stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lämpötilakerrostuneisuus (limnologia)
Lämpötilakerrostuminen järvissä > Keväällä

Keväällä aurinko alkaa lämmittää jään alla olevaa päällysvettä ja jäät sulavat. Kun jäiden lähdettyä alkaa tuuli vaikuttaa vesikerrosten rakenteeseen, tapahtuu keväinen täyskierto syystäyskierron tapaan. Lopulta järvi on tasalämpöinen ja loppukevään auringon lämpö voi aloittaa uuden lämpötilakerrostuksen mudustamisen edellisten vuosien tapaan.lähde?
Matalat tai pienet lammet ja järvet

Matalat vesistöt saavat auringonvaloa pohjaan asti, mikä lämmittää veden kauttaaltaan. Silloin vesistöön ei muodostu lämpötiloiltaan erilämpöisiä kerroksia. Toinen kerrostumisen häiriötekijä johtuu tuuliolosuhteista. Jos lampi tai järvi on monelta suunnalta tuulten armoilla, pystyy tuuli sekoittamaan syvätkin vedet tasalämpöisiksi. Matalassa lammessa ilmiö kuitenkin esiintyy, jos se sijaitsee tuuliin nähden suojaisassa paikassa ja jos auringon valo ei ulotu kovin syvälle veteen (sameus). Silloin lammen pintavedet lämpenevät eniten ja kerrostuma voi syntyä ainakin vähäksi aikaa.lähde?
Lämpötilakerrostuminen meressä

Meressä lämpötilakerrostuminen ei riipu puhtaasti lämpötilan aiheuttamista tiheyseroista, vaan huomioon on otettava myös suolapitoisuuden aiheuttamat tiheyserot. Meren lämpötilakerrostuminen on näiden yhteisvaikutuksesta syntynyt kerrostuminen. Voimakkaat tuuli ja sen aallokko sekoittavat meren pintavesiä, joten ne ovat tasalämpöisiä paljon syvemmällä kuin järvet. Merivirrat kuljettavat vesimassoja erilaisten vedenalaisten harjanteiden välistä ja ylitse, jolloin sekoittumista tapahtuu myös pohjan lähellä. Merien lämpötilakerrostuminen on siksi selkeintä laajojen valtamerien äärellä.
Valtamerien syvyyksissä vallitsee melko tasainen −2–5 °C:n lämpötila. Suolaisen meriveden sulamispiste on 0 °C alapuolella, joten merenpohjassa on nestemäistä vettä. Tämä lämpötila alkaa kohota vasta 1 500–1 000 metrissä merenpinnan alapuolella, missä se saa auringonvalon lämpöenergialla lämmennyttä sekoittunutta vettä pintavesistä. Tästä syvyydestä alkaa termokliini, jossa lämpötila kohoaa ylös mentäessä pintavesien lämpötulaan. Pintaveden lämpötila riippuu siitä, millä leveysasteella ollaan. Napa-alueilla pintavesi on samanlämpöistä kuin pohjan vesimassat. Trooppisilla alueilla pintavesi voi olla yli 30 °C lämmintä. Lauhkeilla vyöhykkeilla meriveden pintalämpötila vaihtelee samalla tavalla kuin makeanveden järvissäkin.
Lämpökäyrä arktisilla vesillä (yhtenäinen viiva), lauhealla vyöhykkeellä (harmaa viiva) ja tropiikissa (katkoviiva ja syvällä harmaa).
Pintaveden lämpötilat eri puolilla maailmaa.
Aiheesta muualla

Derencin, Robert: Counter Sonar measures - A Bathythermograph, uboat.net, 2002
Reno91: Thermocline after stormy night - freediving, YouTube
Connect2Water: Visible thermocline, YouTube
Lämpötilan vaihteluita trooppisissa valtamerissä (lämpökäyrä). Pystyakselille on merkitty merensyvyydet ja yläreunassa on vaaka-akselille merkitty meriveden lämpötilat. Käyrä seuraa lämpötilaa syvyyden funktiona. Kuvan termokliini sijaitsee noin 200–1300 metriä välillä.
Maija Järnefelt

