stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Seppo Ylä-Herttuala
Julkaisuja

Bhardwaj, Shalini et al.: Gene therapy to prevent occlusion of venous bypass grafts. Expert Review of Cardiovascular Therapy, kesäkuu 2008, 6. vsk, nro 5, s. 641–652.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Leppänen, O et al.: Oral imatinib mesylate (STI571/gleevec) improves the efficacy of local intravascular vascular endothelial growth factor-C gene transfer in reducing neointimal growth in hypercholesterolemic rabbits. Circulation, 9.3.2004, nro 109, s. 1140–1146.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Rutanen, J et al.: Adenoviral catheter-mediated intramyocardial gene transfer using the mature form of vascular endothelial growth factor-D induces transmural angiogenesis in porcine heart. Circulation, 2.3.2004, nro 109, s. 1029–1035.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Ylä-Herttuala, Seppo & Alitalo, Kari: Gene transfer as a tool to induce therapeutic vascular growth. Nature Medicine, kesäkuu 2003, 6. vsk, nro 9, s. 694–701.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Hedman, M et al.: Safety and feasibility of catheter-based local intracoronary vascular endothelial growth factor gene transfer in the prevention of postangioplasty and in-stent restenosis and in the treatment of chronic myocardial ischemia: phase II results of the Kuopio Angiogenesis Trial (KAT). Circulation, 3.6.2003, 21. vsk, nro 107, s. 2677–2683.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Rissanen, TT et al.: VEGF-D is the strongest angiogenic and lymphangiogenic effector among VEGFs delivered into skeletal muscle via adenoviruses. Circulation research, 30.5.2003, 10. vsk, nro 92, s. 1098–1106.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Laukkanen, MO et al.: Adenovirus-mediated extracellular superoxide dismutase gene therapy reduces neointima formation in balloon-denuded rabbit aorta. Circulation, 8.10.2002, 15. vsk, nro 106, s. 1999–2003.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Mäkinen, Taija et al.: Inhibition of lymphangiogenesis with resulting lymphedema in transgenic mice expressing soluble VEGF receptor-3. Nature Medicine, 2001, nro 7, s. 199–205.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Karpanen, Terhi et al.: Vascular Endothelial Growth Factor C Promotes Tumor Lymphangiogenesis and Intralymphatic Tumor Growth. Cancer Research, 1.3.2001, nro 61, s. 1786–1790.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Rutanen, Juha et al.: Clinical applications of vascular gene therapy. Current Cardiology Reports, 2001, 3. vsk, nro 1, s. 29–36.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
Laukkanen, J et al.: Adenovirus-mediated gene transfer of a secreted form of human macrophage scavenger receptor inhibits modified low-density lipoprotein degradation and foam-cell formation in macrophages. Circulation, 14.3.2000, nro 101, s. 1091–1096.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Ylä-Herttuala, Seppo & Martin, John: Cardiovascular gene therapy. The Lancet, 15.1.2000, 355. vsk, nro 9199, s. 213–222.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Studia Generalia, professori Seppo Yläherttuala: Geeniterapian mahdollisuudet sairauksien hoidossa Kantti.net.  12.9.2006. Arkistoitu 23.10.2016. Viitattu 23.10.2016.
Geenilääke tulee vielä (Arkistoitu – Internet Archive) Kantti.net (Seppo Ylä-Herttualan haastattelu, 2.4.2010)
Shirley Abbott

