stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uudenmaan maakunta
Vuoden kylät

Uudellamaalla kuten muuallakin Suomessa maaseudun kylätoiminta on virinnyt viime vuosikymmeninä. Kunniamainintana esimerkillisestä toiminnasta yhdelle uusmaalaiselle kylälle myönnetään vuosittain Vuoden uusmaalainen kylä -kunniamaininta. Vuoden uusmaalainen kylä on valittu vuodesta 1988 lähtien. Myös Itä-Uudellamaalla valittiin sen muodostaessa oman maakuntansa 1997–2010 vuosittain vuoden itäuusmaalainen kylä.
Valinta ei ole aina kohdistunut tavallisiin maaseutukyliin, vaan myös samat kriteerit täyttäviin kaupunginosiin vuoden 2012 valintaan saakka. Vuoden 2013 valinnasta syksyllä 2012 lähtien valinta on kohdennettu vuorovuosin kaupunginosaan ja kylään.
Vuoden Uusmaalainen kylä on valittu vuodesta 1988 lähtien. Ne ovat olleet:
1988:  	Vättlax 			(Tammisaari, silloinen Tenhola)
1989:  	Evitskog 			(Kirkkonummi)
1990:  	Tapiola 			(Espoo)
1991:  	Laukkoski 			(Pornainen)
1992:  	Karstu 			(Lohja, silloinen Lohjan kunta)
1993:  	Kumpula 			(Helsinki)
1994:  	Vihdin kirkonkylä 		(Vihti)
Tässä vaiheessa valintamenettelyä muutettiin, joten vuoden 1995 Uusmaalaista kylää ei valittu.
1996:  	Kellokoski 			(Tuusula)
1997:  	Tanhuniitty 	        (Järvenpää)
1998:  	Sotunki 			(Vantaa)
1999:  	Suomenlinna 	        (Helsinki)
2000:  	Fiskari 			(Pohja)
2001:  	Kytäjä 			(Hyvinkää)
2002:  	Skåldö – Sommarö        (Tammisaari)
2003:  	Savio 			(Kerava)
2004:  	Luoma			(Kirkkonummi)
2005:  	Jamppa			(Järvenpää)
2006:  	Degerby			(Inkoo)
2007:  	Suvisaaristo                (Espoo)
2008:  	Sälinkää			(Mäntsälä)
2009:  	Backgränd			(Raasepori, entinen Karjaa)
2010:  	Vihtijärvi			(Vihti)
2011:	        Rajamäki			(Nurmijärvi)
2012: 	        Kerkkoo 			(Porvoo)
2013: 	        Kyrölä 			(Järvenpää)
2014:	        Ohkola			(Mäntsälä)
2015:	        Maunula			(Helsinki)
2016:          Paavola, Lohjansaari        (Lohja)
2017:          Kallio    (Helsinki)
2018:	        Strömfors			(Loviisa)
2019:	        Roihuvuori			(Helsinki)
Michele Campanella

Michele Campanella
Michele Campanella on italialainen pianisti. Hänet tunnetaan kansainvälisesti varsinkin Franz Liszt -tulkinnoistaan.
Campanellalle on myönnetty Grand Prix du Disque vuosina 1976, 1977 ja 1998. Hän opiskeli Napolissa, ja Lisztin ohella ohjelmistoon kuuluvat mm. Muzio Clementi, Carl Maria von Weber, Francis Poulenc, Ferruccio Busoni, Gioacchino Rossini, Johannes Brahms ja Maurice Ravel.
Campanella on esiintynyt useiden arvostettujen eurooppalaisten ja yhdysvaltalaisten sinfoniaorkestereiden kanssa. Hänen ensimmäinen esiintymisensä Australiassa oli 1978.
Campanella on opettanut pianonsoittoa Accademia Chigianassa Sienassa.
Polttokenno

Polttokennon yleisperiaate:

- Polttoaine hapettuu anodilla, eli luovuttaa elektronin.

- Positiivinen ioni kulkeutuu elektrolyytin läpi katodille 
 tai negatiivinen ioni anodille.

