Vastavakoilu
Puolustava vastatiedustelutoiminta > Tietojen ja toimintojen julkistamisen perusteet

Ylittääkseen iskulauseita, Project Slammer oli tiedusteluyhteisön henkilöstön keskustiedustelupalvelun johtajan yritys keksiä ominaisuuksia henkilöstä, joka todennäköisesti vakooi Yhdysvaltoja. Se "tutkii vakoilua haastattelemalla ja psykologisesti arvioimalla todellisia vakoilukohteita. Lisäksi aiheista tunteviin henkilöihin otetaan yhteyttä, jotta he ymmärtäisivät paremmin koehenkilöiden yksityiselämän ja kuinka muut näkevät heidät vakoilun aikana."
Miten vakoilukohde näkee itsensä (vakoiluhetkellä)
| --- | --- |
Asenne: Ilmestymiset
Perususkon rakenne: –Erikoinen, jopa ainutlaatuinen. – Ansaittu. – Yksilön tilanne ei ole tyydyttävä. – Ei ole muuta (helpompaa) vaihtoehtoa (kuin ryhtyä vakoiluun). – Tee vain sitä, mitä muut tekevät usein. – Ei huono ihminen. – Suoritus valtion työssä (jos tällä hetkellä työssä) on erillään vakoilusta; vakoilu ei (todellakaan) alenna työpanoksia. – Turvamenettelyt eivät (todella) koske henkilöä. – Turvaohjelmilla (esim. tiedotustilaisuuksilla) ei ole merkitystä yksilölle, elleivät ne liity johonkin, johon hän voi henkilökohtaisesti tunnistaa.
Tuntee olevansa eristetty tekojensa seurauksista:: – Yksilö näkee tilanteensa kontekstissa, jossa hän kohtaa jatkuvasti kaventuvia vaihtoehtoja, kunnes vakoilu tuntuu järkevältä. Prosessi, joka kehittyy vakoiluksi, vähentää esteitä, joten rikoksen aloittaminen on käytännössä "okei". – He pitävät vakoilua uhrittomana rikoksena. – Kun he harkitsevat vakoilua, he miettivät, miten se voitaisiin tehdä. Nämä ovat toisiaan vahvistavia, usein samanaikaisia ​​tapahtumia. – Tutkittava huomaa, että on helppo kiertää turvatoimia (tai pystyy ratkaisemaan ongelman). He vähättelevät turvajärjestelmää ja kokevat, että jos tieto olisi todella tärkeää, vakoilua olisi vaikea tehdä (tieto olisi todellakin paremmin suojattu). Tämä "suorituksen helppous" vahvistaa entisestään päättäväisyyttä.
Yrittää selviytyä vakoilutoiminnasta: – Ahdistunut ensimmäisestä vihamielisestä tiedustelupalvelukontaktista (jotkut myös tuntevat jännitystä ja innostusta). – Kun suhde vakoilutoimintaan ja HOIS:iin kehittyy, prosessista tulee paljon siedettävämpi, vakoilu jatkuu (jopa kukoistaa). – Pitkäaikaisen toiminnan aikana koehenkilöt voivat harkita uudelleen osallistumistaan. – Jotkut harkitsevat roolinsa murtamista tullakseen hallituksen toimihenkilöksi. Tämä tapahtuu, kun pääsy turvaluokiteltuihin tietoihin katoaa tai jos havaitaan tarve todistaa itsensä tai molemmat. – Toiset huomaavat, että vakoilusta tulee stressaavaa, he eivät enää halua sitä. Glamour (jos olemassa aiemmin) laantuu. He ovat haluttomia jatkamaan. He voivat jopa katkaista yhteyden. – Joskus harkitaan kertomista viranomaisille, mitä ovat tehneet. Ne, jotka haluavat muuttaa roolinsa, eivät tunnusta, he neuvottelevat. Ne, jotka ovat "stressissä", haluavat tunnustaa. Kumpikaan ei halua rangaistusta. Molemmat yrittävät minimoida tai välttää rangaistuksen.
Project Slammeria ja kongressin vastavakoilun valvontaa koskevan lehdistöraportin mukaan yksi melko perustoiminto on tarkkailla oman henkilöstön käyttäytymistä, joka joko viittaa siihen, että he voisivat olla ulkomaisen HUMINTin kohteena tai ovat jo saatettu horjuttaa. Uutiset osoittavat, että jälkikäteen ajatellen punaiset liput leijuivat, mutta niitä ei huomattu. Useissa suurissa yhdysvaltalaisten palveluiden levinneisyydessä, kuten Aldrich Amesissa , Walker-renkaassa tai Robert Hanssenissa , henkilö osoitti kulutustottumuksia, jotka olivat ristiriidassa hänen palkkansa kanssa. Joillakin ihmisillä, joiden kulutus on muuttunut, voi olla aivan hyvä syy, kuten perintö tai jopa lottovoitto, mutta tällaisia ​​​​malleja ei pidä jättää huomiotta.
Arkaluonteisissa tehtävissä olevilla henkilöillä, joilla on vaikeuksia tulla toimeen ikätovereiden kanssa, voi tulla riskejä egoon perustuvan lähestymistavan vuoksi. William Kampiles , CIA:n tarkkailukeskuksen matalan tason työntekijä, myi pienellä summalla KH -11- tiedustelusatelliitin kriittisten toimintojen käsikirjan. Haastattelijalle Kampiles ehdotti, että jos joku olisi huomannut hänen "ongelmansa" - jatkuvat ristiriidat esimiesten ja työtovereiden kanssa - ja tuonut ulkopuolista neuvontaa, hän ei ehkä olisi varastanut KH-11-käsikirjaa.
Vuoteen 1997 mennessä Project Slammer -työtä esiteltiin turvallisuuspolitiikan neuvottelukunnan julkisissa kokouksissa. Vaikka rahoitusleikkaus aiheutti sysäyksen menettämisen 1990-luvun puolivälissä, tutkimustietoja käytetään kaikkialla turvallisuusyhteisössä. He korostavat vakoilun taustalla olevia olennaisia ​​ja monitahoisia motivaatiomalleja. Tulevaisuuden Slammer-analyysit keskittyvät vakoilussa uusiin kehittyviin kysymyksiin, kuten rahan rooliin, uskollisuuden uusiin ulottuvuuksiin ja siihen, mikä näyttää olevan kehittyvä trendi kohti taloudellista vakoilua.