stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Groupama-FDJ

La Française des Jeux -tallin ajaja Thomas Lövkvist vuoden 2006 Ranskan ympäriajossa
Groupama-FDJ (UCI-tallikoodi GFC) on ranskalainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli. Tallin pääsponsoreina toimivat vuodesta 2018 lähtien vakuutusalan yritys Groupama ja ranskalainen lottojärjestäjä, Française des jeux, joka aloitti sponsoroinnin jo vuonna 1997.
Joukkueen nimi oli alun perin Française des Jeux. Vuosina 2003 ja 2004 tallin nimi oli FDJeux.com, mutta tämän jälkeen nimi palautettiin alkuperäiseen asuunsa. Kaudella 2010 nimi vaihtui muotoon FDJ, 2012 FDJ-BigMat ja 2013 ensin FDJ ja kesästä alkaen FDJ.fr. Kausilla 2015–2017 nimi oli jälleen FDJ ja vuodesta 2018 Groupama-FDJ. Talli on kuulunut sekä UCI ProTour- että UCI Continental Circuits -tasoille. Vuodesta 2012 se on ollut jälleen Pro/World Tour -talli.
Tallin johtajana toimii entinen ajaja Marc Madiot, joka urallaan voitti Pariisi–Roubaix -kilpailun. Tallin ajajat ovat pääosin ranskalaisia. Talli ajaa ranskalaisella Lapierre-pyörämerkillä, jossa se käyttää Shimanon osasarjaa.
Vuoden 2003 Ranskan ympäriajossa australialainen aika-ajoon erikoistunut Bradley McGee voitti prologin ja piti muutaman päivän ajan hallussaan kilpailun johtajan keltaista paitaa. Sprintteri Baden Cooke voitti pistekilpailun.
Vuoden 2006 Ranskan ympäriajossa Benoît Vaugrenard piti kahden ensimmäisen etapin ajan hallussaan parhaalle nuorelle ajajalle jaettavaa valkoista paitaa.
Suomalainen pyöräilijä Jussi Veikkanen on ajanut tallissa vuosina 2005–2010 ja uudelleen 2012–2015. 2009 Ranskan ympäriajossa hän saavutti ensimmäisenä suomalaisena niin sanotun arvopaidan voittamalla toisen etapin kolme mäkikiriä. Tämän ansiosta hän jatkoi kilpailua "maillot à pois" eli pilkku- tai pallopaidassa. Aktiiviuransa jälkeen hän on toiminut tallissa apulaisjoukkueenjohtajana.
Joukkueen kokoonpano > 2025

