stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yks’, kaks’, kolme
Juoniselostus

Eletään jaetussa Berliinissä hieman ennen rajan sulkemista. C. R. MacNamara on Coca-Cola Companyn Länsi-Berliinin johtaja joka haaveilee yhtiön Euroopan-johtajan paikasta. Hän neuvottelee venäläisten komissaarien kanssa Coca-Colan myymisestä Neuvostoliittoon ja siinä sivussa pettää kyynistä vaimoaan seksikkään sihteerinsä Ingeborgin kanssa. Yhtiön pääjohtaja lähettää MacNamaran hoiviin Euroopassa vierailevan 17-vuotiaan tyttärensä Scarlettin joka osoittautuu miesten perässä juoksevaksi villikoksi. Kun lomaa on kulunut kaksi kuukautta ja isäukko on kohta tulossa hakemaan Scarlettia, tämä ilmoittaa menneensä salaa naimisiin jäykkäniskaisen itäberliiniläisen kommunistipojan Oton kanssa ja aikovansa muuttaa Moskovaan.
MacNamara antaa parille häälahjaksi Wall Street Journaliin käärityn käkikellon, jossa on käen tilalla pieni Setä Samuli ja joka soittaa "Yankee Doodlea". Kellon sekä Oton moottoripyörään salaa kiinnitetyn provosoivan ilmapallon nähtyään DDR:n poliisi heittää Oton vankilaan amerikkalaisen propagandan levittämisestä. MacNamara luulee ongelmien olevan ohi kunnes paljastuu että Scarlett on raskaana. MacNamara saa Ingeborgin ja konttoripäällikkönsä Schlemmerin (joka paljastuu matkan varrella vanhaksi natsiksi) avulla venäläiset komissaarit hankkimaan Oton pois vankilasta, mutta tämä on nyt leimattu amerikkalaiseksi vakoojaksi eikä rautaesiripun toiselle puolelle ole enää asiaa. Elokuvan kiihkeässä loppujaksossa Otosta muokataan parissa tunnissa unelmavävy: hänet sliipataan aristokraatin näköiseksi, hotellin miestenhuonetta valvova köyhtynyt kreivi adoptoi hänet maksua vastaan ja MacNamara nimittää hänet Berliinin Coca-Cola-tehtaan johtajaksi. Sumutus onnistuu niin hyvin että Scarlettin isä nimittää Oton Euroopan-johtajakseen. MacNamara saa pettymyksekseen siirron osastopäälliköksi Atlantan pääkonttoriin, mikä kuitenkin pelastaa hänen avioliittonsa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  James Cagney  | … |  C. R. MacNamara   |
|  Arlene Francis  | … |  Phyllis MacNamara   |
|  Pamela Tiffin  | … |  Scarlett Hazeltine   |
|  Horst Buchholz  | … |  Otto Ludvig Piffl     |
|  Lilo Pulver  | … |  neiti Ingeborg    |
|  Hanns Lothar  | … |  Schlemmer     |
|  Ralf Wolter  | … |  komissaari Borodenko    |
|  Peter Capell  | … |  komissaari Miškin     |
|  Leon Askin  | … |  komissaari Peripetšikoff    |
|  Howard St. John  | … |  Wendell P. Hazeltine   |
|  Karl Lieffen  | … |  Fritz, autonkuljettaja   |
|  Hubert von Meyerinck  | … |  kreivi von Droste-Schattenburg   |
|  Sig Ruman  | … |  kreivi von Droste-Schattenburg (ääni)   |
|  Loïs Bolton  | … |  Melanie Hazeltine   |
|  Henning Schlüter  | … |  tohtori Bauer   |
|  Til Kiwe  | … |  länsisaksalainen toimittaja   |
|  Karl Ludwig Lindt  | … |  Zeitlitz, asianajaja   |
|  Rose Renée Roth  | … |  Berta, palvelijatar   |
|  Friedrich Hollaender  | … |  orkesterinjohtaja   |
|  Red Buttons  | … |  sotilaspoliisi   |
Tyyli

