Saksan juutalaiset
Historia > Weimarin tasavalta ja kansallissosialistinen Saksa

Syntyvyyden lasku, juutalaisten ja kristittyjen keskinäiset avioliitot, ensimmäisessä maailmansodassa kaatuneet ja kristinuskoon kääntyminen olivat laskeneet Saksan juutalaisten määrän uudessa Weimarin tasavallassa vuonna 1925 564 479 henkeen. Samalla Saksassa asuvien Puolan ja Venäjän juutalaisten määrä kasvoi. Weimarin tasavallan alussa avoin vihamielisyys juutalaisia kohtaan vähentyi ja juutalaisia esiintyi yhteiskunnan kaikilla tasoilla. Pääasiassa he olivat hyvin toimeentulevaa isojen kaupunkien keskiluokkaa, vaikka myös alemman keskiluokan ja köyhälistön määrä kasvoi. Tieteen ja taiteen alalla merkitystä osoitti osin se, että Saksan siihenastisista 170 Nobel-palkinnon saajasta juutalaisia oli 20. Juutalaisten omia lehtiä ilmestyi kaikkiaan 103 ja poliittinen aktiivisuus näkyi esimerkiksi siten, että vuoden 1932 valtiopäivillä 608 kansanedustajasta juutalaistaustaisia oli 14.
Rauhallisen yleiskuvan takana juutalaisviha kyti kuitenkin edelleen. Vuosina 1919–1927 ilmestyi noin 700 antisemitistä kirjoitusta. Vuonna 1922 murhattiin juutalainen ulkoministeri Walther Rathenau. Vuoden 1930 alussa murhattiin kahdeksan berliiniläistä juutalaista. Vuosina 1923–1931 häpäistiin 106 juutalaista hautausmaata ja 40 synagogaa. Tästä kaikesta useimmat juutalaiset olettivat olojen taas parantuvan, jahka taloudellinen nousukausi koittaisi. Nämä haaveet kuitenkin murskasi Adolf Hitlerin nousu valtakunnankansleriksi 30. tammikuuta 1933. Diktatuuri tehokkaine propagandekoneistoineen ja rotuideologioineen nosti juutalaisen saksalaisuuden periviholliseksi. Juutalaisten liikkeitä boikotoitiin ja yliopistot ja koulut suljettiin juutalaisilta. Juutalaisuus myös hävitettiin kulttuurielämästä polttamalla julkisesti juutalaisten kirjailijoiden ja säveltäjien teoksia. Vuonna 1935 Nürnbergin lait laillistivat systemaattisen vainon. Ei-arjalaisten kasalaisoikeudet evättiin ja juutalaisten ja saksalaisten väliset avioliitot kiellettiin. Juutalaisuuden käsite myös määriteltiin uudelleen siten, että juutalainen ei ollut ainoastaan juutalaista syntyperää tai uskonnoltaan juutalainen, vaan myös se, jolla oli suvussaan joku juutalainen. Niinpä edellytyksenä niin virkoihin, kouluun, opiskeluun tai avioliittoon vaadittiin todistusta arjalaisuudesta.
Kristalliyö 9. – 10. marraskuuta 1938 aloitti juutalaisten totaalisen tuhoamisen. Tuona yönä kansallissosialistit polttivat 191 synagogaa ja tuhosivat niistä 76 täydellisesti. Lisäksi häväistys- ja tuhotyöt kohdistuivat 144 hautausmaakappeliin ja muuhun uskonnolliseen rakennukseen sekä 7 500 juutalaisten liikehuoneistoon. Tuolloin surmattiin 36 juutalaista ja vangittiin sekä kuljetettiin keskitysleireille yli 26 000. Seuraavien vuosien aikana, erityisesti keväällä 1941 toimeenpannun Lopullisen ratkaisun jälkeen arvioidaan surmatun 6 miljoonaa Euroopan juutalaista. Varsinaisen Saksan osalta käsitystä tuhon laajuudesta antaa tilasto, jonka mukaan juutalaisten määrä väheni 1. toukokuuta 1941 – 1. syyskuuta 1944 välillä 168 972 juutalaisesta 14 574 juutalaiseen. 250 000 juutalaista oli onnistunut pakenemaan maasta, ennen kuin se tuli laittomaksi 1. lokakuuta 1941. Monet asettuivat Israeliin, Yhdysvaltoihin ja Englantiin. Noin 3 500 palasi sodan jälkeen Saksaan.