stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lee Hyo-jung

| Lee Hyo-jung> 이효정 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. tammikuuta 1981 (ikä 43) Busan, Etelä-Korea
Kansalaisuus:   Etelä-Korea
Sulkapalloilija
Pituus:  181 cm
Paino:  74 kg
Kätisyys:  oikea
| Mitalit> Maa:   Indonesia.Naisten sulkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Indonesia.Naisten sulkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Indonesia.Naisten sulkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Indonesia> Naisten sulkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Peking 2008 | Sekanelinpeli |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | Nelinpeli |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Anaheim 2005 | Nelinpeli |  |
|  Pronssia | Hyderabad 2009 | Sekanelinpeli |  |
Lee Hyo-jung (kor. 이효정, s. 13. tammikuuta 1981 Busan) on eteläkorealainen entinen sulkapalloilija ja olympiavoittaja.
Lee osallistui urallaan kolmesti olympialaisiin. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Sydneyn olympialaisissa 2000, jossa hän osallistui sekanelinpeliin ja naisten nelinpeliin. Nelinpeliin hän osallistui Yim Kyung-jinin parina. He voittivat ensimmäisellä kierroksella taiwanilaisparin Chen Li-chin-Tsai Hui-minin, mutta toisella kierroksella hävisivät tuleville olympiavoittajille, kiinalaisille Ge Feille ja Gu Junille suoraan erin 2–0. Sekanelinpelissä hän hävisi parinsa Lee Dong-soon kanssa ensimmäisen ottelun tanskalaisille Jon Holst-Christensenille ja Ann Jørgensenille. Ateenan olympialaisissa 2004 hän pelasi jälleen sekä naisten nelinpelissä että sekanelinpelissä. Nelinpeliin hän osallistui Hwang Yu-min parina. He eivät pelanneet ensimmäisellä kierroksella ja toisella kierroksella he voittivat taiwanilaiset Cheng Wen-hsingin ja Chien Yu-chinin. Puolivälierissä kiinalaispari Wei Yili-Zhao Tingting oli parempi erin 2–1. Sekanelinpeliin hän osallistui Kim Yong-hyunin parina. He hävisivät ensimmäisen ottelunsa tanskalaisille Jens Eriksenille ja Mette Schjoldagerille. Pekingin olympialaisissa hän pelasi nelinpelissä Lee Kyung-wonin parina. He voittivat ensimmäisessä ottelussa malesialaiset Wong Pei Ttyn ja Chin Eei Huin ja toisessa ottelussa singaporelaiset Jiang Yanmein ja Li Yujian. Välierissä Lee ja Lee voittivat japanialaiset Miyuki Maedan ja Satoko Suetsunan. Loppuottelussa he kohtasivat kiinalaisparin Du Jing-Yu Yangin, jotka olivat parempia erin 2–0. Sekanelinpelissä hän pelasi Lee Yong-daen parina. He voittivat ensimmäisellä kierroksella uusiseelantilaiset Craig Cooperin ja Renee Flavellin. Puolivälierissä eteläkorealaiset voittivat brittiläiset Nathan Robertsonin ja Gail Emmsin. Välierissä Lee ja Lee voittivat indonesialaiset Flandy Limpelen ja Vita Marissan. Loppuottelussa indonesialaispari Nova Widianto-Lilyana Natsir hävisi eteläkorealaisille erin 2–0.
Lee saavutti urallaan myös kaksi MM-pronssia. Ensimmäisen pronssin hän saavutti vuonna 2005 nelinpelistä ja toisen vuonna 2009 sekanelinpelistä. Hänellä on myös neljä Aasian-mestaruutta ja yhteensä yhdeksän mitalia Aasian-mestaruuskilpailuista.
Lee lopetti kilpailu-uransa voittamansa olympiakullan jälkeen. Hän on toiminut valmentajana kilpailu-uransa jälkeen.
The Lazy Song

