stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aikajana naisten äänioikeuden historiasta
1900-luku > 1920-luku

1920
Albania
Tšekkoslovakia: perustuslain nojalla
Yhdysvallat: kaikki osavaltiot, kun perustuslain 19. lisäys hyväksyttiin.
1921
Azerbaidžanin SNT
1922
Irlannin vapaavaltio
Burma
Yucatán: äänioikeus paikallisissa kongressivaaleissa. Meksikon ensimmäinen osavaltio, jossa naiset saivat äänioikeuden.
Prinssi Edwardin saari
1924
Mongolia
Saint Lucia
Kazakstanin SNT
Tadžikistanin SNT
1925
Italia: äänioikeus paikallisvaaleissa
Newfoundlandin dominio: äänioikeus sallittiin vain 25-vuotiaille naisille
Tabasco: paikallisissa kongressivaaleissa
1927
Turkmenistanin SNT
1928
Britannia: kaikki vähintään 21-vuotiaat miehet ja naiset Reform Act -lain tultua voimaan.
1929
Romania: äänioikeus rajoitettu vain paikallisvaaleihin, rajoituksin
Puerto Rico: äänioikeus lukutaitoisille naisille
Ecuador: ensimmäinen nainen, Matilde Hidalgo, rekisteröityi äänestäjäksi jo 1924 vedoten siihen, että hän täytti kaikki lailliset vaatimukset (väh. 21-vuotias sekä luku- ja kirjoitustaitoinen).
1900-luku > 1930-luku

1930
Etelä-Afrikan unioni: koski vain valkoisia
Turkki: äänioikeus kunnallisvaaleissa
1931
Portugali: rajoituksia
Espanja: yleinen äänioikeus
1932
Malediivit
Thaimaa
1934
Chile: vain paikallisvaaleissa
Kuuba
Brasilia
Portugali: äänioikeutta laajennettiin
Turkki: parlamenttivaaleissa, yleinen äänioikeus
1935
Brittiläinen Intia: mukaan lukien Burma
Irlannin vapaavaltio: yhtäläinen äänioikeus paikallisvaaleissa osittainen äänioikeus osana Yhdistynyttä kuningaskuntaa vuodesta 1869, laajennettu vuonna 1918
1937
Filippiinit
Bulgaria: äänioikeus sallittiin vain naisille, jotka olivat naimisissa, tai äitejä.
1938
Bolivia: rajoitetusti
Uzbekistanin SNT
1939
El Salvador: lukutaitoiset ja iäkkäät
Romania: naisille myönnetään oikeus äänestää tasa-arvoisesti miesten kanssa; käytännössä rajoitukset koskettivat naisia ​​enemmän kuin miehiä. Lukutaito ja korkea ikä olivat rajoituksen kriteerejä.
1900-luku > 1940-luku

1940
Quebec: äänioikeus annettiin naisille viimeisenä Kanadan provinssina.
1941
Panama: rajoituksia
1942
Dominikaaninen tasavalta: yleinen ja yhtäläinen äänioikeus
1944
Bermuda: maanomistajat
Bulgaria: yleinen ja yhtäläinen äänioikeus
Ranska: Charles de Gaullen johtama hallitus antoi määräyksen Algeriasta käsin.
1945
Guatemala: äänioikeus sallittiin lukutaitoisille naisille.
Italia
Japani
Senegal
Ranskan Togomaa
Jugoslavia
Unkarin demokraattinen tasavalta
1946
Kamerun
Ranskan Somalimaa
Kenia
Pohjois-Korea
Romania: rajoituksia
Venezuela
Vietnam
1947
Argentiina: yleinen äänioikeus kansallisella tasolla. Argentiinan, ja koko Latinalaisen Amerikan, ensimmäinen nainen, Julieta Lanteri, oli rekisteröitynyt äänestäjäksi ja äänestänyt paikallisvaaleissa jo vuonna 1911.
Kiinan tasavalta
Malta
Nepal
Pakistan: maan itsenäisyysjulistuksen nojalla; vahvistettiin myöhemmin perustuslailla.
Singapore
Intia: yleinen ja yhtäläinen äänioikeus
1948
Yhdistyneiden kansakuntien Ihmisoikeuksien yleismaailmallisessa julistuksessa artikla 21 tunnusti naisille tasa-arvon miesten kanssa kaikilla yhteiskunnan tasoilla myös yleisessä äänioikeudessa
Belgia
Israel
Etelä-Korea
Niger
Alankomaiden Guinea
1949
Chile: myös parlamentti- ja presidentinvaaleissa
Alankomaiden Antillit
Kiina
Costa Rica
Syyria
1900-luku > 1950-luku

