stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petrykivkan koristemaalaus
Perinne

Petrykivkan koristemaalauksessa käytetään paljon symboliikkaa: esimerkiksi kukko edustaa tulta ja henkistä heräämistä ja linnut valoa, harmoniaa ja onnea. Yleisen kansanuskomuksen mukaan maalaukset suojaavat surulta ja pahalta. Maalausperinne ja siihen sisältyvä symbolismi välittyvät sukupolvelta toiselle, kunkin sukupolven uudistaessa sitä oman tulkintansa mukaan.
Etenkin paikalliset naiset pitävät maalausperinteen elinvoimaisena. Jokaisessa perheessä on vähintään yksi koristemaalausta taitava henkilö, minkä ansiosta perinne on säilynyt osana kyläläisten arkea. Kaikilla koulutusasteilla esikoulusta korkeakouluihin opetetaan maalaustekniikan perusteita ja jokaisella lapsella on mahdollisuus oppia siihen liittyviä taitoja.
Ukrainalainen postimerkki, jonka aiheena on Petrykivkan koristemaalaus.
Patagonianpingviini

| Patagonianpingviini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pingviinilinnut Sphenisciformes
Heimo::  Pingviinit Spheniscidae
Suku::  Spheniscus
Laji::  magellanicus
Kaksiosainen nimi
 Spheniscus magellanicus  (Forster, 1781) 
 Patagonianpingviinin levinneisyys
Katso myös
   Patagonianpingviini Wikispeciesissä   Patagonianpingviini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Patagonianpingviini (Spheniscus magellanicus) on eteläamerikkalainen pingviinilaji, joka on kaikkein yleisin juovapingviineistä (Spheniscus). Lajin lähimmät sukulaislajit ovat afrikanpingviini, perunpingviini ja galapagosinpingviini.
Koko ja ulkonäkö

Patagonianpingviini on keskikokoinen, mustavalkea ja kooltaan 70–76 cm. Pää on musta, jossa kulkee leveä valkea raita lähtien silmän takaa kiertyen korva-aukon ja leuan yhtyen kaulassa. Ylävartalo on mustaharmaa ja alavartalo valkoisen vivahteinen. Pään ja rinnan välissä on kaksi mustaa raitaa, joista alempi on hevosenkengän muotoinen.
Levinneisyys

Lajin pesintäalueita ovat rannikkoalueet Argentiinassa, Chilessä ja Falklandinsaarilla ja jonkin verran muuttaa Brasiliaan.
Lisääntyminen

Patagonianpingviini pesii pensaiden alla tai koloissa. Naaras munii kaksi munaa. Sekä koiras että naaras osallistuvat haudontaan vaihtaen vuoroa 10–15 päivän välein. Poikaset kuoriutuvat 39–42 päivän haudonnan jälkeen. Pesässä poikaset ovat 29 päivää, jolloin niitä ruokitaan 2–3 päivän välein.
Chilen Punta Arenaksessa sijaitsee suojeltu luontokohde ja pingviinireservaatti nimeltään Isla Magdalena. Pingviinireservaatissa Isla Magdalenalla (Arkistoitu – Internet Archive) Patagonian pingviinit kuoriutuvat noin joulukuun alkupäivinä.
Ravinto

Laji syö kaloja, nilviäisiä ja äyriäisiä. Patagonianpingviini juo merivettä, josta se suodattaa suolan erityisillä rauhasilla.
Pertti Jokivuori

