stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ahti Salmikari
Luottamustoimet

Salmikari toimi Kenttälennätinpataljoonan kunnianeuvoston jäsenenä vuosina 1922 ja 1925 ja varajäsenenä vuonna 1926 sekä puheenjohtajana vuonna 1927. Hän toimi myös 1. divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1929 ja Viestipataljoona 2:n kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1931 ja puheenjohtajana vuosina 1932–1933 sekä varapuheenjohtajana vuonna 1936 ja puheenjohtajana vuonna 1937. Viestirykmentin kunnianeuvoston puheenjohtajana hän toimi vuonna 1938. Hän toimi Asunto Oy Kuusitie 14:n johtokunnan varapuheenjohtajana vuosina 1969–1970 ja Helsingin kaupungin kunnallisvaalilautakunnan jäsenenä vuonna 1968 sekä vaalilautakunnan jäsenenä eduskuntavaaleissa vuonna 1970.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 6. toukokuuta 1918  Vänrikki 28. helmikuuta 1919  Luutnantti 6. joulukuuta 1920  Kapteeni 6. joulukuuta 1924 |     |  Vapaudenristi 3. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4.lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Ville Leinonen (neurokirurgi)

| Ville Leinonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1977
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  neurokirurgian professori ja ylilääkäri
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kuopion yliopisto (LL 2002, LT 2004)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Tutkimusalue:  neurokirurgia, esimerkiksi normaalipaineinen hydrokefalia (aivo-selkäydinnestekierron häiriöstä johtuva muistisairaus, NPH-tauti)
Palkinnot:  Duodecim-seuran Nuoren tutkijan palkinto (2015)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ville Leinonen (s. 1977) on suomalainen lääketieteen tohtori ja neurokirurgian erikoislääkäri, joka on vuoden 2020 alusta lähtien toiminut Itä-Suomen yliopiston neurokirurgian  professorina ja Kuopion yliopistollisen sairaalan (KYS) Rankakeskuksen ylilääkärinä. Tätä ennen hän toimi Oulun yliopiston neurokirurgian professorina kaksi vuotta.
Leinonen opiskeli Kuopion yliopistossa lääkäriksi (LL 2002) ja edelleen lääketieteen tohtoriksi (2004).  Hänen englanninkielinen, fysiologian alaan kuuluva artikkeliväitöskirjansa (2003) tarkasteli selän liikekontrollia ja sen häiriöitä perussyyltään tunnettujen pitkittyneiden selkäongelmien tapauksessa. Väitöskirja oli otsikoitu Neuromuscular control in lumbar disorders (Liikekontrolli alaselkäongelmissa). Leinonen suoritti samassa yliopistossa myös neurokirurgian erikoislääkärin pätevyyden (2009). Itä-Suomen yliopiston neurokirurgian dosentiksi Leinonen nimitettiin vuonna 2012.
Sittemmin Leinosen tutkimustyö painottui selkäongelmien sijaan enemmän neurokirurgiaan. Hän työskenteli Itä-Suomen yliopiston kliinisenä opettajana sekä Kuopion yliopistollisen sairaalan Neurokeskuksen neurokirurgian erikoislääkärinä vuosina 2012–2019. Kuopiosta Leinonen siirtyi Oulun yliopiston neurokirurgian professoriksi ja Oulun yliopistollisen sairaalan osastonylilääkäriksi (12/2017–12/2019).
Aiheesta muualla

PubMed: Leinonen V. (nih.gov)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID
Veli-Matti Kerminen

