stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pianosonaatti nro 26 (Beethoven)
Historiaa

Arkkiherttua Rudolph oli ollut Beethovenin hyvä ystävä, oppilas ja yksi uskollisimpia sonaattien tilaajia. Hänen avullansa Beethoven onnistui harjoittamaan häilyvää elinkeinoaan, mutta Rudolphin lähdön jälkeen se oli vielä vaikeampaa. Rahoittajan lisäksi Beethoven menetti hyvän ystävän ja oppilaan, ja niinpä hän omisti sonaatin Rudolphille. Beethoven on omistanut tälle muitakin suurteoksia, joihin kuuluvat mm. pianokonsertto nro 5 Es-duuri Keisarikonsertto, Missa solemnis ja pianotrio Arkkiherttua. Beethoven on onnistunut pukemaan ahdistuksen, epävarmuuden ja tuskan hienosti musiikiksi. Varsinkin sonaatin toinen eli hidas osa on tuskainen, jopa riipivä.
Myöhemmin Beethoven moitti kustantajaansa siitä, että sonaatista oli jäänyt lisänimi Das Lebewohl (Jäähyväiset) pois. Oli vain ranskalainen käännös Les adieux, mikä oli sinänsä ironista, kun ajattelee, miksi Rudolph pakeni Wienistä. Sitä paitsi ranskankielisestä käännöksestä puuttui alkuperäisen ilmaisun henkilökohtaisuus.kenen mukaan?
Rakenne

Sonaatissa on kolme osaa:
Das Lebewohl (Les Adieux). Adagio — Allegro
Abwesenheit (L´absence). Andante espresivo "In gehender Bewegung, doch mit Ausdruck"
Das Wiedersehen (Le retour). Vivacissimamente "Im lebhaftesten Zeitmasse."
Sonaatin ensimmäisessä osassa käy ilmi selvästi se, että Beethovenin ja arkkiherttua Rudolphin jäähyväiset eivät olleet surulliset, toisin kuin jälleennäkemisen välissä oleva aika, odotus. Se on piinallinen, eikä ole millään loppua. Odotus käy pitkäksi. Mutta jos jäähyväiset olivat iloiset, niin jälleennäkeminen oli suorastaan riemukas. Pianotekninen loisto on huipussaan pianistin soittaessa nopeita juoksutuksia ja oktaavikuvioita. Välissä on kuitenkin aina rauhallisia kohtia, jotka sisältävät yksinkertaisen ja kauniin melodian. Koko sonaatissa yleensäkin on keskitytty paljon oktaaveihin. Sonaatin kolmen ensimmäisen nuotin yläpuolelle säveltäjä on kirjoittanut "Le-be-wohl" (Jäähyväinen), se on ikään kuin auttamassa pianistia saamaan mahdollisimman kauniin ja laulavan äänen.
Aiheesta muualla

Piano Sonata No. 26, Op. 81a (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library
Jäähyväissonaatin ensimmäiset nuotit.
Mossalan lossi

| Mossalan lossi |
| --- | --- |
 Mossalan lossi
Tyyppi:  lossi
Lippuvaltio:   Suomi
Kotipaikka:  Parainen
Omistaja:  Finferries
Rakennustelakka:  Oy Western Shipyard Ltd, Teijon telakka
Vesillelasku:  2011
Tekniset tiedot
Pituus:  36,3 m
Leveys:  6,8 m
Syväys:  2,4 m
Autokapasiteetti:  n. 14
Lähteet:  
Mossalan lossi liikennöi Houtskarissa Nordanlandsin saarella sijaitsevan Mossalan ja Jöutmon saarella sijaitsevan Björkön välillä Houtskarissa Paraisilla ja se on osa Saariston rengastietä. Lauttavälin pituus on 354 m ja se on Saariston rengastien toiseksi lyhyin Kivimon lossin jälkeen. Lossi liikennöi tarvittaessa ympäri vuorokauden. Mossalan lossi on identtinen Kivimon lossin kanssa.
Tekniset tiedot

Kannen sivukorkeus: 1,9 m
Kannen ajoradan hyödyllinen pituus: 34,5
Kannen ajoradan hyödyllinen leveys: 6,3 m
Hyötykuorma: 60 ton
Kuivapaino: 132 ton
Pikkukultarinta

| Pikkukultarinta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttuset Acrocephalidae
Suku::  Vaaleakultarinnat Iduna
Laji::  caligata
Kaksiosainen nimi
 Iduna caligata  (Lichtenstein, 1823) 
Synonyymit
 Hippolais caligata 

Katso myös
   Pikkukultarinta Wikispeciesissä   Pikkukultarinta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkukultarinta (Iduna caligata, aikaisemmin Hippolais caligata) on pienikokoinen kerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 11–12,5 cm ja paino 7–9 g, pajulinnun kokoinen. Väritykseltään harmahtava päältä ja vaalea alta. Vaalea silmäkulmanjuova. Laulu on erittäin kiihkeä, parin-kolmen sekunnin mittainen livertely. Kutsuääni, lyhyt maiskahdus, muistuttaa hieman kerttujen ääniä.
Levinneisyys

Keskiaasialainen laji, jonka esiintymisalue on laajenemassa länteen. Muutamia pareja pesii Suomen itäosissa, Karjalassa jo runsaampi. Katso myös aavikkokultarinta. Laji on muuttolintu, joka talvehtii pääasiassa Intian niemimaalla.
Lajin esiintymisalueen laajuus on noin 10 miljoonaa neliökilometriä, Euroopassa elää 60 000–160 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Erityyppiset metsät ja pensaikot sekä puutarhat.
Lisääntyminen

Pesä on matalalla pensaassa tai kasvillisuuden varassa. Munia on 4–6 ja muna painaa noin 1,27 g. Molemmat emot hautovat 12–14 päivää. Poikaset lähtevät pesästä noin 13 päivän ikäisinä ja itsenäistyvät noin 2 viikkoa myöhemmin. Pesii yleensä vain kerran kesässä.
Ravinto

Hyönteissyöjä.
Aiheesta muualla

Rariteettikomitean tiedote (Arkistoitu – Internet Archive)
Hottola, Petri & Leivo, Mauri 1987: Iiksenniityn välikohtaus - pikkukultarinta Hippolais caligata kolmannen kerran Suomessa*. - Lintumies 4.1987 s. 176-178. LYL.
Michelsson, Stig 1982: Pikkukultarinta Hippolais caligata* ensi kertaa Suomessa.- Lintumies 3.1982 s. 139-141. LYL.
Pikkukultarinta Lintukuva-verkkopalvelussa
Pikkukultarinnan munia.
Mokomokai

Horatio Robleyn piirros mokomokain myynnistä
Mokomokai tarkoittaa irtileikattua ja säilöttyä ihmisen päätä, jollaisia tavattiin Uuden-Seelannin maorien keskuudessa. Mokomokait yleistyivät 1800-luvulla muskettisotien aikana, jolloin maorit käyttivät päitä ostaakseen eurooppalaisilta aseita keskinäisiä taisteluitaan varten. Viime aikoina Uuden-Seelannin ulkopuolelle päätyneitä mokomokaita on vaadittu palautettaviksi maahan.
Valmistustapa

Mokomokait valmistettiin kuolleiden sotureiden päistä. Moko tarkoittaa kasvotatuointeja, jotka olivat tuolloin hyvin yleisiä maoreilla. Aivot ja silmät poistettiin ja niiden tilalle jäänyt tyhjä tila täytettiin kumilla tai paperimassalla. Pää keitettiin ja savustettiin, minkä jälkeen se jätettiin useiksi päiviksi kuivumaan aurinkoon. Kuivattamisen jälkeen pää käsiteltiin hainmaksaöljyllä. Sen jälkeen sitä säilytti yleensä kuolleen perhe. Mokomokaita käytettiin erilaisissa uskonnollisissa rituaaleissa.
Käyttö

Ensimmäinen eurooppalaisten käsiinsä saama mokomokai oli James Cookin mukana matkanneen James Banksin vuonna 1770 saama 14-vuotiaan pojan pää. Ei tosin ole täyttä varmuutta siitä, oliko kyseinen pää tatuoitu vai ei. Sydneyssä oli myynnissä eräs varastettu mokomokai vuonna 1811. Tarinan mukaan varsinainen kauppa alkoi 1820-luvulla, kun eurooppalaiset kutsuivat kristinuskoon kääntyneen Hongi-nimisen maoripäällikön Englantiin. Tatuoitu maori kiehtoi englantilaisia ja hän sai kuninkaalta paljon lahjatavaraa. Matkalla takaisin Hongi vaihtoi saamansa tavarat aseisiin, jotka hän sitten kuljetti Uuteen-Seelantiin.
1800-luvun alussa eurooppalaisten kanssa tekemisissä olleet maorit saivat länsimaisia aseita käyttöönsä. Nämä maoriheimot alkoivat sotia muita vastaan käyttäen teknistä ylivoimaansa hyödykseen. Tästä alkoivat niin sanotut muskettisodat, kun muutkin maoriheimot yrittivät saada käsiinsä länsimaisia aseita. Mokomokaita myytiin eurooppalaisille ja amerikkalaisille museoille ja yksityiskokoelmiin. Maorit valmistivat lopulta mokomokaita tatuoimalla esimerkiksi orjia ja vankeja ja sitten tappamalla nämä. Mokomokaiden myynnin huippu oli vuosina 1820–1831. Vuonna 1831 Australian brittiläinen kuvernööri kielsi mokomokaiden ostamisen. 1840 sovitun Waitangin sopimuksen jälkeen mokomokaiden ja mokojen käyttö vähentyi, mutta pienimuotoinen kaupankäynti mokomokailla jatkui useita vuosia eteenpäin.
Horatio Robleyn kokoelma

Horatio Gordon Robley oli Britannian armeijan upseeri, joka palveli Uudessa-Seelannissa maorisotien aikana 1860-luvulla. Robley oli kiinnostunut etnologiasta ja tatuointitaiteesta. Hän keräsi 35:n mokomokain kokoelman, jonka hän yritti myöhemmin myydä Uuden-Seelannin hallitukselle tuhannen punnan hintaan. Hallitus ei kuitenkaan ollut kiinnostunut tarjouksesta, ja hän päätyi myymään kokoelmansa Yhdysvaltoihin American Museum of Natural Historyn kokoelmiin 1 250 punnalla.
Päiden takaisin saaminen

Uudessa-Seelannissa on kampanjoitu päiden palauttamisen puolesta. Satoja mokomokaita on eri maiden museoissa ja yksityisissä kokoelmissa. Museot pelkäävät joutuvansa luopumaan kaikista mokomokaista, jos yksittäisten mokomokaiden luovuttamiseen suostutaan. Päiden hautaamista kannattavien mielestä päitä tutkimalla ei enää tehdä uusia löytöjä, mutta monet etnologit eivät jaa tätä käsitystä.
Kirjallisuutta

Robley, Horatio: Moko Or Maori Tattooing.  Lontoo:  Chapman and Hall, 1896.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Mokomokai - dokumentti (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Horatio Robley mokomokai-kokoelmansa edessä
Myyttien lyhyt historia

| Myyttien lyhyt historia> A Shorth History of Myth |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Karen Armstrong
Kieli:  englanti
Suomennos
Suomentaja:  Marja Haapio
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2005
ISBN:  951-31-2960-8
Sarja: Myytti-sarja
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Myyttien lyhyt historia (A Short History of Myth) on brittiläisen toimittajan Karen Armstrongin pieni teos, jossa hän kertoo myyttien historian "suureen länsimaiseen muutokseen", kuten hän määrittelee, jonka kuluessa eri tieteet ovat pyrkineet horjuttamaan uskoa myytteihin.
Teos on johdanto Tammen Myytti-sarjaan, johon kuuluu Armstrongin teoksen lisäksi kuusi myyttejä käsittelevää teosta:
Margaret Atwood, Penelopeia – Penelopen ja Odysseuksen myytti, suom. Kristiina Drews. Tammi, 2005
Viktor Pelevin, Kauhukypärä – Theseuksen ja Minotauroksen myytti, suom. Arja Pikkupeura. Tammi, 2005
David Grossman, Leijonahunaja – Simsonin myytti, suom. Kristiina Lampola. Tammi, 2006
Jeanette Winterson, Paino – Atlaksen ja Herakleen myytti, suom. Hilkka Pekkanen. Tammi, 2006
Alexander McCall Smith, Unien Angus – myytti kelttiläisestä unijumalasta, suom. Hilkka Pekkanen. Tammi, 2007
Su Tong, Uskollisen vaimon kyyneleet – myytti Meng Jiangnüsta, suom. Riina Vuokko. Tammi, 2007
Sarja oli osa yhteistyöhanketta Canongate Myth Series, johon suunniteltiin kuuluvaksi sata teosta. Toistaiseksi teoksia on julkaistu englanniksi viisitoista. Johdantoteos, Armstrongin A Short History of Myths ilmestyi samanaikaisesta 33 maassa 28 kielellä.
Moontan

