stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaakko Mustakallio
Koulutus ja työura

Mustakallio kävi ensin Tampereen steinerkoulua ja siirtyi Tampereen yhteiskoulun lukioon. Varusmiespalveluksen hän suoritti Helsingin ilmatorjuntarykmentissä sotilasarvolla reservin vänrikki. Mustakallio ylennettiin vuonna 2018 reservin luutnantiksi. Mustakallio on valmistunut Tampereen yliopistosta kauppatieteiden maisteriksi keväällä 2015, ja hänen pro gradu -tutkielmansa käsitteli suomalaisen terveydenhuollon rahoituksen tulevaisuutta.
Mustakallio toimi vuosina 2012–2017 Opiskelijan Tampere ry:n toiminnanjohtaja. Vuonna 2017 Mustakallio siirtyi vihreiden kansanedustajan ja silloisen eduskuntaryhmän puheenjohtajan Outi Alanko-Kahiluodon eduskunta-avustajaksi. Vuonna 2018 Mustakallio jätti eduskunta-avustajan tehtävät ja siirtyi viestintätoimisto Ellun Kanoihin, jossa hän toimii johtavana asiantuntijana muun muassa vastuullisuus- ja ympäristöteemoissa.
Aiemmin Mustakallio on toiminut muun muassa kehitysvammaisten avustajana. Vuonna 2010 Mustakallio oli Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen jäsen.
Poliittinen ura

Mustakallion puoluepoliittinen ura alkoi, kun hän asettui Tampereella Vihreiden ehdokkaaksi vuoden 2012 kuntavaaleissa ja hänet valittiin kaupunginvaltuustoon 500 äänellä. Mustakallio uusi kuntavaaleissa 2017 valtuustopaikkansa, hän sai 1197 ääntä.
| Vaalit | Äänimäärä | Tulos |
| --- | --- | --- |
| Kuntavaalit 2012 | 500 | Valitaan |
| Eduskuntavaalit 2015 | 2125 | Ei valita |
| Kuntavaalit 2017 | 1197 | Valitaan |
| Puolueen varapuheenjohtajan vaalit 2017 | N/A | Ei valita |
| Eduskuntavaalit 2019 | 2470 | Ei valita |
| Puolueen varapuheenjohtajan vaalit 2019 | N/A | Valitaan |
Marraskuussa 2015 Mustakallio valittiin toiseksi Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton kahdesta puheenjohtajasta vuosiksi 2016–2017.
Mustakallio toimi aiemmin Tampereen kaupunginhallituksen varapuheenjohtajana, sekä hetken aikaa Pirkanmaan sairaanhoitopiirin sekä Tampereen ammattikorkeakoulun hallituksien jäsenenä. Vuodet 2013–2015 Mustakallio toimi valtakunnan politiikassa vihreiden talouspoliittisen työryhmän puheenjohtajana sekä puoluevaltuuskunnan jäsenenä. Mustakallio oli myös Tampereen ammattikorkeakoulun (TAMK) hallituksen jäsen. Nykyisin Mustakallio on Tampereen kaupunginvaltuuston 2. varapuheenjohtaja.
Aiheesta muualla

Jaakko Mustakallion kotisivut
It’s No Secret

| ”It’s No Secret” Kylie Minogue |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Kylie
 Julkaistu: 15. joulukuuta 1988
 Formaatti: CDS, vinyyli, kasetti
 Tuottaja(t): Stock Aitken Waterman
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.58
 Levy-yhtiö: Mushroom, Geffen
Kylie Minoguen muut singlet
| ”Especially for You” 1988 | ”It’s No Secret” 1988 | ”Turn It into Love” 1988 |
"It’s No Secret" on kappale Kylie Minoguen debyyttialbumilta Kylie (1988). Se julkaistiin singlenä 15. joulukuuta 1988 vain muutamassa maassa. Kappaleen kirjoittivat ja tuottivat Stock, Aitken ja Waterman.
Kappaleet

