stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lassi Nummi
Teokset

Timanttiajo: Kaksi kokematonta nuorukaista maailmalla monen kokeneen konnan koulittavana (salanimellä Jukka Kangas). Seikkailukirjasto 23. (Nuorisokirja.) 1948.
Intohimo olemassaoloon (runokokoelma). Otava 1949.
Maisema (romaani). Otava 1949.
Vuoripaimen (runokokoelma). Otava 1949.
Ristikot: Novelleja, kuvia, balladi. Otava 1952.
Viha (romaani). Otava 1952.
Tahdon sinun kuulevan. Neljä sikermää. Lasinen kirja. Musta kirja. Hopeinen kirja. Vaskinen kirja (runoja). Otava 1954.
Taivaan ja maan merkit (runokokoelma). Otava 1956.
Runoja. (Esitys Lassi Nummi.) Otavan kirjallinen äänilevy 22. Otava 1961.
Kuusimittaa ja muita säkeitä (runokokoelma). Otava 1963.
Arpakuutiot (promootioruno Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan promootiossa 25.5.1966).
Keskipäivä, delta (runokokoelma). Otava 1967.
Linna vedessä (runokokoelma). Otava 1975.
Lähdössä tänään (runokokoelma). Otava 1977.
Sana tuli kiveksi (esittäjä Eeva-Kaarina Volanen), Näin olen ajatellut (esittäjä Lassi Nummi). Otavan kirjallinen äänilevy 78. Otava 1978.
Aika on virtaava vesi. Osuuspankkien keskuspankki 1977. (Kannessa Juhlaruno kolme neljännesvuosisataa jatkuneen suomalaisen osuuspankkitoiminnan kunniaksi.)
Runot 1947–1977 (runokokoelma). Otava 1978.
Heti, melkein heti (runokokoelma). Otava 1980.
Maisema ja muuta proosaa. Otava 1980.
Kaksoiskuva (runokokoelma). Otava 1982.
Hiidentyven (runokokoelma). Otava 1984.
Matkalla niityn yli (runokokoelma). Otava 1986.
Joulukonsertto: Runoja ja puhetta joulun aikaan. Otava 1987.
Maailma, yhä (runokokoelma). Otava 1988.
Karu laidunrinne (runokokoelma). Otava 1989.
Requiem.  (Teksti Leonid Bashmakovin sävellykseen; kantaesitys Tampereen Sävel -juhlissa kesäkuussa 1989)  Helsinki:  Otava, 1990 (5. painos 2005).  ISBN 951-1-11451-4
Requiem (äänite). Otavan äänikirja. Otava 2005.
Portaikko pilvissä (runokokoelma). Otava 1992.
De rerum natura, eli, Nämä olemisen muodot ja lajit. (Jyrki Haikosen 60-vuotispäivän onnittelurunoelma.) EVA 1995.
Hengitys yössä (runokokoelma). Otava 1995.
Seitsemän kirjaa: Runot 1978–1995. Otava 1998.
Isoisän runot ja muita. Otava 1999.
Välimeri. Runoja tunteville. Otava 2000.
Maurille. (Pertti Niemisen ja Ilpo Tiihosen kanssa.) Lastensuojelun keskusliitto 2003.
Olemassa toisillemme. Runoja tunteville. Otava 2003.
Elämän puutarha / Le jardin de la vie. Éditions Paradigme, Orléans 2015.
Kirjallisuutta