Lähde: UCI
| Joukkueen kokoonpano 2025> Ajaja | Joukkueen kokoonpano 2025> Syntymäaika | Joukkueen kokoonpano 2025> Maa | Joukkueen kokoonpano 2025> Edellinen joukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| Lewis Askey | 4. toukokuuta 2001 |  Yhdistynyt kuningaskunta | Équipe continentale Groupama-FDJ (2021) |
| Cyril Barthe | 14. helmikuuta 1996 |  Ranska | Burgos-BH (2023) |
| Clément Braz Afonso | 8. marraskuuta 1999 |  Ranska | Philippe Wagner Cycling (2023) |
| Sven Erik Bystrøm | 21. tammikuuta 1992 |  Norja | Intermarché-Circus-Wanty (2023) |
| Rémi Cavagna | 10. elokuuta 1995 |  Ranska | Movistar Team (2024) |
| Clément Davy | 17. heinäkuuta 1998 |  Ranska | Équipe continentale Groupama-FDJ (2020) |
| Tom Donnenwirth | 19. tammikuuta 1998 |  Ranska | Decathlon AG2R La Mondiale Development (2024) |
| David Gaudu | 10. lokakuuta 1996 |  Ranska | Côtes d'Armor-Marie Morin (2016) |
| Kevin Geniets | 9. tammikuuta 1997 |  Luxemburg | Équipe continentale Groupama-FDJ (2019) |
| Lorenzo Germani | 3. maaliskuuta 2002 |  Italia | Équipe continentale Groupama-FDJ (2022) |
| Romain Grégoire | 21. tammikuuta 2003 |  Ranska | Équipe continentale Groupama-FDJ (2022) |
| Thibaud Gruel | 1. toukokuuta 2004 |  Ranska | Équipe continentale Groupama-FDJ (2024) |
| Johan Jacobs | 1. maaliskuuta 1997 |  Sveitsi | Lotto-Soudal U23 (2019) |
| Stefan Küng | 16. marraskuuta 1993 |  Sveitsi | BMC Racing Team (2018) |
| Olivier Le Gac | 27. elokuuta 1993 |  Ranska | BIC 2000 (2014) |
| Eddy Le Huitouze | 3. huhtikuuta 2003 |  Ranska | Équipe continentale Groupama-FDJ (2023) |
| Valentin Madouas | 12. heinäkuuta 1996 |  Ranska | BIC 2000 (2016) |
| Guillaume Martin | 9. kesäkuuta 1993 |  Ranska | Cofidis (2024) |
| Rudy Molard | 17. syyskuuta 1989 |  Ranska | Cofidis, Solutions Crédits (2016) |
| Quentin Pacher | 6. tammikuuta 1992 |  Ranska | B&B Hotels p/b KTM (2021) |
| Enzo Paleni | 30. toukokuuta 2002 |  Ranska | Équipe continentale Groupama-FDJ (2022) |
| Paul Penhoët | 28. joulukuuta 2001 |  Ranska | Équipe continentale Groupama-FDJ (2022) |
| Rémy Rochas | 18. toukokuuta 1996 |  Ranska | Cofidis (2023) |
| Brieuc Rolland | 13. syyskuuta 2003 |  Ranska | Équipe continentale Groupama-FDJ (2024) |
| Clément Russo | 20. tammikuuta 1995 |  Ranska | Arkéa-Samsic (2023) |
| Lars van den Berg | 7. heinäkuuta 1998 |  Alankomaat | Équipe continentale Groupama-FDJ (2020) |
| Matt Walls | 20. huhtikuuta 1998 |  Yhdistynyt kuningaskunta | Bora-Hansgrohe (2023) |

Lähde:  ProCyclingStats
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tallin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
| n k UCI WorldTeams – UCI World Tour joukkueet (2023) |
| --- | --- |
Joukkueet (2023):  AG2R Citroën Team  Alpecin–Deceuninck  Arkéa–Samsic  Astana Qazaqstan Team  Bora–Hansgrohe  Cofidis  EF Education–EasyPost  Groupama–FDJ  Ineos Grenadiers  Intermarché–Circus–Wanty  Movistar Team  Soudal–Quick-Step  Team Bahrain Victorious  Team Jayco–AlUla  Team DSM–Firmenich  Team Jumbo–Visma  Lidl–Trek  UAE Team Emirates 
Sarjat:  UCI World Tour 2024  UCI ProSeries (2024)  UCI Africa Tour  UCI America Tour  UCI Asia Tour  UCI Europe Tour  UCI Oceania Tour 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:La Française des Jeux
Käännös suomeksi
Ahkebeaivi

Ahkebeaivi on saamenkielinen miehen etunimi, joka on peräisin esikristilliseltä ajalta. Sen muinaissuomalainen vastine Ikäpäivä on esiintynyt ”lappalaisia” koskevissa verokirjoissa 1500–1600-luvulla.
Professori Pekka Sammallahden laatimassa pohjoissaamelaisessa nimipäiväkalenterissa Ahkebeaivin nimipäivä on 28. maaliskuuta.
Aiheesta muualla

Nimipalvelu: Tilastotietoa etunimestä Ahkebeaivi (Digi- ja väestötietovirasto)
Zeit (albumi)

