stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brikindera

| Brikindera> Βρικίνδηρα.Sijainti |
| --- | --- |
 Brikindera
Koordinaatit:  36°12′N, 28°06′E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Archángelos(?), Ródos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Eteläiset Sporadit
Infobox OKNimi-testi OK: 
Brikindera (m.kreik. Βρικίνδηρα, Brikindēra) oli antiikin aikainen kaupunki ja oletettavasti myös kaupunkivaltio (polis) Rhodoksen saarella Kreikassa. Se sijoitetaan saaren itäosaan lähelle nykyistä Archángeloksen kaupunkia.
Brikinderan historiasta ei tiedetä paljoakaan. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Sitä on arveltu myös Ialysoksen alaiseksi polikseksi tai muuksi kaupungiksi. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Brikindera kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se mainitaan liiton verotusluetteloissa vuosina 429/428 eaa., 421/420 eaa. ja 415/414 eaa. Kaupungin arvellaan lakanneen olemasta poliksena viimeistään klassisen kauden alkupuoliskolla ennen vuotta 400 eaa. Brikindera mainitaan yhdessä Herodaan miimijambissa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Brikindarios (Βρικινδάριος).
Brasilianjapanilaiset

Brasilianjapanilaiset ovat japanilaista etnistä alkuperää olevia brasilialaisia tai Brasiliassa asuvia japanilaisia maahanmuuttajia. Kaikista Latinalaisen Amerikan maista Brasiliaan on muuttanut eniten japanilaisia. Japanilaisten suurimmat keskittymät ovat São Paulon osavaltiossa (esimerkiksi Liberdaden japanilaisyhteisö).
Historia > Tausta

Valtaosa nykyisten brasilianjapanilaisten edeltäjistä saapui Brasiliaan 1900-luvun alussa. 1800-luvun loppupuolella Japani pyrki nykyaikaistumaan nopeasti, ja tämän kehityksen sivutuotteena syntyi suuri väestöluokka, joka jäi kehityksessä taakse. Lisäksi sodat, kuten Venäjän–Japanin sota ja Kiinan–Japanin sota, johtivat suureen valtionvelkaan voitoista huolimatta, ja huonot sadot ajoivat maanviljelijöitä työttömäksi. Samaan aikaan Brasiliassa oli omat taloudelliset ongelmansa. Maa oli hyvin riippuvainen maataloustuotteista ja etenkin paljon työläisiä vaatineista puuvillan, sokerin ja kahvin tuotannosta. Vanhastaan työvoimapula oli ratkaistu Afrikasta tuoduilla orjilla, mutta orjuus lakkautettiin Brasiliassa vuonna 1888. Samaan aikaan maahanmuutto Brasilian sallittiin vain niin sanotuista valkoisista maista. Ne kuitenkin lopettivat lopulta valtion tukeman siirtolaisuuden Brasiliaan. Uutta työvoimaa etsittiin nyt Japanista, joka olikin valmis tukemaan siirtolaisuutta lievittääkseen omia taloudellisia ja väestönkasvullisia ongelmiaan. Ensimmäiset japanilaiset siirtolaiset saapuivat Brasiliaan São Pauloon kahvintuotantoalueelle vuonna 1908.
Historia > Siirtotyöläiset Brasiliassa

Suurin osa Brasiliaan matkanneista japanilaisista loi yhteytensä brasilialaisiin plantaasinomistajiin jo Japanissa ja he tekivät tyypillisesti kaksivuotisia sopimuksia. Paikan päällä monelle tuli kuitenkin vaikeuksia rahan tienaamisessa, osittain siksi että paikalliset plantaasien omistajat käyttivät työntekijöitään hyväksi. Työntekijöiden oli asuttava sopimustensa ajan plantaasilla, ja joskus työnantajat velvoittivat heidät esimerkiksi käyttämään palkkarahansa plantaasien omistajien pyörittämissä kaupoissa. Toinen ongelma oli kielimuuri. Japanilaisten mukana tuli tulkkeja, mutta he puhuivat usein englantia tai espanjaa Brasiliassa puhutun portugalin sijaan. Osasta tulkeista tuli kuitenkin yhteisöjensä johtajia. Esimerkiksi tulkkina ensin työskennellyt Shûhei Uetsuka perusti Itacolomin japanilais-brasiliaisen yhteisön São Paulossa vuonna 1918. Yhteisö on asutettu edelleen. Uetsukaa kutsutaan ajoittain "japanilaisten maahanmuuttajien isäksi".
Historia > Nykyaika