| ”The Lazy Song” Bruno Mars |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Doo-Wops & Hooligans
 Julkaistu: 15. helmikuuta 2011
 Formaatti: CD, digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): The Smeezingtons
 Tyylilaji: Reggae, Havaiji, R&B, pop
 Kesto: 03.15
 Levy-yhtiö: Atlantic, Elektra
muut singlet
| ”Grenade” 2010 | ”The Lazy Song” 2011 | ”Lighters” 2011 |
Musiikkinäyte
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
"The Lazy Song" on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijän Bruno Marsin kappale hänen ensimmäiseltä studioalbumiltaan Doo-Wops & Hooligans. Kappale julkaistiin albumin kolmantena singlenä 15. helmikuuta 2011. Mars kirjoitti kappaleen yhdessä K'naanin ja tuotantotiimi The Smeezingtonsin kanssa. Musiikillisesti "The Lazy Song" on saanut vaikutteita roots reggaesta ja Havaijin musiikista. Kappale kipusi ensimmäiselle sijalle Britannian musiikkilistalla ja on näin ollen hänen neljäs kyseiseen listasijoitukseen yltänyt single. Aiempia ovat "Nothin' on You", "Just the Way You Are" ja "Grenade".
Musiikkivideo

Alkuperäinen musiikkivideo sisältää Poreotics-tanssiryhmän, jotka ovat naamioituneet simpansseiksi. Video on jatkuva ja keskeytymätön kuvaus Marsista laulamassa makuuhuoneessa ja simpansseista tanssimassa ja mukailemassa kappaleen sanoituksia. Philip Lawrence tekee esiintymisen videolla ja lausuu "Oh my God, this is great" ennen kuin simpanssit ajavat hänet pois; hän kuitenkin palaa videon loppupuolella. Musiikkivideon ohjasivat Bruno Mars ja Cameron Duddy.
Kappalelista

"The Lazy Song" (Single Version) – 3:08
"The Lazy Song" (Single Version) – 3:08
"Grenade" (The Hooligans Remix) – 3:30
Henkilöstö

laulunkirjoitus – Bruno Mars, Philip Lawrence, Ari Levine, K'naan
tuottaja – The Smeezingtons
miksaus – Manny Marroquin
tekniikka – Ari Levine
instrumentointi – Bruno Mars, Ari Levine
skrätsäys – DJ Dizzy
masterointi – Stephen Marcussen
Aiheesta muualla

Musiikkivideo yhteisöpalvelu YouTubessa
Tatra JK 2500

| Tatra JK 2500> Valmistustiedot |
| --- | --- |
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia
Valmistusvuodet:  1955
Tuotantomäärä:  1 prototyyppi
Korimalli:  coupé
Muotoilija:  Július Kubinský
Tekniset tiedot
Iskutilavuus:  2 500 cm³
Teho:  55–103 kW
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4+1, Alfa Romeo
Mitat
Massa:  1 160 kg
Pituus:  4 050 mm
Leveys:  1 620 mm
Korkeus:  1 220 mm
Tatra JK 2500 oli tšekkoslovakialaisen muotoilijan Július Kubinskýn suunnittelema urheiluauto. Mallia valmistettiin yksi prototyyppi vuonna 1955.
Suunnittelu

Kubinský sai idean urheiluauton valmistamisesta vuonna 1951 ollessaan johtajana korivalmistaja Karosalla Brnossa. Armeijan tilaukset olivat hiipuneet ja tehtaalla oli vapaata kapasiteettia, jolle haettiin käyttöä. Projektin nimeksi tuli JK-009, jossa numero tarkoitti Kubisnkýn suunnitteluprojektin järjestysnumeroa. Alustava suunnitelma rungon rakenteesta ja korin muodosta valmistui jo samana syksynä. Suunnitelma oli lupaava, mutta hanke osoittautui odotettua vaikeammaksi. Kylmän sodan puhkeaminen johti armeijan tilausten kasvuun ja projekti hyllytettiin. Hanke kuitenkin siirrettiin yksityiseen autotalliin, jossa sitä jatkettiin työajan jälkeen. Prototyyppi valmistui lopulta keväällä 1955.
Auto esiteltiin yleisölle ja se aiheutti valtavan innostuksen. Ostotarjouksia sateli ulkomaita myöten. Sen muotoilu oli onnistunut, sillä se oli ajanmukainen ja urheilullinen.
Teknisiä tietoja > Moottori

Autossa oli aluksi Alfa Romeon 2 500-kuutioinen kuusisylinterinen rivimoottori, joka oli varustettu kahdella kannen yläpuolisella nokka-akselilla. Moottorin teho oli 66 kW.Tällä moottorilla varustettuna auto saavutti 170 km/h huippunopeuden. Alfan moottoria käytettiin aluksi siksi, että ensisijaisesti haluttua Tatran moottoria oli tuohon aikaan vaikea saada. Myöhemmin siihen kuitenkin saatiin Tatra T603:n ilmajäähdytteinen V8-moottori, jonka teho oli 55 kW. Autolla lähetettiin testattavaksi Tatralle Kopřivniceen, jonka jälkeen siihen tehtiin lukuisia muutoksia. Moottorin tehoa kasvatettiin 103 kilowattiin ja alustaa parannettiin. Tämän jälkeen auton huippunopeus saatiin 207 kilometriin tunnissa.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto ja alusta

Moottorin takana oli Alfa Romeon nelivaihteinen vaihteisto. Takana oli De Dion -akselisto. Kantavana rakenteena oli keskusputkirunko. Pyörillä oli rumpujarrut ja 16-tuumaiset pinnavanteet.
Teknisiä tietoja > Kori

Prototyypin kori oli rakennettu puukehikon varaan. Autossa oli kaksi 30 litran polttoainetankkia, jotka oli sijoitettu takapyöränkaarien taakse. Akseliväli oli 2 300 mm. Kun autoon saatiin ilmajäähdytteinen moottori ja jäähdytintä ei enää tarvittu, varapyörä sijoitettiin sen paikalle.
Teknisiä tietoja > Ominaisuuksia

Auton ominaisuuksia parannettiin testeistä saatujen tulosten myötä. Akselipainot jakautuivat ajo-ominaisuuksien kannalta lähes ihanteellisesti: etuakselille kohdistui 51 % kuormasta, taka-akselille 49 %.
Tuotantosuunnitelmat

Tatran pääjohtaja Ladislav Hojecký kiinnostui autosta ja sopi Kubinskýn kanssa viiden kappaleen esisarjan valmistuksesta, mutta tämä kariutui maan poliittisen johdon vastustuksen takia. Kubinský kuitenkin jatkoi auton kehittämistä. Autoon suunniteltiin uudet 15-tuumaiset vanteet, jotka paransivat jarrujen jäähdytystä. Samalla jarrurummut vaihdettiin halkaisijaltaan pienempiin mutta tehokkaampiin.
Kubinský käytti autoa kolmentoista vuoden ajan. Hän aiheutti autollaan hämmennystä poliiseille Praha–Brno -valtatiellä. Auto myytiin 1960-luvun lopussa eikä sen kohtalo ole tiedossa.
Tampere Filharmonia

Tampere Filharmonia (engl. Tampere Philharmonic Orchestra) on 97 muusikon vahvuudellaan ainoa täysimittainen suomalainen sinfoniaorkesteri pääkaupungin ulkopuolella. Orkesterin taiteellisena johtajana ja ylikapellimestarina aloitti kesällä 2023 Matthew Halls.
Historia

Tampere Filharmonian historia alkaa vuoden 1930 tammikuussa, jolloin Tampereen orkesteriyhdistyksen ylläpitämä Tampereen orkesteri aloittaa toimintansa. Ensimmäinen konsertti pidettiin loppiaisena 6. tammikuuta 1930 Raatihuoneen salissa, josta tuli orkesterin pääkonserttipaikka. Orkesteria johti Elias Kyander (vuodesta 1934 nimellä Kiianmies), joka oli kaupungin vastanimetty soiton- ja laulunjohtaja. Ensimmäisen ammattikapellimestarin orkesteri sai vuonna 1932, jolloin Eero Kosonen aloitti tehtävässä. Tuolloin orkesterissa oli 35 muusikkoa, joista viisi oli ammattilaista. Sotavuosina 1939-1944 neljä muusikkoa kaatui sodassa ja kaksi loukkaantui niin, etteivät pystyneet soittamaan. Orkesteri kuitenkin toimi myös sotavuodet.
Vuonna 1947 orkesteri tuli Tampereen kaupungin omistukseen ja sen nimeksi tuli Tampereen kaupunginorkesteri. Kun virat vakinaistettiin vuonna 1950, oli orkesterissa 43 muusikkoa. Vuonna 1960 orkesteri siirsi konserttinsa juuri valmistuneeseen Tampereen yliopiston juhlasaliin. Eero Kosonen jäi vuonna 1969 eläkkeelle, oltuaan kapellimestarina kaikkiaan 37 vuotta. 1970-luvulla yleisömäärät lisääntyivät konserteissa. Kun vuonna 1969 kuulijoita konserteissa oli noin 9 000, oli heitä vuonna 1979 jo yli 35 000. Vuonna 1979 muusikoita oli 58. Vuonna 1990 valmistui Suomen suurin konserttisali Tampere-talo, josta tuli orkesterin uusi pääesiintymispaikka. Samana vuonna orkesteri aloittaa myös säännöllisen levyttämisen. Vuonna 1998 virolaisen ylikapellimestari Eri Klasin kaudella orkesterin koko kasvatettiin täyden sinfoniaorkesterin mittoihin.
Ohjelmistoa

Sinfoniakonserttien lisäksi Tampere Filharmonialla on oma kamarimusiikkisarja, Faunien iltapäivä. Lisäksi se esiintyy vuosittain Tampereen Oopperan produktioissa, sekä soittaa balettiesityksissä. Lisäksi se konsertoi Tampere Biennalessa. Orkesteri tunnetaan lapsille ja nuorille suunnatun musiikkikasvatustoiminnan edelläkävijänä, jolla on Suomen ensimmäinen orkesterin nuorisoklubi.
Vierailuja

Kotimaan vierailuesiintymisten lisäksi orkesteri on konsertoinut Pohjoismaissa, Virossa, Englannissa, Saksassa, Hollannissa, Espanjassa ja Yhdysvalloissa. 
Ensimmäisen ulkomaisen esiintymismatkansa orkesteri teki Tukholmaan ja Norrköpingiin vuonna 1979. Vuonna 2017 oli viiden konsertin kiertue Japanissa  ja vuonna 2019 kaksi konserttia Ranskan radion musiikkijuhlilla (Le Festival Radio France Occitanie Montpellier) Ranskan Montpellierissä.
Levytyksiä

Ensimmäisen levynsä orkesteri teki vuonna 1979. Tuoreimmat yli 50 levytyksestä sisältävät mm. George Enescun, Jouni Kaipaisen, Uljas Pulkkiksen ja Einojuhani Rautavaaran teoksia. Levytykset ovat keränneet tunnustusta ja useita palkintoja, mm. viisi Cannes Classical -palkintoa. Peteris Vasksin toisen sinfonian levytys sai Cannes Classical Disc of the Year 2004 -erikoispalkinnon ja Tiensuu-levy keväällä 2007 ensi kertaa jaetun klassisen musiikin Emma-palkinnon. Rautavaaran Kaivos-oopperan ensilevytys nimettiin vuoden 2012 Grammy-palkintoehdokkaaksi. Uljas Pulkkiksen musiikkia sisältänyt levytys valittiin Yleisradion Vuoden 2011 levyksi.
Kapellimestarit > Kapellimestarit

Elias Kyander 1930–1932
Eero Kosonen 1932–1969
Juhani Raiskinen 1969–1973
Jouko Saari 1973–1974
Paavo Rautio 1974–1987
Atso Almila 1987–1989
Ari Rasilainen 1989–1994
Kapellimestarit > Ylikapellimestarit

Leonid Grin 1990–1994
Tuomas Ollila 1994–1998
Eri Klas 1998–2006
John Storgårds 2006–2009
Hannu Lintu 2009–2013
Santtu-Matias Rouvali 2013–2023
Matthew Halls 2023-
Huomionosoituksia

Eri Klas on Tampere Filharmonian kunniakapellimestari ja Jouni Kaipainen sen nimikkosäveltäjä.
Aiheesta muualla

Orkesterin kotisivut
Tampere Filharmonia hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Ligue Professionnelle 3

| Ligue Professionnelle 3 |
| --- | --- |
Laji:  Jalkapallo
Maa(t):   Tunisia
Joukkueita:  42 (14 per lohko)
Ylempi taso:  Ligue Professionnelle 2
Alempi taso:  Ligue Amateur 4
Ligue Professionnelle 3 on Tunisian jalkapallosarjojen kolmanneksi korkein sarjataso, joka on osittain ammattilaissarja. Siinä pelaa yhteensä 42 joukkuetta, jotka on jaettu pohjois-, keski- ja etelälohkoon. Kauden päätteeksi lohkojen voittajat nousevat Ligue Professionnelle 2:een ja kaksi viimeistä joukkuetta putoaa Ligue Amateur 4:een. Sarjaa laajennettiin kaudella 2012–2013, kun käyttöön otettiin myös Keski-Tunisian lohko.
Lohkonsa voittaneet joukkueet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pohjoislohkon voittajat 2005 – Association Mégrine Sport  2006 – Olympique du Kef  2007 – Stade africain de Menzel Bourguiba  2008 – STIR sportive de Zarzouna  2009 – El Ahly Mateur  2010 – CO Transports  2011 – Stade Nabeulien  2012 – Sporting Club de Ben Arous  2013 – AS Ariana  2014 – Avenir sportif d'Oued Ellil  |  Etelälohkon voittajat 2005 – Stade Sportif Sfaxien  2006 – Espoir sportif de Jerba Midoun  2007 – Croissant sportif de M'saken  2008 – Union sportive de Ben Guerdane  2009 – La Palme de Tozeur Avenir  2010 – Sporting Club de Moknine  2011 – Club Sportif Hilalien  2012 – Étoile Sportive de Métlaoui  2013 – Stade Sportif Sfaxien  2014 – El Makarem de Mahdia  |  Keski-Tunisian lohkon voittajat 2013 – Football Club Hammamet  2014 – Union sportive de Sbeïtla  |
Tunisian jalkapallo
| --- | --- |
Miesten sarjat::  Ligue 1 • Ligue 2 • Ligue 3 • Ligue Amateur 4 • Tunisian jalkapalloliiga (1921–1957)
Miesten cupit::  Tunisian cup • Liigacup (1999–2007) • Supercup (1993–2001)
Maajoukkueet::  Tunisian maajoukkue • Tunisian A' maajoukkue • Tunisian olympiajoukkue • Tunisian alle 20-vuotiaiden maajoukkue • Tunisian alle 17-vuotiaiden maajoukkue • Tunisian naisten maajoukkue
Liitot::  Tunisian jalkapalloliitto
Palkinnot::  Kultainen pallo
Lauri Castrén (asianajaja)

Lauri Johannes Gabriel Castrén (20. maaliskuuta 1881 Kuopio – 26. syyskuuta 1951 Tukholma) oli suomalainen asianajaja. Hän toimi Suomen Asianajajaliiton puheenjohtajana vuodesta 1926 alkaen.
Lauri Castrénin vanhemmat olivat Jyväskylässä oikeusneuvosmiehenä toiminut Johannes Castrén (1847–1910) ja Amanda Ulrika Jussilainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Jyväskylän lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1902. Castrén sai varatuomarin arvon 1906.
Lauri Castrén oli auskultanttina Vaasan hovioikeudessa 1902–1903 mutta hänet erotettiin 1903 kun hän jäi pois samana vuonna pidetyistä laittomista asevelvollisuuskutsunnoista. Hän ryhtyi sitten asianajajaksi ja oli apulaisena setänsä Jonas Castrénin asianajotoimistossa Helsingissä. Vuoden 1905 suurlakon jälkeen hänet otettiin takaisin Vaasan hovioikeuteen auskultantiksi ja hänestä tuli varatuomari 1906. Castrén omisti vuodesta 1907 alkaen aluksi yksin ja sitten vuodesta 1911 lähtien yhdessä veljensä varatuomari Lahja Castrénin (1878–1940) kanssa helsinkiläisen Jonas Castrénin asianajotoimiston.
Castrén oli Suomen Asianajajaliiton hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana liiton perustamisvuodesta 1919 lähtien. Hän toimi liiton puheenjohtajana vuodesta 1926 alkaen ja oli liiton julkaiseman Defensor Legis -aikakauskirjan toimituksen jäsenenä. Castrén oli myös Helsingin Asianajajayhdistyksen hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja sekä puheenjohtaja.
Lauri Castrén oli naimisissa vuodesta 1917 Gerda Lindbergin kanssa. Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti ja pääministeri Urho Castrén ja pankinjohtaja Sakari Castrén (1873–1948) olivat Lauri Castrénin veljiä.
Thomas Neill Cream

Thomas Neill Cream
Tohtori Thomas Neill Cream (27. toukokuuta 1850 – 16. marraskuuta 1892) oli sarjamurhaaja, joka murhasi ihmisiä myrkyttämällä  Yhdysvalloissa ja Englannissa. Hänet teloitettiin sen jälkeen, kun hänen yrityksensä lavastaa toisia syyllisiksi olivat kiinnittäneet Lontoon poliisin huomion.
Creamin kerrotaan viimeisinä sanoinaan väittäneen olleensa Viiltäjä-Jack, mikä on ilmeisen epätotta, sillä Cream oli vankilassa Viiltäjä-Jackin murhien aikana. Tästä tosiseikasta huolimatta väite on saanut paljon julkisuutta.
Varhaiset vuodet

Thomas Cream syntyi vuonna 1850 Skotlannin Glasgow’ssa. Hän varttui Quebecissä vanhempiensa muutettua 1854 Kanadaan. Cream oli erinomainen oppilas, ja jatkoi opintojaan Lontoossa lääketieteen parissa 1876. Atlantin ylityksen syynä oli opintojen lisäksi nainen, jonka Cream oli joutunut naimaan tämän tultua raskaaksi. Morsiamen perhe oli pakottanut Creamin kirkkoon aseella uhaten.
Kuherruskuukausi oli hädin tuskin ehtinyt päättyä, kun Cream lähti yöllä kohti Englantia. Jälkeensä hän jätti lappusen, jossa hän kertoi uudelle vaimolleen määränpäänsä. Hän palasi sittemmin takaisin Kanadaan, mutta hänen vaimonsa menehtyi varsin pian salaperäiseen sairauteen. Cream siirtyi harjoittamaan lääkärin tointa Edinburghiin, mutta joutui elokuussa 1879 siirtymään Yhdysvaltoihin, kun hänen rakastajansa löytyi eräältä kujalta raskaana ja kloroformimyrkytykseen kuolleena.
Cream muutti Chicagoon ja perusti paikallisen punaisten lyhtyjen alueen lähelle vastaanoton, jossa hän tarjosi laittomia abortteja seksityöntekijöille. Häntä tutkittiin erään potilaan kuoltua, mutta todisteiden puuttuessa hän välttyi tuomiolta.
14. heinäkuuta 1881 Stott-niminen mies kuoli strykniinimyrkytykseen. Cream ja rouva Stott pidätettiin. Vaimo oli saanut strykniinin Creamilta, kun oli kertonut epäilevänsä miestään uskottomuudesta ja haluavansa päästä hänestä eroon. Rouva Stott todisti Creamia vastaan välttyäkseen vankilalta. Cream sai elinkautisen ja päätyi Joiletin vankilaan.
Cream vapautettiin kymmenen vuoden kuluttua, kun hänen veljensä oli anonut armahdusta ja mahdollisesti myös lahjonut viranomaisia. Cream oli epäilemättä jo ennen vangitsemistaan naisia inhoava psykopaatti, eikä rouva Stottin petollisuus auttanut asiaa.
Lontoon kaduilla

