stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leofric (jaarli)
Mahtavien jaarlien kamppailu vallasta

Edvard Tunnustajan hallinnon alkuvuosina Godwinin suunnaton rikkaus ja poliittinen kyvykkyys tekivät hänestä merkittävän poliittisen vallankäyttäjän. Lisäksi maantiede suosi häntä, sillä hänen oli helppo matkustaa pääpaikastaan Sussexin Boshamista kuninkaan luo pääkaupunkiin, kun taas jaarlit Leofric ja Siward eivät kyenneet siihen niin vaivattomasti.
Godwinin onnistui 1043 saada poikansa Svein nimitetyksi Cornwallin uudeksi jaarliksi. Jaarlikunta perustettiin osin Wessexin maista, mutta siihen liitettiin Merciasta Oxfordshire, Gloucestershire ja Herefordshire, mikä lisäsi jännitteitä Godwinin ja Leofricin välille. Huolimatta heikkenevistä suhteistaan Leofriciin Godwin pian oli jo ponnistelemassa seuraavan poikansa Haraldin eduksi. Vuoden 1045 alussa Godwin suostutteli kuninkaan luomaan Haraldille East Anglian jaarlikunnan, joka koostui laajoista alueista Suffolkista, Essexistä ja sen viereisistä kunnista Itä-Englannissa.
Leofric ja Godwinin maastakarkotus

Keskusteluissa kuningas Edvardin seuraajasta witanissa syntyi yhteisymmärrys, jonka mukaan kruununperijä olisi kuninkaan serkku Normandian Vilhelm. Uusi arkkipiispa Robert oli erityisen paljon äänessä Vilhelmin puolesta, ja hän näyttää saaneen kannalleen voimakasta tukea Siward-, Leofric- ja Ralph-jaarleilta sekä heidän kannattajiltaan. Vain Godwin kannatti eri kandidaattia, mutta hänet äänestettiin kumoon. Godwinin opposition vuoksi kuningas vaati ja sai Godwinin pojan Wulfnothin ja tämän pojan Hakonin panttivangeikseen ehkäistäkseen Godwinin vastustuksen Witanin äänestystä kohtaan.
Kun maa oli tämän jälkeen ajautumassa sisällissotaan, vei Leofric joukkonsa Edvardin puolelle ja nousi näin vastustamaan Godwinia. Godwinin perheen maanpaon aikana Harold Godwininpojalta otettiin pois East Anglian jaarlikunta, minkä kuningas antoi Leofricin vanhimmalle pojalle Aelfgarille.
Kun Edvard otti Godwinin perheeltä kaiken omaisuuden, muut Englannin suurista maanomistajista alkoivat pohtia, kenen vuoro tulisi seuraavaksi. Siward ja Leofric olivat aikaisemmin vastustaneet Godwinia. Jos maan rikkaimman perheen omaisuus ei ollut turvassa, ei silloin olisi heidän omansakaan. Jos Godwin palaisi valtaan, eikö muiden jaarlien oman edun mukaista olisi jättää kuningas hänen armoilleen. Tämä dramaattinen ajattelutavan muutos todentui Godwinin palatessa Englantiin kesällä 1052.
Leofricin perhe ja perintö

Leofricin kuoltua Edvard nimitti Mercian jaarliksi hänen poikansa Aelfgarin, joka kuitenkin kapinoi jatkuvasti ja jonka Edvard kahdesti erotti. Aelfgarin lapset olivat Mercian jaarli Edwin,, Northumbrian jaarli Morkere, sekä tytär Ealdgyth, joka oli ensin naimisissa Walesin kuninkaan Gruffydd ap Llywelynin (jota vastaan taistellessa Leofricin veli Edwin oli 1039 kuollut) ja tämän kuoltua kuningas Harald Godwininpojan kanssa.
Leofrickin perheen (Leofric, hänen vaimonsa, Ælfgar-jaarli ja hänen vaimonsa, ja heidän poikansa Edwin ja Morkere) maitten arvo oli 2400£, Godwinin perheen yli 5000£. Keski-Englannissa Leofricin perhe oli suurin maanomistaja.
Lehtikuuset

