stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gambia (joki)

| Gambia |
| --- | --- |

Alkulähde:  Fouta Djallon, Labé, Guinea
Laskupaikka:  Atlantin valtameri
Maat:   Guinea  Senegal  Gambia
Pituus:  1130 km
Alkulähteen korkeus:  438 m
Virtaama:  2000 m³/s
Valuma-alue:  69931 km²

Gambiajoen länsiosa satelliittikuvassa. Gambian rajat merkitty kuvaan.
Gambia on Länsi-Afrikassa Gambian, Senegalin ja Guinean valtioiden alueilla virtaava joki. Se on kokonaisuudessaan 1 130 kilometriä pitkä ja sen suurimpia latvajokia ovat Sandougou ja Sofianiama.
Gambiajoen alkulähde sijaitsee Fouta Djallonin ylätasangolla Guineassa, 438 metrin korkeudessa. Joki virtaa Guineasta länteen kohti Tambacoundan aluetta Senegalissa ja lopuksi Gambian läpi laskien lopulta Atlantin valtamereen Gambian pääkaupungin Banjulin kohdilla.
Gambiajoessa on laivaväylää 390 km. Pienet merikelpoiset alukset pääsevät etenemään siitä 190 km. Joessa sijaitsevat esimerkiksi Gambiajoen kansallispuistoon kuuluvat Baboonsaaret ja Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva Kunta Kintehin saari.
Suurimpia asutuskeskuksia Gambiajoen varrella ovat Banjulin lisäksi Basse Santa Su ja Janjanbureh.
Joen tarjoamien resurssien hyödyntämistä ovat estäneet aiemmin Gambian ja Senegalin väliset poliittiset kiistat, mutta valtiot perustivat vuonna 1978 Gambiajoen kehitysorganisaation (Gambia River Development Organization), johon myös Guinea liittyi vuonna 1980.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gambiajoki Wikimedia Commonsissa
Frederick Douglass

| Frederick Douglass |
| --- | --- |
 Frederick Douglass noin vuonna 1879.
Yhdysvaltain Haitin-suurlähettiläs
 26. kesäkuuta 1889 – heinäkuu 1891  
Presidentti:  Benjamin Harrison
Edeltäjä:  John E. W. Thompson
Seuraaja:  John Stephens Durham
Henkilötiedot
Syntynyt: n. helmikuussa 1818  Cordova, Maryland, Yhdysvallat
Kuollut: 20. helmikuuta 1895 (77 vuotta)  Washington, D.C., Yhdysvallat
Puoliso:   Anna Murray (vih. 1838; k. 1882)  Helen Pitts (vih. 1884) 
Lapset:  5
Tiedot
Puolue:  republikaanit
 Nimikirjoitus
Frederick Douglass (17. helmikuuta 1818 – 20. helmikuuta 1895), alkuperäiseltä nimeltään Frederick Bailey, oli yhdysvaltalainen abolitionisti, puhuja, kirjailija ja valtiomies. Hän oli eräs orjuuden tunnetuimmista vastustajista Yhdysvalloissa.
Douglass syntyi orjaksi Marylandin osavaltiossa mustan orjan ja tuntemattomaksi jääneen valkoihoisen miehen jälkeläisenä. Suuri muutos hänen elämässään tapahtui vuonna 1838, jolloin hän pakeni orjuudesta tulevan vaimonsa Anna Murrayn avustuksella. Douglass asettui pakonsa jälkeen asumaan Massachusettsin osavaltioon. Siellä hän liittyi mukaan orjuudenvastaiseen taisteluun alkaen pitää puheita American Anti-Slavery Societyn (AASS) tilaisuuksissa. AASS tähtäsi täydelliseen ja nopeaan orjuutettujen ihmisten vapauttamiseen. Liike keskittyi erityisesti William Lloyd Garrisonin ympärille. Sen keskeinen julkaisu oli vuonna 1831 perustettu sanomalehti The Liberator.
Douglassin elämäntyöksi muodostui rotujen välisen tasa-arvon ajaminen. Hän toimi aktiivisesti myös naisten oikeuksien puolestapuhujana. Douglass loi lisäksi merkittävän poliittisen uran republikaanisen puolueen alaisuudessa toimien muun muassa Haitin asioiden ministerinä vuosina 1889–1891.
Vapaus ja aktivistina