1950
Barbados: yleinen ja yhtäläinen äänioikeus
El Salvador: ilman rajoituksia
1951
Antigua ja Barbuda
Dominica
Grenada
Saint Christopher-Nevis-Anguilla
Saint Vincent ja Grenadiinit
Liberia: yleinen ja yhtäläinen äänioikeus. Aikaisemmin vain Liberian afroamerikkalaisten miesten äänioikeus.
1952
Bolivia
Norsunluurannikko
Kreikka
Libanon
1953
Bhutan
Brittiläinen Guayana
Meksiko: kaikki naiset kansallisissa vaaleissa
1954
Brittiläinen Honduras
Kultarannikko
Kolumbia
1955
Kambodža
Etiopia
Honduras
Nicaragua
Peru
1956
Dahomey
Komorit
Egypti
Mauritius
Brittiläinen Somalimaa
Mali
1957
Malaijan liittovaltio
Etelä-Rhodesia
1958
Ylä-Volta
Tšad
Guinea
Laos
Nigeria: etelä
1959
Vaud
Neuchâtel
Geneve
Madagaskar
San Marino: yleinen ja yhtäläinen äänioikeus
Tanganjika
Tunisia
Caymansaaret
1900-luku > 1960-luku

1960
Kypros
Gambia
Tonga
1961
Burundi
Mauritania
Malawi
Paraguay
Ruanda
Sierra Leone
1962
Algeria
Australia: äänioikeus myönnettiin aboriginaaleille, mutta äänestysvelvollisuus ulotettiin heihin vasta vuonna 1983
Monaco
Bahama
Uganda
Pohjois-Rhodesia
1963
Kongon tasavalta
Päiväntasaajan Guinea
Fidži
Iran
Kenia
Marokko
1964
Libya
Papua-Uusi-Guinea
Sudan
1965
Botswana
Lesotho
Guatemala: yleinen
1966
Basel-Stadt: kunta- ja kantonitasolla
1967
Kongon demokraattinen tasavalta
Ecuador: pakollinen äänioikeus naisille
Kiribati
Tuvalu
Etelä-Jemen
1968
Basel-Landschaft
Bermuda: yleinen äänioikeus
Nauru
1900-luku > 1970-luku

1970
Andorra
Pohjois-Jemen
1971
Sveitsi: liittovaltion vaaleissa
1972
Bangladesh
1973
Bahrain: vaalit pidettiin vasta vuonna 2002
1974
Jordania
Salomoninsaaret
1975
Angola
Kap Verde
Mosambik
São Tomé ja Príncipe
Vanuatu
Portugali: yleinen ja yhtäläinen äänioikeus
1977
Guinea-Bissau
1978
Marshallinsaaret
Mikronesia
Nigeria: pohjoinen
Palau
1900-luku > 1980-luku

1980
Irak
1984
Liechtenstein: kansanäänestyksen tuloksena
1985
Kuwait: ensimmäistä kertaa
1986
Keski-Afrikan tasavalta
1989
Namibia
1900-luku > 1990-luku

