stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Marsin radan leikkaavista pikkuplaneetoista
Marsin radan leikkaajat, jotka ovat myös Maan radan leikkaajia tai hipojia

1566 Icarus
1685 Toro
1862 Apollo
1863 Antinous
1864 Daedalus
1866 Sisyphus
1981 Midas
2101 Adonis
2102 Tantalus
2135 Aristaeus
2201 Oljato
2212 Hephaistos
2329 Orthos
3103 Eger
3200 Phaethon
3360 Syrinx
3671 Dionysus
3752 Camillo
3838 Epona
4015 Wilson-Harrington
4179 Toutatis
4183 Cuno
4197 Morpheus
4257 Ubasti
4341 Poseidon
4450 Pan
4486 Mithra
4660 Nereus
(4953) 1990 MU
5011 Ptah
(5131) 1990 BG
5143 Heracles
(5189) 1990 UQ
(5496) 1973 NA
(5645) 1990 SP
(5660) 1974 MA
(5693) 1993 EA
5731 Zeus
5786 Talos
(5828) 1991 AM
(6037) 1988 EG
(6047) 1991 TB1
(6053) 1993 BW3
6063 Jason
(6455) 1992 HE
6489 Golevka
(6611) 1993 VW
(7025) 1993 QA
7092 Cadmus
(7335) 1989 JA
(7341) 1991 VK
(7350) 1993 VA
(7482) 1994 PC1
(7753) 1988 XB
(7888) 1993 UC
(7889) 1994 LX
(8014) 1990 MF
(8035) 1992 TB
(8176) 1991 WA
(8201) 1994 AH2
(8507) 1991 CB1
(8566) 1996 EN
(9058) 1992 JB
9162 Kwiila
(9202) 1993 PB
(9856) 1991 EE
(10145) 1994 CK1
(10165) 1995 BL2
(10636) 1998 QK56
11066 Sigurd
11311 Peleus
(11405) 1999 CV3
(11885) 1990 SS
(12538) 1998 OH
12923 Zephyr
(13651) 1997 BR
14827 Hypnos
(16816) 1997 UF9
(16834) 1997 WU22
(16960) 1998 QS52
(17181) 1999 UM3
(17182) 1999 VU
(17188) 1999 WC2
(20236) 1998 BZ7
(20425) 1998 VD35
(20429) 1998 YN1
(20826) 2000 UV13
(22753) 1998 WT
(22771) 1999 CU3
(23187) 2000 PN9
(24443) 2000 OG
(24445) 2000 PM8
24761 Ahau
25143 Itokawa
(25330) 1999 KV4
(26379) 1999 HZ1
(26663) 2000 XK47
(27002) 1998 DV9
(29075) 1950 DA
(30825) 1990 TG1
(30997) 1995 UO5
(31662) 1999 HP11
(31669) 1999 JT6
(35396) 1997 XF11
(35670) 1998 SU27
(36236) 1999 VV
(36284) 2000 DM8
(37638) 1993 VB
37655 Illapa
38086 Beowulf
(38239) 1999 OR3
(40267) 1999 GJ4
(41429) 2000 GE2
(42286) 2001 TN41
(52340) 1992 SY
(52750) 1998 KK17
(52760) 1998 ML14
(52762) 1998 MT24
(53319) 1999 JM8
(53409) 1999 LU7
(53426) 1999 SL5
(53429) 1999 TF5
(53550) 2000 BF19
(53789) 2000 ED104
(55532) 2001 WG2
(65690) 1991 DG
(65717) 1993 BX3
(65733) 1993 PC
65803 Didymos
(65909) 1998 FH12
(66008) 1998 QH2
(66063) 1998 RO1
(66253) 1999 GT3
(67381) 2000 OL8
(67399) 2000 PJ6
(68216) 2001 CV26
(68267) 2001 EA16
(68346) 2001 KZ66
(68348) 2001 LO7
(68372) 2001 PM9
(68548) 2001 XR31
69230 Hermes
Olga Karasjova

