stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brian Thomas Jr.

Brian Thomas Jr. Louisianan osavaltionyliopiston joukkueen ottelussa Arkansasin yliopiston joukkuetta vastaan 23. syyskuuta 2023.
Brian Thomas Jr. (s. 8. lokakuuta 2002) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on laitahyökkääjä. Thomas Jr. edustaa NFL-joukkue Jacksonville Jaguarsia. Jaguars varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 23. varausvuorolla vuoden 2024 NFL:n varaustilaisuudessa. Kesäkuussa 2024 Thomas Jr. teki Jaguarsin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 14,6 miljoonan dollarin arvoisen tulokassopimuksen. Tulokaskaudellaan 2024 Thomas Jr. valittiin Pro Bowl-tähdistöotteluun. Thomas Jr. on pelannut 17 NFL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hänellä on 87 kiinniottoa, 1 282 kiinniottojaardia ja kymmenen kiinniotolla tehtyä touchdownia. Hän on edennyt juoksemalla 48 jaardia. Uran tilastot päivitetty kauden 2024 jälkeen.
Jin’ya Nishikata

| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Miesten mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lillehammer 1994 | joukkuemäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Thunder Bay 1995 | joukkuemäki |  |
Jin’ya Nishikata (jap. 西方仁也 s. 4. joulukuuta 1968) on japanilainen entinen mäkihyppääjä ja olympiamitalisti.
Nishikata oli voittamassa joukkuemäen hopeamitalia Lillehammerin olympialaisissa vuonna 1994. Japanin joukkue menestyi myös seuraavan vuoden maailmanmestaruuskilpailuissa Kanadan Thunder Bayssä, jossa se sijoittui joukkuemäen pronssille joukkueella Nishikata, Takanobu Okabe, Hiroya Saitō, Naoki Yasuzaki.
Arvokisojen henkilökohtaisissa kilpailuissa Nishikata ei selviytynyt mitaleille saakka. Falunin MM-kilpailuissa 1993 hän sijoittui normaalimäessä seitsemänneksi ja suurmäessä 58:nneksi. Erikoista oli, että hän hyppäsi normaalimäessä (K-90) huomattavasti pidemmälle kuin suurmäessä (K-120): edellisessä hänen hyppyjensä pituudet olivat 85,5 ja 87 metriä, jälkimmäisessä 67 ja 73 metriä. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän sijoittui sekä normaali- että suurmäessä kahdeksannelle tilalle. Thunder Bayn MM-kilpailuissa hän oli normaalimäen seitsemäs ja suurmäen 24:s.
Mäkihypyn maailmancupin osakilpailuiden palkintokorokkeilla Nishikata seisoi neljä kertaa: kolme kertaa toisena ja kerran kolmantena.
Nishikata lopetti uransa vuonna 2001.
Juhlat (elokuva)

| Juhlat> Festen |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Thomas Vinterberg
Käsikirjoittaja:  Thomas Vinterberg Mogens Rukov
Tuottaja:  Birgitte Hald
Säveltäjä:  Lars Bo Jensen
Kuvaaja:  Anthony Dod Mantle
Leikkaaja:  Valdís Óskarsdóttir
Pääosat:  Ulrich Thomsen Henning Moritzen Thomas Bo Larsen Paprika Steen Birthe Neumann Trine Dyrholm
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tanska
Tuotantoyhtiö:  Nimbus Film Danmarks Radio SVT Drama
Levittäjä:  Lucky Red Distribuzione
Ensi-ilta:  1998 (Suomessa 1999)
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  tanska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juhlat (Festen) on Thomas Vinterbergin ohjaama tanskalainen draamaelokuva vuodelta 1998. Se oli ensimmäinen elokuvanteon yksinkertaisuutta ja luonnollisuutta korostavia Dogma 95 -periaatteita noudattanut elokuva. Tarina kertoo perheen isän 60-vuotisjuhlista, joissa aikuinen poika yllättäen onnittelupuheessaan paljastaa tämän käyttäneen häntä ja hänen itsemurhan tehnyttä kaksossisartaan seksuaalisesti hyväksi lapsina.
Rooleissa