1990
Länsi-Samoa: yleinen ja yhtäläinen äänioikeus. Tätä ennen äänioikeus oli rajoitettu vain sellaisiin eurooppalais- tai kiinalaistaustaisiin naisiin, jotka olivat suorittaneet kaikki kansalaisuuden ja oleskeluluvan hakuun liittyvät velvoitteet.
1991
Appenzell Innerrhoden: liittovaltion korkeimman oikeuden päätöksellä kantonin tuli myöntämään naisille äänioikeuden paikallisvaaleissa.
1994
Oman: ensimmäinen Persianlahden maa, jossa naiset saivat sekä äänioikeuden että oikeuden asettua ehdolle.
1996
Afganistan: peruutti talibanin toimesta
1999
Qatar
Kuwait: peruutti äänioikeuden
2000-luku

2001
Afganistan: naisten äänioikeus myönnettiin uudelleen talibanin kaaduttua.
2005
Kuwait
Irak
2006
Yhdistyneet arabiemiraatit: rajoitettuna
2015
Saudi-Arabia: naisten äänioikeus sallittiin paikallisissa vaaleissa.
Ensimmäiset äänestäjät Brasiliassa, Rio Grande do Norte, 1928.
Koira

| Koira |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  Koirat Canis
Laji::  Susi lupus
Alalaji::  familiaris
Kolmiosainen nimi
 Canis lupus familiaris  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Koira Wikispeciesissä   Koira Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomenpystykorva on Suomen kansalliskoirarotu.
Koira eli kesykoira (Canis lupus familiaris, aiemmin Canis familiaris) on harmaasuden (Canis lupus) kesy, jalostettu muoto. Se kuuluu nisäkkäiden luokkaan ja koiraeläinten heimoon.
Koira on ihmisen kesyttämistä eläimistä vanhin. Kesyyntymisen alkuaikoina koirasta on ollut hyötyä varoittavana vahtina sekä jätteensyöjänä. Koiraa on käytetty ja käytetään edelleenkin myös vetoapuna, paimenena ja metsästyksessä. Koiran tehtävät ovat kuitenkin laajentuneet ja mukaan on tullut muun muassa huume-, opas-, hypo- sekä pelastuskoiria. Monissa tehtävissä hyödynnetään koiran tarkkaa hajuaistia. Koska koira oppii tulkitsemaan ihmisen eleitä ja käyttäytymistä, koirat on helppo opettaa tekemään asioita ihmisen käskystä, ja ne ovat helposti motivoitavissa makupaloilla, leluilla tai sosiaalisella kontaktilla.
Monet ihmiset pitävät koiria lemmikkeinä, ja koira onkin Euroopan toiseksi yleisin kotieläin kesykissan jälkeen. Suomessa suhteet ovat päinvastoin ja koiria on enemmän, 600 000, joista puhdasrotuisia on 450 000. Yhteensä koiria koko maailmassa on noin 400 miljoonaa.
Koirasta on jalostettu satoja rotuja, jotka poikkeavat toisistaan merkittävästi niin kooltaan, ulkonäöltään kuin käyttäytymiseltäänkin.
Biologia > Elinkaari ja elinikä

Vastasyntynyt koiranpentu viettää ensimmäiset kolme elinviikkoaan syöden ja nukkuen. Koiran ensimmäinen tärkeä kehityskausi on sosiaalistumiskausi 1–3 kuukauden iässä. Koiran lapsuusikä on 3–6 kuukauden iässä, ja sen murrosikä alkaa 7–10 kuukauden iässä. Sitä seuraa toinen murroskausi, ja koiran katsotaan aikuistuvan noin 2–3 vuoden iässä.
Pienet koirarodut elävät vanhemmiksi kuin suurikokoiset rodut. Yksi suurimmista roduista, tanskandoggi, elää vain harvoin yli kymmenvuotiaaksi, mutta mäyräkoira elää usein yli 15-vuotiaaksi. Eron syynä on se, että suuret koirat ikääntyvät nopeammin kuin pienet, ja ne ovat alttiimpia terveysongelmille.
Biologia > Rakenne