Varhaiset japanilaiset siirtolaiset pakenivat usein plantaaseilta, ja Brasilia alkoi edellyttää työlupien saamisen ehtona, että maahanmuuttajat tulisivat perheensä kanssa. Tämä johti usein täysin valheellisten perheiden perustamiseen esimerkiksi sopimalla muiden Brasiliaan haluavien kanssa epätodellisen perheen perustamisesta. Tällaiset perheet tunnettiin japaninkielisellä nimityksellä kûsei-kazoku. Monien japanilaisten tarkoituksena oli aikanaan palata takaisin Japaniin. 1920-luvun alussa Brasiliaan iski kuitenkin lama ja rahan arvo romahti. Säästöistä tuli arvottomia, eikä varaa paluuseen enää ollutkaan. Monet päättivätkin jäädä lopulta Brasiliaan pysyvästi. Maahan jääneet alkoivat muuttaa pois plantaaseilta ja ostivat omia maitaan, joskus muiden japanilaisten kanssa. Yhteisöjä muodostui São Paulon sisämaahan, ja monet japanilaisista asuvat niissä edelleen. Nykyisinkin noin kolme neljäsosaa japanilaisista asuu São Paulon osavaltiossa. Suuresta osasta brasilianjapanilaisia ei tullut Brasilian kansalaisia ennen 1950-lukua monien elätellessä edelleen toivetta palata joskus Japaniin. Lapsille alettiin kuitenkin hankkia kansalaisuuksia, koska esimerkiksi asunnon omistaminen Brasiliassa oli kansalaiselle helpompaa. Nykyisin valtaosa brasilianjapanilaisista on Brasilian kansalaisia.
Brasilianjapanilaiset Japanissa

1980-luvulta lähtien osa brasilianjapanilaisista on alkanut jälleen hankkia myös Japanin kansalaisuuksia. Monet ovat lähteneet myös siirtotyöläisiksi Japaniin. Siirtotyöläisten määrä kasvoi 1990-luvulla, jolloin Japani alkoi myöntää erityisiä työlupia japanilaisten jälkeläisille. Vuonna 1989 Japanissa oli noin 15 000 brasilialaista, mutta vuoteen 1991 mennessä määrä oli jo 120 000. Japanin suuren talouskasvun aiheuttama työvoimapula helpottui talousromahduksen myötä 1990-luvulla, mutta kuitenkin vielä 1996 Japanissa oli edelleen 180 000-200 000 brasilialaista. Brasilianjapanilaisista siirtotyöläisistä käytettiin aluksi nimeä degaseki, mutta termi on sittemmin laajentunut käsittämään kaikista maista tulevat paluumuuttajat. Ulkomailla asuvista japanilaistaustaisista henkilöistä käytetään puolestaan Japanissa termiä Nikkei.
Kulttuuri

Toisin kuin esimerkiksi monet Pohjois-Amerikkaan muuttaneet japanilaiset, suuri osa brasilianjapanilaisista osaa edelleen japanin kieltä. Vuonna 2001 kuitenkin vain 15 % brasilianjapanilaisista koki osaavansa japania täysin sujuvasti. Toisaalta vuonna 1995 tehdyn kyselyn mukaan vain 7,4% ei osannut japania lainkaan. Maaseudulla asuvat japanilaiset käyttävät todennäköisemmin japania kotikielenään kuin kaupungeissa asuvat. Brasilianjapanilaisten japani eroaa jonkin verran Japanissa puhutusta japanista. Brasilianjapanilaiset eivät esimerkiksi tunne monia uusia englanninkielisiä lainasanoja, vaan käyttävät niiden portugalilaisia muotoja. Myös heidän puhumansa japanin aksentti eroaa Japanissa puhutusta portugalin vaikutteiden takia.
Perinteisten japanilaisten uskontojen harjoittaminen Brasiliassa oli vähäistä aina 1950-luvulle saakka. Uskonnollisten johtajien ja pappien maahanmuutto pyrittiin estämään, jotta vältyttäisiin uskonnollisilta kiistoilta muiden brasilialaisten kanssa. Monista japanilaisista tulikin ainakin nimellisesti katolilaisia. Japanilaiset ovat vuodesta 1958 juhlineet maahanmuuton päivää 18. kesäkuuta vuosittain. Nykyisin päivän viettoon kuuluu niin katolilaisia kuin buddhalaisiakin menoja. Brasilianjapanilaiset harjoittavat Ohaka-mairia eli sukuhaudoilla vierailua etenkin isäin- tai äitienpäivinä sekä kuolleiden sukulaistensa vuosipäivinä. Japanissa samaa tapaa vietetään tavallisemmin vain kuolleiden vuosipäivinä tai obon-juhlan aikaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brasilianjapanilaiset Wikimedia Commonsissa
Japanilaisia siirtolaisia Brasiliaan houkutteleva juliste.
Japanilaisia siirtolaisia kahviplantaasilla.
Liberdade, São Paulo.
A Bridge Too Far