Ulrich Thomsen – Christian Klingenfeldt-Hansen
Henning Moritzen – isä Helge
Thomas Bo Larsen – veli Michael
Paprika Steen – sisar Helene
Birthe Neumann – äiti Else
Trine Dyrholm – Pia
Helle Dolleris – Mette
Therese Glahn – Michelle
Klaus Bondam – Helmut von Sachs, juhlapuhuja
Bjarne Henriksen – Kim
Gbatokai Dakinah – Gbatokai
Lasse Lunderskov – setä
Lars Brygmann – Lars, vastaanottovirkailija
Lene Laub Oksen – Linda, kuollut sisar
Linda Laursen – Birthe
John Boas – isoisä
Erna Boas – isoäiti
Tuotanto

Elokuvan idea perustui Vinterbergin kuulemaan radio-ohjelmaan, jossa tuntematon soittaja kertoi samanlaisesta tapauksesta. Vinterberg pyysi ystäväänsä Mogens Rukovia kirjoittamaan sen pohjalta käsikirjoituksen uhrin näkökulmasta. Myöhemmin kuitenkin ilmeni, ettei soittajan kertoma tarina ollut totta.
Dogma 95 -julistuksen periaatteiden mukaisesti elokuva kuvattiin tavallisille MiniDV-kaseteille kuluttajakäyttöön tarkoitetulla pienellä Sony Handycam -videokameralla. Vinterberg paljasti myöhemmin rikkoneensa Dogma-sääntöjä peittämällä yhden kuvauspaikan ikkunan paremman valaistuksen aikaansaamiseksi. Kuvauspaikkana oli Skjoldenæsholmin linna Ringstedissä, 60 kilometriä Kööpenhaminasta länteen.
Vastaanotto

Thomas Vinterberg sai Juhlista tuomariston palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla ja oli ehdokkaana myös Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva oli ehdolla vuoden parhaaksi vieraskieliseksi elokuvaksi muun muassa Bafta- ja Golden Globe- tapahtumissa ja sai palkintoja useilla elokuvafestivaaleilla ympäri maailmaa.
Eräät elokuvan näyttelijöistä toteuttivat tarinasta myös teatterinäytelmän, joka on tuotettu näyttämölle useissa teattereissa eri maissa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Juhlat vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Käännös suomeksi
Årsunda

| Årsunda |
| --- | --- |
 Årsundan kirkko
 Årsunda
 Koordinaatit: 60°30′59″N, 16°44′04″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Gävleborgin lääni
Maakunta:  Gästrikland
Kunta:  Sandviken
Väkiluku (31.12.2023):  985
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Årsunda on taajama Sandvikenin kunnassa Gävleborgin läänissä Gästriklandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 985 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Tunnettuja henkilöitä

Waldemar Bergendahl (1933–2022), elokuvantekijä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Årsunda Wikimedia Commonsissa
Missä olet, Susan?

| Missä olet, Susan?> Desperately Seeking Susan |
| --- | --- |
 Elokuvajuliste
Ohjaaja:  Susan Seidelman
Käsikirjoittaja:  Leora Barish
Tuottaja:  Sarah Pillsbury Midge Sanford
Säveltäjä:  Thomas Newman
Kuvaaja:  Edward Lachman
Leikkaaja:  Andrew Mondshein
Tuotantosuunnittelija:  Santo Loquasto
Pukusuunnittelija:  Santo Loquasto
Lavastaja:  Santo Loquasto
Pääosat:  Rosanna Arquette Madonna Aidan Quinn Laurie Metcalf
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Orion Pictures
Levittäjä:  Orion Pictures Netflix
Ensi-ilta:  Yhdysvallat 29. maaliskuuta 1985 Suom 9. elokuuta 1985
Kesto:  104 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  4,5 miljoonaa $
Tuotto:  27 398 584 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Missä olet, Susan? (engl. Desperately Seeking Susan) on vuonna 1985 ilmestynyt yhdysvaltalainen komedia-draamaelokuva, jonka on ohjannut  Susan Seidelman. Elokuvan pääosassa näyttelevät Rosanna Arquette ja Madonna.
Juoni

Roberta (Rosanna Arquette) on New Jerseyssä asuva tyytymätön kotirouva. Hän on kiinnostunut naisesta, jonka elämää hän seuraa vain lukemalla lehden ”henkilökohtaista”-palstaa. Eräänä päivänä palstalla julkaistaan kirjoitus otsikolla ”Missä olet, Susan?”, jossa mies ehdottaa naiselle tapaamista New Yorkin Battery Park -puistossa. Robertakin menee puistoon ja näkee väläyksen Susanista (Madonna). Näin alkaa tapahtumasarja, johon kuuluu niin väärä identiteetti, amnesia kuin muitakin farssin aineksia.
Näyttelijät

