stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaarle II (Englanti)
Perintö > Kaarle II:n lapset ja rakastajattaret

Kaarlella ei ollut laillisia perillisiä, mutta lukematon määrä aviottomia lapsia. Hän tunnusti näistä neljätoista omikseen mukaan lukien Barbara Fitzroyn, joka melko varmasti ei ollut Kaarlen tytär.
Marguerite or Margaret de Carteret
Joidenkin lähteiden mukaan hän synnytti Kaarlelle pojan nimeltään James de la Cloche vuonna 1646.
Lucy Walter (1630–1658)
James Crofts, myöhemmin James Scott (1649–1685), josta tuli Monmouthin herttua (1663) Englannissa ja Buccleuchin herttua (1663) Skotlannissa.
Mary Crofts (s. noin 1651), ei tunnustettu. Hän nai William Sarsfieldin ja myöhemmin William Fanshawin ja työskenteli henkiparantajana Covent Gardenissa.
Elizabeth Killigrew (1622–1680)
Charlotte Jemima Henrietta Maria Boyle (Fitzcharles) (1650–1684)
Catherine Pegge, Lady Green
Charles Fitzcharles (1657–1680), tunnettiin lempinimellä "Don Carlos", hänestä tuli Plymouthin jaarli (1675).
Catherine Fitzcharles (syntyi 1658, kuoli nuorena)
Barbara Palmer (1640–1709, omaa sukua Villiers), Castlemainen kreivitär ja Clevelandin herttuatar.
Anne Palmer (Fitzroy) (1661–1722)
Charles Fitzroy (1662–1730), josta tuli Southamptonin (1675) ja Clevelandin herttua (1709).
Henry Fitzroy (1663–1690), josta tuli Eustonin jaarli (1672) ja Graftonin herttua (1709)
Charlotte Fitzroy (1664–1718), Lichfieldin kreivitär
George Fitzroy (1665–1716), josta tuli Northumberlandin jaarli (1674) ja Northumberlandin herttua (1683).
Barbara (Benedicta) Fitzroy (1672–1737), luultavasti kuitenkin John Churchillin, myöhemmän Marlboroughin herttuan lapsi
Eleanor "Nell" Gwyn (1650-1687)
Charles Beauclerk (1670–1726), josta tuli St Albansin herttua.
James Beauclerk (1671–1681)
Louise Renée de Penancoet de Kéroualle (1648–1734)
Charles Lennox (1672–1723), josta tuli Richmondin herttua (1675) Englannissa ja Lennoxin herttua (1675) Skotlannissa.
Moll Davis, näyttelijä
Mary Tudor (1673–1726), oli naimisissa Derwentwaterin jaarlin Edward Radclyffen (1655–1705) kanssa vuosina (1687–1705) ja sen jälkeen nai Henry Grahamin (eversti James Grahamin poika ja perijä) ja tämän kuoltua meni naimisiin James Rooken kanssa vuonna 1707. Edwardin kanssa Marylla oli neljä lasta.
Muita rakastajattaria
Cristabella Wyndham
Hortense Mancini, Mazarinin herttuatar
Winifred Wells, kuningattaren hovineito
Mrs Jane Roberts, kirkonmiehen tytär
Mary Sackville (aiempi Berkeley, omaa sukua Bagot) – leskeksi jäänyt Falmouthin kreivitär
Elizabeth Fitzgerald, Kildaren kreivitär
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
World History Database – Charles II (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kaarle II brittimonarkian virallisilla kotisivuilla (englanniksi)
BBC: Historic Figures – Charles II (englanniksi)
http://www.spartacus-educational.com/STUcharles2.htm (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Richard Cromwell (lordiprotektori) | Englannin kuningas 1660–1685 | Seuraaja: Jaakko II |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kaarle I (de jure) | Skotlannin kuningas 1660(1649)–1685 | Seuraaja: Jaakko VII |
| n k Englannin hallitsijat ja valtionpäämiehet (927–1707) |
| --- | --- |
 Alfred Suuri  Edvard Vanhempi  Ethelweard  Athelstan  Edmund I  Edred  Edwy  Edgar Rauhaisa  Edvard Marttyyri  Ethelred Neuvoton  Sven Haaraparta  Ethelred Neuvoton  Edmund Rautakylki  Knuut Suuri  Harald Jäniksenkäpälä  Knuut III Hardeknut  Edvard Tunnustaja  Edgar Atheling  Harald Godwininpoika  Vilhelm Valloittaja  Vilhelm Punainen  Henrik I  Tapani  Matilde  Eustace IV  Henrik II  Rikhard Leijonamieli  Juhana Maaton  Ludvig VIII  Henrik III  Edvard I  Edvard II  Edvard III  Rikhard II  Henrik IV  Henrik V  Henrik VI  Edvard IV  Henrik VI  Edvard IV  Edvard V  Rikhard III  Henrik VII  Henrik VIII  Edvard VI  Lady Jane Grey  Maria I  Filip II  Elisabet I  Jaakko I  Kaarle I  Oliver Cromwell  Richard Cromwell  Kaarle II  Jaakko II  Maria II  Vilhelm III Oranialainen  Anna 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Kaarle Walesin prinssinä, William Dobsonin maalaus vuodelta 1642
Kaarle II:n patsas Royal Hospitalissa Lontoon Chelseassa.
Kadonnut: Joulupukki

