stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pispalan Haulitehdas
Aiheesta muualla

VirtualTampere: Virtuaalivierailu haulitehtaaseen
Erä-lehden blogi: Haulien valmistuksen pitkä historia (1)
Kuvia Pispalasta ja haulitornista Flickr-palvelussa
Haulitehtaaseen liittyvää kirjallisuutta
Punainen tupa, joka on rakennettu taivaalle. Vain viidelle ihmiselle aukenevat Pispalan matalan tiilirakennuksen ovet, Seura, 15.09.1937, nro 37, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lähikuva valuverstaasta.
Haulitornin siluetti kesällä 2007.
Polttoviljely

Polttoviljely on aiemmin yleisesti käytetty maan viljelytapa, jossa käytetään tulta apuna polttamaan maan pinta ja pintakasvillisuus lannoittavaksi tuhkaksi maata kylvökuntoon laitettaessa. Polttoviljely on usein ryöstöviljelyä eli maan kasvukuntoa heikentävää viljelyä.
Polttoviljelyn lajeja

kaskiviljely, jossa metsä kaadetaan ja poltetaan maan saattamiseksi tilapäiseen viljelykuntoon
kytöviljely, jossa alueelle tuotujen puiden ja risujen avulla poltetaan ruokamultaa
polttamista apuna käyttävä suoviljely.
Kirjallisuutta

Göstä Grotenfelt: Suomen polttoviljelys, WSOY 1902
E. G. Svinhufvud: Suomen polttoviljelyksen vaikutusten selvittelyä, Suomen suonviljelysyhdistys 1929.
Pieniä valheita

| Pieniä valheita |
| --- | --- |
 Elokuvan dvd-julkaisun kansi.
Ohjaaja:  Matti Ijäs
Käsikirjoittaja:  Matti Ijäs Heikki Reivilä
Säveltäjä:  Eero Ojanen
Kuvaaja:  Pauli Sipiläinen
Leikkaaja:  Pipsa Valavaara
Lavastaja:  Paula Salonen
Pääosat:  Vesa Vierikko Pirjo Moilanen Martti Suosalo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio
Ensi-ilta:  12. joulukuuta 1994 Yle TV1
Kesto:  73 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pieniä valheita on Matti Ijäksen ohjaama televisioelokuva vuodelta 1994.
Elokuva kertoo rakkaudesta ja anteeksiannosta. Siinä papin vaimo tekee syrjähypyn remonttimiehen kanssa ja papin kyky antaa anteeksi joutuu koetukselle.
Pienlehti

Pienlehti on usein niukoilla resursseilla sekä vapaaehtoistyönä tehty mielipide-, kulttuuri- tai tiedeaiheinen julkaisu, jonka kustantajana toimii usein valtion tukema yleishyödyllinen yhteisö. Pienlehtiin lukeutuvat muun muassa seurojen, järjestöjen, yhdistysten kuin muiden vastaavien organisaatioiden
tuottamat julkaisut. Pienlehdiksi voidaan lukea jopa blogityyppisiä verkkojulkaisuja, vaikka yleensä lehden tulisi ilmestyä säännöllisesti ja sisältää edes jollain tasolla toimitettua, suunniteltua sisältöä.
Suomessa ilmestyy tällä hetkellä yli 300 pienlehteä, joiden lukijoiden määrä liikkuu sadoissa tuhansissa. Niiden määrästä ei ole tarkkaa tilastoa, sillä niitä ei luokitella virallisesti omaksi lajityypikseen.
Monissa pienlehdissä vaikuttavat aktiivisesti muun muassa järjestöihmiset, kansalaisvaikuttajat ja omien alojensa asiantuntijat, jotka kokevat alati lisääntyvän lehtimainonnan ja -markkinoinnin uhkana sananvapaudelle, uskottavuudelle sekä ammattitaidon osoittamiselle. Näiden järjestöjen aktivistit ovat sitä mieltä, että lehtimainonta sitoo lehden lisäksi myös sen toimittajatkin seisomaan mainostajan ja tämän mahdollisesti kyseenalaisen tai epäeettisen ideologian takana. Vaikka pienlehdessä mainostaminen olisi edullista, se ei usein ole kannattavaa, sillä yksittäisen lehden levikki on pieni. Viestinnän dosentti Sinikka Sassi määrittelikin pienlehdistöä koskevassa tutkimuksessaan pienlehdet ei-kaupallisiksi ja mainostuloista riippumattomiksi lehdiksi.
Sarjakuvapuolella pienlehti-käsitteellä tarkoitetaan yksittäisten tekijöiden kokoamia pieniä sarjakuvalehtiä.
Pienkone

