stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rintasyöpä
Hoito > Lääkehoito

Rintasyövän lääkehoito toteutetaan sytostaateilla, hormonaalisilla lääkkeillä tai vasta-aineilla. Lääkehoidon valintaan vaikuttavat syövän ominaisuudet ja uusiutumisriski ja potilastekijät kuten vaihdevuosistatus ja mahdollinen raskaus. Perinteisesti yli 10 %:n uusiutumisriskiä 10 vuoden aikana on pidetty merkittävänä.
Sytostaateista käytetään varsinkin taksaani-antrasykliiniyhdistelmää. Hormonihoidossa käytetään lääkkeinä antiestrogeenejä (tamoksifeeni, fulvestrantti), aromataasi-inhibiittoreita (anastrotsoli, letrotsoli, eksemestaani) ja LHRH-analogeja. Vasta-aineista hoitovaihtoehtona on HER2-vastainen trastutsumabi. Rintasyövän luustomestaaseihin voidaan käyttää bisfosfonaatteja tai denosumabia. Oireenmukaisessa lääkehoidossa keskeisiä ovat kipulääkkeet.
Vuodesta 1997 alkaen käyttöön on tullut useita syövän immuunihoitoja (myös nimellä IO-hoito, immuno-onkologinen hoito ja syövän immunoterapia), joissa valjastetaan potilaan oma keho taistelemaan syöpää vastaan. Hoidon tarkoituksena on vahvistaa elimistön omaa immuunireaktiota syöpää vastaan ja auttaa immuunijärjestelmää tappamaan syöpäsolut. Immuunihoitoja käytetään useiden erilaisten syöpien hoidossa, joiden joukossa ovat muun muassa keuhkosyöpä, virtsarakon syöpä, rintasyöpä, melanooma, gynekologiset syövät ja munuaissyöpä.
Immunoterapeuttisista hoitotavoista tutkimusvaiheessa on muun muassa T-solujen (lymfosyytit) käyttö, koska niiden luonnollisiin tehtäviin kuuluu tuhota epänormaalit solut ja niiden pitoisuuden kasvaimessa on todettu korreloivan potilaan hoitoennusteen kanssa.
Olaparibi on uudempi rintasyöpäsoluja tuhoava lääke, joka toimii täsmällisesti molekyylitasolla BRCA1- ja BRCA2-peräisten rintasyöpien hoidossa. Hoidon sivuvaikutukset ovat perinteisiä solumyrkkyjä selvästi vähäisempiä, sillä hoito ei tapa terveitä soluja. 12/19 potilaasta on kokenut tuumorin merkittävää ja kestävää pienentymistä, vaikka näitä on aiemmin pidetty vaikeina ja lääkehoitoihin reagoimattomina. Tutkimuksen tulokset julkaisi New England Journal of Medicine kesäkuussa 2009.
Kversetiini toimii rintasyöpää estävästi ja tuhoavasti ainakin viidellä eri tavalla: herkistää jakaantumisvaiheessa olevat solut hypertermiasta aiheutuvalle apoptoosille (ohjelmoidulle lämpökuolemalle), sytostaattina, selektiivisenä estrogeenireseptorin modulaattorina (SERM, tamoksifeeniä voimakkaampi), COMT:n ja DNMT:n toiminnan (katekolien ja DNA:n metylaation) salpaajana, sekä ohjelmoidun solukuoleman (apoptoosin) aiheuttavien proteiinien säätelijänä. Käyttö suurilla annoksilla voi aiheuttaa kversetiinin raudansitomisominaisuudesta johtuvaa verisuoniston kehittymistä hapettomuudesta kärsivillä alueilla (joista kasvaimet ovat merkittävimpiä). Tämän takia pitkäaikainen käyttö suurilla annoksilla ei ole suositeltavaa.[lähde? ]
Hoito > Sädehoito

Rintojen sädehoitoa käytetään erityisesti rintaa säästävän leikkauksen jälkeen ja pahanlaatuisemmissa syövissä sekä rintasyövän luusto- ja aivometastaasen hoidossa. Raskaus on vasta-aihe.
Hoito > Psykososiaalinen tuki

