stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oikeustoimi
Oikeustoimen pätemättömyys

Oikeustoimen pätemättömyydellä tarkoitetaan, että tehdyllä oikeustoimella ei ole sisältönsä mukaisia oikeusvaikutuksia syntymisessään, sisällyksessään tai muodossaan ilmenevän virheen vuoksi. Oikeustoimen osapuolille ei siten muodostu velvollisuutta menetellä oikeustoimen edellyttämällä tavalla. Suomessa on säännelty pätemättömyydelle perusteita oikeustoimilain 3 luvussa. Säännökset pohjautuvat tahdonmuodostuksen virheisiin. Perusteita oikeustoimen pätemättömyyteen ovat törkeä tai lievä pakko (OikTL 28 § ja 29 §), kiskominen (OikTL 31 §), petollinen viettely (OikTL 30 §), valeasiakirja (OikTL 34 §), ilmaisuerehdys (OikTl 32 § 1 mom.), välitysvirhe (OikTL 32 § 2 mom.) juoksevan sitoumuksen ja kuitin joutuminen pois oikealta omistajaltaan (OikTL 35 §), kunnianvastainen ja arvoton menettely (OikTL 33 §) sekä oikeustoimikelpoisuuden puute.
Pätemättömyyden oikeusvaikutukset tulevat tavallisesti voimaan vain, mikäli oikeustoimen osapuoli vetoaa pätemättömyysperusteeseen. Toisaalta esimerkiksi alaikäisen tai holhottavan oikeustoimikelpoisuuden puute otetaan huomioon viran puolesta, mikäli henkilö on tehnyt oikeustoimen, johon hänellä ei ollut kelpoisuutta. Mitättömyydeksi eli itsestään vaikuttavaksi pätemättömyydeksi kutsutaan tilannetta, jossa ei tarvita erityistä toimenpidettä pätemättömyyden voimaan saattamiseksi. Tällöin tuomioistuimen tulee ottaa pätemättömyys huomioon viran puolesta.
Pätemättömyyssäännöksiä sovellettaessa oikeustointa pidetään kokonaan pätemättömänä. Jos sen sijaan sovitellaan oikeustoimen kohtuuttomia ehtoja, oikeustoimi jää päteväksi niiltä osin kuin sisältöä pidetään kohtuullisena. Sovittelua puoltaa muun muassa se, että siten voidaan ottaa huomioon sopimuksen synnyn jälkeen muuttuneet olosuhteet.
Oikeustoimen pätemättömyyden vuoksi osapuolten on palautettava oikeustoimen nojalla saamansa suoritukset. Mikäli oikeustoimi todetaan mitättömäksi lain tai hyvän tavan vastaisena, sovelletaan puuttumattomuusperiaatetta, jolloin suorituksen tekemistä tai tehdyn suorituksen palauttamista ei voi vaatia. Jos palautettavan suorituksen palauttaminen ei ole mahdollista, on suorituksen arvo korvattava rahalla vastapuolelle.
Turkiskoi

| Turkiskoi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Koimaiset Tineoidea
Heimo::  Aitokoit Tineidae
Alaheimo::  Tineinae
Suku::  Tinea
Laji::  pellionella
Kaksiosainen nimi
 Tinea pellionella  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Turkiskoi Wikispeciesissä   Turkiskoi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Turkiskoi (Tinea pellionella) on aitokoiden heimoon kuuluva pikkuperhonen. Sitä tavataan silloin tällöin asunnoista, joissa sen toukat voivat vahingoittaa tekstiilejä.
Koko ja ulkonäkö