| Veli-Matti Kerminen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. helmikuuta 1967 Huittinen (ikä 58)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  fysiikan professori,
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1992, FL 1993, FT 1995)
Instituutti:  Helsingin yliopisto, Ilmatieteen laitos
Tutkimusalue:  ilmakehän pienhiukkaset ja niiden ilmastovaikutukset; aerosolien, kaasumaisten yhdisteiden ja pilvien väliset vuorovaikutukset sekä ilmakehän aerosoli-ilmiöiden matemaattinen mallittaminen.
Palkinnot:  Smoluchowski Award (2007, Gesellschaft für Aerosolforschung)
Veli-Matti Kerminen (s. 25. helmikuuta 1967 Huittinen) on suomalainen ilmakehän aerosolitutkimusta tekevä teoreettinen fyysikko, joka toimi vuodesta 2002 lähtien Ilmatieteen laitoksen tutkimusprofessorina. Hänet kutsuttiin Helsingin yliopiston fysiikan professorin tehtävään vuoden 2016 alusta. Hän kuuluu maailman viitatuimpiin geotieteilijöihin.
Kerminen kirjoitti ylioppilaaksi Lauttakylän lukiosta vuonna 1986. Hän valmistui Helsingin yliopistosta pääaineenaan teoreettinen fysiikka ensin filosofian kandidaatiksi 1992, sitten filosofian lisensiaatiksi 1993 ja edelleen filosofian tohtoriksi 1995. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa käsitteli troposfäärin alaosassa tapahtuvaa vesi-rikkihappohiukkasten muodostumista homogeenisella nukleaatiolla; työ oli otsikoitu On the formation of sulfuric acid-water particles via homogeneous nucleation in the lower troposphere. Hän on ollut Helsingin yliopiston fysiikan dosentti vuodesta 1997 ja Kuopion yliopiston (nyttemmin Itä-Suomen yliopiston) ympäristöfysiikan dosentti vuodesta 2000.
Hän toimi Ilmatieteen laitoksen ilmanlaadun tutkijana vuosina 1990–1995, josta 20 kuukauden ajan vierailevana tutkijana Delawaren yliopistossa Yhdysvalloissa (1993–1995), ja erikoistutkijana 1996–2002. Hän toimi Helsingin yliopiston fysiikan laitoksen professorina 9 kuukauden jakson 2009–2010. Professori Kermisen tutkimuskohteena ovat ilmakehän pienhiukkaset ja niiden ilmastovaikutukset; aerosolien, kaasumaisten yhdisteiden ja pilvien väliset vuorovaikutukset sekä ilmakehän aerosoli-ilmiöiden matemaattinen mallittaminen.
Professori Kerminen oli osa tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon (2009) saaneen kirjan toimituskuntaa. Hän on osallistunut kansainvälisen ilmastopaneelin (IPCC) viidennen arviointiraportin kirjoittamiseen (julk. 2014). Professori Kerminen listattiin vuonna 2015 ja 2016 maailman viitatuimpien geotieteiden tutkijoiden joukkoon.
Aiheesta muualla

Publications / Kerminen, Veli-Matti. ResearcherID: M-9026-2014 (englanniksi) (researcherid.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Tieteilijät:  ORCID  Publons  ResearcherID
Siversk

| Siversk Сіверськ |
| --- | --- |
 Siverskin rautatieasema
 lippu:  vaakuna
 Siversk
 Koordinaatit: 48.8696°N, 38.0918°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Donetskin alue
Piiri:  Bah’mutin piiri
Väkiluku (2021)  ():  11 068
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Siversk (ukr. Сіверськ); vuoteen 1973 saakka Jama (ukr. Я́ма) on kaupunki Ukrainan Donetskin alueen pohjoisosassa Bah’mutin piirissä. Siversk sijaitsee Bah’mutjoen varrella, noin 35 kilometriä piirikeskus Bah’mutin keskustasta ja 115 kilometriä aluekeskus Donetskista pohjoiseen. Kaupungissa on rautatieasema.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 520 asukasta vuoden 2025 alussa.
Siversk on saanut alkunsa vuonna 1913 perustetun dolomiitin jalostuslaitoksen työläisten asuinalueesta. Kaupungin aseman asutus sai vuonna 1961. Nykyään kaupungissa toimii dolomiitin jalostuslaitoksen ohella muun muassa tiilitehdas. Kaupungissa on myös V. Sosjuran muistomuseo.
Toukokuun loppuun 2022 mennessä Venäjä ja sen nukkevaltiot miehittivät lähes koko Ukrainan Luhanskin alueen. Tällöin Ukrainan joukkojen arvioitiin ryhmittyvän puolustukseen linjalle Bahmutista pohjoiseen Siverskiin ja siitä länteen Slovjanskiin.
Bah’mutkajoki Siverskin lähellä.
Siverskin kaupungin kyltti tien laidalla.
Dolomiitin jalostuslaitos.
Talon kasvimaata Siverskissä.
Näkymä Siverskiin (epätarkka kuva).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siversk Wikimedia Commonsissa
Józef Przybyła