Olga Karasjova (o.s. Harlova, s. 25. heinäkuuta 1949 Biškek) on entinen neuvostoliittolainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Kirgisiasta kotoisin oleva Karasjova voitti Méxicon 1968 olympialaisissa kultaa telinevoimistelun joukkuekilpailussa. Henkilökohtaisessa moniottelussa hän oli seitsemäs 76,00 pisteellä. Permannolla hän sijoittui viidenneksi 19,325 pisteellä. Muihin telinefinaaleihin hän ei selviytynyt. Landskronan EM-kilpailuissa 1969 hän voitti permannolla kultaa. Lisäksi hän saavutti moniottelussa, nojapuilla ja puomilla hopeaa edellään vain itäsaksalainen Karin Janz sekä hypyssä pronssia hävittyään Janzin lisäksi toiselle itäsaksalaiselle, Erika Zucholdille. Ljubljanan MM-kilpailuissa 1970 Karasjova voitti joukkuekilpailussa kultaa ja saavutti permannolla hopeaa.
Olga Karasjovan puoliso on telinevoimistelun olympiamitalisti Valeri Karasjov.
Luettelo pikkuplaneetoista: 151001–152000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
151001:stä ja päättyen 152000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kaprolaktaami

| Kaprolaktaami |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Atsepan-2-oni
CAS-numero:  105-60-2
PubChem CID:  7768
SMILES:  C1CCC(=O)NCC1 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H11NO
Moolimassa:  113,158 g/mol
Sulamispiste:  68–69 °C
Kiehumispiste:  267 °C
Tiheys:  1,02 g/cm3
Liukoisuus veteen:  772 g/l
Kaprolaktaami (C6H11NO) on syklinen amidi eli laktaami. Yhdistettä käytetään pääasiassa nailonin tuotantoon.
Ominaisuudet

Kaprolaktaami on huoneenlämpötilassa värittömiä tai valkoisia kiteitä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja useisiin orgaanisiin liuottimiin. Vesiliuoksessa se voi hydrolysoitua aminokapronihapoksi. Yhdiste voi reagoida myös N- tai O-alkylaatiolla tai se voidaan halogenoida. Sula kaprolaktaami reagoi hapen kanssa muodostaen peroksidin.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäisen kerran kaprolaktaamia valmistettiin 1899 aminoheksaanihapon kondensaatiolla. Nykyään suurin osa kaprolaktaamin valmistusmenetelmistä käyttää lähtöaineenaan sykloheksanonia. Sykloheksanoni reagoi hydroksyyliamiinin, hydroksyyliamiinisulfaatin tai hydroksyyliamiinifosfaatin kanssa muodostaen sykloheksanonioksiimia. Tämä välituotteena muodostuva oksiimi reagoi hapon kanssa Beckmann-toisiintumisella muodostaen kaprolaktaamia. Happona käytetään väkevää rikkihappoa tai oleumia. Muodostuva tuote puhdistetaan kiteyttämällä. Tätä reaktiota kaprolaktaamin valmistukseen käytti ensimmäisenä Otto Wallach.
Toinen tapa on valmistaa sykloheksanonioksiimia sykloheksaanin ja nitrosyylikloridin välisellä reaktiolla UV-valon läsnä ollessa. Näin valmistettu sykloheksanonioksiimi reagoi edelleen Beckmann-toisiintumisen mukaisesti kaprolaktaamiksi. Aikaisemmin yhdistettä valmistettiin hapettamalla sykloheksanolia sykloheksanoniksi, joka reagoi Baeyer–Villiger-reaktiolla peretikkahapon kanssa kaprolaktoniksi. Kaprolaktoni reagoi ammoniakin kanssa muodostaen kaprolaktaamia.
Kaprolaktaamin tärkein käyttö on Nylon 6:n valmistus, jonka monomeeri se on. Muita käyttökohteita ovat muiden yhdisteiden, kuten L-lysiinin, valmistus ja polyuretaanien lisäaineena.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Human Metabolome Database (HMDB): Epsilon-caprolactam (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Caprolactam (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): epsilon-Caprolactam (englanniksi)
Kapsálin majakka

