stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kreikan arkaainen kausi
Historia > Tyrannit

Monessa kaupunkivaltiossa nousi vuosien 670–500 eaa. välillä valtaan niin sanottuja tyranneja (tyrannos). Tällä tarkoitettiin yksinvaltiasta, joka laittomasti anasti vallan itselleen. Alkujaan sanalla ”tyranni” ei ollut sen nykyistä negatiivista merkitystä. Aristokraatit vastustivat tyranneja, mutta muut kansalaiset eivät välttämättä pitäneet tyrannien valtaa pahana. Tyranniat olivat yleensä lyhytikäisiä ja kestivät parhaimmillaan vain muutaman sukupolven ajan. Tyrannit kuuluivat yleensä itse aristokratiaan ja heillä oli yleensä ollut jokin tärkeä virka kaupungissa ennen vallan anastamista. Tyrannien nousu valtaan perustui yleensä eri aristokraattiryhmien väliseen valtataisteluun. Kreikkalaiset kutsuivat tällaisia poliksen sisäisiä konflikteja sanalla stasis. Tyrannit, jotka pystyivät estämään tällaiset konfliktit, olivat yleensä suosittuja muun kansan keskuudessa. Tyrannit saivat myös tukea aristokraateilta, jotka oli suljettu pois korkeimmista viroista. Myös palkkasotilaita saatettiin käyttää ja joskus tällaista apua saattoi tulla muilta tyranneilta, tai kuten Jooniassa, Persialta.
Tyrannien valtaannousu johti yleensä väkivaltaan rikkaita aristokraatteja kohtaan. Heitä ajettiin maanpakoon ja heidän maansa takavarikoitiin. Tyrannit säätivät myös lakeja jotka rajoittivat aristokraattien valtaa. Monet kaupunkivaltiot kukoistivat tyrannien hallintoaikoina. Tyrannien jälkeläiset eivät yleensä onnistuneet yhtä hyvin. Usein tyrannien seuraajat syrjäytettiin ja heidän perheensä ajettiin maanpakoon ja oligarkit palasivat valtaan. Ero tyrannioita edeltäneisiin oligarkioihin oli kuitenkin se, että niissä vähäosaisemmat kansalaiset halusivat ottaa osaa päätöksiin. Tyrannien säätämiä lakeja, jotka suosivat köyhempiä kansalaisia oli myös hyvin vaikea kumota.
Kulttuuri > Kirjallisuus

Kreikkalaisen kirjaimiston käyttöönotto 700-luvun eaa. puolivälissä mahdollisti kirjoitustaidon kehityksen. Pian alettiin myös kirjoittaa ylös lakeja. Lakitekstit kirjoitettiin steeloihin, jotka laitettiin yleisille paikoille kaikkien nähtäväksi. Myös yksityishenkilöt käyttivät kirjoitusta, erityisesti kaupankäynnissä.
Lyyrinen runous kehittyi arkaaisella kaudella ja se käsitteli senaikaisen yhteiskunnan teemoja, esimerkiksi politiikkaa, rakkautta tai juhlimista. Lyyrinen runous erosi selvästi aikaisemmasta eeppisestä runoudesta. Nämä runot ovat kuitenkin säilyneet nykypäivään vain katkelmina. Aikakauden merkittäviä runoilijoita ovat muun muassa lyyrikot Sapfo ja Alkaios sekä elegiarunoilija Tyrtaios.
Kulttuuri > Filosofia

Jooniassa, ja myöhemmin Etelä-Italiassa, alettiin 600-luvun lopulla tutkia tapoja selittää maailmankaikkeus, mikä johti filosofian syntyyn. Arkaaisen ajan huomattavimpiin filosofeihin kuuluvat muun muassa miletoslaiset filosofit Thales, Anaksimandros ja Anaksimenes, sekä Pythagoras.
Kulttuuri > Arkkitehtuuri