| Zeit Rammstein |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syyskuu 2020 – helmikuu 2021
 Studio : Studios La Fabrique, Avignon, Ranska
 Julkaistu: 29. huhtikuuta 2022
 Tuottaja(t): Olsen Involtini, Rammstein
 Tyylilaji: industrial metal
 Kesto: 44.10
 Levy-yhtiö: Universal
Listasijoitukset
  1. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Rammsteinin muut julkaisut
| Rammstein 2019 | Zeit 2022 |   |
Zeit on saksalaisen industrial metal -yhtyeen Rammsteinin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 29. huhtikuuta 2022. Rammsteinin virallisella Instagram -sivustolla oli 8. maaliskuuta 2022 alkaen nähtävänä lyhyt pätkä nimikkokappaleen "Zeit" musiikkivideosta, joka tuli kokonaan julki kahden päivän kuluttua 10. maaliskuuta 2022. Seuraavaksi Rammstein kertoi piilottaneensa ympäri maailmaa 11 aikakapselia, jotka paljastaisivat albumin kappaleiden nimet etukäteen. Jokaisessa kapselissa oli koodi, jolla pystyi paljastamaan yhden kappaleen nimen. Yksi kapseleista oli Suomessa, muut olivat Australiassa, Itävallassa, Ranskassa, Saksassa, Meksikossa, Alankomaissa, Puolassa, Ruotsissa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Albumin seuraava single "Zick Zack" tuli kuunneltavaksi 7. huhtikuuta 2022. Rammstein järjesti albumille maailmanlaajuisen ennakkokuuntelun päivää ennen albumin varsinaista julkaisua 28. huhtikuuta 2022, koko albumin julkitulon aattopäivänä. Ennakkoon tuli julki myös kappaleen "Angst" musiikkivideo. Seuraava single "Dicke Titten" julkaistiin 25. toukokuuta 2022, "Angst" 26. elokuuta 2022 ja viimeinen single "Adieu" 25. marraskuuta 2022.lähde?
Albumin Atmos-versionselvennä on miksannut suomalainen masteroija Svante Forsbäck.
Kappaleet

Armee der Tristen (Surullisten Armeija) – 3.25
Zeit (Aika) – 5.21
Schwarz (Musta) – 4.18
Giftig (Myrkyllinen) – 3.08
Zick Zack (Sik Sak) – 4.04
OK (Ohne Kondom) (Ilman kondomia) – 4.03
Meine Tränen (Minun kyyneleet) – 3.57
Angst (Pelko) – 3.44
Dicke Titten (Isot Tissit) – 3.38
Lügen (Valheet) – 3.49
Adieu (Hyvästi) – 4.38
Arvostelut

Imperiumi: 8/10
Inferno:
Kaaoszine:
V2.fi:
Soundi:
Frances Ridley Havergal

| Frances Ridley Havergal |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. joulukuuta 1836 Astley, Worcestershire, Englanti
Kuollut: 3. kesäkuuta 1879 lähellä Caswell Bay, Gower Peninsula, Wales
Ammatti:  uskonnollinen runoilija, virsirunoilija
Kirjailija
Äidinkieli: Englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Frances Ridley Havergal (14. joulukuuta 1836 – 3. kesäkuuta 1879) oli englantilainen uskonnollinen runoilija ja virsirunoilija. "Take my life and let it be" ja "Thy life for Me" (tunnetaan myös nimellä "I gave My life for thee") ovat kaksi hänen parhaiten tunnettua virttään. Hän sävelsi myös virsiä sekä kirjoitti teoksia lapsille ja uskonnollisia kirjoituksia. Hän ei vaatinut itselleen näkyvää paikkaa, mutta erottuvan yksilöllisyytensä ansiosta hän hyödynsi markkinaraon, jonka hän yksin pystyi täyttämään.
Varhainen elämä ja koulutus

Frances Ridley Havergal syntyi anglikaaniseen perheeseen Astleyssa Worcestershiressä 14. joulukuuta 1836. Hänen isänsä William Henry Havergal (1793–1870) oli pappi, kirjailija, säveltäjä ja virsirunoilija. Hänen veljensä, Henry East Havergal, oli pappi Englannin kirkossa ja urkuri.
Kun Havergal oli viisivuotias, hänen isänsä muutti Pyhän Nikolauksen pappilaan Worcesteriin. Elokuussa 1850 hän siirtyi Ms. Teedin kouluun, jonka vaikutus häneen oli kaikkein hyödyllisin. Seuraavana vuonna hän sanoi: "Omistin sieluni Vapahtajalle, ja maa ja taivas näyttivät kirkkaammalta siitä hetkestä lähtien." Seurasi lyhyt oleskelu Saksassa. Vuonna 1852–1853 hän opiskeli Louisenschulessa, Düsseldorfissa ja Oberkasselissa. Havergalin opinnot olivat laajat, käsittäen useita nykyaikaisia kieliä sekä kreikan ja heprean kielen.
Palattuaan Englantiin hänet konfirmoitiin Worcesterin katedraalissa 17. heinäkuuta 1853.
Ura