Douglassin onnistui paeta telakalta onnistuneesti 3. syyskuuta 1838 junalla ja höyrylaivalla. Hän päätyi New Yorkiin seuraavana päivänä. Douglassin pako onnistui tavallista helpommin, koska vapaa afroamerikkalainen nuori nainen nimeltä Anna Murray avusti Douglassia ostamalla hänelle junalipun. Vapauduttuaan Frederick ja Anna menivät naimisiin. Pari ei tuntenut oloaan turvalliseksi New Yorkissa, joten he ottivat sukunimen Douglass ja muuttivat Massachusettsiin. Frederick alkoi työskennellä sekatyömiehenä. Yhdessä Annan kanssa Frederick sai yhteensä viisi lasta.
Douglass oli syvästi uskonnollinen ja uskoi, että Jumala on orjuuden vastustajien puolella. Hänen mukaansa Jumala tulisi lopulta korjaamaan orjuuden aiheuttamat vääryydet Yhdysvalloissa, mutta Douglass ei kuitenkaan jättänyt asiaa vain Jumalan varaan, vaan pyrki kampanjoimaan ahkerasti mustien oikeuksien puolesta.
Pohjoisen yleinen elintaso herätti Douglassissa hämmennystä, sillä hän oli kuvitellut elintason siellä olevan alhainen, koska käytössä ei ollut orjatyövoimaa. Erityisen hämmästyttävintä oli huomata, kuinka hyvätuloisia ja hyvinvoivia myös mustat olivat. Myös mustien sivistyneisyys yllätti myönteisesti. Pian Douglass ryhtyi kulkemaan orjuuden vastustajien kokouksissa. Hän alkoi myös puhumaan tapahtumissa kertoen elämästään ja kokemuksistaan orjana.
Douglassista kehittyi sangen merkittävä puhuja, joka kiersi esiintymässä muun muassa Britanniassa. Douglassin kaltaiset mustat puhujat olivat tärkeä esimerkki pyrittäessä osoittamaan suurelle yleisölle, että mustat eivät olleet yhtään alempiarvoisempia ja tietämättömämpiä ihmisiä kuin heidän orjuuttajansa. Douglass palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1847 vietettyään Britanniassa kaksi vuotta.
Vapaus ja aktivistina > Yhdysvaltain sisällissota

Yhdysvaltain sisällissodan sytyttyä Douglass alkoi kampanjoida sen puolesta, että orjuuden lakkauttaminen olisi yksi sisällissodan jälkeisistä tavoitteista. Hänen mielestään oli myös ensiarvoisen tärkeää, että afroamerikkalaiset saisivat pestautua unionin asevoimiin todistaakseen olevansa tasavertaisia valkoisten kanssa ja kansalaisoikeuksien arvoisia.
Kun Abraham Lincoln valittiin Yhdysvaltain presidentiksi, hän uskoi orjuuden katoavan vähitellen ja sanoi, että tähän tarvittaisiin ainakin sata vuotta. Douglass piti tällaista kannanottoa pöyristyttävänä ja sanoi, että orjuuden vastustamisen sijaan Lincoln näyttäisi olevan ennemminkin kiinnostunut instituution säilyttämisestä. Lincoln ja Douglass tapasivat elokuussa 1863 keskustellen unionin mustien sotilaiden huonoista oloista, joihin LIncoln lupasi tapaamisen jälkeen puuttua.
Sisällissodan jälkeen

Sisällissodan päätyttyä Douglass jatkoi puheiden pitämistä, esseiden kirjoittamista sekä teki korjauksia aiemmin kirjoittamiinsa kirjoihin. Lisäksi hän toimi Freedman's Savings Bank -pankin johdossa sekä liittovaltion šeriffinä vastuualueenaan pääkaupunkiseutu. Douglass osoitti tällä, että afroamerikkalaiset kykenevät toimimaan Yhdysvaltain korkeimmissa viroissa. Pankinjohtajana Douglass pyrki estämään sen talousvaikeuksien pahenemisen ja lahjoitti sille 10 000 dollarin edestä omia rahojaan. Pankkia ei kuitenkaan kyetty pelastamaan, vaan se meni nurin vuonna 1874, ja noin 61 000 afroamerikkalaista pankin asiakasta menettivät rahansa, joiden arvo oli kolmisen miljoonaa dollaria.
Vuonna 1889 presidentti Benjamin Harris nimitti Douglassin Yhdysvaltain Haitin-suurlähettilääksi. Kyseessä oli korkea-arvoisin virka, johon afroamerikkalainen henkilö oltiin nimitetty 1800-luvulla. Douglass toimi suurlähettiläänä aina vuoteen 1891 asti.
Viimeiset vuodet