Shirley Abbott (oik.) ja Ronald Reagan
Shirley Levoy Abbott (23. heinäkuuta 1924 Fairview, Oklahoma – 23. huhtikuuta 2013) oli yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko ja suurlähettiläs.
Abbott palveli toisen maailmansodan aikana Saipanilla. Vuonna 1945 hän meni naimisiin Arline Beahlerin kanssa. Avioliitosta syntyi poika Alan. Poliittisen ja diplomaattisen uransa ulkopuolella Abbott oli optikko ja karjatilallinen. Ennen asepalvelustaan toisessa maailmansodassa hän oli opiskellut Texasin yliopistossa, El Pasossa. Sodan jälkeen Abbott sai kandidaatin ja tohtorin arvot optometriasta Pacific Universitysta (Oregon). Hänen optiikkapisteestään tuli yksi El Pason suurimmista. Hän johti myös paikallisia pankkeja sekä paikallisten karja- ja maatilojen toimintaa El Pason seudulla.
Abbott valittiin Texasin edustajainhuoneen jäseneksi vuonna 1977. Siellä hän istui joulukuusta 1977 tammikuuhun 1979. Vuonna 1983 presidentti Ronald Reagan nimitti hänet Yhdysvaltain suurlähettilääksi Lesothoon. Abbott oli myös Espanjan kunniavarakonsuli. Myöhempinä vuosinaan hän jakoi aikansa vaimonsa Arlinen kanssa El Pason ja Kalifornian välillä. Abbott jäi leskeksi ennen kuin itse kuoli sydänongelmiin 88-vuotiaana.
Shirley Cawley

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | Pituushyppy |  |
Shirley Cawley (s. 26. huhtikuuta 1932 Croydon) on brittiläinen entinen yleisurheilija, joka kilpaili pituushypyssä.
Cawley voitti pronssia Helsingin olympiakisojen naisten pituushypyssä tuloksella 592, joka oli hänen uransa paras tulos. Vuoden 1954 Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi.
Manilan taistelu (1898)

Manilan taistelu oli Espanjan–Yhdysvaltain sodan aikana 13. elokuuta 1898 käyty taistelu Espanjan tuolloin hallitsemien Filippiinien pääkaupunki Manilan hallinnasta. Yhdysvaltojen ja Espanjan komentajien keskenään tekemän sopimuksen mukaan espanjalaiset tekivät vain muodollista vastarintaa. Espanjalaisia vastaan samaan aikaan taistelleet filippiiniläiset kapinalliset pakotettiin jäämään kaupungin ulkopuolelle. Virallinen antautumissopimus allekirjoitettiin 14. elokuuta.
Espanjan–Yhdysvaltain sota oli päättynyt 12. elokuuta, mutta tieto tästä saapui Filippiineille vasta 16. elokuuta.
Tausta