Kapsálin majakka
| --- | --- |
Sijainti:  Välimeri, Kythera Kreikka
| --- | --- |
Korkeus:  8 m
| --- | --- |
Valmistunut:  1853 (uudelleenrakennettu n. 1890)
Automatisoitu:  1990
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kapsálin majakka (kreik. φάρος Καψαλίου) on vuonna 1853 rakennettu majakka Välimeressä sijaitsevan ja Kreikalle kuuluvan Kytheran saaren eteläosassa. Se on Kapsálinlahteen pistävällä pienellä niemellä Kapsálin kylän pienen syväsataman itäpuolella.
Rakennus ja toiminta

Majakka on kahdeksan metriä korkea, ja se toimii aurinkoenergialla. Kapsálin majakkatorni on lieriönmuotoinen ja se on päällystetty rappauksella. Torni nousee yksikerroksisesta asuinrakennuksesta ja tornin huipulla on kirkkaansininen kupoli. Majakka väläyttää viiden sekunnin pituisen valkoisen väläyksen kolmen sekunnin välein. Majakan valon avulla alukset voivat hakeutua suojaan alueella puhaltavilta etelätuulilta. Majakkaan johtaa tie Kapsálin satamasta. Rakennus ei ole avoinna yleisölle.
Historia

Kapsálin majakka rakennettiin Kytheran ollessa brittivallan alla, ja se valmistui vuonna 1853. Majakka rakennettiin uudelleen noin vuonna 1890. Kapsálin majakan yhteydessä oli aikoinaan ”signaalilippuasema”, josta lippujen avulla annettiin merkkejä aluksille. Toisen maailmansodan aikana paikalliset ihmiset ryöstivät majakan, sillä he kärsivät vaatteiden, ruoan ja muiden perustarvikkeiden puutteesta.
Kerosiini lamppua varten sekä muut tarviketäydennykset majakkaan tuotiin ensin Ágios Nikólaokseen, josta ne muulien selässä tuotiin huonokuntoisia teitä pitkin perille majakkaan. Teiden parantuessa muulit vaihtuivat moottoripyörään. Majakanvartijat rakensivat kivistä alueelle altaan, johon he keräsivät sadevettä hätätilanteita ja eläimiä varten. Vuoden 1986 maanjäristyksen seurauksena allas tuhoutui ja kuivui. Majakassa oli aikoinaan myös Fresnel-linssi, joka poistettiin käytöstä vuonna 1990 ja sijoitettiin majakan yhteydessä olevaan asuinrakennukseen. Samana vuonna majakka automatisoitiin. Vuoden 2007 jälkeen Kapsálin majakassa ei ole ollut majakanvartijaa.
Aiheesta muualla

Kuvia majakasta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Luettelo pikkuplaneetoista: 147001–148000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
147001:stä ja päättyen 148000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 141001–142000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
141001:stä ja päättyen 142000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kantatie 66

Kantatie 66 on Orivedeltä Virtain ja Alavuden kautta Lapualle kulkeva kantatie. Tien pituus on noin 180 kilometriä. Tie on hyvätasoinen, ja sitä käytetään vaihtoehtoisena reittinä valtatielle 3. Ruoveden ja Virtain välillä Visuvedellä on 1969 valmistunut avattava kääntösilta. Alavuden ja Kuortaneen rajalla puolestaan on lentokoneiden varalaskupaikka.
Reitti

Kantatie 66 alkaa Oriveden Hirsilästä kantatien 58 risteyksestä. Tie jatkuu pohjoiseen ja kulkee Juupajoen länsiosan kautta. Ruovedellä tie risteää Jäminkipohjassa seututien 338 kanssa, Ruhalassa seututien 344 kanssa ja kirkonkylässä seututien 337 kanssa. Ennen Ruoveden kirkonkylää tie ylittää Kautun kanavan siltaa pitkin ja Visuvedellä Kaivoskannan kanavan kääntösiltaa pitkin. Virroilla tie risteää valtatien 23 ja kantatien 68 kanssa, kulkee valtatien kanssa noin neljä kilometriä länteen ja erkanee keskustan länsipuolella.
Virroilta tie jatkuu pohjoiseen ja kulkee Toisveden länsipuolelta. Alavudella tie risteää valtatien 18 kanssa. Alavuden ja Kuortaneen rajalla noin seitsemän kilometriä Alavuden keskustasta luoteeseen on lentokoneiden varalaskupaikka. Mäyryssä tie risteää seututien 697 kanssa. Tie kulkee Kuortaneenjärven itäpuolelta Kuortaneen keskustan kautta. Mustapäässä tie risteää seututien 711 kanssa. Kantatie kääntyy luoteeseen ja seurailee Lapuanjokea. Lapualla tie risteää valtatien 19 kanssa ja päättyy valtatien 16 risteykseen.
Liikennemäärät