Pekonen, Osmo (toim.): Suomalaisen modernin lyriikan synty. Juhlakirja 75-vuotiaalle Lassi Nummelle.  Kuopio:  Snellman-instituutti, 2005.  ISBN 951-842-279-6
Kajannes, Katriina (toim.): Mutta kun olen runoniekka: Juhlakirja 80-vuotiaalle Lassi Nummelle.  Jyväskylä:  Lassi Nummen seura ry, Ilias Oy, 2008.  ISBN 978-952-5679-30-4
Turunen, Mikko: Haarautuvat merkitykset: Puukuvasto Lassi Nummen lyriikassa.  (Acta Universitatis Tamperensis, 1530)  Tampere:  Tampere University Press, 2010.  ISBN 978-951-44-8105-5  Verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kajannes, Katriina & Turunen, Mikko (toim.): Elämä, kyllä. Luemme Lassi Nummea.  Joensuu:  Kustannusosakeyhtiö HAI, 2012.  ISBN 978-952-5934-16-8
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Lassi Nummi Wikisitaateissa
Niemi, Irmeli: / Nummi, Lassi (1928–2012). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  14.3.2012. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Lassi Nummi muistelee toimintaansa Suomen PENissä.
Lassi Nummi Otavan sivulla.
Lassi Nummen seura (Arkistoitu – Internet Archive).
Kirjailija Lassi Nummi (1967)
Lassi Nummi vieraili kirjailija F. E. Sillanpään (oikealla) 70-vuotispäivillä syyskuussa 1958; keskellä kirjailija Mika Waltari.
Atratsiini

| Atratsiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  6-kloori-4-N-etyyli-2-N-propan-2-yyli-1,3,5-triatsiini-2,4-diamiini
CAS-numero:  1912-24-9
PubChem CID:  2256
SMILES:  CCNC1=NC(=NC(=N1)Cl)NC(C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H14N5Cl
Moolimassa:  215,692 g/mol
Sulamispiste:  175,178 °C
Tiheys:  1,23 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,032 g/l (20 °C)
Atratsiini (C8H14N5Cl) on triatsiinijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa rikkaruohomyrkkynä. Euroopan unionin alueella atratsiinin käyttö on ollut kiellettyä vuodesta 2004 alkaen, mutta se on edelleen käytössä muun muassa Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa atratsiini on väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta. Atratsiini liukenee etanoliin, metanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja dikloorimetaaniin. Atratsiinin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää fotosynteesin osana olevan elektroninsiirtoketjun. Osalle kasveista kehittyy vastustuskyky atratsiinia kohtaan. Atratsiini ärsyttää erittäin voimakkaasti silmiä. Aine on myrkyllistä maksalle ja eläinkokeissa sen on todettu olevan karsinogeeninen eli syöpää aiheuttava, mutta karsinogeenisuudesta ihmiselle ei ole varmaa tietoa. Atratsiini on umpieritysjärjestelmän häiritsijä eli niin kutsuttu hormonihäirikkö. Atratsiinia pääsee viljelyksiltä pohjaveteen ja vesistöihin.
Valmistus ja käyttö

Atratsiinin valmistuksessa syanuurikloridi reagoi ensin etyyliamiinin ja tämän jälkeen isopropyyliamiinin kanssa. Atratsiinia käytetään maataloudessa runsaasti selektiivisenä rikkaruohomyrkkynä muun muassa maissi-, vehnä-, sokeriruoko-, koristekasvi- ja joulukuusiviljelmillä. Tämän lisäksi sitä käytetään myös puistoissa ja puutarhoissa muun muassa nurmikkoalueilla. Se on runsaimmin Yhdysvalloissa käytetty rikkaruohomyrkky ja sitä käytetään vuosittain useita tuhansia tonneja. Atratsiini levitetään joko jauheena tai liuoksena. Markkinoille atratsiini tuli vuonna 1958 Euroopan unionin alueella atratsiinin käyttö on ollut kiellettyä vuodesta 2004, koska käytöstä aiheutuvat pitoisuudet pohjavedessä ovat liian korkeat.
Attikan tasanko