Yks’, kaks’, kolmen pohjana on Ferenc Molnárin farssinäytelmä Egy, kettő, három (1929), jonka tapahtumat käsikirjoittajat Billy Wilder ja I. A. L. Diamond siirsivät 1800-luvun porvarispiireistä 1960-luvun jaettuun Berliiniin. Elokuva kuvattiin aidoilla tapahtumapaikoilla Itä- ja Länsi-Berliinissä; Berliinin muurin rakentaminen kuitenkin alkoi kuvausten ollessa vielä käynnissä ja vapaa liikkuminen Itä-Berliinissä loppui, joten muutamia ulkokohtauksia piti lavastaa muualle.
Yks’, kaks’, kolmen huumori on nopeaa, terävää ja mitään kunnioittamatonta; Wilderin omien sanojen mukaan hänen tavoitteenaan oli ”maailman nopein elokuva”. Amerikkalaiset kuvataan kyynisiksi ja rahanahneiksi. Kommunisteja edustavat toisaalta nuori ja fanaattinen Otto, joka saarnaa kapitalismin kuolemaa, toisaalta laiskanpulleat ja korruptoituneet komissaarit. Saksalaiset puolestaan kuvataan kalseiksi äkseeraajiksi ja heidän natsimenneisyydellään vitsaillaan avoimesti, ohjaaja-käsikirjoittajan kotitaustasta huolimatta – juutalainen Wilder pakeni Saksasta vuonna 1933, ja hänen vanhempansa kuolivat Auschwitzissa. MacNamaran sotilaallinen konttoripäällikkö Schlemmer paljastuu elokuvan aikana entiseksi SS-mieheksi, ja hän haikailee ”vanhoja hyviä aikoja”:
MacNamara: ”Schlemmer, montako kertaa olen sanonut, etten halua henkilökunnan nousevan seisomaan kun tulen sisään? He elävät nyt demokratiassa!”

Schlemmer: ”Siinähän ongelma juuri onkin. Vanhaan hyvään aikaan he tekivät mitä käskettiin, nyt he elävät demokratiassa ja tekevät mitä haluavat. Ja he haluavat nousta seisomaan.”
Elokuvan tunnusmusiikkina on Aram Hatšaturjanin Sapelitanssi, joka soi alku- ja lopputekstien ohella useissa vauhdikkaimmista kohtauksista.
Menestys ja myöhempi arvostus

Elokuva menestyi tuoreeltaan huonosti; kun oikeassa elämässä Neuvostoliitto toimitti ydinaseita Kuubaan ja maailma pelkäsi ydinsotaa, harva nauroi tällaisille repliikeille: ”Me toimitamme Kuubaan raketteja, he toimittavat meille sikareita. Sikarit ovat kurjia, mutta niin ovat raketitkin.” Ohjaaja Wilder, joka oli pitänyt esikuvanaan Marx-veljesten komedioita, tokaisi: ”Heillä oli Chico, Harpo ja Groucho, minulla oli vain Karl. Karl osoittautui vähiten hauskaksi.” Myöhemmin Yks’, kaks’, kolmen kulttimaine on tasaisesti kasvanut. Suuren yleisön suosikiksi siitä ei ole koskaan ollut, sillä sen huumorin ymmärtäminen vaatii ainakin perustietämystä kylmän sodan poliittisesta historiasta, ja siinä viljellään muutenkin viittauksia etenkin Saksan ja Yhdysvaltain historiaan.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Suomessa

Elokuva oli kielletty Suomessa vuosina 1962–1986 poliittisin perustein. Suurimman ongelman muodosti Grand Hotel Potemkin -kohtaus, jossa neuvostokomissaarit juhlivat vodkan voimalla niin riehakkaasti, että Nikita Hruštšovin muotokuva putoaa kehyksistään ja sen alta paljastuu Josif Stalinin kuva. Hruštšov oli vain paria vuotta aikaisemmin tuominnut julkisesti Stalinin ja tämän terrorin.
Aiheesta muualla

