stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikku G
Diskografia > Vierailijana

GodFM – ”Hän on” (mukana Gee, 2009)
Juan Muteniac – ”Rakastan” (mukana Gee, 2010)
Arttu Wiskari - "Seuraavalla lankulla" (feat. Pikku G, 2020)
Toivon Kärki - "Uuden edessä" (2020)
Aiheesta muualla

Kilponen, Anna: Keskusta-vaaliräppiä ei kuulla Kaleva.fi. 17.12.2006.
Gee Myspacessa (englanniksi)
Henri Vähäkainu lauluntekijänä - Fono.fi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  Europeana
Päivi Peltomäki

| Päivi Peltomäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1959 (ikä 65) Renko
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  biolääketieteellisen syöpätutkimuksen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL 1984, LkT 1991)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  Syöpägenetiikka, lääketieteellinen genetiikka
Aiheesta muualla
Päivi Peltiomäki Tuhat-tutkijaportaalissa
Päivi Tuulikki Peltomäki (s. 26. huhtikuuta 1959 Renko) on suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston biolääketieteellisen syöpätutkimuksen professori.
Peltomäki tuli ylioppilaaksi Poltinahon lukiosta vuonna 1978. Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi 1984 ja edelleen lääketieteen tohtoriksi 1991. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1991) oli otsikoitu Molecular genetic alterations in human testicular cancer. Peltomäki nimitettiin Helsingin yliopiston dosentiksi vuonna 1994.
Hän on työurallaan ollut muun muassa yhdysvaltalaisen Ohion osavaltionyliopiston apulaisprofessori (1998–2001), Suomen Akatemian tutkija (2001–2002), Suomen Syöpäinstituutin Säätiön tutkimusprofessori (2002–2004). Tämän jälkeen hän toimi Helsingin yliopiston biolääketieteellisen syöpätutkimuksen määräaikaisena professorina (2004–2008). Sittemmin hänen professuurinsa on saanut jatkoa, ja hän on osaltaan ollut voittamassa huomattavia tutkimusapurahoja esimerkiksi paksusuolisyövän tutkimukselle.
Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Peltomäki on ollut vuodesta 2012.
Aiheesta muualla

Google Scholarin haku "Päivi Peltomäki" (englanniksi) (scholar.google.com)
Prof. Päivi Tuulikki Peltomäki (englanniksi) (academia-net.org)
Lauri A. Aaltonen, Reijo Salovaara, Paula Kristo, Federico Canzian, Akseli Hemminki, Päivi Peltomäki, Robert B. Chadwick, Helena Kääriäinen, Matti Eskelinen, Heikki Järvinen, Jukka-Pekka Mecklin, Albert de la Chapelle, Antonio Percesepe, Heikki Ahtola, Niilo Härkönen, Risto Julkunen, Eero Kangas, Seppo Ojala, Jukka Tulikoura, and Erkki Valkamo (21.5.1998) Incidence of Hereditary Nonpolyposis Colorectal Cancer and the Feasibility of Molecular Screening for the Disease (N Engl J Med 1998; 338:1481-1487) (englanniksi) (t)
Syöpäsäätiön suurapuraha professori Päivi Peltomäelle (Päivi Lehtinen) (biomedicum.fi)
Research group – Hereditary cancer (PI Päivi Peltomäki, MD PhD) (englanniksi) (hi.helsinki.fi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  ORCID
David Peat

| David Peat |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1938 Waterloo
Kuollut: 6. kesäkuuta 2017 (78 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Liverpoolin yliopisto
Tutkimusalue:  Fysiikka
Francis David Peat (18. elokuuta 1938 – 6. kesäkuuta 2017) oli brittiläinen holistinen fyysikko ja kirjailija, joka tutki muun muassa kiinteän olomuodon fysiikkaa ja kvanttiteorian perusteita.
Tausta

