stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Terrence Paul

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Kanada> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tasmania 1990 | kahdeksikko |  |
|  Hopeaa | Wien 1991 | kahdeksikko |  |
Terrence "Terry" Paul (s. 14. syyskuuta 1964 Oakville, Ontario) on kanadalainen soutaja, joka toimi perämiehenä. Hän voitti Barcelonan olympialaisissa 1992 kultaa kahdeksikossa. Soulin olympialaisissa 1988 hän kilpaili perämiehellisessä nelosessa mutta ei menestynyt. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti kahdeksikossa hopeaa Tasmaniassa 1990 ja Wienissä 1991.
Kilpauransa jälkeen Paul on valmentanut muun muassa Kanadan ja Sveitsin maajoukkueita.
USS Patapsco (1862)

| USS Patapsco |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harlan and Hollingsworth, Wilmington, Delaware
Laskettu vesille:  27. syyskuuta 1862
Palveluskäyttöön:  2. tammikuuta 1863
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 15. tammikuuta 1865
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 875 t
Pituus:  73,46 m
Leveys:  14,02 m
Syväys:  3,38 m
Nopeus:  6 solmua
Miehistöä:  105
Aseistus
Aseistus:  1 × Dahlgren SB 15" -tykki 1 × 150 naulan Parrot -tykki
USS Patapsco oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Valmistus

Alus tilattiin Harland and Hollingsworthilta Wilmingtonista Delawaresta. Alus laskettiin vesille 27. syyskuuta 1862 ja otettiin palvelukseen 2. tammikuuta 1Daniel Ammen.
Palvelus

Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen, jonka mukana se osallistui 3. maaliskuuta 1863 Savannahissa hyökkäykseen Fort McAllisteriin. Alus siirtyi huhtikuussa North Edisto joelle purjehtien 5. huhtikuuta Charlestoniin osallistuakseen hyökkäykseen kaupungin puolustajia vastaan. Kuukauden lopun alus oli lähes jatkuvassa tulitoiminnassa  samoin kuin heinä-elokuussa. Alus jatkoi taistelua kaupungin sataman suojana olevia linnakkeita vastaan ja 8.-9. syyskuuta alus tuki rynnäkköä Fort Sumteriin. Syksystä vuoden 1864 loppuun alus oli South Carolinanssa osallistuen hyökkäykseen sataman pulustuksen murtamiseksi.
Illalla 15. tammikuuta 1865 aluksen suojatessa yhteysaluksia siihen osui torpedo (miina). Alus upposi alle minuutissa vieden mukanaan 62 miehistönjäsentä.
Aune Paulin

Aune Orvokki Paulin (1. kesäkuuta 1925 Helsinki – 27. heinäkuuta 2007) oli suomalainen naivistinen taidemaalari ja kuvataiteilija, joka toimi pitkään myös animaattorina.
Paulin opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1944–1948 ja debytoi taiteilijana Helsingissä 1972. Hänen töitään oli esillä useissa suomalaisissa ja ulkomaisissa näyttelyissä. Paulin työskenteli mallisuunnittelijana Rörstrand AB:n posliinitehtaalla Ruotsissa 1950-luvulta ja teki sieltä Suomeen palattuaan animaatioelokuvia koko 1960-luvun. Kokopäiväiseksi taidemaalariksi hän ryhtyi 1970-luvun alussa. Paulinin kuvataideteoksia on julkaistu postikortteina ja muina painotuotteina ja kirjojen kuvituksena. Hän on myös suunnitellut muun muassa tapetteja.
Paulinille myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuodesta 1985 alkaen.
Parthenon