Attikan tasanko ja Ateenan metropolialue ilmasta.
Attikan tasanko (kreik. Λεκανοπέδιο Αττικής, Lekanopédio Attikís), usein myös Ateenan tasanko (Λεκανοπέδιο Αθηνών, Lekanopédio Athinón) on tasanko Attikassa Kreikassa. Ateenan kaupunki ja pääosa sen metropolialueesta sijaitsevat tasangolla ja täyttävät sen nykyisin lähes kokonaan.
Attikan tasangon keskellä kohoavat Akropolis-kukkula (Akrópoli), Lykavittós-kukkula sekä Tourkovoúnia-kukkulajono. Tasangon halki virtaa Kifisós-joki. Tasangon pohjoispuolella sijaitsee Párnitha-vuori, koillispuolella Pentéli-vuori, itäpuolella Ymittós-vuori ja Mesógeian tasanko, ja länsipuolella Aigáleo- ja Poíkilo-vuoret ja Thriásion tasanko. Etelässä Attikan tasanko aukeaa Saroninlahdelle.
Hallinnollisesti Attikan tasangon alue jakautuu Keski-Ateenan, Länsi-Ateenan, Pohjois-Ateenan, Etelä-Ateenan ja Pireuksen alueyksiköihin ja edelleen lukuisiin kuntiin. Varsinainen Ateenan kaupunki ja kunta sijaitsee tasangon keskellä. Ateenan metropolialue on kasvanut tasangon laajuiseksi nopeasti ja suhteellisen hallitsemattomasti 1900-luvun jälkimmäisen puoliskon aikana. Tasanko on Kreikan tiheimmin asuttu alue ja myös yksi koko Euroopan tiheimmin asuttuja alueita.
Antiikin Ateenassa tasangon asukkaat (pediakoi) muodostivat arkaaisella kaudella yhden väestöryhmän, jota vastaan antiikin kirjailijat asettavat tuon ajan politiikassa Attikan rannikon asukkaat (paralioi) sekä vuorten takaisten alueiden (kuten Mesógeian tasangon) asukkaat (hyperakrioi tai diakrioi).
Wolf H. Halsti

| Wolf H>  Halsti |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. lokakuuta 1905 Helsinki
Kuollut: 29. heinäkuuta 1985 (79 vuotta) Joutsa
Ammatti:  Keskinäinen vakuutusyhtiö Eläke-Varman johtaja
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1926 - 1945
Komentajuudet:  JR 11
Taistelut ja sodat:  Suomen sisällissota, Talvisota, Jatkosota
Sotilasarvo:  Eversti
Kunniamerkit:  2.lk Mannerheim-risti 1.lk Rautaristi Kotkan Ansioritarikunta 2.lk ansioristi DR 2.lk
Wolfgang Hallstén Halsti (vuoteen 1936 Hagman; 13. lokakuuta 1905 Helsinki – 29. heinäkuuta 1985 Joutsa) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, eversti, Mannerheim-ristin ritari ja kirjailija.
Nuoruus

Halstin vanhemmat olivat liikemies Hugo Hagman ja saksalaissyntyinen Olga Hagman o.s. Jungclaus. Halsti opiskeli Helsingin Svenska Normallyceumin reaalilinjalla. Suomen sisällissodan aikana Halstin vanhemmat lähettivät hänet maaliskuussa 1918 maaseudulle Pohjan pitäjään sotaa pakoon, mutta hän lähtikin sieltä Tammisaareen maihinnousseiden saksalaisten joukkojen tulkiksi. Halsti kulki saksalaisten mukana ensin Helsinkiin ja sieltä Hämeenlinnaan. Syksyllä 1918 hän palasi kouluun ja pääsi ylioppilaaksi vuonna 1923. Halsti suoritti Reserviupseerikoulun vuonna 1925 ja pääsi Kadettikouluun vuonna 1926.
Wolf Halstin veli oli poliitikko ja sotainvalidijärjestöjen vaikuttaja Helge Halsti.
Sotilasura

