stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Preeriaturpiaali
Elintavat

Preeriaturpiaalit muodostavat syksyisin ja talvisin löyhiä parvia, joissa ei ole vallitsevaa arvojärjestystä. Parvissa voi olla mukana myös huilupreeriaturpiaaleja. Pesimisalueilleen koiraat saapuvat maaliskuulla ja valtaavat itselleen reviirin, jota ne puolustavat toisia koiraita vastaan. Naaraat saapuvat muutamaa viikkoa myöhemmin.
Preeriaturpiaalien pesimäkausi kestää maaliskuulta elokuulle, ja kaudessa on kaksi pesintää. Koiraat voivat pesiä samanaikaisesti kahden tai kolmen naaraan kanssa, mutta naarailla on vain yksi koiras koko pesimäkauden ajan. Naaras rakentaa pesän ruohoista ruohikon suojaan. Pesä on usein katettu, ja siinä voi olla tunnelimainen sisäänkäynti. Naaras munii kauden aikana kuudesta neljääntoista valkoista punaruskeapilkullista munaa, joita vain se hautoo. Koiras avustaa kuoriutuneiden poikasten ruokinnassa.
Sturnella magna
I predoni della steppa

| I predoni della steppa |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Tanio Boccia
Käsikirjoittaja:  Mario Moroni, Tanio Boccia
Tuottaja:  Luigi Rovere
Säveltäjä:  Carlo Rustichelli
Kuvaaja:  Aldo Giordani
Leikkaaja:  Alba Di Saivo
Lavastaja:  Amedeo Mellone
Pääosat:  Adriano Bellini, Moira Orfei, Ombretta Colli, Daniele Vargas
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Cineluxor
Ensi-ilta:  30. tammikuuta 1964
Kesto:  95 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  229 862 000 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
I predoni della steppa (”Aron rosvot”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan itämaisaiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Tanio Boccia alias Amerigo Anton. Sen sankaria esittää Adriano Bellini alias Kirk Morris.
Juoni

Tšingis-kaanin jälkeläinen Sandar sieppaa Yesen-kaanin tyttären Samiran, joka on luvattu pahan Althan-kaanin morsiameksi. Nuoret rakastuvat toisiinsa ja Sandar palauttaa Samiran isälleen. Samira lähetetään Althanille, joka hyökkää Yesenin valtakuntaan. Sandar lyö Althanin kaksintaistelussa, rakastavaiset saavat toisensa ja sankari perii kuolevan Yesen-kaanin valtakunnan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Adriano Bellini  | … |  Sandar-kaani   |
|  Moira Orfei  | … |  Malina   |
|  Ombretta Colli  | … |  Samira   |
|  Daniele Vargas  | … |  Althan-kaani   |
|  Giulio Donnini  | … |  Althan-kaanin neuvonantaja   |
|  Ugo Sasso  | … |  Ciukhai   |
|  Peter White  | … |  Yesen-kaani   |
|  Attilio Dottesio  | … |  kaartin komentaja   |
|  Anna Mazzelli  | … |     |
|  Luigi Scavran  | … |     |
|  Sina Scarfoni  | … |     |
|  Gabriella Schettini  | … |     |
|  Franco Pechini  | … |     |
|  Claudio Mazzulli  | … |     |
|  Marco Pasquini  | … |     |
|  Furio Meniconi  | … |  Kublai   |
Tuotanto

I predoni della steppa on kuvattu Technicolor-väreissä ja Techniscope-laajakangastekniikalla Cinecittàn studioilla Roomassa. Tuottaja Luigi Rovere ja ohjaaja Tanio Boccia tekivät Adriano Bellinin kanssa samaan aikaan ja samoissa lavasteissa myös kolme muuta elokuvaa, Maciste alla corte dello zar, La valle dell’eco tonante ja Il dominatore del deserto.
Elokuva on vaatimattomasti toteutettu yksinkertainen, mutta melko viihdyttävä rutiiniseikkailu. Se on saatavilla hyvälaatuisena ranskalaisena DVD:nä.
Aiheesta muualla