| Lehtikuuset |
| --- | --- |
 Euroopanlehtikuusi (Larix decidua)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Havupuut Pinophyta
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Lehtikuuset Larix  Mill., 1754
Katso myös
   Lehtikuuset Wikispeciesissä   Lehtikuuset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lehtikuuset (Larix) on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon kuuluva havupuusuku. Siihen kuuluu yksitoista lajia. Lehtikuuset ovat pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeiden ja viileiden alueiden puita. Toisin kuin useimmat mäntykasvit, lehtikuuset ja niitä suuresti muistuttava kultalehtikuusi (Pseudolarix amabilis) ovat kesävihantia ja talvehtivat lehdettöminä. Nimistään huolimatta lehtikuuset eivät nykytieteellisen käsityksen mukaan ole kovin läheistä sukua sen enempää kuusille (Picea) kuin kultalehtikuusellekaan.
Kuvaus

Lehtikuuset ovat kesävihantia puita. Latvus voi olla aluksi kartiomainen, ja tulee usein myöhemmin avoimeksi ja harsuksi. Joillakin lajeilla vanhojen puiden latvus saattaa myös muuttua tasaiseksi. Samoin kuin metsämännyllä (Pinus sylvetris) myös lehtikuusten juuristo muistuttaa metsämännyn juuria. Vahva ja syvä juuristo pitää lehtikuuset hyvin pystyssä myrskyissä. Nuorella puulla runko on kuoreltaan sileä ja usein mutkainen, vanhana se suoristuu suurimmaksi osaksi ja muuttuu syväuurteiseksi ja kaarnaiseksi. Lehtikuuset voivat kasvaa yleensä 15–50 metrin korkeuteen. Monilla lajeilla korkeus jää kuitenkin vain 6–25 metriin. Lehtikuuset ovat nopeakasvuisia puita ja kestävät talvisia oloja hyvin. Kasvunopeus on suuri erityisesti nuorena. Versot ovat voimakkaasti kaksimuotoisia. Ne ovat jakautuneet suurempiin pitkäversoihin ja pienempiin, hankasilmuista kehittyviin lyhytversoihin. Lehtikuusilla oksien luontainen nuorennus on nopeaa, joten ne varistavat oksiaan säännöllisesti. Kuten lehtipuilla, myös lehtikuusilla on vähäinen valontarve lepokauden aikana. Silmut ovat pyöristyneitä.
Neulasiksi kutsutut lehdet ovat litteitä ja muodoltaan tasasoukkia tai neulasmaisia. Lehtiasento on kierteinen. Pitkäversoilla neulasia on ainoastaan niiden ensimmäisenä vuonna. Näiden ensimmäisten neulasten varistua tilalle ei kasva uusia. Sen sijaan pitkäverson hankasilmuista kasvaa lyhytversoja. Lyhytversoilla neulaset ovat tiheässä ryppäässä verson kärjessä. Yhdessä lyhytversossa on tavallisesti kerrallaan 15–50 neulasta. Neulasessa on yksi johtojänne ja kaksi pihkatiehyttä. Ilmarakoja on litteän neulasen kummallakin pinnalla. Toisin kuin monilla ainavihannilla mäntykasveilla, neulaset ovat pehmeitä ja joustavia. Kaikki neulaset ovat yksivuotisia ja puut talvehtivat lehdettöminä.
Lehtikuuset ovat yksikotisia, joten erilliset yksineuvoiset hede- ja emikukinnot kehittyvät samaan puuyksilöön. Kukinnot kehittyvät yksittäin lyhytversojen kärkiin. Ne puhkeavat samaan aikaan neulasten kanssa. Hedekukinnot eli hedekävyt ovat muodoltaan lieriömäisiä tai munanmuotoisia ja väritykseltään yleensä keltaisia. Emikukinnot eli (emi)kävyt ovat perällisiä, yleensä pystyjä ja muodoltaan pallomaisia tai munanmuotoisia. Ne ovat aluksi punaisia, purppuraisia tai vihreitä ja kypsyessään muuttuvat ruskeiksi. Käpy kypsyy 4–7 kuukauden kuluttua pölytyksestä. Ohuet käpysuomut avautuvat siementen kypsyttyä. Käpy usein pysyy kiinni oksassa pitkään avautumisen jälkeenkin. Siemenet ovat siivellisiä. Sirkkalehtien määrä voi vaihdella neljästä kahdeksaan.
Eri lajit voidaan erottaa toisistaan esimerkiksi käpyjen perusteella. Lisäksi esimerkiksi euroopanlehtikuusilla runko on mutkainen, kun taas siperianlehtikuusien runko on aina suora.
Siperianlehtikuusen (L. sibirica) rungon kuori hilseilee levyinä.
Japaninlehtikuusen (L. kaempferi) neulaset kasvavat tiheässä lyhytverson kärjessä.
Euroopanlehtikuusen (L. decidua) keltainen hedekukinto.
Euroopanlehtikuusen emikukinnot eli kävyt ovat aluksi punaisia.
Japaninlehtikuusen käpysuomut avautuvat siementen kypsyttyä.
Luokittelu

