stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pamela Mars-Wright

| Pamela Mars-Wright> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1960 (ikä 63–64) Yhdysvallat
Muut tiedot
Omaisuus:  5,9 miljardia dollaria (3/2018)
Yritys:  Mars
Pamela Diane Mars-Wright (o.s. Mars, s. 1960 Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen perijätär, yritysjohtaja, miljardööri ja hyväntekijä. Hän toimii esimerkiksi panimokonserni Heinekenin hallituksessa.
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 296. rikkaimmaksi ihmiseksi (jaettu sijoitus) ja 30. rikkaimmaksi naiseksi. Tuolloin hänen omistustensa arvo oli 5,9 miljardia dollaria. Tämä vastasi noin 8 prosentin osuutta hänen isoisoisänsä Frank C. Marsin perustamasta, nykyään erityisesti makeisia, elintarvikkeita ja eläinruokaa tuottavasta Mars-konsernista. Hän on edesmenneen Forrest Mars nuoremman (1931–2016) tytär. Pamelalla on kolme siskoa (Marijke Mars, Valerie Mars ja Victoria Mars), joilla kullakin on vastaava omistusosuus Mars-yhtiöstä.
Aiheesta muualla

Marc Smith (6.10.2008) World exclusive: Pamela Mars-Wright on life at Mars, Inc (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (campdenfb.com)
Pamela "Pam" Mars-Wright (englanniksi) (bloomberg.com)
Def Leppard
Historia > Varhaiset vuodet (1977–1979)

Sheffieldin Tapton Schoolissa opiskelleet Rick Savage, Pete Willis ja Tony Kenning perustivat vuonna 1977 Atomic Mass -nimisen yhtyeen. Savagesta tuli yhtyeen basisti, Willisistä kitaristi ja Kenningistä rumpali. Pian yhtyeen perustamisen jälkeen 18-vuotias Joe Elliott pyrki yhtyeeseen toiseksi kitaristiksi tutustuttuaan paremmin Willisiin. Elliottin koe-esiintymisen jälkeen Savage, Willis ja Kenning olivat kaikki kuitenkin sitä mieltä, että Elliott sopisi paremmin yhtyeen laulajaksi kuin toiseksi kitaristiksi. Yhtye soitti pääasiassa koulujen tanssisaleissa ja päättäjäisissä.
Loppuvuodesta yhtyeen nimi vaihtui. Uusi nimi oli Elliottin yksikorvaista leopardia esittävän piirroksen mukaan Def Leopard. Kenning ehdotti, että nimi muokattaisiin vielä muotoon Def Leppard, sillä hänen mielestään Def Leopard kuulosti enemmänkin punk-yhtyeen nimeltä. Vuoden 1978 tammikuussa kitaristi Steve Clark liittyi yhtyeeseen toiseksi kitaristiksi Willisin rinnalle. Päätös Clarkin ottamisesta mukaan yhtyeeseen oli Elliottin mukaan varsin helppo, kun Clark soitti koe-esiintymisessään Lynyrd Skynyrdin kappaleen ”Free Bird”.
Marraskuussa 1978 rumpali Tony Kenning jätti yhtyeen perustaakseen oman yhtyeensä. Hänet korvattiin Frank Noonilla, ja yhtye pääsi äänittämään ensimmäistä julkaisuaan. Tammikuussa 1979 julkaistiin kolme kappaletta sisältänyt The Def Leppard EP. Kaksi EP-levyn kappaletta, ”Getcha Rocks Off” ja ”The Overtorture” nauhoitettiin uudelleen yhtyeen debyyttialbumille. Varsinkin ensimmäinen kappale herätti BBC Radion DJ:n John Peelin huomion, joka soitti kappaletta paljon koko Britannian suurimalla radioasemalla. EP:n äänitysten päätyttyä myös Noon jätti yhtyeen, ja hänen tilalleen tuli tuolloin vain 15-vuotias Rick Allen.
Vuoden 1979 aikana Def Leppard alkoi herättää huomiota brittiläisen heavy- ja rockmusiikin kannattajien keskuudessa. Yhtye alkoi saada jalansijaa musiikkimarkkinoilla, ja lopulta allekirjoitti levytyssopimuksen Vertigo Recordsin kanssa. Levytyssopimus takaisi myös debyyttialbumin leviämisen Yhdysvalloissa, sillä Vertigo toimi tuolloin yhteistyössä Phonogram Recordsin kanssa, ja molemmat olivat yhdysvaltalaisen yhtiöjätti Mercury Recordsin pienempiä sisaryhtiöitä.
Historia > Nousu kuuluisuuteen (1980–1983)