| Kadonnut: Joulupukki |
| --- | --- |

Tyyli:  lastenohjelma
Kestoaika:   27 min (sarja)  88 min (elokuva) 
Pääosissa:   Helmi Hollström  Sampo Lintula  Antti Järvelä  Sanna Stolberg  Miia Nuutila  Heikki Hela 
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:   Yle TV2  Yle Areena 
Esitetty:  19. joulukuuta 2014 –  24. joulukuuta 2014  2015 – nykyhetki (elokuva) 
Jaksoja:  6
Ikäraja:  
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Tommi Lepola
Käsikirjoittaja(t):   Timo Lehti  Markus Mäkelä  Emilia Putkinen  Harri Veistinen 
Tuotantoyhtiö(t):  Aito Media
Aiheesta muualla
IMDb
Kadonnut: Joulupukki on vuonna 2014 valmistunut kuusiosainen jouluaiheinen lastensarja. Sarjassa neljä lasta on saanut kutsun tapaamiseen Joulupukin kanssa. He päätyvät mystiseen Joulumaahan, jossa heille selviää, että Joulupukki on kadonnut. Sarjan ovat tuottaneet YLE ja Aito Media.
Vuodesta 2015 lähtien Kadonnut: Joulupukki -elokuvaa on esitetty jouluaattoisin Yle TV2:lla ja Yle Areenassa. 12.12.2024 sarja palasi Yle Areenaan. Elokuvan kesto on 88 minuuttia.
Elokuva on myös dubattu englanniksi.
Juoni

Lapset saapuvat Joulumaahan ja tutustuvat joulupukkiin, joka kuitenkin katoaa. Kaikilla tuntuu Joulumaassa olevan motiivi Joulupukin katoamiseen. Kaiken tietävä joulumuori piilottelee jotain. Kieron oloinen Lelutehtailija on tyytymätön ansioihinsa ja sijoitukseensa lelutehtailijoiden top 1 000 -listalla. Joulumaan puuronkeittäjällä, Manteli-tontulla, ei myöskään ole puhtaat jauhot pussissa. Joulupukin taiteellinen veli, Santtu, on oudon hiljainen veljensä katoamisesta. Lisää pakkaa ovat sekoittamassa kovaääninen Kapinatonttu ja sekoileva Viestitonttu.
Jaksot

| Jakso | Nimi | Kesto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Joulumaan salaisuus | 26 min |
| 2. | Postitontun pimeä puoli | 28 min |
| 3. | Lelutehtailijan oudot bisnekset | 28 min |
| 4. | Manteli-tontun juoni kaapata joulu | 27 min |
| 5. | Santun maalaama salaliitto | 27 min |
| 6. | Joulumaan yhdestoista hetki | 26 min |
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Helmi Hollström  | … |  Emppu   |
|  Sampo Lintula  | … |  Jake    |
|  Antti Järvelä  | … |  Leevi   |
|  Sanna Stolberg  | … |  Maria   |
|  Miia Nuutila  | … |  Joulumuori   |
|  Heikki Hela  | … |  Joulupukki   |
|  Kari Ketonen  | … |  Viestitonttu   |
|  Kaisa Hela  | … |  Respatonttu   |
|  Ville Myllyrinne  | … |  Santtu   |
|  Petra Karjalainen  | … |  Postitonttu   |
|  Janne Ravi  | … |  Kapinatonttu   |
|  Timo Kahilainen  | … |  Lelutehtailija   |
|  Mikko Nousiainen  | … |  Manteli-Tonttu   |
Laulut