Yks’, kaks’, kolme Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pianisti (elokuva)

| Pianisti> The Pianist |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Roman Polański
Käsikirjoittaja:  Ronald Harwood
Tuottaja:  Robert Benmussa   Roman Polański   Alain Sarde
Säveltäjä:  Wojciech Kilar
Kuvaaja:  Paweł Edelman
Leikkaaja:  Hervé de Luze
Tuotantosuunnittelija:  Allan Starski
Pukusuunnittelija:  Anna Biedrzycka-Sheppard
Pääosat:  Adrien Brody   Thomas Kretschmann
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska, Saksa, Britannia, Puola, Alankomaat
Tuotantoyhtiö:  Studio Canal Canal+ Filmstudio Babelsberg RP Productions Heritage Film Runteam Productions
Levittäjä:  Focus Features Disney+
Ensi-ilta:  24. toukokuuta 2002
Kesto:  150 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, saksa, venäjä
Budjetti:  35 miljoonaa dollaria
Tuotto:  121,1 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pianisti (The Pianist) on Roman Polańskin ohjaama, vuonna 2002 ensi-iltansa saanut elokuva, joka perustuu puolanjuutalaisen pianistin Władysław Szpilmanin muistelmateokseen Pianista, jossa hän kertoo selviytymisestään toisen maailmansodan aikana Varsovassa. Pääosassa Szpilmanina näyttelee Adrien Brody.
Juoni

Elokuva alkaa, kun Władysław Szpilmanin työpaikkaan, varsovalaiseen radioon osuu pommi. Szpilman saa kuulla radiosta kotonaan, että Yhdistynyt kuningaskunta on julistanut sodan Saksalle. Uskoen, että sota on ohi nopeasti, Szpilmanin perhe iloitsee uutisesta.
Kuukaudet kuluvat ja juutalaisten elinolot heikentyvät ja heidän oikeutensa pienenevät: perheet saavat pitää taloudessaan vain rajoitetun määrän rahaa, he joutuvat käyttämään käsivarsinauhoja ja lopulta heidät pakotetaan muuttamaan Varsovan ghettoon. Siellä he joutuvat kohtaamaan nälän ja natsien jatkuvan nöyryyttämisen. Lopulta juutalaiset kootaan yhteen keskitysleireille karkottamista varten. Władysław pelastuu keskitysleiriltä viime hetkellä tutun juutalaispoliisin avulla. Erotettuna perheestään Władysław selviytyy Varsovan ghetossa ja sen ulkopuolella hänet muistavien ihmisten avulla.
Muutama vuosi kuluu ja Varsova on raunioina. Puolalaisten vastarinta kasvaa jatkuvasti ja Szpilmanin kohtalona on todennäköisemmin nälkäkuolema kuin natsien luodit. Hän etsii raunioista ruokaa ja erään etsinnän aikana hän löytää suolakurkkuja tölkissä, mutta ei tölkinavaajaa. Eräästä talosta hän kuitenkin löytää työkaluja, ja kun Szpilman aloittaa tölkin avaamisen, hän huomaa saksalaisen upseerin, kapteeni Wilm Hosenfeldin katselevan. Tämä saa tietää Szpilmanin olevan juutalainen pianisti. Hosenfeld pyytää Szpilmania soittamaan hänelle ja Szpilman tekee työtä käskettyä soittaen Frédéric Chopinin Balladin nro 1 G-mollissa. Rakennukseen perustetaan myöhemmin kapteeni Hosenfeldin johtama esikunta, jonka ullakolla Szpilman piilottelee. Hosenfeld tuo ullakolla asuvalle, pahasti aliravitulle Szpilmanille säännöllisesti ruokaa (ensimmäisessä ruokaerässä on mukana myös tölkinavaaja suolakurkkutölkkiä varten).
Muutaman viikon kuluttua saksalaisten joukot vetäytyvät Varsovasta puna-armeijan etenemisen tieltä. Kapteeni Hosenfeld ja monet muut saksalaiset vangitaan. Hosenfeld anoo piikkilanka-aidan ohi kävelevää juutalaista muusikkoa ottamaan yhteyttä Szpilmaniin, jotta tämä voisi auttaa häntä. Paikalle saapuessaan Szpilman löytää kuitenkin vain tyhjän pellon.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Adrien Brody  | … |  Władysław Szpilman   |
|  Thomas Kretschmann  | … |  kapteeni Wilm Hosenfeld   |
|  Frank Finlay  | … |  isä   |
|  Maureen Lipman  | … |  äiti   |
|  Emilia Fox  | … |  Dorota   |
|  Ed Stoppard  | … |  Henryk   |
|  Julia Rayner  | … |  Regina   |
|  Jessica Kate Meyer  | … |  Halina   |
|  Michal Zebrowski  | … |  Jurek   |
Tuotanto

