekojäärata | 1969 |  Artur Fedorov / Tero Määttälä | 8. |
| HIFK | Helsinki | Brahenkenttä | 1897 |  Juha Laitinen / Teemu Laitinen / Petri Laakso / Ari Kukkonen | 8. |
| JPS | Jyväskylä | Nisulan monttu | 1962 |  Timo Wallius | 1. |
| LRK Tornio | Tornio | Remium Arena | 1980 |  Markus Hiukka / Pekka Hiltunen / Tuomas Mokko | 10. |
| Kampparit | Mikkeli | Hänninhauta | 1972 |  Antero Levänen | 3. |
| Narukerä | Pori | Amiko Areena | 1965 |  Jani Raukko / Tuomas Erkkilä | 8. |
| OLS | Oulu | Pakkalan kenttä | 1880 |  Samuli Koivuniemi / Jouko Parkkinen | 9. |
| WP-35 | Varkaus | Kämäri | 1935 |  Jorma Saastamoinen / Ilkka Hoffrén | 8. |
| Veiterä | Lappeenranta | Kisapuiston tekojäärata | 1950 |  Valeri Gratsev | 2. |
Televisiointi

Kausi 2019–2020 on toinen Bandyliigan ja Yle Urheilun välisestä sopimuksesta. Ottelutuotannon toteuttaa Mobile-TV.
Yle Areenassa esitetyt ottelut: (Arkistoitu – Internet Archive)
Kampparit – Veiterä pe 22.11.
Botnia – HIFK pe 6.12.
Narukerä – Akilles la 7.12.
JPS – WP-35 pe 17.1.
LRK Tornio – OLS ke 5.2.
Loppuottelu: Akilles – Veiterä la 14.3.
Runkosarja

Runkosarja alkoi 22.11.2019 ja päättyi 16.2.2020. Runkosarjan ohjelmassa oli maaottelutauko joulukuussa ja tammikuussa.
|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Porvoon Akilles  | 18 |  15  |  1  |   2  |  109  |   33  | +76 | 31 |
| Lappeenrannan Veiterä  | 18 |  15  |  1  |   2  |  136  |   42  | +94 | 31 |
| Porin Narukerä  | 18 |  13  |  1  |   4  |   99  |   58  | +41 | 27 |
| Mikkelin Kampparit  | 18 |  12  |  0  |   6  |   63  |   48  | +15 | 24 |
| Jyväskylän Seudun Palloseura | 18 |  10  |  1  |   7  |   99  |   76  | +23 | 21 |
| Helsingin IFK  | 18 |   7  |  1  |  10  |   71  |   70  | +1 | 15 |
| Warkauden Pallo -35  | 18 |   4  |  1  |  13  |   60  |  102  | -42 | 9 |
| Oulun Luistinseura  | 18 |   4  |  1  |  13  |   48  |  138  | -90 | 9 |
| Botnia-69, Helsinki  | 18 |   3  |  2  |  13  |   49  |   99  | -50 | 8 |
| LRK Tornio  | 18 |   2  |  1  |  15  |   44  |  112  | -68 | 5 |
Parhaat maalintekijät – runkosarja

| Sija | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Denis Sadakov | Akilles | 37 |
| 2. | Riku Hämäläinen | JPS | 31 |
| 3. | Aleksi Seppänen | Veiterä | 25 |
| 4. | Jaakko Hyvönen | Narukerä | 24 |
| 5. | Janne Hauska | Veiterä | 22 |
| 6. | Tomi Mustonen | Narukerä | 21 |
| 7. | Aku Ojanen | HIFK | 18 |
| 8. | Tuukka Loikkanen | Veiterä | 17 |
| 9. | Jegor Ragulin | Veiterä | 16 |
| 10. | Jarno Eronen | JPS | 15 |
| 10. | Santeri Laitinen | Kampparit | 15 |
| 10. | Niko Nissinen | WP-35 | 15 |
Suomen mestarit

Porvoon Akilleksen joukkue 2019–2020: Isak Skog (mv), Olli Lappalainen (mv), Raoul Karlqvist, Ville-Veikko Angeria, Joakim Nordström, Andreas Flinck, Casper Hänninen, Akseli Laakkonen, William Skog, Juuso Johansson, Rolf Larsson, Akseli Pursio, Rasmus Kettunen, Andreas Lindfors, Matti Vainio, Denis Sadakov, valmentajat: Jari Hyttinen (päävalm.), Johan Lönnqvist, valmentajat: Tommy Ekblom, huoltajat: Roger Johansson, Peter Tukiainen, joukkueenjohtaja: Peter Tallberg, manageri: Harri Heinonen
Palkitut