Arkeologian mukaan ensimmäiset kivestä rakennetut kreikkalaiset temppelit rakennettiin 700-luvun eaa. lopulla. Esimerkiksi ensimmäinen Artemiin temppeli Efesoksessa rakennettiin tuolloin. Aikaisemmat temppelit oli rakennettu savesta ja puusta. 600-luvulla eaa. kehittyivät kaksi temppelirakennuksen tyylisuuntaa doorilainen ja joonialainen tyyli. Varhaisimpia doorilaisia temppeleitä oli Heran temppeli Olympiassa. Tuona aikana temppelien rakentaminen kukoisti koko kreikkalaisessa maailmassa.
Kulttuuri > Taide

Taidehistoriassa arkaaisen kauden ensimmäinen vuosisata 600-luku eaa. oli niin kutsuttua orientalisoivaa kautta. Tuolloin kreikkalainen taide sai voimakkaita vaikutteita idästä. Arkaaisella kaudella viitataan taidehistoriassa tätä seuranneeseen varsinaisen arkaaisen kauden taiteeseen orientalisoivan ja klassisen kauden välisellä ajalla noin vuosina 600–480 eaa.
Kulttuuri > Taide > Kuvanveisto

Tunnusomaista tämän ajan veistoksissa oli jäykkä asento ja yksinkertaisuus. Kädet kuvattiin suorina kylkiä vasten. Usein veistosten henkilöillä on arkaainen hymy. Myöhemmin patsaiden asennot ja niiden kasvojen ilmeet ja piirteet saivat lisää ilmeikkyyttä. Tunnettuja arkaaisen kauden veistoksia ovat neitopatsaat eli koret ja nuorukaiset eli kurokset.
Kulttuuri > Taide > Keramiikka

Arkaaisen kauden keramiikan alkuvaiheen tyyliä noin 700–600 eaa. kutsutaan orientalisoivaksi tyyliksi eli itämaisten vaikutteiden ajan tyyliksi. Sitä seurasi mustakuviotekniikalla tehdyn keramiikan kausi noin 600–530 eaa.
Keramiikassa kausi voidaan jakaa paikallisiin kausiin seuraavasti. Ajoitukset ovat summittaisia ja pyöristettyjä. Kirjainlyhenteitä käytetään englanninkielisessä ja tieteellisessä kirjallisuudessa.
| Ajoitus (noin) | Kausi Attikassa | Kausi Attikassa | Kausi Korinthiassa | Kausi Korinthiassa |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 720–700 eaa. | LG IIb | Myöhäisgeometrinen IIb | EPC | Varhainen protokorinttilainen |  |
| 700–790 eaa. | EPA | Varhainen protoattikalainen | EPC | Varhainen protokorinttilainen | Orientalisoiva |
| 690–675 eaa. | EPA | Varhainen protoattikalainen | MPC I | Keskinen protokorinttilainen I | Orientalisoiva |
| 675–670 eaa. | MPA | Keskinen protoattikalainen | MPC I | Keskinen protokorinttilainen I | Orientalisoiva |
| 670–650 eaa. | MPA | Keskinen protoattikalainen | MPC II | Keskinen protokorinttilainen II | Orientalisoiva |
| 650–630 eaa. | LPA | Myöhäinen protoattikalainen | LPC | Myöhäinen protokorinttilainen | Orientalisoiva |
| 630–625 eaa. | Proto-mustakuviokeramiikka | Proto-mustakuviokeramiikka | LPC | Myöhäinen protokorinttilainen | Orientalisoiva |
| 625–610 eaa. | Proto-mustakuviokeramiikka | Proto-mustakuviokeramiikka | Siirtymäkauden keramiikka | Siirtymäkauden keramiikka | Orientalisoiva |
| 610–600 eaa. | Proto-mustakuviokeramiikka | Proto-mustakuviokeramiikka | Varhainen korinttilainen | Varhainen korinttilainen | Orientalisoiva |
| 600–580 eaa. | Mustakuviokeramiikka | Mustakuviokeramiikka | Varhainen korinttilainen | Varhainen korinttilainen | Varsinainen arkaainen |
| 580–555 eaa. | Mustakuviokeramiikka | Mustakuviokeramiikka | Keskinen korinttilainen | Keskinen korinttilainen | Varsinainen arkaainen |
| 555–535 eaa. | Mustakuviokeramiikka | Mustakuviokeramiikka | Myöhäinen korinttilainen | Myöhäinen korinttilainen | Varsinainen arkaainen |
| 535–520 eaa. | Mustakuviokeramiikka | Mustakuviokeramiikka |  |  | Varsinainen arkaainen |
| 520 eaa.– | Punakuviokeramiikka | Punakuviokeramiikka |  |  | Varsinainen arkaainen |
Sodankäynti

