stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Silvia
Kuvitteellisia Silvia-nimisiä

Rhea Silvia, roomalaisen legendan mukaan Romuluksen ja Remuksen äiti
Silvia, Valentinen rakastettu William Shakespearen näytelmässä Kaksi nuorta veronalaista
Silvia, Kauko Röyhkän romaanissa Silvia
Silvia Marklund, tv-sarjassa Salatut elämät
Silvia Night, henkilöhahmo televisio-ohjelmassa Sjáumst með Silvíu Nótt
Nimen muita merkityksiä

Nissan Silvia, Nissanin automalli
Silvia Regina, Silja Linen autolautta, nykyään M/S Stena Saga
Silvia, Kauko Röyhkän romaani vuodelta 1997.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Silvia Wikimedia Commonsissa
Balduin I

Balduin I
Balduin I oli Flanderin ja Hainautin kreivi (Balduin IX) ja neljännen ristiretken johtohenkilöitä.
Hän peri Flanderin äidiltään kreivitär Margareetalta ja Hainautin isältään kreivi Balduinilta ja hän oli siten Luoteis-Euroopan merkittävimpiä mahtihenkilöitä. Hänestä tuli ristiretken myötä Latinalaisen keisarikunnan ensimmäinen keisari vuonna 1204 (hallitsi vain 1204–1205). Hänen kömpelö diplomatiansa aiheutti kuitenkin jo seuraavana vuonna sodan Bulgarian tsaari Kalojania (eli Johannesta) vastaan, vaikka tämä olisi bysanttilaisiin kohdistuvan vihamielisyytensä vuoksi ollut myös mahdollinen liittolainen. Balduin jäi Adrianopolin luona käydyssä taistelussa vangiksi ja kuoli vankeudessa. Häntä seurasi Konstantinopolin keisarina hänen veljensä Henrik Flanderilainen‎ (1206–1216) ja Flanderi-Hainautin lääninherrana hänen alaikäinen tyttärensä kreivitär Johanna.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: - | Latinalainen keisari   | Seuraaja: Henrik Flanderilainen‎ |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Hainautin Balduin V | Flanderin kreivi Hainautin kreivi   | Seuraaja: Flanderin Johanna I |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Asevelimerkki

Jatkosodan Pioneeripataljoona 11:n (Pion.P 11) asevelimerkki.
Asevelimerkki on tietyn sotilaallisen yksikön käyttämän epävirallinen tunnus. Toisinaan niitä teetetään jo sodan aikana, toisinaan sodan jälkeen. Asevelimerkkejä kutsutaan myös rähinäremmimerkeiksi. Merkkejä nimittäin pidetään usein komentovyössä.
Suomessa asevelimerkit ovat olleet osa sotilasasuja, mutta niitä on myös käytetty siviilivaatteissa esimerkiksi silloin, kun tilanne on ollut siihen sopiva. Suomeen asevelimerkit tulivat Saksan armeijan vaikutuksesta. Merkkejä on talvisodan ja erityisesti jatkosodan ajalta, ja osa sotilaista kantoi talvisodan merkkejä jatkosodassa. Jatkosodan asemasotavaiheen aikana merkkejä suunniteltiin paljon, koska tällaiselle työlle oli aikaa.
Asevelimerkit ovat myös keräilykohteita.
Kirjallisuutta

Allonen, Matti & Nykänen, Jari: Talvisodan asevelimerkit.  Jyväskylä:  Docendo, 2015.  ISBN 978-952-291-140-7
Jaish al-Fatah

| Jaish al-Fatah |
| --- | --- |
 Jaish al-Fatahin logo.
Perustettu:  maaliskuu 2015
Tyyppi:  Kapinallisryhmittymien liittouma
Toiminta-alue:    Syyria
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jaish al-Fatah on maaliskuussa 2015 perustettu Syyrian hallitusta vastaan taistelevien ryhmittymien liittouma. Siihen kuuluvat muun muassa islamistijärjestöt kuten al-Nusran rintama ja Ahrar al-Sham, sekä muita maltillisempia järjestöjä.
Liittouma on vallannut alueita Idlibin maakunnassa mukaan lukien maakunnan samannimisen pääkaupungin maaliskuun lopulla 2015. Idlibin valloitukseen osallistui arviolta noin 6 000 kapinallista ja heistä noin 1 200 al-Nusrasta. Noin kuukausi Idlibin kukistumisen jälkeen liittouma valtasi tärkeän Jisr al-Shughurin kaupungin ja eteni Bašar al-Assadin tärkeällä tukialueella alaviittien sydänalueella Latakian maakunnassa. Liittouma on taistellut hallitusta vastaan myös Aleppossa, jossa sen vastustajana oli lisäksi Isis.
Onnistuneiden operaatioiden taustalla uskotaan olevan entistä kiinteämpi yhteistyö eri kapinallisryhmittymien välillä, sekä Qatarista, Saudi-Arabiasta ja Turkista saatu apu.
Sijaistoimitukset (mormonismi)