Turkiskoilla on täysikasvuisena metallinhohtoiset, vaalean kullanruskeat tai harmaanruskeat etusiivet. Siiven keskellä on pieni mutta selvästi erottuva, lähes musta täplä. Lisäksi lähempänä siiven tyveä on toinen, yleensä himmeämpi tumma täplä. Takasiivet ovat puolestaan kiiltävän kellanharmaat. Siipiväli on 9–15 mm.
Hyvin samannäköisiä lajeja ovat pöllönpesäkoi (Tinea svenssoni) ja pulunpesäkoi (Tinea columbariella). Turkiskoin erottaminen etenkin jälkimmäisestä voi vaatia genitaalipreparaatin tekemistä ja sen tutkimista mikroskoopilla.
Toukka on hidasliikkeinen, valkoinen ja sillä on tummanruskea pää ja niskakilpi. Toukka pysyttelee koko ajan kuiduista rakentamansa suojaputken sisällä ja liikkuessaankin kuljettaa putkea mukanaan.
Levinneisyys ja lentoaika

Turkiskoita tavataan lähes koko holarktisella alueella. Se puuttuu kuitenkin esimerkiksi Skandinavian pohjoisimmista osista sekä Islannista. Vieraslajina se on levinnyt Australiaan ja Uuteen Seelantiin. Pääasiallinen lentokausi on kesäkuusta elokuuhun, mutta sopivalla paikalla perhosia voi tavata aikaisemminkin.
Elinympäristö ja elintavat

Perhoset ovat aktiivisia illalla ja yöllä, jolloin niitä lentää myös valojen luokse. Päivisin ne piilottelevat. Vaikka perhonen on tunnettu tavastaan viihtyä ihmisasunnoista vahingoittaen tekstiilejä, yleisemmin se elää luonnossa, lintujen pesissä. Aikuinen perhonen on hyvin lyhytikäinen ja se elää vain 4–6 vuorokautta. Naaras ei juurikaan liiku vaan koiraat lentelevät etsien naaraita.
Turkiskoin toukat syövät ravinnokseen erityisesti turkis- ja villavaatteiden sekä -kankaiden kuituja, joista ne myös kehräävät putkimaisen suojaverhon ihonsa peitteeksi. Jotta toukat jaksaisivat kehrätä ympärilleen suojaputken, niiden on löydettävä runsaasti ravintoa heti munista kuoriuduttuaan. Toukat ovat myös hyvin valonarkoja, joten niiden parhaimpia kasvuympäristöjä ovat pimeät, suojaisat tilat, joissa on runsaasti syötävää kuitumateriaalia. Luonnossa perhonen lisääntyy lintujen pesissä, joissa toukka syö irronneita höyheniä sekä hyönteisten jäänteitä. Toisin kuin vaatekoille, turkiskoin toukalle kelpaa tarvittaessa ravinnoksi myös kasviperäinen kuitu, kuten puuvilla. Sen on todettu syövän myös nahkatuotteita ja jopa mausteita. Vaatekoista poiketen turkiskoin toukka ei kiinnittäydy vaatekuituihin. Toukka tekee vaatteisiin ison ja teräväreunaisen, ympäristöstään siistin reiän.
Naaras munii vajaa 50 munaa, jotka se ripottelee sinne tänne sopivaa ravintoa tarjoavaan ympäristöön. Toukat kuoriutuvat vajaan viikon kuluessa ja niiden kehitys kestää kahdesta kolmeen kuukautta. Kasvaessaan toukka laajentaa suojaputkea, jonka sisällä se piilottelee. Täysikasvuinen toukka vaeltaa suojaiseen paikkaan koteloitumaan ja kotelovaihe kestää viikosta pariin viikkoon. Toukka koteloituu suojaputkensa sisälle ja aikuisen perhosen kuoriutuessa kotelo työntyy osittain ulos putkesta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Turkiskoi (Tinea pellionella)
Tinea pellionella (englanniksi)
BugGuide (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Tinea pellionella, the Casemaking clothes moth (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q647307  Wikispecies: Tinea pellionella  AFD: Tinea_pellionella  AfroMoths: TINEPELL  BAMONA: Tinea-pellionella  BioLib: 45094  BOLD: 10458  BugGuide: 105076  CoL: 572KX  EoL: 246723  EPPO: TINEPE  EUNIS: 298809  Fauna Europaea: 432981  Fauna Europaea (new): bc03020e-cdca-4320-a595-961004b11ef3  GBIF: 1858163  iNaturalist: 193928  IRMNG: 10000126  LepIndex: 132573  LoB: 4979  MONA: 0405  MaBENA: TineaPelli  NatureServe: 2.745882  NBN: NHMSYS0000504538  NCBI: 41014  NZOR: 53b95950-82ee-487c-a6c2-96dfedfff6e7  Observation.org: 16624  Open Tree of Life: 363588  Laji.fi: MX.58780
Ohukainen

