stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frantz Fanon
Elämä > Algeria

Fanon lähti Ranskasta Algeriaan, jossa hän oli aiemmin ollut jonkin aikaa toisen maailmansodan aikana. Hän sai nimityksen psykiatrin virkaan Blida-Joinvillen psykiatrisessa sairaalassa. Juuri siellä hän kehitti uudenaikaiset ja radikaalit hoitomenetelmänsä. Erityisesti hän käytti apuna sosioterapiaa, joka kytkettiin hänen potilaittensa kulttuuritaustaan. Hän koulutti samalla myös hoitajia ja lääkäriksi opiskelevia. Algerian marraskuussa 1954 puhjenneen vallankumouksen seurauksena hän liittyi vuoden 1955 alkupuolella FLN-järjestöön (Front de Libération National) seurauksena yhteyksistään tohtori Chaulet’hen.
Fanon matkusti laajalti Algeriassa, mutta eritoten Kabulen alueella, opiskellakseen alueen kulttuuria ja Algerian asukkaiden elämänpsykologiaa. Hän kirjoitti matkoistaan tutkielmia, jotka ovat myöhemmin kadonneet. Matkat olivat samalla myös salaisia agitaatiomatkoja, varsinkin matka Chrean hiihtokeskukseen, jossa oli FLN:n salainen tukipiste. Kesällä 1956 hän kirjoitti kuuluisan Erokirjeensä ja teki selvän pesäeron ranskalaisiin kasvatuksellisen ja koulutuksellisen sulautuspolitiikan kannattajiin. Hänet karkotettiin lopullisesti Algeriasta tammikuussa 1957, ja fellaghasien (kapinoitsijoiden) pesä Blinda-Joinvillen sairaalassa saatiin puhdistettua. Fanon matkusti Ranskaan mutta kävi myöhemmin salaa Tunisiassa.
Vallankumouksellinen Fanon oli mukana El Moudjahid -lehden toimituskollektiivissa. Hän  kirjoitti lehteen koko loppuelämänsä. Hän toimi myös Algerian väliaikaisen hallituksen lähettiläänä Ghanassa ja osallistui virallisena edustajana kokouksissa Accrassa, Conakryssa, Addis Abebassa, Leopoldvillessä, Kairossa ja Tripolissa. Monet hänen tänä aikana kirjoittamansa lyhyet kirjoitukset on koottu postuumina ilmestyneeseen teokseen Pour la révolution africaine (1964). Teoksessa Fanon esiintyy sotilaallisen taistelun asiantuntijana, hän näet eräässä luvussa kertoo, miten sodan eteläinen rintama avataan ja miten huoltoyhteydet toimivat tehokkaasti.
Elämä > Kuolema

Kun Fanon oli tehnyt uuvuttavan matkan Saharan halki kolmannen taistelurintaman avaamiseksi, hänellä todettiin sen jälkeen paluumatkalla Tunisiaan leukemia. Hän matkusti Neuvostoliittoon saamaan lievennystä ja hoitoa sairauteensa. Tunisiin paluun jälkeen hän saneli testamenttinsa, teoksen Sorron yöstä (Les Damnés de la terre). Paremmassa kunnossa ollessaan hän piti luentoja ALN (Armée de Libération national / kansallinen vapautusarmeija) sotilaille Ghardimaossa Algerian ja Tunisian välisellä rajalla. Hän tapasi viimeisen kerran ranskalaisen vasemmistofilosofi Jean-Paul Sartren Roomassa ja lähti saamaan hoitoa leukemiaan Yhdysvalloista.
Frantz Fanon kuoli leukemiaan Washingtonissa 1961, mutta tällöin hänen nimensä oli Ibrahim Fanon. Kuoleman jälkeen hänen ruumiinsa siirrettiin Tunisiaan. Algerian itsenäistyttyä hänet haudattiin sinne. Lopullisesti hänen ruumiinsa siirrettiin läntisessä Algeriassa sijaitsevalle Ain Kerman marttyyrien hautausmaalle.
Fanonia jäivät suremaan puoliso Josie sekä kaksi lasta.
Teokset