- Elektronit kulkeutuvat ulkoista piiriä pitkin katodille (sähkövirta).

- Hapetin pelkistyy katodilla, eli saa elektronin.
NASAn valmistama metanolilla toimiva polttokenno
Polttokennot ovat sähkökemiallisia laitteita, joihin syötetään reaktioaineita laitteen ulkopuolelta ja näin voidaan tuottaa sähköä pitkäaikaisesti. Ne korvaavat yleensä akkuja, joilla kaikki reaktioaineet ovat kotelon sisällä. Polttokennoa voidaan pitää myös sähkögeneraattorin korvaajana, mikäli polttoaineena käytetään primääriä polttoainetta. Lämpövoimakoneen maksimihyötysuhteen määräävä Carnot'n prosessi ei koske polttokennoa, joten sen sähköhyötysuhde on huomattavasti esimerkiksi dieselgeneraattoria korkeampi. Matalalämpöisten polttokennojen ongelmana on hapetusreaktioiden hitaus, mitä yritetään nopeuttaa katalyyteillä, kuten platinalla. Kallis platina pyritään vaihtamaan halvemmiksi nanomittakaavaisiksi katalyyteiksi. Korkealämpöiset polttokennot eivät välttämättä tarvitse katalyyttia tai niissä voidaan käyttää edullisia katalyyttejä, mutta termodynaaminen tehokkuus laskee lämpötilan noustessa.
Historia

Polttokennon toimintaperiaatteen keksi saksalainen Christian Friedrich Schönbein vuonna 1838, ja se julkaistiin ”Philosophical Magazine”-lehdessä vuonna 1839. Myös englantilainen Sir William Grove julkaisi vuonna 1839 ”Philosophical Magazine”-lehdessä polttokennon toimintaperiaatteen. Grove julkisti yksityiskohtaisen kuvauksen polttokennosta vuonna 1842, minkä vuoksi häntä pidetään modernin polttokennon isänä. Ensimmäisen käytännöllisen polttokennon rakensi insinööri Francis Thomas Bacon vuonna 1959. 1880-luvun lopulla Carl Langer ja Ludwig Mond kehittivät pitkäikäisemmän polttokennon. Avaruusaluksissa ja satelliiteissa tarvittiin tehokkaita ja vakaita energiajärjestelmiä 1950- ja 1960-luvuilla, jonka myötä polttokennoille avautui uusia käyttökohteita.
NASA käytti Apollo-kuulennoilla polttokennoja miehitetyissä avaruusaluksissa. Sen jälkeen polttokenno vaikutti poistuvan energiatuotannon teknologioista. Uusi nousu alkoi 1990-luvun jälkipuolella. 2000-luvulla näkemys on, että polttokennojen käyttömahdollisuudet ovat laajat - matkapuhelimista ja autoista aina sähkön ja lämmöntuottoon asuinrakennuksille tai esim. laivoille. Polttokennojen laajan käytön esteenä ovat niiden kehitys- ja tuotantokustannukset sekä polttokennoissa käytettävien polttoaineiden jakeluverkkojen puuttuminen.
Hyötysuhde

Polttokennon hyötysuhde voi olla 60 prosenttia, joka on parempi kuin polttomoottorilla, mutta polttokennon hyötysuhdetta voi edelleen parantaa hukkalämmön talteenoton kanssa.
Fosforihappopolttokennon (PAFC) hyötysuhde on keskimäärin 40-50 prosenttia, mutta nousee noin 80 prosenttiin hukkalämmön hyödyntämisellä.
Erilaisia polttokennoja

Polttokennot luokitella pääasiassa elektrolyytin mukaan. Polttokennot voidaan luokitella myös niiden käyttämän polttoaineen mukaan. Polttokennot voivat toimia muun muassa vedyllä, ammoniakilla, hiilellä, hiilimonoksidilla, metanolilla, etanolilla, propaanilla, butaanilla, maakaasulla, dieselillä, alumiinilla, magnesiumilla ja sinkillä.
Erilaisia polttokennoja > Elektrolyytin mukaan luokittelu