Rintasyöpään sairastuneille on kehitetty Suomessa sopeutumisvalmennuskursseja. Potilas saa Suomessa myös tarvittaessa maksusitoumuksen rintaproteesia tai peruukkia varten. Sairaus voi vaatia sairauslomaa yleensä korkeintaan vuoden.
Etiologia

Nopeasta energia-aineenvaihdunnastaan johtuen rintasyöpäsolut erittävät ympärilleen jopa 200 kertaa nopeammin happoja kuin normaalit solut. Hapan ympäristö lisää etäpesäkkeiden syntymisen riskiä, tulehdustilaa, heikentää vastustuskykyä ja heikentää sädehoidon tehokkuutta. Toisaalta paikallinen happamuus lisää solujen altiutta kuolla lämpötilan nousun aikana (42–45 °C, katso aiempi viite), joten ultraäänen, infrapunasäteilyn (far-infrared treatment, FIRT tai near-infrared treatment metodista riippuen) tai invasiivisen vastuksen käyttämistä on tutkittu .
Yhteiskunta

Yhdysvalloissa perustettiin 1990-luvulla Pink ribbon -kampanja, jonka tarkoituksena oli lisätä tietoa jatkuvasti yleistyvästä rintasyövästä ja kerätä rahaa taudin tutkimuksiin. Symboliksi valittiin vaaleanpunainen rusetti. Kampanja levisi pian muihin maihin, ja se on järjestetty Suomessakin useamman kerran nimellä Roosa nauha. Suomessa kampanjan tuotto ohjataan Syöpäsäätiön Roosa nauha -rahastoon, joka rahoittaa suomalaista rintasyöpätutkimusta. Yhdysvalloissa miesten rintasyövän tunnettavuutta on lisännyt muun muassa entinen senaattori Edward Brooke, jolla todettiin rintasyöpä syyskuussa 2002.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietoa rintasyövästä, Rintasyopa.fi
Rintasyöpä, Syöpäjärjestöt
Rintasyöpä oli 1700-luvun ankara ja armoton tappaja (Arkistoitu – Internet Archive)
Mayo Clinic: Breast cancer (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Breast cancer (englanniksi)
Ikävakioitu kuolleisuus rintasyöpään maittain vuonna 2004 (punaisempi on korkeampi).
Nännin vetäytyminen, kyhmy ja ihomuutoksia.
Vaaleanpunainen nauha kuvastaa rintasyövän vastaista kampanjaa.
Seututie 447

Seututie 447 on Kangasniemeltä ja Pieksämäelle johtava seututie.
Liittymät Kangasniemeltä Pieksämäelle
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Nro | Km |   Nimi |   Tie |   Viitoitus |
 :   Pieksämäentie (1+1)
|  |   |  | Lapaskankaan kiertoliittymä |   Jyväskyläntie   Mikkelintie   Wiljam Sarjalan tie | Jyväskylä;   alkaa Mikkeli Joutsa,  Kangasniemi |
|  |   |   | Lapaskangas | Hallitie |  Lapaskangas |
|  |   |   | Syvälahti | Syvälahdentie | Syvälahden lava |
|  |   |   | Haarajoki |   Hankasalmentie | Hankasalmi |
|  |   |  | Korhola |   Vihaventie Mustamäentie | Vuojalahti   |
|  |   |   | Kutemajärvi | Hiidenniementie | Luusniemi |
|  |   |   | Särkilampi | Koittilantie | Koittila |
|  |  |  |  Kangasniemen ja Pieksämäen kunnanraja |  |  |
 :   Kangasniementie (1+1)
|  |   |  | Savonlahti | Taipaleentie Halkokummuntie | Taipale Halkokumpu |
|  |   |  | Pitkäsmäki | Palvalammintie Pitkäsmäentie | Palvalampi Pitkäsmäki |
|  |   |   | Kaletonlampi |   Haukivuorentie | Haukivuori, Nykälä |
|  |   |   | Haara | Kylmämäentie | Kylmämäki |
|  |  |   |  | Niskakoski |  |
|  |   |  | Alanne | Kantalantie Taimitarhantie | Kantala   |
|  |   |   | Ravirata | Hietamäentie | Hietamäki, Lentokenttä |
|  |   |   | Hietalahti |   Järvisuomentie    Järvisuomentie | Jyväskylä;   päättyy Varkaus, Pieksämäki |
Sea-Doo

