stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petri Koskinen
Ura > Seuraura

Koskinen oli Tapparan kasvatti. Hän voitti C-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 1998 ja SM-pronssia vuonna 1999 sekä A-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2001. Kaudella 2002–2003 Koskinen debytoi miesten peleissä; hän pelasi seitsemän ottelua sekä lainalla Mestis-joukkue Hyvinkään Ahmoissa että Tapparan SM-liigajoukkueessa. Kevätkautensa Koskinen pelasi kuitenkin lähinnä teksasilaista juniorisarjaa AWHL:ää, Central Texas Blackhawksin joukkueessa.
Syyskuussa 2003 Koskinen solmi 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Tapparan kanssa. Hän pelasi kauden 2003–2004 kokonaan SM-liigassa, jossa tulokaskausi toi 52 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa tehot 4+7=11. Koskinen teki näin ollen liigadebyyttinsä kauden avausottelussa 12. syyskuuta 2003 paikallisottelussa Tampereen Ilvestä vastaan. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 7. lokakuuta 2003 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan tyhjään maaliin. Huhtikuussa 2004 Koskinen käytti sopimuksessaan olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa. Syyskuussa joukkue vuokrasi hänet kahden ottelun try-outin kautta Pelicansiin marraskuun loppuun asti ulottuneella sopimuksella. Tämän jälkeen Koskisen sopimusta jatkettiin kauden 2004–2005 loppuun.
Kaudeksi 2005–2006 Koskinen siirtyi try-outin kautta Mestis-joukkue Mikkelin Jukureihin. Hän voitti Mestiksen-mestaruuden keväällä 2006. Kaudeksi 2006–2007 Koskinen palasi SM-liigaan ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Saimaan Palloon. Hänen teholukemansa +5 oli kauden päätteeksi joukkueen paras. Tammikuussa 2007 Koskinen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa.
Koskinen nousi kaudella 2007–2008 myös SaiPan ykkösketjuun maskimieheksi ja "kulmakaivuriksi". Hänen kauttaan 2008–2009 lyhensi hieman polvivaivat syksyllä 2008. Lokakuussa 2008 Koskinen jatkoi sopimustaan kevääseen 2010 saakka. Tammikuussa 2010 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa. Koskisen kautta 2010–2011 haittasi lokakuussa 2010 tullut sormimurtuma, joka piti hänet sivussa noin kuukauden. Kausi oli Koskiselle melko vaikea, eikä hän tehnyt ainuttakaan maalia. Kaudella 2011–2012 Koskinen kuitenkin onnistui ja teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+6=18. Hän oli SaiPan kolmanneksi paras maalintekijä Jesse Saarisen kanssa. Koskisen kauteen mahtuu myös neljän ottelun maaliputki tammikuussa 2012.
Kauden 2012–2013 kynnyksellä, syyskuussa 2012 Koskinen siirtyi 1+1-vuotisella ja marraskuun maaottelutaukoon asti ulottuneen try-outin sisältäneellä sopimuksella Rauman Lukkoon. Samassa kuussa hän joutui kuitenkin kahdeksi kuukaudeksi sivuun jalkavamman takia. Lukko päätti näin ollen jatkaa Koskisen koeaikaa joulukuun joulukuun maaottelutaukoon saakka. Tauon aikana hän sai jatkosopimuksen. Hänen pelaajauransa päättyi kevääseen 2013.
Ura > Maajoukkueura

Koskinen on pelannut yhteensä kolme nuorten ja 17 poikien maaottelua.
Peter Blake