"It's No Secret" – 3:58
"Made in Heaven" – 3:24
"It's No Secret" (Extended) – 5:46
"Made in Heaven" (Maid in England mix) – 6:20
"It's No Secret" – 3:58
"Made in Heaven" – 3:24
"It's No Secret" – 3:58
"Look My Way" – 3:35
"It's No Secret" (Extended) – 5:46
"The Loco-Motion" (Sankie Mix - long version) – 6:55
"It's No Secret" – 3:58
"It's No Secret" (Instrumental) – 3:58
"It's No Secret" (Extended) – 5:46
"It's No Secret" (Instrumental) – 3:58
Listasijoitukset

| Lista (1988) | Korkein sijoitus |
| --- | --- |
Japani (Oricon): 4
Uusi-Seelanti (RIANZ): 47
Yhdysvallat (Billboard Hot 100): 37
Esitykset konserteissa

Showgirl Tour
Showgirl Homecoming Tour
For You, For Me Tour
Aiheesta muualla

Kylie Minoguen virallinen sivusto (englanniksi)
Birds of Prey (elokuva)

| Birds of Prey (and the Fantabulous Emancipation of One Harley Quinn) |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Cathy Yan
Käsikirjoittaja:  Christina Hodson
Perustuu:  DC Comicsin supersankariryhmään Birds of Prey sekä sarjakuvahahmoon Harley Quinn
Tuottaja:   Margot Robbie  Bryan Unkeless  Sue Kroll 
Säveltäjä:  Daniel Pemberton
Kuvaaja:  Matthew Libatique
Leikkaaja:   Jay Cassidy  Evan Schiff 
Pääosat:   Margot Robbie  Mary Elizabeth Winstead  Jurnee Smollett-Bell  Rosie Perez  Chris Messina  Ella Jay Basco  Ali Wong  Ewan McGregor 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   DC Films  LuckyChap Entertainment  Kroll & Co. Entertainment  Clubhouse Pictures 
Levittäjä:  Warner Bros. Pictures
Ensi-ilta:   2020-1-2525. tammikuuta 2020 (Mexico City)  2020-2-77. helmikuuta 2020 (Suomi ja Yhdysvallat)  
Kesto:  108 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  201,9 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Birds of Prey (and the Fantabulous Emancipation of One Harley Quinn), tai vain Birds of Prey, on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut Cathy Yanin ohjaama ja Christine Hodsonin käsikirjoittama yhdysvaltalainen supersankarielokuva, joka pohjautuu DC Comicsin luomaan samannimiseen supersankariryhmään sekä sarjakuvahahmoon Harley Quinn. Se on spin-off vuoden 2016 elokuvalle Suicide Squad sekä DC Extended Universen kahdeksas elokuva. Pääosissa ovat Margot Robbie, Mary Elizabeth Winstead, Jurnee Smollett-Bell, Rosie Perez, Chris Messina, Ella Jay Basco, Ali Wong ja Ewan McGregor. Elokuvassa Jokerin hylkäämä Harley Quinn päätyy tekemään yhteistyötä Dinah Lancen, Helena Bertinellin ja Renee Montoyan kanssa pysäyttääkseen rikollispomo Black Maskin.
DC Comicsin naispuolisiin supersankareihin ja superroistoihin keskittyvää elokuvaa on suunniteltu jo vuodesta 2016 alkaen, jolloin Christine Hodson palkattiin käsikirjoittajaksi. Cathy Yan valittiin ohjaajaksi vuonna 2018, Robbien toimiessa yhtenä elokuvan tuottajista. Kuvaukset alkoivat tammikuussa 2019 ja sijoittuvat Los Angelesiin, Atlantaan ja Savannahiin. Elokuva on DC Extended Universen ensimmäinen R-ikärajoitettu (Suomessa 16) elokuva.
Birds of Prey sai maailmanensi-iltansa Mexico Cityssä 25. tammikuuta 2020.  Elokuvateattereihin se ilmestyi Yhdysvalloissa ja Suomessa 7. helmikuuta 2020.
Tuotanto > Esituotanto