Douglassin ensimmäinen Anna kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1882. Kaksi vuotta myöhmmin Douglass meni uusiin naimisiin Helen Pittsin kanssa. Uusi liitto aiheutti kohun, koska Douglass oli 20 vuotta vanhempi ja Pitts valkoinen.
Douglass kuoli 20. helmikuuta 1895 Washingtonin kaupungissa. Hänet on haudattu Mount Hopen hautausmaalle Rochesteriin.
Kirjallinen tuotanto

Vuonna 1845 julkaistiin Douglassin omaelämäkerta Narrative of the Life of Frederick Douglass, An American Slave. Teoksesta tuli suosittu, ja sitä arvioidaan myydyn vuosina 1845–1860 mennessä noin 30 000 kappaletta. Kirja on julkaistu suomeksi nimellä Amerikkalaisen orjan omaelämäkerta (Like, 2006), kääntäjänä Pekka Jääskeläinen. Douglass julkaisi myös kaksi muuta omaelämänkerrallista teosta: My Bondage and My Freedom (1855) ja The Life and Times of Frederick Douglass (1881).
Douglassin muita tärkeitä julkaisuja ovat hänen vuonna 1847 perustamansa orjuuden vastainen sanomalehti North Star.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frederick Douglass Wikimedia Commonsissa
Maxi Pereira

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Victorio Maximiliano Pereira Páez
Syntymäaika: 8. kesäkuuta 1984 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Montevideo, Uruguay
Pelipaikka: laitapuolustaja
Pituus: 173 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2002–2007 | Defensor | 125 | (25) |
| 2007–2015 | Benfica | 212 | (13) |
| 2015– | Porto | 86 | (3) |
Maajoukkue
| 2005– | Uruguay | 125 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 14. helmikuuta 2019.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 14. helmikuuta 2019.
Victorio Maximiliano "Maxi" Pereira Páez (s. 8. kesäkuuta 1984 Montevideo, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän on luontaiselta pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja, mutta kykenee pelaamaan myös keskikentällä.
Ura > Seurajoukkue

Pereira aloitti ammattilaisuransa vuonna 2002 Defensorista, jonka kasvatti hän on. Hän murtautui joukkueen avauskokoonpanoon jo alussa ja oli jatkossa yksi sen tärkeimpiä pelaajia yhdessä Álvaro Gonzálezin kanssa. Joukkue menetti kummatkin "timanttinsa", kun he jättivät seuran kauden 2006–2007 jälkeen. González siirtyi argentiinalaiseen Boca Juniorsiin, kun Pereira itse suuntasi Portugaliin ja Benficaan.
Ensimmäisenä kautenaan 2007–2008 lissabonilaisseurassa hän pelasi lähinnä oikeana keskikenttäpelaajana. Pereira teki kaksi maalia kotiotteluissa marraskuussa 2007, joista ensimmäinen tuli 6–1-murskavoitossa Boavistaa vastaan ja toinen Mestarien liigan ottelussa Milania vastaan.
Seuraavalla kaudella 2008–2009 hän tippui oikeaksi laitapuolustajaksi, kun aikaisemmin kyseisellä paikalla pelannut Nélson Marcos siirtyi Real Betisiin. Hän pelasi kauden aikana 28 sarjaottelua ja kuusi UEFA Cupin ottelua.
Seuraavilla kuudella kaudella Pereira pelasi 25−32 liigaottelua. Kaikkiaan hän pelasi Benficassa kahdeksan kauden aikana 212 Portugalin pääsarjaottelua, joissa teki 13 maalia. Hän voitti seurassa Portugalin mestaruuden 2010, 2014 ja 2014, Portugalin cupin 2014 sekä kuudesti Portugalin liigacupin. Mestarien liigassa hän pelasi Benfican paidassa 35 ottelua ja lisäksi neljä karsintaottelua. Eurooppa-liigassa Benfica oli häviävä finalisti 2013 ja 2014, Pereira pelasi jälkimmäisessä finaalissa.
Pereira siirtyi FC Portoon vapaalla siirrolla kesällä 2015. Hän pelasi tulokaskaudellaan täydet minuutit kaikissa liigaotteluissa lukuun ottamatta kahta ottelua, joista oli pelikiellossa. Porton mestaruuskaudella 2017−2018 hän joutui usein vaihtopelaajan rooliin ja pelasi vain 15 liigaottelussa, näistä 11 aloituskokoonpanossa.
Ura > Maajoukkue

