stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Everybody Knows This Is Nowhere
Kappalelista

Kappaleet:
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Cinnamon Girl | 2.58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Everybody Knows This Is Nowhere | 2.26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Round & Round (It Won't Be Long) | 5.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Down by the River | 9.13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The Losing End (When You're On) | 4.03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Running Dry (Requiem For The Rockets) | 5.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Cowgirl in the Sand | 10.30 |  |  |  |  |  |  |  |
Singlet

Cinnamon Girl (1970)
Muusikot

Neil Young - laulu, kitara
Danny Whitten - kitara
Ralph Molina - rummut
Billy Talbot - basso
Aiheesta muualla

Everybody Knows This Is Nowhere Discogsissa. (englanniksi)
Eurocup Formula Renault 2.0 -kausi 2011

Eurocup Formula Renault 2.0-kausi 2011 oli sarjan 21:s kausi. Kausi alkoi Espanjan Alcanízin radalla ja päättyi Espanjan Barcelonan radalla. Sarjan mestaruuden voitti hollantilainen Robin Frijns. Toiseksi sijoittui espanjainen Carlos Sainz Jr. ja kolmanneksi venäläinen Daniil Kvjat.
Kuljettajien loppupisteet

| Sija | Numero | Kuljettaja | Lisenssi | Talli | Pisteet | Kisat | Voitot | Paalut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 34 | Robin Frijns |  Alankomaat | Josef Kaufmann Racing | 245 | 14 | 5 | 1 |
| 2 | 5 | Carlos Sainz Jr. |  Espanja | Koiranen Motorsport | 200 | 14 | 2 | 4 |
| 3 | 6 | Daniil Kvjat |  Venäjä | Koiranen Motorsport | 155 | 14 | 2 | 2 |
| 4 | 28 | Will Stevens |  Iso-Britannia | Fortec Motorsports | 116 | 14 | 1 | 3 |
| 5 | 36 | Stoffel Vandoorne |  Belgia | KTR | 93 | 14 | 0 | 0 |
| 6 | 14 | Álex Riberas |  Espanja | EPIC Racing | 82 | 14 | 1 | 1 |
| 7 | 9 | Timmy Hansen |  Ruotsi | Interwetten.com Racing Junior Team | 82 | 14 | 1 | 1 |
| 8 | 1 | Javier Tarancón |  Espanja | Tech 1 Racing | 78 | 14 | 1 | 0 |
| 9 | 2 | Paul-Loup Chatin |  Ranska | Tech 1 Racing | 75 | 14 | 1 | 1 |
| 10 | 35 | Óscar Tunjo |  Kolumbia | Josef Kaufmann Racing | 58 | 14 | 0 | 0 |
| 11 | 32 | Norman Nato |  Ranska | R-ace GP | 58 | 14 | 0 | 0 |
| 12 | 27 | Félix Serrallés |  Puerto Rico | Fortec Motorsports | 41 | 14 | 0 | 0 |
| 13 | 40 | Yann Zimmer |  Ranska | ARTA Engineering | 28 | 14 | 0 | 0 |
| 14 | 72 | Alex Lynn |  Iso-Britannia | Fortec Motorsports | 26 | 4 | 0 | 1 |
| 15 | 8 | John Bryant-Meisner |  Ruotsi | Koiranen Motorsport | 16 | 14 | 0 | 0 |
| 15 | 33 | Mathieu Jaminet |  Ranska | Josef Kaufmann Racing | 15 | 14 | 0 | 0 |
| 17 | 20 | Karl-Oscar Liiv |  Viro | MP Motorsport | 12 | 14 | 0 | 0 |
| 18 | 4 | Miki Weckström |  Suomi | Tech 1 Racing | 11 | 14 | 0 | 0 |
| 19 | 30 | Côme Ledogar |  Ranska | R-ace GP | 9 | 14 | 0 | 0 |
| 20 | 22 | Henrique Martins |  Brasilia | Cram Competition | 5 | 14 | 0 | 0 |
| 21 | 37 | Liroy Stuart |  Alankomaat | KTR | 4 | 4 | 0 | 0 |
| 22 | 18 | Kevin Kleveros |  Ruotsi | MP Motorsport | 1 | 12 | 0 | 0 |
| 23 | 24 | Vittorio Ghirelli |  Italia | One Racing | 1 | 14 | 0 | 0 |
| 24 | 31 | Pieter Schothorst |  Alankomaat | R-ace GP | 1 | 14 | 0 | 0 |
| 25 | 71 | Melville McKee |  Iso-Britannia | ARTA Engineering | 1 | 6 | 0 | 0 |
| 26 | 70/7 | Hans Villemi |  Viro | Koiranen Motorsport | 1 | 10 | 0 | 0 |
Top 14