Def Leppardin debyyttialbumi, On Through the Night, julkaistiin 14. maaliskuuta 1980. Vaikka albumi sijoittui Britannian albumilistan 15. sijalle, kotimaan fanit eivät pitäneet siitä, että yhtye yritti lähes väkisin saada yhdysvaltalaisten rockpiirien huomion kiertämällä Yhdysvaltoja lähinnä Pat Traversin, AC/DC:n ja Ted Nugentin lämmittelijöinä ja jättäen esiintymiset kotiseudullaan hyvin vähäisiksi. Yhtyeen esiintyminen ehdottomasti kaikkien aikojen menestyneimmän brittiläisen heavy metal -yhtyeen, Iron Maidenin lämmittelijänä Readingin festivaaleilla saikin hyvin nihkeän vastaanoton, kun katsojat heittelivät yhtyeen jäseniä oluttölkkien kansilla.
Tästä huolimatta yhtye oli herättänyt AC/DC:n tuottajana työskennelleen Robert John ”Mutt” Langen huomion, joka lopulta päätyi tuottamaan yhtyeen kakkosalbumin, 11. heinäkuuta 1981 julkaistun High ’n’ Dryn. Huolimatta albumin löyhistä myyntilukemista, singlejulkaisu ”Bringin' On The Heartbreakin” musiikkivideo menestyi Music Televisionilla ja sitä esitettiin televisiossa hyvin tiuhaan tahtiin, mikä lisäsi yhtyeen näkyvyyttä Yhdysvalloissa entisestään. High ’n’ Dryn tiimoilta yhtye pääsi kiertämään muualle Eurooppaan Ozzy Osbournen ja Blackfootin lämmittelijänä.
Aiemmin Girl-yhtyeen kitaristina toiminut Phil Collen korvasi yhtyeestä liiallisen alkoholinkäytön takia erotetun Pete Willisin vuonna 1982. Koska yhtye oli ehtinyt jo Willisin erottamisen aikaan aloittaa tulevan studioalbuminsa Pyromanian nauhoittamisen, myös Willisin kitarointia päätyi lopulliselle albumille Collenin soittaessa kaikki muut kitararaidat, joita Willis ei ollut ehtinyt nauhoittaa. 20. tammikuuta 1983 kauppoihin ilmestynyt Pyromania oli merkittävä tiennäyttäjä 1980-luvun glam metal- ja hair metal-yhtyeiden levytyksille. Albumin menestyksekäs singlejulkaisu ”Photograph” sai paljon soittoaikaa ja sen musiikkivideo syrjäytti jopa Michael Jacksonin ”Beat It” -kappaleen videon eniten esitysaikaa saavana musiikkivideona Music Televisionilla.
”Photographin” ja kahden muun singlejulkaisun, ”Rock of Agesin” ja ”Foolin'in” menestyksen siivittämänä Def Leppard lähti jälleen kiertämään Yhdysvaltoja. Pyromania oli kiilaamassa myyntitilastojen kärkeen myytyään ilmestymisvuotensa aikana yli kuusi miljoonaa kappaletta nousten Billboardin albumilistan toiselle sijalle edellään vain Michael Jacksonin Thriller.. RIAA on myös myöntänyt yhtyeelle albumista timanttilevyn, joka myönnetään yli kymmenestä miljoonasta myydystä äänitteestä. Menestyksekäs Pyromania World Tour -maailmankiertue päättyi 55 000 ihmisen edessä esiintymiseen San Diegossa.
Historia > Menestysalbumi Hysteria (1984–1989)