Vuonna 1860 hän jätti Worcesterin, isänsä erottua Pyhän Nikolauksen pappilasta ja asui eri ajanjaksoina Leamingtonissa ja Caswell Bayssä, Swanseassa, mutta se katkesi vierailulla Sveitsissä, Skotlannissa ja Pohjois-Walesissa. Tämän ajanjakson aikana, vuonna 1873, hän oli lukenut J. T. Renfordin pienen kirjasen All For Jesus, joka "nosti hänen koko elämänsä auringonpaisteeseen, jonka hän oli aiemmin kokenut olevan vain kalpeita ja ohimeneviä huhtikuun välähdyksiä verrattuna kesän loiston täyteläisyyteen." Hän vietti hiljaista elämää, nauttimatta hyvästä terveydestään. Hän tuki seuraa nimeltä Church Missionary Society (Kirkon lähetyssaarnaajaseura).
J. & R. Parlane painoi Havergalin lauluja usein lehtisinä ja Caswall & Co. koristekortteina. He kokoontuivat aika ajoin yhteen ja julkaisivat hänen teoksiaan seuraavasti:
(1) Ministry of Song, 1869;
(2) Twelve Sacred Songs for Little Singers 1870;
(3) Under the Surface, 1874;
(4) Loyal Responses, 1878;
(5) Life Mosaic, 1879;
(6) Life Chords, 1880;
(7) Life Echoes, 1883.
Havergalin tärkeimpiä lauluja ovat muun muassa “Golden harps are sounding", “I gave my life for thee", “Jesus, Master, Whose I am", “Lord, speak to me”, “O Master, at Thy feet", “Take my life and let it be” ja “Tell it out among the heathen". Muita lauluja, jotka ovat kokoelmissa, on lähes viisikymmentä. Nämä on merkitty täällä yhdessä päivämäärien ja sävellyspaikkojen kanssa Havergalin käsikirjoituksista ja teoksista, joissa ne julkaistiin. Ne, jotka on painettu Parlane's Leaflets -sarjassa, merkitään P., 1872, ja ne jotka Caswallin sarjassa, C., 1873.
Suurin osa näistä lauluista on ilmestynyt kirjassa Snepp's Songs of Grace and Glory, vuosina 1872 ja 1876, ja Musical ed., 1880, ja monet niistä ovat myös useissa muissa virsikirjoissa, mukaan lukien H. A. & M., Thring, Church Hys., Hy. Comp. sekä joissain johtavissa amerikkalaisissa kokoelmissa.
Kuolema ja perintö

Havergal kuoli vatsakalvon tulehdukseen lähellä Caswell Bayta Gowerin niemimaalla Walesissa 42-vuotiaana. Hänet haudattiin Pietarin seurakunnan kirkon, Astleyn kirkon pihan kaukaiseen länsikulmaan yhdessä isänsä kanssa ja hänen sisarensa Maria Vernon Graham Havergalin lähelle.
Hänen sisarensa näkivät suuren osan hänen työstään julkaistuna vasta kuoleman jälkeen. Havergal College, yksityinen tyttökoulu Torontossa on nimetty hänen mukaan. Säveltäjä Havergal Brian muutti nimensä kunnianosoituksena Havergalien perheelle.
Tyyli ja teemat

Hänen virret kiittävät Jumalan rakkautta ja Hänen autuuden tietä. Ja tätä tarkoitusta varten koko hänen elämänsä ja kaikki voimansa oli pyhitetty. Hän asui ja puhui runoutensa kaikilla riveillä.
Hänen uskonnolliset näkemyksensä ja teologinen asenteellisuus tulivat selvästi esiin hänen runoissaan ja niitä voidaan kuvata lievästi kalvinistisiksi, ilman vakavaa dogmaattista opinkappaleiden tuomitsemista. Hänen kirjoitustensa taakka oli vapaa ja täydellinen pelastus, Lunastajan ansioiden kautta, jokaiselle syntiselle, joka vastaanottaa sen, ja hänen elämänsä oli omistettu tämän totuuden julistamiselle henkilökohtaisella työllä, kirjallisilla ponnisteluilla ja vakavalla mielenkiinnolla ulkomaanedustuksissa.
Valitut teokset > Kirjat