Pienkoneita keittiön työtasolla
Pienkoneella tarkoitetaan sellaista kodinkonetta, joka on siirreltävissä tai jota käytetään erilaisten tasojen päällä. Usein pienkoneet eivät ole kiinteästi tiettyyn paikkaan sidottuja, vaan niitä voidaan tarpeen vaatiessa pienellä vaivalla siirrellä paikasta toiseen ja myös siirtää väliaikaisesti muihin tiloihin säilytystä varten.
Pieniä kodinkoneita eli pienkoneita ovat:
hyötykasvikuivuri
ilmastointilaite ja muut lämpö- ja ilmankäsittelylaitteet
jäähdytyslevy
jäätelökone
kahvinkeitin
leipäkone
leivänpaahdin
mehulinko
mikroaaltouuni
monitoimikone
munankeitin
ompelukone
popcorn-kone
pussinsulkijakone
pölynimuri
riisinkeitin
sauvasekoitin
silitysrauta
sähkövatkain
vedenkeitin
voileipägrilli
yleiskone
Prince of Wales Island

Prince of Wales Island ("Walesin prinssin saari") -nimisiä saaria on neljä:
Prince of Wales Island (Alaska)
Prince of Wales Island (Kanada)
Prince of Wales Island (Australia)
Pulau Penang -saarta Malesiassa kutsuttiin myös ennen Prince of Wales Islandiksi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Prince of Wales Island”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pierre Cardin

| Pierre Cardin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. heinäkuuta 1922 San Biagio di Callalta, Italia
Kuollut: 29. joulukuuta 2020 (98 vuotta) Neuilly-sur-Seine, Ranska
Muotisuunnittelija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
pierrecardin.com/en ja pierrecardin.com/fr/home
Pierre Cardin (alkup. Pietro Basilicati-Cardin); (2. heinäkuuta 1922 San Biagio di Callalta, Italia – 29. joulukuuta 2020 Neuilly-sur-Seine, Ranska) oli italialais-ranskalainen muotisuunnittelija, joka oli myös miesten huippumuodin suunnittelun edelläkävijä.
Hänet tunnetaan 1960-luvun avaruusajan muodin (Space Age Fashion) luojana yhdessä André Courrégesin, Paco Rabannen ja Rudi Gernreichin kanssa.
Suku ja koulutus

Pierre Cardin syntyi Venetsian lähellä ranskalaisten vanhempien lapsena, perhe muutti pakoon Mussolinin hallintoa Keski-Ranskaan Saint-Étienneen kun poika oli 2-vuotias. Hänellä oli 12 sisarusta, joista hän oli nuorin. Hänen vanhempi veljensä Erminio työskenteli muotihuoneelle yli 20 vuoden ajan.
Pariisissa hän opiskeli vuodesta 1945 lähtien isänsä, varakkaan viinikauppiaan toiveesta arkkitehtuuria École national superière des Baux-Artissa. Lapsuudesta alkaen Pierre oli ollut kiinnostunut pukeutumisesta.
17-vuotiaana hän meni räätälinoppiin miesten pukuliikkeeseen Vichyssä. Toisen maailmansodan jälkeen hän meni töihin ensin pariisilaiseen Schiaparellin ja sen jälkeen Paquinin-muotitaloon, jossa hän oli mukanana tekemässä pukuja Jean Cocteaun vuoden 1946 elokuvaan Kaunotar ja hirviö.
Muotiura