Vuonna 2021 kantatien 66 liikennemäärät olivat 1 300–4 800 ajoneuvoa vuorokaudessa. Vilkkain oli Alavuden ja Kuortaneen välinen osuus, jolla liikennemäärät olivat 3 100–4 800 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Historiaa

Kantatie 66 sijaitsi nykyisellä paikallaan jo vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä. Nykyisen tien rakentaminen on aloitettu 1960-luvun alussa ja viimeiset osuudet ovat valmistuneet vuonna 1985.
Jussi Raittinen levytti vuonna 1975 tien heikkoa kuntoa kritisoineen, hitiksi nousseen käännöskappaleen ”Valtatie 66” (Route 66). Raittinen teki myös uusitun kantatien avajaisiin kappaleen ”Kun on uus kantatie kuuskytkuus”.
Nähtävyyksiä

Orivesi
Juupajoki
Kallenaution kestikievari
Ruovesi
Ryövärinkuopan luonnonsuojelualue
Siikanevan soidensuojelualue
Helvetinjärven kansallispuisto
Virrat
Torisevan rotkojärvet
Alavus
Kahran kestikievarin lutti
Kuortane
Sarvikkaankosket
Lapua
Karakulino

Pyhän Panteleimonin kirkko Karakulinossa.
Karakulino (ven. Кара́кулино) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Kamajoen rannalla 122 kilometriä Iževskistä etelään. Kylä on Karakulinon piirin keskus. Siellä on 5 100 asukasta (vuonna 2002).
Karakulino on perustettu vuonna 1683. Sen nimi perustuu tataarin sanoihin kara ’musta’ ja kul ’järvi’. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, mareja, udmurtteja ja tataareja.
Kylästä on maantieyhteys Sarapuliin. Tärkein elinkeino on maatalous. Lisäksi toimii tiilitehdas, meijeri ja leipomo. Kylässä on ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja piirisairaala.
Aiheesta muualla

Karakulinon piirin sivusto (venäjäksi)
Karankajärven valuma-alue

Karankajärven valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.66) on Saarijärven reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 408,55 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,55 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Karankajärven luusua, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Mahlunjärven alueelle (14.62).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat viisi aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Karankajärvien alue (14.661)
Luksanjoen valuma-alue (14.665)
Rautapuron valuma-alue (14.663)
Selänpäänjoen valuma-alue (14.662)
Vihanninjoen valuma-alue (14.664)
Kapinmyrskyliitäjä

| Kapinmyrskyliitäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Ulappaliitäjät Procellariidae
Suku::  Daption
Laji::  capense
Kaksiosainen nimi
 Daption capense  (Linnaeus, 1758) 
Alalajit
 Daption capense australe  Daption capense capense 
Katso myös
   Kapinmyrskyliitäjä Wikispeciesissä   Kapinmyrskyliitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kapinmyrskyliitäjän muna
Kapinmyrskyliitäjä (Daption capense) on yleinen Antarktiksen ja eteläisten merialueiden ulappaliitäjälaji. Kapinmyrskyliitäjä on ainut Daption-sukuun kuuluva laji, ja sillä on kaksi alalajia: Daption capense australe ja Daption capense capense.
Koko ja ulkonäkö

Kapinmyrskyliitäjän höyhenpuku on selkäpuolelta mustan-valkeankirjava, ja täysikasvuisena lintu on 39 cm:n pituinen. Merenkävijät nimittivät lajia aiemmin ”kapinkyyhkyksi”, koska se muistutti heidän mielestään ulkonäöltään kesykyyhkyä. Sukupuolet ovat samannäköiset. Lento on tyypillisesti liidon ja nopeiden siiveniskujen vuorottelua.
Levinneisyys