Sea-Doo-vesiskootteri Emäsalonselällä
Sea-Doo on Bombardier Recreational Productsin omistama vesiskootterimerkki. Nimi on muunnos yhtiön moottorikelkka-merkistä, Ski-Doosta.
Nykyiset mallit:
Spark 3up Trixx 90
Spark 1up Trixx 90
Spark 2up 90 Convenience Package
Spark 2up 60 Base
GTI SE 170 iDF (Sound System)
GTI SE 170
GTI 130
FishPro APEX 300 iDF (Tech Package)
FishPro Sport 170 iDF
Explorer PRO 230 iDF (Tech Package)
Explorer PRO 170 iDF (Tech Package)
GTX PRO 130 iBR
GTX LTD 325 iDF (Tech Package)
GTX LTD 325 iDF (Tech Package)
GTX 230 iDF (Tech Package)
GTX 230 iDF
GTX 170 iDF
WAKE PRO 230 iDF (Tech Package)
GTR 230
GTR-X RS 300
RXP-X RS 325 (Tech Package)
RXP-X RS 325
RXT-X RS 325 (Tech Package)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Merkin omat sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Loukko.com
Salibandyn C1-poikien 1. divisioona

| C1-poikien 1>  divisioona |
| --- | --- |

Laji:  salibandy
Maa(t):   Suomi
Perustettu:  2016
Joukkueita:  12
Hallitseva mestari:  ÅIF/PSS
Sarjataso:  2.
Ylempi taso:  SM-sarja
Alempi taso:  Aluesarjat
Sivusto:  C1-pojat
C1-poikien 1. divisioona on Suomen Salibandyliiton järjestämä C1-poikien toiseksi korkein sarjataso. Sarjaan pääsee valtakunnalisten karsintojen 12 parasta joukkuetta, jotka eivät päässeet SM-sarjaan.
1. divisioonalla on kolme paikkaa maaliskuussa pelattaviin SM-sarjan pudotuspelikarsintoihin. Suoraan karsintoihin pääsee kaksi ensimmäistä ja joukkueet sijoilta 3.–6. pelaavat divisioonan pudotuspelit viimeisestä karsintapaikasta.
Sarjan hallitseva mestari on ÅIF/PSS, joka voitti pudotuspelikarsintojen viimeisessä vaiheessa SM-joukkue Karhut ja eteni näin SM-sarjan puolivälieriin.
Koovee ja Steelers varmistivat seurarankingin pisteillä paikkansa B-poikien SM-karsintaan. Nämä joukkueet pelaavat siis kaudella 2019–2020 vähintään B-poikien 1. divisioonaa.
Sarjajärjestelmä > Runkosarja

Runkosarja pelataan kaksinkertaisina, eli jokainen joukkue pelaa 22 ottelua. Runkosarjan 2 parasta etenevät runkosarjan päätteeksi SM-sarjan pudotuspelikarsintoihin. Joukkueet sijoilla 3.-6. pelaavat pudotuspelit.
Sarjajärjestelmä > Pudotuspelit

1. divisioonan pudotuspelit pelataan turnausmuotoisena paras yhdestä -järjestelmällä. Pudotuspelien ensimmäisessä vaiheessa ottelut parit ovat 3. vs 6. ja 4. vs 5.
Otteluiden voittajat etevät toiselle kierrokselle. Toisen kierroksen voittajat jatkaa SM-sarjan pudotuspeleihin.
Ryan Kuwabara

| Ryan Kuwabara> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1972 (ikä 52) Hamilton, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada  Japani
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1992–2003
Seurat:  Fredericton Canadiens (AHL) Wheeling Thunderbirds (ECHL) Kokudo (Japani) Belfast Giants (BISL) Nippon Paper Cranes (Asia League) High1 (Asia League) Dundas Real McCoys (MLH)
NHL-varaus:  39. varaus, 1990 Montreal Canadiens
Valmennusura
Vuodet:  2017-
Seurat:  Saginaw Spirit (OHL) Flint Firebirds (OHL) Wheeling Nailers (ECHL) Niagara IceDogs (OHL)
Ryan Kuwabara (s. 23. maaliskuuta 1972 Hamilton, Ontario) on kanadanjapanilainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Hän on Montreal Canadiensin 2. kierroksen varaus vuodelta 1990 mutta ei koskaan pelannut NHL-tasolla. Hän pelasi kaksi kautta Montrealin AHL-farmijoukkueessa. Maajoukkuetasolla Kuwabara edusti Japania.
Ura