| Top 14 |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Top 14 -kausi 2023–2024 
Laji:  Rugby union
Maa(t):   Ranska
Perustettu:  1892
Joukkueita:  14
Hallitseva mestari:  Stade Toulousain
Eniten mestaruuksia:  Stade Toulousain (22)
Sarjataso:  1.
Alempi taso:  Pro D2
Sivusto:  Top 14
Top 14 on Ranskan rugby unionin mestaruussarja. Sarjan voittaja on Ranskan mestari. Ranskan mestaruudesta on pelattu vuodesta 1892. Vuonna 1998 perustettiin Ligue Nationale de Rugby (LNR) kehittämään ammattimaista rugbyliigaa, jota se myös hallinnoi. Lisäksi se hallinnoi sarjaporrasta alempana olevaa Pro D2 -sarjaa. Voittajajoukkueelle annetaan Bouclier de Brennus -palkinto.
Joukkueet kaudella 2020–2021

| Joukkue | Stadion | Kapasiteetti | Kaupunki |
| --- | --- | --- | --- |
| SU Agen Lot-et-Garonne | Stade Armandie | 14 000 | Agen |
| Aviron Bayonnais | Stade Jean-Dauger | 16 934 | Bayonne |
| Union Bordeaux Bègles | Stade Chaban-Delmas | 34 694 | Bordeaux |
| CA Brive | Stade Amédée-Domenech | 16 000 | Brive-la-Gaillarde |
| Castres olympique | Stade Pierre-Fabre | 12 500 | Castres |
| ASM Clermont Auvergne | Stade Marcel-Michelin | 19 022 | Clermont-Ferrand |
| Lyon OU | Stade de Gerland | 25 000 | Lyon |
| Montpellier Hérault rugby | GGL Stadium | 15 697 | Montpellier |
| Stade Français | Stade Jean-Bouin | 20 000 | Pariisi |
| Section Paloise | Stade du Hameau | 18 324 | Pau |
| Racing 92 | Paris La Défense Arena | 30 681 | Pariisi |
| Stade Rochelais | Stade Marcel-Deflandre | 16 000 | La Rochelle |
| Rugby Club Toulonnais | Stade Mayol | 18 200 | Toulon |
| Stade Toulousain | Stade Ernest-Wallon | 19 500 | Toulouse |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Top 14 Wikimedia Commonsissa
Mestaruusjuhlat vuonna 2013
Tower Heist