Pereira teki ensiesiintymisensä Uruguayn maajoukkueessa 26. lokakuuta 2005 ystävyysottelussa Meksikoa vastaan. Tämän jälkeen hän on edustanut maajoukkuetta muun muassa vuosien 2010, 2014 ja 2018 MM-kilpailuissa sekä vuosien 2007, 2011, 2015 ja 2016 Copa Américassa.
Pereira pelasi Etelä-Afrikan MM-kilpailuissa täydet minuutit kaikissa seitsemässä ottelussa Uruguayn sijoittuessa neljänneksi, ja teki maalin tappiollisessa välieräottelussa Alankomaita vastaan. Brasilian MM-kisoissa 2014 hän pelasi kolmessa ottelussa, ja oli avausottelussa saamansa punaisen kortin vuoksi pelikiellossa yhdestä ottelusta. Venäjän MM-kilpailuissa 2018 hän ei päässyt pelaamaan yhdessäkään ottelussa.
Pereira oli vaihtopenkillä vuoden 2007 Copa Américan avausottelussa, mutta pelasi kaikki 18 seuraavaa Uruguayn ottelua vuosien 2007−2016 turnauksissa. Hän oli avauskokoonpanossa kaikissa kuudessa ottelussa Uruguayn voittaessa Copa Américan 2011.
Pereira on pelannut 14. helmikuuta 2019 mennessä 125 maaottelua, eniten Uruguayn pelaajista kautta aikojen.
Saavutukset

Benfica :
Pääsarjamestaruus: 2009–2010, 2013-2014, 2014-2015 (3)
Portugalin liigacup: 2008–2009, 2009–2010, 2010-2011, 2011-2012, 2013-2014, 2014-2015 (6)
Portugalin cup: 2013-2014 (1)
Portugalin supercup: 2014 (1)
Eurooppa-liiga: toinen sija 2012-2013, 2013-2014 (2)
Porto
Portugalin superliiga 2017−2018 (1)
Portugalin supercup: 2018 (1)
Uruguayn maajoukkue
Copa América: 2011
Aiheesta muualla

Esittely ja tilastot Zerozero.com-sivustolla
Tilastot National Football Teams -sivustolla
Uruguayn joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Muslera |
2 Lugano |
3 Godín |
4 Fucile |
5 Gargano |
6 Victorino |
7 Cavani |
8 Eguren |
9 Suárez |
10 Forlán |
11 Á. Pereira |
12 Castillo |
13 Abreu |
14 Lodeiro |
15 Pérez |
16 M. Pereira |
17 Arévalo |
18 González |
19 Scotti |
20 Á. Fernández |
21 S. Fernández |
22 Cáceres |
23 Silva |
valmentaja Tabárez
Uruguayn joukkue – Maanosaliittojen cup 2013
1 Muslera |
2 Lugano |
3 Godín |
4 Coates |
5 Gargano |
6 Hernández |
7 Rodríguez |
8 Eguren |
9 Suárez |
10 Forlán |
11 Á. Pereira |
12 Castillo |
13 Aguirregaray |
14 Lodeiro |
15 Pérez |
16 M. Pereira |
17 Arévalo |
18 Ramírez |
19 Scotti |
20 González |
21 Cavani |
22 Cáceres |
23 Silva |
valmentaja Tabárez
Uruguayn joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Muslera |
2 Lugano |
3 Godín |
4 Fucile |
5 Gargano |
6 Á. Pereira |
7 Rodríguez |
8 Hernández |
9 Suárez |
10 Forlán |
11 Stuani |
12 Muñoz |
13 Giménez |
14 Lodeiro |
15 Pérez |
16 M. Pereira |
17 Arévalo |
18 Ramírez |
19 Coates |
20 González |
21 Cavani |
22 Cáceres |
23 Silva |
valmentaja Tabárez
Uruguayn joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Muslera |
2 Giménez |
3 Godín |
4 Varela |
5 Sánchez |
6 Bentancur |
7 Rodríguez |
8 Nández |
9 Suárez |
10 De Arrascaeta |
11 Stuani |
12 Campaña |
13 G. Silva |
14 Torreira |
15 Vecino |
16 Pereira |
17 Laxalt |
18 Gómez |
19 Coates |
20 Urretaviscaya |
21 Cavani |
22 Cáceres |
23 M. Silva |
Valmentaja Tabárez
Gianluca Busio

