stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alalie
Historia > Kreikkalainen kausi

Alalie oli alun perin kreikkalainen siirtokunta, jonka perustivat Joonian Fokaiasta tulleet asuttajat arkaaisella kaudella noin vuonna 560 eaa. oraakkelin antamaan kehotukseen perustuen. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Allaliaios (Ἀλλαλιαῖος).
Kun persialaiset tuhosivat emäkaupunki Fokaian Harpagoksen johdolla 20 vuotta myöhemmin, noin vuonna 546–540 eaa., noin puolet fokaialaisista muutti Alalieen. Fokaialaiset asuivat Alaliessa noin viisi vuotta harjoittaen merirosvoutta etruskien eli tyrrheenien vesillä sekä Karthagon hallussa olleen Sardinian saaren lähistöllä. Tämä sai aikaan vihollisuuksia, ja johti lopulta suureen Alalien meritaisteluun etruskien ja karthagolaisten yhdistynyttä laivastoa vastaan noin vuonna 540–535 eaa. Herodotos mainitsee Alalien laivaston kooksi tuolloin 60 laivaa, minkä perusteella kaupungin väkiluvuksi on arvioitu noin 20 000. Alalien fokaialaiset saivat tappiossa voiton mutta raskaan sellaisen, ja jättivät kaupungin ja siirtyivät Etelä-Italian niin kutsuttuun Suur-Kreikkaan. Ensin he siirtyivät Rhegioniin ja perustivat sen jälkeen Elean siirtokunnan uudeksi kaupungikseen.
Historia > Etruski- ja roomalaiskausi

Alalieen jäi todennäköisesti jonkin verran kreikkalaisia asukkaita, mutta kaupunki muuttui etruskikaupungiksi ja lakkasi olemasta kreikkalainen polis. Kreikkalainen väestö sekoittui ajan kuluessa etruskeihin ja mahdollisesti myös karthagolaisiin. Taistelun jälkeen kreikkalaista Alalieta ei mainita historiassa. Se esiintyy historiassa jälleen roomalaisella nimimuodollaan Aleria ensimmäisen puunilaissodan aikaan, jolloin kaupunki oli Karthagon hallinnassa. Tuolloin, tarkemmin vuonna 259 eaa., Rooman laivasto valtasi sen Lucius Scipion johdolla. Samalla koko saari tuli Rooman alaisuuteen.
Ensimmäisen vuosisadan  eaa. alkupuolella Aleria vastusti Sullaa. Voitettuaan hän teki kaupungista roomalaisen colonian eli sotilassiirtokunnan vuonna 81 eaa. Julius Caesar ja Augustus asuttivat sinne lisää roomalaisia, ja kaupungin nimeksi tuli Colonia Veneria Julia Pacensis Restituta Tertianorum Aleria. Augustus asetti kaupunkiin laivaston joukko-osaston, joka erotettiin omaksi yksikökseen Misenumissa olleesta laivastosta.
Roomalaisella kaudella Aleria oli edelleen yksi Korsikan tärkeimpiä, ja toimi saaren hallinnollisena keskuksena. Taloudellisesti kaupunki taantui vähitellen Ostian merkityksen noustua satamana. Löytöjen perusteella Aleria on säilynyt asuttuna ainakin 200–300-luvuille jaa. saakka.
Kaupungin paikalla on suoritettu järjestelmällisiä arkeologisia kaivauksia vuodesta 1955 lähtien.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungin jäänteet ovat pääosin peräisin roomalaisen kauden rakennuksista. Kreikkalaisesta eli fokaialaisesta kaupungista on löydetty vain vähän jäänteitä, joihin lukeutuu vähäisiä, 500-luvulle eaa. ajoitettujen asumusten jäänteitä sekä keramiikkaa, pääasiassa joonialaisen ja rhodoslaisen keramiikan siruja sekä attikalaisen mustakuviokeramiikan siruja. Kreikkalainen kaupunki on ollut ympäröity muurein, joista on löydetty osia. Myös ne on ajoitettu noin 500-luvulle eaa.
Kaupungin paikan läheltä nykyisestä Casabiandan kylästä on löydetty roomalaista kautta edeltäneen ajan nekropolis eli hauta-alue, jossa on muun muassa kallioon kaiverrettuja kammiohautoja. Niistä vanhimmat on ajoitettu arkaaiselle tai varhaiselle klassiselle kaudelle. Hautalöytöihin lukeutuu paljon keramiikkaa, pronssiastioita, aseita ja koruja.
Roomalaisen kauden kaupungista on löydetty muun muassa kaupunginmuuria portteineen, itä-länsisuuntainen forum, jonka pituus on noin 92 metriä, sekä cardo maximus ja decumanus maximus -pääkadut. Forumin itälaidalla oli temppeli, joka on oletettavasti ollut omistettu Augustukselle ja Romalle, ja pohjois- ja eteläsivuilla portiikkeja. Muihin roomalaisaikaisiin rakennuksiin kuuluvat muun muassa praetorium eli hallintorakennus, amfiteatteri, roomalainen kylpylä (nk. Santa Laurinan kylpylä), varhaiskristillinen kappeli, sekä niin kutsutut Doliumin talo ja Impluviumin talo.
Kaupungista ja sen nekropoliilta tehtyjä esinelöytöjä on Alérian kylässä sijaitsevassa Alérian arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alalie Wikimedia Commonsissa
Alalien raunioita.
Alalien nekropolista.
Alalien roomalaisaikaisia raunioita.
Edistys (lehti)