Ministry of Song (1870)
Take My Life and Let It Be (1874)
Under the Surface (1874)
The four happy days (1874)
Like a river glorious is God's perfect peace (1876)
Who Is on the Lord's Side? (1877)
Royal Commandments (1878)
O Merciful Redeemer
Loyal Responses (1878)
Kept for the Master's Use (1879) memoir
Life Chords (1880)
Royal Bounty (1877)
Little Pillows, or Goodnight Thoughts for the Little Ones (1880)
Morning bells, or, Waking thoughts for the little ones (1880)
Swiss Letters and Alpine Poems (1881) edited by J. M. Crane
Under His Shadow: the Last Poems of Frances Ridley Havergal (1881)
The Royal Invitation (1882)
Life Echoes (1883)
Poetical Works (1884) edited by M. V. G. Havergal and Frances Anna Shaw
Coming to the King (1886)
Jesus, Master, Whose I am  Hymns of the Christian Life 1936
My King and His Service (1892)
Forget Me Nots of Promise, Text from Scripture and verses by Frances Ridley Havergal, Marcus Ward&Co.
Valitut teokset > Virsiä suomeksi

Muutama Havergalin virsi on käännetty myös suomeksi.
Hengellisiä lauluja ja virsiä -kokoelmassa
140 Mä annoin henkeni Sun tähtes
221 Valkeus jälkeen synkkyyden
357 Kenpä Kuningasta seuraa palvellen
365 Alttiiksi, nöyriksi, totteleviksi
Hengellinen laulukirja -kirjassa
190 Mun vuosi vereni
469 Vuolaan virran lailla
Seurakunta laulaa -kirjassa
347 Herra, ota eloni (Take my life. Suom. tuntematon, uud. Joel Niininen)
Galleria > Kannet ja kirjoitukset

Memoir, 1876
Life Chords, n. 1880
Life Mosaic, The Ministry of Song ja Under the Surface, 1878
Life Mosaic, The Ministry of Song ja Under the Surface 3. painos, 1879
Swiss letters, 1881
Allekirjoitettu kopio kirjasta Swiss letters, 1881.
Galleria > Kuvitukset

Havergal-rukous Helga von Crammin kromolitografissa (nro 5. Alpenrose, Gentian ja St. John's Lily ).
Aiguille du Dru, kromolitografia, kirjoittanut Helga von Cramm, FR Havergal-säkeen kanssa, 1870.
Rauha
Weisshorn ja kukat.
Jungfrau.
Lucerne
Uuden vuoden kortti, jossa on Lauristinus (Viburnum tinus) ja Solanum.
Maderane Valley, joulukortti.
Havergall-rukous, noin 1877.
Kirjallisuutta

Frances Ridley Havergal Janet Grierson, The Havergal Society, Worcester 1979  ISBN 0-9506544-0-X
Frances Ridley Havergal's Last Week (1879) Maria Vernon Graham Havergal
Memorials of Frances Ridley Havergal, by her Sister (1880) M. V. G. Havergal, including an autobiography
Florence Nightingale, Frances Ridley Havergal, Catherine Marsh, Mrs Ranyard (1885) Lizzie Alldridge
Frances Ridley Havergal: a full sketch of her life, (1904) Edward Davies
Women who have worked and won : the life-story of Mrs. Spurgeon, Mrs. Booth-Tucker, F.R. Havergal, and Pandita Ramabai (1904) Jennie Chappell
In Trouble and in Joy: Four Women Who Lived for God, (2004) Sharon James,  ISBN 0-85234-584-4. Biographies of Margaret Baxter (1639–1681), Sarah Edwards (1710–1758), Anne Steele (1717–1778) and Frances Ridley Havergal
Francis Ridley Havergal - Opened Treasures : 366 Choice Meditations - Loizeaux Bros, New York, 1979
Lisätietoja

