Mäntsälän kapina
Kapina > 28.–29. helmikuuta

Ohkolan tapahtumien iltana Vuorimaa soitti Lapuan liikkeen pääsihteeri, kenraalimajuri K. M. Walleniukselle, ja pyysi apua. Wallenius kutsui liikkeen johdon koolle ja Ylistaron herännäisjohtaja Matti Malkamäki oli heti valmis tukemaan Mäntsälän miehiä ja näiden toimintaa. Pohdinnan jälkeen muukin johto päätyi samaan tulokseen ja päätti selvittää sotkuisen tilanteen jollakin tavalla. Tilanne kehittyi itsestään jo ilman liikkeen päätöksiä, koska aseistautuneita joukkoja saapui koko ajan Mäntsälään. Liikkeen päämajassa Kosolassa päätettiin 28. helmikuuta lähettää miehiä pitäjittäin kiintiöiden mukaisesti ja saman päivän illalla Seinäjoen asemalla oli jo vääpeli Antti Isotalon ja kapteeni Anton Eonsuun johtama 74 miehen aseistautunut eteläpohjalaisjoukko. Samalla junalla liikkeen johtaja Vihtori Kosola ja Wallenius lähtivät Hämeenlinnaan seuramaan tilanteen kehittymistä. Lapuan liike antoi hälytyksen vapaaehtoisen maanpuolustusjärjestön ja kansalliskaartin Suojeluskunnan (1918–1944) kautta, joten miehet olivat suojeluskunnan univormussa, aseistuksessa ja varustuksessa.
28.–29. helmikuuta 1932 välisenä yönä hallitukselle selvisi tilanteen vakavuus ja helsinkiläiset joukko-osastot määrättiin suojelemaan strategisia kohteita, koska pelättiin kapinallisjoukkojen marssivan pääkaupunkiin. Hallitus ja presidentti Svinhufvud päättivät toteuttaa ironisesti Lapuan liikkeeseen tasavallan suojelulakia, joka oli säädetty alun perin kommunisteja vastaan. Tasavallan suojelulain perusteella Lapuan liikkeen johto määrättiin pidätettäväksi ja sen julkaisemat sanomalehdet lakkautettavaksi. Lakkautettavien listalla olivat radikaali pää-äänenkannattaja ja Arne Somersalon toimittama Ajan Sana ja järjestölehti Lapuan Päiväkäsky.
Kapinalliset eivät kuitenkaan suunnitelleet hyökkäysaikeita, vaan päättivät odottaa. Hämeenlinnan kaupunginhotellissa kokoontunut Lapuan liikkeen valtuuskunta totesi julkilausumassaan liikkeen olevan sellaisessa tilanteessa, ettei yhteiskuntarauhaa voitaisi säilyttää, jollei hallitus eroa välittömästi ja poliittinen suunta maassa muutu. Julkilausuma vetosi edelleen liikkeen aiempiin vaatimuksiin valtiollisen elämän tervehdyttämisestä. Liikkeen mukaan näitä vaatimuksia ei ollut toteutettu, joten se vaati, että uuden hallituksen tuli olla puoluepolitiikasta vapaa sekä nojautua isänmaallisten kansalaisten tukeen ja kannatukseen.
29. helmikuuta 1932 eteläpohjalainen suojeluskuntajoukko saapui Mäntsälään, missä jo odottivat muut kapinalliset suojeluskuntalaiset. Eteläpohjalaisten aikana Mäntsälässä olleet joukot olivat jo muodostaneet joukko-osaston Mäntsälän Kärkijoukot. Pohjalaisia arvostettiin lapualaisvuosien aikana, ja heidän saapumisensa nostatti entisestään taistelutahtoa. Kapinalliset asettivat vartiot kirkonkylään johtaville teille ja tiedustelupartiot lähetettiin tehtäviinsä. Mäntsälän Kärkijoukkoja johti lahtelainen jääkärikapteeni Lahja Veijola avustajanaan Esra Terä ja adjutanttinaan Julius Jaamala. Mäntsäläläiset muodostivat Kärkijoukkojen 1. komppanian johdossaan pohjalainen reservivänrikki Niilo "Vihtorinpoika" Kosola. Eteläpohjalaiset muodostivat 3. komppanian johtajanaan jääkäriluutnantti Anton Eonsuu. Kaikki nämä joukot asettuivat puolustukseen. Antti Isotalo taas lähti Helsinkiin yhteyshenkilöksi rintamamiespiireihin. Sotilaskuri oli moitteeton ja juopumuksestakin määrättiin raipparangaistus. Elintarvikkeet ja muu tuki saatiin paikkakuntalaisilta.
Samana päivänä Lapuan liike julisti valtakunnallisen liikekannallepanon. Liikkeen tukimiehet hälyttivät joukot maakunnittain (itse asiassa suojeluskuntapiireittäin, koska liikkeen aluejako perustui niihin). Suojeluskuntalaisten tuli ottaa mukaan suojeluskuntapuku ja -varusteet, lyhyet ja pitkät aseet sekä neljän päivän muona ja keskittyä suojeluskuntapiirinsä aluekeskuksiin. Näiden kapinapesäkkeiden tuli pitää yhteyttä Hämeenlinnan keskusjohtoon ja Kosolan varajohtoon. Liike toivoi, että saamalla kannattajat ja joukot liikkeelle se pystyisi painostamaan hallituksen tahtoonsa, kuten oli toiminut siihenkin asti. Yhteenottoja armeijan kanssa tuli välttää ehdottomasti. Ideana oli, että hallitus taipuisi, koska se haluaisi välttää sisällissotaa eikä luottaisi lapualaisia kohtaan myötätuntoa tunteviin armeijaan ja Suojeluskuntaan. Hallituksen painostus oli tärkeämpi ja vaarallisempi ase kuin itse Mäntsälään keskittyneet joukot.