stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Business Finland
Aiheesta muualla

Business Finlandin kotisivu
Business Finland - tietoa suomalaisille asiakkaille
| n k  Suomen valtio-omisteiset yhtiöt |
| --- | --- |
Erityistehtävät:  A-Kruunu  Alko  Business Finland  Cinia (77,5 %)  CSC – Tieteen tietotekniikan keskus (70,0 %)  DigiFinland (33,46 %)  FinnHEMS  Finnpilot Pilotage  Finnvera  FVR – Suomen rokotetutkimus (51,0 %)  Gasonia  Governia  Hansel (65,0 %)  HAUS kehittämiskeskus  Hevosopisto (25,0 %)  Ilmastorahasto  Itärata (51,0 %)  Kuntarahoitus (16,0 %)  Liikenteenohjausyhtiö Fintraffic  Länsirata (51,0 %)  Maakuntien tilakeskus  Oppiva Invest  Solidium  STUK International  Suomen Erillisverkot  Suomen Ilmailuopisto (98 %)  Suomen Malmijalostus  Suomen Teollisuussijoitus  Suomi-rata (51,0 %)  Teknologian tutkimuskeskus VTT  Teollisen yhteistyön rahasto (96,04 %)  Työkanava  Veikkaus  Yleisradio 
Strateginen intressi:  Arctia  Boreal Kasvinjalostus (65,0 %)  Finavia  Fingrid (36,9 %)  Gasgrid Finland  Gasum  Leijona Catering  Motiva  Neova (50,1 %)  Patria (50,1 %)  Posti Group  Suomen Lauttaliikenne  Suomen Siemenperunakeskus (22,0 %)  Suomen Viljava  Tapio  VR-Yhtymä 
Sijoitusintressi:  Edita Group  Finnair (55,8 %)  Fortum (51,26 %)  Kemijoki (50,1 %)  Neste (44,22 %)  SSAB (6,3 %)  Suomen Rahapaja 
Solidium:  Anora Group (19,4 %)  Elisa (10,0 %)  Konecranes (11,1 %)  Metso (14,9 %)  Nokia (5,8 %)  Nokian Renkaat (10,10 %)  Outokumpu (15,5 %)  Sampo (6,6 %)  Stora Enso (10,7 %)  Tieto-Evry (10,9 %)  Valmet (10,1 %) 
Päivitetty: 29. tammikuuta 2024
Utajärven kirkko

| Utajärven kirkko |
| --- | --- |
 Utajärven kirkko kesällä 2007
Sijainti:  Utajärvi
Koordinaatit:  64°46′16″N, 026°24′36″E
Seurakunta:  Muhoksen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1760
Suunnittelija:  Heikki Väänänen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  320
Tyylisuunta:  tukipilarikirkko
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kellotapuli kirkon edessä
Sankarihautausmaa kirkon vieressä
Utajärven kirkko on Muhoksen seurakunnan kirkko kuntakeskuksen länsipuolella, lähellä valtatietä 22 Oulujoen etelärannalla.
Kirkko on valmistunut vuonna 1762. Tyyliltään se on länsitornillinen tukipilarikirkko. Kirkon suunnittelijaa ei tiedetä, mutta sen rakentajana toimi ylikiiminkiläinen Heikki Väänänen. Kirkossa on noin 320 istumapaikkaa. Myös kirkon vieressä seisova kellotapuli on Väänäsen rakentama. Se valmistui vuonna 1764. Vuoden 1894 korjauksissa lääninarkkitehti Julius Basilier muutti kirkon ulkoasun ajan hengen mukaisesti uusgoottilaiseksi. Alkuperäinen asu palautettiin vuonna 1970 tehdyissä entistämistöissä. Entisöinnin suunnitteli Oulun yliopiston arkkitehtuurin professori Esko Järventaus. Kirkon seuraava kunnostus tehtiin vuonna 2009.
Rakennustyöt

