stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Victoria Royals
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 31 |  | Johnny Hicks | R | 2005 | Kamloops, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 33 |  | Jayden Kraus | L | 2006 | Prince Albert, Saskatchewan, Kanada |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 2 |  | Landon Young | L | 2006 | Edmonton, Alberta, Kanada |
| 3 |  | Justin Kipkie (C) | L | 2005 | Calgary, Alberta, Kanada |
| 4 |  | Seth Fryer | R | 2006 | Victoria, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 12 |  | Cosmo Wilson | R | 2005 | Vernon, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 14 |  | Jerrett Ross | L | 2007 | Leduc, Alberta, Kanada |
| 18 |  | Keaton Verhoeff | R | 2008 | Fort Saskatchewan, Alberta, Kanada |
| 23 |  | Nate Misskey (A) | R | 2005 | Melfort, Saskatchewan, Kanada |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 2 |  | Layne Schofield | R | H | 2008 | LaSalle, Manitoba, Kanada |
| 6 |  | Brayden Boehm | L | OLH | 2004 | Nanaimo, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 7 |  | Cole Reschny (A) | L | KH | 2007 | Macklin, Saskatchewan, Kanada |
| 8 |  | Brandon Lisowsky | L | VLH | 2004 | Port Coquitlam, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 15 |  | Daniel Morozov | L | VLH | 2007 | Port Coquitlam, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 16 |  | Wyatt Danyleyko | L | KH | 2007 | Victoria, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 17 |  | Nolan Stewart | L | OLH | 2008 | Edmonton, Alberta, Kanada |
| 19 |  | Hayden Moore | R | KH | 2006 | Winnipeg, Manitoba, Kanada |
| 20 |  | Markus Loponen | L | KH | 2006 | Oulu, Suomi |
| 22 |  | Teydon Trembecky | L | VLH | 2005 | Strathcona, Alberta, Kanada |
| 25 |  | Reggie Newman (A) | R | OLH | 2005 | Kamloops, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 26 |  | Caleb Matthews | R | KH | 2007 | Calgary, Alberta, Kanada |
| 28 |  | Logan Pickford | R | OLH | 2006 | Saskatoon, Saskatchewan, Kanada |
| 34 |  | Escalus Burlock | R | OLH | 2006 | Edmonton, Alberta, Kanada |
| 86 |  | Kenta Isogai | L | VLH | 2004 | Nagano, Japani |
Lähde: EliteProspects
Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: James Patrick
Apuvalmentaja: Don MacGillivray
Maalivahtivalmentaja: Lynden Sammartino
Fysiikkavalmentaja: J.T. Ward
Kehitysvalmentaja: Jeff Compton
Taitovalmentaja: Rob Armstrong
Huoltopäällikkö: Sam Jarrin
Omistaja & Puheenjohtaja: Graham Lee
Varapuheenjohtaja: Joey Poljanowski
Toimitusjohtaja: Jake Heisinger
Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Dara Festinger
Analytiikanjohtaja: Malcolm Salter
Konsultti (maalivahdit): Kai McDonald
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Victoria Royalsin verkkosivut (englanniksi)
Victoria Royalsin EliteProspects sivut
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- |
| Itäinen | Keskinen | B.C. | U.S. |
| Brandon Wheat Kings | Calgary Hitmen | Kamloops Blazers | Everett Silvertips |
| Moose Jaw Warriors | Edmonton Oil Kings | Kelowna Rockets | Portland Winterhawks |
| Prince Albert Raiders | Kootenay Ice | Prince George Cougars | Seattle Thunderbirds |
| Regina Pats | Lethbridge Hurricanes | Vancouver Giants | Spokane Chiefs |
| Saskatoon Blades | Medicine Hat Tigers | Victoria Royals | Tri-City Americans |
| Swift Current Broncos | Red Deer Rebels |  |  |
Laaban