| Tower Heist |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Brett Ratner
Käsikirjoittaja:   Ted Griffin  Jeff Nathanson 
Tuottaja:   Brian Grazer  Eddie Murphy  Kim Roth 
Säveltäjä:  Christophe Beck
Kuvaaja:  Dante Spinotti
Leikkaaja:  Mark Helfrich
Pukusuunnittelija:  Sarah Edwards Sarah Edwards
Pääosat:   Ben Stiller  Eddie Murphy  Casey Affleck  Alan Alda  Matthew Broderick  Téa Leoni  Michael Peña  Gabourey Sidibe 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Imagine Entertainment Relativity Media
Levittäjä:  Universal Pictures
Ensi-ilta:   2. marraskuuta 2011  4. marraskuuta 2011
Kesto:  104 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  75 000 000 $
Tuotto:  152 930 623 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tower Heist on Brett Ratnerin ohjaama yhdysvaltalainen toiminta-komediaelokuva vuodelta 2011. Se kertoo New Yorkissa sijaitsevan rikkaiden asuttaman pilvenpiirtäjän palvelusväestä, joka saa selville rakennuksen omistajan syytäneen heidän rahansa pyramidihuijaukseen. Towerin vastaava johtaja kehittää suunnitelman ja saa mukaan lankonsa, ovimiehen, hissipojan, sisäkön ja häädetyn asukkaan. Taiturivarkaan avulla he päättävät ottaa oikeuden omiin käsiinsä.
Kriitikot suhtautuivat elokuvaan penseästi, mutta näyttelijäsuoritukset saivat kehuja arvosteluissa. Kritiikistä huolimatta elokuva oli kassamenestys.[lähde? ]
Elokuvaa kuvattiin marraskuusta 2010 alkaen New York Cityssä läntisen Central Parkin ympäristössä. Tower-rakennusta esitti Donald Trumpin Trump International Hotel and Tower. Trump antoi elokuvan tekijöille luvan käyttää omistamiaan luksuslukaaleja, kuten International Hotelia, ulkokuvissa. Tower Heistin ryöstöjaksoa kuvattiin Macy'sin kiitospäivän paraatin aikoihin, ja tuotantoryhmä uusi tapahtuman vielä viikon päästä myöhempiä kohtauksia varten.[lähde? ] Elokuvan pienissä cameorooleissa vilahtavat muun muassa näyttelijä Robert Downey Jr. sekä malli Kate Upton.
Tower Heistin maailmanensi-ilta oli 24. lokakuuta 2011 Ziegfeld Theatressa New Yorkissa.[lähde? ]
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ben Stiller  | … |  Josh Kovaks   |
|  Eddie Murphy  | … |  Leo "Slide" Dalphael   |
|  Casey Affleck  | … |  Charlie Gibbs   |
|  Alan Alda  | … |  Arthur Shaw   |
|  Matthew Broderick  | … |  Chase Fitzhugh   |
|  Téa Leoni  | … |  agentti Claire Denham   |
|  Michael Peña  | … |  Enrique Dev’reaux   |
|  Gabourey Sidibe  | … |  Odessa Montero   |
|  Judd Hirsch  | … |  Mr. Simon   |
EuroChallenge 2013–2014

Voittajajoukkueen Andrea Cinciarini valittiin Final Fourin arvokkaimmaksi pelaajaksi.
EuroChallengen kausi 2013–2014 oli  kansainvälisen koripallosarja EuroChallengen 11:s kausi. Joukkueet jaettiin kahdeksaan neljän joukkueen lohkoon, joiden kaksi parasta jatkoivat neljään neljän joukkueen jatkolohkoihin. Jatkolohkojen jälkeen pelattiin puolivälierät paras kolmesta -periaatteella, ja välierät, pronssiottelu sekä loppuottelu pelattiin yksiosaisina otteluina.
EuroChallengen voitti italialainen Pallacanestro Reggiana, joka kukisti loppuottelussa venäläisen Triumf Ljubertsyn. Final Fourin arvokkaimmaksi pelaajaksi nimettiin italialainen Andrea Cinciarini.
Suomalaisjoukkueita osallistui EuroChallengeen tällä kaudella kaksi kappaletta, Joensuun Kataja ja KTP-Basket, joka pelasi sarjassa sponsorinimellä Team TEHO Sport Kotka. Kotkan Sharaud Curry oli sarjan korikuningas ja sijoittui syöttötilastossa toiseksi. Lisäksi Curry valittiin kerran viikon pelaajaksi.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Tulevaisuuden Venäjä