Lehtikuuset ovat mäntykasvien heimoon kuuluvia havupuita. Suku on luokiteltu morfologian eli kasvinosien ulkomuodon perusteella heimon sisällä alaheimoon Laricoideae yhdessä douglaskuusten (Pseudotsuga) ja Cathaya-suvun kanssa.
Luokittelu > Lajit

Lehtikuusia katsotaan yleisimmin olevan 11 lajia. Lehtikuuset jaettiin ennen kahteen ryhmään käpysuomujen pituuden mukaan, mutta uudemmat geneettiset tutkimukset eivät tue tätä jakoa. Nykyään lehtikuuset jaetaankin Uuden ja Vanhan maailman lajeihin ja käpyjen ja käpysuomujen kokoa pidetään vain sopeutumina ympäristöön. Monet lajit risteytyvät helposti keskenään ja risteymiä on vaikea erottaa toisistaan. Tunnetuin näistä hybrideistä on henrinlehtikuusi (Larix × marschlinsii), joka on syntynyt euroopan- ja japaninlehtikuusen risteytymänä.
Luokittelu > Lajit > Euraasian lajit

Larix decidua – euroopanlehtikuusi
L. decidua var. decidua – alppilehtikuusi
L. decidua var. polonica – puolanlehtikuusi
Larix gmelinii – dahurianlehtikuusi
Larix griffithii – himalajanlehtikuusi
Larix himalaica
Larix kaempferi – japaninlehtikuusi
Larix mastersiana
Larix potaninii – kiinanlehtikuusi
Larix sibirica – siperianlehtikuusi
Lisäksi mahdollisia erotettuja lajeja, joiden asemasta ei yksimielisyyttä:
Larix archangelica (tai siperianlehtikuusen populaatio) – arkangelinlehtikuusi
Larix kamtschatica (tai dahurianlehtikuusen populaatio) – kuriilienlehtikuusi
Larix olgensis (L. gmelinii subsp. olgensis) – olganlehtikuusi
Larix principis-rupprechtii (L. gmelinii subsp. principis-rupprechtii) – prinssinlehtikuusi
Luokittelu > Lajit > Pohjois-Amerikan lajit

Larix laricina – kanadanlehtikuusi eli tamarakki
Larix lyallii – lyallinlehtikuusi
Larix occidentalis – lännenlehtikuusi
Luokittelu > Lajit > Tunnettuja risteymälajeja

Larix × marschlinsii – henrinlehtikuusi
Larix × pendula – surulehtikuusi (puutarharisteymä, jonka kantalajit euroopan- ja kanadanlehtikuusi ovat kotoisin eri mantereilta)
Levinneisyys

Lehtikuusia kasvaa luontaisesti viileillä, subarktisilla ja alpiinisilla alueilla Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomea lähinnä alkuperäisenä kasvaa siperianlehtikuusia (Larix sibirica) Äänisen itärannalla Venäjällä.
Levinneisyys > Lehtikuuset Suomessa