Salt Lake Cityn temppelin kasteallas.
Sijaistoimitus on myöhempien aikojen pyhien kirkon teologinen oppi, jonka mukaan elävät mormonit voivat suorittaa temppeleissä pelastusoppinsa mukaisia sijaistoimituksia sellaisten kuolleiden puolesta, jotka eivät ole voineet vastaanottaa mormonien teologian mukaisia toimituksia eläessään.
Sijaistoimitusten teologiset perusteet

Myöhempien aikojen pyhien teologian mukaan kenelläkään ei ole mahdollisuutta pelastukseen, ellei hän ole tehnyt parannusta synneistään, uskonut evankeliumiin ja häntä ole kastettu ja konfirmoitu. Tämä koskee kaikkia maan päällä eläneitä ihmisiä. Mormoniteologian mukaan Jeesus vieraili kuolemansa jälkeen niiden luona, jotka olivat kuolleet ennen hänen aikaansa, ja saarnasi heille evankeliumia. Samaa työtä tekevät hänen jälkeensä tulevat apostolit. Tämän kuolleille saarnatun evankeliumin mukaan kuolleetkin voidaan kastaa mormonismin oppien mukaisesti. Koska kuolleilla ei enää ole ruumista, sijaistoimituksen tekee joku elävä mormoni temppelissä.
Sijaistoimitusten ensimmäisenä perusteenä pidetään Raamatun mainintaa 1. Korinttilaiskirjeessä: "Mitä varten sitten jotkut antavat kastaa itsensä kuolleiden puolesta? Ellei kuolleita lainkaan herätetä, miksi he kastattavat itsensä näiden puolesta?" (1. Kor. 15:29). Tämän kohdan perusteella katsotaan, että varhainen kristillisyys olisi harjoittanut sijaistoimituksia kuolleiden puolesta. Toinen peruste on Oppi ja liitot -kirjassa oleva ilmoitus (124.luku, jakeet 29-30):
Käytäntö

Aluksi sijaiskasteita kuolleiden puolesta toimitettiin joissa ja järvissä. Oppi ja liitot -kirjan sijaiskaste liitettiin temppelirituaaleihin, jolloin sijaiskasteet ja -konfirmaatiot toimitetaan samalla lailla kuin elävienkin mormonin kaste ja konfirmaatio.
Sijaiskasteet toimitetaan temppeleiden kastealtaissa, jotka yleensä sijaitsevat temppelien pohjakerroksessa niin että kasteallas jää maanpinnan alapuolelle. Tämä liittyy kasteen symboliikkaan hautamisena ja uuteen elämään nousemisena. Vanhan testamentin aikaisen Jerusalemin temppelin vaskimeren mallin mukaan kasteallas lepää kahdentoista härän päällä.
Sijaistoimituksissa sijaisina voivat toimia yli 12-vuotiaat MAP-kirkon jäsenet, jotka ovat eläneet uskonnon mukaista siveellistä elämää. Lisäksi pojilta vaaditaan pappeus. Sijaiskasteen ja -konfirmaation jälkeen miespuoliset henkilöt voidaan myös vihkiä kirkon pappeuteen sijaisen avulla, jos sijaisella on Melkisedekin pappeuden arvo. Myös endaumenttitoimitus voidaan suorittaa sijaisen avulla, koska sitä pidetään välttämättömänä Jumalan välittömään läheisyyteen eli "korotukseen" pääsemiselle.
Myös sinetöintejä voidaan toimittaa sijaistoimituksina eläville kuolleiden puolesta. Tämä tarkoittaa vihkimistä iankaikkiseen avioliittoon sekä lasten liittämistä vanhempiinsa iankaikkisuuden sitein. Näin on tarkoituksena luoda sukupolvet toisiinsa liittävä ketju, joka viime kädessä liittää kaikki ihmiskuntaan kuuluvat yhdeksi perheeksi. Nykyisten sääntöjen mukaan vain sellaisia, jotka eläessään ovat olleet keskenään naimisissa, on lupa vihkiä iankaikkiseen avioliittoon sijaistoimituksin. Samoin lapsia on lupa sinetöidä vain omiin lihallisiin vanhempiinsa.
Nykyään suurin osa sijaistoimituksista suoritetaan kirkon jäsenten edesmenneille sukulaisille. Tämän takia MAP-kirkon jäseniä kehotetaan tutkimaan sukuaan ja selvittämään, keille sijaistoimitukset voisi suorittaa. Sijaistoimitusten avulla MAP-kirkon jäsenet toivovat luovansa suuren iankaikkisen perheen ja viime kädessä ennallistavansa sukulinjan Aadamista aina tämän viimeisiin jälkeläisiin asti. Sijaistoimituksia voidaan kuitenkin suorittaa myös muiden kuin omien sukulaisten puolesta, ja mormonikirkon alkuaikoina tämä oli yleistä.
Muiden uskontokuntien vastustus