Arkaaisen kauden sodankäyntiä on kuvailtu aikana jolloin Kreikka koki eräänlaisen vallankumouksen sodankäynnin saralla. Tämän näkökulman mukaan tällä ajalla syntyi falangi-taktiikka ja hopliitteina tunnetun raskaan jalkaväen käyttämä varustus ja aseistus. Taistelussa hopliitit seisoivat rivistöissä lähellä toisiaan, niin että sotilaan kilpi peitti osittain vasemmalla seisoneen vierustoverin. Falangin uskotaan kehittyneen niin sanotusta protofalangista, jossa sotilaat seisoivat kauempana toisistaan. Falangin uskotaan kehittyneen noin vuoteen 650 eaa. mennessä. Samalla kehittyi myös varustus. Arkaaisella kaudella kehittyi hoplon-kilpi, josta hopliitti on saanut nimensä, joka oli metrin levyinen. Hopliitin pääase oli keihäs. Samalla kehittyi niin sanottu korinttilainen kypärä. Rintapanssareja ja säärisuojia, joita oli käytetty jo aikaisemminkin, alettiin valmistaa pronssista.
Arkaaisen kauden sodankäyntiä on yleensä kuvailtu "kamppailuna" (agon). Tämän käsityksen mukaan sotia käytiin enemmän statuksen, kuin selviytymisen takia. Maanviljelijät, jotka muodostivat armeijan pääosan, halusivat välttää tappioita ja tämän takia sodankäynti sai rituaalisia piirteitä. Sodankäynnille muodostui kirjoittamattomia sääntöjä, joiden mukaan sotaa ei saanut aloittaa ilman sodanjulistusta, taistelupaikaksi valittiin avoin tasanko, siviilien kimppuun ei hyökätty ja sotavangit luovutettiin takaisin korvausta vastaan. Lähdeaineisto on kuitenkin peräisin 400-luvun loppupuolelta. Sodat eivät myöskään loppuneet yhteen ratkaisevaan taisteluun. Spartalaiset ja messenialaiset sotivat kahdesti 700-luvulla. Kumpikin sota kesti parikymmentä vuotta. Lelantoksen sota kesti ainakin kaksikymmentä vuotta. 500-luvulla käyty Ensimmäinen pyhä sota kesti lähes kymmenen vuotta.
Tärkeitä sotia arkaaisella kaudella:
noin 700 eaa. – Lelantoksen sota, Khalkiksen ja Eretrian välillä.
720-luku eaa. – Ensimmäinen Messenian sota
noin 685 eaa. – 682 eaa. Toinen Messenian sota
noin 595 eaa. – 586 eaa. Ensimmäinen pyhä sota
Kreikkalaisia siirtokuntia 700-500 -luvuilla eaa.
Solon, Ateenan lainsäätäjä.
Runoilijat Alkaios ja Sapfo kuvattuna punakuviotekniikalla koristeltuun kalathokseen, n. 470 eaa.
Kroisos-kuros, noin 530 eaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Korinttilainen kypärä. Noin 500 eaa. Staatliche Antikensammlungen, München.
KrAZ-255B