| Nimi | Esittäjät |
| --- | --- |
Joulun sankari: Petra Karjalainen
Aidompi joulu: Antti Järvelä
Mennään eteenpäin: Petra Karjalainen & Miia Nuutila
Lapset sua jo oottaa*: Miia Nuutila
Kuinka sä voit?*: Miia Nuutila & Ville Myllyrinne
Nallen-laulu: Helmi Hollström
Uupunut punanuttu: Heikki Hela
Ei biopata joulupöytään: Mikko Nousiainen & Sanna Stolberg
Joulun hirviö: Ville Myllyrinne
Että not, ei oo eli not*: Sampo Lintula
Mä olen sun, Sä olet mun: Miia Nuutila & Heikki Hela
Joulun ihme*: Sanna Stolberg
Asteriskilla merkittyjä kappaleita ei esitetä elokuvaversiossa!
Kuvaukset

Sarjan visuaalisen maailman luomisessa on käytetty apuna digitaalista lavastustekniikkaa, joka herättää näyttävän fantasiamaailman eloon. Iso osa kohtauksista on kuvattu studiossa blue screeniä vasten. Ulkokohtaukset on kuvattu Särkänniemen Koiramäessä.
Aiheesta muualla

Kadonnut: Joulupukki Yle Areenassa.
Oleškyn hietikon kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Hersonin alue, Ukraina
Lähin kaupunki:  Olešky
Pinta-ala:  116,71 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  2010
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Oleškyn hietikon kansallispuisto tai Oleškyn hiekkojen kansallispuisto (ukr. Національний природний парк «Олешківські піски», Natsionalnyi pryrodnyi park "Oleškivski pisky") on kansallispuisto Ukrainan Hersonin alueella. Vuonna 2010 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 116,71 neliökilometriä. Oleškyn hietikko on Euroopan toiseksi suurin aavikko. Sen on arveltu syntyneen joko pohjoisempana virtaavan Dneprjoen vanhasta uomasta tai 1700- ja 1800-luvuilla laiduntaneiden lampaiden aiheuttamasta eroosiosta. Alueen ympärille on istutettu metsikkö, jotta aavikko ei laajenisi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oleškyn hietikon kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Oleshky Sands National Nature Park
Käännös suomeksi
Jonne Halttunen

| Jonne Halttunen |
| --- | --- |
 Halttunen ja Rovanperä Espanjan rallissa 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1985 (ikä 39) Jyväskylä
Kansalaisuus:   Suomi
WRC-ura
Aktiivivuodet:  2011–
Kuljettaja(t):  Kalle Rovanperä
Nykyinen talli:  Toyota Gazoo Racing
Entiset tallit:  Škoda
Kilpailuja:  76
Maailmanmestaruuksia:  2 (2022, 2023)
Voittoja:  15
Palkintosijoja:  25
Erikoiskoevoittoja:  217
Ensimmäinen kilpailu:  Suomen ralli 2011
Ensimmäinen voitto:  Viron ralli 2021
Viimeisin voitto:  Chilen ralli 2024
Jonne Haltunen (s. 13. joulukuuta 1985 Jyväskylä) on suomalainen rallin kartanlukija. Halttunen kilpailee rallin MM-sarjassa Toyota Gazoo Racing -tehdastallissa Kalle Rovanperän kartanlukijana. He voittivat rallin maailmanmestaruuden kaudella 2022, ja Halttusesta tuli ensimmäinen suomalainen maailmanmestaruuden voittanut kartanlukija sitten Timo Rautiaisen (2002). Halttunen ja Rovanperä voittivat mestaruuden toistamiseen vuonna 2023.
Ura

