stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nilla Fischer

Nilla Fischer
Nilla Fischer (s. 2. elokuuta 1984 Kristianstad) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 182 maaottelua ja tehnyt niissä 23 maalia.
Fischer esiintyi ensimmäisen kerran Ruotsin maajoukkueessa tammikuussa 2001. Hän saavutti MM-pronssia 2011 ja 2019 sekä olympiahopeaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja pelasi myös vuosien 2007 ja 2015 MM-kisoissa, vuosien 2008 ja 2012 olympialaisissa sekä vuosien 2009, 2013 ja 2017 EM-kisoissa. EM-kisoissa 2013 hän teki kolme maalia ja oli Ruotsin toiseksi paras maalintekijä.
Fischer edustaa seuratasolla VfL Wolfsburgia. Hänen kasvattajaseuransa on Verums GoIF, ja hän on pelannut myös Vittsjö GIK:ssa 1998–2000, Kristianstads DFF:ssä 2000–2003, Malmö FF:ssä 2003–2005, LdB FC Malmössä 2006–2011 sekä Linköpings FC:ssä 2012–2013.
Fischer palkittiin Ruotsissa vuoden homo-/bi-/transseksuaalina helmikuussa 2014 pidetyssä homogaalassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nilla Fischer Wikimedia Commonsissa
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2007
1 Lindahl |
2 Westberg |
3 Segerström |
4 Marklund |
5 Seger |
6 Thunebro |
7 Larsson |
8 Schelin |
9 Lundin |
10 Ljungberg |
11 Svensson |
12 Lundgren |
13 Östberg |
14 Johansson |
15 Sjögran |
16 Paulson |
17 Edlund |
18 Fischer |
19 Rohlin |
20 Forsberg |
21 Hammarström |
Valmentaja Dennerby
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2009
1 Lindahl |
2 Rohlin |
3 Segerström |
4 Paulson |
5 Seger |
6 Thunebro |
7 S. Larsson |
8 Schelin |
9 Landström |
10 Asllani |
11 Sandell Svensson |
12 Hammarström |
13 Lissel |
14 Fors |
15 Sjögran |
16 P. Larsson |
17 Dahlkvist |
18 Fischer |
19 Lindén |
20 Liljegärd |
21 Rönnlund |
22 Nilsson |
Valmentaja Dennerby
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2011
1 Lindahl |
2 Rohlin |
3 Sembrant |
4 Svensson |
5 Seger |
6 Thunebro |
7 Larsson |
8 Schelin |
9 Landström |
10 Jakobsson |
11 Göransson |
12 K. Hammarström |
13 Nilsson |
14 Öqvist |
15 Sjögran |
16 Forsberg |
17 Dahlkvist |
18 Fischer |
19 Edlund |
20 M. Hammarström |
21 Lundgren |
Valmentaja Dennerby
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2013
1 K. Hammarström |
2 Rohlin |
3 Segerström |
4 Ilestedt |
5 Fischer |
6 Thunebro |
7 Dahlkvist |
8 Schelin |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Göransson |
12 Lindahl |
13 Konradsson |
14 Öqvist |
15 Sjögran |
16 Nilsson |
17 Seger |
18 Samuelsson |
19 Magnusson |
20 M. Hammarström |
21 Lundgren |
22 Schough |
23 Hjohlman |
Valmentaja Sundhage
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Lindahl |
2 Rohlin |
3 Sembrant |
4 Berglund |
5 Fischer |
6 Thunebro |
7 Dahlkvist |
8 Schelin |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Hjohlman |
12 Carlén |
13 Diaz Pettersson |
14 Ilestedt |
15 Sjögran |
16 Nilsson |
17 Seger |
18 Samuelsson |
19 Lund |
20 Appelqvist |
21 Söberg |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Sundhage
Ruotsin joukkue – Kesäolympialaiset 2016
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Berglund |
5 Fischer |
6 Eriksson |
7 Dahlkvist |
8 Schelin |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Schough |
13 Rolfö |
14 Appelqvist |
15 Samuelsson |
16 Rubensson |
17 Seger |
18 Carlén |
19 Hammarlund |
Valmentaja Sundhage
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Berglund |
5 Fischer |
6 Eriksson |
7 Dahlkvist |
8 Schelin |
9 Asllani |
10 Spetsmark |
11 Blackstenius |
12 Carlén |
13 Johansson |
14 Folkesson |
15 Samuelsson |
16 Glas |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Hammarlund |
20 Larsson |
21 Lundberg |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Sundhage
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Glas |
5 Fischer |
6 Eriksson |
7 Janogy |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Roddar |
15 Björn |
16 Zigiotti Olme |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Anvegård |
20 Larsson |
21 Mušović |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Gerhardsson
Floralia