Birds of Preyn esituotanto alkoi heinäkuussa 2018, jotta kuvaukset voitaisiin aloitta vuoden 2019 alussa. Syyskuussa 2018 paljastettiin elokuvan ensi-iltapäivämäärä. Lokakuussa 2018 Matthew Libatique paljasti olevansa elokuvan kuvaaja.
Tuotanto > Roolijako > Roolitus

Margot Robbie oli jo toukokuussa 2016 kiinnitetty palaamaan Suicide Squadista tuttuun rooliinsa Harley Quinnina. Elokuun 2018 alussa studio kiinnostui ajatuksesta valita Mustalle Kanarialinnulle kaksirotuinen näyttelijä. Näyttelijöiden valinta alkoi saman kuukauden aikana. Syyskuussa 2018 Janelle Monáen, Gugu Mbatha-Raw’n ja Jurnee Smollett-Bellin raportoitiin olevan harkittuina Mustan Kanarialinnun rooliin, ja Sofia Boutellaa, Margaret Qualleya, Mary Elizabeth Winsteadia ja Cristin Miliotia harkittiin Metsästäjättären rooliin. Justina Machado ja Roberta Colindrez olivat koekuvauksissa Renee Montoyan rooliin ja Cassandra Cainn raportoitiin etsittävän 12-vuotiasta aasialaisnäyttelijää. Myöhemmin saman kuukauden aikana Smollett-Bell ja Winstead valittiin Mustan Kanarialinnun ja Metsästäjättären näyttelijöiksi. 3. lokakuuta 2018 Rosie Perezin paljastettiin tulleen valituksi Montoyan rooliin. Marraskuussa 2018 Ewan McGregor valittiin Black Maskin rooliin ja Ella Jay Basco Cassandra Cainin rooliin. Joulukuussa Chris Messina valittiin näyttelemään Victor Zsaszia, minkä lisäksi Steven Williams, Derek Wilson, Dana Lee, François Chau, Matthew Willig ja Ali Wong liittyivät näyttelijäkaartiin tuntemattomiin rooleihin.
Tuotanto > Roolijako > Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Margot Robbie  | … |  Harleen Quinzel / Harley Quinn   |
|  Mary Elizabeth Winstead  | … |  Helena Bertinelli / Metsästäjätär   |
|  Jurnee Smollett-Bell  | … |  Dinah Lance / Musta Kanarialintu   |
|  Rosie Perez  | … |  Renee Montoya   |
|  Chris Messina  | … |  Victor Zsasz   |
|  Ella Jay Basco  | … |  Cassandra ”Cass” Cain   |
|  Ali Wong  | … |  Ellen Yee   |
|  Ewan McGregor  | … |  Roman Sionis / Black Mask   |
|  Steven Williams  | … |  Patrick Erickson   |
|  Dana Lee  | … |  Doc   |
|  François Chau  | … |  herra Keo   |
|  Derek Wilson  | … |  Tim Evans   |
|  Matt Willig  | … |  Happy   |
|  Bojana Novakovic  | … |  Erika Manson   |
|  Charlene Amoia  | … |  Maria Bertinelli   |
|  Paul Lasa  | … |  Franco Martinelli   |
|  Ella Mika  | … |  nuori Helena Bertinelli   |
|  Robert Catrini  | … |  Stefano Galante   |
|  Talon Reid  | … |  Sionisin kätyri   |
Tuotanto > Kuvaukset

Kuvaukset alkoivat Los Angelesissa 14. tammikuuta 2019. Vaikka kuvausten odotettiin sijoittuvan myös Atlantaan ja Savannahiin, elokuva kuvattiin kokonaan Los Angelesissa, kun se sai Kalifornian osavaltiolta verohyvityksen. Kuvaukset päättyivät 15. huhtikuuta 2019.
Tuotanto > Jälkituotanto