Halttunen debytoi MM-rallissa Suomen rallissa 2011 Santeri Jokisen kartanlukijana, jonka jälkeen hän on kilpaillut Matias Kauppisen ja Teemu Asunmaan kanssa. Vuonna 2017 Halttunen osallistui ensi kertaa kilpailuun Kalle Rovanperän kartanlukijana Walesin rallissa WRC2-luokassa.
Halttunen ja Rovanperä voittivat WRC2 Pro -sarjan mestaruuden vuonna 2019.
Ensimmäisen WRC-luokan MM-osakilpailuvoittonsa Halttunen saavutti Rovanperän kanssa Viron rallissa 2021.
Kaudella 2023 Rovanperä ja Halttunen uusivat maailmanmestaruutensa. Kuljettajien ja kartanlukijoiden mestaruuksien lisäksi Toyota voitti valmistajien mestaruuden.
Kaudella 2024 Rovanperä ja Halttunen ajavat osan kauden kilpailuista.
Nature Communications

| Nature Communications |
| --- | --- |

Lyhenne:  Nat. Commun.
Lehtityyppi:  avoimen saatavuuden tiedelehti
Aihealue:  luonnontieteet
Kustantaja:  Nature Portfolio/ Springer Nature
ISSN:  ISSN 2041-1723
Perustettu:  2010
Kotimaa:  Iso-Britannia
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
OCLC
nature.com/ncomms/
Nature Communications on Springer Nature -kustantamon Nature Portfolion puitteissa  ainoastaan verkossa julkaisema, luonnontieteitä käsittelevä avoimen saatavuuden tiedejulkaisu. Se on perustettu vuonna 2010. Sittemmin, vuodesta 2018 lähtien Springler Nature on käynnistänyt useita kapeampialaisia luonnontieteen ja lähialojen Communications-julkaisusarjoja, joista ensimmäisinä Communications Biology, Communications Chemistry ja Communications Physics -julkaisut vuonna 2018.
Nature Communications on yleisluonnontieteellinen julkaisusarja, mutta hyväksymisen osalta huomattavasti valikoivampi kuin julkaisumaksultaan (APC) edullisemmat megajulkaisut Scientific Reports ja Plos One.  Kevättä 2020 edeltävän 12 kuukauden aikana sarjassa julkaistiin noin 6 000 artikkelia. Vuonna 2017 Nature Communications julkaisi yhteensä 4 304 artikkelia hyväksymisprosentin ollessa vain 8, kun suurimmat megajulkaisut hyväksyivät luokkaa 50 prosenttia niihin lähetetyistä artikkeleista. Nature Communications -julkaisun kahden vuoden vaikuttavuuskerroin oli korkea 17,69 (2021). Lukijat latasivat vuoden aikana yhteensä 85,2 miljoonaa kertaa julkaisun artikkeleita luettavakseen (2021). Nature Communications -sarjaan hyväksyttyjen artikkelien julkaisumaksu oli 4 890 euroa (2022). Suomalaisista yliopistoista ja tutkimuslaitoksista on mukana Springler Naturen avoimen saatavuuden jäsenohjelmassa. Siksi Helsingin, Jyväskylän, Oulun ja Tampereen yliopistossa sekä Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksella työskentelevät tutkijat voivat saada alennusta artikkelien julkaisumaksusta (tilanne 11/2022).
Chris Coons

| Christopher Andrew Coons |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (2010).
Yhdysvaltain senaattori Delawaresta
 15. marraskuuta 2010 – Yhdessä Lisa Blunt Rochesterin kanssa  
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. syyskuuta 1963 (ikä 61) Greenwich, Connecticut, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Aiheesta muualla
coons.senate.gov
Chris Coons (koko nimi Christopher Anderew Coons; s. 9. syyskuuta 1963 Greenwich, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, joka valittiin Yhdysvaltain senaattiin vuonna 2010 ja hän aloitti Delawaren osavaltion edustajana seuraavana vuonna.
Tausta