Filippiiniläiset kansallismieliset olivat perustaneet Katipunan-liikkeen vuonna 1892 ja vuonna 1896 liike oli jo avoimessa kapinassa siirtomaahallitsija Espanjaa vastaan. Kapinallisten johtajaksi nousi Emilio Aguinaldo. Kuuban tilanteen takia Espanja ajautui sotaan myös Yhdysvaltojen kanssa. Filippiineillä Yhdysvallat alkoi tehdä yhteistyötä Aguinaldon kanssa, joka julisti Filippiinit itsenäiseksi kesäkuussa 1898.
Espanjalaisten Filippiinien pääkaupunki oli Manila Luzonin saarella. Pääkaupunki oli filippiiniläisten kapinallisten päätavoite. Kesän aikana noin 10 000:n miehen vahvuiset Aguinaldon johtamat kapinallisjoukot olivat pyrkineet piirittämään kaupunkia puolustavan espanjalaisen varuskunnan, jonka komentajana toimi ensin Basilio Augustín ja sittemmin itse taistelun aikana Fermín Jáudenes. Amerikkalainen George Deweyn johtama laivasto-osasto oli puolestaan ottanut espanjalaisista huomattavan voiton merellä Manilanlahden taistelussa. Taistelun voiton jälkeen kaupunkia ei voitu vallata maajoukkojen puutteessa suoraan, vaan Filippiineille alettiin tuoda armeijan joukkoja San Franciscon kautta. Ensimmäinen 2 500 miehen joukko saapui kesäkuun lopussa, seuraava 3 500 miehen joukko heinäkuun puolivälissä ja viimeinen 4 800:n miehen joukko saman kuun lopussa. Yhdessä joukot muodostivat 8. armeijakunnan eli Philippine Expeditionary Forcen, jota komensi kenraalimajuri Wesley Merritt. Hänen alaisiaan olivat prikaatinkenraali Francis V. Greene ja prikaatinkenraali Arthur MacArthur.
Elokuussa kaupungin lähistöllä olevien amerikkalaisten ja espanjalaisten välillä  käytiin jo jatkuvaa tykistötaistelua. 9. elokuuta Merritt ja Dewey antoivat Jáudenesille uhkavaatimuksen antautumisesta. Merrittillä oli käsky vallata kaupunki ilman filippiiniläisten kapinallisten tukea. Entisten liittolaisten välit olivat alkaneet rakoilla kapinallisten alkaessa epäillä amerikkalaisten tavoitteita. Jáudenesin käskyt olivat puolestaan pitää kaupunki, koska sen menettäminen heikentäisi Espanjan asemaa rauhanneuvotteluissa. Jáudenesillä ei ollut enää yhteyttä Espanjaan, koska Hongkongin kautta Filippiineiltä Espanjaan kulkenut kaapeli oli katkaistu. Jáudenes pyysi alaisiaan äänestämään, antauduttaisiinko vai taisteltaisiinko. Äänet menivät tasan 7–7, mutta Jáudenes antoi ratkaisevan äänen vastarinnan tekemisen puolesta. Neuvottelut jatkuivat tämän jälkeen epävirallisemmin Manilan belgialaisen konsuli Edouard Andrén välityksellä. Amerikkalaiset ja Jáudenes pääsivät lopulta hieman toisenlaiseen sopimukseen.
Jáudenes suostui määräämään espanjalaisjoukot tekemään vain muodollista vastarintaa amerikkalaisille. Jáudenesin mukaan vastarinnan oli joka tapauksessa vaikutettava aidolta ja tärkeämpänä seikkana filippiiniläisiä ei saisi päästää kaupunkiin. Jáudenes pelkäsi näiden ryhtyvän surmaamaan espanjalaisia, minkä lisäksi hänen kunniansa kärsisi jos vaikuttaisi siltä, että hän on antautunut kapinallisille.
Taistelu

Molempien osapuolten sopimuksen mukaan Manilan taistelu alkoi aamulla 13. elokuuta Deweyn lippulaiva USS Olympian ampuessa muutaman laukauksen espanjalaisten puolustamaa San Antonio de Abadin linnoituksen muureja vastaan. Greene ja MacArthur johtivat tämän jälkeen amerikkalaiset joukot kohti kaupunkia etelästä. Greene ja MacArthur eivät tienneet Jáudenesin kanssa solmitusta sopimuksesta. Merritt oli pelännyt, että tämä olisi tehnyt uskottavaksi tarkoitetuista taisteluista liian näytellyn oloisia. Espanjalaisten vastarinta oli aluksi odotettua kiivaampaa, mutta vähitellen puolustajat vetäytyivät amerikkalaisten edetessä. Greenen johtamat joukot saapuivat kaupunkiin lopulta ilman vastarintaa, missä he ottivat vastaan espanjalaisten antautumisen.
MacArthur johti samaan aikaan Greenen kanssa Singalong-tietä pitkin edenneitä joukkoja. McArthurin joukot kärsivät tappioita espanjalaisten puolustajien tulituksessa. Tätä suurempi ongelma olivat kuitenkin filippiiniläiset kapinalliset, joita oli kaupungin ympärillä hyökkääjien tällä suunnalla. Amerikkalaiset joukot taistelivat usein sekaisin filippiiniläisten joukkojen kanssa, vaikka samaan aikaan MacArthurilla oli käsky estää filippiiniläisten pääsy kaupunkiin. Koko kaupunki oli vallattu iltaan mennessä. Ulkopuolelle jätetyt filippiiniläiset olivat raivoissaan, mutta joukot hajaantuivat puhjenneiden rankkasateiden takia. Virallinen antautumissopimus amerikkalaisten ja espanjalaisten välillä solmittiin seuraavana päivänä 14. elokuuta.
Seuraukset