Maija Boldemann, myöhemmin Salo, kirjailijana nimellä Maija Järnefelt (1900 – 1986) oli suomalainen muistelmakirjailija.
Maija Järnefeltin vanhemmat olivat juristi, kirjailija ja filosofi Arvid Järnefelt (1861–1932) ja Emilia (Emmy) Fredrika o.s. Parviainen (1865–1937). Hänen sisaruksiaan olivat veli, diplomaatti Eero Järnefelt (1888–1970) sekä sisaret Liisa Rosenlew, myöhemmin Piipponen (1893–1978), Anna Katarina Järnefelt (1898-1899) ja elokuvanäyttelijänä tunnettu Lillan Järnefelt (1902-1941). Maija Järnefelt oli ensimmäisen kerran naimisissa saksalaisruotsalaisen liikemiehen Holger Boldemannin kanssa ja he asuivat 1920-luvulla Berliinissä ja Tukholman Saltsjöbadenissa.
Maija Järnefelt kirjoitti muistelmansa yli 80-vuotiaana asuessaan Floridan Miamissa. Muistelmien ensimmäinen osa Muistelmia julkaistiin 1982, ja toinen osa Elämä on vuorelle nousua 1986. Hän kuvasi muistelmiensa ensimmäisessä osassa nuoruusvuosiaan tolstoilaisessa lapsuudenkodissaan ja isäänsä Arvid Järnefeltiä sekä myöhemmin elämää 1920-luvun Saksassa Berliinissä. Muistelmiensa toisessa osassa, Elämä on vuorelle nousua (1986), Maija Järnefelt kertoi elämästään 1930-luvulta 1980-luvulle. Alussa hän oli omaishoitajana ensin isälleen (Arvid Järnefelt kuoli 1932) ja sitten äidilleen (Emilia Järnefelt kuoli 1937). Hän yritti sitten jonkin aikaa elää Virkkalan Rantalassa noudattaen isänsä luonnonläheistä tolstoilaista elämäntapaa, mutta matkusti sitten Washingtonissa Suomen suurlähettiläänä olleen veljensä Eero Järnefeltin luo. Keväällä 1939 hän palasi Suomeen, mutta jo saman vuoden syksyllä hän palasi Yhdysvaltoihin palkkatyöhön ja avioitui pian itseään 15 vuotta nuoremman miehen kanssa.
Maija Järnefeltin poika ensimmäisestä avioliitosta oli ruotsalainen säveltäjä Laci Boldemann (1921–1969)
Teoksia

Muistelmia. Kirjayhtymä, Helsinki 1982, 3. painos Tammi 1987
Elämä on vuorelle nousua. Kirjayhtymä, Helsinki 1986
Valkohiekkamuuranen

| Valkohiekkamuuranen> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Muuraset Myrmotherula
Laji::  ambigua
Kaksiosainen nimi
 Myrmotherula ambigua  Zimmer, 1932 

Katso myös
   Valkohiekkamuuranen Wikispeciesissä   Valkohiekkamuuranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkohiekkamuuranen (Myrmotherula ambigua) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Valkohiekkamuurasta tavataan Brasiliassa, Kolumbiassa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 313 000 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Oinen

| Oinen Oitenkylä |
| --- | --- |
 Oinen
 Koordinaatit: 61.05619°N, 25.0249°E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Kanta-Häme
Kunta:  Hämeenlinna
Entinen kunta:  Lammi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oinen eli Oitenkylä on kylä Lammilla Hämeenlinnassa. Se sijaitsee Lammin kirkonkylän eteläpuolella Pääjärven länsipäässä, lähellä Hollolaan liitetyn Hämeenkosken rajaa.
Varhaisin maininta Oisten nimestä on vuodelta 1485, tosin jo vuonna 1435 eräänä Lammin pappilan rajapaikkana mainitaan Oijos broo. Saulo Kepsun mukaan nimen taustalla on sana ’oja’, viitaten johonkin lähellä olevaan ojaan tai ojitettuun niittyyn, jonka nimi on voinut olla *Ojainen ennen kehittymistään nykyiseen muotoon.
Aiheesta muualla

Oitenkylä Häme-Wikissä
Valkokuvemuuranen

| Valkokuvemuuranen |
| --- | --- |
 Valkokuvemuuraskoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Muuraset Myrmotherula
Laji::  axillaris
Kaksiosainen nimi
 Myrmotherula axillaris  (Vieillot, 1817) 

