stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veikko Nyqvist

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Oslo 1946 | kiekonheitto |  |
Karl Veikko Valdemar Nyqvist (9. elokuuta 1916 Helsinki – 10. elokuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kiekonheittäjä.
Nyqvist voitti EM-pronssia kiekonheitossa Oslossa 1946 tuloksella 48,14. Lontoon olympialaisissa 1948 hän oli kuudes ja Helsingin kisoissa 1952 kahdestoista. Parhaan tuloksensa 50,97 Nyqvist heitti Helsingissä 16. syyskuuta 1951. Hän oli kolmas suomalainen 50 metrin ylittäjä. Parhaimmillaan hän oli maailmantilaston neljäntenä kaudella 1945.
Kalevan kisoissa Nyqvist voitti kiekonheitossa 9 mitalia, joista neljä kultaista. Hän kilpaili myös kuulantyönnössä ja voitti siinä neljä SM-mitalia, joista yksi oli kultaa.
Seuratasolla Nyqvist edusti KIF:ia ja Idrottsklubben-32:sta.
Saavutuksia

Kesäolympialaiset
Lontoo 1948 kuudes
Helsinki 1952 kahdestoista tuloksella 47,72
EM-kilpailut
Oslo 1946 pronssia
Kalevan kisat
kiekonheitto
kultaa: 1943, 1945, 1946, 1949
hopeaa: 1942, 1947, 1951
pronssia: 1950, 1952
kuulantyöntö
kultaa: 1942
hopeaa: 1943, 1944
pronssia: 1948
Nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut 2017

Vuoden 2017 nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 25. elokuuta – 3. syyskuuta Hampurissa, Saksassa. Nämä olivat miesten 19. maailmanmestaruuskilpailut. Kisoissa oteltiin kymmenessä painoluokassa. Kisojen menestynein maa oli Kuuba, jonka nyrkkeilijät voittivat viisi kultaa ja kaksi hopeaa.
Sade

Pilven alinen sade näkyy tummina juovina.
Sade on pilvistä putoavaa vettä eri olomuodoissaan. 
Sateen syntyyn liittyy aina liikkuvan ilman viilenemistä, sillä ilman vedenpidätyskyky riippuu lämpötilasta. Jos lämmin, kostea ilma alkaa nousta ja siten jäähtyä, se saavuttaa kastepisteen ja osa vesihöyrystä  alkaa tiivistyä vedeksi. Tietyissä oloissa vesihöyry voi myös suoraan härmistyä jääkiteiksi. Pisaroiden tai kiteiden synty edellyttää lisäksi sopivia tiivistymisytimiä, kuten pieniä pölyhiukkasia tai muita epäpuhtauksia.  Pisarat kasvavat suuremmiksi. Lopulta ne ovat niin suuria verrattuna ilmanvastukseen, että painovoima kumoaa ilman nousevasta liikkeestä aiheutuvan nostovoiman ja vesipisarat tai lumihiutaleet putoavat. Joskus sade haihtuu ennen maahan putoamistaan.  Pilvestä roikkuvaa sadejuovaa,  joka ei ulotu maahan asti, kutsutaan virgaksi.
Sateeseen liittyvä vesitieteellinen suure on sadanta.
Sateen lajit