Floralia (lat. ludi Florales) oli antiikin Rooman aikainen juhla, jota vietettiin vuosittain 28. huhtikuuta - 3. toukokuuta kasvillisuuden ja sadonkorjuun jumalattaren Floran kunniaksi. Sen vietto oli kansanomaista: kevään tuloa juhlistettiin tanssien ja kaupungeissa järjestettiin erilaisia näytöksiä ja esitettiin näytelmiä.
John Flinkenberg

John Rafael Flinkenberg (15. maaliskuuta 1896 Vaasa – 2. joulukuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen, olympialaisissakin kilpaillut purjehtija.
Flinkenberg sijoittui olympialaisten Louhi-luokassa 14:nneksi "Xantippa"-veneen kipparina Melbournessa 1956. Hän oli tuolloin 60 vuoden ja kahdeksan kuukauden ikäinen ja hän on kaikkien aikojen vanhimpana olympialaisiin osallistunut suomalaisurheilija.
Flinkenbergillä on useita voittoja muun muassa Sandhamnin regatasta. Seuratasolla hän edusti Helsingfors Segelsällskapia, jonka kommodorina hän toimi toistakymmentä vuotta.
Flaamit

Flaamit eli flaamilaiset (holl. Vlamingen) ovat germaaninen kansa, joka asuu etupäässä Belgian pohjois- ja länsiosissa Flanderissa sekä Ranskan pohjoisosissa. Belgian väestöstä flaameja on noin kaksi kolmasosaa; loput ovat enimmäkseen ranskankielisiä valloneja.
Flaamit puhuvat flaamin kieltä, joka on hollannin kielen murre. Uskonnoltaan suurin osa heistä on roomalaiskatolisia.
Flaamien kansa on muodostunut Reinjoen itäpuolelta belgien asuttamaan kelttiläiseen Belgiaan roomalaisvallan aikana 200-luvulla muuttaneista frankeista. Roomalaiset värväsivät frankkeja liittolaisikseen ja antoivat heille maata palkkioksi. Kun roomalaiset olivat lähteneet, frankeista tuli kuningas Kilderik I:n ja tämän pojan Klodvig I:n alamaisia. Frankkien kuninkaat laajensivat 500-luvulla frankkien valtaa nykyisen Ranskan ja Belgian alueilla. Vuosisatojen aikana germaaniset ja kelttiläiset vaikutteet johtivat flaameiksi ja valloneiksi määriteltyjen kansojen syntyyn.
Flanderin kreivit yhdistivät 860-luvulta alkaen germaanit ja romaanisia kieliä puhuvat kansat valtansa alle. Flaamien asuttamaan Flanderiin kehittyi seuraavina vuosisatoina merkittävää villa- ja silkkiteollisuutta, ja siitä tuli Euroopan johtava kangasteollisuuden keskus. Flaamilainen maalaustaide nousi kukoistukseen 1400-luvulta 1600-luvulle. Kuulusimpia flaamilaisia taiteilijoita olivat Hubert ja Jan van Eyck sekä Pieter Brueghel vanhempi, Pieter Brueghel nuorempi, Rogier van der Weyden ja Peter Paul Rubens.
Osa Flanderista kuului vuodesta 1584 Espanjan Alankomaihin. Vuonna 1668 Ranska valloitti osan Flanderista, ja vuosina 1795–1814 Flanderista tuli Ranskan valtakunnan osa.
Belgiasta tuli itsenäinen kuningaskunta 1830-luvulla. Vaikka flaamit muodostivatkin enemmistön Belgian asukkaista, heillä oli aluksi vähemmän valtaa kuin valloneilla. Maassa syntyikin flaamilainen liike, joka tavoitteli poliittista tasa-arvoa kuten myös flaamin kielen ja kulttuurin suojelua. Flaamista tuli 1800-luvun lopulla virallinen kieli flaaminkielisillä alueilla, ja vuonna 1898 kielestä tuli Belgian toinen virallinen kieli. Vuonna 1993 perustuslain uudistuksessa Flanderista tuli liittovaltion autonominen osa. Nykyisin kaikki julkiset kyltit ja hallinnon julkaisut Flanderissa ovat flaaminkielisiä, ja Belgian pääkaupunki Bryssel on virallisesti kaksikielinen.
Suomestakin tunnetaan flaamia tarkoittavia sukunimiä, kuten Flaming, Fleming, Flemming, Flander, Lander ja Lanteri. Ne ovat todennäköisesti kulkeutuneet Suomeen keskiajalla, varhaisimmat heti 1400-luvun alussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Flaamit Wikimedia Commonsissa
Flash mob