Koirien koko ja rakenne vaihtelevat enemmän kuin millään muulla nisäkkäällä. Koira muistuttaa kuitenkin yhä paljon sutta ja on sen tavoin rakenteeltaan hyvin sopeutunut metsästämään, pyydystämään ja syömään saaliseläimiä. Koiralla on 12 pientä etuhammasta, 4 isoa kulmahammasta, 16 välihammasta ja 10 poskihammasta. Useimmilla koiraroduilla on kaksinkertainen karvapeite, mutta lämpimään ilmastoon sopeutuneet rodut kuten basenji ovat menettäneet eristävän pehmeän aluskarvansa. Koiran aivot ja hormoneja tuottavat rauhaset ovat pienemmät kuin sudella.
Biologia > Koko

Eri koirarodut ovat hyvin erikokoisia. Yksi pienimmistä roduista on chihuahua, joka on säkäkorkeudeltaan vain 15–23 senttimetriä ja painoltaan 0,5–3 kilogrammaa. Suurimmista roduista esimerkiksi bernhardinkoira painaa 50–91 kilogrammaa, ja tanskandoggin säkäkorkeus on 72–80 senttimetriä. Kaikkein painavin rotu on englanninmastiffi. Säkäkorkeudeltaan maailman suurin koira oli tanskandoggi nimeltään Zeus, joka kuoli vuonna 2014. Sen säkäkorkeus oli 112 senttimetriä ja se painoi 70 kilogrammaa.
Biologia > Aistit

Koira on perinyt tarkat aistinsa sudelta, mutta jalostus on entisestään terävöittänyt koiran aisteja. Koiran tärkein aisti on sen hajuaisti, joka on noin miljoona kertaa ihmisen hajuaistia tarkempi. Myös koiran kuulo on ihmisen kuuloa kehittyneempi. Koira pystyy paikantamaan äänilähteen vain sekunnin kuudesosassa ja kuulemaan paljon korkeampia ja matalampia taajuuksia kuin ihminen. Koiran makuaisti on suhteellisen kehno. Koiran tuntoaisti on tarkka, ja sillä on tuntokarvoja kuonossa, leuassa ja silmien yläpuolella.
Koira erottaa silmillään liikettä herkemmin kuin ihminen. Sen silmän verkkokalvon takana oleva heijastava kalvo parantaa koiran näkökykyä hämärässä. Koiran lähinäkö on kuitenkin suhteellisen heikko, sillä silmän on vaikea tarkentaa mykiön polttoväliä. Koiran näkökentän laajuus vaihtelee rotujen välillä, sillä joillakin roduilla silmät sijaitsevat enemmän pään sivuilla kuin toisilla. Esimerkiksi englanninvinttikoiran näkökenttä on peräti 270 astetta, mutta sen syvyysnäön alue on kapeampi kuin bostoninterrierillä, jonka näkökenttä on 200 astetta ja silmät sijaitsevat enemmän pään etuosassa. Koirilla on vain kahta erityyppistä tappisolua, minkä takia ne ovat luonnostaan punavihervärisokeita. Niillä on huomattavasti enemmän sauvasoluja kuin ihmisillä, joten niiden hämäränäkö on parempi kuin ihmisellä.
Biologia > Lisääntyminen

