stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Asta Hyvärinen

Asta Hyvärinen (aiemmalta nimeltään Asko Hyvärinen) (s. 27. heinäkuuta 1963) on suomalainen säveltäjä. Hän on opiskellut sävellystä Suomessa ja ulkomailla muun muassa Jukka Tiensuun, Helmut Lachenmannin ja Brian Ferneyhough’n johdolla.
Hyvärisen teosluettelo sisältää yli 100 teosta edustaen kaikkia kategorioita (vokaali-, soolosoitin- ja kamarimusiikkiteoksia, konserttoja ja orkesteriteoksia, näyttämö- ja elektro-akustisia teoksia sekä tietokonemusiikkia), joita on esitetty sekä radioitu Euroopassa, Amerikoissa, Aasiassa ja Kanadassa.
Sävellystyyliään Hyvärinen on luonnehtinut surrealistis-kubistiseksi, ja valtaosa hänen 2000-luvulla syntyneistä teoksista ovat eräänlaisia poikkileikkauksia, kuvia hajoavasta maailmasta.
Hyvärinen on menestynyt kansainvälisissä sävellyskilpailuissa vuosina 1994, 1997, 2000, 2002, 2003 ja 2016 (Masterpiecemanagement2016; 1. palkinto), ja hän on toiminut myös musiikkijuhlien taiteellisena johtajana, konserttien järjestäjänä, luennoitsijana ja lyömäsoittajana.
Teoksia > Orkesteriteoksia

Forward sinfonietta kokoonpanolle (2019/2020)
Times Arrow sinfonietta kokoonpanolle (2018)
...In Grey orkesterille (2015)
D(r)ead Zone orkesterille (2014/2018)
Scelsius sinfonietta kokoonpanolle (2008)
Lueur orkesterille(1997)
Déformation orkesterille (1995–1996)
Vers la lumière orkesterille (1994–1995)
Viima jousiorkesterille (1994)
5th Season piano solistille ja pienelle yhtyeelle (2016)
Erg / Hamâda lyömäsoitinsolistille ja kamariorkesterille (2003)
The Sound of Inevitability pianolle ja orkesterille (2000)
Teoksia > Kamariorkesteriteoksia

Grim, three moods for ensemble (2017)
One Vision (2016)
Tone Hazard (2011–2012)
Avant voyage (2011)
A Lie Nation (2005–2007)
Spring Contours (2001)
Doubt of being (2000)
Strain (1999)
Egregious (1999, nimellä Asko Hyvärinen)
Amalga (1998)
Bensì I & II (1998–1999)
Approche (1997)
Teoksia > Kamarimusiikkia

Riisuttu maa -sarja (2020)
Ostracize (2020)
Future Fragments (2018)
Two-Fifty, pm (2017)
Blues for A.W. (2017)
Trio; musique indécent I (2016–2017)
Karg (2016)
Strained I (2015)
MadDog, Pierrot’ s special (2013)
Predator (2012)
I’Éminence (2009)
Channels (2008)
Cosmic Messenger (2007)
CRM (Cathode Ray Mission) (2006)
Warp (2006)
Guises (2005)
After trace (2005, nimellä Asko Hyvärinen)
Sound Leakage (2005)
Shingle-twinkle (2005)
Version for flute & clarinet (2007)
Version for bassoon & double bass (2012)
Broken Contours #2 (2002/2004)
Karu (2000–2001/2004)
Duo (si faciunt Idem...) (2001/2003)
Consortium (2002)
The Enigma of Jeroen (2002)
Disappearing Area (2002)
Broken Contours (2002)
Obscure Contours (2001)
Ehiknosdeux (2000)
Ehiknos (1998, mm. tämä aiemmalla nimellä Asko Hyvärinen)
Hydroxypropyl (1996)
Teoksia > Soolosoitinmusiikkia