Rosanna Arquette – Roberta Glass
Madonna – Susan Thomas
Aidan Quinn – Dez
Mark Blum – Gary Glass, Robertan mies
Robert Joy – Jim, mies joka kirjoitti ”Missä olet, Susan?” -ilmoituksen
Laurie Metcalf – Leslie Glass, Robertan käly
Anna Levine – Crystal
Will Patton – Wayne Nolan
Peter Maloney – Ian
Steven Wright – Larry Stillman D.D.S.
John Turturro – Ray, seremoniamestari Magic Clubilla
Anne Carlisle – Victoria
Giancarlo Esposito
Richard Hell – Bruce Meeker
Ann Magnuson – sikarityttö
Palkinnot

Rosanna Arquette voitti BAFTA-palkinnon roolistaan Robertana; hän sai palkinnon kuitenkin sivuroolista, koska Madonna oli jo tuolloin erittäin suosittu. Kohtausten ja repliikkien lukumäärästä ja juonesta päätellen Arquette oli kuitenkin elokuvan päätähti.
Arquette oli roolistaan ehdolla myös parhaan musikaali- tai komediaelokuvan naispääosan Golden Globe -palkinnon saajaksi.
Elokuva oli ehdolla ranskalaisen César-palkinnon saajaksi kategoriassa parhaana ulkomaisena elokuvana.
The New York Times -lehden elokuvakriitikko Vincent Canby nimesi elokuvan yhdeksi vuoden 1985 parhaista. Lehden kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Missä olet, Susan? Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuumetta veressä

| Kuumettä veressä> Splendor in the Grass |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Elia Kazan
Käsikirjoittaja:  William Inge
Tuottaja:  Elia Kazan
Säveltäjä:  David Amram
Kuvaaja:  Boris Kaufman
Leikkaaja:  Gene Milford
Tuotantosuunnittelija:  Richard Sylbert
Pääosat:  Natalie Wood Warren Beatty
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros. Warner Bros. Pictures
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:  1961
Kesto:  119 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuumetta veressä (Splendor in the Grass) on Elia Kazanin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1961. William Ingen käsikirjoittaman Technicolor-melodraaman pääosissa näyttelevät Natalie Wood, Pat Hingle ja Audrey Christie sekä Warren Beatty esikoisroolissaan.
Juoni

Elokuvan tarina sijoittuu 1920-luvun lopun vuosiin ja Yhdysvaltojen Keskilännen Kansasiin, hyvinvoivan porvariston pariin. Se seuraa teini-ikäisiä rakastavaisia kolmen vuoden ajan. Poika (Beatty) on paikallisen mahtimiehen perheestä, ja häneen rakastunut kiltti perhetyttö (Wood) menettää mielenterveytensä yritettyään vuosikausia pysyä yhteiskunnan asettamien normien rajoissa ja saadessaan tietää käytöksensä ajaneen pojan muiden tyttöjen pariin. Sivujuonena on pojan yrittäjäisä ja vuoden 1929 pörssiromahdus, joka vaikeuttaa asioita entisestään.
Vastaanotto

William Inge palkittiin Oscar-gaalassa parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Natalie Wood oli ehdolla naispääosastaan sekä Oscareissa että Golden Globessa, jossa Warren Beatty palkittiin parhaana tulokkaana.
Helsingin Sanomien Paula Talaskivi piti tuoreeltaan elokuvaa monin tavoin onnistuneena, mutta kirjoitti William Ingen käsikirjoituksen jättävän aiheen käsittelyn jotenkin puolitiehen, ”ajanvietesävyyn”. Saman lehden Helena Ylänen totesi kaksi vuosikymmentä myöhemmin elokuvan olevan Kazanin viimeisiä kaikilta osin onnistuneita elokuvia, ”värisyttävän komea melodraama, joka on niin tiheä, ajateltu ja täyteläinen, että sellainen pyörryttää nykyelokuvaan tottunutta”.
Yhdysvaltain elokuvainstituutin AFI:n 100-vuotissarjan 100 romanttisinta elokuvaa -listalla Kuumetta veressä pääsi sijalle 47. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Kuumetta veressä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuoleman kentät