| A Bridge Too Far> Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Cornelius Ryan
Kieli:  englanti
Genre:  sotaromaani
Kustantaja:  Simon & Schuster
Julkaistu:  1974
Sivumäärä:  672
ISBN:  0-684-80330-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
A Bridge Too Far on Cornelius Ryanin kirjoittama, vuonna 1974 julkaistu sotaromaani, joka käsittelee operaatio Market Gardenia (”Kauppapuutarha”). Toisessa maailmansodassa liittoutuneet yrittivät syyskuussa 1944 tunkeutua Arnhemin kautta natsi-Saksaan. Arnhem sijaitsi miehitetyissä Alankomaissa.
Kirjassa operaatio Market Gardenin tapahtumat kuvataan eri osapuolten, liittoutuneiden, saksalaisten ja alankomaalaisten, kertomana. Kirjan nimi on otettu brittiläisen kenraaliluutnantin Frederick Browningin, liittoutuneiden 1. laskuvarjoarmeijan varakomentajan, toteamuksesta kenraali Bernard Montgomerylle operaation alkaessa: ”Minusta yritämme yhtä siltaa liikaa.” (engl. ”I think we may be going a bridge too far.”)
Muissa medioissa

Kirjasta tehtiin Richard Attenboroughin ohjaama samanniminen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1977. Elokuvassa oli useita päärooleja ja niissä nimekkäitä näyttelijöitä.
Kirjaa on käytetty myös pohjana joillekin videopeleille:
Close Combat: A Bridge Too Far on Close Combat -sarjan toinen osa. Pelin tapahtumat seuraavat operaatio Market Gardenin tapahtumia.
Medal of Honor: Frontlinessa liikutaan A Several Bridges Too Far -nimisessä toimeksiannossa tiukasti operaatio Market Gardenissa, ja suurin osa sen tapahtumista/tapahtumapaikoista on lainattu suoraan elokuvasta. Esimerkiksi kapea käytävä siviilien asuinalueella, Nijmegen silta sekä raunioitunut Arnhemin kaupunki ovat viittauksia elokuvaan.
Battlefield 1942:ssa on operaatio Market Gardeniin liittyvä kenttä, jossa yhdysvaltalaisten tavoitteena on valloittaa Arnhemiin vievä silta. Ajan teknisistä rajoituksista johtue Arnhem kuvataan pelissä muutamana talona. Kenttä on historiallisesti epätarkka, sillä todellisuudessa britit yrittivät vallata Arnhemin siltaa. Yhdysvaltalaiset valtasivat Nijmegen sillan, joka elokuvassa näytetäänkin.
Brahmsin kehtolaulu

Musiikkinäytteet
Brahmsin kehtolaulu
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Brahmsin kehtolaulu (Levon hetki nyt lyö, alkuperäiseltä saksankieliseltä nimeltään Wiegenlied: Guten Abend, gute Nacht) on Johannes Brahmsin vuonna 1868 säveltämä kehtolaulu, joka alun perin julkaistiin kokoelmassa Fünf Lieder für eine Singstimme und Klavier ("Viisi laulua lauluäänelle ja pianolle", opus 49) kappaleena nro 4.
Laulun sanoista on eri kielissä monia muunnelmia, jotka saattavat paljonkin poiketa alkuperäisistä, mutta sen melodia on yksi maailman tunnetuimmista ja helpoimmin tunnistettavista, ja sitä laulavat lukemattomat pienten lasten vanhemmat kaikkialla maailmassa tuudittaakseen lapsensa uneen.
Alkuperä