Ohukaiset valmistetaan paistinpannulla.
Letunsyönti on lasten juhlaa.
Ohukainen, myös lätty, lettu ja räiskäle, on perinteinen ruokalaji, joka tunnetaan ympäri Eurooppaa ja Yhdysvaltoja. Se useimmiten tarjotaan jälkiruokana, mutta ruokalajia voidaan syödä myös pääruokana. Ohukaisen alkuperä lienee yhtä vanha kuin jauhetun viljan käyttö. Suomen kielen nimitykset lettu ja lätty perustuvat ruotsin sanaan plätt (ohukainen).
Valmistus ja lajeja

Tavallisesti taikinassa on jauhoja, kananmunia ja maitoa. Ohukaisia voi paistaa tavallisella paistinpannulla, lettupannulla tai nuotiolla suurella valurautaisella pannulla. Jälkimmäisiä kutsutaan muurinpohjaletuiksi. Suomessa muurinpohjalettujen paistaminen on joidenkin lähteiden mukaan jatkumoa Suomen sodan (1808–1809) aikaisesta venäläisjoukkojen blinien valmistamisen perinteestä. Aselevon aikana suomalaisväestö pääsi Ylä-Savossa näiden lettujen makuun, ja venäläisjoukkojen poistuttua ryhtyi paistamaan lettuja muuripatojen pohjalla, koska suomalaisilla ei ollut tuolloin samanlaisia pannuja kuin venäläisillä oli ollut. Nyttemmin on yleisesti saatavilla laakeita nuotiopannuja, jotka sopivat tällaisten lettujen paistamiseen. Jälkiruoaksi syötäviä ohukaisia syödään useimmiten lämpimänä esimerkiksi kermavaahdon ja mansikkahillon kanssa.
Pääruoaksi valmistettaviin ohukaisiin lisätään ravitsevampia ainesosia, kuten esimerkiksi pinaattiohukaisiin pinaattia. Veriohukaiset tehdään tavallisesti ruis- ja vehnäjauhoihin, naudan vereen ja nesteeseen, joka voi olla maitoa tai olutta.
Blinit (блины) eli linnit ovat ohukaisten venäläisiä, läheisiä sukulaisia, joiden kanssa nautitaan usein smetanaa tai kermaviiliä, hienonnettua sipulia ja mätiä tai kaviaaria. Suomessa blini on tavallisesti paksu, ja se tehdään hapatetusta taikinasta. Taikinassa käytetään yleensä tattarijauhoja. Näiden kaikkien uskotaan usein pohjautuvan kreppeihin, jotka ovat suolaisempia ja useammin pääruoan kuin jälkiruoan osana. Niitä paistettiin alun perin laakeilla kivillä, joista ranskankielinen nimitys crêpe tulee. Kreppien ja Suomessa yleisten ohukaisten suurimpana erona on kananmunien määrä. Juustokuorrutus on yleistä, ja jauhoseokset vaihtelevat maittain.
Kirjallisuus