Waite, Yvonne S. Take My Life: a Potrait of Frances Havergal . Collingswood, NJ: The Bible for Today, [ca. 2000]. 25 s. Huom .: Biodramaattisen tekstin kopio julkiseen selontekoon tämän naislaulajan elämästä, uskonnollisesta hartaudesta ja saavutuksista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frances Ridley Havergal Wikimedia Commonsissa
Havergal Trust – Havergal Trustin tarkoituksena on täydentää, julkaista ja levittää erittäin laajasti - saattaa monien saataville - Frances Ridley Havergalin runoutta, proosaa ja musiikkia.
Works by Frances Ridley Havergal Gutenbergissä
Cyber Hymnal (Arkistoitu – Internet Archive) -sivu Frances Ridley Havergalilla.
Frances Havergal elämäkerrat
Sivulla Frances Havergal lukee JT Wrenfordin All For Jesus -kirjaa, jossa on bibliografisia viittauksia.
Julian, John: A Dictionary of Hymnology: Setting Forth the Origin and History of Christian Hymns of All Ages and Nations, with Special Reference to Those Contained in the Hymn Books of English-speaking Countries and Now in Common Use ..  Public domain painos. Murray, 1892.  Teoksen verkkoversio.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Australia  Korea  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef 
Muistotaulu lähellä paikkaa Caswell Bay
Astley, Worcestershire, Pietarinkirkko: Frances Ridley Havergalin ja hänen isänsä William Henry Havergalin hauta
Sheryl Lee

Sheryl Lee
Sheryl Lee (s. 22. huhtikuuta 1967) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Augsburgissa, Länsi-Saksassa, ja kasvoi Coloradon Boulderissa, jossa valmistui vuonna 1985 Fairview High Schoolista. Lee muistetaan varsinkin Twin Peaks -televisiosarjan kaksoisroolista (1990–1991) Laura Palmerina ja Maddy Fergusonina. Lee uusi Laura Palmerin roolin vuonna 2017 esitetyssä Twin Peaks: The Return -sarjassa.
Leen tunnetuimpia elokuvia ovat Twin Peaks – Tuli kulje kanssani (1992), Backbeat (1993), Äiti Yö (1996), Vampires (1998) ja Palkkamurhaajan oppipoika (1999). 2000-luvulla hän on esiintynyt mm. sarjoissa Kartellikuningas (Kingpin) ja Tunteet pelissä (One Tree Hill).
Valikoitu filmografia

Villi sydän (Wild at Heart, 1990)
Twin Peaks – Tuli kulje kanssani (Twin Peaks: Fire Walk with Me, 1992)
Backbeat (1994)
Äiti yö (Mother Night, 1996)
Bliss - eroottinen löytöretki (Bliss, 1997)
John Carpenterin vampyyrit (Vampires, 1998)
Palkkamurhaajan oppipoika (Angel's Dance, 1999)
Winter's Bone (2010)
Café Society (2016)
Aiheesta muualla

Sheryl Lee Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sheryl Lee Elonetissä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Hovinarri