Vuonna 1984 yhtye muutti Dubliniin kirjoittamaan kappaleita tulevalle, neljännelle studioalbumilleen. Myös Mutt Lange osallistui kappaleiden kirjoittamiseen, mutta tämä palasi takaisin Yhdysvaltoihin ja erosi yllättäen albumin tuottajan virastaan ja hänen tilalleen tuli aiemmin Meat Loafin kanssa työskennellyt Jim Steinman.
31. joulukuuta 1984 rumpali Rick Allen menetti vasemman kätensä auto-onnettomuudessa, kun hän menetti ajamansa Chevrolet Corvetten hallinnan, minkä seurauksena auto suistui tieltä. Allen vietiin sairaalaan, missä hänen vasen kätensä jouduttiin amputoimaan. Allen pelkäsi joutuvansa jättämään yhtyeen juuri lohkeamaisillaan olevan suursuosion kynnyksellä, mutta Joe Elliott ja Allen itse suunnitteluryhmän kanssa kehittivät tälle uuden rumpusetin, jossa osa rummuista oli korvattu pedaaleilla. Def Leppardin ensimmäinen esiintyminen yksikätisen Allenin kanssa tapahtui vuoden 1986 Monsters of Rock -festivaaleilla.
Steinman oli hänkin poistunut Allenin auto-onnettomuuden aikoihin tuottajan roolista, ja Lange oli yllättäen tehnyt paluun studioon yhtyeen kanssa. Eri vastoinkäymisten ja neljän vuoden studiosessioiden jälkeen Def Leppardin neljäs kokopitkä studioalbumi, Hysteria julkaistiin 3. elokuuta 1987. Albumilta julkaistiin seitsemän singleä, joista ensimmäinen, ”Animal”, oli yhtyeen ensimmäinen Top 10 -listasijoituksen kotimaassaan saavuttanut single. Nimikkosingle ”Hysteria” oli Yhdysvaltain singlelistan kymmenennellä sijalla, ja yhtenä koko 1980-luvun parhaista hard rock -kappaleista pidetty ”Pour Some Sugar on Me” listan toinen. Ensimmäistä sijaa hallitsi balladi ”Love Bites”, joka on myös yhtyeen ainoa single, joka on saavuttanut ensimmäisen listasijan Yhdysvalloissa. Kolmannelle sijalle Yhdysvalloissa sijoittui ”Armageddon It”, ja viimeinen single ”Rocket” saavutti 15. listasijan. Huonoiten menestyi single ”Women”, joka saavutti 80. sijan Yhdysvalloissa.
Hysteria pysytteli listoilla kolmen vuoden ajan, ja sitä on myyty vuoteen 2009 mennessä yli 20 miljoonaa kappaletta, ja RIAA on myöntänyt albumista yhtyeelle sen toisen timanttilevystatuksen. Vuoden 1989 American Music Awards -palkintogaalassa yhtye voitti parhaan rock- tai heavy-yhtyeen sekä parhaan albumin palkinnon.
Historia > Uusi vuosituhat (2000–2018)