Manilan antautuessa Yhdysvalloille amerikkalaiset ottivat 13 000 sotavankia, minkä lisäksi he saivat haltuunsa huomattavat varastot käsiaseita ja ammuksia, sekä esimerkiksi 70 tykkiä. Solmitun sopimuksen mukaisesti sotavangit saivat jäädä parakkeihinsa omien upseeriensa johdossa. Yhdysvallat otti sen sijaan haltuunsa kaiken yleisen omaisuuden ja Espanjan valtion rahaston Manilassa.
Espanja ja Yhdysvallat olivat sopineet sotansa päättymisestä toisaalla 12. elokuuta, eli jo ennen varsinaista Manilan taistelua. Tieto tästä saapui kuitenkin Filippiineille vasta 16. elokuuta, eli taistelujen ja espanjalaisten antautumisen jälkeen. Sittemmin asiasta kuultuaan Jáudenes esitti vastalauseensa 14. elokuuta solmitun sopimuksen kohdille, joista Merritt ei kuitenkaan luopunut. Sama asia tuli esille sittemmin Espanjan–Yhdysvaltain sodan Pariisin rauhanneuvotteluissa. Espanjalaisten mielestä koko antautumissopimus oli hylättävä, mutta lopulta sodan päätteeksi Yhdysvallat piti Filippiinit.
Tulehtuneet välit itsenäisyyttään ajavien filippiiniläisten kanssa johtivat puolestaan Filippiinien–Yhdysvaltain sotaan ja toiseen Manilan taisteluun vuonna 1899.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manilan taistelu (1898) Wikimedia Commonsissa
Amerikkalainen kartta Filippiinien ja lähialueen sota-alueesta.
Eteneviä amerikkalaisia viestijoukkoja.
Yhdysvaltain lippu nostetaan espanjalaisen linnakkeen ylle Manilassa.
Scaër

Scaër on kunta Finistèren departementissa Bretagnen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 5 267 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Scaërin pinta-ala on 118 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Scaër Wikimedia Commonsissa
Santiago Arias

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Santiago Arias Naranjo
Syntymäaika: 13. tammikuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Medellín, Kolumbia
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 176 cm
Seura
Seura: Granada
Pelinumero: 2
Junioriseurat
: La Equidad
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2011 | La Equidad | 28 | (0) |
| 2011–2013 | Sporting | 7 | (0) |
| 2013–2018 | PSV Eindhoven | 136 | (9) |
| 2018– | Atlético Madrid | 39 | (1) |
| 2020–2021 | → Bayer Leverkusen | 1 | (0) |
| 2021– | → Granada | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2009 | Kolumbia U17 | 6 | (0) |
| 2011 | Kolumbia U20 | 14 | (1) |
| 2013– | Kolumbia | 54 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. toukokuuta 2021.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 27. toukokuuta 2021.
Santiago Arias Naranjo (s. 13. tammikuuta 1992 Medellín, Kolumbia) on kolumbialainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on oikeana laitapuolustajana. Arias edustaa Espanjan liigassa pelaavaa Granadaa. Kauden 2020–2021 hän pelasi lainalla saksalaisessa Bayer Leverkusenissa. Hän on edustanut ammattilaisurallaan aiemmin kolumbialaista La Equidadia (2009–2011), portugalilaista Sportingia (2011–2013) ja alankomaalaista PSV Eindhovenia (2013–2018).
Arias pelasi Kolumbian maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2013 MM-karsintaottelussa Paraguayta vastaan. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi kolmessa alkulohko-ottelussa mutta ei enää jatkopeleissä. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Kolumbian kaikki neljä ottelua. Copa Américassa hän on pelannut vuosina 2015, 2016 ja 2019.
Scatman’s World