Pertti Jokivuori (s. 1962) on Jyväskylän yliopistosta valmistunut sosiologi. Hän työskentelee Jyväskylän yliopiston  Yhteiskuntatieteiden ja filosofian laitoksella yliopistonlehtorina. Jokivuoren opetuksen painopiste on kvantitatiivisissa menetelmissä.  Julkaisutoiminta on käsittänyt kirjoja, tutkimusraportteja, artikkeleita ja oppimateriaalia, muun muassa teokset "Sosiologian perusteet", "Kuoleman salaisuus", "Eroksen aika", "Määrällisiä tarinoita - monimuuttujamentelmien käyttö ja tulkinta" ja "Klassinen sosiologia ja moderni maailma". Jokivuoren lisensiaatin tutkielma oli "Millaisia ovat ammattiyhdistysktiivit?" (Kampus-kirja 1997) ja väitöskirja "Sitoutuminen työorganisaatioon ja ammattijärjestöön - kilpailevia vai täydentäviä?" (Jyväskylä Studies in Education, Psychology and Social Research 206. Jyväskylä University Printing House, Jyväskylä 2002).
Jokivuori kirjoitti ylioppilaaksi Voikkaan lukiosta. Hän aloitti opiskelun Jyväskylässä 1983 ja valmistui maisteriksi 1990. Hän väitteli vuonna 2002. Vuodesta 2008 lähtien Jokivuori on toiminut yliopistonlehtorina Jyväskylän yliopiston Yhteiskuntatieteiden ja filosofian laitoksella.
Opetustyön ohella hän toimii myös tutkijana. Jokivuoren tutkimusteemat ovat liittyneet työelämän suhteisiin, paikalliseen sopimiseen, ammattijärjestö- ja organisaatiositoutumiseen sekä luottamukseen ja sosiaaliseen pääomaan. Työelämäsuhteita käsittelevä tutkimus on vienyt Jokivuoren kansainvälisiin tehtäviin. Syyskuusta 1997 kevääseen 2007 asti hän toimi vakituisena avustajana Lontoossa 12 kertaa vuodessa ilmestyvässä European Industrial Relations Review'ssä. Maaliskuusta 2006 lähtien Jokivuori on työskennellyt Dublinissa sijaitsevan EU:n erillisviraston European Foundatation for the Improvement of Living and Working Conditions:in palveluksessa. Jokivuori on European Industrial Relations Observatory'n (EIRO) verkoston Suomen vastaava. Jokivuoren työhön EIRO:ssa kuuluu muun muassa vertailututkimusten (Comparative Analyses Research ja Representativeness Studies) Suomen aineiston ja materiaalin työstäminen ja toimittaminen.
Keskeisiä julkaisuja

Pertti Jokivuori & Tuomo Vainio, Sosiologian perusteet Kirjayhtymä, 1991
Pertti Jokivuori & Tapio Litmanen, Oluen kotivalmistus, Kirjayhtymä, 1993
Kai Heikkilä & Pertti Jokivuori, Kuoleman salaisuus, Kirjayhtymä, 1994
Markku Kekäläinen, Pertti Jokivuori & Kai Heikkilä, Eroksen aika, Kirjayhtymä, 1995
Pertti Jokivuori, Kimmo Kevätsalo & Kaj Ilmonen. AY-jäsenen monet kasvot: tutkimus SAK:n, STTK:n ja Akavan jäsenistä, Jyväskylän yliopisto, 1996.
Pertti Jokivuori: Millaisia ovat ammattiyhdistysktiivit (Kampus-kirja) 1997
Pertti Jokivuori: Sitoutuminen työorganisaatioon ja ammattijärjestöön (Jyväskylän yliopiston kirjasto) 2002. (Commitment to Organisation and Trade Union. Competing or Complementary? 2002)
Pertti Jokivuori & Petri Ruuskanen: Arjen talous - talous, tunteet ja yhteiskunta (toim.). Minerva: Jyväskylän yliopisto, 2004
Pertti Jokivuori (toim.): Sosiaalisen pääoman kentät, Minerva, 2005
Tomi Oinas, Pertti Jokivuori & Kaj Ilmonen. Työaikapankki - haavetta ja todellisuutta, Työministeriö, 2005
Pertti Jokivuori, Raija Latva-Karjanmaa & Arja Ropo (toim.): Työelämän taitekohtia Työministeriö, 2006
Pertti Jokivuori & Risto Hietala, Määrällisiä tarinoita - monimuuttujamenetelmien käyttö ja tulkinta, WSOY, 2007
Jari Aro & Pertti Jokivuori. Klassinen sosiologia ja moderni maailma, WSOYpro, 2010.
Pekka Jokinen (professori)