Method Studios, Weta Digital ja Luma Pictures vastaavat elokuvan visuaalisista efekteistä. Elokuussa 2019 Chad Stahelski liittyi mukaan second unit -ohjaajaksi uudelleenkuvaksia varten. Lisäkuvaukset alkoivat 3. syyskuuta 2019.
Tuotanto > Musiikki

Syyskuussa 2019 Daniel Pembertonin paljastettiin säveltävän elokuvan soundtrack. Elokuvan soundtrack-albumi Birds of Prey: The Album julkaistiin 7. helmikuuta 2020.
Julkaisu

Birds of Prey sai ensiesityksensä Mexico Cityn Proyecto Publico Primissä 25. tammikuuta 2020. Elokuvateattereihin se ilmestyi 7. helmikuuta 2020.
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Juho Typpö: 
Hufvudstadsbladet Martina Moliis-Mellberg:
Huomioita

↑  Batman v Superman: Dawn of Justicen (2016) pidennetty versio Ultimate Edition oli ikärajaltaan R, mutta teatteriversio PG-13.
Aiheesta muualla

Birds of Prey Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ikoma (1906)

| Ikoma / 生駒 巡洋戦艦 |
| --- | --- |
 Ikoma

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kuren laivastontelakka
Kölinlasku:  15. maaliskuuta 1905
Laskettu vesille:  9. huhtikuuta 1906
Palveluskäyttöön:  24. maaliskuuta 1908
Loppuvaihe:  romutettu 20. syyskuuta 1923
Tekniset tiedot
Uppouma:  13 750 t (standardi) 15 400 t (max)
Pituus:  134,11 m (vesiraja) 137,11 m (kokonaispituus)
Leveys:  22,8 m
Syväys:  7,95 m
Koneteho:  20 500 shp
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  879
Panssarointi:  180 mm (tykkitornit) 100–180 mm (panssarivyö) 75 mm (panssarikansi)
Aseistus
Aseistus:  4 × 30,5 cm tykkiä kaksoistorneissa 12 × 15 cm tykkiä 12 × 12 cm tykkiä 4 × 8 cm tykkiä 3 × 45 cm torpedoputkea
Ikoma (jap. 生駒 巡洋戦艦) oli 1908 valmistunut keisarillisen Japanin laivaston Tsukuba-luokan taisteluristeilijä, joka romutettiin 20. syyskuuta 1923. Se osallistui ensimmäiseen maailmansotaan.
Valmistus

Alus tilattiin 1904 Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1906. Alus laskettiin vesille 9. huhtikuuta 1906 ja otettiin palvelukseen 24. maaliskuuta 1908.
Palvelus

Hieman palvelukseen oton jälkeen alus liitettiin osastoon, joka saattoi lokakuussa 1908 Yhdysvaltain laivastoa Japanin aluevesillä. Ikoma vieraili Argentiinassa osallistuen maan satavuotisjuhlallisuuksiin. Buenos Airesista se jatkoi matkaansa ylittäen Atlantin vieraillen Lontoossa sekä muissa Euroopan kaupungeissa ennen paluuta Intian valtameren ylittäen Japaniin.
Ensimmäisessä maailmansodassa alus osallistui Qingdaon taisteluun sekä lukuisiin eteläisen Tyynenmeren ja Intian valtameren operaatioihin osana ympärysvaltojen käyttöön luovutettua Japanin laivastoa. Alus oli sijoitettuna Hong Kongiin, Singaporeen ja Australian Townsvilleen 1. marraskuuta 1914 – 17. tammikuuta 1915.
Ikoma myytiin 20. syyskuuta 1923 romutettavaksi Mitsubishille osana Washingtonin laivastosopimukseen liittyviä sitoumuksia.
Jean Silvandre