| KrAZ-255B |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto  Ukraina
Valmistaja:  KrAZ
Valmistusvuodet:  1967–1994
Tuotantomäärä:  160 732 kappaletta
Edeltäjä:  KrAZ-214
Seuraaja:  KrAZ-260
Mitat ja massat
Kantavuus:  8 020 kg
Omamassa:  11 170 kg
Pituus:  8 645 mm
Leveys:  2 750 mm
Korkeus:  2 940 mm
Akseliväli:  4 600 + 1 400 mm
Maavara:  360 mm
Suurin sallittu perävaunun massa:  maastossa ja hiekkatiellä: 10 000 kg kestopäällysteellä: 30 000 kg
Moottori, voimansiirto ja alusta
Iskutilavuus:  14 860 cm³
Teho:  176 kW /2100 1/min
Vääntö:  900 Nm /1 500 1/min
Polttoaine:  dieselöljy
Kulutus:  40 l /100 km
Vetotapa:  6×6
Vaihteisto:  5+1 sekä kolmiportainen alennusvaihde
Jarrut:  paineilmajarrut
KrAZ-255B oli neuvostoliittolaisen, sittemmin ukrainalaisen KrAZ:in vuosina 1967–1994 valmistama raskas maastokuorma-auto. Auto oli kolmiakselinen, jokapyörävetoinen ja sen kantavuus oli 8 020 kg.
Suunnittelu

Vuonna 1959 perustetun Krementšukin autotehtaan ensimmäinen kuorma-auto oli maastokäyttöön tarkoitettu KrAZ-214. Autosta esiteltiin uudistettu malli vuonna 1966, jolloin mallimerkinnäksi tuli KrAZ-255. Auton sarjavalmistus alkoi seuraavana vuonna. Kuusisylinterinen kaksitahtinen JaMZ M206A -dieselmoottori vaihtui kahdeksansylinteriseen JaMZ 238 -nelitahtidieseliin ja polttoaineen kulutus laski 70 litrasta 40 litraan sadalla kilometrillä. Ulkoisena erona olivat entistä suuremmat renkaat ja sitä kautta kasvaneet korkeus ja maavara.
Teknisiä tietoja

Auton omamassa oli 11 170 kilogrammaa. Akselimassat jakautuivat siten, että etuakselilla oli 4 920 kg ja telillä 6 250 kg. Kantavuus oli 8 020 kilogrammaa.
Teknisiä tietoja > Moottori

1 200 kilogrammaa painava JaMZ 238 -V8-dieselmoottori oli iskutilavuudeltaan 14,86 litraa. Sen suurin teho on 176 kilowattia ja vääntömomentti 900 newtonmetriä. Öljytilavuus oli 32 ja jäähdytysjärjestelmän tilavuus 51 litraa. Polttoaineen kulutus oli 40 litraa 100 kilometrillä. Moottorissa oli 32 000 kilokaloria tunnissa (n. 37,2 kW) tuottanut PŽD-44MBU-lämmitin, joka valmistajan mukaan mahdollisti auton käynnistymisen -50 °C:n lämpötilassa.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto

Voima välittyi moottorilta kaksilevyisen, mekaanisella välityksellä toimineen kuivan kytkimen kautta viisinopeuksiseen vaihteistoon, joka oli ensimmäistä vaihdetta lukuun ottamatta synkronoitu. Kaksinopeuksinen alennusvaihde oli etu- ja taka-akselistojen välillä sijainneessa raskaassa, 420 kg painaneessa jakolaatikossa, jossa oli myös taka-akselien momentin jakanut keskustasauspyörästö. Tämän takia jakolaatikosta lähti erilliset kardaaniakselit kummallekin taka-akselille, joissa oli erikoinen kaksoisvälitys: voima siirtyi vetopyöräparin kautta ensin lieriöhammaspyöräparille, josta se välittyi tasauspyörästöön. Jakolaatikossa ollut keskustasauspyörästö oli lukittava, mutta akselien tasauspyörästöissä lukkoja ei ollut. Etuveto oli erikseen kytkettävä.
Teknisiä tietoja > Jarrut