Useimmiten ilman jäähtyminen aiheutuu sen kohoamisesta. Ilman kohoamisen syyt voivat kuitenkin olla erilaisia, ja näin voidaan erottaa eri sadelajeja:
Konvektiivinen sade syntyy, kun ilma lämmetessään kohoaa ylöspäin (konvektio) esimerkiksi auringonpaisteen seurauksena. Ylempänä ilma on viileämpää, jolloin lämpimämmän ilman sitoma kosteus tiivistyy pisaroiksi ja sataa alas. Konvektiivisia sateita esiintyy erityisesti päiväntasaajan ympäristössä, missä aurinko lämmittää kuumasti ja missä ilman nousemista vauhdittaa myös planetaarisen tuulijärjestelmän aiheuttama päiväntasaajan matalapaine. Päiväntasaajalla ilma on lämmintä ja se voi siksi sitoa runsaasti kosteutta ilman että kosteus tiivistyy sateeksi. Näin ollen sade on alettuaan usein rankkaa. Konvektiosateelle on kovan hetkellisen intensiteetin lisäksi tyypillistä kuuroluontoisuus. Konvektiosateisiin liittyy joskus ukkosta.
Orografisessa sateessa ilmavirtaus kohtaa esteen, esimerkiksi vuoren, joka pakottaa sen nousemaan ylöspäin. Kuten konvektiosateen kohdalla, myös tässä tapauksessa ilma on kylmempää ylempänä ja näin ollen ilmavirtaus kylmenee noustessaan. Ilman kyky sitoa kosteutta laskee ja kosteus tiivistyy pisaroiksi. Yleensä näin syntyvät pilvet satavat alas jo ilmavirtauksen tulosuunnan puoleisella rinteellä. Orografisia sateita esiintyy sellaisilla alueilla, joissa on korkea ilmankosteus ja vuoristoja. Orografisia sateita esiintyy muiden muassa Norjassa, Etelä-Chilessä, Pohjois-Amerikassa Washingtonin osavaltiossa ja Brittiläisen Kolumbian provinssissa, Intiassa Itä-Ghatien ja Länsi-Ghatien vuoristoissa sekä Himalajan etelärinteillä. Orografiset sateet aiheuttavat tavallisesti kuivuutta vastakkaiselle rinteelle ja vuoriston takaiselle alueelle orografisten sateiden synnyttämän sateen katvealueen vuoksi.
Rintamasade syntyy, kun kahden erilämpöisen ilmamassan kohdatessa raskaampi kylmä ilma painuu kevyemmän lämpimän ilman alle ja pakottaa näin lämpimämmän ilman kohoamaan. Talvisin käytännössä kaikki Suomen ja Euroopan pohjoisosien sateet ovat rintamasateita. Konvektiosateiden osuus lisääntyy mitä etelämmäksi mennään. Kesäisin myös Suomessa konvektiosateiden osuus on suuri.
Sateen olomuodot

Suomessa kaikki merkittävä sade, tihkua lukuun ottamatta, syntyy jäätyneessä olomuodossa. Sadepilven yläosassa, jossa lämpötila on −12...−40 °C, on pieniä jääkiteitä ja alijäähtyneitä vesipisaroita. Clausius–Clayperonin yhtälön mukaisesti kyllästystila jääpinnan suhteen saavutetaan lämpimämmässä kuin nestepinnan suhteen. Niinpä näissä lämpötiloissa sadepilven sisällä yleensä vallitsee olosuhteet, joissa vesipisaroista haihtuu vesihöyryä joka härmistyy jääkiteiden pintaan. Niistä kasvaa lumihiutaleita. Pisarat voivat myös tarrautua kiinteän kiteen pintaan kuten kieli pakkasella rautakaiteeseen.  Kun hiutaleet kasvavat niin isoiksi, ettei pilven muodostanut nousuliike enää kannattele niitä, ne putoavat alempiin ilmakerroksiin, missä on tyypillisesti lämpimämpää ja kosteampaa. Matkan varrella hiutaleet kasvavat edelleen. Jos ne putoavat tarpeeksi kauan ilmassa, jonka lämpötila on nollan yläpuolella, ne sulavat osittain rännäksi tai kokonaan vesisateeksi. Jos ne eivät sula ennen maahan saapumistaan, sataa lunta.
Jos sulaneet pisarat joutuvat uudestaan ilmakerrokseen, jonka lämpötila on pakkasen puolella, ne saattavat pysyä edelleen nestemäisinä ja muuttua alijäähtyneeksi vedeksi. Näin voi käydä inversiotilanteissa. Jos kylmä ilmakerros on tarpeeksi paksu, pisarat jäätyvät lopulta kokkareisiksi jääjyväsiksi.  Joskus taas sade haihtuu pudotessaan kohti maata.
Tihkua sataa paksusta sumupilvestä, ja sen syntyprosessi voi tapahtua kokonaan nestemäisessä muodossa. Tihkupisarat ovat oleellisesti pienempiä kuin "oikeat" sadepisarat: tihkupisaroiden halkaisija on 0,1 mm ja sadepisaroiden 0,5–2 mm. Ne eivät tee renkaita lätäkön pintaan, mutta huonontavat näkyvyyttä, tuntuvat kasvoilla kosteutena ja sumentavat silmälasit nopeasti. Tihkua vastaava prosessi kylmemmässä säässä tuottaa mannaryyniä muistuttavia lumijyväsiä.
Rakeita syntyy kuuropilven voimakkaissa pystyliikkeissä. Ne kiertävät usein monta kierrosta pilven lämpimän alaosan ja kylmän yläosan välillä keräten pintaansa huurretta, joka sulaa ja jäätyy taas uudelleen. Sahaamalla suuren rakeen kahtia voi nähdä kerroksia, jotka kertovat rakeen kasvutavasta.
Sadekuuro on usein rankka, ohimenevä sade, joka sataa suurin pisaroin. Se tulee yleensä kuuro- tai ukkospilvestä (Cumulonimbus). Pienen sadekuuron halkaisija voi olla alle kilometri, suuren yli 20 km.
Suomessa sataa keskimäärin joka kolmas päivä, vähiten keväisin ja eniten syksyisin.
Sateen enteitä