Tyynysota-tapahtuma Torontossa, tarkoituksena hämmästyttää ohikulkijoita
Metrolla matkustamista ilman housuja
Flash mob tai flashmob eli äkkiryhmä on tapahtuma, jossa joukko ihmisiä kerääntyy julkiselle paikalle ja tekee ennaltasovittuna ajankohtana jotain odottamatonta hajaantuakseen sen jälkeen välittömästi tahoilleen. Termi tällaisille tapahtumille syntyi vuonna 2003. Tapahtumat suunnitellaan yleensä internetin välityksellä, jossa kerätään osanottajia ja sovitaan aika, paikka ja tehtävä asia. Suomeksi termistä flash mob on käytetty nimeä äkkiryhmä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Improv Everywhere (englanniksi)
Carlos Roberto Flores

| Carlos Roberto Flores Facussé |
| --- | --- |

Hondurasin 51. presidentti
 27. tammikuuta 1998 - 27. tammikuuta 2002  
Edeltäjä:  Carlos Roberto Reina
Seuraaja:  Ricardo Maduro
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1950 (ikä 74) Tegucigalpa
Puoliso:  Mary Flake de Flores
Tiedot
Puolue:  Partido Liberal
Carlos Roberto Flores Facussé (s. 10. maaliskuuta 1950) on hondurasilainen poliitikko, joka edustaa Hondurasin liberaalipuoluetta (PLH). Hän toimi maansa presidenttinä vuosina 1998–2002.
Hän aloitti talousuudistukset ja pyrki parantamaan maan kilpailukykyä sekä turvaamaan maan köyhimpien kansalaisten aseman.  Flores perusti siviilien hallitseman puolustusministeriön ja siirsi poliisin asevoimien alaisuudesta siviileille.
Flogiston-teoria