Edistys oli New Yorkin Brooklynissa vuosina 1898–1899 ilmestynyt amerikansuomalainen aikakauslehti.
Siirtolaisen kustannusyhtiön julkaisema Edistys oli ensimmäinen amerikansuomalainen kulttuurilehti. Se pyrki täyttämään myös suomenkielisen kuvalehden tarpeen. Ulkoasultaan tyylikkään, 64-sivuisen kuukausilehden päätoimittajina työskentelivät Esa Eetu Takala ja loppuvaiheessa Aaro J. Jalkanen. Toimituskuntaan kuuluivat myös Antero Riippa ja J. E. Saari. Lehti julkaisi artikkeleita ajankohtaisista aiheista, tunnettujen henkilöiden elämäkertoja sekä alkuperäistä ja käännettyä kaunokirjallisuutta.
Aiheesta muualla

Edistys digitoituna kansalliskirjastossa
Alamäkeen

| Alamäkeen> Downhill |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alfred Hitchcock
Käsikirjoittaja:  Eliot Stannard
Perustuu:  Ivor Novellon ja Constance Collierin näytelmään Down Hill
Tuottaja:   Michael Balcon  C. M. Woolf 
Kuvaaja:  Claude L. McDonnell
Leikkaaja:   Ivor Montagu  Lionel Rich 
Lavastaja:  Bertram Evans
Pääosat:   Ivor Novello  Robin Irvine  Isabel Jeans 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia
Tuotantoyhtiö:  Gainsborough Pictures
Levittäjä:  Woolf & Freedman Film Service
Ensi-ilta:  24. lokakuuta 1927
Kesto:  80 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alamäkeen (Downhill, myös: When Boys Leave Home) on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1927. Se perustuu Ivor Novellon ja Constance Collierin näytelmään, ja Novello myös näytteli sen pääosaa.
Elokuvaa oli esitetty Suomessa aikojen kuluessa vain Elokuva-arkistossa ennen kuin se maaliskuussa 2013 esitettiin televisiossa Yle Teema -kanavalla. Se on jäänyt muutenkin paitsioon, sillä elokuvahistoriassa tätä vailla jännitysaineksia olevaa elokuvaa ei juuri muisteta Hitchcockin muiden samanaikaisten elokuvien rinnalla. Elokuva on restauroitu vuonna 2012.
Elokuva on tunnelataukseltaan hyvin voimakas, tarinan mittaan aina vahvistuva.
Tarina