Albala, Ken: Pancake: A Global History. Reaktion Books, 2008. ISBN 9781861893925
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ohukainen Wikimedia Commonsissa
Resepti aiheesta Ohukainen Wikikirjaston keittokirjassa
Kotus: Ohukaisia ja pannukakkua (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle Olotila: blinireseptejä
Turkinapollo

| Turkinapollo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Ritariperhoset Papilionidae
Alaheimo::  Apolloperhoset Parnassiinae
Tribus::  Luehdorfiini
Suku::  Archon
Laji::  apollinus
Kaksiosainen nimi
 Archon apollinus  (Herbst, 1789) 
Katso myös
   Turkinapollo Wikispeciesissä   Turkinapollo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Turkinapollo (Archon apollinus) on aivan kaakkoisimmassa Euroopassa ja Lähi-idässä tavattava harvinainen päiväperhoslaji. Se on luokiteltu kansainvälisesti silmälläpidettäväksi (NT).
Koko ja ulkonäkö

Turkinapollon etusiipien suomut ovat harvassa ja siipi on suurelta osin läpinäkyvä. Läpinäkyvyys on koirailla ja vanhoilla yksilöillä suomujen irtoamisen vuoksi runsaampaa. Etusiiven etureunassa on kaksi laajaa mustaa laikkua ja siiven keskiosassa tuoreilla yksilöillä lyhyiden, aaltoilevien poikkiviirujen muodostama kuviointi. Takasiipien ulkoreuna on muuta siipeä tummempi, ja siinä on rivi mustareunaisia sinisiä silmätäpliä. Takasiiven keskiosa on kermanvalkoinen. Naaraiden siivissä on selvästi punaista väriä, etenkin takasiivissä. Punaisuus puuttuu koirailta lähes täysin. Siipiväli on 45–55 mm.
Lajista on kuvattu useita maantieteellisesti eriäviä alalajeja tai maantieteellisiä muotoja, joiden väliset erot ulkonäössä ovat huomattavia.
♂
♂ △
♀
♀ △
Levinneisyys ja lentoaika

Turkinapollo elää pienellä alueella pohjoisessa Manner-Kreikassa sekä muutamilla Egeanmeren saarilla. Lisäksi sitä tavataan laajemmin Turkissa sekä Lähi-idän pohjoisosissa aina Iraniin saakka. Perhoset lentävät huomattavan varhain keväällä, maaliskuulta huhtikuulle.
Elinympäristö ja elintavat

Perhonen elää niityillä ja pensaikkoisilla vuorenrinteillä, mutta myös puutarhoissa ja oliivilehdoissa. Kotelo on talvehtiva vaihe.
Kreikassa laji on rauhoitettu lailla.
Ravintokasvi

Toukat syövät monia piippuruohoja (Aristolochia).
Aiheesta muualla

Butterflies of Bulgaria(englanniksi)
Coutsis & Ghavalás (2006) "Archon apollinus from Ródos Island, Greece, confirmation desirable (Lepidoptera: Papilionidae)". Phegea 34(3), 81 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
"Archon apollinus at AdaMerOs, Butterflies of Turkey
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1767112  Wikispecies: Archon apollinus  BioLib: 51290  BOLD: 103142  CoL: G9Y8  EoL: 131928  EUNIS: 91079  Fauna Europaea: 440704  Fauna Europaea (new): e984773f-9a69-4a56-b354-26cf4885b515  GBIF: 1936969  iNaturalist: 94515  IUCN: 171925  MaBENA: ArchoApoll  NBN: NHMSYS0000516201  NCBI: 213896  Observation.org: 79716  Open Tree of Life: 134605
Arvi Ojaniemi

Arvid Johannes (Arvi) Ojaniemi (7. tai 9. joulukuuta 1905 Ylistaro – 11. helmikuuta 1940 Kuhmo) oli suomalainen opettaja ja kirjailija, joka valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1930. Hän toimi kansakoulunopettajana Jurvassa 1930–1931 ja Laihialla 1931–1940.
Ojaniemi kaatui talvisodan aikana Kuhmossa.
Teoksia