Katso myös
   Valkokuvemuuranen Wikispeciesissä   Valkokuvemuuranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkokuvemuuranen (Myrmotherula axillaris) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Valkokuvemuurasnaaras.
Valkokuvemuurasta tavataan laajalla alueella Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 10 400 000 km2. Lajia on kuvattu yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Sen kannankehitys on kuitenkin laskeva.
Elisabeth de Lisitzin

Elisabeth de Lisitzin (3. maaliskuuta 1904 Moskova, Venäjän keisarikunta – 5. tammikuuta 1996 Porvoo) oli suomalainen toimittaja, tulkki ja Suomen ensimmäinen naisdiplomaatti, koulutukseltaan ekonomi ja lakitieteen lisensiaatti.
Elisabeth de Lisitzinin vanhemmat olivat vuori-insinööri, filosofian maisteri ja toimitusjohtaja Gregorius Lisitzin ja Eugenie Maria de Ratomska. Hänen sisarensa oli filosofian tohtori, talassologi Eugenie Lisitzin. Perhe asui vuori-insinöörinä toimineen isän työn vuoksi eri maissa ja de Lisitzin aloitti koulunsa Dresdenissä Saksassa. Hän kävi sitten Pietarissa ruhtinatar Obolenskajan hienostokoulua hankkien sieltä monipuolisen kielitaitonsa: de Lisitzin osasi kahdeksaa kieltä. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta tyttökoulusta 1923.
De Lisitzinistä tuli Suomen ensimmäinen naisdiplomaatti, kun hän työskenteli attaseana ulkoministeriössä 1930-luvun alussa. Hän toimi myös tulkkina sekä eri maiden Helsingin edustustojen lainopillisena neuvonantajana. Nainen ei voinut tuohon aikaan tehdä diplomaatin uraa ulkomailla.
De Lisitzin työskenteli Suomen Tietotoimiston toimittajana 1941–1952. Toisen maailmansodan päätyttyä hän toimi venäläisten tulkkina sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä. 1950-luvulla hän siirtyi vapaaksi toimittajaksi sekä Kauneus ja terveys -lehden toimittajaksi. Vuonna 1972 hän muutti Porvooseen.
Elisabeth de Lisitzinin ja Veikko Pohjanpellon tytär on taidemaalari ja kuvanveistäjä Maria de Lisitzin (s. 1946).
Julkaisuja

Ranskan nykytaidetta. Tekijä, Helsinki 1947
La peinture actuelle en France. Elisabeth Lisitzin, Helsinki 1947
Apteekkarien rohdos - Apotekarenas drog Aurumm oy.-ab. 60 vuoden vaiheet.  Apteekkarien rohdos, Helsinki 1955
Aiheesta muualla

Elisabeth de Lisitzin oli Venäjän vallankumouksen silminnäkijä. Miehet ohittivat kielitaiturin valtion virkavalinnoissa, Helsingin Sanomat 27.2.1994 (Tilaajille)
Elisabeth Lisitzinin lehtiartikkeleita:
Varsova - vanhan Puolan sykkivä sydän, Aamulehti, 19.11.1933, nro 312, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nyky-Japanin kirjallisuudesta, Suomen Sotilas, 01.01.1936, nro 2, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jugoslavialaisen talonpojan asumuksesta, vaatetuksesta ja elämäntavoista, Maaseudun Tulevaisuus, 19.06.1937, nro 66, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Japanin "lotista", Lotta-Svärd : Lotta-Svärd yhdistyksen äänenkannattaja, 15.06.1938, nro 10, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Paskuri

Paskuri voi tarkoittaa seuraavia vesistöjä:
Paskuri, lampi Hämeenlinnassa Pyhälammen lähellä
Paskuri, lampi Hämeenlinnassa Sappeen lähellä
Paskuri, lampi Jämsässä Koskenpään lähellä
Paskuri, järvi Jämsässä Ouninpohjan lähellä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, jolla luetellaan useita samannimisiä järviä.
Viirurintamuuranen

| Viirurintamuuranen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Muuraset Myrmotherula
Laji::  longicauda
Kaksiosainen nimi
 Myrmotherula longicauda  Berlepsch & Stolzmann, 1894 