Józef Przybyła (29. tammikuuta 1945 Bystra – 21. maaliskuuta 2009 Buczkowice) oli puolalainen mäkihyppääjä. Hän kilpaili kaksissa olympialaisissa ja saavutti palkintosijoituksia Keski-Euroopan mäkiviikon osakilpailuissa.
Przybyła sijoittui Innsbruckin olympialaisissa 1964 suurmäessä yhdeksänneksi ja normaalimäessä 18:nneksi. Oslon MM-kilpailuissa 1966 hän oli pienen mäen kilpailussa avauskierroksen jälkeen kolmantena 78-metrisellä hypyllään, mutta toisella kierroksella hän jäi 71,5 metriin ja sijoittui 13:nneksi. Suurmäen kilpailussa hän sijoittui 30:nneksi. Grenoblen olympialaisissa 1968 hän sijoittui suurmäessä 14:nneksi ja normaalimäessä 27:nneksi.
Przybyła sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon osakilpailuissa kolmasti kolmen parhaan joukkoon. Kauden 1963–1964 mäkiviikon hän aloitti sijoittumalla Oberstdorfissa kuudenneksi, ja Garmisch-Partenkirchenissä hän oli kolmas. Innsbruckin kilpailun ensimmäisellä kierroksella hän hyppäsi mäkiennätyksen 95,5 metriä mutta epäonnistui toisessa hypyssään ja sijoittui lopulta kolmanneksi. Bischofshofenissa hän hyppäsi mäkiennätyksen 100 metriä mutta epäonnistui pahasti toisella hypyllään ja putosi koko mäkiviikon yhteispisteissäkin seitsemänneksi. Kauden 1964–1965 mäkiviikolla Przybyła sijoittui Innsbruckin kilpailussa kolmanneksi ja koko viikon loppupisteissä viidenneksi. Vielä kauden 1966–1967 mäkiviikolla hän sijoittui Oberstdorfin osakilpailussa kuudenneksi ja kauden 1970–1971 mäkiviikolla Oberstdorfissa kymmenenneksi.
Tasoristeysonnettomuus

Tasoristeysonnettomuus tarkoittaa rautatien ja ajoradan tasoylikäytävällä tapahtuvaa junan ja muun ajoneuvon yhteentörmäystä.
Junan ja pakettiauton törmäyksessä syntyneitä vahinkoja. Pakettiauto vaurioitui käyttökelvottomaksi ja juna suistui kiskoilta Iissä vuonna 2000.
Junan suuremman massan vuoksi tasoristeysonnettomuudessa muihin ajoneuvoihin syntyy huomattavia materiaalivaurioita. Junan tuhovoima on niin suuri, ettei mikään tieliikennettä varten testattu törmäyssuojaus suojaa ihmistä törmäystilanteessa. Juna saattaa myös suistua raiteilta, jolloin onnettomuus aiheuttaa yleensä enemmän vahinkoa ja lasketaan raideliikenneonnettomuudeksi.
Tasoristeysonnettomuudet Suomessa

Vuosina 2000–2006 Suomessa tapahtui keskimäärin 55 tasoristeysonnettomuutta vuodessa, ja niissä kuoli kaikkiaan 53 ihmistä. Lievästi tai vakavasti onnettomuuksissa loukkaantui kaikkiaan 149. Onnettomuudet ovat sittemmin huomattavasti vähentyneet: vuosina 2019 ja 2020 tasoristeysonnettomuuksien määrä oli kumpanakin vuonna 16, ja onnettomuuksissa kuoli kahden vuoden aikana yhteensä viisi ihmistä.
Onnettomuudet tapahtuvat tilastojen mukaan yleisimmin tutussa paikassa, hyvällä säällä ja kokeneelle kuljettajalle. Yleensä onnettomuus tapahtuu joko puomittomassa tai kokonaan vartioimattomassa tasoristeyksessä. Vartioimattomat tasoristeykset pyritään poistamaan. Merkittävin riskitekijä on huomattavasti lisääntynyt autoilijoiden piittaamattomuus ja tietoinen riskinotto, kuten STOP-merkin noudattamatta jättäminen. Tasoristeysonnettomuus maksaa keskimäärin 387 000 euroa.
Suomessa oli vuonna 2021 noin 2 000 ilman turvalaitteita olevia ns. vartioimatonta tasoristeystä, jotka ovat riskialttiita onnettomuuksille. Pääosa niistä sijaitsee vähemmän liikennöidyllä rataverkolla. Vartioimattomia risteyksiä pyritään kuitenkin poistamaan tai tekemään turvallisiksi.
Tasoristeysonnettomuudet Suomessa > Vakavia onnettomuuksia