Muut uskontokunnat eivät hyväksy mormonien sijaiskastamiskäytäntöä. Erityisesti sitä vastustavat juutalaiset seurakunnat, jotka pitävät holokaustin uhrien sijaiskastamista haudan häpäisynä ja antisemitismin muotona. Juutalaisten sijaiskastaminen nosti suuren kohun 1994, kun juutalaiset sukututkijat havaitsivat sen. Kiistan seurauksena MAP-kirkko ja juutalaiset seurakunnat sopivat 1995, että MAP-kirkko poistaïsi sellaisten juutalaisten nimet luetteloistaan, jotka eivät ole jonkun mormonin esivanhempia eikä jatkaisi tällaisten juutalaisten sijaiskastamista. Juutalaisten sukututkijoiden mukaan MAP-kirkon jäsenet ovat tästä huolimatta jatkaneet tätä toimintaa.
Katolinen kirkko kielsi 5. huhtikuuta 2008 katolisia seurakuntia luovuttamasta kirkonkirjatietoja MAP-kirkolle. Tarkoituksena on estää katolilaisten sijaiskaste mormonismiin, koska se sotii katolilaista oppia vastaan. Vatikaanin 2001 tekemän päätöksen mukaan MAP-kirkon kaste poikkeaa niin paljon katolisen kirkon ja yleensä kristinuskon käsityksistä, että sitä ei voida pitää kristillisenä kasteena.
Vielä sijaiskasteitakin enemmän katolinen kirkko on vastustanut temppeleissä toimitettuja sijaissinetöintejä, joissa edesmenneet ihmiset vihitään sijaismenoin avioliittoon. Mormoniteologian mukaanhan temppelissä solmittu iankaikkinen avioliitto on edellytys Jumalan välittömään läheisyyteen eli korotukseen pääsemiselle. Aikaisemmin mormonipyhäköissä vihittiin tämän perusteella sijaisavioliittoon myös ihmisiä, jotka eivät elinaikanaan olleet naimisissa - esimerkiksi katolisia munkkeja, nunnia ja pappeja. Katolinen kirkko on ilmoittanut pitävänsä eläessään naimattomuuteen sitoutuneiden ihmisten kuolemanjälkeistä sijaisvihkimistä pyhäinhäväistyksenä. MAP-kirkon nykyisen ohjeistuksen mukaan vain sellaisia henkilöitä, jotka ovat elinaikanaan olleet naimisissa, on lupa sinetöidä toisiinsa kuoleman jälkeen.
Sijaistoiminnot muissa uskonnoissa

Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon lisäksi myös useat pienemmät mormonistiset ryhmittymät käyttävät sijaistoimituksia. Toisaalta esimerkiksi toiseksi suurin mormonistinen yhteisö, Kristuksen yhteisö, ei käytä eikä hyväksy niitä. Mormonien lisäksi sijaistoimituksia käyttää ainakin Uusapostolinen kirkko. Myös Iranin ja Irakin mandealaiset käyttävät eräänlaisia sijaistoimituksia (ei-julkisissa) kuolin- ja sielunmessuissaan. Niissä toimitettujen sijaiskasteiden (kaste on mandealaisuudessa viikoittain toistettava pyhä toimitus, joka kuvaa yksilön puhdistumista ja irrottautumista materian kahleista) tarkoituksena on auttaa edesmenneen sielua vapautumaan materiasta ja siirtymään valoon.
Alankomaiden käsipallomaajoukkue