Vuonna 2000 Def Leppard sai tähden Hollywoodin Rock Walk of Famelle, ja vuonna 2001 julkaistiin myös kokopitkä elokuva Hysteria - The Def Leppard Story, joka kuvasi yhtyettä vuosien 1977–1986 aikana.
Def Leppardin kahdeksas studioalbumi X ilmestyi 30. heinäkuuta 2002. Albumilla yhtye eteni yhä enemmän kohti popmusiikin elementtejä sisältävää musiikkia välimatkan rockmusiikkiin kasvaessa, eikä X saavuttanut aiemmille yhtyeen albumeille tavanomaista kultalevyn myyntiä vaikka nousikin sijalle 11. Yhdysvalloissa ja sisälsi myös hitin ”Long, Long Way To Go”. Yllättävää oli, että heikosti menestynyttä albumia seurannut maailmankiertue oli yhtyeen menestyksekkäin sitten Adrenalizea seuranneen maailmankiertueen.
Vuonna 2006 yhtye julkaisi coverkappaleita sisältäneen albumin Yeah!. Albumilla oli 1960- ja 1970-lukujen rock-kappaleiden päivityksiä, ja albumi otettiin hyvin vastaan Yhdysvalloissa. Maailmanlaajuisesti levyä on myyty yli 140 000 kappaletta.
Samana vuonna yhtye esiintyi myös VH1:n Rock Honors -konserttitapahtumassa Kissin, Queenin ja Judas Priestin kanssa. The All-American Rejects esitti myös oman versionsa kappaleesta ”Photograph”, ja tapahtuman jälkeen yhtye teki yhteiskiertueen Journeyn kanssa. 
Lokakuussa Hysteriasta julkaistiin myös uusi, kaksilevyinen deluxe-painos, joka sisälsi koko albumin uudelleen remasteroituna, singlejulkaisujen b-puolet sekä albumilta pois jätettyä materiaalia.
Vuonna 2008 julkaistu Songs from the Sparkle Lounge oli jälleen rock-henkisempää materiaalia popahtavan edeltäjänsä jälkeen, ja yhtyeen Yhdysvalloissa Styxin ja REO Speedwagonin kanssa tehdyt kiertueet ovat olleet suosittuja. Def Leppard kävi vuonna 2008 konsertoimassa myös Suomessa esiintyen Helsingin jäähallissa. Vuonna 2015 Def Leppard konsertoi Suomessa South Park Tampere -festivaalilla ja julkaisi nimeään kantavan albumin 30. lokakuuta. Albumi on ensimmäinen, jolla kaikki yhtyeen jäsenet laulavat pääsolisteina kappaleessa ”We Belong”.
Jäsenet

| --- | --- |
 Joe Elliott, laulu (1977–)   Phil Collen, kitara, taustalaulu (1982–)  Vivian Campbell, kitara, taustalaulu (1992–)  Rick Savage, basso, taustalaulu (1977–)  Rick Allen, rummut (1978–) Entiset jäsenet Pete Willis, kitara (1977–1982)  Steve Clark, kitara (1977–1991)  Tony Kenning, rummut (1977)  Frank Noon, rummut (1977–1978)  Jeff Rich, rummut (1977) :  Aikajana
Diskografia > Studioalbumit

On Through the Night (1980)
High ’n’ Dry (1981)
Pyromania (1983)
Hysteria (1987)
Adrenalize (1992)
Slang (1996)
Euphoria (1999)
X (2002)
Yeah! (2006)
Songs from the Sparkle Lounge (2008)
Def Leppard (2015)
Diamond Star Halos (2022)
Diskografia > Kokoelmat

Retro Active (1993)
Vault: Def Leppard Greatest Hits (1980–1995) (1995)
The Best Of Def Leppard (2004)
Rock of Ages: The Definitive Collection (2005)
Diskografia > Livealbumit

Mirrorball: Live And More (2011)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Def Leppard Wikimedia Commonsissa
Def Leppardin viralliset sivut
Def Leppard Diskografia (Arkistoitu – Internet Archive)
Def Leppard esiintyy Suomessa
Yhtyeen laulaja Joe Elliott esiintymässä Winnipegissä vuonna 2008.
Tavastaan esiintyä ilman paitaa tunnettu kitaristi Phil Collen liittyi yhtyeeseen vuonna 1982.
Rumpali Rick Allenin vasen käsi amputoitiin auto-onnettomuuden jälkeen 1980-luvun puolivälissä.
Yhtyeen bassokitaristi Rick Savage vuonna 2007.
Pekka Starast