Kuwabara pelasi vuodet 1989-1992 Kanadan OHL-juniorliigassa Ottawa 67's-joukkueessa ennen siirtymistään miesten sarjoihin. Montreal Canadiens varasi hänet vuonna 1990 2. kierroksella, ja syksyllä 1992 Kuwabara liittyi Canadiensin organisaation. Pelipaikka löytyi AHL-farmijoukkue Fredericton Canadiensin riveistä, jossa hän pelasi tuolla kaudella 10 ottelua. Niiden lisäksi hän pelasi 18 ottelua ECHL:ssa Wheeling Thunderbirdsin riveissä.
Kuwabara pelasi Frederictonissa vielä kauden 1993-1994 tehden 44 AHL-ottelussa 13 maalia ja 21 pistettä. Kuwabara siirtyi syksyllä 1994 pelaamaan Japaniin Kokudon joukkueeseen. Japanissa Kuwabara pelasi kahdeksan kautta ja siirtyi sitten kaudelle 2002-2003 Britannian Superliigan Belfast Giantsiin. Vuoden Belfastissa pelaamisen jälkeen hän palasi takaisin Japaniin Nippon Paper Cranesin joukkueeseen, joka pelasi Aasian jääkiekkoliigassa. Viiden kauden jälkeen Kuwabara siirtyi vielä vuodeksi Etelä-Koreaan Chuncheon High1 -joukkueeseen. Viimeiset pelinsä Kuwabara pelasi kaudella 2009-2010 Kanadassa amatöörijoukkue Dundas Real McCoys -joukkueessa.
Ura > Maajoukkue

Kuwabara edusti Japania vuoden 1998 olympiaturnauksessa sekä MM-turnauksissa 1998, 2000, 2001, 2002 ja 2003. Vuonna 2001 hän toimi Japanin MM-joukkueen kapteenina.
Ura > Valmentajana

Kuwabara aloitteli valmentajan uransa Ontarion Hamiltonissa kausilla 2010-2011 ja 2011-2012 toimimalla paikallisten seurojen U15 ja U16 valmentajana. Jälkimmäisellä kaudella hän toimi myös Stoney Creek Warriors joukkueen GM:n toimessa GOJHL-juniorisarjassa. Kaudella 2012-2013 Kuwabara oli Stoney Creekin joukkueessa sekä GM että päävalmentaja. Seuraavalle kaudelle liiga pysyi samana mutta joukkueeksi vaihtui Ancaster Avalanche. Ancasterin päävalmentaja-GM:na hän toimi neljän kauden ajan.
Kaudelle 2017-2018 Kuwabara vaihtoi isompiin ympyröihin ryhtyessään OHL-joukkue Saginaw Spiritin apuvalmentajaksi. Kaudella 2018-2019 hän toimi oman työn ohessa myös Kanadan U17 White -joukkueen videovalmentajana.
Kaudelle 2019-2020 Kuwabara vaihtoi OHL-joukkue Flint Firebirdsin valmennustehtäviin kahden kauden ajaksi. Tämän jälkeen oli aika astua juniorivalmennuksesta miesten joukkueiden valmentajaksi. Seuraava joukkue, jonka apuvalmentajana hän toimi, oli ECHL-liigassa pelannut Wheeling Nailers. Tässä tehtävässä hän oli vajaan kaksi kautta ennen siirtymistään marraskuussa 2022 takaisin OHL:aan Niagara IceDogsien päävalmentajaksi. Marraskuussa 2023 hän sai kuitenkin potkut päävalmentajan tehtävistä.
Ryan Johnson (jääkiekkoilija, 2001)

| Ryan Johnson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. heinäkuuta 2001 (ikä 23) Irvine, CA, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  79 kg
Seura
Seura:  Univ. of Minnesota
Sarja:  B1G
Pelinumero:  23
Pelaajaura
Pääsarjaura:  (–)
NHL-varaus:  31. varaus, 2019 Buffalo Sabres
Ryan Johnson (s. 24. heinäkuuta 2001 Irvine, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Minnesotan yliopistojoukkueessa. Buffalo Sabres varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 31. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019.
Ura > Seuraura