Opiskelijapoika Roddy on sisäoppilaitoksessa. Hänellä on siellä suhde tarjoilijan kanssa, joka syyttää häntä raskaudestaan, vaikka todellinen isä on opiskelijakaveri Tim. Roddy erotetaan, ja kotona odottaa isä, joka raivostuu ja hylkää pojan, ja poika lähtee Pariisiin. Lopulta Roddy palaa kotiin katuvaisten vanhempiensa luo, jotka ovat saaneet tietää poikansa olevan syytön.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ivor Novello  | … |  Roddy Berwick   |
|  Robin Irvine  | … |  Tim Wakely   |
|  Isabel Jeans  | … |  Julia   |
|  Ian Hunter  | … |  Archie   |
|  Norman McKinnel  | … |  sir Thomas Berwick   |
|  Annette Benson  | … |  Mabel   |
|  Sybil Rhoda  | … |  Sybil Wakely   |
|  Lilian Braithwaite  | … |  lady Berwick   |
|  Violet Farebrother  | … |  runoilija   |
|  Ben Webster  | … |  tohtori Dawson   |
|  Hannah Jones  | … |  räätäli   |
|  Jerrold Robertshaw  | … |  pastori Henry Wakely   |
|  Barbara Gott  | … |  madame Michet   |
|  Alf Goddard  | … |  ruotsalainen   |
|  J. Nelson  | … |  Hibbert   |
Näyttelijät > Hitchcockin cameorooli

Alfred Hitchcockilla ei ole elokuvassa cameoroolia.
Tuotanto

Alamäkeen perustuu David L’Estrangen kirjoittamaan näytelmään Down Hill. L’Estrange oli Ivor Novellon ja Constance Collierin salanimi, jolla he olivat myös kirjoittaneet näytelmän The Rat, josta tuotantoyhtiö Gainsborough oli tuottanut elokuvan pari vuotta aikaisemmin.
Elokuvan kuvaukset eivät sujuneet ongelmitta. Hitchcockilla ja leikkaaja Ivor Montagulla, jolla oli ollut merkittävä osuus Vuokralaisen onnistumiseen, oli suuria erimielisyyksiä siitä, mitä kaikkea elokuvassa voisi näyttää. Montagu vastusti ennen kaikkea kohtauksia, jotka vaikuttivat mahdottomilta tai johdattivat katsojaa harhaan. Eniten Montagu vastusti taksikohtausta, joka oli kuvattu suoraan ylhäältä päin. Montagun mielestä kuvakulma oli luonnoton ”jopa kärpäselle katossa”. Kiista johtikin siihen, että Montagu lopetti työt elokuvan parissa ennen sen valmistumista.
Aiheesta muualla

Downhill on katsottavissa ja ladattavissa Internet Archivessa
Albréda

| Albreda |
| --- | --- |
 Albredan museo.
 Albreda
 Koordinaatit: 13°20′6″N, 16°23′6″W 
Valtio:  Gambia
Alue:  Kerewan
Piirikunta:  Upper Niumi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2013):  1 400
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Albréda oli ranskalainen kauppa-asema Gambiajoella vuosina 1681–1857.
Ranskalainen Senegalin kauppakomppania perusti Albrédan kauppa-aseman vuonna 1681. Se sijaitsi Gambiajoen pohjoisrannalla brittien James Islandia vastapäätä.
Pieni linnoitettu kauppa-asema hävitettiin useita kertoja ranskalaisten ja brittien välisissä sodissa. Sen kautta vietiin orjien lisäksi myös paljon elintarvikkeita Goréen saarelle. Britteihin verrattuna Albrédan kaupankäynti oli kuitenkin vähäistä. Ranskalaiset luopuivat omistuksestaan vuonna 1857 vastineeksi oikeuksista Portendickin satamaan nykyisessä Mauritaniassa.
Nykyään Albreda on pieni jokisatama Upper Niumin piirikunnassa. Vuonna 2013 kylässä oli 1 400 asukasta. Siellä on pieni museo, joka esittelee lähinnä orjakaupan historiaa.
Ecuadorinkirjopyrstö