Fosforihappopolttokenno PAFC (Phosphoric Acid Fuel Cell)
Sulakarbonaattipolttokenno MCFC (Molten Carbonate Fuel Cell)
Kiinteäoksidipolttokenno SOFC (Solid Oxid Fuel Cell)
Alkalipolttokenno AFC (Alkaline Fuel Cell)
Protoninvaihtopolttokenno PEMFC (Proton Exhange Membrane Fuel Cell tai Polymer Electrolyte Fuel Cell)
Erilaisia polttokennoja > Polttoaineena vety

Vedyllä toimivista polttokennoista vapautuu sähköenergian lisäksi lämpöä ja puhdasta vettä. Koska vetyä ei esiinny maapallolla vapaana, se on aina irrotettava jostakin molekyylistä. Vety on sekundäärinen energian lähde.
Vetyä on hankala varastoida, koska sen kiehumispiste on hyvin alhainen (-252,87 °C), eli sitä on käytännössä säilytettävä paineastiassa. Vety myös reagoi herkästi hapen ja halogeenien kanssa, ja esimerkiksi säiliöstään vuotanut vetykaasu voi räjähtää pienestäkin kipinästä.
Erilaisia polttokennoja > Polttoaineena hiilivety

Hiilivedyistä vety saadaan erotettua reformoinnilla, jolloin sivutuotteena syntyvä hiilimonoksidi voi huonontaa matalalämpöisten polttokennojen platinakatalysaattorin toimintaa. Esimerkiksi kiinteäoksidipolttokenno käyttää myös hiilimonoksidia polttoaineenaan.
Polttokennon ja sähkömoottorin yhdistelmällä saavutetaan ottomoottoria parempi hyötysuhde vaikka polttoaineen hiili jäisikin hyväksikäyttämättä. Vetypolttokennojen sähköinen hyötysuhde on yleensä noin 50 %, mutta kokonaishyötysuhde on nostettavissa yli 90 % mikäli polttokennon käytössä syntyvä lämpö hyödynnetään. Merkittävin ero perinteiseen akkuun on polttokennon helppo ja nopea lataus, sekä mahdollisesti pidempi toiminta-aika tasaisella virransyötöllä.
Erilaisia polttokennoja > Polttoaineena hiili

Melko varhaisessa kehitysvaiheessa olevat hiilipolttokennot ovat primäärisiä energian tuottajia. Entropiamuutos hiilen ja hiilidioksidin välillä on vähäinen, joten periaatteessa lähes kaikki kennossa vapautuva energia voidaan muuntaa sähköksi. Käytännössä päästään vain 80 %:n hyötysuhteeseen ja hiilivedyillä yhteiskäytössä vetypolttokennon kanssa 70 %:n hyötysuhteeseen.
Erilaisia polttokennoja > Polttoaineena metalli

Metalli-ilmapolttokennoissa hapettuvana materiaalina käytetään vaihdettavaa metallianodia, kuten sinkkiä.
Erilaisia polttokennoja > Muita polttokennoja

Biopolttokenno
Mikrobiologinen polttokenno MFC (Microbial Fuel Cell)
Reversiibelipolttokenno RFC (Reversible Fuel Cell)
Sovelluksia

Polttokennojen käyttö sähköntuottimina erilaisiin liikkuviin sovelluksiin on lisääntymässä niiden erittäin suuren energiatiheyden takia (450 Wh/kg - 700 Wh/kg), joka on jopa viisi kertaa enemmän kuin akkuteknologialla on saavutettavissa.
Korkea hinta ja tarvittavan infrastruktuurin puute rajoittaa yleistymistä. 
On esitetty arvioita että 80-kW auton polttokennon kustannukset US 67 $/kW olisivat saavutettavissa 100 000 auton vuosittaisella valmistuksella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mitä polttokennot ovat?
Matias Halinen: Polttokennot, VTT, 2007 (pdf)
Hydrocell, suomalainen alan yritys
Fuel Cell Today, polttokennoihin erikoistunut englanninkielinen portaali (englanniksi)
Carbon Fuel Cells: An Ultra-Low Emission Technology for Power Generation (englanniksi)
Energiantuotanto
Lontoo