| Laaban> לָבָן |
| --- | --- |
 Laaban riitelee Jaakobin kanssa (1873).
Henkilötiedot
Vanhemmat:   Betuel 
Lapset:   Raakel  Lea 
Sukulaiset:  Rebekka (sisko)
Laaban eli Laban (hepr. ‏לָבָן‎, Lāḇān, suom. valkoinen) on Vanhan testamentin henkilö, Betuelin poika, Iisakin vaimon Rebekan veli sekä Jaakobin vaimojen Raakelin ja Lean isä.
Laaban asui Harranissa, josta Aabraham aikoinaan oli lähtenyt eteenpäin. Hänen ensiesiintymisensä Raamatussa on Ensimmäisen Mooseksen kirjan 24. luvussa, jossa Aabraham lähettää taloudenhoitajansa hakemaan morsianta pojalleen Iisakille. Palvelija matkustaa Mesopotamiaan, josta tämä löytää Rebekan. Jakeessa 29 mainitaan myös Rebekan veli Laaban, joka toivottaa taloudenhoitajan tervetulleeksi ja hoitaa avioliiton käytännön järjestelyt isänsä Betuelin kanssa.
Laabanin merkittävin esiintyminen Raamatussa on kuitenkin vasta 1. Mooseksen kirjan 29.–31. luvuissa, joissa hän esiintyy Jaakobin isäntänä ja appena. Jaakob pakenee näet enonsa luo huijattuaan esikoissiunauksen Esaulta. Hän sopii menevänsä naimisiin Raakelin kanssa ja palvelemaan maksuksi seitsemän vuotta. Laaban kuitenkin huijaa Jaakobia ja vie häävuoteeseen vanhemman sisaren Leean. Saadakseen myös Raakelin Jaakob sitoutuu toiseenkin seitsemän vuoden palvelukseen.
Kun 14 vuoden palvelusaika on kulunut loppuun, Jaakob pyytää Laabanilta lupaa lähteä kotiin. Laaban pyytää Jaakobia kuitenkin jäämään palvelukseensa. Palkaksi sovitaan kaikki ne lampaat, jotka olisivat kirjavia. Symbolisen magian, Jumalan avun ja sopivan jalostustyön yhdistelmällä Jaakob onnistuu saamaan karjan tuottamaan aina sellaisia lampaita, jotka on sovittu hänen palkakseen, vaikka palkkasopimusta muutetaankin useita kertoja. Tämän seurauksena Laabanin ja Jaakobin välit hiljalleen kylmenevät.
Lopulta Jaakob lähtee kotimatkalle salaa Laabanilta perheineen, omaisuuksineen ja suurine karjoineen. Laaban lähtee ajamaan häntä takaa, mutta on saanut Jumalalta kiellon tehdä pahaa Jaakobille. Vihaisen sananvaihdon jälkeen miehet sopivat välinsä ja solmivat rauhanliiton valalla vannoen. Tämä jää Laabanin viimeiseksi esiintymiseksi Raamatussa.
Kangasalan ja Jerusalemin runot

| Kangasalan ja Jerusalemin runot |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jarkko Tontti
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Aviador
Julkaistu:  2024
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  79
ISBN:  978-952-381-230-7

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kangasalan ja Jerusalemin runot on Jarkko Tontin vuonna 2024 ilmestynyt neljäs runokokoelma.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien kirja-arvion mukaan ”Monipuolisena kirjailijana tunnetun Tontin runoille on ominaista satiirinen tykitys ja fabulointi. Varsinkin alter egon nimikkokokoelma Jacasser (2009) sisältää villiä aikamatkailua, muodonmuutoksia ja roolileikkejä. Tontin neljäs kokoelma Kangasalan ja Jerusalemin runot merkitsee Jacasserin paluuta, mutta seestyneenä ja rauhoittuneena.”
Kulttuuritoimitukseen teoksen arvioineen Jukka Ahtelan mukaan: ”Jarkko Tontti ja Jacasser ovat löytäneet hyvän lentokorkeuden. Teksti on vapautunutta ja katse on maailmassa, elämässä ja sen moninaisuudessa.”
Milka Luhtaniemi kirjoitti teoksesta Kirjamaahan: ”Runokirjassa jo esiintyneet vanhenemisen ja lahoamisen sekä rapistumisen teemat saavat armottomamman sävyn, kun kuvataan kaupunkia, jossa uskonnot ja etnisyydet ovat ajautuneet vaikeasti purettavaan konfliktiin.”
Käännöksiä