Huonoa säätä enteilevä taivas on sävyltään kesällä monesti likaisenharmaa. Sateen edellä ilmestyy taivaalle tummia pilviä tai tumma/tummeneva pilvipeite paksunee. Aina tummat pilvetkään eivät enteile sadetta. Toinen merkki alkavasta sateesta on korkeista pilvistä koostuvan pilvirintaman lähestyminen. Sadetta voivat ennustaa myös yhä korkeammaksi nousevat kumpupilvet.
Kaukainen sade voi himmentää sumumaisena tai juovaisena takana olevaa taivasta. Sade näkyy monesti satavan pilven alla tummina pystysuorina juovina, tai vaaleina juovina tummaa taustaa vasten. Juovat voivat olla hitsautuneet tummaksi alueeksi, joka ulottuu pilven alta maahan asti. Sade tulee, jos satavan näköinen pilvi näyttää lähestyvän pilvien liikkeiden mukana.
Juuri ennen sadetta linnut lentävät matalalla, taivas on suureksi osaksi tummanharmaitten pilvien peitossa ja pilvenriekaleita nähdään. Sade itsessään voi ennustaa kesällä ukkosta, varsinkin jos on lämmintä.
Sadepisaroiden koko ja putoamisvauhti

Tihkusateen pisara: läpimitta n. 0,5 mm, putoaa vauhdilla 2 m/s
Normaali vesisade: läpimitta n. 5 mm, putoaa vauhdilla 9 m/s
Sadetta kuvaavia lukuja

PW kuvaa ilmakehäluotaimissa mitattua satamiskelpoisen veden määrää. PW yli 4,4 lupaa suurta sadetta, alle 2,5 heikohkoa sadetta.lähde?
Historiallisesti suuria sademääriä > Enintään tunnin kestäneitä rankkasateita

16,5 mm / 1 minuutti, 5.4.1926, Obid's Camp, Kalifornia, Yhdysvallatlähde?
63,0 mm / 5 minuuttia, 29.11.1911, Porto Bello, Panama
126,0 mm / 8 minuuttia, 25.5.1920, Füssen, Saksa
198,1 mm / 15 minuuttia, 12.5.1916, Plumb Point, Jamaika
205,7 mm / 20 minuuttia, 7.7.1889, Curtea-de-Argés, Romania
304,8 mm / 42 minuuttia, 22.6.1947, Holt, Missouri, Yhdysvallat
Historiallisesti suuria sademääriä > Tuntia pidempiä rankkasateita

482,6 mm / 2 tuntia 10 minuuttia, 18.7.1889, Rockpoint, Virginia, Yhdysvallat
558,8 mm / 2 tuntia 45 minuuttia, 31.5.1935, D'Hanis, Teksas, Yhdysvallat
782,3 mm / 4 tuntia 30 minuuttia, 18.7.1942, Smethport, Pennsylvania, Yhdysvallat
965,2 mm / 18 tuntia, 8.9.1956, Kadena, Okinawa, Japani, pyörremyrsky Emma
1 059,2 mm / 21 tuntia, 8.9.1956, Kadena, Okinawa, Japani, pyörremyrsky Emma
1 168,1 mm / 24 tuntia, 14.-15.7.1911, Baguio City, Filippiinit
Historiallisesti suuria sademääriä > Vähintään vuorokauden kestäneitä rankkasateita

1 034,1 mm / 24 tuntia, 14.6.1876, Cherrapunji, Intia
1 584,7 mm / 39 tuntia, 14.-16.7.1911, Baguio City, Filippiinit
Historiallisesti suuria sademääriä > Vähintään kaksi vuorokautta kestäneitä rankkasateita