Halsti palveli Terijoella Polkupyöräpataljoona 1:ssä everstiluutnantti Hjalmar Siilasvuon (silloin vielä Strömberg) alaisuudessa vuoteen 1933, suoritti Sotakorkeakoulun vuonna 1935 ja ylennettiin kapteeniksi. Halsti toimi vuoteen 1937 saakka yleisesikunnan toimistoupseerina ja palveli sitten puolustusministeriössä 1937–1939. Vuonna 1937 Halsti teki opintomatkan Saksaan. Hän tapasi tällöin myös Potsdamin upseerikoulun johtajana toimineen everstiluutnantti Erwin Rommelin ja sai luettavakseen Rommelin juuri julkaistun Jalkaväki hyökkää -kirjan.
Sotilasura > Toiminta talvisodassa

Liikekannallepanon alkaessa lokakuussa 1939 Halsti nimitettiin 5. divisioonan huoltopäälliköksi. Divisioona oli Summan alueella Karjalan kannaksella. Halsti pyrki parantamaan divisioonan puutteellista varustusta siviilistä tehdyillä varusteostoilla sekä valmistamalla polttopulloja ja kasapanoksia. Marraskuun alussa Halsti sai julkaistua kirjansa Suomen puolustaminen, jolla oli heti kova kysyntä joukkojen piirissä. Halstin oli alun perin ollut tarkoitus julkaista teos jo syksyllä 1938, jolloin Saksa ja länsivallat solmivat Münchenin sopimuksen. Viivytyksestä oli toisaalta hyötyäkin, koska Halsti sai sisällytetyksi kirjaan arvioitaan Saksan ja Puolan välisestä sodasta. Talvisodan taisteluihin Halsti osallistui Summassa, väliasemassa ja Viipurin itäpuolella. Talvisotakokemuksistaan Halsti kirjoitti käsikirjoituksen, joka julkaistiin 1971 nimellä Talvisodan päiväkirja.
Sotilasura > Välirauhan aika 1940–1941

Välirauhan aikana Halsti oli ensin 5. divisioonan mukana Salpa-linjan linnoitustöissä Luumäellä, kunnes hänet syksyllä ylennettiin majuriksi ja nimitettiin eversti Einar Vihman komentaman Helsingin sotilasläänin operatiivisen osaston päälliköksi. Samana syksynä Halsti alkoi myös kirjoittaa Suomen Kuvalehteen nimimerkillä Pekka Peitsi. Samaa nimimerkkiä käytti myöhemmin Urho Kekkonen. Halsti kirjoitti vain kymmenkunta artikkelia, kunnes päämaja painosti hänet lopettamaan, kun Mannerheimille oli kanneltu artikkeleista, jota hän itse ei ollut edes huomannut. Alun perin vain Ilmari Turja, Heikki Reenpää ja Jukka Rangell tiesivät, että kyseisen nimimerkin takana oli Halsti..
Sotilasura > Jatkosota > Päällikkönä

Jatkosodassa Halsti oli ensin 12. divisioonan esikunnan operatiivisen toimiston päällikkönä Konnunsuon–Joutsenon alueella ja siirtyi sieltä suomalais-saksalaisen Divisioona J:n esikuntapäälliköksi Kiestinkiin. Marraskuussa 1941 Halsti ylennettiin everstiluutnantiksi ja hänestä tuli III armeijakunnan huoltopäällikkö. Halsti tutustui tässä vaiheessa myös Uhtualla palvelleeseen kirjailija Pentti Haanpäähän.
Sotilasura > Jatkosota > 1944 suurhyökkäys Kannaksella

Maaliskuussa 1944 kenraalimajuri Aaro Pajari nimitettiin 3. divisioonan komentajaksi ja Halsti hänen esikuntapäällikökseen. Divisioona siirrettiin Karjalan kannakselle Kuuterselkään keskeneräiselle VT-linjalle. Venäläisten suurhyökkäys mursi asemat Kuuterselässä 14. kesäkuuta, ja joukot vetäytyivät VKT-asemaan. Halsti oli jonkin aikaa Jalkaväkirykmentti 11:n komentajan sijaisena Vuosalmen taisteluiden loppuvaiheissa heinä-elokuussa 1944.
Sotilasura > Lapin sota