Jean Silvandre (27. tammikuuta 1896 Schoelcher, Martinique – 4. helmikuuta 1960 Périers, Manche) oli ranskalainen poliitikko, joka edusti maan kansalliskokouksessa Ranskan Sudania.
Silvandren isä oli notaari ja äiti opettaja. Hän suoritti lyseon Fort-de-Francessa ja muutti sen jälkeen Pariisiin. Sydänvikansa takia Silvandre ei joutunut ensimmäiseen maailmansotaan, vaan hänestä tuli virkamies. Vuonna 1916 Silvandre lähetettiin Ranskan Länsi-Afrikkaan, jossa hän työskenteli Ranskan Guineassa, Dahomeyssa, Ylä-Voltassa ja Ranskan Sudanissa. Työnsä ohessa Silvandre suoritti lakimiestutkinnon, erosi virastaan vuonna 1934 ja asettui Dakariin.
Ranskan sosialistipuolueeseen SFIO:on kuulunut Silvandre osallistui sosialistijärjestöjen perustamiseen Ranskan Länsi-Afrikassa. Hän oli vuonna 1936 perustetun Senegalin sosialistipuolueen jäsen ja johti länsi-intialaisyhdistyksen toimintaa. Toisen maailmansodan aikana Silvandre kannatti Ranskan Länsi-Afrikan liittymistä Charles de Gaullen Vapaan Ranskan puolelle, minkä johdosta hänet vangittiin vuonna 1941. Myöhemmin hänet lähetettiin solmimaan yhteyksiä vastarintaliikkeeseen Marokossa.
Silvandre valittiin Dakarin apulaiskaupunginjohtajaksi vuonna 1945. Hän osallistui Ranskan perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaaleihin SFIO:n ehdokkaana Ranskan Sudanista ja Nigeristä vuosina 1945 ja 1946. Silvandre perusti Fily Dabo Sissokon kanssa Sudanin edistyspuolueen, jonka listalta hänet valittiin Ranskan kansalliskokoukseen Ranskan Sudanista vuosina 1946 ja 1951. Senegalilaisen Lamine Guèyen vaikutuspiiriin kuulunut Silvandre oli aktiivinen kansanedustaja, joka kannatti siirtomaiden ja emämaan läheistä yhteistyötä.
Vuoden 1956 kansalliskokousvaaleissa Silvandre yritti luoda ”kolmannen voiman” Sudanin edistyspuolueen ja Sudanin liiton välille. Hänen puolueensa Mouvement socialiste pour la défense des intérêts du Soudan, jonka toinen ehdokas oli Modibo Keïtan kanssa riitautunut Tiémoko Diarra, sai alle neljä prosenttia äänistä. Vuonna 1958 Silvandre liittyi Sudanin liittoon.
Jacques Demy

Jacques Demyn hauta.
Jacques Demy (5. kesäkuuta 1931 – 27. lokakuuta 1990) oli ranskalainen elokuvaohjaaja. Hänen muistetuin elokuvansa on elokuvamusikaali Cherbourgin sateenvarjot (1964), johon Michel Legrand sävelsi musiikin.
Demyn avioliitto elokuvaohjaaja Agnès Vardan kanssa kesti vuodesta 1962 aina hänen aivoverenvuodon aiheuttamaan kuolemaansa asti syksyllä 1990. Demyn kaksi lasta työskentelevät elokuva-alalla.
Agnès Varda teki miehensä elämästä elokuvan Jacquot – poika Nantesista (1990).
Filmografiaa

Lola (1961)
Enkelten lahti (La baie des anges, 1962)
Cherbourgin sateenvarjot (Les parapluies de Cherbourg, 1964)
Rochefortin tytöt (Les demoiselles de Rochefort, 1967)
Valokuvamalli (The Model Shop, 1969)
Aasinnahka (Peau d’âne, 1970)
Pillipiipari (The Pied Piper, 1972)
Lady Oscar (1979)
Huone kaupungissa (Une chambre en ville, 1982)
Parking (1985)
Trois places pour le 26 (1988)
Aiheesta muualla