Vaikka Fanon kirjoittikin teoksensa Peau noire, masques blancs Ranskassa, suurimman osan kirjoituksistaan hän kuitenkin teki Pohjois-Afrikassa. Juuri tänä aikana hän tuotti merkittävimmät teoksensa, L’An V de la révolution algérienne ('Algerian vallankumouksen vuosi V') vuonna 1959 sekä ehkä kaikkein kuuluisimman ja vaikutuksiltaan voimakkaimman teoksensa Sorron yöstä (1961), johon  esipuheen kirjoitti Jean-Paul Sartre.
Teoksessaan Les Damnés de la terre, jonka nimi on vasemmistolaisen aatemaailman tunnuksen Internationaalin alkusanat, Fanon selkeästi analysoi luokan, rodun, kansallisen kulttuurin ja väkivallan roolia kansallisen vapautuksen taisteluissa. Erityisesti tässä teoksessa, toki myös muissakin, tulee esille algerialaisten ”terroristien” kidutusten vaikutus hänen ajatteluunsa ja kirjoituksiinsa. Kidutuksella oli Ranskassa myös poliittisia seurauksia, sillä eräät kidutuksiin syyllistyneet, esimerkiksi kenraali Paul Aussaresses, tunnustivat syyllisyytensä. Kidutus kertoi sosiaalisesta ylemmyydentunteesta ja samalla sen uhrit vaativat oikeutta.
Molemmat kirjat loivat selkeän kuvan kolmannen maailman ihmisille Fanonista eräänä johtavana 1900-luvun antikolonialistisena ajattelijana. Kirjojen lisäksi Fanon julkaisi lukuisia psykiatriaa käsitteleviä artikkeleita ja myös radikaalin kriittisiä Ranskan kolonialismia arvostelevia kritiikkejä sellaisissa lehdissä kuin L’Esprit ja El Moudjahid.
Vaikutus

Sorron yöstä -teoksella on ollut suuri vaikutus myös moniin tunnettuihin  vapaustaistelijoihin, kuten Iranin Ali Shariatiin, Etelä-Afrikan Steve Bikoon ja Ernesto Che Guevaraan Kuubassa ja Etelä-Amerikassa. Näistä mainituista vain Che Guevara on ollut suoranaisesti vaikuttunut Fanonin teorioista väkivallasta, kaksi muuta sen sijaan ovat kiinnostuneet "uudesta ihmisestä" ja "mustasta identiteetistä". Fanonin  vaikutusta voidaan nähdä myös palestiinalaisten, tamilien, irlantilaisten ja Mustien panttereiden vapautusliikkeissä, kuin myös monissa muissa itsemääräämiseen tähtäävissä organisaatioissa.
Ilmestyttyään Suomessa Frantz Fanonin kirja Sorron Yöstä vaikutti voimakkaasti yhteiskunnallisiin näkemyksiin. Näin kävi etenkin ns. valistuneen nuorison keskuudessa. Kannanotot Vietnamin sotaan jyrkkenivät ja samalla myös Afrikan maissa tapahtuneet vapaustaistelut saivat entistä enemmän ymmärrystä myös suomalaisen älymystön piirissä.
Voidaan kuitenkin havaita melkoisen jyrkkä ero länsimaisen akateemisessa yhteydessä käytetyn Fanonin ja kolmannen maailman käytössä olevan Fanonin välillä. Akateemisesti korostuu Fanonin ajaman väkivallan rooli, kun taas kolmannessa maailmassa esiin nousee kolonialistiseen ja imperialistiseen valtaan liittyvän väkivallan fyysiset ja psykologiset vaikutukset.
Teokset

Peau noire, masques blancs, 1952
Les damnés de la terre 1961, (suom. Sorron yöstä 1970, uusintapainos 2003)
L’An V de la révolution algérienne (1959)
Pour la révolution africaine (1964)
Teokset > Suomennokset

Sorron yöstä . ((Les damnés de la terre, 1961.) Esipuheen kirjoittanut Jean-Paul Sartre) Suomentanut Hilkka Mäki. Helsinki: WSOY, 1970. Taskutieto 47
2.p. Helsinki: Like: Suomen rauhanpuolustajat, 2003 ISBN 952-471-202-4 Sarja: Pystykorvakirjat
Poliittisia kirjoituksia: kohti Afrikan vallankumousta (Pour la révolution africaine. Ecrits politiques), suomentanut Eetu Viren, Helsinki: Tutkijaliitto 2017. ISBN 978-952-7093-09-2 Sarja: Paradeigma
Kirjallisuutta