Between emptiness and nothing kontrabassolle (2014–2015)
Wired sellolle ja fixed medialle (2020)
Cosmic Relics harmonikalle (2011)
Immense Dot alttosaksofonille (2009)
Miranda viululle (2008)
Spin pianolle (2007)
Duoun alttosaksofonille (2006)
Stride harpulle (2005)
Quatour puor un homme seul klarineteille ja alttosaksofonille (2004)
Valse griffyre konsertti kanteleelle (2012)
Hoho

| Hoho |
| --- | --- |
 Hoho
 Koordinaatit: 62°14′14″N, 26°15′56″E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Keski-Suomi
Kunta:  Laukaa
Väkiluku (2020):  186
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hoho on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa, Lievestuoreen kaakkoispuolella. Hoho sijaitsee Toivakan ja Hankasalmen kuntien rajalla ja on Metsolahden ohella toinen Laukaan eteläisimmistä kylistä. Kylän alueella virtaa Lapinjärvestä Lievestuoreenjärveen laskeva Hohonjoki.
Vuoden 2020 lopussa Hohon tilastoalueella oli 186 asukasta.
Kylän tunnetuin henkilö on edesmennyt olympiavoittaja ja kansanedustaja Sylvi Saimolähde?. Hoholla toimi oma kyläkoulu vuodesta 1935 vuoteen 2001 saakkalähde?. Hoholla on oma toimiva kyläyhdistys.
Historiaa

Ennen 1900-lukua Hoho tarkoitti lähinnä Hohonmaan valtionpuiston aluetta, jonne nykyinen Lievestuoreen taajama on muodostunut, kun taas Lievestuoreella tarkoitettiin koko Lievestuoreenjärven ympäröivää rekisterikylää. Hohon- ja Hännyksenniemenmaan ulkopalsta kuului alun perin Kangas- ja Naaranputtolan jakokuntaan, joka puolestaan kuului Leppäveden rekisterikylään, kunnes se siirrettiin Lievestuoreeseen asukkaiden pyynnöstä isonjaon aikana vuonna 1829. Hohonmaan ulkopalsta siirtyi valtiolle liikamaana vuonna 1831.
Tenean kuros

| Tenean kuros |
| --- | --- |
 Tenean kuros.
Nimi:  Tenean kuros
Valmistumisvuosi:  n. 560 eaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  kuros
Materiaali:  paroslainen marmori
Korkeus:  1,53 m
Sijainti:  Glyptothek, München, Saksa
Tenean kuros on antiikin kreikkalainen kuros-veistos, joka on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 560 eaa. Se on saanut nimensä löytöpaikastaan Teneasta. Nykyisin veistos on esillä Münchenin Glyptothekissä (esine 168).
Tenean kuros sivulta.
Kuros-veistos toimi alun perin hautamuistomerkkinä, ja mahdollisesti esittää vainajaa itseään. Toisaalta vastaavanlaiset veistokset on usein nähty Apollon-jumalan kuvina. Veistos löytyi Korintin lähellä sijainneen antiikin Tenean kaupungin alueelta vuonna 1846.
Veistos esittää kuroksille tyypilliseen tapaan alastonta nuorta miestä, joka seisoo frontaaliasennossa vasen jalka hieman eteenpäin astuneena. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista. Kuroksen korkeus on 1,53 metriä ja näin se on hieman luonnollista kokoa pienempi, mutta se antaa silti monumentaaliveistoksen vaikutelman. Vartalo on kuvattu osin realistisesti ja osin idealisoituna. Kädet ovat suorina lähellä vartaloa, ja kasvoilla on arkaainen hymy.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tenean kuros Wikimedia Commonsissa
Verkkosarjakuva

Ruutu Randall Munroen xkcd-verkkosarjakuvan stripistä "Philosophy".
Verkkosarjakuva on sarjakuva, jota julkaistaan tai on julkaistu ensisijaisesti internetissä. Kansainvälisesti verkkosarjakuvat ovat suosittuja ja vaikka taidemuoto on uudehko, jotkut verkkosarjakuvat ovat saavuttaneet samanlaista arvostusta kuin perinteisessä mediassa julkaistut sarjakuvat.
Osa kansainvälisistä verkkosarjakuvista on jopa poikinut tekijöilleen kokopäiväisen elinkeinon (muun muassa PvP:n ja Penny Arcaden tekijöille). Kanadassa IT-henkisen User Friendly -sarjakuvan tuottajayhtiö User Friendly Media on puolestaan listattu pörssiin.
Varhaiset verkkosarjakuvat

Tiettävästi ensimmäinen verkkosarjakuva oli Eric Millikinin Witches and Stitches, parodia Ihmemaa Oz -sarjasta. Se julkaistiin CompuServe-palvelussa vuonna 1985. Sitä seurasi Joe Ekaitin luoma turrisarjakuva T.H.E. Fox, joka julkaistiin CompuServessä 1986. Verkkosarjakuvat yleistyivät huomattavasti 1990-luvulla, jolloin tunnettuja sarjakuvia olivat muun muassa Hans Bjordahlin Where the Buffalo Roam (1991) ja David Farleyn Doctor Fun (1993–2006), joista jälkimmäisen virallinen sivusto oli yksi ensimmäisistä WWW-sivustoista.
Suomalaiset verkkosarjakuvat