| Parthenon> Παρθενών |
| --- | --- |
 Parthenonin temppeli.
Sijainti:  Akropolis, Ateena, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′17″N, 23°43′36″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  438 eaa.
Suunnittelija:  Iktinos, Kallikrates, Feidias
Tyylisuunta:  doorilainen
Julkisivumateriaali:  valkoinen marmori
Korkeus:  13,72 m
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Ateenan Akropolis 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Parthenon (m.kreik. Παρθενών, Parthenōn) on antiikin aikainen Athene Parthenokselle omistettu kreikkalainen temppeli Ateenan Akropolis-kukkulalla. Se rakennettiin kiitokseksi siitä, että Kreikka ja Ateena selvisivät persialaissodista. Temppelin nimi juontuu Athenen epiteetistä Parthenos (Παρθένος) eli ’Neito’, ’Neitsyt’; näin nimi tarkoitti Neitsyt Athenen temppeliä. Temppeli edustaa doorilaista tyyliä.
Parthenonin rakennustyön aloitti Perikles, Ateenan huomattavin poliitikko 400-luvulla eaa. Rakennustyön johtajana toimi kuvanveistäjä Feidias, joka johti myös koristelutyötä. Arkkitehdit olivat Iktinos ja Kallikrates. Parthenonia käytettiin myös rahavarastona, ja siellä säilytettiin Deloksen meriliiton, myöhemmän Ateenan imperiumin, varoja.
Parthenon on tärkein antiikin kreikkalainen nykyaikaan säilynyt rakennus. Sen koristeveistokset luetaan kreikkalaisen taiteen huippuihin. Parthenonia on pidetty muinaisen Kreikan, Ateenan demokratian ja koko länsimaisen sivilisaation symbolina.
Historia > Suunnittelu ja rakentaminen

Parthenonin paikalla sijaitsi aiemmin niin kutsuttu Hekatompedon-temppeli, joka rakennettiin 500-luvulla eaa. Se purettiin Marathonin taistelun jälkeen, kun ateenalaiset alkoivat rakentaa paikalle uutta temppeliä, niin kutsuttua Vanhaa Parthenonia. Se kuitenkin tuhoutui ennen valmistumistaan persialaisten vallattua kaupungin vuonna 480 eaa.
Uuden Parthenonin rakennustyö alkoi vuonna 447 eaa., ja rakennus oli pääosin valmis vuonna 438 eaa., jolloin järjestettiin sen juhlalliset vihkiäiset. Koristelutyöt jatkuivat kuitenkin ainakin vuoteen 432 eaa. asti. Temppeli oli antiikin ensimmäinen ja suurin kokonaan marmorista rakennettu temppeli.
Osa Parthenonin rakennustyön kirjanpidosta on säilynyt, ja siitä ilmenee, että suurin menoerä oli kiven kuljettaminen Akropoliille Pentelikon-vuorelta noin 16 kilometrin päästä. Osa rahoista saatiin Deloksen meriliiton kassasta, joka oli siirretty Deloksen panhelleeniseltä kulttipaikalta Akropoliille vuonna 454 eaa.
Historia > Kunnostustyöt

Vuonna 1975 Kreikan valtio aloitti Euroopan unionin rahallisella ja teknisellä avustuksella suurimittaisen hankkeen Parthenonin sekä Akropoliin muiden rakennusten entistämiseksi. Arkeologinen komitea dokumentoi perusteellisesti kaikki paikalla vielä olleet esineet, ja tietokonemallien avulla arkkitehdit pyrkivät määrittämään kunkin alkuperäisen paikan. Eräissä tapauksissa aiempi ennallistaminen osoittautui virheelliseksi. Erityisen merkittävät ja hauraat veistokset siirrettiin Akropolis-museoon. Parthenonin sisään pystytettiin työmaanosturi, jolla marmorilohkareita siirrettiin. Kun nosturi ei ollut käytössä, se voitiin laskea rakennuksen harjan alapuolelle pois näkyvistä. Virheelliset korjaukset purettiin, ja ryhdyttiin hyvin huolelliseen jälleenrakennustyöhön. Parthenonia ei aiota palauttaa vuotta 1687 edeltäneeseen asuun, mutta räjähdyksen tekemiä vaurioita korjataan mahdollisuuksien mukaan, ja alkuperäisestä louhoksesta otettua uutta marmoria käytetään aukkojen täyttämisessä sekä rakenteellisesti välttämättömissä korjauksissa. Lopulta lähes kaikki suuremmat marmoriosat tulevat alkuperäisille paikoilleen tarpeen mukaan uusilla materiaaleilla tuettuina.
Parthenonia uhkaavat ympäristöongelmat. Ateena kärsii liikenneruuhkista ja ilmansaasteista. Pakokaasujen synnyttämä marmoria syövyttävä happosade uhkaa veistoksia sekä itse temppeliä. Kreikan valtio ja Ateenan kaupunki ovat onnistuneet lievittämään ongelmaa jossain määrin, mutta Parthenonin tulevaisuudesta on yhä syytä olla huolissaan.
Rakennus

