Viljo Laakso
Jääkärikausi

Viljo Laakso syntyi torpparin poikana Pälkäneellä 13. elokuuta 1895. Sotilasura alkoi 6. syyskuuta 1915 Lockstedtin leirillä koulutusjoukon 2. komppaniassa.
Aliupseerikoulutuksen jälkeen Laakso yleni helmikuussa 1916 hilfsgruppenführeriksi. Elokuussa 1917 tuli komennus Polangenin erikoiskoulutukseen ja ylennys gruppenführeriksi. Kurssin vielä jatkuessa Laakso valittiin kahdeksanmiehiseen erikoisosastoon, joka kuljetti Danzigista Suomeen ensimmäisen ison aselähetyksen. Aselaiva S/S Equityn komennuskunta oli ensimmäinen Suomeen taisteluosastona lähetetty jääkärijoukko. Sitä johtivat Juho Heiskanen ja Lauri Tiainen, muut jäsenet olivat Arvid Kokko, Juho Komonen, Kalle Kuokkanen, Einar Mäkinen ja Reino Vuolle.
Equity rantautui 31. lokakuuta 1917 Vaasan pohjoispuolelle, jossa aselasti purettiin kahteen eri paikkaan. Aluksen ensimmäisen matkan piti olla koeluontoinen, mutta se jäi ainoaksi merkittäväksi aselähetykseksi, jonka Mannerheimin armeija sai ennen kuin sotatoimet Pohjanmaalla alkoivat.
Maihinnousun jälkeen Equityn jääkärit organisoivat aseiden jakelun eteläisen Pohjanmaan suojeluskunnille ja muodostivat koulutusrenkaan, Juho Heiskasen mukaan nimetyn ns. Heiskasen staabin. Sen toiminnan tuloksena Etelä-Pohjanmaalla oli jo vuoden 1918 alkaessa 2 500–3 000 jääkäreiden peruskouluttamaa miestä. Tämä  toimintavalmis iskujoukko antoi Mannerheimille etulyöntiaseman, jonka turvin valkoinen armeija sai keväällä aikaan nopean sotilaallisen ratkaisun.
Staabin jäsenenä Laakso koulutti  suojeluskuntalaista Lapualla, Ylistarossa, Vaasassa ja Laihialla. Kun toiminta venäläisiä joukkoja vastaan alkoi 27. tammikuuta 1918, Laakso johti toimintaa Laihian Hulmilla. Se oli entinen vanhan väen 10. reservikomppanian kasarmi, jossa oli pieni venäläinen ratsuväkiosasto. Hulmin taistelu oli merkityksellinen sikäli, että se oli tammisunnuntain ensimmäinen sotilaallinen operaatio. Laihian suojeluskuntaosaston piti osallistua Vaasan haltuunottoon varustettuna Hulmilta saatavilla aseilla. Siksi päämaja määräsi laihialaisille muutaman tunnin ennakon yleiseen H–hetkeen nähden. Lisäksi juuri Hulmilla koettiin sodan ensimmäiset taistelutappiot, viisi kaatunutta miestä.
Laakso haki ensin, Vaasan päämajan ohjeen mukaisesti, neuvotteluratkaisua vaatien rakuunoita antautumaan. Neuvottelun vastapuolena oli suomea auttavasti puhunut venäläinen vääpeli, jota ylempiä ei paikalla ollutkaan. Jo hyvältä vaikuttanut neuvottelu kuitenkin epäonnistui, kun jokitörmään asetetussa laihialaisten ampumaketjussa jonkun hermo petti. Yksittäisen laukauksen jälkeen koko ketju alkoi tulittaa kasarmia. Rakuunoiden vastahyökkäys hajotti heikosti aseistetun ja vajavaisesti koulutetun joukon. Mukana oli paljon myös aivan aseettomia, sillä juuri Hulmilta aseita piti saada lisää. Samanaikaisesti neuvottelun kanssa suojeluskuntalaisten iskuosasto ehti murtautua  venäläisten asevarastoon ja kantaa sieltä ulos jonkin verran kiväärejä. Tämä toimi ei kuitenkaan ehtinyt vaikuttaa käsistä karanneen tilanteen kehitykseen.
Laakso pyrki muodostamaan puolustuslinjan joen ylittävän tien ja sillan kohtaan, mutta rakuunat kiersivät sen vasemmalta. Tällöin sillan alle jäälle jäi muutamia miehiä saarroksiin ja heidät surmattiin pistimillä.
Noin kolme tuntia myöhemmin Hulmille hyökättiin uudestaan. Nyt asialla oli vain suojeluskuntalaisten aseistettu ja koulutettu ydinjoukko vahvistettuna Isonkyrön suojeluskuntalaisten apujoukolla. Mitään varsinaista taistelua ei kuitenkaan enää syntynyt, sillä muutaman laukauksen jälkeen rakuunat nousivat ratsaille ja lähtivät kohti Vaasaa. Laihialaisten osallistuminen Vaasan valtaukseen peruttiin.