26. lokakuuta 2017 – Onnettomuudessa Raaseporin Leksvallissa kiskobussi törmäsi Puolustusvoimien maastokuorma-autoon. Onnettomuudessa kuoli kolme kuorma-auton kyydissä ollutta Uudenmaan prikaatin varusmiestä ja yksi junan matkustaja. Loukkaantuneita oli useita.
23. heinäkuuta 2001 – Kärkölän tasoristeysturmassa kuoli viisi ihmistä, kun pikajuna törmäsi henkilöautoon vartioidussa tasoristeyksessä, jonka turvalaitteet olivat kunnossa. Auton kuljettaja lähti kiertämään puomeja, ja hän oli onnettomuushetkellä huumeiden vaikutuksen alaisena. Kukaan junan matkustajista ei loukkaantunut.
6. heinäkuuta 2000 – Onnettomuudessa Kuivaniemen Myllykankaalla pikajuna ja sepeliä kuljettanut ajoneuvoyhdistelmä törmäsivät. Yksi junan matkustaja kuoli. Juna suistui osittain raiteilta.
9. helmikuuta 2000 – Onnettomuudessa Iin Akolassa pakettiauto ruhjoutui pikajunan alle, suistaen junan kiskoilta. 11 loukkaantui, mukaan lukien veturinkuljettaja ja auton kuljettaja.
13. tammikuuta 1995 – Onnettomuudessa Iitin Kausalassa erikoispikajuna Sibelius suistui kiskoilta törmättyään tasoristeykseen juuttuneeseen betonielementtikuormassa olleeseen ajoneuvoyhdistelmään.
22. helmikuuta 1971 – Kannonkosken tasoristeysturmassa pienoisbussi ja ratakuorma-auto törmäsivät yhteen, jolloin 6 koululaista kuoli ja 3 mukana ollutta loukkaantui.
12. syyskuuta 1944 – Onnettomuudessa Onttolassa Joensuun lähellä sotilaita kuljettanut linja-auto törmäsi junaan, jolloin 13 henkilöä kuoli ja kahdeksan loukkaantui vakavasti.
Tasoristeysonnettomuudet Suomessa > Tilastoja

| Vuosi | Onnettomuuksia | Loukkaantuneita | Kuolleita |
| --- | --- | --- | --- |
| 1960 | 222 | 128 | 43 |
| 1985 | 112 | 72 | 25 |
| 2000 | 52 | 36 | 10 |
| 2001 | 60 | 25 | 12 |
| 2002 | 42 | 9 | 4 |
| 2003 | 52 | 15 | 6 |
| 2004 | 52 | 25 | 7 |
| 2005 | 64 | 18 | 8 |
| 2006 | 60 | 22 | 4 |
| 2007 | 48 | 20 | 10 |
| 2008 | 58 | 19 | 8 |
| 2009 | 34 | 19 | 10 |
| 2010 | 33 | 10 | 8 |
| 2011 | 25 | 13 | 2 |
| 2012 | 51 | 11 | 6 |
| 2013 | 35 | 11 | 2 |
| 2014 | 32 | 17 | 2 |
| 2015 | 35 | 19 | 6 |
| 2016 | 30 | 5 | 7 |
| 2017 | 25 | 8 | 9 |
| 2018 | 27 | 3 | 4 |
| 2019 | 16 | 9 | 2 |
| 2020 | 16 | 11 | 3 |
| 2021 | 25 | 18 | 8 |
| 2022 | 13 | 8 | 1 |
| 2023 | 13 | 13 | 3 |
| 2024 | 10 | 5 | 0 |
Al-Qiyama

Katkelma suuran 75 käsikirjoitusta samanidien valtakunnasta 800- tai 900-luvulta.
Al Qiyama (arab. القيامة‎, Al-Qiyāmah, suom. Ylösnousemuksen suura) on Koraanin 75. suura. Theodor Nöldeken luokituksessa se on "mekkalainen" saaden järjestysnumeroksi 36. Suurassa on 40 jaetta. Nimensä suura on saanut ensimmäisessä jakeessa olevasta sanasta.
Suura kertoo ihmisen ylpeydestä ja sitä seuraavasta ahdistuksesta tuomiopäivänä.
Sisältö