Peter Blake
Peter Blake (s. 25. kesäkuuta 1932 Dartford) on englantilainen taidemaalari ja graafinen suunnittelija. Blake tunnetaan parhaiten The Beatlesin Sgt Pepper's Lonely Hearts Club Band -albumin kansikuvan suunnittelijana. Hän suunnitteli myös Band Aidin "Do They Know It's Christmas?" -singlen kannen, Live Aid -konsertin julisteen, Paul Wellerin Stanley Road -albumin kannen sekä Oasisin Stop the Clocks -albumin kannen.
Blake on kuitenkin ennen kaikkea maineikas pop-taiteilija, joka on tehnyt 1960-luvulta lähtien runsaasti eklektisiä kollaasi- ja silkkipainotöitä. Hänen töilleen on tyypillistä populaarikulttuurin kuvaston hyödyntäminen. Peter Blake sai CBE-arvon vuonna 1983 ja hänet aateloitiin vuonna 2002.
Blake opiskeli vuosina 1946–1951 Gravesend School of Artissa. Ilmavoimissa suoritetun asepalveluksen jälkeen hän opiskeli Royal College of Artissa, josta hän valmistui vuonna 1956. Blake tuli kuuluisaksi 1950-luvulla. Hänen työnsä olivat kollaasimaisia teoksia, joihin hän yhdisti painokuvia, mainoksia ja music hall -esitysten julisteita. Blake maalasi usein kuvia painijoista, ja monet hänen töistään muistuttivat mainosjulisteita. Vuonna 1961 Blake osallistui Young Contemporaries -näyttelyyn, jossa oli esillä muun muassa David Hockneyn ja R. B. Kitajin töitä. Huomattavimpia Blaken varhaistöistä on maalaus On the Balcony. Se näyttää kollaasilta, mutta on itse asiassa puupaneelille tehty öljyvärimaalaus. Värikkäässä teoksessa on kuvattu lapsia, kuuluisia taidetoksia ja suosittuja aikakauslehtiä. Vuonna 1969 Blake muutti Lontoosta Bathiin, jossa hän kiinnostui Shakespearen näytelmien henkilöhahmoista ja Englannin kansanperinteestä. Hän teki myös Lewis Carrolin Liisan seikkailut peilimaailmassa -kirjan inspiroiman vesivärimaalauksen. Vuonna 1983 Peter Blake piti retrospektiivisen näyttelyn Tate Galleryssa.
Blake on pop-taiteen edelläkävijöitä, sillä hän teki maalauksia arkisista tuotepakkauksista ennen Andy Warholia, sarjakuviin perustuvia maalauksia ennen Roy Lichtensteinia ja maalitaulukuvioita ennen Jasper Johnsia. Banaaliuden sijaan Blake pyrki korostamaan arkisen käyttökuvaston erityisyyttä ja yksilöllisyyttä, ja hän pyrki tekemään taiteesta yhtä helposti lähestyttävää kuin popmusiikki. Blake oli suosituimmillaan 1960-luvulla, ja on pysynyt tyylilleen uskollisena, vaikka taiteilijan suurin suosio hiipui 1970- ja 1980-luvuilla. Blake on myös jatkuvasti tehnyt graafisen suunnittelijan töitä.
Poison the Well

| Poison the Well |
| --- | --- |
 poison the Well vuonna 2008
Tiedot
Toiminnassa:  1997–2010
Tyylilaji:  hardcore punk, post-hardcore, metalcore, kokeellinen rock
Kotipaikka:   Miami, Florida, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ryan Primack Chris A. Hornbrook Jeffrey Moreira Bradley Grace Brad Clifford
Levy-yhtiö:  Good Life Trustkill Undecided Atlantic Ferret
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poison the Well oli kokeellinen post-hardcore-yhtye Miamista ja Fort Lauderdalesta, Floridasta. Yhtye perustettiin vuonna 1997, ja se lopetti toimintansa vuonna 2010. Yhtyeen ilmaisussa kuultiin myös metalcorea ja melodista hardcorea.
Historia

Poison the Wellin alkuperäinen nimi oli An Acre Lost, ja sen perustivat laulaja Aryeh Lehrer ja kitaristi Ryan Primack. Pian heidän ensimmäisen julkaisun jälkeen ilmestyi 12 split with Promise No Tomorrow, jolla nimi oli muutettu Poison the Welliksi. Poison the Wellin ensimmäinen EP, Distance Only Makes The Heart Grow Fonder, ilmestyi vuonna 1998. Trustkill Records kiinnostui yhtyeestä julkaisun myötä ja teki levytyssopimuksen Poison the Wellin kanssa. Ensimmäinen albumi näki päivänvalon vuonna 1999. Albumi kantoi nimeä The Opposite of December...A Season of Separation. Musiikkilehti Guitar World piti levyä yhtenä parhaista hardcore-levytyksistä.
Viimeisin kokoonpano