Jacques Demy Elonetissä.
Jacques Demy Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Jacques Demy, uuden aallon romantikko
Jean Stampe

Jean Joseph Stampe (17. huhtikuuta 1889 Molenbeek, Belgia – 15. tammikuuta 1978) oli belgialainen lentokonesuunnittelija.
Jean Stampen vanhemmilla oli kahvila Ixellesissä, ja hän oli perheen ainut lapsi. Ajalleen tyypillisesti hän kiinnostui 12-vuotiaana polkupyöristä ja moottoripyöristä. 20 vuoden iässä vuonna 1909 hän osti itselleen lentokoneen tyyppiä Bleriot XI, joka sai hänet kiinnostumaan intohimoisesti lentämisestä. Samana vuonna hän meni naimisiin, jonka seurauksena perheeseen syntyi poika, Léon. Elantonsa ansaitakseen Stampe ryhtyi mekaanikoksi ja työskenteli myös vanhempiensa kahvilassa.
Vuonna 1914 Stampe mursi moottoripyöräonnettomuudessa jalkansa, mikä siirsi I maailmansotaan lähtöä. 56 päivän sairaala-ajan aikana hän opetteli soittamaan mandoliinia. Seuraavana vuonna Stampe haki ja pääsi Belgian ilmavoimiin. Tuolloin Belgiassa ja useassa muussakin maassa oli voimassa periaate, että tulevat lentoupseerit hankkivat lentokoulutuksensa omalla rahoituksellaan yksityisissä lentokouluissa. Jean Stampe kouluttautui Hendonissa Englannissa, amerikkalaisessa lentokoulussa. Lupakirjan hän sai 30. tammikuuta 1916.
17. lokakuuta 1923 Stampe perusti Stampe & Vertongen -lentokonetehtaan isänsä rahoituksella. Yhtiö suunnitteli vuonna 1933 Stampe SV 4 -lentokoneen. Sitä valmistettiin toisen maailmansodan jälkeen lisenssillä Ranskassa maan ilmavoimien koulukoneeksi.
Iso Hietajärvi

| Iso Hietajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Lappi
Kunnat:  Posio
Koordinaatit:  65°56′54″N, 28°06′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Iijoen vesistö (61)
Järvinumero:  61.652.1.021
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  242,1 m 
Rantaviiva:  9,86 km 
Pinta-ala:  2,08 km² 
Tilavuus:  0,00806 km³ 
Keskisyvyys:  3,87 m 
Suurin syvyys:  12 m 
 fiIso Hietajärvi 
Iso Hietajärvi on valtaosin pientalojen reunustama ylänköjärvi Posiolla Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 2,1 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 122 kilometriä itäkaakkoon.
Maantiede

Iso Hietajärvi rajautuu pohjoisessa, lännessä ja lounaassa järviin, kuten Pieni Hietalampi, Valkeainen ja Taivallampi. Idässä on Alimmainen Hankaanjärvi. Järvien väliset kannakset ovat monin paikoin enintään 50 metriä leveitä. Ison Hietajärven länsiosan muodostaa järven kokoon nähden iso lahti. Järven rannoilla on melko tiuhaan pientaloja. Järven pohja kumpuilee. Syvin kohta, kaksitoista metriä, sijaitsee järven länsiosassa.
Ison Hietajärven saaria ovat Selkäsaari, Ulkusaari ja Hietasaari. Hietasaari on laajin noin hehtaarin pinta-alallaan. Ison Hietajärven ja Alimmaisen Hankaanjärven välissä kulkevaa kannasta pitkin kulkee seututie 863.
Ison Hietajärven vesitilavuus on 8 057 000 kuutiometriä.
Iso Hietajärvi (61.652.1.021) kuuluu Laijonjoen alueeseen (61.652), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Unijoen valuma-alue (61.65) ja ensimmäinen on Kostonjoen valuma-alue (61.6). Laijonjoen alueeseen kuuluu 30 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista vain Iso Hietajärvi on yli neliökilometrin laajuinen.
Jari Kinnunen (urheiluvaikuttaja)