Gianluca Busio Sporting Kansas Cityn pelaajana huhtikuussa 2019.
Gianluca Cristiano Busio (s. 28. toukokuuta 2002 Greensboro, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 172-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Veneziaa. Hän on pelannut Yhdysvaltain A-maajoukkueessa vuodesta 2021.
Busio pelasi kotimaassaan MLS:ssä Sporting Kansas Cityn joukkueessa. Hän siirtyi elokuussa 2021 italialaisseura Veneziaan. Hän pelasi kaudella 2021–2022 Serie A:ssa 29 ottelua ja teki maaalin lokakuussa Cagliaria vastaan. Kahtena seuraavana kautena Busio pelasi Veneziassa Serie B:ssä ja nousi joukkueen mukana takaisin Serie A:han kaudeksi 2024–2025.
Busio pelasi useissa Yhdysvaltain nuorisomaajoukkueissa. Hän aloitti A-maajoukkueuransa heinä-elokuussa 2021 CONCACAF Gold Cupissa, jossa hän pelasi kuusi ottelua ja voitti mestaruuden. Vuoden 2023 CONCACAF Gold Cupissa hän pelasi neljä ottelua Yhdysvaltojen yltäessä välieriin ja teki maalin alkulohko-ottelussa Trinidad ja Tobagoa vastaan. Busio on pelannut elokuun 2024 loppuun mennessä 13 A-maaottelua, joissa hän on ollut yhdeksän kertaa avauskokoonpanossa ja tehnyt yhden maalin.
Gianluca Freddi

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Gianluca Freddi
Syntymäaika: 29. maaliskuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Rooma, Latium, Italia
Pelipaikka: puolustaja
Junioriseurat
: AS Roma
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2005–2007 2007– | AS Roma Grosseto Reggina Brescia Novara Lecce Robur Siena |  |
Gianluca Freddi (s. 29. maaliskuuta 1987 Rooma) on italialainen jalkapalloilija, joka edusti vuonna 2017 päättyneellä pelaajaurallaan kasvattajaseuraansa AS Romaa, Grossetoa, Regginaa, Bresciaa, Novaraa, Lecceä ja Robur Sienaa. Hän pelasi Italian eri nuorisomaajoukkueissa yhteensä noin kaksikymmentä ottelua.
Fuji (vuori)

Fuji heijastuu Yamanakajärvestä.
| --- | --- |
Tyyppi:  kerrostulivuori
Sijainti:  Yamanashin prefektuuri Japani
Sijaintipaikka:  Honshū, Fossa Magna (en) 
Korkeus merenpinnasta:  3 776 m
Prominenssi:  3 776 m
Purkautunut viimeksi:  1707
Ensimmäinen nousu huipulle:  tuntematon munkki vuonna 663
| --- | --- |
Luokitus:  Place of Scenic Beauty (en) (käännä suomeksi) (7. lokakuuta 1952), Special Place of Scenic Beauty (en) (käännä suomeksi) (22. marraskuuta 1952), Historic Site of Japan (en) (käännä suomeksi) (7. helmikuuta 2011), UNESCOn maailmanperintöluettelokohde (d) (2013) 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Fuji (vanhentunut muoto Fudžijama, jap. 富士山, Fuji-san) on tulivuori Japanissa, Honshūn saarella noin sadan kilometrin päässä Tokiosta. Fuji on 3 776 metriä korkea ja Japanin korkein vuori. Sen huippu on lumen peitossa usean kuukauden ajan vuodessa, ja sillä on symmetriset rinteet. Fuji on kolmen aikaisemmin kehittyneen tulivuoren päällä, ja alueen varhaisin vulkaaninen toiminta on noin 500 000 vuoden takaa. Nykyinen Fuji muodostui 17 000 vuotta sitten alkaneissa purkauksissa. Fuji on japanilaisille pyhä vuori, joka on ollut šintolaisuuden merkittävä symboli jo satojen vuosien ajan. Lisäksi se on ollut merkittävä maalaustaiteen ja kirjallisuuden motiivi.
Maantiede ja ilmasto

