stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alkemia
Historia

Länsimaisen alkemian alkuhetket sijoittuvat hellenistiseen Aleksandriaan noin vuoteen 100 jaa., jolloin egyptiläinen metallurgia ja kreikkalainen filosofia kohtasivat. Aleksandrian uusplatonistit keräsivät vanhoja egyptiläisiä käsikirjoituksia ja uskoivat niiden olevan peräisin egyptiläiseltä Thot-jumalalta, joka samaistettiin erityisesti Egyptissä kreikkalaiseen Hermeeseen. Tämän tuloksena syntyi myöhemmin käsitys, jonka mukaan uusplatonistien keräämät kirjoitukset olisi kirjoittanut Mooseksen aikainen tarunomainen egyptiläinen oppinut Hermes Trismegistos, josta onkin muodostunut eräänlainen alkemistien oppi-isä.
Kiinalaisen alkemian perustajaksi sanotaan tarunomaista mystikko Laozia (s. noin 604 eaa.). Kiinan taolaiset alkemistit keskittivät huomionsa meditointiin ja hengitystekniikoihin, ja myöhemmin myös eliksiireihin, joita puhdistettiin eri ainesosia yhdistelemällä ja kuumentamalla. Meditoinnin tarkoituksena oli saada aikaan alkemistinen hengellinen puhdistautuminen, joka saavutetaan sydämen puhtaudella ja halujen torjumisella. Tässä tärkeässä osassa on hengityksen hallinta.
Aleksandrialainen alkemia kukoisti 300-luvulle asti. Tämän jälkeen alkemia kukoisti islamilaisessa maailmassa ja Euroopassa 1100–1600-luvuilla tieteelliseen vallankumoukseen asti. Vuonna 1403 Englannin kuningas Henrik IV tosin kielsi alkemian harjoittamisen maassa.
Uuden ajan fysiikan perustajana tunnettu Isaac Newton harjoitti alkemiaa kattavasti vielä 1700-luvun taitteessa. Alkemia oli kuitenkin alkanut menettää suosiotaan tieteenalana 1600-luvun lopulta alkaen, kun valistuksen aika oli alkamassa ja tieteessä oli alettu tehdä läpimurtoja. Uusi tieteenala kemia erkaantui alkemiasta 1700-luvun puoliväliin mennessä, ja kemian määritelmästä kullanteko ja muut transmutaatiot suljettiin pois. Alkemiaa alettiin pitää epätieteellisenä puuhana, ja se rinnastettiin taikuuteen, astrologiaan, noituuteen ja ennustamiseen. Kullan tekemistä alettiin pitää mahdottomana, ja alkemistit luopuivatkin kullan tekemisestä 1740-lukuun mennessä, vaikka Pohjoismaissa sitä harrastettiinkin vielä joitain vuosikymmeniä sen jälkeenkin.
Eräänlainen transmutaation loppunäytös koettiin vuonna 1783. Lontoon kuninkaallinen tiedeakatemia kutsui jäsenensä James Pricen esittelemään, miten hän oli onnistunut muuttamaan elohopean kullaksi. Hän kuitenkin epäonnistui yrittäessään toistaa kokeensa, jonka hän väitti aiemmin onnistuneen. Kokeen jälkeen hän joi kolmen virkaveljen nähden sinihappoa ja kuoli.
1700-luvun lopulla ja 1800-luvulla romantiikan aikana alkemia liittyi vahvasti henkisyyteen ja esoteriaan. 1880-luvulla alkemia nousi suosioon okkultisissa piireissä.
Kullan valmistushaaveet hiipuivat lopullisesti 1900-luvulla, kun fyysikoille selvisi, että kultaa ei voi valmistaa kemiallisin menetelmin. Alkemiaa harjoitetaan kuitenkin edelleen 2000-luvullakin. Jotkut esoteriasta kiinnostuneet seuraavat henkisen alkemian tavoitteita. Alkemiaa harjoitetaan myös nykynoituuden piirissä. Lisäksi jotkut nykyalkemistit pyrkivät edelleen transmutaatioon eli kullan valmistukseen, usein historiallisen alkemian menetelmillä.
Välineet ja menetelmät