Käyttöjarrujärjestelmä oli paineilmatoiminen. Rakenne oli sangen monimutkainen, sillä esimerkiksi jarrupolkimen ja poljinventtiilin välillä oli mekanismi, jossa oli kolme niveltä. Venttiilin rakenteen tähden teli meni pienessäkin jarrutuksessa helposti lukkoon. Seisontajarru toimi mekaanisen välityksen kautta, ja sitä varten oli erillinen jakovaihteiston yhteyteen rakennettu jarrurumpu.
Teknisiä tietoja > Renkaat

Auton rengaskoko oli 1300-530-533, ja ajon aikana renkaiden paineita kyettiin säätämään ohjaamosta käsin 1,0–3,5 baarin rajoissa. Pienintä sallittua painetta voi käyttää lumella ja pehmeissä paikoissa, mutta tällöin suurin sallittu nopeus oli 15 km/h ja pisin yhtäjaksoinen ajomatka 5 km.
Teknisiä tietoja > Ohjausjärjestelmä

Ohjauslaite oli ruuvi- ja kuulamutterityyppinen. Hydraulinen tehostin vaikuttaa raidetankoon. Tehostimen rakenteen takia se vaikutti tehokkaammin oikealle käännettäessä, sillä vasemmalle käännettäessä tehostusvoima oli pienempi männänvarresta johtuvan pienemmän öljymäärän tähden. Ohjaus oli erittäin hidas, sillä välityssuhde oli 23,6. Tehostin toimi aina viiveellä ja toimiessaan se meni ohjauksen edelle, jolloin auto ei kulkenut suoraan, vaan ajo oli vaeltavaa.
Teknisiä tietoja > Runkorakenne

Kantavana rakenteena oli kuumavalssattu U-palkkirunko. Sen massa oli yli 900 kg.
Teknisiä tietoja > Kori ja varusteet

Ohjaamo oli puurunkoinen ja kojelauta oli pelkistetty, mutta hyvin varustettu. Neuvostoliittolaiseen tapaan käyntinopeusmittari tosin puuttui. Vakiomallissa oli teräksinen lava, jonka päällä oli katteena kangaskuomu. Autossa oli kaksi 165 litran polttoainesäiliötä.
Autossa oli mekaaninen vinssi, jonka vetovoima oli 8–12 tonnia. Vaijerin paksuus oli 22 mm ja sen tehokas pituus oli 55 metriä. Maasto-ominaisuuksia paransi ajon aikana säädettävä renkaiden ilmanpaineensäätöjärjestelmä.
Suorituskyky

Valmistajan antama kiihdytysmatka 0–50 kilometriin tunnissa oli 650 metriä. Kiihdytys 0–60 kilometrin tuntinopeuteen kesti 40 sekuntia ja huippunopeus oli 70 kilometriä tunnissa vaati jo lievän alamäen. Mäennousukyky oli 58 prosenttia ja 8-tonnisen 130 K 54 -kanuunan kanssa 37 prosenttia. Kahluusyvyys oli 1 metri ja kääntösäde 13,5 metriä. Polttoainesäiliöiden kapasiteetti mahdollisti 800 km ajomatkan. Täyspaineilmajarrujen ilmoitettiin pysäyttävän kuormatun auton 40 km/h nopeudesta 20 metrin matkalla.
Maastoliikkuvuudeltaan ja vetovoimaltaan KrAZ-255:ttä on pidetty Suomen puolustusvoimien maastokuljetustehokkuutta mittaavissa arvioissa tasauspyörästön lukkojen puuttumisesta ja kankeudestaan huolimatta hyvänä, mutta kantavuudeltaan, lastattavuudeltaan ja maantieominaisuuksiltaan vain välttävänä.lähde?
Toisaalta auton huollettavuus oli hyvä. Korjaustoimenpiteissä ei tarvinnut erikoisavaimia ja käyttövivut sekä nivelet olivat säädettävissä. Liikkuvissa osissa oli joko öljyvoitelu tai rasvanippa. Hyvin huollettuna ja säädettynä autoa pidettiin varmatoimisena maastoajoneuvona.
KrAZ-255 Puolustusvoimissa