| Moontan Golden Earring |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: heinäkuu 1973
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Golden Earring
 Tyylilaji: hard rock, progressiivinen rock
 Kesto: 40.19
 Levy-yhtiö: Polydor Records
Golden Earringin muut julkaisut
| Together 1972 | Moontan 1973 | Switch 1975 |
Moontan on hollantilaisen rockyhtye Golden Earringin albumi vuodelta 1973.
Kappaleet > A-puoli

Candy's Going Bad – 6.12 (säv. Kooymans)
Are You Receiving Me – 9.31 (säv. John Fenton, Hay, Kooymans)
Suzy Lunacy (Mental Rock) – 4.24 (säv. Kooymans)
Kappaleet > B-puoli

Radar Love – 6.23 (säv. Kooymans)
Just Like Vince Taylor – 4.33 (säv. Kooymans)
The Vanilla Queen – 9.16 (säv. Kooymans)
Kokoonpano

George Kooymans – kitara, laulu
Rinus Gerritsen – basso, kosketinsoittimet
Barry Hay – huilu, laulu
Cesar Zuiderwijk – rummut
Eelco Gelling - kitara
Bertus Borgers - saksofoni
Kokoonpano > Muut

Patricia Paay - laulu
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

Moontan discogs.com -sivustolla
Mossack Fonseca

Mossack Fonseca (Mossack Fonseca & Co.) oli vuonna 1986 perustettu ja huhtikuussa 2018 toimintansa lopettanut panamalainen yrityspalveluita tarjoava lakitoimisto. Yhtiö oli yksi maailman suurimmista veroparatiisipalveluiden tarjoajista. Sillä oli yli 40 toimistoa maailmanlaajuisesti, ja sillä oli yli 600 työntekijää. Sen päämarkkina-alue oli Kiina.
Perustajat

Yhtiö syntyi Jürgen Mossackin ja Ramón Fonsecan yhdistäessä yhtiönsä vuonna 1986. Jürgen Mossack on saksalaissyntyinen Panamassa kasvanut juristi, joka perusti oman yhtiönsä vuonna 1977. Ramón Fonseca on panamalainen juristi, poliitikko ja kirjailija.
Tietovuoto

Mossack Fonseca nousi maailmanlaajuisen mediahuomion keskipisteeseen huhtikuussa 2016, kun uutismediat alkoivat julkaista yhtiön mittavia asiakastietoja vuosilta 1977−2015 eli ns. Panaman papereita. Asiakirjat oli vuodettu saksalaissanomalehti Süddeutsche Zeitungille reilua vuotta aiemmin. Mossack Fonsecan (MF) mukaan tietovuodon aiheutti ulkopuolinen hakkerointi, josta se on tehnyt kantelun Panaman valtionsyyttäjälle. MF:n mukaan hakkerointi on ainoa rikos, joka asiassa on tapahtunut. Ramon Fonseca kommentoi, ettei yhtiö ole koskaan syyllistynyt laittomuuksiin eikä auttanut ketään veronkierrossa. Hänen mukaansa mitään asiakirjoja ei ole tuhottu.
Vuodon seurauksena El Salvadorin poliisi teki ratsian yrityksen paikalliseen toimistoon.
Toukokuussa 2016 MF ilmoitti haastavansa tutkivien toimittajien järjestö ICIJ:n oikeuteen, koska yhtiö haluaa "suojella itseään teoilta, jotka täyttävät rikoksen tunnusmerkistön ja jotka tulee siksi viedä toimivaltaisten oikeusviranomaisten käsiteltäväksi".
Punaeukalyptus