Peat syntyi 18. elokuuta 1938 Liverpoolissa ja suoritti tohtorin tutkinnon 1964 Liverpoolin yliopistossa pääaineenaan fysiikka. Hän tutki useita vuosia teoreettista fysiikkaa Kanadan kansallisen tutkimuskeskuksessa (National Research Council of Canada) ja teki fysiikan perusteiden suhteen läheistä yhteistyötä fyysikko ja filosofi David Bohmin kanssa. Peat on maailman taide- ja tiedeakatemian (World Academy of Art and Science) vieraileva luennoija sekä kirjeenvaihtajajäsen Euroopan taide-, tiede- ja ihmistutkimuksen akatemiassa (European Academy of Arts, Science, and the Humanities).
Peatin holistinen filosofia ja fysiikka

Peatin perusväittämä on, että maailma on ykseys. Kaiken perustan muodostaa universaaliaines, aktiivinen, itseorganisoiva ja liikuttava aktiivinen informaatio, "merkitys", joka on aineen ja energian eräs ominaisuus.
F. David Peatin koti ja sen lähipiiri mahdollistivat jo varhain luonnontieteelliset kokeilut, mutta myös keskustelut esimerkiksi Platonista, pahan olemuksesta ja ihanteellisen yhteiskunnan piirteistä. Hänen toimintansa osoitti kiinnostusta tavanomaisesti ajatellen toisilleen vastakkaisten ryhmien kohtaamisiin. Asuessaan Kanadassa Peat järjesti keskustelupiirejä länsimaisten tutkijoiden ja Amerikan intiaaniheimojen vanhimpien välille, Lontoossa taas yhteisen konferenssin taiteilijoille ja tutkijoille.
Vuodesta 1996 Peat asui Italiassa. Hän perusti Pariin, lähelle Sienaa uuden oppimisen keskuksen, Pari Center of New Learning. Se keskittyy opettamaan tieteen uusia viitekehyksiä ja ajatteluttaa kurssien osanottajia muun muassa yhteiskunnassa vallitsevista arvoista.
Suomeksi julkaistu

Peat on julkaissut yli kaksikymmentä teosta tieteen, taiteen ja hengellisyyden aloilta. Suomeksi on julkaistu:
Bohm, David & Peat, F. David: Tiede, järjestys ja luovuus.  ((Science, order and creativity, 1987.) Suomentaneet Tiina Seppälä, Jukka Jääskeläinen ja Paavo Pylkkänen)  Helsinki:  Gaudeamus, 1992.  ISBN 951-662-539-8
Teoksia englannin kielellä

Looking Glass Universe: The Emerging Science of Wholeness, 1986, with John Briggs, Simon and Schuster, ISBN 0-671-63215-9
Science, Order and Creativity, 1987 with David Bohm, Routledge, 2nd ed. 2000: ISBN 0-415-17182-2
Synchronicity: The Bridge Between Matter and Mind, 1987, Bantam, ISBN 0-553-34676-8
Cold Fusion: The Making of a Scientific Controversy, 1989, Contemporary Books, ISBN 0-8092-4243-5
Superstrings and the Search for the Theory of Everything, 1989, McGraw-Hill, ISBN 0-8092-4257-5
Turbulent Mirror: An Illustrated Guide to Chaos Theory and the Science of Wholeness, 1989, with John Briggs, Harper & Row, 1990 Harper Perennial paperback ISBN 0-06-091696-6
Einstein's Moon: Bell's Theorem and the Curious Quest for Quantum Reality, 1990, Contemporary Books, ISBN 0-8092-4512-4
Lighting the Seventh Fire: The Spiritual Ways, Healing, and Science of the Native American, 1994, Carol Publishing, ISBN 1-55972-249-5
Glimpsing Reality: Ideas in Physics and the Link to Biology, 1996, with Paul Buckley, University of Toronto Press, ISBN 0-8020-6994-0
Infinite Potential: The Life and Times of David Bohm, 1996, Perseus Books, ISBN 0-201-40635-7
In Search of Nikola Tesla, 1997, Ashgrove Publishing, 2002 edition: ISBN 1-85398-117-6
Seven Life Lessons of Chaos: Spiritual Wisdom from the Science of Change, 1999, with John Briggs, HarperCollins, 2000 Harper Perennial paperback: ISBN 0-06-093073-X
The Blackwinged Night: Creativity in Nature and Mind, 2001, Basic Books, ISBN 0-7382-0491-9
From Certainty to Uncertainty: The Story of Science and Ideas in the Twentieth Century, 2002, Joseph Henry Press, ISBN 0-309-07641-2
Blackfoot Physics: A Journey into the Native American Worldview, 2002, Phanes Press, ISBN 1-890482-83-8
Pathways of Chance, 2005, Pari Publishing, ISBN 0-9768264-0-2
I sentieri del caso, 2004, Di Renzo Editore, ISBN 88-8323-079-5
Aiheesta muualla