| Scatman's World Scatman John |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1994–1995
 Julkaistu: 1995
 Formaatti: CD-levy, C-kasetti
 Tyylilaji: dance, pop
 Kesto: 45.14
 Levy-yhtiö: (Suomessa K-Tel / Fennica)
Scatman Johnin muut julkaisut
| John Larkin 1986 | Scatman's World 1995 | Everybody Jam! 1996 |
Scatman's World on Scatman Johnin vuonna 1995 ilmestynyt debyyttialbumi. Albumi lasketaan John Larkinin ensimmäiseksi viralliseksi albumiksi, koska vuonna 1986 ilmestynyt albumi John Larkin ei ollut kaupallisessa julkaisussa.
Albumilta löytyvät muun muassa artistin uran tunnetuimmat kappaleet "Scatman's World", "Scatman" ja "Popstar".
Suomessa albumi pysyi Suomen virallisella listalla 13. viikkoa, joista parhaimmat sijoitukset viikoilla 32/1995 ja 33/1995 1. sija.
Kappaleet

Welcome to Scatland – 0.49
Scatman's World – 3.40
Only You – 3.42
Quiet Desperation – 3.51
Scatman (Ski Ba Bop Ba Dop Bop) – 3.30
Sing Now! – 3.38
Popstar – 4.13
Time (Take Your Time) – 3.41
Mambo Jambo – 3.30
Everything Changes – 4.38
Song of Scatland – 5.05
Hi, Louis – 2.34
Scatman – 5.03 (Game Over Jazz, bonuskappale)
Scatman – 6.43 (Spike Mix, Japanin bonuskappale)
Schecter Guitar Research

Schecter Guitar Researchin logo.
Kitaristi Damon Marks soittamassa Schecter-sähkökitaraa.
Schecter Guitar Research (tunnettu yleisemmin nimellä Schecter) on yhdysvaltalainen soitin- ja vahvistinvalmistaja.
Yhtiön perusti David Schecter vuonna 1976, ja se valmisti alun perin varaosia esimerkiksi Gibsonin ja Fenderin kitaroihin.
Nykyisin Schecterillä on massatuotannossa sähkökitaroita, bassoja ja teräskielisiä akustisia kitaroita.
Schecter valmistaa myös käsintehtyjä soittimia mittatilaustyönä, ja myös jonkin verran kitaravahvistimia.
Kitaristi Mark Knopfler soittamassa Schecter Stratocaster -sähkökitaraa.
Schecter Synyster Custom -sähkökitara.
Schecter C5 -viisikielinen sähköbasso.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Schecter Guitar Research
Manu Ginóbili

| Manu Ginóbili |
| --- | --- |
 Ginóbili vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Emanuel David ”Manu” Ginóbili Maccari
Syntynyt: 28. heinäkuuta 1977 (ikä 47) Bahía Blanca, Argentiina
Kansalaisuus:   Argentiina /  Italia
Koripalloilija
Lempinimi:  Gino
Pelipaikka:  Heittävä takamies
Pituus:  198 cm
Paino:  93 kg
NBA-varaus:  57. varaus 1999 (San Antonio Spurs)
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1995–1996 1996–1998 1998–2000 2000–2002 2002–2018:  Andino Sport Club Estud. de Bahía Blanca Viola Reggio Calabria Virtus Bologna San Antonio Spurs
Maajoukkueet
1998–2016:   Argentiina
Aiheesta muualla
manuginobili.com
FIBA
| Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Argentiina> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 2004 |  |  |
|  Pronssia | Peking 2008 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 2002 |  |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Argentiina 2001 |  |  |
|  Kultaa | Argentiina 2011 |  |  |
|  Hopeaa | Puerto Rico 2003 |  |  |
|  Pronssia | Puerto Rico 1999 |  |  |
Emanuel David ”Manu” Ginóbili Maccari (s. 28. heinäkuuta 1977 Bahía Blanca) on argentiinalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Koripalloperheestä lähtöisin olevalla Ginóbililla on myös Italian kansalaisuus. Heittävänä takamiehenä pelannut Ginóbili tunnettiin vahvana ratkaisupelaajana.
Ginóbili pelasi pitkään NBA:n San Antonio Spursissa. Lisäksi hän pelasi Argentiinassa ja Italiassa. NBA:ssa Ginóbili voitti neljä mestaruutta. Vuonna 2008 hänet valittiin kauden parhaaksi kuudenneksi mieheksi. Hänet nimettiin kahdesti NBA:n tähdistöotteluun ja sarjan kolmostähdistöjoukkueeseen. Vuonna 2001 hän voitti Euroliigan mestaruuden ja oli kauden finaalien arvokkain pelaaja. Italian pääsarjassa hän voitti mestaruuden kerran ja valittiin kahdesti sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Argentiinan miesten maajoukkueessa Ginóbili voitti olympiakultaa Ateenassa 2004, olympiapronssia Pekingissä 2008, MM-hopeaa Yhdysvalloissa 2002 ja Amerikan-mestaruuskilpailuista neljä mitalia joista kaksi kultaista.
Ura > Seurajoukkueet