Parthenon edustaa doorilaista tyyliä. Se on rakennettu Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista. Temppelin stylobaatin ylintä porrasta pitkin mitattuna rakennus on 30,9 metriä leveä ja 69,5 metriä pitkä. Temppelin ulkosivulla on lyhyellä sivulla 8 ja pitkällä sivulla 17 pylvästä, yhteensä 46 pylvästä. Pylväiden korkeus oli 10,4 metriä ja halkaisija 1,9 metriä. Nurkkapylväät ovat hieman paksummat. Stylobaatti on lyhyen sivun keskellä 60 mm korkeammalla kuin kulmissa ja pitkän sivun keskellä 110 mm korkeammalla.
Temppelin itään avautuva cella oli 29,8 metriä pitkä ja 19,2 metriä leveä, ja sen sisäseiniä pitkin oli kahdessa kerroksessa doorilaisia pylväitä, jotka olivat rakenteellisesti välttämättömiä katon tukemiseksi. Pylväitä oli 23. Cellassa oli Feidiaan veistämä Athenen kulttukuva eli Parthenos. Temppelin länsipäässä oli pienempi tila, joka oli varsinainen Parthenon ja aarrekammio. Sen sisäpuolella kattoa kannatti neljä joonialaista pylvästä.
Ateenan Hefaistoksen temppeli on kaikkein parhaiten säilynyt doorilainen temppeli, mutta omana aikanaan Parthenonia pidettiin parhaana. John Julius Norwichin mukaan Parthenon ”on kaikkein täydellisimmän koskaan rakennetun doorilaisen temppelin maineessa. Jo antiikin aikana sen arkkitehtoninen hienostuneisuus oli tarunomainen, erityisesti sen stylobaatin kaarevuuden, naoksen seinien kaltevuuden ja pylväiden entasiksen hienovaraiset keskinäiset suhteet.” Stylobaatti on taso, jolla pylväät seisovat. Se on hieman kupera optisista syistä. Entasis merkitsee pylväiden hienoista pullistumista, joka tasapainottaa vaikutelmaa katsottaessa niitä alhaalta päin.   Pienten kaarevuuksien ansiosta temppeli näyttää symmetrisemmältä kuin onkaan.
Rakennus > Athenen kulttikuva

Temppelin cellassa sijainnut Athene-jumalattaren kulttikuva Athene Parthenos oli Feidiaan kullasta ja norsunluusta veistämä. Se valmistui vuonna 438 eaa. Veistos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta se tunnetaan kirjallisten kuvausten ja myöhempien kopioiden perusteella. Patsaan korkeus oli noin 11,5 metriä ja se esitti seisovaa jumalatarta pukeutuneena peplokseen ja aigis-kilpeen, jossa oli Medusan pää. Jumalattarella oli kädessä Nike-jumalatar ja keihäs, ja päässä korinttilaistyylinen kypärä, jota koristivat sfinksi, kaksi griippiä ja lentävät hevoset. Jumalattaren jaloissa vasemmalla puolella oli kilpi, jonka keskellä oli gorgoneion eli katkaistu Medusan pää ja joka oli koristeltu jumalten ja jättiläisten taistelua (gigantomakhia) sekä kreikkalaisten ja amatsonien taistelua (amatsonomakhia) esittävillä kuvilla.
Rakennus > Marmoriveistokset