Aktiivinen tieto – Artikkeli F. David Peatin sivuilla (englanniksi)
F. David Peat, Tieteellisten julkaisujen luettelo (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Pirjo Peltonen-Sainio

| Pirjo Peltonen-Sainio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1963 (ikä 61) Helsingin maalaiskunta
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kasvintuotannon tutkimuksen tutkimusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (MMT)
Instituutti:  Luonnonvarakeskus
Tutkimusalue:  Kasvintuotannon kestävä tehostaminen, ilmastonmuutokseen sopeutuminen, valkuaisomavaraisuuden parantaminen, kasvuolojen hallinta, pellonkäytön optimointi
Aiheesta muualla
Pirjo Peltonen-Sainio. Tutkimusprofessori
Pirjo Hannele Peltonen-Sainio (o.s. Peltonen; s. 5. heinäkuuta 1963 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen maatalous- ja metsätieteiden tohtori ja Luonnonvarakeskuksen kasvintuotannon tutkimuksen tutkimusprofessori. Tutkimusalansa ja -aiheittensa vuoksi hän on melko usein tiedotusvälineiden haastateltavana.
Peltonen-Sainio on valmistunut maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistosta. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1992) oli otsikoitu Description of a productive oat ideotype characterized by morpho-physiological traits associated with high grain yield.
Peltonen-Sainio on toiminut tutkimusprofessorina vuodesta 2000 Maatalouden tutkimuskeskuksen Jokioisten toimipisteessä, josta organisaatiomuutoksen seurauksena tuli osa nykyistä Luonnonvarakeskusta.
Hänen tutkimusaihepiirejään ovat kasvintuotannon kestävä tehostaminen, ilmastonmuutokseen sopeutuminen, valkuaisomavaraisuuden parantaminen, kasvuolojen hallinta ja pellonkäytön optimointi. Hän oli vuoteen 2007 mennessä laatinut yksin tai yhdessä työtoveriensa kanssa noin 100 tieteellistä ja 100 muuta julkaisua. Sittemmin julkaisuja on syntynyt lisää.
Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Peltonen-Sainio on ollut vuodesta 2004.
Aiheesta muualla

Pirjo Peltonen-Sainion Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Pirjo Peltonen-Sainio. Natural Resources Institute Finland (Luke), Management and Production of Renewable Resources (englanniksi) (researchgate.net)
Pirjo Peltonen-Sanio: Maatalouden sopeutumistarpeet ja -strategia (video esitelmästä, osa teemaa Ilmastonmuutos maa- ja metsätaloudessa. Tieteen päivät 7.1.2009. Peltonen-Sainion osuus videon minuuteilla 3.40–40.30) (youtube.com)
Johanna Tikkanen (20.5.2014) Professori: Suomen vähennettävä riippuvuutta tuontisoijasta (maksumuuri) (hs.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Ruotsi 
Tieteilijät:  ORCID
Valehtelu

Pinokkiolla on pitkä nenä valehtelun merkiksi. Enrico Mazzantin kuvitus vuodelta 1883. Tutkijat ovat todenneet, että valehtelija usein koskettelee nenäänsä.
Valehtelu on paikkaansapitämättömän asian tarkoituksenmukaista sanomista vilpillisesti pettämistarkoituksessa.
Valehtelu on ihmisellä hyvin yleistä, ja sitä tehdään monessa tarkoituksessa. Valehtelu voi olla itsekästä oman edun tavoittelua tai itsesuojelua, tai sillä voidaan kohteliaasti pitää yllä ihmissuhteita.
Tarkoitus ja hyödyt