Lapin sodassa Halsti oli 3. divisioonan mukana Tornion maihinnousussa 1. lokakuuta 1944 Jalkaväkirykmentti 11:n (JR 11) komentajana. Halstin rykmentti oli mukana myös Rovaniemen valtauksessa, josta rykmentti jatkoi Käsivarteen Kaaresuvantoon. Käsivarressa Halsti luovutti rykmentin eversti Väinö J. Oinoselle joulukuussa 1944. Halstille myönnettiin Mannerheim-risti lokakuussa 1944 lähinnä ansioistaan Tornion valtauksessa.
Viimeisenä tehtävänään puolustusvoimissa Halsti laati huoltojoukkojen ja huoltopalvelun organisaatiosuunnitelman kevättalvella 1945. Häntä pyydettiin mukaan asekätkentään, mutta hän kieltäytyi siitä, koska uskoi sen paljastuvan kuitenkin hyvin pian.
Siviilielämä sotien jälkeen

Erottuaan armeijasta Halsti aloitti siviilissä huhtikuussa 1945 Keskinäisen Henkivakuutusyhtiö Suomen ylitarkastajana. Hän jatkoi vakuutusalalla siirtyen 1957 Eläke-Varman kenttätyön johtajaksi ja jäi eläkkeelle 1970. Halsti ylennettiin everstiksi 1965. Hän toimi myös Paasikivi-seuran puheenjohtajana 1961–1964.
Eläkkeelle jäätyään Halsti julkaisi kolmiosaiset muistelmansa 1973–1975. Hän sai Helsingin yliopiston valtiotieteen kunniatohtorin arvon 1976.
Halsti vastusti presidentti Urho Kekkosen virkakauden pidentämiseksi kaavailtua poikkeuslakia ja oli joulukuussa 1972 yhtenä allekirjoittajana Suomi-Neuvostoliitto-Seuran puheenjohtajan, professori Göran von Bonsdorffin alulle panemassa kirjelmässä, jossa Kekkosen toivottiin estävän ”kansalaisten syrjään sysäämisen” tasavallan presidenttiä valittaessa.
Muistelmateoksessaan Mies elää aikaansa (1973) Halsti paljasti, että sotaväen päällikkö Hugo Österman ja yleisesikunnan päällikkö Lennart Oesch olivat alkuvuonna 1939 hyväksyneet Suomen puolustaminen -teoksen tekstin sellaisenaan. Oesch oli tosin katsonut, että teoksen motto ”Omistetaan puolueettomalle totuudelle ja kaikille sitä etsiville” oli liian vaatelias kapteenin esittämäksi. Otavan johto oli kuitenkin lähettänyt valmiiksi ladotun käsikirjoituksen varmuuden vuoksi myös silloisen ulkoministerin Eljas Erkon nähtäväksi. Erkko ilmoitti jyrkästi vastustavansa Halstin teoksen julkaisemista pitäen muun muassa tämän ennustamia Hitlerin ja Stalinin keskinäistä sopimusta ja Neuvostoliiton Suomelle esittämiä alue- ja tukikohtavaatimuksia täysin epärealistisina. Näin kirjasta voitiin julkaista vaillinainen versio ja sen päätarkoitus jäi Halstin mukaan silloisessa tilanteessa saavuttamatta varsinkin, kun hänen ennustamansa asiat toteutuivat loppukesän ja syksyn 1939 aikana täydellisesti. Halsti itse sai tietää Erkon puuttumisesta hänen teokseensa Heikki Reenpään kertoessa sen hänelle välirauhan aikana. Otava julkaisi Halstin Suomen puolustaminen -teoksesta vuonna 2005 uuden sensuroimattoman laitoksen.
Teoksia