Laulun alkuperäisten saksankielisten sanojen ensimmäinen säkeistö on peräisin saksalaisten kansanrunojen kokoelmasta Des Knaben Wunderhorn vuodelta 1808, toisen säkeistön kirjoitti Georg Scherer vuonna 1849.
Brahms omisti sävelmän nuoruudenystävälleen Berta Faberille tämän toisen pojan syntymän johdosta. Brahms oli nuoruudessaan ollut rakastunut Bertha Faberiin, ja kehtolaulun sävelmän hän sommitteli vastamelodiaksi eräälle laululle, jota hänellä tuolloin oli tapanaan hänelle laulaa.  Laulu esitti ensimmäisen kerran julkisesti Wienissä 22. joulukuuta 1869 Louise Dustmann Clara Schumannin pianolla säestämänä.
Suomennos

Laulun ensimmäisen säkeistön tunnetuimman suomennoksen on laatinut Aukusti Simojoki, toisen säkeistön myöhemmin I. T. Vaara.
Saksankieliset sanat

| Alkuperäisest saksalaiset sanat | Sanatarkka suomennos |
| --- | --- |
Guten Abend, Gut' Nacht,   mit Rosen bedacht,  mit Näglein besteckt,  schlupf′ unter die Deck!  Morgen früh, wenn Gott will,  wirst du wieder geweckt.    Guten Abend, gute Nacht,  von Englein bewacht,  die zeigen im Traum  dir Christkindleins Baum.  Schlaf nun selig und süß,  schau im Traum 's  Paradies.: Hyvää iltaa, hyvää yötä,  ruusujen peittämä,   neilikoiden koristama,  peitteiden alle laskettu.  Varhain huomisaamuna, jos Jumala tahtoo,  sinä heräät jälleen.    Hyvää iltaa, hyvää yötä,  enkelien vartioima,  jotka näyttävät unessa  Kristus-lapsosen puun.  Nuku nyt autuaallisesti ja makoisasti,  näe unessa paratiisi.
Melodia

Audio playback is not supported in your browser. You can download the audio file.
Sovituksia ja muita käyttöyhteyksiä

Musiikkinäytteet
Brahmsin kehtolaulu Ernestine Schumann-Heinkin laulamana vuonna 1915)
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Brahmsin vuonna 1877 säveltämän toisen sinfonian (D-duuri, Op. 73) ensimmäinen osa sisältää muunnelmia kehtolaulun melodiasta. Vuonna 1922 australialainen pianisti ja säveltäjä Percy Grainger laati siitä pianosovituksen, joka sisältyy hänen kokoelmaansa "Free Settings of Favorite Melodies".  Sovitus perustuu pitkälti pidätyksiin ja arpeggioon, ja melodian ensimmäinen osa on sijoitettu koskettimiston tenorialueelle. Tämä oli muutoinkin Graingerin suosima menetelmä.
Hepreaksi Brahmsin kehtolaulua lauletaan yleensä niillä sanoilla, joilla Jaakob Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan siunasi pojanpoikansa Efraimin ja Manassen. Tätä siunausta käytetään Šema Israel-rukoukseen liittyvänä iltarukouksena (Hamalach hagoel oti...) ja on sen vuoksi tullut juutalaisten keskuudessa suosituksi kehtolauluksi.
Vuonna 1936 Jürgen von Alten ohjasi Johannes Brahmsia esittävän elämäkertaelokuvan, joka sai nimekseen tämän laulun alkusanat Guten Abend, Gute Nacht. Brahmsia esitti elokuvassa Albert Florath
Wendy Copen runo "Brahms Cradle Song" viittaa nimellään Brahmsin kehtolauluun.
Levytyksiä