Keskiajan alkemistit tarvitsivat työssään lukuisia ainesosia, joita sekoittamalla he tavoittelivat aineen muutosta. Yleisiä ainesosia olivat metallit, epämetallit ja mineraalit, kuten rikki, elohopea, lyijy, kulta ja hopea, sekä tietyt orgaaniset ainesosat, kuten virtsa, kananmunat ja ihmisveri. Ainesosat sekoitettiin erilaisiin savisiin tai lasisiin astioihin ja kuumennettiin uunissa. Valmistusohjeet saatiin laajasta alkemistisesta kirjallisuudesta tai henkilökohtaiselta opettajalta. Alkemistit tekivät runsaasti itsekin muistiinpanoja kokeiluistaan ja vaihtoivat tietoa keskenään.
Alkemia tieteenä

Alkemiaa on totuttu pitämään taikauskona ja epätieteellisenä toimintana sekä nykyisen kemian vastakohtana. Alkemian monet perusväitteet ovatkin nykytiedon vastaisia, ja alkemistien tavoite luoda kultaa kemiallisin keinoin ei voinut onnistua. Myöhäiskeskiajan alkemistit olettivat kaikkien metallien muodostuneen elohopean ja rikin höyryistä. Kulta ja muut vanhastaan tunnetut metallit tunnistettiinkin alkuaineiksi vasta 1700- ja 1800-lukujen taitteessa.
Alkemistien pyrkimykset olivat välttämättömiä nykyaikaisen kemian synnylle. Alkemia muistutti nykyistä kemiaa siinä, että se pyrki tavoitteeseensa myös kokeellisin keinoin. Alkemistit kehittivät esimerkiksi ensimmäisiä laboratorioita etenkin 1600- ja 1700-luvuilla. Alkemistit eivät kuitenkaan kokeiden epäonnistuessa juurikaan arvostelleet omia teorioitaan (esimerkiksi neljästä alkuaineesta) vaan syyttivät koelaitteistoaan. Alkemistit kehittivät monia kemialle välttämättömiä välineitä ja astioita sekä tislausta ja lasinvalmistusta, ja he valmistivat uusia yhdisteitä kuten rikkihapon, typpihapon ja tislatun alkoholin. 1500-luvulta lähtien monet alkemistit, erityisesti Paracelsus, keskittyivät iatrokemiaan eli lääkeaineiden tutkimukseen.
Aatepohja

C. G. Jung painotti 1900-luvun alussa alkemian aatteellista merkitystä: alkemistit halusivat laajentaa henkisen valon vaikutuspiiriä kaventamalla pimeäksi koettua aineen valtapiiriä. Siten se liittyy sydänkeskiajan gnostilaisuuteen. Opin mukaan ihmisen tulee nousta alkumateriasta asteittain ylös, kunnes hän tavoittaa viisauden kiven (lapis philosophorum). Sen jälkeen olisi mahdollista tehdä jaloja metalleja epäjaloista ja päästä universaaleihin pelastusvälineisiin. Näin alkemia liittyy aatteellisesti ruusuristiläisyyteen ja vapaamuurareihin.
Tunnettuja alkemisteja

Bolos (1. vuosisadalla jaa.)
Zosimos (200-luvulla)
Maria Juutalainen
Jabir ibn Hayyani eli Geber (700-luvulla)
Abu Bakr al-Razi eli Rhases tai Rhazes (864–925)
Al-Tughrai (1061–1121)
Nicolas Flamel (1330–1418)
Paracelsus (1493–1541)
Fulcanelli (1900-luvulla)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alkemia Wikimedia Commonsissa
Alkemisti tutkijankammiossaan. Kuvitus 1800-luvulta.
Alkemistit käyttivät kirjoituksissaan runsaasti symboleita. Kuvan symbolitaulukko Basilius Valentinuksen teoksesta vuodelta 1670.
Joseph Wright: Alkemisti löytää fosforin, 1771. Alkemistit tulivat löytäneeksi alkuaineita ja yhdisteitä yrittäessään valmistaa viisasten kiveä.
Archegosauridae

| Archegosauridae |
| --- | --- |
 Archegosaurus
 Permikausi  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Tetrapoda
Lahko::  †Panssarisammakot Temnospondyli
Yläheimo::  †Archegosauroidea
Heimo::  †Archegosauridae  Lydekker, 1885
Alaryhmät
 †Platyoposaurinae †Archegosaurus  †?Australerpeton  †Bageherpeton  †Bashkirosaurus  †Collidosuchus  †Kashmirosaurus  †Platyoposaurus  †Prionosuchus  †Melosaurinae †Koinia  †Konzukovia  †Melosaurus  †Tryphosuchus  †Uralosuchus 
Katso myös
   Archegosauridae Wikispeciesissä   Archegosauridae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Archegosauridae on sukupuuttoon kuollut panssarisammakoiden heimo, joka eli permikauden lopulla. Niiden kallo oli pitkänomainen ja muistutti krokotiilien kalloa.
Prionosuchus
Platyoposaurus
Konzukovia
Collidosuchus
Aiheesta muualla