Teoksen runoja on ilmestynyt hepreaksi Hamusakh-lehdessä Galit Hasan-Rokemin käännöksinä.
Aiheesta muualla

Teoksesta kirjailijan sivuilla.
Kirjailija kertoo teoksesta Arto Luukkasen Dosentti-ohjelman vieraana 10.8.2024.
"Jerusalemin lapset leikkivät itsensä Jarkko Tontin runoon." Uutissuomalainen 24.12.2024.
Kiitollisuus

Kiitollisuus on tunne, joka syntyy, kun ihminen tunnistaa itselleen tapahtuneen jotain hyvää ja oivaltaa sen olevan jonkun toisen ansiota. Kiitollisuus voi syntyä myös siitä, että henkilölle ei tapahtunut odotuksista huolimatta mitään pahaa. Kiitollisuus voi kohdistua toisen ihmisen ohella johonkin muuhunkin kohteeseen.
Kiitollisuuden tunnetta vahvistaa se, jos teko on tehty hyvässä tarkoituksessa, tai jos hyötyjä pitää auttajastaan, tai jos apu ylittää saajan odotukset, minkä vuoksi ihmiset ovat usein kiitollisempia tuntemattoman antamasta avusta kuin ystävänsä antamasta avusta. Kiitollisuutta ei aina synny, jos auttava teko on tehty itsekkäistä syistä.
Kiitollisuus edistää ihmisten välistä myönteistä vuorovaikutusta. Kiitollisuus onkin yksi merkittävimmistä sosiaalisista tunteista ja luonteenpiirteenä hyvin arvostettu – kiitollisuutta osoittavista ihmisistä pidetään, ja kiittämättömiä halveksutaan.
Kiitollisuus toimii moraalisena barometrina, joka tuo näkyville sen, että joku on ollut hyödyksi toiselle ihmiselle. Se on myös moraalinen motivaattori, joka rohkaisee ihmisiä käyttäytymään myönteisesti toisia kohtaan. Lisäksi kiitollisuus on moraalinen vahvistaja, joka rohkaisee ihmistä osoittamaan kiitollisuutta jatkossakin.
Kiitollisuutta usein osoittavat ihmiset ovat tutkimusten mukaan tavallista miellyttävämpiä, sosiaalisempia, toiveikkaampia ja tunneälykkäämpiä. Heillä on tavallista korkeampi itsetunto, ja he ovat keskimääräistä uskonnollisempia ja hengellisempiä. He ovat tavallista harvemmin masentuneita, vihamielisiä, itsekkäitä ja neuroottisia. Erityisen vahvasti kiitollisuus korreloi onnellisuuden kanssa, ja kiitollisuuden ja onnellisuuden on arveltu ruokkivan toisiaan eri tavoin.
Victoria (Hongkong)