Johnson on Anaheim Jr. Ducksin kasvatti. Sioux Falls Stampede varasi hänet koko USHL Futures Draftin kolmantena pelaajana kesällä 2016. Johnson pelasi Ducksissa isänsä Craigin valmennuksessa, kuten myös kaudella 2016–2017 Santa Margarita Catholic High Schoolin joukkueessa. Suurimman osan kaudestaan Ryan Johnson pelasi kuitenkin T1EHL-juniorisarjaa Anaheim Jr. Ducksissa, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 3+21=24. Kaudella 2017–2018 Johnson oli tehoilla 12+33=45 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Josh Grollin jälkeen. Hän voitti koko T1EHL:n puolustajien piste- ja syöttöpörssin sekä jakoi puolustajien maalipörssin voiton Cleveland Baronsin Andrew St. Julianin kanssa. Johnson sijoittui koko sarjan pistepörssissä neljänneksi.
Kaudeksi 2018–2019 Johnson siirtyi hänet varanneen Sioux Falls Stampeden USHL-joukkueeseen. Hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +24. Johnson voitti kauden päätteeksi Calder Cupin. Hänet valittiin USHL:n ensimmäiseen tulokkaiden tähdistökentälliseen. Johnson pelasi kauden aikana myös USHL/NHL Top Prospects Gamessa sekä CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
Buffalo Sabres varasi Johnsonin ensimmäisellä kierroksella 31. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019, kun seura oli saanut varausvuoron St. Louis Bluesilta heinäkuussa 2018 tehdyn pelaajakaupan yhteydessä. Hän oli Sabresin toinen varaus, sillä seura oli samassa tilaisuudessa varannut aiemmin jo Dylan Cozensin (7. varaus). Kaudeksi 2019–2020 Johnson siirtyi Minnesotan yliopistojoukkueeseen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Kanada 2021 | jääkiekko |  |
Johnson pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Johnson pelasi myös World Junior A Challengessa vuonna 2018, jolloin hän voitti kultaa.
Muuta

Johnsonin isä Craig pelasi omalla urallaan hyökkääjänä yli 500 NHL-ottelua. Hän edusti Yhdysvaltoja Lillehammerin olympiakisoissa 2014 sekä pelasi neljät MM-kilpailut. Craig Johnson toimii nykyään AHL-joukkue Ontario Reignin apuvalmentajana.
Scot Coogan

| Scot Coogan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1973 Medway, Massachusetts
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  The Coogiemonster
Aktiivisena:  1990-
Tyylilajit:  hard rock, pop, jazz, R&B
Soittimet:  rummut, laulu
Yhtyeet:  Lita Ford, Ace Frehley, Ednaswap, Pete Yorn, Brides of Destruction, Six Foot Nurse
Levy-yhtiöt:  Atlantic, Columbia, Giant, Interscope, Island, Mercury, Sanctuary, Universal
Aiheesta muualla
www.scotcoogan.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Scot Coogan (s. 23. huhtikuuta 1973 Medway, Massachusetts) on yhdysvaltalainen studiomuusikko sekä kiertuerumpali. Parhaiten hänet tunnetaan yhdysvaltalaisen Brides of Destructionin rumpalina, joka on Mötley Crüe -basisti Nikki Sixxin perustama yhtye. Coogan on sen lisäksi työskennellyt yhtyeissä Violets Demise, Ednaswap, Parade of Losers ja Annetenna sekä artistien Sinéad O'Connorin ja Vanilla Icen kanssa. Vuonna 2007 hän soitti Ace Frehleyn kiertuerumpalina.
Coogan laulaa ja soittaa kitaraa rumpujen lisäksi.
Seututie 431