Mikko's Phylogeny Archive
Alona Bondarenko

| Alona Bondarenko |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. elokuuta 1984  Kryvyi Rih 
Kansalaisuus:  Ukraina
Tennispelaaja
Pituus:  168 cm
Paino:  59 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  1999–2011
Palkintorahat:  2 785 303 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  19. (14. huhtikuuta 2008)
Turnausvoittoja:  2
Voitot/tappiot:  363–294
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  4. kierros (2010)
Ranskan avoimet:  3. kierros (2010)
Wimbledon:  3. kierros (2005, 2007, 2010)
Yhdysvaltain avoimet:  3. kierros (2007, 2008, 2010)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  11  (29. syyskuuta 2008)
Voitot/tappiot:  195–193
Aiheesta muualla
www.alonabondarenko.org/en
ITF
WTA
Alona Bondarenko (s. 13. elokuuta 1984 Kryvyi Rih, Neuvostoliitto) on ukrainalainen tennispelaaja. Myös hänen siskonsa Kateryna Bondarenko on tennisammattilainen. Alonaa valmentaa hänen äitinsä Natalja Bondarenko.
Tennisura

Bondarenko aloitti ammattilaisuran vuonna 1999 ollessaan 14-vuotias. Vuonna 2000 hän pääsi ensimmäisen kerran ITF-turnauksen finaaliin, mutta hävisi sen Jekaterina Kožokinalle 7–5, 7–5. Vuonna 2003 Bondarenko voitti ensimmäisen ITF-turnauksensa Fontanafreddassa, finaalissa kaatui Italian Mara Santangelo 6–3, 6–0.
Tennisura > 2005

Bondarenkon Grand Slam-debyytti tapahtui Australian avoimissa 2005. Hän hävisi 1. kierroksella kuudenneksi sijoitetulle Jelena Dementjevalle 6–3, 6–3. Kaksi viikkoa myöhemmin hän pääsi ensimmäistä kertaa WTA-turnauksen puolivälierään Thaimaassa, jonka hän kuitenkin hävisi Anna-Lena Grönefeldille 6–4, 6–1. Seuraavalla viikolla Hyderabad Openissa Bondarenko pääsi ensimmäistä kertaa WTA-turnauksen finaaliin, mutta hävisi sen kotikaupungissaan pelanneelle Sania Mirzalle 6–4, 5–7, 6–3. Wimbledonin tennisturnaus 2005 meni Bondarenkolta hyvin. Hän pudotti jatkosta 20:nneksi sijoitetun Tatiana Golovinin, mutta hävisi kolmannella kierroksella Nathalie Dechylle.
Tennisura > 2006

Kausi 2006 oli Bondarenkon läpimurtokausi, kun hän nousi 50:n joukkoon maailmanlistalla. Pacific Life Openissa hän pääsi kolmannelle kierrokselle asti, jonka hän hävisi Ana Ivanovicille 6–3, 5–7, 6–3. Puolivälierään Bondarenko pääsi ECM Praha Openissa, häviten Shahar Peerille 7–5, 6–0 ja semifinaaliin GP SAR La Princess Lalla Meryemissa, häviten Martina Suchalle 6–3, 6–2. Ensimmäisen WTA-voittonsa Bondarenko otti vuoden 2006 Fortis Championship -turnauksessa Luxemburgissa Francesca Schiavonea vastaan 6–3, 6–2. Vuosi 2006 päättyi maailmanlistan sijaan 32.
Tennisura > 2007

Australian avoimissa 2007 hän pudotti jatkosta kaksi sijoittamatonta pelaajaa ja pääsi kolmannelle kierrokselle, jossa hän hävisi neljänneksi sijoitetulle Kim Clijstersille. Vuoden 2007 aikana Bondarenko hävisi Serbian Jelena Jankovicile neljä kertaa. Wimbledonissa hän pääsi kolmannelle kierrokselle asti, jossa hän hävisi Patty Schnyderille 6–4, 3–6, 8–6. Myös Yhdysvaltain avoimissa Bondarenko pääsi kolmannelle kierrokselle asti, mutta hävisi sitten Venus Williamsille.
Tennisura > 2008

