Zeuksis Herakleialainen
Teokset

Monet antiikin aikaiset kirjailijat ylistävät Zeuksiin taidetta. Häntä kiitettiin ennen kaikkea taidosta jäljitellä luontoa täsmällisesti sekä kuvata ideaalia ihmiskauneutta. Cicero katsoi maalaustaiteen kehitystä kuvatessaan, että Zeuksista, Polygnotosta ja Timanthesta arvostettiin muotojen ja ääriviivojen vuoksi, kun taas myöhemmin Ekhionin, Nikomakhoksen, Protogeneen ja Apelleen taiteessa kaikki saavutti täydellisyyteensä.
Sitä, kuinka paljon Zeuksis oli velkaa Apollodorokselle, kuvaa se, että Apollodoroksen kerrotaan valittaneen kirjoittamissaan säkeissä Zeuksiin varastaneen hänen taiteensa ja vieneen sen pois, toisin sanoen ohittaneen hänet siinä taidossa, mitä hän piti omana erityisosaamisenaan. Quintilianus laittoi koko valon ja varjon kuvauksen keksimisen Zeuksiin nimiin, vaikka yleensä se laitetaan Apollodoroksen nimiin.
Myös Feidiaan veistostaiteella oli ehkä jonkinlaista vaikutusta Zeuksiin maalauksiin. Ainakin Zeuksiin kuvataan ottaneen samalla tavalla Homeroksen kuvaukset maalaamiensa heerosten malleiksi, ja maalanneen henkilöhahmonsa ja jopa naishahmonsa niin, että raajat oli kuvattu luonnollista kokoa suurempina. Jotkut katsoivat hänen vieneen tämän jopa liian pitkälle, niin että se muuttui viaksi.
Kaksi tulkintaa aiheesta ”Zeuksis valitsee mallejaan Heleneä esittävälle maalaukselleen”: François-André Vincent (1789) ja Victor Mottez (1859).
Cicero kertoo, muita antiikin lähteitä pidemmin, tunnetun tarinan siitä, kuinka Zeuksis valitsi viisi Krotonin kauneinta neitoa malleikseen tehdessään maalauksen Helenasta, maailman kauneimmasta naisesta, kaupungin Hera Lakinian temppeliä varten. Malleja tarvittiin viisi, jotta jokaisesta voitiin ottaa maalaukseen kaunein osa, koska kukaan ei ollut yksinään tarpeeksi kaunis. Tarina kertoo siitä, kuinka paljon Zeuksiin taide perustui luonnon jäljittelyyn. Ciceron mukaan maalaus arvioitiin Zeuksiin parhaimmaksi, ja Zeuksis itse piti sitä paitsi mestariteoksenaan myös maalauksena, jota parempaa ei voitu tehdä. Siksi hän kirjoitti teokseensa seuraavat Homeroksen Iliaan säkeet:
»Οὐ νέμεσις Τρῶας καὶ ἐϋκνήμιδας Ἀχαιοὺς
τοιῇδ̓ ἀμφὶ γυναικὶ πολὺν χρόνον ἄλγεα πάσχειν:
αἰνῶς ἀθανάτῃσι θεῇς εἰς ὦπα ἔοικεν.»
»Ū nemesis Trōas kai eȳknēmidas Akhaiūs
toiēd' amfi gynaiki polyn khronon algea paskhein:
ainōs athanatēsi theēs eis ōpa eoiken.»
»Ei ole kumma, jos voi polon pitkän kärsiä vaimon
moisen vuoks urot Troijan kuin varusääret akhaijit.
Kuin jumalattaret itse hän kaunis on, katsoa ihme.»
Nikomakhoksen kerrotaan hyväksyneen Zeuksiin arvion teoksestaan, ja nähneen maalauksessa jumalattaren. Cicero kertoo, että monet runoilijat ylistivät maalausta, ja olivat säilyttäneet sen mallina olleiden krotonlaisten neitojen nimet aina hänen aikaansa saakka. Maalaus teki Zeuksiista varakkaan, sillä krotonlaiset, joiden kaupunki oli tuolloin kukoistuksensa huipulla, maksoivat temppelinsä koristelusta hyvin. ​Aelianus kertoo juorun, että ennen kuin maalaus julkistettiin virallisesti, Zeuksis esitteli sitä maksusta halukkaille, ja ansaitsi näin paljon lisää rahaa. Menettelyn vuoksi maalauksen Helena alettiin kuitenkin tuntea lisänimellä ”Hetaira”. Plinius liitti Zeuksiin Helena-maalauksen virheellisesti Akragaaseen Krotonin sijasta.