Parthenon oli koristeltu sekä sisältä että ulkoa runsaasti marmoriveistoksin. Vain osa veistoksista on säilynyt, mutta kadonneista on suureksi osaksi olemassa hyvät kirjalliset kuvaukset. Koristelun toteuttamiseen osallistui suuri määrä taiteilijoita Feidiaan johdolla.
Itäisessä päätykolmiossa oli kuvattu Athenen syntymä täydessä sotisovassa Zeuksen päästä. Läntisessä päätykolmiossa oli kuvattu Athenen ja Poseidonin taistelu Attikan omistuksesta. Friisin metoopeissa oli kuvattuna eteläsivulla lapiittien ja kentaurien taistelu (kentauromakhia), itäsivulla gigantomakhia, länsisivulla amatsonomakhia ja pohjoissivulla Troijan sodan tapahtumia. Metooppeja oli yhteensä 92 kappaletta, lyhyillä sivuilla 14 ja pitkillä sivuilla 32. Niiden korkeus oli 1,2 metriä.
Cellan ulkoseiniä kiersi friisi, jonka kolmella sivulla oli kuvattuna Panathenaia-kulkue, ateenalaisten suuri vuotuinen Athenen juhla. Neljännellä sivulla, itäpäädyssä, friisissä oli kuvattuna kaikki olympolaiset jumalat seuraamassa Athenen peploksen laskostamista. Friisin pituus oli 160 metriä ja korkeus 1 metri.
Parthenon oli aikoinaan muiden aikaistensa rakennusten tavoin ainakin osittain maalattu. Kiistan kohteena on, kuinka suurelta osin ja millä väreillä. Tiedetään, että sisäkatot oli maalattu syvän sinisiksi ja että päätykolmioiden veistosryhmät oli maalattu kirkkain värein. Eräät tutkijat uskovat, että Parthenonin yläosat oli maalattu kirkkaan sinisiksi ja punaisiksi, jotta veistokset erottuisivat selvemmin alhaalta katsottaessa.
Rakennus > Marmoriveistokset > Kiista veistoksista

Parthenonin veistoksista suuri osa on nykyään British Museumissa Lontoossa. Veistoskokoelma sisältää muun muassa noin kaksi kolmannesta Parthenonin friisistä. Kokoelmassa on myös veistoksia Akropoliin muista rakennuksista. Kreikan valtio on vuosikymmenten ajan vaatinut brittejä palauttamaan veistokset, mutta British Museum ei ole vaatimuksiin suostunut eikä Britannian hallitus ole halunnut pakottaa sitä. Kreikkalaiset kuitenkin luottavat saavansa marmorit takaisin Ateenaan joskus tulevaisuudessa. Vuonna 2009 Akropoliin eteläpuolelle valmistui uusi Akropolis-museo, jossa on tilat myös British Museumissa olevien marmoriveistosten esillepanoon.
British Museumin kanta on, että veistokset ovat parhaimmillaan osana museon hyvin edustavaa antiikin taiteen kokoelmaa ja että niitä on verrattava esimerkiksi hollantilaisiin ja italialaisiin maalauksiin, joita on hajallaan ympäri maailman museoita. Oletettavasti museo myös pelkää teosten palauttamista ennakkotapauksena, jonka jälkeen minkä tahansa muunkin museon olisi vaikea perustella vieraiden maiden kulttuuriperinnön säilyttämistä osana kokoelmiaan.
Lontoossa veistokset ovat joka tapauksessa säästyneet Ateenan ilmansaasteilta, jotka ovat turmelleet monia kaupungin muistomerkkejä. Elginin marmorit vaurioituivat kuitenkin pahasti väärin tehdyn entistyksen vuoksi 1930-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Parthenon Wikimedia Commonsissa
The Acropolis of Athens: The Parthenon. Hellenic Ministry of Culture. (englanniksi)
The Acropolis Restoration Project (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Granzow Busch, Niels-Peter: Täydellinen temppeli. Historia-lehti.
Parthenon ja Akropolis.
Parthenonin rauniot ja paikalle noin vuonna 1715 rakennettu moskeija 1830-luvun alussa.
Parthenonin länsipääty.
Parthenonin itäpääty.
Parthenonin pohjapiirustus, länsi ylhäällä.
Feidiaan veistämän Athene Parthenoksen roomalaisaikainen kopio Athene Varvakeion, 200-luku.
Yksityiskohta läntisestä päädystä. Kuva havainnollistaa ajan hampaan kuluttamia arkkitraavia, friisiä ja päätykolmiota.
Osa Feidiaan veistämästä Parthenonin friisistä, 443–438 eaa.
Patuxai

Patuxai (laoksi ປະຕູໄຊ) on sotamuistomerkki Vientianessa, Laosin pääkaupungissa. Itsenäisyystaistelun muistomerkki valmistui vuonna 1969.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patuxai Wikimedia Commonsissa
Parmenides