Hongkongin kartta vuodelta 1915. Victoria kartan alareunassa.
Victoria eli Victoria City, virallisesti City of Victoria (kiin.: 維多利亞; Jyutping: Wai4do1lei6aa3 si5)  oli yksi ensimmäisistä kaupunkimaisista asutuksista, jotka Hongkongiin perustettiin sen jälkeen, kun alueesta vuonna 1842 tuli Britannian siirtomaa. Sen nimi oli aluksi Queenstown, mutta se sai pian nimen Victoria, Ison-Britannian silloisen kuningatar Viktorian mukaan. Se oli Hongkongin pääkaupunkina vuodesta 1842 aina vuoden 1997 vallanvaihtoon saakka, ja lähes kaikki nykyisen Hongkongin itse­hallinto­alueen hallituksen virastot sijaitsevat yhä sen alueella.
Victoria käsitti suuren osan Hongkongin nykyisistä Kennedy Townin, Sheung Wanin, Centralin ja Wan Chain alueista. Yleisessä käytössä kuitenkin Victorian koko entinen alue tunnetaan nykyisin nimellä Central. Nimi Victoria tai Victoria City on kuitenkin säilynyt useiden järjestöjen nimissä, joita ovat esimerkiksi paikallinen partio­lippu­kunta Victoria City District, sekä Victoria Junior Chamber. Sikäläisen tuomioistuimen nimenä Victoria District Court oli käytössä 1980-luvulle saakka, jolloin se siirrettiin Wanchai Toweriin ja yhdistettiin muiden Hongkongissa toimineiden alioikeuksien kanssa.
Sijainti

Victoria City sijaitsi pääasiassa nykyisen Centralin alueella, ja se sai nimensä kuningatar Viktorian mukaan vuonna 1843. Se käsitti nykyiset Centralin, Admiraltyn, Sheun Wanin, Wan Chain, East Pointin, Shek Tong Tsuin, Mid-levelsin, Victoria Peakin, Happy Valleyn, Tin Haun ja Kennedy Townin kaupunginosat Hongkongin saarella. Vuonna 1903 Hongkongin hallitus pystytti kaupungin rajoille seitsemän tekstillä City Boundary 1903 (kaupungin raja 1903) varustettua rajakiveä kaupunkiin johtaneiden teiden varsille. Ne ovat kaikki yhä paikoillaan lukuun ottamatta Magazine Gap Roadin varrella ollutta, joka katosi kesäkuussa 2007. Näiden kivien rajoittama alue ulottuu Causeway Baystä Kennedy Towniin.
Aluejako

Vuonna 1857 Britannian hallitus laajensi Victoria Cityn aluetta ja jakoi sen neljään piiriin (wan, kiin. 環):
Sai Wan ("läntinen piiri", käsitti nykyisen Sai Wanin lisäksi Kennedy Townin, Shek Tong Tsuin ja Sai Ying Punin
Sheung Wan ("ylempi piiri", sama kuin nykyinen Sheung wan)
Choong Wan eli Chung Wan ("keskuspiiri", käsitti nykyisen Centralin, ja
Ha Wan  ("alempi piiri", nykyinen Wan Chai).
Ha Wania lukuun ottamatta näiden alkuperäiset nimet ovat yhä käytössä kiinan kielessä.
Nämä piirit (wan) jaettiin edelleen yhdeksään kaupunginosaan, yeuk (kiin. 約:
Shektongtsui
Sai Ying Poon
Taipingshan – Victoria Peak, The Peak eli Mount Austin
Sheung Wan
Choong Wan (nykyinen englanninkielinen nimi Central
Ha Wan (nykyinen Admiralty)
Wan Chai
Bowrington (nykyisen Wan Chain ja Causeway Bayn välissä)
Soo Kun Po
Historia

Pääkaupunki ulottui 1890-luvulla itä-länsisuunnassa noin kuuden kilometrin pituisena rannikkoa myöten. Talot oli rakennettu
graniitista ja tiilestä. Linja-autot ja raitiovaunut tulivat myöhemmin alueen tärkeimmiksi kulkuneuvoiksi.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Victoria, Hong Kong
Aiheesta muualla

Valokuvia vuoden 1903 rajakivistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Rajakivi Old Peak Roadin varrella
Victoria huhtikuussa 1841
Victoria vuonna 1850
Victoria City 1860–65
Praya Central, 1870-luvulla
Käännös suomeksi
Toivo (tunne)