I predoni della steppa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sykloheksaani

| Sykloheksaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Sykloheksaani
PubChem CID:  8078
SMILES:  C1CCCCC1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H12
Moolimassa:  84,16 g/mol
Ulkomuoto:  neste
Sulamispiste:  6.7 °C (279,85 K)
Kiehumispiste:  80,7 °C (353.85 K)
Tiheys:  0,7739 g/cm3 (25 °C)
Liukoisuus veteen:  0,052 g/l (23,5 °C)
      
Sykloheksaani on kuuden hiiliatomin muodostama rengasrakenteinen sykloalkaani, josta käytetään myös nimiä heksahydrobentseeni ja heksametyleeni.
25 °C ja 1 atm oloissa sykloheksaanin taitekerroin on 1.4235, leimahduspiste –20 °C, itsesyttymislämpötila 245 °C ja liukoisuus veteen 0.058 g per kg H2O.
Stereokemia > Aksiaalisuus ja ekvatoriaalisuus

Jokaisesta tuolimuotoisen sykloheksaanin konformaation hiiliatomista lähtee kaksi sidosta vetyatomeihin. Nämä jaetaan aksiaalisiin (pystyakselin suuntaisiin) ja ekvatoriaalisiin (vaakatasoisiin) sidoksiin. Nimet pätevät myös muihin sykloheksaaniin liittyneihin atomeihin/atomiryhmiin eli substituentteihin.
Sykloheksaanin tuolikonformaatiossa C-H – sidokset ovat joko renkaan tasoa vasten kohtisuorassa (aksiaalisia) tai tason suunnassa (ekvatoriaalisia). Kuudesta aksiaalisesta sidoksesta kolme suuntautuu ylöspäin ja kolme alaspäin. Vastaavasti ekvatoriaaliset sidokset suuntautuvat alaspäin olevasta kulmasta viistosti ylöspäin tai ylöspäin olevasta kulmasta viistosti alaspäin.
Stereokemia > Rengaskäännös ja konformaatiot

Yleisin konformaatio sykloheksaanilla on tuoli. Se voi läpikäydä rengaskäännöksen, jossa sykloheksaanin aksiaaliset sidokset muuttuvat ekvatoriaalisiksi ja päinvastoin (kuva alla). Käännös on tasapainoreaktio, joka se esitetään kaksoisnuolin (⇌).
Rengaskäännös voi tapahtua hyvin ilman venemuotoa, mutta muut konformaatiot ovat täysin välttämättömiä.
Stereokemia > Rengasjännitys

Sykloheksaanin hiiliatomit ovat sp3 hybridisoituneet. Siksi ne pyrkivät tetraedrimuotoon, jossa kaikki atomien väliset sidoskulmat ovat noin 109.5° – kulmasta poikkeaminen aiheuttaa rengasjännitystä. Tuoli on sykloheksaanin vakain konformaatio ja sen hiilet ovat teoriassa tetraedrisiä eikä renkaassa ole rengasjännitystä. Todellisuudessa rengasjännitystä on hieman koska tuoli on litistynyt ihannekulmatilanteesta ja hiilten väliset sidoskulmat ovat noin 111.5°. Litistyminen johtuu siitä, että isot hiilet vievät toisiltaan (steerisesti) enemmän tilaa kuin pienet vedyt – vastaavasti hiili-vety ja vety-vety sidoskulmat ovat pienempiä. Rakenne pyrkii tilanteeseen, jossa steeristen vaikutusten ja rengasjännityksen yhteisvaikutus on pienin ja rakenne on mahdollisimman pienienerginen (katso Konformaatio#Rengasjännitys). Rengaskäännökseen tarvittava energia on pieni, 43 kilojoulea per mooli (kJ/mol), joten sitä tapahtuu jatkuvasti ja nopeasti jo huoneenlämpötilassa.
Stereokemia > Konformeerit