Elämän raja: romaani. Karisto, 1935.
Arvid Ojasti

Arvid (Arvi) Edvard Ojasti (synt. Fagerström, 18. kesäkuuta 1903 Impilahti – 6. joulukuuta 1963 Maturín, Venezuela) oli suomalainen valtiollisen poliisin Valpon ylietsivä.
Valpon Rovaniemen osastolla ylietsivänä työskennellyt Ojasti komennettiin jatkosodan alettua heinäkuussa 1941 mukaan 12 miehen vahvuiseen suomalaisryhmään joka avusti saksalaista SS-Untersturmführer Wilhelm Laquan Kirkkoniemessä Norjassa johtamaa Einsatzkommando Finnlandia. Suomalaisryhmän miehiä oli syksyllä 1941 Sallan vankileirillä (Stalag 309) ja Elvenesin vankileirillä (Stalag 322) Norjassa. Osa heistä siirtyi saksalaisten mukana myös Neuvostoliiton puolelle Kiimasvaaraan ja Kiestinkiin jossa he valvoivat paikallista väestöä ja etsivät kommunisteja heidän joukostaan. Jatkosodan päätyttyä Ojasti siirtyi lokakuussa 1944 Saksan turvallisuuspoliisin palvelukseen Laquan alaisuuteen oman kertomansa mukaan Valpon johdolta saamansa määräyksen perusteella.
Ojasti siirtyi sodan päätyttyä 1945 Norjasta ensin Ruotsiin ja sieltä edelleen Venezuelaan jonne muutti sodan jälkeen monia muitakin suomalaisia maanpakoon. Hän työskenteli muun muassa kettufarmilla, kalastajana, merimiehenä ja kaupustelijana. Oman kertomansa mukaan Ojasti avusti myös sodan voittajia sotasaaliin rahaksi muuttamisessa. Venezuelassa Ojasti hankki omistukseensa maatilan. Ojasti sai surmansa joulukuussa 1963 tiesululla Maturínin kaupungissa Venezuelassa sotilaspartion ampumana.
Kirjallisuutta

Silvennoinen, Oula: Salaiset aseveljet : Suomen ja Saksan turvallisuuspoliisiyhteistyö 1933–1944. Otava, 2008. ISBN 978-951-12150-1-1.
Friiti Ojala

Antti Fritiof ”Friiti” Ojala (2. marraskuuta 1892 Ullava  – 3. joulukuuta 1951 Kaustinen) oli suomalainen viulupelimanni.
Hän oppi viulunsoiton kansansoittajille tyypilliseen tapaan kuuntelemalla vanhempien pelimannien soittoa ja soittamalla heidän kanssaan. Oppi-isänä hänellä oli Konsta Jylhän isä Viljami Jylhä (1873–1913), ”Marjaanan Villeksi” kutsuttu. Häntä oli pidetty oman aikansa parhaana viulupelimannina, ja hänen kuoltuaan Ojala peri hänen asemansa Keski-Pohjanmaan käytetyimpänä hääsoittajana.
Hääsoitoissa oli tavallisesti kaksi viulunsoittajaa ja yksi niin sanottu tämmääjä, harmoninsoittaja. Soittajakokoonpanot vaihtelivat tilanteen mukaan. Vuoden 1946 aikoihin aloitti toimintansa Kaustisen Purppuripelimannit-yhtye, jossa Ojala soitti sen alkuvuosina. Soittokumppaneina hänellä oli muun muassa Konsta Jylhä.
Pelimanneilla oli myös varsinainen ammatti, josta he saivat toimeentulonsa. Ojala työskenteli muun muassa kievarin hevosmiehenä, renkinä ja työmiehenä sahalla. Myöhemmin hän opiskeli sähköasentajaksi, mistä tuli hänen pääammattinsa 1920-luvun alkupuolella. Sähkömiehelle riittikin töitä, koska sähkö levisi maaseudulle ja taloihin tarvittiin asentaja vetämään johdot ja tekemään kytkennät. Siinä sivussa hän soitti viulua, jollainen oli lähes jokaisessa Kaustisen talossa.
Ojala oli myös kansanmusiikin säveltäjä. Tunnettua kaustislaista ”Häävalssia” pidettiin kauan kansansävelmänä. Vuonna 1965 Tuula Valkama kirjoitti siihen sanat, ja Tapio Rautavaara levytti sen. Tässä yhteydessä oli selvitettävä tekijänoikeudellisia kysymyksiä, jolloin Kaustisen vanhat pelimannit tulivat pitkään pohdittuaan siihen tulokseen, että Ojala on säveltänyt kappaleen vuoden 1921 tienoilla. Toisen tiedon mukaan hän oppi sen köyhäjokiselta Liisa Juhanintytär Fornabbalta ja sovitti nykyiseen muotoonsa.
Ojalan yhteydessä muistetaan aina mainita, että hän oli tarkka viulun virittämisessä. Se kesti kauan eikä hän suostunut soittamaan, jos viulu oli vähänkin epävireessä. Hänellä oli myös tapana soittaa silmät kiinni, koska hänen mielestään monet tanssijat eivät pysyneet rytmissä ja heitä katsellessaan soittajankin rytmi meni sekaisin.
Friiti Ojala oli yksi niistä, jotka mainitaan Kaustisen kaikkien aikojen parhaana pelimannina. Musikaalisuus periytyi myös hänen lapsiinsa, joista mainittakoon trumpettitaiteilija Lauri Ojala ja mestaripelimanni, kanteletaiteilija Aila Rauhala.
Kirjallisuutta