Kapinmyrskyliitäjä on eteläisten ja antarktisten merialueiden lintu. Sitä tavataan lukuisilla Antarktista ympäröivillä saarilla. Muutama pari pesii jopa Uuden-Seelannin Aucklandinsaarilla, Chathamsaarilla ja Campbellinsaarella. Valtaosa kannasta pesii Antarktiksen niemimaalla ja Scotianmeren saarilla. Lajia tavataan myös Etelä-Georgian saarella, Ballenynsaarilla ja Kerguelenilla. Kannan suuruudeksi arvioidaan noin 2 000 000 yksilöä, joten laji on sangen elinvoimainen ja yleinen merilintu.
Elinympäristö

Ulappalintuna kapinmyrskyliitäjä voi ruokailla merellä. Se voi myös sukeltaa. Pesät ja pesäyhdyskunnat sijaitsevat maksimissaan kilometrin etäisyydellä rannasta.
Lisääntyminen

Lintu pesii mataliin kalliojyrkänteiden syvennyksiin ja vuoraa pesän irtaimella maa-aineksella. Se voi muodostaa pesimäyhdyskuntia tai pesiä yksittäinkin. Koiras ja naaras vuorottelevat hautomisessa useiden päivän vuoroissa. Lintu voi puolustaa pesäänsä aggressiivisestikin sylkemällä vatsaöljyjään tunkeilijoiden päälle. Kuoriutumisen jälkeen poikasta haudotaan vielä kymmenen päivää, kunnes sen lämmönsäätely toimii. Sen jälkeen molemmat vanhemmat pyytävät poikaselle ruokaa mereltä. Lentoonlähtö tapahtuu noin 45 päivän ikäisenä.
Ravinto

Krillit ja muut äyriäiset muodostavat noin neljä viidesosaa kapinmyrskyliitäjän ruokavaliosta. Lintu syö myös kalaa ja muuta merten pieneläimistöä.
Luettelo pikkuplaneetoista: 145001–146000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
145001:stä ja päättyen 146000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 154001–155000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
154001:stä ja päättyen 155000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 157001–158000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
157001:stä ja päättyen 158000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kaptopriili

| --- | --- |


Kaptopriili
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(2S)-1-[(2S)-2-metyyli-3-sulfanyylipropanoyyli]pyrrolidiini-2-karboksyylihappo 
Tunnisteet
CAS-numero: 62571-86-2
ATC-koodi: C09AA01
PubChem CID: 44093
DrugBank: APRD00164
Kemialliset tiedot
Kaava: C9H15NO3S 
Moolimassa: 217,29 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 106 °C 
Liukoisuus veteen: n. 50 mg/ml
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 70–75%
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 2 tuntia
Ekskreetio: renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  D(AU) 
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Kaptopriili (C9H15NO3S) on angiotensiinikonvertaasientsyymin estäjä eli ACE-estäjä, jota käytetään verenpainetta alentavana lääkkeenä.
Synteesi ja kemialliset ominaisuudet

Kaptopriilisynteesin lähtöaineena on metakryylihappo. Metakryylihapon ja vetyhalogenidin välisellä reaktiolla muodostuu halogenoitu karboksyylihappojohdannainen, josta tehdään tionyylikloridin avulla 2-metyylipropaonyylikloridin johdannainen. Tämä johdannainen reagoi proliinin kanssa ja muodostuneen yhdisteen enantiomeerit erotetaan. Puhdistetun yhdisteen annetaan reagoida ammoniumvetysulfidin kanssa, jolloin tuotteena muodostuu kaptopriiliä.
Kaptopriilin kiderakenteen alkeiskoppi on ortorombinen ja yhdiste esiintyy erikoisessa antiplanaarisessa konformaatiossa. Kaptopriili liukenee kohtalaisesti veteen ja myös orgaanisiin liuottimiin. Vesiliuoksissa yhdiste esiintyy cis- ja trans-isomeereina. Näistä cis-muoto on hieman happamampi ja myös stabiilimpi emäksisemmissä olosuhteissa. Happamissa olosuhteissa trans-isomeeri on vakaampi. Trans-kaptopriilin heikompi happamuus johtuu karboksyyliryhmän vedyn ja amidoryhmän hapen välisestä vetysidoksesta.
Käyttö