Pekka Starast vuonna 1985.
Vesa Veli-Pekka Starast (11. helmikuuta 1956 Imatra – 8. kesäkuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Starast toimi kansanedustajana kaksi vaalikautta vuosina 1979–1987 edustaen Kymen läänin vaalipiiriä ja kuului sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään.
Pamela Reed

| Pamela Reed |
| --- | --- |
 Pamela Reed vuonna 1977.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1949 (ikä 75) Tacoma, Washington
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Pamela Reed (s. 2. huhtikuuta 1949 Tacoma, Washington) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hän on näytellyt myös teatterissa.
Reedin ensimmäiset isot elokuvaroolit olivat lännenelokuvassa Lainsuojattomat (1980) ja toinen päärooli muinaisuuteen sijoittuvassa elokuvassa Luolakarhun klaani (1985). Hän oli pääroolissa pienen budjetin elokuvassa Rachel River (1987) sekä tv-elokuvassa Varjot menneisyydestä (1992). Eräs hänen tunnetuimmista elokuvarooleistaan on toinen pääosa poliisikomediassa Lastentarhan kyttä (1990), jossa hän on Arnold Schwarzeneggerin vastanäyttelijänä. Reed näytteli sivurooleja myös elokuvissa Puhtaana käteen (1980), Silminnäkijä (1981), Valiojoukko (1983), Kasan alimmainen (1986), Sodan kahleet (1989), Cadillac Man (1990), Hervottomat hautajaiset (1992), Junior (1994), Bean – äärimmäinen katastrofielokuva (1997) ja Todistettavasti elossa (2000).
Reed näytteli keskeisiä hahmoja yhteiskunnallisissa televisiosarjoissa The Andros Targets (1977) ja Tanner '88 (1988) sekä päärooleja lyhytikäisissä tilannekomediasarjoissa Grand (1990) ja The Home Court (1995). 2000-luvulla Reed on näytellyt useissa suosituissa televisiosarjoissa, vakiohahmo Gail Greeniä jännityssarjassa Jericho sekä toistuvia vierailevia hahmoja sarjoissa Puisto-osasto, NCIS: Los Angeles ja Taran monta elämää. Lisäksi hän ääninäytteli animaatiosarja Simpsoneissa Ruth Powers -hahmoa kolmessa eri jaksossa vuosina 1992, 1993 ja 2003.
Aiheesta muualla

Pamela Reed Biography (1949?-)  Film Reference . Viitattu 7.10.2023. (englanniksi)
Pamela Reed NNDB. Viitattu 7.10.2023. (englanniksi)
Payphone