Joutsantietä Suonsalmen kylän kohdalla heinäkuussa 2015 ennen peruskorjausta
Seututie 431 on Mikkelin Otavasta Joutsan Leivonmäelle kulkeva maantie. Se alkaa Valtatie 5:n varresta Hirvensalmentienä, muuttuu Otavantieksi, Joutsantieksi, Hirvensalmentieksi jälleen, Poikkitieksi ja lopulta lyhyesti Leivonmäentieksi ennen päättymistään Valtatie 4:ään.. Hirvensalmen ja Joutsan välinen osuus valmistui vuonna 1878.
Tien linjaus vuodelta 1933, jolloin se toimi osana Mikkelin ja Jyväskylän välistä pääväylää.
Tie toimii pääväylänä Hirvensalmen ja Mikkelin välillä ja yhdistää valtatiet 4 ja 5. Vuoden 1933 yleiskartasta näkyy, että tuolloin Mikkelin ja Jyväskylän välinen valtatie kulki nykyisen 431:n reittiä. Tämän reitin korvasi myöhemmin Valtatie 13.
Tien loppupää Kälän ja Leivonmäen välillä oli aiemmin yhdystie 6161. Osuus liitettiin osaksi seututietä 431 vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa.
Tie oli vielä alkuvuodesta 2015 useassa kohtaa huonokuntoinen, muun muassa Suonsalmelta länteen olevalla suolla tiehen oli muodostunut hidastetöyssyn kaltainen notkahdus joka aiheutti vaaraa liikenteelle. Heinäkuussa tietä kuitenkin peruskorjattiin, vain kuukausi tiellä sattuneen kuolonkolarin jälkeen.
Vielä ennen Covid19-pandemiaa Seututietä 431 Mikkelin ja Joutsan välillä liikennöi päivittäin kumpaankin suuntaan yksi linja-autovuoro. Tämä yhteys kuitenkin lakkautettiin kesällä 2020. Mikkelin ja Hirvensalmen välillä liikennöi edelleen päivittäin ELY-keskuksen järjestämiä maaseutuliikenteen linja-autovuoroja, mikä on merkittävää Mikkelin työssäkäyntialueeseen kuuluvan Hirvensalmen kannalta.
Ruskoraitatokko

| Ruskoraitatokko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Gobioidei
Heimo::  Tokot Gobiidae
Suku::  Amblygobius
Laji::  phalaena
Kaksiosainen nimi
 Amblygobius phalaena  (Valenciennes, 1837) 
Katso myös
   Ruskoraitatokko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskoraitatokko (Amblygobius phalaena) on tokkoihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö

Ruskoraitatokko on yksi sukunsa suurimmista kaloista, ja kasvaa noin 15 cm pitkäksi. Sen vartalossa on ruskeansävyisiä pystyraitoja, päänseudussa ja niskassa on tummia pilkkuja.
Alkuperä

Ruskoraitatokko elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen

Ruskoraitatokko saattaa hypätä ulos akvaariosta, mikä pitää ottaa huomioon, kun suunnitellaan altaan kantta ja reunoja.
Vesiolot ja ravinto

Ruskoraitatokkoja pidetään meriakvaariossa jossa on korallihiekkapohja, jonka joukosta tokot kaivelevat ruokaa itselleen. Ne eivät näyki koralleja, joten ne käyvät myös riutta-akvaarioon. Ne syövät lihaisaa pakasteruokaa, jota suositellaan annettavaksi kahdesti päivässä.
Aiheesta muualla

Amblygobius phalaena (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Australian museum (kuvia)
Ruisunikko

| Ruisunikko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Unikkokasvit Papaveraceae
Suku::  Unikot Papaver
Laji::  dubium
Kaksiosainen nimi
 Papaver dubium  L. 
Katso myös
   Ruisunikko Wikispeciesissä   Ruisunikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruisunikko (Papaver dubium) on unikoiden sukuun kuuluva kukkakasvilaji. Suomesta ruisunikko on vakiintuneena kadonnut ja sitä tavataan vain satunnaisena tulokkaana.
Ulkonäkö ja koko

