Satyricon
Sisältö > Kirjat 14–16

Teoksen keskiosasta on säilynyt osia kirjoista 14-16. Näistä muodostuvat seuraavat episodit:
Reetorin koulu: Agamemnon. Encolpius on reetori ja puhetaidonopettaja Agamemnonin seurassa ja yrittää saada puhujanlahjojensa avulla hankittua kutsun illallisille.
Ilotalo: Encolpius ja Ascyltos. Episodi on säilynyt hyvin katkelmallisena. Encolpius ja Ascyltos livistävät puhetilaisuudesta ja yrittävät löytää majapaikkaansa. He kuitenkin päätyvät ilotaloon ja joutuvat mukaan jonkinlaisiin orgioihin.
Majatalo: Giton. Ystävykset harhailevat erillään ilotalosta selvittyään, mutta kohtaavat jälleen toisensa. Giton ilmestyy ensimmäisen kerran kuvaan. Encolpius ja Ascyltos alkavat kiistellä pojasta, mutta pääsevät sopuun ja erkanevat sovinnolla.
Tori: varastettu viitta. Encolpius, Ascyltos ja Giton ovat jälleen yhdessä. Heiltä on hukkunut tunika, johon he olivat kätkeneet rahansa. Toisaalta heidän haltuunsa on päätynyt varastettu viitta. Henkilöt, joiden hallussa tunika on, syyttävät heitä viitan varastamisesta. Ystävyksiä uhkaa oikeusjuttu, mutta he onnistuvat kuitenkin välttämään sen.
Priapoksen valvojaiset: Quartilla. Ystävysten majapaikkaan ilmestyy Quartilla, hedelmällisyydenjumala Priapoksen papitar. He olivat ilmeisesti teoksen kadonneen alkuosan aikana loukanneet Quartillan toimittamia pyhiä toimituksia. Quartilla on sekä vihainen että peloissaan. Hän pyytää, etteivät miehet paljastaisi näkemiään salaisuuksia kenellekään. He suostuvat. Tätä seuraa seksiorgiat, jossa ovat mukana myös Quartillan palvelijatar Psyche, joku nuori tyttö, sekä joukko miespuolisia prostituoituja.
Trimalchion pidot. Episodi kertoo Trimalchion järjestämistä suurellisista pidoista. Se on kirjoitettu käyttäen ajan puhekieltä ja se pilkkaa ajan äkkirikkaiden taipumusta liioitteluun. Se on teoksen ainoa nykyaikaan suhteellisen täydellisesti säilynyt pidempi osuus.
Pitojen isäntä, vapautettu orja Trimalchio on upporikas mutta tyylitajuton nousukas. Hänen maatilansa kuvataan olevan niin suuri, että se olisi kattanut suuren osan Etelä-Italiaa; Trimalchio jopa suunnittelee Sisilian ostamista. Pidoissa ovat läsnä Trimalchion lisäksi Agamemnon, Hermeros, Encolpius, Ascyltos ja Giton, Habinnas, Diogenes, Proculus, Scintilla, Trimalchion vaimo Fortunata sekä Trimalchion orjia ja vapautettuja.
Pidoissa Trimalchio tarjoilee vierailleen toinen toistaan mielikuvituksellisempia ruokalajeja sekä näiden ohella värikkäitä ja vieraiden mielestä suorastaan piinallisia ohjelmanumeroita. Encolpiukselle pidot vertautuvat labyrinttiin, sillä pidoista ei pääse edes ulos samaa tietä kuin on tultu, vaan on siirryttävä eteenpäin eri huoneisiin. Tähän viittaa myös pitojen kokin nimi Daidalos; kreikkalaisessa mytologiassa Daidalos-niminen henkilö rakensi Minoksen labyrintin. Pidot päättyvät Trimalchion kuvitteellisiin ruumiinvalvojaisiin. Lopulta torvensoitto saa lähistön palovartijat luulemaan talon palavan. Niin he murtavat oven, jolloin Encolpius, Ascyltos ja Giton pääsevät lopulta karkuun.