Toisin kuin muunlaiset petokset, valehtelu on täysin inhimillinen petoksen muoto, sillä vain ihmisillä on kieli, jolla valehdella. Valehtelun uskotaankin syntyneen ihmisyhteisöjen kehityksen sivutuotteena. Valehtelusta voi olla yksilölle hyötyä yhteisössä, joka on laajempi kuin perheyhteisö. Valehtelu on adaptiivinen strategia, jolla saadaan ystäviä ja pidetään ystävyyssuhteita yllä, jolla saavutetaan etuja, ja jolla vaikutetaan toisiin ihmisiin.
Valehteleminen on hyvin yleistä sosiaalisissa tilanteissa. Ihmiset valehtelevat lapsilleen, vanhemmilleen ja muille sukulaisilleen, ystävilleen, vieraille ja jopa itselleen. Yksinkertaisimmillaan ihminen valehtelee saadakseen haluamansa, tai valehtelija voi yrittää välttää rangaistuksen tai säästää omaa aikaansa. Valehtelemalla ihmiset voivat säilyttää kasvonsa, saada arvostusta toisilta, tai suojella omaa mielenterveyttään. Hyväntahtoisilla valheilla pidetään yllä ihmissuhteita ja vältetään hankalia sosiaalisia tilanteita. Valheilla voi motivoida tai muuten hyödyttää toisia ihmisiä, tai edistää yhteistyötä. Uudessa ihmissuhteessa valehtelu voi olla hyödyllistä, jos suhde ei ole vielä tarpeeksi vahva rehellisyyteen. Tutkimusten mukaan taitavimmat valehtelijat ovatkin keskimääräistä suositumpia ystäväpiireissään. Taitavimmat itsensä pettäjät kärsivät lisäksi vähemmän masennuksen oireista kuin ne, jotka ovat rehellisimpiä itselleen.
Valehtelu on erityisen yleistä politiikassa, ja poliitikot pyrkivät valheilla ja tiedon manipuloinnilla hamuamaan itselleen lisää valtaa etenkin vaalikampanjansa aikana. Jotkut poliitikot valehtelevat suoraan, mutta poliitikoilla on myös erilaisia hienovaraisempia tapoja pettää kuulijansa. Näitä ovat osatotuuksien kertominen, vääristely, faktojen pimittäminen sekä aiheen välttely tai sen vierestä puhuminen. Jonkin puolueen ideologian voimakas kannattaminen voi saada äänestäjän sokeaksi oman puolueensa poliitikon valheille. Äänestäjät eivät myöskään tutkimusten mukaan yleensä havaitse sitä, kun poliitikko vastaa asian vierestä.
Valehtelutaidot

Osatakseen valehdella uskottavasti, ihmisen täytyy tarkkailla ja hallita omia kognitiivisia taitojaan, kuten sanallisia ja sanattomia ilmaisujaan, tunnereaktioitaan ja muistivarastojaan. Valehtelijan täytyy myös hallita  sosiaaliset odotukset, säännöt ja taidot. Hänen täytyy osata yhdistää valheellinen puheensa siihen sopiviin sanattomiin ilmauksiin. Samalla hänen täytyy hillitä totuudenmukaisia ilmaisujaan, rajoittaa totuuden paljastumista ja keksiä asioita tukemaan petostaan. Menestyvä valehtelija pystyy myös säilyttämään valheensa uskottavuuden myöhemmillä puheillaan, käyttäytymisellään ja ilmeillään.
Fysiologiset vaikutukset

Valehteleminen aiheuttaa stressireaktion kortisolin, adrenaliinin ja muiden hormonien vaikutuksesta. Valehtelijan hengitys nopeutuu, hänen reaktiivisuutensa lisääntyy, hänen pupillinsa laajenevat, ja hän voi ilmehtiä ja liikehtiä hermostuneesti. Joillain psykopaateilla näitä fysiologisia reaktioita ei valehdellessa esiinny lainkaan, kuten ei joskus myöskään ihmisillä, jotka pitävät valehteluaan oikeutettuna.
Terveysvaikutukset