Suomessa verkkosarjakuvia on harvassa ja alalla ei vielä toistaiseksi juurikaan harrasteta liiketoimintaa. Verkkosarjakuva on kuitenkin nostamassa päätään myös Suomessa. Mainitsemisen arvoisia suomalaisia tai suomenkielisiä verkkosarjakuvia on harvassa, johtuen pääasiallisesti suomalaisen kielialueen pienestä koosta.
Suomalaiset verkkosarjakuvat > Ennen 2000-lukua

Suomen sarjakuvaseura julkaisi vuosien 1994 ja 2001 välillä Viikon verkkosarjakuvaa, englanniksi NetComics Weekly, joka oli ensimmäinen internetissä julkaistu sarjakuva-antologia ja ensimmäinen suomalainen verkkosarjakuva.
Suomalaiset verkkosarjakuvat > 2000-luku

Ensimmäisiä 2000-luvun pääsääntöisesti webissä julkaistavia sarjakuvia olivat IT-aiheiset Sosiaalisesti rajoittuneet (2000–2012) ja Pikselinviilaajat (2001–2006) -strippisarjakuvat.
Vuonna 2003 verkkosarjakuvana aloittanut Kiroileva siili nousi suureen suosioon 2007, ja se alkoikin sittemmin ilmestyä myös painettuissa lehdissä sekä albumeina.
Muita 2000-luvun suomalaisia verkkosarjakuvia ovat muun muassa perinteisessä lehtien strippiformaatissa ilmestyvät Oswald ja Naapurit sekä suomalaisten naissarjakuvantekijöiden kokoelmateos Nettinarttu. Myös monet ensin paperilehdissä suuren suosion saavuttaneet strippisarjakuvat, kuten Viivi ja Wagner, Fingerpori ja Paikallisuutisia alkoivat yleistyä 2000-luvulla myös verkossa luettavaksi.
Suomalaiset verkkosarjakuvat > 2010-luku

Yksi tunnetuimmista nykyisin julkaistavista kotimaisista verkkosarjakuvista on Fok_It, jonka julkaisu alkoi blogina vuonna 2009. Sarjakuva siirtyi Helsingin Sanomien Nyt.fi-sivustolla vuonna 2011 jossa sitä julkaistaan edelleen noin viitenä päivänä viikossa. Sarjakuvalle tunnusomaista on sen "väsyneisyys", absurdius ja varsinaisen vitsin jääminen ilmaan.
Useita tyylejä

Verkkosarjakuvien tekijöitä eivät rajoita perinteisen paperimedian vaatimukset sarjakuvalle. Internetissä ilmestyvillä sarjakuvilla on muun muassa likimain täysi vapaus valita kuvaruutujen koko, värillisyys ja luonnollisesti myös graafinen tyyli.
Paperilehdissä julkaistavien strippisarjakuvien tekijöiden yleisimpänä valituksen aiheena ovat liian vähäinen pystytila, joka puolestaan johtaa mataliin ruutuihin. Näin sarjakuvaa on pakko typistää. Verkkosarjakuva ei kärsi tästä ongelmasta ja yleisimmin verkkosarjakuvien tekijät käyttävätkin hyvin neliömäistä ruutukokoa. Joissain tapauksissa ruudut ovat pystysuunnassa leveyttään korkeampia. Tällaiseen ruutuun mahtuu huomattavasti enemmän puhekuplatekstiä ja grafiikkaa, kuin "litistettyyn" ruutuun.
Verkkosarjakuvan graafiset tyylit vaihtelevat perinteisestä mustavalkoisesta aina kolmiulotteisesti renderöityihin ja Flash-animaatioita käyttäviin sarjakuviin. Omana osajoukkoinaan erottuvat ns. sprite-sarjakuvat (näissä hahmot on kopioitu usein kaksiulotteisista tietokonepeleistä), clipart-sarjakuvat (esimerkiksi Demian 5:n When I am King) ja tietysti yleisimpänä ryhmänä tavalliset monivärisarjakuvat.
Omana alaotsikkonaan on hyvä mainita myös erilaiset kokeelliset sarjakuvat. Hyvänä esimerkkinä näistä on yhdysvaltalainen verkkosarjakuvan pioneeri, Scott McCloud. McCloud esitti jo hyvin varhaisessa vaiheessa ideoita siitä miten sarjakuvien verkkoversiot voivat rikkoa perinteisen sarjakuvan rajoja. Hänen tunnetuimpia ajatuksiaan on rajaton paperi (infinite canvas). Tässä sarjakuvamuodossa sarjakuva käyttäisi hyväkseen verkkoselainten mahdollisuutta rullata eri suuntiin lähes rajattomasti. McCloudin kotisivuilta löytyykin hyvä esimerkkisarjakuva tästä ideasta. Mutta muuten idea ei ole saavuttanut suosiota laajassa mittakaavassa.
Sarjakuvablogit