Australian avoin tennisturnaus 2008 päättyi naisten nelinpelin osalta Alonan ja hänen siskonsa Kateryna Bondarenkon voittoon. He voittivat finaalissa Shahar Peerin ja Victoria Azarenkan 2–6, 6–2, 6–4. Heistä tuli toinen sisaruspari, joka on voittanut Grand Slamin. Ensimmäinen oli Williamsin sisarukset. Indian Wellsissä 2008 Bondarenko pääsi puolivälierään asti. DSF Classicissa hän pääsi puolivälierään ja Ordina Openissa välierään, häviten hallitsevalle mestarille Tamarine Tanasugarnille. Olympialaisissa hän hävisi toisella kierroksella Jelena Jankovicille. Nelinpelissä hän oli siskonsa kanssa neljäs. US Openissa hän pääsi kolmannelle kierrokselle, häviten Venus Williamsille.
Tennisura > 2009

Australian avoimissa 2009 Bondarenko pääsi kolmannelle kierrokselle asti, häviten Svetlana Kuznetsovalle 7–6(7), 6–4. Varsovan turnauksessa hän voitti entisen maailmanlistan ykkösen Marija Šarapovan 6–2 6–2 puolivälierässä ja Anne Keothavongin 6–2 7–5 semifinaalissa. Hän hävisi Alexandra Dulgherulle finaalissa 6–7, 6–3, 0–6. Kausi päättyi Kremlin Cupiin, jossa hän voitti Anna Tšakvetadzen, Nadja Petrovan ja Tsvetana Pironkovan ennen kuin hävisi välierässä Francesca Schiavonelle.
Tennisura > 2010

Bondarenko pääsi 31:nneksi sijoitettuna neljännelle kierrokselle vuoden 2010 Australian avoimissa. Kolmannella kierroksella hän voitti Jelena Jankovićin, mutta neljännellä kierroksella Zheng Jie oli häntä parempi. Ranskan avoimissa Bondarenko pääsi ensimmäisen kerran kolmannelle kierrokselle asti voitettuaan 2. kierroksella Magdaléna Rybárikován. 3. kierroksen ottelun hän hävisi Jelena Jankovićille. Myös Wimbledonissa 2010 hän pääsi kolmannelle kierrokselle asti, kunnes hävisi jälleen Jankovićille. Yhdysvaltain avoimissa hän voitti toisella kierroksella Melanie Oudinin, mutta hävisi kolmannella kierroksella Francesca Schiavonelle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alona Bondarenkon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Bondarenkojen yhteiset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Alona Bondarenko WTA:n sivuilla (englanniksi)
Antti Lehtomäki

Antti Sakari Lehtomäki (4. joulukuuta 1918 Viljakkala – 11. lokakuuta 1985 Tampere) oli suomalainen maanviljelijä, virkamies, opettaja ja rehtori, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Lehtomäen vanhemmat olivat maanviljelijä Kaarlo Vihtori Lehtomäki ja Signe Rauha Hietikko ja puoliso vuodesta 1948 sairaanhoitaja Tuovi Marjatta Lovisa Palojoki. Lehtomäki tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1938 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1946. Kasvatusopin tutkinnon hän suoritti 1958 ja auskultoi seuraavana vuonna.
Lehtomäki oli 65. maanluovutuslautakunnan agronomijäsen 1947–1948, Hämeen-Satakunnan maanviljelysseuran asutustoimikunnan agronomijäsen 1949–1951, asutustoiminnan vs. johtaja 1951 ja asutusagronomi 1951–1962, Ahlmanin maatalousoppilaitoksen maanviljelyksen vt. lehtori 1962 sekä lehtori ja vararehtori 1963–1965, Pienviljelysneuvojaopiston, vuodesta 1967 Hyvinkään maatalousopisto, maanviljelys- ja kansantalouden lehtori sekä rehtori 1965–1969 ja 1971–1981 ja Maataloushallituksen yleisen maatalousosaston vt. osastopäällikkö ja maatalousneuvos 1969–1971.
Lehtomäki oli myös Hämeen-Satakunnan maanviljelysseuran apulaistoiminnanjohtaja 1952–1962, Seppälän koulutilan tilanhoitaja 1963–1965 ja Viertolan koulutilan tilanhoitaja 1965–1968 ja 1971–1981. Maanviljelyä hän itse harjoitti omalla maatilallaan Viljakkalassa. Lehtomäellä oli lisäksi useita maatalouteen liittyviä ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 1982.
Julkaisuja