Fuji on 3 776 metriä korkea ja Japanin korkein vuori. Sen prominenssi on samat 3 776 metriä, ja sen prominenssi on maailman 35. suurin. Fuji sijaitsee lähellä Tyynenmeren rannikkoa Yamanashin ja Shizuokan prefektuurien rajalla. Tulivuori on noin 100 kilometriä Tokiosta länteen. Fujin ympärysmitta on noin 125 kilometriä ja halkaisija 40–50 kilometriä. Huipulla olevan kraatterin läpimitta on noin 500 metriä, ja se on noin 250 metriä syvä. Kraatterin reunoilla on Fujin kahdeksan huippua. Vuoren pohjoisrinteillä ovat Fujin viisi järveä, jotka ovat kaikki muodostuneet vulkaanisen toiminnan seurauksena.
Fujin huipulla vuotuinen keskilämpötila on –6,4 astetta. Lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskilämpötila on noin 6 astetta, eli noin 20 astetta vähemmän kuin Tokiossa. Huippu onkin ikiroudassa, ja lunta saattaa sataa ympäri vuoden. Lumi sulaa kuitenkin yleensä kesällä. Talvella ja keväällä painaumissa saattaa olla kolme metriä lunta, kun taas harjanteilla tuulen vaikutuksen takia vain noin metrin. Huipulla vaikuttavat läpi vuoden voimakkaat läntiset tuulet; tuulennopeus on yli 10 metriä sekunnissa yli 300 päivänä vuodessa.
Geologia

Fuji on kerrostulivuori, ja nykyinen vuori sijaitsee kolmen aiemman tulivuoren päällä. 2000-luvun alussa tehdyissä syväporauksissa havaittiin, että kahden aiemmin tunnetun vaiheen alla oli vielä yksi varhaisempi kehitysvaihe. Vulkaaninen aktiivisuus käynnistyi alueella pleistoseenikaudella noin 500 000 vuotta sitten. Ensimmäiset purkaukset tapahtuivat noin seitsemän kilometriä nykyisestä huippukraatterista pohjoiseen, ja niiden jälkeen oli lyhyt tauko. Uudet purkaukset muodostivat Komitakevuorena tunnetun huipun, joka oli muodostunut noin 100 000 vuotta sitten ja josta on vielä nähtävissä jäänteitä Fujin pohjoisrinteillä. Samaan aikaan oli aktiivinen noin 20 kilometriä Fujista kaakkoon sijaitseva Ashitaka, joka on osittain Fujin alla.
Nykyisen huipun kohdalla alkoivat ensimmäiset purkaukset noin 100 000 vuotta sitten, ja niin kutsuttu Ko-Fuji-vaihe (”Vanha-Fuji”) oli huipussaan noin 17 000 vuotta sitten. Ko-Fuji oli lähes 3 000 metriä korkea, ja sen syöksemää vulkaanista tuhkaa voi löytää edelleen vuoren itäpuolelta, muun muassa Kantōn tasangolta. Noin 17 000 vuotta sitten tapahtuneet toistuvat purkaukset aloittivat nykyisen, niin sanotun Shin-Fuji-vaiheen (”Uusi-Fuji”). Vuori syöksi 17 000–8 000 vuotta sitten merkittävän paljon, noin 40 kuutiokilometriä laavaa. Tämän jälkeen Fuji nukkui noin tuhannen vuoden ajan, kunnes oli jälleen aktiivinen 7 000–3 500 vuotta sitten. Noin 4 000–2 000 vuotta sitten Fujista purkautui huomattavia määriä tulivuorenkuonaa ja pyroklastisia pilviä.
Vuoden 781 jälkeen Fuji on purkautunut ainakin 16 kertaa, mutta viimeisin purkaus tapahtui joulukuussa 1707. Purkaus sai alkunsa itäkaakkoisessa rinteessä 2 693 metrin korkeudessa olevasta kraatterista, mutta siinä ei purkautunut ollenkaan laavaa.
Luonto

Fujin kasvillisuus muuttuu korkeuden mukaan, mutta yli 1 500 metrissä on paikoin vulkaanista aavikkoa aiemman vulkaanisen toiminnan takia. Sitä alempana puolestaan on pioneerimetsää. Metsänraja kulkee noin 2 400 metrissä, ja tiheä kasvillisuus elättää runsasta lintukantaa. Vuoren rinteiltä ja juurelta onkin tavattu noin neljäsosa kaikista Japanissa elävistä lintulajeista. Japanin vuoristoissa eläviä nisäkäslajeja Fujilla ei ole, mutta vuorella elää kuitenkin myös 37 pääosin keskikokoista nisäkäslajia. Sen sijaan sammakkoeläimiä ja matelijoita ei vuorella juurikaan ole rajoittuneen vesialan takia.
Historia