Kesykoirilla on lisääntymisaika 1–3 kertaa vuodessa. Koira tulee sukukypsäksi noin 6–12 kuukauden iässä. Yleensä nartut saavuttavat lisääntymisiän aiemmin kuin urokset ja pienet rodut isoja rotuja aiemmin. Astutuksessa nartun täytyy olla vähintään 18 kk, ja uroksen 6 kk, jotta pennut hyväksytään rekisteröitäviksi. Koiran kantoaika kestää noin 58–71 vuorokautta. Pennut syntyvät sokeina ja kuuroina. Heti synnytettyään koiraemo syö istukkansa; tämän jälkeen emon maidontuotanto voi alkaa ja se voi ruokkia pentuja.
Pentujen silmät aukeavat noin kahden viikon iässä. Koiranpentuja voidaan alkaa vieroittaa emästä noin viiden viikon ikäisinä, minkä jälkeen ne vähitellen siirtyvät kiinteälle ravinnolle. Koiraemo itse vieroittaa pentunsa usein vasta huomattavasti myöhemmin, pentujen ollessa 7–9 viikon iässä. Koiraemon rooli koiranpentujen elämässä on tärkeä muutenkin kuin maidontuottajana. Emon ja pentujen sekä pentujen keskinäiset suhteet ovat monimuotoisia ja leikkimisellä on suuri opettavainen rooli koiranpennun elämässä.  Koiranpennun luovutusikä on 7–12 viikkoa; silloin se on tarpeeksi kypsä siirtymään uuteen kotiin ja tulemaan toimeen ilman emoaan. 7–8 viikon ikäisillä pennuilla on kuitenkin pelkokausi, jona aikana yksikin huono kokemus voi vaikuttaa negatiivisesti pennun kehitykseen, niinpä nykyään luovutusiäksi suositellaan huomattavasti myöhempää ajankohtaa, noin 9–12 viikon ikää.
Biologia > Ravinto

Koiran hampaisto ja ruuansulatuselimistö ovat sopeutuneet lihaan. Koiran maha on tilava, ja koira voi hotkia kerrallaan paljon ruokaa, mutta ruoka sulaa hitaasti. Koiran elimistö sulattaa pääasiassa proteiineja ja rasvoja, joista se saa kaikki tarvitsemansa vitamiinit ja mineraalit. Hiilihydraatit eivät ole ravintoarvoltaan hyödyllisiä koiralle, mutta kuidut edistävät sen ruuansulatusta ja kiinteyttävät ulosteen. Vettä koiralla on oltava saatavilla jatkuvasti.
Koiria ruokitaan tuoreruoalla kuten lihalla, kasviksilla ja riisillä, tai teollisella koiranruoalla, joka voidaan jakaa kosteisiin säilykkeisiin, puolikuiviin valmisteisiin ja kuivamuonaan. Koirat ovat aineenvaihdunnaltaan yksilöllisiä, joten sama ruokavalio ei sovi jokaiselle koiralle.
Koiran energiantarve vaihtelee koiran koon, iän ja aktiivisuuden mukaan. Pienen ja vähän liikkuvan koiran energiantarve voi olla alle 200 kilokaloria päivässä, kun 50-kiloisen ja aktiivisen koiran energiantarve voi olla yli 3 000 kilokaloria. Liikalihavuus vaivaa monia nykyajan seurakoiria etenkin vanhoina.
Biologia > Ravinto > Koiralle myrkylliset aineet

Monet ihmiselle harmittomat ruoat voivat olla koiralle kuolettavan myrkyllisiä. Koiralle sopimattomia ruokia ja ruoka-aineita ovat esimerkiksi suklaa sen sisältämän teobromiinin vuoksi, ksylitoli (purukumissa ja makeisissa), australianpähkinä, avokado, rusinat ja viinirypäleet, sipuli ja valkosipuli, pullataikina, alkoholi, jotkin sienet, maitotuotteet (joillekin koirille sopivat pienissä määrin) ja kahvi. Myös jotkin huonekasvit ja ihmisille tarkoitetut lääkkeet voivat olla koiralle myrkyllisiä, ja keitetyt luut sekä kanan- tai sianluut voivat vahingoittaa sen vatsaa.
Biologia > Terveys