Toivo on harras odotus ja tunne siitä, että jotakin suotuisaa tapahtuu. Toivoon liittyy huomion kiinnittäminen tavoitteeseen, epävarmuuden tunne sekä usko tavoitteen saavuttamiseen. Toiveikkuutta voi tuntea myös sellaisista asioista, joihin ei voi itse vaikuttaa mitenkään.
Iisak

| Iisak> יִצְחָק |
| --- | --- |
 Jusepe de Riberan Iisak ja Jaakob. Yksityiskohta (1637).
Henkilötiedot
Syntynyt: 1851 eaa. 
Vanhemmat:   Abraham  Saara 
Puoliso:  Rebekka
Lapset:   Esau  Jaakob 
Sukulaiset:  Ismael (velipuoli)
Rembrandtin maalaus Enkeli estää Abrahamia uhraamasta Iisakia (1635)
Iisak (hepr. ‏יִצְחָק‎, Jitzḥak) on Vanhassa testamentissa Abrahamin ja Saaran poika ja Ismaelin velipuoli. Iisak oli avioliitossa Rebekan kanssa. Hänellä itsellään on kaksi poikaa: Esau ja Jaakob.
Eräässä Raamatun kertomuksessa Jumala koettelee Abrahamin tottelevaisuutta ja käskee tämän uhrata poikansa Iisakin. Enkeli kuitenkin puuttuu peliin ennen kuin Iisakille käy huonosti.
Vanhalla iällään Iisak tuli sokeaksi, mitä Jaakob käytti hyväkseen saadakseen häneltä petoksella esikoisoikeuden ja siunauksen.
Nimestä Iisak on tullut myös suomalainen nimi Iisakki.
Aiheesta muualla

Iisak suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| n k 1>  Mooseksen kirja (Genesis) |
| --- | --- |
Alkuhistoria (1–11):  Luomiskertomus (1–2)  Syntiinlankeemus (3)  Kain ja Abel (4)  Genesiksen sukuluettelot (5:1–6:8, 11:10–26)  Vedenpaisumus (6:1–9:28)  Haamin kirous (9:20–27)  Kansojen taulu (10:1–11:9)  Baabelin torni (11:1–9) 
Kantaisien historia (12–50):  Abraham (12–23)  Siddimin laakson taistelu (14:1–17)  Abrahamin liitto (15)  Sodoma ja Gomorra (19:1–28)  Iisak (21–35)  Iisakin sitominen (22)  Jaakob ja hänen poikansa (25–50)  Jaakobin tikapuut (28)  Jaakobin paini (32:22–32)  Joosef (37–50)  Jaakobin siunaus (49) 
Lähteet:  Pappiskirja  Jahvisti  Elohisti
Porin tulitikkutehdas

Naisia työskentelemässä Porin tulitikkutehtaalla 1910-luvun lopulla.
Porin tulitikkutehdas Oy (ruots. Björneborgs Tändsticksfabriks Ab) oli Porissa vuosina 1851–1987 toiminut tulitikkutehdas. Ruotsalaissyntyisen liikemiehen Hampus Julius Oldenburgin perustama tehdas oli vuosikymmeniä Suomen suurin tulitikkutehdas ja myös yksi Euroopan suurimmista, joka parhaimmillaan valmisti yli 80% Suomessa käytetyistä tulitikuista.
Tehtaan tunnetuin tuote oli pitkään valmistetut Karhu-tulitikut, joiden legendaarisessa etiketissä oli kuvattuna istuva soihtua pitelevä karhu.
Tehtaan perustaminen