Seuraavaksi 41-vuotias Cream muutti Englantiin isänsä perinnön avulla, ja saapui 1. lokakuuta 1891 Liverpooliin. Hän muutti Lambeth-nimiseen pikkukaupunkiin.
13. lokakuuta 1891 19-vuotias seksityöntekijä Ellen "Nellie" Donworth kävi juomassa Creamin kanssa. Seuraavana päivänä hän oli erittäin sairas, ja menehtyi 16. lokakuuta strykniinimyrkytykseen.
20. lokakuuta Cream kävi ulkona 27-vuotiaan Matilda Clover -nimisen seksityöntekijän kanssa. Hän sairastui jo samana iltana ja menehtyi seuraavana aamuna; kuolinsyy merkittiin alkoholismista johtuvaksi.
2. huhtikuuta 1892 Cream oli palannut lomamatkalta Kanadasta takaisin Lontooseen, jossa hän yritti myrkyttää erään naisen. Uhri piti Creamin käytöstä epäilyttävänä eikä suostunut juomaan tarjottuja drinkkejä.
11. huhtikuuta Cream tapasi kaksi seksityöntekijää, 21-vuotiaan Alice Marshin sekä 18-vuotiaan Emma Shrivellin. Hän meni tyttöjen asunnolle, jossa hän tarjosi heille Guinnessia. Kun strykniini alkoi vaikuttaa, Cream oli jo kaukana. Molemmat tytöt kuolivat tuskallisesti.
Ligurian tasavalta

Ligurian tasavalta (ital. Repubblica Ligure, liguuriksi Repubbrica Ligure) oli yksi neljästä Ranskan vasallivaltiosta, jonka Napoléon Bonaparte pakotti Itävallan tunnustamaan. Se perustettiin  vuonna 1797 ja lakkautettiin vuonna 1805, jolloin siitä tehtiin osa Ranskaa ja yksi sen departementeista. Napoléonin hävittyä taistelun Ranskasta Ligurian tasavalta irrotettiin Ranskasta ja liitettiin Sardinian kuningaskuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ligurian tasavalta Wikimedia Commonsissa
Ranskan vasallivaltiot vallankumoussotien (1792–1802) ja Napoleonin sotien (1803–1815) aikana
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ranskan vasallit | Balkanilla | Illyrian provinssit | Illyrian provinssit | Illyrian provinssit |  |
| Ranskan vasallit | Saksassa | Cisrhenia • Danzig • Mainz | Cisrhenia • Danzig • Mainz | Cisrhenia • Danzig • Mainz |  |
| Ranskan vasallit | Irlannissa | Connaught | Connaught | Connaught |  |
| Ranskan vasallit | Italiassa | Alba • Ancona • Bergamo • Bologna • Brescia • Cisalppinia • Cispadania • Crema • Etruria • Italia • Liguria • Parthenopaea • Pescara • Rooma • Subalppinia • Tiberina • Transpadania | Alba • Ancona • Bergamo • Bologna • Brescia • Cisalppinia • Cispadania • Crema • Etruria • Italia • Liguria • Parthenopaea • Pescara • Rooma • Subalppinia • Tiberina • Transpadania | Alba • Ancona • Bergamo • Bologna • Brescia • Cisalppinia • Cispadania • Crema • Etruria • Italia • Liguria • Parthenopaea • Pescara • Rooma • Subalppinia • Tiberina • Transpadania |  |
| Ranskan vasallit | Alankomaissa | Batavia • Bouillon | Batavia • Bouillon | Batavia • Bouillon |  |
| Ranskan vasallit | Sveitsissä | Helvetia • Lemania • Raurakia • Rhodania • Sveitsin konfederaatio | Helvetia • Lemania • Raurakia • Rhodania • Sveitsin konfederaatio | Helvetia • Lemania • Raurakia • Rhodania • Sveitsin konfederaatio |  |
| Muut Napoleonin luomat valtiot | Saksassa | Reinin liitto • Berg • Frankfurt • Leyen • Westfalen • Würzburg | Reinin liitto • Berg • Frankfurt • Leyen • Westfalen • Würzburg | Reinin liitto • Berg • Frankfurt • Leyen • Westfalen • Würzburg |  |
| Muut Napoleonin luomat valtiot | Italiassa | Etruria • Italia • Napoli | Etruria • Italia • Napoli | Etruria • Italia • Napoli |  |
| Muut Napoleonin luomat valtiot | Alankomaissa | Hollanti | Hollanti | Hollanti |  |
| Muut Napoleonin luomat valtiot | Puolassa | Varsova | Varsova | Varsova |  |
Taistelupetankki