Tulevaisuuden Venäjä -puolueen tunnus.
Tulevaisuuden Venäjä (ven. Россия будущего, Rossija buduštšego) on 19. toukokuuta 2018 perustettu rekisteröimätön venäläinen puolue. Sen perusti oppositiojohtaja Aleksei Navalnyi. Puolue jatkaa Navalnyin Edistyspuolueen (ven. Партия прогресса, Partija progressa) ja Kansallisen Allianssin (ven. Народный альянс, Narodnyi aljans) perinteitä.
Venäjän federaation oikeusministeriö kieltäytyi 22. elokuuta 2018 rekisteröimästä Tulevaisuuden Venäjä -puoluetta puoluerekisteriin, koska hakemuksessa oli ministeriön mukaan puutteita. Venäjän oikeusministeriö kieltäytyi vuonna 2013 rekisteröimästä myös Kansallinen Allianssi -puoluetta vedoten virheisiin rekisteröinnissä.
EuroFloorball Challenge 2018

| --- | --- |
EuroFloorball Challenge 2018

Joukkueet: Miehet: 7 Naiset: 3
Isäntämaa:  Espanja
Kaupungit: Madrid
Ajankohta: 25.–29. elokuuta 2018
Miehet
 Kultaa:  Phoenix
 Hopeaa:  CDE El Valle
 Pronssia:  Utrecht
Naiset
 Kultaa:  CDE El Valle
  ← 2017 :  2019 →  
EuroFloorball Challenge 2018 oli järjestyksessään 3. EuroFloorball Challenge. Se järjestettiin Madridissa elokuussa 2018. Vuonna 2017 ei järjestetty naisten turnausta, mutta tällä kertaa joukkueita ilmoittautui tarpeeksi ja EuroFloorball Challenge saatiin järjestettyä sekä miehille, että naisille.
EuroFloorball Challengen mestaruuden voitti miehissä unkarilainen Phoenix Fireball ja naisissa espanjalainen CDE El Valle. Turnauksen voittajat pääsevät vuoden 2019 EuroFloorball Cupiin.
Joukkueet

| --- | --- |
 Miehet  CDE El Valle   Phoenix   FC Milano   Utrecht   Escorial   Sharks   IFK Paris :  Naiset  CUF Leganes   CDE El Valle   Panam United
Tron Øgrim

Tron Øgrim
Tron Øgrim (27. kesäkuuta 1947 – 23. toukokuuta 2007) oli norjalainen poliitikko, kirjailija ja toimittaja. Hän oli keskeisimpiä vaikuttajia Norjan maolaisessa liikkeessä 1960-luvulta 1980-luvulle. Marxilaisen teorian lisäksi Øgrim julkaisi science fictioniä salanimellä Eirik Austey.
Øgrim vaikutti vuodesta 1965 lähtien Sosialistisk Folkeparti (SF) -puolueen nuorisojärjestössä Sosialistisk ungdomsforbund (SUF). SUF katkaisi välinsä puolueeseen vuonna 1969 ryhdyttyään tukemaan Mao Zedongin versiota marxismi-leninismistä. Øgrim ajoi järjestössä voimakkaasti tätä maolaista suuntausta. Hän kuului vuodesta 1973 SUF(m-l):n aloitteesta perustetun Arbeidernes kommunistparti (marxist-leninistene) -puolueen (AKP[m-l]) keskusjohtoon vuoteen 1984 asti ja oli sen keskeisimpiä ideologeja. Hän jatkoi Rød Valgallianse -puolueen (nykyisin Rødt) riveissä kuolemaansa asti.
Vuosina 1990–2001 Øgrim toimi kolumnistina PC World Norge -lehdessä ja oli Norjankielisen Wikipedian aktiivisia kirjoittajia tammikuusta 2006 kuolemaansa saakka.
Teokset