Flogiston-teorian avulla pyrittiin selittämään palamista.
Flogiston-teoria oli 1600- ja 1700-lukujen kemiallinen teoria, jolla pyrittiin selittämään palaminen. Teorian mukaan kaikissa palavissa aineissa oli eräs yhteinen ainesosa, flogiston, joka poistui niistä palamisessa.
Vuonna 1669 saksalainen fyysikko Johann Joachim Becher esitti, että kaikki kappaleet koostuvat ilmasta, vedestä ja kolmesta maa-aineksesta, joista yksi oli terra pinguis ("rasvainen maa"); muut olivat terra mercurialis ja terra lapidea eli elohopeainen ja kivinen maa. Hänen mukaansa palamisessa terra pinguis poistui aineesta.  Teoriaa kehitti edelleen Georg Ernst Stahl, joka vuonna 1703 antoi oletetulle palavalle ainekselle nimen flogiston, joka tulee kreikan sanasta flogistos (φλογιστως), palanut.
Teorian mukaan aineen palaessa siitä vapautuu flogistonia, joka oletettiin erittäin hienoksi aineeksi, joka havaittiin vain sen poistuessa sitä sisältäneestä aineesta; tällöin se ilmeni tulena, kuumuutena ja valona. Koska aine voi palaa vain rajallisen ajan rajallisessa määrää ilmaa, ajateltiin, että ilmalla oli erityinen kyky sitoa itseensä tietty määrä flogistonia.
Teoria selitti käytännöllisesti palaessa vapautuvan höyryn ja savun selittäen niiden olevan vapautuvaa flogistonia. Aineeseen sitoutuneena flogistonilla oli kuitenkin massa. Näin teoria selitti, miksi kappaleen tilavuus ja paino pienenivät palaessa.
Stahl tiesi, että tarpeeksi kuumennettaessa monet metallitkin saattavat muuttua tuhkaa muistuttaviksi ”kalkeiksi”, joiden nykyään tiedetään olevan metallioksideja. Hänen mukaansa tämä osoitti, että metallitkin sisälsivät flogistonia, joka tällöin poistui niistä. Metallien oletettiin siis koostuvan näistä ”kalkeista” ja flogistonista. Tätä tuki havainto, että metallia voitiin valmistaa kuumentamalla tällaista ”kalkkia” yhdessä puuhiilen kanssa, jolloin siis ”kalkin” oletettiin yhtyvän puuhiilessä runsaasti esiintyvän flogistonin kanssa metalliksi. (Nykyisin ilmiön tiedetään johtuvan siitä, että hiili yhtyy metallioksidissa olevan hapen kanssa hiilidioksidiksi, jolloin metalli samalla pelkistyy, esimerkiksi:   2 C + Fe3O4 → 2 CO2 + 3 Fe).
Kun Henry Cavendish vuonna 1766 sai eristetyksi vetyä, hän arveli aluksi sen olleen puhdasta flogistonia. Kun hän myöhemmin osoitti sen palaessa syntyvän vettä, hän päätteli sen olevan veteen yhdistynyttä flogistonia.
Kokeet paljastivat kuitenkin teorian ongelmia. Esimerkiksi joidenkin metallien massa kasvoi niiden palaessa, vaikka aineesta piti poistua flogistonia. Tämän vuoksi muutamat kemistit olettivat, että flogistonin massa oli negatiivinen tai että massa ei säily kemiallisissa reaktioissa. Monista ongelmistaan huolimatta flogiston-teoria oli vallalla, kunnes Antoine Lavoisier osoitti, että palaminen vaatii happea. Palamisen nykyaikainen selitysmalli on siis tavallaan käänteinen flogiston-teoriaan nähden.
Fluidi

Fluidi (engl. fluid) on yleisnimitys aineelle, jossa rakenneosaset voivat liikkua vapaasti toistensa suhteen. Fluideja ovat pääasiassa nesteet, kaasut ja plasmat.
Fluidi on faasien eli aineen olomuotojen osajoukko. Se on epäkiinteää ainetta, joka voi virrata ja muuttaa muotoaan paineen vaikutuksesta.
Fluideja tutkivia fysiikan osa-alueita ovat mm. reologia ja virtausdynamiikka.
Wild Man Fischer