| Ecuadorinkirjopyrstö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Linnut  Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut  Apodiformes
Heimo::  Kolibrit  Trohiliidae
Suku::  Kirjopyrstökolibrit  Phlogophilus
Laji::  hemileucurus
Kaksiosainen nimi
 Phlogophilus hemileucurus  Gould, 1860 
Katso myös
   Ecuadorinkirjopyrstö Wikispeciesissä   Ecuadorinkirjopyrstö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ecuadorinkirjopyrstö (Phlogophilus hemileucurus) on kolibreihin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan uhanalaisena Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Ecuadorinkirjopyrstö kasvaa noin 8–9 cm pitkäksi. Selästään lintu on hohtavan vihreä. Rinta on väriltään valkoinen ja vatsa on valkoinen tihein vihrein pilkuin. Pyrstö on viuhkamainen ja väriltään tumman vihreä. Ecuadorinkirjopyrstön pyrstön kärjessä ja tyvessä on valkoinen juova.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ecuadorinkirjopyrstöä tavataan Andeilta Kolumbiasta, Ecuadorista ja Perusta. Sen elinympäristöä ovat kosteat ainavihannat metsät ja niiden tiheiköt tyypillisesti 400–1 500 metrin korkeudella merenpinnasta. Laji luokitellaan elinvoimaiseksi ja sen suurin uhka on sopivan elinympärsitön hakaaminen laidunmaiksi, kahvin- tai teen viljelyyn ja kaivosten vuoksi. Lajin kannan suuruutta ei ole arvioitu.
David Albelda

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: David Albelda Aliqués
Syntymäaika: 1. syyskuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Alzira, Valencia, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 senttimetriä
Junioriseurat
1992–1995: Alzira
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–1996 1996–2013 1996–1997 1998–1999 | Valencia B Valencia → Villarreal (laina) → Villarreal (laina) | 31 (4) 351 (6) 34 (0) 35 (2) |
Maajoukkue
| 2001–2008 | Espanja | 51 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 14. kesäkuuta 2013.
| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Espanja> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | jalkapallo |  |
David Albelda Aliqués (s. 1. syyskuuta 1977 Alzira, Valencian maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Albelda aloitti ammattilaisuransa Valencian B-joukkueessa kaudella 1995–1996. Kaudet 1996–1997 ja 1998–1999 hän pelasi lainassa Villarrealissa. Sittemmin hän kuului Valencian edustusjoukkueen kokoonpanoon yhtäjaksoisesti vuodesta 1999 aina vuoteen 2013 ja oli aikanaan myös joukkueen kapteeni. Hänen suurimmat saavutuksensa seurajoukkuetasolla ovat Primera Divisiónin mestaruus vuosilta 2002 ja 2004 sekä Mestarien liigan toinen sija vuosilta 2000 ja 2001.
Espanjan maajoukkueessa Albelda teki ensiesiintymisensä 5. syyskuuta 2001 Liechtensteinia vastaan. Arvokilpailuissa hän on pelannut kaksi ottelua vuoden 2002 MM-kilpailuissa, kolme vuoden 2004 EM-kilpailuissa ja kaksi vuoden 2006 MM-kilpailuissa. Junioritasolla Albelda edusti maataan vuoden 1997 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa ja vuoden 2000 kesäolympialaisissa, joista jälkimmäisessä Espanjan joukkue voitti hopeaa.
Aiheesta muualla

David Albeldan profiili 2006 MM-kilpailuiden sivustolla (englanniksi)
Espanjan joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2000
1 Aranzubia |
2 Lacruz |
3 Capdevila |
4 Marchena |
5 Unai |
6 Albelda |
7 Angulo |
8 Xavi |
9 José Mari |
10 Gabri |
11 Ferrón |
12 Puyol |
13 Luque |
14 Amaya |
15 Ismael |
16 Velamazán |
17 Tamudo |
18 Felip |
Valmentaja Sáez
Espanjan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Casillas |
2 Torres |
3 Juanfran |
4 Helguera |
5 Puyol |
6 Hierro |
7 Raúl |
8 Baraja |
9 Morientes |
10 Tristán |
11 de Pedro |
12 Luque |
13 Ricardo |
14 Albelda |
15 Romero |
16 Mendieta |
17 Valerón |
18 Sergio |
19 Xavi |
20 Nadal |
21 Luis Enrique |
22 Joaquín |
23 Contreras |
Valmentaja Camacho
Espanjan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 Cañizares |
2 Capdevila |
3 Marchena |
4 Albelda |
5 Puyol |
6 Helguera |
7 Raúl |
8 Baraja |
9 Torres |
10 Morientes |
11 Luque |
12 Gabri |
13 Aranzubia |
14 Vicente |
15 Bravo |
16 Alonso |
17 Etxeberria |
18 César |
19 Joaquín |
20 Xavi |
21 Valerón |
22 Juanito |
23 Casillas |
Valmentaja Sáez
Espanjan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Casillas |
2 Salgado |
3 Pernía |
4 Marchena |
5 Puyol |
6 Albelda |
7 Raúl |
8 Xavi |
9 Torres |
10 Reyes |
11 García |
12 López |
13 Iniesta |
14 Alonso |
15 Ramos |
16 Senna |
17 Joaquín |
18 Fàbregas |
19 Cañizares |
20 Juanito |
21 Villa |
22 Pablo |
23 Reina |
Valmentaja Aragonés
Dyyni (romaani)