Piispa Carl Erik Mennanderin tarkastuksen yhteydessä Oulussa 10. helmikuuta 1760 käsiteltiin Utajärven kylien anomusta kappelin rakentamisesta. Perusteluiksi todettiin muun muassa, että anomuksessa mainituissa kylissä oli noin 85 savua, vaikka torppareita ja sotamiehiä ei laskettaisi, ja että Muhoksen kirkkoon oli matkaa seitsemästä ja puolesta peninkulmasta lähtien. Seuraavana vuonna annetulla kuninkaallisella käskykirjeellä muodostettiinkin Utajärven kappeliseurakunta. Utajärven kirkon ja tapulin suunnittelu- ja muita asiakirjoja ei ole säilynyt, mutta Turun tuomiokapitulin kirjelmässä Utajärven kappelikysymyksestä 18. maaliskuuta 1761 todetaan, että tarpeet oli jo siirretty rakennuspaikalle. Samana vuonna oli tehty myös kirkon peltinen tuuliviiri, joka oli vuoden 1894 korjaukseen asti kirkon länsitornin huipussa. Vuonna 1762 rakennusmenoiksi on kirjattu vain kaksi 24 taalarin rautaerää. Vuonna 1763 taas rakennusmestari Heikki Määtälle, joka todennäköisimmin oli Heikki Väänänen, sekä Matti Roiniselle oli kirjattu palkkana 307 taalaria ja 16 äyriä. Roininen oli todennäköisesti kirkon rakentamisen alkuunpanijoita. Rakennustyön ratkaiseva vuosi lienee ollut juuri 1762.
Kellotapulin valmistumisesta Heikki Väänänen kuittasi vuonna 1768 palkkana 360 taalaria. Noin 510 kiloa eli 3 kippuntaa painavan malmikellon  teki vuonna 1763 Fahlstenin valimo Tukholmassa, mutta se halkesi ja jouduttiin valamaan uudelleen 1768. Korjatun kellon nostamisesta tapuliin Väänänen sai palkkana 18 taalaria vasta vuonna 1772.
Kirkon muuttaminen uusgoottilaiseen asuun tehtiin rakentamisesta noin 130 vuoden kuluttua, pääosin ilmeisesti 4. helmikuuta – 7. lokakuuta 1894. Rakennusmestarina toimi kaustislainen Juho Jaakko Kuorikoski eli Rauma. Teknisesti korjaus oli niin hyvä, ettei kirkko kaivannut mainittavaa kohennusta pitkään aikaan.
Kirkon sisustus ja kalusto

Kirkkoon ostettiin Siikajoelta talollinen Antti Nikkilältä 1779 puusta ja raudasta valmistetut kynttiläkruunut. Seuraavana vuonna talollinen Pietari Haloselta ostettiin barokkiperinteinen kuusipiippuinen messinkikruunu. Kirkossa on myös alun perin 30-piippuinen suuriruhtinas Aleksanteri II:n 25-vuotisen hallituskauden muistokruunu vuodelta 1880. Kirkkosalin alkuperäiset saarnatuoli, penkit ja  kuorin kiinteä sisustus uusittiin vuoden 1894 suurten muutosten yhteydessä.  Myöhemmin, vuonna 1912 hankittiin kaksi valurautaista lämmitysuunia Veljekset Friisin konepajalta Kokkolasta. Sähkövalaistus asennettiin 1925. Vuonna 1928 hankittiin 9-äänikertaiset urut Tulenheimon tehtaalta Kangasalta. Urut uusittiin vuonna 1981 nykyisiin Urkurakentamo Tuomen rakentamiin 15-äänikertaisiin mekaanisiin urkuihin. Sotien jälkeen vuonna 1948 kirkkoon saatiin sähkölämmitys ja loistevalaisimet.
Ensimmäinen inventaarioluettelo kirkon kalustosta on tehty 8. elokuuta 1836. Mahdollisesti vanhin esine on saarnatuolin kaiteella olleen tiimalasin kullattu barokkityylinen jalka. Yksi messinkinen yksipiippuinen kynttiläkilpi on kirkon rakennusvuodelta 1762, jolloin kirkon tileihin vietiin myös kaluston ensimmäinen esine, puiset ruumispaarit.  Vuonna 1763 hankittiin punaista verkaa saarnatuolin ympärille ja alttarin peitteeksi. Ne poistettiin kalustoluettelosta vasta 1895 eli kun ne olivat olleet käytössä peräti 132 vuotta.
Muuhun kirkon vanhaan kalustoon kuuluvat mm.  suomalainen Raamattu ja kaksi suomalaista virsikirjaa, kolme arkkua, kuparinen kastemalja ja ehtoollisviinikannu, numerotaulu, messukasukka vuodelta 1775 sekä hopeiset ehtoolliskalkki ja öylättilautanen vuodelta 1778. Keisari Nikolai I:n Suomen kansalle antama vakuutus 12. joulukuuta 1825 kehystettynä ja lasitettuna sekä suomen- että ruotsinkielellä kuuluu myös kirkon kalustoon. Historiallisesti merkittävin huonekalu lienee 1778 teetetty kirkon kaappi, jonka valmisti talollinen Jaakko Kukkonen Ahmakselta. Kirkossa on myös tallella kuusireikäinen eli kolmen hengen jalkapuu.
Kirkon alkuperäinen alttaritaulu vuodelta 1838 esitti Jeesuksen ylösnousemusta. Sen maalasi Muhoksen Laitasaaren kylän Koistilan tilan omistaja Jakob Wallin. Taulu paloi kirkon uudistamisen yhteydessä 1894 Siiran talon navetan mukana, jonne se oli siirretty korjaustöiden tieltä. Kirkon nykyisen alttaritaulun on maalannut taiteilija Olli Miettinen vuonna 1949, aihe on sama kuin Wallinin alkuperäisessä taulussa.
Kirkkotarha

Kirkkotarhasta on hyvin vähän asiakirjatietoja varhaisilta ajoilta. Vuonna 1833 mitattiin 20 kapanalan suuruinen metsäalue kirkkotarhan tulevia tarpeita varten, mutta vasta vuonna 1851 laaditussa isonjaon kartassa kirkkotarha on merkitty 0,560 tynnyrinalan suuruisena kuusikulmiona kirkon läheisyyteen. Kirkkotarhan hautausmaakäytöstä oli luovuttu pääosin jo 1779, kun Utajärvi oli saanut Syväojanniemelle hautausmaa-alueen. Siksi mainitun kartan arvellaankin esittävän kirkon alkuperäistä rakennuspaikkaa.  Kirkkotarhan järjestelyihin vaikutti myöhemmin eniten sankarihauta, joka suunniteltiin kirkon eteläpuolelle arkkitehti Uki Heikkisen johdolla. Sankarimuistomerkin reliefin suunnitteli kuvanveistäjä Oskari Jauhiainen, se paljastettiin 9. toukokuuta 1949.  Vuonna 1958 kirkon luoteispuolelle pystytettiin Karjalaan jääneiden vainajien punagraniittinen muistomerkki. Vanhasta kirkkotarhasta on jäljellä vain 1852 kuolleen kappalaisen Emanuel Kolströmin haudalle pystytetty valurautaristi kivipylväineen ja kettinkeineen kirkon kaakkoispuolella.
Jääkiekon SM-liigakausi 2001–2002

| --- | --- |
Järjestyksessä:  27.
Joukkueita:  13
Runkosarja
Runkosarja alkoi:  13. syyskuuta 2001
Runkosarja päättyi:  17. maaliskuuta 2002
Voittaja:  Tappara
Pistepörssin voittaja:   Janne Ojanen (Tappara)
Paras pelaaja:   Janne Ojanen (Tappara)
Pudotuspelit
Päiväys:  19. maaliskuuta – 14. huhtikuuta
Mestari:  Jokerit
Hopeaa:  Tappara
Pronssia:  HPK
Paras pelaaja:   Kari Lehtonen (Jokerit) 
Pistepörssin voittaja:   Vladimír Machulda (Jokerit)
Liigakarsinnat
Liigajoukkue:  {{{liigajoukkue}}}
Mestisjoukkue:  {{{mestisjoukkue}}}
Karsinnan voittaja:  {{{karsinnan voittaja}}}
 
Alempi sarjataso:  Mestis
 ← 2000–2001 2002–2003 → 
Kausi 2001–2002 oli jääkiekon SM-liigan 27. kausi. Mestaruuden voitti Helsingin Jokerit. Toiseksi tuli Tampereen Tappara ja kolmanneksi Hämeenlinnan Pallokerho. Runkosarjan pistepörssin voitti Tapparan Janne Ojanen ja pudotuspelien pistepörssin kesken kauden SaiPasta Jokereihin siirtynyt Vladimir Machulda.
Runkosarja

| Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | P | P/O |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Tappara | 56 | 34 | 9 | 13 | 173 | 109 | +64 | 79 | 1,41 |
|  HPK | 56 | 33 | 9 | 14 | 221 | 138 | +83 | 78 | 1,39 |
|  Jokerit | 56 | 29 | 11 | 16 | 160 | 102 | +58 | 71 | 1,27 |
|  TPS | 56 | 31 | 6 | 19 | 154 | 111 | +43 | 69 | 1,23 |
|  Pelicans | 56 | 27 | 10 | 19 | 157 | 152 | +5 | 68 | 1,21 |
|  Kärpät | 56 | 25 | 9 | 22 | 156 | 148 | +8 | 60 | 1,07 |
|  Ilves | 56 | 22 | 12 | 22 | 155 | 161 | -6 | 58 | 1,04 |
|  Blues | 56 | 24 | 9 | 23 | 156 | 171 | -15 | 58 | 1,04 |
|  JYP | 56 | 19 | 15 | 22 | 145 | 158 | -13 | 57 | 1,02 |
|  HIFK | 56 | 19 | 11 | 26 | 148 | 168 | -20 | 49 | 0,88 |
|  Ässät | 56 | 13 | 10 | 33 | 133 | 191 | -58 | 40 | 0,71 |
|  Lukko | 56 | 13 | 9 | 34 | 110 | 181 | -71 | 35 | 0,63 |
|  SaiPa | 56 | 13 | 4 | 39 | 124 | 202 | -78 | 31 | 0,55 |
Runkosarja > Runkosarjan pistepörssi

| # | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Janne Ojanen | Tappara | 54 | 20 | 41 | 61 |
| 2. |  Vesa Viitakoski | Ilves | 56 | 34 | 26 | 60 |
| 3. |  Vladimir Vujtek | HPK | 45 | 19 | 39 | 58 |
| 4. |  Jan Čaloun | Blues | 48 | 15 | 43 | 58 |
| 5. |  Antti Miettinen | HPK | 56 | 19 | 37 | 56 |
| 6. |  Mikko Peltola | Pelicans | 54 | 17 | 38 | 55 |
| 7. |  Vladimir Machulda | Jokerit | 55 | 25 | 28 | 53 |
| 8. |  Jussi Tarvainen | Tappara | 56 | 24 | 26 | 50 |
| 9. |  Jani Hassinen | Tappara | 56 | 24 | 25 | 49 |
| 10. |  Eero Somervuori | HPK | 56 | 25 | 23 | 48 |
Pudotuspelit > Pronssiottelu

| HPK - TPS |
| --- | --- | --- | --- |
| 7.4. | HPK | TPS | 3 - 1 |
HPK voitti pronssia.
Pudotuspelit > Loppuottelut

| Tappara - Jokerit |
| --- | --- | --- | --- |
| 9.4. | Tappara | Jokerit | 5 - 4 |
| 10.4. | Jokerit | Tappara | 3 - 1 |
| 12.4. | Tappara | Jokerit | 0 - 3 |
| 14.4. | Jokerit | Tappara | 2 - 1 |

Jokerit mestariksi voitoin 3 - 1.
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
: Jokerit
: Tappara
: HPK
4.: TPS
5.: Pelicans
6.: Kärpät
7.: Ilves
8.: Blues
9.: JYP
10.: HIFK
11.: Ässät
12.: Lukko
13.: SaiPa
Palkitut

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| palkinto | ansio | voittaja | joukkue |
| Unto Wiitala -palkinto | paras erotuomari |  Markku Kruus | - |
| Pentti Isotalo -palkinto | paras linjatuomari |  Antti Hämäläinen | - |
| Kalevi Numminen -palkinto | paras valmentaja |  Raimo Summanen | Jokerit |
| Jarmo Wasaman muistopalkinto | kauden tulokas |  Joonas Vihko | HIFK |
| Urpo Ylönen -palkinto | paras maalivahti |  Kari Lehtonen | Jokerit |
| Raimo Kilpiö -palkinto | herrasmiespelaaja |  Vesa Viitakoski | Ilves |
| Pekka Rautakallio -palkinto | paras puolustaja |  Tom Koivisto | Jokerit |
| Jari Kurri -palkinto | pudotuspelien paras pelaaja |  Kari Lehtonen | Jokerit |
| Aarne Honkavaara -palkinto | paras maalintekijä |  Vesa Viitakoski | Ilves |
| Veli-Pekka Ketola -palkinto | pistepörssin voittaja |  Janne Ojanen | Tappara |
| Lasse Oksanen -palkinto | runkosarjan paras pelaaja |  Janne Ojanen | Tappara |
| Harry Lindbladin muistopalkinto | runkosarjan voittaja | Tappara | - |
| Kanada-malja | Suomen mestari | Jokerit | - |
| Mestarijoukkueen valmentajapalkinto | mestarijoukkueen valmentaja |  Raimo Summanen | Jokerit |
Aiheesta muualla

YLE Elävä arkisto: SM-finaali Tappara - Jokerit 2002[vanhentunut linkki]
Jääkiekon SM-liigan kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970-luku |  |  |  |  |  | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2020-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Mario Segale

Mario Segale vuonna 2016
Mario Arnold Segale (30. huhtikuuta 1934 – 27. lokakuuta 2018) oli italialais-yhdysvaltalainen liikemies ja kiinteistöomistaja. Hän oli mukana useissa kehitysprojekteissa Seattlen alueella 1950-luvulta lähtien. Nintendo-yhtiön maskotti Mario nimettiin Segalen mukaan, kun hän vuokrasi varastoa yhtiölle.
Liikemiesura

Segale syntyi Seattlessa huhtikuussa 1934 kahden italialaisen maahanmuuttajan, Louis ja Rina Segalen, ainoana lapsena. Hän valmistui Highline High Schoolista vuonna 1952 ja perusti rakennusyhtiön, jolla oli yksi rekka vuonna 1957. Samana vuonna hän meni naimisiin vaimonsa Donnan kanssa. Pariskunta perusti yksityisen asfaltti- ja rakennusalan yhtiön, M. A. Segale Inc.:n, josta kasvoi suuri paikallinen toimija ja joka myytiin 60 miljoonalla dollarilla irlantilaiselle konsernille CRH plc:lle vuonna 1998, integraatiota Oldcastle Materials -yksikön kanssa varten. Vuonna 1978 yhtiö sai sopimuksen rakentaa osa valtatietä 82 Prosserin, Washingtonin lähellä.
Segale ja hänen poikansa Mark osallistuivat muihinkin hankkeisiin, kuten kiinteistökauppoihin Seattlen alueella. Hänen yhtiönsä myi maanomistusoikeudet Emerald Downsin kilpa-ajorataan Auburnin alueella Muckleshoot-heimolle 73,6 miljoonalla dollarilla vuonna 1996. Segale oli myös vahvasti mukana muissa Tukwilan alueen projekteissa, kuten 490 eekkerin (2,0 km²) kehitysprojektissa nimeltään Tukwila South 2010-luvulla.
Poliittinen toiminta

The Seattle Times -lehden vuonna 2004 tekemän tutkimuksen mukaan Segale oli yksi 50 tärkeimmästä poliittisesta vaikuttajasta Washingtonin osavaltiossa. Mario ja Mark Segale lahjoittivat yhteensä yli 90 tuhatta dollariaa demokraattisen puolueen ehdokkaille ja järjestöille vuosien 2000 ja 2007 välillä. Jotkut näistä lahjoituksista menivät virkaan valituille virkamiehille, jotka varmistivat töitä teiden parissa Segalen yhtiön ehdottamalle yksityiselle kehitysprojektille.
Nintendo-hahmo

Videopeliyhtiö Nintendo alkoi vuokrata yhtä Segalen omistamaa varastoa Tukwilassa vuonna 1981 Yhdysvaltain pääkonttorikseen. Videopelin Donkey Kong kehityksen aikana Segale kävi varastolla kerätäkseen myöhässä olevaa vuokraa Nintendon Yhdysvaltain-päälliköltä Minoru Arakawalta ja sätti häntä tämän omien työntekijöidensä edessä. Segale antoi yhtiölle kuitenkin aikaa saada vuokrarahat kasaan. Yleisesti kerrotun tarinan mukaan Arakawa ja muut kehittäjät nimesivät tämän jälkeen Donkey Kong -pelin pelaajahahmon uudelleen Jumpmanista Marioksi.
Tämä tarina julkaistiin ensimmäisen kerran David Sheffin vuoden 1993 kirjassa Game Over; kuitenkin kirjassa olevan kirjoitusvirheen vuoksi nimen luultiin vuosikausia olevan ”Segali”. Se mainittiin myöhemmin Steven L. Kentin kirjassa The Ultimate History of Video Games vuonna 2001, ja levisi sen jälkeen laajalti Internetissä. Vuonna 2015 Nintendo vahvisti, että Mario-pelihahmo oli todellakin nimetty Segalen mukaan. Segale totesi The Seattle Times -lehdelle vuonna 1993 ”odottavansa edelleen tekijänoikeuskorvaustaan”.
Kuolema

Segale kuoli 27. lokakuuta 2018 kotonaan Tukwilassa, Washingtonissa 84 vuoden iässä. Hän jätti jälkeensä neljä lasta (Lisa Atkins, Mark Segale, Tina Covey ja Nita Johnson) sekä yhdeksän lapsenlasta.
Elektra (sarjakuvahahmo)

| Elektra |
| --- | --- |
 Elektra Greg Hornin piirtämänä Elektra #3 -lehden promootiokansikuvassa vuodelta 2001.
Luoja(t):  Frank Miller
Kustantamo:  Marvel Comics
Ensiesiintyminen:  Daredevil #168 (tammikuu 1981)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Elektra Natchios
Pituus:  175 cm
Paino:  59 kg
Ryhmäsidokset:  Käsi, YPKVV, Kingpin, Daredevil, Hydra
Henkilöllisyydet:  Erynys (paha minä)
Voimat:  taitava taistelulajien harjoittaja
Suhteet
Sukulaiset:  Hugo Natchios (isä, kuollut)
Elektra on Marvel-kustantamon sarjakuvahahmo, jonka ensiesiintyminen tapahtui Daredevil-lehden numerossa 168 (tammikuu 1981). Hahmon loi Frank Miller.
Elektra on ninja ja salamurhaaja. Hänellä oli lyhyt rakkaussuhde supersankari Daredevilin kanssa, mutta Elektran väkivaltainen luonne ja palkkasoturimainen elämäntyyli erottivat parin.
Elektra on nimetty kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvän Elektran, Agamemnonin ja Klytaimestran tyttären, mukaan.
Voimat ja varusteet

Elektra käyttää yleensä aseenaan kahta saita. Hänellä ei ole yliluonnollisia voimia, mutta hän on perehtynyt erittäin syvällisesti itämaisiin taistelulajeihin. Kunnoltaan hän vastaa olympiavoittajan tasoista moniottelijaa.
Elektra muissa medioissa > Elokuvat

Elektra esiintyi sivuhahmona vuoden 2003 Daredevil-elokuvassa. Kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi spin-off-elokuva Elektra, jossa hän on pääosassa. Vuoden 2024 Deadpool & Wolverine -elokuvassa Elektralla oli sivurooli yhdessä muiden vähemmän tunnettujen Marvel-hahmojen kanssa. Kaikissa kolmessa elokuvassa Elektraa näytteli Jennifer Garner.
Elektra muissa medioissa > Televisiosarjat

Elektra esiintyi Marvel Cinematic Universeen kuuluvan Netflix-sarjan Daredevil toisella tuotantokaudella vuonna 2016. Häntä esitti ranskalainen näyttelijä Élodie Yung.
Elektra muissa medioissa > Videopelit

Elektra on pelattava hahmo Activisionin Marvel: Ultimate Alliance -pelissä. Hahmoa dubbasi näyttelijä Gabrielle Carteris.
Gulpen-Wittem

| Gulpen-Wittem |
| --- | --- |
 lippu

 Koordinaatit: 50°49′N, 5°54′E 
Valtio:  Alankomaat
Provinssi:  Limburg
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  A.R.B. (Bas) van den Tillaar
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  73.37 km²
 – Maa:  73.18 km²
 – Josta vettä:  0.19 km² 
Väkiluku (30.6.2008):  14 677
 – Väestötiheys:  201 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  6270-6289, 6320-6321
Suuntanumero(t):  043
 
 www.gulpen-wittem.nl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gulpen-Wittem on kunta Limburgin provinssissa Alankomaissa. Asukkaita kunnassa on 14 677 (30.6.2008) ja väestötiheys on 201 as./km². Kunnan pinta-ala on 73,37 neliökilometriä, josta vettä on 0,19 km². Gulpen-Wittemin pormestarina toimii A.R.B. (Bas) van den Tillaar. Kunnan keskuspaikkakunta on Gulpen.
Gulpen-Wittemin naapurikunnat ovat Voerendaal pohjoisessa, Simpelveld koillisessa, Aken (Saksassa) idässä, Vaals kaakossa, Blieberg (Belgiassa) etelässä, Voeren (Belgiassa) lounaassa, Margraten lännessä ja Valkenburg aan de Geul luoteessa. Alankomaiden eteläisin piste sijaitsee Gulpen-Wittemin kunnan Kuttingenin kylässä.
Nykyinen Gulpen-Wittemin kunta syntyi 1. tammikuuta 1999, kun kunnat Gulpen ja Wittem yhdistyivät.
Asutuskeskukset