| ”Payphone” Maroon 5 ft>  Wiz Khalifa |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Overexposed
 Julkaistu: 17. huhtikuuta 2012
 Tuottaja(t): Shellback, Benny Blanco
 Tyylilaji: Pop
 Kesto: 03.51 (ft. Wiz Khalifa) 03.42 (No rap edit)
 Levy-yhtiö: A&M/Octone
Maroon 5:n muut singlet
| ”Moves Like Jagger” 2011 | ”Payphone” 2012 | ”One More Night” 2012 |
Wiz Khalifan muut julkaisut
| ”I'm On” 2012 | ”Payphone” 2012 | ”Till I Die” 2012 |
Payphone on yhdysvaltalaisen pop rock-yhtye Maroon 5:n kappale, jolla vierailee myös amerikkalaisräppäri Wiz Khalifa. Kappale julkaistiin yhtyeen neljännen, Overexposed-studioalbumin ensimmäisenä singlenä 17. huhtikuuta 2012. Kappaleen sanoittivat Adam Levine, Benny Blanco, Ammar Malik, Robopop, Shellback sekä Khalifa, samalla kun tuotannosta vastasivat Blanco ja Shellback. Kappale on pop balladi ja se kertoo ohimenneestä romanssista. Kappale on saanut hyviä vastaanottoja musiikkikriitikoilta, jotka yllättyivät kappaleen mukaantempaavasta melodiasta ja kutsuivat sitä "radiomenestykseksi", kun taas toiset hyljeksivät Khalifan esiintymistä sekä kappaleen nimeä.
Samuel Bayerin ohjaamalla virallisella musiikkivideolla näytetään kun Levine yrittää napata pankkiryöstäjiä sekä pyrkii "sankariksi" luotipyörteessä kun hän suorittaa pakoaan, varastaa aseen rosvolta sekä erehtyy kun saa vain yhden rosvoista kiinni. Tämän vuoksi hänen on paettava laivaston poliiseja, jonka hän suorittaa ongelmitta. Video sai positiivisia vastaanottoja kriitikoilta, jotka kuvailivat sitä nautinnolliseksi minitoimintaelokuvaksi. Video oli ehdokkaana MTV Video Music Award-gaalan kategoriassa "Best Pop Video", mutta hävisi One Directionin kappaleelle "What Makes You Beautiful".
Kappale debytoi Billboard Hot 100 -listan kolmannella sijalla ennen kuin se nousi listan toiselle sijalle. Kappaletta myytiin julkaisuviikon aikana yhteensä 493 000 kopiota muodostuen Maroon 5:n menestyneimmäksi digitaaliseksi kappaleeksi sekä kokonaisuudessaan yhdenneksitoista parhaiten myyneeksi kappaleeksi. Kappale saavutti listan ensimmäisen sijan Kanadassa, jossa se pysyi listan kärjessä kahdeksan peräkkäistä viikkoa. Kappale saavutti lista kärjen myös Isossa-Britanniassa, muodostuen yhtyeen ensimmäiseksi vastaavan tavoitteen saavuttaneeksi singleksi. "Payphone" oli maailman viidenneksi myydyin single vuonna 2012 9,5 miljoonan kopion myynnillä.
Käännös suomeksi
Pensastupsuviiriäinen

| Pensastupsuviiriäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Amerikanviiriäiset Odontophoriade
Suku::  Tupsuviiriäiset Callipepla
Laji::  douglasii
Kaksiosainen nimi
 Callipepla douglasii  (Vigors, 1829) 
 Pensastupsuviiriäisen levinneisyys
Katso myös
   Pensastupsuviiriäinen Wikispeciesissä   Pensastupsuviiriäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pensastupsuviiriäinen (Callipepla douglasii) on amerikanviiriäisten heimoon kuuluva kanalintulaji. Laji on nimetty skotlantilaisen kasvitieteilijä David Douglasin mukaan.
Laulunäyte
Pensastupsuviiriäinen .
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Paralia (Attika)

Attikan demosten trittys-jaossa käytetty Paralian alue merkitty sinisellä.
Paralia (m.kreik. Παραλία, ”Rannikko”) tai Paralos (Πάραλος) oli antiikin Attikan alue, joka käsitti nimensä mukaisesti Attikan niemimaan eteläosan rannikkoalueet. Se ulottui lännestä Zosterin niemeltä etelään Sunionin niemelle ja sieltä koilliseen Brauroniin saakka. Joskus nimellä viitattiin koko alueeseen Hymettos-vuoren itäpuolella.
Paralia oli yksi Attikan viidestä maantieteellisestä pääalueesta Thriasian ja Ateenan tasankojen sekä Diakrian ja Mesogaian ohella. Paralian alue oli kukkulaista ja karua, mutta siellä sijaitsivat Laureionin hopeakaivokset.
Kleistheneen uudistuksessa vuonna 508 eaa. nimi sai teknisemmän merkityksen, sillä yksi Attikan demosten trittys-jaossa käytetystä kolmesta alueesta oli myös nimeltään Paralia. Siihen kuului demoksia myös maantieteellisen Paralian ulkopuolelta muun muassa läntisestä ja koillisesta Attikasta. Klassisella kaudella Paralian kymmeneen trittykseen kuului yhteensä 46 demosta.
Paralingvistiikka