1941 Bing Crosby – äänitetty 23. toukokuuta 1941 John Scott Trotterin ja hänen orkesterinsa säestämänä
1944 Frank Sinatra – äänitetty 3. joulukuuta 1944, mukana Axel Stordahl orkestereineen
1953 Rosemary Clooney – äänitetty 3. helmikuuta 1953 nimellä "Close Your Eyes", säestänyt Percy Faith orkestereineen
1983 Ragni Malmstén – suomeksi albumissa Uinu lapsein
Elokuvissa

Sävelmä on esiintynyt ainakin seuraavissa elokuvissa:
1937 Sininen kuu – lapsikuoron laulamana a cappella
1945 Laulaen maihin – esittäjänä Frank Sinatra
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Brahms' Lullaby
Aiheesta muualla

Levon hetki nyt lyö (Sisältää laulun 1. säkeistön suomenkieliset sanat) domesticgoddezz.wordpress.com.
5. Lieder, Op. 49 (Johannes Brahms) imslp.org.
Käännös suomeksi
Kalle Jussila (kirjailija)

Kalle Jussila eli Santeri Kirillov, oikealta nimeltään Aleksandr Fjodorovitš Kirillov (ven. Александр Фёдорович Кириллов; 1910 Aunuksen kihlakunnan Näätälahden kylä – 15. joulukuuta 1941) oli karjalainen kirjailija.
Aleksandr Kirillov syntyi karjalaisen talonpojan perheeseen. Hän opiskeli Tšalkin kyläkoulussa runoilija Lea Helon johdolla. Kirillov alkoi kirjoittaa runoja ja proosaa jo 16-vuotiaana ja liittyi Karjalan proletaarikirjailijoiden yhdistyksen suomalaisen jaoston jäseneksi. Ensimmäinen runo ilmestyi salanimellä Kalle Jussila Puna-Kantele -lehdessä vuonna 1928. Jussilan kertomuksia julkaistiin Soihtu-lehdessä ja Ahjo-kirjallisuusalbumissa. Vuonna 1934 Kustannusliike Kirja painoi suomalaisten Itä-Karjalaan tekemää hyökkäystä käsittelevän näytelmän Voitto on meidän.
Kalle Jussila oli yksi ensimmäisistä aunuksenkarjalaa käyttäneistä kaunokirjailijoista. Vuonna 1934 hän sai palkinnon karjalankielisessä kertomuskilpailussa teoksella Parahan briguadan brigadiiru (”Parhaan työprikaatin johtaja”), joka seuraavana vuonna ilmestyi erillisenä kirjana. Jussilan teoksia julkaistiin Rintamassa sekä karjalankielisessä Karelija-aikakauslehdessä. Hän käänsi karjalaksi Nikolai Ostrovskin romaanin Kuinka teräs karaistui.
Jussila kuoli toisessa maailmansodassa pataljoonan komissaarina. Hänet on haudattu Leningradin alueen entisen Vinnitsyn piirin Andronovskajan kylään.
Teoksia

Voitto on meidän: Kaksinäytöksinen näytelmä valkoisten hyökkäyksestä Karjalaan. Leningrad–Petroskoi: Kirja, 1931.
Parahan briguadan brigadiiru: Kertomus. Petroskoi: Kirja, 1935.
Mehmet Murat Somer

Mehmet Murat Somer (s. 1959) on turkkilainen dekkarikirjailija, joka on tullut tunnetuksi kirjoittamastaan Hop-Çiki-Yaya -kirjasarjasta. Kirjojen tapahtumat sijoittuvat Istanbuliin ja päähenkilönä toimii transvestiitti etsivä. Sarjan kirjat ovat olleet Turkissa myyntiykkösiä.
Elämä

Mehmet Murat Somer syntyi Ankarassa vuonna 1959, mutta muutti vuonna 1982 Istanbuliin. Valmistuttuaan teknillisestä yliopistosta, hän työskenteli vähän aikaa Sonyn insinöörinä. Tämän jälkeen hän työskenteli myös Citibankin johtajana. Somer ottaakin työkokemustensa myötä vaikutteita kirjoitustyyliinsä, hän onkin todennut kirjoittavansa enemminkin loogiselta kannalta - insinöörin tavoin, eikä hae inspiraatiota muusista.
Citybankissa työskentelyn lisäksi hänellä oli aikaa myös pitää kursseja johdon koulutuksesta. Suuri työtaakka oli kuitenkin liian raskas ja hänelle tehtiin vuosina 1995 ja 1996 avosydänleikkaukset. Hän sanookin kirjoittamisen olevan hänelle jonkinlainen eläkeharrastus.
Tuotanto