| Wild Man Fischer |
| --- | --- |
 Wild Man Fischer noin vuonna 1975.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. marraskuuta 1944
Kuollut: 16. kesäkuuta 2011 (66 vuotta)
Muusikko
Aktiivisena:  1968–1985
Tyylilajit:  outsider-musiikki
Soittimet:  laulu
Levy-yhtiöt:  Bizarre Rhino Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Larry ”Wild Man” Fischer (syntyjään Lawrence Wayne Fischer; 6. marraskuuta 1944 – 16. kesäkuuta 2011) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä. Hänet tunnetaan yhtenä ensimmäisistä niin sanotun outsider-musiikin edustajista.
Fischer syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa. Fischerin isä kuoli hänen ollessaan nuori ja hänellä diagnosoitiin paranoidinen skitsofrenia. Lempinimen ”Wild Man” hän on kertonut saaneensa soul-laulaja Solomon Burkelta, jonka kanssa hän on väittänyt esiintyneensä muutamaan otteeseen jo ennen levytysuransa alkua.
Fischer esitti improvisoituja laulujaan Los Angelesissa katumuusikkona ilman säestystä, kunnes muusikko Frank Zappa kiinnostui hänen musiikistaan. Hän tuotti Fischerin ensimmäisen albumin An Evening with Wild Man Fischer ja hänen Bizarre-levy-yhtiönsä julkaisi sen vuonna 1968. Fischer itse ei osannut soittaa mitään instrumenttia, mutta Zappan Mothers of Invention -yhtye soittaa osan albumin kappaleista taustalla. Rolling Stone -lehti julkaisi albumista myönteisen arvostelun ja se saavutti kulttisuosiota, mutta Frank Zappan leski Gail Zappa on kieltäytynyt julkaisemasta albumia CD:nä, väittäen että se on ”huono esimerkki” Zappan töistä.
1970-luvulla Fischer siirtyi Rhino Records -levy-yhtiölle, joka julkaisi hänen kolme viimeistä albumiaan. Hänen singlensä ”Go to Rhino Records” oli yhtiön ensimmäinen levyjulkaisu. 1980-luvun puolivälissä hän lopetti osittain musiikinteon ja esiintymiset, muutamia esiintymisiä lukuun ottamatta.
Vuonna 1999 Rhino Records julkaisi CD-kokoelman, joka sisältää kaiken Fischerin Rhino Recordsille levyttämän tuotannon. Fischer on esiintynyt muutamaan kertaan televisiossa, ohjelmissa Rowan & Martin's Laugh-In vuonna 1968 sekä Jimmy Kimmel Live! vuonna 2004. Hänestä on julkaistu sarjakuvakirja The Legend of Wild Man Fischer (2004) ja häntä käsittelevä dokumentti Derailroaded: Inside The Mind Of Wild Man Fischer sai ensi-iltansa vuonna 2005.
Fischer kuoli kesäkuussa 2011 sydämen vajaatoimintaan Los Angelesissa 66-vuotiaana.
Diskografia > Studioalbumit

An Evening with Wild Man Fischer (1968)
Wildmania (1977)
Pronounced Normal (1981)
Nothing Scary (1984)
Diskografia > Kokoelmat

The Fischer King (1999)
Fieseler Fi 156 Storch

Fieseler Fi 156 Storch Kemijärvellä.
Fieseler Fi 156 ruotsalaisväreissä.
Morane-Saulnier MS.505 Criquet
Fieseler Fi 156 Storch (Haikara) oli Gerhard Fieselerin johtaman suunnitteluryhmän suunnittelema saksalainen, kaksi- tai kolmipaikkainen, yksimoottorinen ja ylätasoinen yhteyslentokone. Konetyyppiä valmistettiin toisen maailmansodan aikana yli 2 800 kappaletta.
Historia