Pierre Cardin työskenteli helmikuusta 1946 lähtien Christian Diorilla edeten ensimmäiseksi räätäliksi vuonna 1947, ja oli mukana luomassa vallankumouksellista New Look mallistoa. Cardin leikkasi ja ompeli malliston kuuluisimman, Bar Jacket nimisen mustavalkoisen tiimalasilinjaisen asun.
Pierre Cardin perusti oman yrityksen vuonna 1950 rue Richepansille ja aloitti haute couture -malliston suunnittelun vuonna 1953. Cardin tuli erityisen tunnetuksi futuristisista avaruusajan vaatteista, joihin hän sai innoituksen käytyään NASAn vierailijakeskuksessa vuonna 1971, jossa kokeili päälleen avaruuspukua. Hän suosi geometrisia muotoja ja aiheita eikä korostanut asun kantajan naisellisuutta. Cardinin uran huippukautta olivat 1960- ja 1970-luku.
Hän saavutti vähitellen vankan maineen miesten pukujen valmistajana. Vuonna 1959 hän loi yhden ensimmäisistä nimi-suunnittelijan esittelemistä naisten valmisvaatemallistoista ja vuonna 1960 esitteli ensimmäisen miesten valmisvaatemallistonsa. 1960-luvun puolivälissä hänen jyrkästi leikatut, lyhyet tunikansa sekä vinyylin, kypärän ja suojalasien käyttö loivat niin kutsutun avaruuskauden lookin, josta hän tuli kuuluisaksi. Hän esitteli ensimmäísen lastenvaatemallistonsa vuonna 1966.
Ensimmäinen miesten tuoksu Pour Monsieur lanseerattiin vuonna 1972. Naisten tuoksu Choc lanseerattiin vuonna 1981.
Pierre Cardinista tuli kuuluisa lisensoimalla nimensä käytettäväksi useissa tuotteissa kuten aurinkolaseissa ja kuulakärkikynissä. Lisensioinnista tuli myöhemmin yleistä useimmille muotisuunnittelijoille. Hän teki 1970-luvulta lähtien 850 lisenssisopimusta yli 140 maassa ja viidellä mantereella vaatetarvikkeista, huonekaluista, kotitaloustuotteista ja tuoksuista. Tuotteita olivat muun muassa suklaa, kynät, tupakka, paistinpannut, herätyskellot, kasettinauhat, kengät, alusvaatteet, paidat, kaulakorut, lompakot ja vyöt.
"Pesen omalla saippuallani", Cardin kerskaili kerran. ”Käytän omaa hajuvettäni, menen nukkumaan omilin lakanoihini, minulla on omat ruokatuotteet. Elän itselläni."
Hän suunnitteli yhdysvaltalaisen Atlantic Aviationin lentokoneiden sisustuksen sekä ulkopuolen koristelun vuonna 1979.
Vuonna 1977 hänelle myönnettin Dé d′Or eli Kultainen sormustin -palkinto parhaasta kokoelmasta, sama palkinto myönnettin hänelle myös vuonna 1979 ja 1982. Pierre Cardin on ainoa muotisuunnittelija, joka on saanut tämän arvostetun muotisuunnittelun palkinnon kolme kertaa. Hän esiintyi ensimmäisenä muotisuunnittelijana TIME-lehden kannessa pelkkä logoaan kantava pyyhe lanteillaan vuonna 1974.
Tehdasvalmisteinen neulemallisto lanseerattiin vuonna 1982. Ensimmäinen valmisvaatemallisto Neuvostoliitossa esiteltiin vuonna 1986, ensimmäinen myymälä Moskovassa avattiin vuonna 1995 ja Neuvostoliiton ensimmäinen julkinen muotiesitys, jota seurasi 200 000 ihmistä, järjestettiin Moskovassa Punaisella torilla vuonna 1991.
Yksityiselämä

Pierre Cardin piti itseään homoseksuaalina. Hän oli vuodesta 1961 lähtien neljän vuoden ajan suhteessa näyttelijätär Jeanne Moreaun kanssa. Hänen pitkäaikainen liikekumppaninsa ja elämänkumppaninsa oli ranskalainen muotisuunnittelija André Oliver, joka kuoli vuonna 1993.
Perintö

Cardinin nimellä myydään hajuvesiä ja lukuisia muita tuotteita, joille hän lisensoi nimensä jo uransa alkuvaiheessa, ennen muita suuria ranskalaisia muotitaloja.
Pierre Cardin kuoli Covid-19 virukseen sairaalassa Neuilly-sur-Seinessa 98-vuotiaana joulukuussa 2020. Hän pyysi tulevansa haudatuksi leikkuusaksiensa ja taideakatemiassa käyttämänsä työtakin kanssa. Hän ei tietoisesti halunnut tehdä testamenttia ja perinnöstä taistelivat 22 sisarusten lasta sekä 19 serkkua.
Mekko silkkiä, muovia ja strasseja, Pierre Cardin 1960
Cosmos tunika ja villapusero, Pierre Cardin 1967
Kuulakärkikynä, Pierre Cardin
Mekko, lämpömuokattua Dynel-muovia, Pierre Cardin 1968
Pikkumusta cocktail-mekko kromimetallikoristeltu, Pierre Cardin 1969
Pierre Cardinin suunnittelemia miesten ja naisten asuja
Aiheesta muualla