Suura korostaa Jumalan kykyä herättää kuolleet henkiin (jakeet 3–4 ja 40). Sinä päivänä Paratiisiin pääsevien kasvot säteilevät (jae 22). Sama kerrotaan Vanhassa Testamentissa (esim. Danielin kirja 12: 3).
Jakeissa 16–19 tulee esiin ilmestyksien johdosta koettu hämmennys, joiden johdosta Jumala rauhoittelee profeettaa: "Älä koeta kiirehtiä kieltäsi; meidän asiamme on koota sanat ja lukea, ja kun olemme lukeneet, noudata sitä; kyllä me sen selitämme." Profeetan rauhoittelu vertautuu Vanhan Testamentin vastaaviin kohtiin (esim. Danielin kirja 8:15).
Suuran 75 resitaatio
Kuolemanenkeli Israfil puhaltaa pasuunaan Viimeisen tuomion merkiksi.
Eero Havas

Eero Oskari Havas (sukunimi vuoteen 1906 Örling; 18. lokakuuta 1899 Lempäälä – 26. helmikuuta 1968 Tampere) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.
Havaksen vanhemmat olivat Lempäälän Lempoisten kansakoulun opettajat Oskari Havas (1858–1935) ja Augusta Böhling. Eero oli kolmas perheen kahdeksasta lapsesta. Hän kävi kahdeksan luokkaa oppikoulua Tampereella. Havas oli mukana valkoisten puolella Suomen sisällissodassa ja osallistui myös Pohjan Poikain Viron-retkeen ja Aunuksen sotaretkeen. Havas opiskeli sitten Jyväskylän seminaarissa ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1928.
Havas toimi Ruoveden Pekkalan kylän kansakoulun opettajana 1927–1954. Vuonna 1929 hän meni naimisiin opettaja Ilma Salon kanssa. Havas kuului Ruoveden kunnanvaltuustoon 1937–1951. Hän oli myös kirkkovaltuuston jäsen ja Pekkalan meijerin isännöitsijä.
Havas muutti vaimonsa kuoltua 1954 Alastarolle, jossa hän oli yhteiskoulun opettajana 1956–1965. Hän meni myös uusiin naimisiin Laina Maria Soinin kanssa.
Jatkosodassa kaatunut kirkkoherra ja kansanedustaja Väinö Havas oli Eero Havaksen vanhempi veli. Hänen sisarensa  Aili Havas oli lähetystyöntekijä ja velipuoli Eino Havas Kotkan poliisimestari.
Teoksia

Ikuinen satu, runokokoelma.  WSOY 1923
Ratsumies, runokokoelma.  Gummerus 1928
Viittatie, aforismi- ja vuoropuhelukokoelma.  Otava 1935
Kierros kierrokselta, ajatelmia.  Otava 1945
Temppelijuhla, runokokoelma.  Kuva ja sana, Helsinki 1958
Risto Rinne (professori)

Risto Rinne (s. 16. kesäkuuta 1952 Helsinki) toimii kasvatustieteen professorina sekä kasvatustieteen laitoksen johtajana Turun yliopistossa. Häntä on useasti haastateltu tiedotusvälineissä esimerkiksi koulutuspolitiikkaan ja koulun yhteiskunnalliseen asemaan liittyen.
Rinne kirjoitti ylioppilaaksi Turun Kupittaan yhteiskoulusta (1971). Hän valmistui Turun yliopistosta peruskoulun luokanopettajaksi (1974), kasvatustieteiden kandidaatiksi (1977), filosofian kandidaatiksi (1979), kasvatustieteiden lisensiaatiksi (1982) ja tohtoriksi (1984). Hänen suomenkielinen väitöskirjansa (1984) oli otsikoitu Suomen oppivelvollisuuskoulun opetussuunnitelman muutokset vuosina 1916-1970 : opetussuunnitelman intentioiden ja lähtökohtien teoreettis-historiallinen tarkastelu.
Rinne toimi kasvatustieteen apulaisprosessorina Turun yliopistossa vuosina 1987-1992 ja kasvatustieteen professorina Tampereen yliopistossa vuosina 1993-1996. Hän on toiminut myös vierailevana professorina Sheffieldin yliopistossa Isossa-Britannissa ja Aalborgin yliopistossa Tanskassa.
Rinteen tutkimusaloja ovat kasvatussosiologia ja koulutussosiologia, koulutuspolitiikka, kansainvälinen vertaileva koulutustutkimus, ylempi koulututus ja kasvatuksen historia.
Rinne on julkaissut yli 500 tieteellistä julkaisua.
Keväällä 2021 Rinne valittiin Turun vasemmistoliiton puheenjohtajaksi.
Rinteen kirjoittamia ja toimittamia teoksia

