Keskiajan filosofia
Historia > Skolastiikka > Arabialainen ja juutalainen filosofia

Kun juutalaisuus ja kristinusko saivat alkunsa pienten ryhmien uskontona, islam kehittyi valtaviin mittoihin kasvaneen arabivaltakunnan uskontona. Kun ensimmäiset Muhammedia ja islamia käsittelevät kirjat ilmestyivät 800-luvulla, abbasidikalifaatti ulottui Pohjois-Afrikasta Afaganistaniin. Kalifi al-Mamun alkoi Persian sassanidikuninkaiden tapaan kääntää kreikkalaista luonnonfilosofista kirjallisuutta. Sassanidien motiivina oli tällä tavoin koota maailmalle hajonneen Zarathustran Avestan sisältämä tieto. Al-Mamunin motiivina saattoi olla pyrkimys miellyttää persialaisia alamaisia. Käännösliikkeestä tuli laaja ja pysyvä osa abbasidien hallintoa ja vei islamilaisen maailman monilla tieteenaloilla maailman kärkeen sadoiksi vuosiksi.
Kehityksen ensimmäiseen vaiheeseen kuului Mesopotamiassa, Syyriassa ja Egyptissä säilyneiden kreikankielisten filosofisten ja luonnontieteellisten teosten kääntäminen arabian kielelle. Kääntäjät olivat enimmäkseen nestoriolais- ja jakobiittikristittyjä, jotka työskentelivät Abbasidien valtakunnan (n. 800) aikana. Merkittävimpiä kääntäjiä oli syyrialaiskristitty Hunain ibn Ishaq (809–873), joka tunnetaan latinaksi nimellä Joannitius. Teoksia käännettiin ensin syyriaksi, sitten arabiaksi. 900-luvulla lähes pelkästään syyriankielisiä käännöksiä käyttäneet jakobiitit käänsivät arabiaksi lähes kaikki Aristoteleen teokset, Aleksanteri Afrodisiaslaisen, Themistioksen ja Theofrastoksen kirjoittamia kommentaareja, suurimman osan Platonin dialogeista, sekä joitakin uusplatonilaisia teoksia.
Seuraavaan vaiheeseen kuuluu islamilaisen kalam-teologian kehittyminen. Kalam-teologia jakaantui mu'taziliittien ja aš'ariittien koulukuntiin. Mu'taziliitit saivat alkunsa Basrassa ja Bagdadissa kokoontuneista ryhmistä, jotka kokoontuivat keskustelemaan siitä, kuinka kreikkalaisen filosofian ajatuksia voitaisiin soveltaa joidenkin teologisten ongelmien, kuten Jumalan ykseyden ongelman sekä Jumalan kaikkivaltiuden vapaan tahdon olemassaololle aiheuttaman ongelman, ratkaisemisessa. He kehittivät myös todistuksia maailman luomiselle hyödyntämällä kristillistä uusplatonismia. Aš'ariitit pyrkivät selventämään Koraanin opetuksia. He kielsivät kaikki muut syyt paitsi Jumalan ja samalla kielsivät myös vapaan tahdon olemassaolon.
Al-Kindiä (801–873) pidetään usein ensimmäisenä aristoteelisena filosofina islamin piirissä. Hän tutki filosofiaa, logiikkaa ja luonnontieteitä. Al-Razi (865 – n. 925) puolusti Platonin filosofiaa Aristotelesta vastaan. Aristotelismia jatkoivat Al-Farabi (870–930) ja Avicenna (Ibn Sina, 980–1037). Aš'ariittiteologi Al-Ghazali (1058-1111) edusti islamilaista reaktiota Aristotelesta ja muuta kreikkalaista filosofiaa vastaan.
Islamilaisen aristotelismin huippua edustaa Averroes (Ibn Rušd, 1126–1198), jonka teosten hepreankielisillä käännöksillä oli suuri merkitys myös juutalaiseen filosofiaan ja latinaksi käännettynä koko eurooppalaiseen ajatteluun. Keskiajan juutalaisessa filosofiassa esiintyikin samanlaista skolastista virtausta, jossa antiikin filosofiaa yhdisteltiin puolestaan juutalaisuuden pyhän kirjan Tanakhin tulkintaan. Merkittävimpiä juutalaisen skolastiikan edustajia keskiajalla oli Maimonides.
Varhainen islamilainen filosofia vaikutti merkittävästä myös länsimaiseen skolastiikkaan, kun arabialaisten oppineiden kommentaarit antiikin filosofien teoksiin tulivat saataville lännessä.