Pekka Jokinen (s. 1961) on luonnonvarapolitiikan professori Itä-Suomen yliopiston historia- ja maantieteiden laitoksessa. Hän on suorittanut valtiotieteiden tohtorin tutkinnon ympäristösosiologian alalta Turun yliopistossa 1995. Väitöskirja käsitteli suomalaista maatalouden ympäristöpolitiikkaa ajanjaksolla 1970–1994.
Ura

Pekka Jokinen on vuodesta 1989 alkaen ollut tutkijana Turun yliopistossa, erikoistutkijana Turun kauppakorkeakoulussa sekä yliassistenttina, vanhempana tutkijana ja professorina Tampereen yliopistossa. Vuodesta 2008 Jokinen on työskennellyt Joensuun yliopiston (sittemmin Itä-Suomen yliopiston) ja Suomen ympäristökeskuksen yhteisenä luonnonvarapolitiikan professorina. Jokinen on Turun yliopiston (ympäristösosiologia, 1997 alkaen) ja Tampereen yliopiston (ympäristöpolitiikka, 1998 alkaen) dosentti.
Asiantuntemus

Pekka Jokisen tutkimuksen ja asiantuntemuksen ala on yhteiskuntatieteellinen ympäristötutkimus, erityisesti ympäristö- ja luonnonvarapolitiikka. Hänen nykyisten tutkimushankkeidensa aiheita ovat ympäristöpolitiikan instituutiot, sääntelymallit ja verkostot, maaseudun monitasoinen ympäristöhallinta, luonnonvarat ja rakennemuutos sekä ekosysteemipalvelut. Jokisen julkaisuluettelossa on 125 nimekettä, ja hän on pitänyt 50 esitelmää kansainvälisissä konferensseissa.
Julkaisut (valikoima)

Hiedanpää, J. & Jokinen, A. & Jokinen, P. (2011): Making sense of the social: human-nonhuman constellations and the wicked road to sustainability. Sustainability: Science, Practice, Policy 7.
Jokinen, P. & Kupsala, S. & Vinnari. M. (2011): Consumer Trust in Animal-Farming Practices – Exploring the High Trust of Finnish Consumers. International Journal of Consumers Studies 35.
Jokinen, P. & Järvelä, M. & Huttunen, S. & Puupponen, A. (2008): Experiments of Sustainable Rural Livelihood in Finland. International Journal of Agricultural Resources, Governance and Ecology 8(3), 211-228.
Haila, Y. & Jokinen, P. (toim.) (2001). Ympäristöpolitiikka – mikä ympäristö, kenen politiikka. Vastapaino: Tampere.
Jokinen, P. (2000): Europeanisation and Ecological Modernisation: Agri-Environmental Policy and Practices in Finland. Environmental Politics Vol. 9(1), 138-167.
Petrálona (Chalkidikí)

| Petrálona Πετράλωνα |
| --- | --- |
 Petrálona
 Koordinaatit: 40°22′10″N, 23°9′34″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Chalkidikí
Kunta:  Néa Propontída
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  1304030601
Väkiluku (2011):  348
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Petrálona (kreik. Πετράλωνα) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Néa Propontídan kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Aiemmin kylä kuului Tríglian kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Néa Propontídan kunnan Tríglian kunnallisyksikköön. Petrálona muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Πετραλώνων, Topikí Koinótita Petralónon). Kylän väkiluku on 348 (vuonna 2011).
Petrálonan luolaa.
Petrálona sijaitsee Chalkidikín niemimaan länsiosassa linnuntietä noin 50 kilometriä kaakkoon Thessalonikista. Kylä tunnetaan siitä nimensä saaneesta Petrálonan luolasta, joka on Kreikan merkittävimpiä paleoliittisen kauden löytöpaikkoja. Luola sijaitsee kylän lähellä sen koillispuolella ja se on avoinna yleisölle. Luolan yhteydessä toimii Petrálonan antropologinen museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petrálona Wikimedia Commonsissa
Pernon kartano