Kaptopriiliä käytetään verenpainetaudin, sydämen vajaatoiminnan hoitoon ja sydänkohtauksen jälkeiseen hoitoon. Lisäksi yhdistettä käytetään diabetespotilailla ehkäisemään valtimosairauksien puhkeamista.
Kaptopriili vaikuttaa muiden ACE-estäjien tavoin estämällä angiotensiini II:n synteeisä. Angiotensiini II nostaa verenpainetta supistamalla verisuonia. Ihmisen elimistössä kaptopriili metaboloituu symmetriseksi disulfidikseen kaptopriilidisulfidiksi.
Sivuvaikutukset

Kaptopriili voi aiheuttaa makuaistin heikentymistä, pansytopeniaa, keuhkorakkuloiden tulehtumista, haimatulehduksen, agranulosytoosin tai luuydinlaman. Osan sivuvaikutuksista on arveltu johtuvan kaptopriilin tioliryhmästä. asetyylisalisyylihapon ja naloksonin yhteiskäytön on todettu haittaavan kaptopriilin verenpainetta alentavaa vaikutusta.
Luettelo pikkuplaneetoista: 161001–162000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
161001:stä ja päättyen 162000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Karambis

| Karambis> Κάραμβις.Sijainti |
| --- | --- |
 Karambis
Koordinaatit:  42°0′49″N, 33°22′10″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Ilyasbey?, Kastamonu
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Paflagonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karambis (m.kreik. Κάραμβις, lat. Carambis) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) sekä samanniminen niemi Paflagoniassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Ilyasbeytä Kastamonun maakunnassa.
Maantiede

Karambiin kaupunki sijaitsi Paflagoniassa Vähän-Aasian pohjoisrannikolla lähellä samannimistä niemeä. Strabon kuvaa niemen työntyneen kohti pohjoista ja Skyytian ja Taurien Khersonesosta. Hän katsoi, että Karambiin niemi ja Taurien Khersonesoksella ollut Kriu Metoponin niemi (nyk. Sarytš Krimillä) jakoivat Pontoksen eli Mustanmeren kahteen osaan. Strabon kuvaa niemien välisen etäisyyden eli Mustanmeren pohjois-eteläsuuntaisen halkaisijan olleen 2 500 stadioninmittaa, mutta kyseessä on ilmeisesti tekstissä oleva virhe, oikean ollessa 1 500 stadioninmittaa. Joidenkin merenkulkijoiden kerrotaan onnistuneen näkemään kummankin niemen yhtä aikaa meren keskeltä. Plinius vanhempi kuvaa etäisyydeksi 150 roomalaista mailia. Niemen etäisyydeksi Mustanmeren suulta Plinius laski 325 tai toisen tulkinnan mukaan 350 mailiksi eli noin 480–517 kilometriksi. Etäisyys idän puolen Sinopesta laskettiin 700 stadioninmitaksi, mutta todellinen etäisyys on enemmän, noin 160 kilometriä.
Historia

Karambiin kaupungin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Pliniuksen lisäksi sen mainitsee ainoastaan Pseudo-Skylaks, joka sanoo sen olleen kreikkalainen kaupunki. Kaikissa muissa lähteissä, kuten Strabonilla ja Pseudo-Skymnoksella, nimi Karambis viittaa niemeen.
Karávi

| --- | --- |
Muut nimet:  Karávia (Καράβια)
Sijainti:  39°43′41″N, 19°38′06″E, Keski-Korfu ja Diapontiset saaret Korfu, Jooniansaaret Kreikka
Saariryhmä:  Diapontiset saaret, Jooniansaaret
Merialue:  Joonianmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,07 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Karávi (kreik. Καράβι, myös Karávia, Καράβια) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja tarkemmin Diapontisiin saariin, ja sijaitsee Korfun luoteispään edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,07 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Karávi kuuluu Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kuntaan, Korfun alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Kansantarun mukaan Karávi, suomeksi ”Laiva”, olisi merirosvolaiva, jonka Korfua suojellut Pyhä Nikolaos muutti kiveksi.
Kapteeni Sindbadin seikkailut

| Kapteeni Sindbadin seikkailut> Captain Sindbad |
| --- | --- |
 Elokuvan mainosjuliste.
Ohjaaja:  Byron Haskin
Käsikirjoittaja:  Ian McLellan Hunter, Guy Endor
Tuottaja:  Frank King, Herman King
Säveltäjä:  Michel Michelet
Kuvaaja:  Günter Senftleben, Eugen Shuftan
Leikkaaja:  Robert Swink, George E. Swink, Hal Ashby
Lavastaja:  Werner Schlichting, Isabella Schlichting
Erikoistehosteet:  Lee Zavitz, Augie Lohman, Tom Howard
Pääosat:  Guy Williams, Heidi Brühl, Pedro Armendáriz
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  King Brothers Productions
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:  19. kesäkuuta 1963 (Yhdysvallat) 13. joulukuuta 1963 (Suomi)
Kesto:  85 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kapteeni Sindbadin seikkailut (engl. Captain Sindbad, myös Captain Sinbad) on vuonna 1963 valmistunut yhdysvaltalainen seikkailuelokuva. Byron Haskinin ohjaaman elokuvan sankaria Sindbadia esittää Guy Williams.
Juoni

Muinaisessa Baristanissa kapteeni Sindbad rakastuu prinsessa Janaan, jota tavoittelee myös ilkeä tyranni El Kerim. Estääkseen tyrannin aikeet Sindbad lähtee etsimään hirviöiden vartioimaa norsunluutornia, jonne El Kerimin kuolemattomuuden salaisuus on piilotettu. Lopuksi sankari kukistaa tyrannin ja pelastaa prinsessan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Guy Williams  | … |  kapteeni Sindbad    |
|  Heidi Brühl  | … |  prinsessa Jana   |
|  Pedro Armendáriz  | … |  El Kerim   |
|  Abraham Sofaer  | … |  Galgo   |
|  Bernie Hamilton  | … |  Quintus   |
|  Helmut Schneider  | … |  Bendar   |
|  Margaret Jahnen  | … |  hovinainen   |
|  Rolf Wanka  | … |  kuningas   |
|  Walter Barnes  | … |  Rolf   |
|  James Dobson  | … |  Iffritch   |
|  Maurice Marsac  | … |  Ahmed   |
|  Henry Brandon  | … |  eversti Kabar   |
|  John Crawford  | … |  Aram   |
|  Geoffrey Toone  | … |  Mohar   |
|  John Schapar  | … |  tanssija   |
|  Anna Luise Schubert  | … |  tanssija   |
|  Lawrence Montaigne  | … |     |
|  Guy Doleman  | … |     |
|  Charles Fawcett  | … |     |
|  Peter Brace  | … |     |
|  Burr Jerger  | … |     |
|  Ludwig Schultze  | … |     |
|  Hans Schumm  | … |     |
|  David Wilding  | … |     |
|  Fred Haggerty  | … |     |
|  Joe Powell  | … |     |
Tuotanto

Kingin veljesten tuottama ja Metro-Goldwyn-Mayerin levittämä Kapteeni Sindbadin seikkailut on toteutettu laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä. Byron Haskinin ohjaama elokuva kuvattiin müncheniläisellä Bavarian studiolla, joka osoittautui teknisesti kovin vaatimattomaksi. Pääosaan palkattiin Zorro-televisiosarjasta tunnettu Guy Williams.
Elokuva on värikäs ja eksoottinen lasten toimintaseikkailu, joka on täynnä jännittäviä erikoistehosteita. Sen pohjalta suunniteltiin tv-sarjaa, jonka pilottijakso ei kuitenkaan herättänyt suurten yhtiöiden kiinnostusta.
Aiheesta muualla

Kapteeni Sindbadin seikkailut Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kapteeni Sindbadin seikkailut Elonet.