Jeffrey Moreira - laulu (1998-2010)
Ryan Primack - kitara (1997-2010)
Chris A.Hornbrook - rummut (1997-2010)
Bradley Grace - basso (2006-2010)
Bradley Clifford - kitara (2006-2010)
Diskografia > Studioalbumit

The Opposite of December (1999)
Tear from the Red (2002)
You Come Before You (2003)
Versions (2007)
The Tropic Rot (2009)
Diskografia > EP:t

Distance Only Makes the Heart Grow Fonder (1998)
I/III / II/III / III/III (2009)
Diskografia > Singlet

"Ghostchant" / "Zombies Are Good for Your Health" (2003)
"The Realist" / "Apathy Is a Cold Body" (2003)
"Letter Thing" (2007)
Diskografia > Musiikkivideot

| Vuosi | Kappale | Ohjaaja(t) |
| --- | --- | --- |
| 2002 | "Botchla" | Darren Doane |
| 2003 | "Apathy is a Cold Body" | Christopher Sims |
| 2007 | "Letter Thing" | Roboshobo |
| 2009 | "Exist Underground" | Samuel Macon |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Poison the Well (band)
Käännös suomeksi
Rainio

Rainio voi tarkoittaa seuraavia:
Paikkoja

Rainio, Heinolan kaupunginosa
Henkilöitä

Johanna Rainio-Niemi, yhteiskuntatieteilijä ja poliittisen historian professori
Jussi Rainio (1878–1918), SDP:n kansanedustaja
Juuso Rainio (s. 1969), kestävyysjuoksija
Jussi Rainio, muusikko, Neon 2 -yhtyeen laulaja
Kalevi Rainio, muusikko, laulaja, valokuva- ja performanssitaiteilija ("Kake Puhuu")
Kullervo Rainio (1924–2020), sosiaalipsykologian professori ja Kokoomuksen kansanedustaja
Lilli Rainio (1861–1945), kirjailija
Pekka Rainio (1924–2007), insinööri, yritysjohtaja ja teollisuusneuvos, Toivo Rainion poika
Selma Rainio (1873–1939), lähetyslääkäri, Lilli Rainion sisar
Tapani Rainio (s. 1948), jalkapalloilija
Timo Rainio, muusikko
Toivo Rainio (1897–1942), työväenlehtien päätoimittaja ja apulaiskaupunginjohtaja
Tuomo Rainio (s. 1983), videotaiteilija
Ursula Rainio (s. 1950), malli ja näyttelijä, Miss Suomi 1970
Väinö Rainio (1896–1970), yleisurheilija
Henkilöitä > Entisenä nimenä

Aino Forsten, o.s. Rainio (1885–1937), kansanedustaja (SDP)
Ritva Haavikko, ent. Rainio (s. 1929), kirjallisuudentutkija ja tietokirjailija
Henkilöitä > Nimimerkkinä

Kapteeni Leo Rainio, Armas J. Pullan käyttämä nimimerkki, toisinaan myös yhdessä Mika Waltarin kanssa
Henkilöitä > Kuvitteellisia henkilöitä

Iris Rainio, tv-sarjassa Uusi päivä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rainio”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pervomaiski

| Pervomaiski Первомайский |
| --- | --- |
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Taka-Baikalian aluepiiri
Piiri:  Šilka
Korkeus:  680 m
Väkiluku (2009):  12 900
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pervomaiski (ven. Первома́йский) on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Šilkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mogoituin harjanteen koillispuolella lähellä Ingoda-jokea 50 kilometriä Šilkasta lounaaseen. Asukkaita on 12 900 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa 1930-luvulla perustetusta Sljudjankan kaivosasutuksesta. Vuonna 1951 se sai kaupunkimaisen taajaman aseman ja nimen Pervomaiski.
Nykyään Pervomaiskissa toimii malminrikastamo, elintarviketeollisuutta ja teräsbetonirakennetehdas. Taajamassa on neljä keskikoulua, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kotiseutumuseo ja kaksi sairaalaa. Lentokenttä suljettiin 1990-luvulla.
Aiheesta muualla

Pervomaiski Šilkan piirin sivustolla[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Pervomaiski Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
People’s Choice