| Dyyni 1-3> Dune.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Frank Herbert
Kansitaiteilija:  John Schoenherr
Kieli:  englanti
Genre:  sci-fi
Kustantaja:  Chilton Books
Julkaistu:  1965
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  412
Suomennos
Suomentaja:  Anja Toivonen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1982–1983
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  280, 251, 262
ISBN:  951-0-11376-X, 951-0-11575-4 ja 951-0-11994-6
Sarja: Dyyni
Seuraava:  Dyynin Messias
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Dyyni on Frank Herbertin kirjoittama yhdysvaltalainen tieteisromaani vuodelta 1965. Se voitti parhaan tieteisromaanin Hugo- ja Nebula-palkinnon. Romaanin ensimmäinen ja lyhyempi versio ilmestyi jatkoromaanina Analog Magazine -lehdessä 1963–1965 nimillä ”Dune World” ja ”The Prophet of Dune”.
Dyyniä pidetään yhtenä tieteiskirjallisuuden klassikoista ja romaanisarjan parhaimpana osana. Se on innoittanut myös useita muita scifi-teoksia. Esimerkiksi aavikkoplaneetta Arrakis on ollut esikuvana Tähtien sodan Tatooine-planeetalle.
Frank Herbert kirjoitti romaanille viisi jatko-osaa ja hänen kuolemansa jälkeen hänen poikansa Brian Herbert yhdessä Kevin J. Andersonin kanssa ovat jatkaneet romaanisarjaa.
Romaanin taustaa

Frank Herbert kirjoitti Dyyniä kuusi vuotta. Kirjan pohja-ajatuksena oli Frank Herbertin suunnittelema, mutta tuolloin julkaisemattomaksi jäänyt artikkeli They Stopped the Moving Sands, jossa hiekkadyyni pysäytettiin sitovan kasvillisuuden avulla. Artikkeli julkaistiin vasta 2005 kokoelmassa Road To Dune. Herbert kirjoitti Dyynin ensin Analog-lehteä varten ja muunnellun version kirjaksi. 1960-luvulla USA:ssa monet suuret kustantajat eivät kuitenkaan suostuneet julkaisemaan Dyyniä. Dyyni voitti Nebula-palkinnon vuonna 1965 ja seuraavana vuonna Hugo-palkinnon. Vaikka teosta kiiteltiin, se ei ollut järin suuri myyntimenestys tieteisromaaniksi.
Dyynissä tulee esille kirjailijan tekninen kekseliäisyys, mutta teoksessa kuvataan silti pääosin ihmiseen liittyviä ilmiöitä. Herbertillä on Dyynissä kyky koota lukemattomista eri elementeistä uskottavan tuntuinen mielikuvitusmaailma, jossa uskonnolla, parapsykologialla ja mystiikallakin on osansa. Herbertin luoman maailman tarkkuus ja yksityiskohtaisuus oli aikoinaan omaa luokkaansa, ja sitä verrattiin suosittuun fantasiakirjaan Taru sormusten herrasta. Juoni on mutkikas ja taidokkaasti rakennettu, ja käyttää hyväkseen mytologiaa ja historiaa. Galaktisen imperiumin rakenne muistuttaa muinaista Roomaa ja keskiajan feodaaliyhteiskuntia. Dyyni oli ensimmäisiälähde? scifi-romaaneja, joissa teknisten ja tieteellisten ideoiden lisäksi oli hyvin toimiva juoni ja vahvat henkilöhahmot. Tekniikka ei ole pääosassa, mitä selitetään ihmisten muinaisella jihadilla tekoälyjä vastaan. Tietokoneiden paikan ottavat neuvonantajina toimivat, samalla loogisuudella ja tehokkuudella ajattelevat ihmiset.
Vastaanotto