Sarjakuvablogi on päiväkirja sarjakuvamuodossa. Sillä voidaan ymmärtää myös joko sarjakuvaa käsittelevää blogia tai blogin ja verkkosarjakuvan risteytystä. Jälkimmäiseen sarjakuvablogityyppiin ei kirjoitella, vaan sanottava ilmaistaan sarjakuvamuodossa. Tyyli on usein nopeaa ja ilmeikästä, toisinaan viimeistellympää. Aiheet dokumentoivat enimmäkseen tekijän elämää ja välittävät tuntemuksia. Merkittävä ilmiö on postausten kommentointi, mikä on synnyttämässä uudenlaisen yhteyden sarjakuvantekijän ja tämän yleisön välille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Verkkosarjakuva Wikimedia Commonsissa
Sarjakuvaseuran Viikon Verkkosarjan arkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Englanninkielisen Wikipedian lista verkkosarjakuvista, joilla on oma tietosivunsa Wikipediassa
Netsarli listaa suomalaisia verkkosarjakuvia
Eternal Tomorrow (Arkistoitu – Internet Archive) listaa suomalaisia verkkosarjakuvia
Sarjakuvablogit.com listaa suomalaisia sarjakuvablogeja, mm. kuukauden sarjakuvablogi
Robert Beltran

| Robert Beltran |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Robert Adame Beltran
Syntynyt: 19. marraskuuta 1953 (ikä 71) Bakersfield, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1981–
Merkittävät roolit:  “ Arcadio 'Kayo' Ramos ” Lone Wolf McQuade “komentaja Chakotay” Star Trek: Voyager “Frank Sturgis” Nixon
Aiheesta muualla
IMDb 
Robert Adame Beltran (s. 19. marraskuuta 1953 Bakersfield, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on ollut komentaja Chakotay televisiosarjassa Star Trek: Voyager.
Tausta

Beltranin vanhemmat ovat meksikolaisia. Hänellä on seitsemän veljeä sekä kaksi siskoa. Samasta sisarusparvesta on lähtöisin myös tunnettu jazz-muusikko Louie Cruz Beltran. Robert Beltran kävi Etelä-Bakersfieldin high schoolia sekä Bakersfieldin yliopistoa.
Ura

Beltran valmistui Kalifornian yliopistosta. Vuodesta 1979 lähtien hän on näytellyt teatterissa sekä elokuvissa. Beltranin ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 1981 elokuvassa Zoot Suit.
Hänen ehkä tunnetuin roolinsa on tieteistelevisiosarjassa Star Trek: Voyager, jossa hän näytteli vuodesta 1995 aina vuoteen 2001 asti.
Robert Beltran voitti Golden Eagle -palkinnon sivuosastaan edellä mainitussa Star Trek -sarjassa. Lisäksi hänellä on kaksi ehdokkuutta pienempiin palkintoihin.
Beltran kuuluu myös etelälosangelesilaiseen teatteriryhmään nimeltä Classical Theater Lab. Kyseisessä ryhmässä hän tuotti, ohjasi sekä näytteli pääroolin 1997. Näytelmän nimi oli Hamlet.
Ura > Muu ura