Chraisman, Laura & Williams, Patrick; Colonial Discourse and Post-Colonial Theory: A Reader. Columbia University Press.  New York, 1994.
Gordon, Lewis R., Sharpley-Whiting, T. Denean  & White, Renee T. (toim.); Fanon: A Critical Reader. Blackwell. Oxford, 1996.
Adam, Hussein M.; Fanon as a Democratic Theorist” in Nigel Gibson (toim.) Rethinking Fanon: The Continuing Dialogue. Humanity Books. New York, 1999.
Imbo, Samuel Oluoch; An Introduction to African Philosophy. Rowman & Littlefiel, Oxford, 1998.
Macey, David; Frantz Fanon: A Biography. Picador Pres. New York, NY, 2000.
Ato Sekyi-otu; Fanon’s Dialectic of Experience. Harvard University Press. Cambridge, MA, 1996.
Tsenay Serequeberhan; The Hermeneutics of African Philosophy. Routledge. London, 1994.
Olúfémi Táíwò Fanon. in Robert L. Arrington (toim.), A Companion to the Philosophers. Blackwell. Oxford, 2001.
Cherki, Alice; Frantz Fanon. Portrait. Seuil, Paris, 2000.
Pirelli, Giovanni; Frantz Fanon: Opere scelte. erre emme. Milano, 1976.
Macey, David; Frantz Fanon. Ganta Books, London, 2001.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Fenakistiskooppi

Fenakistiskooppi
Fenakistiskooppi tai fenakistoskooppi on Joseph Plateaun vuonna 1830 kehittämä laite, jolla voitiin esittää liikkuvia kuvia. Se on yksi elokuvan edeltäjistä.
Fenakistiskooppi on rei’itetty kiekko, jonka toisella puolella on kuvia liikesarjan eri vaiheista. Kun kiekkoa pyöritetään peilin edessä ja katsotaan samalla reikien läpi, muodostuu illuusio liikkeestä. Myöhemmin keksittiin kehittyneempi versio fenakistiskoopista, zoetrooppi, jossa oli kaksi kiekkoa, toisessa reiät ja toisessa kuvasarja. Näin kuvia ei enää tarvinnut katsoa peilin kautta.
Femte akten

| Femte akten |
| --- | --- |
Kirjailija:  Göran Stenius
Kieli:  ruotsi
Kustantaja:  Söderström & Co
Julkaistu:  1937
Sivumäärä:  172
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Femte akten: Litterär resa genom det yngsta Tyskland on vuonna 1937 ilmestynyt suomenruotsalaisen kirjailijan Göran Steniuksen esseekokoelma ja matkakertomus natsi-Saksasta. Stenius asui kesällä 1936 Travemünden saksalais-pohjoismaisessa kirjailijakodissa ja vieraili myös Berliinin olympiakisoissa sekä Nürnbergin puoluepäivillä. Steniuksen matkaseurana oli Olavi Paavolainen, joka julkaisi omia vaikutelmiaan kirjassa Kolmannen valtakunnan vieraana.
Teoksessaan Stenius pyrkii säilyttämään puolueettomuuden kansallissosialistisen Saksan oppeihin nähden ja keskittyy raportoimaan maan kirjallisuus- ja kulttuurielämästä. Hän ei kirjassaan tuo kriittisesti esille maan hallinnon epädemokraattisuutta eikä liioin sen rotuoppeja. Sen vuoksi teosta on myös kutsuttu pelkästään ajan saksalaisen nykykirjallisuuden esittelyksi.
Steniuksen kirja on saanut nimensä Johann Wolfgang von Goethen Faustin viidennestä näytöksestä, jossa sen päähenkilön omistautuminen yhteiskunnan rakentamiseen aikakauden saksalaisten tulkintojen mukaan ennakoi kansallissosialismia.
Venäläiset