| Kuoleman kentät> The Killing Fields |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Roland Joffé
Käsikirjoittaja:  Bruce Robinson
Tuottaja:  David Puttnam
Säveltäjä:  Mike Oldfield
Kuvaaja:  Chris Menges
Leikkaaja:  Jim Clark
Pääosat:  Sam Waterston,   John Malkovich,   Haing S. Ngor
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  2. marraskuuta 1984 (US),   1. maaliskuuta 1985 (FI) 
Kesto:  141 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, ranska, khmer
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuoleman kentät (The Killing Fields) on Roland Joffén ohjaama brittiläinen sotadraama, joka valmistui vuonna 1984. Elokuvan on käsikirjoittanut Bruce Robinson ja keskeisimmissä rooleissa ovat Sam Waterston, Haing S. Ngor, John Malkovich ja Julian Sands.
Elokuva pohjautuu kambodžalaisen toimittaja Dith Pranin kokemuksiin punaisten khmerien hallinnosta ja sitä edeltäneestä tapahtumista.
Kuoleman kentät voitti kolme Oscar-palkintoa seitsemästä ehdokkuudestaan. Haing S. Ngor voitti parhaasta miessivuosasta, Chris Menges parhaasta kuvauksesta ja Jim Clark parhaasta leikkauksesta. Ngor sai lisäksi BAFTAn ja Golden Globen roolityöstään. Elokuva voitti kokonaisuudessaan kahdeksan BAFTA-palkintoa .
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät Kuoleman kentät vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta elokuvasta.
Näyttelijät

Sam Waterston – Sydney Schanberg
Haing S. Ngor – Dith Pran
John Malkovich – Alan 'Al' Rockoff
Julian Sands – Jon Swain
Craig T. Nelson – Majuri Reeves
Spalding Gray – Yhdysvaltojen konsuli
Palkintoja > Oscarit

Paras miessivuosa: Haing S. Ngor
Paras kuvaus: Chris Menges
Paras leikkaus: Jim Clark
Ehdokkaana:
Paras elokuva
Paras miespääosa: Sam Waterston
Paras ohjaus: Roland Joffé
Paras sovitettu käsikirjoitus: Bruce Robinson
Palkintoja > BAFTAt

Paras elokuva
Paras miespääosa: Haing S. Ngor
Paras sovitettu käsikirjoitus: Bruce Robinson
Paras kuvaus: Chris Menges
Paras leikkaus: Jim Clark
Paras lavastus: Roy Walker
Paras äänitys: Ian Fuller, Clive Winter, Bill Rowe
Paras uusi tulokas: Haing S. Ngor
Ehdokkaana:
Paras miespääosa: Sam Waterston
Paras ohjaus: Roland Joffé
Paras maskeeraaja: Tommie Manderson
Paras elokuvamusiikki: Mike Oldfield
Parhaat erikoistehosteet: Fred Cramer
Palkintoja > Golden Globet

Paras miessivuosa: Haing S. Ngor
Ehdokkaana:
Paras draamaelokuva
Paras miespääosa draamaelokuvassa: Sam Waterston
Paras ohjaaja: Roland Joffé
Paras käsikirjoitus: Bruce Robinson
Paras elokuvamusiikki: Mike Oldfield
Aiheesta muualla