People’s Choice tai The People’s Choice voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
People’s Choice Awards, yhdysvaltalainen populaarikulttuuriin keskittynyt palkintogaala
The People’s Choice, yhdysvaltalainen 1970-luvun funkyhtye
The People’s Choice Music, kokeellinen musiikkialbumi vuodelta 1997
The People’s Choice, Nomeansno-yhtyeen kokoelma-albumi vuodelta 2004
People’s Choice, Sledgeback-yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 2004.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”People’s Choice”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pekka Pyyhtiä

Pekka Antero Pyyhtiä (28. joulukuuta 1930 Jääski – 1997) oli suomalainen Lahdessa asunut nuortenkirjailija.
Pyyhtiä työskenteli myymälänhoitajana, myyntimiehenä, konttorinhoitajana ja lehtiavustajana. Hän kirjoitti myös pakinoita ja oli Salpausselän kirjailijoiden yhdistyksen johtokunnan sihteerinä vuosina 1973–1978.
Pyyhtiä kirjoitti 1970-luvulla kolme nuorten seikkailukertomusta jotka pohjautuivat hänen omiin lapsuuden ja nuoruuden ajan vaiheisiinsa.
Teoksia

Seikkailujen kesä. Karisto 1974
Mitäs me mieliharmit : seikkailukertomus 10-100 vuotiaille pojille. Karisto 1978
Avustajat pois : seikkailukertomus 10-100-vuotiaille pojille ja niille tytöille, jotka haluavat tietää enemmän.... Karisto 1980
Pervomaiskojen piiri

Pervomaiskojen piiri (ven. Первома́йский райо́н, Pervomaiski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Tomskin alueella Venäjällä. Vuonna 1939 perustetun piirin pinta-ala on 15 554 neliökilometriä. Asukkaita on 20 000 henkeä (vuonna 2009).
Pervomaiskojen piiri sijaitsee Tšulymjoen itärannalla Tomskin alueen kaakkoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Verhneketjen, idässä Teguldetin, etelässä Zyrjanskojen sekä lännessä Asinon ja Moltšanovon piireihin. Pinta-alasta 83,5 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora, savet ja liitu.
Piiriin kuuluu 6 maalaiskuntaa: Komsomolsk, Kujanovo, Novomariinka, Pervomaiskoje, Sergejevo ja Ulu-Jul. Hallinnollinen keskus on Pervomaiskojen kylä, josta on 110 kilometriä alueen pääkaupunkiin Tomskiin. Asutuskeskuksia on yhteensä 45.
Seudun alkuperäisiä asukkaita olivat tšulyminturkkilaiset. Nykyään 94 % piirin asukkaista on venäläisiä. Pervomaiskojen kylässä asuu 28 % väestöstä.
Pervomaiskojesta on maantieyhteys Asinon kautta Tomskiin. Vuonna 2006 valmistui Tšulymjoen ylittävä silta.
Talous perustuu puunhankintaan ja -jalostukseen. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljakasvien viljelyyn.
Piirissä toimii luomistyön ja vapaa-ajan keskus, kansanteatteri ja kotiseutumuseo. Pervomaiskojessa on lasten taidekoulu ja Komsomolskissa musiikkikoulu.
Paikallislehtenä ilmestyy Zavety Iljitša (”Iljitšin neuvot”).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pervomaiskojen piirin sivusto (venäjäksi)
Pietro Speciale

| Mitalit> Maa:  Italia.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Italia.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Italia.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:  Italia> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | floretti, joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | floretti, yksilökilpailu |  |
Pietro Speciale (29. syyskuuta 1876 Palermo – 9. marraskuuta 1945 Palermo) oli italialainen miekkailija. Hän teki olympiadebyyttinsä vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa. Vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa hän sai hopeaa miesten floretin yksilökilpailussa ja vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä kultaa joukkuekilpailussa. Hän kilpaili myös Antwerpenissä yksilökilpailussa, mutta jäi kahdenneksitoista.
Pierre Nommesch