Władysław Szpilman oli puolalainen juutalainen pianisti ja säveltäjä. Szpilman oli ennen toisen maailmansodan syttymistä tullut tunnetuksi Puolassa konserteistaan ja radion kautta. Hän selvisi maailmansodasta ja sen aikana esimerkiksi Varsovan geton kansannoususta. Hän julkaisi muistelmansa vuonna 1946 nimellä Śmierć Miasta, joka jäi kuitenkin stalinistien sensuuriin. Teoksesta tuli tunnettu stalinismin jälkeen 1950-luvulla. Teos julkaistiin myöhemmin saksaksi nimellä Das wunderbare Überleben ja englanniksi nimellä The Pianist. Elokuvan ohjannut ja myös taustaltaan puolanjuutalainen ohjaaja Roman Polanski luki ja samaistui kirjan tarinaan. Hän oli jo aikaisemmin halunnut tehdä elokuvan holokaustista ja kirjasta hän sai elokuvan juonen. Polanski keräsi eri tuotantoyhtiöiltä Euroopassa 35 miljoonaa dollaria elokuvaa varten. Elokuvan käsikirjoittajaksi palkattiin Ronald Harwood. Polanski halusi päärooliin alkujaan Joseph Fiennesin, joka ei kuitenkaan ollut lopulta käytettävissä. Rooliin valiutui Adrien Brody. Ennen kuvauksi Brody vietti kuusi viikkoa laihduttaen, kasvattaen partaa ja opiskellen pianonsoittoa. Polanski tapasi Szpilmanin muutaman kerran, mutta tämä ei antanut erityisiä ohjeita tai pyyntöjä elokuvan suhteen. Szpilman kuoli 6. heinäkuuta 2000, eli elokuvan ollessa vasta esituotannossa.
Elokuvan kuvaukset alkoivat studiolla Saksan Potsdamissa 9. helmikuuta 2001. Elokuvan ensimmäiset kohtaukset kuvattiin hylätyillä neuvostoarmeijan parakeilla, jotka oli tuolloin tarkoitus purkaa. Tuotantosuunnittelija Allan Starski antoi tuhota joitakin rakennuksia Varsovan maailmansodan hävityksiä kuvaaviksi lavasteiksi. Kuvauksia tehtiin myös huvilalla lähellä Potsdamia, joka esitti Szpilmanin ja Hosenfeldin kohtauspaikkaa. 2. maaliskuuta 2001 kuvauksia alettiin tehdä hylätyllä neuvostoarmeijan sotilassairaalalla Beelitzissä. Sairaalalla kuvattiin kohtauksia, jotka esittivät Vvarsovalaisen sairaalaan tuhoamista. 15. – 26. maaliskuuta kuvauksia tehtiin jälleen studiolla, jonka takapihalle oli rakennettu Varsovan gettoa esittäviä lavasteita. 29. maaliskuuta aloitettiin kuvaukset Varsovassa. Kuvaukset tehtiin Praga-Północin kaupunginosassa Veikselin itärannalla, jossa oli säilynyt muualta kaupungista lähes tyystin sodassa tuhoutuneita sotaa edeltäviä rakennuksia. Kohtaus jossa Szpilman perheineen ja satoja muita juutalaisia odottavat siirtoa tuhoamisleirille kuvattiin Varsovan sotatieteiden yliopistolla. Kuvaukset olivat pääasiassa saatettu loppuun heinäkuuhun mennessä, joiden jälkituotantoa Pariisissa tehtiin vielä kuukausia.
Vastaanotto

Pianisti sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 24. toukokuuta 2002. Yhdysvaltojen ensi-ilta järjestettiin Los Angelesissa 4. joulukuuta ja laajempaan levitykseen elokuva siirtyi 28. maaliskuuta 2003. Suomen ensi-ilta oli 11. huhtikuuta 2003.The Pianist Elonet. Elokuva menestyi taloudellisesti. Sen lipputulot olivat 121,1 miljoonaa dollaria.
Kriitikkojen arviot olivat lähes yksinomaan positiivisia. Erään kriitikon mukaankenen mukaan? elokuva on kuvastoltaan suorastaan loistelias eikä katsoja pitkästy, vaikka elokuvalla on kestoa 2,5 tuntia.
Vuonna 2016 Pianisti äänestettiin BBC:n kyselyssä vuosisadan 100 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. The New York Timesin kriitikot valitsivat Pianistin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vastaanotto > Palkinnot

Elokuva sai Kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla sekä kaksi Bafta-palkintoa, parhaana elokuvana ja parhaasta ohjauksesta. Ranskassa se palkittiin seitsemällä César-palkinnolla. Lisäksi elokuva palkittiin muun muassa kolmella Oscar-palkinnolla palkintoluokissa paras ohjaus, paras miespääosa (Adrien Brody) ja paras sovitettu käsikirjoitus.
Paras elokuva
Paras ohjaus: Roman Polański
Paras näyttelijä: Adrien Brody
Paras ohjaaja: Roman Polanski
Paras elokuva
Kultainen palmu
Paras näyttelijä: Adrien Brody
Paras kuvaaja: Pawel Edelman
Paras ohjaaja: Roman Polanski
Paras elokuva: Roman Polanski
Paras elokuvamusiikki: Wojciech Kilar
Paras tuotannon suunnittelu: Allan Starski
Paras ääni: Jean-Marie Blondel, Gérard Hardy, Dean Humphreys
Paras miespääosa: Adrien Brody
Paras ohjaus: Roman Polański
Paras sovitettu käsikirjoitus: Ronald Harwood
Aiheesta muualla