Marxismen – vitenskap eller åpenbaringsreligion? (1979)
Den vestlige maoismens sammenbrudd og krisa i AKP (m-l) (1982)
Tyskeren mot Stretermish (1985), nimellä Eirik Austey
Grisen før jul. Harde tider på vei i det rike Vest-Europa (1985)
På sporet etter det ukjente dyret (1990), nimellä Eirik Austey
Fallet (1990), nimellä Eirik Austey
Blått glass (1991), nimellä Eirik Austey
Akersgata og det blodige barnet (1993)
Hilsen til en generasjon av kvikksølv! Løgnaktige spådommer om datarevolusjonen, verden, Norge og deg (1997)
Tron Øgrim treffer 10 sportsgærninger (1998)
Hilsen til en generasjon av kvikksølv! : åssen IT forandrer verden og livet (2000)
Eurocup Formula Renault 2.0 -kausi 2014

Eurocup Formula Renault 2.0 -kausi 2014 oli 24. nykyiselle Eurocup Formula Renault-sarjalle. Kausi alkoi 26. huhtikuuta Espanjan Alcañizin radalla ja päättyi 19. lokakuuta Espanjan Jezerissä.
Sarjan mestaruuden vei hollantilainen Nyck de Vries, toiseksi sijoittui norjalainen Dennis Olsen ja kolmanneksi thaimaalainen Alexander Albon.
Kilpailukalenteri

| Kisa | Sijainti | Rata | Päivä | Paalupaikka | Voittanut kuljettaja | Nopein kierros |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Alcañiz, Espanja | Ciudad del Motor de Aragón | 26. huhtikuuta |  Nyck de Vries |  Nyck de Vries |  Jegor Orudžev |
| 2 |  Alcañiz, Espanja | Ciudad del Motor de Aragón | 27. huhtikuuta |  Andréa Pizzitola |  Andréa Pizzitola |  Jegor Orudžev |
| 3 |  Spa, Belgia | Circuit de Spa-Francorchamps | 31. toukokuuta |  Nyck de Vries |  Dennis Olsen |  Dennis Olsen |
| 4 |  Spa, Belgia | Circuit de Spa-Francorchamps | 1. kesäkuuta |  Nyck de Vries |  Bruno Bonifacio |  Dennis Olsen |
| 5 |  Volokolamsk, Venäjä | Moscow Raceway | 28. kesäkuuta |  Aurélien Panis |  Aurélien Panis |  Jegor Orudžev |
| 6 |  Volokolamsk, Venäjä | Moscow Raceway | 29. kesäkuuta |  Nyck de Vries |  Kevin Jörg |  Callan O'Keeffe |
| 7 |  Nürburg, Saksa | Nürburgring | 12. heinäkuuta |  Alexander Albon |  Nyck de Vries |  Nyck de Vries |
| 8 |  Nürburg, Saksa | Nürburgring | 13. heinäkuuta |  Dennis Olsen |  Dennis Olsen |  Dennis Olsen |
| 9 |  Mogyoród, Unkari | Hungaroring | 13. syyskuuta |  Andréa Pizzitola |  Andréa Pizzitola |  Nyck de Vries |
| 10 |  Mogyoród, Unkari | Hungaroring | 14. syyskuuta |  Jack Aitken |  Jack Aitken |  Jake Hughes |
| 11 |  Le Castellet, Ranska | Circuit Paul Ricard | 27. syyskuuta |  Nyck de Vries |  Nyck de Vries |  Nyck de Vries |
| 12 |  Le Castellet, Ranska | Circuit Paul Ricard | 28. syyskuuta |  Nyck de Vries |  Nyck de Vries |  Nyck de Vries |
| 13 |  Jerez de la Frontera, Espanja | Circuito Permanente de Jerez | 18. lokakuuta |  Dennis Olsen |  Nyck de Vries |  Nyck de Vries |
| 14 |  Jerez de la Frontera, Espanja | Circuito Permanente de Jerez | 19. lokakuuta |  George Russell |  George Russell |  George Russell |
Kuljettajien loppupisteet