Pierre Nommesch (16. joulukuuta 1864 Greiweldingen – 9. lokakuuta 1935) oli luxemburgilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Luxemburgin hiippakuntaan 28. lokakuuta 1890 ja nimitettiin saman hiippakunnan johtoon 8. maaliskuuta 1920. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sebastiano Nicotra, jota avustivat Thomas Louis Heylen ja Antoine Alphonse de Wachter.
Nommesch kuoli 70-vuotiaana virassa. Hänen seuraajansa oli Joseph Laurent Philippe.
Pietu Kätkä

| Pietu Kätkä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Pietu Kätkä
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1977 (ikä 47)
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pituus:  184 cm
Paino:  87 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1995–1996 1997–2003 2003–2004 2004 2005–2006 2006–2007 2008–2009:   Tampereen Pyrintö  Pyrintö/Pyrbasket  Korikobrat  Kauhajoen Karhu  Korikobrat  Tampereen Pyrintö  Loimaan Korikonkarit
Pietu Kätkä (s. 15. heinäkuuta 1977) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Tampereen NMKY:n kasvatti Kätkä pelasi Suomen pääsarjaa yhteensä kahdeksan kauden ajan. Hän pelasi pääsarjauransa Tampereen Pyrinnössä/Pyrbasketissa, jossa saavutti kaudella 2000–2001 SM-hopeaa ja Suomen cupin hopeaa. Hän pelasi myös I-divisioonaa Korikobrissa ja muutaman ottelun Kauhajoen Karhussa sekä Loimaan Korikonkareissa.
Pentti Mäensyrjä

Pentti Gunnar Mäensyrjä (8. tammikuuta 1926 Loppi – 28. syyskuuta 1992 Rovaniemi) oli suomalainen toimittaja ja eräkirjailija.
Karkkilan Vaskijärveltä kotoisin ollut Mäensyrjä muutti 1955 Kuusamoon, jossa hän toimi Koillissanomien toimitussihteerinä. Hän siirtyi kuitenkin pian Rovaniemelle, jossa hän oli Lapin Kansan toimittajana eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Eräkirjojen lisäksi Mäensyrjä kirjoitti myös Sielupensseli-nimisen romaanin nuoruudenystävästään, taidemaalari Ilmari Huitista.
Teokset

Kertomus Ounasvaaran hiihtoseuran 40-vuotisesta toiminnasta 1927-1967.  Ounasvaaran hiihtoseura 1967
Kotiseutuni Peräpohjola Lappi, teoksen kuvatekstit.  1971
Korpiemme kontio eilen, tänään, huomenna.  Karisto 1971
Hukka huutaa.  Karisto 1974
Ounasvaaran hiihtoseura 50 vuotta.  Ounasvaaran hiihtoseura 1977
Ahman jälkijotos.  Karisto 1979
Lisenssikarhu ja muutamia muitakin metsässä mietittyjä eräjutelmia.  Karisto 1983
Sielupensseli, romaaninomainen näkemys taidemaalari Ilmari Huitin originellista elämästä.   Kulttuuriyhdistys Lyyti, Karkkila 1984
Reppukarhuja : sattumustarinoita karhuselkosilta.  Karisto 1987
Kalmosärkkä : sikermän verran jutelmia metsistä ja kalavesistä.  Karisto 1991
Patrick Henry

| Patrick Henry |
| --- | --- |
 Patrick Henry, 1800-luvulla maalattu postuumi muotokuva.
Virginian 1. ja 6. kuvernööri
 5. heinäkuuta 1776 – 1. kesäkuuta 1779  
Edeltäjä:  Edmund Pendleton (vt.)
Seuraaja:  Thomas Jefferson
 1. joulukuuta 1784 – 1. joulukuuta 1786  
Edeltäjä:  Benjamin Harrison V
Seuraaja:  Edmund Randolph
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. toukokuuta 1736 Hanoverin piirikunta, Virginian siirtokunta
Kuollut: 6. kesäkuuta 1799 (63 vuotta) Brookneal, Virginia, Yhdysvallat
Tiedot
 Nimikirjoitus
Patrick Henry (29. toukokuuta (J: 18. toukokuuta) 1736 Studley, Hanoverin piirikunta, Virginia – 6. kesäkuuta 1799 Red Hill, lähellä Brooknealia, Virginia) oli yksi Yhdysvaltain perustajaisistä, joka muistetaan varsinkin dramaattisista isänmaallisista puheistaan. Hän toimi Virginian ensimmäisenä kuvernöörinä vuosina 1776–1779 ja uudestaan vuosina 1784–1786.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patrick Henry Wikimedia Commonsissa
Henry pitämässä kuuluisaa ”Maanpetos”-puhettaan Virginian porvarihuoneessa vuonna 1765. Peter F. Rothermelin maalaus vuodelta 1851.
Patrick Head