Maatalouskirjanpitotaulukot opetusta varten, 1977, Antti Lehtomäki, Leo Happonen ja Heikki Järvelä.
Aiheesta muualla

Mauri Mönkkönen: Antti Lehtomäki Biografiasampo.
Aprilia RS 50

Aprilia RS 50.
Aprilia RS 50 oli Aprilian vuonna 2011 julkistettu ns. street-mopo. Aprilia RS 50 oli ulkoisesti hyvin samanlainen kuin kevytmoottoripyörä-isoveljensä. Väritykset olivat joka vuosi samanlaiset.
Tekniset tiedot

Moottori: 1 -sylinterinen, 2 -tahti, nestejäähdytys
Iskutilavuus: 49 cc
Vaihteita: 6
Teho: 6,25 kW
Käynnistys: sähkö
Jarrut, etu: 1 x levy 300 mm
Jarrut, taka: 1 x levy 180 mm
Renkaat: etu: 110/80-17, taka: 130/70-17
Akseliväli: 1 310 mm
Istuinkorkeus: 810 mm
Polttoainesäiliö: 13 l (vara 2 l)
Värivaihtoehdot: GP musta sekä GP valkoinen
Arlbergin rautatietunneli

| Arlbergtunnel |
| --- | --- |
 Arlbergin rautatietunneli 2010
Alittaa:  Arlbergin
Alkupiste:  St. Anton
Loppupiste:  Langen am Arlberg
Maa:  Itävalta
Koordinaatit:  47°7′43″N, 10°11′8″E
Avattu:  21. joulukuuta 1884
Pituus:  10 648 m
Raiteita:  2
Arlbergin rautatietunneli (saks. Arlbergtunnel) on 10 648 metriä pitkä rautatietunneli Itävallan länsiosassa Tirolin St. Antonin ja Vorarlbergin Langen am Arlbergin välillä alittaen Arlbergin vuorijonon Alpeilla.
Tunnelin itäpää vuonna 1898.
Tunnelin rakentaminen alkoi vuonna 1879 ja se avattiin liikenteelle 21. joulukuuta 1884. Tunnelissa oli alkujaan vain yksi raide, mutta läpikulkevan liikenteen määrä kasvoi niin, että toinen raide avattiin 15. heinäkuuta 1985.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bartramia

Bartramia on tieteellinen sukunimi, joka voi tarkoittaa lintusukua tai kasvisukua.
Bartramia – preeriakahlaajat, kurppien suku
Bartramia – omenasammalet, sammalsuku
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Bartramia”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
BC Luleå

| BC Luleå |
| --- | --- |

Liiga:  Basketligan
Perustettu:  1976
Historia:  Gammelstads IF 1956–1976 Plannja Basket 1976–2010 LF Basket Norrbotten (2010-2015)
Areena:  Pontushallen kapasiteetti 2 600
Kotipaikka:  Luulaja, Ruotsi
Värit:           
Päävalmentaja:  Charles Barton
Mestaruudet:  (7) Ruotsin mestari
Kotisivu:  www.plannjabasket.se
BC Luleå (entiseltä nimeltään 1976-2010: Plannja Basket, 2010-2015: LF Basket Norrbotten) on luulajalainen koripalloseura. Seura perustettiin vuonna 1976 talousvaikeuksiin joutuneen Gammelstads IF:n tilalle. Seura on Ruotsin menestynein seura seitsemällä Basketliganin mestaruudella.
Joukkue on myös yksi Ruotsin menestynein taloutta katsottaessa. Seuran budjetti oli kaudella 2000–2001 16 miljoonaa kruunua, joka on edelleen seuran suurin budjetti. Kaudella 2006–2007 seura keräsi kasaan 14,1 miljoonan kruunun (n. 1,5 miljoonaa euroa) budjetin.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (ruotsiksi)
Joukkue Basketliganin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Ampumahiihdon maailmancup 2024–2025