Giton karkaa Ascyltoksen kanssa. Kolmikko päätyy majatalolle, jossa Encolpius ja Giton nauttivat lemmestä Ascyltoksen kadehtiessa. Myöhemmin Ascyltos varastaa pojan nauttiakseen tästä itsekin. Poika sovitaan jaettavaksi. Lopulta Gitonin annetaan kuitenkin valita itselleen mieluisampi kumppani; tämä valitsee Ascyltoksen.
Taidenäyttely: runoilija Eumolpus. Encolpius päätyy taidenäyttelyyn. Siellä hän tapaa runoilijavanhus Eumolpuksen. Eumolpus kertoo tarinan itsestään ja kvestorin pojasta. Tarina muistuttaa miletolaisia kertomuksia. Eumolpus oli himoinnut kaunista poikaa ja hankkiutuu tämän lähelle esittämällä siveää. Kun pojan vanhemmat eivät epäile mitään, Eumolpus pääsee lopulta toteuttamaan aikeensa. Poika uhkaa kertoa Eumolpuksesta isälleen; lopulta poika osoittautuu kuitenkin niin halukkaaksi, että Eumolpus uhkaa kertoa pojasta itse tämän isälle.
Tämän jälkeen Encolpius ihastelee taulua, joka kuvaa Troijan valloitusta (Troiae halosis). Eumolpus kuvaa taulun sisällön runomuodossa, mutta muut paikallaolijat alkavat heitellä häntä kivillä.
Encolpius ja Giton taas yhdessä. Episodissa kiistellään jälleen Gitonista, joka on nyt jättänyt Ascyltoksen. Encolpius löytää hänet ja he palaavat yhteen. Myös runoilija Eumolpus ihastuu Gitoniin ja alkaa tavoitella tätä. Encolpius ajaa Eumolpuksen pois. Ascyltos palaa; hän on etsintäkuuluttanut Gitonin ja tästä on luvattu karanneena orjana palkkio. Etsijät eivät kuitenkaan löydä Encolpiuksen piilottamaa Gitonia. Eumolpus ilmestyy jälleen paikalle ja uhkaa ilmiantaa pojan. Hän ja Encolpius tekevät kuitenkin sovinnon.
Laiva: Lichas ja Tryphaena. Eumolpus, Encolpius ja Giton lähtevät merimatkalle paetakseen Ascyltosta. Encolpius ja Giton huomaavat kuitenkin päätyneensä niiden Lichaksen ja Tryphaenan laivaan, joita olivat paossa. Eumolpus yrittää piilotella heitä, ikään kuin he olisivat hänen orjiaan. Lopulta he kuitenkin paljastuvat. Laivalla puhkeaa tappelu, joka päättyy rauhan solmimiseen: Lichas ja Tryphaena lupaavat antaa Encolpiuksen ja Gitonin olla.
Tämän jälkeen Eumolpus kertoo tarinan Efesoksen siveästä leskestä. Sureva, siveydestään kuuluisa leski oli miehensä kuoltua muuttanut asumaan miehensä hautaan näännyttääkseen itsensä nälkään. Samaan aikaan lähistöllä oli naulittu ihmisiä ristille, ja erään sotilaan tehtävänä oli vartioida ruumiita, etteivät omaiset pääsisi hautaamaan niitä. Sotilas löytää lesken haudasta, rakastuu tähän ja alkaa taivutella tätä lähtemään haudasta. Samaan aikaan erään ristiinnaulitun sukulaiset vievät ruumiin ristiltä. Leski taipuu vähitellen ja rakastuu sotilaaseen. Hän antaa naulita oman miehensä ruumiin ristille, ettei sotilasta rangaistaisi yhden puuttuvan ruumiin vuoksi: "mieluummin luovun kuolleesta kuin surmaan elävän" (112). Tämäkin tarina muistuttaa miletolaisia kertomuksia.