Pernon kartano vuonna 1886
Pernon kartano on kartano Turun Pernon kaupunginosassa. Historialtaan Pernon kartano on keskiajalla rälssimaalle muodostunut säterikartano.  Aiemmin se on vuoteen 1967 ollut osa Raisiota. Osaksi Turkua Pernon kartano tuli alueliitoksessa vuonna 1967.
1900-luvulla Pernon kartano on ollut jakautuneena kahteen osaan: vanhaan ja uuteen Pernon kartanoon. Vanha Pernon kartano, joka muodosti kartanon alkuperäisen talouskeskuksen, sijaitsi nykyisen Pernontien varressa. Ennen nykyisen Ihalan koulun rakentamista sen päärakennus toimi jonkin aikaa alakouluna.  Tuli tuhosi vanhan päärakennuksen vuonna 1961. Jäljelle jäivät kivijalka ja keskiaikainen kellari. Nykyään vanhan päärakennuksen kivijalan päälle on rakennettu uusi asuintalo.
Uusi Pernon kartano nykyisen Saarenmaankadun rivi- ja kerrostaloasuntoalueen kupeessa rakennettiin vuonna 1918. Päärakennuksen piirsi ja rakennutti viereistä Pansion tilaa omistanut kultaseppämestari Frans Hjalmar Ahlström, ja se erotettiin Pernon kartanosta Ahlströmin avioiduttua Pernon kartanon tyttären kanssa. Kartanon nykyinen omistaja on Frans Hjalmar Ahlströmin pojanpoika, kuvataiteilija Martin Ahlström.
1900-luvun alussa Pernon kartanon tilusten pinta-ala oli vielä 138 hehtaaria ja kartanon vanhaa päärakennusta ympäröi laaja puisto nykyisen Pernontien varressa. Hevosia oli 6 ja lehmiä 19. Nykyään tilukset on myyty pois, ja vanhan kartanon puutarha on metsittynyt. Uusi kartano puistoineen on 2000-luvulla lähiötalojen ympäröimä.
Peter Paige

Peter Paige.
Peter Michael Paige (s. 20. kesäkuuta 1969, Hartford, Connecticut) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Parhaiten hänen tunnetaan roolistaan Emmett Honeycuttina sarjassa Älä kerro äidille.
Ura

Paige valmistui Bostonin yliopiston teatterlinjalta taiteen kandidaatin tutkinnolla.
Paige tunnetaan parhaiten sarjan Älä kerro äidille päähenkilöjoukon Emmett Honeycuttina, jota hän näytteli koko sarjan ajan eli yhteensä viiden tuotantokauden verran. Lisäksi hän on näytellyt sarjoissa Will & Grace, Time of Your Life, Girlfriends, Caroline In The City, American Dad!, Related, Greyn Anatomia ja Ilman johtolankaa. Hän on myös vieraillut muun muassa sarjoissa Hei, olen Susan, CSI: Miami ja Bones.
Aiheesta muualla

Peter Paige Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Peter Paigen kotisivut (englanniksi)
Perussuure

Kansain­välisen paino- ja mittatoimiston tuottaman SI-logon jäljennös, joka sisältää seitsemän SI-perusyksikköä ja seitsemän niitä määrittelevää luonnonvakiota.
Kansainvälisen yksikköjärjestelmän seitsemän perussuuretta ovat pituus, massa, aika, sähkövirta, lämpötila, ainemäärä ja valovoima. Yleisesti perussuureet ovat tietyn suurejärjestelmän suureiden osajoukko, jonka avulla voidaan esittää kaikki muut suurejärjestelmän suureet yksinkertaisten laskutoimitusten avulla johdannaissuureina, mutta joita ei itsessään voida esittää toisten perussuureiden avulla. Perussuureet voidaan valita eri tavoin, eli niiden valinta on sopimuskysymys.
Suure ilmoitetaan lukuarvon ja mittayksikön tulona. Kansainväliseen suurejärjestelmään perustuvan SI-yksikköjärjestelmän perusyksiköiksi on valittu perussuureiden mittayksiköt metri, kilogramma, sekunti, ampeeri, kelvin, mooli ja kandela, joiden arvot on 2019 voimaan tulleen määritelmän mukaan sidottu seitsemään eri luonnonvakioon.
Perussuureet