| Venäläiset русские/russkije |
| --- | --- |
Väkiluku:  135 miljoonaa
Asuinalueet:   Venäjä:  115 889 107 (vuonna 2002)selvennä   Ukraina:     8 334 000 (vuonna 2001)   Kazakstan:     4 480 000 (vuonna 1999)selvennä   Yhdysvallat:    3 163 084   Valko-Venäjä:     1 200 000selvennä   Uzbekistan:     620 000   Latvia:     556 000   Kirgisia:     500 000   Viro:     342 000   Kanada:      500 600 lähde?    Liettua:     278 000   Moldova:     259 000   Brasilia:     200 000   Saksa:     178 600   Azerbaidžan:     144 000   Turkmenistan:     142 000   Ranska:     115 000lähde?   Tadžikistan:     79 000   Georgia:     70 000   Australia:     60 200   Suomi:     66 401   Romania:     30 000   Turkki:     20 000lähde?   Kiina:     15 600lähde?
Kielet:  venäjä
Uskonnot:  ortodoksinen kristinusko
Venäläiset (ven. русские, russkije) on noin 135 miljoonan ihmisen itäslaavilainen, venäjän kieltä puhuva Euroopan suurin kansa.
Venäläisten alueellinen jakautuminen

Venäläiset asuvat pääasiassa Venäjän federaatiossa, jonka väestöstä he muodostavat 79,8 prosenttia, eli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 116 miljoonaa henkeä, mutta myös laajamittaisesti Venäjän federaation ulkopuolella, enimmäkseen muissa entisissä neuvostotasavalloissa. Venäläiset ovat myös yksi Kiinan virallisesti tunnustamasta 56 etnisestä ryhmästä.
Venäläisten alueellinen jakautuminen > Väestökarttoja

Seuraavat kartat kuvaavat venäläisten osuutta väestöstä entisissä neuvostotasavalloissa Venäjällä, Baltian maissa, Valko-Venäjällä, Ukrainassa, Romaniassa ja Kazakstanissa.selvennä
Venäläiset entisissä neuvostotasavalloissa vuonna 1994.
Venäjän venäläiset 2010.
Viro, Latvian ja Liettuan venäläiset vuonna 2021.
Valko-Venäjän venäläiset vuoden 2019 väestönlaskennassa.
Ukrainan venäläiset vuonna 2001 (punaisella).
Lipovan venäläiset Romaniassa vuonna 2002.
Kazakstanin venäläiset vuonna 2021.
Uskonto

Valtaosa venäläisistä on uskonnoltaan ortodokseja. Ortodoksisella kirkolla on kautta historian ollut merkittävä rooli venäläisten kansallisen identiteetin kehityksessä, ja nykyaikana se on olennainen osa venäläisten kansallista kulttuuria. Neuvostoliiton uskontoihin kohdistaman sortopolitiikan takia moni venäläinen ei kuitenkaan varsinaisesti kuulu mihinkään kirkkoon.
Alkuperä

Nykyiset venäläiset, eli niin sanotut isovenäläiset, ovat muodostuneet suuresta joukosta muinaisia slaavilaisia, balttilaisia ja suomalais-ugrilaisia heimoja, sekä viikinkejä ja niihin sulautuneita muita väestöaineksia. Novgorodin ja Kiovan hallinnon hajottua 1100-luvulla väestöaineksesta erottuivat vuosisatojen kuluessa nykyiset venäläiset, eli isovenäläiset, valkovenäläiset ja ukrainalaiset, eli niin sanotut vähävenäläiset.
Myöhemmin, laajassa mitassa 1800-luvulta, venäläiset ovat levittäytyneet Euroopan puoleisen Venäjän ulkopuolelle Keski-Aasiaan sekä Siperiaan, jossa he ovat nykyisin enemmistökansallisuutena. Venäläinen väestö on sulattanut itseensä suuren määrän erilaisia alkuperäiskansallisuuksia. Tämä prosessi jatkuu edelleen, ja sen seurauksena venäläinen kansa on geneettisesti kirjava, mutta kulttuurisesti ja kielellisesti yhtenäinen kokonaisuus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Venäläiset ja suomensukuiset: saman kehdon lapsia. Carelia, 2002, nro 4.  Artikkelin verkkoversio.
Leena Liukkonen: Venäläiset tulevat! Siltala. 2013. ISBN10: 9522341592.
Massa

Kilogramman prototyypin yhdysvaltalainen kopio (tunnus K4)
Massa (m.kreik. μάζα, tunnus m) on fysiikan perussuure, joka kuvaa toisaalta kappaleen hitautta voiman vaikuttaessa siihen, toisaalta kappaleen kykyä tuntea ja aiheuttaa gravitaatiovoimia. 
Arkikielessä painolla tarkoitetaan yleensä kappaleen massaa.
Massan SI-järjestelmän mukainen perusyksikkö on kilogramma, joka on tuhat grammaa. Suurten massojen yksikkönä käytetään yleisesti tonnia. Atomimassoja mitattaessa käytetään atomimassayksikköä.
Hidas ja painava massa