| Sija | Numero | Kuljettaja | Lisenssi | Talli | Pisteet | Kisat | Voitot | Paalut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 19 | Nyck de Vries |  Alankomaat | Koiranen GP | 254 | 14 | 5 | 6 |
| 2 | 22 | Dennis Olsen |  Norja | Prema Powerteam | 124 | 14 | 2 | 2 |
| 3 | 23 | Alexander Albon |  Thaimaa | KTR | 117 | 14 | 0 | 1 |
| 4 | 10 | Andréa Pizzitola |  Ranska | Manor MP Motorsport | 108 | 14 | 2 | 2 |
| 5 | 20 | Bruno Bonifacio |  Brasilia | Prema Powerteam | 88 | 13 | 1 | 0 |
| 6 | 15 | Kevin Jörg |  Sveitsi | Josef Kaufmann Racing | 87 | 14 | 1 | 0 |
| 7 | 8 | Jack Aitken |  Iso-Britannia | Fortec Motorsports | 86 | 14 | 1 | 1 |
| 8 | 3 | Jegor Orudžev |  Venäjä | Tech 1 Racing | 83 | 14 | 0 | 0 |
| 9 | 4 | Aurélien Panis |  Ranska | ART Junior Team | 82 | 14 | 1 | 1 |
| 10 | 18 | Ignazio D'Agosto |  Italia | Koiranen GP | 73 | 12 | 0 | 0 |
| 11 | 7 | Matt Parry |  Iso-Britannia | Fortec Motorsports | 57 | 14 | 0 | 0 |
| 12 | 14 | Gustav Malja |  Ruotsi | Josef Kaufmann Racing | 49 | 14 | 0 | 0 |
| 13 | 5 | Levin Amweg |  Sveitsi | ART Junior Team | 42 | 12 | 0 | 0 |
| 14 | 21 | Hans Villemi |  Viro | Prema Powerteam | 38 | 14 | 0 | 0 |
| 15 | 1 | Anthoine Hubert |  Ranska | Tech 1 Racing | 30 | 14 | 0 | 0 |
| 16 | 25/6 | Callan O'Keeffe |  Etelä-Afrikka | KTR/ART Junior Team | 28 | 14 | 0 | 0 |
| 17 | 11 | Steijn Schothorst |  Alankomaat | Manor MP Motorsport | 24 | 14 | 0 | 0 |
| 18 | 17 | Nick Cassidy |  Uusi-Seelanti | Koiranen GP | 20 | 10 | 0 | 0 |
| 19 | 28/5/6 | Simon Gachet |  Ranska | ARTA Engineering/ART Junior Team | 10 | 14 | 0 | 0 |
| 20 | 9 | Martin Rump |  Viro | Fortec Motorsports | 8 | 14 | 0 | 0 |
| 21 | 35 | Victor Franzoni |  Brasilia | China BRT by JCS | 4 | 2 | 0 | 0 |
| 22 | 40/61 | Matthew Graham |  Iso-Britannia | AVF/Strakka Racing | 1 | 6 | 0 | 0 |
| 23 | 16 | Ryan Tveter |  Yhdysvallat | Josef Kaufmann Racing | 1 | 12 | 0 | 0 |
Tikkuri

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Tikkuri
Tikkuri voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
tikkuri, kappalemittana 10 kappaletta, käytetty entisaikoina nahoista ja turkiksista, erityisesti oravannahoista. Kiihtelys on neljä tikkuria.
neulottu käsine
paksu neulottu villapaita
Tikkuri, kauppakeskus Tikkurilassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tikkuri”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Euroopan naapuruuspolitiikan ja laajentumisneuvotteluiden pääosasto

| --- | --- |
 
Rooli:  Komission pääosasto
Perustettu:  2015
Edeltäjä:  DG-ELARG
Virkakunta
Komissaari:  Johannes Hahn
Pääjohtaja:  Gert Jan Koopman
Hallinto
Sijainti:  Rue de la Loi 15 1049 Bryssel Belgia
Verkkosivusto
 Pääosaston sivut
n k 
Euroopan naapuruuspolitiikan ja laajentumisneuvotteluiden pääosasto (DG-NEAR) on Euroopan komission pääosasto, joka vastaa Euroopan unionin laajentumispolitiikasta liittyen sen itäisiin ja eteläisiin naapureihin. Pääosasto myös hoitaa suhteita Euroopan talousalueen ja Euroopan vapaakauppaliiton toimintapolitiikkojen osalta.
Pääosaston poliittisena johtajana toimii Von der Leyenin komission naapuruspolitiikasta ja laajentumisneuvotteluista vastaava komissaari Olivér Várhelyi. Pääosaston pääjohtajana toimii alankomaalainen Gert Jan Koopman.
Pääosaston johtajat > Komissaarit