Viime jääkauden jälkeen lehtikuuset eivät ole levinneet Suomen alueelle luontaisesti, vaan lähin maantieteellinen kanta sijaitsee Äänisen itäpuolella Karjalassa, joka on kylläkin leviämässä kohti länttä. Suomessa istutetut pohjoisamerikkalaiset lajit eivät ole pärjänneet kovinkaan hyvin – eurooppalaiset ja aasialaiset ovat pärjänneet paremmin. Metsäntutkimuslaitoksen tutkimusten mukaan Suomessa arimpia lehtikuusilajeja ovat lännenlehtikuusi ja japaninlehtikuusi, kestävimpiä ovat kanadanlehtikuusi ja siperianlehtikuusi. Verrattuna kotimaisen kuusen kasvuun Metsäntutkimuslaitoksen kokeiden mukaan euroopan- ja siperianlehtikuusen kasvu oli yli 20 % parempi ja muutkin lehtikuusilajit ovat kasvaneet lähes yhtä hyvin kuin kuusi. Suomessa kuitenkin lehtikuusen luontainen uudistuminen on vähäistä, sillä rehevillä kasvupaikoilla se häviää kilpailussa muille lajeille. Suomen lehtikuusimetsiköt lisätäänkin istuttamalla.
Toisinaan esitetään, että lehtikuuset ovat vieraslajeja Suomessa. Toisaalta lainsäädännössä ja PEFC-metsäsertifioinnissa siperianlehtikuusi (Larix sibirica) luokitellaan kotimaiseksi puulajiksi. Lisäksi Vuotson kanavaa rakennettaessa löytyi lehtikuusen runko 120 000 vuoden takaa eli Eemmeren lämpökauden ajalta.
Elinympäristö ja ekologia

Lehtikuuset kasvavat parhaiten ravinteikkailla seuduilla. Osa lajeista kasvaa myös kuivilla seuduilla. Lehtikuuset viihtyvät runsasravinteisissa rinteissä, mutta myös vettä hyvin läpäisevillä tasaisilla mailla. Pääsääntöisesti ne eivät kuitenkaan selviä savimailla tai liian karuilla mailla.
Elinympäristö ja ekologia > Uhat

Lehtikuuset ovat lahonkestäviä, mutta niihin voi tulla monenlaisia sieniä. Suomessa haitallisimpana sienenä pidetään lehtikuusenkoro, jota tulee lähinnä euroopan- ja kanadanlehtikuusiin. Kosteassa ympäristössä kasvava siperianlehtikuusi voi myös infektoitua. Oikeastaan vain sydänpuu on lahonkestävää, mutta lehtikuusen lahonkestävyys perustuukin sen suureen sydänpuun osuuteen. Pintapuuhun sitten tuleekin herkästi väri- ja lahovikoja.
Mesisienien ja kääpien lisäksi tuhojaan tekevät muun muassa jotkin kirvat ja lehtikuusenkoi. Vaikeimpia tuholaisia ovat pikkuhavukirva ja lehtikuusipistiäinen. Pistiäistoukat käyttävät ravinnokseen neulasia.
Metsäntutkimuslaitoksen tutkimuksissa kaikkiin lehtikuusilajeihin tuli lehtikuusensyöpää, mutta vain euroopan- ja lännenlehtikuuseen jäi pysyviä vikoja. Puissa oleva voimakas pihka pitää myyrät yleensä loitolla, mutta hirville puolestaan puut kelpaavat ruuaksi. Lehtikuuset toipuvat hirvien ja myyrien syöntituhoista yleensä hyvin.
Käyttö

Lehtikuusia käytetään koristekasveina, useimmiten yksittäis- ja puistopuina. Osa lajeista soveltuu myös viljelymetsiin. Lehtikuuset ovat olleet tyypillisiä puita vanhoissa puistoissa ja puutarhoissa, mutta pieneen puutarhaan ne eivät sovellu suuren kokonsa vuoksi. Myöskään katupuiksi ne eivät sovi leveytensä takia. Siperianlehtikuusta ja hyvin samankaltaista euroopanlehtikuusta (Larix decidua) kasvatetaan Suomessa yleisesti istutusmetsissä ja koristepuuna. Siperianlehtikuusi on Suomessa eniten viljelty ulkomainen puulaji.
Lehtikuuset ovat tärkeitä saha- ja kuituteollisuuden raaka-aineita, lisäksi ne soveltuvat paperi- ja selluteollisuuden käyttöön, paperiteollisuuteen tosin vain pieninä määrinä muun havupuun seassa.  Puuainetta käytetään esimerkiksi sisätiloissa paneelina ja parkettina. Lehtikuusia voidaan käyttää rakennusmateriaalina kohteissa, joissa tarvitaan lahonkestävyyttä, aikaisemmin niitä on käytetty esimerkiksi laivanrakennukseen. Bonsaipuina käytetään yleensä japanin- ja euroopanlehtikuusia.
Lehtikuusista riippuvaisia ovat myös muutamat mykorritsasienet kuten syötävät lehtikuusentatti (Suillus grevillei) ja sen kenties tumma muoto turjantatti (Suillus clintoniana) sekä lehtikuusennuljaska (Gomphidius maculatus) ja  lehtikuusenvalmuska (Tricholoma psammopus).
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Lehtikuuset (Larix)
Den virtuella floran: Lärkar (Larix) (ruotsiksi)
ITIS: Larix (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Larix (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Larix (larches) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25618  Wikispecies: Larix  CoL: 639D7  EoL: 34193  EPPO: 1LAXG  FNA: 117628  FoC: 117628  GBIF: 2686156  GRIN: 6523  iNaturalist: 55571  IPNI: 31974-1  IRMNG: 1277223  ITIS: 183409  NBN: NHMSYS0000460125  NCBI: 3325  NZOR: c7e1cfc7-0b2a-4905-89f9-224b8619c061  Open Tree of Life: 994551  Paleobiology Database: 83628  Panartic Flora: 1303  PPE: genus-larix  PLANTS: LARIX  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30017099-2  Tropicos: 40002025  VASCAN: 1318  WFO: wfo-4000020607 
Lehtikuusimetsää Japanissa.
Lehdettömänä talvehtivia euroopanlehtikuusia
Lehtikuusen rungon horisontaalinen poikkileikkaus
Jaeger-LeCoultre