Massa liittyy kaikkien kappaleiden kahteen eri perus­ominaisuuteen, toisaalta hitauteen, toisaalta gravitaatioon. Tällä perusteella voidaan erottaa käsitteet hidas massa ja painava massa.
Kappaleen hidas massa kertoo, miten suuri voima tarvitaan antamaan kappaleelle tietyn suuruinen kiihtyvyys. Mitä suurempi kappaleen massa on, sitä pienemmän kiihtyvyyden tietyn suuruinen voima sille antaa. Tämän ilmaisee dynamiikan peruslaki (Newtonin II laki), joka voidaan esittää kaavalla
missä F on vaikuttava voima, m kappaleen massa ja a kappaleen saama kiihtyvyys.  Kappaleen massan ja nopeuden tuloa sanotaan sen liikemääräksi, ja sen derivaatta ajan suhteen on yhtä suuri kuin siihen vaikuttavien voimien resultantti.
Newtonin gravitaatiolain mukaisesti kappaleet vaikuttavat toisiinsa gravitaatiovoimalla, joka on suoraan verrannollinen keskenään vaikuttavien kappaleiden massojen tuloon ja kääntäen verrannollinen niiden etäisyyden neliöön. Tässä mielessä massa sanotaan painavaksi massaksi. Samassa paikassa, esimerkiksi tietyllä paikalla maan pinnalla, kappaleen paino ja (painava) massa ovat suoraan toisiinsa verrannollisia. Kappaleen painava massa on kuitenkin sen paikasta riippumaton, kun taas sen paino muuttuu, jos se viedään paikkaan, jossa painovoima on eri suuruinen, esimerkiksi toiselle taivaankappaleelle. Arkikielessä käsitteitä massa ja paino käytetään usein synonyymeinä. Arkielämässä tästä sekaannuksesta ei yleensä ole sanottavasti haittaa, mutta esimerkiksi fysiikassa, tähtitieteessä ja avaruustekniikassa ero massa- ja paino-käsitteiden välillä on oleellisen tärkeä.
Kappaleen hidasta ja painavaa massaa voitaisiin pitää kahtena eri suureenakin. Klassisessa mekaniikassa kuitenkin oletetaan, että ne ovat jokaisella kappaleella yhtä suuret. Tähän viittasi jo Galilein havainto, että ilmattomassa tilassa kaikki kappaleet putovat yhtä suurella kiihtyvyydellä. Vuonna 1909 Lorand Eötvös osoitti kokeellisesti hitaan ja painavan massan ekvivalenttisuuden tarkkuudella 5 · 10-9. Tämä ekvivalenssin vuoksi hidasta ja painavaa massaa voidaankin mitata samoilla mitta­yksiköillä. Ennen Einsteinin vuonna 1916 esittämää yleistä suhteellisuus­teoriaa ei kuitenkaan tunnettu mitään perustavaa syytä sille, miksi niiden on oltava yhtä suuret, vaan tämä oli pelkästään havaintoihin perustuva oletus.
Massaa on totuttu pitämään aineen olennaisimpana tunnusmerkkinä ja sen määrän mittana. Tätä käsitystä tukee varsinkin se, että sitä koskee yleinen, myös kemiallisissa reaktioissa pätevä  säilymislaki, joka tunnetaan myös aineen häviämättömyyden lain nimellä. Suhteellisuusteoria on tätä käsitystä tarkentanut.
Massa suureena ja massan mittaaminen

Kappaleen massaa voidaan mitata erilaisilla vaaoilla – sanotaan että kappale punnitaan. Vaa’at perustuvat kappaleen massan ja painon verrannollisuuteen. Kappaleen paino (mutta ei massa) tosin riippuu myös sen sijainnista, sillä painovoima ei ole kaikkialla aivan yhtä suuri. Kuitenkin tasapainovaaka antaa kappaleen massalle kaikkialla saman arvon, sillä paikasta toiseen siirrettäessä myös toiseen vaakakuppiin sijoitettavien punnusten paino muuttuu samassa suhteessa. Sitä vastoin jousivaa’alla punnittaessa tulos riippuu painovoiman paikallisesta suuruudesta. Tällä perusteella voidaan sanoa, että tasapainovaaka mittaa massaa (painavaa massaa), jousivaaka painoa. Ilman painovoimaa massaa voi mitata kiihdyttämällä sitä tunnetulla voimalla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Flores, Francisco: The Equivalence of Mass and Energy The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  IdRef
Faunin iltapäivä