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Ampumahiihdon maailmancup 2024–2025
| Laji | Miehet | Naiset |
Kokonaiscup: 
Pikakilpailu: 
Takaa-ajo: 
Normaalimatka: 
Yhteislähtö: 
Alle 25-vuotiaiden kilpailu: 
Viesti: 
Maacup: 
Sekaviesti: 
← 2023–2024 2025–2026 →
Ampumahiihdon maailmancup 2024–2025 on maailmancupin 48. kausi, joka alkaa 30. marraskuuta 2024 Suomen Kontiolahdelta ja päättyy 17. maaliskuuta 2025 Norjan Holmenkollenille.
Lyhenteet

| --- | --- |
PK: pikakilpailu
TA: takaa-ajo
NM: normaalimatka
YL: yhteislähtö
VI: viesti
SV: sekaviesti
PV: pariviesti
Kilpailukalenteri

Kauden kilpailuohjelmaan kuuluu yhdeksän tavallista kilpailuviikonloppua sekä Sveitsin Lenzerheidessa järjestettävät maailmanmestaruuskilpailut. Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU) julkaisi kauden alustavan kilpailukalenterin 11. helmikuuta 2021.
| # | Paikka | Päivät | Stadion | Korkeus | Kapasiteetti | PK | TA | NM | YL | VI | SV | PV |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Kontiolahti | 30.11.–8.12. | Kontiolahden ampumahiihtokeskus | 120 m | 15 000 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2 |  Hochfilzen | 9.–15.12. | Hochfilzenin ampumahiihtokeskus | 1 010 m | 10 500 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3 |  Le Grand-Bornand | 16.–22.12. | Stade de Biathlon Sylvie Becaert | 928 m | 7 500 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4 |  Oberhof | 6.–12.1. | Arena am Rennsteig | 814 m | 12 000 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5 |  Ruhpolding | 13.–19.1. | Chiemgau Arena | 710 m | 12 000 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6 |  Anterselva | 20.–26.1. | Südtirol Arena | 1 634 m | 10 357 |  |  |  |  |  |  |  |
| MM |  Lenzerheide | 10.–23.2. | Biathlon Arena Lenzerheide | 1 400 m | 10 000 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7 |  Nové Město na Moravě | 3.–9.3. | Vysočina Arena | 620 m | 20 000 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8 |  Pokljuka | 10.–16.3. | Sports Centre Triglav | 1 345 m | 7 000 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9 |  Holmenkollen | 17.–23.3. | Holmenkollenin kansallisareena | 325 m | 13 500 |  |  |  |  |  |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- |
    Oberhof NMNM Kontiolahti  Holmenkollen LGB    Euroopan kilpailupaikkakunnat   :     Pokljuka Hochfilzen Anterselva Ruhpolding LenzerheideAlppien kilpailupaikkakunnat Itävallan kartalla
Barueri Arena

| Barueri Arena> Rakennuksen tiedot |
| --- | --- |
Sijainti:  Barueri, Brasilia
Avattu:  ?
Omistaja:  ?
Kenttä:  Lattia
Käyttäjät
 ? 
Katsojakapasiteetti
 5 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Barueri Arena on sisäareena Baruerissa Brasiliassa. Areenalle mahtuu 5 000 katsojaa. Sitä käytettiin mm. koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailuissa 2006.
Armomurhaaja