Lopuksi Encolpius ja Giton pääsevät taas Tryphaenan suosioon. Osion loppu on kuitenkin hyvin katkemallinen.
Haaksirikko. Puhkeaa myrsky ja laiva kokee haaksirikon. Laivan jäännökset ajautuvat rannalle, ja niin Encolpius, Giton ja Eumolpus selviävät maihin. He hautaavat Lichaan rantaan ajelehtineen ruumiin.
Matka Krotoniin. Käy ilmi, että matkalaiset ovat päätyneet Krotonin lähelle. Heille kerrotaan, miten asiat kaupungissa ovat: "koko kaupungin väki on jakaantunut kahteen ryhmään, perinnön tavoittelijoihin ja niihin joiden perintöä tavoitellaan" (116).
Niin Eumolpus suunnittelee huijauksen: hän teeskentelisi rikasta miestä, joka on haaksirikkoutunut mutta jolla on vielä suuri omaisuus Afrikassa. Hän esittäisi sairasta ja muuttelisi testamenttiaan jatkuvasti. Muiden tehtävä olisi auttaa häntä huijauksessa.
Matkalla runoilija esitelmöi runouden huonosta vaikutuksesta ihmisiin. Tämän jälkeen hän esittää oman 295 säettä käsittävän runomuotoisen kuvauksensa Rooman kansalaissodasta (Bellum civile).
Krotonissa: Circe. Ystävykset saapuvat Krotoniin ja toteuttavat huijauksensa. Heitä kestitään ja heille annetaan lahjoja. Encolpius teeskentelee olevansa Eumolpuksen orja. Hän tapaa Circen palvelijan Chrysiksen, joka ilmaisee emäntänsä haluavan olla Encolpiuksen kanssa. Encolpius ja Circe käyvätkin makuulle, mutta Encolpiukseen iskee erektio-ongelma, mikä on aiemmin ollut hänelle täysin vierasta. Encolpius yrittää erilaisia parannuskeinoja, mutta myös toinen yritys maata Circen kanssa epäonnistuu. Circe on raivoissaan ja loukkaantunut.
Priapoksen temppeli: Proselenos ja Oenothea. Encolpius alkaa ajatella, että hänen ongelmansa syynä on erektioita suojelevan jumalan Priapoksen viha. Hän menee tämän temppeliin, missä Priapoksen papitar yrittää parantaa hänet erilaisilla menetelmillä. Myös Chrysis rakastuu Encolpiukseen. Säilyneestä osasta ei kuitenkaan selviä, miten Encolpiuksen suhteille Circeen ja Chrysikseen kävi.
Eumolpus ja perinnönmetsästäjät. Eumolpus on saanut Philomela-nimisen naispuolisen perinnönmetsästäjän huomion ja saa tämän lapset turviinsa. Eumolpus itse makaa tyttären kanssa, Encolpius puolestaan yrittää poikaa. Encolpiuksen erektio-ongelma paranee, kun tämä pyytää apua Mercuriukselta. (140)
Lopulta perinnönmetsästäjien anteliaisuus kuitenkin hiipuu. Eumolpuksen lupaamaa Afrikasta saapuvaa tämän rikkauksia kuljettavaa laivaa ei näy. Selvitäkseen ongelmasta Eumolpus päättää lavastaa kuolemansa. Sitä ennen hän lukee testamenttinsa ehdon, jonka on tarkoitus olla sellainen, ettei kukaan täyttäisi sitä: osallisiksi perinnöstä pääsee vain se, joka on valmis syömään hänen ruumiinsa. Teoksen säilynyt osa päättyy siihen, että ainakin yksi perinnönmetsästäjä on aikeissa tehdä näin; se ei käy ilmi, onko Eumolpus todella kuollut. (141)