Jost Ammanin narria esittävä puupiirros hänen erilaisia ammatteja kuvaavasta kirjastaan Das Ständebuch vuodelta 1568.
Hovinarri eli narri oli hoviin kuulunut henkilö, joka huvitti isäntäväkeä muun muassa sukkeluudellaan.
Hovinarreja on ollut länsimaissa keskiajalta uudelle ajalle asti. Narri saattoi olla joko oikeasti hölmö (vrt. engl. fool) tai vain näytellä hölmöä. Narreja ei ollut pelkästään kuninkaan hovissa, vaan useat aateliston edustajat ja jopa kirkonmiehet pitivät itsellään narria. Narri olikin eräänlainen statussymboli siinä missä erikoinen lemmikkikin keskiajan ja uuden ajan alun yhteiskunnassa. Mielenvikaisia henkilöitä oli myös tavallisen kansan parissa ja hekin naurattivat tavallista kansaa omilla tempuillaan ja oudolla logiikallaan. Myös ammattimaisia narreja eli henkilöitä, jotka ottivat itse narrin osan, oli paljon ja he kiertelivät joko kaupungista toiseen, tai ottivat roolin vain tietyn juhlan ajaksi.
Hovissa narrien tehtävänä oli viihdyttää isäntäväkeä. Narrin repertuaariin kuului paljon erilaisia temppuja, joilla hän sai yleisönsä nauramaan. Luonnollisten hullujen eli mielenvikaisten käyttäminen narrina oli yleistä. He naurattivat yleisöään omalaatuisella puhetyylillään ja oudolla logiikallaan. He saattoivat myös tehdä paljon hullunkurisia asioita. Isäntä saattoi muun muassa kysyä narrilta jotakin asiaa ja tämän outo tai hassu selitys nauratti yleisöä. Ammatilliset narrit pyrkivät matkimaan luonnollisia narreja puhetyylillään. He myös suunnittelivat isompia esityskokonaisuuksia, joissa esimerkiksi järjestivät pilaturnajaisia.
Narrilla oli erityinen oikeus tehdä ja sanoa sellaista, mikä muille oli paheksuttavaa tai jopa rangaistavaa. Näin ollen narri saattoi halutessaan jopa kritisoida kuninkaan tai muun mahtimiehen politiikkaa tai pilkata aatelisia, jotka kuuluivat kuninkaan hoviin. Narria saatettiin myös kurittaa sanomisistaan tai tekemisistään. Narri oli yleensä ulkoiselta olemukseltaan jotenkin poikkeava, kuten lyhytkasvuinen tai omituiseksi mielletty. Hänet puettiin usein pukuun, joka korosti hänen hulluuttaan: vihreä-keltaiseen pukuun tai muuten värikkääseen ja monenkirjavaan pukuun. Narrilla oli päässään huppu, tai aasinkorvat, jotka symboloivat hänen tyhmyyttään, sekä monesti tiukuja ja helistimiä ommeltuina vaatteisiin.
Hovinarrien perinne Englannin hovissa päättyi Kaarle I:n kuoleman myötä vuonna 1649. Muistakin Euroopan hoveista narrit hävisivät 1700-luvun aikana.
Pelikorttien jokerissa on tavallisesti narrin kuva. Helsinkiläinen jääkiekkoseura Jokerit käyttää tunnuksenaan narrin päätä.
Sebastián de Morra, yksi Espanjan Filip IV:n hovin lyhytkasvuisista narreista. Diego Velázquezin maalaus vuodelta 1636.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hovinarri Wikimedia Commonsissa
Lars Brandeby

Lars Brandeby Kurt Olssonin hahmossa vuonna 2003
Lars (Lasse) Thorsten Brandeby (27. huhtikuuta 1945 Göteborg, Ruotsi – 20. marraskuuta 2011 Göteborg) oli ruotsalainen näyttelijä, koomikko ja toimittaja. Hän oli tunnettu erityisesti Kurt Olsson -hahmostaan, jossa hän esitti ruudulliseen pikkutakkiin pukeutunutta sietämätöntä besserwisseriä.
Brandeby syntyi ja varttui Göteborgissa, Majornan kaupunginosassa, Torsten ja Annie Brandebyn perheessä. 1960- ja 1970-luvuilla hän työskenteli muun muassa putkimiehenä, opettajana ja taksinkuljettajana. Suoritettuaan aikuislukion hän aloitti journalistiset opinnot 1980–1981. Toimittajanura alkoi Radio Sjuhäradissa Boråsissa 1981–1985, missä hän pian saavutti huomiota radiohahmona yhteistyössä Janne Josefssonin kanssa.
Kurt Olsson -hahmo syntyi paikallisradiossa 1979. Hahmosta tuli tunnettu koko Ruotsissa vuonna 1987, jolloin televisiosarja Kurt Olssons Television alkoi. Hahmo sai myöhemmin myös muita televisio-ohjelmia, kuten Fådda blommor, Kurt Olssons Sommartelevision sekä Kurt Olssons julkalender. Hahmo tuli erityisen tunnetuksi haastatellessaan julkisuuden henkilöitä omalaatuisella tyylillä. Kurt Olssonista tehtiin myös elokuva Kurt Olsson – filmen om mitt liv som mig själv vuonna 1990.
Vuosina 2007–2011 Brandeby oli mukana yhteensä kahdessatoista televisioelokuvassa etsiväsarjassa Irene Huss. Hän näytteli poliisi Sven Anderssonia. Hän esiintyi myös muissa viihdesarjoissa ja televisio-ohjelmissa.
Brandeby kuoli Sahlgrenin yliopistollisessa sairaalassa pitkällisen sairauden murtamana.