1 671,0 mm / kaksi vuorokautta, 19.7.-20.7.1913, Formosa, Japani (Taiwan)
2 010 mm / kaksi vuorokautta 15 tuntia, 14.-17.7.1911, Baguio City, Filippiinit
Historiallisesti suuria sademääriä > Vähintään kolme vuorokautta kestäneitä rankkasateita

2 071 mm  / kolme vuorokautta, 18.7.-20.7.1913, Formosa, Japani (Taiwan)
2 210 mm / kolme vuorokautta 15 tuntia, 14.-18.7.1911, Baguio City, Filippiinit
Historiallisesti suuria sademääriä > Vähintään neljä vuorokautta kestäneitä rankkasateita

2 587 mm / neljä vuorokautta, 12.6.-15.6.1876, Cherrapunji, Intia
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Säätutka.fi
Meteorologinen data ja muuttujat
Auringon säteily
CAPE
helteen tukaluus
CIN
epävakaisuus
kastepiste
konvektio
kosteus
lämpötila
lifted-indeksi
näkyvyys
pakkasen purevuus
pilvi
salama
sade
tuuli
vesihöyry
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine 
Konvektiivisen sateen synty
Orografisen sateen synty.
Rintamasateen synty
Hilma Nyström

Hilma Evelina Christina Nyström (31. toukokuuta 1846 Loviisa – 13. tammikuuta 1915 Helsinki) oli ilmeisesti Suomen ensimmäinen naispuolinen pankkivirkailija.
Nyströmin vanhemmat olivat merikapteeni Magnus Nyström ja Kristina Lovisa Hindberg, hän oli perheen ainoa lapsi. Nyström menetti isänsä ja pikkulapsena, kun tämä hukkui 1849. Nyströmin opinnoista ei ole tietoa, mutta hänen voi olettaa niitä harjoittaneen, sillä 22. elokuuta 1874 hän aloitti kassanhoitajana Pohjoismaiden Osakepankin Helsingin konttorissa. Nyström, joka oli naimaton, palveli yli 30 vuotta samassa Pohjoismaiden Osakepankin konttorissa. Vuonna 1894 hän sai pankilta tunnustuksen 20 vuoden palveluksesta. Naisvirkailijoiden määrä lisääntyi nopeasti, Pohjoismaiden Osakepankissakin heitä oli 1906 jo melkein sata.
"Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja Teollisuutta Varten" oli perustettu 1872 yksityiseksi kansainväliseksi liikepankiksi, jolla oli konttoreita myös ulkomailla. Pankki oli silti 1880-luvulle tultaessa suomalaisomistuksessa, pääkonttori oli Viipurissa ja huomattavin sivukonttori juuri Helsingissä. Pankin tärkein kilpailija oli 1862 perustettu Suomen Yhdyspankki. Kilpailijapankit sulautuivat myöhemmin, vuonna 1920.
Saksan 23. panssaridivisioona

| 23>  panssaridivisioona |
| --- | --- |
 divisioonan tunnus
Toiminnassa:  21. syyskuuta 1941 – 8. toukokuuta 1945
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Maavoimat
Aselajit:  Panssari
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
23. panssaridivisioona (saks. 23. Panzer-Division) oli maaliskuussa 1942 Ranskassa perustettu Saksan maavoimienn panssariyhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen

Divisioona perustettiin 21. syyskuuta 1941 Pariisin ympäristössä, jolloin se liitettiin armeijaryhmä D:n 1. armeijaan. Esikunta muodostettiin alueella olleen 101. panssariprikaatista ja kahdesta vasta perustetusta jalkaväkirykmentistä. Divisioonan kalustona olivat sotasaalispanssarivaunut, joiden tarjoama suoja ja aseistus olivat alimitoitettuja itärintaman  olosuhteisiin.
Historia

Divisioona määrättiin 10. maaliskuuta 1942 itärintamalle Etelän armeijaryhmän 6. armeijaan Harkovan lähelle armeijanreserviksi ja se liitettiin LI armeijakuntaan 12. toukokuuta. Se antautui 8. toukokuuta 1945.
Komentajat