Tutkimusten mukaan valehtelulla on kielteisiä vaikutuksia valehtelijan omaan terveyteen. Jopa hyväntahtoiset ”valkoiset valheet” voivat aiheuttaa terveysvaivoja. Stressihormonien tuotannon kiihtyminen nostaa verenpainetta ja heikentää elimistön vastustuskykyä. Valehtelu voi aiheuttaa jännityspäänsärkyä, kipuja selässä, vatsassa, kurkussa ja muualla kehossa, sekä väsymystä ja univaikeuksia. Ongelmat pahenevat, jos valehtelu aiheuttaa myös syyllisyydentuntoa. Valheiden verkon ylläpitäminen vie voimia, ja luotettavuuden menetys huonontaa ihmissuhteita. Itselleen valehteleminen voi aiheuttaa epävarmuuden tunteiden pahenemista, ahdistusta, alentunutta itsetuntoa ja eristyneisyyden tunnetta. Tutkimusten mukaan totuudenpuhujilla onkin keskimäärin parempi ruumiin- ja mielenterveys kuin valehtelijoilla, ja valehtelun lopettaminen on kokeissa huomattavasti parantanut koehenkilöiden kokemusta omasta terveydentilastaan.
Havaitseminen

Ihmislajin valehtelutaitojen kehittyessä niiden rinnalla luonnonvalinnan vaikutuksesta kehittyivät myös kyvyt tunnistaa valehtelu. Tämän ”kilpavarustelun” on arveltu edistäneen ihmislajin kognitiivista kehitystä.
Ihmiset ovat yleensä huonoja tunnistamaan valehtelun, etenkin silloin, kun he eivät tunne puhujan tavanomaisia maneereita hänen puhuessaan totta. Joissain tutkimuksissa tutkimushenkilöt tunnistivat valehtelun vain 53–54 prosentissa tapauksista, mikä ei ole paljon arvaamista parempi tulos. Taito kuitenkin kehittyy iän ja kokemuksen myötä, ja lisäksi jotkut yksilöt ovat erityisen taitavia havaitsemaan valehtelijoissa pieniä valehtelun paljastavia merkkejä.
Valehtelija käyttää puhuessaan usein tavallista vähemmän minämuotoa, ja hän puhuu yksinkertaisesti sekä toistelee sanoja tai fraaseja. Hän voi puristaa huulensa yhteen, välttää elehtimistä, näyttää hermostuneelta, tai osoittaa tunnereaktioita, jotka eivät sovi yhteen puheen sisällön kanssa. Valehtelija voi joko vältellä katsekontaktia tai pitää sitä yllä erityisen kiinteästi. Hänen puheensa voi hidastua, hän miettii vastauksiaan pitkään, hän käyttää paljon täytesanoja, ja hänen puheäänensä nousee korkeammaksi. Kokeneet valehtelijat ovat oppineet hillitsemään näitä valehtelun paljastavia merkkejä itsessään.
Nenän koskettamista pidetään yhtenä valehtelijan tuntomerkkinä. Tutkimuksissa on havaittu, että kasvojen koskettelu lisääntyy henkisen kuormituksen yhteydessä, sillä koskettelu ehkä parantaa keskittymistä ja muistamista. Stressitilanteessa kasvojen koskettelu kohdistuu yleisemmin kasvojen keskiosaan, kuten nenänpieliin, missä on runsaasti tuntohermoja. Erikoiskameralla on myös havaittu, että valehdellessa nenän verisuonet laajenevat ja nenä turpoaa. Tämä Pinokkio-vaikutus saa nenänpään kutiamaan, ja tällöin ihmiselle tulee tarve hieraista sitä.
Valheen voi yrittää paljastaa fysiologisten, sanattomien ja sanallisten merkkien tarkkailun lisäksi myös esimerkiksi esittämällä puhujalle tarkentavia tai yllättäviä kysymyksiä, tai kehottamalla häntä käymään tapahtumat läpi lopusta alkuun.
Valheenpaljastimella voidaan havaita pienetkin fysiologiset stressireaktiot, joita valehtelu usein aiheuttaa.
Lapsen valehtelutaitojen kehitys