Somerin ainoa suomennettu teos on Istanbuliin sijoittuva rikosromaani Gigolomurha. Drag queen -yökerhon omistava romaanin nimetön päähenkilö ryhtyy amatöörietsiväksi ja tutkii murhaa, josta hänen tuttavansa sukulaista epäillään. Agatha Christien teoksille ominaiseen tapaan kirja ei päättyessään jätä kysymyksiä auki.
Tuotanto > Vaikutteet

Negatiivisten asioiden kääntäminen positiivisiksi kuten Pedro Almodóvar tekee.
Somer päätyi kirjoittamaan dekkareita, koska monet dekkarit joihin hän törmäsi olivat synkkiä, pelottavia ja raakoja, eikä hän halunnut mukaan verta. Hän halusi kirjoihin kevyitä asioita kuten samppanjaa ja purukumia. Hän halusi kirjoittaa jotain iloista, josta lukijat voivat nauttia. "Jopa pimeimpiin asioihin, joita kirjoitan, halusin tuoda keveyttä."
Tuotanto > Vastaanotto

Somerin ensimmäistä englanniksi käännettyä teosta, The Prophet Murders, on kuvailtu varsin erilaiseksi muihin rikoskirjallisuuden edustajiin verrattuna. Teosta on pidetty enemmän trillerinä kuin perinteisenä rikosromaanina, eikä sitä ole välttämättä nähty perinteisen rikosromaanin ystävien suosikkina. Kirjan rikostutkintaa on kuvailtu hitaaksi, eikä sen ole katsottu olevan kirjan pääelementti.
Somerin teoksia on kiitelty siitä, että ne avaavat näkymän Istanbuliin ja monille vieraaseen osaan turkkilaista kulttuuria.
Tuotanto > Suomennetut teokset

Gigolomurha.  (Jigolo cinayeti, 2003)  Suomentanut Tuula Kojo. Schildts & Söderströms, 2014.  ISBN 978-951-52-3413-1
Tuotanto > Turkinkieliset teokset

Peygamber cinayetleri
Jigolo cinayeti
Buse cinayeti
Podyum
Huzur cinayetleri
Peruklu cinayetler
Kader'in peşinde
Holding
Üç Pastoral ve Pastorize Tablo
Pembe Tütülü Amiral
Ajda'nın Elmasları
Gravitaatiopato

Assuanin pato on kaaren muotoinen gravitaatiopato, jonka rakenne on maapadon kaltainen.
Betonisen gravitaatiopadon sivuprofiilissä korostuu levennys taaksepäin.
Dworshakin vesivoimalaitoksen massiivinen betonipato on yllä esitetty sivuprofiili. Padon korkeus on 219 metriä korkea.
Gravitaatiopato  on pato, jonka vakaus perustuu pääasiassa sen suureen painoon, joka suuntautuu alaspäin ja joka aiheuttaa näin padon ja maapohjan väliin padottavan vesimassan työntävälle voimalle vaakasuuntaisen vastavoiman. Gravitaatiopadot suunnitellaan niin, että patojärjestelmän kaikki osat ovat itsenäisesti vakaita riippumatta muiden osien tilasta. Gravitaatiopato on yläkäsite monentyyppiselle patorakenteelle, jossa rakennusmateriaalit vaihtelevat kasatusta maa-aineksesta valettuun betonirakenteisiin.
Toimintaperiaate

Padon oma paino puristaa padon rakenteet tiukasti alustana sijaitsevaa maaperää tai kallioperää vasten. Tämä aiheuttaa lepokitkaa patorakenteiden ja alustan väliin, joka sitten aktivoituu patoaltaaseen kerätyn veden työntäessä patoa vaakasuuntaan. Menetelmä toimii, vaikka padon rakennusmateriaalina olisi irtomaata kuten esimerkiksi, hiekkaa, soraa, moreenia tai kalliorouhetta.
Gravitaatiopadon märän puoleinen seinämä voidaan rakentaa kaltevaksi, jolloin vesi makaa padon etupuolen päällä. Tämä veden alaspäin suuntautuva paino lisää padon ja sen alustan välistä lepokitkaa ja vakauttaa patoa entisestään. Vaikka monet gravitaatiopadot ovakin vedenpinnan alla tämän takia vinoseinäisiä, rakennetaan betonipadot yleensä veden alla pystyseinäisiksi vaikka ne ovat padon kuivalla sivulla kaltevia.
Ratkaisumalleja