Jaeger-LeCoultre Tourbillon-kello
Jaeger-LeCoultre ([ˈʒeʒɛʁ ləˈkultʁ], JLC) on sveitsiläinen luksuskelloja valmistava yhtiö, joka on nykyisin osa Richemontia. Yhtiön tunnetuin kellomalli on Reverso, joka syntyi vuonna 1931 brittiupseerien toiveesta saada poolon pelaamisessa kestävä kello. JLC on valmistanut rajoitetun erän kolmen erittäin monimutkaisen kellon sarjaa (Hybris Mechanica A Grande Sonnerie, Hubris Mechanica Gyrotourbillon ja Hybris Mechanica a Triptyque), joiden hinnat ovat pari miljoonaa euroa. Monimutkaisimmissa JLC:n kelloissa on yli 1 300 osaa.
Yrityksen perusti kelloseppä Antoine LeCoultre vuonna 1833. Hän kehitti uudenlaisen kellonveto- ja ajastusmekanismin, jossa avain korvattiin vetonupilla. Myöhemmin LeCoultren perheyrityksen yhteistyö Edmond Jaegerin kanssa synnytti Jaeger-LeCoultre-brändin vuonna 1937.
Jaeger-mittaristot

Ennen erikoistumistaan luksuskelloihin Jaeger valmisti 1920-luvulta alkaen myös nopeus- ja muita mittareita, aluksi lentokoneisiin ja sitten etenkin brittivalmisteisiin luksusautoihin. Mittareita valmistettiin sekä Sveitsin ”kellolaaksossa” Vallée de Joux’ssa että brittiläisessä British Jaeger Instruments -tytäryhtiössä, joka perustettiin Britannian protektionistisen tullipolitiikan vuoksi. Brittiyhtiö työllisti parhaimmillaan 700 ihmistä, ja vielä suurempi 1 800 työntekijän Jaeger-mittaritehdas syntyi Levallois-Perret’hen Pariisin lähelle. Nykyisin Jaeger-mittaristot ovat yksi italialaisen Magneti Marellin tuotemerkeistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jaeger-LeCoultre Wikimedia Commonsissa
Jaeger-LeCoultren kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Jacasser

| Jacasser: Runoja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jarkko Tontti
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  77
ISBN:  978-951-1-23826-3
Sarja: Runoja tunteville
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jacasser on Jarkko Tontin vuonna 2009 ilmestynyt toinen runokokoelma.
Vastaanotto

Kirjallisuudentutkija Outi Oja kirjoitti teoksesta vuonna 2010 Nuoressa Voimassa: "Pidän Tontin uusinta hänen toistaiseksi parhaimpana teoksenaan."
Helsingin Sanomien kirja-arvostelun (11.12.2009) mukaan: "Toisessa runokokoelmassaan Jacasser Jarkko Tontti maalaa länsimaisen miehen mielenmaisemaa historian saatossa Rooman valtakunnasta tähän päivään ja eri ikävaiheissa syntymästä kuolemaan. Lopputulos ei ole hullumpi."
Suomen Kuvalehden (5/2010) arvioitsija totesi: "Roolihenkilö Jacasser pohtii, historiaa, politiikkaa, lapsuutta, isyyttä, rakkautta, ystävyyttä ja yksinäisyyttä sekä kirjojen ja kirjoittamisen merkitystä."
Runouslehti Tuli & Savussa (4/2009) Venla Rossi kirjoitti teoksesta: "Jarkko Tontin toinen runokokoelma Jacasser on niin trendikäs kuin runokokoelman nyt on mahdollista olla!"
Kauppalehti Option (29.10.2009) kirja-arvostelijan mukaan: "Jarkko Tontti ei ole vielä neljääkymmentäkään, mutta hänen runollinen alter egonsa on vuosisatamme mies ja enemmänkin."
Käännöksiä