Paavo Helistö: Konstan parempi valssi, Tammi 1972 ISBN 951-30-2016-9
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Niilo Oja

| Niilo Oja> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1904 Kannus
Kuollut: 28. huhtikuuta 1990 Brisbane Australia
Kansalaisuus:  australiansuomalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Koralliranta ja spinifex, 1972
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Niilo Alfred Oja (1904 Kannus – 28. huhtikuuta 1990 Brisbane Australia) oli australiansuomalainen siirtolainen ja kirjailija. Oja oli kotoisin maanviljelijäperheestä. Hän muutti Australiaan 1927 ja työskenteli lähinnä sokeriruokopelloilla ja kaivoksessa. Hän kirjoitti kertomuksia Finlandia News ja Suomi-julkaisuihin. Hänen teoksensa Koralliranta ja Spinifex (1972) on tunnetuimpia australiansuomalaisten julkaisemia kirjoja. Sen lisäksi hän kirjoitti julkaisemattoman tekstin Laajan maan karikot ja kauneus. Oja sai Australian kansalaisuuden 1946.
Vaikka töitä ei ollut helppo saada, Oja aloitti työt pian Australiaan tultuaan Arvo Pietilän farmilla Silk Oak Creekissä. Jatkosodan syttyessä hän joutui pakkotyöleirille, koska oli vihollismaan kansalainen. Oja palasi Suomeen käymään 39 vuoden kuluttua, vaikka alkujaan oli tarkoitus olla Australiassa vain muutama vuosi.
Oja oppi englannin kohtalaisen helposti, mutta suomi pysyi kuitenkin hänen tärkeimpänä kielenään. Suomalaisen vaimon saaminen ei toteutunut. Vaikeista vuosista hän selviytyi pakenemalla haavemaailmaan ja muistoihin. Hän palasi Suomeen vuonna 1966, mutta lähti pian takaisin Australiaan, koska kokemus Suomesta ei tuntunut hyvältä vaan hän tunsi kotiutuneensa Australiaan. Toisaalta hän kirjoittaa: ”Kun ihminen lähtee kulkemaan, ei ole hyvä missään”.
Koralliranta ja spinifex  oli alkuaan päiväkirja, jossa Oja kertoo elämästään sotien välisenä aikana, jolloin oli hänen elämänsä aktiivisin vaihe. Muistiinpanot kattavat hänen elämästään 40 vuoden jakson. Ehdotuksen käsikirjoituksen julkaisemisesta teki australiansuomalaista siirtolaisuutta koskevaa aineistoa tutkinut Olavi Koivukangas, joka oli nähnyt sen Ojalla. Kirjoittaminen ajoittuu pääasiassa 1920–1940-luvulle, mutta viimeinen luku on 1960- ja 1970-lukujen vaihteesta. Punta-Saastamoinen sijoittaa hänet ensimmäisen siirtolaissukupolven kirjoittajiin.
Punta-Saastamoisen mukaan teoksessa on realistista tosiasioiden kuvausta, mutta Oja itse liikkuu haaveissaan. Oja pyrkii selventämään elämäänsä itselleen tulkitsemalla sekä menneisyyttä että kirjoitushetken elämää.
Teokset