Koneen ensilento tapahtui 24. huhtikuuta 1936. Koneen tuotanto alkoi Fi 156 A-1 -mallilla, joka 1939 korvautui Fi 156 C -mallilla, jossa oli ohjaamon takaikkunaan kiinnitetty konekivääri. Koneesta valmistettiin myös pölysuodattimilla varustettua ”tropiikki” (Trop) -versiota Saksan Afrikakorpsin käyttöön. Eräs tuotantoversio oli ambulanssimalli, jossa oli tila paareille.
Storchin tuotanto aloitettiin Fieseler Werken tehtaalla Kasselissa, mutta koska tehdas tarvittiin hävittäjien valmistukseen, Storchin tuotanto siirrettiin lokakuussa 1943 Saksan miehittämien maiden alueelle: Ranskaan Morane-Saulnierin tehtaalle Puteauxiin sekä Böömin ja Moravian protektoraattiin eli Tšekkoslovakiaan.
Morane-Saunierin tehtaalla konetta oli valmistettu jo huhtikuusta 1942 lähtien. Tšekkoslovakiassa Leichtbau Budweis rakensi 1943–1944 73 Storchia, minkä jälkeen tuotanto siirtyi Benes-Mrazin tehtaalle Chozeniin, joka valmisti 64 konetta.
Koneita valmistettiin Luftwaffelle vuosina 1937–1945 2 871 kappaletta. Storchia valmistettiin lisenssillä myös Romaniassa ICAR:in tehtaalla, joka tuotti 80 kappaletta Fi 156C-3 -mallia vuodesta 1943. Lisenssi myytiin myös Japaniin.
Toisen maailmansodan jälkeen koneiden rakentaminen jatkui Ranskassa nimellä Morane-Saulnier MS.500 Criquet ja Tšekkoslovakiassa nimellä Mraz K-65 Cap.
Josif Stalinin määräyksestä Oleg Antonov suunnitteli Storchista neuvostokopion, jonka mallinimi oli OKA-38 tai Shs. Koneen moottorina oli ranskalaisen Renault-moottorin kopio MV-6, ja sen polttoainetankit olivat alkuperäistä suuremmat, koneen STOL-ominaisuudet olivat kuitenkin esikuvaansa huonommat. Koneen tuotanto ei kuitenkaan ehtinyt kunnolla alkaa ennen Saksan hyökkäystä Neuvostoliittoon vuonna 1941.
Storch sai kuuluisuutta muun muassa saksalaisten Otto Skorzenyn johtamien SS-joukkojen laskuvarjojääkärien operaatiossa, jossa liittoutuneiden vangitsema Benito Mussolini vapautettiin Campo Imperatore -vuoristohotellista Gran Sassosta Italiassa 12. syyskuuta 1943. Lyhyen lasku- ja nousukiitonsa (laskuun riitti 20 metrin ja nousuun 65 metrin kiitotie) turvin Storch kykeni laskeutumaan hotellin lähistölle noutaessaan Mussolinin.
Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimat tilasi kaksi Fi 156K-1-konetta 31. joulukuuta 1938 ja ne toimitettiin Suomeen toukokuussa 1939. Rekisteritunnuksilla ST-112 ja ST-113 varustetut koneet toimivat esikuntien yhteiskoneina. ST-113 vaurioitui 26. lokakuuta 1944, ja se poistettiin 2. joulukuuta samana vuonna. ST-112 toimi ilmavoimissa vuoteen 1960 asti. Kone huutokaupattiin ja sen osti lahtelainen Oswald Stanley. Se siirtyi 4. heinäkuuta 1960 siviilirekisteriin tunnuksella OH-VSF. Koneen kotikentäksi tuli Vesivehmaan lentokenttä, jossa sitä käytettiin Lahden Ilmailukerhon toimintaan muun muassa purjelentokoneiden hinaukseen, yleisölennätyksiin ja ilmavalokuvaukseen. Usein talvisin, varustettuna suksilla, kone oli Vesijärven Kahvisaaren kupeessa valmiina yleisölennätyksiin Lahden kaupungin yllä. Koneella vedettiin myös mainosbannereita Lahden yllä erityisesti Salpausselän kisojen aikaan. Kone rekisteröitiin 20. lokakuuta 1964 dragsfjärdiläiselle Göran Hollstenille rekisteritunnuksella OH-FSA. Koneen omisti 7. marraskuuta 1969 – 29. joulukuuta 1971 Wihuri-yhtymä Oy Lentohuolto Helsingissä, jonka jälkeen kone poistettiin rekisteristä. Vuonna 1973 se siirtyi Ilmailumuseoyhdistys ry:lle Vantaalle. Kone on näytteillä Suomen ilmailumuseossa.
Fieseler Fi 156 versiot