Pelaajien valinnat
Liigan paras pelaaja
Riku Hämäläinen
All Stars -kentällinen
Maalivahti: Topi Peuhkuri, Veiterä
Puolustajat: Raoul Karlqvist, Akilles; Janne Hauska, Veiterä ja Aku Palsola, JPS
Sivutuet: Nikke Tuhkanen, JPS ja Ere Verhelä, Veiterä
Keskikenttä: Tomi Hauska, Veiterä; Eemi Dolk, OLS ja Riku Hämäläinen, JPS
Hyökkääjät: Jaakko Hyvönen, Narukerä ja Denis Sadakov, Akilles
Paras erotuomari: Petri Kuusela
Liiton valinnat
Liigan paras pelaaja
Denis Sadakov, Akilles
Kuukauden pelaajat:
Marraskuu: Jaakko Hyvönen, Narukerä
Joulukuu: Riku Hämäläinen, JPS
Tammikuu: Denis Sadakov, Akilles
Helmikuu: Tomi Hauska, Veiterä
Meri Englund

Meri Englund (s. 1975) on suomalainen viulisti.
Englund aloitti viulutunnit 6-vuotiaana Espoon musiikkiopistossa. Englund sai musiikin maisterin arvon vuonna 2004 Sibelius-Akatemiasta, jossa häntä olivat opettaneet Jaakko Ilves, Kaija Saarikettu ja Mi-kyung Lee. Hän sai opetusta myös Göteborgin teatteri- ja musiikkikorkeakoulussa Milan Vitekiltä vuosina 1996–1997. Englund pääsi jaetulle ensimmäiselle sijalle vuoden 2000 Kuopion viulukilpailussa. Hänestä tuli vuonna 2003 Tapiola Sinfoniettan ensimmäinen konserttimestari. Englund on esiintynyt monilla kamarimusiikkifestivaaleilla sekä muiden muassa Avantin ja Sinfonia Lahden solistina. Hän on tehnyt esiintymisiä myös muualla Euroopassa ja Japanissa. Hän on asunut aiemmin Kaliforniassa, jossa on myös työskennellyt sekä kamari- että orkesterimuusikkona.
Englundin instrumentti on 1700-luvulla Lorenzo Storionin ateljeessa rakennettu cremonalainen viulu. Hänen isoisänsä oli säveltäjä Einar Englund.
Mika Ryynänen

Mika Johannes Ryynänen (s. 17. tammikuuta 1969) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti koko uransa ajan Helsingin Kisa-Veikkoja ja hänen valmentajanaan toimi Tero Selvinen. Kalevan kisoista Ryynänen saavutti hopeaa 1 500 metrin juoksussa vuonna 1990. Lisäksi hän oli viestijuoksun SM-kisoissa mukana voittamassa 4 x 400 metrin viestijuoksun kultaa vuonna 1994 sekä 4 x 800 metrin viestijuoksussa kultaa vuonna 1992, hopeaa vuonna 1991 ja pronssia vuonna 1989. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2000 jälkeen.
Merisinappi

| Merisinappi |
| --- | --- |
 Cakile maritima
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Merisinapit Cakile
Laji::  maritima
Kaksiosainen nimi
 Cakile maritima  Scop. 
 Merisinapin levinneisyys
Katso myös
   Merisinappi Wikispeciesissä   Merisinappi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merisinappi eli euroopanmerisinappi (Cakile maritima) on ristikukkaiskasvi, joka kuuluu merisinappien (Cakile) sukuun. Yksivuotinen merisinappi kasvaa hiekkaisilla merenrannoilla. Merisinappi on Hangon nimikkokasvi.
Kuvaus > Varsi ja lehdet

Merisinappi kasvaa noin 15–40 senttimetriä korkeaksi. Sen varret ovat kohenevia, paljaita ja yleensä tyvestä haarovia. Lehdet ovat kierteisesti, pariliuskaiset. Tasasoukkien liuskojen leveys on noin 1–2 millimetriä.
Kuvaus > Kukat

Kukkien teriöt sinertävänpunaisia tai miltei valkoisia. Noin 6–10 millimetriä pitkiä terälehtiä neljä niin kuin myös verholehtiä. Heteitä kuusi, kaksi lyhyttä ja neljä pitkää. Emiö yhdyslehtinen missä yksi vartalo ja yksi luotti. Kukinto on terttu.
Kuvaus > Hedelmä

Hedelmät ovat lituja, jossa on kaksi siementä. Litu on puikean suikea, särmikäs ja tylpähkö. Pituus noin 1,5–2 senttimetriä. Lituperä on noin 7 millimetriä pitkä. Hedelmän ylempi osa irtoaa aallokossa ja kulkeutuu uusille kasvupaikoille, alempi lituosa jää vanhalle kasvupaikalle varmistamaan lajin säilymisen.
Kuvaus > Kasvupaikat ja levinneisyys

