Suomen koripallon historia
1900−luku > 1930-luku ja ensimmäiset EM-kisat

1930-luvulla peli alkoi levitä ympäri Suomea ja siitä tuli lukuisten naisvoimisteluseurojen harjoitusohjelma. Berliinin olympialaisissa 1936 koripallo oli ensimmäistä kertaa virallisena lajina mukana. Kisoilla oli myös suuri vaikutus Suomen koripalloon, sillä kisoja seurattiin Suomessa innokkaasti. Kisoja oli myös seuraamassa savonlinnalainen voimisteluopettaja Veikko Ervola. Hän seurasi koripalloa kisoissa tiiviisti, koska huomasi lajin mahdollisuudet koululiikunnassa. Lisäksi hän pani merkille kisoissa käytetyt viralliset koritelineet. Hänen johdollaan Savonlinnan Lyseon voimistelusaliin pystytettiin Suomen ensimmäiset viralliset koritelineet vuonna 1937. Viralliset säännöt Suomeen saatiin vuonna 1938, jolloin maassa pystyttiin aloittamaan aidon ”basketballin” pelaaminen. Sääntökirjan Suomeen toi Saksasta karhulalainen voimistelunopettaja Nils Fabricius.
Vuoden 1939 helmikuussa Suomen Koripalloliitto perustettiin Helsingin Osuuskaupan kerhohuoneistossa. Vielä tällöin koripalloväki ei halunnut liittyä Suomen Valtakunnan Urheiluliittoon, vaan se halusi ensin voimistaa toimintaansa, minkä jälkeen liittymistä pohdittaisiin uudestaan. Pari kuukautta ennen Koripalloliiton perustamista oli Suomen Pesäpalloliitto päättänyt ottaa koripallon omaan ohjelmistoonsa. Pesäpalloliiton omassa ”Kiri”-lehdessä sanottiinkin, että liiton jäsenet olivat innostuneet koripallosta jo vuosina 1936–1938 ja halusivat lajin ohjelmistoonsa. Maassa syntyi siis tilanne, jossa koripalloa pelattiin kahden liiton alaisuudessa. Tämä hiersi Pesäpalloliiton ja Koripalloliiton välejä, ja Koripalloliitto oli jopa vihjaillut tilanteen olevan laiton. Pesäpalloliitto yritti vakiinnuttaa koripallotoimintaansa, mutta vielä kevääseen 1939 mennessä se ei ollut saanut edes sarjoja alkuun – Koripalloliitto oli käynnistänyt sarjat ensi töikseen. Episodi sai paljon julkisuutta myös mediassa. Muun muassa Suomen Urheilulehti sanoi osapuolien tekevän itsensä naurunalaisiksi ja vähätteli koripalloa urheilulajina. Koripalloliitto ehdotti, että asiaan haettaisiin ratkaisua puolueettomalta taholta. Toukokuussa 1939 koottiinkin raati, jonka puheenjohtajana toimi Valtion urheilulautakunnan puheenjohtaja Arvo Vartia. Raati päätti lopulta tapauksen Koripalloliiton hyväksi, mutta Pesäpalloliitto ei hyväksynyt päätöstä. Vuoden 1939 EM-kilpailut lähestyivät, ja ennen kisoja sopu olisi ollut hyvä saada aikaan, jotta olisi tiedetty kisajoukkueen kokoonpano ja matkojen maksujen hoidosta. Lähiviikkoina Suomessa vieraili myös FIBA:n pääsihteeri Renato William Jones, joka ei ottanutkaan kantaa asiaan.
Riitaa ei saatu sovittua ennen EM-kisojen alkua, ja Pesäpalloliitto lähetti oman joukkueensa kisoihin. Kisat sujuivat Suomen maajoukkueelta masentavasti, sillä se hävisi kaikki kahdeksan otteluaan selvästi. Suurin tappio oli Liettualle kärsitty 112–9 tappio. Ottelussa Viroa vastaan Suomi teki ainoastaan yhden pisteen. Kisojen jälkeen Pesäpalloliitto vetäytyi koripallosta ja Koripalloliitto sai vetovastuun toiminnasta. Samana vuonna Suomi hyväksyttiin jäseneksi Kansainväliseen koripalloliittoon.
Suomessa koripallon asema oli alhainen ja medialla oli runsaasti ennakkoluuloja lajia kohtaan. Esimerkiksi Suomen Urheilulehti sanoi lajin oleva tyttökoululaisille sopiva ja tyrmäsi lajin kokonaan. Kaikesta vastustuksesta huolimatta Koripalloliitto kokosi keväällä 1939 kahdentoista joukkueen SM-sarjan. Ensimmäisen kauden loppuotteluun selvisivät Ylioppilaskoripalloilijat ja Eiran Kisa-Veikot mutta ottelu jäi pelaamatta, kun Kisa-Veikot joutui luovuttamaan. Monet Kisa-Veikkojen pelaajista pelasivat myös jalkapalloa Palloliiton Helsingin sarjoissa, jotka olivat jo ehtineet alkaa.