Alankomaiden käsipallomaajoukkue edustaa Alankomaita miesten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Alankomaiden käsipalloliitto.
Alankomaiden maajoukkue on osallistunut maailmanmestaruuskilpailuihin kahdesti. Vuonna 1961, se sijoittui 11:nneksi ja vuonna 2023 sijalle 14. Euroopan-mestaruuskilpailuissa joukkue pelasi ensimmäisen kerran vuonna 2020 ja sijoittui 17:nneksi. Vuoden 2022 EM-kilpailuissa se sijoittui kymmenenneksi ja kahta vuotta myöhemmin 12:nneksi.
Aiheesta muualla

Alankomaiden käsipalloliiton kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)
EHF:n maajoukkueet
Alankomaat | Albania | Armenia | Azerbaidžan | Belgia | Bosnia ja Hertsegovina | Bulgaria | Englanti | Espanja | Färsaaret | Georgia | Irlanti | Islanti | Israel | Italia | Itävalta | Kreikka | Kroatia | Kypros | Latvia | Liechtenstein | Liettua | Luxemburg | Makedonia | Malta | Moldova | Montenegro | Norja | Portugali | Puola | Ranska | Romania | Ruotsi | Saksa | Skotlanti | Serbia | Slovakia | Slovenia | Suomi | Sveitsi | Tanska | Tšekki | Turkki | Ukraina | Unkari | Valko-Venäjä | Venäjä | Viro | Yhdistynyt kuningaskunta
Entisiä joukkueita: DDR | IVY | Jugoslavia | Neuvostoliitto | Serbia ja Montenegro | Tšekkoslovakia
Isabella Aragonialainen (Ranska)

Ranskan kuningatar Isabella Aragonialaisen hautamuistomerkki
Isabella Aragonialainen (esp. lsabel de Aragon) ; (1247 – 28. tammikuuta 1271, Cosenza Calabria Italia) oli Aragonian infanta ja avioliiton kautta Ranskan kuningatar vuosina 1270–1271. Hän on myös Ranskan kuningas Filip IV Kauniin ja Valoisin Kaarlen äiti.
Suku

Isabella Aragonialaisen vanhemmat olivat Aragonian Valencian ja Mallorcan kuningas Jaakko I Valloittaja (1207–1276) ja tämän toinen puoliso Yolanda Unkarilainen (1215–1251).
Avioliitto ja jälkeläiset

Jaakko I Aragonialainen ja Ranskan kuningas Ludvig IX tekivät sopimuksen, jonka mukaan infanta Isabella avioituisi Ranskan kruununperillisen kanssa. Ludvig IX:n vanhimman pojan Ludvigin kuoleman jälkeen kruununperilliseksi tuli tulevan kuningas Filip III. Isabella oli 19-vuotias ja Filip 17-vuotias.
Avioliitto solmittiin 26. toukokuuta 1262 Clermont en Auvergnen kaupungissa, nykyisessä Clermont-Ferrandissa.
Avioliitosta syntyi neljä lasta:
Louis (1264–1276), kruununparillinen 1270–1276;
Filip IV Kaunis (1268–1314), Ranskan kuningas;
Robert (1269 – n. 1276);
Valoisin Kaarle (1270–1325), josta tuli myöhemmin Ranskaa hallineen Valois-sukuisen hallitsijasuvun perustaja.
Kuolema

Olleessaan paluumatkalla kahdeksannelta ristiretkeltä Tunisista, jossa hän oli ollut kuninkaan mukana, hän putosi hevosensa selästä jokeen Italian Calabriassa. Hän oli raskaana viidennellä kuukaudella ja odotti viidennettä lastaan. Putoamisen jälkeen lapsi syntyi keskosena ja kuoli hetkeä myöhemmin. Voimattomana ja kuumeisena Isabella kuoli 28. tammikuuta 1271, juuri 24 vuotta täytettyään. Koska kuolema tapahtui kaukana kotimaasta, hänelle suoritettiin mos Teutonicus –hautaaminen, jossa luut erotellaan herkemmin mätänevästä lihasta.
Lopullisesti hänet haudattiin Saint-Denis’n basilikaan, joka on Ranskan kuninkaiden perinteinen hautapaikka. Ranskan vallankumouksen aikana kuitenkin suurin osa haudoista tuhottiin ja Isabellen haudalle kävi osittain samoin.
Deismi

