Mikojan MiG-29
Historia

1960-luvun lopulla Neuvostoliitossa syntyi tarve löytää korvaaja sen käytössä olleille MiG-21, MiG-23 ja Su-17 hävittäjille. Taustalla oli Yhdysvaltojen aloittama kehitystyö F-16 ja F-15- hävittäjille. Neuvostoliitto ei halunnut antaa Yhdysvalloille teknologista ylivoimaa, joten maassa aloitettiin suunnitelmia uusille hävittäjäkonetyypeille. MiG-29:n varsinainen suunnittelu alkoi vuonna 1974. MiG-29 suunniteltiin kevyempää vastaamaan F-16:ta, kun taas jo aiemmin aloitettu Su-27 raskaampaa F-15:ta. Konetyyppi suunniteltiin monella osa-alueella suorituskykyiseksi. Se on yksi kaikkein nopeimmista käytössä olevista hävittäjistä ja se kykenee hyvin jyrkkään nousunopeuteen. Aiempiin neuvostohävittäjiin nähden se oli varusteltu modernilla tutkalla ja se kykeni ampumaan myös keskimatkan ilmataisteluohjuksia. Yhdysvaltalaiseen vastineensa verrattuna sen tutka ja muu teknologia olivat kuitenkin alkeellisempia. MiG-29:n moottorien ilmanottoaukot on suunniteltu siten, että MiG-29 kykenee operoimaan myös heikkokuntoisilta kiitoradoilta. Koneen sarjatuotanto alkoi vuonna 1982 ja se otettiin käyttöön Neuvostoliiton ilmavoimissa seuraavana vuonna.
Lentokonetta vietiin useisiin Varsovan liiton maihin sekä lukuisiin muihin Neuvostoliiton liittolaisiin kuuluviin maihin, kuten Intiaan ja Pohjois-Koreaan. Itäblokin hajoamisen myötä konetyyppiä on käytetty myös Natoon kuuluvissa maissa, kuten Saksan ja Puolan ilmavoimissa. Neuvostoliiton aikana vientiin tarkoitetuista malleista oli poistettu kaikkein kehittynein sotilasteknologia. Vaikka MiG-29 oli sen läntineeseen vastineeseen F-16:n nähden huomattavasti suorituskykyisempi, oli se myös hinnaltaan verrattain edullinen, mikä selittää sen menestystä vientimarkkinoilla. Suomi harkitsi 1980-1990-lukujen ostavansa Neuvostoliitolta MiG-29-kalustoa korvaamaan käytöstä poistettavia MiG-21-hävittäjiä. Tarkoituksena oli hankkia yksi konetyyppi idästä ja toinen lännestä. Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991 Suomi päätyi kuitenkin hankkimaan vain Yhdysvalloissa valmistettuja McDonnell Douglas F/A-18 hävittäjiä. Ilmavoimien tekemän arvion mukaan MiG-29 olisi ollut hankinta- ja käyttökustannuksiltaan kallis eikä se täyttänyt tyydyttävällä tavalla Ilmavoimien asettamia teknisiä vaatimuksia.
Suomessa MiG-29 nähtiin ensimmäisen kerran Rissalan (Kuopion lentoasema) lentonäytöksessä 2. heinäkuuta 1986, jolloin se oli ollut neljä vuotta palveluskäytössä Neuvostoliitossa. Se oli konetyypin ensimmäinen esiintyminen länsimaassa. Konetyyppi sai laajaa julkisuutta lännessä, kun 20. toukokuuta 1989 kapteeni Aleksandr Zujev loikkasi MiG-29:llä Natoon kuuluvaan Turkkiin ja saaden lopulta turvapaikan Yhdysvalloista.
Hävittäjän perusversio pystyi jokasään päivä- ja yötoimintaan. Vientiversio oli aseistettu keskipitkänmatkan R-27R1 ja lyhyenmatkan R-73E-ohjuksin. Perusmallin asevarustus maakohteita vastaan sisälsi kohteeseen ohjautumattomat pommit ja raketit, jotka lentäjän täytyy kohdistaa. Siten varhaisempien versioiden ilmasta-maahan kyky oli hyvin rajallinen Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Venäjällä on suunniteltu konetyypistä yhä kehittyneempiä malleja. Konetyypistä on olemassa myös lentotukialuksille tarkoitettu versio, joka on otettu 2000-luvulla käyttöön Intian ja Venäjän lentotukialuksilla. Merkittävä kehitysaskel, eli täsmäaseiden käyttökyky tuli mahdolliseksi MiG-29SMT-malliin Žuk-ME-tutkan myötä. Päivitetyn version lentäjäkäyttöliittymään tulivat lentäjän käyttöön ohjaamoon digitaalinäytöt ja HOTAS-periaatteella toteutettu tärkeiden kytkimien sijoittaminen tehonsäätövivulle ja ohjaussauvaan. SMT-mallilla on myös pidempi toimintamatka. Vanhempia MiG-29-versioita on päivitetty laajasti SMT-versioksi. Mikoyan on markkinoinut lisäksi uutena konemallinna MiG-35:ta, mutta sitä on yleisesti pidetty vain yhtenä MiG-29:n muunnelmana ja siten todellisuudessa markkinointikeinona.