| Lontoo (London) |
| --- | --- |
 Kuvassa ylhäältä lukien ja vasemmalta oikealle: Näkymä Lontoon Cityn suuntaan, Tower Bridge, London Eye, Westminsterin palatsi.
 Lontoo
 Koordinaatit: 51°30′01″N, 000°07′34″W 
Valtio:   Yhdistynyt kuningaskunta
Maa:   Englanti
Hallintoalue:  Suur-Lontoo
Alueet:  Lontoon City ja 32 piiriä
Perustettu:  n. 50 jaa.
Hallinto:  
 – Pormestari:  Sadiq Khan
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 579 km²
Väkiluku (2012):  8 308 369 (Suur-Lontoo/Lontoon City ja 32 Lontoon piiriä 11 905 500 (kaupunki/urbaanialue)
 – Väestötiheys:  4 978 as./km²
 – Metropolialue:  15 010 295 (London Metropolitan Area) 21 000 000 (Greater London Authority)
Aikavyöhyke:  UTC+0
 – Kesäaika:  UTC+1
Postinumero:  EC, WC, N, W, E, NW, SW ja SE
Suuntanumero(t):  020
 
 Mayor of London, the London Assembly and the Greater London Authority 
 Lähde: = Pinta-ala, väkiluku, postinumerot 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lontoo (engl. London [ˈlʌndən]) on Yhdistyneen kuningaskunnan ja Englannin pääkaupunki. Lontoon asukasluvun määrittely on melko monimutkaista ja riippuu siitä, miten kaupunki määritellään. Lontoon hallintoalueen (Lontoon City ja 32 Lontoon piiriä) väkiluku oli vuonna 2012 noin 9 miljoonaa ihmistä. Lontoon kaupunki- tai urbaanialueella (Larger Urban Zone) asui vuonna 2011 noin 11 905 500 ihmistä, kun taas Lontoon metropolialueella (London Metropolitan Area) asuu arviolta 15 010 295 ihmistä, mutta Greater London Authorityn mukaan metropolialueella asui vuonna 2011 noin 21 miljoonaa ihmistä. Vuonna 2021 metropolin asukkaista yli 40 prosenttia oli ulkomailla syntyneitä.
Suur-Lontoon pinta-ala on 1 572 neliökilometriä.
Historia > Roomalainen kausi

Lontoo perustettiin roomalaisena kaupunkina nimellä Londinium noin vuonna 43 tai 47 jaa. Sen alku oli sotilasleirissä, joka suojasi tärkeää Thamesin ylityspaikkaa. Pian se kehittyi merkittäväksi kauppapaikaksi. Kaupunki kukoisti erityisesti vuosina 50–130 jaa.
Noin vuonna 60 tai 61 kuningatar Boudican johtama ikeenien kelttiheimo poltti suhteellisen nuoren kaupungin maan tasalle, minkä jälkeen kaupunki rakennettiin uudelleen. Se nousi roomalaisen Britannian provinssin tärkeimmäksi kaupungiksi ja lopulta myös hallinnolliseksi keskukseksi. Londiniumiin rakennettiin linnoitus noin vuonna 110–120, mutta ympärysmuurit vasta joskus vuosien 190 ja 225 välillä. Kaupunki taantui myöhäisantiikin aikana, kun roomalaiset hylkäsivät Britannian.
Historia > Myöhempi historia