Pianistin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| n k Parhaan elokuvan Bafta-palkinto |
| --- | --- |
1947–1960:  Parhaat vuodet (1947)  Hamlet (1948)  Polkupyörävaras (1949)  Kaikki Eevasta (1950)  Intohimojen karuselli (1951)  Avaruuksien aave (1952)  Kielletyt leikit (1953)  Pelon palkka (1954)  Rikhard III (1955)  Ansa (1956)  Kwai-joen silta (1957)  Tilaa huipulla (1958)  Ben-Hur (1959)  Poikamiesboksi (1960) 
1961–1980:  Balladi sotilaasta (1961)  Suurkaupungin hait (1961)  Arabian Lawrence (1962)  Tom Jones – hulivilihurmuri (1963)  Tohtori Outolempi eli: kuinka lakkasin olemasta huolissani ja opin rakastamaan pommia (1964)  My Fair Lady (1965)  Kuka pelkää Virginia Woolfia? (1966)  Kunnian mies (1967)  Miehuuskoe (1968)  Keskiyön cowboy (1969)  Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat (1970)  Saakelin sunnuntai (1971)  Cabaret (1972)  Amerikkalainen yö (1973)  Lacombe, Lucien (1974)  Alice ei asu enää täällä (1975)  Yksi lensi yli käenpesän (1976)  Annie Hall (1977)  Muistojeni Julia (1978)  Manhattan (1979)  Elefanttimies (1980) 
1981–2000:  Tulivaunut (1981)  Gandhi (1982)  Tunnit Ritan kanssa (1983)  Kuoleman kentät (1984)  Kairon purppuraruusu (1985)  Hotelli Firenzessä (1986)  Jean de Florette (1987)  Viimeinen keisari (1988)  Kuolleiden runoilijoiden seura (1989)  Mafiaveljet (1990)  The Commitments (1991)  Talo jalavan varjossa (1992)  Schindlerin lista (1993)  Neljät häät ja yhdet hautajaiset (1994)  Järki ja tunteet (1995)  Englantilainen potilas (1996)  Housut pois! (1997)  Rakastunut Shakespeare (1998)  American Beauty (1999)  Gladiator (2000) 
2001–:  Taru sormusten herrasta: Sormuksen ritarit (2001)  Pianisti (2002)  Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (2003)  Lentäjä (2004)  Brokeback Mountain (2005)  The Queen (2006)  Sovitus (2007)  Slummien miljonääri (2008)  The Hurt Locker (2009)  Kuninkaan puhe (2010)  The Artist (2011)  Argo (2012)  12 Years a Slave (2013)  Boyhood (2014)  The Revenant (2015)  La La Land (2016)  Three Billboards Outside Ebbing, Missouri (2017)  Roma (2018)
Julijan Butsmanjuk

| Julijan Butsmanjuk Yuliian Butsmaniuk Yulian Butsmaniuk |
| --- | --- |
 Julijan Butsmanjuk
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1885 Smorživ, Brodyn piirikunta, Galitsia
Kuollut: 30. joulukuuta 1967 (82 vuotta) Edmonton, Alberta, Kanada
Ammatti:  kuvataiteilija
Julijan Butsmanjuk, myös Yuliian Butsmaniuk, Yulian Butsmaniuk (ukr. Юліян Буцманюк; 3. heinäkuuta 1885 Smorživ, Brodyn piirikunta, Galitsia – 30. joulukuuta 1967 Edmonton, Alberta, Kanada) oli ukrainalainen taidemaalari.
Fresko Žovkvassa: Brestin unioni. Kasakka-ajan sankareita.
Butsmanjuk opiskeli taidetta ennen ensimmäistä maailmansotaa Lvivissä ja Krakovassa. Hän maalasi galitsialaisia kirkkoja Modest Sosenkon avustajana. Sodan puhjettua hän oli ukrainalaisessa Sitšin kiväärimiehissä ja toimi sen lehdistötoimistossa. Hän opiskeli sitten Prahassa ennen kuin palasi 1927 Lviviin, jossa hän opetti taidetta Ridna Škola -seuran kouluissa. Hän teki maalauksia Žovkvassa sijaitsevan luostarin Pyhän Vasilin kirkkoon. Hän muutti 1950 Kanadaan ja asui sitten Edmontonissa, jossa hän maalasi muotokuvia ja teki kirkkomaalauksia Pyhän Josafatin katedraaliin. Butsmanjukin ikonit ja muu uskonnollinen taide noudattaa perinteisiä muotoja, mutta niissä on nykyaikaisia aineksia etenkin wieniläisiltä sesessionisteilta. Hänestä on julkaistu kirja vuonna 1979 Edmontonissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julijan Butsmanjuk Wikimedia Commonsissa
Lubow Wolynetz, Exploring Our Museum and Library. From our Archives - More on Noted Personalities. (Arkistoitu – Internet Archive) Sower. 24.12.2017 Ukrainian Museum Library, Stamford (Yulian Butsmaniuk) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Internet Encyclopedia of Ukraine
Muistoja tulevaisuudesta