Ruisunikko kasvaa 30–60 cm korkeaksi. Varren alaosa on sirottavakarvainen, yläosa myötäkarvainen. Lehdet ovat parijakoisia ja ainakin alimpien lehtien liuskat ovat leveitä ja tylppiä. Punainen, yleensä vailla mustaa pistettä oleva kukka on yksittäin varren kärjessä. Verhiö on kaksilehtinen, mutta verholehdet putoavat varhain. Teriö on nelilehtinen ja noin 5 cm leveä. Emiö on monilehtinen ja yhdislehtinen, heteitä on runsaasti. Ruisunikko kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Siemenet kypsyvät pitkänomaisessa, nuijamaisessa kodassa, joka on uurteeton ja kalju. Kotaa peittää tähtimäinen ja monisäteinen luottilevy, jonka alapuolelle avautuvista rei'istä kypsät siemenet varisevat.
Pohjoismaissa ruisunikosta tavataan kahta alalajia, musteruisunikko (P. dubium subsp. dubium) ja hurmeunikko eli hurmeruisunikko (P. dubium subsp. lecoqii). Alalajit erottaa toisistaan erityisesti siitä, että edellisellä valkoinen maitiaisneste mustuu kuivuessaan, kun taas jälkimmäisen maitiaisneste muuttuu tummanpunaiseksi kuivuessaan. Muista unikkolajeista ruisunikko muistuttaa lähinnä silkkiunikkoa (Papaver rhoeas). Sen voi sekoittaa myös hietaunikkoon (Papaver argemone).
Levinneisyys

Ruisunikon levinneisyysalue kattaa koko Euroopan lukuun ottamatta Venäjää, Itä-Ukrainaa, Fennoskandian pohjoisosia ja Islantia. Lajia tavataan myös Pohjois-Afrikassa Marokosta Tunisiaan sekä Egyptissä. Aasian puolella sitä kasvaa Turkissa, Kaukasuksen alueella sekä paikoitellen Irakissa, Iranissa ja Keski-Aasiassa. Ihmisen mukana laji on levinnyt Australiaan ja Uuteen-Seelantiin sekä Yhdysvaltoihin. Suomessa ruisunikko on kasvanut alkuperäislajina ainoastaan Ahvenanmaalla. Nämä esiintymät on luokiteltu hävinneiksi. Tulokaslajina ruisunikkoa on tavattu useissa Suomenlahden ja Pohjanlahden satamakaupungeissa sekä paikoitellen Etelä-Suomen sisämaassa. Uusia havaintoja lajista on esimerkiksi Oulusta. Suomessa on tavatut ruisunikot kuuluvat lähinnä alalajiin subsp. dubium.
Elinympäristö

Ruisunikko on vanha viljapeltojen rikkakasvi. Suomessa sitä tavataan nykyään satunnaistulokkaana satamissa etenkin painolastikarkulaisena, joskus myös kaatopaikoilla ja tienvarsilla. Laji on toisinaan myös viljelykarkulainen.
Käyttö

Ruisunikkoa viljellään toisinaan myös puutarhakasvina ja se saattaa levitä luontoon niittykasvien siemensekoituksissa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Ruisunikon (Papaver dubium) levinneisyys Suomessa.
LuontoPortti: Ruisunikko (Papaver dubium)
Sakarin kuvat: Ruisunikko Papaver dubium
ITIS: Papaver dubium (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Papaver dubium (englanniksi)
Ruisunikon siemenkota.
Scotia Plaza

| Scotia Plaza Scotia Tower |
| --- | --- |
 Scotia Plaza vuonna 2009.
Tiedot
Sijainti:  40 King Street West, Toronto, Kanada
Rakennettu:  1985–1988
Tila:  valmis
Yritykset
Arkkitehti:  The Webb Zerafa Menkes Housden Partnership
Omistaja:  Dundee REIT; H&R REIT
Tekniset tiedot
Kerroksia:  68 + 6 maan alla
Korkeus
Kattokorkeus:  275 m
 SkyscraperPage.com 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Scotia Plaza tai Scotia Tower on Torontossa Kanadassa sijaitseva 275 metriä korkea, 68-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Torni rakennettiin vuosina 1985–1988, ja se on toimistokäytössä. Rakennus on saanut energiaystävällisyydestään kultaisen LEED-sertifikaatin.