600-luvulla anglosaksit perustivat Lundenwicin kaupungin noin maili länteen paikasta, joka nykyään tunnetaan Aldwychina. Vanha roomalainen kaupunki asutettiin uudelleen 800-luvun lopulla tai 900-luvun alussa.
Vuoden 1666 Lontoon suurpalo tuhosi suuren osan kaupunkia, ja uudelleenrakennus kesti yli 10 vuotta. Lontoon kasvu kiihtyi 1700-luvulla. Vuonna 1750 asukkaita oli yli 650 000. 1800-luvun alussa se oli jo maailman suurimpia kaupunkeja.
1900-luvulla kaupunkikuvaa muokkasivat toisessa maailmansodassa Luftwaffen raskaat ilmapommitukset (”Blitz”). Ne surmasivat yli 17 500 lontoolaista, ja jälleenrakennus kesti 1970-luvulle saakka.
Pääministeri Margaret Thatcherin aikana Lontoon keskushallinto hajotettiin ja valta siirtyi Lontoon kaupunkipiireille (”borough”). Vuonna 2000 Tony Blairin hallitus perusti uuden Suur-Lontoon aluehallinnon (Greater London Authority, GLA), jonka johdossa on suoralla vaalilla valittu pormestari ja valtuusto.
Lontoon metrossa tapahtui kolme pommiräjähdystä ja kaksikerroksisessa bussissa yksi pommiräjähdys 7. heinäkuuta 2005. Terrori-iskuissa kuoli 52 ihmistä.
Vuonna 2012 Lontoo toimi kesäolympialaisten isäntänä.
Ilmasto

Lontoossa vallitsee lauhkea ilmasto. Kesät ovat lämpimiä mutta harvoin kuumia, ja talvet ovat harvoin todella kylmiä. Sademäärä on kohtalaisen alhainen koko vuoden. Kesän lämpötilat ylittävät harvoin 33 °C, tosin korkeat lämpötilat ovat viime aikoina yleistyneet. Korkein Lontoossa mitattu lämpötila on 37,9 °C, joka mitattiin Heathrow’n lentoasemalla vuonna 2003. Rankat lumisateet ovat myös erittäin harvinaisia. Viime vuosina lunta on yleensä tullut pari kertaa talvessa ja harvemmin yli 25 mm. Lontoon vuotuinen sademäärä 600 mm on pienempi kuin esimerkiksi Roomassa tai Sydneyssä.
Lontoon laaja rakennettu alue luo oman mikroilmaston. Rakennuksiin varastoitunut lämpö nostaa ympäristön lämpötilaa varsinkin öisin, ja Lontoon lämpötila voi olla jopa 5–8 astetta ympäröiviä alueita korkeampi.
Väestö

| Synnyinmaa | Asukasluku (2017) |
| --- | --- |
 Yhdistynyt kuningaskunta: 5 529 000
 Intia: 301 000
 Puola: 177 000
 Bangladesh: 154 000
 Romania: 153 000
 Pakistan: 127 000
 Italia: 104 000
 Irlanti: 94 000
 Sri Lanka: 94 000
 Nigeria: 94 000
 Ranska: 81 000
 Ghana: 66 000
 Somalia: 65 000
 Jamaika: 65 000
 Filippiinit: 60 000
 Kenia: 58 000
 Turkki: 57 000
 Espanja: 56 000
 Saksa: 56 000
 Yhdysvallat: 55 000
 Australia: 54 000
 Etelä-Afrikka: 51 000

Lontoota kutsutaan usein maailman monikielisimmäksi kaupungiksi, sillä Lontoossa puhutaan yli 300 kieltä ja yli 30 prosenttia Lontoon koululaisista puhuu kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia. Monikulttuurisuus näkyy ja kuuluu Lontoon kaduilla.
Vuoden 2001 väestönlaskennassa Lontoon väestöstä 71 prosenttia luokiteltiin valkoisiksi. Valkoisia brittejä oli 60 prosenttia. Noin kymmenesosa väestöstä on intialaisia, pakistanilaisia tai bangladeshilaisia tai muita eteläaasialaisia ja 11 prosenttia mustia, joista 5,5 prosenttia afrikkalaisia mustia ja 5 prosenttia karibialaisia mustia. Yksi prosentti kaupungin asukkaista on kiinalaisia. Asukkaista 21,8 prosenttia on syntynyt Euroopan unionin ulkopuolella. Suurin ulkomaalaisryhmä ovat irlantilaiset.
Väestö > Asukasmäärän kehitys