Chris Coons syntyi Connecticutissa Greenwichissä ja kasvoi Hockessinissa, Wilmingtonin esikaupungialueella Delawaressa. Hän valmistui vuonna 1985 valtiotieteiden ja kemian kandidaatiksi Amherst Collegessa. Hän vietti myöhemmin useamman vuoden Keniaan opiskellen Nairobin yliopistossa. Coons valmistui Yalen yliopisto vuonna 1992 uskontotieteen maisteriksi ja oikeustieteen tohtoriksi.
Nuorena Coons työskenteli Ronald Reaganin vuoden 1980 presidentinvaalikampanjassa ja Delawaren senaattori William Rothin senaattorikampanssa vuonna 1982. He molemmat olivat republikaaneja, mutta Coons vaihtoi 1980-luvun puolivälissä demokraattiseen puolueeseen.
Ura

Coons valittiin vuonna 2000 Delawaren New Castlen kreivikunnan neuvostoon, ja hän toimi vuosina 2005–2010 New Castlen piirikunnan johtajana. Samana vuonna hän asettui ehdolle senaattiin ja voitti lähes 17 pisteellä Christine O'Donnelin.
Coons on tukenut senaattorina muun muassa aborttioikeuksia. Hän on kritisoinut Barack Obaman hallitusta varisinkin ulkopoliitikan osalta. Coons on ollut myös merkittävässä roolissa useiden naisten ja lasten oikeuksia suojaavien lakien hyväksymisessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chris Coons Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  US Congress 
Muut:  SNAC
1975

| --- | --- |
Vuosisadat: 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku
Vuosikymmenet: 1890-luku · 1900-luku · 1910-luku · 1920-luku · 1930-luku · 1940-luku 1950-luku · 1960-luku · 1970-luku · 1980-luku · 1990-luku · 2000-luku
Vuodet: 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909 1910 · 1911 · 1912 · 1913 · 1914 · 1915 · 1916 · 1917 · 1918 · 1919 1920 · 1921 · 1922 · 1923 · 1924 · 1925 · 1926 · 1927 · 1928 · 1929 1930 · 1931 · 1932 · 1933 · 1934 · 1935 · 1936 · 1937 · 1938 · 1939 1940 · 1941 · 1942 · 1943 · 1944 · 1945 · 1946 · 1947 · 1948 · 1949 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
Vuosi 1975 oli normaalivuosi, joka alkoi keskiviikosta. Vuosi oli ympäri läntisen maailman äärimmäisen levoton terrori-iskujen takia.
Tapahtumia > tammikuu

1. tammikuuta – Watergate-skandaali: entinen USA:n oikeusministeri John N. Mitchell sekä Valkoisen talon avustajat H. R. Haldeman ja John Ehrlichman havaittiin syyllisiksi ja tuomittiin 21. helmikuuta 30 kuukaudeksi – 8 vuodeksi vankilaan.
1. tammikuuta   – YK:n julistama kansainvälinen naisten vuosi alkoi.
1. tammikuuta   – Anjalan kunta liitettiin Sippolan kuntaan, jonka nimi muutettiin samalla Anjalankosken kauppalaksi. Kyseessä oli Suomen viimeinen uusi kauppala. Jepuan ja Munsalan kunnat sekä Uudenkaarlepyyn maalaiskunta liitettiin Uudenkaarlepyyn kaupunkiin.
1. tammikuuta   – Kuritushuonerangaistus poistettiin lainmuutoksella Suomen rangaistusjärjestelmästä.
1. tammikuuta   – Elinkeinoelämän valtuuskunta (EVA) aloitti toimintansa.
5. tammikuuta – Rahtilaiva Lake Illawarra törmäsi Tasman Bridge -siltaan Tasmaniassa, 12 ihmistä sai surmansa.
7. tammikuuta – OPEC päätti nostaa raaka-öljyn hintaa 10 %.
10. tammikuuta – Japanilainen sotilas Teruo Nakamura palasi kotimaahansa oleskeltuaan Indonesiassa Morotain saarella toisesta maailmansodasta saakka ja tietämättä, että sota oli päättynyt Japanin antautumiseen jo vuosikymmeniä aikaisemmin.
18. tammikuuta – Kyproksella aloitettiin kyproksenturkkilaisten pakolaisten kuljettaminen Turkkiin.
19. tammikuuta – Ensi- ja turvakotien liitto vietti 30-vuotisjuhliaan. Suomessa oli toiminnassa kahdeksan ensikotia.
20. tammikuuta – Sosiaali- ja terveysministeri Pentti Pekkarinen kuoli auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin. Hänen seuraajakseen nimitettiin kansanedustaja Reino Karpola ja uudeksi kansanedustajaksi tuli Toivo Yläjärvi.
20. tammikuuta   – Hannu Salama sai Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon romaanistaan Siinä näkijä missä tekijä.
25. tammikuuta – Bangladeshin parlamentti hyväksyi maalle uuden perustuslain, jonka nojalla maa siirtyi yksipuoluejärjestelmään. Pääministeri, šeikki Mujibur Rahman ryhtyi hoitamaan presidentin tehtäviä ja kielsi poliittiset puolueet.
30. tammikuuta – Ruotsin Keskustapuolueen puheenjohtaja Thorbjörn Fälldin ehdotti Nobelin rauhanpalkinnon myöntämistä presidentti Urho Kekkoselle.
Tapahtumia > helmikuu