Katso myös
   Viirurintamuuranen Wikispeciesissä   Viirurintamuuranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viirurintamuuranen (Myrmotherula longicauda) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Viirurintamuurasta tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 010 000 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Se on kuitenkin vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Ragnar Saxén

Ragnar Saxén (18. kesäkuuta 1889 Keuruu – 25. tammikuuta 1969) oli suomalainen metsänhoitaja ja toimitusjohtaja.
Ragnar Saxén pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän klassillisesta lyseosta 1909 ja suoritti Helsingin yliopistossa metsänhoitotutkinnon 1911. Hän kävi 1912 Ruotsissa Härnösandin metsä- ja sahakoulun ja teki opintomatkoja kotimaahan ja ulkomaille.
Keväällä 1913 Saxén tuli työhön W. G. Thomén metsätoimistoon ja hänestä tuli toimiston osakas saman vuoden syksyllä. Saxén oli mukana perustamassa Uittokalusto Oy:tä vuoden 1918 lopulla ja toimi yhtiön toimitusjohtajana. Saxén oli Suomen Uittajainyhdistyksen sihteerinä ja hallituksen jäsenenä vuodesta 1923 alkaen. Hän oli myös Oy Metsätaloudellisen Aikakauskirjan johtokunnan jäsen.
Saxén omisti vuodesta 1927 Villa Östersolin huvilan Laajasalossa Degerön kartanon alueella.
Julkaisuja

Statens förvärv av A. B. Tornator; av forstmästarne R. Saxén och T. Brofeldt. Mercator N:o 11, 1919
Bidrag till kännedomen om tillståndet i vårt lands privatskogar: föredrag vid privatforstmästareföreningens möte den 15 dec. 1921. Forstlig tidskrift 1922, 3-4. Kuopio 1922
Metsännuorennusauroista; kirjoittanut metsänhoitaja Ragnar Saxén. Ylipainos Yksityismetsänhoitajayhdsistyksen vuosikirjasta 1929 nr II. 1929
Aiheesta muualla

Taulu; Metsänhoitaja Ragnar Saxén, henkilökuva vuodelta 1970. Lusto - Suomen Metsämuseo (Finna)
Karikatyyritaulu, Ragnar Saxén vuodelta 1936. Lusto - Suomen Metsämuseo (Finna)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Pierson Fodé

| Pierson Fodé |
| --- | --- |
 Pierson Fodé vuonna 2015
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. marraskuuta 1991 (ikä 33) Moses Lake, Washington
Näyttelijä
Aktiivisena:  2012–
Merkittävät roolit:  Thomas Forrester Kauniit ja rohkeat
Aiheesta muualla
www.piersonfode.com
IMDb 
Pierson Fodé (6. marraskuuta 1991 Moses Lake, Washington) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Suomessa hänet tunnetaan parhaiten Thomas Forresterin roolista saippuasarjassa Kauniit ja rohkeat.
Ura

Hän aloitti näyttelijänuransa 2012. Hänen tunnetuin elokuvaroolinsa on miespääosa komediassa Naomi and Ely's No Kiss List, jossa hänen vastanäyttelijänään oli Victoria Justice. Vuonna 2015 hän aloitti Thomas Forresterin roolissa saippuasarjassa Kauniit ja rohkeat.
Yksityiselämä

Hän seurusteli Victoria Justicen kanssa kaksi vuotta, mutta suhde päättyi eroon.
Aiheesta muualla

Pierson Fodén fanisivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Yhdysvallat
Nuoli-luokka