Ihmisen valehtelutaidot kehittyvät ajan myötä ympäristön vaatimusten mukaisesti. Jo pienet lapset valehtelevat. Kaksivuotias alkaa valehdella itsekkäistä syistä, kuten välttääkseen rangaistuksen tai saadakseen palkintoja. Hän ei kuitenkaan vielä osaa valehdella uskottavasti, sillä hän ei kykene hallitsemaan puheitaan ja esiintymistään, koska hän ei näe itseään vastapuolen silmin. Pieni lapsi ei myöskään edes yritä pitää yllä valhettaan, kun hänelle esitetään jatkokysymyksiä.
Kolmen vuoden iässä lapsi alkaa valehdella myös täyttääkseen sosiaalisia odotuksia, suojellakseen toisten tunteita, ja sujuvoittaakseen kanssakäymistä toisten kanssa. Lapsi voi esimerkiksi väittää pitävänsä saamastaan lahjasta, vaikka hänen ilmeensä todistavatkin vielä päinvastaisesta.
Neljän vuoden iässä lapsi alkaa valehdella vaikuttaakseen toisten ihmisten uskomuksiin,  joskus leikillään, joskus puolustuksekseen tai aggressiivisesti. Vielä tässäkään iässä lapsen valehtelu ei näytä vakuuttavalta.
Kuudennen ja kahdeksannen ikävuoden välillä lapsi oppii valehtelutekniikoita, jotka tekevät hänen valheistaan uskottavampia ja vakuuttavampia. Lapsi oppii näyttämään uskottavalta valehdellessaan ja myös tukemaan valhettaan johdonmukaisesti, kun hänelle esitetään kysymyksiä. Lapsen valehtelutaidot kehittyvät hänen ajattelutaitojensa kehityksen rinnalla aikuisikään asti.
Patologinen valehtelu

Patologinen valehtelu eli mytomania on mielen sairaus, jonka oireita ovat sairaalloinen halu valehdella ja tarve keksiä sepitettyjä tarinoita.
Valehtelu ja kristinusko

Länsimaisessa kristillisessä moraalissa valehtelua on pidetty luvattomana olipa sen syy mikä hyvänsä. Kirkkoisä Augustinus (354–430) katsoi, että valhe on aina synti. Tuomas Akvinolainen (1225–1274) pohti valehtelun oikeutusta kirjassa Summa Theologica ja päätyi samaan tulokseen. Oli kuitenkin luvallista joissakin tilanteissa kätkeä totuus järkevällä tavalla. Edvard Westermarck kirjoitti kristinuskon suhteesta valehteluun teoksessaan Kristinusko ja moraali. Hän totesi, että Uusi Testamentti tuomitsi valheen, mutta roomalais-katolinen kirkko ainakin välillä hyväksyi sen, jos kyseessä oli Jumalan kunnian puolustaminen. Sen sijaan protestantit ovat aina tuominneet valheen. Puritaanit ajautuivat jopa eräänlaiseen fanatismiin kieltäessään myös metaforien käytön ("Julia on aurinko"), koska ne ovat harhaanjohtavia. Kristinuskon suhde valheeseen ei ole ollut täysin yksiselitteinen, sillä kristillinen etiikka ei sisällä suoria lakeja, vaan yleisperiaatteita, kuten rakkauden kaksoiskäskyn.
Kirjallisuutta

Bok, Sissela: Miksi valehtelemme.  ((Lying. Moral Choice in Public and Private Life, 1978.) Suomentanut Jaakko Hinkka)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1981.  ISBN 951-26-1833-8
Levitin, Daniel: Valheiden käsikirja : miten ajatella kriittisesti totuudenjälkeisenä aikana. Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki : Terra Cognita, 2017. ISBN 978-952-5697-83-4.
Ojanen, Markku: Vaihtoehtoisia faktoja? : miksi valehtelemme. Helsinki : Minerva, 2017. ISBN 978-952-312-529-2.
Turunen, Ari: Tosi on! Valheen, vääristelyn ja vilpin historiaa.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-29100-5
Milka Peltokangas