Sykloheksaanin konformaatioista vakaimmat ovat diastereomeereihin kuuluvia konformeerejä, jotka ovat tuoli ja kierrevene (kuvaaja alla). Kierrevene voidaan myös luokitella rengaskäännöksen välimuodoksi. Vene ja puolituoli ovat siirtymätiloja.
Veneellä ei juuri ole rengasjännitystä, mutta sillä on rakenteen päiden aiheuttamaa steeristä jännitystä ja erityisesti "torsionaalista jännitystä", joka johtuu hyperkonjugaation vähäisyydestä suhteessa matalaenergisempiin muotoihin (katso Konformaatio#Renkaiden hyperkonjugaatio ja muut vaikutukset). Siksi vene on epävakaampi kuin tuoli. Kuten kuvaajasta yllä näkyy, puolituolin kokonaisenergia suurin kaikista sykloheksaanin konformaatioista ja siksi se on vähiten suotuisa. Vääntynyt vene on hieman venekonformaatiota vakaampi.
Stereokemia > Substituointi

Yksi- eli monosubstituenttisen sykloheksaanin substituentin eli siihen liittyneen atomin/atomiryhmän (jokin muu kuin vety) ollessa aksiaalisesti, hylkivät substituoidun sykloheksaanin aksiaaliset vetyatomit liittynyttä substituenttia – siksi monosubstitituoitu sykloheksaani on lähinnä konformaatiossa, jossa substituentti on ekvatoriaalisesti.
Rengaskäännösilmiön painottuneisuus substituentin ekvatoriaaliseen muotoon riippuu erityisesti substituentin koosta, mutta myös muista ominaisuuksista. Metyylisykloheksaanissa energiaero aksiaalisen ja ekvatoriaalisen muodon välillä on 7.3 kJ/mol, ja aksiaalinen muoto on 19 kertaa yleisempi kuin ekvatoriaalinen. tert-Butyylisykloheksaanissa ero on jo yli 20 kJ/mol ja ekvatoriaalinen on yli 3 000 kertaa yleisempi. Alla on tert-butyylisykloheksaanin rakenne. Vedyt hiilissä 5 ja 3 hylkivät tert-butyyliryhmää (vihreä, ympyröity), ja tasapaino on voimakkaasti ekvatoriaalisen muodon suuntaan:
Edeltävän kaltaisen ekvatoriaalisuotuisuuden vuoksi monosubstituenttisen tuolimuotoisen sykloheksaanin substituentti merkitään yleisesti ekvatoriaaliseksi ja jos substituentteja on monta, on vakain muoto se, jossa suurin substituentti on ekvatoriaalinen.
Valmistus

Sykloheksaania valmistetaan pääasiallisesti vedyttämällä bentseeniä. Tämä reaktio tapahtuu joko kaasu- tai nestefaasissa ja tyypillisiä katalyyttejä ovat nikkeli, platina ja palladium. Raaka-aineesta on poistettava hiilimonoksidi ja vetysulfidi, sillä nämä ovat katalyyttimyrkkyjä prosessissa. Sykloheksaania esiintyy myös maaöljyssä, jossa sen pitoisuus vaihtelee. Korkeita sykloheksaanipitoisuuksia esiintyy muun muassa nigerialaisessa ja venezuelalaisella öljyssä, kun taas sitä on vähän Lähi-idän öljyesiintymissä.
Suurin osa tuotetusta sykloheksaanista hapetetaan koboltti- tai boorihappokatalyyttien avulla sykloheksanoliksi tai sykloheksanoniksi, joita käytetään edelleen adipiinihapon ja kaprolaktaamin valmistukseen. Sykloheksaania voidaan lisätä myös polttoaineeseen tai käyttää eteenin valmistukseen tai laimentimena polymeerisynteeseissä. Sykloheksaanin liuotinominaisuudet ovat hyvät ja bentseenin kaltaiset, mutta se ei ole yhtä myrkyllistä kuin bentseeni. Liuottimena sitä usein käytetään seoksena muiden hiilivetyjen kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sykloheksaanin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Cyclohexane (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Cyclohexane (englanniksi)
DrugBank: Cyclohexanes
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Cyclohexane (englanniksi)
ChemBlink: Cyclohexane (englanniksi)
Tuoli- (vasen) ja venekonformaatio. Kohdassa a olevat vedyt tai muut substituentit ovat aksiaalisia. Kohdassa e ne ovat ekvatoriaalisia.
Sykloheksaanin aksiaaliset (punaiset) ja ekvatoriaaliset (siniset) sidokset.
Sykloheksaanin olennaisimmat konformaatiot ovat tuoli- (1), puolituoli- (2), kierrevene- (3) ja venekonformaatiot (4), koska ne voivat olla rengaskäännöstä. Punainen vety muuntuu ekvatoriaalisesta aksiaaliseksi; sinisellä vedyllä asia on päinvastoin. Pinkit ja oranssit nuolet osoittavat kohdat joista rungon hiilten voidaan ajatella työntyvän kunkin nuolen osoittaman suuntaan rengaskäännöksen edetessä vasemman yläkulman rakenteesta muotojen 2, 3 ja 4 kautta lopulta vasemman alakulman rakenteeksi.
Kierreveneen[vanhentunut linkki] eräs esitystapa.
Tuoli- (A), kierrevene- (B), vene- (C), puolituolikonformaatiot (D), joiden väliset potentiaalienergiaerot ovat vasemmalla. Vaaleanpunainen käyrä osoittaa energiaerojen muutoksen rengaskäännöksen aikana, joka etenee vasemmalta oikealle tai päinvastoin. A ja B ovat paikallisia energiaminimejä ja siten ne luokitellaan konformeereiksi.
Veneen vedyt ovat hylkivästi lähellä toisiaan aiheuttaen steeristä jännitystä.
Werner Proft