V1, 1935/36, As.10C, prototyyppi säädettävällä metallipotkurilla
V2, 1935/36, As.10C, prototyyppi puupotkurilla
V3, 1936, As.10C, V2-mallinen prototyyppi eri radiomallien testaukseen
V4, 1936/37, As.10C, V3-mallinen prototyyppi. Sukset ja irrotettava lisäpolttoainesäiliö
V5, 1937, As.10C, A-sarjan tuotantoprototyyppi
A-0, 1937/38, As.10C, esituotantomalli, kymmenen kappaletta
A-1, 1938, As.10C, V5-mallinen. Ensimmäinen Luftwaffelle luovutettu malli, kuusi kappaletta
B, As.10C, automaattiset siipilaipat, ei tullut tuotantoon
C-0, 1939, As.10C, esituotantomalli, MG 15 -konekivääri
C-1, 1939/40, As.10C, C-0-mallinen ensimmäinen tuotantomalli
C-2, 1940, As.10C, tiedustelu ja pelastusmalli. Paareja varten suurennettu ohjaamo.
C-3, 1940/41, As.10C/P, yleismalli, osa voimakkaammalla As.10P-moottorilla
C-3/Trop, 1940/42, As.10P-moottorinen ilmansuodattimilla varustettu ”tropiikki”-malli
C-5, 1941/45, As.10P, yleismalli irrotettavalla ulkopuolisella lisäpolttoainesäiliöllä
C-5/Trop, 1941/45, As.10P, C-5:n ”tropiikki”-malli
D-0, 1941/-, As.10C, ambulanssikoneen esituotantomalli, paareja varten suurennettu ohjaamo ja ovi
D-1, 1942/45, As.10P, D-0:n tuotantomalli
E-0, 1941/42, As.10P, C-1:n telaketju-laskutelineellä varustettu malli, kymmenen kappaletta
F-0 tai P, 1942, As.10P, ”Polizei” C-3 sivuikkunoihin kiinnitetyillä konekivääreillä ja pommiripustimilla varustettuna
U, 1940, As.10P, C-3 varustettuna syvyyspommeilla sukellusveneitten torjuntaan
K-1, C-1:n vientiversio
Ranskalaiset valmistivat Criquetia kuutena versiona:
MS.500 (Fi 156C) alkuperäisellä Argus AS 10c -moottorilla
MS.501 233 hevosvoimaisella Renault 6Q -moottorilla
MS.502 230 hevosvoimaisella Salmson 9AB 230 -tähtimoottorilla
MS.504 & MS.505 304 hevosvoimaisella Jacobs R-755-A2 -moottorilla
MS.506 Lycoming-moottorilla
Tekniset tiedot > Yleiset ominaisuudet

Miehistö: 3
Pituus: 9,9 m
Korkeus: 3,05 m
Kärkiväli: 14,25 m
Siipipinta-ala: 26 m²
Tyhjäpaino: 930 kg
Lentopaino: 1 260 kg
Maksimipaino: 1 325 kg
Moottorina ilmajäähdytteinen, V8-sylinterinen, 240 hv Argus As 10-mäntämoottori.
Tekniset tiedot > Suoritusarvot