Faunin iltapäivä (ransk. Prélude à l’après-midi d’un faune) on ranskalaisen impressionistin Claude Debussyn vuonna 1894 valmistunut orkesteriteos. Teos on Debussyn tunnetuimpia teoksia, ja sitä pidetään yhtenä musiikin historian käännekohdista.
Vuonna 1892 Claude Debussy oli vielä lähes tuntematon 30-vuotias säveltäjä. Runoilija Stéphane Mallarmén (1842–1898) runon ”L’après-midi d’un faune” innoittamana hän alkoi säveltää kolmiosaista orkesteriteostaan, joka kantoi nimeä Prélude, Interlude et Paraphrase finale pour ”L’après-midi d’un faune”. Debussy työskenteli samoihin aikoihin oopperan Pelléas et Mélisande parissa, luopui lopulta Interluden ja Paraphrase finalen kirjoittamisesta ja sävelsi vain preludiosan. Hän sävelsi sitä koko kesän 1894 ja sai tämän ensimmäisen orkesteriteoksensa valmiiksi syyskuussa 1894.
Teoksen kantaesitys pidettiin kolme kuukautta myöhemmin 22. joulukuuta 1894 Société nationale de musiquen esittämänä ja Gustave Doret’n johtamana. Yleisönsuosio oli niin valtava, että teos oli pakko esittää heti uudestaan.
Loppuvuodesta 1895 Concerts Colonne -orkesteri esitti teoksen, ja pian se alkoi levitä ympäri maailman ja teki Debussysta kuuluisan.
Kokoonpano

Debussy käytti teokseensa tavallista pienempää orkesteria saadakseen haluamansa äänimaailman aikaiseksi.
3 huilua
2 oboeta
englannintorvi
2 A-klarinettia
2 fagottia
4 käyrätorvea
antiikkisymbaalit (cymbales antiques)
2 harppua
jouset
Yle Radio 1:n ohjelma

Faunin iltapäivä on antanut nimensä Yle Radio 1 -kanavan myöhäisiltapäivien (klo 16.10–17) klassisen musiikin lyhyiden kappaleiden äänilevykonsertille. Lauantaista torstaihin se on musiikkitoimittajien koostama, perjantaisin koottu radioyleisön toiveista.
Aiheesta muualla

http://patachonf.free.fr/musique/debussy/partition/p01.htm partituuri
http://www.columbia.edu/cu/cuo/audio.html (Arkistoitu – Internet Archive) Columbia University Orchestran ilmainen äänitys teoksesta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia 
Muut:  MusicBrainz work  IdRef
Australian avoin tennisturnaus

| Australian Open |
| --- | --- | --- |
 Australian avoin tennisturnaus 2024

Grand Slam
Sijainti: Melbourne  Australia
Kilpailupaikka: Melbourne Park
Kenttätyyppi: Plexicushion Prestige (Kova / Ulkokenttä)
Miesten kaaviot: 128S / 128Q / 64D
Naisten kaaviot: 128S / 96Q / 64D
Palkintorahaa: 86 500 000 AU$ (2024)
viralliset sivut
Grand Slam -turnaukset
  Australian avoimet   Ranskan avoimet (Roland Garros)   Wimbledon   Yhdysvaltain avoimet
Entisen huippupelaajan mukaan nimetty Margaret Court -areena – käynnissä ottelu Nieminen-Kafelnikov.
Australian avoin tennisturnaus (the Australian Open) on ensimmäinen tenniskauden neljästä Grand Slam -turnauksesta.
Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1905 ja vuodesta 1972 lähtien se on järjestetty Melbournessa. Australian avoimet pelattiin viimeisen kerran ruoholla vuonna 1987, ennen kuin se siirtyi nykyiseen kilpailupaikkaan Melbourne Parkiin vuonna 1988, tullen kovan kentän turnaukseksi. Turnaus järjestetään Australian kesän aikaan tammikuun kahdella viimeisellä viikolla, ja turnausjärjestäjillä on erityiset toimintaohjeet (extreme heat policy) ottelujen keskeyttämiseen lämpötilan noustessa vaarallisen korkeaksi.
Turnauksen kaksi pääkenttää ovat Rod Laver Arena ja Hisense Arena, joilla on suljettavat katot, jotka voidaan sulkea sateella tai äärimmäisellä kuumuudella.  Muiden Grand Slam -turnausten tyyliin Australian avoimissa on miesten ja naisten kaksinpelit ja nelinpelit, sekanelinpeli, sarjat nuorille ja pyörätuolitennikselle, sekä näytöskilpailuja ja legendojen kilpailuja.
Australian avoimissa on tyypillisesti erittäin paljon katsojia. Vuoden 2018 turnaus saavutti kaikkien Grand Slam -turnausten ennätyksen yksittäisen päivän/illan katsojaluvussa 87 438 katsojalla, kokonaiskatsojaluvun ollessa 743 667.
Historia > Viime vuosien katsojaluvut