Herbert esittää Dyynissä monien tieteenalojen popularoisoituja tuloksia. Dyyni-kirjasarja olikin ensimmäisiä tieteiskirjoja, joissa käsiteltiin ekologiaa ja ihmisen selviytymistä ankarassa ympäristössä, aavikoituneella Arrakis-planeetalla. Kirjassa tulevat esille uskonnon, politiikan ja vallan kietoutuminen toisiinsa, vallan keskittyminen, salaliitot ja poliittinen juonittelu.
Helsingin Sanomien arvostelijan Vesa Sirénin mukaan teoksessa kiinnittävät huomiota ilmestymisajankohtaan liittyvät yksityiskohdat. Näitä ovat 60-luvun huumekulttuurista muistuttava ”rohto” sekä läntisiä ja itäisiä uskontoja yhdistelevät tahattoman koomiset termit. ”Pohjimmiltaan Herbertin maailmoja syleilevä, paatoksellinen teksti on kuitenkin raamatullista ja sietämättömän patriarkaalista: teoksen tärkeimmät naishahmot ovat joko pelottavia noitia, uskollisia jalkavaimoja tai molempia.” Kirjaa on myös arvosteltu liian mustavalkoisesta hyvän ja pahan taistelusta. Lisäksi teoksen kieli sortuu välillä kömpelyyteen ja sisällyksettömään monimutkaisuuteen.
Sovitukset > Dyyni (1984)

David Lynch ohjasi ja käsikirjoitti ensimmäisen Dyyniin perustuvan elokuvan 1984. Pääosassa oli Kyle MacLachlan. Popmuusikko Sting oli sivuroolissa.
Sovitukset > Dyyni-minisarja (2000)

John Harrison ohjasi ja käsikirjoitti 3-osaisen Frank Herbert's Dune minisarjan 2000. Pääosissa olivat William Hurt ja Alec Newman. Tätä seurasi vuonna 2003 sarja Frank Herbert's Children of Dune, joka yhdisteli tarinassaan osia kirjoista Dyynin messias sekä Children of Dune.
Sovitukset > Uudet elokuvasovitukset

Denis Villeneuven ohjaama samanniminen elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2021. Elokuvan jatko-osa Dyyni: Osa kaksi sai ensi-iltansa maaliskuussa 2024.
Sovitukset > Videopelit

Romaaniin perustuen on kehitetty useita videopelejä, joista ensimmäinen on vuonna 1992 julkaistu Dune.
Suomennokset

Romaani ilmestyi suomeksi kolmessa osassa. Sen suomensi Anja Toivonen ja 2. painoksen suomennoksen tarkasti Ari Koskinen.
Herbert, Frank: Dyyni. Ensimmäinen osa: Dyyni.  ((Dune, 1965.) Sci-fi-sarja. 2. painos 1984)  Suomentanut Anja Toivonen. Suomennoksen tarkistanut Ari Koskinen. Helsinki:  WSOY, 1982.  ISBN 951-0-11376-X
Herbert, Frank: Dyyni. Toinen osa: Muad’Dib.  ((Dune, 1965.) Sci-fi-sarja. 2. painos 1984)  Suomentanut Anja Toivonen. Suomennoksen tarkistanut Ari Koskinen. Helsinki:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-11575-4
Herbert, Frank: Dyyni. Kolmas osa: Profeetta.  ((Dune, 1965.) Sci-fi-sarja. 2. painos 1984)  Suomentanut Anja Toivonen. Suomennoksen tarkistanut Ari Koskinen. Helsinki:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-11994-6
Dyyni-elokuvan 1984 version juliste
Albatros (1928)

| Albatros |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reichsmarinewerft Wilhelmshaven
Kölinlasku:  5. lokakuuta 1925
Laskettu vesille:  15. heinäkuuta 1926
Palveluskäyttöön:  15. toukokuuta 1928
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama 10. huhtikuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  938 t (standardi) 1 310 t (kuormattu)
Pituus:  87,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,25 m
Syväys:  3,65 m
Koneteho:  23 000 shp
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  120
Aseistus
Aseistus:  3 x 10,5 cm tykkiä 2 x 2 cm ilmatorjuntatykkiä 6 x 533 mm torpedoputkea 30 x miinaa
Albatros oli Saksan laivaston tyypin 23 torpedovene, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin laivastontelakalta Wilhelmshavenista, missä köli laskettiin 5. lokakuuta 1925. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta 1926 ja valmistui 15. toukokuuta 1928.
Palvelus