| Muistoja tulevaisuudesta Hehkumo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : helmikuu 2006 Studio Solgläntan
 Julkaistu: 21. kesäkuuta 2006
 Tuottaja(t): Maria Kalaniemi
 Tyylilaji: kansanmusiikki
 Kesto: 42.57
 Levy-yhtiö: Universal Music
Hehkumon muut julkaisut
|   | Muistoja tulevaisuudesta 2006 | Aukkoja tarinassa 2008 |
Muistoja tulevaisuudesta on suomalaisen, modernia kansanmusiikkia esittävän Hehkumo-yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 2006.
Kappaleet

Kaikki sanoitukset Pauli Hanhiniemi. Sovitukset Hehkumo, Iloisen merimiehen laulussa lisäksi Pesola
Lapset – 3.31
Suolammen vettä – 3.58
Viinapikari – 2.31
Cortina – 4.55
Hurja poika – 3.39
Ikävä – 1.48
Kondensaattori – 2.28
Äärelä (Minne muistot matkaa) – 4.26
Suvisivakointia – 2.56
Siipeen jos sain – 3.48
Pari pitsaa – 3.00
Mersu-humppa – 2.09 (säv. Ari Kankaanpää)
Iloisen merimiehen laulu – 3.42
Kokoonpano

Pauli Hanhiniemi – laulu, kitarat, haitari
Anne-Mari Kivimäki – haitari, tamburiini, laulu
Piia Kleemola – viulut, jouhikot, kanteleet, laulu
Antti Paalanen – haitari, laulu
Ville Rauhala – kontrabasso, laulu
Mika Virkkala – mandoliini, viulu, laulu
+
Olli Varis – äänittäjä
Arvostelut

Smackthejack.net:
Soundi:
Kanton

| Kanton (广州 Guǎngzhōu) |
| --- | --- |
 Ylhäältä: Zhujiang xinchengin taivaanranta, Kantonin televisiotorni, silta Helmijoella, Sun Yat-senin muistohalli, Viiden vuohen patsas, Zhenhai-torni Yuexiu-puistossa, ja Pyhän sydämen katedraali.
 Kantonin sijainti Guangdongin maakunnassa.
 Kanton
 Koordinaatit: 23°06′32″N, 113°15′53″E 
Valtio:  Kiina
Maakunta:  Guangdong
Hallinto:  
 – Pormestari:  Wen Guohui
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7 434 km²
Korkeus:  21 m
Väkiluku (2020):  18 676 605
 – Väestötiheys:  2500 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+8
Postinumero:  510000
Suuntanumero(t):  20
 
 www.gz.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kanton (perint.: 廣州; yksink.: 广州; Jyutping: Gwong2 zau1; pinyin: Guǎngzhōu; kantoninkiinaksi [kʷɔ̌ːŋ.tsɐ́u]; mandariinikiinaksi [kwɑ̀ŋʈʂóʊ]  kuuntele ääntämys (ohje)) on eteläisessä Kiinassa Helmijoen suistolla sijaitseva Guangdongin maakunnan pääkaupunki. Väkiluku vuonna 2020 oli 18 676 605 asukasta. Vuonna 2009 käynnistettiin hanke kaupunkiin lounaasta kiinni kasvaneen, 7,2 miljoonan asukkaan naapurikaupunki Foshanin yhdistämiseksi Kantoniin.
Nimi