| Punaeukalyptus |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Myrtales
Heimo::  Myrttikasvit Myrtaceae
Suku::  Eukalyptukset Eucalyptus
Laji::  camaldulensis
Kaksiosainen nimi
 Eucalyptus camaldulensis  Dehnh. 
Katso myös
   Punaeukalyptus Wikispeciesissä   Punaeukalyptus Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Punaeukalyptus (Eucalyptus camaldulensis) 
on harvinaistuva puulaji.
Punaeukalyptus kasvaa 30 metrin korkuiseksi. Sen kaarna on sileä ja  harmaanvalkoinen, kellanvihreä tai punertavanharmaa. Lehdet ovat himmeän vihreitä, tyypillisesti 11 cm pitkiä ja 3 cm leveitä. Kukat ovat valkoiset.
Punaeukalyptusta tavataan luonnonvaraisena eri puolilla Australiaa jokivarsilta ja tulvatasangoilta. Sitä viljellään Australian ulkopuolella enemmän kuin muita eukalyptuslajeja. Vaikka kasvin alkuperäinen levinneisyysalue on ollut laaja, lähes kaikki viljellyt yksilöt ovat peräisin Murray-joen varrelta kerätyistä siemenistä. Tämä kaventaa punaeukalyptuskannan perimän vaihtelua.
Laji on muuttunut silmälläpidettäväksi, kun sen kasvupaikkoja on raivattu viljelysmaaksi ja laitumeksi.
Puhtaus

Kylpemistä esittävä maalaus vuodelta 1906
Puhtaus on tärkeä osa ihmisten ja eläinten hyvinvointia. Peseytymällä ihmiset ja eläimet välttyvät täiltä ja bakteereilta. Kuitenkin tutkimusten mukaan lialla on merkittävä rooli immuunijärjestelmän kehityksessä. Täysin puhtaissa oloissa eläneet ihmiset sairastuvat helpommin.
Ihmiset pesevät itsensä säännöllisesti, mikäli siihen on mahdollisuus. Ihmiset voivat peseytyä suihkussa, kylvyssä tai luonnon vedessä, kuten järvessä. Veden lisäksi peseytymisessä käytetään usein apuna saippuaa ja sampoota. Pienten lasten, sairaiden tai muuten kykynemättömien peseytymisessä voi olla joku avustamassa. Useimmiten ihmiset peseytyvät yksinään, mutta esimerkiksi rakastavaiset voivat pestä toisensa huvin vuoksi. Lisäksi ihmisillä on tapana pestä hampaat.
Rituaalinen puhtaus on rituaalien avulla aikaan saatu tai palautettu symbolinen puhtaus, joka liittyy uskonnollisiin käsityksiin pyhästä, synnistä ja pahoista voimista. Monissa uskonnoissa rituaaliseen puhdistautumiseen käytetään vesipesua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Puhtaus Wikisitaateissa
Private Parts

| Private Parts |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paul Bartel
Käsikirjoittaja:   Les Rendelstein  Philip Kearney 
Tuottaja:  Gene Corman
Säveltäjä:  Hugo Friedhofer
Kuvaaja:  Andrew Davis
Leikkaaja:  Morton Tubor
Lavastaja:  John Retsek
Pääosat:   Ayn Ruymen  Lucille Benson  John Ventantonio 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Penelope Productions Inc.
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:  1972
Kesto:  87 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Private Parts on vuoden 1972 kauhukomediaelokuva, jonka ohjasi Paul Bartel.
Juoni

Kun Cheryl ja hänen kämppäkaverinsa riitelevät, muuttaa Cheryl tätinsä hotelliin, eikä palaa kotiinsa Ohioon. Vuokralaiset ovat hyvin omituisia, täti Marthalla on pakkomielle hautajaisiin, murhaaja on jalkaisin, ja kokematon ja luottavainen Cheryl voi olla seuraava uhri. Cheryl tahtoo tulla kohdelluksi kuin nainen, ja hän uskoutuu komealle valokuvaaja Georgelle, joka nukkuu vesitäytteisen nuken kanssa ja vakoilee kylpevää Ceryliä. Jeff, naapuruston kirjuri, saattaa olla Cherylin ainoa liittolainen. Entä mitä tapahtui Alicelle, mallille, joka asui ennen Cheryliä tämän huoneessa?
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ayn Ruymen  | … |  Cheryl Stratton    |
|  Lucille Benson  | … |  täti Martha    |
|  John Ventantonio  | … |  George    |
|  Laurie Main  | … |  pastori Moon    |
|  Stanley Livingston  | … |  Jeff    |
|  Charles Woolf  | … |  Jeffin isä   |
|  Ann Gibbs  | … |  Judy    |
|  Len Travis  | … |  Mike    |
|  Dorothy Neumann  | … |  rouva Quigley    |
|  Gene Simms  | … |  ensimmäinen poliisi   |
|  John Lupton  | … |  toinen poliisi   |
|  Patrick Strong  | … |  Artie   |
Aiheesta muualla