Suomen historian oppikirja asevelvollisille, Otava 1936
Suomen puolustaminen: Suomen puolustuskysymyksen ja puolustusmahdollisuuksien pääpiirteet. Mitä jokaisen kansalaisen tulisi tietää näistä asioista, Otava 1939, näköispainos 2006
Suomen puolustuskysymys, Kivi 1954
Suomen sota 1939–1945, osa 1: Talvisota 1939–1940, Otava 1955
Suomen sota 1939–1945, osa 2: Kesäsota 1941, Otava 1956
Suomen sota 1939–1945, osa 3: Ratkaisu 1944, Otava 1957
Me, Venäjä ja muut, Otava 1969
Talvisodan päiväkirja, Otava 1971 (kirjoitettu 1940)
Lapin sodassa: JR 11:n mukana Oulusta Kaaresuvantoon, Otava 1972
Vapaudesta ja demokratiasta, Otava 1973
Mies elää aikaansa: Muistelmat 1 (1905–1939), Otava 1973
Aika vaatii veronsa: Muistelmat 2 (1939–1948), Otava 1974
Tilinteon aika: Muistelmat 3 (1948–1975), Otava 1975
Vuosi elämästäni – tarkkailijan päiväkirja, Otava 1976
Euroopan kriisi 1987, Otava 1979
Elämän valtasuonet: Wolf H. Halstin ja Marja-Maija Halstin kirjeet vuosilta 1929–1949, toimittanut Lea Grönstrand, Otava 1995
Suomennoksia

Heinz Guderian: Sotilaan muistelmia. Otava 1956. (Alkuteos Erinnerungen eines Soldaten.)
Aiheesta muualla

Seppinen, Ilkka: / Halsti, Wolf (1905–1985). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  17.2.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Atovakoni

| --- | --- |


Atovakoni
Systemaattinen (IUPAC) nimi
3-[4-(4-kloorifenyyli)sykloheksyyli]-4-hydroksinaftaleeni-1,2-dioni
Tunnisteet
CAS-numero: 95233-18-4
ATC-koodi: P01AX06
PubChem CID: 74989
DrugBank: DB01117
Kemialliset tiedot
Kaava: C22H19ClO3 
Moolimassa: 366,822
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 216–219 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: > 99,9 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 77 h
Ekskreetio: Ulosteiden mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Atovakoni (C22H19ClO3) on naftokinonijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä malarian ja keuhkokuumeen hoitoon ja estolääkityksenä.
Ominaisuudet ja käyttö

Atovakoni estää dihydro-orotaattidehydrogenaasientsyymin toimintaa mikrobeissa ja tämän seurauksena solujen ATP:n biosynteesi lakkaa ja energiavarastot ehtyvät. Atovakoni on tehokas keuhkokuumetta aiheuttavaa sientä Pneumocystis jirovecii vastaan ja lisäksi se tehoaa malariaa aiheuttaviin Falciparum-suvun alkueläimiin ja toksoplasmoosia aiehuttavaan Toxoplasma gondii-alkueläimeen. Malarian estolääkityksenä atovakonia otetaan yhdessä proguaniilin kanssa resistenttiyden muodostumisen ehkäisemiseksi.
Haittavaikutukset

Atovakoni on kohtalaisen hyvin siedetty lääkeaine. Haittavaikutuksina voi ilmetä päänsärkyä, ihottumaa ja vatsaoireita kuten vatsakipua ja ripulointia. Lisäksi neutropenia ja anemia ovat mahdollisia sivuvaikutuksia.
Atsokytkentä

Esimerkki atsokytkennästä
Atsokytkentä on elektrofiilisiin aromaattisiin substituutioihin kuuluva kemiallinen reaktio, jossa yleensä aromaattinen diatsoniumsuola reagoi aromaattisen yhdisteen kanssa muodostaen atsoyhdisteen. Atsokytkentä on teollisesti merkittävä menetelmä atsovärien valmistukseen ja noin 60 % nykyään käytetyistä atsoväreistä valmistetaan atsokytkennän avulla.
Reagenssit ja mekanismi