Divisioonankomentajina olivat:
kenraaliluutnantti Hans Freiherr von Boineburg-Lengsfeld 25. syyskuuta - 16. marraskuuta 1941
kenraalimajuri Heinz-Joachim Werner-Ehrenfeucht 16.-22. marraskuuta 1941
kenraaliluutnantti Hans Freiherr von Boineburg-Lengsfeld 22. marraskuuta 1941 - 20. heinäkuuta 1942
kenraalimajuri Erwin Mack 20. heinäkuuta - 26. elokuuta 1942
kenraaliluutnantti Hans Freiherr von Boineburg-Lengsfeld 26. elokuuta - 26. joulukuuta 1942
panssarikenraali Nikolaus von Vormann 26. joulukuuta 1942 - 25. lokakuuta 1943
kenraalimajuri Ewald Kräber 25. lokakuuta - 1. marraskuuta 1943
kenraalimajuri Heinz-Joachim Werner-Ehrenfeucht 1.-18. marraskuuta 1943
kenraalimajuri Ewald Kräber 18. marraskuuta 1943 - 9. kesäkuuta 1944
kenraaliluutnantti  Josef von Radowitz 9. kesäkuuta 1944 - antautumiseen
Saksan 25. panssaridivisioona

| 25>  panssaridivisioona |
| --- | --- |
 divisioonan tunnus
Toiminnassa:  15. toukokuuta 1941 – 8. toukokuuta 1945
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Maavoimat
Aselajit:  Panssari
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
25. panssaridivisioona (saks. 25. Panzer-Division) oli toukokuussa 1941 perustettu Saksan maavoimienn panssariyhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen

Reininmaan ja Westfalian 25. panssaridivisioona perustettiin Norjassa iskuosasto Oslona 15. toukokuuta 1941. Osaston tehtävänä oli olla kärkenä mahdollisessa hyökkäyksessä Ruotsiin. Koska tehtävän ei katsottu vaativan täyttä panssaridivisioonaa osasto oli pahoin vajaavahvuinen sisältäen kolmipataljoonaisen 146. kiväärirykmentin, 514. panssarintorjuntakomppanian sisältäneen 214. panssaripataljoonan ja neljällä 100 millimetrin kanuunalla varustetun 91. motorisoidun patterin. Taisteluiden jatkuessa itärintamalla  osasto nimettiin 25. panssaridivisioonaksi 25. helmikuuta 1942, mutta sen vahvuutta ei lisätty. Divisioonan esikunta muodostettiin divisioonan uudessa sijoituspaikassa Eberwaldessa 27. helmikuuta ja se siirrettiin Osloon 5. maaliskuuta. Kivääriyksiköt nimettiin panssarikrenatööriyksiköiksi 5. heinäkuuta ja 91. patterista muodostettiin 91. kenttätykistöpatteristo 7. heinäkuuta.
146. rykmentin III pataljoonasta muodostettiin lokakuussa 87. moottoripyöräpataljoona ja 87. viestipataljoona perustettiin Kölnissä 1. marraskuuta ja 193. krenatoorirykmentin II pataljoona liitettiin 146. rykmenttiin III pataljoonana. Joulukuussa 214. panssaripataljoona nimettiin 9. panssarirykmentin I pataljoonaksi ja 40. erillinen panssaripataljoona liitettiin divisioonaan 9. panssarirykmentin II pataljoonaksi. Tammikuussa 1943 perustettiin 9. panssarirykmentin esikunta ja maaliskuussa perustettiin 87. panssarintorjuntapataljoona. Moottorpyötäpataljoona muutettiin 7. huhtikuuta 25. panssaritiedustelupataljoonaksi. Divisioonaan liitettiin 15. toukokuuta 147. panssarikrenatöörirykmentti, johon alun perin kuului ainoastaan esikunta ja yksi pataljoona (aiempi III/146. panssarikrenatöörirykmentti). Toukokuun lopulla divisioonaan liitettiin 91. panssaritykistöpatteristo (91. kenttätykistöpatteristo) ja uudet Wehrkeis XI:n perustamat II ja III patteristo.
Historia

Divisioona sai tulikasteensa 28. helmikuuta 1943 sen kohdatessa Norjan vastarintaliikkeen lähellä Rjukania. Elokuun lopulla divisioona siirrettiin laivoilla Oslosta Kööpenhaminaan ja 28. elokuuta se osallistui operaatio Tivoliausflugiin eli Tanskan armeijan aseistariisumiseen. Divisioonalta jäi Norjaan 9. panssaritykistörykmentin I patteristo, josta muodostettiin panssaripataljoona Norja ja edelleen panssaridivisioona Norja. Hieman myöhemmin divisioonaan liitettiin 279. ilmatorjuntapatteristo.
Komentajat