Perussuureiden luettelo on sovittu kansainvälisellä sopimuksilla (11. yleinen paino- ja mittakonferenssi vuonna 1960), ja tieteessä käytetty suurejärjestelmä johdetaan näistä. Sopimuksessa määritellään myös suureen yksiköt ja niiden määritysperusteet. Yksiköiden määritykset ovat vaihdelleet monia kertoja, kun sitä on tarkennettu kasvavien vaatimuksien takia.
| Mitattava suure | Suureen tunnus | Yksikön nimi | Yksikön tunnus |
| --- | --- | --- | --- |
| pituus  | l, s, x, r, jne. | metri  | m |
| massa  | m | kilogramma  | kg |
| aika, kesto  | t | sekunti  | s |
| sähkövirta  | I, i | ampeeri  | A |
| lämpötila  | T | kelvin  | K |
| ainemäärä  | n | mooli  | mol |
| valovoima  | Iv | kandela  | cd |
Usein saatetaan, etenkin teknisissä teksteissä, käyttää suureen nimen asemasta sen tunnusta synonyyminä. Silloin esimerkiksi  pituus=s ja pituuden yksikköä merkitään  [pituus]=[s]=metri=m.
Aiheesta muualla

Physical Measurement Laboratory: SI base units (englanniksi)
Bureau International des Poids et Mesures: SI Base Units (englanniksi)
NPL: SI Base Units (englanniksi)
Convertworld.com: Yksikönmuunnokset (suomeksi)
GEO-lehti: Maailma mikrogramman tarkkuudella (Arkistoitu – Internet Archive)
Pimennys

Pimennys on tapahtuma, jossa taivaankappale joutuu toisen varjoon tai sen peittämäksi. Pimennyksiä ovat kuunpimennys, jossa Maa on Auringon ja Kuun välissä siten että kuu on Maan varjossa, ja auringonpimennys, jolloin kuu kulkee Maan ja Auringon välistä pimentäen auringon.
Ranskan Grand Prix 1950

|  Ranskan Grand Prix 1950  |
| --- | --- |
 6. osakilpailu 7. osakilpailusta kaudella 1950. 

Päivämäärä:  2. heinäkuuta 1950
Sijainti:  Reims-Gueux
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  7,815km km
Kilpailun pituus:  64 kierrosta, 500,160 km
Sää:   Kuumaa ja aurinkoista
Paalupaikka
Kuljettaja:   Juan Manuel Fangio   (Alfa Romeo)
Paaluaika:  2'30.6
Palkintokoroke
Voittaja:   Juan Manuel Fangio   (Alfa Romeo)
Toinen:   Luigi Fagioli   (Alfa Romeo)
Kolmas:   Peter Whitehead   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Juan Manuel Fangio   (Alfa Romeo)
Kierrosaika:  2'35.6
Ranskan Grand Prix 1950 oli historian kuudes Formula 1 -osakilpailu ja se ajettiin Reims-Gueux’n radalla 2. heinäkuuta 1950. Kilpailun voitti Juan Manuel Fangio.
Osallistujat