Suomen puolustusvoimilla käytössä olevat KrAZ-255:t ovat materiaali- ja henkilökuljetuksiin sekä raskaiksi tykinvetäjiksi tarkoitettujen maastokuorma-autojen lisäksi pioneerijoukkojen erikoisajoneuvoja, muun muassa silta- ja ponttoniajoneuvoja.lähde? Suomeen autoja hankittiin kahdessa vaiheessa, vuosina 1972–1979 ja 1988–1991. Kaikki Puolustusvoimien hankkimat KrAZ-255:t suomalaistettiin eli ennen käyttöönottoa muun muassa valaisimet ja peilit vaihdettiin E-hyväksyttyihinlähde? sekä jarrut modernisoitiin.
Vuonna 1989 KrAz-255B1-6×6/4600+1400 -mallille tehtiin tyyppikatsastus, jossa ajoneuvon todettiin täyttäneen voimassa olleet määräykset seuraavin poikkeamin: ajovalojen sijoitus, seisontavalot sekä niiden kytkentä ja sijoitus, suunta-, taka-, jarru- sekä rekisterikilven valot, heijastinten sijoitus, taustapeilit, tuulilasi ja muut ikkunat, tuulilasin pesulaite, äänimerkinantolaitteet, pakoputki, roiskesuojat ja -läpät, painesäiliöt, jarrujen toimintaviiveet sekä jarrupolkimen lukitus eivät olleet määräysten mukaiset. Ajovalojen pesulaite, lukkolaite, ajopiirturi, takarekisterikilven paikka, takapuskuri ja kuorman kiinnityspisteet olivat puutteelliset. Tämän lisäksi puuttuivat selvitykset nopeusmittarin tarkkuudesta, pakokaasujen saastepitoisuudesta, savutuksesta, polttoainejärjestelmän ja sisustuksen paloturvallisuudesta, kuormakorin kiinnityksestä ja etupäädystä sekä jarrujen tehosta, rakenteesta ja muista ominaisuuksista. Eturoiskesuojat katsottiin turvallisuutta vaarantaviksi ja auton leveys ylitti sallitun. Kaiken lisäksi ihmeteltiin valmistajan etuakselille määrittämää 5 450 kg suuruista suurinta sallittua akselipainoa, sillä akselille tulevan omapainon ollessa 5 150 kg etuakselin kantavuudeksi jäi vain 300 kg.
Erikoisajoneuvot poikkeavat niin pituudeltaan, painoltaan, leveydeltään kuin korkeudeltaankin ilmoitetuista lavalla varustetun maastokuorma-auton mitoista.lähde?
Puolustusvoimilla käytössä olleita ajoneuvoja on myyty siviilikäyttöön Puolustusvoimien materiaalilaitoksen huutokaupoissa, mutta niiden rekisteröinti tieliikennekelpoisiksi kuorma-autoiksi ei Suomessa onnistu ilman muutoksia muun muassa ylileveyden takia.lähde?
KrAZ-255 Puolustusvoimissa > Siltakalusto TMM-3M

Puolustusvoimien TMM-3M-silta-ajoneuvo koostuu KrAZ-255-maastokuorma-autosta ja siltajaksosta. Järjestelmän ensisijaisena käyttötarkoituksena on selustan huoltoteiden siltojen varmennus. Kuljetuksen aikana siltajakso on taitettuna ajoneuvon päällä. Sillan kantavuus on 60 tonnia ja sillä voidaan ylittää 9,5 metrin este. Silta painaa 7 000 kilogrammaa. Neljältä silta-autolta kuluu noin 40 metriä pitkän sillan rakentamiseen päivällä 45 minuuttia ja yöllä tunnin verran.
KrAZ-255 Puolustusvoimissa > Ponttonikalusto 73

Ponttonikalusto on hankittu Neuvostoliitosta vuonna 1973 PMP-ponttonikalustona ja sai Puolustusvoimissa tyyppimerkinnän ponttonikalusto 73. KrAZ-255:n alustalla kulkevista ponttoni- ja kalturijaksoista sekä telamatoista rakennetaan uivia siltoja sekä lauttoja, joita hinataan tai työnnetään hinausmoottoriveneellä.lähde? PMP-ponttonit tulivat laajempaan julkisuuteen, kun Egyptin asevoimat käytti niitä Suezin kanavan ylitykseen vuonna 1973.
Kuljetusasennossa 3,2 metriä leveä ponttoni aukeaa veteen laskettaessa 7,1 metriä leveäksi ja 6,75 metriä pitkäksi. Ponttoni painaa 6 700 kilogrammaa ja yhden ponttonin kantavuus on 20 tonnia. Ponttoneja yhdistämällä 200 metrin sillan rakentamiseen menee aikaa puoli tuntia ja 120 tonnia kantavan lautan rakentamiseen 12 minuuttia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Valmistajan www-sivut
Hannu Luukisen KrAZ-255 -sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen puolustusvoimien KrAZ-255.
Krolevets

| Krolevets (Кролевець) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Krolevets
 Koordinaatit: 51.547°N, 33.381°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Sumyn alue
Piiri:  Konotopin piiri
Perustettu:  1601-1608
Kaupunginoikeudet:  1644
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  21,57 km²
Väkiluku (2021):  22 437
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Krolevets (ukr. Кролевець; ven. Кролевец) on kaupunki Ukrainan Sumyn alueen Konotopin piirissä. Aluekeskus Sumy sijaitsee 180 kilometriä kaakkoon ja pääkaupunki Kiova 280 kilometriä lounaaseen Krolevetsista. Krolovets on Kiovasta Moskovaan johtavan eurooppatie E 101 (paikallisesti M02) varrella.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 22 437  (1.1.2021). Vuoden 2001 väestönlaskennassa Krolevetsissä oli 25 183 asukasta, joista 90 prosenttia oli ukrainalaisia. Tämän ohella oli etniseltä taustaltaan venäläisiä, valkovenäläisiä, turkkilaisia ja armenialaisia asukkaita. Krolevets oli Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallinnolliseen uudistukseen saakka Krolevetsin piirin hallintokeskus. Useita aluehallinnon toisen tason hallinnollisia yksiköitä yhdistäneessä uudistuksessa siitä tuli osa Konotopin piiriä.
Useiden tutkijoiden mukaan kaupungin nimi on johdettu puolankielen kuningasta tarkoittavasta sanasta 'krul'. Asutuksen perustamisesta on mainita kirjallisissa lähteissä vuonna 1601, ja se perustettu viimeistään 1608. Vuoden 1618 aselevossa paikkakunta tuli Puola-Liettuan alaisuuteen. Nimeä Krolovets on käytetty kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1638. Puolan kuningas myönsi Magdeburin kaupunkioikeudet 1644.
Venäjä miehitti kaupungin helmikuun lopulla 2022 osana hyökkäystänsä Ukrainaan. Maahantunkeutujat vetäytyivät kaupungista ja koko Sumyn alueelta Ukrainan asevoimien edellä 6. huhtikuuta 2022 mennessä.
Kaupungin hallintorakennus.
Krolevetsin rautatieasema.
Lukion rakennus.
Ortodoksinen kirkko Krolevetsissä.
Synagooga.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krolevets Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat
Kromi(III)

| Kromi(III)asetaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1066-30-4
PubChem CID:  14012 ja 154828601
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (CH3COO)3Cr
Moolimassa:  229,132
Ulkomuoto:  Vihertävän- tai sinertävänharmaa kiteinen aine
Liukoisuus veteen:  liukenee veteen
Kromi(III)asetaatti ((CH3COO)3Cr) on kromi- ja asetaatti-ionien muodostama yhdiste. Yhdistettä käytetään tekstiilien käsittelyissä ja väriaineiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Kromi(III)asetaatti on huoneenlämpötilassa vihertävää tai sinertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen. Kromi(III)asetaatti esiintyy usein kidevedellisinä tai hydroksiasetaatteina. Aineen rakenne on monimutkainen ja spektroskooppisten tutkimusten perusteella se muodostaa kompleksiyhdisteen [Cr3(µ2-CH3COO)6(µ3-O)(H2O)3].
Kromi(III)asetaattia valmistetaan liuottamalla kromi(III)oksidia tai kromi(III)hydroksidia etikkahappoon. Ainetta käytetään nahan parkituksessa ja tekstiilien peittauksessa ja värjäyksessä ja musteissa. Siitä tehdään myös orgaanisia kromia sisältäviä väriaineita.
[Cr3(µ2-CH3COO)6(µ3-O)(H2O)3]-ionin rakenne
Krimin kaanikunta

Krimin kaanikunta (krimintataariksi Qırım Hanlığı, ukr. Кримське ханство, Krymske h’anstvo, ven.  Крымское ханство, Krymskoje hanstvo) oli Krimin tataarien muodostama valtakunta Krimin niemimaalla, sen pohjoispuolisella alangolla ja Asovanmeren ympäristössä vuosina 1443–1783. Se syntyi Kultaisen ordan hajoamisen yhteydessä ja oli silloin syntyneistä kaanikunnista selvästi pitkäikäisin.
Tataarien saapuminen

Ennen Kultaisen ordan tataarien saapumista Krimiä ja sen ympäristöä asuttivat lähinnä kiptšakit, joskin Bysantti hallitsi Korsunia alueen pohjoisosassa. Myös Kiovan Venäjällä oli Kertšinsalmen rannalla siirtokunta Tmutarakan, joka oli voimakkaimmillaan 900–1000-luvuilla. Tataarit saapuivat 1239. Genovalaiset perustivat merkittävän kauppakeskuksen Kaffaan 1261–1265. Genovalaiset maksoivat ordalle veroa, joskin joutuivat muutaman kerran sen hyökkäysten kohteeksi. Alueella asui lisäksi myös arabeja, turkkilaisia, kreikkalaisia ja armenialaisia. Alueen uskontoja olivat kristinusko ja juutalaisuus. Sunnalaisuus tuli alueelle aluksi mamelukkikauppiaiden mukana ja Krimille asettuneiden tataarien kaanin Özbegin aikana islamista alkoikin tulla tataarien pääuskonto, vaikka genovalaiset pyrkivät levittämään kristinuskoa heidän keskuuteensa.
1300-luvun puolivälistä sisällissotien heikentämä Kultainen orda alkoi hajoamaan ja menettämään vaikutusvaltaansa. Aikaa myöten tataarit luopuivat paimentolaiselämästä ja perustivat alueelle omia kaupunkeja ja kyliään. Krimin tataarit nostivat joitakin kapinoita itsenäistyäkseen ordasta. Tšingis-kaanin pojanpojan Togon Temürin jälkeläisiin kuuluneet ruhtinaat olivat asettuneet eri puolille Krimin aluetta ja ottaneet sukunimekseen Giray. Suvun keskuudesta nousivat kaikki Krimin kaanit.
Itsenäistyminen

Vuodesta 1427 Devlet Berdi ja hänen veljensä Hacı Giray ajoivat kaanikunnan itsenäistymistä, minkä ordan kaani kielsi. Puolalaiskronikan mukaan Hacı Giray joutui pakenemaan välillä Liivinmaalle, josta tataarien lähetystö kävi hakemassa hänet hallitsijakseen. Ei ole tarkkaa tietoa siitä, milloin kaanikunta todella itsenäistyi, mutta vuonna 1441 painetussa kolikossa oli jo Hacı Girayn nimi. Muodollisesti hänen kerrotaan perustaneen valtaistuimensa elokuussa 1449. Häntä tukivat Osmanien valtakunnan sulttaani Murad II ja Puola-Liettuan kuningas Kasimir Jagiellon.