Jari Kinnunen (s. 1962 Jyväskylä) on suomalainen urheilujohtaja ja urheiluvaikuttaja.
Kinnunen valmistui Joensuun yliopistosta yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 1990 pääaineenaan kansantaloustiede.[lähde? ] Kinnunen on suorittanut pankkitoiminnan perustutkinnon sekä Osuuspankin esimiestutkinnon. Vuosina 1989–1992 hän toimi pankinjohtajana Äänekosken Seudun Osuuspankissa ja Keski-Suomen Osuuspankissa sekä toimitusjohtajana Muurasjärven Osuuspankissa ja toimistopäällikkönä Tervon Osuuspankissa. Vuosina 1993–1996 hän toimi sijoitusyhtiö ACM Oy Active Cash Managementin markkinointipäällikkönä.
Vuodesta 1996 syksyyn 2015 Kinnunen toimi Suomen Salibandyliitto ry:n toiminnanjohtajana ja lokakuusta 2015 lähtien Salibandyliiton yhteiskuntasuhdejohtajana.  Kinnunen toimi siirtymävaiheen ajan (15.5.−31.8.2020) liiton väliaikaisena toiminnanjohtaja. Kinnunen toimi myös salibandyliiton omistaman osakeyhtiön, SSBL salibandy Oy:n, toimitusjohtajana vuosina 2006–2013 sekä 11. huhtikuuta 2009 lukien myös Salibandyn Tuki -säätiön asiamiehenä. Salibandyliiton julkaiseman Salibandy-lehden päätoimittajana hän toimi vuosina 1996–2007. Kinnunen toimi miesten salibandymaajoukkueen joukkueenjohtajana (1994-1996). Hän oli salibandyn Euroopan mestaruuden vuonna 1995 voittaneen maajoukkueen joukkueenjohtaja.
Kinnunen toimi miesten salibandymaajoukkueen joukkueenjohtajana (1994–1996). Hän oli Euroopan mestaruuden vuonna 1995 ja maailmanmestaruus hopeaa 1996 voittaneiden maajoukkueiden joukkueenjohtaja.
Luottamustoimet

Luottamustoimissa hän on toiminut muun muassa Suomen Kuntourheiluliiton, Kunto ry:n hallituksen jäsenenä vuosina 1997–2001. Hän toimi myös Nuori Suomi ry:n hallituksen varapuheenjohtajana (2009–2012), hallituksen puheenjohtajana (2010–2011), Nuoren Suomen valtuuskunnan jäsenenä (2005–2011) ja Nuori Suomi -säätiön hallituksen varapuheenjohtajana (2009–2012) sekä Nuori Suomi palvelut Oy:n hallituksen jäsenenä (2008–2013).
Suomen Olympiakomitean valtuuskunnan varajäsenä hän toimi vuosina 2009–2015.
Kinnunen toimi myös Suomen Liikunta ja Urheilu ry:n (SLU) viestintävaliokunnan jäsenenä (2001–2012).
Vuodesta 2015 lähtien Kinnunen on toiminut Salibandyliiton Respect -toimikunnan (ent. Hall of Fame -toimikunta) puheenjohtajana.
Kinnunen on myös vuonna 2019 perustetun Suomen Salibandymuseo ry:n perustajajäsen ja puheenjohtaja.
Jarkko Häikiö