Divisioonankomentajina olivat:
kenraaliluutnantti Johan Haarde 25. helmikuuta 1942 - 1. tammikuuta 1943
kenraaliluutnantti Adolf von Schell 1. tammikuuta - 15. marraskuuta 1943
panssarikenraali Georg Jauer 15. marraskuuta 1943 - 1. kesäkuuta 1944
kenraalimajuri Oswin Grolig 1. kesäkuuta - 18. elokuuta 1944
kenraalimajuri Oskar Audörsch 18. elokuuta 1944 - antautumiseen
Nyrob

Nyrob (ven. Ны́роб) on kaupunkimainen taajama Permin aluepiirin Tšerdynin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kolvan vesistöön kuuluvan Nyrobka-joen varrella 41 kilometriä Tšerdynistä pohjoiseen. Asukkaita on 7 200 henkeä (vuonna 2009).
Nyrob mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1579. 1700-luvun alkuun saakka siellä asui komipermjakkeja. Alkuperäinen nimitys Nyryb perustuu komipermjakin sanoihin nyr ’nenä’ ja yb ’pelto’. Vuonna 1601 Boris Godunov karkotti kylään tulevan tsaarin Mihail Fjodorovitš Romanovin sedän Mihail Nikititš Romanovin. Häntä pidettiin kahlehdittuna maakuopassa, jossa hän tarinan mukaan kuoli nälkään.
1600-luvun alussa Nyrobista tuli pogostan keskus. Vuonna 1913 siellä asui karkotettuna Kliment Vorošilov. Vuosina 1924–1959 kylä oli Nyrobin piirin keskus. Vuonna 1945 perustettiin Gulag-järjestelmään kuulunut vankileiri, jossa oli enimmillään yli 25 000 vankia. Vuonna 1963 Nyrob sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.
Nyrobissa toimii puunhankintayritys, sähköverkkolaitos, metsätalous ja vankila. Taajamassa on lastentarha, keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja lääkärin vastaanotto. Nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1704 rakennettu koristeellinen pyhän Nikolauksen kirkko, vuonna 1736 pystytetty Jumalan ilmestymisen kirkko sekä vuonna 1913 aidalla ympäröity Mihail Romanovin vankipaikka.
Saksan 26. panssaridivisioona

| 26>  panssaridivisioona |
| --- | --- |
 divisioonan tunnus
Toiminnassa:  14. syyskuuta 1942 – 8. toukokuuta 1945
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Maavoimat
Aselajit:  Panssari
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
26. panssaridivisioona (saks. 24. Panzer-Division) oli heinäkuussa 1942 perustettu Saksan maavoimienn panssariyhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen

Divisioona perustettiin 23. jalkaväkidivisioonasta 14. syyskuuta 1942 Belgiassa Raum Monsissa.
Historia

Divisioona palveli Länsi-Euroopassa miehitysjoukkoina aina kesään 1943 saakka, jolloin se siirrettiin Italiaan. Se taisteli Salernossa ja divisioona taisteli antautumiseenssa saakka Italiassa. Se antautui brittijoukoille Bolognassa toukokuussa 1945.
Komentajat

Divisioonankomentajina olivat:
panssarikenraali Smilo Freiherr von Lüttwitz 14. syyskuuta 1942 - 22. tammikuuta 1944
kenraalimajuri Hans Hecker 22. tammikuuta - 20. helmikuuta 1944
panssarikenraali Smilo Freiherr von Lüttwitz 20. helmikuuta - 11. huhtikuuta 1944
eversti Hans Boelsen 11. huhtikuuta - 7. toukokuuta 1944
kenraaliluutnantti Eduard Crasemann 6. heinäkuuta - 15. joulukuuta 1944
eversti Carl Stollbrock 15. joulukuuta 1944 - 15. tammikuuta 1945
kenraalimajuri Alfred Kuhnert 29. tammikuuta - 19. huhtikuuta 1945
kenraaliluutnantti Viktor Linnarz 19. huhtikuuta 1945 - antautumiseen
Nymfaion (arkkitehtuuri)

Nymfaion Dresdenissä.
Nymfaion (m.kreik. νυμφαῖον, lat. nymphaeum) oli antiikin Kreikassa ja Roomassa alun perin nymfeille omistettu lähdeluola, joka oli koristeltu muun muassa patsailla. Myöhemmin rakennettiin tätä tarkoitusta vastaavia näyttäviä vesiallasrakennelmia ja lähdekaivoja.
Tunnettuja nymfaioneja