Euroopassa Ginóbili pelasi Italiassa vuosina 1998–2002 Viola Reggio Calabriassa ja Virtus Bolognassa. Hän saavutti Virtus Bolognan riveissä Italian-mestaruuden ja Euroliigan voiton vuonna 2001 ja vuonna 2002 Italian cup-mestaruuden.
NBA-joukkue San Antonio Spursissa Ginóbili pelasi vuosina 2002–2018. Pisteiden valossa hänen paras NBA-kautensa oli kausi 2007–2008, jolloin hän teki keskimäärin 19,5 pistettä ottelua kohden. Saman kauden päätteeksi hänet valittiin kauden parhaaksi kuudenneksi mieheksi. Hän saavutti Spursin riveissä NBA-mestaruuden vuosina 2003, 2005, 2007 ja 2014.
Ginóbili ilmoitti lopettavansa pelaajauransa elokuussa 2018.
Ura > Maajoukkue

Argentiinan miesten maajoukkueessa Ginóbili voitti olympiakultaa Ateenassa 2004 ja olympiapronssia Pekingissä 2008. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Argentiina oli neljäs. Ginóbili saavutti Argentiinan maajoukkueessa myös MM-hopeaa vuonna 2002. Vuosina 2001 ja 2011 hän voitti Argentiinan joukkueessa Amerikan-mestaruuden. Ginóbili päätti maajoukkueuransa vuonna 2016 Argentiinan hävittyä Yhdysvalloille Rio de Janeiron kesäolympialaisten pudotuspeleissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manu Ginóbili Wikimedia Commonsissa
Ginóbilin sivusto (englanniksi)
NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Argentiinan joukkue – Kesäolympialaiset 2004
4 Sánchez |
5 Ginóbili |
6 Montecchia |
7 Oberto |
8 Herrmann |
9 Fernández |
10 Sconochini |
11 Scola |
12 Gutiérrez |
13 Nocioni |
14 Delfino |
15 Wolkowyski |
Valmentaja Magnano
Argentiinan joukkue – Kesäolympialaiset 2008
4 Scola |
5 Ginóbili |
6 González |
7 Oberto |
8 Prigioni |
9 Porta |
10 Delfino |
11 Quinteros |
12 L. Gutiérrez |
13 Nocioni |
14 J. P. Gutiérrez |
15 Kammerichs |
Valmentaja Hernández
San Antonio Spurs – NBA:n mestari 2014
2 Kawhi Leonard ·
3 Marco Belinelli ·
4 Danny Green ·
5 Cory Joseph ·
7 Damion James ·
8 Patrick Mills ·
9 Tony Parker ·
11 Jeff Ayres ·
15 Matt Bonner ·
16 Aron Baynes ·