| Armomurhaaja |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Teemu Nikki
Käsikirjoittaja:  Teemu Nikki
Tuottaja:   Jani Pösö  Teemu Nikki 
Säveltäjä:   Timo Kaukolampi  Tuomo Puranen 
Kuvaaja:  Sari Aaltonen
Leikkaaja:  Teemu Nikki
Lavastaja:  Teemu Nikki
Pääosat:   Matti Onnismaa  Jari Virman  Hannamaija Nikander  Heikki Nousiainen  Pihla Penttinen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  It’s Alive Films
Levittäjä:  Scanbox Entertainment Finland
Ensi-ilta:   2017-09-077. syyskuuta 2017 (TIFF)  2017-11-2424. marraskuuta 2017 (Suomi)  
Kesto:  84 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  305 144 euroa
Katsojat:  3856 (Suomessa)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Armomurhaaja on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut suomalainen musta komediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Teemu Nikki. Elokuva kertoo mekaanikosta, joka sivutyönään lopettaa vanhoja lemmikkejä. Sen pääosissa ovat Matti Onnismaa, Jari Virman, Hannamaija Nikander, Heikki Nousiainen ja Pihla Penttinen.
Armomurhaaja sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 7. syyskuuta 2017. Elokuvateattereihin se ilmestyi Suomessa 24. marraskuuta 2017. Elokuva sai viisi Jussi-ehdokkuutta parhaasta elokuvasta, ohjauksesta, käsikirjoituksesta, naissivuosasta (Nikander) ja musiikista. Se voitti Jussit käsikirjoituksesta, jonka teki Teemu Nikki, ja musiikista, jonka sävelsivät Timo Kaukolampi ja Tuomo Puranen. Nikki voitti parhaan käsikirjoituksen palkinnon Tokion kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla. Elokuva kilpaili Suomen edustajana vuoden 2018 Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinnosta, mutta palkinnon voitti Islannin ehdokas Woman at War. Armomurhaaja oli myös Suomen Oscar-ehdokas, mutta se ei yltänyt kilpailun semifinaaliin asti.
Joulukuussa 2019 suomalaiset elokuvakriitikot äänestivät Armomurhaajan 2010-luvun neljänneksi parhaaksi suomalaiselokuvaksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Matti Onnismaa  | … |  Veijo   |
|  Jari Virman  | … |  Petri   |
|  Hannamaija Nikander  | … |  Lotta   |
|  Heikki Nousiainen  | … |  Martti   |
|  Pihla Penttinen  | … |  Ojala   |
|  Jouko Puolanto  | … |  Vatanen   |
|  Ilari Johansson  | … |  Simo   |
|  Rami Rusinen  | … |  Tuomas   |
|  Olli Rahkonen  | … |  Antti   |
|  Santtu Karvonen  | … |  kalastaja   |
|  Alina Tomnikov  | … |  Elisa   |
|  Juha Lehti  | … |  Elisan isä   |
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Aamulehti Antti Selkokari: 
Episodi Niko Ikonen: 
Helsingin Sanomat Miska Rantanen: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl: 
Turun Sanomat Henri Waltter Rehnström: 
| AV Club Ignatiy Vishnevetsky | B |  |
The Globe And Mail Gayle MacDonald:
Aiheesta muualla

Armomurhaaja Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Armomurhaaja Elonet.
Armomurhaaja Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
Armomurhaaja Metacriticissä. (englanniksi)
Asevelisosialistit

Asevelisosialistit olivat vaikutusvaltainen ryhmä suomalaisia oikeistososiaalidemokraatteja, jotka olivat sotavuosina toimineet Suomen Aseveljien Liitossa (SAL). Aseveliliitto oli talvi- ja jatkosodan muistotoimintaan ja muun muassa invalidien, sotaleskien ja sotaorpojen huoltotoimintaan keskittynyt järjestö. Vuonna 1945 SAL jouduttiin Neuvostoliiton vaatimuksesta lakkauttamaan, kun kommunistit leimasivat sen fasistiseksi. Asevelisosialistit siirtyivät jatkosodan jälkeen vaikuttamaan SDP:ssä, jossa heistä muodostui hyvin vaikutusvaltainen ryhmä kahden vuosikymmenen ajaksi.
Asevelisosialistit ja heidän poliittinen linjansa viitoittivat monin tavoin sosialidemokraattien politiikkaa aina 1960-luvun puoliväliin asti. Leimallista sille oli tiukka rajanveto suomalaisten kommunistien suuntaan, joiden vaikutusvaltaa asevelisosialistit pyrkivät kaikin keinoin rajoittamaan. Sen sijaan asevelisosialistit olivat valmiita yhteistyöhön oikeistolaisten kanssa ja muun muassa Tampereen kunnallispolitiikassa sosiaalidemokraattien ja Kokoomuksen yhteistyötä kutsuttiin aseveliakseliksi. Tunnetuimpia asevelisosialisteja olivat Erkki Lindfors, Unto Varjonen, Väinö Leskinen, Penna Tervo, Yrjö ”Jahvetti” Kilpeläinen, Aarre Simonen ja Arvi E. Heiskanen. Heistä Lindfors ja Simonen siirtyivät vuonna 1955 SDP:n puoluehajaannuksen aikana ”leskisläisten” leiristä tukemaan ”skogilaisia”. Asevelisosialistit olivat pitkään myös Urho Kekkosen poliittisia vastustajia. Tunnetuin asevelisosialisti Väinö Leskinen käänsi poliittisen linjansa ympäri 1960-luvun puolivälin jälkeen.