Paralingvistiikka tai parakieli viittaa niihin inhimillisen viestinnän ominaisuuksiin, jotka kulkevat (lähinnä puhutun) kielen mukana mutta joita ei kielitieteellisessä mielessä pidetä kielellisinä eli lingvistisinä, koska ne eivät erota sanojen tai lausumien merkityksiä toisistaan. Yleensä nämä ominaisuudet ovat prosodisia: äänenvoimakkuus, äänenkorkeus, ääniala, äänenväri jne. (sikäli kuin nämä eivät toimi lingvistisesti).
Ominaisuudet, jotka eivät vaadi puhetta lainkaan, katsotaan yleensä ekstralingvistisiksi, mutta sellaisiakin näkemyksiä esiintyy, joissa esimerkiksi puhumisen aikaiset ilmeet, käsillä tehtävät eleet ja kehonasennotkin luetaan parakieleen kuuluviksi. Ekstralingvistisiksi eli kielenulkoisiksi mutta viestinnällisiksi ja (yleensä) kulttuurisesti vaihteleviksi ymmärretään kielenulkoiset viestinnän piirteet, jotka eivät ole analysoitavissa kielitieteen termein (ainakaan siinä muodossa kuin kielitiede yleensä ymmärretään). Edellä mainittujen lisäksi näihin kuuluu puhujan ja kuulijan välisen tilan hallinta eli proksemiikka.
Yleisemmin parakieleen kuuluviksi luetut ilmiöt ovat kuitenkin sellaisia, jotka jossakin toisessa kielessä saattavat olla lingvistisiä. Esimerkiksi englannissa vokaalin kesto ei vaikuta sanan merkitykseen, toisin kuin suomessa, jossa niin vokaalien kuin konsonanttienkin kvantiteetti erottaa sanan merkityksiä (esim. tuli – tuuli, tuli – tulli), mutta vokaalia pidentämällä englanninpuhujakin voi vaikuttaa sanan tulkintaan tai antaa huomaamattaankin kuulijalle tietoa itsestään ja sosiolingvistisestä taustastaan. Tällaiset vihjeet ovat osin kieli- ja kulttuurikohtaisia, osin mahdollisesti universaaleja eli liittyvät ihmiseen eläinlajina. Samoin esimerkiksi henkäyssointi on äänihuulten konfiguraatio, jota joissakin (ennen kaikkea Pohjois-Intian indoeurooppalaisissa) kielissä käytetään lingvistisesti erottamaan sanojen merkityksiä toisistaan, mutta englannissa sillä voi paralingvistisesti osoittaa ’syvää tunnetta, seksuaalista himoa’ ja japanissa taas ’kunnioitusta, myöntymystä’.
Pensasvireo

| Pensasvireo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Vireot Vireonidae
Suku::  Vihervireot Hylophilus
Laji::  flavipes
Kaksiosainen nimi
 Hylophilus flavipes  Lafresnaye, 1845 
Katso myös
   Pensasvireo Wikispeciesissä   Pensasvireo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pensasvireo (Hylophilus flavipes) on amerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Keski-Amerikan Costa Ricasta ja Panamasta Kolumbiaan, Venezuelaan ja Tobagoon. Lajista tunnetaan seitsemän alalajia. Frédéric de Lafresnaye kuvaili lajin holotyypin Kolumbiasta vuonna 1845.
Parisuhdepeli

| Parisuhdepeli |
| --- | --- |

Pelaajia:  2-8
Ikäsuositus:  18+
Pelin kesto:  noin 45 min
Monimutkaisuus:  kohtalainen
Strategisuus:  kohtalainen
Satunnaisuus:  pieni
 BoardGameGeek 
Parisuhdepeli on leikkimielinen aikuisten lautapeli, jossa yritetään selvittää, miten hyvin pelaajat oikeastaan tuntevat oman kumppaninsa. Parisuhdepeliä valmistaa suomalainen Tactic Games Oy Tactic-tuotemerkin alla.
Pelin kulku