Nuoli 8 Forum Marinumissa.
Nuoli-luokka oli Suomen merivoimien 13 tykkiveneen muodostama alusluokka. Veneet luokiteltiin moottoritykkiveneiksi, koska niissä oli aseistuksena kaksi tykkiä, mutta tarvittaessa kriisitilanteissa niihin voitiin asentaa torpedot. Torpedojen käyttöä harjoiteltiin torpedokoeasemilla ja kahdella Neuvostoliitosta hankitulla alkujaan Riga-luokan fregatilla, jotka Suomessa luokiteltiin Hämeenmaa-luokan saattajiksi. Vuoden 1947 Pariisin rauhansopimus kielsi Suomen merivoimilta torpedoveneet, mutta torpedojen omistamista ei kielletty.
Laivateollisuuden Turun telakka valmisti veneet 1960-luvun alkupuolella. Niiden pituus oli 22 metriä, syväys 1,5 metriä. Alusten uppouma oli 40 tonnia. Propulsiojärjestelmä aluksilla koostui kolmesta neuvostoliittolaisesta Zvezda M50 F V-12-moottorista, jotka mahdollistivat 45 solmun maksiminopeuden. Aseistuksena alusten keulassa oli 20 millimetrin tykki ja perässä 40 millimetrin tykki.
Aiheesta muualla

YouTube: Satunnaista sotilashistoriaa: Nuoli.
Suomalainen kulttuuri

Suomen kulttuuri on osa pohjoismaista ja eurooppalaista kulttuuripiiriä. Suomalainen kulttuuri on saanut virikkeitä sekä Ruotsin kautta että venäläisestä kulttuurista. Kansankulttuuri on aina ollut omaleimaista, mutta kansallinen korkeakulttuuri alkoi kehittyä 1800-luvulla autonomian ja kansallisen heräämisen ajalla. Suomen kieli saavutti tasavertaisen aseman ruotsin kielen rinnalla 1800-luvun lopulla. Suomen taide koki kultakautensa vuosisadan vaihteessa. Suomen itsenäisyyden saavuttamisen jälkeen Suomen kulttuurielämä tiede ja koulutus mukaan lukien laajentui tasaisesti. Suomen luonto on keskeinen osa kansallista identiteettiä.
Historiaa

Suomalaiseen uskontoon kuului esikristillisenä aikana vainajien palvonta ja haltijausko. Monet tiedot muinaisesta uskonnosta ovat säilyneet osana kansantaruja, jotka varsinkin Karjalassa olivat huomattavan rikkaat vielä 1800-luvulla.
Perheillä, rakennuksilla ja viljelyksillä oli omat haltijansa. Näiden tehtävä oli suojelu ja vaurauden ja hedelmällisyyden turvaaminen. Tietäjien uskottiin hallitsevan yliluonnollisia voimia, ja he auttoivat taioillaan yhteisöä muun muassa parantaen sairaita. Kuolleiden uskottiin elävän Tuonelassa, joka oli maan tai veden alla. Kuolleen mukaan hautaan laitettiin joskus aseita, koruja ja tarve-esineitä. Varhaisimpia tunnettuja suomalaisten pyhiä paikkoja ovat kivikaudella tehdyt kalliomaalaukset.. Pyhät lehdot olivat paikkoja, joihin tultiin muun muassa viemään uhreja. Pyhiä olivat monet vanhat, suurikokoiset ja erikoiset puut. Myöhempinä aikoina sukujen karsikkomäntyihin hakattiin vainajia koskevia merkintöjä. Pihapuiden luokse on viety uhreja haltijoille. Karhu on ollut palvottu eläin. Pyydystetyn karhun kunniaksi järjestettiin juhlat, karhunpeijaiset.
Asutuksen muoto heijastaa erilaista kulttuurikehitystä maan eri puolilla. Pohjanmaan jokilaaksoille ovat olleet ominaisia ryhmäkylät kun taas Hämeelle ja Savolle yksinäistilat. Karjalassa taas vallitsi pitkään suurperheperinne.
Pähkinäsaaren rauha vuonna 1323 määritteli Ruotsille ensimmäisen itärajan. Rajalinja ei kuitenkaan ollut suljettu, vaan etenkin kaupankäynti jatkui sen yli. Läntinen kulttuuri ja katolinen kirkko vakiintuivat Suomeen ensin Turun ympäristössä ja sitten koko Ruotsiin liitetyllä alueella. Karjala taas joutui itäisen ja ortodoksisen kulttuurin piiriin. Ruotsalaista väestöä levittäytyi 1200-luvulla Uudenmaan ja Pohjanmaan rannikolle. Ruotsalaisen oikeusjärjestelmän omaksuminen merkitsi pohjoismaisen yhteiskuntajärjestyksen vakiintumista maassa.
Suomen kulttuurikehitys oli vuoteen 1809 asti osa Ruotsin yleistä kulttuurikehitystä. Luterilaisuuden synty kehitti kansankielistä kirjallisuutta. Vuonna 1640 perustettiin Turun akatemia.
1800-luvulla Suomessa etsittiin uutta kansallista identiteettiä. Sen luomisen kannalta erityisen merkittäviä olivat J. L. Runebergin teokset ja Elias Lönnrotin kokoama Kalevala.
1800-luvun lopulla vaikutti myöhemmin karelianismin nimellä tunnettu eri alojen tutkijoiden ja taiteilijoiden kansallisromanttinen Karjala-harrastus. Tavoite oli löytää Suomen rikas itäinen kulttuuriperinne ja pyrkiä suomalaisen kulttuurin alkulähteelle, jollaiseksi Karjala usein kuviteltiin. Kansatieteellisen tallentamisharrastuksen lisäksi haluttiin luoda erityinen kalevalainen kulttuuri.
1900-luvulla maatalousyhteiskuntaan perustunut yhtenäiskulttuuri hajosi teollistumisen seurauksena.
Väestö