Uskotaan, että ensimmäinen kaupunki, nimeltään Panyu (番禺, paikallisen väestön lausuessa [poon ju]) rakennettiin alueelle 214 eaa. ja siitä lähtien siellä on ollut jatkuvaa asutusta. Vuonna 206 eaa. siitä tuli Nanyuen kuningaskunnan (南越) pääkaupunki ja kaupunkia laajennettiin. Han-dynastia liitti Nanyuen itseensä vuonna 111 eaa. ja Panyusta tuli maakunnan pääkaupunki. Vuonna 226 Panyu nimettiin kiinaksi Guangzhouksi. Portugalilaiset alkoivat kutsua kaupunkia 1500-luvulla erehdyksessä maakunnan nimellä ja muunsivat sen muotoon Cantão. Sen muunnoksia ovat kaupungin nimet useissa eurooppalaisissa kielissä, kuten suomen kielen Kanton. Kiinankielisen nimen merkitys on ’Guangdongin pääkaupunki’, ja nimi koostuu sanoista Guǎng (maakuntanimen alku) ja zhōu ’alue, prefektuuri’.
Maantiede

Kantonin keskusta sijaitsee Helmijoen suiston suulla noin 145 kilometriä Etelä-Kiinan mereltä sisämaahan. Kaupungin pääosa sijaitsee Helmijoen pohjoisrannalla. Kaupungin keskustan kaupunkipiireillä on pinta-alaa yhteensä 280 km² ja koko Kantonin alueella 7 434 km². Kaupungin keskusta on 382 metriä korkean Baiyunvuoren eteläpuolella. Baiyunvuoren kaakkoispuolella on Yuexiuvuori, jonka rinteiltä on tehty löydöt vanhimmista viitteistä asutuksesta alueella. Kaupunki laajentui pitkään etelään Helmijoen kaventuessa joen tuoman lietteen kasautuessa ja vuorien rajoittaessa kasvua pohjoiseen. 1980-luvulta lähtien kaupunki on kuitenkin laajentunut kaikkiin suuntiin, mutta sen ydin on pysynyt vanhalla paikallaan joen rannalla.
Maantiede > Ilmasto

Kantonissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 22 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 720 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 29 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 14 °C. Sateisin kuukausi on kesäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 290 millimetriä. Joulukuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 32 millimetriä.
Liikenne

Kaupungin sisällä tärkeimmät liikennevälineet ovat bussit ja polkupyörät, mutta myös henkilöautojen ja moottoripyörien määrä on kasvanut räjähdysmäisesti johtaen hankaliin liikenneolosuhteisiin. Liikenteen ruuhkautumiseen on pyritty puuttumaan esimerkiksi rakentamalla Helmijoen yli uusia siltoja, laajentamalla teitä ja asettamalla rajoituksia moottoripyöräliikenteelle tiettyihin päivänaikoihin. Kanton on neljäs kaupunki Kiinassa, joka rajoittaa autojen ostoa ruuhkaantumisen torjumiseksi. Heinäkuun 2012 alusta alkaen kaupunki myöntää kuukausittain luvan 10 000 auton ostamiselle, mikä on puolet edellisen vuoden kuukausittaisesta autojenostomäärästä.
Kantonin metron ensimmäinen linja avattiin vuonna 1997. Elokuussa 2012 metrojärjestelmä käsitti kahdeksan linjaa, joilla tehdään päivittäin keskimäärin 5,6 miljoonaa matkaa.
Vuonna 2004 avattu Etelä-Kiinan suurin Guangzhou Baiyunin kansainvälinen lentoasema sijaitsee kaupungin keskustasta noin 30 kilometriä pohjoiseen. Lentoasema oli vuonna 2017 manner-Kiinan kolmanneksi vilkkain ja sen kautta kulki 65,8 miljoonaa matkustajaa. Kantonin sataman kuormakapasiteetti on 590 miljoonaa tonnia.
Luotijunayhteys Kantonin ja Pekingin välillä otettiin käyttöön 26.12.2012, joka lyhensi matkan keston 22 tunnista kolmannekseen. Kaupungista on rautatieyhteydet Pekingin ohella myös Hongkongiin, etelässä, Shantouhun idässä ja Zhanjiangiin lännessä.