Private Parts Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Private Parts Elonet.
Ménamba I

| Ménamba I |
| --- | --- |
 Ménamba I
 Koordinaatit: 12°23′44″N, 4°40′24″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Sikasson alue
Piiri:  Yorosson piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  620 km²
Väkiluku (2009):  10 500
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ménamba I on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Yorosson piirissä Malissa. Se sijaitsee 15 kilometriä Yorossosta itään. Kunnassa on 10 500 ja kylässä 2 100 asukasta (vuonna 2009).
Ménamban kunnan pinta-ala on 620 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Yorosson piirin Koumbian, idässä Bouran, etelässä Mahoun ja lännessä Yorosson ja Kiffosso I:n kuntiin.
Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää.
Ménamban ohi kulkee Burkina Fasoon johtava maantie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, hirssi, durra ja puuvilla.
Pre-Creedence

| Pre-Creedence The Golliwogs (myöh>  Creedence Clearwater Revival) |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1964–1967
 Julkaistu: 1975
 Tyylilaji: rock
 Levy-yhtiö: Fantasy Records
Listasijoitukset
 Ei tunnettuja listasijoituksia.
Creedence Clearwater Revivalin muut julkaisut
| Live in Europe 1973 | Pre-Creedence 1975 | Chronicle 1976 |
Pre-Creedence on The Golliwogsin (myöhemmin Creedence Clearwater Revival) vuonna 1975 julkaistu kokoelma-albumi. Materiaali on vuosilta 1964–1967.
Albumin kaksi viimeistä kappaletta, "Porterville" ja "Call It Pretending", julkaistiin ensimmäisenä CCR-singlenä vuonna 1968.
Kappaleet

Don’t Tell Me No Lies
Little Girl (Does Your Mama Know)
Where You Been
You Came Walking
You Can’t Be True
You Got Nothin’ on Me
Brown-Eyed Girl
You Better Be Careful
Fight Fire
Fragile Child
Walking on the Water
You Better Get It Before It Gets You
Porterville
Call It Pretending
Kokoonpano

John Fogerty – soolokitara, taustalaulu, laulu
Stu Cook – basso, piano
Doug Clifford – rummut
Tom Fogerty – rytmikitara, laulu
Punaauia

| Punaauia Puna'auia |
| --- | --- |

 Punaauian sijainti Tahitilla
 Koordinaatit: 17°38′S, 149°36′W 
Valtio:  Ranska
Territorio:  Ranskan Polynesia
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  75.9 km²
Korkeus:  0-2241 m
Väkiluku (2017):  28 103
 – Väestötiheys:  370,3 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Puna'auia on kunta Papeeten lähellä Ranskan Polynesiassa. Se kuuluu Ranskan merentakaisiin alueisiin Tyynellämerellä. Puna'auia sijaitsee Tahitin saarella, ja on osa Windward-saaria ja Seurasaaria.
1890-luvun lopulla ranskalainen taidemaalari Paul Gauguin asui Puna'auiassa ja maalasi siellä kuuluisan teoksensa Mistä tulemme? Keitä olemme? Mihin menemme?.
Naapurikuntia ovat Faa’a pohjoisessa ja Paea etelässä.
Historia

Kuten muuallakin Ranskan Polynesiassa, alueen ensimmäisiä asukkaita olivat polynesialaiset, jotka saapuivat noin 1000 vuotta sitten. Nämä ihmiset ovat jo asuttaneet Marquesassaaret, mistä he matkustivat merikanooteillaan Seurasaarille. Heidän elinkeinoinaan oli kalastus ja silloisten saarella eläneiden lajien metsästys. Ensimmäiset polynesialaiset rakensivat taloja rannalle. Myöhemmin he siirtyivät rakentamaan taloja kauempana sisämaassa, välttääkseen korkeaa vuorovettä.
Kapteeni James Cook tuli retkikuntineen kartoittamaan Tyynenmeren saaria 1770. Englantilainen Samuel Wallis tutki myös saaria.
Puna'auia on kokenut suuren väestönkasvun 1990-luvun lopulla. Kunnassa on nyt noin 28 000 asukasta ja se on väkiluvultaan Ranskan Polynesian toiseksi suurin kunta.
Käännös suomeksi
Pre-Op

| Pre-Op The Dreaming |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2008
 Tyylilaji: rock
 Levy-yhtiö: omakustanne
The Dreamingin muut julkaisut
|   | Pre-Op 2008 | Etched in Blood 2008 |
Pre-Op on yhdysvaltalaisen The Dreamingin julkaisema kokoelmalevy, jota yhtye myi kiertuellaan vuonna 2008. Albumi sisältää ennenjulkaisemattomia B-puolia, demoja, remixejä ja covereita yhtyeen takavuosilta. Julkaisu kattaa materiaalia aina ex-kitaristi Carlton Bostin miksaamista klubiversioista rankimpiin alkuvuosien demoihin asti[lähde? ].
Kappaleet

Send Me An Angel (Real Life Cover, Etched in Blood)
Puppet (Bonus Tracks, Puppet)
Hollowman [Stitches] (Ennenjulkaisematon, Puppet)
Solo Crucifixion (Bonus Tracks, Puppet)
Afraid (The Dreaming)
You Are (Bonus Tracks)
Whole [Hole] (Bonus Tracks, Puppet)
Lets Go To Bed (The Cure Cover)
Crawl (Dreamo)
Always & Never (Ennenjulkaisematon, Puppet)
Fly Away (Dreamo)
F**king Go Away [Bullet] (Club Remixes, Etched in Blood)
Kokoonpano

Christopher Hall – laulu
Carlton Bost – kitara, ohjelmointi
Jinxx – kitara
Brent Ashley – basso
Johnny Haro – rummut
Aiheesta muualla

Pre-Op discogs.com -sivustolla
Pilvilinna (albumi)

| Pilvilinna DJ Polarsoul |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 23. elokuuta 2013
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): DJ Polarsoul
 Tyylilaji: rap
 Kesto: 39.16
 Levy-yhtiö: Monsp Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 4.
DJ Polarsoulin muut julkaisut
| Winter Symphony 2010 | Pilvilinna 2013 | Forever 2016 |
Pilvilinna on tuottaja DJ Polarsoulin 23. elokuuta 2013 julkaistu tuottajalevy. Albumi julkaistiin Monsp Recordsin kautta CD:nä ja vinyylinä, ja sen kappaleista "Mortteli" ja "Ei kompromisseja" on julkaistu musiikkivideot. Pilvilinna nousi parhaimmillaan neljännelle sijalle Suomen virallisella albumilistalla.
Kappaleet

Aztra: Älä hautaa aarretta multaan – 2.53
Asa, Paperi T & Jodarok: Ei kompromisseja – 4.04
Juju & Tommishock: Tuhat jääpiikkii – 3.38
Lempi-Joe, Tykopaatti & Laineen Kasperi: Läpsäsen sisäistä ämmääni – 4.27
Raipati, Julma-Henri, Ameeba: Voitonlaulu – 4.04
Pietari, Asa, Eetee, Jussi Kuoma & Lataaja Vormisto: Älä kato kenkiin – 4.20
Are & Stepa & Eräkoira: Mortteli – 3.44
Raappana: Paha on sanoa – 3.33
Pyhimys, Haamu & Shaka: Liian nopeasti – 3.51
Eevil Stöö, Asa, Tuuttimörkö & Dxxxa D: Taivas – 4.31
Arvostelut

Desibeli.net:
Redrum-187:
Soundi:
Modern Talkingin diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 12 |  |
| ↙Kokoelmat | 22 |  |
| ↙EP:t | 5 |  |
| ↙Singlet | 20 |  |
| ↙Videot | 8 |  |
| ↙Musiikkivideot | 21 |  |
Modern Talking oli vuonna 1984 perustettu saksalainen synthpop-musiikkia ja myöhemmin eurodancea esittänyt duo, joka koostui kitaristi-säveltäjä-sanoittaja Dieter Bohlenista ja laulaja Thomas Andersista eli Bernd Weidungista. Yhtye toimi vuosina 1984–1987 ja 1998–2003. 2020-