Kuoleman kentät Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| n k Parhaan elokuvan Bafta-palkinto |
| --- | --- |
1947–1960:  Parhaat vuodet (1947)  Hamlet (1948)  Polkupyörävaras (1949)  Kaikki Eevasta (1950)  Intohimojen karuselli (1951)  Avaruuksien aave (1952)  Kielletyt leikit (1953)  Pelon palkka (1954)  Rikhard III (1955)  Ansa (1956)  Kwai-joen silta (1957)  Tilaa huipulla (1958)  Ben-Hur (1959)  Poikamiesboksi (1960) 
1961–1980:  Balladi sotilaasta (1961)  Suurkaupungin hait (1961)  Arabian Lawrence (1962)  Tom Jones – hulivilihurmuri (1963)  Tohtori Outolempi eli: kuinka lakkasin olemasta huolissani ja opin rakastamaan pommia (1964)  My Fair Lady (1965)  Kuka pelkää Virginia Woolfia? (1966)  Kunnian mies (1967)  Miehuuskoe (1968)  Keskiyön cowboy (1969)  Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat (1970)  Saakelin sunnuntai (1971)  Cabaret (1972)  Amerikkalainen yö (1973)  Lacombe, Lucien (1974)  Alice ei asu enää täällä (1975)  Yksi lensi yli käenpesän (1976)  Annie Hall (1977)  Muistojeni Julia (1978)  Manhattan (1979)  Elefanttimies (1980) 
1981–2000:  Tulivaunut (1981)  Gandhi (1982)  Tunnit Ritan kanssa (1983)  Kuoleman kentät (1984)  Kairon purppuraruusu (1985)  Hotelli Firenzessä (1986)  Jean de Florette (1987)  Viimeinen keisari (1988)  Kuolleiden runoilijoiden seura (1989)  Mafiaveljet (1990)  The Commitments (1991)  Talo jalavan varjossa (1992)  Schindlerin lista (1993)  Neljät häät ja yhdet hautajaiset (1994)  Järki ja tunteet (1995)  Englantilainen potilas (1996)  Housut pois! (1997)  Rakastunut Shakespeare (1998)  American Beauty (1999)  Gladiator (2000) 
2001–:  Taru sormusten herrasta: Sormuksen ritarit (2001)  Pianisti (2002)  Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (2003)  Lentäjä (2004)  Brokeback Mountain (2005)  The Queen (2006)  Sovitus (2007)  Slummien miljonääri (2008)  The Hurt Locker (2009)  Kuninkaan puhe (2010)  The Artist (2011)  Argo (2012)  12 Years a Slave (2013)  Boyhood (2014)  The Revenant (2015)  La La Land (2016)  Three Billboards Outside Ebbing, Missouri (2017)  Roma (2018)
Riitta Anttonen

| Riitta Anttonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. joulukuuta 1955 (ikä 69) Simpele
Ammatti:  pukusuunnittelija
Vanhemmat:  Pentti Anttonen Kaarina Anttonen (o.s. Heinonen)
Puoliso:  Jukka-Pekka Palo
Lapset:  Amanda Palo Olga Palo
    
Riitta Maija Hannele Anttonen (s. 4. joulukuuta 1955 Simpele) on suomalainen teatteripukusuunnittelija. Hän on suunnitellut pukuja muun muassa Helsingin kaupunginteatteriin, Ryhmäteatteriin ja Tampereen Teatteriin.
Ura

Anttosella on pukuompelijan ja vaatetusteknologian koulutus. Hän on työskennellyt vapaana taiteilijana vuodesta 1981. Anttonen on puvustanut muun muassa näytelmät Murtovarkaus, Impivaarassa, Kesäyön uni, Tähtisumussa, Taru sormusten herrasta ja Ghetto. Turun Samppalinnan kesäteatterin musikaalissa All Shook Up (2009) Anttonen leikki 1950-luvun muodilla leveähelmaisine hameineen ja kapealinjaisine jakkupukuineen. Savonlinnan oopperajuhlien Kullervon (2014) yhteydessä hänen linjaansa luonnehdittiin yleistunnelmaltaan sopivan harmaaksi.
Patria Land & Armament

Patrian logo.
Patria Land & Armament Oy on Patria-konsernin liiketoimintayksikkö, joka suunnittelee ja valmistaa panssaroituja ajoneuvoja sekä asejärjestelmiä. Yritys toimii Tampereella, Hämeenlinnassa ja Sastamalassa.
Vuonna 2008 Patria Weapon Systems sulautui Patria Vehiclesiin. Tällöin Patria Vehicles Oy vaihtoi toiminimekseen Patria Land & Armament Oy.
Ajoneuvot

Patria AMV XA-360 (Armoured Modular Vehicle)
Patria 6x6 (Ensimmäiset toimitukset 2021)
Sisu XA-sarja
Sisu XA-180
Sisu XA-185
Sisu XA-202
Sisu XA-203
RA-140 DS ("Raisu") -miinanraivausajoneuvo
PK-35 Vantaa (miehet)