1. helmikuuta – SDP:n puoluetoimistoon Helsingin Hakaniemessä murtauduttiin. Tekoa epäiltiin aluksi poliittiseksi, mutta se osoittautui myöhemmin ”tavalliseksi” murroksi.
3. helmikuuta – Etiopian sotilashallitus Derg otti maan suurimmat teollisuuslaitokset ”kansan omistukseen”.
3. helmikuuta   – Marokko vaati Espanjalta Ceutan ja Melillan alueita.
7. helmikuuta – Helsingin uusi messukeskus vihittiin käyttöön Pasilassa. Samalla avattiin Vene 75 -näyttely, jossa oli esillä yli 400 venettä.
9. helmikuuta – Neuvostoliiton Sojuz 17 palasi maahan.
10. helmikuuta – Riihimäen ja Seinäjoen välisen rataosan sähköistys valmistui.
10. helmikuuta   – Tilastokeskus ilmoitti energian kokonaiskulutuksen olleen Suomessa vuonna 1974 viisi prosenttia pienempi kuin vuonna 1973.
11. helmikuuta – Margaret Thatcherista tuli Britannian konservatiivipuolueen ensimmäinen naisjohtaja. Hän johti konservatiivit voittoon vuoden 1979 vaalissa, toimi Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä 11 vuotta ja luopui puolueen johdosta marraskuussa 1990.
15. helmikuuta – Etelä-Korean presidentti Park Chung-hee ilmoitti, että kaikki poliittiset vangit kommunisteja lukuun ottamatta tullaan vapauttamaan. Välittömästi vapautettiin noin 40 vankia.
22. helmikuuta – Norjassa lähellä Lillehammeria kuoli 27 ihmistä junaonnettomuudessa.
24. helmikuuta – Birendra kruunattiin Nepalin kuninkaaksi. Hän oli hallinnut maata tosiasiallisesti jo vuodesta 1972.
28. helmikuuta – Onnettomuudessa Lontoon metron Moorgate-asemalla sai 43 ihmistä surmansa.
Tapahtumia > maaliskuu