Gravitaatiopadot voidaan ryhmitellä edelleen rakennustekniikan ja käytettävän materiaalin mukaan. Syyt erilaisiin rakentamistapoihin liittyvät yleensä padon ympäristöön ja siellä tajolla oleviin vaihtoehtoihin. Myös alustan tukevauus on tutkittava tarkoin kairauksilla ja seismisillä menetelmillä. Valintaan vaikuttavat myös ilmasto-olosuhteet, vesistön hydrologia, rakentamisympäristö ja onko pato tarkoitettu tilapäiseksi vai pysyväksi.
Ratkaisumalleja > Maapato

Maapato on rakennettu tiivistetystä maasta ja sen rakenne voi olla joko homogeeninen, jolloin siinä on käytetty lähes kokonaan vain yhtä materiaalia, tai vyöhykkeellinen, jolloin padossa on erilaisia vesitiiveyttä lisääviä rakenteita. Padon rakenteista on yli puolet maata.
Ratkaisumalleja > Louhepato

Louhepato on rakennettu kivilouheesta tai luonnonkivestä, jota on yli puolet padosta. Louhepato voidaan luokitella erityiseksi maapadoksi.
Ratkaisumalleja > Massiivipato

Massiivipato on rakennettu betonista tai kivestä, jonka vakaus perustuu pääasiassa sen omaan massaan.
Ratkaisumalleja > Pilaripato eli ripapato

Pilaripato eli ripapato on rakennettu betonielementeistä, joista tärkein rakenne muodostuu virtaavan veden suuntaisista pilareista tai tukiseinistä. Tukiseinien märän puoleinen seinämä tehdään vesitiiviiksi latomalla niiden päälle nojaamaan levyjä. Ripapadot ovat gravitaatiopatoja silloin, kun niiden rakenteiden massa on riittävän suuri. Selkeästi tällaisia patoja ovat lamellipadot ja laattapadot, joiden elementit valetaan riittävän paksuiksi.
Roselendin pato on holvimainen ripapato, joka ottaa samalla tukea kun sen suuri massa toimii gravitaatiopadon tapaan.
Japanin Kaneyaman pato on ripapatoihin luettava pilaripato.
Rakennusmateriaalit > Maa-aineet

Maa-aineita hyödyntävät patoratkaisut kohtaavat vuotamisongelmia. Huokoinen maa-aines kastuu padottavasta vedestä aivan kuin maaperään syntyy pohjavettä. Vesi tunkeutuu rakennusmateriaalin partikkelien välisiin huokosiin täyttäen ainakin osan padosta huokosvedellä. Patoaltaassa vaikuttava vedenpaine siirtyy huokosveteen aiheuttaen padon sisälle hitaasti eteneviä suotovirtauksia. Jos virtaukset voimistuvat ja ne kuljettavat mukanaan kiintoainetta, voi tämä eroosio vaurioittaa patoa ja heikentää sen rakenteita. Sisäisiä virtauksia yritetään estää rakentamalla padon sisälle tiivistyssydän. Sen materiaalina käytetään usein savea, betonia tai asvalttia, mutta harvinaisia eivät ole myöskään puu, teräs tai muovi.
Maapadon pinnoitusmateriaalit ovat myös hyödyllisiä. Niillä voidaan hidastaa aallokon tai jään aiheuttamaa pintaeroosiota. Padon märkä puoli pinnoitetaan yleensä kivilouheella, asvaltilla, teräksellä tai betonilla. Märänpuolen seinämä tehdään myös kaltevammaksi kuin kuivapuolen seinämä. Märkä materiaali liukuu joskus alaspäin itsekseen ja voi aiheuttaa sortumia. Tämä on vaarana, jos patoaltaan vedenpinnan vaihtelut toistuvat usein ja ne ovat suuret. Padon sisäosat voidaan salaojittaa ylimääräisen veden poistamiseksi.