20 Manu Ginóbili ·
21 Tim Duncan ·
22 Tiago Splitter ·
23 Austin Daye ·
33 Boris Diaw 

Päävalmentaja Gregg Popovich 

Apuvalmentajat Jim Boylen · Chip Engelland · Chad Forcier · Sean Marks · Ime Udoka
Sisilian maanjäristys 1693

| Sisilian maanjäristys 1693 |
| --- | --- |

Päivämäärä:  11. tammikuuta 1693
Maat, joihin vaikutukset ulottuivat:   Italia
Henkilövahingot:  noin 60 000 kuolonuhria Sisiliassa ja 93 000 Napolissa
Sisilian maanjäristys tapahtui 11. tammikuuta 1693 samaan aikaan, kun Etna-tulivuori purkautui. Järistys tuhosi ainakin 45 kylää ja kaupunkia. Yksi pahimmin kärsineistä oli Catania, jonka asukkaista kuoli kaksi kolmannesta.
Markus Kåhre

Markus Kåhre vuonna 2006.
Markus Kåhre (s. 1969 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä.
Kåhre valmistui kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemian kuvanveiston osastolta 2001. Sitä ennen hän opiskeli taidekasvatuksen osastolla Taideteollisessa korkeakoulussa ja valmistui taiteen maisteriksi 1996. Kåhre on myös opiskellut filosofiaa Helsingin yliopistossa.
Taiteellisen toimintansa lisäksi Kåhre on toiminut opetustehtävissä Kuvataideakatemiassa 2000–2006.
Vuonna 2007 Kåhre palkittiin Ars Fennica -palkinnolla. Hänelle myönnettiin 2021 valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha. Markus Kåhre oli Mäntän kuvataideviikkojen vuoden 2022 kuraattori.
Ars Fennica 2007

Glenn Scott Wright, lontoolaisen Victoria Miro Gallerian johtaja valitsi Kåhren vuoden 2007 Ars Fennica -palkinnon saajaksi. Muut ehdokkaat olivat valokuvataiteilija Elina Brotherus sekä taidemaalarit Elina Merenmies ja Anna Tuori. Palkintoon kuului 34 000 euroa rahaa sekä 2007 kesällä Hämeenlinnan taidemuseossa pidetty yksityisnäyttely.
Aiheesta muualla

Markus Kåhre Kansallisgallerian kokoelmissa
Seppälä (Mikkeli)

Seppälä (tunnettu aikaisemmin nimellä Seppola) on Mikkelissä sijaitseva kylä, joka on ollut aiemmin osa Mikkelin maalaiskuntaa. Kylä sijaitsee noin neljä kilometriä Pieksämäen kantatien (72) varrelta. Seppälän kylä ei muodosta selkeää kyläkokonaisuutta, ja siellä sijaitsevat muun muassa Löyttyjärvi ja muita pieniä järviä.
Seppälän kylällä sijaitsee muun muassa Seppolan säteriratsutila, jonka vuoksi alueella on ollut aikoinaan merkittävää vuokraviljelyä.
Seppälä kuului Mikkelin maalaiskuntaan ennen vuotta 2001, kunnes maalaiskunta liitettiin Mikkelin kaupunkiin.
Sisiliskokala

| Sisiliskokala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Auloppikalat Aulopiformes
Heimo::  Liskokalat Synodontidae
Suku::  Saurida
Laji::  elongata
Kaksiosainen nimi
 Saurida elongata  Temminck & Schlegel, 1846 
Katso myös
   Sisiliskokala Wikispeciesissä   Sisiliskokala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sisiliskokala (Saurida elongata) on liskokalojen (Synodontidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan luoteisella Tyynellämerellä, jossa se elää 20–100 metrin syvyydessä. Sisiliskokala voi kasvaa jopa 50 senttimetrin mittaiseksi ja elää jopa 7-vuotiaaksi. Sen kaupallinen käyttö on pienimuotoista.
Maraton yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Yleisurheilun MM-kilpailut Maraton  |
| --- | --- |
 Naisten maratonin startti vuoden 2013 MM-kilpailuissa
Kilpailuennätykset
Miehet:  2.05.36 Tamirat Tola (2022)
Naiset:  2.18.11 Gotytom Gebreslase (2022)
Maratonjuoksu on ollut Yleisurheilun MM-kilpailuiden ohjelmassa ensimmäisistä MM-kilpailuista lähtien. Menestynein maa MM-kilpailujen maratonissa on ollut Kenia.