Milka Peltokangas (s.  10. tammikuuta 1986 Raahe) on suomalainen kuvataiteilija.
Peltokangas on julkaissut kolme lastenkirjaa yhdessä runoilija Aunimarjut Karin kanssa. Ensimmäinen on vuonna 2013 julkaistu Hupsista keikkaa -kuvarunokirja. Vuonna 2014 julkaistu Metsänmörkö ja Valonpiika on satu- ja runokirja, joka perustuu raahelaiseen mytologiaan. Kirjassa on myös Kaj Chydeniuksen sävellyksiä.lähde tarkemmin? Kuvarunokirja Taikuri Kuu - lumousta ja äkkilähtöjä julkaistiin vuonna 2015. Peltokangas on kuvittanut muun muassa Niko Peltokankaan vuonna 2009 ilmestyneen Rintani rossi - Runoja tähän asti -kokoelman (BoD). Lisäksi hän on pitänyt viisi taidenäyttelyä Raahessa ja Pyhäjoella vuosina 2010–2016.lähde? Koulutukseltaan Peltokangas on sosionomi (AMK) ja hän työskentelee lastentarhanopettajana.
Teokset

Hupsista keikkaa – runoja lapsille.  Helsinki:  ntamo, 2013.  ISBN 978-952-215-469-9
Metsänmörkö ja valonpiika.  Helsinki:  ntamo, 2014.  ISBN 978-952-215-541-2
Taikuri Kuu –  lumousta ja äkkilähtöjä. Lahti: Marketiimi, 2015. ISBN 978-952-68325-5-5
Aiheesta muualla

Milka Peltokankaan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Väinö Vainio

Kenraalimajuri Väinö Vainio (vas.) ja jääkäri­kapteeni Jussi Mäntylä Maaninka­järven kahakan muisto­tilaisuudessa Simossa kesällä 1957.
Väinö Heikki Vainio (16. lokakuuta 1892 Hiitola – 4. marraskuuta 1989 Helsinki), kirjailijanimeltään V. H. Vainio, oli suomalainen jääkärikenraalimajuri, pioneeriupseeri ja kirjailija. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Simo Vainio ja Maria Bragge. Hänet vihittiin ensimmäiseen avioliittoonsa vuonna 1924 Eeva Amanda Muroman kanssa, josta hän erosi vuonna 1959 ja avioitui toisen kerran vuonna 1961 toimittaja Marianne Ruth Tellervo Lanamäen kanssa.
Opinnot

Vainio kirjoitti ylioppilaaksi Käkisalmen yhteiskoulusta vuonna 1914 ja liittyi Wiipurilaiseen Osakuntaan. Hän suoritti Sotakorkeakoulun matemaattis-luonnontieteellisen ja yleisteknillisen oppijakson Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1923–1925 ja Sotakorkeakoulun sotateknillisen osaston vuosina 1925–1927.
Jääkäriaika

Vainio työskenteli vuosina 1908–1914 maanmittausharjoittelijana ja vanhempana maanmittausoppilaana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 17. lokakuuta 1915 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Missejoella ja Schmardenissa, josta hänet komennettiin 18. elokuuta 1916 erikoistehtäviin Suomeen. Suomessa hän toimi läntisellä etapilla Iin pitäjän Kuivaniemen kylän etappiaseman hoitajana. Myöhemmin hän siirtyi toimimaan pohjoiselle etapille. Pohjoisella etapilla hän oli osallisena kahakassa 11. joulukuuta 1916 Simon Maaninkajärvellä (Simon kahakka). Takaisin Saksaan ja omaan komppaniaansa hän palasi 29. maaliskuuta 1917 ja osallistui Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi). Hän kuului myös hetken aikaa pataljoonan soittokuntaan.
Suomen sisällissota

Vainio astui Suomen Valkoisen Armeijan palvelukseen Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja hänet ylennettiin samalla luutnanttiksi. Saksasta hän lähti kohti Suomea jääkärien pääjoukon mukana ja he saapuivat Vaasaan 25. helmikuuta 1918. Vaasasta hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, jossa joukossa osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä haavoittui lievästi verisissä taisteluissa 28. maaliskuuta 1918. Toivuttuaan Vainio siirrettiin 17. huhtikuuta 1918 alkaen 4. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonan komentajaksi.