stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Thomas Pynchon
Elämä ja ura

Pynchon aloitti insinöörinopinnot Cornellin yliopistossa, mutta jätti opinnot kesken liittyäkseen Yhdysvaltain laivastoon. Parin vuoden kuluttua hän palasi Cornelliin, vaihtoi alaa ja suoritti kirjallisuuden loppututkinnon. Hän työskenteli myös salaisessa tehtävässä Boeingin lentokonetehtaassa.
Pynchonin suppeaan tuotantoon sisältyy yksi novellikokoelma ja kahdeksan romaania. Hän kirjoitti ensimmäisen romaaninsa V. vuonna 1963. Sen jälkeen hän katosi julkisuudesta eikä ole antanut haastatteluja. Julkisuuden välttelyn vuoksi hänestä tiedetään hyvin vähän. Hän on kuitenkin näyttäytynyt Simpsonit-piirrossarjassa paperipussi päässä. Oppilastiedot hänen käymästään korkeakoulusta puuttuvat ja hänen laivastopalvelunsa aikainen arkisto on tuhoutunut tulipalossa.
Pynchonin esikoisromaani V. sai William Faulkner Foundation -esikoisromaanipalkinnon vuonna 1963. Pynchonilta on suomennettu Richard and Hilda Rosenthal Foundation -palkinnon saanut Huuto 49 (1966) sekä Painovoiman sateenkaari (1973), jota pidetään hänen pääteoksenaan (1973) ja johon hänen kulttimaineensa perustuu.
Neljäs romaani Vineland ilmestyi 1990. Pynchon on julkaissut myös novellikokoelman Slow Learner (1984). Mason & Dixon -romaanissa (1997) seurataan 1700-luvulla eläneiden maanmittaajien Charles Masonin ja Jeremiah Dixonin toimintaa Uudessa maailmassa. Against the Day (2006) kertoo tapahtumista vuonna 1893 pidetystä Columbian maailmannäyttelystä ensimmäiseen maailmansotaan asti.
Pynchonilla on hyvin tiivis faniyhteisö, johon kuuluvat ovat kiinnostuneita Pynchonista monenlaisista näkökulmista: joku kerää Pynchonia koskevia detaljeja, joku kuvittaa, säveltää tai kirjoittaa romaaneja. Pynchon on myös opinnäytteiden tutkimuksen kestoaihe. Tutkija Tiina Käkelä-Puumalan mukaan ne jotka eivät tunne Pynchonia, pitävät heitä helposti friikkeinä. Tutkimuksen kohteena on erityisesti Pynchonin varhaistuotanto, sillä kuten Käkelä-Puumala kirjoittaa, ”Painovoiman sateenkaaren jälkeen Pynchon ei ole kirjoittanut enää vastaavaa romaania”.
Teokset

V., 1963
National Book Award -ehdokas, 1963
William Faulkner Foundation Award (”Vuoden paras esikoisteos”)
The Crying of Lot 49, 1966 (suom. Huuto 49)
Gravity's Rainbow, 1973 (suom. Painovoiman sateenkaari)
Slow Learner, 1984, kokoelma vanhempia novelleja
Vineland, 1990
Mason & Dixon, 1997
Against the Day, 2006
Inherent Vice, 2009
Bleeding Edge, 2013
Teokset > Suomennetut teokset

Huuto 49 (The Crying of Lot 49 1966), suom. Tero Valkonen. Nemo, 2003 ISBN 952-5180-34-4
Painovoiman sateenkaari (Gravity's Rainbow,1973), suom. Juhani Lindholm, Teos, 2014 ISBN 978-951-851-269-4
Aiheesta muualla

Tiina Käkelä-Puumala: Other Side of This Life: Death, Value, and Social Being in Thomas Pynchon’s Fiction.  (väitöskirja)  Helsinki:  Omakustanne, 2007.  ISBN 978-952-92-2502-6  Teoksen verkkoversio (pdf).
San Narciso Commynity College’s Thomas Pynchon Homepage.
Pynchon, thomaspynchon.com
Pynchon Note. (Lehti on lakannut 2009, mutta tässä osoitteessa on sivun ilmoituksen mukaan tallennettuna vanha aineisto)
Raudaskoski, Heikki: Melville, Pynchon ja Amerikan napa. niin & näin 2/1999, 84–89.
Thomas Pynchon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Päivännoudot