| Nro | Kuljettaja | Talli | Valmistaja | Runko | Moottori | Rengas |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 |  Giuseppe Farina |  SA Alfa Romeo |  Alfa Romeo | Alfa Romeo 158 | Alfa Romeo 158 L8C | P |
| 4 |  Luigi Fagioli |  SA Alfa Romeo |  Alfa Romeo | Alfa Romeo 158 | Alfa Romeo 158 L8C | P |
| 6 |  Juan Manuel Fangio |  SA Alfa Romeo |  Alfa Romeo | Alfa Romeo 158 | Alfa Romeo 158 L8C | P |
| 8 |  Luigi Villoresi |  Scuderia Ferrari |  Ferrari | Ferrari 125 | Ferrari 1.5 V12C | P |
| 10 |  Alberto Ascari |  Scuderia Ferrari |  Ferrari | Ferrari 125 | Ferrari 1.5 V12C | P |
| 12 |  Raymond Sommer |  Automobiles Talbot-Darracq |  Talbot-Lago-Talbot | Talbot-Lago T26C-GS | Talbot T26C L6 4.5 | D |
| 14 |  Peter Whitehead | Yksityinen |  Ferrari | Ferrari 125 | Ferrari 1.5 V12C | D |
| 16 |  Philippe Etancelin | Yksityinen |  Talbot-Lago-Talbot | Talbot-Lago T26C-DA | Talbot T26C L6 4.5 | D |
| 18 |  Yves Giraud Cabantous |  Automobiles Talbot-Darracq |  Talbot-Lago-Talbot | Talbot-Lago T26C-DA | Talbot T26C L6 4.5 | D |
| 20 |  Louis Rosier |  Automobiles Talbot-Darracq |  Talbot-Lago-Talbot | Talbot-Lago T26C-DA | Talbot T26C L6 4.5 | D |
| 22 |  Pierre Levegh |  Automobiles Talbot-Darracq |  Talbot-Lago-Talbot | Talbot-Lago T26C | Talbot T26C L6 4.5 | D |
| 24 |  Eugène Chaboud | Yksityinen |  Talbot-Lago-Talbot | Talbot-Lago T26C | Talbot T26C L6 4.5 | D |
| 26 |  Charles Pozzi | Yksityinen |  Talbot-Lago-Talbot | Talbot-Lago T26C | Talbot T26C L6 4.5 | D |
| 28 |  Franco Rol |  Officine Alfieri Maserati |  Maserati | Maserati 4CLT-48 | Maserati 4CLT L4C | P |
| 30 |  Louis Chiron |  Officine Alfieri Maserati |  Maserati | Maserati 4CLT-48 | Maserati 4CLT L4C | P |
| 32 |  Reg Parnell |  Scuderia Ambrosiana |  Maserati | Maserati 4CLT-48 | Maserati 4CLT L4C | D |
| 34 |  David Hampshire |  Scuderia Ambrosiana |  Maserati | Maserati 4CLT-48 | Maserati 4CLT L4C | D |
| 36 |  José Froilán González |  Scuderia Achille Varzi |  Maserati | Maserati 4CLT-48 | Maserati 4CLT L4C | P |
| 38 |  Gianfranco Comotti |  Scuderia Achille Varzi |  Maserati | Maserati 4CLT-48 | Maserati 4CLT L4C | P |
| 40 |  Felice Bonetto |  Scuderia Milano |  Maserati | Maserati Milano 4CLT-48 | Maserati 4CLT L4C | P |
| 42 |  Johnny Claes |  Ecurie Belge |  Talbot-Lago-Talbot | Talbot-Lago T26C | Talbot T26C L6 4.5 | D |
| 44 |  Robert Manzon |  Equipe Gordini |  Simca-Gordini | Simca-Gordini T15 | Simca-Gordini L4C | E |
Tulokset > Aika-ajot

