Armas-Eino Martola
Luottamustoimet

Martola toimi Suomen rannikkopuolustuksen järjestelyä suunnitelleen, maailmailuvoimien kehittämisohjelmaa laatineen ja vesistölinjojen puolustuksen järjestelyä suunnitelleen komiteain jäsenenä 1922. Sotakorkeakoulun perustamista varten asetetun, laivaston rakennussuunnitelmaa, kenttäpalvelusohjesääntöä ja jalkaväen harjoitusohjesääntöä laatineiden komiteain jäsenenä hän oli 1923. Martola oli puolustusrevisionin jäsenenä 1923–1926, yleisesikunnan kunniatuomioistuimen puheenjohtajana 1926 ja sotilasasiantuntijana Kansainliiton valmistavan aseistariisuntakomission Suomen valtuuskunnassa 1926–1931. Hän toimi Suomen päävaltuutettuna Punaisen Ristin konferenssissa Genevessä ja ilmaliikennekonferenssissa Pariisissa 1929.
Martola toimi Suomen edustajiston puheenjohtajana Lützenin taistelun 300-vuotisjuhlassa Tukholmassa 1932 ja apulaisvaltuutettuna aseistariisuntakonferenssissa Genevessä 1932–1934. Hän oli puolustusneuvoston sihteeri 1931–1933, Jääkäriliiton johtokunnan jäsen 1934–1949 ja vuodesta 1964 sekä Suomen Upseeriliiton johtokunnan jäsen 1935. Martola teki olympiakisoja Suomeen hankkimaan asetetun kansalaiskomitean lähettämänä propagandamatkoja useisiin Euroopan maihin ja oli Helsingin kaupungin yhtenä edustajana Berliinissä 1936, jossa järjestettyjen XI olympiadin kisojen yhteydessä pidettiin Kansainvälinen Olympiakomitean istunto.
Martolasta tuli Vapaudenristin ritarikunnan varakansleri 1945 ja Sotaleskien ja Kaatuneitten Omaisten Huollon varapuheenjohtaja 1946. Rajaseudun Ystävät -yhdistyksen puheenjohtajana hän toimi 1946–1956 ja Suomi-Ranska -seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 1947, jonka jälkeen puheenjohtajana 1952-1954. Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajana Martola oli 1951–1972 ja sai  kunniajäsenyyden 1973.
Suomalais-belgialaisen Kauppayhdistyksen puheenjohtajana Martola toimi 1951–1960, josta eteenpäin kunniapuheenjohtajana. Hän oli Helsingissä vuonna 1952 pidettyjen XV olympiadin kisojen järjestelytoimikunnan puheenjohtaja. Hän toimi myös Mannerheim-ristin ritarien säätiön johtokunnan puheenjohtajana 1954–1964 ja valtuuskunnan puheenjohtajana vuodesta 1964. Kansainvälisen sotaveteraanijärjestön, World Veterans Foundationin neuvoston jäsenenä hän toimi vuodesta 1958 ja vuodesta 1963 neuvoston puheenjohtaja.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 19. maaliskuuta 1916  Gruppenführer 12. elokuuta 1917  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 16. toukokuuta 1919  Majuri 6. joulukuuta 1921  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1926  Eversti 6. joulukuuta 1931  Kenraalimajuri 1941  Kenraaliluutnantti 1966  Jalkaväenkenraali 4. kesäkuuta 1982  Yleisesikuntaupseerin arvonimi 21. syyskuuta 1921 |              |  Suomen Leijonan suurristi  Vapaudenristi 1. lk. rintatähden kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. komentajamerkki  Mannerheim-ristin 2. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Olympialainen 1. luokan ansioristi  Muistomitali inhimillisestä auliudesta (Pro Benignitate Humana)  Suojeluskuntain rautainen ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jatkosodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan 1. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Tanskan Danneborgin ritarikunnan komentajamerkki  Viron Kotkaristi ritarikunnan 3. lk. ansioristi  Italian Solidaarisuuden Tähden ritarikunnan 1. lk. komentajamerkki.  Ranskan Kunnialegioonan komentajamerkki (Légion d´honneur)  Latvian Kolmen Tähden ritarikunnan 3. lk. kunniamerkki  Latvian Suojeluskuntain ansioristi  Norja Pyhän Olavin ritarikunnan komentajamerkki  Puolan Polonia Restituten ritarikunnan 3. lk. kunniamerkki  Romanian Kruunuritarikunnan komentajamerkki  Ruotsin Miekkaritarikunnan 1. lk. komentajamerkki  Ruotsin Maanpuolustusyhdistysten keskusliiton kultainen ansiomitali |