Pierre Cardinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Cardin Wikimedia Commonsissa
Pierre Cardin signeeraa Atlantic Aviationin lentokoneen vuonna 1978
Pierre Cardinin logo auton etulokasuojassa, American Motors Corporationin Javelin SST design-sisustettu "poniauto" 1972 ja 1973
Polttouhrit (televisiosarja)

| Polttouhrit> Holocaust |
| --- | --- |

Tyyli:   draamasarja  minisarja 
Kestoaika:  475 minuuttia (kaikkien jaksojen yhteiskesto)
Luoja(t):  Gerald Green
Pääosissa:   Joseph Bottoms  Tovah Feldshuh  Michael Moriarty  Meryl Streep  James Woods  David Warner  Fritz Weaver  Sam Wanamaker  George Rose  John Houseman 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:    NBC   MTV, TV1, Yle Teema 
Julkaistu:  1978
Esitetty:   16. huhtikuuta 1978 –  19. huhtikuuta 1978
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  4
Tuotanto
Tuottaja(t):   Robert Berger  Herbert Brodkin 
Ohjaaja(t):  Marvin J. Chomsky
Säveltäjä(t):  Morton Gould
Leikkaaja(t):   Craig McKay  Stephen A. Rotter 
Aiheesta muualla
IMDb 
Polttouhrit (alkuperäiseltä nimeltään Holocaust) on vuonna 1978 valmistunut yhdysvaltalainen neliosainen minisarja. Sarja perustuu kirjailija Gerald Greenin samannimiseen kirjaan, joka kertoo kuvauksen holokaustista saksanjuutalaisen Weissin perheen näkökulmasta 1930-luvun puolivälistä sodan loppuun asti.
Sarja palkittiin muun muassa kahdeksalla Emmyllä ja kahdella Golden Globella.
Juoni

Sarjan alussa eletään vuotta 1935 ja natsit suunnittelevat ensimmäisiä antisemitistisiä lakejaan. Seuraavien kymmenen vuoden kuluessa pääosassa oleva juutalainen Weissin perhe kokee monia natsismin kauheuksia kristalliyöstä ghettoihin ja kaasukammioihin. Perheen pää on Puolasta muuttanut tohtori Josef Weiss, jonka vaimo Berta on puolestaan kokenut itsensä saksalaiseksi.
Hyväsydämisen mutta kunnianhimoisen saksalaisen asianajajan Eric Dorfin kautta sarjassa kuvataan myös holokaustin syyllisiä. Edistääkseen uraansa Dorf liittyy SS-joukkoihin, joissa hän saavuttaa älynsä ansiosta korkean aseman. Weissin perheeseen hän yhdistyy sikäli, että hänen vanhempansa olivat tohtori Weissin asiakkaita.
Esitykset