| Sija | Nro | Kuljettaja | Valmistaja | Aika | Ero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 6 |  Juan Manuel Fangio |  Alfa Romeo | 2'30.6 | - |
| 2 | 2 |  Giuseppe Farina |  Alfa Romeo | 2'32.5 | + 1.9 |
| 3 | 4 |  Luigi Fagioli |  Alfa Romeo | 2'34.7 | + 4.1 |
| 4 | 16 |  Philippe Étancelin |  Talbot-Lago-Talbot | 2'39.0 | + 8.4 |
| 5 | 18 |  Yves Giraud Cabantous |  Talbot-Lago-Talbot | 2'42.7 | + 12.1 |
| 6 | 20 |  Louis Rosier |  Talbot-Lago-Talbot | 2'46.0 | + 15.4 |
| 7 | 28 |  Franco Rol |  Maserati | 2'46.7 | + 16.1 |
| 8 | 36 |  José Froilán González |  Maserati | 2'48.0 | + 17.4 |
| 9 | 22 |  Pierre Levegh |  Talbot-Lago-Talbot | 2'49.0 | + 18.4 |
| 10 | 24 |  Eugène Chaboud |  Talbot-Lago-Talbot | Ei aikaa | - |
| 11 | 40 |  Felice Bonetto |  Maserati-Milano | Ei aikaa | - |
| 12 | 32 |  Reg Parnell |  Maserati | Ei aikaa | - |
| 13 | 44 |  Robert Manzon |  Simca-Gordini | Ei aikaa | - |
| 14 | 26 |  Louis Chiron |  Maserati | Ei aikaa | - |
| 15 | 42 |  Johnny Claes |  Talbot-Lago-Talbot | Ei aikaa | - |
| 16 | 26 |  Charles Pozzi |  Talbot-Lago-Talbot | Ei aikaa | - |
| 17 | 12 |  Raymond Sommer |  Talbot-Lago-Talbot | Ei aikaa | - |
| 18 | 34 |  David Hampshire |  Maserati | Ei aikaa | - |
| 19 | 14 |  Peter Whitehead |  Ferrari | Ei aikaa | - |
Tulokset > Lähtöruudukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. Rivi | 3. |  | 2. |  | 1. |
|  |    Fagioli   Alfa Romeo   2'34.7 |  |    Farina   Alfa Romeo   2'32.5 |  |    Fangio   Alfa Romeo   2'30.6 |
| 2. Rivi |  | 5. |  | 4. |  |
|  |  |    Cabantous   Talbot-Lago   2'42.7 |  |    Étancelin   Talbot-Lago   2'39.0 |  |
| 3. Rivi | 8. |  | 7. |  | 6. |
|  |    González   Maserati   2'48.0 |  |    Rol   Maserati   2'46.7 |  |    Rosier   Talbot-Lago   2'46.0 |
| 4. Rivi |  | 10. |  | 9. |  |
|  |  | (  )   (Chaboud)   (Talbot-Lago)   (Ei aikaa) |  |    Levegh   Talbot-Lago   2'49.0 |  |
| 5. Rivi | 13. |  | 12. |  | 11. |
|  |    Manzon   Simca-Gordini   Ei aikaa |  |    Parnell   Maserati   Ei aikaa |  |    Bonetto   Maserati   Ei aikaa |
| 6. Rivi |  | 15. |  | 14. |  |
|  |  |    Claes   Talbot-Lago   Ei aikaa |  |    Chiron   Maserati   Ei aikaa |  |
| 7. Rivi | 18. |  | 17. |  | 16. |
|  |    Hampshire   Maserati   Ei aikaa |  |    Sommer   Talbot-Lago   Ei aikaa |  |    Pozzi   Talbot-Lago   Ei aikaa |
| 8. Rivi |  |  |  | 19. |  |
|  |  |  |  |    Whitehead   Ferrari   Ei aikaa |  |
Tulokset > Kilpailu

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 6 |  Juan Manuel Fangio |  Alfa Romeo | 64 | 2:57'52.8 | 1 | 9 |
| 2 | 4 |  Luigi Fagioli |  Alfa Romeo | 64 | + 25.7 | 3 | 6 |
| 3 | 14 |  Peter Whitehead |  Ferrari | 61 | + 3 krs. | 18 | 4 |
| 4 | 44 |  Robert Manzon |  Simca-Gordini | 61 | + 3 krs. | 12 | 3 |
| 5 | 16 |  Philippe Étancelin |  Talbot-Lago-Talbot | 59 | + 5 krs. | 4 | 1 |
| Jaettu | 16 |  Eugène Chaboud |  Talbot-Lago-Talbot |   |   |   | 1 |
| 6 | 26 |  Charles Pozzi |  Talbot-Lago-Talbot | 56 | + 8 krs. | 15 |   |
| Jaettu | 26 |  Louis Rosier |  Talbot-Lago-Talbot |   |   |   |   |
| 7 | 2 |  Giuseppe Farina |  Alfa Romeo | 55 | Polttoaineen syöttö | 2 |   |
| 8 | 18 |  Yves Giraud Cabantous |  Talbot-Lago-Talbot | 52 | + 12 krs. | 5 |   |
| Kesk. | 22 |  Pierre Levegh |  Talbot-Lago-Talbot | 36 | Moottori | 9 |   |
| Kesk. | 40 |  Felice Bonetto |  Maserati | 14 | Moottori | 10 |   |
| Kesk. | 42 |  Johnny Claes |  Talbot-Lago-Talbot | 11 | Ylikuumeneminen | 14 |   |
| Kesk. | 42 |  Louis Rosier |  Talbot-Lago-Talbot | 10 | Ylikuumeneminen | 6 |   |
| Kesk. | 32 |  Reg Parnell |  Maserati | 9 | Moottori | 11 |   |
| Kesk. | 28 |  Franco Rol |  Maserati | 6 | Moottori | 7 |   |
| Kesk. | 30 |  Louis Chiron |  Maserati | 6 | Moottori | 13 |   |
| Kesk. | 34 |  David Hampshire |  Maserati | 5 | Moottori | 17 |   |
| Kesk. | 12 |  Raymond Sommer |  Talbot-Lago-Talbot | 4 | Ylikuumeneminen | 16 |   |
| Kesk. | 36 |  José Froilán González |  Maserati | 3 | Moottori | 8 |   |
Muuta