Merisinappi kasvaa merenrantahietikoilla tai sorarannoilla, etenkin kasvijätekasoilla esimerkiksi rakkoleväkasoissa. Merisinappi on vaihteleva laji, jolla on useita alalajeja. Suomen rannoilla kasvaa myös sen alalaji liuskamerisinappi (Cakile maritima subsp. baltica), joka on Itämeren rannoilla endeeminen kasvi. Merisinappi on pioneerilaji, jonka juuristo sitoo irtonaista hiekkaa.
Suomessa Selkämeren rannikolla merenkurkkuun asti, Perämerellä se on harvinaisempi, Ahvenanmaalla ja Lounais-Suomessa. Muualla sitä tavataan rannikoilla Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Pohjois-Afrikassa, Aasiassa ja Australiassa.
Aiheesta muualla

Kauppinen, Sakari: Merisinappi Cakile maritima Sakarin kuvat.  19.7.2009. Viitattu 17.7.2019.
Pohjolan kasvien pauloissa: Cakile maritima subsp. baltica – merisinappi euroopanmerisinappi subsp. liuskamerisinappi
Cakile maritima Scop. Global Biodiversity Information Facility (GBIF). Viitattu 17.7.2019. (englanniksi)
Cakile maritima Scop., Sea Rocket NBN Atlas. Viitattu 17.7.2019. (englanniksi)
Masdar Institute of Science and Technology

| Masdar Institute of Science and Technology |
| --- | --- |
Perustettu:  25. syyskuuta 2007
Tyyppi:  Yksityinen, voittoa tavoittelematon
Jatko-opiskelijoita:  170
Sijainti:  Abu Dhabi,  Yhdistyneet arabiemiirikunnat
Yhteistyö:  Massachusetts Institute of Technology
Sivusto:  Masdar.ac.ae
Masdar Institute of Science and Technology (Masdar Institute) on ylemmän korkeakoulutason yliopisto ja tutkimuslaitos, joka on suuntautunut uusiutuvaan energiaan ja kestävään kehitykseen liittyviin haasteisiin. Se sijaitsee uudessa Masdar City -nimisessä ympäristöteknologiaa laaja-alaisesti hyödyntävässä projektikaupungissa Abu Dhabissa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Yliopisto palkitsee valmistuneet maisteriopiskelijat suomalaista diplomi-insinöörin tutkintoa vastaavalla Master of Science -tutkintonimikkeellä 21 kuukauden opintojen jälkeen ja kouluttaa tämän lisäksi myös tohtoreita.
Masdar Institute on keskeinen osa Masdar Iniativea, laajaa uusiutuvan energian ympärille rakentuvaa konseptia, jonka keskiössä on kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti rakennettava Masdar City. Yliopisto on myös ensimmäinen Masdar Cityä miehittävä instituutio. Technology and Development -ohjelma Massachusetts Institute of Technology (MIT) -huippuyliopistosta Yhdysvalloissa tekee laajaa yhteistyötä yliopiston kanssa esimerkiksi tutkimustyön ja opinto-ohjelmien kehittämisen yhteydessä. Osa opiskelijoista viettää lyhyen vaihto-opiskelu- tai harjoittelujakson MIT:ssä jossain vaiheessa opintojaan.
Organisaatio

Masdar Institute painottaa opintoalojen rajat ylittävää yhteistyötä. Aikaisen päätöksen myötä perinteisten laitosten sijaan päädyttiin perustamaan selkeät koulutusohjelmat, joihin kuuluu tällä hetkellä:
MSc, Chemical Engineering
MSc, Computing and Information Science
MSc, Electrical Power Engineering
MSc, Engineering Systems and Management
MSc, Materials Science and Engineering
MSc, Mechanical Engineering
MSc, Microsystems Engineering
MSc, Water and Environmental Engineering
Opiskelijat

Masdar Institute hyväksyi 92 oppilasta 22 maasta ensimmäisenä toimintavuotenaan, jonka jälkeen se on hiljalleen kasvattanut opiskelijamääräänsä. Yliopiston tavoite on vakiinnuttaa opiskelijoiden määrä noin kahdeksaansataan. Ensimmäinen suomalainen Master of Science valmistui yliopistosta vuoden 2012 kesällä Engineering Systems and Management -koulutusohjelmasta.
Opetus ja tutkimus