Parmenides
Parmenides (m.kreik. Παρμενίδης, s. n. 510 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän on yksi merkittävimmistä esisokraattisista filosofeista ja tärkeä henkilö erityisesti rationalismin ja ontologian syntymisen kannalta. Parmenides tunnetaan ennen kaikkea siitä, että hän katsoi moneutta ja liikettä koskevien aistihavaintojen olevan pettäviä, ja todellisuuden olevan yksi, jakautumaton ja liikkumaton.
Elämä

Parmenides oli kotoisin Eleasta, Etelä-Italiasta. Elealaisten kerrotaan pitäneen Parmenidesta suuressa arvossa hänen säätämiensä kaupungin vaurautta lisänneiden lakien ja esikuvallisen elämänsä ansiosta. Hän oli Ksenofaneen oppilas, ja joidenkin tietojen mukaan myös Anaksimandroksen oppilas. Hän omaksui myös pythagoralaisten näkemyksiä. Hän perusti elealaisen koulukunnan, johon kuuluivat myös Zenon Elealainen ja Melissos.
Parmenides esiintyy Platonin dialogissa Parmenides yhdessä Zenonin kanssa väittelemässä nuoren Sokrateen kanssa ideaopista. Tämä tapaaminen on todennäköisesti Platonin keksintöä.
Filosofia

Parmenideen ainoa tunnettu teos, jota kutsutaan yleensä nimellä Luonnosta (Peri fyseōs), on kirjoitettu vuosien 480 ja 470 eaa. välillä. Se on runo, josta on säilynyt ainoastaan katkelmia, yhteensä noin 150 riviä. Tiedetään kuitenkin, että teos oli alun perin jaettu kolmeen osaan:
Teoksen johdantona oli runo, joka esitteli koko teoksen. Siinä kertoja matkaa ”kuolevaisten ihmisten tallattujen polkujen toiselle puolelle” saadakseen todellisuuden luonnetta koskevan ilmestyksen nimeltä mainitsemattomalta alamaailman (Tartaros) jumalattarelta, joka on yleensä ajateltu Persefoneksi. Loput kaksi osaa ovat jumalattaren antamaa suoraa ilmoitusta ilman kertovia osia:
Ensimmäinen osa, joka tunnettiin nimellä ”Totuuden tie” (aletheia), puhuu siitä mikä on totta. Osasta on säilynyt arvioiden mukaan noin 90 prosenttia.
Toinen osa, joka tunnettiin nimellä ”Mielipiteen tie” (doksa), puhuu siitä mikä on vain näennäistä. Osasta ei ole säilynyt kuin lyhyitä katkelmia.
Parmenides jakoi filosofian näin kahteen osaan, joista toinen liittyy luuloon ja toinen totuuteen. Hän oli sitä mieltä, että arkipäiväiset aistihavaintoihin perustuvat fyysisen todellisuuden tosiasioiden havainnointiyritykset olivat erehtyväisiä (doksa, subjektiivinen ”Mielipiteen tie”), ja että todellisuus on oikeasti 'Yksi Olento': muuttumaton, ei luotu, tuhoutumaton kokonaisuus (aletheia, objektiivinen ”Totuuden tie”). Vain puhdas järki (logos) johtaa ymmärrykseen näistä totuuksista.
Voimme esimerkiksi nähdä pöydän valmistuvan puusta ja tuhoutuvan, ja puhua syntymisestä ja häviämisestä, mikä kuuluu pinnalliseen liikkeen ja muutoksen maailmaan. Mutta tämä syntyminen ja häviäminen on Parmenideen mielestä vain näennäistä, koska pöydän muodostanut aine on edelleen olemassa pöydän tuhouduttua. Sen mikä on ollut olemassa täytyy olla olemassa aina. Päädymme siihen, että tieto tästä kaiken taustalla olevasta, muuttumattomasta ja ikuisesta todellisuudesta saavutetaan järjen avulla, ei aistihavainnoilla.
Filosofia > ”Totuuden tie”