| Päivännoudot |
| --- | --- |
 Kultapäivännouto (Helianthemum nummularium)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malvales
Heimo::  Päivännoutokasvit Cistaceae
Suku::  Päivännoudot Helianthemum  Mill.
Katso myös
   Päivännoudot Wikispeciesissä   Päivännoudot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Päivännoudot (Helianthemum) on päivännoutokasvien suku, jossa on noin 110 lajia varpumaisia kasveja. Niitä esiintyy Euroopassa, Aasiassa, Pohjois-Afrikassa, Pohjois-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa. Ne kasvavat muun muassa vuoristoniityillä. Päivännoudoilla on viisiterälehtiset, lautasmaiset, kirkkaanväriset kukat. Niiden kukinta on pitkäkestoinen. Monia päivännoutolajeja viljellään koristekasveina. Runsaasti puutarhakasvilajikkeita on kehitetty risteyttämällä lajeja.
Kanariansaarilla kasvaa 12 päivännoutolajia, joista seitsemän on siellä endeemisiä. Uudemman lähteen mukaan Kanariansaarilla endeemisiä päivännoutolajeja olisi 11.
Yksi päivännoutojen laji, kultapäivännouto (Helianthemum nummularium), kasvaa luonnonvaraisena Suomessa. Kultapäivännouto on rauhoitettu Ahvenanmaalla ja Lounais-Suomessa esiintyvä ketokasvi.
Lajeja, alalajeja ja muunnoksia

Helianthemum aegyptiacum
Helianthemum apenninum – valkopäivännouto
Helianthemum bramwelliorum – guinatenpäivännouto
Helianthemum brasiliense
Helianthemum broussonetii – anaganpäivännouto
Helianthemum bystropogophyllum – tamadabanpäivännouto
Helianthemum canariense – kanarianpäivännouto
Helianthemum gonzalezferreri – famaranpäivännouto
Helianthemum hirtum
Helianthemum inaguae – inaguanpäivännouto
Helianthemum juliae – teidenpäivännouto
Helianthemum lavandulifolium – laventelipäivännouto
Helianthemum ledifolium – pursupäivännouto
Helianthemum lippii
Helianthemum marifolium
Helianthemum nummularium – kultapäivännouto
Helianthemum nummularium subsp. nummularium – ketopäivännouto
Helianthemum nummularium subsp. obscurum – tanskanpäivännouto
Helianthemum oelandicum – öölanninpäivännouto
Helianthemum oelandicum var. canescens – villaöölanninpäivännouto
Helianthemum oelandicum var. oelandicum – kaljuöölanninpäivännouto
Helianthemum salicifolium – pajupäivännouto
Helianthemum squamatum
Helianthemum teneriffae – guimarinpäivännouto
Helianthemum tholiforme – pilanconesinpäivännouto
Helianthemum thymiphyllum – betancurianpäivännouto
Helianthemum villosum – villapäivännouto
Valkopäivännouto (Helianthemum apenninum)
Kultapäivännouto (Helianthemum nummularium)
Kultapäivännouto (Helianthemum nummularium)
Öölanninpäivännouto (Helianthemum oelandicum)
Helianthemum 'Ben Macdhui'
Helianthemum 'Fire Dragon'
Helianthemum 'Lawrenson's Pink'
Helianthemum 'Red Dragon'.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Päivännoudot – Helianthemum
ITIS: Helianthemum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Helianthemum (englanniksi)
Flora of China: Helianthemum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q162895  Wikispecies: Helianthemum  APDB: 191282  BioLib: 38881  BOLD: 288852  CoL: 62TKD  EoL: 62597  EPPO: 1HEAG  FNA: 114866  FoC: 114866  GBIF: 2874068  GRIN: 5472  iNaturalist: 57011  IPNI: 30002303-2  IRMNG: 1012316  ITIS: 22257  NBN: NHMSYS0000459258  NCBI: 69453  NZOR: 959d97e8-d8dd-4158-88e9-b671cd5da042  Open Tree of Life: 343132  PLANTS: HELIA2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30002303-2  Tropicos: 40022622  WFO: wfo-4000017201  WoRMS: 425794
Vought SB2U Vindicator