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 |  |  |
Bernhard Otto Werner Proft (12. elokuuta 1901 Berliini – 18. maaliskuuta 1989 Berliini) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Proft pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1927–1928 yhteensä kuusi ottelua. Hän kuului Saksan olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Amsterdamissa 1928, missä hän pelasi kolmessa ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
RN Principe Amedeo

| RN Principe Amedeo |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Regio Cantiere di Castellammare di Stabia, Castellammare di Stabia
Kölinlasku:  elokuu 1865
Laskettu vesille:  15. tammikuuta 1872
Palveluskäyttöön:  15. joulukuuta 1874
Poistui palveluskäytöstä:  alusluettelosta 1895
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 751 t (normaali) 6 020 t (kuormattu)
Pituus:  79,73 m
Leveys:  17,40 m
Syväys:  7,90 m
Koneteho:  6 117 ihp
Nopeus:  12,2 solmua
Miehistöä:  548
Aseistus
Aseistus:  1 × 11" tykki 6 × 10" tykkiä
RN Principe Amedeo (ital. Regia Nave Principe Amedeo) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1872 vesillelaskettu Principe Amedeo -luokan ironclad.
Valmistus

Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta ja sen köli laskettiin elokuussa 1865. Alus laskettiin vesille 15. tammikuuta 1872 ja se liitettiin laivastoon 15. joulukuuta 1874.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1895.
Preeriakalkkarokäärme

| Preeriakalkkarokäärme |
| --- | --- |
 Preeriakalkkarokäärmeen alalaji Crotalus viridis nuntius.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Kyykäärmeet Viperidae
Suku::  Crotalus
Laji::  viridis
Kaksiosainen nimi
 Crotalus viridis  Rafinesque, 1818 

Katso myös
   Preeriakalkkarokäärme Wikispeciesissä   Preeriakalkkarokäärme Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Preeriakalkkarokäärme (Crotalus viridis) on laajalle läntisessä Pohjois-Amerikassa levinnyt kalkkarokäärme. Laji on keskimäärin noin 90 senttimetriä pitkä ja väritykseltään vihertävän harmaa tai ruskea. Se asustaa moissa elinympäristöissä mutta viihtyy erityisesti hiekkaisilla ja emäksisillä ruohomailla.
Ulkonäkö ja koko