Parin toinen osapuoli kysyy kysymyksen, johon molemmat vastaavat. Kysymykset kuuluvat eri aihealueisiin, joita ovat Rakkaus ja Erotiikka, Koti ja Parisuhde, Mennyt ja Tuleva sekä Raha ja Työ. Jos parin vastaukset täsmäävät toisiinsa, kysymyksen esittänyt pelaaja saa siirtää pelinappulaansa eteenpäin pelilaudalla. Voittaakseen parin on saatava molempien pelinappula maaliin pelilaudan keskelle. Jos peliä pelaa vain yksi pari, tavoitteena on selvittää, kumpi pääsee lähemmäs maalia eli kumpi tuntee kumppaninsa paremmin.
Kimpassa

Kimpassa-lautapeli on kuumempi ja haastavampi versio Parisuhdepelistä. Tässä pelissä pelataan myös pareittain ja vastataan kumppania ja parisuhdetta koskeviin kysymyksiin, mutta tiedossa on kuitenkin myös muita haasteita. Jos pari laittaa kolme vastausvaihtoehtoaan samaan järjestykseen, pääsevät he etenemään pelilaudalla.
Paatos

Paatos (m.kreik. πάθος, pathos) on antiikin Kreikasta peräisin oleva termi, joka tarkoittaa alun perin jonkin kohteena olemista, kokemista ja kärsimistä. Retoriikassa paatos on yksi kolmesta suostuttelun välineestä eetoksen (ethos) ja logoksen ohella. Paatoksessa on kyse vetoamisesta kuulijan tunteisiin niin, että kuulija on vastaanottavaisempi.
Arkikielessä paatoksella tarkoitetaan puheen voimakasta tunneväritystä, johon liittyy usein intomielisyyttä, mahtipontisuutta tai korkealentoisuutta. Tällöin voidaan puhua pateettisuudesta.
Retoriikka

Retoriikassa paatos on yksi kolmesta vaikuttamisen keinosta logoksen ja eetoksen (ethos) ohella. Aristoteles käsitteli näitä teoksessaan Retoriikka retorisen argumentin osatekijöinä. Paatoksella tarkoitetaan usein vetoamista kuulijan tunteisiin: paatos sisältää sen, missä määrin puhuja laittaa omia tunteitaan peliin ja yrittää vedota kuulijoiden tunteisiin saadakseen heidät puolelleen. Paatos voidaan kuitenkin nähdä yhtä lailla vetoamisena kuulijoiden sympatioihin ja mielikuvitukseen. Paatoksen soveltaminen saa aikaan paitsi sen, että kuulijoissa herää voimakkaita tunnetiloja, myös sen, että he samaistuvat puhujan omaan näkökulmaan ja tuntevat samoin kuin puhuja.
Näin eetos ja paatos virittävät yhdessä kuulijan johonkin tiettyyn moraaliseen tilaan. Tämä tila vaikuttaa muun muassa siihen, kuinka kuulija tulkitsee puhujan sanoman ja kuinka syvästi hän omaksuu sen itse.
Eräs tapa saavuttaa pateettinen vaikutelma on kertomuksen tai tarinan kautta. Näin loogisen argumentin abstraktiot voidaan esittää konkreettisemmin läsnä olevana. Puhujan omaamat arvot, uskomukset ja ymmärrykset ovat epäsuorasti osana kertomusta, ja siirtyvät kuulijoihin. Näin paatos viittaa viestin sekä kuulijoiden tunteissa että mielikuvituksessa tuottamaan vaikutukseen, mikä puolestaan saa kuulijat tekemään jonkun (halutun) päätöksen tai toimimaan jollakin (halutulla) tavalla.