Elottomien kohteiden täsmällisen jäljittelyn Zeuksis ja hänen nuorempi kilpakumppaninsa Parrhasios vaikuttavat vieneen täydellisyyteensä. Plinius vanhempi kertoo Zeuksiin kilpailleen kerran Parrhasioksen kanssa siitä, kumpi on parempi taiteilija. Zeuksis maalasi tertun viinirypäleitä, jotka olivat niin aidon näköisiä, että linnut tulivat syömään niitä. Sitten Parrhasios, joka oli varma voitostaan, pyysi Zeuksista poistamaan verhon oman teoksensa edestä. Kun kävi ilmi, että ”verho” olikin Parrhasioksen maalaus, Zeuksis joutui tunnustamaan tappionsa — hänen teoksensa oli kyllä hämännyt lintujen silmiä, mutta Parrhasioksen teos oli hämännyt taiteilijan silmiä. Vaikka tarina ei olisikaan kirjaimellisesti tosi, se ainakin kertoo siitä, miten hyvinä jäljittelijöinä heitä antiikin aikana pidettiin.
Plinius kertoo myös toisen samankaltaisen mutta vähemmän tunnetun tarinan. Sen mukaan Zeuksis olisi myöhemmin maalannut pojan, joka kantoi viinirypäleitä. Linnut lensivät taas syömään niitä, mutta nyt taidemaalari oli pettynyt saavutukseensa: hän oli maalannut rypäleet paremmin kuin pojan, sillä jos poika olisi ollut aidomman näköinen, linnut olisivat säikähtäneenä lentäneet pois.
Onnistuneen jäljitellyn lisäksi monissa Zeuksiin maalauksissa oli paljon draamallista voimaa. Esimerkkinä on maalaus, joka esitti Heraklesta vauvana kuristamassa käärmeen. Sen voima oli ennen kaikkea Alkmenen ja Amfitryonin tunteman kauhun kuvauksessa heidän seuratessaan kamppailua. Tämä maalaus oli yksi niistä, jonka Zeuksis teki kuuluisuutensa huipulla, ja jonka hän antoi ilmaiseksi, sillä kyseessä on todennäköisesti sama Alkmene-aiheinen maalaus, jonka hän antoi akragaslaisille.
Toinen teos, joka ilmentää samaa draamallista voimaa, oli kentaureja esittänyt maalaus. Siitä tunnetaan kuvaus Lukianokselta, joka oli nähnyt sen kopion Ateenassa. Alkuperäinen teos, jonka Sulla oli lähettänyt Roomaan, oli kadonnut haaksirikossa Malean niemellä. Maalaus esitti onnellisten kentaurien ryhmää, jossa kentauri-äiti imetti lastaan, ja taustalla oli hurjemman näköinen mutta yhtä lailla hymyilevä kentauri-isä, joka piteli leijonanpentua säikytelläkseen lapsiaan. Kentauriteema mahdollisti sen, että Zeuksis saattoi maalata samalla kertaa niiden yläosiksi kauniita ihmishahmoja ja alaosiksi mitä parhaimman rotuisten thessalialaisten hevosten vartalot. Tämä oli tehty niin taitavasti, että oli mahdotonta sanoa, missä ihminen loppui ja hevonen alkoi. Lukianos käytti maalausta esimerkkinä siitä, ettei Zeuksis maalannut muille tyypillisiä aiheita, kuten heerokset, jumalat ja taistelut, vaan pyrki olemaan omaperäinen. Kentaurilapset ilmensivät samaan aikaan hurjaa luontoaan yhdistettynä toisaalta lapsille ominaiseen arkuuteen ja toisaalta uteliaisuuteen, takertuen äitiinsä leijonanpennun nähdessään. Luettelo Zeuksiilta tunnetuista teoksista ei kuitenkaan kokonaan vahvista Lukianoksen tulkintaa, sillä niissä on myös paljon perinteisempiäkin aiheita.
Aristoteleen mukaan Zeuksiin taide hävisi Feidiaan veistoksiin ja Polygnotoksen maalauksiin verrattuna ainakin yhdessä piirteessä: hänen idealisminsa oli muodon, ei luonteiden idealismia. Aristotes sanoo, että hänen maalauksistaan puuttui kokonaan Polygnotokselle ominainen luonteenkuvaus. Näin Zeuksiin on sanottu olleen ennemmin maalaustaiteen Euripides kuin sen Homeros.