Robert Beltran on juontanut/isännöinyt vuosina 1998–2001 gaalaa, joka kerää rahaa Down Sydrome -järjestölle Los Angelesissa (DSALA). Gaalassa on esiintynyt muitakin Star Trek -näyttelijöitä. USA Today -lehden mukaan tuona aikana (1998–2001) järjestö keräsi 50 000 dollaria hyväntekeväisyyteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Beltran Wikimedia Commonsissa
Robert Beltran Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Australia  Korea  Alankomaat 
Muut:  SNAC
Rauno Repomies

| Rauno Repomies |
| --- | --- |
 Ylikomisario Rauno Repomies
Luoja(t):  Atte Järvinen Laura Neuvonen
Näyttelijä(t):  Kari Hietalahti
Ensi- esiintyminen:  Pasila-televisiosarjan kausi 1, jakso 2 Vasikka (helmikuu 2007)
Kustantaja:  Filmiteollisuus Fine
Henkilötiedot
Koko nimi:  Rauno Ignatius Repomies
Status:  ylikomisario
Ammatti:  poliisi
Sukupuoli:  mies
Ikä:  n. 90 
Asuinpaikka:  Pasila
Suhteet
Puoliso(t):  nimeämätön vaimo (myös serkku)
Lastenlapset:  Maria ja Laila (tyttärentyttäret)
Isovanhemmat:  nimeämätön isoisä
Tutut:  Kyösti Pöysti Tommi Neponen Pekka Routalempi Helga Juhani Kontiovaara Darja
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rauno Ignatius Repomies on animaatiosarjassa Pasila esiintyvä kuvitteellinen henkilö. Hän on Pasilan poliisiaseman ylikomisario ja yhdessä Kyösti Pöystin kanssa sarjan päähenkilö. Repomiehen ääninäyttelijä on Kari Hietalahti.
Hahmon kuvaus

Rauno Repomies on viiksekäs vanha mies vahvalla lääkekuurilla eikä aina sovellu tehtäväänsä. Ylikomisarion jutut muuttuvat usein aina vain sekavammiksi ja runollisemmiksi (yleensä liittyen Alppeihin, nunniin ja/tai natseihin), kunnes joku yleensä muistuttaa häntä ottamaan lääkkeensä. Repomiehen ja Pöystin suhde on melko huono, sillä Repomies ei pidä Pöystiä kunnon poliisina. Joskus Rauno lähinnä sairauksiensa vaikutuksesta rupeaa kuitenkin pitämään Pöystistä luullen tätä ystäväkseen. Repomiehellä on vaimo, jonka kanssa hänellä on mielentilastaan riippuen joko hyvä tai huono suhde. Jakson Laillinen bordelli mukaan Repomiehen vaimo on hänen serkkunsa. Hänen lapsenlapsensa ovat isoisänsä ammatista huolimatta sekaantuneet prostituutioon. Repomiehen diaesitykset menevät yleensä pieleen, koska hänen intiimit lomadiansa ovat usein tarvittavien diojen seassa.
Jaksojen Eläke ja Naapuri mukaan Repomies asuu rivitalossa Pohjois-Helsingissä, ja talo nähdäänkin jaksossa Virginia Heartbreaker.
Kuvitteellinen henkilöhistoria

Rauno on syntynyt ja kasvanut Oulun Raksilassa. Rauno on luultavasti syntynyt 1918 tai 1919; tätä tukee se, että hän oli abiturientti vuonna 1937 ja sijoittaa usein aikuiselämänsä kultakauden 1950–1970-luvuille.lähde? Tosin Pekan kysyessä Raunolta miltä tästä tuntui kun tämä täytti 46 vuotta, Rauno vastasi ettei muista sillä oli koomassa melkein koko 1970-luvun. Näin ollen Rauno olisi mahdollisesti syntynyt vuosien 1924 ja 1933 välisenä aikana. Jaksossa Elämän rouva Rauno kertoi olleensa vasta pieni poika vuonna 1942.
Vuonna 1979 Rauno syyllistyi maanpetokseen luovuttaessaan (pakon ja paniikin sanelemana) valtiosalaisuuksia Neuvostoliitolle, minkä johdosta hän menetti mahdollisuutensa päästä poliisiylijohtajan asemaan. Samalla kerralla hän vahingossa ilmiantoi Neuvostoliiton suurlähetystölle Mikkelin poliisipiirissä olevan Antero Rösensmösenwitz-Peppusen.
Tänä päivänä Rauno on Z-ryhmän kanta-asiakas ja himoitsee Zalt-Gurkaneita yli kaiken. Hänellä on myös taipumus ostaa heräteostoksia.
Mike Mignola