Suomalaisista 72,8 % prosenttia on evankelis-luterilaisen kirkon jäseniä.
Suomen kulttuurivähemmistöjä edustavat muun muassa karjalaiset, suomenruotsalaiset, saamelaiset ja romanit.
Perinteet > Kansalliset symbolit

Suomen vaakuna, jossa kruunupäinen keltainen leijona seisoo miekan päällä punaisella taustalla, pohjautuu 1600-luvun ruotsalaisiin aatelisvaakunoihin. Sitä käytetään monissa kolikoissa, leimoissa, sineteissä ja postimerkeissä. Suomen lippu nostetaan salkoon koko maassa juhannuksena ja muina juhlapäivinä. Suomen kansallislaulu Maamme on 1800-luvulta Johan Ludvig Runebergin tekstiin Fredrik Paciuksen sävellys. Samoihin aikoihin sen kanssa Elias Lönnrot kirjoitti kansanrunojen pohjalta kansalliseepoksen Kalevala.
Perinteet > Juhlapäivät

Muinaissuomalainen sadonkorjuun juhla oli kekri, jonka ajankohta määräytyi kulloisenkin vuoden syystoimien mukaan. Sana kekri tarkoitti kansankielessä viimeiseksi jäämistä tai jonkin päättymistä, ja kekri merkitsi myös vuoden vaihtumista maatalousyhteisössä. Runsaalla ruoalla kestittäminen oli kekrinvietossa tärkeässä asemassa. Monet kekriin liittyneet tavat ja perinteet ovat siirtyneet joulun ja uudenvuoden viettoon.
Jouluna koristellaan joulukuusi, syödään perinteisiä jouluruokia ja käydään usein joulusaunassa. Lahjoja jakaa joulupukki. Pääsiäisen aikaan lapset kiertävät virpomassa pajunkissavitsoilla toivottaen onnea ja terveyttä omaisille ja naapureille. Usein lapset pukeutuvat noidiksi Vapunpäivää aattopäivineen vietetään työväen, ylioppilaiden ja kevään karnevaalijuhlana. Juhannus on keskikesän juhla. Portaiden, ovien ja ikkunoiden pieliin on ollut tapana pystyttää juhannuskoivuja. Suomen lippua liputetaan koko juhannusyön. Monet viettävät juhannuksen kesämökillä.
Kirjallisuus

Suomessa on painettu kirjoja 1640-luvulta alkaen, mutta suomen kieli nousi kirjallisuuden valtakieleksi vasta Aleksis Kiven aikana 1800-luvun jälkipuoliskolla. Nykyisin Suomessa julkaistaan väkilukuun nähden toiseksi eniten kirjoja maailmassa.
Kirjallisuus > Varhaiset vuodet