Beertsenhoven, Berghem, Berghof, Beutenaken, Billinghuizen, Bissen, Bommerig, Broek, Cartils, Crapoel, Dal, De Hut, Diependal, Dijk, Elkenrade, Elzet, Epen, Eperheide, Etenaken, Euverem, Eys, Eyserheide, Gracht, Gulpen, Heijenrath, Helle, Hilleshagen, Höfke, Hurpesch, Ingber, Kapolder, Kleeberg, Kosberg, Kuttingen, Landsrade, Mechelen, Mingersberg, Nijswiller, Overeys, Overgeul, Partij, Pesaken, Piepert, Plaat, Reijmerstok, Schilberg, Schweiberg, Sinselbeek, Slenaken, Stokhem, Terlinden, Terpoorten, Terziet, Trintelen, Wahlwiller, Waterop, Wijlre, Wittem.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gulpen-Wittem Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu (hollanniksi)
| n k Limburgin provinssin kunnat |
| --- | --- | --- |
|  Beek  Beesel  Bergen  Brunssum  Echt-Susteren  Eijsden-Margraten  Gennep  Gulpen-Wittem  Heerlen  Horst aan de Maas  Kerkrade  Landgraaf  Leudal  Maasgouw  Maastricht  Meerssen  Mook en Middelaar  Nederweert  Nuth  Onderbanken  Peel en Maas  Roerdalen  Roermond  Schinnen  Simpelveld  Sittard-Geleen  Stein  Vaals  Valkenburg aan de Geul  Venlo  Venray  Voerendaal  Weert  |  Beek  Beesel  Bergen  Brunssum  Echt-Susteren  Eijsden-Margraten  Gennep  Gulpen-Wittem  Heerlen  Horst aan de Maas  Kerkrade  Landgraaf  Leudal  Maasgouw  Maastricht  Meerssen  Mook en Middelaar  Nederweert  Nuth  Onderbanken  Peel en Maas  Roerdalen  Roermond  Schinnen  Simpelveld  Sittard-Geleen  Stein  Vaals  Valkenburg aan de Geul  Venlo  Venray  Voerendaal  Weert  |  |
Kartta Gulpen-Wittemin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Näkymä Eysiin Gulpen-Wittemissä.
Federico Andreotti

Federico Andreotti
Federico Andreotti: Hyviä uutisia.
Federico Andreotti (1847 -1930) oli italialialainen taidemaalari, joka tunnetaan runsaasta värien käytöstään ja maalamiensa ihmishahmojen anatomian tarkkuudesta ja luonnollisuudesta.
Andreotti sai klassisen koulutuksen Firenzen taideakatemiassa. Hänen opettajiaan olivat akatemian johtaja Enrico Pollastrini ja Angelo Tricca. Andreottia kiinnosti 1700- luvun elegantti taide ja omalta ajalta ranskalaisen Gustave Moreau`n työt.
Andreottin työt herättivät eurooppalaisten ja yhdysvaltalaisten keräilijöiden mielenkiinnon. 1800- luvun lopulla hänen työnsä herättivät myös Italian hallituksen huomion ja hän sai sieltä tilauksia.
Andreottin töitä oli esillä Iso-Britanniassa ja hänen työnsä tulivat tunnetuiksi myös painokuvina.
Lisää aiheesta

http://www.artrenewal.org/artists/federico-andreotti/7603
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana
Heinäveden seurakunta

| Heinäveden seurakunta |
| --- | --- |
 Heinäveden kirkko
Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Kuopion hiippakunta
Perustettu:  1852
Lakkautettu:  2022
Liitettiin:  Liperin seurakuntaan
Kirkkoherra:  Viimeisenä Eero Kuikanmäki (vakinaisena kirkkoherrana)
Pääkirkko:  Heinäveden kirkko
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heinäveden seurakunta on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se toimi Heinäveden kunnassa Pohjois-Karjalassa ja kuului Kuopion hiippakuntaan ja Rautalammin rovastikuntaan. Jäseniä seurakunnassa oli 2 701, mikä on kunnan asukasluvusta noin 78 %. Vuoden 2022 alusta seurakunta liitettiin yhteen Liperin seurakunnan kanssa.
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)