2019–2024: Olivér Várhelyi
2015–2019: Johannes Hahn
Pääosaston johtajat > Pääjohtajat

2023– Gert Jan Koopman
2020–2023: vt. Maciej Popowski
2015–2020: Christian Danielsson
Pääosaston johtajat > Varapääjohtajat

2016–2023: Maciej Popowski
2015–2023: Katarína Mathernová
The Burden of Bloom

| The Burden of Bloom Doom Unit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 18. toukokuuta 2011
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal
 Kesto: 39.45
 Levy-yhtiö: Hype Records
Muut kannet

Listasijoitukset
  20. (viikko 21/2011)
Doom Unitin muut studioalbumit
| Cross the Line 2009 | The Burden of Bloom 2011 | III 2013 |
Singlet albumilta The Burden of Bloom
 ”Reckoning Day” Julkaistu: 2011-03-1414. maaliskuuta 2011
The Burden of Bloom on suomalaisen hard rock -yhtyeen Doom Unitin toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 18. toukokuuta 2011.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Doom Unit.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | The Cradle and the Grave | 3.28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Reckoning Day | 3.23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Dead Pilot | 4.54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | A Grain of Sand | 3.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Point of No Return | 4.42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Cyclone | 2.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | My Disguise | 3.46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Rise | 3.32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Man on Wire | 4.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Love Replaced | 4.51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | I Feel You (LP-version bonuskappale)  | ... |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Jape – laulu, kitarat
Chris – taustalaulu, kitarat
Nahka – basso
Julli – rummut
Vastaanotto

The Burden of Bloom otettiin vastaan huonommin, kuin edeltäjänsä Cross the Line. Debyyttialbumi nousi Suomen albumilistan toiselle sijalle, kun taas Burden ylsi ainoastaan sijalle 20. Keskisuomalaisen toimittaja Petja Savoila kuvailee albumia "ennalta-arvattavaksi kaljanjuontirockiksi", jonka kappaleet eivät "räjäytä tajuntaa". Soundin toimittaja Eero Kettunen myöntää albumin "pystyvän parempaan" kuin Cross the Line, jota hän kuvailee "hirveäksi albumiksi", ja sanoo, että albumi on "astetta viilatumpi ja kappalemateriaaliltaan pätevämpi".
Albumi sai kuitenkin myös hyvää palautetta, ja muiden muassa KaaosZinen toimittaja Johannes Honkanen sanoo albumin kappaleiden olevan "monipuolisia" ja "tarkoin mietittyjä".
Vastaanotto > Arvostelut

Imperiumi: 8-/10
Keskisuomalainen:
Kaaoszine: 9/10
Soundi:
Towerin prinssit

John Everett Millais, Towerin prinssit, 1878
Towerin prinssit, Edvard V (4. marraskuuta 1470 – 1483?) ja hänen veljensä Shrewsburyn Rikhard, ensimmäinen Yorkin herttua (17. elokuuta 1473 – 1483?), olivat Edvard IV:n ja Elisabet Woodvillen ainoat pojat.
Edvard IV kuoli huhtikuun 9. päivänä vuonna 1483. Hän jätti jälkeensä kaksi poikaa, Edvardin ja Richardin, joista Edvard oli vanhin ja siten kruununperijä. Pojat olivat isänsä kuollessa vasta 12- ja 9-vuotiaita. Edvard IV oli testamentissa määrännyt valtionhoitajaksi nuorimman veljensä Glouchesterin herttuan Rikhardin, joka isoveljensä kuoleman jälkeen käytännössä johti Englantia. Prinssit siirrettiin Toweriin pian kuninkaan kuoleman jälkeen. Prinssit katosivat mystisesti kesän 1483 jälkeen, eikä heidän kohtalonsa ole vieläkään ratkennut.
Epäillyt