| Vought SB2U Vindicator |
| --- | --- |

Tyyppi:  tiedustelukone, syöksypommittaja
Valmistaja:  Vought
Miehistö:  2
Valmistumisvuosi:  1937
Ensilento:  4. tammikuuta 1936 
Valmistus lopetettu:  1942
Valmistusmäärä:  244  
Mitat
Pituus:  10,36 m
Kärkiväli:  12,77 m
Korkeus:  4,34 m
Nopeus:  391 km/h
Lentomatka:  1 082 km
Tyhjäpaino:  2 556 kg
Voimanlähde
Koneisto:  Pratt & Whitney Twin Wasp -tähtimoottori, tyyppi R-1535-2
Teho:  825 (615 kW)
Aseistus
Aseistus:  2x 7,62 mm kk: toinen kiinteästi eteen ja toinen liikuteltava taaksepäin ampuva, enimmäispommikuorma 454 kg (pommeja taikka torpedo)
Vought SB2U Vindicator on yhdysvaltalainen lentotukialuskäyttöön suunniteltu tiedustelukone ja syöksypommittaja, jota käytettiin toisessa maailmansodassa. Kokometallirakenteinen Vindicator oli Yhdysvaltain laivaston ensimmäinen yksitasoinen pommikonetyyppi. XSB2U-1-prototyypin ensilento oli 4. tammikuuta 1936. Lentotukialuksista USS Lexington, USS Saratoga, USS Ranger, USS Wasp ja USS Essex käyttivät tyyppiä. Yhdysvaltain merijalkaväki käytti koneen SB2U-3-tyyppiä maakentiltä ja osallistui niillä Midwayn taisteluun. Koneen V-156-tyyppiä toimitettiin Ranskalle ja Britannialle.
Tyynenmeren sodassa kone osoittautui hitaaksi ja haavoittuvaksi, ja sen tukialuskäyttö jäi kohtalaisen vähäiseksi, esimerkiksi Douglas SBD Dauntlessiin verrattuna. Vindicatoria käytti joulukuussa 1941 vain kaksi Yhdysvaltain lentotukialusta: USS Ranger sekä USS Wasp. Kummankin SB2U-lennosto käsitti 36 lentokonetta. SB2U korvattiin pian uudemmilla konetyypeillä vuonna 1942. Vindicator ei ollut lentäjien keskuudessa suosittu konekenen mukaan?, ja sillä oli lempinimet Wind Indicator ja Vibrator. Se vedettiin pois ensilinjasta pian Midwayn taistelun jälkeen.
Konetyypin moottori oli sama kuin joissakin Suomessa käytetyissä Fokker D.XXI -malleissa, joissa voimanlähde oli sekin alitehoinen. SB2U Vindicatorin myöhemmät versiot käyttivät edeltäjiänsä raskaampikaliiperisia 12,7 mm (0,50 tuuman) puolustusaseita.
SB2U-1 Vindicator projektiokuvina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vought SB2U Vindicator Wikimedia Commonsissa
Per-Hakon Påwals

Per-Hakon Wilhelm Påwals (vuoteen 1955 Gustafsson; 12. toukokuuta 1928 Helsinki – 15. huhtikuuta 2019 Kauniainen) oli suomenruotsalainen runoilija.
Påwals pääsi ylioppilaaksi 1947 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Påwals käytti runoissaan usein ilkeämielistä ironiaa, jonka kohteena oli poroporvarillinen ahdasmielisyys.
Tuomas Anhava on suomentanut Påwalsin varhaiskauden runoja kokoelmaan Salaatinvihreä rakastajatar ja runoja muista kokoelmista (1970). Påwals on myös julkaissut itse yhden suomenkielisen runokokoelman: Keskiviikko, syyskuu, syksy.
Teoksia

Glas emellan. Schildt, Helsingfors 1956.
Solkatt. Schildt, Helsingfors 1957.
Minnet är en vinge. Schildt, Helsingfors 1960.
Snuviga gatlyktor. Schildt, Helsingfors 1960.
Om vintern och om våren. Schildt, Helsingfors 1962. (Kuvaus 1950-luvun suomenruotsalaisesta opiskelijaelämästä.)
Min salladsgröna älskarinna. Schildt, Helsingfors 1967.
En del av världsrymden. Schildt, Helsingfors 1973.
Jag sjunger för Bertrand Russell. Schildt, Helsingfors 1976.
Ovala rutor: Dikter. Schildt, Helsingfors 1979.
Du vet inte att du ler. Schildt, Helsingfors 1983.
Många är livets drömmar. Schildt, Helsingfors 1985.
Kråkdikter. Schildt, Helsingfors 1988.
Teoksia > Suomenkieliset teokset