| Lontoon väestönkehitys 50–2011 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 50 | 50 |    | 7 500 | 7 500 |
| 140 | 140 |    | 30 000 | 30 000 |
| 200 | 200 |    | 50 000 | 50 000 |
| 300 | 300 |    | 15 000 | 15 000 |
| 400 | 400 |    | 4 500 | 4 500 |
| 500 | 500 |    | 500 | 500 |
| 700 | 700 |    | 5 000 | 5 000 |
| 900 | 900 |    | 5 000 | 5 000 |
| 1000 | 1000 |    | 10 000 | 10 000 |
| 1100 | 1100 |    | 15 000 | 15 000 |
| 1200 | 1200 |    | 25 000 | 25 000 |
| 1300 | 1300 |    | 100 000 | 100 000 |
| 1350 | 1350 |    | 50 000 | 50 000 |
| 1500 | 1500 |    | 125 000 | 125 000 |
| 1600 | 1600 |    | 200 000 | 200 000 |
| 1650 | 1650 |    | 375 000 | 375 000 |
| 1700 | 1700 |    | 600 000 | 600 000 |
| 1750 | 1750 |    | 675 000 | 675 000 |
| 1801 | 1801 |    | 1 096 784 | 1 096 784 |
| 1811 | 1811 |    | 1 303 564 | 1 303 564 |
| 1821 | 1821 |    | 1 573 210 | 1 573 210 |
| 1831 | 1831 |    | 1 878 229 | 1 878 229 |
| 1841 | 1841 |    | 2 207 653 | 2 207 653 |
| 1851 | 1851 |    | 2 651 939 | 2 651 939 |
| 1861 | 1861 |    | 3 188 485 | 3 188 485 |
| 1871 | 1871 |    | 3 840 595 | 3 840 595 |
| 1881 | 1881 |    | 4 713 441 | 4 713 441 |
| 1891 | 1891 |    | 5 571 968 | 5 571 968 |
| 1901 | 1901 |    | 6 506 889 | 6 506 889 |
| 1911 | 1911 |    | 7 160 441 | 7 160 441 |
| 1921 | 1921 |    | 7 386 755 | 7 386 755 |
| 1931 | 1931 |    | 8 110 358 | 8 110 358 |
| 1939 | 1939 |    | 8 615 050 | 8 615 050 |
| 1951 | 1951 |    | 8 196 807 | 8 196 807 |
| 1961 | 1961 |    | 7 992 443 | 7 992 443 |
| 1971 | 1971 |    | 7 368 693 | 7 368 693 |
| 1981 | 1981 |    | 6 608 598 | 6 608 598 |
| 1991 | 1991 |    | 6 679 699 | 6 679 699 |
| 2001 | 2001 |    | 7 172 036 | 7 172 036 |
| 2006 | 2006 |    | 7 512 400 | 7 512 400 |
| 2011 | 2011 |    | 8 174 100 | 8 174 100 |
Vuoteen 1750 asti asukasmäärät ovat arvioita. Vuodet 1801–2001 ovat väestönlaskentalukuja. Vuosien 2002–2006 tiedot ovat arvioita. Lontoon väkiluku väheni tasaisesti toista maailmansotaa seuraavina vuosikymmeninä. Vasta 1980-luvun lopussa vahvan taloudellisen kasvun ja yhä paremman imagon johdosta se alkoi taas nousta. Lontoon pormestari julkaisi vuoden 2004 alussa suunnitelman, jonka mukaan Lontoon väkiluku kasvaisi 8,1 miljoonaan vuoteen 2016 mennessä.lähde?
Liikenne

Lontoossa liikenne on monien suurkaupunkien tapaan varsin ruuhkainen ja etenkin ydinkeskustan alueella jopa erittäin ruuhkainen. Kaupungin keskustan liikenneruuhkia on vuodesta 2003 alkaen pyritty hillitsemään ruuhkamaksulla, ”London Congestion Charge”, jonka mukaan jokaisen henkilöautolla keskustaan päivällä tulevan pitää maksaa päivittäinen noin kymmenen punnan maksu.
Lontoon julkista liikennettä ylläpitää Transport for London, TfL.
Kaupunkia halkoo myös kattava ja yleensä hiljaisia sivukatuja käyttävä polkupyöräreittien verkosto. Keskustan alueelta on toiminut myös polkupyörien vuokrausjärjestelmä Barclays Cycle Hire. Barclays on ilmoittanut lopettavansa sen sponsoroinnin, ja uutta sponsoria etsitään.
Liikenne > Maanalainen