Koiran sairauksia ja vaivoja ovat esimerkiksi atopia, epilepsia, kyynärnivelen kasvuhäiriö, lonkkanivelen kasvuhäiriö, patellaluksaatio, ruuansulatushäiriöt, sydänsairaudet ja ulkoloiset.
Koirien jalostus on aiheuttanut joillekin roduille perinnöllisiä tai rakenteellisia vikoja, jotka heikentävät niiden terveyttä. Tietyillä koiraroduilla on esimerkiksi vaikeuksia lisääntyä ja synnyttää normaalisti, ja toisilla on hengitysvaikeuksia ja kroonista kipua.
Koirat suojataan rokottamalla merkittävimpiä ja vaarallisimpia tarttuvia tauteja vastaan. Suomessa koiranpennut rokotetaan ensin kolmoisrokotteella penikkatautivirusta, tarttuvaa maksatulehdusta ja parvovirusta vastaan, ja sen jälkeen vesikauhua vastaan.
Koiria kastroidaan ja steriloidaan suvunjatkamisen estämiseksi sekä sairauksien hoitamiseksi ja ennaltaehkäisemiseksi. Yhdysvalloissa leikkaaminen on yleisempää kuin Euroopassa ja se tehdään siellä jo pentuna.
Koiran perushoitoon kuuluu turkin, silmien, korvien, kynsien ja hampaiden säännöllinen hoito.
Käyttäytyminen > Käyttäytymisen pääluokat

Koiran käyttäytymisen kolme pääluokkaa ovat synnynnäinen käyttäytyminen, opittu käyttäytyminen ja koulutettu käyttäytyminen. Koiran käyttäytyminen muistuttaa yhä monelta osin villin suden käytöstä. Koiralla on kuitenkin enemmän emotionaalista älykkyyttä kuin simpanssilla (Pan troglodytes) ja yhtä paljon kuin pikkulapsella.
Koiran synnynnäisen käyttäytymisen määrää perimä, joka myös suurimmaksi osaksi määrää koiran koko käytöksen. Osa synnynnäisistä käytöspiirteistä näkyy jo pentuna, kuten tapa virtsata ja ulostaa emon nuollessa pentua, tai etutassujen käyttö nisää imiessä. Myöhemmissä elämänvaiheissa esille tulevat esimerkiksi tapa pyöriä ympyrää ennen nukkumaan käymistä ja maan raapiminen ulostamisen jälkeen. Koiraa ohjaavat pitkälti vaistot, jotka määräävät eläimen käytöksen tilanteessa, jossa se ei ole koskaan ennen ollut. Koiran vaistotoiminnot jalostuvat kokemuksen ja harjoituksen myötä. Pennut hiovat reaktioitaan, taitojaan ja ruumiinhallintaansa leikin kautta.
Koira kehittää opittua käyttäytymistään 3–12 viikon ikäisenä niin sanotulla sosiaalistumiskaudellaan. Silloin se oppii reagoimaan esimerkiksi sisaruksiinsa, muihin koiriin, ihmisiin, tuoksuihin, ääniin ja näkyihin.
Koulutuksessa koiran synnynnäistä ja opittua käytöstä joko vahvistetaan tai tukahdutetaan. Koiralle on hyödytöntä yrittää opettaa sellaista käytöstä, jossa ei ole lainkaan synnynnäistä tai opittua, tai johon koiralla ei ole perinnöllistä taipumusta. Koulutuksessa saadut taidot eivät periydy vanhemmilta pennuille, mutta koulutettavuus on periytyvää ja yleensä näkyy myös pennuissa.
Koirayksilöt eivät ole käyttäytymiseltään identtisiä edes samassa pentueessa. Käyttäytymiseroihin vaikuttavat yksilöiden geenierot, sosiaalistumisen erot ja koulutusmenetelmien erot.
Käyttäytyminen > Vietit