Sarja ensiesitettiin Yhdysvalloissa televisiossa NBC-kanavalla huhtikuussa 1978. Ensiesityksen aikaan Yhdysvalloissa sarjaa kehuttiin että kritisoitiin muun muassa historian yksinkertaistamisesta ja epätarkkuuksista. Kritiikkiä herätti myös sarjan esittäminen kaupallisella, mainostuloja keräävällä NBC-kanavalla. Maailman tunnetuin natsien metsästäjä Simon Wiesenthal puolusti Ilta-Sanomien siteeraamassa Ruotsin television haastattelussa sarjan merkitystä sen puutteista huolimatta: ”Polttouhrit-sarjalla on tärkeä merkitys maailman suurimman rikoksen paljastamisessa.” Wiesenthal jatkoi saaneensa sarjan Yhdysvaltain ja Länsi-Saksan esittämisen jälkeen runsaasti lisäaineistoa vielä kateissa olevien natsirikollisen jäljittämiseksi.
Saksan televisiossa sarja ensiesitettiin tammikuussa 1979, jolloin jokaisen jakson jälkeen katsojat pystyivät soittamaan studioon, jossa historioitsijat vastasivat kysymyksiin holokaustista. Myös toisenlaisia reaktioita esiintyi; kun sarja esitettiin Ruotsissa, Ilta-Sanomat kuvaili ”pahimpana ilmiönä lähes päivittäisiä uusnatsien purkauksia, jotka kohdistuvat siirtolaisiin sekä Ruotsissa tätä nykyä asuviin juutalaisiin”.
Suomessa ensiesitys tapahtui ennakkokohun saattelemana keväällä 1979. Ensimmäinen jakso esitettiin 21. maaliskuuta 1979 MTV:n ohjelmistossa. Seuraavana päivänä Ilta-Sanomien etusivun pääuutisena oli, kuinka ”Polttouhrit ei hätkähdyttänyt suomalaisia”. Aikana, jolloin televisio-ohjelmia kommentoitiin sosiaalisen median sijasta soittamalla ohjelmapäivystykseen, MTV:n puhelinpäivystäjät saivat vain parikymmentä soittoa. Osasyynä vähäiseen palautteeseen pidettiin sitä, että tiiviissä tahdissa esitetyn sarjan avausjaksossa joukkotuhon kauhut antoivat vielä odottaa itseään.
Muun muassa Helsingin Sanomien kriitikko Jukka Kajava arvosteli sarjaa ensiesityksen aikaan ”tarinallisesti ja historiallisesti kapeana”. Ilta-Sanomien kriitikon Roope Alftanin mukaan Polttouhrit toi ”yhdellä ja rajulla tunnekylläisellä iskulla Hitlerin kolmannen valtakunnan juutalaisvainot koteihimme”: ”Meidän on hyväksyttävä tämä sarja yhden tosiasian takia: se kertoo nuorille sen, mitä mikään raportti, oppitunti, romaani, sarjakuva tai laulu ei ole tähän saakka saanut heitä tajuamaan. Kerrottakoon se sitten tällä tavalla, koska kaikki muut keinot ovat epäonnistuneet.” Toisen kerran sarja esitettiin uusintana TV1-kanavalla kesällä 1994. Kolmas uusinta esitettiin Yle Teemalla vuonna 2009.
Pilvikartasto (elokuva)

| Pilvikartasto> Cloud Atlas |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lana Wachowski Tom Tykwer Andy Wachowski 
Käsikirjoittaja:  Tom Tykwer Lana Wachowski Lilly Wachowski
Perustuu:  David Mitchellin romaaniin Pilvikartasto
Tuottaja:  Grant HillStefan Arndt Lana Wachowski Tom Tykwer  Andy Wachowski 
Säveltäjä:  Tom Tykwer Johnny Klimek Reinhold Heil 
Kuvaaja:  Frank Griebe  John Toll
Leikkaaja:  Alexander Berner
Pukusuunnittelija:  Kym Barrett Pierre-Yves Gayraud
Pääosat:  Tom Hanks Halle Berry Jim Broadbent  Hugo Weaving Jim Sturgess Doona Bae Ben Whishaw James D’Arcy  Zhou Xun Keith David David Gyasi Susan Sarandon Hugh Grant 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Budapest Film Netflix
Ensi-ilta:  TIFF 8. syyskuuta 2012  26. lokakuuta 2012  22. helmikuuta 2013  1. maaliskuuta 2013  13. maaliskuuta 2013
Kesto:  171 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  102 000 000 dollaria
Tuotto:  130 482 868 dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pilvikartasto (Cloud Atlas) on Wachowskien ohjaama saksalainen, vuonna 2012 ensi-iltansa saanut draama/tieteiselokuva. Elokuva perustuu vuonna 2004 julkaistuun David Mitchellin romaaniin Pilvikartasto. Elokuvaan sisältyy kuusi eri tapahtumalinjaa, jotka sijoittuvat eri aikakausiin.
Projekti kohtasi neljän vuoden tuotannon aikana useita taloudellisia vaikeuksia, mutta lopulta yksityiset tahot lahjoittivat 102 miljoonaa dollaria, mikä teki elokuvasta yhden kalleimmista indie-elokuvista.
Elokuvaa on arvioitu monin eri tavoin, ja se on päätynyt useille sekä huonoimpien että parhaimpien elokuvien listoille.
Prakash Karat