Preeriakalkkarokäärmeellä on yhdeksän alalajia, ja niiden väritys vaihtelee hiukan. Suurin osa yksilöistä on kuitenkin vihertävän harmaita vihertävän ruskeita. Yhden alalajin yksilöt ovat sen sijaan lähes täysin mustia. Lajilla on selässä 33–55 tummaa läiskää, joita ympyröi vaaleampi reunus. Nämä läiskät ovat hyvin huomaamattomia mustalla alalajilla. Lajin keskimääräinen pituus on noin 91,5 senttimetriä. Pisimmät yksilöt voivat kasvaa kuitenkin noin 162 senttimetriä pitkiksi ja yhden alalajin yksilöt jäävät noin 70 senttimetrin mittaisiksi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Preeriakalkkarokäärme on laajimmalle levinnyt Pohjois-Amerikan kalkkarokäärmeistä. Sen levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Brittiläisen Kolumbian eteläisiin keskiosiin, Albertan kaakkoisosiin ja Saskatchewanin lounaisosiin. Idässä sitä tavataan läntisessä Iowassa, Nebraskassa ja Kansasissa asti. Kanadasta alue jatkuu etelään Yhdysvaltain halki Meksikoon, jossa sitä tavataan Baja Californian ja Chihuahuan pohjoisosissa ja Coahuilan luoteisosat.
Lajin elinympäristö on vaihteleva. Se suosii erityisesti hiekkaisia tai emäksisiä ruohomaita, mutta sitä tavataan myös aavikoilla, kivisillä vuorenrinteillä, niukkakasvuisella preerialla ja vuoristometsissä 2 600 metrin korkeuteen asti.
Käyttäytyminen

Preeriakalkkarokäärme elää maalla, mutta se voi joskus kiivetä myös puihin tai pensaisiin. Laji lepää koloissa tai luolissa. Lämpiniä päivänä laji paistattelee päivää, mutta kuumina päivinä se yleensä hakee suojaa koloista ja aktivoituu yöllä saalistamaan. Talvisin laji horrostaa koloissa, joissa voi olla jopa sata yksilöä, jos pesäkolot ovat harvassa.
Preeriakalkkarokäärme käyttää ravinnokseen pieniä nisäkkäitä, maassa pesiviä lintuja, sammakkoeläimiä ja matelijoita, joskus jopa toisia käärmeitä. Se hyökkää saaliin kimppuun nopeasti ja puraisee sitä myrkkyhampaillaan. Sen jälkeen se päästää saaliin irti ja etsii myrkkyyn kuolleen eläimen. Preeriakalkkarokäärmeen myrkky on tappavaa, ja se käyttää noin 20–55 prosenttia säilömästään myrkystä yhdellä puraisulla – 300 kertaa enemmän kuin pienen nisäkkään tappamiseen tarvitaan.
Preeriakalkkarokäärme lisääntyy maalis-toukokuussa. Koiraat saattavat kilpailla naaraista lisääntymiskaudella, ja ne hedelmöittävät naaraat hemipeniksellä. Naaraas synnyttää loppukesästä tai alkusyksystä 4–21 elävää poikasta. Ne ovat 22–28 senttimetriä pitkiä eivätkä tarvitse vanhempien hoitoa. Poikaset ovat lisäksi heti syntymästään saakka myrkyllisiä. Ne saavuttavat sukukypsyyden kolmen vuoden iässä.
Aiheesta muualla

ITIS: Crotalus viridis (englanniksi)
The University of Adelaide, Australia, Clinical Toxinology Resources: Crotalus viridis (englanniksi)
Preeriakalkkarokäärme The Reptile Databasessa (englanniksi)
Preeriakalkkarokäärme HerpNet.netissä (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1515347  Wikispecies: Crotalus viridis  BioLib: 58834  CoL: ZPDQ  EoL: 51899646  GBIF: 8945077  iNaturalist: 81526  IRMNG: 10368129  ITIS: 174319  IUCN: 64339  NatureServe: 2.768819  NCBI: 8739  Observation.org: 98429  Open Tree of Life: 600069  RD: viridis 
Lähikuva preeriakalkkarokäärmeen Crotalus viridis oreganus -alalajin päästä.
Preeriakalkkarokäärme puolustusasennossa.
Príncipe Alfonso (1922)