Salaatinvihreä rakastajatar ja runoja muista kokoelmista, suom. Tuomas Anhava, Otava 1970 (runoja kokoelmista Min salladsgröna älskarinna, Glas emellan, Solkatt & Minnet är en vinge)
Keskiviikko, syyskuu, syksy: Runoja. Otava 1981. ISBN 951-1-06541-6
Aiheesta muualla

Påwals, Per-Hakon,[vanhentunut linkki] (Arkistoitu – Internet Archive) Luettelo Påwalsin suomennetuista runoista. Lahden kaupunginkirjaston päivittyvä runotietokanta (arkistoversiosta puuttuu viisi runoa)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Von Willebrandin tauti

Von Willebrandin tauti (vWD) on periytyvistä verenvuototaudeista yleisin. Tauti johtuu von Willebrand -tekijän (vWF) puutoksesta tai vajauksesta. Se vaikuttaa veren kykyyn hyytyä kunnolla. Verenvuoto voi sen takia kestää pitkään ja olla erittäin runsasta. Muita tyypillisiä oireita ovat mustelmat, runsaat kuukautiset ja nenän, suun ja silmien verenvuodot.
Taudista on useita eri muotoja. Sen oireet vaihtelevat suuresti eri potilailla. Taudin löysi suomalainen tutkija Erik Adolf von Willebrand, jonka mukaan tauti on nimetty. Pohjoismaissa von Willebrandin tauti on yleisempi kuin muualla.
Hankitun von Willebrandin taudin eli pseudo-von Willebrandin taudin tavallisin syy on kilpirauhasen vajaatoiminta, ja se paranee tyroksiini-lääkityksellä.
Ihmisen von Willebrandin taudilla on useita muotoja, esimerkiksi:
tyyppi 1 vWD (yleisin)
tyyppi 2A vWD,
tyyppi 2B vWD,
tyyppi 3 vWD,
tyyppi 2N vWD,
tyyppi 2M vWD
Koirilla

Von Willebrandin tautia on tavattu ihmisen lisäksi myös koiralla. Koirasta otettavasta karva-, poskisolu- tai verinäytteestä voidaan tutkia, onko koiralla taudin aiheuttava geenimuunnos. Kyseessä on resessiivinen ominaisuus, joten koira sairastuu vain, jos se on perinyt mutaation molemmilta vanhemmiltaan. Vain toiselta vanhemmaltaan geenimuunnoksen saanut koira on oireeton kantaja. Von Willebrandin tautia on todettu muun muassa berninpaimenkoirilla, dobermanneilla, papilloneilla, manchesterinterriereillä ja welsh corgi pembrokeilla.
Aiheesta muualla

Von Willebrand Disease by Dr. Saul Greenberg (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pytheas

Pytheaan patsas Marseillen Bourse-kauppakeskuksen ulkopuolella.
Pytheas (m.kreik. Πυθέας; n. 380–310 eaa.) oli antiikin kreikkalainen kauppias, maantieteilijä ja tutkimusmatkailija, joka oli kotoisin kreikkalaisesta siirtokuntakaupungista Massiliasta (nyk. Marseille). Noin vuonna 325 eaa. hän teki tutkimusmatkan Luoteis-Eurooppaan. Pytheas todennäköisesti kävi useilla alueilla Isossa-Britanniassa ja purjehti sen ympäri. Pytheas kirjoitti varhaisimmat kirjallisuudessa säilyneet maininnat keskiyön auringosta ja pohjoisista jäätyneistä meristä sekä myös ensimmäiset kirjalliset maininnat, joiden tiedetään varmuudella tarkoittavan revontulia. Mahdollisesti hän oli myös ensimmäinen Välimeren maista kotoisin ollut tarkkailija, joka erotti toisistaan kelttiläiset ja germaaniset heimot.
Kirjalliset vaikutukset

Vaikka Pytheaan teos Valtamerestä ei ole säilynyt, on selvää, että se on ollut useille myöhemmille kirjoittajille keskeinen tai jopa ainoa lähde. Häneen ovat viitanneet ainakin tähtitieteilijä Geminos Rhodoslainen, joka mainitsi "kuvauksen valtamerestä", sekä Diodoros, Plinius ja Markianos Herakleialainen.
Kirjallisuutta