Nymfaion, Ateenan Agora
Nymfaion, Miletos
Nymfaion eli Herodes Atticuksen eksedra, Olympia
Nymfaion, Side
Trajanuksen nymfaion, Efesos
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta nymfaionit Wikimedia Commonsissa
Saksan 1. jalkaväkidivisioona

| Artillerieführer I 1>  jalkaväkidivisioona |
| --- | --- |
 Divisioonan tunnus
Toiminnassa:  1934–1945
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Osa joukkoa:  Heer (Wehrmacht)
Koko:  divisioona
Lempinimi:  ”Friedrich der Große” (Fredrik II Suuri) ”Ostpreußen” (Itä-Preussi)
Sodat ja taistelut:  Puolan offensiivi 1939 länsirintama 1940 itärintama 1941–1945
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Georg von Küchler Walther Schroth Martin Grase
Saksan 1. jalkaväkidivisioona (saks. 1. Infanterie-Division) oli Saksa maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen

Wehrkreis I muodosti 1. lokakuuta 1934 Itä-Preussissa Königsbergissä divisioonan peitenimellä Artillerieführer I, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 1. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 1. divisioonan 1. preussilaisen jalkaväkirykmentin (saks. 1.Preußisches Infanterie-Regiment) yksiköitä täydentämällä. Divisioonan esikunta siirrettiin Insterburgiin 3. helmikuuta 1936.
Historia

Divisioona asetettiin liikekannalle ensimmäisten yhtymien joukossa 17. elokuuta 1939. Se liitettiin pohjoisen armeijaryhmään Itä-Preussiin sijoitettuun 3. armeijaan, jonka mukana divisioona hyökkäsi Puolaan. Se eteni kohti Mlawan linnoitettua kaupunkia Saksan armeijan yrittäessä murtautua Varsovan pohjoispuolisen puolustuksen läpi. Divisioona hyökkäsi kaupunkia puolustavien joukkojen oikeaan sivustaan pakottaen ne vetäytymään kaupungista. Divisioona jatkoi hyökkäystään etelään ja itään pysähtyen sodan loppuessa lähelle Siedicen kaupunkia.
Vuonna 1940 divisioona osallistui Belgian ja Ranskan valloitukseen, mutta se ei osallistunut juurikaan taisteluihin. Se kuitenkin menetti taisteluissa 1051 miestä, joista 234 kaatuneina. Kaatuneiden joukossa oli divisioonassa luutnanttina palvellut Preussin ruhtinas Wilhelm. Divisioona liitettiin Britannian valloitukseen koottuun osastoon ja se sijoitettiin Kanaalin rannikolle aina syyskuuhun, jolloin maihinnousu peruutettiin ja divisioona siirrettiin Itä-Preussiin.
Divisioona ylitti pohjoisen armeijaryhmän mukana Neuvostoliiton rajan operaatio Barbarossan alkaessa 22. kesäkuuta 1941. Se osallistui Baltian valloitukseen edeten kohti Leningradia. Lokakuuhun mennessä divisioonan vahvuus oli kutistunut kahteen kolmasosaan alkuperäisestä, mutta siitä huolimatta se jatkoi ryhmän alueella taistelua liitettynä 18. armeijaan. Se osallistui kahden vuoden aikana muun muassa taisteluun Laatokasta ja Peipsijärvestä sekä Leningradin piiritykseen.
Lokakuussa 1943 divisioona siirrettiin etelän armeijaryhmään ja se osallistui raskaisiin Dneprin taisteluihin Krivoi Rogissa. Myöhemmin divisioona osallistui Ukrainasta käytyihin taisteluihin ja se joutui 1. panssariarmeijan mukana mottiin Bug- ja Dnestr-jokien välisellä alueella maaliskuussa 1944. Läpimurrossa se suojasi XXXXVI panssariarmeijakunnan selustaa kärsien raskaita tappioita. Divisioona varustettiin ja täydennettiin uudestaan ja se siirrettiin elokuussa 1944 keskustan armeijaryhmään. Divisioona osallistui Neuvostoliiton vuoden 1945 hyökkäyksen torjuntaan Itä-Preussissa. Divisioonan jäänteet taistelivat Schlossbergissa, Königsbergissä, Sambian niemimaalla ja Pillaussa puna-armeijaa vastaan vuoden 1945 alkuun, jolloin se lakkasi olemasta.