PK-35 Vantaa oli vantaalainen jalkapallon miesten edustusjoukkue. Se pelasi kaudella 2016 Veikkausliigassa, mutta putosi sarjasta kauden päätteeksi. Miesten edustusjoukkue haettiin konkurssiin marraskuussa 2016. Naisten edustusjoukkue sen sijaan jatkoi toimintaansa.
Vuonna 2009 perustettu PK-35 Vantaa oli vuonna 1935 perustetun PK-35:n edustusjoukkue. Se pelasi kotiottelunsa Myyrmäen jalkapallostadionilla ja seuran tunnusvärit olivat punainen ja musta.
Historia

PK-35 Vantaan juuret juontavat vuonna 1935 Viipurissa perustettuun Viipurin Pallokerhoon (ViPK), joka evakuoitui toisen maailmansodan myötä Helsinkiin. Vuodesta 1948 alkaen seura on toiminut Helsingissä nimellä Pallokerho-35. PK-35:n paras saavutus on Veikkausliigan kolmas ja Suomen cupin toinen sija kaudelta 1998.
PK-35 Vantaan varsinainen historia alkaa joulukuusta 2008, jolloin Pallokerho-35:n edustusjoukkueet sekä miehissä että naisissa siirtyivät pelaamaan kotiottelunsa Vantaan Myyrmäkeen ISS Stadionille. Edustusjoukkueiden taakse perustettiin erillinen yhdistys, PK-35 Vantaa ry., joka keskittyy edustusjoukkueiden toiminnan pyörittämiseen ja alkuperäisen Pallokerho-35 ry:n vastuulle jäivät Helsingissä toimintaansa jatkavat reservi- ja juniorijoukkueet. Seura tekee yhteistyötä sekä Pallokerho-35:n Helsingissä jatkavan yhdistyksen että uudella alueellaan vaikuttavan, junioritoimintaan keskittyneen Vantaan Jalkapalloseuran kanssa.
PK-35 Vantaan perustamisen taustalla oli tarve parantaa edustusjoukkueiden kenttätilannetta kilpailukykykelpoisemmaksi, koska Helsingin kaupunki ei halunnut panostaa seuran mielestä riittävästi Pukinmäen liikuntapuiston kehittämiseen ja läheinen, Myyrmäessä sijainnut ISS Stadion oli Veikkausliiga-seura AC Allianssin vuonna 2006 tapahtuneen konkurssin jälkeen ollut vajaakäytössä. Lisäksi seuran pyrkimyksenä oli laajentaa kannatusaluettaan Pohjois-Helsingin lisäksi Vantaan puolelle. Edustusjoukkueiden siirto on herättänyt kuitenkin kritiikkiä Pallokerho-35:n helsinkiläisissä kannattajissa, joista osa ei halua lähteä Vantaan puolelle seuraamaan kotiotteluita vaan ovat siirtyneet Pukinmäkeen jääneen kakkosjoukkueen taakse.
PK-35 Vantaan miesten edustusjoukkue peri PK-35:n sarjapaikan Ykkösestä, jossa se pelasi kaudet 2009–2015. Kaudella 2011 joukkue ylsi sarjassa neljänneksi. Kaudella 2015 PK-35 Vantaa sijoittui Ykkösessä toiseksi, mikä oikeutti liigakarsintapaikkaan. Siinä se voitti liigajoukkue KTP:n yhteismaalein 3–2, ja nousi Veikkausliigaan.
Shefki Kuqi jätti tehtävänsä päävalmentajana 28. heinäkuuta 2016. Loppukaudeksi valmennusvastuun otti apuvalmentajana toiminut Pasi Pihamaa apunaan Juha Jussila. Kauden lopuksi joukkue putosi sarjasta.
Värit ja logot