| Príncipe Alfonso |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sociedad Española de Construcción Naval, Ferrol
Kölinlasku:  1. helmikuuta 1917
Laskettu vesille:  27. heinäkuuta 1922
Palveluskäyttöön:  30. elokuuta 1925
Poistui palveluskäytöstä:  2. helmikuuta 1970
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 595 t (standardi) 9 385 t (kuormattu)
Pituus:  176,62 m
Leveys:  16,61 m
Syväys:  5,03 m
Koneteho:  80 000 shp
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  566
Aseistus
Aseistus:  8 × Vickers-Carraca 152 mm/50 -tykkiä 4 × 102 mm/45 -ilmatorjuntatykkiä 2 × Hotchkiss 47 mm tykkiä 12 × 533 mm torpedoputkea
Príncipe Alfonso oli Espanjan laivaston vuonna 1922 vesillelaskettu Almirante Cervera -luokan risteilijä.
Valmistus

Aluksen hankinta vahvistettiin laivastolailla 17. helmikuuta 1915. Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Ferrolista, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1917. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1922 ja otettiin palvelukseen 30. elokuuta 1925.
Palvelus

Alus saattoi kuningas Alfonso XIII:ta useilla ulkomaan matkoilla kuten vierailuilla Göteborgiin ja Kieliin 1928 ja Ranskan, Italian satamiin sekä Maltalle 1930. Vuonna 1931 tasavallan julistamisen jälkeen alus kuljetti hallitsijan Cartagenasta maanpakoon Italiaan. Samana vuonna alus nimettiin uudelleen Libertadiksi.
Espanjan sisällissodassa alus kuului tasavaltalaisten laivastoon tukikohtanaan Cartagena. Alus kuului maaliskuussa 1938 laivasto-osastoon, jonka tehtävänä oli iskeä kansallismielisten laivastoon. Iskussa upposi risteilijä Baleares. Alukseen osui 18. huhtikuuta Cartagenassa ilmahyökkäyksessä pommi, minkä seurauksena Libertad oli korjattavana kolme kuukautta. Tasavaltalaisten kärsittyä tappion alus siirtyi Bizerteen, missä se internoitiin. Alus palautettiin 1939 kansallismielisten hallinnoimaan Francisco Francon Espanjaan ja se nimettiin Galiciaksi.
Alus poistettiin palveluksesta 2. helmikuuta 1970 ja se sijoitettiin myyntilistalle maaliskuussa 1972.
Pretty Woman

| Pretty Woman |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Garry Marshall
Käsikirjoittaja:  J.F. Lawton
Tuottaja:  Laura Ziskin Walter von Huene Arnon Milchan Steven Reuther Gary W. Goldstein
Säveltäjä:  James Newton Howard
Kuvaaja:  Charles Minsky
Leikkaaja:  Priscilla Nedd-Friendly Raja Gosnell
Tuotantosuunnittelija:  Albert Brenner
Pääosat:  Richard Gere Julia Roberts
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Touchstone Pictures
Levittäjä:  InterCom Walt Disney Studios Motion Pictures Disney+ Ivi.ru Xfinity Streampix
Ensi-ilta:   23. maaliskuuta 1990  29. kesäkuuta 1990
Kesto:  teatteriversio 119 min ohjaajan versio 125 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  14 000 000 $ (arvio)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pretty Woman on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut romanttinen komedia, jonka ohjasi Garry Marshall. Elokuvan miespääosassa on Richard Gere ja naispääosassa läpimurtoroolissaan Julia Roberts. Elokuva kertoo nykyajan tuhkimotarinan prostituoidusta ja rikkaasta liikemiehestä. Julia Roberts sai roolistaan Oscar-ehdokkuuden.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Gere  | … |  Edward Lewis   |
|  Julia Roberts  | … |  Vivian Ward   |
|  Ralph Bellamy  | … |  James Morse   |
|  John David Carson  | … |  Mark Roth   |
|  Laura San Giacomo  | … |  Kit De Luca   |
|  Alex Hyde-White  | … |  David Morse   |
|  Amy Yasbeck  | … |  Elizabeth Stuckey   |
|  Elinor Donahue  | … |  Bridget   |
|  Hector Elizondo  | … |  Barnard "Barney" Thompson   |
|  Judith Baldwin  | … |  Susan   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu Pretty Womania viihdyttäväksi hittileffaksi, joka tarjoaa aimon annoksen sadun lempeää kauneutta. Hän antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Syrdarjan alue