Atsokytkennässä diatsoniumsuola valmistetaan tyypillisesti in situ aromaattisesta amiinista typpihapokkeen avulla. Reaktioissa käytetään aromaattisia diatsoniumsuoloja, koska alifaattiset diatsoniumsuolat ovat hyvin epästabiileja. Diatsoniumsuola reagoi aromaattisen yhdisteen kanssa, ja helpoimmin reagoivat elektroneja luovuttavia ryhmiä, kuten fenoli- ja aminoryhmiä sisältävät yhdisteet ja naftaleenirakenteiset aromaattiset yhdisteet. Elektroneja luovuttavat ryhmät lisäävät aromaattisen renkaan nukleofiilisuutta luovuttamalla elektroniparinsa renkaalle, jolloin se reagoi paremmin elektrofiilisen diatsoniusuolan kanssa. Fenoli- ja aminoryhmät osallistuvat myös reaktiossa välivaiheena muodostuvan kationin stabiloimiseen konjugaation kautta. Elektroneja puoleensavetävät ryhmät, kuten nitro- ja halogeeniryhmät, hidastavat atsokytkentää. Atsokytkennän reaktiomekanismi on tyypillinen elektrofiilisille aromaattisille substituutioille. Ensimmäisessä vaiheessa aromaattinen rengas reagoi elektrofiilisen diatsoniumsuolan kanssa, jolloin välivaiheena muodostuu kationi. Tästä kationista eliminoituu vetyioni, jolloin yhdisteen aromaattisuus palautuu, ja muodostuu aromaattinen atsoyhdiste.
Fenolien toimiessa atsokytkennässä nukleofiileina reaktio suoritetaan hieman emäksisissä olosuhteissa, koska tällöin fenoleista muodostuu vielä nukleofiilisempi fenolaatti-ioni. Aniliinijohdannaisten toimessa nukleofiilina reaktio suoritetaan hieman happamissa olosuhteissa. Fenoli- ja aminoryhmät ovat orto-para-ohjaavia ryhmiä, ja tyypillisesti reaktio tapahtuu näihin nähden para-asemaan johtuen steerisistä syistä. Mikäli p-asemassa on jo jokin muu subtituentti, tapahtuu reaktio o-asemaan. Jos molekyylissä on sekä fenoli- että aminoryhmät, riippuu atsokytkennän regioselektiivisyys reaktio-olosuhteista. Emäksisissä olosuhteissa ditsoniumsuola reagoi asemaan, joka on lähempänä fenoliryhmää, ja happamissa olosuhteissa reaktio tapahtuu lähemmäksi aminoryhmää sijaitsevaan asemaan.
Atselaiinihappo

| Atselaiinihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Nonaanidihappo
CAS-numero:  123-99-9
PubChem CID:  2266 ja 19347555
SMILES:  C(CCCC(=O)O)CCCC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H16O4
Moolimassa:  188,218 g/mol
Sulamispiste:  108 °C
Kiehumispiste:  287 °C
Tiheys:  1,225 g/cm3
Liukoisuus veteen:  2,4 g/l (20 °C)
Atselaiinihappo (C9H16O4) on dikarboksyylihappoihin eli kahdenarvoisiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää monomeerinä polyestereiden ja -amidien valmistuksessa ja aknen hoidossa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa atselaiinihappo on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen, kohtalaisesti dietyylieetteriin ja hyvin etanoliin tai bentseeniin. Atselaiinihappo on kahdenarvoinen heikko happo ja sen happovakioiden arvot ovat 2,88·10−5 ja 3,86·10−6.
Atselaiinihapon valmistus perustuu enimmäkseen oleiinihapon hapetukseen. Hapettimina on käytetty muun  muassa kromihappoa tai kaliumpermanganaattia, mutta 1950-luvulta lähtien suosituin suuren mittakaavan menetelmä on ollut otsonolyysi. Reaktio tapahtuu noin 100 °C:n lämpötilassa ja katalyyttinä voidaan käyttää mangaaniyhdisteitä. Myös muita atselaiinihapon valmistusmenetelmiä on, mutta niiden merkitys on vähäinen.
Atselaiinihaposta valmistetaan muun muassa voiteluaineina ja muovinpehmentiminä käytettäviä estereitä, liimoina käytettäviä polyestereitä ja kalvoina ja kuituina käytettäviä polyamideja kuten Nylon 6,9:ää. Atselaiinihappoa käytetään aknen hoidossa sen antibakteeristen, tulehdusta estävien ja ihohuokosia avaavien ominaisuuksien vuoksi.
Atselaiinihapon ATC-koodi on D10AX03.
Aiheesta muualla

Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus (Fimea): ATC-luokitus
PubChem: Azelaic acid (englanniksi)
DrugBank: Azelaic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Azelaic acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Azelaic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Azelaic acid (englanniksi)
PheroBase: Semiochemical - azelaic acid (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Azelaic-acid (englanniksi)
Sakari Räsänen

Sakari Räsänen
Antti Sakari Räsänen (31. toukokuuta 1935 Heinävesi – 19. helmikuuta 1993 Tuusula) oli suomalainen journalisti ja kirjailija. Sakari Räsänen työskenteli aluksi Viikkosanomissa, jossa lehden valokuvaajien vakava suhtautuminen työhönsä innosti häntä. Hän teki juttuja samalla myös Sanoma Oy:n muihin lehtiin. Ura jatkui Helsingin Sanomissa, jossa hän kirjoitti sunnuntai- ja lauantainumeroihin sekä Kuukausiliitteeseen.
Kirjat

Tunneviestejä.  Kirjapaja, 1986.
Jouten oloa: kesämökin lukukirja.  Kirjapaja, 1987.
Sydänpuuta.  Kirjapaja, 1988.
Naisten miehet.  Kirjapaja, 1989.
Toipuminen: suomalaiset alkoholistit kertovat.  WSOY, 1989.
Kymmenen ja yksi käskyä.  Kirjapaja, 1992.
Toimitettu kirja

Oi toukokuu 1990: Kuolemajärveläiset Karjalassa.  (Toim. Timo Rautava ja Sakari Räsänen)  Kuolemajärvi-Säätiö, 1990.
Kirjoitukset kokoomateoksissa

”Reservin jalkaväkimiehen mietteitä varusmieskoulutuksesta”, Jalkaväen vuosikirja 1962-1963 (1962), s. 237-239.  Jalkaväen säätiö.
”Uskoin sen ikuiseksi”, Löytöretki lapsuuteen, s. 73-75.  (Toim. Heli Karjalainen)  WSOY, 1988.
Viitalahden Kypäräjärven ja Lajunlahden koulupiirien perinnettä: Heinäveden kansalaisopiston perinnekurssin "Tunne kotikyläsi - tallenna tieto" ryhmätyö 1988 - 1991.  Lajunlahden perinnepiiri, 1991.  ISBN 952-90-3058-4  (Luvut "Miksi piti tehdä perinnekirja?", "Anna Antti ahvenia, Pekka pieniä kaloja...", "Viimeinen kaskihalme" ja "Lähtö kotikylästä")
”Ryskettä ja räminää Keski-Suomen kylätiellä”, Parhaat urheilujutut, s. 44-53.  (Toim. Lasse Erola)  Suomen Urheilumuseosäätiö, 2019.
Televisiodokumentin käsikirjoitus

Stuka. Kirjoitettu yhdessä Kauko Vuorensolan kanssa. Yle TV1, 1986.