| Prakash Karat |
| --- | --- |

CPI(M):n pääsihteeri
 11. huhtikuuta 2005 – 19. huhtikuuta 2015  
Edeltäjä:  Harkishan Singh Surjeet
Seuraaja:  Sitaram Yechury
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1948 (ikä 76) Rangoon, Burma
Puoliso:  Brinda Karat
Tiedot
Puolue:  Intian kommunistinen puolue (marxilainen)
Tutkinnot:  Madras Christian College Edinburghin yliopisto
Prakash Karat (s. 7. helmikuuta 1948) on intialainen poliitikko, joka toimi marxilaisen kommunistisen puolueen pääsihteerinä vuosina 2005–2015.
Karat syntyi Rangoonissa, Burmassa vuonna 1948. Hänen isänsä työskenteli rautatieyhtiölle. Kuusi kuukautta vanhana hän muutti äitinsä kanssa Intian Keralaan. Hän muutti yhdeksänvuotiaana Madrasiin, jossa hän opiskeli kristillisessä koulussa. Hänen isänsä kuoli hänen ollessa 13-vuotias. Hän valmistui Madras Christian Collegesta, jonka jälkeen hän siirtyi opettajansa Duncan Foresterin suosituksesta opiskelemaan Edinburghin yliopistoon. Edinburghissa hän kiinnostui kommunismista historioitsija Victor Kiernanin vaikutuksesta.
Vuonna 1970 hän palasi takaisin Intiaan ja liittyi marxilaiseen puolueeseen. Samana vuonna hän siirtyi lommunistijohtaja A. K. Gopalanin pyynnöstä Jawaharlal Nehrun yliopistoon muodostamaan puolueelle opiskelijajärjestöä. Viisi vuotta myöhemmin pääministeri Indira Gandhin julistettua kansallisen hätätilan hän piiloutui maan alle. Hätätilan aikana hän tapasi vaimonsa Brinda Karatin.
Vuonna 2005 hänet valittiin ensimmäiselle kaudelleen puolueen pääsihteeriksi. Hänet valittiin toiselle kaudelle vuonna 2012. Vuonna 2013 hän ilmoitti toivovansa Intiaan hallitusta, jota johtaisi kansanpuolueen ja kongressipuolueen liittoumien ulkopuoliset puolueet. Hän kertoi haluavansa Mulayam Singh Yadavista seuraavan pääministerin. Hän luopui asemastaan puolueensa pääsihteerinä vuonna 2015, koska hänen mukaansa perustuslaki ei sallisi hänelle uutta kautta. Vuonna 2017 hän kertoi The Hindu -lehden haastattelussa, että hänen mielestään marxilaisen puolueen ja kongressin yhteinen liittouma olisi mahdoton johtuen puolueiden erilaisista talouspoliittisista näkemyksistä. Hän ajautui asiasta kiistaan seuraajansa Sitaram Yechuryn kanssa, koska Yechury suhtautui suopeammin laajaan kansanpuoluetta vastustavaan liittoumaan. Puoluekokous äänesti vuonna 2018 nurin Yechuryn yrityksen perustaa sekulaarien puolueiden suurliittouma äänin 55–31.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prakash Karat Wikimedia Commonsissa
Plotina järv

| Plotina järv |
| --- | --- |
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Võrumaa
Kunnat:  Setomaan kunta
Koordinaatit:  57°59′05″N, 27°27′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskuoja:  oja Mädajõgeen 
Järvinumero:  VEE2129210
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  37,5 m  mpy. 
Pituus:  0,547 km  
Leveys:  0,064 km  
Rantaviiva:  1,128 km  
Pinta-ala:  2,2 ha  
Tilavuus:  0.000009 km³  
Valuma-alue:  1 km²
Saaria:  ei saaria 
 fiPlotina järv 
Plotina järv (myös Kahkva tiik) on Virossa Võrumaalla Setomaan kunnan Kahkvan kylässä sijaitseva tekojärvi. Virolaisessa vesistönimistössä tiik tarkoittaa lampea.
Maantietoa

Tekojärvi on 550 metriä pitkä, 60 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,2 hehtaaria. Viranomaistiedoissa sen tilavuus on 9 000 kuutiometriä, joten sen keskisyvyys on noin puoli metriä. Se on padottu Mädajõgea seuraavan tien kohdalta ja sen molemmilla puolilla on peltomaata ja asutusta.
Vesistösuhteita