Jumalan olemassaolo
Agnostisismi
Ateismi
Deismi
Henoteismi
Monoteismi
Panenteismi
Panteismi
Polyteismi
Teismi
Jumalatodistukset
Kaikkivaltius
Kaikkivoipaisuuden paradoksi
Kosmologinen todistus
Luonnollinen teologia
Ontologinen todistus
Pahan ongelma
Teleologinen todistus
Jumalausko
Usko
Uskonnollisuus
Uskonnon alkuperä
Uskonto
Uskovainen
Jumaluusoppi
Teologia
Uskonnonfilosofia
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Deismi on valistuksen ajalta peräisin oleva kriittinen, luonnontiedettä painottava teologinen käsitys, jonka mukaan Jumalan olemassaolo on osoitettavissa järkiperustein ja empiirisesti luontoa tarkkailemalla ja että tämä jumalakäsitys ei ole perusteltavissa minkään tietyn uskonnon opein. Usein deismiin yhdistetään ajatus, että Jumala on luonut kaikkeuden, mutta ei ole sen jälkeen suurilta osin vaikuttanut maailman tapahtumiin. Tämä ajatus, Deus otiosus, ei kuitenkaan ole yleispätevä deismissä, vaan deismi voi antaa tilaa myös Jumalan ajoittaiselle pienimuotoiselle puuttumiselle tapahtumiin. Deismin mukaan Jumala ei suuressa mittakaavassa erityisesti ohjaile maailmanhistorian tapahtumia. Deismi vaikutti voimakkaasti länsimaiseen maailmankuvaan ja maallistumiseen valistuksesta lähtien.
Keskeinen sisältö

Varsinkin brittiläiseen ja ranskalaiseen valistukseen liittyi usein deismi suhteessa uskonnollisiin kysymyksiin. Deismin mukaan järkiperustein on syytä uskoa, että todellisuuden on luonut jokin jumala, mutta tästä jumalasta on mahdotonta saada erityisen tarkkaa tietoa. Jumalan kädenjälki näkyy kuitenkin luonnossa ja luonnonlaeissa. Deismi näkee, että luonto osoittaa, että täytyy olla niin kutsuttu ”älykäs suunnittelija”. Keskeinen askel uskonnosta deismiin on luopuminen uskomisesta pyhien kirjojen totuudellisuuteen. Deistit yleensä ajattelivat, että koska kristinuskon Raamattu on väärässä monien luonnontieteellisten seikkojen suhteen, jumala ei ole voinut kirjoittaa sitä. Tästä syystä deistit usein kieltävät muun muassa profetiat eli jumalalliset ilmoitukset, ihmeteot ja kristillisen kolminaisuusopin. Kuitenkaan ei aina, vaan monet deistit ovat yhdistäneet esimerkiksi kristinuskoa ja deismiä niin kutsutuksi kristilliseksi deismiksi.
Deismin yleisimpiä periaatteita ovat:
Jumala on luonut maailmankaikkeuden
Jumala on luonut ihmiselle järjen ja omantunnon
Pyhien kirjojen opetukset ja dogmit sekä uskonnolliset auktoriteetit pitää enimmäkseen torjua
Kolminaisuusoppi ja uskonnolliset mysteerit on hylättävä
Profetiat, näyt ja ihmeet ovat epätodellisia
Deismiin kuuluu usein ajatus siitä, ettei Jumala ole suuresti kiinnostunut luomansa maailman tapahtumista tai halua vaikuttaa niihin, saati yksittäisten ihmisten elämiin, eikä siksi esimerkiksi usein vastaa rukouksiin. Jumala voidaan nähdä kelloseppänä, joka loi kellon ja jätti sen toimimaan omillaan.
Jumalalla ajatellaan kuitenkin olevan hyvä tahto ja hän on antanut ihmisille järkeviä moraaliohjeita ja järjen, jolla päätellä, mikä on eettisesti oikein. Jumalalla voidaan ajatella olevan halu saada ihmiset itse luomaan hyvää maailmaa. Deismissä nähdään, että eri uskonnoissa on pohjalla samat moraaliopetukset, mutta uskonnot muuten perustuvat enimmäkseen taikauskoon. Niin kutsutussa kristillisessä deismissä, jota edustivat esimerkiksi Yhdysvaltain perustajaisät ja presidenti John Adams ja Thomas Jefferson sekä brittiläinen valistusfilosofi John Locke, hylätään Raamatun mysteerit, mutta hyväksytään Jeesuksen moraaliopetukset hyvästä ja oikeasta elämästä. Ateismista poiketen deistit siis uskovat Jumalan olemassaoloon, mutta Jumala ei ole yhtä läsnä maailmassa kuin yleensä uskonnoissa ajatellaan.
Historia > Deismin synty