Chanin-Morris, Roland (2005) "The Edge of the World", Independent
Chevallier, R. (1984) The Greco-Roman Conception of the North from Pytheas to Tacitus (in Arctic, vol. 37, no. 4, Dec. 1984, p. 341–346)
Cunliffe. Barry (2002), The Extraordinary Voyage of Pytheas the Greek: The Man Who Discovered Britain (Revised ed.) Walker & Co ISBN 0-8027-1393-9 also in Penguin ISBN 0-14-200254-2
Frye, J. & Frye H. (1985) North to Thule: An imagined narrative of the famous lost sea voyage of Pytheas of Massalia in the 4th century B.C. ISBN 0-912697-20-2
Hawkes, C.F.C. (1997) Pytheas: Europe and the Greek Explorers (Oxford:Blackwell)
Kavenna, Joanna (2006) The Ice Museum: In Search of the Lost Land of Thule, ISBN 0-670-03473-8
Roseman, C. H. (1994) Pytheas of Massilia, On the ocean: Text, translation and commentary Ares Publishing ISBN 0-89005-545-9
Stefansson, V (1940) Ultima Thule: Further Mysteries of the Arctic
Tozer, Henry Fanshawe: History of Ancient Geography (Cambridge, 1897)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pytheas Wikimedia Commonsissa
Pytheaksen matkan mahdollinen reitti kartalla.
Kimmo Pälikkö

| Kimmo Pälikkö> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1938 Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  Kuvataiteilija, taidegraafikko
Kimmo Pälikkö (s. 1938 Helsinki) on suomalainen tietokirjailija ja kuvataiteilija. Hän on kuvannut erityisesti Helsinkiä sekä grafiikan keinoin että piirtäen ja maalaten. Hän on järjestänyt Helsinki-aiheisia "Katoavaa kaupunkia" -taidenäyttelyitä vuodesta 1970 ja suunnitellut myös Helsinki-aiheisia postimerkkejä.
Pälikkö on opiskellut muun muassa Helsingin työväenopistossa, Vapaassa taidekoulussa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Hänellä on ollut oma galleria vuodesta 1983, joka myy hänen tuotantoaan. Hän on oman ilmoituksensa mukaan suunnitellut vuoteen 2009 mennessä noin 1 400 erilaista postikorttia, joita on painettu yli 86 miljoonaa kappaletta. Pälikkö on toiminut ja toimii myös opettajana taidekursseilla erilaisissa tapahtumissa ja julkaissut taidekirjoja.
Elämänvaiheita

Kimmo Pälikkö on 8-lapsisen perheen ainoa poika. Sodan jälkeen perhe oli muuttanut Somerolle. Pälikkö kävi taidekerhossa, ja Helsingin suomalaisessa työväenopistossa Erkki Hervon opastuksella. Suomen Taidepiirtäjäin Liiton, nykyisen Grafian jäsen hänestä tuli 1960-luvulla ja Suomen tietokirjailijat ry:n jäsen  2008. Pälikkö suoritti 60-luvun lopulla Malmin kauppaoppilaitoksessa merkonomitutkinnon ja Markkinointi-instituutissa mainoshoitajatutkinnon. Päivätyön ohella hän opiskeli sekä Vapaassa Taidekoulussa että Taideteollisessa korkeakoulussa. Pälikkö aloitti akvarelliensa esittelyn "Katoavaa kaupunkia" -näyttelyssä 1970-luvulla Helsingissä. Samaan aikaan hän maalasi myös useita muotokuvia. Varsinaisen päivätyönsä hän teki vuodesta 1972 Helios Oy:n mainonnan ja markkinoinnin vastaavana, jossa tehtävässä hän oli vuoteen 1982. Isänsä kuoleman jälkeen Pälikkö hoiti myös perikunnalle siirtyneen pesuainetehdas Tolu Oy:n vetovastuun. Jo 11-vuotiaana Pälikkö oli piirtänyt Tolu-pesuaineen ensimmäisen etiketin ja lähes kaikki myöhemmätkin etiketit 40 vuoden ajan ovat hänen käsialaansa. Perikunta myi Tolu Oy:n vuonna 1987.
Vuonna 1978 Kimmo Pälikkö perusti KP-art Oy:n, jonka kautta hän on markkinoinut töitään. Vuonna 1982 jäätyään kokonaan pois vieraan palveluksesta Pälikkö perusti KP-art Oy:n yhteyteen oman taidegallerian, joka oli Senaatintorin varrella 1985–2010 nimellä ART-Helsinki. Taiteen ohella Pälikkö on harrastanut musiikkia soittaen nokkahuilua, viulua ja klarinettia omaksi ja muiden iloksi ensin pienessä tanssiorkesterissa ja suuremmassakin Suomi pojat -nimisessä orkesterissa. Vuonna 2008 Kimmo Pälikkö nimettiin vuoden kunniamerkonomiksi.
Postikortteja hän on tehnyt 1381 erilaista. Senaatintorilla sijainnut galleria jäi pois talojen remontoinnin tieltä. Pukinmäen kehystämöä ja studiota hän pitää edelleen, vaikka ikää on jo yli 80 vuotta.
Pälikkö on julkaissut 2000-luvulla myös  kreationistisia kirjoja.
Kirjallista tuotantoa