Plotina järv kuuluu Mädajõen valuma-alueeseen, jossa Mädajõgi on Võhandu jõen sivu-uoma. Siihen on johdettu länsipuolella sijaitsevalta metsäalueelta useita ojia, jotka virtaavat järven läpi Mädajõgeen. Sekä ennen Plotinaa että jälkeen sijaitsee ojassa pienet lammet. Järven valuma-alueen pinta-ala on noin yksi neliökilometri. Mädajõgi yhtyy Võhanduun yhdeksän kilometrin päässä Räpinan lähellä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Huomautuksia

1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
Prakash Padukone

| Prakash Padukone |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1955 (ikä 69) Bangalore, Karnataka, Intia
Uran tiedot
Pituus:  185 cm
Laji:  sulkapallo
Kilpauran kesto:  1971–1989
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  1.
Prakash Padukone (s. 10. kesäkuuta 1955 Bangalore, Karnataka, Intia) on intialainen entinen sulkapalloilija. Hän on parhaimmillaan ollut maailman rankingin paras vuonna 1980; samana vuonna hänestä tuli ensimmäinen intialainen, joka voitti All England Open Badminton Championships -mestaruuden. Intian hallitus myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 1982. Hän on yksi Olympic Gold Quest -säätiön perustajista, joka on omistautunut olympiaurheilun edistämiseen Intiassa.
Padukone on naimisissa Ujjala Padukonen kanssa ja heillä on kaksi tytärtä, näyttelijä Deepika Padukone ja golfaaja Anisha Padukone.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prakash Padukone Wikimedia Commonsissa
Petri Hervanto

| Petri Hervanto |
| --- | --- |
 Petri Hervanto Kiuruveden Iskelmäviikko -musiikkitapahtumassa 2019
Henkilötiedot
Koko nimi:  Petri Kalevi Hervanto
Syntynyt: 13. lokakuuta 1973 (ikä 50)
Ammatti:  laulaja, muusikko, näyttelijä
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1986
Tyylilajit:  iskelmä
Levy-yhtiöt:  Warner Music Finland Oy
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Petri Kalevi  Hervanto (s. 13. lokakuuta 1973 Raisio) on suomalainen iskelmälaulaja, näyttelijä ja muusikko. Hänet kruunattiin tangokuninkaaksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 1999.
Ura

Hervanto aloitti esiintymisen vuonna 1986. Vuodet 1986–1996 hän kiersi Suomea esiintymässä useiden yhtyeiden kanssa, joista viimeisin oli Hecuma.
Vuonna 1995 Hervanto pääsi Tangomarkkinoiden semifinaaliin ja kaksi vuotta myöhemmin sijoitus oli 11. Hän voitti tangokuninkuuden vasta kolmannella yrittämällä.  Tangokuninkuuden myötä Hervanto sai taustayhtyeekseen tanssiorkesteri Lumipallon. Vaikka Hervanto oli kiertänyt esiintymässä vuosia, musiikkiammattilaiseksi hän kykeni ryhtymään vasta kuninkuuden jälkeen. Ennen tangokuninkuuttaan Hervanto toimi varastopäällikkönä.
Vuonna 2001 Hervanto teki debyyttinsä näyttelijänä Turun kaupunginteatterin musikaalissa Ankkurilyhty, jossa hän esitti muun muassa Olavi Virtaa. Hän on näytellyt myös Varkauden teatterissa Baddingia, Dannya ja Tauno Paloa.
Hervanto asuu nykyisin Varkaudessa. Hän on naimisissa vuoden 1994 tangokuningatar Tiina Räsäsen kanssa ja vetää varkautelaista kuntosalia.
Saavutukset

1996 - Lavatähti-finalisti
1999 - Tangokuningas
1999 - Syksyn Sävel -finalisti, Lehdistön suosikki
Esiintymiset ulkomailla

Huhtikuu 2000 Tango 2000 -koulutusmatka, konsertteja ja tv-esiintymisiä, Buenos Aires, Argentiina ja Montevideo, Uruguay.
Lokakuu 2001, Tangomarkkinoiden ja Matkailun edistämiskeskuksen järjestämä esiintymismatka Tiina Räsäsen kanssa, Norja
Lokakuu 2002, Tangomarkkinoiden ja Seinäjoen kaupungin järjestämä matka Tiina Räsäsen kanssa, UFRA-messut, Schweinfurt, Saksa
Diskografia

2000 - Petri Hervanto, CD
2001 - "Tää rakkaus kestää", CD-single