Lentonopeus: 43–175 km/h
Lakikorkeus: 4 600 m
Toimintasäde: 385 km
Lievässä vastatuulessa lentoonlähtömatka 40 m ja laskumatka 15 m. Koneen etureuna- ja jättöreunalaipat olivat aikaansa nähden erinomaiset.
Koneen siivet voitiin kuljetusta varten taittaa taaksepäin runkoa vasten.
Koneen laskutelineen pyörät voitiin talvella korvata suksilla.
Laskutelineitten varret oli varustettu öljy- ja jousi-iskunvaimentimilla ja niissä oli noin 450 mm joustovara.
Kirjallisuutta

Dariusz Karnas: Fieseler Fi 156 Storch 1938 - 1945. Määritä julkaisija! ISBN 978-83-61421-47-4
Campbell, Jerry L.: Fieseler Fi 156 Storch in action - Aircraft No. 198. Määritä julkaisija! ISBN 8361421475
Keskinen Kalevi - Stenman Kari - Niska Klaus: Suomen ilmavoimien historia 13 - Syöksypommittajat ja maayhteistoimintakoneet. Määritä julkaisija! ISBN 951-9035-42-7
Nowarra, Heinz J.: Fieseler Fi 156 Storch. Määritä julkaisija! ISBN 8361421475
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Göran Hollstenin OH-FSA-kuvia.
Storch Ruotsin ilmavoimien museossa Linköpingissä. (Arkistoitu – Internet Archive)
Norjalainen Storchin entistämisprojekti, kuvia koneen purkamisesta ja kokoamisesta.
Argus As 10-mäntämoottori
Fiesler Fi 156 Storch
Ranulf Flambard

Ranulf Flambard (n. 1060–1128) oli Durhamin piispa. Flambard rikastui verojen keruulla kuningas Vilhelm Punaisen aikana, mistä syystä hän oli epäsuosittu. Vilhelmin kuoltua kuningas Henrik I vangitsi hänet Lontoon Toweriin, mistä hän onnistui pakenemaan ensimmäisenä vankina. Hän lähti Normandiaan maanpakoon Vilhelmin ja Henrikin veljen, Robert II:n kanssa. Flambardista tuli Robertin neuvonantaja ja hän auttoi Robertia tämän epäonnistuneessa maihinnousussa Englantiin.
Henrikin valtakausi

Vahvistaakseen asemaansa Henrik I, joka oli noussut kuninkaaksi, vangitsi Ranulfin Toweriin kavalluksesta syytettynä. Hän pääsi pakoon vankeudesta helmikuussa ja toimi kesällä 1101 Robert II:n hyväksi hänen vallankaappausyrityksessään. Kuningas päätti takavarikoida piispan maaomaisuuden ja Canterburyn arkkipiispa Anselm syytti häntä simoniasta kirkollisessa oikeudessa, joka paavin määräyksellä asetti hänet Anselmin harkinnan alaisuuteen.
Perintö

Flambard jatkoi katedraalin rakennuttamista, jonka hänen edeltäjänsä oli aloittanut, rakennutti muurin Durhamin linnan ympärille ja rakensi Norhamin linnan Tweed-joen puolustamista varten. Hän käski siirtää Cuthbertin pyhäinjäännökset uuteen hautaan juhlallisessa seremoniassa. Hän kuoli 5. syyskuuta 1128.
Flambardilla tiedetään olleen kolme tai neljä poikaa. Elias oli Henrik I:sen viranhaltija, joka omisti prebendan Lontoossa. Ralf oli pappina Middlehamissa ja vuodesta 1138 arkkipiispa Theobaldin huonekunnan jäsen. Hänellä oli veljenpojat Osbert, Ranulf, Robert, Richard ja William.
John Ambrose Fleming

John Ambrose Fleming vuonna 1890.
John Ambrose Fleming (29. marraskuuta 1849 Lancaster, Englanti – 18. huhtikuuta 1945 Sidmouth, Englanti) oli englantilainen fyysikko. Fleming tunnetaan elektroniputken eli diodin keksimisestä vuonna 1904. Hän osallistui myös television kehittämiseen yhdessä John Logie Bairdin kanssa.