Fujin ympäristössä on ollut asutusta ainakin 13 000–14 000 vuotta. Ihmiset alkoivat todennäköisesti noin 700-luvulla jaa. rakentaa vuoren jumalalle pyhäkköjä, joista oli näkymät vuorelle. Niiden tarkoituksena oli lepyttää jumalaa. Ensimmäisenä vuorelle oli noussut eräs munkki jo vuonna 663. Fujista tuli taiteen aihe 1000-luvulla.
Fuji alkoi rauhoittua 1100-luvulla, jolloin siitä tuli askeettisen buddhalaisuuden keskus. Tässä buddhalaisuudesta ja šintolaisuudesta kehittyneessä muodossa palvottiin vuoria luonnon elementteinä. Askeetit saattoivat kiivetä huipulle hankkiakseen hengellistä voimaa vuoren jumalalta. Vuoristoasketismin suosio kohosi 1400- ja 1500-luvuilla, jolloin syntyivät nykyisinkin käytettävät reitit vuoren huipulle. Samoihin aikoihin vuoren juurella ja reittien varrella alettiin tarjota yöpymismahdollisuuksia pyhiinvaeltajille.
Fujista oli tullut jo 1300-luvulla myös merkittävä maalauskohde. Siitä muodostui 1600–1800-luvuilla maalaustaiteen, kirjallisuuden ja monien käsitöiden motiivi. Tunnetuimpia Fuji-aiheisia teoksia ovat Hokusain sarjaan 36 näkymää Fujivuorelle kuuluvat puupiirrokset. Niiden myötä Fujista tuli länsimaissa eräänlainen koko Japanin tunnusmerkki.
Edo-kauden aikana kehittyi šintolaisuuden muoto, jossa palvottiin Fujia. Sen perusteet asetti vuoren luolassa asunut askeetti Hasegawa Kakugyō. Pyhiinvaelluksen suosio kasvoi koko ajan, ja 1700-luvulla vuorella vierailua virallistettiin: pyhiinvaeltajat yöpyivät vuokramajoissa ja suorittivat uskonnollisen peseytymisen vuoren järvissä ja lähteissä ennen nousemistaan huipulle. Meiji-restauraation jälkeen 1800-luvun lopulla myös naisille annettiin lupa kiivetä vuorelle. Samalla reittien suosiota kasvatti liikenteen kehittyminen, mikä mahdollisti helpomman pääsemisen vuorelle.
Kesäkuussa 2013 Fuji liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Turismi

Fuji on Japanin suosituin yksittäinen turistikohde, ja sen huipulle nousee vuosittain yli 200 000 ihmistä. Suurin osa ihmisistä kiipeää lämpiminä kesäkuukausina, ja monet aloittavat kiipeämisen yöllä ollakseen huipulla auringonnousun aikaan. Fujin huipulle pääsemiseksi ei tarvita erityisiä vuorikiipeilytaitoja, vaikka paikoin reitti onkin melko jyrkkä ja kivinen. Vuori on jaettu kymmeneen leiriin; kymmenes leiri on huipulla. Vuoren keskivaiheilla olevaan viidenteen leiriin asti nousee päällystetty tie. Viidensiä leirejä on neljä eri puolella vuoren rinteitä, ja niistä lähtevät useimpien retkeilijöiden taipaleet. Yoshida-reitin varrella on eniten taukotupia: esimerkiksi seitsemännen ja kahdeksannen leirin välillä on yli kymmenen tupaa. Tuvissa yöpyminen maksaa noin 5 000 jeniä ilman ruokaa ja kahden ruoan kanssa noin 7 000 jeniä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fuji Wikimedia Commonsissa
Global Volcanism Program (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Official Web Site of Mt.Fuji Climbing (englanniksi)
Fujin geologisia kerrostumia.
Suuri aalto Kanagawan edustalla on yksi Hokusain sarjaan 36 näkymää Fujivuorelle kuuluvista puupiirroksista.
Kiipeilijöitä Fujin huipulla. Kuva elokuulta 2005.
Fuji-vuori katsottuna Tokion taivaanrannan yli.