Seuran värit ovat perua Viipurin ajoilta, jolloin joukkue pelasi punamustaruudullisissa paidoissa. Nykyinen peliasu käsittää punaisilla ja mustilla pystyraidoilla varustetun paidan sekä mustat housut ja sukat. PK-35 Vantaalla on käytössä sama logo kuin sen helsinkiläisellä emoseuralla. Seuran logon oikeudenomistaja on Pallokerho-35 ry, joka on antanut PK-35 Vantaalle käyttöoikeuden tunnukseensa.
Huhtikuussa 2015 PK-35 ilmoitti palaavansa 80-vuotisjuhlakautensa kunniaksi perinteiseen, vuonna 1958 suunniteltuun logoonsa. Muutoksella seura halusi kunnioittaa perinteitään ja tuoda viipurilaisia juuriaan enemmän esiin. Logossa esiintyvä W-kirjain viittaa Viipuriin ja muuttolintuihin. Tämä muistuttaa seuran historiasta, jonka aikana se on muuttanut ensin Viipurista Helsinkiin ja sieltä edustusjoukkueiden osalta myöhemmin Vantaalle. Myös suuri osa seuran jäsenistöstä joutui aikoinaan muuttamaan sodan myötä toiselle paikkakunnalle. Logoa käyttävät miesten edustusjoukkueen lisäksi naisten edustusjoukkue ja seuran junioriorganisaatio.
Stadion

Seura pelaa kotiottelunsa Myyrmäen jalkapallostadionilla. Vuonna 2000 valmistuneen stadionin omistaa nykyisin Vantaan kaupungin hallinnoima Kiinteistö Oy Länsi-Vantaan Liikuntalaitokset. Stadionin pääkatsomossa on 2 250 paikkaa ja toisessa katsomossa 2 050 paikkaa, jonka lisäksi päädyssä on 300 paikkaa. Stadionin kapasiteetti on yhteensä 4 600. Pelikentän alusta on lämmitettävä tekonurmi. Kentällä voidaan pelata UEFAn alaisia kansainvälisiä otteluita.
Tilastot > Sarjasijoitukset

| Kausi | Sarja | Sija | O | V | T | H | TM – PM | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Ykkönen | 9. | 26 | 10 | 5 | 11 | 31 – 30 | 35 |
| 2010 | Ykkönen | 8. | 26 | 10 | 4 | 12 | 36 – 30 | 34 |
| 2011 | Ykkönen | 4. | 24 | 13 | 5 | 6 | 38 – 19 | 44 |
| 2012 | Ykkönen | 4. | 27 | 13 | 4 | 10 | 54 – 31 | 43 |
| 2013 | Ykkönen | 6. | 27 | 8 | 6 | 13 | 35 – 43 | 30 |
| 2014 | Ykkönen | 6. | 27 | 12 | 10 | 5 | 40 – 28 | 46 |
| 2015 | Ykkönen | 2. | 27 | 15 | 4 | 3 | 53 – 25 | 49 |
| 2016 | Veikkausliiga | 12. | 33 | 4 | 7 | 22 | 32 – 65 | 13* |
Kaudella 2016 Palloliiton päätöksellä vähennetty 6 pistettä.
Tilastot > Parhaat maalintekijät

| Kausi | Pelaaja | Ottelut | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 |  Petteri Kaijasilta | 20 | 9 |
| 2010 |  Petteri Kaijasilta | 23 | 8 |
| 2011 |  Aleksi Ristola | 16 | 10 |
| 2012 |  Jukka Santala | 23 | 9 |
| 2013 |  Fidan Seferi | 26 | 12 |
| 2014 |  Joni Korhonen | 27 | 8 |
| 2015 |  Pablo Couñago | 25 | 17 |
Seuran aiempi logo.
Myyrmäen jalkapallostadion.
Kaalipata

Kaalipata on keräkaalista tehty pataruoka. Siihen kuuluu tyypillisesti muita kasviksia ja jauhelihaa. Kattilassa tehty kaalipata haudutetaan miedolla lämmöllä 20 minuuttia, jolloin sitä välillä hämmennetään. Kaalipata voi olla myös uunissa kypsennettävä kaalipaistos. Puolalaiseen keittiöön kuuluu kaalipatatyyppi bigos, joka on Puolan kansallisruoka. Siihen käytetään pekonia, sianlihaa ja meetvurstia.
Kabukichō

| Kabukichō |
| --- | --- |
 Kabukichōn portti ja katunäkymää
 Koordinaatit: 35°41′38″N, 139°42′12″E 
Valtio:   Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Tokio
Erillisalue:  Shinjuku
 
 www.kabukicho.or.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kabukichō (jap. 歌舞伎町) on Japanin pääkaupunki Tokion Shinjukun erillisalueella sijaitseva kaupunginosa. Kabukichō on tullut tunnetuksi viihde-elämän keskuksena ja toisaalta myös punaisten lyhtyjen alueena, jota on vaivannut rikollinen toiminta.