Risto Rinne, Joel Kivirauma & Erno Lehtinen: Johdatus kasvatustieteisiin.  8. uudistettu painos. Jyväskylä:  PS-kustannus, 2015.  ISBN 978-952-451-634-1
Ari Antikainen, Risto Rinne & Leena Koski: Kasvatussosiologia.  5. uudistettu painos. Jyväskylä:  PS-kustannus, 2013 (e-kirja 2015).  ISBN 978-952-451-592-4
Risto Rinne: Yliopiston porteilla : aikuiset ja nuoret hakijat ja sisään päässeet 2000-luvun alun Suomessa.  Kasvatusalan tutkimuksia 36. Suomen kasvatustieteellinen seura ja Turun yliopisto, 2008.  ISBN 978-952-540-137-0  ISSN 1458-1094
Ari Antikainen, Risto Rinne & Leena Koski: Kasvatussosiologia.  3. uudistettu painos. Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31124-3
Risto Rinne, Joel Kivirauma & Erno Lehtinen: Johdatus kasvatustieteisiin.  5. uudistettu painos. Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-28904-3
Risto Rinne & Eeva Salmi: Oppimisen uusi järjestys : uhkien ja verkostojen maailma koulun ja elämänmittaisen opiskelun haasteena.  Tampere:  Vastapaino, 1998.  ISBN 951-768-038-4
Hannu Isoaho, Osmo Kivinen & Risto Rinne: Nuorten koulutus ja kotitausta.  (teos julkaistu myös (englanniksi))  Tilastokeskus, 1990.  ISSN 0355-2071  Teoksen verkkoversio (pdf) Viitattu 15.11.2020.
Arvioida ja hallita. Perään katsomisesta informaatio-ohjaukseen suomalaisessa koulupolitiikassa. (Suomen Kasvatustieteellinen Seura)
Elinkautisesta työstä elinikäiseen oppimiseen (PS-Kustannus)
Koulutuspolitiikan käytännöt kansallisessa ja ylikansallisessa kehyksessä (Suomen Kasvatustieteellinen Seura)
Koulutuspolitiikka Suomessa ja ylikansalliset mallit (Suomen Kasvatustieteellinen Seura)
Lohkoutuva peruskoulu. (Suomen Kasvatustieteellinen Seura)
Adult Education – Liberty, Fraternity, Equality (FERA) (englanniksi)
Restructuring the Truth of Schooling – Essays on discursive practices in the sociology and politics of education (FERA) (englanniksi)
Supranational Regimes and National Education Policies (FERA) (englanniksi)
Susanne Wiedmer

| Susanne Wiedmer> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1969 (ikä 55) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  analyyttisen kemian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FM 1993, FT 1998)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Susanne Wiedmer Tuhat-tutkimusportaalissa
Susanne Kristina Wiedmer (s. 19. huhtikuuta 1969) on suomalainen filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston analyyttisen kemian dosentti ja nykyään analyyttisen kemian professori.  Vuosina 2018-2022 hän oli virkavapaalla Helsingin yliopistosta ja työskenteli laatupäällikkönä yksityisessä yrityksessä.
Wiedmer valmistui filosofian maisteriksi (orgaaninen kemia) Helsingin yliopistosta (1993) ja filosofian tohtoriksi analyyttisen kemian alalta (1998). Hän on ollut Helsingin yliopiston analyyttisen kemian dosentti vuodesta 2001. Lisäksi vuosina 2010–2013 hän toimi vastaavassa asemassa (adjunct professor) Alabaman yliopistossa Yhdysvalloissa.
Hän työskenteli post-doc-tutkijana 1998–1999 Indianan yliopistossa Yhdysvalloissa. Vuosina 1999–2002 hän Suomen Akatemian rahoittama post-doc-tutkija ja 2002–2008 vanhempi tutkija. Vuosina 2007–2012 hän toimi yliopistolehtorina ja vuonna 2015 professorina Helsingin yliopiston kemian laitoksella. Vuosina 2018-2022 hän oli virkavapaalla ja työskenteli laatupäällikkönä suomalaisyrityksessä.
Hänen tieteellinen tuotantonsa liittyy analyyttisen kemian alaan, esimerkiksi kromatografiaan.
Wiedmer on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2014.
Aiheesta muualla