Teoksen runoja on käännetty saksaksi, englanniksi, ranskaksi, espanjaksi, italiaksi, puolaksi, sloveniaksi, viroksi, japaniksi, portugaliksi, kreikaksi, latinaksi, romaniaksi, kroatiaksi ja venäjäksi.
Aiheesta muualla

Maija Kauhanen: Unelma siitä ettei olisi mies. Helsingin Sanomat 11.12.2009.
Jani Saxell: Taiteilijan omakuva kahdelta vuosituhannelta. Kiiltomato.net 9.11.2009.
Teoksesta kirjailijan sivuilla.
Jalkapallon Euroopan cupin kausi 1989–1990

Jalkapallon Euroopan cupin kausi 1989–1990 oli mestarijoukkueiden Euroopan cupin 35. kausi. Cupiin osallistui 32 joukkuetta, ja ne pelasivat cup-muotoisen kilpailun, jossa välieriin saakka kukin joukkuepari pelasi ottelun koti- ja vieraskentällä yhteistuloksen ratkaistessa jatkoon pääsemisen. Loppuottelu pelattiin Praterstadionilla, Wienissä 23. toukokuuta 1990. Italialainen AC Milan voitti loppuottelussa portugalilaisen Benfican maalein 1–0. Mestaruus oli AC Milanin toinen perättäinen ja kaikkiaan neljäs. Italialaisjoukkueet voittivat vuonna 1990 ainutlaatuisesti kaikki kolme eurocupia.
Kauden parhaat maalintekijät olivat kuusi maalia tehneet, välieriin yltäneen Olympique Marseillen Jean-Pierre Papin ja puolivälierissä pudonneen PSV Eindhovenin Romário.
Jakojäännös

Jakojäännös eli modulo lähde? on kokonaisluku, joka jää yli kun jokin kokonaisluku jaetaan jollain toisella kokonaisluvulla siten, että myös tuloksen tulee olla kokonaisluku. Esimerkiksi jakojäännös, kun luku 41 jaetaan luvulla 4, on 1.  Eli  41:4 on 10 (kokonaislukua) ja jakojäännös on 1 tai toisin   41=4\cdot 10+1\,\!. Kongruenssilaskuissa ja niihin perustuvassa modulaarisessa aritmetiikassa tämä merkitään 41 ≡ 1 (mod 4) eli 41 on kongruentti luvulle 1 modulo 4. Esimerkiksi suomalaisen peruskoulun alaluokilla jakolasku opetetaan ensiksi tällaisena jäännöslaskuna.
Yleisemmin mikä tahansa kokonaisluku voidaan esittää muodossa  a=d\cdot q+r\,\!, missä r on jakojäännös ja  0\leq r<q (ks. jakoyhtälö).
Jos yllä olevassa yhtälössä jakojäännös  r=0, sanotaan että luku  a on jaollinen luvulla  q.
Kirjallisuutta

Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: Matematiikan käsikirja.  Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0471-0
Kaleva, Osmo: Numeerinen analyysi.  (Opintomoniste 163)  Tampere:  TTKK, 1993.  ISBN 951-721-941-5
Häsä, Jokke; Rämö, Johanna: Johdatus abstraktiin algebraan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-361-0
Leopardimonninen

| Leopardimonninen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Panssarimonnit Callichtyidae
Alaheimo::  Monniset Corydoradinae
Suku::  Monniset Corydoras
Laji::  trilineatus
Kaksiosainen nimi
 Corydoras trilineatus  Cope, 1872 
Katso myös
   Leopardimonninen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leopardimonninen (Corydoras trilineatus) on monnislaji. Sitä pidetään akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö

Leopardimonnisen enimmäispituus on viisi senttiä. Leopardimonninen on laajalle levinnyt, ja eri seuduilta tulevat kalat voivat olla jonkin verran erivärisiä.
Alkuperä

Leopardimonninen on kotoisin Etelä-Amerikasta Amazonin keskiosista, Perun Amazonista ja Surinamen rannikkoalueelta.
Käyttäytyminen

Muiden monnisten tavoin leopardimonninen oleilee mieluiten pohjassa, jonka pitää olla mieluiten hienoa hiekkaa. Laji viihtyy pohjalla.
Vesiolot

Sopiva veden lämpötila on 22–26 °C, pH 6–8 ja veden kovuus °dH 5–19.
Lajille tyypillistä on käydä nopealla syöksähdyksellä haukkaamassa happea veden pinnasta.
Aiheesta muualla

www.scotcat.com
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1257383  Wikispecies: Corydoras trilineatus  BioLib: 162323  CoL: YQ2L  EoL: 222474  FishBase: 12199  GBIF: 2342746  iNaturalist: 609728  IRMNG: 10659982  ITIS: 164324  NCBI: 570944  Open Tree of Life: 247147  WoRMS: 1013377
Leonard

| Leonard |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  28. syyskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Leonhard, Lennart, Lenni
Vastineita eri kielissä:  Leonardo
Nimen alkuperä:  muinaissaksalainen, rohkea leijona
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leonard on alun perin muinaissaksalainen miehen etunimi, joka johtuu rohkeaa leijonaa tarkoittavista sanoista. Eri kielissä nimi esiintyy myös muodoissa Leonhard, Leonardo ja Lionardo. Nimen muunnelmana on käytössä myös Lennart. Leonard esiintyy myös sukunimenä.
Katolisessa kirkossa Leonard on yhdeksän pyhimyksen ja autuutetun nimi. Suojelus­pyhimyksenään Leonardia ovat pitäneet vangit ja useat maataloudesta elantonsa saaneet ammattiryhmät. Vankien suojelijana hänen tunnuksiaan ovat kirkkotaiteessa kahleet ja kaularauta. Yhteys maatalouden harjoittajiin näkyy siinä, että vankien ohella Leonardin seuraan on sijoitettu nautakarjaa tai hevonen.
Suomessa nimi Leonard on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 5 577 miehelle ja muutamalle naiselle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Leonardin nimipäivä on 28. syyskuuta.
Tunnettuja Leonardeja > Leonard sukunimenä

Conrad Leonard (1898–2003), brittiläinen säveltäjä ja pianisti
Elmore Leonard (1925–2013), yhdysvaltalainen kirjailija ja käsikirjoittaja
Gloria Leonard (1940–2014), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä ja -ohjaaja
Hubert Léonard (1819–1890), belgialainen viulisti ja säveltäjä
Jason Leonard (s. 1968), englantilainen rugbyn pelaaja
Jean Pierre Léonard (1889–1985), luxemburgilais-intialainen katolinen arkkipiispa ja jesuiitta
Justin Leonard (s. 1972), yhdysvaltalainen golfammattilainen
Kawhi Leonard (s. 1991), yhdysvaltalainen koripalloilija
Lu Leonard (1926–2004), yhdysvaltalainen näyttelijä
Lydia Leonard (s. 1981), brittiläinen näyttelijä
Patrick Leonard (s. 1956), yhdysvaltalainen lauluntekijä , kosketinsoittaja ja tuottaja
Peter Leonard (s. 1951), yhdysvaltalainen kirjailija
Philippe Léonard (s. 1974), belgialainen jalkapalloilija
Ray Leonard, Sugar Ray Leonard (s. 1956), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä
Robert A. Leonard, yhdysvaltalainen kielitieteilijä ja Sha Na Nan alkuperäisjäsen
Robert Sean Leonard (s. 1969), yhdysvaltalainen näyttelijä
Robert Z. Leonard (1889–1968), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
Silvio Leonard (s. 1955), kuubalainen pikajuoksija
Kuvitteellisia Leonardeja

Leonard, elokuvassa Leonard. Osa 6
Leonard Samson, supersankari ja psykiatri Marvel-kustantamon sarjakuvissa
Estelle Leonard, tv-sarjassa Frendit
Lenny Leonard, piirroshahmo tv-sarjassa Simpsonit
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leonard Wikimedia Commonsissa