Deismiä teki tunnetuksi irlantilainen John Toland, joka haastoi John Locken valistusteologisen käsityksen kristillisestä ilmoituksesta. Toland esiintyi Locken oppilaana ja esitti kirjassaan Christianity Not Mysterious (1696) kristinuskosta filosofisen näkemyksen, joka oli läpeensä rationaalinen eikä myöntänyt sijaa järjen ylittävälle ilmoitukselle. Tolandin mukaan Raamatun Jeesuksen oppi oli yksinkertaista ja järkevää moraalia. Kristilliset dogmit ja mysteerit sen sijaan olivat peräisin muista uskonnoista ja myöhempää pappien keksintöä. Tolandin ajatuskulkua täydensi Matthew Tindalin Christianity as Old as the Creation (1730), jossa kristinusko samaistetaan moraaliseen, järjelliseen panteismiin. Tindal vastusti kirkon yhteiskunnallista valtaa: valtiossa ei voi olla kahta erillistä valtajärjestelmää.
Kristilliset kirkot luonnollisesti vastustivat deismiä. Monet kysyivät, miksi deistit eivät julistaudu suoraan ateisteiksi, koska uskon sisällöillä ei ole heille mitään merkitystä. Englannissa vuonna 1689 säädetty laki kielsi katolilaisuuden lisäksi kaikki kolminaisuusopin vastaiset uskonnot. Tästä syystä monet deistit eivät julkisesti tunnustaneet vakaumustaan. Deismin arvostelussa nousi esiin uudenlainen tapa puolustaa kristillistä uskoa henkilökohtaisella kokemuksella, mistä esimerkkinä on metodismin perustaja John Wesley.
Historia > Saksa ja Yhdysvallat

Saksassa deismi oli suosittua Fredrik Suuren preussilaisen upseeriston keskuudessa. Moses Mendelssohn sovelsi deismiä juutalaiseen ajatteluun.
Tunnettuja amerikkalaisia deistejä olivat esimerkiksi Thomas Paine, John Adams, Thomas Jefferson ja Benjamin Franklin. Deismi oli erityisen suuressa suosiossa paikallisen älymystön keskuudessa 1700-luvun lopulla. Deismi alkoi saada näkyvyyttä Yhdysvaltain itsenäisyyssodan alettua. Tuolloin esimerkiksi ajatuksiaan jo vuosia hautonut Ethan Allen päätyi julkaisemaan ne teoksessan Reason: The Only Oracle of Man.
Historia > Ranskan suuri vallankumous

Deistien kanta pääsi poliittisessa mielessä voitolle Ranskan suuressa vallankumouksessa 1789–1794. Aluksi Ranskan vallankumous oli ryhtynyt toteuttamaan valistusajattelun ohjelmaa. Kaikki feodaaliset laitokset ja erioikeudet lakkautettiin ja aatelisto lähti joukoittain maanpakoon. Papeista tehtiin valtion virkamiehiä (tarkemmin sanoen ”moraalin” virkailijoita) ja heiltä vaadittiin uskollisuudenvala uudelle hallitukselle.
Toisaalta ateistiset vallankumousjohtajat katsoivat, että kansanjoukot tarvitsisivat jotain palvottavaa. Niinpä he perustivat erityisen ”Järjen palvonnan”, jonka palvontapaikoiksi sisustettiin muutamia suljettuja kirkkoja. Deistinen Maximilien Robespierre esitti puheessaan konventissa 7. toukokuuta 1794, että ei ole viisasta ottaa ateismia kansakunnan periaatteeksi. Robespierren mukaan moraalin takaavat ”Korkein olento” ja sielun kuolemattomuus. Robespierren mukaan Korkeimman olennon palvonnasta tulisi tehdä valtionuskonto katolilaisuuden ja Järjen palvonnan tilalle.
Kansanjoukot eivät omaksuneet deismiä, eikä Robespierrella ollut riittävää karismaa, jolla houkutella seuraajia uudelle uskonnolleen. Napoleonin aikana sekä Järjen palvonta että Korkeimman olennon palvonta kiellettiin. Myöhemmin Napoleon palautti suhteet Roomaan, minkä johdosta katolilaisuudesta tuli jälleen valtionuskonto vuonna 1802.
Historia > Deismi myöhemmin