Koiran kaikkien tekojen takana on yksi tai useampi vietti, jotka voidaan jakaa viettikokonaisuuksiin.
Ravinnonhankinnan vietti aktivoituu kun koiralle tulee nälkä. Tämän viettikokonaisuuden osia ovat metsästysvietti, saalisvietti, jäljestysvietti, etsintävietti ja noutovietti. Ravinnonhankintavietin käynnistämiä käyttäytymismuotoja koiralla ovat hakemista jälkiä seuraamalla ja ilmavainulla, juoksemista, saaliin hajun paikallistamista ja selvittämistä, osoittamista ennen saalishyppyä, tappoa, pois raahaamista ja nopeaa saaliin syömistä.
Lisääntymisviettikokonaisuus käsittää sukupuolivietin ja jälkeläisten hoivaamisvietin. Kun uroskoira haistaa kiimassa olevan nartun, sen sukupuolivietti käynnistyy. Koira seuraa hajua ja parittelee, jos narttu on siihen valmis. Paritteluun kuuluu koiralle ominainen esileikki, jossa koirat nuuskivat toisiaan ja juoksevat ympäriinsä. Hoivaamisvietti on vain koiranartulla, ei uroksella kuten sudella on.
Pakoviettikokonaisuuteen kuuluu koiran tapa tilanteen mukaan joko päästää tulija lähelleen ja jopa kontaktiin, tai paeta tai hyökätä. Pakokäyttäytymisen muotoja ovat karkuun juokseminen, välttäminen, piiloutuminen tai kuolleeksi tekeytyminen. Sille läheinen vietti on kiinniottovietti, joka saa koiran hyökkäämään helpommin itsestään poispäin juoksevan kuin paikallaan seisovan kimppuun. Pakoviettiä on myös koiran tapa pyrkiä vapaaksi esimerkiksi hihnaa puremalla tai haavasidoksia repimällä.
Aggressioviettikokonaisuuteen kuuluvat koiralla arvojärjestyksen muodostaminen ja noudattaminen lauman sisällä sekä vieraiden koirien välillä. Koira myöntää ihmisen yleensä automaattisesti ylemmäkseen, mutta aseman säilyttäminen vaatii ihmiseltä kykyä säilyttää auktoriteettinsa koiraan sen kasvaessa. Kokonaisuuteen kuuluu myös reviirikäytös, jossa koira puolustaa omaa reviiriään aggressiivisesti tunkeutujilta. Koira puolustaa myös laumansa muita jäseniä vihollisilta.
Liikunta- ja toimintavietti saa koiran tuntemaan kiihkeää tarvetta purkaa energiaa liikkeeseen tai jonkinlaiseen työhön. Leikkivietin avulla nuoret koirat oppivat kaikki tärkeät käyttäytymismuodot. Koira säilyttää leikkisyytensä suhteellisen vanhaksi. Vartiointivietti saa koiran esimerkiksi kertomaan haukkumalla laumatovereilleen elinympäristöä lähestyvistä tuntemattomista.
Käyttäytyminen > Sijaistoiminnot

Kun koiraan vaikuttaa samassa tilanteessa kaksi ristiriitaista vaistoa, koira voi kehittää sijaistoiminnon. Näihin kuuluu esimerkiksi yksin jäädessä ympäri taloa vaeltaminen tai ulvominen, tai sisätilojen tahriminen turhautumisen johdosta.
Käyttäytyminen > Viestintä