| Patrick Head> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1945 (ikä 79) Farnborough, Englanti
Ammatti:  insinööri, WilliamsF1:n osaperustaja
Patrick Head (s. 5. kesäkuuta 1945 Farnborough, Englanti, Iso-Britannia) on Formula 1 -sarjassa kilpailevan WilliamsF1 -tallin toinen perustaja. Hän toimi myös tallin teknisenä johtaja, mutta lopetti päivittäisen työskentelyn tallissa vuoden 2011 päätteeksi. Head oli syytteessä Ayrton Sennan kuolemaan johtaneesta onnettomuudesta. Italian syyttäjänvirasto epäili, että onnettomuus olisi johtunut viallisesta materiaalista autossa. Syytteet kuitenkin hylättiin vuonna 2005, koska lainsäädäntö piti mahdollista rikosta vanhentuneena.
Aikaisempi elämä

Kun Head syntyi, hänen isänsä ajoi Jaguar-tallissa. Koulun jälkeen Head liittyi Royal Navyyn, mutta pian hän huomasi, että armeija ei ollut häntä varten. Ensin hän yritti päästä opiskelemaan Birminghamiin ja myöhemmin Bournemouthiin. Vuonna 1970 Head valmistui insinööriksi ja liittyi Lola Racing Cars -autonvalmistajan riveihin.
Head oli tarmokas uusien projektien kehittäjä ja hänestä tuli vakiintunut autojen suunnittelija, jolloin hän ja Frank Williams tapasivat. Myöhemmin Head vaihtoi alaa ja alkoi suunnitella veneitä.
Vuonna 1976 Frank Williams päätti perustaa oman F1-tallin ja pyysi Headia liittymään uuteen talliin. Yhden epäonnistuneen yrityksen jälkeen 1977 Williams Grand Prix Engineering perustettiin. Talli ajoi aluksi Marchin rungolla. Vuonna 1978 Saudian tukemana australialaiskuski Alan Jones liittyi talliin. Kun tallilla ei ollut rahaa, Frank Williams hoiti tallin asiat puhelinkopissa. Rahan puutteesta huolimatta Head onnistui suunnittelemaan auton.
1986 Frank Williams loukkaantui pahasti auto-onnettomuudessa. Head toimi tallin johtajana sillä aikaa, ja WilliamsF1 voitti 1986 tallimestaruuden ja 1987 kuljettajien sekä tallien välisen mestaruuden.
Aiheesta muualla

WilliamsF1
Williams Racing
Perustajat:
 Frank Williams ·   Patrick Head


Tallipäällikkö:
 James Vowles


Kilpakuljettajat:
2.  Logan Sargeant ·  23.  Alexander Albon


Testikuljettajat:
 Franco Colapinto ·   Jamie Chadwick


Formula 1 -autot:

FW06 · 
FW07 · 
FW07B · 
FW07C · 
FW08 · 
FW08C · 
FW09 · 
FW09B · 
FW10 · 
FW11 · 
FW11B · 
FW12 · 
FW12C · 
FW13 · 
FW13B · 
FW14 · 
FW14B · 
FW15C · 
FW16 · 
FW16B · 
FW17 · 
FW17B · 
FW18 · 
FW19 · 
FW20 · 
FW21 · 
FW22 · 
FW23 · 
FW24 · 
FW25 · 
FW26 · 
FW27 · 
FW28 · 
FW29 · 
FW30 · 
FW31 · 
FW32 · 
FW33 · 
FW34 · 
FW35 · 
FW36 · 
FW37 · 
FW38 · 
FW40 · 
FW41 · 
FW42 · 
FW43 · 
FW43B · 
FW44 · 
FW45 · 
FW46


Frank Williams Racing Cars:

FW · 
FW04 · 
FW05


Muut autot:

BMW V12 LM
Pentti Mutikainen

Pentti "Muti" Mutikainen (s. 22. lokakuuta 1937 Kesälahti) on suomalainen basisti ja jazzmuusikko joka aloitti uransa Matti Heinivahon yhtyeessä vuonna 1958.
Mutikainen opiskeli Tampereen musiikkiopistossa ja kävi myös Sibelius-Akatemian kakkoskurssin. Hän aloitti muusikon uransa Matti Heinivahon orkesterissa vuonna 1958 ja muutti 1965 Tampereelta Helsinkiin. Mutikainen on soittanut muun muassa DDT Jazz Bandissa vuodesta 1965 alkaen sekä Antti Sarpila Swing Bandissa ja pianisti Claes Anderssonin yhtyeissä. Hän on levyttänyt yli 4 000 kappaletta studiomuusikkona ja esiintynyt 14 elokuvassa pääasiassa muusikkona. Hän on ollut näyttelijänä pienissä rooleissa elokuvissa Kauas pilvet karkaavat (1996), Räpsy ja Dolly (1990) sekä Lain ulkopuolella (1987). Kontrabasson ohella Mutikainen on soittanut bassokitaraa, pianoa ja alttosaksofonia.
Nykyään Mutikainen vaikuttaa yhtyeessä DDT-Jazzband. Suomen Jazzliitto myönsi hänelle vuoden 1999 Yrjö-palkinnon ja Classic Jazz ry vuoden 2006 Louis Armstrong -palkinnon ansioista perinnejazzin edistäjänä. Vuonna 2010 Mutikainen valittiin Suomen Jazzlegendaksi.
Palkinnot ja huomionosoitukset

Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinto 1999
Classic Jazz ry:n Armstrong-palkinto 2006
Imatra Big Band Festival Suomen Jazzlegenda numero 20 2010
Pikkutäplätikka

| Pikkutäplätikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Täplätikat Campethera
Laji::  nivosa
Kaksiosainen nimi
 Campethera nivosa  (Swainson, 1837) 
Katso myös
   Pikkutäplätikka Wikispeciesissä   Pikkutäplätikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkutäplätikka (Campethera nivosa) on keskiafrikkalainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu Senegambiasta itään Sudanin lounaisosaan ja Kenian länsiosaan, sekä etelässä Luoteis-Angolaan, Luoteis-Sambiaan ja Zaireen. Lajista tunnetaan neljä alalajia. William John Swainson kuvaili lajin holotyypin Länsi-Afrikasta vuonna 1837.
Pitkäjärvi (Inkeri)

Pitkäjärvi (ven. Надино, Nadino) on entinen inkeriläinen kylä, joka kuului Järvisaaren luterilaiseen seurakuntaan. Nykyään se on Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä.
Kylä sijaitsi Pitkäjärven (ven. Dolgoje ozero) läntisessä päässä melkein järven rannalla. Kylä saattaa olla sama kuin Järvisaarella 1600-luvulla mainittu Dolgovan kylä. 1700-luvulla kylään asettuivat Vainoset. Perimätiedon mukaan ensimmäinen kylä sijaitsi kauempana järven rannasta. Se kuulemma paloi, ja maanomistajan luvalla rakennettiin uusi kylä lähemmäksi järveä. Paikallisen tarinan mukaan kylä sai venäläisen nimensä maanomistajan Nadja-tyttären mukaan, joka hukkui järveen. Toisen version mukaan nimi myös periytyy hovinherra Dubjanskin tyttäreltä, jolle kylä oli lahjoitettu.
Vuonna 1838 Pitkäjärvellä asui 36 ihmistä (14 miestä, 22 naista), vuonna 1856 siellä oli seitsemän taloa ja 20 sielua, vuonna 1860 taloja oli yhdeksän ja talonpoikia 15. Vuonna 1867 kylässä merkitty 43 asukasta (miehiä 16 ja naisia 27), kaikki inkeriläiset (savakot). Vuonna 1926 kylässä oli 23 taloa ja 107 asukasta, niistä 106 inkeriläisiä.
Pitkäjärven talot olivat kaikki yhdellä puolella tietä. Vuonna 1939 kylässä oli 33 taloa. Isäntien sukunimet 1900-luvulla: Nuija (Seulolasta), Sinkkonen (Jaakkima), Tolla (Jääski), Vainonen, Virkki (Muja), Volkoff.
Toisen maailmansodan aikana kylä oli miehitetty saksalaisjoukoilla. Inkeriläisiä oli viety vuosina 1943-1944 Viron kautta Suomeen.  Sodan jälkeen osa niistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikylälle, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää..