People's Quantitative Easing
Toimintaperiaate

Kansainvälinen valuuttarahasto ja OECD kannustivat vuonna 2016 G20-maiden kokouksessa lisäämään infrastruktuuri-investointeja, jotka IMF:n tutkimuksen mukaan lisäävät hyvinvointia ja aikaisempien tutkimusten mukaan jokainen infrastruktuuriin käytetty euro kasvattaa taloutta 1–1,5-kertaisesti. Julkisen infrastruktuuri-investoinnin hyvinvointikerroin on 0,8, mikä tarkoittaa että yhden euron käyttäminen infrastruktuuri-investointeihin lisää hyvinvointia saman verran kuin yksityisen kulutuksen lisääntyminen 0,8 eurolla.
Keskuspankkirahoitusta voidaan myös käyttää sen varmistamiseen, että valtion päättämille hankkeille on riittävä rahoitus, mikäli yksityistä rahoitusta ei saada kerättyä markkinoilta tarpeeksi. Tällä tavalla jokainen valtion päättämä hanke saadaan varmasti toteutettua, vaikka rahoitusta kerättäisiinkin ensijaisesti markkinoilta.
Kansanvaltaisessa keskuspankkirahoituksessa keskuspankki ei ole enää itsenäinen ja poliitikot saavat päättää investointikohteet. Joillakin on epäilyksiä siitä, minkälaisia investointikohteita poliitikot valitsevat ja tulevatko hankkeet maksamaan liikaa. Joidenkin mukaan keskuspankin auki oleva piikki johtaa välttämättä tuhlaamiseen. Valtio saattaisi myös monopolisoida kokonaisia aloja. Tehtyjen investointien kannattavuus pitäisi osoittaa jollakin tavalla. Investoinnit voidaan myös tehdä yksityisen ja julkisen yhdistelmänä (yksityisen ja julkisen sektorin kumppanuus), niin että yksityinen on päättämässä, mihin investoidaan ja yksityinen osallistuu osin investointien rahoitukseen. Tällä tavalla investointikohteiden valinta ei jää kokonaan poliitikoille eikä rahoituskaan tulisi täysin valtiolta..
Kansanvaltainen keskuspankkirahoitus ei kasvata valtionvelkaa. Siten se sopii myös maille, jotka ovat jo velkaantuneita. Keskuspankkirahoituksen riskinä on inflaatio, joka voi toisaalta olla myös hyväksi. Keskuspankin perinteisesti tärkeimpänä tehtävänä on ollut huolehtia hintavakaudesta, ja tämä lisätehtävä saattaa vaikeuttaa hintavakaudesta huolehtimista.
Siinä missä tyypillisesti valtio rahoittaa menojaan joko verottamalla tai lainaamalla, kansanvaltaisessa keskuspankkirahoituksessa valtio käytännössä painaa itselleen, eikä yksityisille pankeille. Ero kansanvaltaisen keskuspankkirahoituksen ja helikopterirahan välillä on taloustieteen professori Simon Wren-Lewisin mukaan se, että helikopterirahan tapauksessa keskuspankkirahoitus suunnattaisiin suoraan kansalaisille, siinä missä kansanvaltaisessa keskuspankkirahoituksessa raha ohjataan ainakin jossain määrin valtion valitsemiin investointeihin. Tämä tekee keskuspankeista vähemmän riippumattomia valtiosta.
Keskuspankin itsenäisyyttä perustellaan sillä, että itsenäinen keskuspankki edistää valtion budjettikuria. Kansanvaltaisessa keskuspankkirahoituksessa keskuspankki ei enää ole itsenäinen ja valtion budjettikuri alkaa höllentyä. Seurauksena on se, että valtion budjetin alijäämä kasvaa ja elvytys syntyy tästä alijäämäisestä budjetista jonka alijäämän keskuspankki rahoittaa. Tässä on piirteitä keynesiläisestä talouspolitiikasta, jossa valtion finanssipolitiikalla on rooli taantuman korjaamisessa ja julkisista investoinneista odotetaan kerrannaisvaikutuksia. Toisaalta tässä on piirteitä Adolf Hitlerin talouspolitiikasta, jota Hitler käytti onnistuneesti 1930-luvulla. Hitlerin talouspolitiikan suunnitteli Saksan keskuspankin Hjalmar Schacht.