Koira viestii monenlaisin ilmein, elein ja erilaisin signaalein. Kesy koira viestii melko samalla tavalla kuin susi. Koiran tunnetilaa kuvaavat esimerkiksi sen hännän, korvien ja huulien asennot, ruumiin asento, ääntely ja katsekontakti. Vaakatasossa oleva häntä tarkoittaa että koira on tyytyväinen. Suoraan ylös nostettu häntä osoittaa lisääntynyttä tarkkaavaisuutta tai kiihtymystä. Takajalkojen väliin vedetty häntä osoittaa varautuneisuutta tai pelkoa. Pystyssä olevat korvat osoittavat itseluottamusta, tarkkaavaisuutta ja kiinnostusta. Sivuun tai taakse vedetyt korvat osoittavat epäröintiä ja epävarmuutta. Koira näyttää kulmahampaitaan ollessaan aggressiivinen. Normaaliasennossa olevat suupielet kertovat varmasta olosta, ja etuasennossa olevat suupielet ilmaisevat masennusta tai epäluottamusta. Taakse vedetyt suupielet merkitsevät pelkoa, tappion tunnetta tai puolustuskyvyttömyyttä. Koira haukkuu eri syistä, joskus aggressiivisesti, joskus kutsuna tai iloisuuden ilmaisuna. Tasainen murina on usein tyytymättömyyden tai aggression ilmaus, vaihtelevankorkuinen murina mielihyvän ilmaisu. Koira ottaa katsekontaktin esimerkiksi pyytäessään ohjaajaltaan ohjeita tai ollessaan janoinen tai väsynyt.
Koira viestii myös virtsaamisella. Koiran jättämistä virtsamerkeistä muut koirat saavat selville, onko se tuttu vai vieras, sairas vai terve, kylläinen vai nälkäinen, tai mahdollisesti kiimassa oleva narttu. Virtsaaminen on niin naaras- kuin uroskoirillekin myös voimakas sukupuolinen ärsyke.
Koira voi osoittaa käyttäytymisellään alistumista tai dominanssia. Alistuva käytös voi olla aktiivista tai passiivista. Aktiivista alistumista koira osoittaa matalalla kävelyllä, korvien vetämisellä taakse ja jopa selälleen heittäytymisellä. Passiiviseen alistumiseen kuuluvat eleet, kuten makaaminen ja ryömiminen, kertovat puolustuskyvyttömyydestä ja avuttomuudesta.
Koira käyttää rauhoittavia signaaleja estääkseen yhteenottoja. Näitä ovat esimerkiksi naaman (tai ihmiskäsien) nuoleminen, kuonolla tökkiminen, kuonon ottaminen leukojen väliin, pään kääntäminen poispäin tai etutassun nostaminen.
Kun koira pelkää, haluaa suojautua tai puolustautuu, se voi esimerkiksi paeta tai suojautua torjuvan ilmeen, kyyristymisen tai nurkkaan painautumisen avulla. Koiran puolustuskäyttäytymiseen kuuluu esimerkiksi uhkaaminen hampaita näyttämällä, äriseminen, pureminen, valehyökkäys, hyökkäys, etutassuilla tömistely, haukkuminen, pyöriminen tai jähmettyminen.
Rodut

Koiraa on käytetty erilaisiin tehtäviin. Vähitellen jalostuksella on saatu eriytettyä erilaisiin tehtäviin psyykkisesti ja fyysisesti soveltuvia koirarotuja. Maailmassa on useita satoja koirarotuja, joilla on jonkin maan keskusjärjestön hyväksymä rotumääritelmä.
Nykyinen käytössä oleva FCI:n (Fédération Cynologique Internationale) roturyhmittely jakaa koirarodut käyttötarkoituksen mukaan karkeasti kymmeneen ryhmään:
Lammas- ja karjakoirat (FCI 1)
Pinserit, snautserit, molossityyppiset ja sveitsinpaimenkoirat (FCI 2)
Terrierit (FCI 3)
Mäyräkoirat (FCI 4)
Pystykorvat ja alkukantaiset koirat (FCI 5)
Ajavat ja jäljestävät koirat (FCI 6)
Kanakoirat (FCI 7)
Vesikoirat,  noutajat ja ylösajavat koirat (FCI 8)
Seurakoirat ja kääpiökoirat (FCI 9)
Vinttikoirat (FCI 10)
Tiettyjä piirteitä jalostamalla on saatu aikaan hyvinkin erinäköisiä ja -kokoisia koiria. Koirilla on erilaisia korvia, häntiä ja kuonoja. Koira voi olla luppakorvainen kuten ajokoirat, pystykorvainen kuten saksanpaimenkoira, taittuvakorvainen kuten pumi tai ruusukorvainen kuten monet vinttikoirat. Myös erilaisia väri- ja turkkimuunnoksia on lukemattomia.
Sekarotuiset koirat ovat kahden tai useamman rodun risteytyksiä. Sekarotuisen pennun ulkonäköä, luonnetta tai käyttäytymistä ei voi ennustaa yhtä varmasti kuin puhdasrotuisen koiranpennun.
Suomen suosituimpia koirarotuja ovat labradorinnoutaja, jämtlanninpystykorva, normaalikarvainen saksanpaimenkoira, kultainennoutaja, suomenlapinkoira, shetlanninlammaskoira, suomenajokoira, jackrussellinterrieri ja harmaanorjanhirvikoira.