Lontoon metro palvelee suurta osaa Suur-Lontoon alueesta ja joitakin osia Buckinghamshiren, Hertfordshiren ja Essexin alueista. Metrojärjestelmä käsittää 270 asemaa ja koostuu 420 kilometristä raiteita. Sillä tehdään päivittäin yli 3,5 miljoonaa matkaa. Jokaisella linjalla on oma tunnusvärinsä, joka on esillä niin asemilla kuin maanalaisen kartassa.
Liikenne > Linja-autot

Lontoo on erityisen hyvin tunnettu punaisista, kaksikerroksisista ”Double Decker” -busseistaan. Lontoossa linja-autot ovat selvästi halvin mutta samalla myös hitain julkinen kulkuväline. Lontoon linja-autot ovat osa Lontoon liikennelaitosta.
Tunnetuin Lontoon kaksikerroksisista busseista oli perinteinen Routemaster-bussi, jotka poistuivat reittiliikenteestä vuonna 2005. Niillä ajetaan kahdella linjalla lisävuoroja turistien ja harrastajien iloksi.
Routemastereiden korvaajiksi tuotiin muutamille reiteille nivel- eli haitaribusseja, jotka osoittautuivat epäkäytännöllisiksi Lontoon ruuhkaisilla ja kapeilla kaduilla. Vaikka nivelbusseilla olikin oma pieni mutta äänekäs kannattajajoukkonsa, eivät ne koskaan saavuttaneet suurta suosiota. Itse asiassa ne olivat enimmillään käytössä vain 12:lla Lontoon 400 reitistä. Nivelbussit olivat myös tunnettuja siitä, että niissä oli varsin helppo matkustaa maksamatta. Viimeinen nivelbussi poistui reitiltä 9. joulukuuta 2011.
Punaisilla Routemaster-busseilla on Lontoolle valtava imagollinen ja sitä kautta myös taloudellinen merkitys. Vuonna 2008 järjestettiinkin avoin suunnittelukilpailu, jonka tarkoituksena oli palauttaa ne takaisin Lontoon katukuvaan. Suunnittelukilpailun seurauksena ensimmäinen uuden sukupolven, erityisesti Lontoon julkista liikennettä silmällä pitäen suunniteltu Uusi Routemaster mallinimeltään NB4L otettiin liikenteeseen vuonna 2012. Siinä on perinteinen avoin takasilta ja päiväsaikaan myös rahastaja. Uutta mallia on perusteltu turistinähtävyytenä ja arvosteltu kalliin hinnan takia.
Liikenne > Taksiliikenne

Lontoon mustien taksien (Hackney carriage) kuljettajat ovat maailmankuuluja ammattitaitonsa ansiosta. Saadakseen virallisen taksikuskin lisenssin hakijan on opeteltava ulkoa niin kutsuttu ”The Knowledge”, joka kattaa kaikki mahdolliset matkakohteet kuuden mailin säteellä Charing Crossin rautatieasemalta kattaen arviolta 25 000 eri katua ja tietä, mukaan lukien kaikki puistot, aukiot, asuintalot, virastot, ostoskeskukset, sairaalat, kirkot, hotellit, klubit, urheilupaikat, koulut, teatterit, museot, kerhotilat, poliisiasemat, vankilat ja muut turisteja kiinnostavat kohteet. Keskimäärin taksikuskiksi haluavan on opiskeltava Lontoon katukaavaa 40 kuukautta ennen virallisen lisenssin saamista.
Viralliset mustat taksit ovat Lontoossa ainoita, joilla on lupa ottaa matkustajia ”lennosta” kadun varrelta. Lontoossa toimii myös lukuisia eri minitaksiyhtiöitä, mutta ne pitää varata yrittäjän toimistosta, eivätkä kuljettajat saa itse ottaa varauksia vastaan. Lontoossa on myös lukuisia polkupyörätakseja eli rikšoja. Niiden joukosta on paljastunut vakuuttamattomia ja liikennesääntöjä rikkovia yrittäjiä, ja ne ovatkin olleet jo pitkään poliisin erityistarkkailussa. Jopa rikšojen täydellistä kieltämistä on väläytelty julkisuudessa.
Liikenne > Lentoliikenne