2018 – 743 667
2017 – 728 763
2011 – 651 127
2010 – 653 860
2009 – 603 160lähde?
2008 – 605 735
2007 – 554 858lähde?
2006 – 550 550
2005 – 543 873
2004 – 521 691
Pokaalit ja palkintorahat

Voittajien nimet kaiverretaan kiertopalkintoihin.
Naisten kaksinpelin voittaja palkitaan Daphne Akhurst Memorial Cupilla.
Miesten kaksinpelin voittaja palkitaan Norman Brookes Challenge Cupilla.
Vuonna 2024 miesten ja naisten palkintorahat olivat yhtä suuret, ja jakautuivat seuraavasti:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kilpailu | Kilpailu | Mestaruus | Finaali | Semifinaali | Neljännesfinaali | 4. kierros | 3. kierros | 2. kierros | 1. kierros | 3. karsintakierros | 2. karsintakierros | 1. karsintakierros |
| Kaksinpeli | Palkintoraha | 3 150 000  $ | 1 725 000  $ | 990 000  $ | 600 000  $ | 375,000  $ | 255 000 $ | 180 000  $ | 120 000  $ | 65 000 $ | 44 100  $ | 31 250 $ |
| Nelinpeli | Palkintoraha* | 730 000 $ | 400 000 $ | 227 500 $ | 128 000 $ | 75 000 $ | 53 000 $ | 36 000 $ | – | – | – | – |
| Sekanelinpeli | Palkintoraha* | 165 000 $ | 94 000 $ | 50 000 $ | 26 500 $ | 13 275 $ | 6 900 $ | – | – | – | – | – |
* paria kohden
Huomio: Kaikki summan Australian dollareissa. (Vuoden 2024 voittajan palkintoraha oli noin 1 950 000 €.)
Lokakuussa 2011, turnausjohtaja ilmoitti, että palkintoraha vuodelle 2012 on nostettu 26 000 000 A$:iin. Se on suurin palkintoraha tennisturnauksissa.
Vuonna 2015 palkintorahan ilmoitettiin nousevan 40 000 000 A$:iin.
Ranking-pisteet

ATP- ja WTA-rankingien pisteet ovat vaihdelleet Australian avoimissa, mutta nykyään pisteitä jaetaan seuraavanlaisesti:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kilpailu | Kilpailu | Mestaruus | Finaali | Semifinaali | Neljännesfinaali | 4. kierros | 3. kierros | 2. kierros | 1. kierros | Karsintojen selvittäminen | 3. karsintakierros | 2. karsintakierros | 1. karsintakierros |
| Kaksinpeli | Pisteet (miehet) | 2000 | 1200 | 720 | 360 | 180 | 90 | 45 | 10 | 25 | 16 | 8 | 0 |
| Kaksinpeli | Pisteet (naiset) | 2000 | 1300 | 780 | 430 | 240 | 130 | 70 | 10 | 40 | 30 | 20 | 2 |
| Nelinpeli | Pisteet (miehet) | 2000 | 1200 | 720 | 360 | 180 | 90 | 0 | – | – | – | – | – |
| Nelinpeli | Pisteet (naiset) | 2000 | 1300 | 780 | 430 | 240 | 130 | 10 | – | – | – | – | – |