Nopein kierros: Juan Manuel Fangio 2'35.6
Robert Manzonin ensimmäinen pistesija
Jaetut
Auto #16: Philippe Étancelin (ensimmäiset 26 krs.) sitten Eugène Chaboud (33 krs.). Hei jakoivat pisteet viidennestä tilasta.
Auto #26: Charles Pozzi (14 krs.) sitten Louis Rosier (42 krs.)
Kuljettajat, jotka eivät startanneet:
David Murray
Luigi Villoresi
Alberto Ascari
Pistetilanne kuudennen kilpailun jälkeen > Kuljettajat

| Sija | Kuljettaja | Pisteet | Voitot | Palkintosijat | Paalupaikat | Nopeimmat Kierrokset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Juan Manuel Fangio | 26 | 3 | 3 | 3 | 2 |
| 2. |  Giuseppe Farina | 22 | 2 | 2 | 2 | 3 |
| 2. |  Luigi Fagioli | 22 |   | 4 |   |   |
| 4. |  Louis Rosier | 10 |   | 2 |   |   |
| 5. |  Johnnie Parsons | 9 | 1 | 1 |   | 1 |
| 6. |  Alberto Ascari | 8 |   |   |   |   |
| 7. |  Bill Holland | 6 |   | 1 |   |   |
| 8. |  Prinssi Bira | 4 |   |   |   |   |
| 8. |  Peter Whitehead | 4 |   | 1 |   |   |
| 8. |  Mauri Rose | 4 |   | 1 |   |   |
| 8. |  Reg Parnell | 4 |   | 1 |   |   |
| 8. |  Louis Chiron | 4 |   | 1 |   |   |
| 13. |  Yves Giraud Cabantous | 3 |   |   |   |   |
| 13. |  Raymond Sommer | 3 |   |   |   |   |
| 13. |  Robert Manzon | 3 |   |   |   |   |
| 13. |  Cecil Green | 3 |   |   |   |   |
| 17. |  Felice Bonetto | 2 |   |   |   |   |
| 18. |  Philippe Étancelin | 1 |   |   |   |   |
| 18. |  Joie Chitwood | 1 |   |   |   |   |
| 18. |  Tony Bettenhausen | 1 |   |   |   |   |
| 18. |  Eugène Chaboud | 1 |   |   |   |   |
Pistetilanne kuudennen kilpailun jälkeen > Valmistajat (epäviralliset)

| Sija | Kuljettaja | Pisteet | Voitot | Palkintosijat | Paalupaikat | Nopeimmat Kierrokset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Alfa Romeo | 76 | 5 | 9 | 5 | 5 |
| 2. |  Talbot-Lago-Talbot | 15 |   | 2 |   |   |
| 3. |  Ferrari | 14 |   | 2 |   |   |
| 4. |  Kurtis Kraft-Offenhauser | 13 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| 5. |  Deidt-Offenhauser | 11 |   | 2 |   |   |
| 6. |  Maserati | 8 |   | 1 |   |   |
| 7. |  Simca-Gordini | 3 |   |   |   |   |