Porin tulitikkutehtaan perusti Kokemäenjoen Isosannan luodolle vuonna 1851 vanhaan tukholmalaiseen kauppiassukuun kuulunut Hampus Julius Oldenburg. Hänen isänsä Henrik Julius Oldenburg oli aikanaan omistanut Porissa toimineen Tuorsniemen lasitehtaan.
Suomeen oli 1840- ja 1850-luvuilla perustettu useita pieniä tulitikkutehtaita, mutta Oldenburg pyrki alusta lähtien massatuotantoon ja valmistamaan tulitikkuja myös vientiin. Hän sai ystävänsä, ruotsalaisen konsulin Conrad Hernmarckin avulla tehdasta varten edullisia lainoja Suomen Pankin rahastoista. Tarvittavat raaka-aineet ja koneet tilattiin Ruotsista. Porin tulitikkutehdas käytti perustamisestaan lähtien pääosin lapsityövoimaa aina vuonna 1921 voimaan tulleeseen oppivelvollisuuslakiin saakka. Esimerkiksi tuotannon käynnistyessä tehtaan 70:tä työntekijästä 65 oli lapsia.
Oldenburg nimesi Isosannan luodolle syntyneen tehdasyhdyskunnan Sofiegarteniksi vaimonsa mukaan. Saarella sijaitsi tehtaan lisäksi Oldenburgin perheen komea asuintalo puistoineen ja puutarhoineen sekä huvimaja ja uimahuone. Vuonna 1857 Porin tulitikkutehtaassa oli työssä 400 henkilöä ja päivätuotanto oli 10 000 punttia eli 10 miljoonaa tulitikkua. Tärkeimmäksi vientimaaksi muodostui Krimin sodan jälkeen Englanti.
Osakeanti ja vaikeudet

Vuonna 1858 pahasti velkaantunut Oldenburg päätti yhtiöittää yrityksensä. Hän muodosti siitä osakeyhtiön jonka osakepääoma muodostui kolmestasadasta 1 000 ruplan arvoisesta osakkeesta. Oldenburg tarjosi nyt näitä osakkeita osakeannissa yleisön merkittäväksi ja takasi etuoikeutetuille osakkeille kymmenen vuoden ajaksi 15 prosentin vuosiosingon. Monet merkittävät suomalaiset virkamiehet ja muut yksityishenkilöt merkitsivätkin näitä osakkeita juuri hyvän osinkotuoton toivossa. Myös eräät porilaiskauppiaat, joilla oli saatavia Oldenburgilta vaihtoivat ne tulitikkutehtaan osakkeisiin. Oldenburg antoi kuitenkin liian optimistisen kuvan tulitikkualan tulevaisuudesta. Uudet osakkaat pidettiin syrjässä yhtiön toiminnasta ja näin Oldenburg saattoi käyttää osakeannilla kerättyjä varoja omiin menoihinsa.
1850-luvun lopulla Porin tulitikkutehtaan länsivienti Englantiin ja Saksaan alkoi kärsiä laatuongelmista ja kovenevasta kilpailusta. Tässä vaiheessa Oldenburg pyrki edistämään tikkujen vientiä Venäjälle. Ongelmana olivat kuitenkin tulitikuille asetetut korkeat tuontitullit, mutta hän onnistui henkilökohtaisilla suhteillaan saamaan alennusta tullimaksuissa. Oldenburg valmistutti vientiä varten tulitikkueriä kiinnittämättä huomiota laatuun, tai siihen oliko niille kysyntää. Hänen optimistisista visioistaan huolimatta merkittävä osa viedyistä tikuista jäi myymättä, tai ne jouduttiin myymään tappiolla. Ongelmia aiheutti myös se, että Suomen viranomaisten määräysten mukaisesti tikut oli pakattu suuriin 1 000 tikun tinattuihin peltirasioihin, kun viennin kohdemaissa käytettiin pienempiä, hinnaltaan halvempia ja kätevämpiä rasioita.
1860-luvun alussa Oldenburg oli käyttänyt osakeannilla keräämänsä rahat omien velkojensa hoitamiseen ja muihin liiketoimiinsa. Luvatut suurvoitot eivät toteutuneet ja keväällä 1861 tulitikkutehdas oli konkurssikypsässä tilassa. Kesä-heinäkuun vaihteessa 1861 Hotelli Otavassa pidettiin Oldenburgin velkojienkokous. Oldenburg onnistui tekemään erillissopimuksia velkojiensa kanssa lupaamalla jokaiselle velkojalle, että juuri tämän saatavat olisivat etuoikeutettuja. Osakeyhtiön toimintaa jatkettiin, mutta osakkeen arvoa alaskirjattiin tuhannesta ruplasta 400:n ruplaan.
Omistajanvaihdos