Susanne Wiedmer. University of Helsinki / HY, Department of Chemistry researchgate.net. Viitattu 4.4.2019. (englanniksi)
Susanne Wiedmer (englanniksi) (academia.edu)
Stenberg Pauline. Professor at University of Helsinki (englanniksi) (linkedin.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  ORCID  Scopus
Ajonpää

Näkymä Ajonpään kallion korkeimmalta kohdalta itä-luoteeseen tammikuussa vuonna  2009. M/T Pandion siirtymässä Naantalin satamasta Viheräistenaukolle, takana Nesteen Naantalin jalostamo.
Viheriäistenaukko nähtynä Ajonpään kalliolta toukokuussa vuonna 2010. Keskellä kuvaa on pieni kallioluoto Äijäkari, ja sen takana näkyy Ruissalon saari.
Ajonpää eli Ajonpäännokka on Naantalissa sijaitseva noin 5 hehtaarin laajuinen jyrkkärinteinen merenrantakallio Luonnonmaan saaren luoteiskulman niemenkärjessä. Kallioalueella on hyvin merkittävä maisema-arvo, minkä lisäksi se on myös biologisesti ja geologisesti merkittävä ja valtakunnallisesti arvokas kallioalue sekä maakunnallisesti arvokas luontoalue. Ajonpää kohoaa merestä noin 35 metrin korkeuteen. Ajonpää kuului Käkölän kylään. Ajonpään kallio on näköalapaikka ja lintujen muutontarkkailupaikka. Itäreunan kallioseinämä on kalliokiipeilijöiden suosima harjoittelupaikka.
Ajonpää on jyrkkärinteinen graniittiselänne, jonka itäreunalla on geomorfologisesti hyvin edustava, lähes pystysuora kallioseinämä. Kallion laella ja rinteillä on tavanomaisia silokallioita, jotka ovat muodostuneet selänteiksi rakoilun myötä. Seinämillä on kalliohyllyjä.
Vesi- ja ympäristöhallituksen vuoden 1995 julkaisussa Luonnon- ja maisemansuojelun kannalta arvokkaat kallioalueet Turun ja Porin läänissä Ajonpää sai inventoinnin, valtakunnallisesti merkittävän kallioalueen suojelurajauksen. Ajonpään maisemallisia arvoja pidetään hyvin merkittävänä, kun taas biologisia ja geologisia arvoja merkittävänä. Ajonpään arvoluokka eli luonnon- ja maiseman suojelullinen merkitys on 4, eli kyseessä on luonnonarvoiltaan arvokas kallioalue. Turun kaupunkiseudun maakuntakaavassa Ajonpään suojelu-arvo on maakunnallinen, ja kaavassa se on suojelualue luontokohteena.
Ajonpään länsipuolella on pieni Ajonpäänlahti, jonka toisella puolella on Tamminiemen luonnonsuojelualue. Ajonpäätä vastapäätä mantereen puolella on Neste Oy:n Naantalin jalostamo. Ajonpään edustalla Viheriäistenaukolla on vilkas laivaliikenne muun muassa Naantalin satamaan ja Turun satamaan. Osa alueesta oli aiemmin tutkakatveessa, sillä lähimmät muut tutkat sijaitsevat Pansiossa ja Rajakarilla. Tämän vuoksi Ajonpään kalliolle päätettiin rakentaa uusi tutka-asema. Tutka-aseman masto kuljetettiin ajonpään kalliolle helikopterilla keväällä vuonna 2011, ja merenkulkututka otettiin käyttöön vuonna 2012. Nyt koko alue on Nauvon VTS-keskuksen hallinnassa.