Opetus Masdar Institutessa alkoi syyskuussa 2009. Käytännössä jokainen yliopistoon opettamaan saapuneista professoreista on suorittanut vähintään yhden lukuvuoden lisäopinnot Massachusetts Institute of Technologyssa.
Opetuksen lisäksi henkilökunta tekee laajasti tutkimustyötä, osin yhteistyössä MIT:n kanssa. Johtava suomalainen vesitutkija, filosofian tohtori Simo Pehkonen opettaa ja tekee tutkimusta yliopiston Chemical Engineering -koulutusohjelmassa.
Aiheesta muualla

Masdar City (Arkistoitu – Internet Archive)
Masdar Institute (Arkistoitu – Internet Archive)
Miska Toiviainen

Miska Toiviainen (s. 19. huhtikuuta 1975 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja juontaja. Hän näytteli Salatut elämät -draamasarjassa  Mika Pajua vuosina 1999–2000. Hän on toiminut myös televisiokanava Nelosen nuortenohjelman Buusterin juontajana 2000-luvun alkuvuosina.
Toiviainen tuomittiin vuonna 2004 puolentoista vuoden ehdolliseen vankeuteen 14-vuotiaan tytön seksuaalisesta hyväksikäytöstä ja lapsipornon hallussapidosta. Tämän takia hänet erotettiin Nelosen palveluksesta. Sittemmin hän ei paljon ole ollut julkisuudessa.
Filmografia

| Ilmestymisvuosi/ Ensiesiintyminen | Nimi | Tyyli | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Tuliportaat | Televisiosarja | Lähetti |
| 1999–2000 | Salatut elämät | Televisiosarja | Mika Paju |
| 2002 | Kotikatu | Televisiosarja | autonostaja |
| 2003 | Buusteri | Televisiosarja | Juontaja |
Aiheesta muualla

Miska Toiviainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mika Saarinen

| Mika Saarinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1966 (ikä 58)  Lahti, Suomi
Jääkiekkoilija
Valmennusura
Vuodet:  1990–
Seurat:  JYP (C-SM, 1990–93) JYP (B-SM, 1993–95) JyP HT (SM-Liiga, 1995–97) JYP (SM-Liiga, 1997–2002) Tappara (SM-Liiga, 2003-05) Lukko (SM-Liiga, 2007-08) Pelicans (SM-Liiga, 2012-13) Pelicans (A-SM, 2015-16) Jokerit (KHL, 2016-20) 
Mika Saarinen (s. 12. kesäkuuta 1966) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimi kaudella 2019-20 KHL-joukkue Jokereiden apuvalmentajana.
Saarinen aloitti valmennusuransa kaudella 1995–1996, jolloin hän toimi JYPin apuvalmentajana. Hänestä tuli joukkueen päävalmentaja 2. marraskuuta 1998, kun Saarisen edeltäjä Pekka Tapani erotettiin. Hän valmensi joukkuetta vielä seuraavat kolme kautta kevääseen 2002 saakka. JYP putosi kevään 1999 pudotuspeleissä puolivälierissä, muttei enää sittemmin päässyt pudotuspeleihin Saarisen alaisuudessa.
Kauden 2002–2003 Saarinen valmensi Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta. Suomi tuli Venäjän Jaroslavlissa järjestetyissä MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Saarinen siirtyi kaudeksi 2003–2004 Tapparan päävalmentajaksi. Toisella kaudellaan 2004–2005 hänet erotettiin Tapparasta 15. tammikuuta 2005. Saarisen jälkeen joukkuetta valmensi väliaikaisesti viiden ottelun verran Mikko Saarinen, kunnes joukkue palkkasi Mika Saarisen seuraajaksi Kaj Matalamäen.
Tapparan jälkeen Saarinen on toiminut kansainvälisen jääkiekon kehityskeskuksen (IIHCE) johtajana. Hän on toiminut myös Rauman Lukon apuvalmentajana kaudella 2007–2008 sekä Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana kaudella 2008–2009.
Mika Saarinen kuului Suomen ensimmäisen jääkiekon maailmanmestaruuden voittaneeseen joukkueeseen 1995. Saarinen toimi joukkueen valmennuksessa ja vastasi tilastoista.
Vuosina 2016-2020 Saarinen työskenteli KHL-joukkue Jokereissa. Kauden 2016-17 Saarinen toimi joukkueen videovalmentajana ja kaudesta 2017-18 eteenpäin hän toimi joukkueen apuvalmentajana.
Mohamed Cherni

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 18. marraskuuta 1985 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Tunis, Tunisia
Pelipaikka: puolustaja
Seura
Seura: Stade Tunisien
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  2007– | Espérance Stade Tunisien |  32 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. toukokuuta 2010.
Mohamed Cherni (arab. محمد الشارني‎, s. 18. marraskuuta 1985 Tunis) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa Stade Tunisienia. Cherni on aikaisemmin edustanut Espérancea.