Mike Mignola WonderCon 2006:ssa.
Mike Mignola (s. 16. syyskuuta 1960 Berkeley) on yhdysvaltalainen sarjakuvien käsikirjoittaja ja piirtäjä. Mignola tunnetaan etupäässä Hellboy-sarjakuvan tekijänä. Ensimmäinen Hellboy-tarina The Seed of Destruction julkaistiin vuonna 1994 ja ennen tätä Mignola oli piirtänyt sarjakuvia DC:lle ja Marvelille. Mignola on myös työskennellyt elokuvien parissa, muun muassa vuonna 2004 valmistuneen Hellboy-elokuvan ja piirrettyjen Hellboy-elokuvien parissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Varusmiesliitto

| Varusmiesliitto |
| --- | --- |
Perustettu:  1970
Toimiala:  maanpuolustus
Pääsihteeri:  Janne Welin
Puheenjohtaja:  Mats Uotila
Hallitus (2023):  Elina Riutta (pj.)   Mari Pinomäki (vpj.)   Eero Rauhamäki   Joona Mäkilä   Mats Uotila   Onerva Aalto   Markus Yli-Kivistö   Joni Määttä 
Jäsenlehti:  Varusmies
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varusmiesliitto ry (ruots. Beväringsförbundet) on vuonna 1970 perustettu, poliittisesti sitoutumaton valtakunnallinen varusmiesten edunvalvontajärjestö, jonka toiminnan tarkoituksena on parantaa varusmiesten ja siviilipalvelusmiesten oikeudellista ja sosiaalista asemaa, edistää sekä varusmiespalveluksen että siviilipalveluksen kehittämistä ja lisätä turvallisuuspoliittista tietoisuutta. Liiton jäseneksi voi liittyä jokainen 17–30-vuotias Suomen kansalainen. Asevelvollisuuttaan tai vapaaehtoista asepalvelusta suorittaville jäsenyys on ilmainen.
Liiton puheenjohtajana toimii vuonna 2023 Elina Riutta. Liiton aikaisempia puheenjohtajia ovat olleet muun muassa entinen pääministeri Matti Vanhanen ja kansanedustaja Jouko Skinnari. Varusmiesliitossa on vuosien mittaan vaikuttanut monia muitakin suomalaisen politiikan näkyviä hahmoja, kuten Eero Heinäluoma ja Matti Wuori.
Varusmiesliitto on vuodesta 1971 asti julkaissut varusmiehille suunnattua Varusmies-lehteä.
Viime vuosina liitto on suuntautunut erityisesti asevelvollisuusjärjestelmään liittyvän keskustelun ylläpitämiseen esittäen muun muassa kutsuntojen sekä asevelvollisuuden laajentamista koko ikäluokalle. Varusmiespalveluksen suhteen liitto on myös nostanut vahvasti esille varuskuntien sisäilmaongelmia.
Varusmiesliiton puheenjohtajat

| --- | --- |
 Kari Salonen perustamiskokous 12.4.1970-  Jouko Skinnari v. 1971  Jouni Leino 1972  Olavi Hertteli 1973  Ilkka Kuusela 1974  Risto K. Tähtinen 1975–1977  Matti Vanhanen 1978–1979  Tapio Eerola 1980  Jyrki Tiainen 1981  Kari Lintunen 1982–1983  Heikki Huttu-Hiltunen 1984  Arto Ylitalo 1985  Jyri Järvihaavisto 1986  Timo Toropainen 1987  Alpo Merilä 1988  Dag Wallgren 1989  Mikael Aalto 1990  Anders Laurén 1991  Tapio Määttä 1992  Henri Korpi 1993  Tomi Railo 1994–1995  Antti Timonen 1996  Henrik Söderman 1997  Jaakko Plathan 1998  Sam Heino 1999 :  Anssi Törmälä 2000  Taina Väänänen 2001  Jouko Prami (Permi) 2002–2003  Niilo Mustonen 2004  Teemu Koivisto 2005–2006  Harri Sieppi 2007  Miikka Putto 2008  Kalle Meriö 2009  Jussi Mäkinen 2010–2011   Mikko Kiviluoma 2012  Paavo-Einari Kaipila 2013 (kevät)lähde?  Risto Lahti 2013 (vt.)  Egzon Delija 2013 (syksy)  Ville Blom 2014  Henrik Vuornos 2015  Niilo Heinonen 2015 (vt. 1.9.–31.12.)  Rami Laitila 2016  Juuso Kurttila 2017  Jaakko Kivistö 2018  Matias Pajula 2019  Topi Korpinen 2020  Atte Grönroos 2021  Joel Elmaci 2022  Elina Riutta 2023
Lyle Campbell