David Humen Keskusteluja luonnollisesta uskonnosta (1779) ja Immanuel Kantin Puhtaan järjen kritiikki (1781) esittivät vaikutusvaltaiset kritiikit pyrkimyksille todistaa Jumalan olemassaolo järjellisesti. 1800-luvulla Charles Darwinin esittämä evoluutioteoria vähensi edelleen luonnon järjestyksen todistuksen kannatusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Deismin määritelmä teoksessa The Dictionary of the History of Ideas, Virginian yliopisto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Loflin, Lewis: Deism and Reason. (englanniksi)
Paine, Thomas: Of the Religion of Deism Compared with the Christian Religion. (englanniksi)
World Union of Deists. (englanniksi)
Voltaire.
Thomas Paine.
Harjuhäränsilmä

| Harjuhäränsilmä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Häränsilmät Hypochaeris
Laji::  maculata
Kaksiosainen nimi
 Hypochaeris maculata  L. 
Katso myös
   Harjuhäränsilmä Wikispeciesissä   Harjuhäränsilmä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harjuhäränsilmä eli häränsilmä eli täplikäs häränsilmä (Hypochaeris maculata) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva monivuotinen ja ruohovartinen kasvilaji. Harjuhäränsilmä eroaa muista saman suvun lajeista mykeröidensä lukumäärän sekä lehtiensä muodon perusteella.
Harjuhäränsilmä muodostaa maanrajaan lehtiruusukkeen, jonka keskeltä varsi kasvaa. Lehdet ovat isoja ja ehyitä sekä usein myös karvaisia ja laikukkaita. Lehtien keskiruoti on tavallisesti punainen ja laikut ovat tummia. Varsi on lehdetön, karvainen ja haaraton tai muutamaan kertaan haaroittunut. Harjuhäränsilmän kukintona on useista suurehkoista mykeröistä koostuva mykeröstö. Mykeröt ovat neljästä viiteen senttimetriä leveitä. Mykeröiden kukat ovat kirkkaankeltaisia ja kehtosuomut hienokarvaisia. Harjuhäränsilmä kukkii heinä–elokuussa.
Harjuhäränsilmä kasvaa kuivilla avoimilla paikoilla, mutta myös valoisissa metsissä. Suomessa ja Ruotsissa harjuhäränsilmä on eteläinen laji. Suomessa sitä tavataan eniten Etelä-Karjalassa, mutta myös muualla Etelä-Suomessa. Pori–Joensuu-linjan pohjoispuolella harjuhäränsilmää ei tavata Suomessa juuri lainkaan. Harjuhäränsilmä on Suomen yleisin häränsilmälaji.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Häränsilmä (harjuhäränsilmä) – Hypochaeris maculata
Luontoportti: Häränsilmä (Hypochaeris maculata)
Pohjolan kasvien pauloissa: Hypochaeris maculata – häränsilmä, harjuhäränsilmä
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q587353  Wikispecies: Hypochaeris maculata  BioLib: 41500  CoL: 3NTNL  EoL: 6251463  FNA: 242326078  FoC: 242326078  GBIF: 3093693  GRIN: 468952  iNaturalist: 336279  IPNI: 225539-1  NBN: NBNSYS0000004521  NCBI: 58650  Open Tree of Life: 388985  PalDat: Hypochaeris_maculata  PFI: 6211  Plant List: gcc-117067  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:225539-1  Tropicos: 2700928  WFO: wfo-0000017636  WoRMS: 1107214  Laji.fi: MX.39914