”Totuuden tiellä” jonkun asian olemassaolo tarkoitti, että se ei ole voinut ”tulla olemassa olevaksi”, koska ”ei-mistään ei voi tulla mitään”. Hän myös väitti, että liike on mahdotonta, koska se vaatisi liikkumista tyhjiössä, ja tyhjiö oli Parmenideen mielestä sama kuin ”ei mikään”, ja niin (määritelmällisesti) sitä ei voinut olla olemassa. Sen sijaan se mikä on olemassa, on parmenideeläinen Yksi, joka on ikuinen, jakautumaton ja muuttumaton.
Tarkemmin kuvattuna Parmenides päätyi tähän lopputulokseen seuraavanlaisella ajatusketjulla: Ensinnäkään se mitä on olemassa ei ole voinut tulla olevaksi mistään. Koska jos se olisi tullut olevaksi, sen olisi täytynyt tulla olevaksi joko ei mistään tai jostakin. Se ei ole voinut tulla ei mistään, koska ei ole olemassa ei-mitään, koska ei-mikään eli tyhjiö ei ole olemassa. Eikä se ole voinut tulla olevaksi jostakin, koska ei ole olemassa mitään muuta kuin se itse, eli se mikä on olemassa. Myöskään mitään muuta sen lisäksi ei voinut tulla olevaksi, koska ei ole olemassa tyhjiötä josta se olisi tullut. Näin se mitä on, on nyt, kaikki kerralla. Näin Parmenides hylkäsi kaikki ajatukset maailman alkuperästä. Ex nihilo nihil fit.
Edelleen, jos olemassa oleva on olemassa, se yksinkertaisesti on, eikä se voi olla välillä enemmän tai vähemmän. Sen vuoksi sitä on yhdessä paikassa yhtä paljon kuin muuallakin. Tämä tekee tiivistymisen ja ohentumisen mahdottomaksi. Oleva on myös jatkuvaa ja jakaantumatonta, koska ei ole olemassa mitään tyhjiötä, joka voisi olla välissä estämässä sen osia koskettamasta toisiaan. Näin olemassa oleva on yksi täyteys. Tästä seuraa myös, että se on myös liikkumaton, koska jos se liikkuisi, sen tulisi liikkua johonkin missä ei ole mitään, eli tyhjiöön, ja sitä ei ole olemassa. Olemassa oleva on myös äärellinen ja pallonmuotoinen, koska sitä ei voi olla yhdessä suunnassa enemmän kuin toisessa, ja tämä pätee ainoastaan palloon.
Näin olemassa oleva on siis yksi, jakamaton, liikkumaton, muuttumaton ja pallonmuotoinen, eikä mitään muuta ole olemassa.
Filosofia > ”Mielipiteen tie”

”Mielipiteen tiellä” Parmenides esitti täysin päinvastaisen mutta tavanomaisemman näkemyksen todellisuudesta. Vaikka kaikki muutos ja tuleminen olikin vain harhaa, hän selvitti, kuinka kaikkeus oli tullut olevaksi. Hänen mukaansa kaikkeus koostui kahdesta vastakkaisesta alkuperusteesta, jotka hallitsivat kaikkia yksittäisolioita. Nämä kaksi prinsiippiä olivat ”eetterimäinen tulenliekki” (8, 56), joka on lempeä, mieto, pehmeä, ohut ja selkeä, ja itseidenttinen, kuin miehinen prinsiippi, ja toinen oli ”tietämätön yö”, paksu ja painava kappale, kuin naisellinen prinsiippi.
Näin Parmenides oli filosofiassa yksi varhaisia maailman dualistisuuden eli kaksijakoisuuden (näkyvä ja todellinen) puolestapuhujia. Hänelle ja hänen oppilailleen ilmiöt kuten liike ja muutos olivat vain pysyvän, ikuisen todellisuuden esiintymiä. Sama päti vielä suuremmassa määrin väreihin ja vastaaviin ominaisuuksiin. Tällaiset asiat eivät olleet edes ajatuksia, koska ajatuksen tulee olla ajatus jostakin joka on olemassa, mutta nämä eivät ole olemassa.
Filosofia > Tulkintoja