| Lyle Campbell> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. lokakuuta 1942 (ikä 82)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Brigham Youngin yliopisto (B.A.) Washingtonin yliopisto (M.A.) Kalifornian yliopisto (Los Angeles) (Ph.D.)
Tutkimusalue:  kielihistoria, Amerikan alkuperäiskielet
Lyle Richard Campbell (s. 22. lokakuuta 1942) on yhdysvaltalainen tutkija ja kielitieteilijä, joka tunnetaan erityisesti Amerikan alkuperäiskieliin sekä yleisesti kielihistoriaan kohdistuneista tutkimuksistaan. Campbell on kielitieteen emeritusprofessori Havaijin Manoa-yliopistossa.
Elämä ja ura

Lyle Campbell syntyi 22. lokakuuta 1942 ja kasvoi Oregonin maaseudulla. Hän vastaanotti arkeologian ja antropologian alemman korkeakoulututkinnon Brigham Youngin yliopistosta vuonna 1966; sittemmin hän valmistui kielitieteen maisteriksi Washingtonin yliopistosta vuonna 1967. Tohtorintutkinnon hän sai Los Angelesin Kalifornian yliopistosta vuonna 1971 julkaistulla väitöskirjalla Quichean Linguistic Prehistory.
Campbell on saanut useita nimityksiä Missourin yliopistosta (1971–1974), University at Albanysta (1974–1989), Louisianan osavaltionyliopistosta (1989–1994), Uuden-Seelannin Christchurchin Canterburyn yliopistosta (1994–2004), Utahin yliopistosta (2004–2010) sekä Havaijin Manoa-yliopistossa (nykyisin). Lisäksi hän on ollut vierailevana professorina Australian kansallisessa yliopistossa, Colegio de Méxicossa, Newfoundlandin muistoyliopistossa, Hampurin yliopistossa, Universidad Nacional Autónoma de México, Baskimaan yliopistossa, kolmessa brasilialaisessa yliopistossa sekä myös Suomessa Turun ja Helsingin yliopistoissa. Hänellä on ollut yhteistapaamisia kielitieteen, antropologian, käytöstutkimuksen, latinalaisen Amerikan ja espanjan aloilla.
Campbellin tutkimuksen ja opetuksen erikoisalaa ovat kielihistoria, intiaanikielet, uhanalaisten kielten dokumentointi ja elvyttäminen, kielitypologia, sosiolingvistiikka, lingvistinen antropologia ja uralilaiset kielet. Hän on kirjoittanut 21 kirjaa ja ainakin 200 artikkelia; kaksi hänen kirjoistaan (American Indian languages: The historical linguistics of Native America ja Historical Syntax in Cross-Linguistic Perspectives, kirjoitettu yhdessä Alice C. Harrisin kanssa) on saanut Linguistic Society of American palkinnon parhaasta viimeisten kahden vuoden aikana julkaistusta kirjasta, joka käsittelee kielitiedettä. Hän on myös Uhanalaisten kielten luettelon perustajajäsen ja kuuluu Uhanalaisten kielten hallintoneuvostoon.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Lyle Campbell
Käännös suomeksi
Jiz Lee

Lee CineKink-palkintojuhlan punaisella matolla 2013.
Jiz Lee (s. 30. lokakuuta 1980) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hänet on listattu julkaisussa AVN Magazine yhdeksi tärkeimmistä queer pornon kuuluisuuksista. Lee identifioituu sukupuoleltaan genderqueer ja käyttää itsestään sukupuolineutraaleja pronomineja they/them.  Lee on kampanjoinut pornon eettisen tuotannon ja kulutuksen puolesta.
Aktivismi

Lee on tehnyt työtä seksityöntekijöiden oikeuksien puolustajana, ja kuvailee itseään "nautintoaktivistiksi" (pleasure activist). Vaikka Lee lasketaankin feministisen pornon tuottajaksi, hän ei itse käytä termiä feministinen porno, koska ajattelee, että termiin liittyy ajatus, että perimmiltään porno ei voi olla feminististä.
The Acacia Strain
Jäsenet

Vincent Bennett – laulu (2001–)
Kevin Boutot – rummut (2005–)
Jack Strong – basso, taustalaulu (2006–)
Richard Gomez – kitara (2013–)
Devin Shidaker – kitara (2013–)