Suullista kansanperinnettä on välitetty sukupolvelta toiselle. Siihen kuuluvat muun muassa uskomukset, myytit ja kertomukset, lastensadut, kansanviisaudet, sananlaskut, kaskut, loitsut sekä kansanlaulut. Merkittävä apu suullisen perinteen säilyttämisessä on ollut itämerensuomalaisten kansojen oma runomitta, kalevalamitta. Mitta ja alkusointu auttoivat runojen ulkoa muistamisessa. Kalevalamittaiset runot on yleensä laulettu.
1800-luvulla alkaneilta kansanrunojen keräysmatkoilta on koottu maailman suurin kansanrunousarkisto, jonka kortistoissa on noin 2,2 miljoonaa korttia. Keräysmatkoja rahoitti Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, jonka varojen turvin esimerkiksi Elias Lönnrot teki kymmenen perinteen keräysmatkaa. Hän kokosi omista ja muiden löytämistä runoista Kalevalan ja Kantelettaren, ja toimitti satu- ja arvoituskokoelmia.
Keskiajan Suomi kuului roomalaiskatoliseen kulttuuripiiriin, joten kirkollisissa teksteissä käytettiin latinaa. Yliopistoon lähdettiin  ulkomaille, lähinnä Ranskaan ja Saksaan.
Keskiajan kirjallisuutta tuhottiin laajalti reformaation jälkeen. Erityisesti paperiset teokset poltettiin usein. Pergamentti ei kuitenkaan palanut, ja raaka-ainepulan vuoksi suurille pergamenttisivuille löydettiin muuta käyttöä. Niitä käytettiin usein voutien tilikirjojen kansina. Suurin osa Suomen keskiajan kirjallisuudesta on koottu tällaisista yksittäisistä pergamenttisivuista 1840-luvun jälkeen. Sivuja on koottu noin 10 000 yhteensä yli tuhannesta eri kirjasta.
Reformaation henkeen kuului kansankielisen kirjallisuuden tuottaminen. Mikael Agricola kirjoitti Abckirian eli aapisen (sana aapiskirja on vuodelta 1690) ja käänsi osia Raamatusta suomeksi. Koko Raamattu suomeksi valmistui vasta 1642. Turun yliopiston perustaminen 1640 vahvisti ruotsin kielen asemaa.
Kirjallisuus > Romantiikkaa, kansallistunnetta ja realismia

Romanttinen runous, joka ylisti suomalaisuutta ja sen ilmentyminä sisämaan luontoa, sotureita, ja kansanihmisen arvokkuutta, kirjoitettiin vielä ruotsiksi. Frans Mikael Franzén oli runoilijan työn ohella Turun akatemian kirjastonhoitaja ja kirjallisuudenhistorian professori, mutta Ruotsin vallan päätyttyä hän siirtyi emämaa Ruotsiin papiksi ja myöhemmin piispaksi. Kun Suomesta muodostettiin suuriruhtinaskunta Venäjän autonomisena osaksi, tarve luoda omaa kulttuuria voimistui. Johan Ludvig Runeberg ja Elias Lönnrot nostivat Suomen kulttuurikansaksi jolla oli oma identiteetti.
Kieli on kansallisuuden perusta, julisti J. V. Snellman, ja Suomessa se on suomen kieli, jota ruotsinkieliset opetelkoot. Aleksis Kivi oli ensimmäinen suomenkielinen ammattikirjailija, ja hänen uransa oli käännekohta, jonka jälkeen suomenkielinen kirjallisuus nousi ruotsinkielisen rinnalle ja ohi.
Suomalaisuusliikkeen myötä tärkeiksi tulivat realistiset kansankuvaukset joissa oli selkeä yhteiskunnallinen ja psykologinen sanoma. Kiven jälkeen toinen suuri näytelmäkirjailija, Minna Canth, nosti esiin yhteiskunnallisia epäkohtia ja välitti uusia ajatuksia. Juhani Aho tunnetaan modernin kirjasuomen kehittäjänä, savolaisen maiseman ja luonteen kuvaajana ja kriitikkona, mutta hän oli kiinnostunut myös suurkaupungeista ja modernista tekniikasta.
1900-luvun alussa modernismi vahvistui ennen kaikkea suomenruotsalaisessa runoudessa Edith Södergranin johdolla. Samaan aikaan V. A. Koskenniemi ja Otto Manninen edustivat klassismia. Tulenkantajat oli itsenäisen Suomen ensimmäisen uuden kirjallisen sukupolven näkyvimpiä edustajia.