Parmenideen ajattelu oli esitetty runomuotoisina säkeinä, mytologian kielellä ja hämärinä näkyinä. Tämän vuoksi kun sanotaan, että Parmenides ”väitti” jotain, ei tarkoiteta samaa kuin väittämisellä nykyaikaisessa merkityksessä. Parmenides oli profeetta, maagikko ja parantaja — aivan samalla tavalla kuin Pythagoras, Empedokles, ja monet muut pythagoralaiset, joilta hän oli saanut oppinsa.lähde?
Tämän uskonnollis-mystisen yhteyden vuoksi jotkut uudemmat tutkijat, kuten Alexander P. Mourelatos, Charles H. Kahn ja kiistanalainen Peter Kingsley ovat kyseenalaistaneet perinteiset filosofiset tulkinnat Parmenideen ajatuksista. He ovat katsoneet muun muassa, että aiemmat tutkijat eivät ole kiinnittäneet tarpeeksi huomiota siihen apokalyptiseen yhteyteen, johon Parmenides sijoittaa selontekonsa. Näin perinteiset tulkinnat ovat sijoittaneet Parmenideen ajattelun nykyaikaiseen, ontologiseen yhteyteen. Näin Parmenideen todellinen viesti on heidän mielestään ymmärretty väärin. Parmenideen säilyneiden kirjoitusten katkelmallisuus estää kuitenkin lopulliset johtopäätökset.
Vaikutus

Monet Parmenidesta seuranneet filosofit ovat käyttäneet osia hänen käsityksistään omiensa selitysjärjestelmiensä muodostamisessa. Näihin filosofeihin lukeutuvat Empedokles, Anaksagoras, Leukippos ja Demokritos, sekä Platon. Parmenideen vaikutus Platonin ideaoppiin on kiistaton, ja erityisesti tätä kautta Parmenides on vaikuttanut koko länsimaisen filosofian kehitykseen ja on usein nähty sen isoisänä. Jopa Platon itse viittaa Sofistissa Parmenideehen nimityksellä ”isämme Parmenides”, ilmaisten, että hänet tulee ottaa hyvin vakavasti ja että häntä tulee kunnioittaa. Platonin Parmenideessa Sokrates keskustelee Parmenideeksi esitetyn henkilön kanssa. Theaitetoksessa Sokrates sanoo, että Parmenides kielsi ainoana viisaiden Protagoraan, Herakleitoksen, Empedokleen, Epikharmoksen ja Homeroksen joukossa sen, että kaikki on muutosta ja liikettä.
Platonin ideaopin lisäksi Parmenideella on ollut suuri vaikutus tyhjiötä koskevien ajatusten kehittymisessä, ennen kaikkea hänen teoriaansa kohtaan suunnatun vastustuksen kautta. Parmenideen ontologinen argumentti olemattomuutta vastaan kielsi samalla tyhjiön olemassaolon mahdollisuuden. Leukippos ja Demokritos esittivät myöhemmin atomiteoriansa Parmenidesta vastaan, todeten kaiken maailmassa olevan joko atomeita tai tyhjää. Aristoteleen mukaan teoria oli tarkoituksella muotoiltu olemaan ristiriidassa Parmenideen argumenttien kanssa. Aristoteles itse esitti Leukipposta vastaan, että ”luonto kammoaa tyhjyyttä” (horror vacui). Hän päätteli, että täydellisessä tyhjyydessä ääretön nopeus olisi mahdollinen, koska liike ei kohtaisi vastusta. Koska hän ei hyväksynyt ääretöntä nopeutta, hän päätteli, ettei tyhjiö ole mahdollinen. Vasta Galileo Galilei onnistui ensimmäisenä valmistamaan tyhjiön keinotekoisesti, mikä todisti tyhjiöiden olemassaolon ja osoitti Aristoteleen ja samalla Parmenideen teorian vääräksi.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Parmenides: Fragmentit VI ja XIII. (Suomentanut Mika Saranpää) Niin & näin, 1994, nro 3, s. takakansi.  Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjallisuutta > Tekstifragmenttien laitoksia

Coxon, A. H.: The Fragments of Parmenides.  Assen/Maastricht:  Van Gorcum, 1986.
Heitsch, E.: Parmenides: Die Fragmente.  (2. painos)  München/Zürich:  Artemis Verlag, 1991.
Tarán, L.: Parmenides.  Princeton, New Jersey:  Princeton University Press, 1965.
Untersteiner, M.: Parmenide: testimonianze e frammenti.  Firenze:  La Nuova Italia Editrice, 1967.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Burnet, John: ”Parmenides of Elea”, Early Greek Philosophy.  London:  A. & C. Black Ltd, 1920.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)