Zeuksiin kerrotaan työstäneen maalauksiaan pitkään ja huolellisesti. Kun Agatharkhos kehuskeli sillä, miten nopeasti hän teki maalauksensa, mikä oli luonnollista näyttämömaalausten tapauksessa, Zeuksis vastasi: ”Minulla taas menee kauan aikaa” (Ἐγὼ δὲ πολλῷ χρόνῳ, Egō de pollō khronō). Plutarkhos kertoo saman tarinan hieman eri tavalla: hänen mukaansa kun Zeuksista syytettiin hitaudesta, hän vastasi: ”Myönnän, että minulla kestää kauan maalata, sillä maalaan teokset kestämään pitkän aikaa” (Ὁμολογῶ ἐν πολλῷ χρόνῳ γράφειν, καὶ γὰρ εἰς πολύν, Omologō en pollō khronō grafein, kai gar eis polyn), mistä tuli latinankielinen sanonta pingo in aeternitatem, ”maalaan ikuisuutta varten”.
Zeuksiista kerrotaan myös anekdootteja, jotka liitetään myös muihin suuriin taidemaalareihin. Pliniuksen mukaan hän olisi kirjoittanut erääseen maalaukseensa lauseen, joka muutoin laitettiin kuitenkin Apollodoroksen nimiin: ”Osataan arvostella ennemmin kuin jäljitellä” (Μωμήσεταί τις μᾶλλον ἢ μιμήσεται, Mōmēsetai tis mallon ē mimēsetai). Aelianus taas laittaa vastauksen, jonka Apelles sanoi Megabyzokselle tai joidenkin toisten mukaan Aleksanteri Suurelle, Zeuksiin nimiin.
Huomattavaa kyllä Pausanias ei mainitse Zeuksista kertaakaan, mutta tämä johtuu ilmeisesti siitä, että hänen aikaansa tultaessa kaikki Zeuksiin maalaukset, jotka oli tehty ajan tavan mukaan paneeleille, oli joko ryöstetty tai tuhoutuneet. Kreikan maalauksia ryöstivät erityisesti roomalaiset maan vallatessaan, ja siksi monet hänen maalauksistaan tunnetaan Pliniuksen antamasta luettelosta. Cicero kertoo, ettei edes Krotonin Heran temppelin pyhyys estänyt sitä, että kaikki sen maalaukset vietiin lukuun ottamatta Zeuksiin maalaamaa Helenaa. Hän ei kuitenkaan sano suoraan, että maalaus olisi ollut vielä hänenkin aikanaan Krotonissa. Plinius taas mainitsee jonkun Zeuksiin maalaaman Helenan olleen Roomassa Philippuksen portiikissa, mutta ei sano suoraan sen olleen sama, joka oli Krotonissa, vaikkakin tämä on varsin todennäköistä. Ateenan Alfiton-stoassa oli toinen Heleneä esittänyt maalaus, joka saattoi olla Zeuksiin teoksen kopio. Ateenassa oli jo aiemmin mainittu Zeuksiin maalaama kentaurimaalaus, jonka Sulla ryösti. Ambrakiassa oli Zeuksiin tekemä muusia esittänyt maalaus, jonka Fulvius Nobilior vei Roomaan.
Jo aiemmin mainittujen maalausten lisäksi on säilynyt maininnat seuraavista teoksista. Plinius mainitsee Zeuksiin tekemän maalauksen, joka esitti Zeusta istumassa valtaistuimella muiden jumalten seisoessa ympärillä, sekä maalauksen, joka esitti sidottua Marsyasta, ja oli myöhemmin Roomassa Concordian temppelissä. Sama aihe tunnetaan antiikin taiteesta useina esimerkkeinä, ja ainakin osan niistä arvellaan olleen kopioita Zeuksiin teoksesta. Johannes Tzetzes mainitsee Zeuksiin tekemän maalauksen, joka esitti Menelaosta, ja Lukianos maalauksen, joka esitti Boreasta tai Tritonia. Pliniuksen mukaan Zeuksis maalasi yksivärisiä maalauksia harmaan eri sävyillä (monochromata ex albo), ja että hän oli maalannut myös joitakin Ambrakiassa olleita vaaseja (figlina opera), jotka Fulvius Nobilior jätti rauhaan. Ciceron mukaan Zeuksis olisi maalannut vain neljällä värillä.