Kenellä on maailmaan tekijänoikeus? Suomen tunnustuksellinen luterilainen kirkko, 1981
Tiivi kertoo kaikesta kuvin, elämme kuvalla puhumisen aikaa, Valokuvausalan tuonti- ja tukkukauppiaat, 1983, Jakelu kaikille lukiolaisille (suomi/ruotsi), ISBN 951-99439-1-9
Postikorttiluettelo 1972–1988/ kevät, KP-Art, 1988
Helsinki = Helsingfors, Tammi, 1988. ISBN 951-30-7162-6, ISBN 978-951-30-7162-2
Helsinki, KP-art, 1992
Postikortit 1972-1995. 850 eri korttia. KP-Art Oy, Helsinki, ISBN 951-96599-1-9
Taustaa 1. Tekijänoikeudesta maailmaan,(Markku Särelän kanssa). 2.p., KP-Art Oy, Helsinki, 2001. ISBN 951-96599-2-7, myös verkkojulkaisuna
Teoria ja tekniikka theory & technique (Kuvan tekeminen. Creating Art).(suomi, englanti) KP-Art Oy,  Helsinki, 2002. ISBN 978-951-96599-3-0
Taustaa 2. Kehitysopin kulisseista. KP-Art Oy, Helsinki, 2004. ISBN 951-96599-4-3, myös verkkojulkaisuna
Art Helsinki. Kuvateos (suomi, ruotsi, englanti, venäjä) KP-Art Oy, Helsinki, 2005. ISBN 951-96599-5-1
Kasvot Faces (Creating Art-Kuvan tekeminen)(suomi, englanti) KP-Art Oy, Helsinki 2007. ISBN 978-951-96599-6-1 myös verkkojulkaisuna
Maisemat Landscapes (Creating Art - Kuvan tekeminen)(suomi, englanti) KP-Art Oy, Helsinki 2008. ISBN 978-951-96599-9-2 myös verkkojulkaisuna
Taustaa liite A, Maakerrostumien haamukaudet ja muinainen maailma, KP-art Oy, Helsinki 2008 ISBN 9789526702117, myös verkkojulkaisuna
Postikortit 1972-2008, ýli 1400 korttia, KP-art Oy, Helsinki 2009 ISBN 9789526702131
Taustaa liite B, 99 % uskomaton väite, KP-art Oy, Helsinki 2009 myös verkkojulkaisuna
Kukat ja Luonto, Flowers and Nature (Creating Art - Kuvan tekeminen)(suomi, englanti) KP-Art Oy, Helsinki 2008. ISBN 978-952-67021-6-2 myös verkkojulkaisuna
Linnut Birds (Creating Art - Kuvan tekeminen)(suomi,englanti) KP-Art Oy, Helsinki 2016. ISBN 978-952-68136-4-6 myös verkkojulkaisuna
Taustaa 3. Alusta viimeiseen aikaan. KP-Art Oy, Helsinki, 2012. , ISBN 978-952-67021-8-6  myös verkkojulkaisuna,  ISBN 978-952-67021-9-3 (PDF),
Taustaa dia 1 print. Luonto vastaa maakerroksissa  - Vedenpaisumus ja sen jättämät jäljet. KP-art Oy, Helsinki, 2014., ISBN 978-952-68136-0-8 (nid.)  myös verkkojulkaisuna, ISBN 978-952-68136-1-5 (PDF),
Taustaa dia 2 print. Oman historiamme muistiinpanoja.  KP-art Oy, 2014., ISBN 978-952-68136-2-2 (nid.) myös verkkojulkaisuna, ISBN 978-952-68136-3-9 (PDF),
Pyhän Raamatun lukukirja. Suomen Tunnustuksellinen Luterilainen kirkko, Helsinki 2019. ISBN 978-951-9318-98-1 (sid.). Teksti Raamatusta/STLK 2017. Kuvat (yli 350 kuvaa), taitto ja kansi Kimmo Pälikkö.
Aiheesta muualla