Kautta historian Rikhard III:ta on pidetty syyllisenä poikien murhaan. Rikhardin siirrettyä pojat Towerin kuninkaalliseen huoneistoon Edvardin kruunauspäivää lykättiin. Myöhemmin Edvardilta evättiin kruununperimys kokonaan vedoten siihen, että hänen isänsä oli ollut laillisesti kihloissa toisen naisen kanssa mennessään naimisiin poikien äidin, Elizabeth Woodvillen kanssa. Avioliitto oli siten mitätön ja kuningasparin lapsetkin tämän vuoksi lain mukaan aviottomia. Poikien setä Rikhard kruunattiin kuninkaaksi pian tämän jälkeen, kesäkuun 26. päivänä. Heinäkuussa prinssit nähtiin vielä leikkimässä Towerin pihalla, mutta tämän jälkeen silminnäkijähavainnot harvenivat, kunnes loppuivat kokonaan. Poikien kohtalosta alkoi liikkua huhuja, mutta varmuutta kesän 1483 jälkeisistä tapahtumista ei ole vieläkään saatu.
Syitä siihen, miksi Rikhard olisi halunnut murhata veljenpoikansa, on spekuloitu paljon. Vaikka prinssit oli lain mukaan todettu äpäröiksi, olisi joku taho esimerkiksi saattanut käyttää heitä tekosyynä kapinointiin, ja siksi he olisivat saattaneet olla uhka tuoreelle hallitsijalle. Erityisen outona on pidetty sitä, ettei Rikhard mitenkään kommentoinut prinssien katoamista. Huhuista huolimatta Rikhardin syyllisyyttä – tai syyttömyyttä – ei ole pystytty todistamaan, koska prinssien jäännösten perusteella ei pystytä kertomaan heidän tarkkaa kuolinaikaansa. Jos he todella kuolivat vuonna 1483, Rikhard olisi todennäköisin syyllinen heidän murhaansa. Toisaalta luiden perusteella prinssit ovat yhtä hyvin voineet kuolla kahta vuotta myöhemmin, jolloin Rikhard oli Bosworthin taistelukentällä, kaukana Lontoosta ja Towerista. Tällöin todennäköisempää olisi ollut, että Rikhardin viholliset, jotka pyrkivät valtaan Englannissa, murhauttivat pojat.
Rikhard III:n luottomiestä, Buckinghamin herttua Henry Staffordia on myös pidetty mahdollisena syyllisenä murhiin. Stafford pyrki uuden kuninkaan kautta saavuttamaan omia etujaan. Hänellä oli myös kytköksiä Henrik Tudoriin (Henrik VII), joka myöhemmin voitti Rikhardin Bosworth Fieldin taistelussa ja kruunattiin kuninkaaksi. Staffordin syyllisyys edellyttäisi prinssien kuolleen viimeistään syksyllä 1483, sillä Stafford teloitettiin tuolloin kuningasta vastaan kapinoimisesta.
Henry Tudorin noustua valtaan mies nimeltä James Tyrrell, joka oli aiemmin toiminut Rikhard III:n palveluksessa, vangittiin ja tuomittiin vuonna 1502 "tarkemmin määrittelemättömästä maanpetoksesta" syytettynä. Hänen teloituksensa jälkeen ilmoitettiin, että Tyrrell oli ennen kuolemaansa tunnustanut prinssien murhan. Selitykseen uskottiin, ja muiden muassa Thomas More raportoi Tyrrellin syylliseksi prinssien murhaan kirjoittamassaan Rikhard III:n elämäkerrassa, joka julkaistiin vuonna 1534. Nykyhistorioitsijat kuitenkin pitävät Tyrrelliä pelkkänä syntipukkina.