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 11. elokuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 187 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1995–1997 | Ponnistus | 42 | (0) |
| 1997–1999 | Kiffen | 35 | (1) |
| 2000 | FC Hämeenlinna | 5 | (0) |
| 2000 | → HyPS (laina) | 1 | (0) |
| 2000 | → Kiffen (laina) | 5 | (0) |
| 2001 | Gnistan | 5 | (0) |
| 2001 | → Nateva (laina) | 9 | (0) |
| 2002 | Ponnistus | 14 | (0) |
| 2003–2004 | Kiffen | 2 | (0) |
| 2005–2006 | Kiffen/2 |  |  |
| 2007–2013 | PPV |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 118 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jarkko Juhani Häikiö (s. 11. elokuuta 1977 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti.
Jean Gagnon

Jean Gagnon (21. toukokuuta 1941 Saint-Joseph-de-Lauzon – 23. joulukuuta 2016 Lévis) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Québecin arkkihiippakuntaan 4. kesäkuuta 1966 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Lamdian titulaaripiispaksi 4. joulukuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta 1999. Pääkonsekraattorina toimi Maurice Couture, jota avustivat Clément Fecteau ja Raymond Dumais.
Gagnon sai 15. marraskuuta 2002 nimityksen Gaspén piispaksi.
Jean Stewart

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Stewart vuonna 1954. |  Stewart vuonna 1954. |  Stewart vuonna 1954. |  |
Maa:   Uusi-Seelanti
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | 100 m selkäuinti |  |
Jean Stewart (myöh. Hurring, 23. joulukuuta 1930 Dunedin – 7. elokuuta 2020) oli uusiseelantilainen uimari ja olympiamitalisti.
Stewart voitti 100 metrin selkäuinnissa olympiapronssia Helsingissä 1952. Hän kilpaili samalla matkalla myös Melbournen kesäolympialaisissa 1956. Sittemmin uimari Lincoln Hurringin kanssa avioitunut Stewart kuoli 89-vuotiaana 7. elokuuta 2020. Hänen poikansa Gary Hurring on uinnin MM-mitalisti, joka sijoittui olympialaisissa parhaimmillaan neljänneksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean Stewart Wikimedia Commonsissa
Jean Stewart Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Isosaari (Asikkala)

Isosaari
Isosaari pohjoisesta päin nähtynä
| --- | --- |
Sijainti:  Asikkala Päijät-Häme Suomi
Saariryhmä:  Isosaaren saariryhmä
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  90 m 
Pinta-ala:  56,4 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Isosaari  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Asikkalassa.
Maantietoa

Saari on 1,3 kilometriä pitkä, 720 metriä leveä ja sen pinta-ala on 56,4 hehtaaria . Se sijaitsee Asikkalanselän pohjoisosassa Pulkkilanharjun vieressä. Harjun rantaan on saarelta matkaa noin kilometrin. Saaren eteläpuolella sijaitsee Patopäänsaaret, jossa on seitsemän luotoa ja yksi suuri saari. Suuren saaren ja Isosaaren välissä on Patopäänsalmi, joka on 120–200 metriä leveä. Kaikki saaret sijaitsevat samalla matalikolla . Saari kokoonsa nähden matala ja se kohoaa noin 12 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saari on metsän peittämä ja sen rantaan on rakennettu alle 20 vapaa-ajan asuntoa. Saaren luoteispäässä sijaitsee kivisellä karilla kummeli.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa sen karttanimenä on ”Ylinäsaari” . Heinolan seudun taloudellisissa kartoissa vuosilta 1920 ja 1942 saari autio, vaikka siihen on merkitty peltoa tai niittyä . Saari oli autio vielä vuoden 1965 peruskartassa, mutta sen jälkeen sinne rakennettiin yli 10 vapaa-ajan asuntoa, mitkä näkyvät vuoden 1980 kartassa. Seuraavassa kartassa on asuntoja yli 15. Kummeli on merkitty vielä vuonna 1994 saaren luoteisrantaan, mutta myöhemmin se on merkitty kauemmaksi rannasta.