Lontoossa on viisi kansainvälistä lentokenttää: Heathrow, Gatwick, Stansted, Luton ja London City Airport, joista Heathrow on yksi maailman vilkkaimpia.
Talous

Lontoo on GFCI:n mukaan maailman tärkein finanssikeskus, ja se kuuluu bruttokansantuotteeltaan maailman vauraimpiin kaupunkeihin. Lontoon bruttokansantuote muodostaa noin viidenneksen Yhdistyneen kuningaskunnan bruttokansantuotteesta. Lontoolla on viisi tärkeää liikekeskusta: City of London, Westminster, Canary Wharf, Camden ja Islington sekä Lambeth ja Southwark. Vuonna 2001 Lontoon suuralueella oli peräti 27 miljoonaa neliömetriä toimistotilaa, josta jopa 8 miljoonaa sijaitsi City of Londonin alueella. City of Londonissa sijaitsee muun muassa Bank of Englandin pääkonttori sekä Lontoon pörssi, joka on yksi maailman suurimmista pörsseistä. Yli puolella FTSE 100:n listaamista yrityksistä ja yli sadalla Euroopan 500 suurimmista yrityksistä pääkonttori toimii Lontoon keskustassa.
Lontoon pääelinkeino on rahoitus, jonka vienti tuottaa Lontoolle erinomaisen maksutaseen. Vuonna 2007 noin 325 000 ihmistä työskenteli Lontoossa rahoituspalveluissa. Lontoossa toimii yli 480 maailmanlaajuista pankkia, enemmän kuin missään muussa maailman kaupungissa. Lontoo on myös BIS:n mukaan maailman suurin valuuttamarkkinoiden keskus käsittäen noin 37 prosenttia koko maailman valuuttamarkkinoista. Palvelut työllistävät yli 85 prosenttia Lontoon suuralueen työssäkäyvästä väestöstä. Lontoo on myös erittäin suosittu matkailukohde.
Lontoossa kiinteistöjen ja asuntojen hinnat kuuluvat maailman korkeimpiin. Huhtikuussa 2014 Lontoon keskustassa neliömetri maksoi keskimäärin yli 24 000 euroa.
Kulttuuri

Lontoossa on viisi sinfoniaorkesteria, joista merkittävimpänä pidetään Lontoon sinfoniaorkesteria. Sen jälkeen tulevat Philharmonia Orchestra, Lontoon filharmonikot, Royal Philharmonic Orchestra ja BBC:n sinfoniaorkesteri.
Britannian suurin balettiseurue Royal Ballet toimii Royal Opera Housessa Lontoon Covent Gardenissa. Vuonna 2014 siellä on kuusitoista ensitanssijaa.
Lontoon West Endin teatterimaailma on maailman kärkeä New Yorkin Broadwayn rinnalla. Alueella on 40 teatteria. West Endin tunnetuimpien esitysten joukkoon kuuluvat muun muassa maailman pisimpään esitetty näytelmä Hiirenloukku sekä 1980-luvulta asti esitetyt musikaalit Les Misérables ja The Phantom of the Opera.
Royal Albert Hallissa järjestetään joka kesä yksi maailman suurimmista musiikkifestivaaleista, Henry Wood Promenade Concerts eli Proms. Thamesin eteläpuolella on kulttuurin keskittymä, johon kuuluvat Royal Festival Hall, Queen Elizabeth Hall, Hayward Gallery, National Film Theatre ja Royal National Theatre.