1. maaliskuuta – Iranin šaahi Muhammad Reza Pahlavi lakkautti maan kaikki poliittiset puolueet ja ilmoitti siirtymisestä yksipuoluejärjestelmään.
4. maaliskuuta – Kuningatar Elisabet II löi Charlie Chaplinin ritariksi. Hänen aateloimistaan lykättiin kahdellakymmenellä vuodella, koska Britannian ulkoministeriön raportissa vuodelta 1956 häntä epäiltiin kommunistisympatioista ja koska hän oli mennyt kahdesti naimisiin 16-vuotiaan kanssa.
4. maaliskuuta   – Presidentti Urho Kekkonen kastoi vastavalmistuneen Suomen suurimman jäänmurtajan kaimakseen. Urho-jäänmurtajan teho on 22 000 hevosvoimaa.
4. maaliskuuta   – Etiopian sotilashallitus Derg aloitti radikaalin maauudistuksen, joka kansallisti kaiken maan, lakkautti maaorjuuden ja asetti talonpojat vastuuseen järjestelmän toteuttamisesta. Kukaan ei saanut omistaa yli kymmentä hehtaaria maata tai palkata maatyöläisiä.
5. maaliskuuta – Suomen suurin jäänmurtaja Urho laskettiin vesille.
6. maaliskuuta – Algerin sopimus: Iran ja Irak sopivat rajariitansa. Irak menetti yksinoikeutensa Shatt al-Arabin hallintaan ja joutui luopumaan vaatimuksestaan Iranin Khūzestāniin.
8. maaliskuuta – Suomen kansan yhtenäisyyden puolueen kansanedustaja Kalevi Huotari kuoli. Hänen tilalleen Eduskuntaan tuli Matti Hannola.
10. maaliskuuta – Vietnamin sota: Pohjois-Vietnamin joukot hyökkäsivät Ban Me Thoutiin tavoitteenaan valloittaa Saigon.
15. maaliskuuta – Estado da Guanabara liittyi Rio de Janeiron osavaltioon Brasiliassa.
15. maaliskuuta   – Neste Oy:n säiliöalus Enskeri lähti Sköldvikin satamasta kohti Etelä-Atlanttia. Laivan lastina oli 690 arsenikkipitoista myrkkyä sisältänyttä tynnyriä, jotka oli tarkoitus upottaa mereen Afrikan rannikolla lähellä päiväntasaajaa. Aikomus herätti vastalauseiden myrskyn.
21. maaliskuuta – Etiopian sotilashallitus Derg lakkautti kuninkaalliset arvonimet ja ehdotti monarkian kumoamista.
22. maaliskuuta – Euroviisut järjestettiin Tukholmassa. Alankomaiden edustaja Teach-In voitti kappaleella "Ding-a-dong".
25. maaliskuuta – Oma veljenpoika ampui Saudi-Arabian kuningas Faisalin.
Tapahtumia > huhtikuu

1. huhtikuuta – Otsonikato: Kun yhdysvaltalaiset tutkijat olivat epäilleet, että tähän saakka vaarattomina pidetyt ponnekaasut (CFC-yhdisteet) saattaisivat tuhota ilmakehän otsonikerrosta, Yhdysvaltain hallitus perusti asiaa tutkineen työryhmän.
3. huhtikuuta – Bobby Fischer kieltäytyi pelaamasta šakkia Anatoli Karpovin kanssa, joten hän menetti mestaruustittelinsä.
12. huhtikuuta – Yhdysvallat sulki suurlähetystönsä Phnom Penhissä ja evakuoi kansalaisensa Kamputseasta.
15. huhtikuuta – Vuoden 1975 arsenikkiskandaali: Säiliöalus Enskerin myrkkylasti tuotiin Naantaliin.
17. huhtikuuta – Pol Pot teki Kamputseasta ”Kamputsean demokraattisen tasavallan” ja ryhtyi sen pääministeriksi (1975–1979).
20. huhtikuuta – Keskustapuolueen puheenjohtaja Johannes Virolainen torjui huhut puolueensa sisäisestä presidenttikilpailusta. Virolainen sanoi presidenttikeskustelun olevan ennenaikaista niin kauan kuin Urho Kekkonen on käytettävissä tasavallan presidenttinä.
25. huhtikuuta – Kuusi länsisaksalaisen Punaisen armeijakunnan (RAF) jäsentä valtasi Länsi-Saksan Tukholman-suurlähetystön ja otti 12 lähetystön henkilökuntaan kuuluvaa panttivangeiksi. Kaappaajat vaativat 26 toverinsa vapauttamista länsisaksalaisista vankiloista, mihin Länsi-Saksan hallitus ei suostunut. Kaappausdraama kesti 12 tuntia ja päättyi lähetystössä sattuneeseen pommin räjähdykseen. Kaksi panttivankia ja yksi kaappaaja saivat surmansa ja yli 20 ihmistä loukkaantui. Yksi kaappaaja kuoli saamiinsa vammoihin myöhemmin.
25. huhtikuuta   – Suomen koululaiset pitivät työnseisauksen vastauslauseena hallituksen päätökselle supistaa peruskoulun määrärahoja.
30. huhtikuuta – Vietnamin sota päättyi kommunistien vallattua Saigonin ja Etelä-Vietnamin antauduttua ehdoitta. Saigonin nimi muutettiin Hồ Chí Minhin kaupungiksi.