| Syrdarjan alue |
| --- | --- |
 Gumbazin kylän sardoba.
 Alueen sijainti Uzbekistanin kartalla.
Valtio:  Uzbekistan
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Guliston
Pinta-ala:  4 280 km²
Väkiluku (2024):  914 000
Syrdarjan alue (uzb. Sirdaryo viloyati) on hallintoalue Uzbekistanin itäosassa. Sen keskus on Gulistonin kaupunki. Alueen pinta-ala on 4 280 neliökilometriä. Asukasmäärä oli 914 000 vuonna 2024.
Maantiede, ilmasto ja luonto

Syrdarjan alue rajoittuu pohjoisessa Kazakstaniin, idässä Taškentin alueeseen, etelässä Tadžikistaniin ja lännessä Jizzaxin alueeseen. Se on pääosin luoteeseen viettävää Nälkäaron kumpuilevaa tasankoa. Idässä on Syrdarjajoen laakso.
Seudulla vallitsee kuiva mannerilmasto. Keskilämpötila on tammikuussa –2:sta –6:een ja heinäkuussa 27–29 astetta. Vuotuinen sademäärä on 180–220 millimetriä. Sateita saadaan etupäässä talvella. Voimakkaat lämpötilan vaihtelut ja haihtuminen haittaavat maanviljelyä.
Tärkein joki on itärajalla virtaava Syrdarja, jonka vettä käytetään kanavien ja tekojärvien avulla maatalouden keinokasteluun. Maaperän suolaisuutta vähentämään on rakennettu poistovesikanavia.
Luonnonvarainen kasvillisuus koostuu etupäässä pensaista ja ruohokasveista. Viljelyalueille on istutettu suojametsiä. Eläinkuntaan kuuluvat kettu, susi, kultasakaali, villisika, kuhertajagaselli, monet jyrsijä- ja matelijalajit, linnuista kaspianaavikkonärhi, kertut ja hietakyyhkyt.
Hallinnollinen jako ja asutus

Vuonna 1963 perustettuun alueeseen kuuluvat Gulistonin, Shirinin ja Yangiyerin aluetasoiset kaupungit ja 8 piirikuntaa: Boyovut, Guliston, Mirzaobod, Oqoltin, Sardoba, Sayhunobod, Sirdaryo ja Xovos. Muut kaupungit ovat Sirdaryo ja Baxt. Taajamia on 25, maaseudun itsehallintoalueita 3 ja maaseutuasutuksia 257.
Asukkaat ovat etupäässä uzbekkeja (79 %). Lisäksi on muun muassa tadžikkeja (9 %), venäläisiä (3 %), kirgiisejä (2 %) ja kazakkeja (2 %). Kaupunkiväestön osuus oli 43 prosenttia vuonna 2024.
Talous ja liikenne

Syrdarjan alueen pääelinkeinot ovat maatalous ja teollisuus. Viljelysmaata on 245 000 hehtaaria. Alue on Uzbekistanin tärkeimpiä puuvillan tuottajia. Lisäksi viljellään viljaa, vihanneksia, perunaa, öljykasveja, hedelmiä ja tuotetaan silkkikuitua. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset ja siipikarja.
Alueella on puuvilla-, tekstiili-, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Sähköenergiaa tuottavat Farhodin vesivoimalaitos ja Syrdarjon lämpövoimala. Maantie- ja rautatieyhteydet johtavat Taškentiin, Samarkandiin ja Ferganan laaksoon.
Kulttuuri

Gulistanissa toimii yliopisto. Kultturilaitoksia ovat kotiseutumuseo, teatteri, taidegalleria ja kansantaiteen keskus. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu 1500-luvulla rakennettu vesisäiliö eli sardoba samannimisessä piirissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Syrdarjan alueen kotisivut
Uzbekistanin hallinnolliset alueet
Andijon
Buxoro
Fargʻona
Jizzax
Karakalpakia (tasavalta)
Namangan
Navoiy
Qashqadaryo
Samarkand
Sirdaryo
Surxondaryo
Taškent (pääkaupunki)
Taškent (alue)
Xorazm