KP-Art sivut
Johannes Pärmi

Johannes Pärmi
Johannes Pärmi (27. tammikuuta 1892 Alahärmä – 5. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hän oli Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan ryhmänjohtajana Valkoisessa armeijassa.
Perhe

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jaakko Pärmi ja Kaisa Lahti. Hänen vanhempi veljensä oli jääkärieverstiluutnantti Nikke Pärmi.
Jääkärikausi

Pärmi matkusti Saksaan yhdessä vanhemman veljensä Nikke Pärmin kanssa ja liittyivät vapaaehtoisina sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:ään. Johannes sijoitettiin pataljoonan 4. komppaniaan 11. helmikuuta 1916, kun taasen hänen veljensä sijoitettiin 3. komppaniaan. Pärmi osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Johannes siirrettiin pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen samaan komppaniaan veljensä kanssa 1. kesäkuuta 1917 alkaen.
Suomen sisällissota

Pärmi astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan ryhmänjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, jossa hän kaatui 5. huhtikuuta 1918 Tammelan kaupunginosassa käydyssä taistelussa vatsaansa saamastaan vihollisen luodista. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Alahärmässä. Hänet haudattiin Alahärmän sankarihautausmaalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Puukkojunkkarit

Antti Rannanjärvi ja Antti Isotalo olivat kuuluisia puukkojunkkareita.
Puukkojunkkarit eli häjyt olivat Etelä-Pohjanmaalla lähinnä 1800-luvulla esiintyneitä rettelöitsijöitä ja rauhanhäiritsijöitä, joiden keskuudessa tappelut olivat yleisiä. Puukkojunkkarit rellestivät kutsumattomina vieraina häissä, ajelivat toisten hevosilla, kiertelivät humalapäissään ympäri pitäjiä, harrastivat uhkapelejä, yöjuoksua tai varastelua. Osa heistä syyllistyi tappoihin, murhiin tai väkivaltaisiin kuolemantuottamuksiin.
Pahinta puukkojunkkarius oli Lapuanjoen keskiosan seurakunnissa Kauhavalla, Ylihärmässä, Alahärmässä, Lapualla ja näiden naapurustossa sekä Laihian suurpitäjässä ja Vähässäkyrössä. Ruotsinkielisestä alueesta väkivalta kosketti ankarimmin maakunnan keskiosia kuten Vöyrin ja Mustasaaren suurpitäjiä sekä Pirttikylää. Vähäisintä häjyily oli Etelä-Pohjanmaan reuna-alueilla, kuten Suupohjassa, Pietarsaaren pitäjässä ja aika ajoin osassa Järviseutua.
Ensimmäiset puukkojunkkareiden tiliin laskettavat tapot tehtiin Etelä-Pohjanmaalla jo 1790-luvulla, mutta heidän varsinainen ”kulta-aikansa” sijoittui 1820–1880-luvuille. Vaikeimmissa puukkojunkkaripitäjissä tapahtui 1800-luvulla keskimäärin yli 20 henkirikosta 100 000 asukasta kohti, mikä on noin kymmenkertainen määrä 2000-luvun alun Suomen henkirikoslukuihin verrattuna.
Puukkojunkkarien toimintaa on myöhemmin romantisoitu ja ihannoitukin, ja heidän muistonsa on nähty olennaisena osana Etelä-Pohjanmaan identiteettiä. Toisaalta esimerkiksi Artturi Leinonen kirjoitti vuonna 1954 Meidän maa -kirjan osiossa ”Etelä-Pohjanmaa”, että puukkojunkkarien toiminta oli kielteinen asia ja pahoitteli sen ihannointia.