Oldenburgin Porissa ollut irtain omaisuus takavarikoitiin syyskuussa 1861 ja samaan aikaan hän pakeni velkojiaan Pietariin. Tehtaan osakkaat sijoittivat vielä 100 ruplaa osakkeelta ja lokakuussa 1861 pidetyssä yhtiökokouksessa osakkeen arvoa alennettiin vielä 300:n ruplaan. Tehtaan isännöitsijäksi tuli Oldenburgin veli Abraham Oldenburg ja tilintarkastajana toimi konsuli Hernmarck. Oldenburg itse jäi Pietariin, jossa hän pyrki pääsemään neuvotteluratkaisuun omien velkojiensa kanssa ja koetti samaan aikaan saada tulitikkutehdasta myytyä. Hän pääsi sopuun suurimpien velkojiensa kanssa lainattuaan Hernmarckilta noin 100 000 ruplaa. Konsuli Hernmarck kuoli tammikuussa 1863 Helsingissä ja jätti jälkeensä velkaisen kuolinpesän.
Tehtaan uudeksi omistajaksi tuli vuonna 1866 Porin tulitikkutehdas-osakeyhtiö. Vuosittainen tuotanto oli noin 20 miljoonaa rasiaa, joista 20% meni vientiin. Se suuntautui pääasiassa Venäjälle, Ruotsiin, Norjaan ja Englantiin. Porin tulitikkutehdas oli tuolloin Satakunnan suurin yritys ja valmisti yli 80% Suomessa tuotetuista tulitikuista. Turkin sodan aikana 1877–1878 tehdas joutui vaikeuksiin viennin romahdettua. Se selvisi kuitenkin vähentämällä työntekijöitään. 1880-luvun lopulla tehdas työllisti enää vajaat 70 henkeä, kun ennen Turkin sotaa heitä oli ollut 250.
Muutto

Porin tulitikkutehdas toimi Isosannassa aina vuoteen 1902 saakka, jolloin se siirrettiin vuokrasopimuksen umpeuduttua Vähärauman kylään. Uusi tehdas perustettiin kauppaneuvos F. A. Juseliuksen johdolla. Hän myös hankki sen omistukseensa yhdessä Waldemar von Frenckellin kanssa tehtaan ajauduttua konkurssiin 1910-luvun alussa. Vähäraumalle perustetun tehtaan ympäristö tunnetaan nykyään Tikkulan kaupunginosana. Ensimmäisen maailmansodan aikana tuotanto pääsi jälleen vauhtiin, kun tehtaalla valmistettiin tulitikkuja Venäjän ja sen liittolaisten tarpeisiin. Vuonna 1916 tuotantomäärä oli 106 miljoonaa rasiaa ja sodan päätyttyä tehdas oli jälleen maan suurin tulitikkujen valmistaja.
Ruotsalaisomistus ja tehtaan sulkeminen

Vuonna 1919 Porin tulitikkutehdas siirtyi ruotsalaisen Ivar Kreugerin kaksi vuotta aikaisemmin perustaman Svenska Tändsticks Aktiebolagetin (STAB) omistukseen. Kreuger osti myös useita muita tulitikkutehtaita eri puolilta maailmaa ja parhaimmillaan hänen imperiuminsa tuotti lähes 80% koko maailman tulitikuista. 1920-luvulla STAB perusti Porin tulitikkutehtaan nimellä kulkeneen tuotantolaitoksen myös Jyväskylän maalaiskuntaan Jyväsjärven rannalle. Kreugerin tehtyä itsemurhan vuonna 1932 hänen tehtaansa joutuivat vaikeuksiin ja Porin tulitikkutehdas jouduttiin sulkemaan 1934. Tehdas päätyi amerikkalaisomistukseen, jolta STAB osti sen taas itselleen vielä samana vuonna. Se avattiin laajennettuna uudelleen 1938 ja vuoden kuluttua tuotanto oli noin 80 miljoonaa rasiaa. Siitä puolet meni vientiin. Tehdas säilyi vuonna 1980 nimensä Swedish Matchiksi muuttaneen ruotsalaisyrityksen omistuksessa aina lakkauttamiseensa 1987 saakka. Viimeisinä vuosinaan se valmisti vain pelkkiä haavasta tehtyjä säleitä ilman massapäätä. Työntekijöitä tehtaassa oli lopettamisen aikaan noin 80.
Tehtaan myöhemmät vaiheet