Koralliranta ja spinifex , Darra: Suomalainen kulttuuriseura, 1972.
Corals and Spinifex, kääntäjä: Anne Kiljo, Brisbane, Queensland: Niilo Oja, noin 1980
Laajan maan karikot ja kauneus, julkaisematon käsikirjoitus
Johan Olander

Kadetti Johan Gustaf Olander. Nils Schillmarkin maalaus vuodelta 1776(?).
Johan Gustaf Olander (1757–1818 Viapori) oli ruotsalainen meriupseeri. Hänen isänsä oli kamreeri Erik Olander.
Olander aloitti sotilasuransa jo kolmetoistavuotiaana ja yleni aina majuriksi saakka. Hän otti osaa Ruotsinsalmen ensimmäiseen meritaisteluun vuonna 1789, jossa hän haavoittui molempiin jalkoihin.
Avioiduttuaan vuonna 1791 kauppias Johan Sederholmin tyttären Hedvigin kanssa he saivat Herttoniemen kartanon häälahjaksi Johan Sederholmilta. Olander myi kartanon vuonna 1793 Carl Olof Cronstedtille erottaen Strömsin ja Kreijarin torpat omaksi tilakseen. Torpista muodostettiin Strömsin kartano, jonka päärakennus valmistui 1794. Suomen sodan aikana Olander palveli Viaporissa, jossa hänen vaimonsa synnytti 13. lapsensa venäläisten piirittäessä linnoitusta vuonna 1808. Vauva kuoli toukokuussa linnoituksen antautuessa. Majuri Olander joutui antautumisen jälkeen sotavangiksi Venäjälle. Vapauduttuaan hän palasi Suomeen, mutta muutti pian perheineen Ruotsiin.
Objektivismi (Rand)

Objektivismin kehittäjä Ayn Rand vuonna 1943.
Objektivismi on amerikanvenäläisen Ayn Randin (1905–1982) kehittämä filosofia, jonka mukaan kaiken perustana tulee olla järki. Objektivismin mukaan suurin arvo on elämä, korkein hyve rationaalisuus ja ihmisen oma onnellisuus on hänen elämänsä moraalinen tavoite. Ihmisen ei tule elää toisten ihmisten vuoksi eikä myöskään pakottaa muita uhrautumaan itsensä vuoksi. Itsekkyys on moraalisesti oikein, koska objektivismin mukaan itsekkyys on välttämätön edellytys elämälle. Itsekkyys ei oikeuta rajoittamaan muiden ihmisten yhtä suuria vapauksia. Yhteiskunnallisella tasolla objektivismi kannattaa yksilönvapauksia ja laissez-faire-kapitalismia. Yövartijavaltio on välttämätön, jotta ihmiset saavat oikeuksilleen suojaa.
Ayn Randin työn jatkajana on toiminut muun muassa filosofi Leonard Peikoff. Objektivismia edistävät muun muassa yhdysvaltalainen Ayn Rand Institute sekä aikakauslehti The Objective Standard.