Alus kuului toisen maailmansodan puhjetessa Heyken komentamaan 5. torpedovenelaivueeseen, jonka mukana se syyskuun alussa suojasi keveitä risteilijöitä, hävittäjiä ja miinalaivoja sekä osallistui Westwall-miinoitteiden laskentaan Pohjanmerellä.
Alus liitettiin operaatio Weserübungin Osloon suunnattuun osastoon. Oslon edustalla osasto joutui 9. huhtikuuta 1940 taisteluun Norjan rannikkolinnakkeiden kanssa. Taisteluiden aikana Albatros upotti Norjan laivaston vartioalus KNM Pol III:n. Seuraavana päivänä alus vaurioitui rannikkotykistön tulessa suojatessaan Bolarnen maihinnousua. Aluksen miehistö ajoi aluksensa rantaan estääkseen sen uppoamisen. Alus tuhoutui 13. huhtikuuta 1940.
Albert Einsteinin aivot

Albert Einstein 1947
Albert Einsteinin aivot ovat olleet huomattavan tieteellisen tutkimuksen ja spekulaation kohteena. Ne poistettiin heti Einsteinin kuolemaa seuranneiden tuntien aikana, ja aivot ovat saaneet osakseen huomiota Einsteinin suuren neron maineen ansiosta.
Einsteinin aivot on säilytetty tähän päivään saakka. Ei ole täysin selvää, onko näin tehty Einsteinin luvalla vai vastoin hänen tahtoaan. Ronald Clarkin elämäkertateoksessa vuodelta 1971lähde tarkemmin? ilmoitetaan Einsteinin toivoneen hänen aivojensa päätymistä tieteellisen tutkimuksen kohteeksi ja ruumiin tuhkausta. Väitteen todenperäisyys on kuitenkin myöhemmissä tutkimuksissa asetettu kyseenalaiseksi.
Einsteinin ruuminavaus ja aivojen säilöminen

Einsteinin ruumiinavauksen suoritti patologi Thomas Harvey, joka poisti Einsteinin aivot, ennen kuin tämän kuolemasta oli kulunut seitsemän tuntia.lähde? Hän tutki aivot, mutta vastoin odotuksia hän ei löytänyt mitään normaalista poikkeavaa. Einsteinin aivot nousivat julkisuuteen vuonna 1978, jolloin ne löydettiin uudelleen niiden oltua yli kaksi vuosikymmentä säilössä lähde?.
McMasterin yliopiston tutkimusryhmä lähde? Ontariossa, Kanadassa tutki Einsteinin aivoja syvällisemmin vuonna 1999. Tuolloin Sandra Witelson kollegoidensa kanssa teki Harveyn säilyttämistä näytteistä syvällisemmän analyysin. Ryhmä huomasi aivoissa kolme poikkeusta: Aivoissa ei ollut otsalohkoon kuuluvaa parietaalista operculumia, päälakilohko oli 15 prosenttia normaalia suurempi, ja molemmat lohkot olivat symmetriset. Normaalisti aivopuoliskojen päälakilohkot ovat epäsymmetriset. Päälakilohkot liittyvät matemaattiseen ajatteluun ja kolmiulotteiseen hahmottamiskykyyn. Reunanpäällyspoimutuksen puuttumisen takia lohkojen välillä oli paremmat yhteydet, ja siksi Einsteinilla oli hyvät kolmiulotteisen hahmottamisen taidot; Einstein sanoikin hahmottavansa ongelmia ennen kaikkea visuaalisesti.
Einstein osoitti poikkeuksellista lahjakkuutta jo 12 vuoden iässä hallitsemalla huomattavasti enemmän algebraa kuin koulussa oli opetettu. Einstein onnistui muun muassa omatoimisesti todistamaan Pythagoraan lauseen.
Muita merkkihenkilöitä, joiden aivoja on postuumisti tutkittu tieteellisesti, olivat muun muassa Carl Friedrich Gauss ja Vladimir Iljitš Lenin.