Taistelupetankki on vuonna 1999 Suomessa petankin pohjalta kehitetty palloilulaji. Taistelupetankkia pelataan petankin pelivälineillä, mutta sitä voi pelata hyvin monenlaisissa maastoissa.
Pelissä pelaajalla (tai joukkueella) on käytössään kaksi metallikuulaa. Pelaaja pyrkii omalla vuorollaan saamaan ainakin toisen rautakuulistaan lähimmäksi snadia eli maalipalloa. Lähimmäs maalipalloa voi pyrkiä tarkalla heitolla lähelle maalipalloa tai yrittämällä poistaa vastustajan kuula maalipallon läheltä joko heittämällä oma kuula päin vastustajan kuulaa tai maalipalloa. Taktiikkana on usein käyttää toinen kuula vastustajan siirtämiseen ja toinen omaan lähestymiseen. Jos pelaaja ei saa vuorollaan omaa kuulaa lähimmäksi maalipalloa, hän putoaa pelistä. Peli jatkuu, kunnes jäljellä on vain yksi pelaaja.
Taistelupetankin harrastajat kuvaavat lajia sanomalla, että ”taistelupetankki alkaa siitä mihin tavallinen petankki jää”.
Pelivälineet

2 muista erottuvaa rautakuulaa. Halkaisija 60–80 mm, paino 600–800 g.
Snadi eli maalipallo, yleensä puusta. Halkaisija 20–40 mm.
Pelin kulku

Yksi pelaajista, edellisen pelin voittaja tai ottelun nuorin, heittää snadin sopivaksi katsomaansa paikkaan. Tämän jälkeen suoritetaan ns. yhteislaukaus, jossa kaikki pelaajat heittävät kuulansa yksi kerrallaan pelialueelle mahdollisimman yhtäaikaisesti. Pelaajan on suositeltavaa seurata, mihin omat kuulat päätyvät.
Ensimmäisen varsinaisen heittokierroksen aloittaa se, jonka jompikumpi kuula on kauimpana snadista. Kaksi omaa kuulaa pyritään heittämään halutussa järjestyksessä snadia kohden siten, että ainakin toinen niistä on oman heittovuoron päätyttyä lähinnä snadia. Mikäli pelaajan kuula ei ole oman heittovuoron eli kahden heitetyn kuulan jälkeen kaikkein lähinnä snadia, pelaaja putoaa välittömästi kierrokselta pois.
Seuraava heittovuoro on sillä pelaajalla, jonka kuula on ensimmäisen heittäjän jälkeen kauimpana. Näin edetään, kunnes kaikki pelaajat ovat heittäneet kuulansa ja tässä heittovuorojärjestyksessä edetään seuraavilla heittokierroksilla.