Nykyään Porin tulitikkutehtaasta on jäljellä alkuperäisessä asussaan vain kaksikerroksinen konttorirakennus. Itse tehdasrakennus purettiin vuonna 2003 valmistuneen ABC-liikennemyymälän tieltä. Sen kadunpuoleinen julkisivu jätettiin kuitenkin paikalleen muistoksi tulitikkutehtaasta. Lisäksi aseman sisätiloissa on tehtaaseen liittyvää sisustusta ja sen logo on mukailtu vanhasta Karhu-tulitikkujen etiketistä. Liikenneaseman viereen tehtaan vanhojen varastohallien paikalle valmistui muutamaa vuotta myöhemmin S-ryhmän Prisma Rauta -myymälä.
Tulitikkutehtaan tyttöjä 1910.
Porin vanhan tulitikkutehtaan paikalle rakennettu ABC-liikennemyymälä sekä siihen liitettyä vanhan tehtaan julkisivua.
Raakel

| Raakel> רָחֵל |
| --- | --- |
 Tanzio da Varallon Jaakob ja Raakel (1625).
Henkilötiedot
Syntynyt: 1729 eaa. 
Vanhemmat:   Laaban 
Puoliso:   Jaakob 
Lapset:   Joosef  Benjamin 
Sukulaiset:   Lea (sisko) 
Raakel ja Lea Dante Gabriel Rossettin maalauksessa vuodelta 1855.
Raakel (hepr. ‏רחל‎) on Raamatun Vanhan testamentin henkilö. Hän oli Laabanin tytär ja Jaakobin toinen puoliso sekä Joosefin ja Benjaminin äiti.
Raamatun mukaan Jaakob rakastui enonsa Laabanin nuorempaan tyttäreen, serkkuunsa Raakeliin ja lupasi palvella Laabania seitsemän vuotta saadakseen Raakelin vaimokseen. Seitsemän vuoden kuluttua Laaban antoi Jaakobille kuitenkin vanhemman tyttärensä Lean. Hääviikon kuluttua Laaban antoi myös Raakelin Jaakobille vaimoksi sillä ehdolla, että Jaakob palvelee enoaan vielä toiset seitsemän vuotta.
Raakel synnytti Jaakobin 12 pojasta kaksi nuorinta, Joosefin ja Benjaminin, jonka synnyttäessään hän kuoli. Raakelin hauta sijaitsee lähellä Beetlehemiä ja on nykyään turistikohteena.
Louis Braille

| Louis Braille |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. tammikuuta 1809 Coupvray, Ranska
Kuollut: 6. tammikuuta 1852 (43 vuotta) Pariisi, Ranska
Ammatti:  opettaja
Étienne Leroux’n veistämä rintakuva.
Louis Braille ([lwi bʁaj(ə)]; 4. tammikuuta 1809 Coupvray, Ranska – 6. tammikuuta 1852 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen opettaja ja sokeiden tai voimakkaasti heikkonäköisten käyttämän pistekirjoituksen eli braillekirjoituksen keksijä. Braille sokeutui itse jo nuorena ja opiskeli pariisilaisessa sokeainkoulussa, jossa tutustui erilaisiin sokeiden kirjoitusjärjestelmiin. Hän alkoi kehittää omaa järjestelmäänsä kouluaikanaan ja sai sen valmiiksi 15-vuotiaana. Braille kuoli keuhkotuberkuloosiin 43-vuotiaana, ja braillekirjoituksen leviäminen alkoi vasta hänen kuolemansa jälkeen.